stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בוב יונגלס

| --- | --- |

יונגלס ב-2018
 לידה:  22 בספטמבר 1992 (בן 32) רולינגן, לוקסמבורג
 גובה:  189 ס״מ 
 משקל:  70 ק"ג 
 תחום:  רב גוני
 התמחות:  כביש
 קבוצה נוכחית:  אינאוס גרנדיירס
 קבוצות עבר:  רדיושק לאופרד (2013-2015)   דקונינק קוויק-סטפ (2016-2020)   AG2R Citroën (2022-2021)   בורה–הנסגרוהה (2024-2023)
 הישגי שיא:  לייז'–בסטון–לייז' (2018)   קורן–בריסל–קורן (2019)    אליפות לוקסמבורג (2013, 2015–2019)   אליפות לוקסמבורג במרוץ נגד השעון (2013, 2015–2016, 2018–2019)
 
בוב יונגלס (בלוקסמבורגית: Bob Jungels; נולד ב-22 בספטמבר 1992) הוא רוכב אופני כביש לוקסמבורגי בקבוצת אינאוס גרנדיירס. יונגלס הוא מנצח לייז'–בסטון–לייז' בשנת 2018 ומנצח קורן–בריסל–קורן בשנת 2019.
ביוגרפיה

יונגלס נולד ב-22 בספטמבר 1992 ברולינגן שבלוקסמבורג. ב-2010 זכה במדליית זהב באליפות העולם בנגד השעון עד גיל 19. ב-2011 זכה יונגלס במדליית כסף באליפות אירופה עד גיל 23 בנגד שעון, ושיחזר את ההישג בשנת 2012.
ביוגרפיה > רדיושק - לאופרד/טרק פאקטורי רייסינג (2013-2015)

יונגלס הצטרף לקבוצת רדיושק לאופרד בשנת 2013 (נקראה בעונת 2014–2015 "טרק פאקטורי-רייסינג" וכעת, "טרק - סגפרדו"). הוא ניצח בשנה זו את אליפות לוקסמבורג גם בנגד השעון וגם במרוץ הכביש. ב-2014, נבחר יונגלס לראשונה לגרנד טור כאשר הקבוצה בחרה אותו לוואלטה אספנייה, הוא סיים שלוש פעמים (אחת הפעמים היא בנגד השעון קבוצתי) בעשירייה הראשונה, אך לא זינק לקטע ה-19 ובכך פרש במרוץ.
את 2015 פתח בניצחון במרוץ "אטואל דה בסאז'" וניצח את הקטע ה-5 במרוץ. הוא סיים שישי בטור דה סוויס, 2:58 דקות אחרי סימון שפילאק המנצח. הוא ניצח בפעם השנייה את אליפות לוקסמבורג בנגד השעון ובמרוץ כביש, ונבחר לראשונה לטור דה פראנס, כשהתוצאה הטובה ביותר שלו במרוץ היא מקום 4 בקטע ה-18.
ביוגרפיה > קוויק סטפ (2016 - 2020) > הג'ירו המוצלח

ב-2016 עבר לקבוצת קוויק סטפ הבלגית. הוא ניצח את הקטע הראשון בטור של עומאן, וסיים שלישי בטירנו - אדריאטיקו, 23 שניות אחרי גרג ואן אוורמאט המנצח. יונגלס ניצח גם את קטגוריית הרוכב הצעיר במרוץ. יונגלס נבחר לג'ירו ד'איטליה והראה עליונות מפתיעה, לאחר שלא נחשב לרוכב דירוג כללי. יונגלס סיים רביעי בקטע ה-5 ובקטע נגד השעון השני במרוץ (הקטע ה-9) סיים שישי, אך עלה למקום השני כשג'יאנלוקה בראמבילה מקדים אותו בשנייה בלבד בדירוג הכללי. בקטע ה-10 עלה למקום הראשון הכללי וזכה ללבוש את החולצה הוורודה של כמו בפעם הראשונה בקריירה שלו, לאחר איבוד זמן גדול של בראמבילה. הוא איבד את ההובלה לאנדריי אמאדור שלושה קטעים מאוחר יותר. בסופו של דבר יונגלס סיים במקום ה-6 הכללי, 8:31 דקות מוינצ'נצו ניבאלי המנצח. וניצח את קטגוריית הרוכב הצעיר בפער של יותר מ-29 דקות מהמקום השני, סבסטיאן הנאו. הוא ניצח שוב את אליפות לוקסמבורג בנגד השעון ובכביש, והיה חלק מסגל קבוצתו שזכה במדליית זהב באליפות העולם בנגד השעון קבוצתי.
ב-2017 ניצח את קטגוריית הרוכב הצעיר בטירנו - אדריאטיקו וסיים שמיני בטור דה רומאנדי. לאחר ששנה שעברה רשם הופעה מצוינת בג'ירו ד'איטליה, הצליח גם הפעם יונגלס באותו המרוץ לעשות תוצאות איכותיות, כאשר הוא מנצח לראשונה קטע במרוץ (הקטע ה-15) ומסיים במקום ה-8 הכללי, 7:04 אחרי טום דימולן המנצח. בנוסף לכך, ניצח יונגלס בקטגוריית הרוכב הצעיר בפעם השנייה ברציפות. הוא ניצח את אליפות לוקסמבורג במרוץ כביש. יונגלס נבחר בפעם השנייה לוואלטה אספנייה וסיים במקום ה-42 הכללי.
ביוגרפיה > קוויק סטפ (2016 - 2020) > ניצחון בלייז'–בסטון–לייז'

