stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ח'אלד (מוזיקאי)
קריירה ודיסקוגרפיה > C'est La Vie

ביולי 2012 הוציא ח'אלד אלבום שנקרא בשם הלהיט הגדול ביותר בתוכו "C'est La Vie", שזכה להצלחה במצעדי הפזמונים ברחבי העולם.
בין השירים הבולטים באלבום זה הם: C'est La Vie, Encore Une fois והשיר Hiya Hiya שיתוף פעולה עם הזמר פיטבול.
ב-2013 הוקלטה בישראל גרסת כיסוי לשיר C'est La Vie בשם "סה לה וי" על ידי קובי פרץ. אותו שיר הוקלט גם על ידי גד אלבז בשם "ה' מלך".
באותה השנה הוקלט גם השיר Willi Willi על ידי רגב הוד בשם "קרוב אלייך".
גם השיר ״בלילות״ שמבוצע בארץ על ידי חיים משה ונתנאל הוא במקור של חאלד ונקרא בשם “Rouhy ya wahran” .
אושר כהן הזמר הישראלי הצעיר ששר בסגנון מזרחי גם הוא ביצע שיר שלו בשם ״ורק איתך״ שהלחן שלו הוא של השיר “hiya hiya” שחאלד מבצע עם הראפר פיטבול.
הערות שוליים

↑  Khaled, RFI
↑  דידי לא קל לו: ח'אלד נקנס על גנבה מוזיקלית, באתר ynet, 8 באפריל 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007438156605171  BIBSYS: 5051606  BnF: cb13922111z (data)  GND: 134642309  ISNI: 0000 0001 2020 4201  LCCN: n93114334  MusicBrainz: b4a479aa-4384-4acf-88b0-dee9188faeb5  NKC: js20060623008  NTA: 074452045  SNAC: w63b9175  SUDOC: 087886847  VIAF: 5691149296203480670003   WorldCat (עם VIAF): 5691149296203480670003
זאב רייס

זאב "זאביק" רייס (6 ביולי 1936 - 12 ביוני 2019) היה ספורטאי ישראלי. היה 9 פעמים אלוף ישראל (1959–1961, 1963–1968) ושיאן ישראל במשך כ-19 שנים בקפיצה משולשת. כדורסלן מצטיין ומלך הסלים של קבוצת הפועל גבעת ברנר (קלע 4,255 נקודות) ששיחקה בליגה הראשונה ומקום 28 בכל הזמנים בישראל, שחקן כדורעף בהפועל נען ובנבחרת ישראל ושחקן כדוריד בהפועל רחובות. נוסף לכך, היה מג"ד (במילואים) בשריון.
ביוגרפיה

רייס נולד לפאולה ואיזי רייס בקיבוץ גבעת ברנר, שם גם גדל. אמו, פאולה, הייתה ספורטאית בתנועת מכבי וגדלה בדנציג, עלתה לארץ ב-1934 והצטרפה לקיבוץ. אביו, איזי, יליד דסאו שבגרמניה. הוריו הכירו ונישאו בקיבוץ. אחיו של זאב הם שחקני הכדורסל גדעון (אלוף ישראל ואלוף המכביה השמינית בקפיצה לרוחק) ויהודה.
ביוגרפיה > כדורסל

ב-1959 החל זאב רייס לשחק בקבוצת הכדורסל של הפועל גבעת ברנר, ושיחק בקבוצה במשך 16 עונות כשבסך הכל קלע 4,255 נקודות, מקום 28 בכל הזמנים.
| עונה | נקודות | משחקים |
| --- | --- | --- |
| 1959 | 380 | 22 |
| 1961 | 344 | 22 |
| 1962 | 279 | 18 |
| 1963 | 326 | 20 |
| 1964 | 201 | 15 |
| 1965 | 381 | 24 |
| 1966 | 345 | 26 |
| 1967 | 350 | 22 |
| 1968 | 486 | 26 |
| 1969 | 386 | 22 |
| 1970 | 336 | 22 |
| 1971 | 215 | 20 |
| 1972 | 140 | 19 |
| 1973 | 86 | 17 |
| 1974 | 22 | 5 |
| 1977 | 10 | 1 |
ביוגרפיה > מדליית ארד במכביה

בתחרויות האתלטיקה של המכביה החמישית שנערכו בשנת 1957 זכה רייס במדליית ארד בקפיצה משולשת בתוצאה של 13.54 מטר, אחרי ב. בורשטיין מאוסטרליה (13.84 מטר) ורוברט ריטנברג מארצות הברית (13.80 מטר).
באליפות צה"ל באתלטיקה שנערכה בנובמבר 1958 זכה רייס במדליית זהב בקפיצה לרוחק בשיא צה"ל חדש של 7.00 מטר.
ביוגרפיה > אלוף ישראל ושיאן ישראל בקפיצה משולשת

