stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מטוס קרב של הדור החמישי
רשימת דגמים > בשירות

ארצות הברית ארצות הברית
לוקהיד מרטין / בואינג - F-22, נכנס לשירות בשנת 2005
לוקהיד מרטין F-35 לייטנינג II, נכנס לשירות בשנת 2016
רוסיה רוסיה
סוחוי Su-57, נכנס לשירות בשנת 2020.
הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין
צ'נגדו J-20, נכנס לשירות בשנת 2017.
רשימת דגמים > בפיתוח מתקדם

ברשימה זו מטוסי דור חמישי שדגם שלהם ערך טיסת ניסוי מוצלחת.
יפן יפן
x-2 שינשין – נכנס ליצור סדרתי בקרוב.
קוריאה הדרומית קוריאה הדרומית + אינדונזיה אינדונזיה
KAI KF-X צפוי להיכנס לשירות בין השנים 2020–2030
הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין
שניאנג J-31, צפוי להיכנס ליצור סדרתי
רשימת דגמים > בפיתוח

רוסיה רוסיה
סוחוי Su-75, טיסה ראשונה מתוכננת לשנת 2025
הודו הודו
HAL AMCA, טיסה ראשונה מתוכננת לשנת 2028.
טורקיה טורקיה
TF Kaan (נקרא לשעבר TAI TFX) טיסה ראשונה התקיימה בשנת 2024.
נסכים (קורבן)

נסכים הם קורבן מנחה מיין וסולת חיטים בלולה בשמן שהוקרבו בבית המקדש לצד קורבן עולה או שלמים. המילה "נסכים" משמשת לעיתים ליין בלבד ולעיתים כשם קיבוצי ליין עם מנחת הסולת והשמן.
מקור המצווה הוא בספר במדבר פרק ט"ו פסוקים א-טו.
נחלקו תנאים האם מצוות הנסכים הבאים עם קורבנות היחיד היא רק בארץ ישראל או שנהגה גם בתקופת המדבר. ר׳ ישמעאל סובר שנוהגת רק בארץ ישראל, ומדייק זאת מפתיחת הפרשיה שנאמר בה "כי תבאו אל ארץ מושבותיכם" משמע שאין חיוב זה נוהג אלא לאחר ביאה לארץ כלומר "לאחר ירושה וישיבה" דהיינו 14 שנות כיבוש הארץ וחלוקתה בימי יהושע בן נון. ור׳ עקיבא חולק וסובר שנהגה גם במדבר שהרי מצאנו לשון "מושבותיכם" גם במצוות בהן נתחייבנו כבר במדבר, כגון שבת. לגבי קורבנות ציבור מוסכם על רוב הראשונים שהנסכים הבאים עמהם נהגו גם במדבר.
מרכיבי הנסכים

הנסכים מורכבים משני חלקים:
יין: נשפך לספלים שהותקנו לשם כך על גג מזבח העולה וירד בנקב שהיה במזבח (אל השיתין). פעולת השפיכה נקראת "ניסוך היין".
סולת בלולה בשמן: מוקטרת ונשרפת כליל על גבי אש המזבח. נקראת "מנחת נסכים". הצדוקים סברו כי מנחת הנסכים נאכלת (כמו מנחת סולת), וכאשר ניצחו אותם הפרושים וקבעו כי מנחת הנסכים תוקטר כולה, נקבע על כך יום טוב (כ"ז במרחשון).
בנוסף, בחג הסוכות התקיים גם ניסוך מים. מיקום הנקבים לניסוך היה בפינה המערבית-דרומית של קרן המזבח. המים נשפכו בנקב המערבי והיין בנקב המזרחי.
מרכיבי הנסכים > כמות הנסכים

כמות היין הסולת והשמן משתנה על פי בהמת הקורבן:
| סוג הקורבן | סולת  (בעישרון) | בשמן> (הין) | יין> (הין) |
| --- | --- | --- | --- |
| כבש, עז, רחל | 1 | ¼(כ-1.04 ליטר) | ¼(כ-1.04 ליטר) |
| איל | 2 | ⅓ (כ-1.40 ליטר) | ⅓ (כ-1.40 ליטר) |
| פר או עגל | 3 | ½ (כ-2.1 ליטר) | ½ (כ-2.1 ליטר) |
| כבש העומר | 2 | ⅓ | ¼ |
כבש (וכן עז וכבשה בכל גיל)
 רביעית הין יין (שלושה לוגים, ליטר בערך), עשרון סולת (מעט יותר מקילו וחצי), ושמן בכמות זהה לזו של היין:
”וְהִקְרִיב הַמַּקְרִיב קָרְבָּנוֹ לַ-ה' מִנְחָה, סֹלֶת עִשָּׂרוֹן, בָּלוּל בִּרְבִעִית הַהִין שָׁמֶן. וְיַיִן לַנֶּסֶךְ רְבִיעִית הַהִין, תַּעֲשֶׂה עַל-הָעֹלָה אוֹ לַזָּבַח לַכֶּבֶשׂ הָאֶחָד.” (במדבר, ט"ו, ד'–ה')
איל (כבש זכר בוגר, בן שנה ומעלה)
 שליש הין יין (ארבעה לוגים, ליטר ושליש בערך), שני עשרונים סולת (מעט למעלה משלושה ק"ג), ושמן בכמות זהה לזו של היין:
”אוֹ לָאַיִל תַּעֲשֶׂה מִנְחָה, סֹלֶת שְׁנֵי עֶשְׂרֹנִים, בְּלוּלָה בַשֶּׁמֶן שְׁלִשִׁית הַהִין. וְיַיִן לַנֶּסֶךְ שְׁלִשִׁית הַהִין, תַּקְרִיב רֵיחַ-נִיחֹחַ לַ-ה'.” (במדבר, ט"ו, ו'–ז')
בקר
 חצי הין יין (שישה לוגים, כשני ליטר), שלושה עשרונים סולת (שלוש עשיריות האיפה, כחמישה ק"ג), ושמן בכמות זהה לזו של היין:
”וְהִקְרִיב עַל-בֶּן-הַבָּקָר מִנְחָה, סֹלֶת שְׁלֹשָׁה עֶשְׂרֹנִים, בָּלוּל בַּשֶּׁמֶן חֲצִי הַהִין. וְיַיִן תַּקְרִיב לַנֶּסֶךְ חֲצִי הַהִין, אִשֵּׁה רֵיחַ-נִיחֹחַ לַ-ה'.” (במדבר, ט"ו, ט'–י')
מרכיבי הנסכים > כמות הנסכים > קרבנות עם נסכים מיוחדים

