stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
באקארה (צמד)

| --- | --- |

באקארה, 1977
 מקום הקמה:  מדריד, טולדו 
 תקופת הפעילות:  1977–1981 (כ־4 שנים)
 סוגה:  מוזיקת פופ, יורודיסקו 
 חברת תקליטים:  RCA, ברטלסמן מיוזיק גרופ, RCA Corporation 
 https://www.Baccara-Oficial.com
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 מאייטה מאטאוס מריה מנדיולה
 
הרכב "באקארה החדשה" בהופעה בנורווגיה, ספטמבר 2010
באקארה (בספרדית: Baccara) היה צמד מוזיקלי ספרדי, אשר הורכב מהזמרות מאייטה מאטאוס ומריה מנדיולה (אנ').
סינגל הבכורה של הצמד, "Yes Sir, I Can Boogie", אשר יצא לשווקים ב-1977, הפך במהירות לסנסציה בינלאומית, הגיע למקום הראשון במצעדי הפזמונים במדינות רבות ברחבי העולם, ולאורך השנים מכר בסך הכל מעל ל-16 מיליון עותקים ברחבי העולם, מה שהפך אותו לשיר הפיזי ה-9 הכי נמכר בכל הזמנים.
בשנת 1978 הצמד ייצג את לוקסמבורג באירוויזיון 1978 עם השיר "Parlez-vous français?" (אנ') שהגיע למקום השביעי בתחרות.
קריירה

מאטאוס ומנדיולה החלו את הקריירה שלהן כרקדניות בלהקת בלט בטלוויזיה הספרדית. בעוד שבתחילה הן עסקו רק בריקוד, בהמשך הן שילבו גם שירה במופע שלהן. בשנת 1977 מאטאוס ומנדיולה הקימו את באקארה. השם "בקארה" הוא שמו של זן של ורד בעל גוון אדום כהה (אנ'), בדומה לגווני הבגדים שהן נהגו ללבוש.
הפריצה הגדולה שלהן הגיעה כאשר מפיק מוזיקלי גרמני צפה בהופעה שלהן בפני בפני תיירים באיים הקנריים. בעקבות ההופעה הוא החל לסייע להן ליצור את הסגנון המוזיקלי הייחודי שלהן, אשר שילב השפעות של מוזיקה ספרדית עם מוזיקת הדיסקו של שנות ה-70.
השם באקארה הוא השם של סוג של ורד שחור.
סינגל הבכורה של הצמד, "Yes Sir, I Can Boogie", הפך ללהיט אדיר שהגיע למקום הראשון במצעדי הפזמונים במדינות רבות, כולל בגרמניה, בבריטניה ובשוודיה. זה היה גם הלהיט הראשון של אמן ספרדי שהגיע למקום הראשון במצעד הפזמונים הבריטי. האלבום הראשון שלה הצמד זכה להצלחה רבה בעיקר בזכות הלהיט הזה.
בשנת 1978 הצמד ייצג את לוקסמבורג באירוויזיון 1978 עם השיר "Parlez-vous français?" שהגיע למקום השביעי בתחרות והפך ללהיט במספר מדינות.
אלבומה השני של הלהקה, Light My Fire, כלל את השיר שאותו הלהקה ביצעה באירוויזיון.
בתחילת שנות ה-80 הפופולריות העצומה שהייתה למוזיקת הדיסקו בעשור הקודם החלה לדעוך ובעקבות כך גם ההצלחה של הצמד החלה לדעוך. בעקבות כך בשנת 1981 מאטאוס ומנדיולה בחרו לסיים את השותפות ולהתמקד במקום זאת בקריירות סולו. עם זאת, אף אחת מהן לא זכתה להצלחה משמעותית בקריירות הסולו לאורך השנים.
לאורך השנים גם מאטאוס וגם מנדיולה הקימו גרסאות חדשות משלהן של באקארה עם אמנים שונים. הגרסה של מנדיולה, אשר נקראה "באקארה החדשה", זכתה לפופולריות מסוימת בשנות ה-80.
בשנת 2007 יצא לשווקים אלבום אוסף עם השירים של הצמד לרגל 30 שנים להקמת הצמד.
מריה מנדיולה נפטרה בשנת 2021.
הערות שוליים

↑  "'Yes Sir, I Can Boogie' singer María Mendiola has died". NME. 12 בספטמבר 2021. נבדק ב-3 במרץ 2022. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "María Mendiola obituary". The Guardian. 13 בספטמבר 2021. נבדק ב-15 בספטמבר 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX91105  BnF: cb13953282m (data)  GND: 10278867-4  ISNI: 0000 0001 1548 0906  LCCN: no98038365  MusicBrainz: 07d64456-0220-4fb3-b6bf-bb9707b4eefb  NKC: xx0021327  VIAF: 312648764   WorldCat (עם VIAF): 312648764
רינה גלוק

| --- | --- |

 לידה:  14 בינואר 1933 ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  13 בינואר 2023 (בגיל 90)
 מקום לימודים:  התיכון לאמנויות הבמה  בית הספר ג'וליארד 
 
