stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'והורי
הגיית השפה וכתיבתה

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | סדקי | סדקי | לועי | לועי | ענבלי | ענבלי | וילוני | וילוני | חכי | חכי | בתר־מכתשי | בתר־מכתשי | מכתשי /שיני | מכתשי /שיני | שפתי (־שיני) | שפתי (־שיני) |
| אפי |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | n̪ |  | m |  |
| סותם |  |  |  |  | ɢ |  | g | k |  |  |  |  | d̪ | t̪ | b | p |
| מחוכך |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | ʤ | ʧ |  |  |  |  |
| חוכך |  | h | ʕ | ħ |  | χ |  |  |  |  |  | ʃ | z̪ | s̪ | v | f |
| מקורב (צדי) |  |  | ʕ |  |  |  |  |  | j |  |  |  |  |  |  |  |
| מקורב (צדי) |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | l |  |  |  |
| מקיש |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | ɾ |  |  |  |
אלפבית

בתחילת המאה ה-20 "ג'והורי" השתמשו בכתב העברי. בשנות ה-20 הותאם עבורו הכתב הלטיני; מאוחר יותר הוא נכתב בקירילית. השימוש באלפבית העברי זכה לפופולריות מחודשת.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | 21 | 22 | 23 | 24 | 25 | 26 | 27 | 28 | 29 | 30 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| לטינית | Aa | Bb | Cc | Çç | Dd | Ee | Əə | Ff | Gg | Hh | Ḩḩ | Ħћ | Ii | Jj | Kk | Ll | Mm | Nn | Oo | Pp | Qq | Rr | Ss | Şş | Tt | Uu | Vv | Xx | Yy | Zz |
| קירילי | Аа | Бб | Чч | Жж | Дд | Ее | Ээ | Фф | Гг | Гьгь | ГӀгӀ | Хьхь | Ии | Йй | Кк | Лл | Мм | Нн | Оо | Пп | Гъгъ | Рр | Сс | Шш | Тт | Уу | Вв | Хх | Уьуь | Зз |
| עברית | אַ | בּ | ג׳/צ | ז׳ | ד | אי | א | פ | ג | ה | ע | ח | אִ | י | כּ | ל | מ | נ | אָ | פּ | ק | ר | ס | ש | ת | אוּ | ב | כ | או | ז |
לקריאה נוספת

פרץ אליהו, המוזיקה של היהודים ההרריים, המרכז לחקר המוזיקה היהודית, האוניברסיטה העברית, ירושלים 1999
אריאל ונועה ישי, ‏היישוב היהודי במזרח קווקז, פעמים
יעקב יצחקי, אוצר המילים של השפה התאתית-יהודית, ירושלים: מכון בן צבי לחקר קהילות ישראל במזרח, יד בן צבי והאוניברסיטה העברית בירושלים, תשע"ז
דייוויד ויינברגר

| --- | --- |

 לידה:  1950 (בן 75 בערך) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת טורונטו 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 
דייוויד ויינברגר (באנגלית: David Weinberger; נולד ב-1950 בניו יורק) הוא חוקר טכנולוגיה יהודי אמריקאי, דוקטור לפילוסופיה מאוניברסיטת טורונטו, מרצה לאינטרנט, חבר בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת הרווארד ואחד מהחוקרים המכוננים של האינטרנט. עבודתו של ויינברגר מתרכזת בהשפעותיו של האינטרנט וביכולתו לשנות מערכות יחסים, תקשורת וחברות.
אחד מהמסמכים המזוהים ביותר עם ויינברגר הוא מסמך שהיה שותף לכתיבתו בסוף שנות התשעים: "The Cluetrain Manifesto" (במקור אתר אינטרנט שהפך לספר המשמש אנשי שיווק אינטרנטי מסביב לעולם). הדוקטורט של ויינברגר הוא מתחום הפילוסופיה, ועם זאת, חוקרים רבים טוענים (ובהם חוקר האינטרנט הישראלי שיזף רפאלי) כי לאבחנותיו יש גם משמעות פרקטית. בשנות התשעים, כשכתב ביחד עם שותפיו את המניפסט וטען כי "שווקים הם שיחות", המשפט נשמע כמו מטאפורה פילוסופית. הפעילות המסחרית והמותגית במדיה החברתיים בשנות האלפיים התאימה לאבחנות אלו.
בין השנים 1975–1983 היה ויינברגר שותף לכתיבת רצועות קומיקס בכיכובו של וודי אלן המכונות בשם: "Inside Woody Allen". בהמשך שימש כיועץ שיווקי למספר חברות הייטק גדולות, וכיום הוא משמש כעמית ב"מרכז ברקמן לאינטרנט וחברה" באוניברסיטת הרווארד, ומעביר שיעור בשם "הבדלי הרשת", בשיתוף עם עמיתו ג'ון פלפריי.
ויינברגר שימש כיועץ ראשי לענייני אינטרנט בקמפיין הבחירות לנשיאות של הווארד דין בשנת 2004, ושימש כיועץ למדיניות טכנולוגית בקמפיין הבחירות לנשיאות של ג'ון אדוארדס בשנת 2008.
בספרו "Too Big To Know" ("גדול מכדי לדעת") המתואר בכותרת המשנה כספר העוסק ב"חשיבה מחדש על הידע, כעת כשעובדות אינן עוד עובדות, המומחים בכל מקום, והאדם החכם ביותר בחדר הוא החדר עצמו", מציע ויינברגר את הרעיון שהרשת - האינטרנט והאנשים שמתחברים אליו - יודעת עוד ועוד, וכל אחד מאיתנו יודע פחות ופחות. לטענתו של ויינברגר הכיוון שאליו האנושות צועדת הוא שהרשת תידמה לבסוף למוח ענקי שהוא היחיד שהידע והבינה נמצאים בתוכו וכל בני האדם יישארו מחוץ לה.
ספריו

