stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רב-סרן שמועתי
היסטוריה

ככל הנראה, עד תחילת שנות ה-60 הייתה דרגתו של "שמועתי" סרן בלבד. באמצע שנות ה-60 החלו להתייחס אליו כרב-סרן, אם כי יש שהמשיכו לדבוק בדרגתו המקורית, עד ימינו.
יהושע בר-דיין ב"יומנו של חייל" (1968), יומנו ממלחמת ששת הימים, כותב:
מופיע גורם חדש הנקרא רב-סרן שמועתי. הוא יודע לספר שמשתחררים וההיפך. הוא מוציא לחופשה ומבטלה. כדי לא לחיות בעולם אשליות צריך לדעת להתחמק מרב-סרן שמועתי זה.
חנוך ברטוב, בסַפּרו על מלחמת יום הכיפורים, מציין כי ”סרן שמועתי, כפי שאומרים, באמת הועלה לדרגת רמטכ"ל...”.
בספרה של עמיה ליבליך "ילדי כפר עציון", מסופר על מלחמת ששת הימים:
”עברה שמועה שפגעו ב-120 מטוסים מצריים על הקרקע. סרן שמועתי. אחר כך שמענו שכבשו את עזה, את רפיח, וכל מיני זיכרונות ילדות עלו ממלחמת סיני”.
וכך בספרו של יוסי בלום הלוי "התקדשות", בקשר למלחמת יום הכיפורים:
”בערב יום הכיפורים כבר החל "סרן שמועתי" להפיץ ידיעות: גיוס חלקי נערך בצבא. טייסים קיבלו התרעה על גיוס אפשרי, קצינים ואנשי מפתח ביחידות השדה נצטוו להתכונן לאפשרות של קריאה...”.
בזמן מלחמת לבנון השנייה הגדיר הפרשן הכלכלי עמי גינזבורג ב"הארץ" את רב-סרן שמועתי: ”האיש הקובע האמיתי בימים כאלה בבורסה של תל אביב ובכוחו לטלטל את המדדים מירידה לעלייה ולהיפך.”
בעקבות פרסום שמועות כוזבות רבות במהלך מבצעי שובו אחים וצוק איתן דרך וואטסאפ, הופצה הודעה ברשתות החברתיות לפיה "רס"ן שמועתי מועלה בדרגה". ההודעה לוותה בתמונה הומוריסטית בה סמל וואטסאפ משמש כדרגה במקום ה"פלאפלים" של דרגות רב-סרן וסגן-אלוף.
דוגמאות לשמועות צה"ליות

להלן מספר דוגמאות לשמועות מסוג זה:
"ליל הברווזים" - ידיעה על גיוס מילואים ששודרה ב"קול ישראל" ב־1 באפריל 1959 הביאה לגל של שמועות בדבר פריצת מלחמה, ולדיון דרמטי בכנסת במהלכו עלה מנחם בגין על הדוכן ובירך את הכוחות הלוחמים. לאחר שהסתבר שמקור השמועה בתרגיל גיוס בלבד הודחו ראש אמ"ן, האלוף יהושפט הרכבי וראש אג"מ האלוף מאיר זורע מתפקידיהם. זורע המשיך בשירות בצה"ל, ואילו הרכבי פרש והפך להיסטוריון נודע.
בעקבות היעלמותה של הצוללת "אח"י דקר" בדרכה מאנגליה לישראל, נפוצו שמועות כאילו הצוללת נמצאה וכל אנשיה בריאים ושלמים, ולאחר מכן נפוצו שמועות משונות על נסיבות היעלמה.
גל שמועות בדבר שחרורו של רון ארד על ידי סיירת מטכ"ל הביא לכך שהשמועות הוכחשו על ידי דובר צה"ל בשידור בערוץ הראשון.
הקרב הקשה בג'נין במסגרת מבצע חומת מגן באפריל 2002 הביא לידי גל של שמועות, לא רק בדבר היקף האבידות. שמועה אחת אף טענה כי מסוקים שנשאו את שאול מופז ומשה יעלון התרסקו, וכי כאשר הגיעה הבשורה המרה לשר הביטחון בנימין בן אליעזר לקה זה בהתקף לב ומת. שמועות אלו פסקו רק כאשר הודיע דובר צה"ל בשעות הערב של אותו היום, על המצב לאשורו, ויעלון, מופז ובן אליעזר הופיעו באמצעי התקשורת.
תקיפת חיל האוויר הישראלי בסוריה בספטמבר 2007, שעליה הוטל איפול מוחלט במקורות רשמיים בישראל, הביאה לשלל שמועות בעיתונות העולם על מהותה של הפעולה. העיתונות הישראלית, שהצנזורה הצבאית אסרה עליה לפרסם מידע בנושא, הסתפקה בציטוט מקורות זרים.
תקיפה של צה"ל, שנערכה, על פי השמועה, בסודאן בינואר 2009, גררה גל שמועות, שהתפרסמו בעיתוני העולם, וצוטטו בעיתונות הישראלית. ב-8 באפריל יצא העיתון "ידיעות אחרונות" בכותרת ראשית שבה נאמר: "השייטת פעלה בסודאן" (גם אתר ynet, הקשור בעיתון, עסק בכך, אך הכניס את הכותרת למירכאות, צעד שהעיתון נמנע ממנו). העיתון והאתר לא נזקקו לציין בכותרת כי השייטת היא שייטת 13, שהרי בשפתם של מפיצי השמועות ומקבליהן, אין ספק מי היא "השייטת" בה"א הידיעה.
הערות שוליים

