stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרדית מונק
אותות כבוד ומורשת

מונק זכתה במספר רב של פרסים, בהם מענק מחקר ע"ש מק'ארתור ופרס "ההון היצירתי" בתחום אמנויות הביצוע. היא קיבלה תוארי דוקטור לשם כבוד בתחום האמנויות מאת בית הספר ג'וליארד, המכון לאמנות בסן פרנסיסקו והקונסרבטוריון של בוסטון. בשנת 2007 קיבלה באיטליה את פרס דמטריו סטראטוס הבינלאומי על ניסויים במוזיקה.
ב-10 בספטמבר 2015 העניק נשיא ארצות הברית ברק אובמה למונק את המדליה הלאומית לאמנויות, אות הכבוד הרם ביותר בארצות הברית, הניתן ספציפית על הישג באמנויות.
בשנת 2018 השתתפה בסרט הדוקומנטרי של נטפליקס "פמיניסטיות: מה הן חשבו?".
הערות שוליים

↑  האתר הרשמי של מרדית מונק
↑  Audrey Marsh papers, The New York Public Library. מסמכי אודרי מארש, הספרייה הציבורית של ניו יורק
↑  מרדית מונק, סרט וידאו דוקומנטרי 24 בפברואר 2010
↑  =מרדית מונק: "אליס איילנד", "ספר ימים", ראיון בהקלטת וידאו
↑  "Atlas, an opera in 3 parts for 18 voices & large ensemble". Allmusic  גרימשו, ג'רמי, אולמיוזיק, "אטלס, אופרה ב-3 חלקים ל-18 קולות והרכב גדול"
↑  מרדית מונק מסיימת את תפקידה בקרנגי הול 4 במאי 2015
↑  http://creative-capital.org/projects/view/248
↑  "מונק מחוף אל חוף"
↑  קולין דווייר, הרדיו הציבורי הלאומי, "מדליה למלך - ולרבים מגדולי האמנים החיים של אמריקה" 10 בספטמבר 2015
↑  Robinson, Chauncey K. (17 באוקטובר 2018). "Netflix feminists: Film on 1970s women's movement shows work still to do". www.peoplesworld.org. נבדק ב-15  ביולי 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007437263705171  PLWABN: 9810673784305606  BIBSYS: 97020877  BnF: cb139217492 (data)  CANTIC: a1964940x  CiNii: DA08622343  GND: 119293188  ICCU: SBLV259237  ISNI: 0000 0000 8118 7663  LCCN: n81095919  LNB: 000099488  MusicBrainz: 1efe59aa-d9fb-4293-b431-75b6c3fb9bcc  NKC: js20011212084  NTA: 071027459  RERO: 02-A003603903  RKD: 212361  SUDOC: 156226014  TePapa: 27538  ULAN: 500331433  VIAF: 39563831   WorldCat (עם VIAF): 39563831
מרדית פרמפטון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  17 במרץ 1894 סט. ג'ון ווד, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  16 בספטמבר 1984 (בגיל 90) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  בית הספר וסטמינסטר  בית הספר לאמנות עץ בסנט ג'ון 
 
ג'ורג' ורנון מרדית פרמפטון (באנגלית: George Vernon Meredith Frampton‏; 17 במרץ 1894 – 16 בספטמבר 1984) היה צייר ותחריטאי בריטי.
ביוגרפיה

פרמפטון נולד באזור סנט ג'ון ווד בלונדון והיה ילדם היחיד של הפסל סר ג'ורג' פרמפטון ואשתו הציירת קריסטבל קוקרל. פרמפטון התחנך בבית הספר של ווסטמינסטר ואחרי כמה חודשים שלמד לדבר צרפתית בז'נבה, הוא נרשם לבית הספר לאמנות בסנט ג'ון ווד. הוא המשיך ללמוד בבתי הספר המלכותיים של האקדמיה בין השנים 1912 ל־1915, שם זכה גם בפרס ראשון וגם במדליית כסף.
מלחמת העולם הראשונה

במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת פרמפטון בצבא הבריטי בחזית המערבית עם יחידת מודיעין שדה, שתיעדה תעלות אויב, וכן עבד על פענוח תצלומי אוויר. לאחר המלחמה פרמפטון חידש את הקריירה האמנותית שלו וביסס את עצמו כאחד הציירים הבריטים הנחשבים ביותר בתקופה.
בין השנים 1920–1945 הציג באקדמיה המלכותית לאמנויות כמעט כל שנה והציג שם בסך הכל שלושים ושניים ציורים. פרמפטון היה חבר מוקדם בחברה לאמנות גרפית והציג שם בשנת 1921. בשנת 1925 נבחר לחבר בגילדת עובדי האמנות. בשנת 1934 הוא נבחר לעמית של האקדמיה המלכותית ובשנת 1942 הפך לחבר מלא באקדמיה. פרמפטון צייר דיוקנאות של הדוכס מיורק, שהיה אמור להפוך למלך ג'ורג 'השישי, אקדמאים ומדענים, וסדרת דיוקנאות באורך מלא של נשים מהחברה הגבוהה. לעיתים קרובות הוא בילה שנה שלמה בעבודה על ציור יחיד.
פרמפטון צייר בצבעים חלקים ללא משיחות מכחול נראות לעין, והשיג מראה של ריאליזם כמעט צילומי. רוב ציוריו היו בהזמנה, אך יוצא מן הכלל הבולט היה דיוקן אשה צעירה, שפרמפטון הציג באקדמיה המלכותית בשנת 1935 ואשר נרכש עבור גלריית טייט. לפרמפטון היו כמה מהחפצים שמופיעים בציור ואמו הכינה את השמלה שלבשה הדוגמנית מרגרט אוסטין-ג'ונס. היא דגמנה עבורו שוב באחת מיצירותיו המפורסמות ביותר, משחק הסבלנות (1937), התלוי כעת בגלריה לאמנות פרנס בהאל.
מלחמת העולם השנייה

במהלך מלחמת העולם השנייה קיבל פרמפטון שתי משימות מהוועדה המייעצת של אמני המלחמה (WAAC) (אנ'). אחד מהם נועד לאדמירליות, אך נושא מתאים לא נמצא והציור מעולם לא נעשה. ועדת ה-WAAC הנוספת של פרמפטון נועדה לדיוקנו של סר ארנסט גוורס, שהפך לדיוקן משולש של גוורס ועמיתיו בחדר הבקרה המחתרתי שלהם בקנסינגטון.
בשנת 1953 פרמפטון ביקש שהאקדמיה המלכותית תגדיר אותו ברשימת החברים בדימוס. ראייתו החלה להחמיר, ושכנע אותם שהוא כבר לא יכול לצייר ברמה הגבוהה הקודמת שלו ובפירוט כה מוקפד. עם אשתו עבר לבית בווילטשיר. פרמפטון תכנן את הנכס בשנות השלושים ובמשך שארית חייו עבד על שיפור ותחזוקת הבית הזה, שכלל רהיטים ועיצוב שעונים משלו.
במשך שנים רבות היצירות של פרמפטון הוצגו לעיתים רחוקות לציבור והוא נשכח במידה רבה. עם זאת, הוא הספיק לראות את הרטרוספקטיבה שלו בגלריית טייט בשנת 1982. זו הייתה ההצגה האישית הראשונה שלו ושחזקה את מעמדו.
הערות שוליים

↑  Meredith Frampton - National Portrait Gallery, www.npg.org.uk (באנגלית)
↑  War pictures, issued by authority of the Imperial War Museum, London: Walter Judd Ltd, 1919
↑  Meredith Frampton, Imperial War Museums (באנגלית)
↑  The mesmerising and peculiar paintings of Meredith Frampton | Art UK, artuk.org (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb119547103 (data)  GND: 122685199  ISNI: 0000 0000 8159 7005  LCCN: n83048634  RKD: 28870  SNAC: w6wm5x8r  SUDOC: 165996447  ULAN: 500018247  VIAF: 79469199   WorldCat (עם VIAF): 79469199 
מרדית פרמפטון, סר ארנסט גוורס וצוות בכירי המודיעין, בחדר המלחמה
מרק עגבניות

| --- | --- |
קערת מרק עגבניות
קערת מרק עגבניות
 
 מאכלים
 סוג:  מרק ירקות, מאכל עגבנייה 
 מרכיבים עיקריים:  עגבנייה 
 
מרק עגבניות הוא מרק המורכב מעגבניות. הוא משמש לרוב כמרכיב במאכלים מורכבים יותר, ושלא כמו רוב המרקים, נהוג להגישו חם או קר. המרק יכול להכיל חתיכות עגבנייה או להתבסס על מחית בלבד.
מקובל להוסיף למרק עגבניות אורז מבושל, ופעמים רבות נהוג לאכול אותו יחד עם טוסטים. ניתן גם להפוך מרק עגבניות לקרם עגבניות על ידי החלפת מים בחלב בשלב ההכנה. ניתן גם להוסיף שמנת חמוצה, גבינה מגוררת, קרקרים או סלסה. בארצות הברית צורת הממכר הנפוצה ביותר של מרק עגבניות היא בקופסאות שימורים.
מרק עגבניות קר וקיצי, המקובל במטבח הספרדי, נקרא "גספצ'ו".
בשנת 1989 אישה התלוננה כי עורה הפך להיות כתום. בבדיקה רפואית התברר כי הגורם לשינוי הצבע היה הרגלי האכילה של האישה, אשר צרכה אך ורק מרק עגבניות ולכן ספגה כמות של קארוטין, חומר הקיים בעגבניות, בשיעור של פי עשרה מהממוצע.
הערות שוליים