ויינברגר כתב כמה ספרים ביניהם:
The Cluetrain Manifesto
Small Pieces Loosely Joined: A Unified Theory of the Web
Everything is Miscellaneous: The Power of the New Digital Disorder
Too Big to Know: Rethinking Knowledge Now That the Facts Aren't the Facts, Experts Are Everywhere, and the Smartest Person in the Room Is the Room
הערות שוליים

1 2 3  שיזף רפאלי, האם הרשת חכמה מאיתנו?, באתר כלכליסט, 19 בינואר 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007441807705171  BIBSYS: 3065255  BnF: cb14524465n (data)  CANTIC: a11562766  CiNii: DA13781619  GND: 1021319279  ICCU: MODV237919  ISNI: 0000 0001 1041 9006  LCCN: n85347503  MusicBrainz: a94a9aa1-68a4-40a0-bdb8-ba6f60228fb9  NDL: 01124695  NKC: ntk2009537531  NLK: KAC200101165  NTA: 251925498  ORCID: 0000-0003-0704-4834  RERO: 02-A013399704  SELIBR: 291093  SUDOC: 131279939  VIAF: 278603355   WorldCat (עם VIAF): 278603355
שאן הדר

| --- | --- |

 לידה:  23 ביוני 1977 (בת 47) קיימברידג', ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  בית הספר לאמנויות יפות של קרנגי מלון  בית הספר הלטיני של קיימברידג' 
 בן או בת זוג:  דיוויד ניוסום 
 פרסים והוקרה:  פרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר (27 במרץ 2022)  פרס פיבודי 
 פרופיל ב-IMDb
 
שאן הדר (באנגלית: Sian Heder; נולדה ב-23 ביוני 1977) היא במאית ותסריטאית אמריקאית, זוכת פרס אוסקר.
תחילת דרכה

הדר נולדה בקיימברידג', מסצ'וסטס, שבארצות הברית למאגס האריז ולאג'וס הדר, שניהם אמנים שהיגרו לארצות הברית – אמה מוויילס, אביה מהונגריה. היא סיימה את לימודיה בבית הספר לדרמה קרנגי מלון.
קריירה

לאחר סיום הלימודים, הדר עברה להוליווד כדי להיות שחקנית ותסריטאית בעת שהתפרנסה בעבודה עבור סוכנות אומנות. בסוכנות, היא עשתה בייביסיטר עבור אורחים עם ילדים השוהים בבית מלון יוקרתיים. היא השתמשה בחוויות אלה בתור השראה לסרט הקצר הראשון שלה, ולסרטה המאוחר יותר, "טלולה".
בתחילת 2005, התסריט של הסרט הקצר "אמא" היה אחד מתוך שמונה סרטים שנבחרו לקבל את המענק היוקרתי מטעם סדנת הבמאיות של מכון הסרטים האמריקאי. הסרט, הראשון שהדר כתבה וביימה, זכה בפרס חבר המושבעים בקטגוריית "הסרט העלילתי הקצר" בפסטיבל הסרטים של פלורידה. "אמא" גם כובד בתחרות Cinéfondation של פסטיבל קאן, וגם בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של סיאטל.
בשנת 2010, זכתה הדר בפרס פיבודי, יחד עם עמיתיה התסריטאים בסדרה עתירת השבחים האמריקאית, "גברים בגיל הזה". ב-2011 היא כתבה וביימה קומדיה קצרה, Dog Eat Dog (A Short Tale) בכיכובו של זאכרי קווינטו כדי להעלות את המודעות לאימוץ חיות. הסרט זמין לצפייה ביוטיוב. היא כתבה בעונות 1–3 של סדרת נטפליקס המקורית "כתום זה השחור החדש", ואז לקחה הפסקה מהתוכנית כדי לביים את סרטה "טלולה".
הסרט "טלולה" יצא בשנת 2016, בכיכובם של אליוט פייג' ואליסון ג'אני. בכורת הסרט הייתה בפסטיבל סאנדנס בינואר 2016. נטפליקס רכשה את הזכויות העולמיות לסרט, והעלו אותו לצפייה ביולי 2016. הסרט קיבל ביקורות חיוביות מהמבקרים.
בין השנים 2017–2019, ביימה הדר שני פרקים של סדרת הטלוויזיה GLOW, המספרת על היאבקות נשים מקצועית בשנות ה-80.
בשנת 2020 ביימה וכתבה פרק בודד מתוך סדרת האנתולוגיה "אמריקה הקטנה" שנוצרה על ידי קומייל ננג'יאני ומשודרת בשירות אפל TV פלוס. ב-2022 היא כתבה אף את פרק הבכורה של העונה השנייה.
באוגוסט 2021 יצא סרטה CODA אודות נערה מתבגרת שהיא ילדה להורים חירשים (בקיצור CODA). הסרט זכה בפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר והדר זכתה בפרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר.
חיים אישיים

