הקהילה היהודית בסוצ'אבה
תולדות הקהילה > תקופת שלטון הנאצים והשואה (1945-1933)

עם עליית הנאצים לשלטון בגרמניה בתרצ"ג חל שינוי קיצוני ביחס ליהודים והופצה באמצעות העיתונות הסתה אנטישמית שהיו אחראים עליה תנועות אנטישמיות כמו "התנועה הלגיונרית" שנודעה כ"משמר הברזל" או "הכל למען המולדת" שקמה ב-1927 ו"הליגה להגנת האומה הנוצרית" (או "הליגה להגנה לאומית נוצרית") שקמה ב-1923 שקראו אף לרצוח יהודים כי "היהודים מקלקלים ומזהמים כל דבר במדינה". תנועות אלו לא היו יכולות לפעול כפי שרצו בגלל חוזה ורסאי, אך במצב שנוצר לאחר עליית הנאצים בגרמניה, הוציאו לפועל את המטרות שלהם. הכמורה הנוצרית-אורתודוקסית הייתה אדישה לרדיפת היהודים.
גם מפלגות השלטון שהיו "המפלגה ה'ליברלית'" (של משפחת בראטיאנו), המפלגה הלאומית הרומנית והמפלגה הלאומית החקלאית של יוליו מניו, היו אנטישמיות. אמנם הן לא קראו לרצוח יהודים, אך טענו כי ישנם יותר מדי יהודים ברומניה ויש לסלקם. ב-1935 הודיעה המפלגה הלאומית החקלאית כי מצעה כולל העברת כל מקומות העבודה וניהול המפעלים לידי רומנים, וכך הוחמרו הגזרות וכל היהודים פוטרו ממקומות עבודתם שלהם ומתפקידי ניהול כדי שרומנים יתפסו את מקומם. הגזרות הקשות הביאו לידי כך שרבים מיהודי הקהילה רצו לעלות לארץ, אך כיוון שמספר אישורי העלייה (סרטיפיקט) שהעניק שלטון המנדט הבריטי היו מועט, חלק נכבד לא הצליח לעלות.
בתרצ"ז (1937) נאסרה הופעת העתונות הדמוקרטית שרבים מהעיתונאים שלה היו יהודים ונקראה בידי האנטישמים "העיתונות המתייהדת", אך הופיעה עיתונות אנטישמית שהסיתה נגד יהודים, כמו "פורונקה וורמי" (Porunca Vremii) הקיצוני שהוביל את ההסתה הפרועה בעיתונות כלפי היהודים, "אוניברסול" (Universul) ו"קורנטול" (Curentul). בערב תשעה באב באותה שנה נאסר על היהודים לעסוק בתעשיות המשקאות החריפים והטבק, שהיו עיסוקים מובילים בין היהודים. בזמנה הוחלט על תכתיב וינה שבמסגרתו הועברו להונגריה 43,492 קמ"ר בצפון טרנסילבניה.
גזרות נוספות שהוטלו על היהודים: ענידת טלאי צהוב בצורת מגן דוד, דיבור בחנויות רק ברומנית, השארת העסקים פתוחים בשבת, ואיסור יציאה מהבית בין השעות 6 בערב עד 6 בבוקר. בהמשך גם הונחתו גזרות נוספות ובהן: איסור על רופאים יהודיים לטפל בחולים נוצריים, וחובה לתלות שלט עם מגן דוד שבו כתוב "רופא יהודי" על דלת חדרו או מרפאתו של רופא יהודי; החרמת מקלטי רדיו של יהודים; חובת התייצבות לעבודות כפייה; איסור על תלמידים יהודיים ללמוד בבתי ספר רומניים לאחר מועד בחינות בגרות של אביב ת"ש (1940).
בלחץ גרמני העביר המלך קרול השני ב-1937 את השלטון לממשלת גוֹגה-קוּזה האנטישמית הקיצונית שפעלה במשך 44 ימים מסוף דצמבר 1937 (טבת תרצ"ח) ל-10 בפברואר 1938 (ט' באדר א' תרצ"ח). היא תכננה לגרש ולהשמיד את היהודים, אף לא הספיקה לפגוע כלל ביהודים וברכושם עקב שלטונה קצר הימים שנבע מקשיים כלכליים שהערימו עליה מדינות מערביות ודמוקרטיות. ממשלה זו החליטה לעיין מחדש באזרחות היהודים כדי להצדיק את גירושם, ויהודים היו צריכים להשיג אישורים שונים, שביניהם אישורים שלא הייתה אפשרות לקבלם, תוך השפלה וסחיטת כספים. בעקבות כך נשללה אזרחותן של משפחות יהודיות רבות.
לאחר נפילת ממשלת גוגה-קוזה, קמה ממשלת יון ג'יגוּרטוֹ שתפקדה כשנתיים. בספטמבר 1940 ממשלת "חזית התחייה הלאומית" האטישמית מינתה בראה את הגנרל יון אנטונסקו שהנהיג את המדינה יחד עם התנועה הלגיונרית של הוריה סימה. ב-28 ביוני 1940 נכבשו בסרביה וצפון בוקובינה על ידי הצבא האדום. בחוזה שבין שתי המדינות שכלל העברת שטחים הדדית נקבעה תקופה קצרה שבה ניתן לעבור בין צד לצד. יהודים ניצלו זאת לעבור מרומניה לברית המועצות, וביניהם מתושבי סוצ'אבה. הרומנים האשימו את היהודים בפלישת הסובייטים, ורדיפת היהודים הגיעה לשיא. הפרעות הרציחות ברומניה התרבו כשאחד מהמקרים החמורים ביותר שבהם היו פרעות יאסי. רבים נרצחו או נותרו נכים לאחר שהושלכו מרכבות נוסעות.
ביולי 1941 הגיעו לסוצ'אבה אלפי יהודים שגורשו מעיירות וכפרים במחוז סוצ'אבה, ומצאו מקלט בבתי יהודים ובבתי התפילה. הקהילה היהודית דאגה לרווחתם ככל שניתן. אף שמסוצ'אבה עצמה לא גורשו יהודים, אך הם היו נתונים תחת גזרות קשות ככל יהודי רומניה. בין השאר 30–40 גברים הוחזקו בבית הכנסת הגדול ובבית המדרש, כערבות לשלום החיילים הגרמניים והרומניים. בהמשך הוחזקו גם נשים ובני הערובה הוחלפו כל שבועיים, למעט כמה אנטי-נאצים פעילים שהוחזקו כבני ערובה קבועים. יחידות של הצבא הגרמני ישבו בעיר והתכוננו למלחמה נגד ברית-המועצות, ויהודים אולצו לעבוד בכפייה בהקמת בית חולים צבאי ב"פארק ארני".
בי"ז בתשרי תש"ב (8 באוקטובר 1941) הוקם גיטו, ובשלושת הימים שאחרי גורשו כל יהודי סוצ'אבה לטרנסניסטריה, כמו רבים מיהודי רומניה.