באליפות ישראל שנערכה בראשון לציון ביולי 1959 זכה רייס במדליית זהב בקפיצה משולשת בשיא ישראלי חדש של 14.22 מטר, שיפור לשיא בן ה-5 שנים של דוד קושניר (14.05 מטר).
בתחרות שנערכה באצטדיון המכביה בתל אביב ביוני 1960 קבע רייס בקפיצה משולשת שיא ישראלי חדש של 14.35 מטר. שלושה שבועות לאחר מכן, באליפות ישראל שנערכה ביולי הוא זכה במדליית זהב בקפיצה משולשת בשיא ישראלי חדש של 14.41 מטר.
בתחרות בין נבחרת ישראל לנבחרת קפריסין שנערכה באצטדיון המכביה בנובמבר 1962 קבע רייס בקפיצה משולשת שיא ישראלי חדש של 14.45 מטר.
בתחרות שנערכה בסוף מרץ 1963 קבע רייס בקפיצה משולשת שיא ישראלי חדש של 14.63 מטר. באליפות ישראל שנערכה בסוף יוני אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בקפיצה משולשת בשיא ישראלי חדש של 15.14 מטר.
בתחרות האתלטיקה של המכביה השביעית שנערכה ברמת גן בשנת 1965 זכה רייס במדליית כסף בקפיצה משולשת בתוצאה של 13.94 מטר, אחרי מיכאל סלבי מבריטניה (14.00 מטר) ולפני כהן מקנדה (13.92 מטר).
ביוגרפיה > קריירה ניהולית

רייס ניהל את הנגריה של קיבוץ גבעת ברנר, אחד מחמישה מפעלי הריהוט הגדולים בתעשייה הקיבוצית.
יצא בתחילת שנות ה-80 כנציג התעשייה הקיבוצית לארצות הברית. לאחר כישלון החברה, נקרא לשוב לישראל, אולם החליט להישאר שם ופתח עסק עצמאי מצליח.
בשנת 1986 נעצר רייס בארצות הברית, בחשד לתיווך במכירת נשק לאיראן. לאחר חודשיים התביעה האמריקאית ביטלה את רוב סעיפי האישום החמורים נגדו והוא הואשם באי-דיווח על מעשי אחרים.
לאחר שובו מארצות הברית התגורר בהרצליה ובשנותיו האחרונות באלפי מנשה.
זאב רייס נפטר ב-12 ביוני 2019 ונטמן בבית העלמין בגבעת ברנר. הותיר אחריו את רעייתו, דבורה לבית פרחי, שני בנים ושתי בנות.
שיאים אישיים

קפיצה משולשת: 15.14 מטר (1963) שיא ישראל בעבר
הערות שוליים

↑  אשר גולדברג, חסרות לי שתי אצבעות, אבל אל תדאגו. אני קולע ביד שמאל, באתר הארץ, 23 בספטמבר 2004
↑  קלעי כל הזמנים - זאב רייס, באתר מנהלת הליגה
↑  א. זוהר שיפר שיאו בכדור ברזל הדף באליפות צה"ל 15.47 מטר - בקפיצה לרוחק קבע רייס תוצאה מצויינת של 7 מ', דבר, 19 בנובמבר 1958
↑  שיא ישראלי של רייס במשלושת - 14,22 מטרים, מעריב, 12 ביולי 1959
↑  זאב רייס שיפר השיא במשלושת - 14.35 מ', דבר, 19 ביוני 1960
↑  אהרן להב, המסלול מוביל לרומא, דבר, 8 ביולי 1960
↑  אתלטי ישראל גברו על אתלטי קפריסין 71:123 במפגש בינארצי - שיא בודד של זאב רייס בקפיצה משולשת 14.45, חרות, 11 בנובמבר 1962
↑  ברוך שיינברג, שלושה שיאים ארציים הושגו במבחן הסגל באתלטיקה קלה - ז. רייס קפץ במשולשת 14.63 מ', דבר, 31 במרץ 1963
↑  יעקב פתאל, רייס קבע שיא במשולשת 15.14 מ', דבר, 30 ביוני 1963
↑  מעריב לספורטאים - אלופי המכביה ה-7, מעריב, 1 בספטמבר 1965
↑  צעצועים משיירי רהיטים, דבר, 10 בספטמבר 1975
↑  גיל יודילוביץ' ומרדכי רוזנבלום, מנהל הנגריה בגבעת ברנר שוויתר על הקיבוץ למען עסקים בארה"ב נחשב "הצלחה מסחררת" בקנה מידה אמריקני, מעריב, 16 במאי 1986
↑  אבי גנאור (ניו־יורק), זאב רייס הועבר בחשאי לטקסס, חדשות, 21 במאי 1986
אהרון דולב, "עוקץ" בדאלאס: הספורטאי מגבעת ברנר נפל במלכודת הנשק, מעריב, 23 במאי 1986
רן דגוני ועודד גרנות, 4 שבועות מאז מעצרו בארה"ב - זאב רייס עדיין לא שוחרר בערבות מכלאו בטקסס, מעריב, 15 ביוני 1986
↑  אבי גנאור (ניו יורק), בוטלו רוב ההאשמות נגד סא״ל (מיל.) וייס, חדשות, 5 באוגוסט 1986
↑  קרני עם־עד, נפרדים מאלוף ישראל: "זאבי רייס היה גדול הספורטאים בתנועה הקיבוצית", באתר mynet‏ קיבוץ, 24 ביוני 2019
חודש הכתיבה הלאומי