↑  ישראל רוזנבלט, עורה נעשה כתום מאכילת מרק עגבניות, מעריב, 3 בינואר 1989.
מישור פרויקטיבי

מישור פרויקטיבי הוא מערכת של נקודות וישרים, המקיימת אקסיומות מסוימות. האקסיומות, המונחות ביסודה של הגאומטריה הפרויקטיבית, דומות לאלו של הגאומטריה האוקלידית, פרט לזה שבמקום אקסיומת המקבילים מניחים שכל שני ישרים נפגשים בנקודה. המישור הפרויקטיבי הוא דו-ממדי; ההכללה לממד גבוה נקראת מרחב פרויקטיבי. מישורים ומרחבים פרויקטיביים הם בין המערכות החשובות בגאומטריית חילה.
אם מסירים ממישור פרויקטיבי את אחד הישרים, מתקבל מישור אפיני; ולהפך, אפשר להפוך מישור אפיני למישור פרויקטיבי על ידי הוספת "הישר באינסוף", שהנקודות שלו הן הכיוונים במישור האפיני.
מישורים פרויקטיביים סופיים הם אובייקט חשוב בקומבינטוריקה. הם נלמדו בכלים מתורת החבורות, בעיקר מתחילת שנות ה-60 של המאה העשרים.
הגדרה אקסיומטית

מערכת של נקודות וישרים היא מישור פרויקטיבי אם דרך כל שתי נקודות עובר ישר יחיד, כל שני ישרים נפגשים בנקודה, וקיימות 4 נקודות שאף 3 מהן אינן על ישר אחד.
המישור הקלאסי

מכל שדה  F אפשר לבנות מישור פרויקטיבי, אותו מסמנים ב- F\mathbb {P} ^{2}, באופן הבא. הנקודות הן תת-המרחבים החד-ממדיים במרחב הווקטורי התלת-ממדי  F^{3}, והישרים הם תת-המרחבים הדו-ממדיים; נקודה נמצאת על ישר אם המרחב המתאים לה מוכל במרחב המתאים לו. באופן כזה, כל נקודה אפשר להציג באמצעות שלשת קואורדינטות  [x_{1}:x_{2}:x_{3}], המתפרשת כווקטור  (a,b,c) עד כדי כפל בסקלר. למשל, הנקודה  [1:0:0]=[5:0:0] נמצאת על הישר  x_{2}=x_{3}.
זו אמנם בלי ספק הבנייה החשובה ביותר למישור פרויקטיבי, אך יש מישורים רבים אחרים, ובעיית המיון השלמה אינה פתורה אפילו במקרה הסופי.
חבורת הסימטריות

סימטריות של מישור פרויקטיבי נקראות קולינאציות (collineations). קולינאציה היא תמורה של הנקודות במישור, המשרה גם תמורה על הישרים (היינו התמונה של קבוצת הנקודות על ישר היא קבוצת הנקודות על ישר). קולינאציה  a נקראת מרכזית אם יש לה נקודת מרכז (נקודה שכל ישר העובר דרכה נשמר תחת a). תכונה זו שקולה לקיומו של ציר (ישר שכל נקודותיו נשמרות). מבדילים בין שני טיפוסי קולינאציות מרכזיות, לפי שייכותה או אי-שייכותה של נקודת המרכז לציר. אוסף הקולינאציות  G(p,H) עם מרכז נתון  p וציר נתון  H מהווה חבורה. קולינאציה ב- G(p,H) נקבעת על ידי התמונה של כל נקודה שאינה ב- H\cup \{p\}.
לדוגמה, חבורת הסימטריות של המישור הפרויקטיבי הקלאסי  F\mathbb {P} ^{2} היא חבורת המטריצות  \operatorname {PGL} _{3}(F). כל קולינאציה מרכזית של  F\mathbb {P} ^{2} צמודה לאחת המטריצות  (1)\oplus \left({\begin{array}{cc}1&1\\0&1\end{array}}\right) או  (t)\oplus \left({\begin{array}{cc}1&0\\0&1\end{array}}\right) (במקרה הראשון המרכז  Fe_{1} שייך לציר  Fe_{1}+Fe_{2}, ובשני המרכז  Fe_{1} אינו שייך לציר  Fe_{2}+Fe_{3}). חבורות הקולינאציה הן  (1)\oplus \left({\begin{array}{cc}1&*\\0&1\end{array}}\right)\cong F^{+} ו- (*)\oplus \left({\begin{array}{cc}1&0\\0&1\end{array}}\right)\cong F^{*}, בהתאמה.
ישר  L במישור פרויקטיבי  P נקרא ישר הזזה אם יש חבורת סימטריות של המישור המייצבת את כל הנקודות ב- L, ופועלת רגולרית על הנקודות מחוץ ל- L. מישור שכל הישרים שלו הם ישרי הזזה נקרא מישור Moufang.
מישורים פרויקטיביים סופיים

