stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
CNN

ערך זה עוסק ברשת טלוויזיה. אם התכוונתם לרשת עצבית מלאכותית, ראו .
| --- | --- |

 פרטי הערוץ
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 סוג:  חדשות
 תאריך השקה:  1 ביוני 1980
 בעלות:  האחים וורנר דיסקברי (אנ')
 שפה:  אנגלית
 משרד ראשי:  CNN Center, ניו יורק 
 אזור קליטה:  כל העולם
 פורמט תמונה:  HDTV) 1080i)
 זמינות
 חבילה:  yes • רשת 13 • HOT • פרטנר tv
 HOT:  אפיק 205
 yes:  אפיק 102
 פרטנר tv:  אפיק 81
 
 cnn.com
 
הסמל הרשמי CNN 2019
CNN (ראשי תיבות באנגלית: Cable News Network – "רשת חדשות בכבלים") היא רשת טלוויזיה אמריקנית המתמקדת בשידורי חדשות ואקטואליה, שמרכזה באטלנטה. עם השקתו בשנת 1980, CNN היה ערוץ הטלוויזיה הראשון שסיפק סיקור חדשות 24 שעות ביממה, והיה ערוץ החדשות הראשון בארצות הברית.
הרשת הייתה בבעלות תאגיד וורנר מדיה אשר החל מ-2018, הייתה שייכת לחברת AT&T עד למיזוג התאגיד עם חברת דיסקברי ב-2022. נכון לאוקטובר 2022, יש ל-CNN כ-90 מיליון בתי אב מנויים (97.7% ממשקי הבית עם כבלים) בארצות הברית. בשנת 2019 דורגה CNN במקום השלישי בצפייה בקרב רשתות חדשות הכבלים, אחרי פוקס ניוז ו-MSNBC. מחוץ לצפון אמריקה, ברחבי העולם משודר ערוץ האחות CNN International בלמעלה מ-212 מדינות וטריטוריות.
הערוץ משודר בישראל ב-yes באפיק 102, ב-HOT באפיק 205, ובפרטנר tv באפיק 81. הערוץ זמין גם באפליקציית רשת 13 לטלוויזיות חכמות.
היסטוריה

הערוץ הוקם על ידי איש העסקים טד טרנר והעיתונאי היהודי אמריקאי ריס שונפלד, שהיה המנכ"ל הראשון של הערוץ.
הערוץ החל לשדר ב-1 ביוני 1980 בשעה 17:00. שעון המזרח. לאחר הקדמה של טד טרנר, צוות המגישים דייוויד ווקר ולויס הארט שידר את מהדורת החדשות הראשונה של הערוץ. ברט ריינהרדט, סגן נשיא בכיר של הערוץ עם השקתו, שכר את מרבית 200 העובדים הראשונים של הערוץ, כולל עורך החדשות הראשון של הרשת, ברנרד שו.
לאחר שידור הבכורה שלה, הרשת הרחיבה את טווח השידור שלה למספר ספקי טלוויזיה בכבלים ולוויין, כמה אתרי אינטרנט. המשרדים הראשיים של הערוץ נמצאים באטלנטה, ג'ורג'יה, אולם גם בלונדון ובהונג קונג נמצאים מרכזי פעילות חשובים. בסך הכל, לרשת 42 שלוחות ברחבי העולם, מתוכן 11 בארצות הברית, והיתר נמצאות בערים מרכזיות בעולם. אחת מהשלוחות נמצאת בירושלים. בנוסף, לרשת שבעה מרכזי הפקה. יותר מ-900 תחנות מקומיות מסונפות (המקבלות גם חדשות ותכנים באמצעות שירות Newswire CNN Newsource), וכמה רשתות אזוריות בשפות זרות ברחבי העולם. הצלחת הערוץ הפכה את המייסד טד טרנר לאיל תקשורת ובעל המניות הגדול ביותר בתאגיד המדיה טיים-וורנר.
ערוץ נלווה, CNN2, הושק ב-1 בינואר 1982 ושידר מחזור רציף של שידורי חדשות 24 שעות. הערוץ, שלימים נודע כ-CNN Headline News ואחר כך בשם HLN, התמקד בסופו של דבר בסיקור חדשות חיות בתוספת תוכניות ראיונות בשעות הערב.
ב-1985 התרחבה הרשת מחוץ לגבולות ארצות הברית, עם השקת ערוץ "CNN International" המסקרת אירועים שונים ברחבי העולם ומשדרת ב-212 מדינות.
הסיקור בשידור חי של אסון מעבורת החלל צ'לנג'ר ב-1986 ואירועי כיכר טיין-אן-מן ב-1989 תרם לגידול בפופולריות הערוץ בארצות הברית ובעולם. ב-1991 תרמה מלחמת המפרץ רבות לפרסום הערוץ. CNN סיקרה את המלחמה מהשטח, באופן אינטנסיבי ותוך שיתוף פעולה הדוק עם הצבא והממשל האמריקני. כתב הרשת פיטר ארנט, סיקר את המלחמה מבגדאד לאחר שכל שאר צוותי הטלוויזיה עזבו, והביא ל-CNN מוניטין של רשת שמביאה דיווחים חיים מהשטח. הישג נוסף של הרשת היה סיקור אירועי פיגועי 11 בספטמבר, ובמיוחד העלייה המהירה לשידור בשעה 8:49, שלוש דקות בלבד לאחר התרסקות המטוס הראשון על המגדל הצפוני של מרכז הסחר העולמי, והייתה לרשת החדשות הראשונה שדיווחה על האירוע.
ב-30 באוגוסט 1995 הושק אתר האינטרנט של CNN, והפך עד מהרה לאחד האתרים הפופולריים ברשת.
באוקטובר 1996, התמזגה קבוצת "טיים וורנר" עם חברת האם של CNN ‏Turner Broadcasting System, שהוקמה על ידי טד טרנר. הקבוצה הממוזגת כללה החזקות בחברות כבלים, ערוצי טלווזיה, אולפני קולנוע, עיתונים ומגזינים שונים והייתה חברת המדיה והבידור הגדולה בעולם. בשנת 2000 מוזגה לתוך הקבוצה גם ספקית האינטרנט אמריקה און ליין.
בשנת 2005 הערוץ שידר אל למעלה מ-88 מיליוני בתים בארצות הברית ולכ-900 אלף חדרי מלון.
הצלחתה של CNN הביאה להקמתם של ערוצי חדשות נוספים המשדרים במתכונת הדומה לה, כגון BBC World Service ופוקס ניוז.
ב-29 במרץ 2022 השיקה הרשת את שירות הזרמת המדיה הבלתי-תלוי "+CNN" (אנ') למנויים בתשלום, באמצעות יישום מחשב נפרד, אולם עקב מספר מנויים נמוך מהצפוי, הוחלט לסגור את השירות בסוף חודש אפריל 2022, שבועות ספורים אחרי השקתו. סגירתו של הערוץ לוותה בסיקור נרחב בקרב התקשורת העולמית, בעיקר בגלל ההשקעה הכספית הרבה שהשקיע הערוץ בפלטפורמה זו - כ-300 מיליון דולר.
ערוצים ייעודיים ומקומיים

