stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיפוי קטבים ואפסים
הערות שוליים

1 2  Won Young Yang (2009). Signals and Systems with MATLAB. Springer. p. 292. ISBN 978-3-540-92953-6.
↑  Bong Wie (1998). Space vehicle dynamics and control. AIAA. p. 151. ISBN 978-1-56347-261-9.
1 2  Arthur G. O. Mutambara (1999). Design and analysis of control systems. CRC Press. p. 652. ISBN 978-0-8493-1898-6.
1 2  Al-Alaoui, M. A. (בפברואר 2007). "Novel Approach to Analog-to-Digital Transforms". IEEE Transactions on Circuits and Systems I: Regular Papers. 54 (2): 338–350. doi:10.1109/tcsi.2006.885982. ISSN 1549-8328. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  S. V. Narasimhan and S. Veena (2005). Signal processing: principles and implementation. Alpha Science Int'l Ltd. p. 260. ISBN 978-1-84265-199-5.
1 2 3  Rabiner, Lawrence R; Gold, Bernard (1975). Theory and application of digital signal processing (באנגלית). Englewood Cliffs, New Jersey: Prentice-Hall. pp. 224–226. ISBN 0139141014. The expediency of artificially adding zeros at z = —1 to the digital system has been suggested... but this ad hoc technique is at best only a stopgap measure... In general, use of impulse invariant or bilinear transformation is to be preferred over the matched z transformation.
↑  Jackson, Leland B. (1996). Digital Filters and Signal Processing (באנגלית). Springer Science & Business Media. p. 262. ISBN 9780792395591. although perfectly usable filters can be designed in this way, no special time - or frequency-domain properties are preserved by this transformation, and it is not widely used.
↑  Ojas, Chauhan; David, Gunness (2007-09-01). "Optimizing the Magnitude Response of Matched Z-Transform Filters ("MZTi") for Loudspeaker Equalization". Audio Engineering Society (באנגלית). אורכב מ-המקור ב-27 ביולי 2019. {{cite journal}}:  (עזרה) Alt URL
מילא 18

ערך זה עוסק בבונקר בגטו ורשה. אם התכוונתם לספר של ליאון יוריס, ראו .
| --- | --- |

אתר "תל אנילביץ'"
 מידע כללי
 סוג:  אתר הנצחה 
 מיקום:  מורנוב 
 מדינה:  פולין 
 קואורדינטות:  52°15′05″N 20°59′32″E﻿ / ﻿52.2515°N 20.9923°E﻿ / 52.2515; 20.9923
  (למפת ורשה מוגדלת) מילא 18(למפת ורשה רגילה) מילא 18
 
אתר ההנצחה על תל החורבות שנותר מהבונקר במילא 18
הסבר באנגלית באתר הזיכרון מילא 18
מילא 18 (פולנית Miła 18 - "מיווה 18") היה מקלט ששימש כבונקר עבור מפקדת הארגון היהודי הלוחם, קבוצת מחתרת יהודית שפעלה בגטו ורשה בפולין במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

בשנת 1943 נבנה הבונקר ברחוב מילא 18 על ידי מבריחים מהעולם התחתון. לוחמי אי"ל הגיעו אליו לאחר שהבונקר שלהם, ברחוב מילא 29, התגלה. המבריחים המקוריים אף סייעו והדריכו את חברי הארגון.
ב-8 במאי 1943, שלושה שבועות לאחר תחילת מרד גטו ורשה, הותקף הבונקר על ידי הנאצים, כשבתוכו כ-300 בני אדם. המבריחים נכנעו, אולם מפקדי אי"ל, ובהם מרדכי אנילביץ', מנהיג המרד, המשיכו בלחימה. כוחות גרמנים ואוקראיניים זרקו גז מדמיע למקלט כדי לאלץ את שוכניו לצאת החוצה. אנילביץ', חברתו מירה פוכרר ורבים מאנשיו ביצעו התאבדות המונית על ידי בליעת גלולות ציאניד כדי לא להיכנע. כמה עשרות לוחמים ובהם מארק אדלמן, סגנו של אנילביץ' ומיכאל רוזנפלד שהיה במפקדת אי"ל, הצליחו לצאת מיציאה אחורית ולאחר מכן להימלט אל רחוב פרוסטה בצד הפולני (Aryan Side) בעזרת לוחם אי"ל שמחה רותם (קאז'יק).
הנצחה