כל מישור פרויקטיבי סופי הוא מערכת שטיינר מן הצורה  S(2,n+1,n^{2}+n+1). למישור פרויקטיבי סופי יש סדר  n אם על כל ישר יש  n+1 נקודות. מישור פאנו (באיור משמאל) הוא המישור הפרויקטיבי היחיד מסדר 2. יש מישור מכל סדר שהוא חזקת ראשוני.
קיומם של מישורים פרויקטיביים סופיים מסדרים אחרים היא שאלה פתוחה. ההגבלה הכללית היחידה הידועה על הסדר היא משפט ברוק-רייזר-צ'ולה שאם הסדר N משאיר שארית 1 או 2 בחלוקה ל-4, הוא חייב להיות סכום של שני ריבועים. זה שולל N = 6. המקרה הבא N = 10 נשלל על ידי חישובי מחשב מסיביים. השאלה אם קיים מישור השלכה סופי בסדר N = 12 עדיין פתוחה.
מיון המישורים הפרויקטיביים נעשה בשכבות: ככל שמניחים סימטריות חזקה יותר, כך נעשה המיון מדויק יותר. מתברר שחבורת הסימטריות פועלת על קבוצת הנקודות במישור באופן טרנזיטיבי, 2-טרנזיטיבי או רגולרי (=טרנזיטיבי בחדות) אם ורק אם היא פועלת באותו אופן על אוסף הישרים. אם הפעולה טרנזיטיבית, אפשר לתאר את המישור כקבוצת הפרֶשים בחבורה. אם חבורת הסימטריות פועלת 2-טרנזיטיבית על הנקודות, אז המישור הוא קלאסי, כלומר מוגדר על ידי שדה סופי.
ראו גם

מערכת שטיינר
מישור פאנו (אינו ניתן לשיכון במישור האוקלידי)
מסגד המלך עבדאללה הראשון

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מסגד 
 מיקום:  עמאן 
 מדינה:  ירדן 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1989
 תאריך פתיחה רשמי:  1989 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות אסלאמית 
 קואורדינטות:  31°57′42″N 35°54′47″E﻿ / ﻿31.96158°N 35.91312°E﻿ / 31.96158; 35.91312
 he
 
מסגד המלך עבדאללה הראשון (בערבית: مسجد الملك عبد الله الأول) שוכן בעיר עמאן בירת ירדן. הוא נקרא על שמו של מלכה הראשון של ממלכת ירדן.
המסגד ממוקם במרכזה של עמאן. בנייתו החלה ב-1982 והוא נפתח בשנת 1989. שטח מתחם המסגד הוא 18 אלף מטר רבוע. בליבו ניצב מבנה מתומן, המוכתר בכיפה המצופה באריחי מוזאיקה בגווני כחול. לצידו ניצבים שני מינרטים.
באולם שתחת הכיפה מקום ל-3,000 מתפללים, ומתחם המסגד עשוי להכיל עד 10,000 מתפללים.
ראו גם

מסגד המלך חוסיין
מרין צ'אושסקו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1916 סקורניצ'שט, רומניה 
 התאבד:  28 בדצמבר 1989 (בגיל 73 בערך) וינה, אוסטריה 
 מדינה:  רומניה 
 השכלה:  אקדמיית בוקרשט לכלכלה 
 מפלגה:  המפלגה הקומוניסטית הרומנית 
 
מרין צ'אושסקו (ברומנית: Marin Ceaușescu‏; 2 בפברואר 1916 – 28 בדצמבר 1989) היה כלכלן ודיפלומט רומני, אחיו הגדול של ניקולאה צ'אושסקו.
ביוגרפיה