חודש הכתיבה הלאומי (נודע גם כ-NaNoWriMo, קיצור של National Novel Writing Month, או "נאנו") הוא מיזם בינלאומי לכתיבה יוצרת שמקורו בארצות הברית (ומכאן המילה "הלאומי" בשמו). כל משתתף במיזם מנסה לכתוב ספר שאורכו 50,000 מילים תוך חודש ימים. 
בשנת 2007 לקחו חלק במיזם 101,767 אנשים, מתוכם 15,335 עמדו במשימת המיזם.
היסטוריה

המיזם הוקם על ידי כריס בייטי ביולי 1999, ומנה 21 משתתפים באזור סן פרנסיסקו. מאז הועבר המאורע לחודש נובמבר, "כדי לנצל בצורה טובה יותר את מזג האוויר האומלל". שנת 2000 הייתה השנה הראשונה בה למיזם היה אתר אינטרנט – קבוצה באתר יאהו! במקום לוח הודעות. בשנה זו גם נחקקו לראשונה חלק מחוקי הבסיס למיזם, כגון איסור על המשך יצירה קיימת או כתיבה משותפת של יצירה. 140 משתתפים נרשמו, ו-21 מהם הגיעו ל-50,000 מילים.
בשנת 2001 הודיע כריס בייטי כי הוא מצפה ל-150 משתתפים, אך נרשמו 5,000. בזמן זה, ההרשמה לא הייתה אוטומטית, ולכן בייטי וקומץ מתנדבים בילו את אוקטובר ותחילת נובמבר בהרשמה ידנית של הנרשמים הלא צפויים. בעיות נוספות כללו פריצה לאתר הפרויקט ושימוש יתר בתעבורה שהכריחו את בייטי לוותר על אימות אוטומטי של ספירת המילים. 700 כותבים הגיעו לקו הסיום באותה השנה.
שנת 2002 הביאה עמה שיפורים טכניים ואוטומציה לאתר, וכן מה שכינה בייטי כ-"הרפתקאות-כושלות-מצחיקות-כי-אחרת-נבכה" בהדפסת חולצות. תשומת לב מכיוון תחנת הרדיו National Public Radio וכן כתבה בחדשות הערב של רשת CBS הביאה את מספר המשתתפים ל-14,000. בשנה שלאחר מכן הופיעו ניצני תוכנית אנשי הקשר האזוריים, וכן נשלח המקבץ הראשון של דוא"לי-עידוד. בייטי החל את כתיבת "אין עלילה? אין בעיה!" ("No Plot? No Problem!‎") במקביל לכתיבת הספר שלו לאותה השנה.
מאז המשיך האתר לגדול מדי שנה. ב-2004 נוספו עיצוב חדש, מנוע חדש, דפי משתמש בצורת ספר ו-42,000 משתתפים. 
ב-2005 השתתפו במיזם 59,703 איש, ומתוכם 9,765 הוכרזו כזוכים. אז התווסף גם פרויקט הסופרים הצעירים והוקלט פודקאסט רשמי. 
ב-2006 הצטרפו משתתפים נוספים, והמיזם קיבל תשומת לב מאתרים כגון יאהו! ו-BoingBoing.net ונוספו לו גם קומיקס מקוון ותוכנית חסות.
ב-2007 נרשמו 101,767 משתתפים, המספר הגדול ביותר עד כה. בשנה זו נערך אירוע גיוס הכספים הראשון של הפרויקט, "לילה של כתיבה מסוכנת". כל משתתף שתרם $200 או יותר קיבל הזמנה לאירוע בן 6 שעות בסן פרנסיסקו שכלל אוכל, פרסים והפתעות. בשנת 2007 נוספו גם מכתבי עידוד שבועיים מסופרים ידועים, בהם ניל גיימן.
חוקים