גופותיהם של הלוחמים היהודים לא הוצאו מהבונקר לאחר המלחמה, והמקום זכה למעמד של אנדרטת מלחמה. בשנת 1946 הוקמה אנדרטה בשם "התל של אנילביץ" שעשויה מהריסות בתי מילא. בראש התל הונחה אבן הנצחה עם כיתוב בפולנית, יידיש, ועברית.
בשנת 2006 נוסף בתחתית התל אובליסק שעוצב על ידי חנה סמלנברג ומארק מודראו. באובליסק מופיע כיתוב בפולנית, אנגלית ויידיש ובו הטקסט:
קברם של לוחמי מרד גטו ורשה שנבנה מהריסות רחוב מילא, אחד הרחובות התוססים ברחוב היהודי של וורשה של לפני המלחמה.
חורבות אלה של הבונקר ברחוב מילא 18 הן מקום מנוחתם של המפקדים והלוחמים של הארגון היהודי הלוחם, כמו גם של כמה אזרחים. ביניהם נמצא מרדכי אנילביץ', המפקד העליון.
ב-8 במאי 1943, כשהם מוקפים על ידי הנאצים ולאחר שלושה שבועות של מאבק, רבים נספו או לקחו את חייהם, מסרבים לגווע בידיהם של אויביהם.
היו כמה מאות בונקרים שנבנו בגטו. הם נמצאו והושמדו על ידי הנאצים, והפכו לקברים. הם לא יכלו להציל את אלה שחיפשו בתוכם מקלט, ובכל זאת הם נשארים סמלים נצחיים של רצונם של יהודי ורשה לחיות. הבונקר ברחוב מילא היה הגדול ביותר בגטו, הוא מקום מנוחתם של למעלה ממאה לוחמים, שרק חלקם ידועים בשמם.
כאן הם נחים, נקברו כפי שהם נפלו, כדי להזכיר לנו שהאדמה כולה היא קברם.
הנצחה > שמות הלוחמים שידוע שנפלו בבונקר

שמותיהם של 51 לוחמים יהודים שזהותם אומתה על ידי היסטוריונים חקוקים על חלקו הקדמי של האובליסק. ואלה הם שמותיהם:
חיים אקרמן
מלכה אלתרמן
מרדכי אנילביץ'
נייט ברטמסר
הנייק ברטוביץ'
פרנקה ברמן
טוסיה ברמן
יצחק בלושטיין
מלך בלונס
ברל בראודה
יצחק חדש
נסיה צוקייר
יצחק דמבינסקי
יוזף [יוסף] פאס
אפרים פונדמינסקי
טובה פרנקל
עמוס פרוינד
מירה פוכרר
וולף גולד
מירם הַיינסדורף
אהרן הלצבנד
רות הֶיימן
מירה איזביצקה
סאלקה קמיין
ז'יוטה קלֶיינמן
יפה לבנדר
לולק (ידוע רק שמו הפרטי)
סווק נולמן
אברהם אורווץ
רבקה פסמוניק
מַיילוך פרלמן
אהרן רַייזבנד
לוטק רוטבלט
מרים רוטבלט
ירדנה רוזנברג
סאלקה (ידוע רק שם פרטי)
יז'י סארנק
שמואל סובול
בתיה סילמן
יהושע (שיעה) שפאנצר
מונייק שטנגל
שולמית שושקובסקה
משה וקספלד
אולק ורטוביץ'
יצחק ויכטר
אריה וילנר
זאב ווֹרטמן
הירש יצחק ורונסקי
רחל זילברברג
מושק זילברשטיין
שרה ז'אגייל
לייב רוטבלאט
במוזיאון יד מרדכי הוקם שחזור של הבונקר על ידי האמן דוד גפני. וכן בשנת 1961 יצא בעברית רומן בשם "מילא 18" של הסופר היהודי האמריקאי ליאון יוריס בהוצאת סטימצקי ובתרגום של יוסף נדבה. בשנת 1995 יצא הספר בתרגום נוסף של יעל נמרודי בהוצאת זמורה ביתן.
האובליסק ועליו שמות הלוחמים שמתו במילא 18
מילטון מרגאי

סר מילטון אוגוסטוס סטרייבי מרגאי (באנגלית: Sir Milton Augustus Strieby Margai;‏ 7 בדצמבר 1895 – 28 באפריל 1964) היה רופא ומדינאי. כיהן כראש ממשלת סיירה לאון מ-1954 ועד מותו. בין 1954 לעצמאות המדינה ב-1961 כיהן כראש השרים ("פרימייר") של המושבה סיירה לאון הבריטית.
תולדות חייו