במהלך השנים, CNN השיקה רשתות ספין-אוף בארצות הברית ובמדינות אחרות. הערוצים הפועלים נכון לשנת 2021 כוללים את:
CNN International - הגרסה הבינלאומית של הערוץ
HLN
CNN en Español (אנ') - ערוץ חדשות בספרדית שהושק ב-17 במרץ 1997
CNN Brazil - ערוץ חדשות ברזילאי שהושק ב־15 במרץ 2020.
CNN צ'ילה - ערוץ חדשות צ'יליאני שהושק ב-4 בדצמבר 2008.
CNN en Español
CNN TÜRK - ערוץ חדשות טורקי.
CNN-News18 - ערוץ חדשות הודי.
CNN אינדונזיה - ערוץ חדשות אינדונזי שהושק ב־17 באוגוסט 2015. (בבעלות משותפת עם Trans Corp)
CNNj - ערוץ חדשות יפני.
CNN הפיליפינים - ערוץ חדשות פיליפיני שהושק ב-16 במרץ 2015.
CNN פרימה חדשות - ערוץ חדשות צ'כי. (שהושק ב-3 במאי 2020. מורשה לקבוצת פרימה)
CNN השיקה גם מיזמים בטלוויזיה ובאינטרנט שאינם פועלים עוד, כולל:
CNNfn - ערוץ חדשות עסקים וכלכלה
CNN Italia - ערוץ חדשות איטלקי
CNN Money Switzerland
CNN à la Francaise - ערוץ חדשות בצרפתית.
מגישים ותוכניות

במהלך השנים הופקו ב-CNN תוכניות בנושאים מגוונים, גם שבשולי החדשות כגון: תיירות, תרבות, אמנות. בין התוכניות והמגישים הבולטים של הערוץ נמנים:
לארי קינג - הנחה תוכנית ראיונות בשידור חי, שאירחה בדרך כלל אישיות בודדה בכל שידור ושילבה שאלות טלפוניות מקהל הצופים בבית. לארי קינג הפך למותג והרבה להופיע (בתפקיד עצמו) בסדרות טלוויזיה וסרטי קולנוע רבים.
כריסטיאן אמנפור - הכתבת הבינלאומית הראשית של הרשת ומנחה את תוכנית הראיונות והאקטואליה היומית "אמנפור".
ג'רולד קסל - עיתונאי ישראלי ממוצא דרום-אפריקאי, ששימש ככתב הערוץ בישראל במשך 13 שנים, בין השנים 1990 ל-2003.
פיטר ארנט – כתב ה-CNN במשך 18 שנים, נודעה בסיקור מלחמת המפרץ הראשונה והשנייה. ובראיין עם אוסאמה בן לאדן ב-1997.
לו דובס הכתב הכלכלי של הרשת מאז הקמתה ב-1980, מגיש התוכנית Moneyline"" מאז 1995, אחר כך שימש גם כנשיא הערוץ הכלכלי CNNfn. בשנת 2000 עזב את הרשת אך חזר לאחר זמן קצר. ב-2009 עבר לשדר בערוץ פוקס ניוז עד תחילת 2021.
דנה באש הכתבת הפוליטית הבכירה של הרשת.
בקי אנדרסון - מגישת התוכנית "לחבר את העולם" ("Connect the World".
אנדרסון קופר - המגיש המרכזי של תוכנית החדשות של רשת CNN, "Anderson Cooper 360°", המשודרת בשידור חי מניו יורק.
גלן בק - הגיש תוכנית פרשנות לאירועים חדשותיים בשם "Glenn Beck" בין השנים 2006 ל-2008, לאחר מכן עבר לרשת פוקס ניוז.
פעילות בישראל

