stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פילוסופיה של החינוך ביוון העתיקה
המעבר להשכלה הגבוהה באתונה

רק בשנת 420 לפני הספירה, ההשכלה הגבוהה הפכה למרכיב דומיננטי באתונה. פילוסופים כמו סוקרטס, והתנועה הסופיסטית היו בין אנשי הרוח שהניעו המעבר מהחינוך הישן, לזרם חדש של השכלה גבוהה. החינוך הגבוה הרחיב את ההשכלה הפורמלית שניתנה לתלמידים באתונה. בעקבות כך, החברה האתונאית החלה לייחס חשיבות רבה ליכולת אינטלקטואלית של האדם. במקביל, החלה החברה האתונאית להעניק חשיבות פחותה ליכולות הפיזיות שטמונות באדם. השינוי גרם למחלוקת בין התומכים בחינוך הישן, לעומת התומכים בהשכלה הגבוהה. התומכים בחינוך הישן האמינו שחינוך שיכשיר ויטפח את הצד האינטלקטואלי של התלמיד יהרוס את התרבות האתונאית. חשש נוסף שהעלו המתנגדים הוא שחינוך מן הסוג הזה יוביל את אתונה לעמדת נחיתות מבחינה הצבאית. התומכים בהשכלה הגבוהה טענו מנגד כי מידת ההערכה למיומנויות הפיזיות תהיה פחותה בשנים הבאות. כמו כן, התומכים טענו כי בעתיד ההסתמכות על כח צבאי באתונה תהיה פחותה. התומכים בהשכלה הגבוהה האמינו שחינוך צריך להיות כלי שמפתח את כלל הכוחות שטמונים באדם. פיתוח שכזה גם כולל פיתוח של הצד האינטלקטואלי שקיים באדם.
בסופו של דבר, ידה של השכלה הגבוהה הייתה על העליונה, ותכניה השפיעו על מבנהו של החינוך הישן. התפתחותה של ההשכלה הגבוהה שינתה את החינוך הישן הן מבחינת התכנים שנלמדו בו, והן מבחינת מבנהו הפורמלי. ההשכלה הגבוהה התמקדה בתחומים חדשים שכללו את תחומי המתמטיקה, האסטרונומיה, הרמוניה והדיאלקטיקה. הלימוד של התחומים הללו שם דגש רב על פיתוח החשיבה הפילוסופית של התלמיד, ועל הקניית מיומניות שיעזרו לו להגיע לתובנות. לימוד של תחומים אלו עודד את התלמידים לעשות שימוש בידע שעמד לרשותם על בסיס הסקת מסקנות לוגיות.
הרווחה הכלכלית היוותה מרכיב מרכזי בהשכלה הגבוהה באתונה. רק מי שמשפחתו הייתה מוכנה ויכולה לשלם עבור ההשכלה הגבוהה היה יכול לקחת בה חלק. המורים שלימדו במסגרת ההשכלה הגבוהה היו ברובם סופיסטים. הסופיסטים גבו תשלום עבור השיעורים שנתנו. כדי להגיע למספר רב של תלמידים פרסמו הסופיסטים את עצמם. רק מי שיכול היה להרשות לעצמו לשלם את המחיר שדרשו הסופיסטים, יכול היה להשתתף בשיעורים שנתנו. משום כך, מעמד האיכרים, שהיה חסר באמצעים כספיים, לא לקח חלק במערכת ההשכלה הגבוהה. באופן הזה הוגבלו אפשריות החינוך של מעמד זה. כמו כן, נאסר על נשים ועבדים לקבל כל סוג של חימו כן, האמונה הרווחת בחברה האתונאית הייתה כי לאשה יש יכולות אינטלקטואלית פחותות מיכולותיו של הגבר. הנורמות החברתיות תבעו מן הנשים להישאר בתוך המרחב הביתי. אלו היו הגורמים שהובילו לכך שהנשים ביוון העתיקה נשארו ללא כל נקודת גישה להשכלה פורמלית. עם זאת, לנשים ניתן סוג מסוים של חינוך,גם אם לא באופן פורמלי. בגיל שבע (לערך),לימדו האמהות את הבנות כיצד לתפקד כעקרת בית. כמו כן, קיבלו הבנות מהאמהות סוג של חינוך מוסרי. הסיבה לכך שהנשים התחילו בתהליך החינוכי בגיל שבע, היא מכיוון שזהו הגיל שבו ניתן לבחין לראשונה בהבדלים בין המינים.
לאחר שיוון הפכה לחלק מהאימפריה הרומית, היוונים המשכילים שימשו כעבדים ששירתו רומאים אמידים. עבדים אלו חינכו את בניהם של הרומאים אמידים. חינוך זה היה אחד מן הדרכים שבהם השתמרה התרבות היוונית לאחר שיוון העתיקה נכבשה על ידי האימפריה הרומית
פילוסופים > איסוקרטס