כבש העומר

רביעית הין יין (שלושה לוגים, ליטר בערך), שני עשרונים סולת (מעט למעלה משלושה ק"ג), ושמן שליש הין (ארבעה לוגים, ליטר ושליש בערך).
”וַעֲשִׂיתֶם בְּיוֹם הֲנִיפְכֶם אֶת הָעֹמֶר כֶּבֶשׂ תָּמִים בֶּן שְׁנָתוֹ לְעֹלָה לַיהוָה. וּמִנְחָתוֹ שְׁנֵי עֶשְׂרֹנִים סֹלֶת בְּלוּלָה בַשֶּׁמֶן אִשֶּׁה לַיהוָה רֵיחַ נִיחֹחַ וְנִסְכֹּה יַיִן רְבִיעִת הַהִין.” (ויקרא, כ"ג, י"ב–י"ג)
כבשי המצורע

ביום טהרת המצורע הוא מביא איתו שלושה כבשים עולה חטאת ואשם, ועם כל אחד משלושתם הוא מביא נסכים כמו של כבש רגיל ”וּבַיּוֹם הַשְּׁמִינִי יִקַּח שְׁנֵי כְבָשִׂים תְּמִימִים וְכַבְשָׂה אַחַת בַּת שְׁנָתָהּ תְּמִימָה וּשְׁלֹשָׁה עֶשְׂרֹנִים סֹלֶת מִנְחָה בְּלוּלָה בַשֶּׁמֶן וְלֹג אֶחָד שָׁמֶן.” (ויקרא, י"ד, י')
מרכיבי הנסכים > מקור רכיבי הנסכים

לנסכים נבחרו גידולי האזורים המובחרים ביותר. היה אסור להביא יין מבושל. בבית המקדש היה ממונה מיוחד שתפקידו הוא לקניית הנסכים ובדיקת איכותם. הנוהג המקובל היה שבעל הקרבן רוכש את הנסכים במקדש מהממונה על הנסכים ששמו היה יוחנן בן פינחס, אבל אם הביאם מביתו - הרי הם כשרים, וסומכים עליו ששמרם בטהרה. משנה תורה לרמב"ם, ספר טהרה, הלכות מטמאי משכב ומושב, פרק י"א, הלכה א'. גוי המביא קרבן עולה אינו מביא נסכים, אלא גזברות המקדש מספקת אותם עבורו.
הקרבנות שלהם מצורפים נסכים

עולת בהמה והשלמים טעונים נסכים, בין אם היה זה קרבן יחיד ובין אם היה זה קרבן ציבור, כגון קרבן התמיד. שאר הקרבנות פרט לעולה ושלמים (חטאת, קורבן אשם, בכור, מעשר בהמה ופסח), וכן עולת העוף, אינם טעונים נסכים. יוצאים מכלל זה חטאת המצורע ואשמו, בהם קבעה התורה תוספת נסכים. הדבר נובע מן העובדה שקרבנות אלו אינם באים על חטא, ולכן יש בהם ביטוי של שמחה.
הקרבנות שלהם מצורפים נסכים > זמן הבאת הנסכים

בדרך כלל נסכי הקרבן מוקרבים יחד עמו. בשעת הקרבת קרבן התמיד הייתה שיירה של כהנים מוליכה את חלקי הקרבן למזבח, וביניהם גם שני כהנים הנושאים את הנסכים. בשעת ניסוך היין של קרבן התמיד היו הלויים שרים שיר של יום, מכיוון שהיין מבטא את השמחה. עם זאת, הבאת הנסכים אפשרית גם בלילה שלאחר הבאת הקרבן, או כעבור מספר ימים.
הקרבנות שלהם מצורפים נסכים > הבאת הנסכים כקרבן בפני עצמו