נולד בדרום-מערב המושבה, למשפחה מבני המנדה (אחת משתי הקבוצות האתניות בסיירה לאון). למד בבית ספר אנגליקני ולאחר מכן בקולג' לרפואה באוניברסיטת דרהאם באנגליה והשתלם ברפואה טרופית בליברפול. ב-1926 היה הרופא הראשון והדוקטור הראשון יליד סיירה לאון. ב-1928 שב לרצו והחל לפעול למען שיפור תנאי ההיגיינה והמצב הרפואי בחברה. הוא נדד במחוזות המושבה וביקש לשלב שיטות מודרניות במסורות הריפוי והמיילדות המסורתיות. בפרט עסק בהכשרת מיילדות מסורתיות לשיטות רפואיות היגייניות.
בשנות ה-30 נכנס כחבר המוצעה המחוקקת של המושבה. ב-1950 ייסד את מפלגת העם של סיירה לאון (Sierra Leone People's Party – SLPP) לאחר הבחירות שהתקיימו ב-1951 כיהן כשר בריאות, חקלאות וייעור. ב-1954 נבחר מרגאי השמרן הפרו-בריטי לראש השרים. אחיו, אלברט מרגאי, הנהיג את האופוזיציה, מפלגת העם הלאומית (People's National Party), שהשתתפה בקואליציה עם מפלגת העם החל מ-1960. ב-1958 הציג מרגאי חוקה עתידית למדינה העצמאית, שהדגישה את המשטר הפרלמנטרי ואת זיקת המדינה לחבר העמים הבריטי. ב-1960 ניהל מרגאי את השיחות בין מדינתו לבין מזכיר המושבות, איאן מקלאוד וב-27 באפריל 1961 הכריז על עצמאותה של סיירה לאון. הכינוי לו זכה בפי העם היה "Pa" (אבא).
שנה לאחר מכן זכה לניצחון נוסף בבחירות הראשונות במדינה העצמאית והיה לראש הממשלה הנבחר הראשון שלה. גישתו הייתה ליצור ממשלה רחבה ולשתף בשלטון שרים בני קבוצות אתניות רבות ככל האפשר. הוא ביקש ליצור תנופה של מודרניזציה בחינוך, בבריאות ובחקלאות ופיתח תוכניות הסברה לאוכלוסייה, שהייתה רובה ככולה אנלפביתית. עם זאת, גורמים במפלגתו ובקבוצה האתנית שלו, המדנה, מתחו ביקורת על החיבוק הרחב מדי, לטענתם, שהעניק לקבוצות אופוזיציוניות ולשבטים אחרים.
ב-1950 קיבל תואר סר חבר המועצה המלכותית.
מילטון קייטימס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  24 ביוני 1909 ברוקלין, ארצות הברית 
 פטירה:  27 בפברואר 2006 (בגיל 96) Shoreline, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קולומביה 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  ויולה 
 פרסים והוקרה:  פרס דיטסון לניצוח 
 
מילטון קייטימס (באנגלית: Milton Katims;‏ 24 ביוני 1909 - 27 בפברואר 2006) היה ויולן ומנצח אמריקאי.
חייו

קייטימס היה המנהל המוזיקלי של תזמורת סיאטל במשך 22 שנים (1954 - 1976). בתקופה הזו הוסיף לרפרטואר התזמורת יותר מ-75 יצירות, הקליט, ניצח על ביצועי בכורה של יצירות חדשות ולקח את התזמורת לסיורים אחדים. הוא הרחיב את סדרות הקונצרטים למשפחה ולפרברים מרוחקים.
קייטימס נולד בברוקלין להורים שהיגרו מרוסיה ומן האימפריה האוסטרו-הונגרית. שמו של אביו היה במקור קטימסקי, אך שונה באליס איילנד כאשר הגיע לארצות הברית בגיל 12. אמו של קייטימס הייתה שרה ומנגנת בפסנתר ודאגה לחינוך מוזיקלי לילדיה, למרות האמצעים המועטים שעמדו לרשות המשפחה. קייטימס למד פסיכולוגיה באוניברסיטת קולומביה וקיבל תואר בוגר בשנת 1929.
בראשית דרכו היה קייטימס כנר, אך לאון בארזין, ויולן, מנצח ומחנך ממוצא בלגי אותו פגש באוניברסיטת קולומביה, יעץ לו לעבור לויולה. קייטימס ניגן במספר הרכבי מוזיקה קאמרית, ביניהם רביעיית הפסנתר של ניו יורק, והיה ויולן נוסף ברביעיית בודפשט הנודעת, שעמה עמד בקשר במשך 15 שנים. ששת התקליטים שהקליט עם הרביעייה החל בשנת 1941 התקבלו בהערכה רבה. הוא ניגן בפסטיבלים שונים, כגון פסטיבל קזאלס בפוארטו ריקו. קייטימס הצטרף לתזמורת NBC בשנת 1943 כמחליפו של ויליאם פרימרוז כוויולן ראשי. במשך עשור השנים שלו עם התזמורת, פיתח קייטימס קשר קרוב עם המנצח ארטורו טוסקניני והיה לעוזרו. הוא אף השתמש בשרביט, שהיה שייך לטוסקניני.
קייטימס ניצח גם על תזמורות כגון הפילהרמונית של ניו יורק, תזמורת פילדלפיה, התזמורת הסימפונית של בוסטון, הפילהרמונית של לונדון, תזמורת קליבלנד, התזמורת הסימפונית של מונטריאול וגם התזמורת הפילהרמונית הישראלית.
הוא ארגן סדרה של קונצרטים למוזיקה קאמרית בשם "מפגשי מוזיקה לאור נרות" ב"אולם הנשפים הספרדי" של מלון אולימפיק, שם הופיעו סולנים אורחים כמו הכנר אייזק שטרן, הצ'לן ליאונרד רוז והפסנתרנים לאון פליישר וקלאודיו אראו. קייטימס השתתף לעיתים קרובות במפגשים אלה בנגינת ויולה ואשתו, וירג'יניה, ניגנה בצ'לו.
קייטימס הגיש כיתות אמן בסין ובישראל, לימד בבתי ספר למוזיקה כגון ג'וליארד בניו יורק ונורת'ווסטרן בעיבורי שיקגו ובאוניברסיטת וושינגטון. כן עיבד וערך מוזיקה לוויולה.
אחד מהישגיו הגדולים של קייטימס בסיאטל הייתה הסבתו של האודיטוריום העירוני לבית אופרה. הנהגתו הייתה בעלת חשיבות מכרעת בהשגת המימון לפרויקט. האולם נועד לשרת במשותף את האופרה של סיאטל, את בלט נורת'ווסט פאסיפיק ואת התזמורת הסימפונית של סיאטל.
בנוסף להיותו מוזיקאי, קייטימס היה מספר מעשיות. בשנת 2004 הוציא עם אשתו ספר זכרונות משותף, בשם "העונג כולו שלנו" בו ניכר כישרונו בסיפור מעשיות.
בשנת 1966 נבחר קייטימס לאיש השנה של סיאטל, ודיוקנו התנוסס על כריכת מדריך הטלפון.
מכתש קלאופטרה