רינה גלוק (14 בינואר 1933 – 13 בינואר 2023) הייתה אמנית, רקדנית, יוצרת, מחנכת וחוקרת ישראלית ילידת ארצות הברית. הייתה ממייסדי להקת בת שבע, ומעמודי התווך של הפקולטה למחול באקדמיה למוזיקה ולמחול בירושלים.
ביוגרפיה

רינה גלוק נולדה בניו יורק ארצות הברית, להורים מהגרים מאירופה. בגיל שלוש שנים החלה לרקוד בהמלצת רופא המשפחה, שהתרשם מתת משקלה, ומאז לא הפסיקה. מגיל שש עד שלוש עשרה למדה אצל בלאנש אוונס מחול יצירתי. כשהייתה בת 13 הבינה אמה שהיא זקוקה להכשרה מקצועית כדי שתוכל להיות לרקדנית, ולכן הפסיקה את לימודיה עם בלאנש והצטרפה ל"ניו דאנס גרופ", הסטודיו הניו יורקי למחול מודרני. ב"ניו דאנס גרופ" למדה גלוק "טכניקת גראהם" עם סופי מסלו, את "טכניקת המפרי ווידמן" עם נונה שורמן, בלט עם רוני אאול, עם פרל פרימוס ג'יין דאדלי ועם איב ג'נטרי, שהזמינה את גלוק להצטרף ללהקתה. גלוק גם הוזמנה להצטרף ללהקת מסלו, דאדלי וביילס, שנקראה גם היא "New Dance Group Company".
בגיל 14, לאחר שנה ב"תיכון ג'וליה ריצ'מן" ובעודה רוקדת ב"ניו דאנס גרופ", התקבלה מבין מאות תלמידים ללימודי השנה השנייה בבית הספר למחול, שאך זה נפתח- High School of Performing Arts (אנ'). לימודיה כללו בלט קלאסי, טכניקות מודרניות, רפרטואר וכוריאוגרפיה (לבאן), היסטוריה של המחול, דרמה וכמובן כל המקצועות העיוניים על פי דרישות משרד החינוך בניו יורק. בשנת 1948, בגיל 15 בלבד, זכתה בפרס "Audition Winners", שניתן לרקדנים ולכוריאוגרפים מצטיינים. פרס זה זיכה אותה בהופעה מקצועית פומבית ראשונה באולם ימה"א ברח' 92, בריקוד שחיברה, "Johnny Has Gone For a Soldier".
ביוגרפיה > בית הספר ג'וליארד

בשנת 1951, עם סיום לימודיה בבית הספר התיכון לאמנויות הבמה ועם הקמתה של המחלקה למחול בבית הספר ג'וליארד – בית הספר הגבוה לאמנויות הבמה, זכתה להתקבל, שוב מבין פונים רבים. במהלך לימודיה בג'וליארד יצרה מספר מחולות, בהם הדואט על רות ונעמי, "רות" ו "עקורה משורש", שינקו ממוטיבים תנ"כיים, היו חדורי מודעות חברתית, התבססו על שירי עם וביטאו הזדהות עם המוחלש. יצירות אלה הועלו במסגרת "הבמה לרקדנים" ובמסגרת "קונצרטים למחול ישראלי" בניהולו של פרד ברק, בימה"א ברח' 92 בניו יורק. באותה שנה, התחדש הקשר בין גלוק למורתה בלאנש, בעקבות מחלתה של בלאנש והזדקקותה למורה מחליפה. בהדרכתה של בלאנש עברה גלוק הכשרה להוראת מחול.
ביולי 1948 נסעה לקורס הקיץ שהתקיים בקולג' של קונטיקט, הודות לעזרתה של מרתה היל, שסידרה לה מלגה. את היל הכירה גלוק, כשופטת בתחרות בה השתתפה ומאז נשארו בקשר. ב-1951 החלה ללמוד אצל מרתה גרהם במסגרת "ג'וליארד" והייתה לתלמידתה המובילה של גראהם. השיעורים אצלה נשאו אופי של מופע על הבמה. גראהם התמקדה בחומר בסיסי ובתפיסת יסוד שפיתחה, תוך הקפדה על ביצוע מדויק של כל תרגיל. הטכניקה של גראהם דיברה ישירות אל עמקי נשמתה של גלוק. כיוון לימודיה הקודמים של גלוק היה שונה. בלאנש אוון התנגדה לתרגול הטכני והמסוגנן של גראהם ולכן ביקרה בחריפות את החלטתה של גלוק ללמוד אצלה.
בנובמבר 1951 הכירה רינה גלוק את משה מורביץ, אמן וכנר, ולאחר פחות משנה נישאה לו. עם סיום לימודיה ב"ג'וליארד", ולאחר ביצוע מופע מחול משלה, הוענק לה תואר בוגרת במדעים. במופע רקדה גלוק את הדואט "רות" וקטעי סולו שונים משלה. המורה של גלוק לבלט היה אז אנטוני טיודור, שהדרכתו הייחודית ודרך הוראתו הן שעוררו בה את האהבה וההערכה לבלט הקלאסי. משיעוריו הבינה גלוק שאין זה משנה באיזו טכניקה או סגנון ריקוד בוחרים לרקוד, חשוב רק אם יש לריקוד משמעות, אם הוא מקרין כנות ועושר של דימויים פנימיים. גלוק כבר הייתה בפיתחה של קריירה כאחת הרקדניות הצעירות המובילות בניו-יורק, אך בשנת 1954 החליטו היא ובעלה לעזוב את ארצות הברית ולעלות לישראל.
ביוגרפיה > בישראל