הגמרא במנחות לומדת מהאמור בסוף פרשיית הנסכים "כל האזרח יעשה ככה את אלה", שניתן להביא את הנסכים הללו לא רק כשהם באים כנסכים לקורבנות עולה ושלמים, אלא גם כקרבנות עצמאיים, כלומר שמותר להביא גם שמן או יין בפני עצמם. אולם חייבים להקפיד על השיעורים שנקבעו כאן, דהיינו כשמביא יין, ניתן להביא רק שלושה, ארבעה או שישה לוגים (רביעית, שלישית, וחצי הין); אך לא אחד, שניים או חמישה לוגים וכמו כן במנחת הנסכים ניתן להביא רק כפי השיעורים המוזכרים כאן.
בבית המקדש השלישי

בנבואת יחזקאל לא מוזכר אודות מצוות ניסוך היין כפי שהוזכר בתורה. לפי פירוש הרמב"ם השיעורים שהוזכרו הם רק בקרבנות המילואים שיהיו בחנכת המזבח בבית השלישי, כשם שבקרבנות המילואים שבתורה הנשיאים הקריבו דברים שלא נוהגים לדורות. ולפי רש"י הקרבנות המתוארים ביחזקאל הם מה שהקריבו בחנוכת הבית שבימי עזרא (פרק ח). אולם לפי פירושו של אליעזר מבלגנצי, ייתכן כי בבית המקדש השלישי לא יוסך יין בעת הקרבת התמיד בגלל הכשלת העם ביין בעת בית המקדש הראשון. אולם בהקרבת קרבנות השבת, חג וראש חודש כן יוסך היין כדין.
ראו גם

ניסוך המים
יין נסך
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי מסכת קידושין דף ל"ז. ובמסכת זבחים דף קי"א.
↑  מגילת תענית, פרק ח.
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר עבודה, הלכות מעשה הקרבנות, פרק ב', הלכות ד'–ה'
↑  לפי רש"י (מנחות פט:) והראב"ד השמן הוא כמו היין ¼
1 2  משנה מסכת מנחות פרק ט משנה ו משנה תורה לרמב"ם, ספר עבודה, הלכות מעשה הקרבנות, פרק ב', הלכה ו'
↑  משנה, מסכת מנחות, פרק ח', ראו שם פירוט המקומות ודרך זיקוק השמן.
↑  משנה, מסכת שקלים, פרק ה', משנה א' ומשנה, מסכת מנחות, פרק ח', משנה ז'
↑  משנה, מסכת שקלים, פרק ה', משנה ד'
↑  משנה, מסכת חגיגה, פרק ג', משנה ד'
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר עבודה, הלכות מעשה הקרבנות, פרק ג', הלכה ה'
↑  תלמוד בבלי, מסכת סוטה, דף ט"ו, עמוד א'
↑  משנה, מסכת יומא, פרק ב', משנה ג'. נסכי איל הובלו על ידי ארבעה כהנים, ונסכי בקר על ידי שישה כהנים, שם משניות ו-ז.
↑  ספר שופטים, פרק ט', פסוק י"ג ספר תהלים, פרק ק"ד, פסוק ט"ו
↑  תלמוד בבלי, מסכת מנחות, דף מ"ד, עמוד ב'
↑  תלמוד בבלי מסכת מנחות דף ק"ד
↑  פרקים מג-מו
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר עבודה, הלכות מעשה הקרבנות, פרק ב', הלכות י"ד–ט"ו. וכך גם הוא מבאר את הקרבנות שכתובות בעזרא שהם מילואים (פרק ח)
↑  מנחות מה.
↑  פירוש רבי אליעזר מבלגנצי לספר יחזקאל מה, יד
| ספר במדבר |
| --- | --- | --- |
| פרשת במדבר | נשיאי השבטים • מפקד בני ישראל במדבר סיני • מחנה ישראל • פדיון בכורות • משא המשכן |  |
| פרשת נשא | שילוח טמאים • אשם גזלות וגזל הגר • פרשת סוטה • פרשת הנזיר • ברכת כהנים • נשיאת ארון הברית בכתף • קורבנות הנשיאים |  |
| פרשת בהעלותך | הדלקת הנרות במקדש • טהרת הלויים • פסח שני • חצוצרות הכסף ותקיעת הכהנים בחצוצרות • עמוד הענן • מסע המחנות • חובב בן רעואל • פרשת ויהי בנסוע • חטא המתאוננים • קברות התאווה • שבעים הזקנים ואלדד ומידד • צרעת מרים |  |
| פרשת שלח לך | חטא המרגלים • חטא המעפילים • נסכים • הפרשת חלה • חטאת עבודה זרה • המקושש • פרשת ציצית • ציצית • לא תתורו |  |
| פרשת קרח | מחלוקת קורח ועדתו • פריחת מטה אהרן • שמירת המקדש • מתנות כהונה |  |
| פרשת חקת | פרה אדומה • מי מריבה • מות אהרון הכהן • מלחמת מלך ערד • נחש הנחושת • שירת הבאר • מלחמת סיחון • מלחמת עוג |  |
| פרשת בלק | משלחת בלק אל בלעם • אתונו של בלעם • משלי בלעם • חטא בעל פעור |  |
| פרשת פינחס | מפקד בני ישראל בערבות מואב • בנות צלפחד • מינוי יהושע • קורבן התמיד • קורבן מוסף • מוסף ראש חודש |  |
| פרשת מטות | פרשת נדרים • הפרת נדרים • מלחמת מדין • הכשרת כלים • טבילת כלים • פרשת בני גד ובני ראובן |  |
| פרשת מסעי | נדודי בני ישראל במדבר • גבולות הארץ • נשיאי השבטים • ערי הלויים • ערי מקלט • רוצח בשגגה |  |
| דמויות מרכזיות | משה • אהרן • גרשון • קהת ומררי • אליצפן בן עוזיאל • אלעזר ואיתמר • האישה הכושית • מרים הנביאה • קרח בן יצהר • דתן ואבירם • און בן פלת • סיחון מלך האמורי • עוג מלך הבשן • בלק • בלעם בן בעור • כזבי בת צור • זמרי בן סלוא • פינחס • חמשת מלכי מדין • יהושע בן נון • כלב בן יפונה |  |
ספר בראשית • ספר שמות • ספר ויקרא • ספר במדבר • ספר דברים
אינטואיציה