↑  לדוגמה: דניאל בלוך, רב-אלוף שמועתי וחשבונו של אבא אבן, דבר, 25 באפריל 1977.
↑  לדוגמה: שמעון וייס, החיים באצבע הגליל חוזרים למסלולם, דבר, 30 ביולי 1981 (כותרת משנה); מר שמועתי מכה שוב, באתר ynet, 20 במאי 2002; טיפ מ-Jobinfo: כללים לתקשורת פנים ארגונית בעת משבר, באתר גלובס, 15 במרץ 2009.
↑  במילון "דרכי הסלנג" מאת רפאל ספן שֵם המונח הוא "סרן שמועתי" (רפאל ספן, דרכי הסלנג: תופעות משמעות וצורה בעברית התת-תקנית, ירושלים: קרית-ספר, 1963, עמ' 34). המונח מוגדר שם כסלנג צבאי.
↑  גל מור, רזי ברקאי, לידיעתך: טוקבקים לא הורגים, באתר ynet, 3 באפריל 2008; אורי רפאל, קצב, תפטר, באתר nrg‏, 1 בינואר 2006.
↑  יהושע בר-דיין, יומנו של חייל, תל אביב: אותפז, תשכ"ח 1968, עמ' 101.
↑  חנוך ברטוב, דפים מתוך מחזור הימים הנוראים | המטרה – להשמיד כוחות השריון המצריים על קו התעלה, מעריב, טור 3, 25 בספטמבר 1974).
↑  עמיה ליבליך, ילדי כפר עציון, ירושלים: כתר, תשס"ז 2007, עמ' 321.
↑  יוסי בלום הלוי, התקדשות: זיכרונות ממלחמת יום הכיפורים, אלפי מנשה: מיתאם, תשנ"ט, עמ' 132.
↑  עמי גינזבורג, מילון מלחמתי מקוצר למשקיע המבוהל, באתר הארץ, 18 ביולי 2006.
↑  14 הרוגים בקרבות בג'נין, באתר ynet, 10 באפריל 2002
↑  "כוחות של השייטת השתתפו בתקיפה בסודאן", באתר ynet, 8 באפריל 2009
קריסטינה סדרבאום

| --- | --- |

 לידה:  5 בספטמבר 1912 סטוקהולם, שוודיה 
 פטירה:  12 בפברואר 2001 (בגיל 88) היצאקר, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מקום קבורה:  סיסהאופט 
 מדינה:  שוודיה 
 בן או בת זוג:  פייט הרלן 
 צאצאים:  קספר הרלן 
 פרופיל ב-IMDb
 
קריסטינה סדרבאום (בשוודית: Beata Margareta Kristina Söderbaum;‏ 5 בספטמבר 1912 – 12 בפברואר 2001) הייתה שחקנית קולנוע, מפיקה וצלמת גרמנייה ילידת שוודיה אשר פעלה בעיקר בגרמניה. היא ידועה בעיקר בשל תפקידיה בסרטים בתקופת השלטון הנאצי.
חייה

סדרבאום נולדה בשנת 1912 בסטוקהולם, שוודיה. אביה היה פרופסור לכימיה, מזכיר האקדמיה השוודית למדעים וועדת פרס נובל. בצעירותה למדה בבתי ספר ופנימיות בסטוקהולם, פריס ושווייץ. הוריה נפטרו בסמיכות זמנים, ובשנת 1934 היא עברה להתגורר אצל קרובי משפחה בברלין, שם למדה היסטוריה של האמנות, משחק בתיאטרון וגרמנית.
החל משנת 1935 החלה סדרבאום להופיע בסרטים בבימויו של פייט הרלן ובשנת 1939 נישאה לו. הזוג יצר ביחד עשרה סרטים עד לשנת 1945 ונולדו להם שני בנים.
פרופסור אנטייה אשייד (Antje Ascheid) מהמרכז ללימודי נשים באוניברסיטת ג'ורג'יה טוענת כי סדרבאום מזוהה בדרך כלל כדמות המייצגת ביותר של אידיאל האישה הנאצית. שיערה בגוון הבלונד הטבעי ופני הבובה שלה היו דוגמה מושלמת של מודל האישה הארית על פי התפיסה הנאצית. בסרטיה גילמה תמיד את דמותה של האישה הארית והייתה מזוהה כדמות זו לקהל הצופים בגרמניה. יופייה הטבעי וגילה הצעיר סימלו את אידיאל הבריאות והטוהר הגזעי של הנשיות המושלמת על פי המודל הנאצי.
בשל הופעתה החיצונית ותפקידיה בסרטים בעלי הגוון התעמולתי הייתה סדרבאום פופולרית הן בקרב הציבור והן בקרב ראשי המשטר. סדרבאום גילתה הזדהות עם תפקידיה והרעיונות של המשטר ולכן הייתה מועדפת על פניה של השחקנית בת ארצה צארה ליאנדר שחזרה לשוודיה בשנת 1943.
סדרבאום נפטרה בשנת 2001 בגרמניה.
קריירה