רינה גלוק ומשה מורביץ התמקמו בדירה קטנה בתל אביב והתחילו להתכונן בנפרד להופעות ההיכרות הראשונות שלהם עם הקהל הישראלי. האתגר הראשון שעמד בפני גלוק, אותו צלחה, היה מציאת רקדנים וסטודיו לאימונים וחזרות. גלוק התקבלה על ידי קהיליית המחול בישראל בזרועות פתוחות והוזמנה ללמד ולערוך חזרות בסטודיו של מיה ארבטובה ושל דבורה ברטונוב, שם היו רצפות עץ – מצרך נדיר בימים ההם.
הופעת הבכורה של גלוק נערכה במרץ 1955, באולם תיאטרון האהל בתל אביב, היה זה ערב של קטעי סולו ודואטים, ישנים וחדשים שיצרה גלוק בארצות הברית ובארץ. הביקורות היו חמות, ובעקבות כך הוזמנה גלוק להופיע בקיבוצים ובערים ברחבי הארץ.
לאחר שנה של מגורים בתל אביב, עבר הזוג לקיבוץ בית אלפא, שם עבר מורביץ תקופת הכשרה טרם פגישתו עם גלוק במהלך לימודיו ב"ג'וליארד". את בימות המחול של ניו-יורק החליפה גלוק בבמות שאילתרו נגרי הקיבוצים והמושבים, בהופעות בחללים קטנים, בבתי-עם שבישובים הפריפריאליים: מדן ועד רביבים, מעפולה ועד באר שבע וירושלים. גלוק הופיעה עם יצירות היחיד שלה ובהמשך עם להקתה. היא הביאה עימה להופעותיה את ציוד הקול, המוזיקה והתאורה ולעיתים גם רצפת עץ ניידת. קודם שלבשה את בגדי הריקוד, עסקה בהכנת האולם להופעה המקצועית. לאחר שנה חזר הזוג לתל אביב.
גלוק הייתה חלוצת המחול המודרני בישראל, בכך שהביאה את טכניקת המחול של גרהם ארצה, והנגישה אותה לרקדנים וליוצרים כאן, באמצעות הופעותיה בכל הארץ עם מחולות שיצרה (חלקם בהשראת המקורות) בפני קהלים הולכים וגדלים, שהיו צמאים לאוצרות התרבות שהביאה. היא הקימה סטודיו למחול בתל אביב, שם, בנחישות ובתנאים פיזיים קשים השרישה את רוח המחול האמריקאי, שהציב דרישות מחמירות, שהיו בלתי מקובלות באותה תקופה. בזכות מקצועיותה ויסודיותה, ביקשה אותה גראהם ללמד את הטכניקה שלה. בסיועה של הברונית בת שבע דה רוטשילד, פתחה גלוק סטודיו מאובזר בתל אביב, אליו הצטרפו רקדנים נוספים מרחבי הארץ. הסטודיו של גלוק הפך למרכז הוראת הטכניקה וגיבש כוח אמנותי תוסס, שלימים היווה את שדרת המייסדים של להקת בת שבע. בשנת 1957 יזמה גלוק במשותף עם נעמי אלסקובסקי ורינה שחם פרויקט חדשני – "בימת מחול", מסגרת ראשונית שנוצרה כדי לאפשר מפגש פורה בין כוריאוגרפים ורקדנים ישראלים. שיתוף פעולה סביב יצירת שפה תנועתית ויצירתית, תוך צמצום התחרות המגבילה ומתוך תקווה להקים להקה מקצועית.
בשנת 1958, ארבע שנים לאחר עלייתה ארצה, כשהייתה בת 25, הוזמנה גלוק על ידי פרופ' חסיה לוי-אגרון ללמד באקדמיה למוזיקה ע"ש רובין בירושלים, ועל ידי שרה לוי-תנאי – ללמד את רקדני ענבל את יסודות המחול המודרני.
בפעילויותיה הרבות והמגוונות בעשור הראשון לעלייתה ארצה (1964-1954) הכשירה גלוק גם את הקהל שוחר המחול לצפייה ביצירות בעלות רוח שונה מזו אליה הורגל – צפייה במופעי ריקוד בסגנון אירופאי. שפת המחול המודרני שהביאה יצרה קרקע בשלה להופעותיה בעתיד של להקת בת שבע ושל להקות מחול מודרניות נוספות, שהוקמו ושהגיעו לכאן עם השנים.
ביוגרפיה > להקת בת שבע