הדר נשואה לשחקן והמפיק דייוויד ניוסום, איתו יש לה שני ילדים.
יוסי קקון

יוסף חיים (יוסי) קקון (נולד ב־18 בנובמבר 1984) הוא ראש עיריית צפת. בעבר כיהן בתפקיד מנכ"ל מועצת רכסים.
ביוגרפיה

קקון נולד במגדל העמק לאברהם ורינה קקון. אביו היה מחנך, רב בית כנסת וחבר מועצת העיר בעבר, ואמו הייתה מורה לאמנות, אפייה וכלכלת בית, ואם בית בפנימייה. הוא גדל במגדל העמק ולמד במוסדות מגדל אור של הרב יצחק דוד גרוסמן ובישיבת פורת יוסף. בשנת 2006 התגייס לצה"ל, ושרת כרל"ש בפיקוד צפון.
ב-2006 הקים בצפת את תנועת הנוער "ילדי אריאל" ע"ש חברו אריאל יוחאי חדד שנספה בתאונת דרכים, והיה אחראי ומנהל קבוצת "מחוברים לחיים" באזור הצפון והעמקים. העמותה הקימה והפעילה מועדונית לנוער. בשנת 2008 הוענק לו אות "יקיר העיר צפת" מראש העיר ישי מימון על פעילות רווחה לנוער וילדים בעיר.
קקון הוא בעל תואר ראשון בחינוך וחברה, עם התמחות בטיפול בנוער בסיכון, ותואר שני M.A במנהל עסקים וניהול, עם התמחות בניהול מערכות חינוך, שניהם מטעם הקריה האקדמית אונו. בנוסף, עבר הכשרה בהנחיית הורים.
שימש כסמנכ"ל ואחראי בינוי ופיתוח במוסדות מגדל אור של הרב גרוסמן במגדל העמק, וכמנהל קשרי קהילה של קופת חולים כללית בעיר. כמו כן, קקון הוסמך כחובש וכנהג אמבולנס במד"א. בין השנים 2010–2020 כיהן כראש סניף גלבוע של איחוד הצלה.
קקון שימש כמנכ"ל מועצה מקומית רכסים עד שהתפטר באוגוסט 2023 לטובת חזרתו לצפת והתמודדותו לראשות העיר מטעם מפלגת ש"ס ובתמיכת דגל התורה ואגודת ישראל. הבחירות נדחו מאוקטובר 2023 לפברואר 2024 בשל מלחמת חרבות ברזל. קקון זכה ב-52% מהקולות וגבר על ראש העיר המכהן שוקי אוחנה.
ביוגרפיה > חיים אישיים