ב-2018 יונגלס סיים חמישי בוואלטה או אלגראב ושלישי בקלאסיקת רויאל ברנארד דרומה. ב-22 באפריל רשם יונגלס את אחד ההישגים הגדולים בקריירה שלו, כאשר ניצח את מונומנט לייז'–בסטון–לייז' לאחר בריחת יחיד שהחלה 19 קילומטרים לסיום, לאחר שהתקיף מהפלוטון, בסופו של דבר הקדים במקום השני את מייקל וודס ובמקום השלישי את רומן בארדה ב-37 שניות. בהמשך העונה ניצח כהרגלו את אליפות לוקסמבורג בנגד השעון ובמרוץ כביש. יונגלס התחרה שנית בטור דה פראנס וסיים במקום ה-11 הכללי, הראשון בקבוצתו. למרות המיקום הגבוה הוא לא באמת היה חלק ממאבקי הדירוג הכללי וסיים בפער של 16:32 דקות מגריינט תומאס המנצח. התוצאות הטובוץ ביותר של יונגלס במרוץ הייתה מקום 6 בקטע ה-20 שהיה קטע נגד השעון, מקום 7 בקטע ה-9, ומקום שלישי בקטע נגד השעון הקבוצתי (קטע 3). הוא סיים חמישי בטור של בריטניה, 51 שניות מבן קבוצתו ז'וליאן אלאפיליפ שניצח את המרוץ. בהמשך ניצח גם את קטע הפרולוג בטור של סלובקיה זכה שוב במדליית זהב עם קוויק סטפ באליפות העולם בנגד השעון קבוצתי.
ב-2019 ניצח את הקטע הרביעי בטור של קולומביה, וניצח את מרוץ קורן–בריסל–קורן היוקרתי לאחר בריחת יחיד. הוא סיים שמיני בפריז - ניס, חמישי ב-E3 בינקבנק קלאסיק ושלישי בדווארס דור פלנדרן. הוא סיים במקום ה-33 בג'ירו ד'איטליה, וניצח את אליפות לוקסמבורג בנגד השעון ובמרוץ כביש בפעם השנייה ברציפות.
ביוגרפיה > AG2R סיטרואן (2021–2022)

ב-21 באוגוסט 2021 פורסם שיונגלס הצטרף לקבוצת AG2R סיטרואן בחוזה של שנתיים, ובכך יעזוב את דקונינק קוויק-סטפ לאחר חמש שנים..
בטור דה פראנס 2022, בקטע מס' 9, ברח (מרוץ אופניים) בריחה משותפת עם מספר רב של רוכבים, בניהם רוכבים פייבוריטים לניצחון בקטע. בוב התנתק משאר הרוכבים והחל בבריחת יחיד שהובילה אותו לניצחון בקטע ה-9 ההררי. זהו הישג חסר תקדים עבור בוב יונלגס.
ביוגרפיה > בורה–הנסגרוהה

בשנים 2023 ו-2024 רכב בשורות הקבוצה הגרמנית בורה–הנסגרוהה. הוא לא השיג בשנתיים אלו הישגים אישיים ראויים לציון.
הערות שוליים

↑  Liege–Bastogne–Liege 2018, procyclingstats.com
↑  Bob Jungels to AG2R Citroën for two years, news1.news.com
קינף

| קינף |
| --- | --- |
 צמח הקינף בגובה מרשים
מיון מדעי
על־ממלכה:: איקרוטים
ממלכה:: צומח
תת־ממלכה:: צמחים וסקולריים
על־מערכה:: צמחי זרע
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים קדומים
תת־מחלקה:: דו-פסיגים
סדרה:: חלמיתאים
משפחה:: חלמיתיים
תת־משפחה:: Malvoideae
שבט:: Hibisceae
סוג:: היביסקוס
מין:: היביסקוס קנניבוס
שם מדעי
 Hibiscus cannabinus ‏לינאוס, 1759
קינף (אֵטִימוֹלוֹגְיָה פרסית; שם מדעי: Hibiscus cannabinus;היביסקוס קנבינוס) הוא צמח ממשפחת החלמיתיים בעל שמות נלווים רבים (ראה בהמשך ערך זה). הקינף הוא סוג של היביסקוס ומקורו באפריקה. השם קינף משמש גם שם לסיב המופק מצמח זה. קינף הוא אחד הסיבים הדומים לאלה של בד היוטה והוא בעל מאפיינים דומים. הצמח גדל פרא באפריקה, בה הסיבים שלו מכונים בשם קנבס גיני. בתת-היבשת ההודית הוא מכונה בדרך כלל בשם mesta או אמברי. הוא צומח במהירות רבה, וגובהו רב ומגיע ל-2.5 עד-6 מטרים. מלבד כותנה, זה צמח הסיבים המעובדים הנפוץ ביותר בגידולי שדה.
היסטוריה > אפריקה

