stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דוב צעצוע
דובי צעצוע בתרבות

מבין דובי הצעצוע המפורסמים ביותר בספרות הילדים המערבית, ניתן למנות את פו הדב ואת הדוב פדינגטון. כשהדוב פדינגטון, וכמו-כן גם פו הדב וחבריו, זכו כולם לעיבודים של עלילותיהם לסדרות טלוויזיה ואף לסרטים.
סוגי בעלי חיים מסוימים, כגון דוב הגריזלי, דוב הקוטב, דוב הפנדה, או הקואלה (על-אף שהקואלות אינן ממשפחת הדוביים), זכו למאמצי שימור נרחבים בטבע, וזאת בזכות דמיונם לדובי הצעצוע שמשפחות רבות מוקירות.
ראו גם

בובת פרווה
אמיגורומי
אובייקט מעבר
הערות שוליים

↑  Teddy Bears, web.archive.org, ‏2020-06-05
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007563351705171  GND: 4135141-1  LCCN: sh85133198  NKC: ph258270 
דובי צעצוע שונים, משמאל דובי הלבוש במדים של חיילי המשמר של מלכת הממלכה המאוחדת
דוב צעצוע בסריגה בסגנון אַמִיגוּרוּמי
דוד עובדיה

| --- | --- |

הרב דוד עובדיה בחתונת נכדו
 לידה:  2 ביוני 1913 ח' באייר ה'תרע"ג צפרו, מרוקו 
 פטירה:  22 במאי 2010 (בגיל 96) י"ח באייר ה'תש"ע 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  ? – 22 במאי 2010 
 
 תפקידים נוספים:  רבה הראשי של צפרו, רבאט, פאס ומרקש
 
הרב דוד (מסעוד) עובדיה (ח' באייר ה'תרע"ג, 2 במאי 1913 – י"ח באייר ה'תש"ע, 22 במאי 2010) היה רבה של צפרו וכן כיהן כרב בערים רבאט, פאס ומרקש במרוקו, ולאחר עלייתו לישראל רב שכונת בית וגן בירושלים. חבר לשכת הרבנות ירושלים ויו"ר רבני עדת המערביים בירושלים. יקיר העיר ירושלים לשנת תשמ"ה (1985). עסק בההדרת ספרי רבני מרוקו ובחקר מנהגיה.
קורותיו

נולד בעיר צפרו, בנו של רבה של צפרו, הרב ישועה שמעון חיים עובדיה (המכונה: ישמ"ח) ואסתר לבית עזראן . למד תורה אצל אביו ואצל הרב דוד עטר.
קורותיו > פעילותו במרוקו

לאחר פטירת אביו התמנה תחתיו וכיהן בתפקיד כעשר שנים. בשנת 1952 נקרא לכהן כרב בעיר רבאט. מספר שנים לאחר מכן, בשנת 1961, עבר לעיר פאס ושימש בה כרב במשך שנתיים. בשנת 1963 עבר לכהן תקופה קצרה כרבה של העיר מרקש וכאב בית הדין בעיר. היה פעיל בתחום החינוך ושימש כמפקח בית הספר "אם הבנים", חבר הוועדה לרפורמה בחינוך (במרוקו), והמפקח על החינוך היהודי. כמו כן כיהן כחבר הפרלמנט במרוקו, ושימש במשרות ממלכתיות ובתפקידים ציבוריים שונים וכן כראש ישיבת "בית דוד" בצפרו אותה הקים.
היה ידוע כמתנגד למוסדות של כל ישראל חברים - אליאנס במרוקו כי הוא חשב שהם גורמים לחניכיה להתרחקות  מהדת.
קורותיו > פעילותו בישראל

בשנת 1963 עלה לישראל והתמנה לחבר לשכת הרבנות בירושלים, ויו"ר רבני עדת המערביים בירושלים. הקים את קהילת ישמח לבב בשכונת בית וגן בירושלים על שם אביו, וכיהן כרב הקהילה עד יום פטירתו וכן כרב השכונה. באופן יוצא דופן קיבל ממועצת הרבנות הראשית כושר דיינות מבלי לעמוד בבחינות, על תקן של גדול בתורה.
בשנת 1972 התמודד על מקום במועצת הרבנות הראשית בתמיכת הרבנים אונטרמן ועובדיה יוסף, אולם לא נבחר לאור ניצחון מומלציו של הרב שלמה גורן. הרב עובדיה התמודד שוב על מקום במועצה בשנת 1980 אך שוב לא נבחר.
בשנת 1967 ייסד חברה בשם "דובב שפתי ישנים" ששמה לה למטרה להביא לדפוס את כתבי חכמי מרוקו הקדומים. הוציא לאור ספרים רבים של חכמי מרוקו שזכו לפרסום בקרב כל יהדות המזרח.
בשנת 1982 זכה ב"פרס ירושלים" לטיפוח מורשת עדות ישראל, על פועלו ותרומתו הרבה לעולם החינוך והיהדות זכה ובפרט על ספריו המחקריים העוסקים בקהילות יהודי מרוקו "קהילת צפרו" ו"פאס וחכמיה".
בשנת 1985 קיבל את אות יקיר העיר ירושלים.
קורותיו > פעילותו בישראל > פטירתו