אִינְטוּאִיצְיָה היא הסקת מסקנות מהירה על סמך מיעוט נתונים באמצעות ניסיון והיסקי עבר.
היכולת לקבל ולפענח מסרים תוך-אישיים (להשיג ידע) ללא חשיבה רצונית.
מה שמאפיין את הידיעה האינטואיטיבית זו העובדה, שהיא נוצרת במהירות רבה (בן-רגע), ושהיא מופיעה בפתאומיות (בהשראה או בהברקה). למרות זאת, הפתרון האינטואיטיבי אינו נוצר תמיד באופן מיידי.
אדם האוחז בתובנה אינטואיטיבית, אינו יכול להסביר בשלמות מדוע הוא נוקט בעמדה זו. בכך אינטואיציה שונה מדעה, נהפוך הוא, פעמים רבות הידיעה האינטואיטיבית נוגדת את ההיגיון השגרתי של האדם ומאתגרת אותו לפענח אותה. בכך היא נבדלת גם מאינסטינקט שהוא נטייה פנימית מולדת, המבוססת על חוויות קודמות ומטרתה היא הישרדותית.
מעשה אינטואיטיבי הוא מעשה שנעשה תוך שימוש בידיעות שמקורן באינטואיציה. קיימות פרקטיקות לתרגול היכולת, בשם הכולל "פיתוח קשב אינטואיטיבי".
מחקרים שונים מעניקים למילה "אינטואיציה" מגוון גדול של משמעויות שונות, החל מגישה ישירה לידע לא מודע, קוגניציה לא מודעת, חישה פנימית, תובנה פנימית ועד זיהוי תבניות לא מודע, ויכולת להבין דבר באופן אינסטינקטיבי, ללא צורך בהנמקה מודעת.
לדברי קארל יונג, פסיכיאטר ופסיכואנליטיקן שהיה מתלמידיו של זיגמונד פרויד, האינטואיציה היא גישה בלתי-אמצעית לניסיון של התת-מודע הפנימי של כל אדם. לפיו, פעולה שמונעת על ידי אינטואיציה או תחושת בטן, מתבטאת למעשה בפתיחת הראש אל הרגשות והמחשבות הפנימיים, תוך איזון אל מול המידע שנתפס בחושי האדם.
ביטויים נפוצים ביום יום

"האינטואיציה שלי אומרת ש...".
"אני מרגיש באינטואיציה ש...".
"אני חש באינטואיציה ש...".
"אני יודע באופן אינטואיטיבי ש...".
"יש לי קול פנימי שאומר לי...".
"יש לי תחושה פנימית ש...".
אדם לא יגיד, "אני חושב באינטואיציה ש...", כיוון שבאינטואיציה - לא חושבים, לא משתמשים בלוגיקה ואין בה שיקול מודע כלשהו - אלא יודעים ידיעה פשוטה.
אינטואיציה, כתחושת בטן המבוססת על ניסיון, התגלתה כמועילה למנהיגים עסקיים לצורך קביעת דעה על אנשים, תרבות ואסטרטגיה. עובדים באכיפת החוק טוענים לעיתים קרובות שמהתבוננות בחשודים הם מיד "יודעים" שהם מחזיקים בנשק או בסמים לא חוקיים, מה שיכול להיות גם פעולה של אינסטינקטים. לעיתים קרובות הם אינם מסוגלים לבטא מדוע הם הגיבו או מה דחף אותם להבנה הזו בזמן האירוע, לעיתים הם יכולים לנתח בדיעבד את פעולותיהם על סמך מה שהיה ברור ומאותת אותות סכנה. דוגמאות כאלה משוות אינטואיציה ל"תחושות בטן" וכאשר קיימות מדגימות פעילות לא מודעת.
אינטואיציה בתרבויות שונות, במדע ובפילוסופיה