איסוקרטס היה נואם אתונאי בעל השפעה רבה. מכיוון שנולד באתונה, נחשף איסוקרטס בגיל צעיר למחנכים כמו סוקרטס וגורגיאס. עובדה זו ועזרה לו לפתח כישורים נרחבים ברטוריקה. במהלך התבגרותו וכחלק מחינוכו, איסוקרטס התעלם מחשיבותם של האמנויות והמדעים. הוא התחיל להאמין שרטוריקה היא המרכיב החשוב ביותר בחינוכו של האדם. לדעתו, מיומנות ברטוריקה אמורה לסייע לכל תלמיד להשיג את "הסגולה הטובה"(virtu). בנוסף, מטרת החינוך הייתה לייצר אזרח מועיל, ולטפח את המנהיגים הפוליטיים של החברה. משום כך, הרטוריקה הפכה להיות המרכיב המרכזי בתיאוריה החינוכית של איסוקרטס. למרות זאת, בתקופתו לא הייתה קיימת מערכת מובנית ופורמלית של השכלה גבוהה. החינוך ניתן רק על ידי הסופיסטים, שהיו נודדים ברחבי יוון העתיקה. כדי להתמודד עם המחסור במערכת פורמלית של השכלה גבוהה, ייסד איסוקרטס את בית הספר שלו לרטוריקה בשנת 393 לפני הספירה.
פילוסופים > הסופיסטים

הרטוריקה הייתה אחד הכלים החשובים גם בעיני הסופיסטים. הסופיסטים פיתחו את תחום הרטוריקה, ושכללו אותו. הרטוריקה הייתה אמורה לעזור לאדם להתשלב בחיים הציבוריים, ולהתמודד בהצלחה עם תביעות משפטיות. שני ההוגים הסופיסטים המפורסמים ביותר הם פרוטגורס וגורגיאס. חוץ מן הרטוריקה, הגותם של הסופיסטים ניסתה לעמוד על מערכת הגומלין שקיימת בכל חברה בין החוק (נומוס) לבין הטבע (פיזיס(אנ')). במושג חוק הכוונה היא להסדרים החוקתיים, ולהנהגות חברתיות שנקבעו על ידי החברה האנושית. במושג פיזיס הכוונה היא ליצרים של האדם, ולגורמים שונים בטבע שאינם בשליטתו. רוב הסופיסטים טענו כי החוק (הנומוס) צריך לגבור על הטבע (פיזיס). משום כך, ישנה חובה לכבד את ההסדרים המדיניים. רוב הסופיסטים טענו שלא ניתן לגזור ערכים מוסריים מן הטבע וחוקיו.
פילוסופים > סוקרטס

סוקרטס, שרבים רואים בו את"אבי הפילוסופיה המערבית", עסק בחינוך באופן אקטיבי לאורך כל חייו. למרות זאת, לא השתמר כל תיעוד למשנתו החינוכית. עם זאת דרכו החינוכית מתוארת בכתבים של תלמידיו. התיאור הנרחב ביותר של משנתו החינוכית של סוקרטס מצוי בדיאלוגים של אפלטון. סוקרטס נהג לחנך באמצעות שאילת שאלות, וניהול של דו-שיח דיאלקטי. הוא נתן לבן שיחו לגלות את טעויותיו בעצמו. משום כך, הוא לא חשף אותן או הביע דעה עליהן. חשיפת הטעויות והניסיון להגיע אל האמת התבצע על ידי סוקרטס באמצעות שאלות רבות, והסקת המסקנות שעולות מדבריו של בן שיחו. שיטה זו, כונתה בשם השיטה הסוקרטית, והיא הפכה לאבן פינה בפילוסופיה של המוסר. עם זאת, יש לציין כי השפעתה של שיטה זו על הפילוסופיה של החינוך הייתה מועטה. סוקרטס הועמד לדין בשנת 399 לפנה"ס באתונה באשמת כפירה באלים והשחתת מידותיו של הנוער. סעיפים אלו מעידים שדרכו של סוקרטס נתפסה על ידי החברה האתונאית כנוגדת את הנורמות החינוכיות והחברתיות. סוקרטס הוצא להורג באמצעות שתיית רעל. כתב ההגנה שלו (המשוער) מובא בדיאלוג אפולוגיה של אפלטון. כמו כן, תיאור משוער של רגעיו האחרונים של סוקרטס ודבריו האחרונים מובאים בדיאלוג פיידון של אפלטון.
השליחות של סוקרטס ותחילת החיפוש שלו אחר האמת החלו כאשר צעיר אחד שאל את הפיתיה של דלפי שאלה על סוקרטס. שאלתו של הצעיר הייתה האם יש אדם שחכם מסוקרטס. תשובתה של הפיתיה הייתה שלילית. לטענתה, אין אדם שהוא חכם מסוקרטס. מאותו רגע ניסה סוקרטס למצוא בן אדם שיהיה יותר חכם ממנו. למרות החיפוש הרב שביצע, סוקרטס לא מצא אדם חכם ממנו. כל האנשים שהוא פגש חשבו שהם חכמים ומבינים בכל נושא או בכל תחום. סוקרטס, לעומת אותם אנשים טען שהוא לא יודע דבר. העובדה שסוקרטס הוא היחיד שמסוגל להודות שהוא לא יודע דבר, היא ההוכחה לכך שהוא החכם באדם.
פילוסופים > אפלטון