סדרבאום לוהקה בדרך כלל לתפקיד הנשי הראשי במלודרמות תקופתיות או על רקע אירועים היסטוריים בחיי העם הגרמני. הדמויות הנשיות שגילמה בסרטיה היו בדרך כלל כאלו הנתונות תחת הסכנה של "חילול הגזע", דוגמת דורותיאה שטורם בסרט "היהודי זיס", המתאבדת לאחר שנאנסה על ידי היהודי הרשע; או אנה, בסרט "עיר הזהב" (Die goldene Stadt), גרמנייה סודטית המטביעה עצמה בביצה לאחר שפותתה על ידי גבר צ'כי, תפקיד שעליו זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל ונציה לשנת 1942. בסרט "הנסיעה לטילזיט" (Die Reise nach Tilsit) היא מגלמת את דמותה של אישה גרמנייה שבעלה בוגד בה עם אישה פולנייה, אך לבסוף חוזר אליה. בסרט "קולברג", המתבסס על קרב היסטורי אמיתי שבו ניצחו כוחות גרמניים את צבאו של נפוליון, היא מגלמת את דמותה של איכרה פשוטה המשתתפת במרי נגד הצבא הכובש את אדמתה, ונותרת כשורדת היחידה ממשפחתה. בנוכחותה הקולנועית ככוכבת נשית בגרמניה הנאצית הייתה לסדרבאום רק מתחרה אחת, בת ארצה צארה ליאנדר.
לאחר המלחמה הודרה סדרבאום מן הבמות ולעיתים אף גורשה מהן בבושת פנים. בהזדמנויות רבות הביעה חרטה על שבחרה להזדהות עם המשטר הנאצי ושגתה בבחירתה להופיע בסרטים עם מסר אנטישמי. בשנת 1950, לאחר שבעלה הורשה לשוב ולביים, חזרה סדרבאום להופיע בתפקידים ראשיים בסרטיו והשתתפה במספר סרטים בבימויו לאורך שנות החמישים.
לאחר מותו של בעלה בשנת 1964 שינתה סדרבאום את עיסוקיה והפכה לצלמת אופנה במינכן. היא לוהקה שוב לתפקיד קולנועי בשנת 1974. בשנת 1983 פרסמה את ספר זיכרונותיה "דבר לא נשאר לעד" (Nichts bleibt immer so), ובשנים הבאות שקעה באנונימיות אף על פי שגילמה מספר תפקידים קטנים בשלוש סדרות טלוויזיה. הסרט האחרון שבו לקחה חלק היה בשנת 1994, המותחן "רכבת לילה לוונציה", עם השחקן יו גרנט.
בסך הכול השתתפה ב-25 סרטים במשך כמעט 60 שנה.
לקריאה נוספת

Romani, Cinzia (1992). Tainted Goddesses: Female Film Stars of the Third Reich. New York: Sarpedon. p. 93. ISBN 978-0-9627613-1-7.
Ascheid, Antje (2003). Hitler's heroines: stardom and womanhood in Nazi cinema. Temple University Press. p. 43. ISBN 978-1-56639-984-5.
קרחון קולקין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית 
 קואורדינטות:  77°45′00″S 162°16′01″E﻿ / ﻿77.75°S 162.267°E﻿ / -77.75; 162.267
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון קולקין(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון קולקין
 
קרחון קולקין (באנגלית: Calkin Glacier) הוא קרחון בגבעות קוקרי, בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
הקרחון ממוקם בסמוך ממערב לפסגת סנטינל.
הקרחון זורם לכיוון צפון מגבעות קוקרי, לעבר שפכו של קרחון טיילור.
היסטוריה > גילוי ומיפוי הקרחון