נשוי למוריה, ילידת צפת, ולהם ארבעה ילדים.
הערות שוליים

↑  בנימין ברגר, ‏סופי ורשמי: יוסי קקון הציג את מועמדותו לראשות העיר צפת, באתר JDN‏, 6 בספטמבר 2023
↑  איחוד חרדי ראשון: שיחת העדכון של ש"ס לרה"ע צפת, באתר קול חי
↑  חזקי שטרן, ‏הסיעות הגדולות והחרדיות בצפת הכריעו: תומכים בקקון לראשות העיר, באתר כיכר השבת, 27 בספטמבר 2023
↑  מתי טוכפלד, עידן אבני, מהפך: יוסי קקון הדיח את ראש העיר המכהן - צפת תהפוך לעיר החרדית השמינית בישראל, באתר ישראל היום, 28 בפברואר 2024
| ראשי עיריית צפת (הישראלית) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  משה פדהצור  |  אברהם הכהן  |  מאיר מיבר  |  יעקב הופרט  |  ישראל חיים ברקוביץ  |  יעקב הופרט  |  מאיר מיבר  |  אלי קדוש  |  אהרן-רפאל נחמיאס  |  |
|  1948–1956  |  1956–1965  |  מרץ–נובמבר 1965  |  1965–1966  |  1966–1967  |  1967–1969  |  1969–1971  |  1971–1973  |  1973–1983  |  |
|  זאב פרל  |  משה חניא  |  יוסף עוז  |  עודד המאירי  |  ישי מימון  |  אילן שוחט  |  שוקי אוחנה  |  יוסי קקון  |  |  |
|  1983–1993  |  1993–1998  |  1998–2001  |  2001–2003  |  2003–2008  |  2008–2018  |  2018–2024  |  2024–  |  |  |
רעב (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט בעברית
 בימוי:  סטיב מקווין 
 תסריט:  סטיב מקווין, אנדה וולש 
 עריכה:  ג'ו ווקר 
 שחקנים ראשיים:  מייקל פסבנדר (בובי סנדס) Brian Milligan Lalor Roddy Des McAleer Ben Peel Ciaran Flynn (בובי סנדס) סטיוארט גרהאם קרן חסן ליאם קנינגהם ליאם מקמהון BJ Hogg 
 מוזיקה:  דייוויד הולמס 
 צילום:  שון בוביט 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, אירלנד 
 חברת הפקה:  Northern Ireland Screen, ערוץ 4, Broadcasting Authority of Ireland, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 חברה מפיצה:  Icon Productions, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  13 באוגוסט 2009 
 משך הקרנה:  92 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית, אירית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט היסטורי, סרט כלא 
 מקום התרחשות:  צפון אירלנד, בלפסט 
 הכנסות באתר מוג'ו:   hunger08
 פרסים:  פרס האקדמיה האירופית לקולנוע לתגלית השנה באירופה (סטיב מקווין, אנדה וולש)  פרס מצלמת הזהב  פרס איבנינג סטנדרד לקולנוע 
 דף הסרט ב־IMDb
 
רעב (באנגלית: Hunger) הוא סרט מסוג דרמה היסטורית בריטי אירי משנת 2008 בבימויו של סטיב מקווין. בסרט משחקים מייקל פסבנדר, ליאם קנינגהם וליאם מקמאהון. הסרט נכתב על ידי אנדה וולש ועלילתו עוסקת בשביתת רעב מצד אסירי ה-IRA שאירעה בכלא באירלנד בשנת 1981. הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הקולנוע בקאן וזכה בפרסים והכרה.
רקע היסטורי

ה-IRA או הצבא האירי-רפובליקני הוא איחוד של כמה יחידות קרביות מחומשות הפועלות על דעת עצמן לאותה מטרה. ה-IRA האמינו באיחוד אירלנד והשגת עצמאות מדינית פוליטית תחת שלטון רפובליקני. בשונה ממפלגות פוליטיות אחרות, ה-IRA דגלו בשיטת מחאה מאוד אלימה ותוקפנית על מנת להשיג את מטרותיהם. הם האמינו כי שיטות דיפלומטיות לא יעזרו להם להשיג עצמאות ועליהם לנקוט באלימות ובלוחמה לא חוקית.
המושג של צבא אירי-רפובליקני בא לשימוש לראשונה בפשיטות על ניצבים בריטיים בשנות המאה ה-17 המאוחרות ובשנת 1860. ה-IRA המקורי שעליו אנו יודעים היום הוקם בשנת 1917 על ידי אירים פטריוטים אשר לא הסכימו להצטרף לצבא הבריטי בלוחמה במלחמת העולם השנייה. לאחר מלחמת העולם הראשונה, ה-IRA התפצלה לכמה קבוצות שונות בעלות בסיס אידאולוגי דומה אך רצונות ודרכי פעולה שונים, כגון חבורת העובדים האירי וה-IRA המחוזי.
השלטון הבריטי השתרע באירלנד כבר משנת 1169 בה נכבשה אירלנד על ידי הבריטים והנורמנים, ועד המאה ה-20. בדרך להשגת העצמאות באירלנד היו כמה שלבים. השלב הראשון הוא הצעת העצמאות בשנת 1921. לאחר פרעות ומרידות המכונות "פרעות חג הפסחא", החלה מלחמת עצמאות באירלנד שנמשכה שנתיים ובסופה הוצע לאירלנד להכריז על עצמאות. דרום אירלנד נהייתה עצמאית אך כאשר הוצע למושבות הצפון להכריז על עצמאות הם החליטו להישאר תחת שלטון בריטי על מנת לקבל תמיכה מהם ולהיות חלק מכתר המלוכה. בשנת 1947 השיגה אירלנד עצמאות סופית בצפון וניתוק מהכתר, אך התמיכה הבריטית וחלק מן צבאות בריטניה עדיין נכחו באירלנד והקרע בין הרפובליקנים השמרניים לדמוקרטים האימפריאליסטים, ששאבו השראה מבריטניה ומשלטונה, נשאר ואף התחזק.
לוחמת הגרילה של ה-IRA לאחר 1947 היה על מנת להשיג שלטון רפובליקני ואיחוד של צפון אירלנד עם דרום אירלנד. מכיוון שלוחמה זו הייתה לוחמת גרילה ומכאן גם לא חוקית, ה-IRA נחשבו ונשפטו כפורעי חוק. משום כך פרצו מהומות רבות וביניהם שביתת הרעב של שנת 1981 שעליה מדבר הסרט.
שביתת הרעב באה בעקבות שביתת רעב קודמת בשנת 1980 אשר נכשלה ולא השיגה את מטרותיה. שביתת הרעב של שנת 1981 הונהגה על ידי אחד ממנהיגי ה-IRA, בובי סנדס (ששוחק על ידי מייקל פסבנדר) נגד מרגרט ת׳אצר ראש ממשלת בריטניה באותן השנים. מטרת השביתה הייתה להשיג כמה תנאים:
הזכות לא ללבוש בגדי אסיר (וללבוש בגדים משלהם).
הזכות לא לעשות עבודות כפייה של אסירים.
הזכות לקשר חופשי בין האסירים והיכולת להתאגד למטרות חברתיות ולימודיות.
הזכות למכתב אחד, ביקור אחד וחבילה אחת לשבוע.
החזרה מלאה של כל הזכויות שאבדו במאבק.
כל הזכויות האלו הם זכויות שצריכות להינתן לאסיר פוליטי, מכאן של-IRA היה מוטיב של רצון להיחשב כלוחמים פוליטיים ולא כטרוריסטים ומפגעים. רצון שמבטא את השקפת העולם של המפלגה אשר ממבטם המלחמה שלהם היא למען המדינה ולמען החופש של האנשים.
השביתה נערכה 53 יום ובה מתו 10 אנשים וביניהם בובי סנדס מנהיג השביתה שלהלוויתו הגיעו כ-100,000 אנשים. השביתה גרמה לרדיקליזציה של לאומיות אירית וחיזקה מאוד את מפלגת ה-sinn fein. מפלגה זו היא מפלגת שמאל שדגלה בלאומיות ועצמאות אירית בצפון אירלנד. למרות שהשביתה לא גרמה למרגרט תאצ'ר לשנות את הממסד הקיים, בעקבות הקהל הגדול שהשביתה סחפה היא גרמה לשנאה רבה כלפיה באירלנד.
דמויות מרכזיות

