stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רשת AM:PM
הערות שוליים

↑  קדוש, נורית (22 במרץ 2021). "למה סניפים של AM:PM בדרום תל אביב כבר לא פתוחים בלילה?". גלובס. נבדק ב-2 באוקטובר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑   יורם גביזון, מוטי בן משה עשוי לסגור את סניפי AM:PM בשבת, באתר TheMarker‏, 17 בפברואר 2016
↑  נורית קדוש, רשת am:pm יוצאת לראשונה מגוש דן, מספר הסניפים יוכפל, באתר כלכליסט, 22 במרץ 2021
↑  "רשימת סניפים". אתר החברה הרשמי. 2 באוקטובר 2021. נבדק ב-2 באוקטובר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  אלי שמעוני, בלעדי: דודי ויסמן רוכש את רשת AM:PM, באתר ynet, 1 בנובמבר 2006
↑  גלי ברגר, דודי ויסמן: "תוך 5 שנים AM:PM תהיה הרשת החזקה בגוש דן עם 50–60 סניפים", באתר TheMarker‏, 21 בפברואר 2007
↑  אורנה יפת, AM:PM מפסיקה למכור מזון לא כשר, באתר ynet, 15 בינואר 2007
גלי ברגר, AM:PM תחת בעלות דור אלון תפסיק למכור מוצרים לא כשרים, באתר TheMarker‏, 15 בינואר 2007
↑  נורית קדוש, החרדים מגבירים לחץ, באתר nrg‏, 3 באפריל 2008
↑  החרדים מחרימים את שפע שוק ודור אלון, באתר nrg‏, 12 במרץ 2008
↑  עדי דברת, חרם חרדי על הריבוע הכחול ו-AM:PM, באתר הארץ, 11 במרץ 2008
↑  עתמ (ת"א) 2500-07 יעקב ברמר ואחרים נגד עיריית תל אביב ואחרים
↑  אביאל מגנזי, העליון: עיריית ת"א תפעל לסגירת עסקים בשבת, באתר ynet, 25 ביוני 2013
↑  אבי שאולי ואילנית חיות, ‏דודי ויסמן על העבודה ביום הכיפורים: "אפעל לפיטורי מנכ"ל AM:PM", באתר גלובס, 10 באוקטובר 2008
↑  אופיר בר-זהרעדי דברת-מזריץ, מסתמן: דודי ויסמן ימנה את עידו מור למנכ"ל AM:PM, באתר TheMarker‏, 22 באוקטובר 2009
↑  חן שמש, העיר תל אביב, עכבר העיר אונליין, מחיר הנוחות: עובדי AM:PM מתלוננים על ניצול, באתר הארץ, 21 במאי 2009
↑  עודד בן יהודה, המיתוג החדש של רשת איי אם פי אם, באתר Xnet‏, 14 באוקטובר 2012
↑  אילנית חיות, ‏עובדי מגה לקב' אלון: "תסגרו את am:pm בשבתות", באתר גלובס, 6 במאי 2015
רומנסרו צועני

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  פדריקו גארסיה לורקה 
 שפת המקור:  ספרדית 
 סוגה:  ליריות 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1928 
 מספר עמודים:  250 
 פרסים
 רשימת 100 הספרים של המאה של לה מונד 
 
"רומנסרו צועני" הוא ספר שירים מאת הסופר הספרדי פדריקו גרסיה לורקה, המאגד שירים שנכתבו בין השנים 1924–1927. הספר פורסם לראשונה בשנת 1928, נעשה פופולרי מיד עם צאתו לאור והביא לגרסיה לורקה תהילה ברחבי ספרד והעולם ההיספני.
תוכן השירים

הספר, הנחשב ספר השירה הידוע ביותר של גרסיה לורקה, מכיל שמונה עשר שירים המהווים חיקוי מסוגנן מאוד של הבלדות והשירים הצוענים והאנדלוסיים שהושרו בזמנו ברחבי הכפר הספרדי. השירים עוסקים בעם הצועני ובתרבותו, ועולים בהם נושאים כמו אלימות, משיכה מינית ויחס האנשים אליה, מקום המוות בחיים, הלילה, השמים והירח. בנוסף, עולה מהם יחסה של החברה האנדלוסית אל הצוענים.
גרסיה לורקה עצמו תיאר את היצירה כ"פיסת מזבח מגולפת" של אנדלוסיה, שבה "צוענים, סוסים, מלאכים, כוכבי לכת, הרוחות היהודיות והרומיות שלה, נהרות, פשעים, המגע היומיומי של המבריח והתו השמימי של הילדים העירומים של קורדובה. ספר שכמעט ולא מבטא את אנדלוסיה הנראית לעין, אלא שבה רועדת אנדלוסיה הנסתרת".
תרגום לעברית