ספריהם של המשתתפים יכולים להיות בכל נושא, בכל ז'אנר ובכל שפה - מספרות חובבים שעושה שימוש בדמויות עליהן חלות זכויות יוצרים ועד ספרי שירה במבנה קלאסי, או כפי שהדבר נוסח בשאלות הנפוצות (FAQ) באתר הפרויקט - "אם אתה מאמין כי אתה כותב ספר, גם אנחנו מאמינים."
יש להשלים את הספרים עד 23:59:59 ב-30 בנובמבר, זמן מקומי. תכנון מראש ורשימות מותרים, אבל אין לכלול בספר חומר שנכתב מראש. כמו כן, אין להתחיל מוקדם ולסיים מוקדם ממועדי הפתיחה והסגירה הרשמיים.
המשתתפים כותבים ספר שאורכו חמישים אלף מילים, או את חמישים אלף המילים הראשונות של ספר שכתיבתו עשויה להימשך גם אחרי סוף החודש. רומן שאורכו 50,000 מילים נחשב אמנם לרומן קצר, אך זו כמות מילים גדולה משמעותית מארבעים אלף המילים שהן הגבול בין נובלה לנובלטה. נובלות ידועות שאורכן כ-50,000 מילים הן "מדריך הטרמפיסט לגלקסיה", "עולם חדש מופלא" ו"גטסבי הגדול".
חלק מהמשתתפים מציבים לעצמם רף גבוה יותר, כגון כתיבת 100,000 מילים או סיום שתי נובלות ויותר.
במסגרת המיזם לא ניתנים פרסים עבור איכות הנובלה, אורכה או מהירות הכתיבה, וכזוכה מוכרז כל מי שמגיע לרף חמישים אלף המילים או עובר אותו. החל מ-25 בנובמבר, המשתתפים יכולים להזין את הנובלות שלהם לאתר לאימות אוטומטי של אורכן. הזוכים מקבלים תעודה ניתנת להדפסה, צלמית להצגה בדפי רשת וצירוף לרשימת הזוכים. לא ננקטות פעולות שמטרתן למנוע רמאות - הפרס המשמעותי היחיד הוא הנובלה הגמורה עצמה והסיפוק שבכתיבתה, ולכן המניעים לרמאות זניחים. באתר יש אפשרות לערבול אותיות הנובלה, כך שניתן לנצח במיזם גם מבלי שאיש יקרא את היצירה בפועל.
ניצחון במיזם דורש כתיבה של לפחות 1,667 מילים בממוצע ביום. לטענת המארגנים, המטרה היא פשוט לגרום לאנשים להתחיל לכתוב, והשימוש בדד ליין מזרז את המשתתפים להניע את הסיפור ולהפוך את הרעיונות למילים כתובות. את הגישה הזו, "כמות לפני איכות", מבטאת גם סיסמת האתר: "אין עלילה? אין בעיה" וזהו גם שמו של ספר העצות של כריס בייטי למשתתפי הנאנו שיצא ב-2004.
ההשתתפות בנאנו היא ללא תשלום וההרשמה נחוצה רק לשם אישור אוטומטי של אורך הנובלה.
קהילה

הפורומים הקשורים מספקים עצה, מידע, ביקורת, תמיכה ואפשרות ל-"Collective procrastination". הפורומים זמינים מתחילת אוקטובר, כאשר נפתחת ההרשמה לאותה השנה, ועד סוף ספטמבר, עת הם מועברים לארכיון ונמחקים כהכנה לשנה הבאה. קיים גם ערוץ IRC רשמי #NaNoWriMo, בשרת GoodChatting, בו יכולים המשתתפים לדבר, להכיר, לבצע סיעור מוחות או להשתתף במלחמת מילים: תחרות ידידותית שאורכת בין 5 ל-20 דקות שבמהלכה המשתתפים מנסים לכתוב כמה שיותר מילים בפרק הזמן הנתון.
ברוב האזורים בעולם ישנו "מארגן אזורי" אחד או יותר. מנהלים אזוריים הם מתנדבים המסייעים בארגון האירועים. מארגני אזור מעודדים לתאם לפחות שני סוגי מפגשים: מסיבת פתיחה (Kickoff) ומסיבת "תודה לאל שזה נגמר", שבה חולקים הצלחות ונובלות.
מסיבות פתיחה נערכות בדרך כלל בסוף השבוע שלפני נובמבר כדי לתת לכותבים המקומיים אפשרות להיפגש והיכנס לכוננות כתיבה. חלק ממסיבות הפתיחה נערכות בליל כל הקדושים אחרי חצות כדי לאפשר לכותבים להתחיל לכתוב באווירה קהילתית. אירועים נוספים שיכולים להתקיים הם מפגשי כתיבה בסופי שבוע או מרתונים ליליים.
קהילת הנאנו הישראלית מונה מעל למאה כותבים מכל רחבי ישראל.
תוכניות קהילתיות

ב-2005 יזם NaNoWriMo תוכנית לכותבים צעירים המכוונת בעיקר לתלמידי כיתות א' עד יב', למרות שיחידים וקבוצות אשר לומדים במסגרת החינוך הביתי מוזמנים גם הם. בשנה הראשונה שלה התוכנית יושמה ב-159 כיתות והשתתפו בה 400 תלמידים. מורים יכולים לרשום את הכיתות שלהם להשתתפות ומקבלים ערכת הדרכה ומידע לשימוש בכיתה, הכוללת אמצעי תגמול כגון מדבקות ועפרונות, תוכניות שיעור ורעיונות לכתיבה וכן משאבים למורה. התלמידים יכולים לקבל סיוע גם במערכת הפורומים.
בספטמבר 2006 הפך NaNoWriMo רשמית לארגון שלא למטרות רווח בשם "משרד האותיות והאור". כל התרומות לארגון פטורות ממס בארצות הברית, ויכולות להיתרם ישירות או על ידי קניית מוצרים שונים כגון חולצות מאתר הנאנו.
ב-2004 חבר NaNoWriMo לעמותת האוריינות לילדים "מקום לקרוא". השותפות נמשכה שלוש שנים. חמישים אחוזים מהכנסות בשנים 2004–2006 שימשו לבניית ספריות בדרום אסיה. שלוש נבנו בקמבודיה, שבע בלאוס ושבע בווייטנאם. התוכנית הופסקה ב-2007 כדי למקד משאבים ב-NaNoWriMo ובתוכנית לכותבים צעירים.
במסגרת NaNoWriMo קיימת גם תוכנית להשאלת מחשבים ניידים למשתתפים נטולי גישה שוטפת למחשבים או למעבד תמלילים, כשכל המחשבים הניידים נתרמים על ידי משתתפי הנאנו. ב-2006 חברת AlphaSmart תרמה עשרים וחמישה מחשבים ניידים חדשים כדי להרחיב את ספריית השאלת המחשבים והבטיחה לתרום עוד עשרים וחמישה במהלך השנתיים הבאות.
ספין אוף