אפלטון היה פילוסוף באתונה הקלאסית שלמד תחת סוקרטס. הוא נחשב לאחד מתלמידיו המפורסמים ביותר. לאחר הוצאתו להורג של סוקרטס עזב אפלטון את אתונה בכעס, וויתר על קריירה של פוליטיקאי. הוא ונסע לאיטליה ולסיציליה. הוא חזר עשר שנים מאוחר יותר לאתונה. לאחר שחזר לאתונה, הקים בה את בית הספר שלו לפילוסופיה, האקדמיה. האקדמיה קרויה על שמו של הגיבור היווני הקדום אקדמוס. התכנים שנלמדו באקדמיה של אפלטון התבססו במידה רבה על תחומי הידע הבאים:מדע, פילוסופיה ודיאלקטיקה.
ידע הנדרש למלך הפילוסוף - ההכרה עם עולם האידיאות משל המערה

משל המערה הוא אחד התיאורים המוכרים ביותר בכתבי אפלטון. המשל נועד לדמות מציאות של בערות, בה אנשים נותרים בחשכה אינטלקטואלית אם הם אינם זוכים לחוכמה. במשל מוצג תהליך קניית החכמה כתהליך קשה, כואב ורצוף מכשולים. הפילוסוף, שעובר את התהליך הקשה הזה, הוא מי שמכיר בסופו של דבר את המציאות כפי שהיא באמת. הוא מכיר את עולם האידאות שמייצג את העולם הממשי כפי שהוא. זאת בניגוד לעולם המוחשי שנחווה על ידי החושים, ויכול להחשב לצל חיוור של העולם הממשי.
ידע הנדרש למלך הפילוסוף - ההכרה עם עולם האידיאות משל המערה > תוכן המשל

המשל, המוצג בספרו "המדינה" (בפתיחת פרק ז), מספר על קבוצת אסירים שנכלאה בגיל צעיר במערה חשוכה. האסירים נקשרו בשלשלאות כאשר ראשם מופנה תמיד אל צד אחד של המערה, ולא יכול להסתובב אל צדדים אחרים. מאחורי האסירים ישנה חומה, ומאחוריה אש או מדורה שבוערת תמיד. האש מאירה את הקיר עליו צופים האסירים. בין האש לבין החומה חולפות דמויות או הנושאות פסלים. הפסלים, הנישאים מעל גובה החומה, והמוארים מצידם האחד על ידי המדורה, יוצרים צלליות על הקיר בו צופים האסירים. כאשר משמיעה אחת הבריות את קולה, שומעים האסירים את ההד השב מן הקיר. משום כך, סבורים האסירים כי הצללים וההדים של הדמויות מייצגים חיים אמיתיים. חייהם של האסירים סובבים סביב הצללים וההדים. האסירים מנסים להבין את משמעותם של הצללים וההדים באמצעות טקסים והסברים רציונלים.
אחד האסירים מצליח להשתחרר מהכבלים. שריריו מתנוונים מרוב ישיבה בלי תנועה במערה. למרות זאת, כוח כלשהו גורר אותו באמצעות דרך עפר תלולה אל מחוץ למערה. האסיר נשרט ונחבל, וכאשר הוא מגיע אל מחוץ למערה, הוא מתקשה לראות משום שהוא מורגל לחושך של המערה. אחרי זמן מה, הוא מתחיל לראות צללים מטושטשים, שדומים לצללים שראה במערה. ככל שהזמן עובר, האסיר מתרגל לאור, והוא יכול להתבונן סביבו, ולראות דמויות שאינן בצורת צל.כך הוא רואה את הטבע והמציאות הממשיים. בהמשך לכך, הוא מפתח יכולת להבחין בין הדמויות, לבין הצללים שלהם.
האסיר מחליט לחזור למערה, ולספר לאסירים שבמערה על העולם האמיתי שקיים בחוץ. הוא מחליט בנוסף שהוא רוצה לשחרר את האסירים האחרים שכלואים במערה. כאשר הוא חוזר למערה, הוא אינו יכול לראות דבר (בפעם השנייה). הסיבה לכך היא שעיניו התרגלו לאור השמש, ואינן יכולות לראות בחשיכה. האסירים במערה לועגים לו וטוענים שהוא התעוור. הוא מנסה להסביר להם על העולם שבחוץ, ועל המציאות הממשית. האסירים מבטלים את דבריו בזלזול. האסיר שיצא אל מחוץ למערה עומד על דעתו, ומנסה לשכנע את חבריו בצדקת דבריו. ניסיונות השכנוע שלו זוכים להתנגדות ולזלזול. האסירים מחליטים שאם מישהו ינסה לשחרר אותם מכבליהם ולהוציא אותם מהמערה,הם ירצחו אותו. הרצח ינסה למנוע מצב בו האסירים יתעוורו בעצמם.
הנמשל של משל המערה מתייחס אל הפילוסוף שעבר תהליך ארוך ומייסר של הכרת עולם האידאות. עולם האידיאות הוא העולם האמיתי כפי שהוא באמת לדעתו של אפלטון. הפילוסוף מנסה להסביר לחברה בה הוא חי על עולם האידאות,אך החברה איננה מוכנה לקבל את האמיתות הללו. היא לועגת לפילוסוף על דבריו. בשלב מאחר יותר, מנסה החברה הזו אף לרצוח את הפילוסוף. למרות ההתנגדות מצידה של החברה, תפקידו של הפילוסוף-מחנך הוא להפנות את הנשמה אל הדרגה הגבוהה יותר של הכרת המציאות. רק באופן הזה יוכל המורה לאפשר לתלמידים להכיר את עולם האידאות.
"חינוך יהיה אפוא...בקיאות בעצם הדבר הזה :בהפנייה דהיינו בהידיעה כיצד יוסב אותו כח הנשמה בדרך קלה ויעילה ביותר :ואיננו בא ליצור בכח זה את הראייה כי אם מניח שזו כבר מצויה בו אלא שאיננו מכוון לצד הנכון ואינו מביט אל אשר צריך היה ולכך יביאנו החינוך"
הפילוסוף יכול "לחזור למערה" ולהראות לאסירים את האמת,רק בחברה בה הוא מתפקד גם כמנהיג. זאת דומה לאוטופיה שמוצגת בספר המדינה. בחברות אחרות שבהן אין לפילוסוף מעמד פוליטי, החזרה למערה עלולה לסכן את חייו של הפילוסוף.יכול להיות שהחשש מרצח הפילוסוף בספר המדינה מרמז על הוצאתו להורג של סוקרטס, מורו של אפלטון.
משל הקו המחולק - דרכות שונות של הכרה