צ'אושסקו נולד למשפחת איכרים, בכפר סקורניצ'שט (Scornicești), במחוז אולט, בחבל ולאכיה. אביו, אנדרוצה, היה איכר, בן למשפחת רועי צאן ששימש זמן מה כראש הכפר. אימו, אלכסנדרינה, הייתה בת למשפחה של קצין בצבאו של טודור ולדימירסקו. למרין הייתה אחות גדולה ממנו, ניקולינה ומספר אחים קטנים ממנו, כשהגדול בהם היה ניקולאה. לאחר לימודים יסודיים עבד צ'אושסקו כשוליה של סנדלר. הוא הצטרף למפלגה הקומוניסטית הרומנית הבלתי חוקית וניתב אליה גם את אחיו, ניקולאה. במלחמת העולם השנייה גויס לצבא רומניה ושירת בתפקיד של סנדלר בחזית המזרחית. לאחר נפילתו בשבי הצטרף לדיוויזיה "הוריה, קלושקה וקרישאן", שהורכבה ממתנדבים רומנים ולחמה בגרמנים.
צ'אושסקו סיים את לימודיו באקדמיה ללימודי כלכלה של בוקרשט, רומניה, ולאחר שאחיו ניקולאה הגיע לשלטון התמנה לראש המשלחת הכלכלית הרומנית בפראג, צ'כוסלובקיה. מ-1974 ועד מותו עמד צ'אושסקו בראש המשלחת הכלכלית של רומניה בווינה, אוסטריה.
עם פרוץ המהפכה הרומנית ובריחת אחיו, ניקולאה, מבוקרשט, חברי סגל המשלחת הצטרפו למהפכנים ועצרו את מרין צ'אושסקו בחדרו תוך ניתוקו מאמצעי התקשורת. בעת משפטו של אחיו הושב לו מקלט הטלוויזיה, כדי שיוכל לצפות בו. בסופו של דבר התאבד צ'אושסקו בתלייה במרתף בניין המשלחת.
לדברי בתו של מרין צ'אושסקו, מיכאלה מורארו, אביה הגיע לרומניה, לפני המהפכה, לקונגרס המפלגה הקומוניסטית הרומנית וניהל שיחה עם אחיו הנשיא והציע לו למצוא דרך להתפטר, כיוון שהמהפכה ברומניה הייתה צפויה לקרות, כמו שקרה ביתר המדינות הקומוניסטיות של אירופה, אך כידוע ניקולאה צ'אושסקו לא נענה לעצת אחיו.
הערות שוליים

↑  Laurenţiu Ungureanu, Radu Eremia, Apostolii Epocii de Aur, episodul #30. Ceauşescu după Ceauşescu. Fratele care l-a urmat pe dictator în decembrie ’89, adevarul.ro, ‏17 ביולי 2016 (ברומנית)
↑  Singurul Ceausescu care s-a sinucis (ברומנית)
מרינה, נסיכת נאפולי

| --- | --- |

מרינה בשנת 1969
 לידה:  12 בפברואר 1935 (בת 89) ז'נבה, שווייץ שווייץ
 מדינה:  שווייץ
 בן זוג:  ויטוריו אמנואלה, נסיך נאפולי
מרינה, נסיכת נאפולי (באיטלקית: Marina Ricolfi Doria;‏ נולדה ב-12 בפברואר 1935), הייתה אשתו של ויטוריו אמנואלה, נסיך נאפולי, בנו של אומברטו השני, מלך איטליה, עד מותו ב-2024. בעלה ויטוריו אמנואלה טען לראשות בית סבויה, אך טענה זאת נמצאה במחלוקת מצד דודנו הנסיך אמדאו, דוכס אאוסטה שטען אף הוא לראשות הבית.
ביוגרפיה

מרינה נולדה ב-12 בפברואר 1935 בז'נבה, לרנאטו ריקולפי דוריה, שהיה בעל עסק שווייצרי של עוגיות, ולאיריס עמליה בננוטי. למרינה היו שלוש אחיות: סילביה, נינה ואלדה, ואח אחד, דומיניק.
בשנת 1955 נסעה מרינה לפלורידה, ועד מהרה הפכה לכוכבת בפארק סייפרס גארדן. מרינה הפכה לאלופת עולם בסקי מים, וזכתה 4 פעמים באליפות אירופה בין השנים 1953-1956.
בשנת 1960 פגשה מרינה את ויטוריו אמנואלה, נסיך נאפולי, בנו של אומברטו השני, מלך איטליה לשעבר, וב-7 באוקטובר 1971 התחתנו השניים בטהראן, שם שהו השניים לרגל חגיגות 2500 שנים לאימפריה הפרסית. הנישואים נערכו ללא אישורו של חמיה, ומשום כך הוציא חמיה את בעלה מסדר הירושה של ראשות בית סבויה, והעביר את התואר לנסיך אמדאו, דוכס אאוסטה. הזוג התגורר בז'נבה, שם עבד בתחילה ויטוריו אמנואלה כסוכן מכירות של כלי טיס, ולאחר מכן כסוחר נשק, ובשנת 1972 נולד בנם היחיד אמנואלה פיליברטו, נסיך ונציה.
ב-10 בנובמבר 2002 ביקרו ויטוריו אמנואלה ומרינה באיטליה, בעקבות ביטול ההוראה בחוקה האיטלקית שאסרה על צאצאי מלכי איטליה מבית סבויה להציב את רגליהם בארץ. בטיול בן שלושת הימים ביקרו הזוג יחד עם בנם אמנואלה פיליברטו, נסיך ונציה בוותיקן, ואף נפגשו 20 דקות עם האפיפיור יוחנן פאולוס השני. לאחר מכן עברו השניים להתגורר באיטליה.
ביוני 2006 הכריז הנסיך אמדאו, דוכס אאוסטה על עצמו כ"דוכס סבויה", ובעקבות כך תבע אותו ויטוריו אמנואלה לבית משפט איטלקי, והלה פסק על דוכס אאוסטה לשלם להם 50,000 אירו פיצויים, ולהפסיק להשתמש בתואר. דוכס אאוסטה ערער על פסק הדין, והמחלוקת לא נפתרה עד עתה.
מרטין סובימנדי