ליאם מכמאהון (Liam McMahon) בתפקיד גארי קאמבל (Gerry Campbell) - אסיר IRA.
בריאן מילגאן (Brian Milligan) בתפקיד דיבי גילן (Davey Gillen) – אסיר IRA חברו לתא של גארי קאמבל.
מייקל פסבנדר בתפקיד בובי סאנדס (Bobby Sands) – אסיר IRA שמתחיל את שביתת הרעב.
סטוארט גראם (Stuart Grahamn) בתפקיד סוהר רימונד לוהאן (Raymond Lohan) – סוהר בית הכלא בו מתרחש הסרט. נהרג על ידי נציג IRA בזמן שמבקר את אמו בבית אבות.
ליאם קנינגהם בתפקיד הכומר דומיניק מורן (Father Dominic Moran) - נפגש עם בובי כדי לדבר עמו על שביתת הרעב שבובי מתכנן.
דמויות מרכזיות > דמויות נוספות

Laine Megaw as Mrs Lohan
Karen Hassan as Gerry's girlfriend
Frank McCusker as the Governor
Lalor Roddy as William
Helen Madden as Mrs Sands
Des McAleer as Mr Sands
Rory Mullen as Priest
Ben Peel as Riot Prison Officer Stephen Graves
Helena Bereen as Raymond's mother
Paddy Jenkins as Hitman
Billy Clarke as Chief Medical Officer
ביקורות

'רעב' זכה להערכה מאוד גדולה בקרב מבקרי הסרטים, הצופים, ופסטיבלים שונים בכל העולם. לסרט יש 90% תגובות טובות ב'רוטן טומטוז' עם דירוג ממוצע של 7.8 מתוך 10.
בביקורת אחרת נכתב:
סרט קשה בטירוף, הצפייה בו מבקשת מהצופה את כל הסבלנות וכל החדות שבו על מנת לעכל את מה שהוא מנסה להעביר. כליאת מתנגדי המשטר הבריטי בראשותה של אשת הברזל, מרגרט ת'אצ'ר, בבתי הסוהר וההתעללות בהם ושלילת מעמדם כאסירים פוליטיים נידונה על הפרק, העובדה כי חלקם מוכנים לעבור כל סוג של התעללות על מנת להעביר את מסריהם מנותחת על הסכין של הבמאי, סטיב מקווין, שמעביר את המסר בצורה חדה ונוראית, כמעט ללא מילים.
על ההפקה