מקורו של הקינף באפריקה (אם כי במקורות מספר נכתב לכאורה כי מקורו באסיה). ידוע, שהקינף גדל כצמח מבוית זמן רב, כנראה כבר ב-4000 לפנה"ס במערב אפריקה. מקורות אחרים טוענים שכבר לפני 3000 שנים היה ידוע במצרים. על פי מאמרו של וילסון בשנת 1978, קינף גדל כצמח בר במזרח אפריקה (קניה טנזניה) כמרכיב של צמחיית בר.
היסטוריה > אסיה

הקינף הגיע לדרום אסיה בסביבות שנת 1900. הוא הופץ בתחילה להודו ואחר כך לסין. כיום מגדלים את הקינף בכעשרים מדינות. אזורי הגידול העיקריים שלו הם סין, הודו, תאילנד ואזור טשקנט של ברית המועצות לשעבר. יבול הקינף הוא המקור השלישי בכמותו להפקת סיבים תעשייתיים בכלכלות המתפתחות של העולם השלישי[דרוש מקור: המקור הקיים אינו ממוקד מספיק].
היסטוריה > בעולם המערבי

עד סוף המאה ה-18 הקינף לא היה מוכר במערב, הוא הוכר כאשר סיבים ושקים, שיוצרו מקינף הובאו לאירופה. אולם, עד מלחמת העולם השנייה, לא היה צורך להשתמש בסיבים אלה מאחר, שהם נחשבו לאחד מחומרי האריזה החשובים פחות. לאחר שפרצה מלחמת העולם השנייה, נוצר מחסור במוצרים רבים וביניהם מחסור ביוטה ובסיבים אחרים, שהיו דרושים למוצרי אריזה, ואז החלה התעניינות מחודשת בקינף. הדרישה לתוצרים המופקים מהקינף הואיל והמחסור בחומרי אריזה נמשך גם לאחר מלחמת העולם השנייה. עקב כך עלו מחירי מוצרי האריזה והביקוש להם גדל. בקובה, בארצות הברית עודדו הממשלות את גידול וטיפוח הקינף. ייצורו הפך ממוכן יותר ויותר.
שמות נפוצים

אירופה:
צרפתית: chanvre de Bombay, chanvre du Deccan, chanvre de Guinée, chanvre de Gambo, chanvre de roselle, jute de Java, jute de Siam, kénaf, ketmie à feuilles de (בלגיה), chanvre roselle.
גרמנית: Ambari, Dekkanhanf, Gambohanf, Hanfeibisch, Javajute, Kenaf, Rosellahanf, Roselle, Siamjute.
ספרדית: cáñamo de la India, cáñamo de gambo, cáñamo Rosella, pavona encendida, yute de Java, yute de Siam.
פורטוגלית: cânhamo rosella, juta-de-java, juta-do-sião, quenafe.
אמריקה:
ברזיל (פורטוגלית): papoula-de-são-francisco, cânhamo-brasileiro, quenafe.
אפריקה:
דרום אפריקה (אפריקנס): stokroos.
מצרים וצפון אפריקה (ערבית): til, teel, or teal.
מערב אפריקה: dah, gambo, and rama.
אסיה:
איראן (פרסית): Kanaf.
הודו (מניפורית): Shougri.
הודו (ביהרית): Kudrum.
הודו (בנגלית): mesta.
הודו (מראתית): Ambaadi.
הודו (טמילית): pulicha keerai (புளிச்சைக் கீரை) Palungu (பலுஂகு.
הודו (טלוגו): Gongura, Taag-Ambadi Punti Kura.
טאיוואן: ambari.
לאוס: ປໍແກ້ວ [pɔː kɛ̂ːw.
סין: Hong Ma (red hemp) has been officially changed from "Yang Ma" (foreign hemp) during the Cultural Revolution, 1966-1976.
שמות נוספים: Bimli, Ambary, Ambari Hemp, Deccan Hemp, and Bimlipatum Jute. על פי Miyake and Suzuta משנת 1937, ישנם ברחבי העולם יותר מ-129 שמות לקינף.
ביולוגיה > תיאור

הקינף הוא צמח מסוג היביסקוס (Hibiscus Cannabinus) הוא צמח עשבי קצר מועד אשר מגדלים אותו בגלל סיבי הקליפה הרכים הגדלים בקניו (קנים) ובגבעוליו.. הוא שייך למשפחת החלמיתיים, משפחה חשובה הן בגלל החשיבות הכלכלית והן בגלל השימוש הנרחב שלה בגינון. סוג זה של היביסקוס נפוץ ביותר וכולל כ-200 מינים שנתיים ורב שנתיים. הקינף קשור קשר הדוק לכותנה, במיה, וחוטמית. קינף, יחד עם היביסקוס עב-גביע (אנ'), מסווג טקסונומית בסעיף Furcaria של היביסקוס. סעיף זה כולל בין 40 עד 50 מינים, שקימים ברחבי האזורים הטרופיים והם בעלי קרבה מורפולוגית.
ביולוגיה > קנים/גבעולים