אפלטון מדמה את דרגות ההכרה האנושית לקו מחולק, שמחולק ביחס של שני שלישים לשליש. החלק הקטן בקו מייצג את עולם הנראה, והחלק הגדול מייצג את עולם המושכלות. שני חלקי הקו הפנימי מחולקים גם הם ביחס של שני שלישים ושליש. בעולם הנראה הקו מורכב מחלק אחד, קטן יותר שמייצג דימוי, והחלק הגדול יותר שמייצג את האמונה. הדימוי מייצג השתקפיות או צללים של אובייקטים, ואילו האמונה מייצגת את הדברים כפי שהם באמת. כלומר היחס בין אובייקט או יצור חי לבין הצל או ההשתקפות שלו. החלק השני של הקו מייצג את עולם המושכל וגם הוא מחולק ביחס של שליש לשני שלישים. החלק הקטן של הקו מייצג את המחשבה כלומר המדעים המדויקים שמנסים להבין את העולם הממשי. המדעים המדויקים חייבים להשתמש בעולם חומרי, או הריאלי, כדי להגיע אל תובנות מדעיות. יחד עם זאת, זוהי ידיעה מופשטת יותר מידיעת המציאות עצמה. הסיבה לכך היא שהיא כוללת תוכה רמה מופשטת יותר של ידיעת המציאות. לדוגמה, בשלב השני ניתן להכיר בקיומו של משולש פיזי ספציפי שקיים במציאות. ברמה השלישית, לעומת זאת, רמת הידיעה כוללת גם ידיעה של כללים מופשטים. כללים אלו יכולים לחול על כלל המשולשים בעולם. כדוגמה למשפט כזה ניתן לביא את משפט פיתגורס. החלק השני של הקו מייצג את עולם האידאות. ההשגה של עולם האידאות היא השגה שלא תלויה בהכרת העולם שנתפס בחושים. כדי להגיע להכרתו של עולם האידאות, אין צורך בזיקה לעולם המוחשי. זוהי הכרת המציאות כפי שהיא באמת. משום כך, זוהי רמת ההכרה הגבוהה ביותר אליה ניתן להגיע לדעת אפלטון. האידאות עצמן הן היצוגים השלמים ביותר של המציאות, והן משקפות בדרך הטובה ביותר את העולם האמיתי. במשל הקו המחולק (אנ') יוצר אפלטון סוג של היררכיה בין הדרגות השונות של הידיעה. הרמה הירודה ביותר של הידיעה היא ידיעת הצללים או השתקפיות. מדובר בצללים או השתקפיות של עצמים הפיזיים. הרמה שעומדת מעל הרמה הזו עליה היא ידיעת הדברים הנראים עצמם. מדובר בהיכרות עם העולם הריאלי באמצעות החושים. הדרגה השלישית היה הבנת המדעים המדויקים שעוזרים בהבנתו של העולם הפיזי. הדרגה הגבוהה ביותר היא ידיעת עולם האידאות או היפותזות, שמנותקת מידיעת העולם הפיזי.
מיתוס ההיזכרות בדיאלוג מנון

