stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי ארצות הברית – סיישל

| יחסי ארצות הברית – סיישל |
| --- | --- |
ארצות הברית: סיישל


ארצות הברית: סיישל
שטח (בקילומטר רבוע)
9,833,517: 455
אוכלוסייה
346,514,652: 131,804
תמ"ג (במיליוני דולרים)
27,360,935: 2,141
תמ"ג לנפש (בדולרים)
78,960: 16,247

יחסי ארצות הברית–סיישל הם היחסים הדו-צדדיים הרשמיים, הפוליטיים, השיתופיים והמדיניים שבין ארצות הברית לבין הרפובליקה של סיישל.
היסטוריה

שנת 1963 הייתה תחילתה הרשמית של הנוכחות האמריקנית בסיישל, כאשר תחנת המעקב של חיל האוויר של ארצות הברית נבנתה והופעלה במאהה. מבניי תחנת המעקב של ה-USAF מוקמו על קרקע שהושכרה מממשלת סיישל (4.5 מיליון דולר בשנה).
בתחנה היו חמישה אנשי חיל האוויר במדים (שני קצינים ושלושה סמלים), 65 עובדים של לורל קורפוריישן וג'ונסון אינסטרומנטס ו-150 עובדים סיישלים.
תחנת המעקב של חיל האוויר האמריקאי נסגרה רשמית ב-30 בספטמבר 1996.
מתנדבים של חיל השלום שירתו בסיישל בין השנים 1974 ל-1995. הקונסוליה האמריקאית נפתחה במאי 1976 והפכה לשגרירות לאחר עצמאותה של סיישל ביוני 1976.
השגרירות נסגרה לאחר מכן באוגוסט 1996, וארצות הברית פתחה סוכנות קונסולרית ב-2 בספטמבר 1996 כדי לספק שירותים לתושבי סיישל.
הסוכנות נמצאת תחת השגחה של שגרירות ארצות הברית בפור לואי, מאוריציוס. שגריר ארצות הברית למאוריציוס גם הוא מוכר על ידי סיישל.
ראשי השגרירות ארצות הברית (כל נושאי המשרות בפור לואי, מאוריציוס) כוללים את השגריר, סזאר קבררה.
ראו גם

יחסי החוץ של ארצות הברית
יחסי ארצות הברית – מיקרונזיה

| יחסי ארצות הברית – מיקרונזיה |
| --- | --- |
ארצות הברית: מיקרונזיה


ארצות הברית: מיקרונזיה
שטח (בקילומטר רבוע)
9,833,517: 702
אוכלוסייה
346,514,652: 113,468
תמ"ג (במיליוני דולרים)
27,360,935: 460
תמ"ג לנפש (בדולרים)
78,960: 4,054

יחסי ארצות הברית–מיקרונזיה הם היחסים הדו-צדדיים הרשמיים, הפוליטיים, השיתופיים והמדיניים שבין ארצות הברית של אמריקה לבין המדינות הפדרטיביות של מיקרונזיה.
היסטוריה

השגרירות האמריקאית במיקרונזיה ממוקמת בעיירה קולוניה שבאי פונפיי. השגרירה האמריקאית במיקרונזיה היא כרמן ג. קנטור.
על פי ההסכם בין המדינות, לארצות הברית יש סמכות ואחריות מלאה להגנה על מיקרונזיה. ניתן לשנות או לבטל את סמכות בהסכם הדדי. במסגרת ההסכם תושבי מיקרונזיה רשאים לחיות, לעבוד וללמוד בארצות הברית ללא צורך בויזה. כמות המיקרונזים המתנדבים לשרת בצבא ארצות הברית ביחס לנפש גדולה כפליים מהאמריקאים. כמו כן, אמריקאים מורשים לחיות ולעבוד בחופשיות במיקרונזיה ללא צורך באשרה.
ארצות הברית הודיעה כי תשקיע כ-100 מיליון דולר בשנה לסיוע למיקרונזיה במהלך 20 השנים הקרובות. ועדת הניהול הכלכלי (JEMCO) המורכבת מנציגי שתי המדינות אחראית להבטיח כי הכסף ישומש ביעילות, במטרה לטפח ממשל תקין וביטחון כלכלי. ארצות הברית היא שותפת הסחר הגדולה ביותר של מיקרונזיה.
ראו גם

יחסי החוץ של ארצות הברית
אסופתא

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה פרטית
 תקופת הפעילות:  2001–הווה (כ־24 שנים) 
 משרד ראשי:  הרצליה
 מנכ"ל:  ירון ברדוגו
  
 www.asofta.co.il
 
תאגיד המיחזור אסופתא הוא גוף שהוקם בשנת 2001 בעקבות חוק הפיקדון. עם הקמת התאגיד פעל התאגיד כחברת איסוף מכלי משקה, ולאחר תיקון החוק בשנת 2010 הפכה החברה לתאגיד מחזור המעניק שירותי איסוף ומחזור ליצרני ויבואני המשקאות בכפוף לחוק הפיקדון.
אודות התאגיד