ביוני 2007, "משרד האותיות והאור" נתן חסות לאירוע "Script Frenzy" שנמשך חודש והוקדש לכתיבת תסריטים.
חואן אנטוניו פיצי

חואן אנטוניו פיצי טורוחה (בספרדית: Juan Antonio Pizzi Torroja; נולד ב-7 ביוני 1968 בסנטה פה) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי-ספרדי ששיחק בעמדת החלוץ, וכיום מאמן אל-וואסל מליגת העל של איחוד האמירויות הערביות.
פיצי שיחק לאורך רוב הקריירה בספרד, והצליח במיוחד בקבוצת טנריפה, לה עזר להתבסס בליגה הבכירה, וכן שיחק בין היתר במדי ברצלונה וולנסיה. פיצי ייצג כמתאזרח את נבחרת ספרד ביורו 1996 ובמונדיאל 1998. לאחר פרישתו, המשיך לקריירת אימון.
קריירת משחק > נבחרת ספרד

פיצי, שלא זכה לזימון לנבחרת ארגנטינה, התאזרח בספרד וכך זומן לסגל נבחרת ספרד. המאמן חבייר קלמנטה העלה את פיצי בהרכב להופעת בכורה ב-30 בנובמבר 1994, בניצחון 2-0 על פינלנד במשחק ידידות. שער הבכורה שלו בנבחרת היה כחודשיים אחר כך, במשחק ידידות מול אורוגוואי ב-18 בינואר 1995. פיצי כבש את השער הראשון במשחק, בדרך לשוויון 2-2.
ב-20 בספטמבר 1995, היה פיצי ליליד ארגנטינה הראשון שכובש מול נבחרת ארגנטינה. היה זה במשחק ידידות במדריד, שהסתיים בניצחונה של ספרד 2-1.
פיצי זומן על ידי קלמנטה לסגל ספרד לקראת יורו 1996 באנגליה. במשחק הראשון בשלב הבתים, בו פגשה ספרד את בולגריה, פתח פיצי בהרכב אך הורחק בכרטיס אדום בדקה ה-75. הוא החמיץ את המשחק מול צרפת, חזר להרכב בניצחון 2-1 על רומניה, והוחלף לאחר כשעה. פיצי לא שותף בהדחתה של ספרד על ידי אנגליה בדו-קרב בעיטות עונשין ברבע הגמר.
קלמנטה זימן את פיצי גם לטורניר מונדיאל 1998 בצרפת, שהסתיים במפח נפש לספרדים שהודחו בשלב הבתים. פיצי שיחק רק פעם אחת בטורניר, במשחק השני של ספרד מול פרגוואי שהסתיים בשוויון 0-0. פיצי פתח בהרכב, והוחלף בדקה ה-52.
המשחק מול פרגוואי היה המשחק הבינלאומי האחרון בקריירה של פיצי, שפרש מהנבחרת בסיום הטורניר בגיל 30. הוא שיחק 22 פעמים במדי ספרד, וכבש שמונה שערים.
קריירת אימון