מרטין סובימנדי איבנייס (בספרדית: Martín Zubimendi Ibáñez; נולד ב-2 בפברואר 1999 בסן סבסטיאן שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת ריאל סוסיאדד מלה ליגה.
קריירת מועדונים

סובימנדי גדל במחלקת הנוער של ריאל סוסיאדד. בשנת 2016 החל לשחק בקבוצות המילואים של המועדון. ב-28 באפריל 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 1–2 על חטאפה במסגרת המחזור ה-35 בליגה לעונת 2018/2019. בעונת 2019/2020 זכה עם המועדון בגביע המלך הספרדי.
קריירה בינלאומית

ב-8 ביוני 2021 ערך סובימנדי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ספרד, בניצחון 0–4 על נבחרת ליטא במשחק ידידות.
תארים

גביע המלך הספרדי (1): 2019/2020
אליפות אירופה (1): 2024
מרק נשפיץ

| --- | --- |

 לידה:  27 במרץ 1948 
 פטירה:  11 באפריל 2015 (בגיל 67) 
 תפקידים:  רופא שיניים, פוליטיקאי 
 
הפגנה למען נשפיץ, ירושלים, 1975.
מרק נשפיץ (27 במרץ 1948 - 11 באפריל 2015) היה אסיר ציון ומסורב עלייה במשך 15 שנה.
נשפיץ נולד בברית המועצות בשנת 1948, לחיים ואיטה נשפיץ. בשנת 1956 נסע אביו, שהיה גיבור ברית המועצות, במשלחת סובייטית לדנמרק. נשפיץ, שתכנן מראש לעזוב את ברית המועצות, מבלי לספר לאשתו ובנו, צעד לארמון המלוכה בקופנהגן, קיבל מקלט מדיני ועלה לישראל. האב היה בין מדליקי המשואות בטקס הדלקת המשואות ביום העצמאות תשי"ז. בעקבות עלית האב נעצרה אמו של נשפיץ לשמונה חודשים.
נשפיץ למד להיות רופא שיניים. בתחילת שנות ה-70 הצטרף להפגנות של פעילי עלייה ולקראת ביקור ניקסון בברית המועצות זומן עם עוד פעילים לשירות מילואים כדי למנוע ממנו להפגין בפסגה. נשפיץ, שהסתתר כדי לא לקבל את הצו לא התייצב ונעצר. במשפט שנערך ב-2 באוגוסט 1972 קרא נשפיץ את סיסמת העלייה "שלח את עמי" וטען שכאזרח ישראלי הוא אינו חייב בשירות בצבא האדום. הוא נדון לשנת מאסר אחת. בזמן מאסרו הומתק עונשו לעבודות פרך במפעל לצינורות ברזל. מאבקו זכה להדים רבים בישראל והוא רואיין עם אמו בשידור ישיר ברדיו של קול ישראל לאחר המשפט. לאחר המשפט נעצר נשפיץ בעת פגישה עם עיתונאי מארצות הברית.
בעקבות מאבקיו נמנע ממנו לעבוד כרופא שיניים והוא עבד כקברן. נשפיץ לא חדל ממאבקיו ובתחילת 1974 הודיע שבכוונתו להפגין מול הסובייט העליון על כך שמונעים ממנו לעלות לישראל ומתנכלים לו בגלל עריקת אביו. כדי למנוע את ההפגנות היו השלטונות עוצרים את נשפיץ בכל בוקר ומשחררים אותו בערב. בפברואר 1975 נעצר יחד עם נתן שרנסקי ועוד ארבעה פעילים יהודים בעת הפגנה מול ספריית לנין. ארבעה מהיהודים שוחררו אולם נשפיץ ובוריס ציטליונק הובאו למשפט במרץ 1975, ונשפיץ נדון לחמש שנות גלות בסיביר, למרות מחאות ברחבי העולם. ערעוריו על גזר הדין נדחו. נשפיץ שוחרר באמצע 1979 במסגרת שחרור של מספר אסירי ציון. בתחילת 1980 הוצא נגד נשפיץ צו הרחקה של מאה קילומטרים מערים גדולות בברית המועצות. הוא גורש מביתו במוסקבה והתיישב בבקתת עץ בעיירה סטרונינו. נשפיץ המשיך להגיע למוסקבה בסתר, על אף צו ההרחקה, והמשיך בפעילות ציונית חשאית.
נשפיץ הורשה לצאת מברית המועצות באוקטובר 1985 והוא עלה לישראל עם אשתו ליאורה ובנו בנימין. בישראל הופיע נשפיץ בפני בני נוער וקרא לסייע לעליית היהודים מברית המועצות. נשפיץ עבד כרופא שיניים ומאוחר יותר היה ראש ענף השלטון המקומי במשרד העלייה והקליטה.
בחודשיו האחרונים נאבק נשפיץ במחלת הסרטן ונפטר ב-11 באפריל 2015.
הערות שוליים