נפטר בי"ח באייר התש"ע (2010) בגיל 97, ונטמן בהר המנוחות בירושלים, לצד חברו הרב שלום משאש - רבה של מרוקו וירושלים.
משפחתו

היה נשוי למרים לבית צרויה.
בתו רות - נישאה לרב דוד בר חן, שהיה רבה של שדרות. בנם של השניים הוא הרב ישי בר חן.
בתו שרה - נישאה לאחיינו הרב מאיר אלבאז, ראש מוסדות "שבות יהודה" בירושלים.
בתו יהודית - נישאה לרב הלל חבר, מייסד ישיבת "שערי תורה" בברוקלין.
בנו הרב פנחס - ראש מוסדות "ישמח לב תורת משה" בשכונת בית וגן בירושלים.
בתו שושנה - נישאה לרב ראובן לויטן מאשדוד.
בתו אסתר - נישאה לרב שלמה ווהנון, ראש ישיבת "מסילות התורה" בירושלים.
בנו הרב ישמח - מארצות הברית.
בנו הרב משה אליהו - חתנו של הרב יעקב טולידאנו, ראש הכולל "בית דוד - עטרת ישועה".
יצירתו התורנית

נהגו העם – מנהגים, דינים ותקנות של קהילת צפרו.
נתן דויד – שו"ת, כולל 81 שאלות ותשובות מארבעת חלקי השולחן ערוך. בסוף הספר הודפס החיבור 'נהגו העם'.
פאס וחכמיה – שני כרכים, קורות העיר פאס מיום הווסדה, מלכיה, שריה ותולדות היהודים בה; תולדות חכמי פאס לדורותיהם; אגרות היסטוריות של הקהילה, שירים, תשובות ופסקי דין. מצורפים לחיבור זה גם החיבורים: 'לשון למודים' של היעב"ץ (הרב יעקב אבן צור); 'ערכים לדרשן מן התלמוד' של רבי שאול סירירו; 'דברי הימים של פאס' שנכתב על ידי הרב שאול שמואל סירירו.
קהילת צפרו – חמישה כרכים, מקורות ותעודות להיסטוריה הכלכלית, חברתית, מדינית ורוחנית של יהודי צפרו. בנוסף הובאו בספר: תקנות ייחודיות, אגרות ושרידי זכרונות מחכמי צפרו, היסטוריוגרפיה של החכמים ופעלם הדתי הלכתי.
ספרים שההדיר

פירוש כוס אליהו להגדה של פסח, הרב אליהו בן הרוש, ג'רבא תרצ"ח.
ברכת אליהו, הרב אליהו בן הרוש, ג'רבא תרצ"ט.
מנחת העומר, הרב שלמה אביטבול, ג'רבא תש"י.
עומר מן, הרב עמור אביטבול, ג'רבא תש"י.
בת רבים הרב רפאל יעקב בן סמחון, ג'רבא תשט"ו.
סובר הרזים, הרב רפאל יעקב בן סמחון, ג'רבא תשט"ו.
מלל לאברהם, הרב חיים אליהו אברהם בן שטרית, פאס תשכ"ג.
קבוץ גלויות, הרב מאיר וישועה די אבילה, פאס תשכ"ג.
תורה וחיים, ישועה שמעון חיים עובדיה, ירושלים תשל"ב.
דרושי מהרש"ש הרב שאול שמואל סירירו א, ירושלים תשמ"ט; ב, ירושלים תשנ"א.
חנוך לנער פירוש למשלי, הרב שאול סירירו, ירושלים תשנ"ז.
ויגד שמואל פירוש על הגדה של פסח, הרב שמואל בן שושן מטוליטולא, בתוך: הגדה של פסח – כוס אליהו ירושלים תשנ"ח.
דברי הימים לקט ממשפחת אבן דנאן, הודפס בתוך: פאס וחכמיה א, עמ' 1–63.
זיכרון לבני ישראל, הרב יהודה אבן עטר, בתוך: פאס וחכמיה א, עמ' 63–86.
אגרת יחס פאס, הרב אבנר ישראל הצרפתי, בתוך: פאס וחכמיה א, עמ' 87–171.
תשובות ומאמרים נפלאים שירים ופזמונים, הרב סעדיה אבן דנאן, הודפס בתוך: פאס וחכמיה ב, ירושלים תשל"ט, עמ' 1–91.
פסקי דין וחדושי תורה מחכמי התקנות (רובם מהרב שמואל אבן דנאן וקצת מאחרים), הודפס בתוך: פאס וחכמיה ב, ירושלים תשל"ט, עמ' 92–136.
אלפא ביתא, ערכים לדרשן מן התלמוד, הרב שאול סירירו, הודפס בתוך: פאס וחכמיה ב, ירושלים תשל"ט, עמ' 137–223.
לשון למודים, הרב יעקב אבן צור, בתוך: פאס וחכמיה ב, ירושלים תשל"ט, עמ' 225–438.
כסא המלכים, רבי רפאל משה אלבאז, הודפס בתוך: קהילת צפרו ד (לספר זה כתב רבי דוד חיבור מפתח ומקורות בשם "פני הכיסא").
מכתבים שכתב רבי שאול אביטבול, בסוף "תולדות הרבנים", קהילת צפרו ד, עמ' קלז—קנב.
יסודות על כללי י"ג עיקרי הדת, הרב משה חפוטא, בתוך: נהגו העם, ירושלים תש"ס.
כללים ודיני הגט, הרב יהודה הכהן, בתוך: נהגו העם, ירושלים תש"ס.
שירת העומר, הרב עמור אביטבול, ירושלים תשס"א.
מלאכת הסופר על הלכות ספר תורה תפילין ומזוזות, הרב משה אבן זבארה, ירושלים תשס"א.
לקריאה נוספת