אזור גבעות קוקרי (ובכללן הקרחון) התגלה על ידי המשלחת האנטארקטית הבריטית (משלחת דיסקברי) אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1901–1904, בפיקודו של רוברט פלקון סקוט.
הקרחון מופה על ידי משלחת דיסקברי.
היסטוריה > מקור השם

שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הקרחון נקרא על שמו של פארקר קולקין (Parker Calkin), גאולוג שעבד בתוכנית האנטארקטית של ארצות הברית, וערך חקירות באזור בעונות המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1960–1961, ו-1961 - 1962.
לקריאה נוספת

• Jane G. Ferrigno, Kevin M. Foley, Charles Swithinbank, and Richard S. Williams, Jr., , USGS
קפה ז'רבו

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  chocolaterie 
 על שם:  Emile Gerbeaud 
 מיקום:  בודפשט 
 מדינה:  הונגריה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1858
 תאריך פתיחה רשמי:  1858 
 קואורדינטות:  47°29′49″N 19°03′01″E﻿ / ﻿47.4969481°N 19.0502242°E﻿ / 47.4969481; 19.0502242
 www.gerbeaud.hu
 he
 
קפה ז'רבו - פנים
קפה ז'רבו מבחוץ בליללה
קפה ז'רבו - פנים - דוכן העוגות
הבניין בו שוכן קפה ז'רבו ומכונה בית ז'רבו (בהונגרית: Gerbeaud-ház) בבודפשט, בכיכר ורשמארטי, על שם הסופר מיהאי ורשמארטי, במספר 9-7 בכיכר, ברובע ה-5 של בודפשט. הבניין הוא בעצם צמד מבנים אקלקטי בן ארבע קומות מרובת חצרות בסגנון אר-נובו שנבנה ב-1858. הייזם היה אנטל אייזלה, חייט גרמני, ועוד כמה יזמים. האדריכל והבנאי (קבלן) היו אנטל גוטגב, ויוזף הילד, אדריכל העיר פשט. הבניין שימר את אווירת המאה וסוף המאה ה-19, בית ז'רבו מחולק היום למספר יחידות: בנוסף לקפה-קונדיטוריה (פטיסרי), הוא מורכב ממסעדה, מבשלת בירה ומספר חדרי אירועים. משנת 2004, הבית מנוהל על ידי Gerbeaud Gastronomy Ltd. מסעדת אוניקס, בעלת שני כוכבי מישלן, ממוקמת בצד הבניין.
היסטוריה

באתר של היום ניצב קודם בנין המכס אחד חלקי שלושים משנת 1830. לאחר הריסה, כתוצאה מעסקת נדל"ן, השתלטו על החלקה אנטל אייזלה, חייט גרמני, הפרופסור לכירורגיה הידוע אז אנדרה קובאץ' ואחרים. בשנת 1858 ביקשו הבעלים בנפרד מאנטל גוטגב ומיוז'ף הילד לתכנן בניין באתר שהיה ממש במרכז העיר. על פי התוכניות נבנה בניין דירות עבור המטה של הבנק המסחרי ההונגרי של פשט ובצד המגרש שהיה קרוב לדנובה נבנה בניין להשכרה עבור אנטל אייזלה. עוד לפני הבנייה הסכימו הבעלים ושני האדריכלים שבמקום התכנון המקורי, הבניין ייבנה על פי תוכניותיו של יוז'ף הילד, עם חזית תואמת לשני המבנים. הבניין הושלם בסביבות 1862.
נותן שם הבניין של היום, אמיל ז'רבו, היה קונדיטור שווייצרי, והתיישב בהונגריה ב-1884, מי ש"פיתה" אותו להגר להונגריה היה הקונדיטור ההונגרי המפורסם הנריק קוגלר, מכיוון שלקוגלר לא היה יורש. ז'רבו הצטרף לקונדיטוריה העצמאית של קוגלר בבודפשט, שהעביר את חנותו לקומת הקרקע של בניין כיכר גיזלה ב-1870. בסתיו 1884, קיבל אמיל ז'רבו את הקונדיטוריה מקוגלר ורשם את עסקיו בשם "ז'רבו - יורשו של קוגלר". בשנת 1892, הוא קנה את הבניין משני הבעלים דאז, אנטל אייזלה ו"הבנק המסחרי ההונגרי של פשט". בשנת 1912, לפי תוכניותיו של שאנדור פלנר, בנה קומה רביעית על שלוש הקומות. דובדבני הקוניאק ולשונות החתולים שיוצרו בקונדיטוריה הפכו את המותג ז'רבו (Gerbeaud) למפורסם באירופה. לאחר שהפעיל את הקונדיטוריה במשך שלושים ושבע שנים הוא מת ב-1919 לאחר נפילת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית. קונדיטוריית ז'רבו זכתה להצלחה רבה בבודפשט, שהמוצר הפופולרי ביותר בה היה דובדבני קוניאק (עשוי מדובדבן חמצמץ שנקרא באנגלית sour cherry), ומאוחר יותר ה"פרוסות ז'רבו" (Slice of Gerbeaud) המפורסם מאוד. שכלל לא היה קיים בזמנו של אמיל ז'רבו. בין השנים 1948-1984 היה הייתה שמה "קונדיטוריית ורשמרטי" שפעלה במקומה. קפה ז'רבו המקורי במקום הולאמה ב-1948 ושמה שונה בחזרה לקפה ז'רבו רק ב-1984. בית הקפה שימש במשך שנים גם להצגת קולקציות אופנת העלית של המעצבת היהודייה-הונגרייה קלרה רוטשילד.
בשנת 1995, הקונדיטוריה שהייתה מנוהלת על ידי HungarHotels (Hungária Szálloda és Étterem Vállalat), וכן הנכס כולו והסימן המסחרי נרכשו גם על ידי איש העסקים הגרמני ארווין מילר, אשר ביצע מודרניזציה בהתאם לדרישות הטכניות העדכניות ביותר במהלך שחזור שנמשך שנה בשנת 1997 ושיפץ את כל הבניין.   כיום, בניין הקונדיטוריה ובניין המשרדים של ז'רבו מאכלס את קונדיטוריית ז'רבו ואת בית הקפה, כמו גם שטחי משרדים אקסקלוסיביים בשלוש קומות, שבבעלות Immo-Müller Kft. האטריום בעל גג הזכוכית בחצר הפנימית משמש כחדר אירועים.
גלריית תמונות