CNN הקימה שלוחה בירושלים שלושה חודשים לאחר שעלתה לשידור, בספטמבר 1980. הרשת חתמה על הסכם עם אולפני הבירה ירושלים ששימשו בסיס לשידורי חדשות על ישראל והמזרח התיכון. והיא הציבה מספר עיתונאים ואנשי מערכת בירושלים. משרדי החברה בירושלים גדלו בעקבות סיקור אירועים דוגמת מלחמת לבנון הראשונה והאינתיפדה הראשונה וכללו עשרות עובדי הפקה, צלמים ועורכים. הרשת נהגה לסקר באופן נרחב אירועים בישראל, חלקם בשידור חי.
שידורי הערוץ בישראל החלו בשנת 1989 עם פריסת שירות הטלוויזיה בכבלים בישראל באופן חוקי. חברת "מתב – מערכות תקשורת בכבלים" הייתה הראשונה לשדר את הערוץ. בהמשך שידרו את הערוץ כל חברת הכבלים שהוקמו, וגם החברה הממוזגת HOT. סיקור אירועי מלחמת המפרץ ב-1991 תרמו לפופולריות של הערוץ בישראל, עם עדכונים ששידרה בזמן אמת מהשטח. בסוף 2011 הודיעה HOT על הפסקת שידורי הערוץ והחלפתו בערוץ החדשות MSNBC. בנובמבר 2016 חזרה HOT לשדר את הערוץ.
בפברואר 1999 חתמה חברת הסלולר פרטנר תקשורת על הסכם לשיתוף פעולה עם CNN, לפיו סיפקה פרטנר למנוייה חדשות עדכניות בטכנולוגיה הסלולרית GSM, השירות אפשר למנויים לקבל על צג הטלפון דיווחי חדשות עדכניים, מידע בורסאי, עדכני ספורט, עדכון מזג אוויר ועוד. ביוני 2005 על CNN הסכם פלאפון תקשורת לשידור הערוץ למנויי הדור ה-3 (3G).
בפברואר 2008 חתמו רדיו חיפה ו-CNN על הסכם שיתוף פעולה. במסגרתו ספק רדיו חיפה שירותי חדשות ל-CNN וקיבל דיווחים מכתביו בעולם. רדיו חיפה היא תחנת הרדיו הראשונה במזרח התיכון שחתמה על הסכם עם CNN.
בשנת 2012, צמצה הרשת באופן משמעותי את פעילותה בישראל.
בנובמבר 2019, הכריזו ממשלת ישראל ו-CNN על שיתוף פעולה בקמפיין שמציג פעילויות ישראליות למען תושבי אפריקה. במהלך הקמפיין הוצגו סרטונים שהופקו על ידי CNN במימון ובסיוע ישראליים, אשר הראו פרויקטים ומיזמים ישראליים שנעשו ביבשת.
במהלך הלחימה בעזה ב-2023 הוחלת רשת 13 ל-CNN כי אפליקצית רשת 13 לטלוויזיה תאפשר גישה לשידור החי של CNN במהלך הלחימה.
הסכסוך מול הנשיא טראמפ

פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
כבר החל מהבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית 2016, היחסים בין טראמפ לרשת היו מתוחים. טראמפ וצוות הקמפיין שלו האשימו את ערוץ CNN בעוינות מכוונת כנגד טראמפ והמפלגה הרפובליקנית. במהלך הקמפיין לאחר הבחירות המקדימות טראמפ אף הצהיר כי רשת CNN רוצה שקלינטון תיבחר לנשיאות, וכינה יחד עם תומכיו את ראשי התיבות של הרשת כ"רשת החדשות של משפחת קלינטון" (באנגלית: "Clinton's News Network").
במהלך תקופת העימותים בין טראמפ להילרי קלינטון פורסם כי הרשת העבירה במכוון את השאלות שיישאלו בעימותים לקמפיין קלינטון, מה שגרר סערה ובעקבות הפרסום התנצלה הרשת ופיטרה את העובדת שהדליפה את השאלות.
עם היבחרות טראמפ לנשיאות בנובמבר 2016 ועד עזיבת הבית הלבן ב-2021, נהיו היחסים עוינים אף יותר, אשר הגיעו למצבים בהם הנשיא הנבחר טראמפ כינה את רשת CNN במסיבת העיתונאים הראשונה לאחר הבחירות כרשת של "חדשות מזויפות" ("Fake News") ולאחר מכן גם כ"אויבת העם".
במהלך שנת 2017 צוותו של טראמפ פרסם סרטון בו טראמפ מכה את לוגו רשת CNN, מה שגרר ביקורות כלפי טראמפ מכל קצוות הקשת הפוליטית בארצות הברית.
במסיבת העיתונאים בבית הלבן מיד לאחר קבלת תוצאות בחירות אמצע הקדנציה ב-2018 טראמפ הצהיר כי הסקרים של CNN "אינם מדויקים" (לטענתו לכאורה במכוון) ואף התעמת עם כתב CNN, ג'ים אקוסטה, אשר לטענת טראמפ תקף אותו בשאלות קשות ועוינות וסירב להעביר את המיקרופון כאשר התבקש. טראמפ כינה את אקוסטה כ"אדם חצוף ונוראי" ו"ש-CNN צריכה להתבייש בעצמה שהוא עובד אצלה". עוד הוסיף טראמפ לאקוסטה ורשת CNN כי "כאשר אתם משדרים חדשות מזויפות, אתם אויבי העם".
לאחר אותה מסיבת העיתונאים השירות החשאי הודיע לאקוסטה כי הוא אינו רשאי להיכנס לבית הלבן עד להודעה חדשה. טראמפ ספג ביקורות רבות, לרבות ביקורת מ"פוקס ניוז", אשר עד עתה נחשבה לרשת החדשות שתמכה בו בצורה ברורה. זמן קצר לאחר מכן פסק בית המשפט כי כתב CNN רשאי לחזור לשדר מהבית הלבן.
בנובמבר 2020 השוותה מגישת CNN כריסטיאן אמנפור את ממשל טראמפ לממשל הנאצים והתנצלה לאחר מכן.
באוקטובר 2021 גינתה הרשת את הנשיא טראמפ בטענה שבמקרה שלו אי אפשר לרדת יותר נמוך, לאחר שזה מתח ביקורת על מזכיר המדינה, קולין פאוול, אשר נפטר יום לפני כן (לכאורה בגלל שהצביע למפלגה הדמוקרטית מהיותו רפובליקני - מה שנתפס בעיני טראמפ כבגידה פוליטית).
באוקטובר 2022 תבע טראמפ את הרשת במסגרת תביעה דיבה בסכום של 475 מיליון דולר.
ראו גם

אפקט CNN
יוליה גיניס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  שנות ה־70 של המאה ה־20 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  בית הספר לתיאטרון חזותי 
 מספר צאצאים:  3 
 
יוליה גיניס היא ציירת, מעצבת אומנותית ובמאית תיאטרון ישראלית, המייסדת של תיאטרון מסתורין.
ביוגרפיה

גיניס נולדה בשנות ה-70 וגדלה במשפחה יהודית דתית במוסקבה תחת השלטון הסובייטי. בסוף שנות ה-70 סבה, ולנטין ליטבין, קיבל היתר שאפשר לו ולסבתה של גיניס להגר לארצות הברית, אך השלטונות סירבו לבקשה דומה שהגישו הוריה.
בגיל 6 החלה לצייר בגן ילדים מחתרתי לילדים יהודים שארגנו הוריה וחבריהם. כשהייתה בת 13 שלטונות ברית המועצות אפשרו למשפחתה לעזוב את המדינה בהתרעה של שבועיים בלבד. המשפחה עזבה את מוסקבה לווינה ומשם הגיעו לאיטליה, בה שהו חודש לפני שהצליחו לקבל ויזה לארצות הברית.
לאחר שלוש שנים בארצות הברית עלתה גיניס לבדה לישראל בגיל 16, ועזבה את לימודי התיכון כדי להינשא לבעלה הראשון בגיל 17.
סיימה ב-2005 את לימודיה בבית הספר לתיאטרון חזותי בירושלים, במהלכם החלה ליצור מופעי תיאטרון חזותי ללא מילים בהשראת טקסטים יהודיים. המופעים שיצרה, שהיו הבסיס להקמת קבוצת התיאטרון "מסתורין", הוצגו ברחבי העולם.
הצגות שביימה

Sinagoga - מופע תיאטרון ומולטימדיה המבוסס על טקסטים תלמודיים. המופע עלה בפסטיבל התיאטרון בסיביו ברומניה ובנובי סאד בסרביה (2007)
צר צורה - מופע תיאטרון חזותי ללא מילים בהשראת התלמוד, המדרש והשירה היהודית הקדומה (2010)
חלומות משה - סיפור יציאת מצרים מנקודת מבטה של אמו של משה (2011). המופע הוצג ברוסיה, פינלנד, ארמניה, פולין, אתיופיה וטוגו, והשתתף בפסטיבל רומי באוסלו, 2013
העיר של למעלה ולמטה - מופע חוצות במסגרת פסטיבל עכו 2012
MIND THE GAP - מופע חוצות במתחם התחנה הראשונה ובתיאטרון ירושלים במסגרת פסטיבל ישראל (2013)
המופע של הליצן השקוף - מופע במסגרת "הצגה בסנדלים" המשלב תיאטרון, מחול, אמנות פלסטית וקטעים אינטראקטיביים בהשתתפות הקהל (2015)
SEVEN - אינטרפטציה חופשית לקומדיה האלוהית של דנטה במתחם התחנה המרכזית החדשה בתל אביב (2016)
RAAMSET - מופע המשלב מסורות עתיקות של פולחן עם מוזיקה אלקטרונית והיפ הופ (2017)
אפטרשוּק - יצירה המשלבת תיאטרון, טכנולוגיית מציאות מדומה והקרנות וידאו בסמטאות שוק מחנה יהודה (2017)
מי רצח את ארלוזורוב - מופע תלוי חלל בהשתתפות 12 שחקנים והקהל, שהוצג במוזיאון בית העיר בתל אביב במלאת 85 שנים להירצחו של ארלוזורוב (2018), ובמלון הנשיא בירושלים (2023)
SHKOLA - מופע המתרחש בחללים של בית הספר התיכון "קדמה" בירושלים (2019)
Uncaged - מותחן קומיקס מקוון שהופק במהלך סגרי הקורונה (2020)
אנטר - מופע תאטרלי אימרסיבי בקניון ארנה בהרצליה (2022)
חיים אישיים