עם פרישתו ממשחק, עבר פיצי לברצלונה, שם התגורר מספר שנים. הוא עבר קורס מיוחד לניהול מקצועי לשחקני קבוצת ברצלונה לשעבר, בו השתתפו בין היתר ז'וזפ גוארדיולה ולואיס אנריקה.
משרת האימון הראשונה של פיצי הייתה בקבוצת אתלטיקו קולון הארגנטינאית, בינואר 2005, בשיתוף עם חוסה דל סולאר הפרואני. אמנם, הוא סיים את דרכו לאחר שלושה משחקים בלבד, שבכולם הפסידה קולון. באפריל 2006 החל לאמן את אוניברסידד סן מרטין מפרו, והוביל אותה פעמיים רצופות למקום החמישי בטבלה.
ב-2009 הגיע לליגת העל הצ'יליאנית, כשהחל לאמן את סנטיאגו מורנינג. בטורניר הקלאוסורה של אותה שנה, הוביל פיצי את קבוצתו באופן מפתיע עד לחצי גמר הפלייאוף. ב-9 ביולי 2010 התמנה לתפקיד המאמן באוניברסידד קאתוליקה. הוא הוביל את הקבוצה לזכייה באליפות עם 15 ניצחונות ב-20 משחקים, מתוכם שבעה ברציפות בשבעת המחזורים האחרונים. עונה אחר כך הוביל את הקבוצה עד לרבע גמר גביע ליברטדורס, הישג שהקבוצה לא רשמה מאז 1997. הוא החמיץ את אליפות האפרטורה 2011, לאחר הפסד במפגש גמר הפלייאוף הכפול לאוניברסידד דה צ'ילה, למרות ניצחון 2-0 במשחק הראשון.
ביוני 2011 חזר פיצי לקבוצת נעוריו, הפעם כמאמן הקבוצה, בניסיון להחזיר אותה לליגה הבכירה. קבוצתו סיימה במקום הרביעי בטבלה, מה שהבטיח לה מפגש פלייאוף מול סן מרטין דה סן חואן. בפלייאוף, שוויון 0-0 בשני המשחקים קבע כי רוסאריו תשחק עוד עונה בליגת המשנה. בעקבות כישלון הקבוצה לעלות ליגה, פוטר פיצי מתפקידו.
ב-11 באוקטובר 2012 החל פיצי לאמן את סן לורנסו, כשהקבוצה הייתה ממוקמת במקום ה-18 בטבלה. הוא ייצב את מצבה והעלה אותה למקום ה-11 בסיום טורניר האיניסיאל של 2012. בטורניר הפינאל של 2013 המשיך פיצי את מגמת השיפור של סן לורנסו שסיימה במקום הרביעי. עונה אחר כך, הגיעה דרכו של פיצי בקבוצה לשיאה, כשהיא זכתה באליפות טורניר האיניסיאל 2013. לאחר שהבטיח את הזכייה בתואר, התפטר פיצי מתפקידו כמאמן הקבוצה.
ב-26 בדצמבר 2013 חזר פיצי לספרד, כשהתמנה לתפקיד מאמן ולנסיה, בה שיחק בעבר. הוא הצליח לייצב את מצבה של הקבוצה והוביל אותה לשני ניצחונות רצופים ומרשימים, 3-2 על ברצלונה ו-5-0 על ריאל בטיס, שעוררו מחדש את האפשרות להגיע למקומות שיאפשרו השתתפות במפעל אירופי. למרות זאת, הקבוצה הצליחה לסיים במקום השמיני בלבד, ונקבע כי לאחר 16 השנים הקבוצה לא תשתתף במפעל אירופי. במקביל באותה עונה, הוביל פיצי את ולנסיה עד לחצי גמר הליגה האירופית. בשלב רבע הגמר הדיחה ולנסיה את פ.צ. בזל, לאחר שחזרה מהפסד 3-0 בחוץ עם ניצחון 5-0 ביתי. בחצי הגמר מול סביליה, כמעט והצליחה שוב לחולל מהפך מרשים. במשחק הראשון הפסידה ולנסיה 2-0, ובגומלין הובילה בתוצאה 3-0, עד שארבע דקות בתוך תוספת הזמן ספגה שער מצמק, 3-1, שהעלה את סביליה לגמר בזכות חוק שערי חוץ. אף על פי שזכה לתמיכה רבה בתוך המועדון, הבעלים החדש של הקבוצה החליט לא להאריך את חוזהו של פיצי לעונה נוספת, והוא סיים את דרכו במועדון בסיום העונה.
ב-3 בדצמבר 2014 התמנה פיצי לתפקיד מאמן לאון מליגת העל המקסיקנית. ב-29 בינואר 2016 מונה למאמנה של נבחרת צ'ילה. בקופה אמריקה 2016 הוביל את הנבחרת לזכייה לאחר ניצחון בפנדלים נגד ארגנטינה, בגביע הקונפדרציות 2017 צ'ילה הפסידה בגמר לגרמניה, למרות ההצלחה בשני הטורנירים צ'ילה לא הצליחה להעפיל למונדיאל 2018 ופיצי סיים את דרכו בנבחרת.
ב-28 בנובמבר 2017 התמנה לתפקיד מאמן נבחרת ערב הסעודית, לקראת משחקי מונדיאל 2018. פיצי היה למאמן השלישי של הנבחרת בתוך שלושה חודשים, אחרי בארט ואן מרוויק שהוביל את הנבחרת למונדיאל אך סיים את דרכו בעקבות אי הסכמה על תנאי חוזהו, ואחרי אדגרדו באוסה שפוטר לאחר חודשיים עקב יכולת נמוכה במשחקי ההכנה.
תארים > תארים כשחקן

גביע אירופה למחזיקות גביע: 1996/1997
אליפות ספרד: 1997/1998
הגביע הספרדי (2): 1996/1997, 1997/1998
הסופר קאפ האירופי: 1997
הסופר קאפ הספרדי: 1996
מלך השערים של הליגה הספרדית: 1995/1996
תארים > תארים כמאמן

אליפות צ'ילה: 2010
אליפות ארגנטינה: 2013 (איניסיאל)
קופה אמריקה: 2016
סטטיסטיקות > מועדונים