צמחי הקינף נוטים לגדול כגזע בודד, שנכנה בשם קנה, וממנו מסתעפים גבעולים דקים יותר. הקנים בדרך כלל עגולים וּמְכֻסִּים בקוצים, מקוצים זעירים עד לגדולים במיוחד כמו בשיחי אוכמניות. צבע הגבעול משתנה מירוק נקי עד בורגונדי עמוק. קוטר הקנים סנטימטר עד שניים. כאשר שיחי הקינף ניטעים למטרות ייצור ניתן לטעת אותם בצפיפות גבוהה ביותר של 170,000 עד 220,000 צמחים\ לאקר (כ-4,000 מ"ר) וגובהם נע בין 2.5 עד 6 מטרים. לקנה הקינף קליפה דקה מסביב לליבה עצית, מוקפת ציצת עלים. קני הקינף מכילים שני סוגי סיבים עיקריים, הסוג האחד: סיבים ארוכים והם נמצאים בקליפת הקנה, והסוג השני: סיבים קצרים והוא ממוקם באזור ליבת הקנה. האזור המרכזי של הקנה, נקבובי, מורכב מרקמות דמויות ספוג. הקליפה החיצונית מכילה את סיבי הקליפה, שאורכם הממוצע הוא 2.5 מ"מ. הליבה מכילה את סיבי הליבה בעלי אורך ממוצע של 0.6 מ"מ (כרבע מאורך סיבי הקליפה). לסיבי קינף יש שלושה מרכיבים כימיים עיקריים: תאית (58%-63%), הֶמִיצֶלוּלוֹז (21%-24%) עֱצָן (ליגנין) (12%-14%). המרכיבים בעלי התכולה הנמוכה בגבעולי קינף הם: שומנים ושעווה (0.4%-0.8%) ,חומרים לא אורגנים (0.6%-1.2%), חומר חנקתי וסימני פיגמנטים (0.8%-1.5%). בסך הכל המרכיבים השיוריים האחרים מהווים כ-2%. הליבה מכילה יותר ליגנין ופחות תאית מאשר הקליפה. תכולת סיבי היא בין 35% ל-40% ממשקל החומר היבש בגזע של צמח בוגר; ובהתאמה לליבת הקינף. קליפת הקינף מכילה כ-50-55% סיבים, והיא עולה בהתאמה לצפיפות הגידול של הצמחים בחלקה, הסיבים הקצרים, שתועלתם כתוצר לנייר נמוכה יותר מהווים כ-45-60% מהליבה הפנימית. נייר המיוצר מהסיבים הקצרים שבקינף, (הנמצאים בליבת הקינף), הוא באיכות נמוכה מזו של נייר המיוצר מהסיבים הארוכים הנמצאים בקליפת הקינף. מאחר שבליבת הקינף הסיבים קצרים, אזי קשה יותר להפיק עיסת נייר מהליבה ביחס לייצור עיסת נייר מן הקליפה. לצורך ייצור עיסת נייר מן הליבה נדרשים יותר אלקלים ומאפייני חוזק הנייר נמוכים יותר Bagdy et al 1975
ביולוגיה > עלים

צורת עלי הקינף תלויה במגוון צמחי הקינף. נוסף על כך, זני הקינף מחולקים לשתי קטגוריות; הזנים (Everglades 71) הם בעלי עלים עם אונות רבות (המכונות בדרך כלל חצויות או מחולקות) לעומתם זנים (Everglades 41) הם בעלי עלים עם אונות מעטות (בדרך כלל העלה ללא אונותו). צורת העלה מחולק יכולה ליצור בעיה כי היא דומה למריחואנה (עלולים לטעות ולחשוב, שמגדלים מריחואנה ולא קינף). העלים דומים לאלה של בני משפחתו כמו במיה וכותנה. יש לציין כי העלים צעירים הראשונים של כל שתילי קינף יש פחות או יותר צורה שלמה ללא אונות.
ארכם של עלי הקינף הוא בין 10 עד 15 ס"מ. כאשר לעלים מספר אוּנוֹת משתנה. אלה הקרובים לבסיס הגבעול הם בעלי 3 עד 7 אונות. לעומתם העלים חסרי אונות או בעלי מספר קטן של אונות, כאשר מיקומם קרוב לקצה העליון של הגבעול.
ביולוגיה > פרחים וכמוסות הזרעים

פרחי הקינף פורחים מדי שנה או שנתיים. פריחה בטווחים קצרים יותר היא נדירה. קוטר פרחי הקינף נע בין 8 עד 15 ס"מ, וצבעם לבן, צהוב או סָגוֹל. כאשר צבע הפרח לבן או צהוב, צבע מרכזו סָגוֹל כהה. הפרי הוא במבנה של הְֶלקֵט (קפסולה בעלת חמישה תאים) בקוטר של 2 ס"מ ומכיל מספר רב של זרעים. ההלקטים של זנים מעובדים נשארים מחוברים לצמח ונשארים שלמים במשך מספר שבועות מעת הגיעם שהגיע לבשלות. על פי Baldwin לזרעי קינף לוקח כ-45 ימים להבשיל. הזרע הוא קטן (1.5-3.3 גרם / 100 זרעים), צבעו שחור וצורתו כעין כליה. הזרע שומר על חיוניותו במשך כשמונה חודשים בתנאי אחסון רגילים.
לפני הפריחה
ביולוגיה > מערכת השורשים