| --- | --- |

תמונה של מכתש קלאופטרה מסריקת מכ"ם שנעשתה על ידי הגשושית מגלן
 מידע כללי
 סוג:  מכתש פגיעה
 על שם:  קלאופטרה 
 מגלה:  ונרה 15
 נתונים ומידות
 קוטר:  105 ק"מ 
 עומק:  2.5 ק"מ
 מיקום
 מיקום:  רכס ההרים אישתאר טרה
 גוף שמיימי:  נוגה
 קואורדינטות:  65°48′0″N 7°06′0″E﻿ / ﻿65.80000°N 7.10000°E﻿ / 65.80000; 7.10000
  (למפת נוגה מוגדלת) מכתש קלאופטרה(למפת נוגה רגילה) מכתש קלאופטרה
 
מכתש קלאופטרה הוא מכתש פגיעה בעל טבעת כפולה ובקוטר 105 ק"מ, על כוכב הלכת נוגה. המכתש נקרא על שם מלכת מצרים העתיקה המפורסמת קלאופטרה.
המכתש ממוקם ברכס ההרים אישתאר טרה הרכס הגבוה ביותר בנוגה, בסמוך להרי מקסוול, בקואורדינטות 65.90 צפון ו-7.00 מזרח. המכתש הוא מאפיין נוף בולט ויחודי בסביבתו ונוצר ככל הנראה בעקבות פגיעת מטאוריט על פני ההר בסמוך למורדות הדרום מערביים.
בהתבסס על צילומים ראשונים של הגשושיות ונרה 15 וונרה 16 מכתש קלאופטרה נחשב בעבר קלדרה וולקנית. סריקות מכ"ם ברזולוציה גבוהה שנעשו על ידי הגשושית מגלן הראו כי זהו מכתש פגיעה בעל אגן פנימי וחיצוני, ופני שטח מחוספסים מסדרה של פגיעות כתוצאת מהעפת סלעים עם הפגיעה.
צילומי המכ"ם ממגלן מציגים את אזור הרצפה המרכזית שמופיע כהה, עקב כיסויו באבק דק המחזיר רק מעט קרינה במכ"ם. מעבר לטבעת הפנימית של המכתש, קיים כיסוי אפל של חומר פליטה, המייצג שכבות חלקות יותר יחסית. כיוון שהן מחזירות מכ"ם טוב יותר, האזור נראה בהיר יותר. שטחי הפריפריה של המכתש מאופיינים בתנאי שטח קשים וניתן לראות בהם מה שנראה כזרימה דמוית לבה כנראה מהתכת פני השטח בעת פגיעת המטאוריט שיצר את המכתש לפני כ-300 מיליון שנים.
הערות שוליים

↑  Venus: Cleopatra Crater
מילטון יומאסון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  19 באוגוסט 1891 דודג' סנטר, ארצות הברית 
 פטירה:  18 ביוני 1972 (בגיל 80) מנדוסינו, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  אסטרונומיה 
 מקום קבורה:  בית הקברות מאונטיין ויו 
 מקום לימודים:  תיכון דודג' סנטר 
 מוסדות:  מצפה הר וילסון 
 