| עונה | קבוצה | ליגה | בליגה> הופעות | בליגה> שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1987/1988 | רוסאריו סנטראל | ארגנטינהליגת העל הארגנטינאית | 2 | 0 |
| 1988/1989 | רוסאריו סנטראל | ארגנטינהליגת העל הארגנטינאית | 28 | 13 |
| 1989/1990 | רוסאריו סנטראל | ארגנטינהליגת העל הארגנטינאית | 33 | 17 |
| 1990/1991 | דפורטיבו טולוקה | מקסיקוליגת העל המקסיקנית | 31 | 12 |
| 1991/1992 | טנריפה | ספרדלה ליגה | 34 | 15 |
| 1992/1993 | טנריפה | ספרדלה ליגה | 34 | 15 |
| 1993/1994 | ולנסיה | ספרדלה ליגה | 19 | 4 |
| 1994/1995 | טנריפה | ספרדלה ליגה | 32 | 15 |
| 1995/1996 | טנריפה | ספרדלה ליגה | 41 | 31 |
| 1996/1997 | ברצלונה | ספרדלה ליגה | 33 | 9 |
| 1997/1998 | ברצלונה | ספרדלה ליגה | 15 | 2 |
| 1998/1999 | ריבר פלייט | ארגנטינהליגת העל הארגנטינאית | 17 | 6 |
| 1999/2000 | רוסאריו סנטראל | ארגנטינהליגת העל הארגנטינאית | 28 | 18 |
| 2000/2001 | פורטו | פורטוגלליגת העל הפורטוגלית | 11 | 3 |
| 2000/2001 | רוסאריו סנטראל | ארגנטינהליגת העל הארגנטינאית | 10 | 4 |
| 2001/2002 | רוסאריו סנטראל | ארגנטינהליגת העל הארגנטינאית | 18 | 7 |
| 2001/2002 | ויאריאל | ספרדלה ליגה | 13 | 1 |
| סך הכל בקריירה | סך הכל בקריירה | סך הכל בקריירה | 399 | 172 |
סטטיסטיקות > נבחרת לאומית

| נבחרת ספרד> שנה | נבחרת ספרד> הופעות | נבחרת ספרד> שערים |
| --- | --- | --- |
| 1994 | 1 | 0 |
| 1995 | 8 | 4 |
| 1996 | 7 | 1 |
| 1997 | 3 | 1 |
| 1998 | 3 | 2 |
| סה"כ | 22 | 8 |
חדר רוזוולט

חדר רוזוולט בזמן כהונת ג'ו ביידן
חדר רוזוולט (באנגלית: Roosevelt Room) הוא חדר פגישות באגף המערבי של הבית הלבן. החדר ממוקם כמעט במרכז האגף המערבי, בקרבת החדר הסגלגל. החדר נקרא על שם שני נשיאי ארצות הברית – תאודור רוזוולט ופרנקלין דלאנו רוזוולט. שני הנשיאים נחשבים לתורמים המרכזיים לעיצוב ולבניית הבית הלבן והאגף המערבי.
תרשים האגף המערבי בבית הלבן. חדר רוזוולט צבוע בכחול.
החדר נבנה בזמן בניית האגף המערבי, על ידי תאודור רוזוולט בשנת 1902. חדר רוזוולט ממוקם היכן שמשרדו הראשון של תאודור רוזוולט באגף המערבי היה. החדר נמצא בקומה הראשונה של האגף המערבי בסמיכות לחדר הסגלגל ולחדר הקבינט. כאשר פרנקלין רוזוולט דר בבית הלבן, הוא השתמש בחדר לפגישות צוות ולפגישות גדולות עם חברי קונגרס. פרנקלין רוזוולט העביר לחדר אקווריום, ותלה בו מספר פוחלצי דגים. על כן נקרא החדר "חדר הדגים", עד שריצ'רד ניקסון העניק לו את שמו הנוכחי, להוקרת תאודור רוזוולט, על שבנה את האגף המערבי, ופרנקלין רוזוולט, על שהרחיב את האגף באופן ניכר.
גם כיום ממשיך לשמש החדר עבור פגישות צוות. בעיקר לצורך הודעה על פגישות והוספת אנשי צוות חדשים. החדר משמש גם כחדר הכנה כאשר הנשיא נפגש עם משלחות גדולות, לפני הכניסה לחדר הסגלגל.
ריהוט

קירו המזרחי של החדר מעוגל, במרכזו נמצאת אח ובשני צדדיו דלתות. תבליט שטוח, העשוי מברונזה יצוקה המציג את תמונות הפרוטריט של שני הנשיאים היה תלוי על הקיר הדרומי, עד להורדתו בזמן שיפוץ שנערך בזמן כהונתו של ג'ורג' בוש הבן. בחדר אין חלונות, והוא מואר על ידי אשנב מלאכותי. באמצע החדר ממוקם שולחן ישיבות גדול בן שישה עשר מקומות. מרבית הרהיטים הם מהמאה העשרים, המעוצבים בסגנון הדומה לסגנונם של המלכה אן ותומאס צ'יפנדייל.
למרות הורדת התבליט, עדיין תלויות בחדר תמונותיהם של פרנקלין רוזוולט ותאודור רוזוולט. תמונתו של פרנקלין רוזוולט צוירה על ידי אלפרד ג'וניה, בעוד תמונתו של תאודור רוזוולט, המציגה אותו על סוסו, צוירה על ידי טייד סטיקה. המסורת אומרת שכשאר הנשיא המכהן הוא מהמפלגה הדמוקרטית, תמונתו של פרנקלין רוזוולט תלויה מעל תמונתו של תאודור רוזוולט, ואילו כאשר הנשיא המכהן הוא מהמפלגה הרפובליקנית, סדר התמונות מתהפך. שונה היה ביל קלינטון שהחליט להשאיר את תמונת הנשיא הרפובליקני מעל עמיתו הדמוקרטי.
אכילת פיצה בחדר בזמן כהונת אובמה
חוסה חואקין טרחוס פרננדס

חוסה חואקין טרחוס פרננדס (בספרדית: José Joaquín Trejos Fernández; ‏18 באפריל 1916 – 10 בפברואר 2010) היה נשיא קוסטה ריקה בשנים 1966–1970.
חייו