לקינף יש מערכת שורשים ארוכה יעילה ועמוקה יחסית, היא מסתעפת ומתפשטת לרוחב ולעומק, ומאפשרת לצמח להסתגל לאקלים שחון. נוסף לכך, הקינף עם מערכת שורשיו נחשב משתמש מצוין של חומרי הזנה שיורית מגידולים קודמים (מחזור זרעים).
ביולוגיה > סיבים

הסיבים בקינף נמצאים (שלא כמו כותנה, בה הסיבים בפרי). במעטה החיצוני (הקליפה) ובלבת הגבעול. גודלם וקוטרם של הסיבים שונה על פי המיקום בקליפה או בליבה. הטבלה הבאה ממחישה את הפילוג והמבנה של הסיבים על פי המיקום בצמח.
|  | בצמח כולו | בקליפה | בליבה |
| --- | --- | --- | --- |
| תכולת סיבים [%] | 100 | 40 | 60 |
| אורך הסיב [מ"מ] | 1.28 | 2.6 | 0.6 |
| קוטר הסיב [מיקרון] |  | 20 | 30 |
| עֵצָן (ליגנין) [%] | 13.2 | 7.7 | 17.4 |
עיסת נייר מיוצרת מכל הקנים/הגבעולים, ועל כן מכילה שני סוגי סיבים מהקליפה ומהליבה. איכות העיסה דומה לזו המופקת מעץ.
מחלות ומזיקים > נמטודות

ידוע כי שורשי הקינף רגישים מאוד לנמטודות. נזקים רבים נגרמים על ידי נמטודות (Meloidogyne incognita, Meloidogyne javanica ו-Maloidogyne arenaria). נמטודות הן חיות רב-תאיות, מיקרוסקופיות, דמויי תולעת, הניזונות בעיקר ממערכות השורש בצמחים. עלים של צמחי הקינף, שנפגעו מנמטודות מצהיבים קמלים ונושרים. הצמחים שבשורשיהם שורצות הנמטודות מאבדים את יציבותם מתנודדים ונופלים. במקרה של התקפה כבדה של נמטודות, הצמח עלול בסופו של דבר למות. בעיה זו חמורה במיוחד בקרקעות חוליות ובאזורים שטופי שמש אור. מחלות ומגפות מתפתחות בדרך כלל לאט יחסית בקרקעות חרסית דחוסות כי המרקם שלהם כנראה מגביל את היכולת של נמטודות לעבור מצמח לצמח.
מחלות ומזיקים > חרקים

בדרך כלל צמח הקינף עמיד היטב בפני חרקים. לא ידוע על נזק כלכלי רב לקינף מידי חרקים. בעיות של חרקים פוטנציאליים יכולות להתעורר בשלבים המוקדמים של צמיחת הקינף הצעיר. יחד עם זאת, צמח הקינף סובל מאוכלוסייה גבוהה למדי של חרקים אשר לועסים ומוצצים את הפרחים והעלווה. אולם, ההגנה הנדרשת עבור הקינף פחותה מזו הנדרשת ברוב הגידולים המסחריים של צמחים מתחרים דוגמת יוטה .
גידול

בעל כושר הסתגלות לסוגי קרקעות שונים. אולם, הוא התנאים הטובים הם קרקע חולית מנוקזת היטב, אקלים חם, לח, טרופי או סובטרופי. רצוי לגדלו באזורים ללא גשמים כבדים מדי או באזור בעל משטר רוחות שאינן חזקות מידי. לזנים מסוימים של קינף נדרשות לפחות 12 שעות של אור ביממה במהלך עונת הגידול. הקינף פחות תובעני מבחינת הקרקע מאשר יוטה, וניתן לגדל אותו בסבב עם גידולים אחרים (מחזור זרעים). זריעה צפופה של קינף נפוצה, כאשר המטרה היא גידול להפקת סיבים. אולם, כאשר המטרה הפקת זרעים לצורך שמן, יש לזרוע אותו בזריעה צפופה פחות. גידולי הקינף נקצרים ידנית, הקינף מניב את הסיבים הטובים ביותר בשלב הפריחה. הסיבים מופרדים מן הגבעולים בדרך כלל בדרך ממוכנת, אם כי באזורים מסוימים ההפקה ידנית. לרוב אורך הסיבים, כמטר, צבעם חיוור וברק, וחוזק דומה לזה של יוטה.
תגובתו של הקינף לתוספת דשנים תלויה במעבר הדשנים בקרקע (ולכן היתרון של קרקע חולית), בצפיפותה ובגורמים סביבתיים אחרים. באופן כללי, הגדלת כמות החנקן מגדילה את הפריון. יש לציין, שלאחר קציר הקינף, השארת העלים (שאינם מנוצלים) בשטח מגדילה את כמות החנקן בחלקה ב-5.5 עד 11 ק"ג חנקן לדונם.
תפוקה עולמית