ישנן דעות לפיהן אורח החשיבה המערבי הדוגל ברציונליות, מרחיק את האדם המודרני מלהאזין לקולה של האינטואיציה הנתפשת כפרימיטיבית. זאת לעומת תרבויות מזרחיות בהן מרבים יותר להתנהג בהתאם לתחושה הפנימית.
נכון הוא, שמחקר וניסוי מדעיים, אינם מתבססים על אינטואיציה ולא על קולות פנימיים כלשהם. שהרי מטרת המחקר המדעי להוכיח או להפריך ידיעות אף כאלו שמקורן באינטואיציה. אך מנגד ניתן להציב את גילויי היצירתיות הרבים שבמדע, הבאים לביטוי בתגליות, בהמצאות ובתאוריות מדעיות שונות ופרצי יצירתיות נובעים הרי גם באופן אינטואיטיבי ולאו דווקא בהליכי חשיבה מסודרים (אם כי לאחר הגילוי יש להוכיח את תקפותו בשיטות מדעיות מקובלות).
בפילוסופיה של עמנואל קאנט, אינטואיציה נתפשת כאחד הכישורים השכליים היסודיים ביותר. קאנט עסק בתורת ההכרה והציע משנה מקורית משלו החולקת הן על הגישה האומרת כי כל ההכרה נגזרת מן הניסיון והן על הגישה האומרת שאפשר להגיע אל ההכרה הממשית של טבע העולם באמצעות התבונה בלבד, בלי להזדקק להנחות ניסיוניות.
בפילוסופיה של המתמטיקה קיים זרם הקרוי אינטואיציוניזם, אך אין כל קשר בינו ובין האינטואיציה.
הן הפילוסופיה המזרחית והן הפילוסופיה המערבית חקרו את המושג בפירוט רב. הפילוסופיה של הנפש עוסקת במושג האינטואיציה. בפילוסופיה המזרחית האינטואיציה שזורה בדת וברוחניות, ומשמעויות שונות נובעות מטקסטים דתיים שונים.
אינטואיציה בתרבויות שונות, במדע ובפילוסופיה > הינדואיזם

בהינדואיזם נעשו ניסיונות שונים לפרש את הטקסטים של הודות וטקסטים אזוטריים האחרים.
עבור סרי אורובינדו האינטואיציה נמצאת תחת תחומי הידע בזהות; הוא מתאר את המישור הפסיכולוגי בבני אדם (המכונה לעיתים קרובות מאנה (אנ') בסנסקריט) בעל שני סוגי אופי שרירותי. הראשון הוא חותם של חוויות פסיכולוגיות שנבנות באמצעות מידע חושי (מוח המבקש להתוודע לעולם חיצוני). הטבע השני הוא הפעולה כאשר היא מבקשת להיות מודעת לעצמה, וכתוצאה מכך בני אדם מודעים לקיומם או מודעים להיותם כועסים ומודעים לרגשות אחרים. הוא מכנה טבע שני זה כידע בזהות. הוא מוצא כי נכון לעכשיו כתוצאה מהאבולוציה המוח הרגיל את עצמו להיות תלוי בתפקודים פיזיולוגיים מסוימים ותגובותיהם כאמצעי הרגיל שלו לקשר עם העולם החומרי החיצוני. כתוצאה מכך, כאשר אנו מבקשים לדעת על העולם החיצוני, ההרגל הדומיננטי הוא דרך הגעה לאמיתות על דברים באמצעות מה שהחושים שלנו מעבירים לנו. עם זאת, ידע בזהות, שאנו מעניקים כעת רק מודעות לקיומם של בני אדם, ניתן להרחיב עוד יותר אל מחוץ לעצמנו, והתוצאה מכך היא ידע אינטואיטיבי.
הוא מוצא שהידע האינטואיטיבי היה נפוץ יותר בבני אדם מבוגרים (ודות) ומאוחר יותר ההגיון השתלט עליו. ההגיון מארגן את התפיסה, המחשבות והמעשים שלנו הנובעים מהפילוסופיה הוודית לפילוסופיה המטאפיזית ומאוחר יותר למדע הניסויי. הוא מוצא שהתהליך, שנראה הגון, הוא למעשה מעגל של התקדמות, כאשר כישור נמוך נדחף לקחת ככל האפשר מדרך עבודה גבוהה יותר. הוא מוצא שכאשר מודעות עצמית בתודעה מופעלת על העצמי של האדם ועל עצמו החיצוני (האחר), התוצאה היא הארה של העצמי וגם מההגיון ממיר את עצמו לצורת הידע האינטואיטיבי המאיר את עצמו.
אושו האמין שתודעתם של בני אדם נמצאת במצב סדר הולך וגובר מאינסטינקטים בסיסיים של בעלי חיים לאינטליגנציה ולאינטואיציה, ובני אדם חיים כל הזמן במצב מודע זה שלעיתים קרובות נע בין מצבים אלה בהתאם לזיקה שלהם. הוא גם מציע שלחיות במצב האינטואיציה היא אחת המטרות הנעלות של האנושות.
Advaita vedanta (אנ') (אסכולה של מחשבה) הופכת אינטואיציה להיות חוויה דרכה ניתן לבוא במגע עם חוויית ברהמן (אלוהות אינסופית, "נשמת היקום" וכן "השלם האחד הנצחי").
אינטואיציה בתרבויות שונות, במדע ובפילוסופיה > בודהיזם