בניית המטרו לפני בית הקפה בשנת 1896
בניין ז'רבו בסביבות 1900
הכניסה לקפה ז'רבו ב-2012
בית ז'רבו בתאורת לילה 2007
בית ז'רבו 2020
העוגה המפורסמת פרוסת ז'רבו
סימן המסחר של בית הקפה
משטח הופעות בבית הקפה
המרחב הפנימי ב-2009
מאמרים קשורים

גזה סקאל
ראו גם

אתר בית ז'רבו
לקריאה נוספת

אתר האינטרנט של קונדיטוריית ז'רבו gerbeaud.hu
מפגש ההיסטוריה והעתיד בבית ז'רבו
הערות שוליים

↑  Gerbeaud Legenda, cukrasz.eoldal.hu
↑  Édes élet Budapest szívében – Gerbaud Gasztronómia Kft., bet.hu
↑  Gerbeaud-ház Budapest, kitervezte.hu
↑  Saly, Noémi (2011). A régi pesti városfal mentén. fekete sas kiadó.
↑  A Német Színháztól a Luxus Áruházig – a Vörösmarty tér története, pestbuda.hu, ‏2018-08-06 (בהונגרית)
↑  A cukrász, aki sütemény lett. A Gerbeaud-sztori, magyarkonyhaonline.hu
↑  A Gerbeaud-ház bonbon, mignon macskanyelv, urbface.com
↑  Gerbeaud- A leghíresebb európai cukrász halála, huszadikszazad.hu
↑  Mezei Mária: a Zserbo-bo-bo-bo-ban, youtube.com
↑  Sütimesék: A zserbó, mindmegette.hu
↑  Magyar márkák története Gerbeaud, hvg.hu
↑  A Gerbeaud prémium csokoládéval jelenne meg a piacon, hvg.hu
↑  Gerbeaud történet, gerbeaud.org
↑  Gerbeaud Ház 1051 Budapest, Vörösmarty tér 7-8., rendezvenyhelyszinek.hu
רורי קינן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 ביוני 1980 (בן 44) דבלין, אירלנד 
 מדינה:  אירלנד 
 תקופת הפעילות:  מ-1999 
 מקום לימודים:  טריניטי קולג' 
 פרופיל ב-IMDb
 
רורי קינן (באנגלית: Rory Keenan; נולד ב-9 ביוני 1980) הוא שחקן אירי.
ביוגרפיה

קינן נולד בדבלין שבאירלנד. הוא למד בבית הספר CUS בעיר דבלין, שם שיחק רוגבי. הוא משחק בעיקר בתיאטרון, והרבה להופיע בתיאטראות בלונדון. בנוסף להופעותיו בווסט אנד שיחק קינן מגיל צעיר גם בקולנוע ובטלוויזיה.
ב-2016 שיחק קינן במחזה "ז'אן ד'ארק" ובמחזה "Welcome Home Captain Fox" בתיאטרון דונמר ורהאוס. בטלוויזיה השתתף במיני-סדרה "מלחמה ושלום" ובסדרה "כנופיית ברמינגהאם".
עוד בתיאטרון עבד קינן עם התיאטרון המלכותי הלאומי במחזה "The Kitchen", במחזה "Damned By Despair and Liola", במחזה "פילדלפיה, הנה אני בא!", וב-"Dublin Carol" בדונמר ורהאוס.
קינן הופיע בתפקידים ראשיים באירלנד בתיאטרון אבי, וגילם את הדמות הראשית במחזות "המלט" ו"מקבת'". על הופעתו במחזה "The Last Days of the Celtic Tiger" זכה קינן בפרס התיאטרון של עיתון אייריש טיימס לשחקן המשנה הטוב ביותר.
ב-2017 החל קינן להופיע בתפקיד אריק בסדרת הדרמה של רשת RTE "חוקים משלה" בכיכובה של איימי הוברמן. ב-2018 גילם את לאופולד בסדרה "ורסאי" של ה-BBC.
חיים אישיים

