שחזור דנטלי
סוגי חומרים

סגסוגת
סגסוגות היציקה הבאות משמשות בעיקר לייצור כתרים, גשרים ושיניים תותבות. טיטניום, בדרך כלל טהור מסחרי אך לעיתים סגסוגת 90%, משמש כעוגן להשתלות שיניים מכיוון שהוא תואם ביולוגי ויכול להשתלב בעצם.
סגסוגות מתכתיות יקרות
זהב (טוהר גבוה: 99.7%)
סגסוגות זהב (עם תכולת זהב גבוהה)
סגסוגת זהב-פלטינה
סגסוגת כסף פלדיום
סגסוגות מתכתיות בסיסיות
סגסוגת קובלט כרום
סגסוגת ניקל-כרום
אמלגם
אמלגם מורכב מסגסוגות שנוצרות על ידי תגובה בין שתי מתכות או יותר, אחת מהן כספית. זהו חומר משקם קשיח והוא בצבע אפור כסוף. אחד החומרים המשקמים הישנים הישנים ביותר שעדיין נמצאים בשימוש. בעבר נעשה שימוש נרחב באמלגם שיניים עם הצלחה גבוהה, אם כי לאחרונה הפופולריות שלו פחתה בגלל מספר סיבות. פיתוח חומרי שחזור אלטרנטיביים מלוכדים, עלייה בדרישה לשחזורים אסתטיים יותר ולתפיסות ציבוריות הנוגעות לסיכונים הבריאותיים הפוטנציאליים של החומר.
ההרכב של אמלגם דנטלי נשלט על ידי תקן ISO לסגסוגת אמלגם שיניים (ISO 1559). המרכיבים העיקריים של אמלגם הם כסף, בדיל ונחושת. מתכות אחרות וכמויות קטנות של יסודות מינוריים כמו אבץ, כספית, פלדיום, פלטינה ואינדיום נמצאים גם כן. גרסאות קודמות של אמלגמות שיניים, הידועות כאמלגמות 'שגרתיים', כללו לפחות 65% כסף, 29% בדיל ופחות מ־6% נחושת. לאחר שנת 1986, שיפורים בהבנת מבנה אמלגם הולידו סגסוגות אמלגם מועשרות בנחושת, המכילות בין 12% ל-30% נחושת ולפחות 40% כסף. הגדלת אחוזי הנחושת שיפרה את תגובת ההחלפה של אמלגם, מה שמעניק עמידות בפני קורוזיה וחוזק מוקדם לאחר ההקמה.
אינדיקציות אפשריות לאמלגם הן לשיקום מסב עומס בחללים בינוניים עד גדולים בשיניים עורפיות, ובבניית ליבה כאשר השחזור הסופי יהיה שחזור יציקה בדרך עקיפה כמו כתר או שומר גשר לשיניים. התוויות נגד אמלגם הן חשובות למטופל בשל צבע החומר במצב של אסתטיקה. יש להימנע מחומר זה אם למטופל יש היסטוריה של רגישות לכספית או למרכיבי אמלגם אחרים. מלבד זאת, נמנעים להשתמש באמלגם אם קיים אובדן גדול של חומר השן כך שלא ניתן לייצר חלל שמחזיק מעמד, או אם יהיה צורך בהסרה מוגזמת של חומר השיניים הבריאותיות לייצור חלל מסוג זה.
היתרונות של האמלגם כוללים עמידות – אם מציבים אותו בתנאים אידיאליים, יש עדויות לביצועים קליניים טובים לטווח הארוך של השחזורים. זמן ההשמה של אמלגם קצר בהשוואה לזו של חומרים מרוכבים וניתן לבצע את השחזורים תוך פגישה אחת בלבד. טכניקות שמשתמשות בחומר זה יש להן פחות סיבוכים בהשוואה לשחזורים מרוכבים המשמשים לאותה מטרה. אמלגם דנטלי הוא אטום לקרינות וזה מועיל להבדיל בין החומר לרקמות השן בצילומי רנטגן לצורך אבחון עששת משנית. עלות השיקום בדרך כלל זולה יותר משחזורים מרוכבים.