הבודהיזם מוצא כי האינטואיציה היא כישור במוח של הידע המיידי ומציב את המונח אינטואיציה מעבר לתהליך המחשבתי של חשיבה מודעת, שכן לחשיבה המודעת אינה בהכרח גישה לתת-מודע, או יכולת להעביר מידע כזה לצורה הניתנת לתקשורת. בזן-בודהיזם פותחו טכניקות שונות המסייעות בפיתוח היכולות האינטואיטיביות של אדם, כמו קואנים - אשר פתרונן מוביל למצבים של הארה קלה (אנ'). בזן בודהיזם אינטואיציה נחשבת למצב נפשי בין המוח האוניברסלי לבין המוח האינדיבידואלי, המפלה.
אינטואיציה בתרבויות שונות, במדע ובפילוסופיה > אסלאם

באסלאם יש חוקרים שונים עם פרשנויות מגוונות של אינטואיציה שמכונה לעיתים קרובות חדס (בערבית: حدس, "להכות במקום הנכון"), לפעמים מקשרים את היכולת של בעל ידע אינטואיטיבי לנבואה. סיהאב אל דין אל סוהראוואדי (אנ'), בספרו "הפילוסופיה של ההארה", מסביר כי אינטואיציה היא ידע שנרכש באמצעות הארה והיא מיסטית באופייה ומציע גם התבוננות מיסטית (מושאדה (אנ')) על כך ולהביא להכרעות נכונות. בשעה שאבן סינא מוצא שהיכולת להיות בעל אינטואיציה היא "כושר נבואי" ומגדיר אותה כידע שהושג מבלי לרכוש אותו במכוון. הוא מוצא שידע רגיל מבוסס על חיקוי בעוד שידע אינטואיטיבי מבוסס על ודאות אינטלקטואלית.
אינטואיציה בתרבויות שונות, במדע ובפילוסופיה > יהדות

ביהדות חלק מפוסקי ההלכה השתמשו עם אינטואיציה, לדבריהם אחרי שנות לימוד רבות בתנ"ך ובתלמוד, תלמיד חכם יכול להבין אינטואיטיבית ולקבוע כך את ההלכה, כך לדוגמה מסופר על החתם סופר שכאשר מגיע לפניו שאלה הלכתית הוא נתן מתן משקל מכריע לאינטואיציה הראשונית החוקר מעוז כהנא מסכם זאת "תפיסה זו מציבה את סמכות המקורות "כפי שהם" בצילו של הפוסק עצמו, ששוב אינו רק פרשן התלוי במקורותיו ובמשמעם – כוחו היצירתי והשראתו השמימית ניצבים במרכז מעשה הפסיקה".
כמו כן בדרך לימודו של החזון איש האינטואציה היא כלי מרכזי בהכרעת ההלכה ובפרשנות התלמוד. ולדבריו: "טביעת עינא דליבא (טביעת העין של הלב) בדרך הגמרא הוא היסוד היותר חזק בלימוד ההלכה".  הרב לייב מינצברג מסביר את הנאמר בישעיהו (יא ג) על מלך המשיח "וַהֲרִיחוֹ בְּיִרְאַת יְהוָה וְלֹא לְמַרְאֵה עֵינָיו יִשְׁפּוֹט וְלֹא לְמִשְׁמַע אָזְנָיו יוֹכִיחַ". הכוונה שפסיקתו של המשיח תתבסס על אינטואציה פנימית בלבד, ולדבריו זהו הדרגה הכי גדולה בלימוד התורה שצריך לשאוף אליה.
עם זאת חלק מהרבנים התנגדו לכך ודרשו פסיקה על בסיס שיקולים עיוניים בלבד וכמו כן לפי שיטת בריסק אין מקום להתערבות אינטואיטיבית בפסיקת הלכה .
אינטואיציה בתרבויות שונות, במדע ובפילוסופיה > פילוסופיה מערבית