בשנת 2019 נישא לשחקנית הבריטית ג'מה ארטרטון לאחר שנתיים של זוגיות.
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1999 | אריסטוקרטים | Aristocrats | ג'ורג' | מיני-סדרה |
| 2001–2002 |  | On Home Ground | קווין קינג |  |
| 2003 |  | The Clinic | מייקל | סדרת טלוויזיה (6 פרקים) |
| 2005 |  | Showbands | קית' | מיני-סדרה |
| 2011 | בראשית | Primeval | מייקל | סדרת טלוויזיה (פרק אחד) |
| 2012 |  | Birdsong | ברנן | מיני-סדרה |
| 2014 | כנופיית ברמינגהאם | Peaky Blinders | דונאל |  |
| 2016 | מלחמה ושלום | War & Peace | ביליבין | מיני-סדרה |
| 2016 |  | Stan Lee's Lucky Man | סיימון | סדרת טלוויזיה (10 פרקים) |
| 2017–2018 | חוקים משלה | Striking Out | אריק | סדרת טלוויזיה (10 פרקים) |
| 2022 | חוקי המשחק | Rules of the Game | יו אוונס | מיני-סדרה (4 פרקים) |
| 2024 | המשטר (אנ') | The Regime | פיטר | 5 פרקים |
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2002 | שלטון האש | Reign Of Fire | דוון |  |
| 2003 |  | Benedict Arnold: A Question Of Honor | Malitiaman | סרט טלוויזיה |
| 2003 | אינטרמישן | Intermission | אנתוני לאורי |  |
| 2004 | הקסם של אלה | Ella Enchanted | אוטו |  |
| 2005 |  | Showbands | קית' | סרט טלוויזיה |
| 2006 |  | Pride And Joy | רורי לאולור |  |
| 2009 |  | Zonad | גאי הנדריקסון |  |
| 2009 | מאה בקרים | One Hundred Mornings | מארק |  |
| 2010 |  | The Crush | החבר |  |
| 2011 | שומר חוק | The Guard | מקברייד |  |
| 2011 |  | National Theatre Live: The Kitchen | קווין |  |
| 2012 |  | Keys To The City | פול |  |
| 2012 |  | Earthbound | גורדון |  |
| 2016 | גרימסבי | Grimsby | ג'יימס ת'ורבק |  |
| 2016 |  | The Young Messiah | השד |  |
פילמוגרפיה > תיאטרון

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2007 |  | Saved | פרד | תיאטרון אבי |
| 2007 | דון קרלוס | Don Carlos | דון קרלוס | תיאטרון Rough Magic |
| 2009 |  | The Last Days Of The Celtic Tiger | רונן | תיאטרון אולימפיה פרס התיאטרון לשחקן המשנה הטוב ביותר של האייריש טיימס |
| 2009 | מקבת' | Macbeth | מקבת' |  |
| 2010 | חשיבותה של רצינות | The Importance Of Being Earnest | ג'ק |  |
| 2010 |  | The Big Fellah | רואיירי | תיאטרון ליריק המרסמית' |
| 2011 |  | Lakeboat/Prairie du Chien | פרד | תיאטרון ארקולה |
| 2011 |  | The Kitchen | קווין | התיאטרון המלכותי הלאומי |
| 2012 |  | Dublin Carol | מארק | דונמר ורהאוס |
| 2012 | פילדלפיה, הנה אני בא! | Philadelphia Here I Come | גאר פרייבט | דונמר ורהאוס |
| 2012 | התיאטרון המלכותי הלאומי | Damned By Despair | פדריסקו |  |
| 2013 |  | Liola | ליולה | התיאטרון המלכותי הלאומי |
| 2015 |  | Someone Who'll Watch Over Me | אדוארד | תיאטרון פסטיבל צ'יצ'סטר |
| 2016 |  | Welcome Home Captain Fox | ג'ין | דונמר ורהאוס |
| 2016 | השחף | The Seagull | טריגורין | פסטיבל התיאטרון של דבלין |
| 2016 | ז'אן ד'ארק | Saint Joan | האינקוויזיטור | דונמר ורהאוס |
| 2018 | מסע ארוך אל תוך הלילה | Long Day's Journey into Night | ג'יימס טיירון | תיאטרון וינדהאם |
הערות שוליים