כ-60 שנים לאחר שתורגם לראשונה, בשנת 1958, "רומנסרו צועני" לעברית על ידי רפאל אליעז, ראה אור תרגום חדש של רמי סערי בשנת 2019. תרגומו ליצירה מופיע בספר "רומנסרו צועני" אשר כולל שתי יצירות מפרי עטו של לוֹרְקָה: "רומנסרו צועני" (1924-1927) ו"אודות" (1924-1929) הספר כולל מבוא והערות מאת רמי סערי ויצא לאור בהוצאת כרמל.
לקריאה נוספת

רומנסרו צועני / אודות (תרגם מספרדית והוסיף מבוא והערות: רמי סערי), הוצאת כרמל 2019.
הערות שוליים

1 2 3   יותם ראובני, "רומנסרו צועני / אודות" של לורקה: הנוכחות הכפולה של השושנה והסכין, באתר הארץ, 16 באפריל 2019
↑  Book Review: Gypsy Ballads by Federico Garcia Lorca, Jane Duran and Gloria Garcia Lorca | Stephen Byrne, ‏2012-05-29 (באנגלית)
↑  רומנסרו צועני / אודות, באתר שירה ואודות שירה, ‏אפריל 2018
↑  רומנסרו צועני; אודות, באתר הספריה הלאומית, ‏,תשע"ט 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007587890905171  BNE: XX2961184  BnF: cb121276680 (data)  GND: 4243325-3  LCCN: n88033254  SUDOC: 029710855  VIAF: 174579495   WorldCat (עם VIAF): 174579495
רינה גרינולד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מדינה:  ישראל
 שפות היצירה:  עברית
 פרסים והוקרה:  פרס שר התרבות בתחום היצירה הספרותית לשנת 2021 לסופרים בראשית דרכם
רינה גרינולד היא סופרת ועורכת ספרות מתורגמת ישראלית.
ביוגרפיה

גרינולד נולדה בתל אביב.
היא בעלת תואר ראשון בלימודים כללים מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני בספרות עברית מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
במרץ 2020 התפרסם ספרה הראשון, "החלום והבית". הספר זכה בפרס שר התרבות בתחום היצירה לסופרים בראשית דרכם לשנת 2021.
בדצמבר 2021 התפרסם ספרה "פעמונים של מאי" בתמיכת קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב. הספר מגולל את מערכת היחסים בין בת ואימה ניצולת השואה.
בפברואר 2023 התפרסם ספרה "בגידות ובגדים", המספר על אישה שחייה משתנים כאשר היא מגלה שבעלה בוגד בה.
באוגוסט 2024 התפרסם ספרה "כוכב ים" המספר על יחסים בין שני אחים בוגרים.
גרינולד ערכה ספרים מתורגמים רבים, ביניהם "התופרות מאושוויץ" מאת לוסי אדלינגטון ו"אני שמחה שאמא שלי מתה" מאת ג'נט מקארדי.
חיים אישיים

גרינולד נשואה ואם לשלושה. גרה בתל אביב.
ספריה

החלום והבית – מרץ 2020, בהוצאת "כנרת זמורה דביר"
פעמונים של מאי – דצמבר 2021, בהוצאת "שתיים הוצאה לאור"
בגידות ובגדים – פברואר 2023, בהוצאת "שתיים הוצאה לאור"
כוכב ים – אוגוסט 2024, בהוצאת "שתיים הוצאה לאור"
הערות שוליים

↑  רינה גרינולד, באתר 2sfarim.com
↑  הוכרזו הזוכים בפרס שר התרבות בתחום היצירה הספרותית לשנת 2021, באתר משרד התרבות, ‏3 בינואר 2022
↑  צור ארליך, "פעמונים של מאי" הוא ספר דור שני מובהק , בתחפושת, באתר מקור ראשון, ‏26 ביולי 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007528913705171  LCCN: no2020126394  VIAF: 308262060   WorldCat (עם VIAF): 308262060
שביל רמות מנשה

סימון השביל בשטח, בצבעי כתום ולבן.
תרמילאים בשביל רמות מנשה.
שביל רמות מנשה הוא נתיב הליכה ארוך באזור רמות מנשה שבמדינת ישראל. המסלול מתחיל בשדות החקלאיים של מושב עופר ונגמר בחלקו של נחל תנינים הסמוך לעיר בנימינה, ואורכו הכולל הוא כ-62 קילומטרים. צבעי הסימון של המסלול הם כתום ולבן.
על אף עצמאותו, תוואי זה מוצע כחלופה למטיילים בשביל ישראל - במקום הליכה בת יום על חורשות עצים בין עופר לבין בנימינה, ניתנת האפשרות לעבור בנופי אזור רמות מנשה הכוללים יערות, נחלים, מעיינות, שדות חקלאיים, שדות מרעה ומאגרי מים. מומלץ לחלק את ההליכה לשלושה ימים, כשנקודות לינה אפשריות נמצאות בפארקים ובקיבוצים הנמצאים לאורך כל הדרך כמו גם הצטיידות במזון ובשתייה באלו. ההליכה לאורך השביל מספקת נקודות תצפית רבות על העמקים וההרים הירוקים של האזור, ואלו מעניקות מבט נדיר על המסדרון האקולוגי של מחוז המרכז ההולך ומצטמק עם חלוף השנים.
היסטוריה