במערב, האינטואיציה אינה מופיעה כתחום לימוד נפרד, ואזכורים והגדרות מוקדמות ניתן לייחס לאפלטון, המנסה בספרו, "הרפובליקה", להגדיר אינטואיציה ככושר בסיסי של התבונה האנושית להבין את אופייה האמיתי של המציאות. ביצירותיו מנון ופיידון הוא מתאר את האינטואיציה כידע קיים מראש ששוכן ב"נשמת הנצח", ותופעה שבאמצעותה האדם הופך להיות מודע לידע הקיים מראש. הוא מספק דוגמה לאמיתות מתמטיות, ומצביע על כך שלא מגיעים אליהם על ידי דעת. הוא טוען כי ניתן לגשת לאמיתות אלה באמצעות ידע שכבר קיים בצורה רדומה ונגיש ליכולת האינטואיטיבית שלנו. תפיסה זו של אפלטון מכונה לעיתים גם אנאמנזיס(אנ'). מאוחר יותר נמשך מחקר זה על ידי חסידיו.
בספרו "הגיונות על הפילוסופיה הראשונית", מתייחס דקארט לאינטואיציה כידע שקיים מראש שנצבר באמצעות הנמקה רציונלית או גילוי אמת באמצעות התבוננות. הגדרה זו מכונה בדרך כלל אינטואיציה רציונלית (אנ'). לפילוסופים מאוחרים יותר, כמו יום, פרשנות האינטואיציה עמומה יותר. יום טוען כי אינטואיציה היא הכרה ביחסים (יחס של זמן, מקום וסיבתיות) בשעה שהוא קובע כי "הדמיון" (הכרה ביחסים) "יכה את העין" (מה שלא ידרוש בדיקה נוספת) אך ממשיך לקבוע, "או ליתר דיוק בדעת" - ייחוס אינטואיציה לכוח השכל, תוך סתירה של תורת האמפיריציזם.
עמנואל קאנט מוצא שאינטואיציה נחשבת למידע חושי בסיסי המסופק על ידי הכישור הקוגניטיבי של הרגישות (שקול למה שאפשר לכנות באופן רופף תפיסה). קאנט קבע כי מוחנו מטיל את כל האינטואיציות החיצוניות שלנו בצורה של מרחב, ואת כל האינטואיציות הפנימיות שלנו (זיכרון, מחשבה) בצורה של זמן. האינטואיציוניזם היא עמדה שקודמה על ידי לויצן אגברטוס יאן בראואר בפילוסופיה של המתמטיקה, הנגזרת מטענתו של קאנט כי כל הידע המתמטי הוא ידע על הצורות הטהורות של האינטואיציה - כלומר אינטואיציה שאינה אמפירית. ההיגיון האינטואיציוניסטי עוצב על ידי ארנד הייטינג(אנ') כדי להתאים לעמדה זו (ואומץ על ידי צורות אחרות של קונסטרוקטיביזם באופן כללי). זה מאופיין בדחיית העקרון השלישי הנמנע: כתוצאה מכך הוא לא מקבל באופן כללי כללים כמו ביטול שלילה כפולה ושימוש ב-reductio ad absurdum (אנ') כדי להוכיח את קיומו של משהו.
בדרך כלל פונים לאינטואיציות באופן בלתי תלוי בכל תאוריה מסוימת כיצד האינטואיציות מספקות עדויות לטענות, וישנם דיווחים שונים על סוג המצב הנפשי של האינטואיציות, החל משיקול דעת ספונטני בלבד להצגה מיוחדת של אמת הכרחית. בשנים האחרונות ניסו מספר פילוסופים, ובמיוחד ג'ורג' בילר, להגן על פניות לאינטואיציה כנגד הספקות הקוויניים, מהגותו של וילארד ואן אורמאן קוויין, בנוגע לניתוח רעיוני. אתגר שונה לפניות לאינטואיציה הגיע באחרונה מצד פילוסופים ניסיוניים, הטוענים כי יש פניות לאינטואיציה צריכות להתבסס על שיטות של מדעי החברה.
ההנחה המטאפילוסופית לפיה הפילוסופיה תלויה באינטואיציות, מאותגרת לאחרונה על ידי כמה פילוסופים. טימותי ויליאמסון (אנ') טען כי אינטואיציה אינה ממלאת תפקיד מיוחד בפילוסופיה, וכי לא ניתן להפריד באופן משמעותי את הספקנות לגבי האינטואיציה מהספקנות הכללית לגבי שיפוט. בראייה זו, אין הבדלים איכותיים בין שיטות הפילוסופיה והשכל הישר, המדעים או המתמטיקה.
פסיכולוגיה > פרויד

לדברי זיגמונד פרויד, ניתן להשיג את הידע רק באמצעות מניפולציה אינטלקטואלית של תצפיות שנעשו בקפידה. פרויד דחה כל אמצעי אחר לרכישת ידע כמו אינטואיציה, וממצאיו היו יכולים להיות תפנית אנליטית מחשבתית כלפי הנושא.
פסיכולוגיה > יונג

בתאוריה של קארל יונג על האגו, שתוארה בשנת 1916 ב-Psychological Types (אנ'), האינטואיציה היא "פונקציה לא הגיונית", שלה מתנגדים בצורה הישירה ביותר התחושה, ומתנגדות באופן פחות חזק ה"פונקציות הרציונליות" של חשיבה ותחושה. יונג הגדיר את האינטואיציה כ"תפיסה דרך הלא מודע": שימוש בתפיסת חוש בלבד רק כנקודת מוצא, להביא רעיונות, תמונות, אפשרויות, דרכים לצאת ממצב חסום, על ידי תהליך שהוא בעיקרו לא מודע.
יונג אמר כי אדם בו האינטואיציה דומיננטית, "טיפוס אינטואיטיבי", אינו פועל על סמך שיקול דעת רציונלי אלא על בסיס עוצמת התפיסה. טיפוס אינטואיטיבי מוחצן, "האלוף הטבעי של כל המיעוטים עם העתיד", מכוון לאפשרויות חדשות ומבטיחות אך לא מוכחות, ולעיתים קרובות רודף אחרי אפשרות חדשה לפני שמיזמים קודמים נשאו פרי, מתעלם מרווחתו תוך רדיפה מתמדת אחר שינוי. טיפוס אינטואיטיבי מופנם מכוון על ידי דימויים מהלא מודע, תמיד חוקר את עולמם הנפשי של הארכיטיפים (אנ'), מבקש לתפוס את משמעותם של אירועים, אך לרוב אין לו עניין למלא תפקיד באותם אירועים ולא לראות שום קשר בין תוכני הדברים של העולם הנפשי ושל עצמו. יונג חשב שטיפוסים אינטואיטיביים מוחצנים הם ככל הנראה יזמים, ספקולנטים, מהפכנים תרבותיים, שלעיתים קרובות נכשלים עקב הרצון לברוח מכל סיטואציה לפני שהיא מתיישבת ומגבילה - ואפילו זונחת שוב ושוב מאהבים לטובת אפשרויות רומנטיות חדשות. טיפוסיו האינטואיטיביים המופנמים היו ככל הנראה מיסטיקנים, או נביאים, שנאבקו במתח בין הגנה על חזיונותיהם מפני השפעה של אחרים והפיכת רעיונותיהם למובנים ומשכנעים באופן סביר לאחרים - הכרח כדי שהחזיונות ישאו פרי אמיתי.
פסיכולוגיה > פסיכולוגיה מודרנית