התאגיד מעניק שירותי איסוף, מיחזור ודיווח לכ-130 יצרני ויבואני משקאות ודואג עבור כל יצרן/יבואן למילוי חובותיו במסגרת חוק הפיקדון תוך עמידה ביעדי החוק. התאגיד אוסף מהציבור כ-150 מיליון מכלי משקה בשנה. האיסוף מתבצע באמצעות צי משאיות וכן באמצעות תחנות איסוף להשבת דמי פיקדון של התאגיד הפרוסות ברחבי ישראל.
מכלי המשקה הנאספים משונעים לאתר העיבוד של התאגיד הממוקם בצפון ישראל, שם עוברים המכלים תהליכי מיון לחומרי גלם, עיבוד והכנה לפני שינועם למפעלי המחזור.
היסטוריה

אסופתא החל לפעול כתאגיד מיחזור בשנת 2012, זאת לאחר תיקון חוק הפיקדון אשר פתח את שוק איסוף ומיחזור מכלי המשקה לתחרות. עד אז, אסופתא פעלה כחברת איסוף שסיפקה לתאגיד המיחזור אל"ה מכלי משקה ריקים בתמורה לתשלום דמי הפיקדון ולבונוסים על עמידה ביעדי איסוף.
בשנת 2012 פתח תאגיד אסופתא מפעל חדש לטיפול במכלי משקה החייבים בפיקדון לצורך דגימתם, מיונם, ועיבודם טרם העברתם למפעלי המחזור. בשנת 2019 עבר מפעל העיבוד למיקומו הנוכחי באזור בתעשייה שבעיר שפרעם.
החל משנת 2012 מעניק התאגיד שירותי איסוף ומחזור ליצרני ויבואני המשקאות תוך עמידה ביעדי החוק ובמקביל מעניק שירותי איסוף מכלי משקה חייבים בפיקדון מכלל הציבור.
בשנת 2013 פרץ סכסוך בין אסופתא לאל"ה, כאשר אסופתא התקשרה עם יקב טפרברג, שפרש מתאגיד אל"ה, המוגדר מוסד ללא כוונת רווח. לטענת אסופתא, ראשי אל"ה הגיבו בסנקציות שנועדו להצר את מהלכיה ולהקשות על התבססותה ופעילותה בשוק המיחזור, בין השאר באמצעות הפסקת תשלום בונוסים על עמידה ביעדי האיסוף של מכלי משקה והדרישה שאסופתא תמיין בעצמה מכלים ריקים - בהתאם לזהות היצרנים והיבואנים, כך שהתאגיד לא יקבל למתקניו בקבוקים מחברות הנמנות עם לקוחותיו.
היסטוריה > דגל המחזור של תאגיד אסופתא

בשנת 2010 הקימו תאגיד אסופתא ומועצה אזורית חוף השרון את דגל המחזור הגדול בעולם, גובהו 15 מטר, רוחבו 30 מטר, והוא הורכב מ-25 אלף בקבוקי משקה שנשזרו על חבלים ונצבעו בצבעי כחול לבן - כדי לקדם את המודעות לרעיון הירוק. על שזירת המכל עמלו תלמידים מבתי ספר באזור השרון ומבית הספר "קשת" בירושלים.
הערות שוליים

1 2  ארי ליבסקר, מיחזור הבקבוקים נפתח לתחרות עם כניסת אסופתא, באתר כלכליסט, 13 בספטמבר 2012
↑  אודות באתר התאגיד
↑  אלפי שאולי, השחקן החדש בתחום מיחזור הבקבוקים, באתר ynet, 12 בפברואר 2014
↑  יובל אזולאי, ‏מיחזור בקבוקים: מאבקים בין אל"ה לבין המתחרה אסופתא, באתר גלובס, 5 בנובמבר 2013
↑  62 שנות עצמאות; 25 אלף בקבוקים; דגל אחד, באתר ynet, 19 באפריל 2010
יחסי ארצות הברית – מלטה

| יחסי ארצות הברית – מלטה |
| --- | --- |
ארצות הברית: מלטה


ארצות הברית: מלטה
שטח (בקילומטר רבוע)
9,833,517: 316
אוכלוסייה
346,514,652: 543,015
תמ"ג (במיליוני דולרים)
27,360,935: 20,957
תמ"ג לנפש (בדולרים)
78,960: 38,594