הטבלה שלמטה מתמצתת את פילוג תפוקת הסיבים מקינף בין השנים 2007 עד 2010. זאת על פי דו"ח של International Jute Study Group (IJSG) שמקומו בבנגלדש. הדו"ח נערך בשנת 2012.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| שטח | 2007 | 2008 | 2009 | 2010 |
| כל העולם | 321.7 | 271.7 | 275.4 | 284.1 |
| הודו | 139.7 | 120.0 | 13.2 | 140.0 |
| סין | 86.8 | 80.0 | 75.2 | 75.0 |
| תאילנד | 2.2 | 2.9 | 2.0 | 1.8 |
| ברזיל | 25.7 | 20.0 | 14.9 | 15.0 |
| וייטנאם | 25.7 | 7.8 | 12.1 | 12.0 |
קובה: 10.0
| אינדונסיה | 4.7 | 4.1 | 3.8 | 4.0 |
פקיסטן: 1.5
| קמבודיה | 0.3 | 0.3 | 0.2 | 0.2 |
שימושים

הקינף מתאפיין ביבול רב-תכליתי. ניתן להפיק ממנו שמן, סיבים לייצור בדים וחומרי אריזה, חומרי ספיגה, סיבים לתעשיית הנייר. צמחים צעירים של קינף יכולים לשמש כמזון להאכלת בעלי חיים כפי שצמח התירס (לאו דווקא קלח התירס) משמש.
באפריקה לקינף ישנם מספר שימושים, שאינם מתבטאים בשימוש להפקת סיבים גרידא. עלים ופרחים משמשים כירקות, זרעיו משמשים שמן ייצור וחלקי צמחים שונים משמשים תרופות מסוימות וכן משמשים בטקסים ואמונות תפלות.
שימושים > הפקת שמן מזרעי הקינף

מזרעי קינף ניתן להפיק שמן צמחי למאכל. בשמן זה משתמשים למוצרי קוסמטיקה, חומרי סיכה תעשייתיים וכן כדלק מנועי (תחליף בנזין או סולר).
שמן קינף עשיר בחומצות שומן בלתי רווי אומגה (PUFAs). שמן זרעי קינף מכיל אחוז גבוה של חומצה לינולאית (אומגה 6) חומצת שומן בלתי רווי (PUFA). חומצה לינולאית (C18: 2) הוא PUFA הדומיננטי, וכמו כן חומצה אולאית (C18: 1). חומצה אלפא-לינולנית (C18: 3) אשר נמצאת בריכוז של 2 עד 4 אחוזים.
שמן זרעי קינף מהווה 20.4% ממשקל הזרעים הכולל וזה דומה לתכולה בזרעי הכותנה. שמן זרעי קינף מכיל:
חומצה פלמיטית: 19.1%.
חומצה אולאית: 28.0% (אומגה 9)
חומצה לינולאית: 45% (אומגה -6)
חומצה סטארית: 3.0%
חומצה אלפא-לינולנית: 3% (אומגה-3)
שימושים > ייצור נייר מקינף