↑  "Rory Keenan | Interview — LondonCalling.com". londoncalling.com (באנגלית). נבדק ב-2017-02-08.
↑  "Review Round-Up: Critics crow for Philadelphia, Here I Come". WhatsOnStage.com. נבדק ב-2017-02-07.
↑  "Abbey Theatre leads Irish Times Theatre Awards | News | The Stage". The Stage (באנגלית אמריקאית). 2008-02-26. נבדק ב-2017-02-06.
↑  "Rory Keenan "had a laugh" filming with Amy Huberman". RTE.ie (באנגלית). 2017-01-07. נבדק ב-2017-02-08.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2017132161  VIAF: 14150807302618861371   WorldCat (עם VIAF): 14150807302618861371
קפה הנס וגרץ

| --- | --- |
בעלות המקום, לאה סוטנדורף-סאנד ונעמי אלטרץ-מילר, בגינת בית הקפה (1980)בעלות המקום, לאה סוטנדורף-סאנד ונעמי אלטרץ-מילר, בגינת בית הקפה (1980)
 מידע כללי
 סוג:  בית קפה 
 כתובת:  עמק רפאים 44 
 מיקום:  ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1979
 תאריך פתיחה רשמי:  1979 
 תאריך פירוק:  1981 
 קואורדינטות:  31°45′46″N 35°13′06″E﻿ / ﻿31.762689038479°N 35.218262216865°E﻿ / 31.762689038479; 35.218262216865
  (למפת ירושלים מוגדלת) קפה הנס וגרץ(למפת ירושלים רגילה) קפה הנס וגרץ(למפת הרי ירושלים רגילה) קפה הנס וגרץ(למפת הרי ירושלים מוגדלת) קפה הנס וגרץ
 
כרטיס הביקור של קפה "הנס וגרץ"
קפה הנס וגרץ היה בית קפה שפעל באזור המושבה הגרמנית ורחוב עמק רפאים בירושלים בשנים 1979–1981, והיה מרכז תרבותי של סטודנטים, אנשי אמנות, אנשי אקדמיה ואינטלקטואלים ירושלמיים. פעילותו הייתה הסנונית הראשונה למעבר של מסעדות ובתי קפה רבים ממרכז ירושלים לאזור עמק רפאים, והפיכתו של אזור עמק רפאים למרכז קולינרי ומרכז בילוי.
היסטוריה

קפה "הנס וגרץ" הוקם באוקטובר 1979 במושבה הגרמנית בירושלים, והיה בית הקפה הראשון בשכונה, כשהמושג "קפה שכונתי" טרם היה נפוץ. המקום היה מפגש חברתי לתושבי השכונה, לסטודנטים, לאמנים ולאינטלקטואלים.
היסטוריה > הנשים-המקימות

הקפה הוקם על ידי שלוש יזמיות: לאה סוטנדורף-סאנד, שגדלה בהולנד וחזרה למקום הולדתה, המושבה הגרמנית, כעולה חדשה, נעמי מילר-אלטרץ, ירושלמית ותיקה (שבעלה אלי אלטרץ, שאותו הכירה בבית הקפה, נרצח ב-1990 בפיגוע בשכונת בקעה), ואיזבל בלאק-ברוידא, שעלתה מאנגליה (איזבל הצטרפה לשתיים הראשונות קצת יותר מאוחר).
מקימות בית הקפה, הרבו לשבת בבתי קפה במרכז ירושלים, והחליטו שחסר מקום פשוט, נעים ויותר קהילתי בשכונה. הרעיון המרכזי היה לאפשר לשכנים ל"הגיע בנעלי בית", לשבת שעה ארוכה על כוס תה או בקבוק בירה, ולאפשר גם לנשים להגיע לבדן (דבר שלא היה מקובל ברוב בתי הקפה באותה תקופה).
היזמיות שכרו בית חד קומתי שנועד לשימור ברחוב צבי גרץ, פינת רחוב דור דור ודורשיו, ובתקציב מצומצם ובעזרת חברים, נפתח המקום תוך זמן קצר.
היסטוריה > קביעת השם