החסרונות של האמלגם כוללים איכות אסתטית נמוכה בשל צבעו. אמלגם אינו מתחבר בקלות לשיניים, ולכן הוא מסתמך על צורות מכניות של החזקה. דוגמאות לכך הן חיתוכים, חריצים או עמודי תעלות השורשים. במקרים מסוימים ישנה החובה להסיר כמות מוגזמת של מבנים בריאים של השיניים. לפיכך, חומרים חלופיים מבוססי מלט או יונומר זכוכית מבוסס צמנט משמשים במקום לשחזורים קטנים יותר, כולל בור ועששת סדקים קטנה. קיים גם סיכון להתמוטטות שולית בשחזורים. זה יכול להיות בגלל קורוזיה שעלולה לגרום ל"זחילה" ו"תעלה" של השחזורים. ניתן להגדיר זחילה כלחץ פנימי איטי ודֶּפורמציה של אמלגם כתוצאה מלחץ זה. השפעה זו מופחתת על ידי שילוב נחושת בסגסוגות אמלגם. חלק מהחולים עשויים לחוות תגובות רגישות מקומיות לאלגם.
אף על פי שכספית באמלגם אינה זמינה בצורת יסוד, החשש לרעילותו היה קיים מאז המצאת האמלגם כחומר דנטלי. זה אסור או מוגבל בנורווגיה, שוודיה ופינלנד. ראה מחלוקת אמלגם דנטלי.
זהב
השימוש בסתימות זהב הייתה נהוגה בתקופת מלחמת האזרחים האמריקנית. למרות השימוש הנדיר שלה כיום, בגלל המחירים היקרים ודרישת הכשרה מיוחדת, ניתן להשתמש בנייר זהב לשיקום שיניים ישיר.
שרף מורכב (קומפוזיט)
חומרים מרוכבים דנטליים, המתוארים בדרך כלל לחולים כ"סתימות לבנות", הם קבוצת חומרים משוחזרים המשמשים ברפואת שיניים. ניתן להשתמש בהם בשחזור ישיר למילוי החללים שנוצרו מעששת וטראומה, הצטברות קלה לשחזור השיניים שעברו שחיקה (אובדן משטח השן) ומילוי מרווחים קטנים בין השיניים (פורניר לבאלי). מרוכבים דנטליים משמשים גם כשחזור עקיף לייצור כתרים ושיבוצים במעבדה.
חומרים אלה דומים לאלה המשמשים בסתימות ישירות וצבע שלהם זהה לצבע השיניים. חזקתם ועמידותם אינן גבוהות כמו אלה של שחזורים העשויים מחרסינה או מתכת והם נוטים יותר לשחיקה ושינוי צבע.
כמו בחומרים מרוכבים אחרים, מורכב דנטלי מורכב בדרך כלל ממטריקס מבוסס שרף, המכיל מתקרילט או אקרילט שונה. שתי דוגמאות של מונומרים ששימושם נפוץ כוללים ביספנול (A – glycidyl methacrylate (Bisma ו-urethane dimethacrylate) UDMA), יחד עם dimethacrylate גליקול Tri-אתילן (TEGMA. (TEGMA הוא אשר ניתן להשתמש בו כדי לשלוט בצמיגות, מאחר ש-Bis GMA הוא מולקולה גדולה עם צמיגות גבוהה, לטיפול קליני קל יותר.
מילוי אנ-אורגני כגון סיליקה, קורץ או זְכוּכִית מסוגים שונים, מתווסף להפחתת הצטמקות הפילמור על ידי תפיסת נפח וכדי לאשר אטימותם קומונמר לגלי הרדיו של המוצרים בגלל שקיפות ברכוש אשר יכול להועיל באבחון עששת בשיניים סביב שחזורי שיניים. חלקיקי המילוי מעניקים לחומרים המרוכבים עמידות בפני שחיקה. ההרכבים משתנים מאוד, עם תערובות קנייניות של שרפים שיוצרים את המטריצה, כמו גם מילוי זכוכית וקרמיקה מזכוכית. נעשה שימוש בחומר צימוד כגון סילן לשיפור הקשר בין מטריצת שרף לחלקיקי מילוי.
חבילת יוזם מתחיל בתגובת הפילמור של השרפים כאשר אנרגיה חיצונית מוחלת (אור/חום וכו'). לדוגמה, קמפורקינון יכול לעבור עירור על ידי אור כחול באורך גל קריטי של 460–480 nm כדי להניב רדיקלים חופשיים נחוצים כדי להתחיל בתהליך.
לאחר הכנת השן משתמשים בפריימר דק או בחומר מליטה. מרוכבים מודרניים מפולימרים בשיטת ה-פוטו (photo-polymerized) מוחלים ונרפאים בשכבות דקות יחסית, כפי שנקבע על פי אטימותם. אחר הריפוי, המשטח הסופי יהיה מעוצב וממרק.