לאחר שבקשת סבסוד הסרט נדחתה על ידי הוועדה לסרטים אירים, Northern Ireland Screen, ערוץ 4, Film4 Productions, and the Wales Creative IP Fund מימנו ביחד את ההוצאות.
מיכאל פאסבנדר, ששיחק את בובי סאנדס, מספר שהוא עשה דיאטה מיוחדת שכללה פחות מ-900 קלוריות ליום לעשרה שבועות. לאחר פגישה עם דיאטנית, נקבע שהוא יאכל רק אוכמניות, אגוזים וסרדינים. מיכאל מוסיף שהוא גם עשה יוגה והלך 8 קילומטר כל יום. אורח חיים זה השפיע עליו רבות והוא אמר שהיה לו קשה לישון, הפסיק להתראות עם חבריו ושהחוויה גרמה לו להרגיש חזק ואסיר תודה. הסרט מוכר גם מסצנה בעלת 17 דקות רצופות שבה בובי מדבר עם הכומר על שביתת הרעב. בסצנה זו המצלמה נשארת על אותו הפריים לכל האורך. כחלק מההכנות לסצנה הכומר, ליאם קנינגהם, עבר לגור אצל מיכאל, בובי, לזמן מה כדי להתאמן על הסצנה בין 12 ל-15 פעמים ביום. לפי מיכאל, הם עשו רק חמישה טייקים של הסצנה.
הערות שוליים

↑  Cronin Sean, The Ideology of the IRA, Ann Arbor
↑  Ireland 1868–1966, Edco, The Educational Company of Ireland, 1993
↑  Ireland and the British Empire, Oxford History of the British Empire Companion Series, 2004
↑  "The Hunger Strike of 1981 – A Chronology of Main Events". CAIN. Archived from the original on 31 May 2007. Retrieved 26 May 2007.
↑  "Sinn Féin: definition of Sinn Féin in Oxford dictionary (British & World English). Meaning, pronunciation and origin of the word". Oxford Language Dictionaries. Oxford University Press. 2013. Retrieved 1 December 2013.
↑  Hunger (באנגלית), נבדק ב-2017-11-20
↑  רעב, באתר סרטים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1034338994
שורש סלרי

| שורש סלרי |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: צמחים וסקולריים
סדרה:: סוככאים
משפחה:: סוככיים
סוג:: כרפס
מין:: סלרי
שם מדעי
 Apium graveolens var. rapaceum ‏קנדול, 1830

שורש סלרי (מכונה גם "ראש סלרי") הוא ירק שורש (אנ'), זן של סלרי שנהוג לאכול את ההיפוקוטיל המעובה שלו, אליו מחוברים שורשים קטנים רבים.
גידול שורש הסלרי נפוץ באגן הים התיכון ובצפון אירופה, ובמידה פחותה יותר בצפון אפריקה, סיביר, דרום-מערב אסיה ואמריקה הצפונית.
היסטוריה

מקורם של הסלרי ושורש הסלרי באגן הים התיכון. הוא מוזכר באיליאדה ובאודיסיאה בשם "סלינון". שורש הסלרי שימש כצמח מרפא בתרבויות קדומות. הוא מכיל אפיגנין (אנ'), תרכובת אורגנית ששימשה ברפואה הסינית המסורתית כחומר אנטי דלקתי, וכן עשיר בוויטמין K.
שימוש קולינרי

בדרך כלל שורש סלרי נקטף כאשר קוטרו מגיע ל-10 עד 14 סנטימטרים. ניתן לאכול אותו כפי שהוא, לאחר קילוף, או לבשל אותו ולהגישו צלוי, בתבשיל או כמחית. טעמו דומה במקצת לגבעולי סלרי.
חיי המדף של הסלרי הם כשישה עד שמונה חודשים בתנאי אחסון נאותים.
שורש סלרי כגורם אלרגני

מיעוט קטן באוכלוסייה רגיש לאכילת סלרי ושורש סלרי. האלרגן בסלרי עלול לגרום אצלם לתגובה אלרגית קשה, עד כדי אנפילקסיס והלם.
בשורש הסלרי כמות האלרגן עולה על זו שבגבעולי סלרי, ונראה כי האלרגן אינו נהרס בבישול. בישראל ובמדינות האיחוד האירופי, מזונות שמכילים או עלולים להכיל סלרי או מרכיביו חייבים להיות מסומנים ככאלו.
הערות שוליים

↑  סלרי, באתר יעל טוקצ'ינסקי
↑  לימור אלמוג, סלרי - צמחי מרפא
↑  עדי כץ, סודות הסלרי, באתר מוט'קה, ‏21 במאי 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007544224805171  LNB: 000247023  NKC: ph202596 
שורש סלרי למאכל
יצחק טבנקין

יצחק טַבֶּנְקִין (בכתיב יידי: טאַבענקין; 8 בינואר 1887 – 6 ביולי 1971) היה מנהיג ציוני, סוציאליסט, מאבות התנועה הקיבוצית, המנהיג הדומיננטי של הקיבוץ המאוחד וחבר הכנסת.
תולדות חייו