באוקטובר 1963, הוזמנה גלוק על ידי בת שבע דה רוטשילד להצטרף ללהקה החדשה. האודיציות לרקדנים נערכו בנובמבר 1963 וגלוק התבקשה לתת את השיעור שהיווה את האודיציה, כאשר מרתה גרהם, בת שבע דה רוטשילד, האמן דני קרוון ואחרים, היו צוות השופטים.
מועד תחילת פעילותה של הלהקה נקבע לאביב 1964. גלוק התבקשה לאמן את הרקדנים בטכניקה של גרהם. ב-16 בדצמבר של אותה שנה קיימה להקת בת שבע את הופעת הבכורה שלה בתיאטרון הבימה בתל אביב. באותה הופעת בכורה, רקדה גלוק את תפקידה של מרתה גרהם ביצירה "הורודיה". הקהל היה נלהב וכן הביקורות. הייתה זו התחלה בלתי נשכחת ומבטיחה טובות, ציון דרך ממשי. מאז ואילך דובר על המחול בישראל במושגים של "לפני או אחרי הקמת להקת בת שבע".
רינה גלוק הייתה בין סוללות הדרך ומייסדי להקת בת-שבע ובמשך 18 שנים הייתה מעמודי התווך שלה – רקדנית מלאת אנרגיה, בעלת נוכחות בימתית ייחודית, שרקדה ביצירותיהם של גדולי הכוריאוגרפים של אותה תקופה: גראהם, מק'קייל, כהן, טטלי, רובינס ואחרים. היא קיבלה את תפקיד הסולנית (בחלקם תפקידיה של גראהם עצמה) בריקודים רבים וביניהם "הורודיה", "נבכי הלב", "הציידים האגדיים", "תנועות", "הכרם של מרתה", "חזרה...?" "שעשועי מלאכים" ובעוד רבים אחרים.
גלוק יצרה שש כוריאוגרפיות ללהקה: "נשים באוהל", "בבואות", "לעת ציפייה", "משחקים שאנו משחקים", "דמויות" ו"מסע", כאשר ברובם שיתפה פעולה עם המובילים שבמלחינים הישראלים: פאול בן-חיים, גארי ברתיני, נעם שריף, מרדכי סתר, עדן פרטוש ועם הפסל דני קרוון, שהתעניין אז בעיצוב תפאורה.
במהלך שנות עבודתה בבת-שבע, שימשה גם כמנהלת חזרות וכמנהלת אמנותית-עמיתה של הלהקה והשפיעה על דרכה האמנותית. היא ליוותה את הלהקה בשיאיה, כמו גם בתקופות השפל שלה, כאשר מול עיניה עמדו הרצון והחובה לשמור את קיום הלהקה. היא עבדה ללא לאות כדי לגשר על פערים בין הרקדנים, הלהקה ומממניה, וכל אלה תוך שמירה על ערכיה שלה ועל יוקרת הלהקה.
לימים אמרה הברונית בת שבע דה רוטשילד, כי הקימה את להקת בת שבע עבור "שתי הרינות" – רינה גלוק ורנה שיינפלד, תלמידתה.
בשנת 1976 יזמה, במשותף עם רנה שחם, את הקמת להקת בת שבע 2, כשבחזונן מתן במה לכוחות אמנותיים צעירים, במטרה לעודד את היצירה הישראלית. עם השנים התפתחה בת שבע 2 ל"אנסמבל בת-שבע".
לכל אורך שנות פעילותה שקדה על יצירת שיתופי פעולה בין-תחומיים: בין שחקנים ורקדנים, בין להקת בת שבע והתזמורת הפילהרמונית הישראלית ובין "בת שבע 2" לפקולטה לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב. בסוף שנת 1980 פרשה גלוק מלהקת המחול "בת שבע".
ביוגרפיה > באקדמיה

לאחר שפרשה מלהקת בת שבע, המשיכה גלוק להשפיע על התפתחות המחול המודרני בישראל, כאשר הצטרפה לאקדמיה למוזיקה ולמחול בירושלים. בשנת 1995 קיבלה תואר פרופסור מטעם האקדמיה למוזיקה ולמחול בירושלים.
גלוק הוזמנה לעמוד בראש החוג למחול באקדמיה ולהורות טכניקה מודרנית, ובצד תפקיד זה המשיכה ללמד בתיאטרון המחול "ענבל" בתל אביב, ובסטודיו של ליה שוברט בחיפה. ב"ענבל" שימשה מתאמת אמנותית ואסיסטנטית לשרה לוי-תנאי, באקדמיה כיהנה שלוש פעמים כראש החוג למחול, ומ-1991 עד 1996 – כדיקנית הפקולטה למחול בדרגת פרופסור. במהלך השנים הללו הוזמנה כמורה אורחת, יועצת וכוריאוגרפית לבתי ספר גבוהים למחול ברחבי העולם, בהם: המכון לאמנויות של קליפורניה, תיאטרון המחול טורונטו, האקדמיה למחול של רוטרדם, אוניברסיטת טקסס באוסטין, האקדמיה למחול של בייג'ינג, אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, אוניברסיטת ברקלי, האקדמיה למוזיקה של ריגה, האוניברסיטה האמריקנית, וושינגטון הבירה.
באותן שנים הורתה גם במגמות מחול בבית הספר לאמנויות תלמה ילין וב"אולפן געתון" (הלהקה הבין קיבוצית). נוכחותה של גלוק התקיימה כמעט בכל מרכז מוביל להוראת מחול מקצועי.
ביוגרפיה > מחקר, כתיבה ותיעוד היסטורי