בסוף שנות ה-90 ובתחילת שנות ה-2000, החלו להיסלל כבישים ולהיבנות גשרים ומחלפים בשטחים הפתוחים באזור מחוז המרכז כהמשך להתפתחות העירוניות עם גדילת האוכלוסייה וההתרחבות הטבעית של הערים בבניית שכונות מגורים חדשות. הטבע הלך והצטמצם, אך חלקים מן היערות, שמורות הטבע והגנים הלאומיים נשמרו, כמסדרון האקולוגי האחרון. ב-2011, לאחר עבודה מאומצת של המועצה האזורית מגידו, ארגון אונסק"ו הכיר באזור רמות מנשה כשמורה ביוספרית. מיד לאחר מכן, הוועדה לשבילי ישראל של החברה להגנת הטבע החלה בסימון בשטח של שביל אשר יאגד בו את האתרים המשמעותיים של פארק רמות מנשה, ובהם הר חורשן, עמק השלום, יער הזורע, נחל השופט וגבעת הרקפות. העבודה הושלמה ב-2013, אז נחנך השביל כחלק מפסטיבל יערות מנשה.
ב-2020, חלק ניכר של השביל, בשדות החקלאיים של רמת השניים, עמד בסכנת הריסה, לטובת בנייה של כ-3,000 יחידות דיור עבור הרחבת העיר יקנעם עילית. בין ראש עיריית יקנעם עילית, סימון אלפסי, לבין ראש המועצה האזורית מגידו, איציק חולבסקי, התנהל קרב משפטי וציבורי בעניין זה, שכן כל אחד מהם תבע את השטח לעצמו וייעד לו שימוש שונה. שני הצדדים היו מעוניינים לפתח באזור, אלפסי את עירו וחולבסקי את מושב עין העמק ושאר המושבים והקיבוצים הסמוכים, וההחלטה בעניין ניתנה להכרעתה של שרת הפנים איילת שקד, שהחליטה לבסוף, ב-2022, כי השדות החקלאיים יישמרו ותוכניות הפיתוח של אלפסי וחולבסקי ייעצרו.
ב-2023, לאחר ששביל רמות מנשה לא תוחזק וסומן מחדש במשך כמה שנים, הוכרז על סימונו שביל חדש במסלול דומה, שביל מגידו. השביל החדש עובר בעיקר בתחומי מועצה אזורית מגידו, ומסומן בצבע סגול.
הערות שוליים

↑  Ramat Menashe Park - Israel's first Biosphere, ‏Jewish National Fund
↑  Zafrir Rinat, ‏UNESCO Recognizes Ramot Menashe Area as 'Biosphere Reserve'‎, ‏Haaretz, ‏4 ביולי 2011
↑  עופר אדר, שביל אזורי חדש ברמות מנשה, 4x4 – אתר השטח הישראלי, 10 באפריל 2013
↑  שביל רמות מנשה: חורש ירוק, נופי עמק יזרעאל ומעיינות רבים, שביליסט
↑  אילנה קוריאל, הקרב על עמק השלום: בנייה מול טבע, באתר ynet, 13 בספטמבר 2020
↑  דרור פויר, ‏באחד המקומות הכי יפים בארץ מתנהל הקרב הנדל"ני הכי סוער שיש, באתר גלובס, 20 בפברואר 2021
↑  ראש עיריית יקנעם בפגישה עם שרת הפנים ואנשי מינהל התכנון, מרכז העניינים, 16 בדצמבר 2021
↑  שני אשכנזי, ‏איילת שקד עוצרת את התוכנית לבנות בעמק השלום, באתר גלובס, 16 בפברואר 2022
↑  גלעד כרמלי, 70 ק"מ של יערות, גבעות, נחלים ופריחה: "שביל מגידו" החדש, באתר ynet, 27 במרץ 2023
קולם טובין

| --- | --- |

 לידה:  30 במאי 1955 (בן 69) אניסקורתי, מחוז ווקספורד, אירלנד 
 מדינה:  אירלנד 
 מקום מגורים:  מחוז ווקספורד 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קולג' בדאבלין, St Peter's College, Wexford 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 יצירות בולטות:  The Heather Blazing, Brooklyn, The Empty Family, The Master, The Story of the Night, The Blackwater Lightship, The Testament of Mary 
 הושפע מ:  פרנק אוקונור, אליזבת' בישופ, ארנסט המינגוויי, הנרי ג'יימס, דייוויד הרברט לורנס 
 פרסים והוקרה:  פרס קוסטה (2009)  Runciman Award (2018)  Folio Prize (2022)  פרס הות'ורנדן (2015)  מדליית בודלי (2023)  Joan B. Cendrós International Award (2010)  פרס אנקור (1993)  פרס א.מ. פורסטר (1995)  פרס הספרות הבינלאומי IMPAC  של דבלין (2006)  עמית החברה המלכותית לספרות  AWB Vincent Literary Award  פרס למדא לספרות  פרס PEN האירי  בפסקה זו 2 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 colmtoibin.com
 