טבנקין נולד בעיר בוברויסק שברוסיה הלבנה, בתחום המושב של האימפריה הרוסית (כיום בלארוס), בנם של משה טבנקין וגיטל-גיטה לבית קצנלסון (בת דודתו של ברל כצנלסון). הוא למד בחדר, אך בהמשך רכש גם השכלה כללית. בהמשך עבר לפולין, וסייע לייסד בה את ארגון "פועלי ציון".
בשנת 1911 עלה לארץ ישראל ותמך בהתלהבות בהתיישבות חקלאית. עבד כחקלאי בחוות החקלאיות מרחביה וכפר אוריה. בנובמבר 1913 עבד כשומר ברחובות. בעקבות רצח חברו יוסף זלצמן עבר למלא את מקומו בחוות כנרת ונמנה עם מייסדי קבוצת כנרת. בהמשך הצטרף לארגון "השומר".
ב-1921 הצטרף לגדוד העבודה, ובאותה שנה נמנה עם גרעין ההקמה של קיבוץ עין חרוד. בעקבות הסכסוך שפרץ בשנת 1923 בין טבנקין לבין מנהיגי הגדוד, נפרד משק עין חרוד מהגדוד והפך לגרעינו של הקיבוץ המאוחד. טבנקין חי בעין חרוד עד למותו.
טבנקין היה בין האישים המרכזיים בקבוצת "הבלתי מפלגתיים" שבראשות ברל כצנלסון ונמנה עם מייסדי אחדות העבודה (שקמה כאיחוד בין פועלי ציון וקבוצת "הבלתי מפלגתיים"). כאשר נוסדה מפא"י ב-1930 מאיחוד של "אחדות העבודה" עם הפועל הצעיר, הצטרף אליה גם טבנקין ונמנה עם ראשיה. לימים נתגלעו חילוקי דעות בינו לבין רוב אנשי מפא"י על רקע תפקידו של הקיבוץ והיחס למשטר בברית המועצות, שטבנקין תמך בו, ועל רקע הניסיונות של בן-גוריון וברל כצנלסון לאיחוד הקיבוץ המאוחד, שטבנקין עמד בראשו, עם חבר הקבוצות. תמיכתו הבלתי מסויגת של טבנקין בברית המועצות הגבירה את חילוקי דעות במפא"י והובילה לפילוג מפא"י ב-1942, ולפרישת טבנקין והקיבוץ המאוחד בשנת 1944 בראש "סיעה ב'" והקמת התנועה לאחדות העבודה. במושב השני של מועצת מפא"י בירושלים במרץ 1944, דיבר טבנקין על שלמות הארץ ונגד תומכי רעיון החלוקה: "ארץ־ישראל על שני עברי־הירדן!... ההתיישבות שלנו חשובה ממדינה. ממנה תהיה מדינה".
אחרי שהבריטים הפסיקו לממן את הפלמ"ח, יזם טבנקין את הסדר הפלמ"ח עם הקיבוצים, ובכך הציל למעשה את הפלמ"ח, שמעט אחר כך היה הכח המרכזי במלחמת העצמאות.
טבנקין נמנה עם ראשי מפ"ם ב-1948 עד פילוגה ב-1954, אז עבר להנהיג את "אחדות העבודה - פועלי ציון". היה חבר הכנסת בכנסת הראשונה ובכנסת השלישית.
לאחר מלחמת ששת הימים, היה מאבותיה של התנועה למען ארץ ישראל השלמה. הוא פרסם נאומים ומאמרים שרבים מהם עוסקים ברעיונות תנועת העבודה והתנועה הקיבוצית וכן בארץ ישראל. כמו כן היה ציר בכל הקונגרסים הציוניים שלאחר מלחמת העולם הראשונה.
משפחתו

אשתו הראשונה של טבנקין היא חוה סטאשבסקי. היו להם ארבעה ילדים: המשורר משה טבנקין, יוסף (יוספ'לה) טבנקין, שהיה ממפקדי הפלמ"ח, חנה טבנקין, אדריכלית במקצועה, והצעיר אהוביה טבנקין, שהיה פעיל למען ארץ ישראל השלמה. לאחר פטירת אשתו הראשונה נישא בשנית לחברתו חומה חיות, חלוצה מהעיר קובל, מרכזת ענייני התרבות וההסברה בקיבוץ המאוחד, אותה הכיר עוד בשנות ה-30.
נפטר ב-6 ביולי 1971 ונקבר בבית הקברות בקיבוצו.
הנצחה

המושב ייט"ב בבקעת הירדן נקרא על שמו (יד יצחק טבנקין). השם ייט"ב היה הצעה של יהושע גבעוני, חבר של משפחת טבנקין.
כמו כן, נקראים על שמו מכון המחקר יד טבנקין, רחוב בחיפה, רחוב העובר בשטחי רמת גן וגבעתיים, רחוב בקריית ארבע, ורחוב בשכונת נווה יעקב בירושלים. ורחוב בשיכון דן בתל אביב.
ב-2022 יצא לאור הספר "הספר האדום" שכתב אסף ענברי. הספר מתמקד, באופן ספרותי, באישיותם ובהתפתחותם הרעיונית של טבנקין, לצד מאיר יערי, יעקב חזן ומשה סנה, מנהיגי השמאל במדינת ישראל בעשורים הראשונים לתקומתה.
כתביו