מלט זכוכית יונומר
מלט זכוכית יונומר (Glass Ionomer Cement - GIC) הוא סוג של חומרים הנפוצים ברפואת שיניים כחומרי מילוי ישירים או לצורך שחזור עקיף. ניתן להשתמש ב-GIC גם כחומר בטנה בכמה שחזורים להגנה נוספת. חומרים אלה צבעיהם זהה לצבע השיניים והוצגו בשנת 1972 לשימוש כחומרי שחזור לשיניים קדמיות (במיוחד לאזורים נשחקים).
החומר מורכב משני מרכיבים עיקריים: נוזל ואבקה. הנוזל הוא המרכיב החומצי המכיל חומצה פוליאקרילית וחומצה טרטרית (נוסף לשליטה על מאפייני השיבוץ). האבקה היא המרכיב הבסיסי המורכב מזכוכית נתרן אלומינו-סיליקט. המאפיינים של מלט יונומר העשוי מזכוכית הופכים אותו לחומר שימושי בשחזור הפגיעה הנעשאת מעששת באזורי לחץ נמוך, כגון משטח חלק וחללים פרוקסימליים קדמיים קטנים בשיניים הראשוניות.
יתרונות השימוש במלט יונומר מזכוכית:
תוספת של חומצה טרטרית ל-GIC מובילה לזמן התקנה קצר יותר, ומכאן לספק תכונות טיפול טובות יותר. זה מקל מאוד את השימוש בחומר זה במרפאה.
GIC אינו דורש קשר, הוא יכול להיצמד לאמייל ולדנטין ללא צורך בחומר ביניים. ל-GIC יכולת איטום טובה המונעת את הדליפה סביב שולי השחזור ומפחיתה את הסיכון לעששת משנית.
GIC מכיל ומפריש פלואור לאחר ההצבה ולכן הוא מסייע במניעת פגיעות הנגרמות כתוצאה מעששת בשיניים.
יש לו תכונות תרמיות טובות והתרחבותו כתוצאה מגירוי דומה לדנטין.
החומר אינו מתכווץ בהגדרה כלומר אינו כפוף להתכווצות ולדליפות קטנות מאוד (באנגלית: microleakage).
GIC הוא גם פחות רגיש לכתמים ושינויי צבע בהשוואה לקומפוזיט.
חסרונות השימוש במלט זכוכית יונומר:
ל-GIC נוטה לעבור שחיקה ובלייה, הם בדרך כלל חלשים לאחר ההתקנה ואינם יציבים במים אולם זה משתפר עם הזמן ותגובות ההתקדמות מתרחשות. בשל החזק הנמוך של ה-GICs אינם מתאימים להצבה בחללים הנמצאים באזורים האחראיים על נשיאת עומס גבוה.
החומר רגיש ללחות בזמן התקנתו הראשונה.
GIC משתנה בשקיפות ולכן הוא יכול להיות בעל אסתטיקה (תכונות יופי) ירודה, ובולט במיוחד בהתקנה על השיניים הקדמיות.
תהליכים כימים של יונומר זכוכית: יונומר זכוכית פותח כדי לשלב את תכונותיו של מלט היונומר זכוכית עם טכנולוגיה מורכבת. היונומר יכול להגיע בצורת אבקה או נוזל.
האבקה מכילה פלורו-אלומינו-סיליקט זכוכית, זכוכית בריום, אשלגן פרסולפט, חומצה פוליאקרילית וחומצה טרטרית.
ליונומר יש מספר שימושים ברפואת שיניים. הוא יכול לשמש כחומר זמני וקבוע למילוי השן, ניתן למרוח אותו כחומר לאיטום סדקים, ניתן להשתמש בו לשחזור שיניים במשנן הקבוע ובמשנן הנשיר. היונומר נחשב לקל לשימוש ולחומר מאוד נפוץ בעולם רפואת השיניים.
יתרונותיו של היונומר:
מספק קשר טוב לשכבות השן, לדנטין ולאמייל.
מסיסות נמוכה יותר בנוזל.
הוא מקנה מראה אסתטי מרשים.
נוח יחסית לשימוש.
חסרונותי של היונומר:
הוא יכול להגיב עם חומרים בחלל הפה וכך לגרום לנזק לרקמת השן.