שיטתו ופסקיו של מרן המחבר במארוקו, הרב דוד עובדיה, הודפס בתוך: י' רפאל (עורך), רבי יוסף קארו: עיונים ומחקרים בשיטת מרן בעל השולחן ערוך, מוסד הרב קוק, ירושלים תשכ"ט, עמ' קצח-רא.
עזרה לבניין בית הכנסת בחורבת ר' יהודה החסיד, הרב דוד עובדיה, הודפס בתוך: י' בן עמי (עורך), מחקרים בתרבותם של יהודי צפון אפריקה, ירושלים תשנ"א.
משה שליו, מפעלו הספרותי של הרב דוד עובדיה, ביכורי לנדר, מכון לנדר, (תשעב) רכז-רסג, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים)
מיכל עזיזה אוחנה, כי מצפרו תצא תורה : הרפובליקה הספרותית של הרב דוד עובדיה, AJS, גיליון 48,2 (2024), עמ' א-יט
מיכאל לסקר, קהילת צפרו מקורות וסיכום, פעמים, גיליון 14, עמ' 132
הערות שוליים

↑  הליכות שבא עמ' 25
↑  "עצרת תשובה" אזורית נערכה לישובי הפרוזדור, מעריב, 21 בספטמבר 1966
↑  יהושע ביצור, 30 אלף תיקים מצפים בבתי הדין הרבניים, מעריב, 10 בנובמבר 1964
↑  טוביה מנדלסון, הושלמו רשימות מועמדי הרבנות, דבר, 9 באוקטובר 1972
↑  18 מתמודדים על 10 מקומות, מעריב, 29 באוגוסט 1980
↑  נוסד חוג דובב שפתי ישנים, מעריב, 19 בפברואר 1967
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: הרב מכלוף אבוחצירא | רבנים ראשיים של מרקש | הבא: הרב יהושע מאמאן |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299355905171  ISNI: 0000 0000 8226 5272  LCCN: n86005812  VIAF: 48237383   WorldCat (עם VIAF): 48237383 
רבי דוד עובדיה בזמן היותו רבה הראשי של העיר צפרו במרוקו
מיודראג דמיאנוביץ'

| --- | --- |

מיודראג דמיאנוביץ'
 לידה:  16 בינואר 1893 אלקסינאץ', ממלכת סרביה ממלכת סרביה
 פטירה:  4 באוגוסט 1956 (בגיל 63) הנובר, גרמניה המערבית גרמניה
 השתייכות:   הצבא הסרבי המלכותי  הצבא היוגוסלבי המלכותי
 תקופת הפעילות:  1909–1945 (כ־36 שנים)
 דרגה:   בריגדיר גנרל
 פעולות ומבצעים
 מלחמת הבלקן הראשונה מלחמת הבלקן השנייה מלחמת העולם הראשונה מלחמת העולם השנייה
מיודראג דמיאנוביץ' (בסרבית: Миодраг Дамјановић‏; 16 בינואר 1893 – 4 באוגוסט 1956) היה גנרל יוגוסלבי, אשר לחם במלחמת העולם השנייה. לחם לצד ממשלתו של מילאן נדיץ', ששיתפה פעולה עם מדינות הציר. פעל לחתימת ההסכם שהוביל לאיחוד הכוחות בין נדיץ' לבין הצ'טניקים, והיה אמור לשמש כמפקד הצבא המשותף שיילחם כנגד הפרטיזנים של טיטו.
ביוגרפיה