בשנת 2002, עם סיומה של תקופת עבודתה באקדמיה בירושלים ופרישתה לגמלאות, המשיכה למלא גלוק תפקידים במועצות ציבוריות שעיניינן מחול, ובוועדות להענקת מלגות ופרסים, ביניהן, מדור מחול – משרד התרבות והספורט, קרן התרבות אמריקה-ישראל, קרן ירושלים, קרן רבינוביץ' וסל תרבות.
מאז פרישתה הקדישה את זמנה למחקר ותיעוד, בבחינת: "לא ניתן לבנות עתיד ישראלי ייחודי בתחום האמנות הישראלית ובתוכה אמנות המחול הישראלית, מבלי להכיר את עברה ואת יסודותיה". בשנת 2006, הוציאה לאור את ספרה: "להקת מחול בת שבע 1964–1980 – סיפור אישי". ספרה פורש את תולדותיה של להקת בת שבע במהלך שני העשורים הראשונים לקיומה, מנקודת מבט אישית - פרק מסעיר בתולדות המחול בארץ במהלכו נוצקו היסודות שלולא הם היינו מתקשים להבין את סצנת המחול העכשווית של ישראל ואת השפעתה גם מחוץ לישראל. הספר תורגם לאנגלית.
בשנת 2009 יזמה פרויקט לאומי נוסף: "שיחות על מחול בישראל", שעיקרו תיעוד מוסרט של ראיונות עם חלוצי המחול הישראלי משנות ה-40 ואילך. הפרויקט מאיר פעילות אמנותית מגוונת ועשירה, חושף את שורשי עולם המחול בארץ, ואת הכוחות האסתטיים, האידאולוגיים, הכלכליים והחברתיים אשר השפיעו על התפתחותו. המרואיינים והמרואיינות הם רקדנים, כוריאוגרפים, מורות ומחנכות מחול, מעצבי במה, מוזיקאים, וכל המעורבים ביצירה בעולם המחול בישראל. פאנלים נערכו עם רקדניות, תלמידים וקולגות שהכירו מקרוב את יצירתם של אנשי מחול שאינם בין החיים. עד כה רואיינו כ-120 יוצרים ב-87 ראיונות. הפרויקט נועד לשמר את תולדות המחול בישראל מנקודת מבט רחבה ככל האפשר. הראיונות עוסקים בעובדות אך גם במניעים אישיים וחברתיים של תהליכי היצירה, והם מובאים ממקור ראשון של היוצרים עצמם. הראיונות המוקלטים הועלו במלואם ליוטיוב. כולם הוענקו לספרית המחול בבית אריאלה. הפרויקט נערך כולו בהתנדבות.
ביוגרפיה > פרסים ואותות הוקרה

פרופ' רינה גלוק זכתה לשבחים על הופעותיה בישראל ומחוצה לה, כמו גם להוקרה על פעילותה בתחום המחול בכלל:
בשנת 2000 נערך לכבודה טקס הוקרה בבית הספר "תלמה ילין".
בשנת 2003 נרשמה גלוק בספר הזהב של האקדמיה בירושלים, בו נכתב: "...גלוק נמנית עם דור המייסדים של להקת בת שבע ושימשה בלהקה זו כסולנית, כוריאוגרפית ואף כחברה בצוות הניהול האמנותי...בכל שנותיה כמורה וכרקדנית, שוקדת על שימור והפצה של טכניקת מרתה גרהם.... במסירותה, כישרונה וכישוריה תרמה...רבות לתלמידיה, לסגל המורים ולפיתוח וקידום הפקולטה למחול."
בשנת 2006 נערך לכבודה אירוע במרכז סוזן דלל לציון השקת הספר "להקת מחול בת שבע 1964–1980 סיפור אישי".
בשנת 2007 זכתה בפרס משרד החינוך והתרבות בקטגוריה "פרס מפעל חיים" מטעם משרד המדע, התרבות והספורט.
בשנת 2013 זכתה בפרס אמ"י. בין נימוקי אמ"י: "פועלה רב-השנים בתחום הביצוע האמנותי, החינוך לאמנות המחול, הכשרת רקדנים ומורים ועידוד היצירה הישראלית-יהודית, בשנים הראשונות להתהוותה. פועלה בשטח המחול במהלכם של יותר מארבעה עשורים, ובמיוחד השרשת טכניקת הריקוד של... גראהם השפיע על כיוון התפתחותו של המחול בישראל מאז ועד היום... גלוק מחלוצי אמנות המחול המודרני בישראל, היא הסנונית הראשונה שהחדירה את טכניקת מרתה גרהאם לעולם המחול בארץ."
בשנת 2016 זכתה בפרס אריק איינשטיין מטעם משרד התרבות והספורט שמוענק לאמנים ותיקים.
רינה גלוק, מתוך היצירה "שעשועי מלאכים"
רינה גלוק, מתוך היצירה "נבכי הלב"
רינה גלוק, מתוך היצירה "נשים באוהל".
רינה גלוק, מתוך היצירה "הורודיה".
רינה גלוק, מתוך היצירה "בבואות".
רינה גלוק, מתוך היצירה "בבואות".
Temu