הייתה נשואה ליעקב (שוריק) סיניצ'קין שנפטר ב-2022, ומגדלת את ילדיהם המשותפים אוריאל, בצלאל וברוריה. השניים הכירו כשיוליה הייתה בת 16, והתגרשו לאחר שהיו בקשר במשך 25 שנים.
מתגוררת בשכונת קריית היובל בירושלים.
הערות שוליים

1 2  My jewish story - Yulia Ginis, נבדק ב-2022-12-29
↑  Sinagoga « Gil Sperling (באנגלית אמריקאית)
↑  תיאטרון מיסתורין- צר צורה, באתר GoJerusalem (באנגלית)
↑  קרין ספינגולד, משה והעיר הגדולה: תאטרון "מסתורין" מגיע לתל אביב, באתר nrg‏, 1 בפברואר 2011
↑  Conrad Myrland, Israelsk teaterforestilling til Rumifestivalen, Med Israel for fred (MIFF), ‏2013-10-14 (ב־)
↑  פסטיבל עכו לתיאטרון ישראלי אחר – אירועי סוכות 2012, באתר kinderland.co.il
↑  פסטיבל ישראל 2013, באתר allaboutjerusalem
↑  מדריך ילדים, באתר כל העיר (ירושלים), ‏8 מאי 2015
↑  יאיר ניקוליבסקי, ‏תחנה ראשונה בדרך להצלחה, באתר ‏מאקו‏, 17 בינואר 2016
↑  Rebecca Russo, Mystorin Theatre Ensemble Presents SEVEN, BroadwayWorld.com (באנגלית)
↑  תיאטרון - תיאטרון מסתורין - רעמסט RAAMSET, באתר www.habama.co.il
↑  הערב בשוק מחנה יהודה: ל״אפטרשוּק״ - מסע מסתורי בסמטאות, באתר mynetjerusalem, ‏2017-09-03
↑  מוזיקה - מי רצח את ארלוזורוב - מחזמר של תיאטרון מסתורין, באתר www.habama.co.il
↑  מחול - כל הדרכים מובילות אל SHKOLA, באתר www.habama.co.il
↑  marthayodaat, Uncaged, מרתה יודעת, ‏2020-04-30
↑  Powerful theater magic in time of coronavirus, The Jerusalem Post | JPost.com (באנגלית אמריקאית)
↑  Enter, www.arenamall.co.il
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "יוליה גיניס".
יהודה גיל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1935 (בן 90 בערך) לוב האיטלקית, איטליה 
 מספר צאצאים:  4 
 השתייכות:   המוסד
 תפקידים בשירות
 קצין איסוף במוסד
 
יהודה גיל (נולד ב-1935) הוא אזרח ישראלי שבעת שירותו כקצין איסוף של המוסד כביכול הצליח "לגייס" במחצית שנות ה־70 מקור מודיעיני רם דרג, גנרל סורי, שמסר מידע איכותי ביותר עד שהשתחרר מהצבא (1989), וגם בהיותו במילואים עד שנת 1997. במהלך "הפעלת" המקור הביא גיל בשמו של המקור לפחות פעמיים (1981 ו-1996) רצף ידיעות התראתיות בדבר כוונה סורית לפתוח במלחמה מול ישראל. הידיעות שנתפסו כבאות מתוך הצמרת הצבאית במשטרו של אסד הביאו לנקיטת צה"ל בצעדי כוננות למלחמה.
ככל הנראה בשתי הפעמים גיל המציא את הידיעות בעצמו תוך התבססות על מודיעין ממקורות גלויים ותדרוכים מודיעיניים שעבר לצורך הפעלת ה"מקור". בשנת 1997 נעצר גיל והועמד לדין על עבירות של ריגול וגנבה בידי עובד ציבור, באשמה שבמהלך שנות ה-90 העביר מידע כוזב ושלשל לכיסו את הכסף שהועבר אליו לשם הפעלת הסוכן. גיל הורשע ונידון ל-5 שנות מאסר. למרות שגיל הורשע על מעשיו רק בשנות התשעים ההערכה היא כי כל המידע שהביא לאורך עשרים שנה היה מפוברק, וכי גיל היה זה שפיברק את המידע על סמך מידע גלוי ותדרוכים שקיבל באמ"ן מחקר.
קורות חייו