דמיאנוביץ' נולד באלקסינאץ' ב-16 בינואר 1893. ב-1909 הוא התגייס לצבא סרביה ולמד באקדמיה הצבאית בבלגרד. הוא לחם בשתי מלחמות הבלקן, ולאחריהן הועלה לדרגת לוטננט. במהלך מלחמת העולם הראשונה, הוא לחם בקרבות החזית הסרבית, ולאחר כיבוש הממלכה בידי מעצמות המרכז נסוג יחד עם הממשלה והצבא דרך אלבניה לסלוניקי. לאחר המלחמה המשיך ללמוד באקדמיה הצבאית ושרת במטה הכללי. הוא שימש כנספח צבאי בצרפת ובהונגריה וכמפקד חיל האוויר היוגוסלבי. ב-1937 הוא הועלה לדרגת בריגדיר גנרל.
במהלך הפלישה ליוגוסלביה במלחמת העולם השנייה, דמיאנוביץ' שימש כראש מטה קבוצת הארמיות ה-3. לאחר קריסת הצבא היוגוסלבי, נלקח דמיאנוביץ' בשבי לגרמניה. במהלך שלוש השנים הבאות, הוא הועבר בין מחנות שבויים שונים. במאי 1944, מילאן נדיץ', אשר שימש כראש ממשלת הבובות שכוננו הגרמנים בסרביה, ביקש מהגרמנים לשחרר את דמיאנוביץ'. נדיץ' מינה את דמיאנוביץ' ל"ראש הקבינט". בפועל, דמיאנוביץ' היה נאמן לתנועת הצ'טניקים של דראז'ה מיכאילוביץ', והשתמש בתפקידו, ובאמון שרחש נדיץ' כלפיו, כדי לסייע להם במאבקם.
באביב של אותה השנה, פתחו הפרטיזנים של טיטו במתקפה נחרצת בדרום סרביה, והצליחו להשתלט על שטחים במדינה. במקביל, הצבא האדום התקדם במהירות בכיוון יוגוסלביה. התפתחות זו הדאיגה הן את נדיץ' והגרמנים, והן את הצ'טניקים. דמיאנוביץ' תיווך בין נדיץ' ומיכאילוביץ', שנפגשו ב-6 בספטמבר של אותה שנה. שני המנהיגים הגיעו להסכם, בחסות הגרמנים, על איחוד כל הכוחות הלאומנים כנגד הקומוניסטים. על פי ההסכם, דמיאנוביץ' היה אמור להיות מפקד הצבא המשותף.
נדיץ' מינה את דמיאנוביץ' למפקד משמר המדינה הסרבי, ובמקביל, מיכאילוביץ' מינה אותו לעוזר שלו. נדיץ' ומיכאילוביץ' החלו להוביל לחימה כנגד הפרטיזנים, ובמקביל ניסו לרכז בבוסניה והרצגובינה את כל הכוחות השונים שהתנגדו לקומוניסטים. תוכנית זו לא צלחה, מכיוון שהגרמנים העבירו חלק מהיחידות לסלובניה ואוסטריה. הצבא היוגוסלבי המאוחד המתוכנן, מעולם לא הוקם.
לאחר שטיטו השלים את כיבוש יוגוסלביה, נמלט דמיאנוביץ' לאיטליה, ומשם לגרמניה. הוא נלכד בידי הצבא הבריטי, ושהה בשבי עד 1948. הוא המשיך להתגורר בגרמניה עד יום מותו ב-4 באוגוסט 1956.
פרשת חשבון הדולרים

יצחק ולאה רבין בעת ששירת כשגריר ישראל בארצות הברית, 1968
פרשת חשבון הדולרים היא פרשה שבמסגרתה נחשפה עבירה על הוראות הפיקוח על מטבע בידי ראש הממשלה יצחק רבין ואשתו, לאה רבין, שהובילה לפרישתו של רבין מהמועמדות לראשות הממשלה מטעם המערך השני בשנת 1977.
רקע

בעשורים הראשונים לקיום מדינת ישראל היו יתרות מטבע חוץ של המדינה מצומצמות, ולכן הוטלו הגבלות חמורות על החזקת מטבע חוץ בידי תושבי ישראל. בשנות השבעים נאסר כחוק על תושב ישראל להחזיק ללא היתר מיוחד חשבון בנק במדינה זרה או מטבע חוץ בשווי של יותר מ-450 דולרים. הגבלה זו לא חלה על אזרחי ישראל המתגוררים בחו"ל.
בשנים 1968–1973 כיהן יצחק רבין כשגריר ישראל בארצות הברית, ובתוקף תפקידו בני הזוג רבין החזיקו כדין חשבון בנק בארצות הברית. נוסף לשכרו כשגריר, ששולם בדולרים, נתן רבין הרצאות בתשלום. עם חזרתם לישראל היה על בני הזוג רבין לקבל אישור להחזקת החשבון, או לסגור את חשבון הבנק בארצות הברית, אך הם לא עשו זאת. ביוני 1974 מונה יצחק רבין לראש ממשלת ישראל.
הפרשה