ערך זה עוסק בחברה למסחר אלקטרוני. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  יולי 2022 – הווה (כשנתיים)
 חברת אם:  PDD Holdings 
 מיקום המטה:  בוסטון, מסצ'וסטס, ארצות הברית
 בעלות:  פינדואודואו
 ענפי תעשייה:  מסחר אלקטרוני
 עובדים:  10,000
  
 temu.com
 
Temu היא חברה למסחר אלקטרוני שבסיסה בבוסטון, בבעלות חברת המסחר האלקטרוני הסינית פינדואודואו שבסיסה באירלנד. היא מציעה סחורות מוזלות הנשלחות לרוב לצרכנים ישירות מסין.
היסטוריה

Temu נמצאת בבעלות PDD Holdings, המחזיקה גם ב-Pinduoduo, פלטפורמת מסחר מקוונת פופולרית בסין. PDD Holdings נרשמה באיי קיימן והעבירה את המטה שלה משאנגחאי לדבלין בשנת 2023. פלטפורמת Temu עלתה לאוויר לראשונה בארצות הברית בספטמבר 2022, והפכה לאפליקציה שהורדה בתדירות הגבוהה ביותר בארצות הברית.
בפברואר 2023 הושק Temu בקנדה. במרץ 2023, Temu הושק באוסטרליה ובניו זילנד. בחודש שלאחר מכן, Temu הושק בצרפת, גרמניה, איטליה, הולנד, ספרד ובריטניה. Temu התרחבה גם לשוק אמריקה הלטינית.
לאחר מכן הושקה האפליקציה גם בישראל.
היסטוריה > מודל עסקי

Temu מאפשרת לספקים מסין למכור ולשלוח ישירות ללקוחות ללא צורך להסתמך על מפיצי ביניים במדינת היעד, ובכך להוזיל את המחיר לקונים. Temu מציעה מוצרים בחינם למשתמשים חדשים באמצעות שיווק שותפים, מדיה חברתית ומשחוק. רכישות מקוונות ב-Temu יכולות להתבצע באמצעות דפדפן אינטרנט או באמצעות אפליקציית מובייל. Temu מפרסמת בקנה מידה גדול בפייסבוק ובאינסטגרם.
Temu דורשת מהמוכרים שלה להציע את המוצרים שלהם במחירים נמוכים מאלה של AliExpress. כאשר מוכרים מרובים מציעים את אותו מוצר, Temu מאשרת רק את זה עם המחיר הנמוך ביותר. פריטים שאינם עומדים בדרישות המכירה המינימליות של Temu, שהם 30 פריטים זמינים ו-$90 תוך 14 ימים, מוסרים מהפלטפורמה.
בישראל

על פי נתוני חברת סימילארווב מספר הכניסות לאתר Temu בישראל עולה בהתמדה. בינואר 2024 מספר הכניסות זינק ועמד על 4.76 מיליון. בכך, האתר עקף את SHEIN וכמעט השתווה לעלי אקספרס.
ביקורת > Shein

בדצמבר 2022, Temu נתבעה על ידי החברה המתחרה Shein (שִׁיאִין), בטענה כי Temu גייסה אושיות רשת כדי להפיץ מידע מטעה על שיאין ובכך לקדם את הסחורה שלה. Temu תבעה בתגובה את שיאין ביולי 2023, בטענה ששיאין "השתתפה במסע איומים, הפחדות, טענות שווא בדבר הפרה, וניסיונות להטיל קנסות חסרי בסיס" על יצרני בגדים שעבדו עם Temu. ב-31 ביולי 2023, שיאין קיבלה צו הרחקה זמני נגד Temu בתיק אחר, בטענה שהחברה השתמשה בתמונות המוגנות בזכויות יוצרים של שיאין ברשימות מוצריה. מאוחר יותר באוגוסט, שיאין ביקשה צו מניעה נגד Temu, שהוגש לבית המשפט העליון של לונדון, בטענה שהחברה "זיהתה אלפי מקרים" שבהם המוכרים של Temu העתיקו תמונות ממנה. שיאין ביקשה להסיר את כל ההודעות המפרות ולקבל 100,000 פאונד פיצויים.
ב-18 ביולי 2023, Temu הגישה תביעה פדרלית, והאשימה את שיאין בהפרת חוקי ההגבלים העסקיים בארצות הברית. Temu ציינה בכתב האישום כי נכון לשנת 2022, שיאין מחזיקה ביותר מ-75% משוק האופנה המהירה בארצות הברית וממנפת את דומיננטיות השוק שלה כדי לחייב הסכמים בלעדיים עם יצרני הלבשה, המגבילים אותם מלשתף פעולה עם Temu. עוד טענה Temu כי במאי 2023, שיאין הורתה ל-8,338 היצרנים שלה לחתום על הסכמי הפצה בלעדיים, ומנעה מהם להציע את המוצרים שלהם בפלטפורמת Temu.Temu טענה כי יצרנים אלו המקושרים לשיאין מהווים חלק ניכר, 70% עד 80%, מכלל הסוחרים המציעים מוצרי אופנה בארצות הברית, מה שמוביל למחירים גבוהים יותר.
באוקטובר 2023, שיאין ו־Temu ביקשו לדחות את התיקים שלהם זה נגד זה במסצ'וסטס ואילינוי.
ביקורת > תלונות צרכנים