יהודה גיל נולד בלוב בשנת 1935 בשם יהודה ג'נח. אביו, משה, היה קצין בצבא האיטלקי, שהמשיך לשרת בו גם תחת המשטר הפשיסטי. בשנות ה-30, עם התהדקות הקשרים עם גרמניה הנאצית, נשלחו הקצינים היהודיים למקומות מרוחקים, במטרה להגן עליהם. כך נשלח גיל האב ללוב, שם נולד בנו, יהודה. גיל הראה כישרון רב בלימוד שפות, ולמד איטלקית, ערבית ומאוחר יותר גם שפות אחרות כגון אנגלית וספרדית, שבהן שלט כבשפת אם.
משהגיע לישראל, התחנך בקיבוץ שפיים וב־1952 התגייס לצה"ל. הוא שובץ בחטיבת גולני, ועבר מסלול הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר. לאחר שנפצע עבר לשרת כמדריך בגדנ"ע, ובהמשך כמדריך לצבאות קמרון וצ'אד. בהמשך הביאו אותו כישוריו הלשוניים לשירות באגף המודיעין של צה"ל, אותם כישורים שהובילו אחר כך לגיוסו למוסד, בשנת 1970.
לאחר תקופת הכשרה הפך גיל לקצין איסוף (קצ״א) ב״צומת״, האגף האחראי לאיתור, גיוס והפעלת סוכנים.
מתחילת עבודתו ניכר היה שגיל רוצה מאוד להרשים ולהצטיין. הוא השתתף בכמה מבצעים שבהם הפגין יכולת טובה לגיוס סוכנים באש״ף, ולאיתור אנשי הארגון באירופה לאחר טבח הספורטאים הישראלים במינכן בספטמבר 1972.
במרוצת הזמן קנה לו גיל שם של קצין איסוף מוכשר המתמחה בגיוס ראשוני של סוכנים וכונה "האיש בעל אלף הפנים". לעומת זאת לא הצטיין בהפעלה ארוכת טווח של סוכנים.
בשנת 1974 נתבקש גיל ליצור קשר עם קצין בכיר בצבא סוריה, על מנת לגייסו ולשאוב ממנו מידע צבאי ומדיני.
המידע שהביא בשמו של המקור זכה להערכה רבה וגיל שטען שהמקור מוכן ליצור קשר רק אתו, הפך למפעילו הבלעדי.
על רקע המוניטין שיצא לו הדריך גיל בקורסי המוסד, אך יצא לו גם שם של אדם מטיל אימה, שאהב להשפיל את חניכיו ולהתעלל בהם.
גיל שירת במוסד עד פרישתו לגמלאות בשנת 1989, אך גם לאחר פרישתו המשיך המוסד להעסיקו כדי לשמור את מקור המידע.
לאחר פרישתו הצטרף גיל למפלגתו של רחבעם זאבי "מולדת" וזאת עד להתפוצצות הפרשה, מאסרו ומשפטו.
גיל שוחרר שחרור מוקדם ממאסרו ומאז ניסה לנקות את שמו.
בשנת 2021 הוציא גיל לאור ספר מתח בשם "האיראנים בפריז".
גיל נשוי בשנית, אב לארבעה ילדים ומתגורר בגדרה.
השתלשלות הפרשה

בשנת 1974 נתבקש גיל ליצור קשר עם קצין בכיר בצבא סוריה, על מנת לשאוב ממנו מידע צבאי ומדיני. המידע שהעביר הופץ בקהילת המודיעין הישראלית, וגיל היה איש הקשר היחיד למקור. בנימוקים שונים מנע גיל מאנשי אמ"ן ומוסד אחרים לפגוש את המקור. כבר בשנת 1981 חשד אלי הלחמי, ראש זירה באמ"ן שהמידע שהביא גיל הוא כוזב, אולם הדו"ח שלו לא זכה להתייחסות. גם לאחר פרישתו לגמלאות, ב-1989, המשיך המוסד להעסיקו כדי לשמור את מקור המידע. גיל ביקש להפסיק את הקשר עם המקור, אולם בלחץ אמ"ן שוכנע להמשיך.
הידיעות שהעביר גיל נחשבו לאיכותיות ביותר, היות שיוחסו למקור רם-דרג, בעל נגישות למידע שיודעים אך מעטים. חלק מהידיעות אף הופצו באופן גולמי (היינו, ללא עריכה כלשהי כמקובל) לרמטכ"ל, לשר הביטחון ואף לראש הממשלה.
השתלשלות הפרשה > פרשת תו"ל ההבקעה הסורי