התהליך הנפוץ ביותר לייצור נייר מקינף הוא שימוש בסודה ליצור עיסת נייר לפני עיבודה במכונות לייצור הנייר.
השימוש בקינף בתעשיית הנייר מביא להרבה יתרונות לאיכות הסביבה על פני השימוש בייצור נייר המופק מעץ. בשנת 1960 (משרד החקלאות של ארצות הברית (USDA) ביצע סקר ביחס לחמש מאות צמחים ובחר את הקינף כאחד מהמקורות להדפסת עיתונים מנייר נטול עץ. בשנת 1970, הקינף שימש לייצור נייר לעיתונים ב-Paper Company's mill in Pine Bluff אשר בארקנסו, ושימש בהצלחה להוצאתם של שישה עיתונים בארצות הברית. הדפסה וכתיבה של עיתונים המיוצרים מסיבי קינף מיושמת בארצות הברית מאז שנת 1992. בשנת 1987 מפעל ייצור נייר קנדי ייצר 13 גלילי נייר שיוצרו מקינף על מנת להדפיס עיתונים על ידי ארבעה מוציאים לאור וכל זאת לצורך הדפסת מהדורות נסיוניות. הם נוכחו לדעת, שניר עיתון המיוצר מסיבי קינף חזק יותר, בהיר יותר ונקי יותר מנייר המיוצר מעץ האורן ופחות מזיק לסביבה. בשל טבעם של סיבי הקינף והיותם לבנים יותר מאשר אלו של סיבי העץ, נדרש פחות חומר הלבנה כדי ליצור גליונות נייר בהירים יותר. מי חמצן, שמשו בהצלחה רבה להלבנת סיבי הקינף אשר שימשו לייצור הנייר. הם בטוחים לסביבה כי אינם יוצרים דיאוקסין שאר ידוע כחומר מסרטן.
על פי דוחות ממקורות שונים נראה כי צריכת האנרגיה לייצורה של עיסת נייר מקינף היא כ-20% פחות מזו הנדרשת לייצורה של עיסת מעץ, זאת בעיקר בשל תכולת ליגנין נמוכה של קינף. ברבים מן המתקנים המשמשים להפקת עיסת נייר מעצי אורן ממדינות הדרום של ארצות הברית, מתבצעת כיום הסבה והתאמה כדי שניתן יהיה להשתמש בהם בסיבים המופקים מקינף.
בעונת גידול אחת משטח של אקר אחד (כ-4,000 מ"ר) של קינף ניתן להפיק כמות של 5 עד 8 טונות חומר גלם. חומר הגלם מופק מסיבי הקליפה והליבה של הקינף. לעומת זאת, משטח של אקר אחד (כ-4,000 מ"ר) של עצי יער (בארצות הברית) ניתן להפיק כ-1.5 עד 3.5 טונות של סיבים בשנה. זאת בהתבסס על עץ הגדל שנים רבות שלאחריהן הוא נכרת. הפקת הסיבים מעץ נותנת תפוקה רבה בתקופה קצרה לאחר שנים רבות של תפוקה אפסית, בעוד שיחידת שטח של קינף מאפשרת הפקה קבועה (פחות או יותר) שנה אחר שנה. ההערכה היא כי קינף הגדל על 5,000 אקר (20 קמ"ר) יכול לייצר עיסת נייר הנדרשת לפעולתו של מפעל נייר בעל יכולת עיבוד של כ-200 טנות ביום. בתקופה ארוכה מעל 20 שנים, מאקר אחד (כ-4,000 מ"ר) של קרקע חקלאית ניתן להפיק פי עשרה ואף פי עשרים מכמות הסיבים, שניתן להפיק מדונם אחד של עצי אורן ממדינות הדרום של ארצות הברית.
הקינף מופיע בפרסום "International Year of Natural Fibres 2009" בתור אחד מחשובי הסיבים הטבעיים בעולם,
הרומן הראשון, שפורסם תוך שימוש בנייר שכולו (100%) יוצר מקינף היה:
(The Land of Debris and the Home of Alfredo by Kenn Amdahl (1997, Clearwater Publishing Company.
דייוויד בראואר, לשעבר מנכ"ל מועדון סיירה, בספר הסביבתי האוטוביוגרפי למחצה שלו ששמו: Let the Mountains Talk, Let the Rivers Run: A Call to Save the Earth, בהוצאת: (1995, Harper Collins) בפרק 8 של הספר שכותרתו: "Forest Revolution" המליץ על ייצור נייר מסיבי קינף, בספר הוא פירט את היתרונות הרבים של ייצור מקינף על פני ייצורו מעץ. מהדורתו הראשונה של ספר זה הודפסה על נייר אשר יוצר מסיבי קינף.
שימושים > תעשיית הרכב

מספר חברות לייצור מכוניות, במסגרת המאמץ הכולל שלהן להפוך את כלי הרכב יותר עמידים, חברת פורד וחברת BMW השתמשו בחומרים לחלקי המכוניות מקינף. היישום הראשון במכונית של פורד היה בשנת 2013 במכונית Ford Escape. ואילו חברת BMW השתמשה בקינף לייצור המכונית BMW i3, שם יצרה מסגרת היקפית שחורה מקינף. זאת, על פי כתבה בפורבס.
פרפרים (שיר של אורי בנאי)

| --- | --- |
 סינגל בביצוע אורי בנאי
 מתוך האלבום פרפרים
 יצא לאור:  2000 
 סוגה:  שיר אהבה 
 שפה:  עברית 
 אורך:  4.06 דק' 
 כתיבה:  אורי בנאי 
 לחן:  אורי בנאי 
 
"פרפרים" הוא פזמון שכתב, הלחין וביצע אורי בנאי. השיר יצא לאור בשנת 2000.
רקע

השיר נכלל באלבום הבכורה של אורי בנאי. הוא יצא כסינגל ראשון מהאלבום שנקרא "פרפרים". השיר נהיה למצליח ביותר של בנאי מתוך האלבום, שהניב גם סינגל מצליח אחר בשם "הזמנה לחתונה". חברת "הד ארצי" שבה הופק התקליט, שילבה את השיר באחד מאלבומי סדרת "היטמן" (שכללו להיטים לועזיים בלבד), מה שפגע במכירות אלבומו של בנאי.
השיר נכתב על ידי בנאי על לני שחף, זוגתו ולימים אשתו, בתחילת ההיכרות איתה.
מצעדים

|   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2000)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2000)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2000)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2000)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | רשת ג | 1 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (ה'תש"ס)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (ה'תש"ס)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (ה'תש"ס)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (ה'תש"ס)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | גלגלצ | 3 |  |
|  ישראל | רשת ג | 4 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי עשור (2000- 2009)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי עשור (2000- 2009)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי עשור (2000- 2009)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי עשור (2000- 2009)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | פסקול העשור | 65 |  |
הערות שוליים