לפי כתבה במגזין "טיים" מדצמבר 2022, ב-Temu ישנן חבילות שלא נמסרו, אי התאמות במוצר ושירות לקוחות שלא מגיב.
על פי שרה פרז ב-TechCrunch חברת Temu מבצעת הונאה, משלוחים מגיעים פגומים ויש עיכובים במשלוחים, הזמנות שגויות וחוסר שירות לקוחות.
משתמשים הביעו לעיתים קרובות ביקורת על פרסום כוזב של מוצרים. באוקטובר 2022, סניף בוסטון של Better Business Bureau (אנ') פתח תיק על Temu וקיבל 31 תלונות מלקוחות בנוגע לשירות של האתר.
ביקורת > בעיות קניין רוחני

מוכרים ב-Temu מתמודדים עם האשמות חוזרות ונשנות בהפרת זכויות קניין רוחני. כמו כן דווחו מקרים של גניבת עיצוב.
ביקורת > חששות לפרטיות נתונים

לפי פוליטיקו "אפל טענה שהחברה הפרה בעבר את כללי הפרטיות המחייבים של החברה והטעתה אנשים לגבי האופן שבו היא משתמשת בנתונים שלהם".
ביקורת > תרבות עבודה

Temu ספגה גם ביקורת על כך שיש לה תרבות אינטנסיבית במקום העבודה ועידוד לוח משמרות 996.
ביקורת > תגובת ממשלת ארצות הברית

במאי 2023, הוועדה לבחינת כלכלה וביטחון של ארצות הברית-סין (אנ') העלתה חששות לגבי סיכונים למידע אישי רגיש של המשתמשים ב-Temu לאחר ש-Pinduoduo, אחותה הסינית, הושעתה מ-Google Play בגלל שחלק מהגרסאות שלה נמצאו כמכילות תוכנות זדוניות יומיים לאחר פרסום עדכון להסרת הנוזקות, פינדואודואו פיזרה את צוות המהנדסים ומנהלי המוצר שפיתחו אותם. לפי מקור ב-CNN, רוב הצוות הועבר ל-Temu.
ביוני 2023, הוועדה הנבחרת של ארצות הברית לתחרות אסטרטגית בין ארצות הברית למפלגה הקומוניסטית הסינית (אנ') הצהירה כי Temu אינה מצייתת לחוק האויגורי למניעת עבודה בכפייה (אנ'). הדו"ח של הוועדה הציע כי קיים סיכון גבוה ביותר לעבודה בכפייה בשרשראות האספקה של Temu".
ישראל במשחקים הפאראלימפיים ריו דה ז'ניירו (2016)

ישראל השתתפה במשחקים הפאראלימפיים ריו (2016). זו היא ההשתתפותה ה-15 של ישראל במשחקים הפאראלימפיים. המשלחת הישראלית דורגה במקום 74 לאחר שזכתה בשלוש מדליות ארד. משחקים אלו היו המשחקים דלי ההישגים של נבחרת ישראלית והדרוג הנמוך ביותר של משלחת ישראלית מאז ייסוד המשחקים הפאראלימפיים בשנת 1960.
33 ספורטאים פאראלימפיים השתתפו במשחקים הפאראלימפיים בריו דה ז'ניירו, ברזיל ב-11 ענפי ספורט. נושא הדגל בטקס הפתיחה היה שרגא ויינברג ונושאת הדגל בטקס הנעילה הייתה מורן סמואל.
מדליסטים

| מדליה | שם | ענף | תחרות | תאריך |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  ארד | מורן סמואל | חתירה | סירת יחיד נשים | 11 בספטמבר |
|  ארד | דורון שזירי | קליעה | SH1, רובה 3 מצבים 50 מ' גברים | 12 בספטמבר |
|  ארד | ענבל פיזרו | שחייה | 200 מטר מעורב יחידים SM5 נשים | 15 בספטמבר |
הישגים בולטים נוספים