מילטון לאסל הומאסון (באנגלית: Milton Lasell Humason; 19 באוגוסט 1891 –  18 ביוני 1972) היה אסטרונום אמריקאי.
חייו

הומאסון נולד בדודג' סנטר, מינסוטה. הוא נשר מבית הספר ולא זכה לקבל השכלה פורמלית לאחר גיל 14. עקב אהבתו להרים, ובייחוד להר וילסון שבקליפורניה (אנ'), החל לעבוד בתור נהג פרדות והוביל ציוד וחומרים אל ראש ההר, בעת בניית מצפה הר וילסון שהוקם שם בעשור הראשון של המאה ה-20. בשנת 1917 החל לעבוד בתור שרת במבנה המצפה ומתוך עניין התנדב לעבודת עוזר לילה במצפה. כישוריו הטכניים זכו לתשומת לבם של האסטרונומים במצפה, והאסטרונום ג'ורג' אלרי הייל (אנ') מינה אותו לחבר בצוות המצפה. הדבר היה חסר תקדים, שכן ליומאסון לא היה תואר דוקטור ואף לא תעודת בגרות.
הומאסון הצדיק את שיפוטו של הייל במספר תגליות מפתח. הוא זכה למוניטין של צופה קפדן ובעל כישורים טכניים גבוהים. הוא הצליח להשיג תצלומים באיכות גבוהה וספקטרוגרמות בתנאים קשים, והפך למדריך הטכני של האסטרונומים במצפה. במהלך עבודתו במצפה הגיע למצפה האסטרונום אדווין האבל והשניים נעשו חברים קרובים. בשנת 1950 זכה הומאסון לתואר דוקטור למדעים (D. Sc) מאוניברסיטת לונד בשוודיה. הוא פרש בשנת 1957.
הומאסון גילה בשיתוף עם האבל את תופעת ההיסט לאדום, המהווה עדות להתפשטות היקום לפי תאוריית המפץ הגדול. הומאסון גילה את כוכב השביט C/1961 R1 שיחודו במרחק האפסיד הארוך שלו, השביט קרוי על שמו. הומאסון היה, ככל הידוע, הראשון שצילם את כוכב הלכת פלוטו, אם כי לא הראשון שזיהה אותו. על שמו נקרא מכתש בירח וכן הכוכבים "Humason-Zwicky".
לקריאה נוספת

Carl Sagan, Cosmos (Futura, 1983), pp. 278-281
מורדי הגטאות (אוניית מעפילים)

| --- | --- |
 שם צופן:  הנרייטה
 ארגון:  המוסד לעלייה ב'
 קורות ההפלגה
 מספר מעפילים:  1,457
 מפקד האונייה:  אליעזר ערמון
 גדעוני:  שלום בורשטיין
 נתוני האונייה
 שם קודם:  Agha Orietta
 תפוסה:  400 טון
 הנעה:  מנוע דיזל
 מהירות:  12 קשר, וממוצע בהפלגה 6 קשר
 
מסלול ההפלגה של "מורדי הגטאות"
מורדי הגטאות הייתה אוניית מעפילים שארגן המוסד לעלייה ב' של ההגנה. נקראה על שם המורדים בגטאות כנגד כוחות גרמניה הנאצית בתקופת השואה.
תולדותיה

מורדי הגטאות הייתה אונייה מעץ, בעלת שלושה תרנים מטיפוס סקונר (Schooner).
תולדותיה > רכישה והכנה

אנשי המוסד לעלייה ב' רכשו אותה באיטליה. צוות ההכנה כלל בעלי מלאכה מקומיים ומלווי האונייה. נבנתה בה קונסטרוקציית ברזל עם דרגשי לינה ל-1,350 נפש. צוידה ב-45 טון מים להפלגה. רב החובל היה טורקי והצוות כלל חמישה מלחים ושני מכונאים. מפקד האונייה היה אליעזר ערמון איש הפלי"ם, ולצדו שאול אורן (אהרונוב), חיים קופרמן ומלווים נוספים, והגדעוני היה שלום בורשטיין.
תולדותיה > המעפילים