נולד לחואן טרחוס קוירוס ואמיליה פרננדס אגילאר. למד כלכלה ומתמטיקה באוניברסיטת קוסטה ריקה. למד כלכלה באוניברסיטת שיקגו ולימודים מתקדמים בבורדו שבצרפת. היה הדיקן בפקולטה למדעי הטבע, וכיהן כפרופסור למתמטיקה וכימיה. במשך שנים רבות היה פרופסור לכלכלה באוניברסיטה של קוסטה ריקה. בשנת 1950 מונה לחבר הוועדה לרפורמה באוניברסיטאות, ובהמשך נוסדה הפקולטה למדעים ומכתבים, שהפכה לימים לפקולטה למדעי הרוח. פרננדס נבחר לדיקן הפקולטה למדעי הכלכלה בשנת 1952 ונבחר מחדש בשנת 1955 ומונה לסגן רקטור באוניברסיטת קוסטה ריקה בשנת 1956.
ללא כל ניסיון פוליטי קודם התמודד בשנת 1966 לנשיאות קוסטה ריקה, ונבחר כמועמד מטעם מפלגת "האיחוד הלאומי", ברית של מספר מפלגות בקוסטה ריקה.
נפטר בגיל 94 בסן חוסה, בירת קוסטה ריקה.
הערות שוליים

↑  José Joaquín Trejos Fernández, JOSE JOAQUIN TREJOS FERNANDEZ
Por Esfuerzo Propio
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007272585105171  BnF: cb127457447 (data)  GND: 129782440  ISNI: 0000 0000 7689 6828  LCCN: n81144531  VIAF: 55236526   WorldCat (עם VIAF): 55236526 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חוף עטוף

מראה בחוף הים של ליטל ביי, 2016
חוף עטוף. מיליון רגל מרובע, ליטל ביי, סידני, אוסטרליה. 1968-69 (באנגלית: Wrapped Coast. One Million Square Feet, Little Bay, Sydney, Australia. 1968-69) הוא שמה של יצירת נוף זמנית, שהוקמה באוסטרליה על ידי זוג האמנים כריסטו וז'אן-קלוד בשנת 1969. היצירה כללה עטיפת חוף ים ומצוקיו באורך של 2.4 קילומטר בבד. היא הייתה יצירת הנוף הגדולה ביותר שהוקמה בעולם עד אותו זמן.
היצירה

החוף והמצוקים שנעטפו בבד שוכנים לחוף האוקיינוס השקט בעיירה ליטל ביי (Little Bay), בפרברים הדרומיים של העיר סידני, כ-14 קילומטר ממרכזה. איתור קטע החוף שנעטף נעשה בסיועו של המעצב האוסטרלי הצעיר ג'ון קלדור (John Kaldor).
רוחב החוף היה 46 עד 244 מטר. המצוקים בו התנשאו עד לגובה של 26 מטר מעל פני הים. למבקרים ביצירה נדרשה שעה כדי להלך מקצה החוף העטוף אל קצהו השני.
לשם עטיפת החוף שימשו יריעות בד סינתטי חזק בצבע לבן בשטח של 92,900 מטר מרובע (מיליון רגל מרובע). לצורך קשירת הבד לצוקים ולחוף נעשה שימוש בחבל פלסטי בעובי של 1.5 סנטימטר ובאורך של 56.3 קילומטר. רובי מסמרים ירו 25,000 תחמישים לצורך קיבוע הבד לצוקים.
עטיפת החוף בבד נעשתה על ידי 125 עובדים, כולל 15 מטפסי הרים מקצועיים. רוב העובדים היו סטודנטים לאמנות ולארכיטקטורה מאוניברסיטת סידני ומהמכללה הטכנית של מזרח סידני. אחרים היו אמנים ומורים אוסטרלים. כל העובדים קיבלו שכר עבור עבודתם למעט 11 סטודנטים שביקשו שלא לקבל שכר. העובדים השקיעו בעבודה 17,000 שעות אדם במהלך תקופה של ארבעה שבועות, תחת ניהולו של קצין חיל ההנדסה האוסטרלי בדימוס ניניאן מלוויל (Ninian Melville).
החוף נותר עטוף במשך תקופה של עשרה שבועות, החל מ-28 באוקטובר 1969. לאחר מכן הוסרו ממנו הבד והחבלים, שמוחזרו, והחוף הושב למצבו המקורי.
לפי האמור באתר האינטרנט של כריסטו וז'אן-קלוד נעשה מימון הפרויקט כולו על ידיהם וללא תרומות, וזאת באמצעות מכירת עבודות הכנה - תרשימים ומודלים - שיצרו לקראתו וכן באמצעות מכירת עבודות אמנות שלהם.
הפרויקט נתקל בתחילה בהתנגדות מצד הרשויות והציבור באוסטרליה, אך לאחר מכן קיבל שם תגובות חיוביות. הוא נחשב כבעל השפעה רבה על האמנות באוסטרליה.
בעקבות הפרויקט הקימו כריסטו וז'אן-קלוד יצירות נוף גדולות נוספות באמצעות עטיפת מבנים ואתרים בבד.