הפרשה החלה כאשר פרסם העיתונאי דן מרגלית בעיתון "הארץ", ב-15 במרץ 1977, שלאה רבין, רעייתו של ראש הממשלה יצחק רבין, מחזיקה חשבון דולרים בבנק "National Bank" שבארצות הברית, בניגוד להוראות הפיקוח על מטבע זר. קיומו של החשבון הודלף על ידי יורם סתר, קצין הביטחון של שגרירות ישראל בוושינגטון, לאחר שבביקור בבנק סיפרה אחת הפקידות שהיא זכתה לביקור של לאה רבין, אשת ראש הממשלה. למעשה היו שני חשבונות שנפתחו כחוק בעת שיצחק רבין כיהן כשגריר ישראל בארצות הברית, ונשאו את שם שני בני הזוג. הממונה ("סרוגייט" בלשון הבנק) עליו היה פרופ' דוד נחמנסון, דודה של לאה שהתגורר בניו יורק, שאף נהג להשמיד את מסמכי החשבון שנשלחו אליו מהבנק.
בתחילה, בהתאם להצהרה של לאה רבין שבחשבון היו רק כ-2,000 דולר, הוחלט שלא להעביר את הפרשה להליכים משפטיים אלא למפקח על מטבע חוץ. ועדת הכופר החליטה על הטלת קנס מנהלי, גם לאחר שנודע שמן החשבון נמשכו בשלוש השנים שקדמו לפרסום, כאשר נחשף, כעשרים אלף דולר. ועדת הכופר הביאה תקדימים שבהם הוטל כופר גם במקרים שבהם דובר על סכום גבוה משמעותית מ-5,000 דולר, כאשר בעלי החשבון היו חולים במחלה קשה וכדומה. היועץ המשפטי לממשלה, אהרן ברק, סבר שאין במקרה של רבין דמיון למקרים האמורים ושלכן הטלת כופר במקרה זה תפגע בשוויון מפני החוק. לימים אמר ברק שבתגובה להצעת שר האוצר, יהושע רבינוביץ, להטיל כופר כדי למנוע את העמדתו של יצחק רבין לדין, אמר ברק שהוא עצמו יעתור לבג"ץ נגד מהלך כזה. ברק החליט להעמיד לדין את לאה רבין בלבד, ולפטור את חלקו של יצחק בכופר. לימים נימק ברק את החלטתו: "יצאתי מתוך הנחה שרבין נענש עונש כבד על כך שנאלץ לפרוש מתפקידו. לא היה מקום להענישו פעם נוספת." בתקשורת נטען שברק העמיד את ההתפטרות כדרישה לאי העמדה לדין של יצחק רבין, אולם ברק הכחיש זאת.
היו שביקרו את החלטתו של ברק ואמרו שהיה עליו לקחת בחשבון את הפגיעה הציבורית ברבין, ושהקנס שהוסכם עליו היה גבוה מהקנס הצפוי בבית המשפט. ארווין שמרון אמר שברק טעה בכך שהתייחס למקרה כאל מקרה רגיל, ולא התחשב בהשפלה שעברו יצחק ולאה רבין. מאידך, היו שראו בהחלטה צעד בלתי נמנע בגלל האווירה הציבורית, וכמהלך שיאפשר לרבין לשוב בעתיד לקדמת הזירה הפוליטית. רבין הדגיש לאורך הפרשה כי הוא שותף מלא בחשבון, ובעקבות החלטת היועץ המשפטי לממשלה, הודיע על פרישה ממועמדות לראשות הממשלה. הביוגרף יוסי גולדשטיין, כתב שככל הנראה רבין העריך שהפרשה תסב נזק למפלגת המערך, ורבין העריך שקולות רבים יעברו ממפלגתו לתנועה הדמוקרטית לשינוי (ד"ש), מגמה שהתבטאה בסקרים שהתפרסמו בכלי התקשורת. במובן זה, כותב גולדשטיין, עזרה הפרשה לרבין לגרום לכך שהכישלון בבחירות יירשם על שם יריבו פרס, ולא על שמו, ולדעתו רבין התכוון לכך.
ב-11 באפריל הוטל על יצחק רבין כופר בסך 15 אלף לירות. במשפט הוטל על לאה רבין קנס בסך 250 אלף לירות (שהם כ-363,000 ש"ח בהתאמה לעליית מדד המחירים לצרכן עד מאי 2019). השופט דב לוין קבע אז כי "הכספים במטבע זר הוחזקו על ידי הנאשמת ונעשה על-ידה שימוש בהם במשך ארבע שנים רצופות ובמגוון של דרכים, שכל אחת מהן היא פסולה כשלעצמה". רבין שילמה את הקנס במאי 1977 בעזרת הלוואה מבן דוד שלה ומידיד המשפחה, נורמן ברנסטין.
השפעה פוליטית

באותה עת עמד רבין בראש ממשלת מעבר, לאחר שהתפטר בדצמבר 1976 עקב משבר קואליציוני. בעקבות ההתפטרות הוקדמו הבחירות לכנסת התשיעית ל-17 במאי 1977. בהתמודדות הפנימית במרכז מפלגת העבודה שהתקיימה בפברואר ניצח רבין את שר הביטחון שמעון פרס ברוב קטן, ונבחר למועמד המערך לראשות הממשלה. רבין חשד כי שמעון פרס הוא זה שהביא לפרסום, בשל היריבות ביניהם. בעקבות הפרשה הודיע רבין בשידור טלוויזיה ב־7 באפריל 1977, כי הוא יתפטר מראשות הממשלה ברגע שיאפשר לו זאת החוק, ויפרוש מהנהגת המערך. מאחר שכראש ממשלת מעבר לא היה יכול רבין להתפטר, הוא יצא לחופשה מתפקידו כראש הממשלה ואת התפקיד מילא בפועל פרס. בבחירות הפנה הציבור עורף למערך, והעניק את הניצחון לליכוד בראשות מנחם בגין.
השפעה פוליטית > הפרסום הבדוי בל'אקספרס