1,457 המעפילים נאספו מרחבי אירופה: פולין, צ'כוסלובקיה, רומניה, הונגריה וגרמניה. הם היו ניצולי מחנות וחברי תנועות נוער. מהם 518 נשים, 37 ילדים, השאר בגילאי 24–45. הם נאספו בנקודות ריכוז שארגן המוסד באיטליה ובסמוך לאזור ההעמסה. חלקם הוסעו מפולין לצ'כיה, אוסטריה ואיטליה במשאיות של הצבא הבריטי מכוסות ברזנטים, שהובאו על ידי חיילים יהודים מיחידת תובלה של הצבא הבריטי.
העלאתם לסיפון האונייה נערכה במטפונטו בדרום איטליה, ונעשתה בחשאי בלילה, ללא התערבות השלטונות. האונייה עגנה בסמוך למזח. במשך שלוש שעות בלילה הועלו המעפילים באמצעות שמונה סירות גומי בצורה מסודרת. כל סירה השיטה כ-30 נפש.
 לאחר עלייתם לאונייה, יודעו המעפילים כי האונייה חולקה לאזורים: אזור לינה על דרגשים במחסן, אזור המזון. הייתה קבוצת סדרנים וקבוצת עובדי מחסן, מטבח וסניטציה. מנהיגי המעפילים נשמעו להוראות מפקדי האונייה אנשי הפלי"ם וסייעו בידם לנהל את שגרת החיים באונייה.
תולדותיה > ההפלגה

ב-13 במאי 1947 יצאה ממטפונטו באיטליה והפליגה לכיוון האיים היווניים. ב-15 במאי התחוללה סערה קשה, והאוניה מצאה מסתור מאחורי האי קפלוניה למשך 34 שעות.
ב-18 במאי לפנות בוקר, במרחק 20 מיל לפני קמיליה, נפגשה הספינה עם כלי שיט קטן שאליו הועברו המלחים הזרים, פרט לרב החובל, וכן עודף המזון שנשאר. ב-22 במאי לפנות בוקר הגיעה לדמיאט. במרחק שבעה מייל מהחוף שונה הנתיב לשיט לכיוון החוף המצרי לאזור הדלתא של הנילוס.
באותו יום, הייתה אמורה לפגוש את האונייה "יהודה הלוי, ולקבל ממנה 450 מעפילים. אולם התוכנית התבטלה, כי "יהודה הלוי" עגנה אז בפלרמו בשל מחסור בפחם ומחלת ילד. השלטונות מסרו על המצאה לבולשת הבריטית, ומאז הייתה במעקב.
ב-22 במאי הייתה מול דומיאטה (Damietta), ומשם חוף אל עריש ועזה.
מפקדי האונייה נצטוו להודיע למפקדת ההגנה בארץ ברגע שהאונייה תתגלה, ולנהל קשר מתמיד בעת העימות עם הכוחות הבריטים. תודרכו שמרגע שבו מתגלים יש לקיים קשר מתמיד עם הארץ. כמו כן, הוחלט כי יש להתנגד להשתלטות רק מחוץ למים הטריטוריאליים. בטרם ההפלגה קיבלו המעפילים הדרכה בהתגוננות במקלות ובקרב פנים אל פנים. באוניה התארגנו בשלושה מעגלי הגנה, ולכל מעגל נקבע מלווה מהפלי"ם, ששימש מפקד, והיו לו סגן וקבוצה מובחרת של 15 לוחמים.
ב-23 במאי מול רפיח הופיע מטוס בריטי. בשעה 11:00 באותו בוקר הופיעה משחתת בריטית. הנתיב שונה לכיוון חוף תל אביב. בשעה 13:00 הופיעה משחתת שנייה, ואנשיה דרשו ש"מורדי הגטאות" תפליג לחיפה, אך נענתה בסירוב. אחת המשחתות נקראה "מאוריציוס". בשעה 14:45 נגחו שתי משחתות את הספינה משני צדיה, התיזו מים וירו רימוני גז. הכוחות הבריטים עלו על הסיפון, והמלווים השביתו את המנוע. בין החיילים לבין המעפילים התנהל קרב פנים אל פנים שארך שלוש שעות. המעפילים השליכו עליהם קופסאות, בקבוקים ושיירי מזון. במשך כל זמן העימות התקיימה תקשורת עם מפקדת ההגנה בארץ ישראל. כאשר הושלמה ההשתלטות הבריטית, הושמדו מכשירי הקשר.
תולדותיה > גרירה, גירוש וחילוץ המלווים

ב-24 במאי נגררה הספינה לנמל חיפה והמעפילים הועלו לאונית הגירוש "ואנימיד פארק" שהשיטה אותם לקפריסין, בה נכלאו במחנות.
מפקדי האונייה ומלוויה אנשי הפלי"ם, הונחו להסתתר במחבוא (סליק) שהוכן באונייה, לבושים בבגדי עבודה כפועלים, ולהצטייד במסכות גז ובמזון ליומיים. לאחר הורדת המעפילים, או יום למחרת, עלו פועלי ניקיון יהודים עובדי נמל חיפה לאונייה, וחילצו אותם. אחד המלווים, דני, המשיך עם המעפילים לקפריסין.
על סיפון האונייה, מאי 1947
מילאדין סטבנוביץ'

מילאדין סטבנוביץ' (בסרבית: Миладин Стевановић; נולד ב-11 בפברואר 1996 בביילינה שבבוסניה והרצגובינה) הוא כדורגלן סרבי המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת צ'וקריצ'קי מליגת העל הסרבית.
קריירת מועדונים