קולם טובין (באירית: Colm Tóibín, נולד ב-30 במאי 1955) הוא סופר אירי, כותב סיפורים קצרים, מסאי, מחזאי, עיתונאי, מבקר ספרות ומשורר. טובין משמש כפרופסור למדעי הרוח באוניברסיטת קולומביה במנהטן. בשנת 2017 מונה לנשיא אוניברסיטת ליברפול.
ביוגרפיה

טובין נולד בשנת 1955 באניסקורטי, שבמחוז וקספורד, בדרום מזרח אירלנד. הוריו של טובין היו בריד ומייקל טובין. הוא השני הצעיר מבין חמישה ילדים. סבו, פטריק טובין, היה חבר בהצבא האירי הרפובליקני, כמו גם דודו הגדול מייקל טובין. פטריק טובין השתתף במרידת חג הפסחא בשנת 1916 באניסקורתי, ולאחר מכן נכלא בוויילס. אביו של טובין היה מורה; הוא מת כשקולם היה בן 12.
טובין גדל בבית בו היה, לדבריו, "הרבה מאוד שקט". הוא לא היה מסוגל לקרוא עד גיל תשע, ופיתח גם גמגום. את לימודיו התיכוניים הוא עשה במכללה קתולית בווקספורד, שם היה בפנימייה בין השנים 1970 ל-1972. מאוחר יותר דיבר על כך שחלק מהכמרים היו אטרקטיביים. ביולי 1972, בגיל 17, עבד בקיץ כברמן במלון, ועבד משש בערב לשתיים לפנות בוקר. הוא בילה את שעות היום על חוף הים וקרא את ארנסט המינגוויי, שנתן לו את ההשראה להתעניין בספרות.
הוא למד באוניברסיטת קולג' דבלין, וסיים את לימודיו בשנת 1975. מיד לאחר סיום לימודיו, הוא עזב לברצלונה. הרומן הראשון של טובין, "הדרום" משנות התשעים, נכתב בהשראת שהותו בברצלונה, וכך, באופן ישיר יותר, גם ההומאז' שלו לברצלונה משנת 1990. לאחר שחזר לאירלנד בשנת 1978, החל ללמוד לתואר שני. עם זאת, הוא לא הגיש את התזה ועזב את האקדמיה, לפחות חלקית, לקריירה בעיתונות.
תחילת שנות השמונים הייתה תקופה זוהרת במיוחד בעיתונות האירית, ותקופת הזוהר של מגזין החדשות החודשי "מגיל". טובין מונה לעורך המגזין בשנת 1982 ונשאר בתפקיד עד 1985. הוא עזב בגלל סכסוך עם מנכ"ל המגזין.
טובין הוא הומוסקסואל מוצהר. מאז 2012, הוא מנהל מערכת יחסים עם גבר שגר בלוס אנג'לס שאת שמו טויבין מעדיף לא לחשוף.
ביוני 2016 ביקר טובין בישראל, במסגרת פרויקט של ארגון "שוברים שתיקה", לכתיבה בספר מאמרים על הכיבוש הישראלי, לציון 50 שנים למלחמת ששת הימים.
בשנת 2019 סיפר טובין על ששרד את סרטן האשכים שהתפשט למספר איברים כולל הריאות, הכבד ובלוטת הלימפה.
כתיבה

את הרומן הראשון שלו "הדרום" פרסם בשנת 1990 ואחריו את "הת'ר בוערת" ב-1992, "סיפור הלילה" ב-1996 ו"ספינת האורות השחורה" ב-1999 שנבחר לרשימה הקצרה של פרס בוקר. הרומן החמישי שלו, האמן מ-2004, הוא תיאור בדיוני של חלקים בחייו של הסופר הנרי ג'יימס, גם נבחר לרשימה הקצרה של פרס בוקר, זכה בפרס הספרותי של הלוס אנג'לס טיימס, ובפרס הבין-לאומי לספרות של דבלין (אנ'). טובין הוא גם מחברם של מספר ספרי עיון רבים, ביניהם: "דם רע: הליכה לאורך הגבול האירי" (1994), ו"סימן הצלב: מסעות באירופה הקתולית" (1994). ב-2007 נבחר כעמית החברה המלכותית לספרות.
טובין כתב שני אוספי סיפורים קצרים. הראשון, "אמהות ובנים", בוחן את היחסים בין אימהות ובניהן, פורסם בשנת 2006. האוסף השני והרחב יותר שלו, "המשפחה הריקה", ראה אור בשנת 2010 והופיע ברשימת המועמדים לפרס הסיפור הקצר הבינלאומי של פרנק אוקונור לשנת 2011.
מחזהו של טובין, "יופי במקום שבור", הועלה בדבלין באוגוסט 2004. הוא המשיך לעבוד כעיתונאי, באירלנד ומחוצה לה, וזכה למוניטין של מבקר ספרות.
בשנת 2016, הופק הסרט "ברוקלין", על פי ספרו, בבימוי ג'ון קראולי, לפי תסריט שכתב ניק הורנבי.
בשנת 2021 זכה בפרס דייוויד כהן לספרות.
"הקוסם", רומן ביוגרפי על תומאס מאן, התפרסם ב-1921 וזכה בפרס פוליו (אנ').
ספריו > ספריו שתורגמו לעברית