בנובמבר 1980 פרסם השבועון הצרפתי ל'אקספרס שרבין קיבל את הכספים לתשלום החוב מידי הקבלן בצלאל מזרחי. העיתון המשיך וציין שידיעה על כך הגיעה למחנה של שמעון פרס, ומהווה עבורו נשק סודי בהתמודדות על ראשות מפלגת העבודה. מזרחי ורבין הכחישו את הידיעה. רבין הגיש תביעת דיבה נגד ל'אקספרס על הפרסום. הצדדים הגיעו לפשרה: רבין הסיר את התביעה, ל'אקספרס הודה כי הפרסום היה שקרי ושילם את הוצאות המשפט. את הכסף שקיבל מהעיתון תרם רבין לארגון נכי צה"ל.
לקריאה נוספת

דן מרגלית, ראיתי אותם, זמורה-ביתן, 1997, עמודים 14–18
הערות שוליים

↑  רונית מורגנשטרן, ‏צנע, שוק שחור, דולרים מתחת לבלטה, באתר ‏מאקו‏, 18 באפריל 2018
↑  Rabin Deignds Giving Lectures For Fees While Envoy to U.S., New York Times, May 6, 1974
↑  מדליף "חשבון הדולרים" של לאה רבין - קצין הביטחון בשגרירות בוושינגטון, באתר וואלה, 22 בינואר 2003
↑  נחום ברנע, כך זה התגלה, דבר, 16 במרץ 1977
↑  יוסף פריאל, המפקח על מטבע חוץ: אטפל בלאה רבין כבכל אזרח אחר, דבר, 16 במרץ 1977; המשך
1 2  זאב סגל, אריאל בנדור, האדם הנאור - אהרן ברק, נשיא בית המשפט העליון בדימוס, עושה חשבון נפש, באתר הארץ, 27 במאי 2009
↑  מתוך הפרק "תורו של רבין מגיע" בתוך אהרון ברק ומנעמי שלטון החוק, עו"ד יוסי דר.
↑  יהושע תדמור, ברק מול רבין ובוזגלו, דבר, 15 באפריל 1977
↑  ההתמודדות שנמנעה במפלגת העבודה, דבר, 10 באפריל 1977
↑  רבין פורש מראשות רשימת המערך ולא יכהן כרה"מ, דבר, 8 באפריל 1977
↑  זאב גלילי, אהרון ברק כמחולל "המפץ הגדול", 16 בדצמבר 2005
↑  יוסי גולדשטיין, רבין - הביוגרפיה, עמ' 311–313. ראו גם: חגי סגל, יחי ההבדל הקטן, באתר ערוץ 7, 13 בינואר 2003
↑  רבין: דחיתי מאות פניות לסייע לי בתשלום הקנס, מעריב, 25 בנובמבר 1980
↑  יוסי גולדשטיין, רבין - ביוגרפיה, עמ' 311
↑  אבי רז, הסיפור על מקור הכסף לתשלום הקנס מסתובב, מעריב, 23 בנובמבר 1980
↑  נחום ברנע, מזרחי: לא התבקשתי ולא תרמתי, דבר, 23 בנובמבר 1980
↑  רבין: הידיעה בל'אקספרס כאילו בצלאל מזרחי שילם קנס אשתי - זדונית, דבר, 23 בנובמבר 1980
↑  מפיצי ל'אקספרס: השבועון דיבר אמת, מעריב, 28 בדצמבר 1980
Cowboy Carter

Cowboy Carter (הידוע גם בשם Act II: Cowboy Carter, מוכר גם כ-Act II, וגם כ-Act II: Beyincé, בעברית: קאובוי קרטר) הוא אלבום האולפן השמיני של הזמרת-יוצרת האמריקאית ביונסה. האלבום יצא לאור ב-29 במרץ 2024, על ידי חברות התקליטים פארקווד אנטרטיינמנט וקולומביה רקורדס. זהו החלק השני בטרילוגיה של פרויקטים שנוצרו במהלך מגפת הקורונה שהחל עם Renaissance ‏(2022). הוא הוכרז ב-11 בפברואר 2024, בעקבות טיזר בפרסומת של ורייזון תקשורת ששודרה במהלך הסופרבול LVIII בכיכובו של הזמר והשחקן טוני הייל. ביונסה גם הכריזה על תאריך יציאת האלבום באמצעות מדיה חברתית ושיתפה את שני הסינגלים המובילים, "16 Carriages" ו-"Texas Hold 'Em". האלבום הוא בעיקר בסגנון מוזיקת קאנטרי, אשר משלב גם ז'אנרים מגוונים כמו R&B עכשווי, פופ, היפ-הופ, בלוז, נשמה, רוק ומוזיקת פולק.
מבחינה קונספטואלית, Cowboy Carter מוצג כשידור על ידי תחנת רדיו בדיונית (שנקראת KNTRY Radio, או KNTRY Radio Texas) בטקסס, כאשר זמרות הקאנטרי דולי פרטון, לינדה מרטל ווילי נלסון מתפקדות כשדרניות הרדיו. השירים שלו נוצרו בהשראת מגוון סרטי מערבונים. האלבום כולל גם אמני קאנטרי פחות מוכרים כמו טאנר אדל, בריטני ספנסר, טיירה קנדי, ריינה רוברטס, שאבוזי ווילי ג'ונס. האלבום כולל מגוון של כלים אקוסטיים שניגנו על ידי מוזיקאים כולל סטיבי וונדר, פול מקרטני, נייל רוג'רס וריאנון גידנס.
האלבום זכה בקטגוריות אלבום השנה ואלבום הקאנטרי הטוב ביותר, בטקס פרסי גראמי ה-67. סיבוב ההופעות "Cowboy Carter Tour" הוכרז ב-1 בפברואר 2025, וצפוי להתחיל ב-28 באפריל 2025.
הרכב