החומר מגיב בצורה טובה עם מים לכן יכול לספוח מים לתוכו.
החומר נחשב רעיל ולכן מצריך איטום מוחלט בינו לבין הרקמות הפעילות.
קומפומר
קומפומר הוא חומר נוסף שנעשה בו שימוש ברפואת השיניים. החומר בעל גוון לבן המתאים לגוון השן. אולם השימוש בו לא נפוץ.
הקומפומריים נוצרו על ידי שינויים מורכבים עם פולי-אסיד במאמץ לשלב מאפיינים רצויים של רפואת שיניים מורכבת, וזה על מנת להשתמש באסתטיות הטובה שלהם.
לקומפומריים הדנטליים יש יתרונות, היתרון האסתטי והיתרון של יכולת שחרור פלואוריד לאורך זמן. אך אלו אינם מספיקים על מנת להתעלות על התכונות המכניות הגרועות שלהם ולכן השימוש בקומפומר מוגבל.
לקומפומרים עמידות נמוכה לדחיסה, היכולת שלהם לשנות את צורתם נמוכה, הגמישות של החומר נמוך יחסית והשחיקה של הקומפומרים גבוה יחסית לשאר החומרים הנצרכים בעולם רפואת השיניים.
בנוסף ישנם גם חסרונות כימיים, הקומפומר אינו מסגול להתחבר ישירות לרקמת השן, השימוש בהם מצריך שילוב של חומר חיבור נוסף.
ניתן להשתמש בקומפומר כחומר שיקום באזורים אשר אינם נתונים ללחץ ועומס כבד. בנוסף ניתן להשתמש בהם לצורך טיפול בחללים פנימיים יותר בתעלות שורש השן. כמו כן ברפואת שיניים לילדים לצורכי איטום סדקים של השן.
ניתן לשלב אותם עם חומרים אחרים כגון סגסוגות יציקה של קרמיקה-מתכתית למטרת ייצור גשרים לילדים.
פורצלן (קרמיקה)
"פורצלן מלא" הוא פורצלן שמשתמשים בו ברפואת שיניים ושמו הנוסף הוא "פורצלן דנטלי". הוא מתאפיין ביכולת שלו לעמוד בטמפרטורות גבוהות, הוא חומר חזק ועמיד. השימוש בו הוא לכתרים גשרים ומילוי חורים בשן. ניתן להשתמש בו בטיפול באמייל של השן בגלל הגוון שלו שדומה מאוד לגוון האמייל.
סוג נוסף של פורצלן מכונה " פורצלן שהתאחד עם מתכת", הוא מקנה עמידות רבה ומוצקות איתנה לכתרים וגשרים שעשויים ממנו. החומר הנוצר הוא חומר חזק, מוצק, עמיד מפניי לחצים ומפניי שחיקה.
תכונות החוזק נובעות משילוב של שני החומרים יחד, מתכת לבדה אינה מתאפיינת בתכונות אלו.
אחד היתרונות של טיפולי שיניים ממוחשבים כוללת בתוכה את השימוש בקרמיקה מעובדת כלומר קרמיקה הניתנת לשינויים פיזיקליים.
הקרמיקה נמכרת בצורתה הלא סופית, כך שיהיה ניתן לערבב אותה יחד עם חומרים מתכתיים אחרים לקבלת תוצרים קשיחים עמידים ומותאמים יותר לרפואת השיניים.
הדרכים בהן עושים את השילובים בין החומרים השונים לבין הקרמיקה, הן באמצעות חימום לטמפרטורות גבוהות וערבוב של הפורצלן יחד עם חומרים כימים שונים, לדוגמה ליתיום (Li2Si2O5) וזרקונים דו-חמצני (ZrO2).
בניסיונות הקודמים להשתמש בחומרים כמו זירקוניום דו-חמצני לבדם לא צלחו.זה בגלל חוסר התאמתם לצרכים של רפואת השיניים עם הוספת הפורצלן הקרמי יחד עם החומרים המתכתיים צלחו הניסיונות.
החומרים האלה משמשים כחומרי גלם שמהם מכינים גשרים, שתלים וסיכות שורש.
יתר על כך צבעה של הסגסוגת תואם את צבעו של האמייל של השן, ולכן ניתן להשתמש בה כחומר אסתטי חזק ועמיד.
הביקוש לשילובים שנוצרים מאיחוד של הפורצלן יחד עם מתכות נוספות הולך וגדל בעולם רפואת השיניים.