בשנת 1976 התחילה החזית המזרחית (הכוללת את סוריה, לבנון ועיראק) לתפוס את מעמדה כזירת העימות העיקרית של צה"ל. באותה תקופה החל הצבא הסורי לגבש תורת לחימה להבקעת הגנת צה"ל ברמת הגולן ובמקביל נכנס ללבנון.
כניסת הצבא הסורי ללבנון יצרה חשש כי במלחמה הבאה יוכל לתקוף הן בחזית רמת הגולן והן דרך בקעת הלבנון, דבר שיאלץ את צה"ל להילחם בשתי חזיתות.
גיל ועמוס גלבוע, שהיה אז ראש זירה מזרחית באמ"ן, נשלחו לתחקר את הקצין הסורי שהגיע לפריז ושאמור היה להכיר את הנושאים.
לדבריו של עמוס גלבוע :
חזרתי ברגשות מעורבים הייתה לי אכזבה מהדברים שהמקור מסר בנושא ההבקעה ברמת הגולן. זהו כיום הצי"ח המרכזי שלנו, זה מה שמעסיק את צה"ל, את הרמטכ"ל (רא"ל מוטה גור - ע"ג), את פיקוד הצפון. הכרתי את המקור, בזמנו. עכשיו הוא בתפקיד מטה הנגיש לתכנונים המבצעיים הסוריים. האיש הזה לא יודע כלום על הבקעה. כל מה שאמר היה קשקושים. ומה שהכי הדהים אותי שבכל הקשקושים הללו לא היה אפילו מונח מקצועי סורי אחד שקשור להבקעה או להתקפה.
מצד שני הדברים שמסר המקור על לבנון היו סבירים, אם כי לא תרמו משהו חדש.
למרות זאת המשיכו אמ"ן והמוסד לסמוך על דיווחיו של גיל, ומעמדו ומעמד "המקור" התחזקו.
לימים הגיע עמוס גלבוע למסקנה כי "הייתי הקורבן הראשון של יהודה גיל".
השתלשלות הפרשה > פרשת מהלך התקפי מבקעת הלבנון

החל מאמצע שנות השבעים מאז כניסת הצבא הסורי ללבנון וכלה במלחמת לבנון הראשונה הלכה וגדלה מעורבותה של ישראל במלחמת האזרחים בלבנון על ידי תמיכה בנוצרים כנגד הסורים ואש"ף.
מה שמנע התנגשות ישירה בין צה"ל לצבא הסורי היו שלושה "קווים אדומים" שסוכמו בתיווך ארצות הברית בין סוריה לישראל:
הצבא הסורי לא יירד דרומה לכיוון הגבול הישראלי מעבר לקו של צידון־ימת קרעון.
סוריה לא תכניס ללבנון טילי קרקע־אוויר מכל סוג שהוא.
חיל האוויר הסורי לא יטוס מדרום לקו של ביירות ומזרחה לגבול הסורי, אלא רק מצפונה לו.
במהלך שנת 1981 נלחמו הנוצרים והסורים על השליטה בזחלה ובג'בל סנין החולש על בקעת הלבנון, המובלעת הנוצרית וכביש ביירות דמשק.
במהלך הלחימה פעל צה"ל נגד הצבא הסורי, הפיל שני מסוקי תובלה סוריים ובכך הפר את ההסכמות, וכתגובה הכניס הצבא הסורי סוללות טילים נגד מטוסים לבקעת הלבנון תוך שהוא מפר את ההסכמות גם הוא.
באותה תקופה חשד ראש הזירה המזרחית באמ"ן אלי בית הלחמי בדיווחיו של גיל, למרות זאת ועל רקע המשבר נשלח גיל לתחקר את המקור, יוסי מלמן מסכם את הפרשה כך :
הוא חזר עם בשורה מפחידה: תנועת הכוחות הסוריים היא מהלך מקדים למהלך התקפי עקיף נגד ישראל, דרך בקעת הלבנון, בואכה עמק בטיחה בכנרת נגד הגליל. בניגוד לדעתו של הלחמי, שסבר כי גיל הוא שקרן, ישראל גייסה מילואים, מהלך שעלול היה לחולל מלחמה עם סוריה וגם עלה ממון רב לקופת המדינה.
השתלשלות הפרשה > הרקע להתראה

במהלך המחצית הראשונה של שנות התשעים היה מעמדו של גיל ו"המקור" איתנים מאי פעם ודיווחיו נתפסו כמהימנים ומשקפים את המצב לאשורו.
לפני כל פגישה עם המקור היה גיל מקיים פגישות מכינות עם חוקרי אמ"ן מחקר שהיו מחכים לדיווחיו בציפייה דרוכה.
באפריל 1994 דיווח יהודה גיל כי המקור מסר לו שאם שיחות השלום עם רבין לא יביאו להסכם, אזי סוריה תנקוט מהלך צבאי מוגבל על מנת לשבור את הקיפאון וכי יש ויכוח במטכ"ל הסורי בשאלה אם לבצע את ההבקעה על ידי שריון או כוחות מיוחדים.
בינואר 1995 דיווח שהצבא הסורי מכין עצמו למתקפה מוגבלת; מתקפת פתע ממצב של רגיעה; לא יגויסו מילואים, כדי להשיג הפתעה; לכוחות המיוחדים יהיה תפקיד חשוב בהבקעה; תוך חודשיים הצבא הסורי יהיה מוכן.
למרות זאת ולאורך כל תקופת כהונתו ולאחריה העריך ראש אמ"ן אורי שגיא כי בעדיפות ראשונה פניה של סוריה למשא ומתן שיניב מבחינתה נסיגה ישראלית מרמת הגולן.
הערכה זו השתנתה בחלקה כאשר החליף בנימין נתניהו את שמעון פרס כראש ממשלה ומשה (בוגי) יעלון את אורי שגיא כראש אמ"ן.
"גישתו של נתניהו הייתה אחרת לגמרי מגישת קודמיו", אומר ארד במבט לאחור. "כבר בחודשים הראשונים להיבחרו דרש מוורן כריסטופר, שהיה עדיין מזכיר המדינה, להחזיר לישראל את 'הפיקדון', כדי שלא תהיה אפילו הרגשה סורית שישראל מוכנה לסגת מרמת הגולן."
יעלון העריך כי "בתנאים מסוימים, סוריה תכפה על ישראל מאבק צבאי".
השתלשלות הפרשה > חשיפה, חקירה ומשפט