↑  הדלקת המשואות בירושלים, מעריב, 5 במאי 1957
↑  צווי גיוס בברה"מ ליהודים שבקשו להפגין בעת הפסגה, דבר, 9 במאי 1972
↑  אריה זיו, משפטי ההפחדה מתחדשים, דבר, 10 ביולי 1972
↑  ליהודי ברה"מ הרוצים לעלות אין ממה לחשוש, דבר, 3 באוגוסט 1972
גבריאל שפירא יישפט ב-26 ביולי, דבר, 14 ביולי 1972
שלטונות בריה"מ קוראים לגיוס, מעריב, 22 באוגוסט 1972
↑  עובדת בביהכנ"ס הצביעה, מעריב, 6 באוגוסט 1972
↑  שולמית אלוני נועדה עם משפחות הסרובניקים, דבר, 12 ביולי 1983
↑  אברהם תירוש, פעיל עליה מודיע: אפגין ליד הסובייט העליון, מעריב, 17 בינואר 1974
↑  עוצרים את נאשפיץ בבוקר ומשחררים בערב לאחר חקירה, מעריב, 4 בפברואר 1974
↑  פוזרה הפגנת יהודים במוסקוה, דבר, 25 בפברואר 1975
↑  חמש שנות גלות ל-2 פעילי עליה, דבר, 1 באפריל 1975
↑  עצומת יהודים בברה"מ, דבר, 12 במרץ 1975
שוטרים סובייטים הפסיקו בכוח, דבר, 30 במרץ 1975
↑  נדחה ערעור נשפיץ וציטליונק, דבר, 27 באפריל 1975
נדחה עירעור מרק נשפיץ, דבר, 26 בספטמבר 1975
↑  אסיר ציון בוריס ציטליונוק שוחרר מהכלא, דבר, 5 באוגוסט 1979
וראו: סברה במוסקבה, דבר, 27 במאי 1979
↑  אסיר ציון נשפיץ גורש ממוסקווה, מעריב, 27 במרץ 1980
↑  ישעיהו אביעם, אין שינוי ביחס הקרמל ליהודים, מעריב, 20 באוקטובר 1985
↑  דן ארקין, בנימין נשפיץ נעלם מנתב"ג ונמצא בשרתון, מעריב, 22 באוקטובר 1985
↑  ת"א הפכה למוסקווה, מעריב, 4 ביוני 1986
↑  מחצית מהעניים הקשישים הם עולים חדשים, בעוד שחלקם באוכלוסייה עומד על 22%, 18 באוקטובר 2006, נגישות ישראל
↑  פרוטוקול מס' 112 מישיבת הוועדה לפניות הציבור, יום רביעי, כ"ט סיוון תשס"ח (2 ביולי 2008)
↑  אריק בנדר, ‏הובא למנוחות מסורב העלייה ופעיל התנועה הציונית מרק נשפיץ ז"ל, באתר מעריב אונליין, 13 באפריל 2015
מרחב אי-פריק

מרחב אי-פריק X הוא מרחב טופולוגי לא ריק ( X\neq \emptyset ) שלא ניתן להציגו כאיחוד של שתי תת-קבוצות סגורות החלקיות ממש ל-X. מושג האי-פריקות שימושי במיוחד בגאומטריה אלגברית, בה נחקרות יריעות אלגבריות עם טופולוגיית זריצקי.
הגדרה

יהי  X\neq \emptyset  מרחב טופולוגי. נאמר ש-X הוא אי-פריק (Irreducible) אם מתקיימת אחת מהתכונות הבאות (שהן שקולות):
X איננו איחוד של שתי תת-קבוצות סגורות השונות ממש מ-X.
כל שתי תת-קבוצות פתוחות לא ריקות נחתכות לקבוצה לא ריקה.
כל תת-קבוצה פתוחה של X שאינה ריקה היא צפופה ב-X.
אם אחת מהתכונות מתקיימת, כולן מתקיימות. תכונה 1 שקולה לתכונה 2 על ידי לקיחת משלים של קבוצות ביחס ל-X. תכונה 3 היא בעצם ניסוח אחר של תכונה 2.
תת-קבוצה  M\subset X תיקרא אי-פריקה אם היא אי-פריקה בטופולוגיה המושרית כתת-מרחב של X.
תכונות

אם M היא קבוצה אי-פריקה אזי M היא קבוצה קשירה.
M\subset X היא אי-פריקה אם"ם  {\overline {M}}\subset X היא אי-פריקה.
מרכיב אי-פריק