סיפור הלילה, כנרת זמורה-ביתן דביר, 1999, תרגום: בועז וייס.
מגדלור, הוצאת כנרת, 2001, תרגמה מאנגלית שרון רצהבי.
האמן, הוצאת בבל, 2004, תרגום: גיורא לשם.
אמהות ובנים, הוצאת בבל ומשכל, 2009, תרגום: גיורא לשם.
ברוקלין, הוצאת בבל ומשכל, 2011, תרגום: שרון פרמינגר.
המשפחה הריקה, הוצאת בבל ומשכל, 2017, תרגום: חני גלעד.
הקוסם, הוצאת שוקן, 2023, תרגום: ניצה בן ארי.
ספריו > רומנים

The South, Serpent's Tail, 1990
The Heather Blazing, Picador, 1992, ISBN 978-0-330-32124-2
The Story of the Night, Picador, 1996, ISBN 978-0-330-34017-5
The Blackwater Lightship, McClelland and Stewart, 1999, ISBN 978-0-7710-8561-1
The Master, Picador, 2004, ISBN 978-0-330-48565-4
Brooklyn, Dublin: Tuskar Rock Press, 2009, ISBN 978-3-446-23566-3
The Testament of Mary, Viking, 2012, ISBN 978-1451688382
Nora Webster, Scribner, 2014, ISBN 978-1439138335
House of Names, Scribner, 2017, ISBN 978-1501140211
The Magician, Scribner, 2021, ISBN 978-0241004616
Long Island, Picador, 2024, ISBN 978-1476785110
ספריו > סיפורים קצרים

Mothers and Sons, Picador, 2006, ISBN 978-0-330-44182-7
The Empty Family, Penguin/Viking, 2010, ISBN 978-0-670-91817-1
ספריו > ספרי עיון

Walking Along the Border. With photographs by Tony O'Shea. London: Macdonald. 1987. ISBN 9780356172484.{{cite book}}:  תחזוקה - ציטוט: others (link) (Republished in 1994 without photographs as Bad Blood.
Martyrs and Metaphors, Letters from the New Island, vol. 1, no. 2., Dublin: Raven Arts Press, 1987, ISBN 978-1-85186-036-4
The Trial of the Generals: Selected Journalism, 1980–1990, Dublin: Raven Arts Press, 1990, ISBN 978-1-85186-081-4
Homage to Barcelona, Simon & Schuster, 1990, ISBN 978-0-671-71061-3 (revised edition Picador, 2002, ISBN 978-0-330-37356-2)
Dubliners, O'Shea, Tony (illus.), London: Macdonald, 1990, ISBN 0-356-17641-X{{citation}}:  תחזוקה - ציטוט: others (link)
Bad Blood: A Walk Along the Irish Border, Picador, 1994, ISBN 978-0-330-52097-3
The Sign of the Cross: Travels in Catholic Europe, Jonathan Cape, 1994, ISBN 978-0-224-03767-9
Tóibín, Colm, ed. (1995), The Guinness Book of Ireland, Guinness World Records, ISBN 978-0-85112-597-8
Tóibín, Colm, ed. (1996), The Kilfenora Teaboy: A Study of Paul Durcan, New Island Books, ISBN 978-1-874597-31-5
Tóibín, Colm; Callil, Carmel (1999), The Modern Library: The Two Hundred Best Novels in English Since 1950, Picador, ISBN 978-0-330-34182-0
Tóibín, Colm, ed. (1999), The Penguin Book of Irish Fiction, Penguin/Viking, ISBN 978-0-670-85497-4
Love in a Dark Time: Gay Lives From Wilde to Almodovar, Picador, 2002, ISBN 978-0-330-49137-2 (First English edition; Australian edition published 2001)
The Irish Famine. A Documentary. With Diarmaid Ferriter, Profile Books Limited, 2001. ISBN 9781861972491
Lady Gregory's Toothbrush, University of Wisconsin Press, 2002, ISBN 978-0-299-18000-3
Schneider, Gregor; O'Hagan, Andrew; Tóibín, Colm (2004), Die Familie Schneider], Artangel, ISBN 978-3-86521-236-8
The Use of Reason, Picador, 2006, ISBN 978-0-330-44573-3
Sean Scully: Walls of Aran, Thames & Hudson, 2007, ISBN 978-0-500-54339-9
A Guest at the Feast. A Memoir, Penguin, 2011, ISBN 978-0-241-96229-9
New Ways to Kill Your Mother: Writers and their Families], Penguin, 2012, ISBN 978-1-4516-6855-1
On Elizabeth Bishop, Princeton University Press, 2015, ISBN 9780691154114
Mad, Bad, Dangerous to Know: The Fathers of Wilde, Yeats, and Joyce, Scribner, 2018, ISBN 978-1476785172
הערות שוליים