אחת השאלות המרכזיות בהגותו של אפלטון היא השאלה כיצד ניתן להגיע אל הסגולה הטובה. באופן ספציפי יותר אפלטון מנסה לבחון כיצד ניתן להכיר את עולם האידאות. אפלטון דן בשאלה הזו במסגרת דיאלוג מוקדם שלו 'מנון'. בדיאלוג, טוען אפלטון באמצעות סוקרטס כי הידיעה של האדם קשורה ביכולתה של הנפש להיזכר. הכוונה היא להיזכרות בדברים שהנפש ראתה כבר בעבר. אחת האמונות הקדומות ביוון הייתה האמונה בגלגול נשמות. הנפש, לדברי סוקרטס, ראתה בעבר דברים רבים והכירה את עולם האידאות. הסיבה לכך נעוצה בכך שסוקרטס מאמין שהנשמה היא נצחית. משום כך, לדעת סוקרטס, פעולת הלימוד היא פעולה של היזכרות. באמצעות ההיזכרות יכולה הנפש להשיג ידע שהיה ברשותה כבר בעבר. ידע זה כולל גם את הידע על עולם האידאות. בנוסף לכך, ישנו רמז נוסף למיתוס ההיזכרות בדיאלוג מואחר של אפלטון, תאיטיאוס(אנ'). בדיאלוג זה מגדיר סוקרטס מחדש את תפקידו כמורה. בנוסף להיותו מורה, סוקרטס מתאר את עצמו גם כ"מיילד". סוקרטס גורם למי שמשוחח עימו להגיע לתובנות חדשות שהיו טמונות בו כל הזמן, אולם רק במהלך השיחה הן יוצאות מהכח אל הפועל.
והנה אומנות זו שאני נזקק לה כשאני מיילד,משאר בחינות יש בה כל מה שיש בזו שלהן (של המיילדות),אך בשונה היא בכך שאני מיילד גברים ולא לנשים ומשגיח על נשמותיהם בשעת לידתן ולא על גופיהם..ואולם גם בחלקי נפלה אותה תככנה שהזכרתי במיילדות בעצמי. אין אני יולד דבר חכמה ואותה טענה של גנאי, שכבר השמיעו כנגדי אנשים רבים,הרי היא אמת:שאני שואל אחרים ועצמי אינני מעלה ולא כלום בשום עניין כיוון שאין בי חוכמה.וטעמו של דבר:האלוה כופה אותי שאהיה מיילד ומנעני מלדת.לפיכך אינני חכם ביותר,ושום המצאה מחוכמת לא נולדה לי כַּפְרִי נשמתי.ואילו המתחברים עמי...הרי כולם במידה שהאלוה מניח להם עושים חייל במידה נפלאה..וברור שמפי לא למדו דבר,אלא הם עצמם מצאו וילדו מאליהם הרבה דברים נאים. ומיילדים היו להם האלוה ואני.
מיתוס ההיזכרות בדיאלוג מנון > אריסטו