↑  אטילה שומפלבי, צפו: אורי בנאי חוגג 20 שנה ללהיט "פרפרים", באתר ynet, 8 בדצמבר 2020
↑  אורי בנאי: "אני אוהב לבלות; אתה חי פעם אחת - אל תתכלב", באתר גלובס, 5 במאי 2013
↑  רינת גור-נחום, שחף מגביהה עוף, באתר ynet, 2 באוקטובר 2002
↑  פרפרים, באתר "פזמונט"
ליל העשרים

| --- | --- |
 כתיבה:  יהושע סובול 
 מבוסס על:  קהליתנו 
 סוגה:  דרמה 
 הצגת בכורה:  פברואר 1976 
 
"ליל העשרים" הוא מחזה מאת יהושע סובול, שנכתב בתחילת שנות ה-70 על פי יומני חברי קבוצת ביתניה עילית של השומר הצעיר, במהלך עבודה משותפת עם שחקני תיאטרון חיפה בבימוי נולה צ'לטון.
עלילה

המחזה מתרחש בתקופת העלייה השלישית, שבה עלו לארץ ישראל כ-35,000 עולים חדשים, רבים מהם בוגרי תנועות נוער אשר חיפשו בארץ מקום להגשמת חלומותיהם. בוגרי תנועת השומר הצעיר, שבהם עוסק המחזה, הושפעו רבות מרעיונות החיבור של האדם לטבע, ממשנתו של א.ד. גורדון, מהגותו של גוסטב לנדאוור ומרוחן של תנועות הנוער הגרמניות.
העלילה מבוססת ברובה על הקובץ "קהליתנו", שאת חלקו כתבו אנשי ביתניה עילית, חלוצי העלייה השלישית, זמן קצר לאחר שנסתיימה עבודתם במקום ולאחר שהצטרפו לקבוצת גדוד שומריה, שעסקה בסלילת כביש חיפה-ג'דה. הקובץ נערך על ידי נתן ביסטריצקי ויצא לאור ב-1922 על ידי "קיבוץ א' של השומר הצעיר - כביש חיפה ג'דה" - אנשי ביתניה עילית, שחברו לקיבוץ ב'- אנשי גדוד שומריה. מאוחר יותר באותה השנה הקימו חברים משתי הקבוצות, בצוותא, את קיבוץ בית אלפא.
סיפור המחזה מתאר את המתרחש בקבוצת ביתניה עילית, המונהגת בידי מאיר יערי. המחזה מגולל את השאלות המוסריות, הקשיים והלבטים איתם נתקלים החלוצים ערב עלייתם לקרקע עלילת המחזה עוסקת בלילה האחרון של הקבוצה בביתניה, בה הם מקיימים שיחת-קבוצה סוערת. חברי הקבוצה חושפים איש איש את נפשו, ובעצם מתארים את התנגשותן של האידיאות המופשטות במציאות הארץ-ישראלית דאז.
יהושע סובול בוחר לשקף את דעותיהן של הדמויות כדי להראות את הדעות הרווחות אז בקרב מגשימי הציונות, אולם בעשותו כן, הוא חושף את הקוראים לוויכוח אידיאליסטי-רוחני, של דמותו של החלוץ בארץ ישראל, הקשיים העומדים לפניו ונכונותו להתמודד איתם.
הדמויות במחזה מבוססות בחלקן על אנשים אמיתיים שחיו בקבוצה. לפי דברי יהושוע סובול בריאיון עם אלי אשד, דמותו של משה במחזה מבוססת על מאיר יערי, ואילו דמותו של אפרים, על דוד הורוביץ. שיפרה היא אנדה יערי, לימים אשתו של מאיר יערי. נחמה עזבה את הארץ לטובת גדוד העבודה ברוסיה אחרי ביתניה, ומרים גם היא מבוססת על דמות אמיתית שסובול איננו חושף. נפתלי הוא דמות בדיונית, וגם עקיבא ככל הנראה איננו מבוסס על דמות מסוימת.
הפקות

בשנת 1976 המחזה הועלה לראשונה על ידי שחקני תיאטרון חיפה, בבימוייה של נולה צ'לטון.
בשנת 1990 הועלה המחזה בתיאטרון הבימה, בבימוייה של אופירה הניג.
בשנת 2008 עלה המחזה בבית הספר למשחק של סופי מוסקוביץ' לכבוד חגיגות 60 השנה למדינת ישראל.
בשנת 2016 הועלה המחזה פעם נוספת בתיאטרון חיפה, כשבפעם זאת, העיבוד והבימוי נעשו בידי נועה רבן.
המחזה עובד לסרט טלוויזיה בבימוי אנטואן סאלח שהוקרן לראשונה בטלוויזיה הישראלית ב-1 במאי 1979.
מלבד זאת, המחזה מועלה לעיתים בתיאטרוני חובבים ותיאטרוני פרינג' ישראלים, כגון בתיאטרון הטכניון (בשנת 2004).
השפעות תרבותיות

במערכון "קבוצת חלוצים" של החמישייה הקאמרית משנות ה-90, מלגלגים על הקומונות בתקופת העלייה השנייה והשלישית, ועל השיח הקבוצתי הפולשני והחושפני של הדמויות במחזה.
לקריאה נוספת

אוריאל זוהר, ליל העשרים, מחזה קולקטיבי ואינטימי, לאור משנתו של א.ד. גורדון, כתב העת "עלי-שיח" מס' 35, 1993, עמ' 117-131