סטבנוביץ' גדל במחלקות הנוער של רדניק ביילינה ופרטיזן בלגרד. הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו בהשאלה מפרטיזן בלגרד לטלאופטיק. בהמשך חזר לפרטיזן בלגרד, ובסך הכל ערך עשר הופעות ליגה במדי המועדון במסגרת ליגת העל הסרבית, בהן הבקיע שער אחד.
ב-17 באוגוסט 2016 חתם סטבנוביץ' בקייסריספור מליגת העל הטורקית. בסך הכל ערך שתי הופעות ליגה במדי המועדון, והוסיף שבע הופעות במסגרת הגביע הטורקי.
ב-15 בפברואר 2018 חתם סטבנוביץ' בצ'וקריצ'קי מליגת העל הסרבית.
קריירה בינלאומית

סטבנוביץ' היה חלק מסגל נבחרת סרביה עד גיל 20 לטורניר גביע העולם עד גיל 20 בשנת 2015, בו זכתה נבחרת סרביה.
תארים

אליפות סרביה (1): 2014/2015
הגביע הסרבי (1): 2015/2016
גביע העולם עד גיל 20 (1): 2015
הערות שוליים

↑  Stevanović i Bogosavac novi profesionalci באתר הרשמי של פרטיזן בלגרד, 14 באוגוסט 2013 (בסרבית)
↑  Pregled pristiglih pojačanja u superligaškim klubovima – zima 2017/18 באתר הרשמי של ליגת העל הסרבית, 15 בפברואר 2018 (בסרבית)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מילאדין סטבנוביץ'".
מועצת רואי החשבון

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מדינה:  ישראל 
 תחום שיפוט:  חוק רואי חשבון, תשט"ו-1955
 משרד אחראי:  שר המשפטים
 תאריך הקמה:  1955
 חוק:  חוק רואי חשבון
 יו"ר:  איתמר דוננפלד
 אתר רשמי
 
מועצת רואי החשבון היא גוף סטטוטורי, הפועל בישראל במסגרת משרד המשפטים, מתוקף חוק רואי חשבון, תשט"ו-1955.
היסטוריה

מועצת רואי החשבון הוקמה בשנת 1955, כמחלקה במשרד המשפטים. בתחילה התמקדה בהסדרת ורישוי מקצוע ראיית החשבון בישראל, כולל ניהול מבחני ההסמכה. במשך השנים החלה גם לאכוף את הפיקוח על רואי החשבון.
בינואר 2005, החל את פעילותו המוסד לסקירת עמיתים של לשכת רואי חשבון בשיתוף עם רשות ניירות ערך. המוסד היה מיועד לביצוע ביקורת על עבודתם של רואי החשבון, ובין השאר למנוע התפתחות שערוריות חשבונאיות (דוגמת אנרון ושערוריות בהן מעורבים תאגידי ענק ופירמות בינלאומיות של רואי חשבון). למרות חוסר תפקודו השוטף, פרסם רק שני דוחו"ת מעת הקמתו ועד לשנת 2009, המוסד לסקירת עמיתים לא נסגר.
בשנת 2014, פרסמה המועצה נוסח מעודכן של ההודעה בדבר אמות המידה להתמחות, ובו הורחבו אפשרויות ההתמחות גם למפעלים עסקיים ומוסדות ציבוריים. זוהי רשימה של חברות גדולות, חברות ממשלתיות, בתי השקעות ומשרדי ממשלה, שברובן מאושרת התמחות לשנה אחת בלבד. זאת כחלק ממהלך להגדיל את אפשריות ההתמחות, עקב הקושי של בוגרים המסיימים את לימודיהם למצוא מקום התמחות. עם זאת המועצה התנגדה לפיצול המקצוע, ולקבוע שני סוגים של רואי חשבון: תואר "רואה חשבון"; ותואר "רואה חשבון מבקר", שאותו יקבל מי שסיים התמחות במשרדי רואי חשבון מבקרים.
בשנת 2015, פרסמה רשות ניירות ערך, למרות התנגדותה של מועצת רואי החשבון, טיוטת חוק להקמת גוף פיקוח על משרדי ראיית חשבון המבקרים חברות ציבוריות. הגוף יפקח על עבודת הביקורת של הפירמות, של עובדיהן ושל שותפיהן; ותהיה לו סמכות לקבוע עיצומים כספיים.
סמכויות