תת-קבוצה אי-פריקה מקסימלית ב-X נקראת מרכיב אי-פריק (או רכיב אי-פריק). מההגדרה והתכונה שהוזכרה לעיל נובע שמרכיב אי-פריק הוא קבוצה סגורה (אחרת  M\subset {\overline {M}} ו-M לא מקסימלית).
אם X הוא מרחב נתר אזי ל-X יש מספר סופי של מרכיבים אי-פריקים  X_{1},...,X_{n} והם מקיימים  X=X_{1}\cup ...\cup X_{n}. בנוסף, כל תת-קבוצה אי-פריקה של X מוכלת באחד ממרכיבים אלה.
שימושים

בגאומטריה אלגברית קלאסית חוקרים יריעות אלגבריות, מדובר בקבוצות מהצורה
כאשר  I הוא אידיאל ב- k[x_{1},...,x_{n}], חוג הפולינומים מעל שדה סגור אלגברית k. כאן,  X=k^{n} עם טופולוגיית זריצקי. בטופולוגיה זו, כל הקבוצות מהצורה  {\mathcal {V}}(I) מוגדרות להיות הקבוצות הסגורות, ואלה נקראות גם "קבוצות אלגבריות". קבוצה אלגברית  {\mathcal {V}}(I) היא אי-פריקה אם ורק אם הרדיקל של האידיאל  I (כלומר  {\sqrt {I}}=\left\{f\in k[x_{1},...,x_{n}]\ |\exists n\geq 1:f^{n}\in I\right\}) הוא אידיאל ראשוני.
דוגמאות

יהי k שדה סגור אלגברית. אזי k אי-פריק בטופולוגיית זריצקי, ובפרט קשיר.
באופן כללי יותר, גם  k^{n}\cong \mathrm {Max} (k[X_{1},...,X_{n}]) הוא אי-פריק בטופולוגיית זריצקי.
מרטין מרקז

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  10 באוגוסט 1963 (בן 61) הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1992 
 צאצאים:  רמונה מרקז 
 פרופיל ב-IMDb
 
מרטין ג'וזף מרקז (באנגלית: Martin Joseph Marquez; נולד ב-8 באוקטובר 1964) הוא שחקן בריטי.
מרקז ידוע בעיקר מהופעותיו בתפקיד ג'ינו פרימירולה, הברמן הראשי, בסדרת הדרמה קומית הבריטית "מלון בבילון". בין השנים 1993 ל-1995 גילם את דני פירס בסדרה "The Bill". ב-2002 שיחק בתפקיד ניל אופרת הסבון "איסטאנדרס". עוד הופיע מרקז בסדרה "דוק מרטין" לצדו של אחיו ג'ון מרקז, בתוכנית "המופע של קתרין טייט", בסדרה "Murder Most Horrid", וב-"Plastic Man".
ביוגרפיה

מרקז נולד בקובנטרי שבווריקשייר לאב ספרדי ולאם אנגלייה. אביו עבד כמלצר במלון ריץ בקוסטה בראווה, ובהמשך כשהמשפחה עברה לבינלי וודס הוא פתח מסעדת פיש אנד צ'יפס. מרטין למד בבית הספר המלך הנרי השמיני בקובנטרי. הוא עבד כמאמן אישי וכברמן לפני שפתח בקריירת המשחק.
הופעתו הראשונה של מרקז בטלוויזיה הייתה בסדרה המשטרתית "The Bill" בה גילם את דמותו של סמל בילוש דני פירס. היא שיחק בתפקידים קטנים בסדרות כגון "דוק מרטין", "המופע של קתרין טייט", "אליזבת הראשונה", "The Business", "איסטאנדרס" ו-"Bedtime". מ-2006 עד 2009 שיחק מרקז בתפקיד הברמן הראשי בסדרת הטלוויזיה "מלון בבילון". ב-2013 הופיע בסדרה הקומית של רשת ITV "החבר'ה מהלשכה" בתפקיד המאבטח פול.
מרקז מוכר גם מהופעותיו בתיאטרון, בין השאר שיחק בהפקה מחודשת של טרוור נאן למחזה "Anything Goes" משנת 2009 בה שיחק בתפקיד מונפייס מרטין, ובמחזה "Insignificance" מאת טרי ג'ונסון. הוא הופיע בצמד הקומי "האחים מרקז" יחד עם אחיו ג'ון מרקז. שני האחים גילמו אחים בפרק בסדרה "דוק מרטין". בנובמבר 2010 החל מרקז להופיע בתפקיד אביו של בילי במחזמר "בילי אליוט" בתיאטרון ויקטוריה פאלאס בווסט אנד שבלונדון.
באוקטובר 2013 החל להופיע בתפקיד קפטן דאנה הולמס במחזמר על פי הרומן "מעתה ועד עולם".
ביוגרפיה > חיים אישיים

למרקז יש שלושה בנים ושתי בנות. בתו רמונה מרקז ידועה מהופעתה בתפקיד קארן בסדרה הקומית "לא ממש סיטקום" (Outnumbered).