אריסטו היה פילוסוף יווני קלאסי. הוא נולד בסטאגירה (אנ'), כלקידיצה. בגיל שבע עשרה הצטרף לאקדמיה של אפלטון באתונה ונשאר שם עד גיל שלושים ושבע. הוא פרש מהאקדמיה בעקבות מותו של אפלטון. לאחר שעזב את האקדמיה עזב גם את אתונה והצטרף להרמיאס (אנ'),(אנ'). הרמיאס היה סטודנט לשעבר באקדמיה של אפלטון, והפך לשליט אטרנאוס (אנ')(אנ') ואסוס (אנ') (אנ')בחוף הצפון-מערבי של אנטוליה. אריסטו נשאר באנטוליה עד שנת 343 לפנה"ס. בשנה זו קיבל בקשה מפיליפוס השני מלך מוקדון להיות המחנך של בנו אלכסנדר בן השלוש עשרה. אריסטו נענה להזמנה ועבר לפלה כדי להתחיל את עבודתו עם הילד שנודע בשנים מאוחרות יותר בתור "אלכסנדר מוקדון". כאשר אריסטו חזר לאתונה בשנת 352 לפנה"ס, אלכסנדר עזר לממן את בית הספר שהקים אריסטו - הליקאום. חלק ניכר מהלימוד בליאקאום היה לימוד מחקרי. לבית הספר הייתה שיטה מובחנת בנוגע לדרך הנכונה לאיסוף מידע. אריסטו האמין ששיחות דיאלקטיות וויכוחים בין סטודנטים עשויים לעכב את הרדיפה אחר האמת. לפיכך, במוקד הלימודים עמד מחקר שהוא אמפירי במהותו, ולא העיסוק בדיאלקטיקה.
ניתן לנסות להבין את משנתו החינוכית של אריסטו דרך ציטוטים והפניות מכתביהם של פילוסופים אחרים. אחד ההבדלים המרכזיים בין אריסטו לאפלטון, מורו, קשור ליחס של שכל אחד מהם נתן כלפי המציאות הממשית. בעוד שאפלטון האמין שהעולם מסביבנו הוא רק צל של עולם האידאות, אריסטו ביקש לחקור ולהבין את העולם כפי שהוא. אריסטו טען שהמציאות מורכבת מצורה וחומר. הצורות שקיימות במציאות הן צורות נצחיות. דרך הביטוי המוחשית של צורות אלו היא באמצעות פרטים שונים. כצעד ראשון לקראת הכרת המציאות, קובע אריסטו כי יש לחקור ולהבין את המציאות הפיזית. זהו הבסיס שבאמצעותו ניתן לדעתו להגיע גם לתובנות פילוסופיות. גם תפיסת הממשות של אריסטו שונה מתפיסת הממשות של אפלטון. אפלטון מדבר על עולם שמחולק לשניים, ודורש מן האדם שתי דרגות של ידיעה. מדובר בעולם הפיזי, שנתפס בחושים, ועולם האידאות. בנוסף, בדבריו הוא מצביע על שתי דרגות שונות של ידיעה:ידיעה וסברה. אריסטו, לעומת זאת מדבר על עולם אחד, שניתן להסביר אותו באמצעות ארבעה הסברים שונים.
מטרת החקירה הפילוסופית לדעתו של אריסטו היא להבין את ההוויה כולה. ההוויה זו מצויה לדעתו בתהליכים מתמידים של שינוי. שני המושגים המרכזיים שבאמצעותם מנתח אריסטו את השינוים במציאות הם המושגים כח ופועל (אנ'). כח הוא הפוטנציאל שטמון בכל עצם, ופועל הוא מימוש של הפוטנציאל הזה במציאות. לדוגמה, זרע של עץ אורן הוא עץ אורן בכח, כלומר טמון בו פוטנציאל להיות עץ אורן, אולם רק כאשר הזרע גודל והופך לעץ ניתן לומר שמדובר בעץ אורן.
מיתוס ההיזכרות בדיאלוג מנון > השגת הסגולה הטובה

כאשר אריסטו דן באתיקה הוא מנסה בראש ובראשונה לבחון את הדעות הקיימות לגבי השאלה "מהו הטוב?,או "מהי המידה הטובה"?. בנוסף, הוא מנסה לבדוק מהן ההתנהגויות שנחשבות לראויות בחברה האתונאית בימיו ומהן ההתנהגיות שנחשבות למגונות.
הוא עורך טבלה שמחולקת לשלוש עמודות:בעמודה האחת הוא מציין את התכונות שנחשבות לראויות ובעמודה השלישית מצויות התכונות שנחשבות למגונות. העמודה האמצעית מבטאת את דרך האמצע בין שני העמדות הללו, והיא נחשבת לסגולה הטובה. אלו הן התכונות שאמורות להיות מושגות על ידי כל האדם. כדי לסגל לעצמו את הסגולה הטובה, על האדם מוטלת החובה לנהוג בהתאם לתוכנה. האדם אמור לתרגל התנהגות על פי המידה האמצעות באמצעות חזרה מרובה על מעשים שתואמים את הסגולה הטובה. יחד עם זאת, כדי שהאדם יוכל באמת לאמץ לעצמו את הסגולה הטובה, הוא חייב שיהיה מצוי בקרבו הפוטנציאל להיות אדם טוב. אריסטו מניח כי רוב בני האדם הם בעלי פוטנציאל להיות בני אדם טובים. משום כך, באמצעת אימון יוכלו בני האדם להשיג את הסגולה הטובה. בנוסף לכך, כדי להגיע אל הסגולה הטובה ועל מנת שהאדם יוכל לנהוג כלפיה,על האדם להשתמש בשיקול דעתו. על האדם להתאים את ההתנהגות שלו לסיטואציה ולהקשר בתוכם הוא פועל. אריסטו מונה חמישה קריטריונים שאמורים להיות מרכיבים מרכזיים בשיקול הדעת של האדם:1.העיתוי,2.האנשים שנוגעים בדבר-מי הם המעורבים בסיטואציה?.3.על מה המתרחש אמור להשפיע 4.מהי מטרת המעשה של האדם.5. מהו אופי ביצוע המעשה.
ההתייחסות לחמשת הקריטריונים אמורה להשתלב גם בדרך בה נעשה המעשה וגם ברגשות כלפיו. חמשת הקריטריונים נותנים לאדם את היכולת להתנהג במידתיות בכל סיטואציה, ולהימנע מהתנהגיות שיכולות להחשב לחריגות. הסגולה הטובה לדעתו של אריסטו לא יכולה להיות תלויה רק בידיעה. אדם לא יכול להעשות טוב רק אם הוא יודע מהו הטוב. האדם יכול לקנות תכונת אופי טובה רק אם הוא מתנהג על פיה באופן שיטתי. קניית הסגולה הטובה דורשת אימון, תוך שימוש בשיקול דעת מעמיק. זוהי השיטה המרכזית בה יכול האדם לעצב את אופיו, לדעת אריסטו. זהו ההבדל המרכזי בהתייחסות לסגולה הטובה בין אפלטון ובין אריסטו. בעוד שאפלטוןהאמין כי ידיעת הסגולה הטובה תהפוך את האדם לאדם טוב, אריסטו טען שידיעה כזאת לא מספיקה. על האדם לעצב את האופי שלו באמצעות מעשים ובאמצעות הקנייה של הרגלים טובים.
מיתוס ההיזכרות בדיאלוג מנון > הסגולה הטובה והאושר