צמד הטניסאים, שרגא ויינברג ואיתי ארנליב, זכה במקום הרביעי ב־Quad זוגות בסיומו של משחק הטניס הפראלימפי הארוך ביותר עד כה שנמשך 4 שעות ו-25 דקות.
הקיאקיסטית, פסקל ברקוביץ, העפילה לגמר בתחרות ספרינט קיאק KL2 ליחידות.
השחיינית אראל הלוי, סיימה במקום השמיני את גמר 400 מ'.
הישגי הספורטאים > אופני יד

אופני כביש
| שם | תחרות | תוצאה | מקום |
| --- | --- | --- | --- |
| קובי ליאון | מרוץ נגד השעון H2 | 36:50.45 דקות | 6 |
| קובי ליאון | מרוץ כביש H1 | 1:45:24 שעות | 8 |
הישגי הספורטאים > אתלטיקה

| שם | תחרות | תוצאה | מקום | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| גדי ירקוני | מרתון גברים T11 | נפסל | - | בליווי גזצ'או יוסף |
↑  לא חצה את קו הסיום לפני המלווה כמתחייב בתקנון
הישגי הספורטאים > בוצ'יה

| שם | תחרות | שלב | יריב | תוצאה | מקום |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| נדב לוי | יחידים BC2 | בתים | ברמודה יושין דהסילבה-אנדרדה | ניצחון 2-3 | 2 בשלב הבתים |
| נדב לוי | יחידים BC2 | בתים | קוריאה הדרומית ג'ואנג מין שון | הפסד 2–5 | 2 בשלב הבתים |
↑  ניצחון באמצעות שובר שוויון
הישגי הספורטאים > חתירה

מתמודד אחד מכל מקצה בשלב המוקדמות עולה לגמר והיתר עוברים לבית הניחומים. מבית הניחומים מצטרפים 2 מתמודדים מכל מקצה לגמר והיתר משתתפים בגמר ב'.
| שם | תחרות | מוקדמות> תוצאה | מוקדמות> מקום במקצה | בית הניחומים> תוצאה | בית הניחומים> מקום במקצה | גמר> תוצאה | גמר> מקום במקצה (כללי) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מורן סמואל | יחידות | 5:21.36 דקות | 2 (מקצה) | 5:22.96 דקות | 1 (בית הניחומים) | 5:17.46 דקות |  |
| ראובן מגנאג'י (רו')   יוליה צ'רנוי | זוגות מעורב | 4:20.62 דקות | 5 (מקצה) | 4:28.60 דקות | 4 (בית הניחומים) | 4:21.23 דקות | 3 (גמר ב'), 9 כללי |
הישגי הספורטאים > טניס שולחן

נשים
גברים
| שם | תחרות | שלב | יריב | תוצאה | מקום |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| שי סיאדה | יחידים C4 | בתים | טורקיה עבדאללה אוזטורק | הפסד 0–3 (11-2, 11-7, 11-8) | 3 בשלב הבתים |
| שי סיאדה | יחידים C4 | בתים | הרפובליקה העממית של סין שינגיואן גואו | הפסד 0–3 (11-4, 11-7, 11-9) | 3 בשלב הבתים |
| דני בוברוב | יחידים C6 | בתים | תאילנד ראנגרוג' תאיניום | הפסד 0–3 (11-8, 11-5, 14-12) | 3 בשלב הבתים |
| דני בוברוב | יחידים C6 | בתים | דנמרקמישל יאנסאן | הפסד 1–3 (11-9, 12-10, 17-19, 11-8) | 3 בשלב הבתים |
הישגי הספורטאים > כדור שער

| שם | תחרות | שלב | יריבה | תוצאה | מקום |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אלהאם מחאמיד רוזין גל חמרני ירדן אדיקה ליהיא בן-דוד רוני אוחיון סיון אברבאיה | נשים | בתים | יפן יפן | תיקו 1-1 | 4 בשלב הבתים |
| אלהאם מחאמיד רוזין גל חמרני ירדן אדיקה ליהיא בן-דוד רוני אוחיון סיון אברבאיה | נשים | בתים | אלג'יריה אלג'יריה | ניצחון טכני 0–10  | 4 בשלב הבתים |
| אלהאם מחאמיד רוזין גל חמרני ירדן אדיקה ליהיא בן-דוד רוני אוחיון סיון אברבאיה | נשים | בתים | ברזיל ברזיל | הפסד 2–7 | 4 בשלב הבתים |
| אלהאם מחאמיד רוזין גל חמרני ירדן אדיקה ליהיא בן-דוד רוני אוחיון סיון אברבאיה | נשים | בתים | ארצות הברית ארצות הברית | הפסד 3–7 | 4 בשלב הבתים |
| אלהאם מחאמיד רוזין גל חמרני ירדן אדיקה ליהיא בן-דוד רוני אוחיון סיון אברבאיה | נשים | רבע גמר | טורקיה טורקיה | הפסד 5–15 | 7 |
↑  נבחרת אלג'יריה לא הופיעה למשחק