השם "הנס וגרץ", שהיה בעל ייחוד בזמנו, ונשאר חקוק בזיכרון, נקבע משלושה טעמים:
א. "הנס" הוא שם הולנדי טיפוסי (לאה סוטנדורף-סאנד, שהגיעה מהולנד, רצתה להקנות למקום נופך הולנדי), ו"גרץ" הוא שם משפחתו של ההיסטוריון צבי (היינריך) הירש גרץ, שעל שמו קרוי הרחוב, שבו היה ממוקם בית הקפה.
ב. השם מעורר אסוציאציה לסיפור הילדים הגרמני "הנזל וגרטל" (בגרמנית: Hansel und Gretel). הסיפור מופיע אצל האחים גרים, ידוע גם בגרסתו העברית כעמי ותמי, ועוסק באח ואחות ש"איבדו את דרכם ביער".
ג. בסיפור הילדים, מגיעים הגיבורים לביתה של מכשפה שקירותיו בנויים מעוגיות ומממתקים. חומרי הבנייה של הבית מהווים גם הם קישור אסוציאטיבי לעוגות ולמאכלים שהוגשו בבית הקפה.
שם המקום בשפה ההולנדית (Hans & Grietje), הפך לחלק מהלוגו של המקום, והודפס על כרטיסי הביקור של המקום ועל תפריטי האוכל.
היסטוריה > הפעילות

ערב הפתיחה (שמועדו לא פורסם בכתב, אך עבר מפה לאוזן בחוג החברים של שלוש השותפות), היה מוצלח. הגיעו כל "המי ומי", והגיעו גם כתבים של המקומון "כל העיר" שהיה אז בחיתוליו. כך שהפרסום היה רב והמקום הצליח יותר מהצפוי.
מדורי הרכילות במקומונים (גם "ידיעות ירושלים" נולד באותה תקופה), הרבו לכתוב ולדווח על הקורה במקום.
בנוסף לכמה סוגי קפה ותה היה גם בר משקאות אלכוהוליים עשיר, ותפריט אוכל קטן אך קבוע: מרקים טריים שהוכנו במקום, לצד לחם עם חמאת שום (שהיה חידוש בתפריט של הימים ההם), פלטת גבינות, ושלוש עוגות שנאפו על ידי השותפות מדי יום.
במקום היו גם משחקי קופסה, לשימוש הלקוחות, כמו: שש בש, שחמט, מונופול, רמיקוב, דוקים ועוד. היו גם תערוכות מתחלפות של אמנים בתחילת דרכם, ערבי קריאה וספרות, ערבי נגינה ושירה, סדנאות יוגה ומדיטציה (שהיוו חידוש תרבותי בזמנן) ובעיקר אווירה נעימה ו'לא מכופתרת', שעודדה שיחות בין באי המקום, גם אם לא הכירו זה את זה.
מכיוון שרחוב גרץ היה מוגדר כאזור מגורים בלבד, לא קיבל בית הקפה רישיון מהעירייה, ולאחר חצי שנה נאלצו השותפות להעביר את בית הקפה למבנה אחר בשכונה, ברחוב עמק רפאים 44 (מול בריכת ירושלים), באזור שהיה מוגדר כאזור מגורים ועסקים.
הקהל היה מגוון ביותר – ישראלים ועולים ותיקים וחדשים, אמנים, עיתונאים, כדורגלנים, פסיכולוגים, עורכי דין, קבלנים, סטודנטים ומרצים, חקלאים, צלמים, כלכלנים, וכן 'קולגות' - בעלי בתי קפה אחרים.
גם במיקום החדש היה קושי בקבלת רישיון עסק בגלל התנגדות חלק מהשכנים. בעלות בית הקפה יזמו עצומה לטדי קולק, ראש העיר, שעליה חתמו עשרות מבאי הקפה, ובעקבות העצומה, התקבל הרישיון המיוחל.
לאחר כשנתיים פרשו שתיים מן השותפות: נעמי מילר ואיזבל בלאק מסיבות אישיות. אז חברו לשותפה השלישית, לאה סוטנדורף, שני שותפים חדשים, והמקום המשיך לפעול תחת השם "אפריל" עד אמצע 1983, ואז נסגר.
עם סגירתו של בית הקפה החלה פריחה הדרגתית של רחוב עמק רפאים כרחוב שופע מסעדות ובתי הקפה. קפה "הנס וגרץ" סימן מגמה מובהקת בהתפתחותה של ירושלים: מעבר ממרכז העיר (שעד אז היה המקום הכמעט-בלעדי שבו היו מרוכזים בתי הקפה והמסעדות), לאזורים נוספים ברחבי העיר ובראשם אזור עמק רפאים, ובכך חשיבותו להיסטוריה של חיי הפנאי בעיר.
לקריאה נוספת

טובה צימוקי, "הולנד בירושלים" (על "הנס וגרץ" במדור "מקום חדש"), ידיעות ירושלים, נובמבר 1979.
"למה מטפסים על לאה", ידיעות אחרונות, 31 באוקטובר 1980.
דן עופרי, "סיבה למסיבה", כאן ירושלים (מקומון), 21 בנובמבר 1980.
אריאלה יואב, "המדיטציה האדומה של מחפשי האור" (כתבה על חוג מדיטציה שנערך בקפה "הנס וגרץ"), קול ירושלים (מקומון), 27 בפברואר 1981.