בפסיכולוגיה מודרנית, אינטואיציה יכולה להקיף את היכולת לדעת פתרונות תקפים לבעיות ולתהליכי קבלת החלטות. לדוגמה, מודל ההכרה (אנ') (RPD) מסביר כיצד אנשים יכולים לקבל החלטות מהירות יחסית מבלי שהם צריכים להשוות בין חלופות. גארי קליין (אנ') מצא כי תחת לחץ זמן, בהחלטות שיש לתוצאותיהן משמעות כבדה ושינוי פרמטרים, מומחים השתמשו בבסיס הניסיון שלהם כדי לזהות מצבים דומים ובחרו באופן אינטואיטיבי בפתרונות מעשיים. לפיכך, מודל ה-RPD הוא תערובת של אינטואיציה ושל ניתוח. האינטואיציה היא תהליך התאמת דפוסים שמרמז במהירות על דרכי פעולה אפשריות. הניתוח הוא ההדמיה הנפשית, סקירה מודעת ומכוונת של דרכי הפעולה.
האינסטינקט מתפרש לרוב בצורה לא נכונה כאינטואיציה והאמינות שלו נחשבת כתלויה בידע בעבר ובהתרחשויות בתחום מסוים. לדוגמה, מישהו בעל ניסיון עם ילדים יהיה בעל אינסטינקט טוב יותר לגבי מה עליהם לעשות במצבים מסוימים. זה לא אומר שלאדם עם ניסיון רב תהיה תמיד אינטואיציה מדויקת.
יכולות אינטואיטיביות נבדקו כמותית באוניברסיטת ייל בשנות השבעים. בזמן שנבחנו תקשורות לא מילוליות, החוקרים שמו לב כי חלק מהנבדקים הצליחו לקרוא רמזים לא מילויים מהעוויות בפנים לפני שהתרחש חיזוק. בהפעלת עיצוב דומה הם ציינו כי נבדקים אינטואיטיביים ביותר קיבלו החלטות במהירות אך לא הצליחו לזהות את הרציונל שלהם. רמת הדיוק שלהם, לעומת זאת, לא הייתה שונה מזו של הנבדקים הלא אינטואיטיביים.
על פי עבודותיו של דניאל כהנמן, אינטואיציה היא היכולת לייצר באופן אוטומטי פתרונות ללא טיעונים לוגיים ארוכים או הוכחות.
אינטואיציה והאמת

לא כל תחושה שמקורה באינטואיציה, היא אמת. זאת ניתן לראות כאשר לאנשים שונים יש אינטואיציות סותרות אודות עובדה שאינה נושא לפרשנות או לטעם אישי, לכן חלקן חייבות להיות שגויות.
סיטואציה אמיתית או הנראית כאמיתית, המפרה את האינטואיציה, נקראת פרדוקס. דוגמה לפרדוקס כזה ניתן למצוא בפרדוקס יום ההולדת. שהוא פרדוקס הנובע מהאינטואיציה המתמטית של האדם. גם נוסחאות רבות בהסתברות סותרות את האינטואיציה, לדוגמה בעיית מונטי הול.
המשמעות האינטואיטיבית שמייחסים לתופעות שונות, מטעה אף היא. כדוגמה, ניתן להשתמש בצבע. לכאורה נראה שהצבע הוא תכונתו של העצם הצבוע. בעוד שבפועל הצבע היא תחושה התלויה ברגישות עינו של הצופה לאורכי גל שונים של האור המוחזר מהעצם, ואנשים שונים (למשל עיוורי צבעים) רואים צבע שונה כשהם צופים באותו העצם. דוגמאות חריפות יותר ניתן לראות בפאטה מורגנה ובתעתועי ראייה מסוגים שונים.
על אף שהאינטואיציה מוטעית לעיתים, פעמים רבות היא מועילה. לכן יש לשקול ולבדוק כל מקרה לגופו ולהשתדל לגבות את האינטואיציה במידע תומך נוסף.