לשאלות ההסתדרות, תל אביב: מרכז מפלגת פועלי ארץ ישראל, תש"ב-1941.
להתגייסות ולהגנה: אחדותינו הגורלית ההתגוננות ברשות עצמנו לנוכח הסכנה, לפועלי תל אביב, עין חרוד: דפוס הקיבוץ המאוחד, תש"ב.
המדינה העברית והדרך אליה: דברים בשאלת חלוקת הארץ, [עין חרוד]: הקיבוץ המאוחד, תש"ד-1944.
לאור התמורות, תל אביב: מפלגת הפועלים המאוחדת, 1948.
בשאלות המפלגה, [תל אביב: מפלגת הפועלים המאוחדת, תשי"א].
החברה הקיבוצית, [תל אביב], הקיבוץ המאוחד, תשי"ד-1954.
על דרך הקיבוץ המאוחד ועל עקרונות הקומונה, [אפעל]: יד טבנקין, תשל"ד.
אין לאן לסגת, [תל אביב]: למרחב והמרכז הסמינריוני של הקיבוץ המאוחד באפעל, [1967].
דברים כרך א', כרך ב', כרך ג', כרך ד', כרך ה', כרך ו', כרך ז', (התקין והביא לבית הדפוס אריה פיאלקוב; שבעה כרכים של מאמרים), תל אביב, יד טבנקין, הקיבוץ המאוחד, 1967–1985. באדיבות יד טבנקין
בדרכי השליחות: מבחר דברים בשאלות ההסתדרות ותנועת הפועלים (כונס והותקן בידי אברהם תרשיש ואריה פיאלקוב), [תל אביב]: תרבות וחינוך, [1969].
לקח ששת הימים: ישובה של ארץ בלתי-מחולקת, [תל אביב]: הקיבוץ המאוחד - תרבות וחינוך, תש"ל-1970.
ההתיישבות - מהות ודרך, הקיבוץ המאוחד, תשמ"ג.
כתביו > ביידיש

יצחק טאבענקין, וואס באדייט די צעטיילונג פון ארץ ישראל?, ורשה: החלוץ, 1937.
וועגן און אומוועגן, [פריז]: הסתדרות נוער עולמית דרור החלוץ הצעיר - המזכירות לארצות אירופה, [תש"ח-1947].
לקריאה נוספת

אורי ברנר, יצחק טבנקין ב"הגנה": עד 1924, עריכה: אריה פיאלקוב, רמת אפעל: יד טבנקין, 1976. באדיבות יד טבנקין
אריה פיאלקוב, יוסק'ה רינוביץ', יצחק טבנקין - פרקי חיים, האיש ופעלו, חברים ותלמידים מספרים סוגיות במשנתו, הקיבוץ המאוחד, יד טבנקין, 1982, באדיבות יד טבנקין
מתתיהו מינץ, חבר ויריב: יצחק טבנקין במפלגת פועלי-ציון 1912-1905, יד טבנקין, 1986
ברוך כנרי, לשאת את עמם: ההגשמה, השליחות והדימוי העצמי של הקיבוץ המאוחד, הקיבוץ המאוחד, 1989.
אייל כפכפי, אמת או אמונה: טבנקין מחנך חלוצים, יד יצחק בן צבי, 1992.
ברוך כנרי, טבנקין בארץ ישראל, יד טבנקין, 2003
יעקב צור, מן הים עד המדבר: טבנקין והקיבוץ המאוחד באמונה ובמאבק לשלמות הארץ, יד טבנקין ויד יצחק בן צבי, 2015
אסף ענברי, הספר האדום, ידיעות אחרונות/ספרי חמד, 2022.
בצלאל טרייבר

| --- | --- |
בצלאל טרייבר (משמאל)
בצלאל טרייבר (משמאל)
 לידה:  1952 (בן 73 בערך)
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 סגן מפקד סיירת שקד  מפקד גדוד 17  מפקד חטיבת אפרים  סגן הקחצ"ר
 פעולות ומבצעים
   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים   מבצע שלום הגליל    המערכה ברצועת הביטחון  האינתיפאדה הראשונה
 תפקידים אזרחיים
 סמנכ"ל משרד הביטחון  קצין אג"ם וממלא מקום סגן נציב כבאות והצלה  סמנכ"ל וראש מנהל רשות שדות התעופה
 
בצלאל טרייבר (נולד ב-1952) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת תת-אלוף. עד ראשית שנת 2018, אז פרש לגמלאות, שימש סמנכ"ל משרד הביטחון, כראש אמו"ן - האגף למבצעים לוגיסטיים ונכסים, וראש רח"ל.