השמחה ביצירת מוזיקה היא שאין חוקים. ככל שאני רואה את העולם מתפתח כך הרגשתי חיבור עמוק יותר לטוהר. עם בינה מלאכותית ומסננים דיגיטליים ותכנות, רציתי לחזור למכשירים אמיתיים, והשתמשתי במכשירים ישנים מאוד. לא רציתי כמה שכבות של כלים כמו מיתרים, במיוחד גיטרות, ואיברים מכוונים בצורה מושלמת. שמרתי על כמה שירים גולמיים ונשענתי לפולק. כל הקולות היו כל כך אורגניים ואנושיים, דברים יום-יומיים כמו רוח, צילומים ואפילו קולות של ציפורים ותרנגולות, קולות הטבע.
| --- | --- |



בנוסף לאמני קאנטרי שבאלבום, מוזיקאים שונים תרמו גם  כגון לינדה מרטל, ווילי נלסון, סטיווי וונדר ונייל רוג'רס.


ביונסה הקליטה כ-100 שירים לאלבום. כל שיר הוא גרסה מחודשת משלו לסרטי מערבונים. אלו כוללים ביניהם "Five Fingers for Marseilles"‏ (2017), "קאובוי עירוני" (1980), "שמונת השנואים" (2015), "ספייס קאובויס" (2000), "נקמה מרה" (2021), "רוצחי פרח הירח" (2023), "תלמה ולואיז" (1991) ו"אחי, איפה אתה?" (2000).
Cowboy Carter מתואר בדרך כלל כאלבום מוזיקת קאנטרי ומשלב בין ז'אנרים שונים כולל בלוז, נשמה, רוק, רית'ם אנד בלוז, זידקו, פולק, בלוגראס, אופרה, גו-גו, פלמנקו ופאדו. האלבום מוצג כשידור על ידי תחנת רדיו בדיונית בטקסס, כאשר אגדות הקאנטרי דולי פרטון, לינדה מרטל ווילי נלסון מתפקדות כתקליטני רדיו. האלבום כולל את אמני הקאנטרי העולים טאנר אדל, בריטני ספנסר, טיירה קנדי, ריינה רוברטס, וילי ג'ונס ו-Shaboozey, וכן כולל תרומות של מוזיקאים כמו סטיבי וונדר, נייל רוג'רס וג'ון באטיסט.
עטיפת האלבום

עיצוב עטיפת האלבום נתפרש בהשראת "מלכות יוסטון רודיאו", כמו אלו ברודיאו של יוסטון שבו השתתפה ביונסה מדי שנה (מימין). עטיפת האלבום במהדורה המוגבלת הושווה לפסל החירות (משמאל).
עטיפת האלבום עצמה צולמה על ידי הצלם הטקסני בלייר קאלדוול. בדומה לעטיפה של האלבום הקודם Renaissance – שהציגה את ביונסה יושבת על גבי סוס נייח המוצג ככדור דיסקו – עטיפת האלבום של Cowboy Carter מציגה את ביונסה על גבי סוס ליפיצן בדהירה מלאה. היא רוכבת על אוכף הצד של הסוס (בסגנון המלוכה), לבושה בבגדים בחלקי צבעים אדום, לבן וכחול, כובע בוקרים ואבנט הקורא "קאובוי קרטר". היא מחזיקה את מושכות הסוס ביד אחת ודגל אמריקה גדול ביד השנייה. הדימויים מזכירים מלכות רודיאו, שנושאות באופן דומה את הדגל כשהן רוכבות על סוסתן לאחר זכייה בתואר.
עטיפת האלבום הייתה נושא לדיון ולנתיחה של המבקרים. פרנצ'סקה רויסטר, פרופסור באוניברסיטת דפול ומחברת הספר "Black Country Music: Listening for Revolutions", כתבה: "הבחירה האסתטית היא נועזת ונראה שהיא מסמנת את הדרכים שבהן ביונסה מכניסה את עצמה לשיחות על לאומיות, נושא מרכזי מאוד שיח על מוזיקת קאנטרי, פטריוטיות ואותנטיות, מימי מקורותיה." המבקרים הציעו מגוון של השראות ורמזים לכריכה, כולל דיוקנאות נשיאותיים, נפוליאון חוצה את האלפים של ז'אק-לואי דויד (1801–1805), הגיבור של מרינה אברמוביץ' (2001), דיוקן הסוסים של המלך פיליפ השני (מייקל ג'קסון) של קהינדה ויילי (2009), רודיאו ההזמנה של ביל פיקט, והסוס בתנועה של אדוארד מויברידג' (1878).
ביקורות