תפקידיה העיקריים של המועצה הם:
רישוי רואי חשבון, לרבות הענקת רישיון לעסוק במקצוע ראיית החשבון בישראל, פיקוח על ההתמחות, הפעלת הליכים משמעתיים.
הסדרת הכללים החלים על רואי החשבון על פי החוק והסדרת השימוש ברישיון רואי החשבון.
למועצת רואי חשבון אין סמכויות מקצועיות, כלומר היא אינה קובעת כללים בחשבונאות או בביקורת. למועצת רואי חשבון סמכויות ענישה, למשל בגין התנהגות שאינה הולמת את כבוד המקצוע. העונשים שהמועצה מוסמכת להעניש הם נזיפה, התראה, שלילה זמנית או שלילה לצמיתות של הרישיון. עונשים אלה יכולים להיות מלווים בקנס.
הרכב > חברי המועצה

המועצה מונה 14 חברים המייצגים את הממשלה, הפיקוח על הבנקים, הרשות לניירות ערך, לשכת רואי החשבון והאקדמיה.
יושב ראש שמינה שר המשפטים
נציג שר האוצר
רשם החברות
רשם האגודות השיתופיות
המפקח על הבנקים או עובד בנק ישראל שמינה המפקח
יושב ראש רשות ניירות ערך או חבר או עובד של רשות זו שמינה יושב ראש הרשות
שישה רואי חשבון שמינה שר המשפטים לאחר התייעצות בלשכת רואי חשבון בישראל; הם יתמנו לשלוש שנים
חבר בכיר של הסגל האקדמי בתחום החשבונאות במוסד להשכלה גבוהה, שמונה על ידי שר המשפטים על פי המלצת המועצה להשכלה גבוהה
בעל השכלה משפטית גבוהה, כמשמעותו בסעיף 25 לחוק לשכת עורכי הדין, התשכ"א-1961, שמינה שר המשפטים לאחר התייעצות בלשכת רואי חשבון בישראל
הרכב > יושבי ראש

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בראש המועצה עומד יושב ראש הממונה על ידי שר המשפטים. ראשי המועצה מאז הקמתה הם:
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  זאב שר, עו"ד | ינואר 1968 | ספטמבר 1972 | משנה ליועץ המשפטי לממשלה |
| מאיר גבאי, עו"ד | 1976 | יולי 1987 | מנכ"ל משרד המשפטים |
| חיים קלוגמן, עו"ד | יולי 1987 | יולי 1996 | מנכ"ל משרד המשפטים |
 ?
| משה שילה, עו"ד |  ? | אוקטובר 2009 | מנכ"ל משרד המשפטים |
| ד"ר גיא רוטקופף, עו"ד | אוקטובר 2009 | דצמבר 2013 | מנכ"ל משרד המשפטים |
| אמי פלמור, עו"ד | ינואר 2014 | יולי 2019 | מנכ"ל משרד המשפטים |
| סיגל יעקבי, עו"ד | ספטמבר 2019 | מכהנת | מ"מ מנכ"ל משרד המשפטים |
פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ראו גם

רואה חשבון
לשכת רואי חשבון בישראל, גוף לא ממשלתי, התנדבותי, המאגד את מרבית רואי החשבון בישראל.
משרד המשפטים
המוסד הישראלי לתקינה בחשבונאות, גוף הקובע עקרונות חשבונאיים מקובלים בישראל.
הערות שוליים

↑  אפרת נוימן, בחינות המועצה לראיית החשבון: לא יכלו לצאת לשירותים - ויקבלו פטור משאלה, באתר הארץ, 20 בינואר 2015
↑  אתי אפללו, "ראיית חשבון היא מקצוע אנרכיסטי", באתר הארץ, 1 בדצמבר 2007
↑  אתי אפללו, "רואי החשבון זועמים: "לחמן-מסר סבורה שכל הצדק והחוכמה נמצאים בצד שלה", באתר הארץ, 2 בדצמבר 2007
↑  תמרה לב, המוסד המבקר את רואי החשבון החל לבדוק את ששת המשרדים הגדולים בישראל, באתר הארץ, 3 בפברואר 2005
↑  הדס מגן, ‏רשות ניירות ערך מתכוונת "לחסל" את המוסד לסקירת עמיתים, באתר גלובס, 22 ביולי 2009
↑  הודעה בדבר אמות מידה להתמחות מיום 23.11.14 לפי תקנות רואי חשבון, התשט"ז-1995
↑   אפרת נוימן, מועצת רואי החשבון: לא לפיצול המקצוע והרחבת מקומות ההתמחות, באתר TheMarker‏, 2 ביולי 2014
↑   חן שרייבר, להעיר את מועצת רואי החשבון, באתר TheMarker‏, 22 במרץ 2015
↑   אפרת נוימן, סוף לפרשות המביכות בשוק ההון? הפיקוח על רואי החשבון יוצא לדרך, באתר TheMarker‏, 25 באוגוסט 2015
↑   זיאד אבו חבלה, כן לפיקוח על רואי חשבון, באתר TheMarker‏, 29 בספטמבר 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 138919051   WorldCat (עם VIAF): 138919051 
רישיון לראיית חשבון, מהראשונים שניתנו לפי חוק רואי חשבון ב־1955