בנובמבר 1997 נעצר גיל לאחר שהועלו נגדו חשדות שונים, בין השאר עקב סירובו באמתלות שונות להעביר את הפעלת המקור למפעיל אחר. בחקירה שנערכה הודה גיל בחשדות, ובחיפוש שנערך בביתו שבגדרה נמצאה מעטפה ובה הכסף שהועבר אליו לשם הפעלת הסוכן. הוא הועמד לדין, ובשנת 1999 הורשע בכך שבין השנים 1991 – 1997 העביר דיווחים כוזבים לממונים עליו – לעיתים תוספות על דו"חות הקצין הסורי, ולעיתים אף יצירות שכולן פרי דמיונו. כן הורשע בכך שהותיר בידיו את הכסף שיועד להפעלתו, בסך של 39,000 דולר.
גיל נדון ל-5 שנות מאסר (החל מיום מעצרו), באשמת ריגול וגנבה ביד עובד ציבור. גיל ערער על הרשעתו ועל חומרת העונש, אך ערעורו נדחה.
בפסק הדין נכתב כך :
המערער לא הוסמך ליצור ידיעות יש מאין, או לשנות מן הידיעות האמיתיות. פשיטא היא, שלא הוסמך על ידי שולחיו להונות אותם. אין מחלוקת שלא הוסמך על ידי הממונים עליו לשבש את עבודת המוסד בדרך של הזרמת מידע כוזב, ואך מובן מאליו הוא שלא הוסמך על ידי שלטונות הבטחון לסכן את בטחון המדינה על ידי מסירת ידיעות, שמתן אמון בהן, עשוי היה להביא לתוצאות הרות-אסון
בסוף שנת 2000, לאחר שנוכה שליש מתקופת מאסרו, שוחרר גיל. לאחר שחרורו המשיך לטעון שמעולם לא מסר ידיעות כוזבות ובראיון שנערך אתו כחלק מתחקיר שערך עופר שלח בתוכנית המקור אמר :
לא אני כתבתי ולא אני אמרתי, מי שכתב אותה בשמי אז הוא המציא את זה
כאשר הוא מתכוון לאיש אמ"ן אשר כתב את הידיעות שגיל העביר, יחד עם זאת בבדיקת הפוליגרף שעבר נקבע כי :
יהודה גיל שיקר בכול השאלות המהותיות
השתלשלות הפרשה > הערכה

במקורות שונים דווח כי גיל הצטרף בשנת 1992 למפלגת הימין מולדת, מה שהעלה את הספקולציות שעמדותיו הימניות גרמו לו לנסות ולגרום למלחמה בין ישראל לסוריה. נטען גם כי פעולותיו סיכלו ניסיונות לשלום עם סוריה, שכן גיל טען שפניו של חאפז אסד אינן לשלום. עם זאת, נראה כי אין ממש בחשדות אלה, שכן רוב הידיעות הכוזבות שהעביר גיל לא היו קשורות ישירות ליחסי ישראל–סוריה, ולכן נראה שמניעים אישיים ופסיכולוגיים אחרים עמדו מאחורי מעשהו.
אישים שונים במערכת הביטחון, בהם דני יתום ועמוס גלבוע, העלו חשדות שגיל פיברק את המידע שהביא בשם המקור לא רק משנת 1991, אלא מראשית הפעלתו.
בעקבות פרשת גיל נקבעו נהלים חדשים במוסד, בהם שיפור הבקרה על מפעילי סוכנים; הגבלת הקשר בין מפעיל וסוכן לכמה שנים בלבד; ובדיקות פוליגרף תקופתיות למפעילי מקורות.
לקריאה נוספת

Victor Ostrovsky, By Way of Deception, Publisher: St. Martin's Press, 1990
דני יתום, 4, שותף סוד: מסיירת מטכ"ל ועד המוסד, משכל – ידיעות אחרונות וספרי חמד, 2009
גד שמרון, המוסד והמיתוס, כתר הוצאה לאור, 2011, עמ' 268–278
יוסי מלמן, דן רביב, מלחמות הצללים: המוסד וקהילת המודיעין, ידיעות ספרים, 2012, עמ' 466–469
המרגל שלא היה והמלחמה שלא פרצה, הוצאת המרכז למורשת המודיעין, 2016
שמעון שיפר, המתריע: שיחות עם האלוף (במיל') עמוס גלעד, הוצאת ידיעות אחרונות, 2019, עמ' 205–219.