באוקטובר 2024, לוק בריאן התייחס לשיח סביב ההחלטה לא להעניק לביונסה מועמדות בטקס פרסי איגוד מוזיקת הקאנטרי לשנת 2024, למרות הצלחת האלבום. בריאן, מנחה שותף בטקס, אמר כי "ביונסה יצרה אלבום קאנטרי ויש לה הרבה מעריצים שיגנו עליה", אך ציין שזהו נושא מורכב. הוא הביע תמיכה באמנים שבוחרים ליצור מוזיקת קאנטרי, אך הביע הסתייגות מהרעיון שאמן יקבל מועמדות רק בשל יצירת אלבום קאנטרי. בריאן אמר כי הוא חושב שאיגוד מוזיקת הקאנטרי בוחרים במועמדים לפי השקפתם המקצועית ושתמיד יש מוזיקה נהדרת שמוחמצת במועמדויות. לדבריו, המוזיקה הקאנטרית מבוססת על ערכים של משפחה, והוא מצפה שאמנים שייכנסו לז'אנר "יהיו חלק מהעולם שלנו ויהיו קאנטרי איתנו". בריאן הביע תמיכה בהשתלבותם של אמנים מז'אנרים אחרים בז'אנר הקאנטרי, אך מצפה מהם להשתתף יותר בקהילה של מוזיקת הקאנטרי.
פרסים ומועמדויות

| פרס | תאריך | קטגוריה | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| פרס המוזיקה של בילבורד | 12 בדצמבר 2024 | אלבום קאנטרי מוביל | מועמדות |  |
| פרס גראמי | 26 בינואר 2025 | אלבום השנה | זכייה |  |
| פרס גראמי | 26 בינואר 2025 | אלבום הקאנטרי הטוב ביותר | זכייה |  |
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2024)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2024)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2024)> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  אוסטרליה | מצעד האלבומים האוסטרלי | 1 |
|  אוסטרליה | מצעד אלבומי קאנטרי | 1 |
|  איטליה | מצעד האלבומים האיטלקי | 6 |
|  אירלנד | מצעד האלבומים האירי | 1 |
|  ארצות הברית | בילבורד 200 | 1 |
|  ארצות הברית | מצעד אלבומי הקאנטרי | 1 |
|  ארצות הברית | מצעד אלבומי האמריקנה/פולק | 3 |
|  ארצות הברית | מצעד האלבומים המסחריים | 1 |
|  גרמניה | GfK – טופ 100 | 1 |
|  הולנד | מצעד 100 האלבומים ההולנדיים | 1 |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד האלבומים הבריטי | 1 |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד אלבומי אמריקנה | 1 |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד אלבומי קאנטרי | 1 |
|  ולוניה | אולטראטופ 40 | 1 |
|  יפן | אוריקון | 15 |
|  יפן | בילבורד יפן | 59 |
|  ליטא | AGATA | 4 |
|  נורווגיה | VG-lista | 1 |
|  ניו זילנד | המצעד הניו זילנדי הרשמי | 1 |
|  ספרד | PROMUSICAE | 1 |
|  פינלנד | המצעדים הפיניים הרשמיים | 11 |
|  צרפת | SNEP | 1 |
|  קנדה | מצעד האלבומים הקנדי | 1 |
|  שוודיה | סוורייטופליסטן | 1 |
|  שווייץ | המצעד השווייצרי | 1 |
מיקומי שיא > מצעדי סוף שנה

|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2024)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2024)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2024)> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  אוסטרליה | מצעד האלבומים האוסטרלי | 89 |
|  ארצות הברית | בילבורד 200 | 21 |
|  ארצות הברית | מצעד אלבומי הסטרימינג | 35 |
|  ארצות הברית | מצעד האלבומים המסחריים | 14 |
|  ארצות הברית | מצעד אלבומי הקאנטרי | 5 |
|  צרפת | SNEP | 55 |
נתוני מכירות

| אזור | תואר | מכירות |
| --- | --- | --- |
| ארצות הברית (RIAA) | פלטינה | 1,000,000 |
| ברזיל (Pro-Música Brasil) | פלטינה | 40,000 |
| דנמרק (IFPI Denmark) | זהב | 10,000 |
| הממלכה המאוחדת (BPI) | זהב | 100,000 |
| ניו זילנד (Recorded Music NZ) | זהב | 7,500 |
| פולין (ZPAV) | זהב | 10,000 |
| צרפת (SNEP) | זהב | 50,000 |
| קנדה (Music Canada)פלטינה | פלטינה | 80,000 |
| שוודיה (GLF) | זהב | 15,000 |
סיכום
| בכל העולם | — | 1,312,500 |
ביאורים

↑  זוהי עטיפת האלבום הפיזית והדיגיטלית של האלבום. בנוסף לכך, ישנן מספר עטיפות נוספות של האלבום, שנמכרו באתר האינטרנט של ביונסה בשבוע צאתו.
↑  זוהי עטיפת האלבום הפיזית והדיגיטלית של האלבום. בנוסף לכך, ישנן מספר עטיפות נוספות של האלבום, שנמכרו באתר האינטרנט של ביונסה בשבוע צאתו.
↑  במהדורות הפיזיות הראשונות שיצאו האלבום נקרא בשם Act II: Beyincé