↑  Guardian staff reporter, The best holiday reads, The Guardian, ‏Fri 17 Jun 2011
↑  Emma Brockes, Colm Tóibín: ‘There's a certain amount of glee at the sheer foolishness of Brexit’, The Guardian, ‏Fri 30 Mar 2018
↑  Karin Laub, 50 years of Israeli occupation, told through the eyes of an author - Israel News, Haaretz, ‏Jul 18, 2016
Sian Cain, Leading authors to write about visiting Israel and the occupied territories, The Guardian, ‏Mon 22 Feb 2016
↑  IrishCentral Staff, Famed Irish writer Colm Toibin tells of secret cancer battle, IrishCentral, ‏Apr 15, 2019
↑   אורי קליין, הבחירה בין שני גברים היא הבעיה הכי קטנה של גיבורת הסרט "ברוקלין", באתר הארץ, 4 בפברואר 2016
↑  Winners, David Cohen Prize for Literature (באנגלית)
↑  הלחן של קולם טויבין, באתר הארץ, 3 באוקטובר 2001
אריאנה מלמד, אינני בוכה אף פעם, באתר ynet, 31 באוקטובר 2001
↑  רות אלמוג, יותר אנגלי מדיקנס, באתר הארץ, 7 בנובמבר 2006
↑  נדב לפיד, האם, הבן, ורוח היובש, באתר הארץ, 7 בינואר 2010
↑  מאשה צור-גלוזמן, "ברוקלין" מאת קולם טובין | מרגישה בבית, באתר הארץ, 15 ביוני 2011
↑  איתמר זהר, הספר "המשפחה הריקה" של קולם טויבין: ההבנה שכבר מאוחר מדי להשלים, למחוק, לכפר, באתר הארץ, 9 באוקטובר 2017
 ארז שוייצר, "המשפחה הריקה": קולם טובין נותר מתבונן עדין באדם, המאמין בטוב שבו, באתר הארץ, 2 באפריל 2018
↑   איריס לעאל, "הקוסם": ספרות נפלאה המספקת מפלט שכל אחד צריך בימים האלה ובמקום הזה, באתר הארץ, 11 באוקטובר 2023
↑  דפנה לוי, חייו של תומאס מאן הפכו לספר שמשחק בין הבדיון למציאות, באתר ישראל היום, 22 בפברואר 2024
↑  רות אלמוג, כזעקה רפה במרחקים של בדידותו הגדולה, באתר הארץ, 21 באפריל 2004
↑  רות אלמוג, צלול כמי אגם אירי, זך כדמעת תינוק, באתר הארץ, 10 בספטמבר 2009
↑  דוד הדר, סיפורה של מרים, אם שכולה מנצרת, באתר הארץ, 8 בינואר 2013
↑  אלי שאלתיאל, טויבין מציג את חיי המהגרים בחכמה, נקווה שלא נצטרך שוב לחכות 15 שנה לספר הבא, באתר ynet, 1 באוגוסט 2024
↑  רות אלמוג, דיוקנאות מתפתחים בחדר חושך, באתר הארץ, 8 בינואר 2007
↑  "Archived copy". אורכב מ-המקור ב-9 בינואר 2015. נבדק ב-2014-12-03. {{cite web}}:  (עזרה);  (עזרה)
↑  "A Guest at the Feast. A Memoir | Colm Tóibín Official Website". www.colmtoibin.com.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308937705171  PLWABN: 9810632183705606  BIBSYS: 90640255  BNE: XX1137423  BnF: cb123053349 (data)  CANTIC: a10166373  CiNii: DA09585672  GND: 120041952  ICCU: CFIV115377  ISNI: 0000 0001 2126 7626  LCCN: n91025439  LNB: 000041078  NDL: 00516606  NKC: jn19990210623  NLA: 35154078  NLG: 80139  NLK: KAC201105524  NSK: 000196649  NTA: 074847821  RERO: 02-A003903977  SELIBR: 228643  SUDOC: 031928463  VIAF: 32063755   WorldCat (עם VIAF): 32063755
קפטן אבו רעאד