קניית הסגולה הטובה אמורה להוביל את האדם לאושר. כאשר אדם קונה לעצמו את המידות האמצעיות שמוגדרות כ"סגולה הטובה, ופועל באופן רציונלי הוא מצליח לממש את הפוטנציאל שלו.רק באופן הזה יכול האדם להגיע אל האושר. יחד עם זאת, השגת הסגולה הטובה המוסרית איננה מביאה לדעת אריסטו לאושר העליון. השגת הסגולה הטובה המוסרית היא רק אמצעי שבאמצעותו ניתן להשיג את האושר העליון. לדעת אריסטו, האושר העליון יכול להיות מושג רק כאשר אדם משיג את החכמה העיונית. החוכמה העיונית מביאה לאדם הנאה שלמה, שכוללת בתוכה פנאי רב, שלווה, ושלמות עצמית. למרות זאת, החוכמה העיונית דורשת פנאי ואמצעים, ולכן לא כל בני האדם יוכלו להשיג אותה. מבחינתו של אריסטו, מדובר במטרה שישיגו רק מתי מעט.עם זאת, אנשים רבים יותר יוכלו להשיג את האמצעי להשגת החוכמה העיונית, כלומר את השגת הסגולה הטובה המוסרית.
החינוך בספרטה > אפבוס - החייל הספרטני

התלמידים היו מסיימים את ההלימודים באגוגה בגיל שמונה עשרה. במסגרת סיום הלימודים, הם מקבלים את התואר "אפבוס" (אנ'). עם הפיכתו לאפבוס החניך היה נשבע שבועת נאמנות מלאה לעיר ספרטה. לאחר מכן הוא היה מצטרף לארגון צבאי פרטי כדי להמשיך את האימונים בו. באותו ארגון הוא היה מתחרה בציד ובתחריות התעמלות, וכן מתאמן בשימוש בנשק אמיתי. בארגון הצבאי הפרטי, האפבוס היה משתתף בקרבות מדומים. לאחר כשנתיים כשהאפבוס הגיע לגיל 20, היה מסתיים שלב ההכשרה בארגון הצבאי הפרטי. החל משלב זה, גברים המבוגרים נחשבו באופן רשמי לחיילים ספרטניים
החינוך בספרטה > החינוך לנשים בספרטה

נשים ספרטניות, בניגוד לנשים האתונאיות, קיבלו את חינוכן במסגרת פורמלית. מסגרת זו הייתה מפוקחת על ידי שלטונות ספרטה. חלק גדול מהלימודים הללו היה במהותו חינוך גופני. עד גיל שמונה עשרה בערך אומנו ההנשים במגוון תחומי ספורט כגון ריצה ,האבקות, זריקת דיסקוס וזריקת כידון. כישוריהן של הנשים נבחנו באופן קבוע בתחרויות כמו המרוץ השנתי בתחרות ההראיה, שאורגנה על ידי נשות אליס. התחרות עצמה נערכה בעיר אולימפיה. בנוסף לחינוך הגופני הנשים בספרטה התמחו גם בתחומים שונים של אומנויות.מי שלימד את הנערות את תחומי הדעת הללו היו המשוררים נודדים כדוגמת אלקמן, או הנשים מבוגרות שחיו בספרטה. החינוך שניתן לנשים בספרטה הייה חינוך קפדני מאוד. מטרת החינוך המרכזית הייתה להכשיר את אמהות עתידיות לחיילים. הכשרה ראויה של אמהות נועדה לשמר באופן מיטבי את הכח של חיילי הפלנקס. כח זה היה מרכיב חיוני בהגנה על ספרטה ועל תרבותה.
פרס פרל מייסטר גרינגרד

| --- | --- |
 תיאור:  פרס למדעניות בתחום הביולוגיה
 מדינה:  ארצות הברית 
 הגוף המעניק:  אוניברסיטת רוקפלר 
 תקופת הפרס:  2004–הווה (כ־20 שנה) 
 נקרא על שם:  פרל מייסטר גרינגרד 
 אתר רשמי
 
ג'ואן קורי, כלת הפרס ל-2020
ג'נט ראולי, כלת הפרס ל-2010
פרס פרל מייסטר גרינגרד (באנגלית: Pearl Meister Greengard Prize) הוא פרס המחולק מדי שנה החל מ-2004, על ידי אוניברסיטת רוקפלר בניו יורק, למדענית או מדעניות הבולטות בעולם, במחקר ביולוגי-רפואי. סכום הפרס עומד כיום על 100,000 דולר.
הרקע לפרס