| --- | --- |

 בימוי:  אמין מטאלקה
 הופק בידי:  קנת קוקין, לאיטה מגלי, אמין מאלקה, דויד פריצרד, נדין טוקאן.
 תסריט:  אמין מטאלקה
 עריכה:  לאיט מגאלי.
 שחקנים ראשיים:  נדים סוואלחה, רנה סולט
 מוזיקה:  אוסטין ווינטורי
 צילום:  רינהארט פסק.
 מדינה:  ירדן
 חברה מפיצה:  נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  12 במרץ 2009 
 משך הקרנה:  102 דק' 
 שפת הסרט:  ערבית 
 סוגה:  סרט דרמה 
 פרסים:  פסטיבל הסרטים הבינלאומי בדובאי 2007, פרס מוהר ועוד
 www.captainaburaed.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
קפטן אבו ראעד הוא הסרט הראשון שהופק בירדן מזה שנים רבות. הסרט נכתב ובוים על ידי אמין מטאקלה שנולד בירדן.
עלילה הסרט

אבו ראעד הוא אלמן המתגורר באחת מהשכונות צפופות האוכלוסין בעמאן שבירדן. אבו ראעד עבד כפועל ניקיון בשדה תעופה של עמאן. הוא איש צנוע, טוב לב, בודד וכל שנות חייו בתור שרת השתוקק לראות את העולם אך לא התאפשר לו מבחינה כלכלית.
בהמשך העלילה קבוצת ילדים בשכונה הענייה בה התגורר חשבה שהוא טייס בעקבות כובע הטייס שמצא אבו ראעד בתוך פח זבל בשדה התעופה, כך העניק להם רושם שהוא טייס והם מתחננים אליו שישתף סיפורים על מקומות מחוץ לעמאן. הסיפורים שאבו ראעד מספר להם אך לא התרחשו באמת, מייצרי חברות בין הילדים לבינו.
בהמשך הסרט ילד בשם מוראד, ילד זועם וממורמר אינו מרוצה מתקוות השווא שמנחיל אבו ראעד בילדים ויוצא לחשוף את זהותו האמיתית. אבו ראעד נטע בו את הרצון להיות טייס כפי שרואים בתחילת הסרט. במקביל מתיידד אבו ראעד עם טייסת צעירה ושאפתנית בשם נור. דרך החברות שלהם אנו למדים על הקשיים איתם צריכה להתמודד אישה בעמאן בשנות ה-2000.
פרסים

פסטיבל הסרטים הבינלאומי בדובאי 2007.
פרס מוהר: השחקן הטוב ביותר, נדים סוואלחה.
פסטיבל הסרטים הבינלאומי של דורבן 2008.
פסטיבל סרטי Heartland 2008
Crystal Heart Award: סרט דרמטי
פרס הקהל 2008
פסטיבל סרטי חוץ של ניופורט 2008.
פרס חבר השופטים: השחקן הטוב ביותר נדים סוואלחה.
פרס חבר השופטים השחקנית הטובה ביותר: רנה סולטן.
Seattle International Film Festival 2008
פרס הבמאי הטוב ביותר בתחרות Golden Space Needle Award
פסטיבל הסרטים של NDACNE 2008.
פרס הקהל: הקולנוע העולמי, דרמטי.
פרסי תמונה [NAACP]: פרס תמונה 2009
פסטיבל הסרטים הבינלאומי של פאלם ספינגס פרס גון שלזינגר 2009
פסטיבל הסרטים הבינלאומי בפורטלנד פרס הקהל 2009
פסטיבל הסרטים העצמאי של רחובות חוף פרס זוכה הקהל 2008
פסטיבל הקולנוע הבינלאומי לקולנוע D של סקיפ סיטי מועמד לפרס הגדול 2008
פרס האמן הצעיר זוכה בפרס המיוחד בנוסף מונמד לפרס האמן הצעיר
מועמדות

פסטיבל הסרטים של SUNDANCE 2008.
פרס השופטים הגדול: הקולנוע הלאומי, דרמטי.
צוות השחקנים

- נדים סוואלחה: אבו ראעד
- רנה סולטן: נור
- חוסין אל סוס: מוראד
- אודי אל קדיסי: טארק
- גאנדי סאבר: אבו מוראד
- דינה ראעד יג'ים: אום מוראד
הבמאי

אמין מטאלקה נולד ב-27 בפברואר 1976 בעמאן שבירדן, גדל בקולומבוס, אוהיו וחי בלוס אנג'לס.
אמין הוא סופר ובמאי זוכה סאנדס.
סרטים שביים עד כה:
קפטן אבו ראעד
דרמת הכדורגל של דיסני
המאוחדת
עיבוד קומדייה סט של צ'פליסק בלוס אנג'לס לעיצוב הנובלה הרוסית של דוסטויבסקי הרוסי הלבן
ה-Rendezvous
הרפתקת קאפר
ביקורת הסרט