מייסד הפרס הוא פול גרינגרד, נוירוביולוג יהודי-אמריקאי, חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 2000, אשר מימן את הפרס מכספי זכייתו בפרס נובל. הפרס קרוי על שם אמו, שנפטרה בלידתו ב-1925 ואשר זהותה, כמו גם יהדותם, שלו ושלה, הוסתרו ממנו עד הגיעו לגיל עשרים. לדברי גרינגרד, הייתה אמו אשה מבריקה, אשר נאלצה להסתפק בעבודות מזכירות בלבד. הפרס שייסד מיועד ליצור אפליה מתקנת למען נשים מדעניות, לנוכח האפליה הקיימת נגדן, לדעתו, עד היום: "מדע ברמה גבוהה הוא קשה דיו. הלחץ הנוסף של אפליה על רקע מיני יכול להפוך אותו לבלתי אפשרי כמעט. ראיתי הרבה נשים מוכשרות מאוד, שעזבו את המחקר המדעי רק בגלל דעות קדומות... יש כיום יותר נשים מאשר גברים בבתי הספר לרפואה, אבל אם מסתכלים על המשרות באקדמיה, ככל שהדרגה עולה, אחוז הנשים שם הולך ויורד."
מעניקות הפרס

הפרס מוענק לזוכה, מדי שנה, על ידי אשה בולטת אחרת, בתחום אחר. בין מעניקות הפרס נמצאות:
סנדרה דיי אוקונור - השופטת הראשונה בבית המשפט העליון של ארצות הברית - 2004
הלן תומאס - 2005
ג'ואן דידיון - 2006
מרתה שארפ ג'וקובסקי (אנ')‏ - 2007
מרי רובינסון - נשיאת אירלנד לשעבר - 2008
ואפא אל-סאדר - 2009
אנדריאה מיצ'ל (אנ')‏ - 2010
מיצ'ל בצ'לט - נשיאת צ'ילה הראשונה - 2011
סילביה ארל‏ - 2012
אורסולה פון רידינגסווארד - 2013
סטיב שרלי - 2014
רייצ'ל מדאו - 2015
רשמה סאוג'ני - 2016
פולה ג'ונסון (אנ')‏ - 2017
אגנס גונד (אנ')‏ - 2018
בילי טסיאן (אנ')‏ - 2019
פרנסס ביאנקה (אנ')‏ - 2020
מרי שמידט קמפבל (אנ')‏ - 2021
דווה סובל (אנ')‏ - 2022
אלן פוטר (אנ') - 2023
כלות הפרס

שתיים מהנשים שזכו בפרס פרל מייסטר גרינגרד קיבלו בהמשך גם את פרס נובל - קרול גריידר ואליזבת בלקברן, שתיהן כלות הפרס ל-2008 ושתיהן קיבלו את פרס נובל בשנה שלאחר מכן:
ניקול מרת'ה לה דוארין - 2004
פיליפה מאראק - 2005
מרי ליון - 2006
גייל מרטין, ביאטריס מינץ, אליזבת רוברטסון - 2007
אליזבת בלקברן, קרול גריידר, ויקי לונדבלד (אנ')‏ - 2008
סוזן קורי - 2009
ג'נט ראולי, מרי-קלייר קינג - 2010
ברנדה מילנר - 2011
ג'ואן סטייץ - 2012
הודא זוע'בי - 2013
לוסי שפירו - 2014
הלן הובס - 2015
בוני בסלר - 2016
ג'ואן סטאבי  - 2017
ג'ניפר דאודנה - 2018
שיוואוויי זואנג (אנ')‏ - 2019
ג'ואן קורי‏ - 2020
פמלה ביורקמן (אנ')‏ - 2021
קטלין קריקו - 2022
לילי ז'אן (אנ'), איב מרדר - 2023
הערות שוליים

↑  אתר הפינגטון פוסט, 3 בנובמבר 2011
↑  ריאיון עם פול גרינגרד, הניו יורק טיימס, 26 בספטמבר 2006
↑  באתר אוניברסיטת רוקפלר, 17 בדצמבר 2004
קרול גריידר, כלת הפרס ל-2008 וזוכת פרס נובל
אליזבת בלקברן, כלת הפרס ל-2008 וזוכת פרס נובל
ביאטריס מינץ, כלת הפרס ל-2007
צבי אנקורי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  19 ביולי 1920 טרנוב, רפובליקת פולין 
 פטירה:  12 בנובמבר 2012 (בגיל 92) 
 שם לידה:  הישק ורובל 
 ענף מדעי:  היסטוריה 
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב  אוניברסיטת אוהיו  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת קולומביה 
 צאצאים:  גילת אנקורי, גנית אנקורי 
 
צבי אנקורי (19 ביולי 1920 - 12 בנובמבר 2012) היה היסטוריון וסופר, כיהן כפרופסור באוניברסיטאות בישראל ובארצות-הברית.