רון פוגל, מבקר קולנוע בכיר, מותח ביקורת על הסרט לדבריו: למרות שזהו הסרט הראשון של אמין מטאלקה ניכרת בו בגרות ויכולת שליטה בסרט ובשחקנים. לפי רון הדבר המרשים ביותר בסרט הוא האיפוק והמינימליזם הנמשך לאורך הסרט, המצלמה לא זזה בחדות, השחקנים לוקחים את הזמן שלהם. מבין השחקנים הרשימו ביותר את רון דווקא הילדים, חוסיין אל סוס המגלם את מוראד ואודיי אל קדיסי המגלם את טארק. לדעתן של רון סרט זה הוא כיום הסרט הזר הטוב ביותר שהוצג בארץ, סרט שובה לב מקסים ומרגש.
הערות שוליים

1 2  Amin Matalqa
↑  (Captain Abu Raed (2007
↑  אורי קליין, סרט שנעשה על טייס אוטומטי, באתר הארץ, 2 באפריל 2009
1 2  קפטן אבו רעאד Captain Abu Raed
1 2  Awards
↑  מקסים ומרגש - קפטן אבו ראעד - ביקורת סרט, באתר "סרט", 14 באפריל 2009
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "קפטן אבו רעאד".
ראש ממשלת הרשות הפלסטינית

| --- | --- |

 איוש נוכחי:  מוחמד מוסטפא
 תאריך כניסה לתפקיד:  14 במרץ 2024
 דרכי מינוי:  מינוי על ידי נשיא הרשות הפלסטינית
 תחום שיפוט:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 ייסוד המשרה:  19 במרץ 2003
 איוש ראשון:  מחמוד עבאס
 
ראש ממשלת הרשות הפלסטינית (בערבית: رئيس وزراء السلطة الفلسطينية) הוא תפקיד הניתן לאדם המרכיב את ממשלת הרשות הפלסטינית והעומד בראשה.
היסטוריה

משרד ראש הממשלה הפלסטיני נוצר בשנת 2003 ומטרתו היא לנהל את בעיקר את ענייני הפנים של הרשות הפלסטינית והנושאים שעומדים על סדר היום של ממשלתה. מרבית הכוח הביצועי וניהול ענייני החוץ מצויים בידיו של נשיא הרשות הפלסטינית.
כהונה

ראש הממשלה ממונה על ידי נשיא הרשות הפלסטינית ואת התפקיד מקבל בדרך כלל יושב ראש המפלגה הגדולה ביותר בפרלמנט הפלסטיני, מכאן שראש הממשלה לא נבחר על ידי המועצה המחוקקת הפלסטינית.
בניגוד למשרת ראש הממשלה במדינות רבות בעולם, ראש ממשלת הרשות הפלסטיני אינו חבר פרלמנט בזמן כהונתו בתפקיד זה.
ראשי ממשלה

| מס' | דיוקן | שם (תקופת חיים) | מפלגה | מפלגה | תקופת כהונה | תקופת כהונה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | מחמוד עבאס (אבו מאזן) |  | פת"ח | 19 במרץ 2003 | 6 בספטמבר 2003 |
| 2 |  | אחמד קריע (אבו עלאא) |  | פת"ח | 7 באוקטובר 2003 | 18 בדצמבר 2005 |
| 3 |  | נביל שעת |  | פת"ח | 18 בדצמבר 2005 | 24 בדצמבר 2005 (בפועל) |
| (2) |  | אחמד קריע (אבו עלאא) |  | פת"ח | 24 בדצמבר 2005 | 19 בפברואר 2006 |
| 4 |  | אסמאעיל הנייה |  | חמאס | 19 בפברואר 2006 | 14 ביוני 2007 בפועל כיהן רק ברצועת עזה, עד השבעת ממשלת האחדות הפלסטינית ב-2 ביוני 2014 |
| 5 |  | סלאם פיאד |  | הדרך השלישית | 17 ביוני 2007 | 6 ביוני 2013 |
| 6 |  | ראמי חמדאללה |  | פת"ח | 6 ביוני 2013 | 29 בינואר 2019 |
| 7 |  | מוחמד אשתייה |  | פת"ח | 10 במרץ 2019 | 26 בפברואר 2024 |
| 8 |  | מוחמד מוסטפא |  | פוליטיקאי עצמאי | 14 במרץ 2024 | מכהן |
ראו גם

הרשות הפלסטינית
המועצה המחוקקת הפלסטינית
נשיא הרשות הפלסטינית
הערות שוליים

↑  "Abbas names new Palestinian prime minister". Al Jazeera English. 2 ביוני 2013. נבדק ב-2 ביוני 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  מכה למאמצי הפיוס עם חמאס: ראש ממשלתו של אבו מאזן התפטר, באתר וואלה, 29 בינואר 2019
↑  ג'קי חורי, עבאס הטיל על יועצו לשעבר מוחמד א-שתייה להרכיב ממשלה פלסטינית חדשה, באתר הארץ, 10 במרץ 2019