השגרירות של מלטה בוושינגטון, בירת ארצות הברית.
יחסי ארצות הברית–מלטה הם היחסים הדו-צדדיים הרשמיים, הפוליטיים, השיתופיים והמדיניים שבין ארצות הברית של אמריקה לבין רפובליקת מלטה.
על פי סקר קהילתי אמריקאי שנערך בשנת 2010, ישנם בערך 35,103 אמריקאים-מלטזים המתגוררים בארצות הברית. לפי נתוני דוח המנהיגות הגלובלית של ארצות הברית לשנת 2012. 21% מהתושבים המלטזים מאשרים את הנהגת ארצות הברית, 15% מתנגדים ו-64% אינם בטוחים.
שגרירות ארצות הברית במלטה ממוקמת בכפר טא' אלי , אשר נבנה לאחרונה על מנת להחליף את שגרירות ארצות הברית לשעבר, שנמצאה בפלוריאנה.
היסטוריה

מלטה וארצות הברית הקימו יחסים דיפלומטיים מלאים עם עצמאותה של מלטה ב-1964; היחסים הכלליים בין המדינות חיוביים. ארצות הברית תומכת במסע הפרסום של מלטה על מנת למשוך השקעות פרטיות, וכמה חברות הפועלות במלטה כבר בעלות השקעה פרטית מארצות הברית. אלה כוללים, בין היתר, בתי מלון מרכזיים, מתקני ייצור ותיקון, ומשרדים מסוימים המספקים שירותים מקומיים ואזוריים.
מלטה נמצאת ברשימת תוכנית ויתור הוויזה בארצות הברית. אזרחים מלטזים המחזיקים בדרכון ביומטרי מלטזי אינם דורשים אשרת כניסה על מנת להיכנס לשטח ארצות הברית.
ראו גם

יחסי החוץ של ארצות הברית
יחסי ארגנטינה–ברזיל

| יחסי ארגנטינה–ברזיל |
| --- | --- |
ארגנטינה: ברזיל


ארגנטינה: ברזיל
שטח (בקילומטר רבוע)
2,780,400: 8,515,770
אוכלוסייה
45,787,526: 212,477,576
תמ"ג (במיליוני דולרים)
640,591: 2,173,666
תמ"ג לנפש (בדולרים)
13,991: 10,230
משטר
דמוקרטיה נשיאותית פדרלית: רפובליקה פדרלית דמוקרטית

יחסי ארגנטינה–ברזיל (בספרדית: Relaciones Argentina-Brasil, בפורטוגזית: Relações entre Argentina e Brasil) הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הארגנטינאית לבין הרפובליקה הפדרלית של ברזיל. היחסים שבין שתי המדינות עברו עליות ומורדות ובתחילת המאה העשרים ואחת נחשבו לקרובים ביותר עקב ההיסטוריה המשותפת הארוכה והאינטרסים המשותפים הרבים להן.
ארגנטינה וברזיל הן מדינות שכנות בדרום אמריקה והן החשובות, הגדולות והמשפיעות ביותר על הלך הרוח ביבשת. שתי המדינות מייצגות יחד שישים ושלושה אחוזים מהשטח הכולל של אמריקה הדרומית, שישים אחוז מאוכלוסיית היבשת ושישים ואחד אחוזים מהתמ"ג שלה.
היסטוריה > עצמאות ומלחמות (1822–1900)

ארגנטינה וברזיל חולקות את אגן הריו דה לה פלאטה, אזור אותו הכובשים הספרדים והפורטוגזים שאפו לכבוש על מנת לרצות את מלכיהם. לאחר קבלת העצמאות ממלכי חצי האי איבריה בתחילת המאה התשע עשרה, הרפובליקה הארגנטינאית והאימפריה הברזילאית ירשו מהכובשים סדרה של סכסוכי גבול לא פטורים, המערבים גם את אורוגוואי ופרגוואי, שתי אומות אחרות שנמצאות גם הן על אגן הריו דה לה פלאטה.
מלחמת ארגנטינה–ברזיל, הסכסוך המזוין הראשון בין שתי המדינות, החל ב-1825. למשך שלוש שנים הכוחות המאוחדים של ריו דה לה פלאטה (פדרציה של ארגנטינה ואורוגוואי) נלחמו בכוחות האימפריה הברזילאית עד לחתימת אמנת מונטווידאו שסיימה את הסכסוך ובה סוכם על עצמאות לאומה חדשה - אורוגוואי, שתשלוט בשטח שעליו מתקיים הסכסוך. בהינתן מחירה הרב של המלחמה עבור שני הצדדים, ואי הנוחות של הממלכה המאוחדת, אשר קיימה עסקים עם הפרובינציות המאוחדות של ריו דה לה-פלטה, נפתחו השיחות למען הסכם שלום. עם צרפת ובריטניה כמתווכות, ותחת הלחץ הבריטי, חתמו שני הצדדים על חוזה מונטווידאו בריו דה ז'ניירו, שמכיר בעצמאותה של אורוגוואי. שתי המדינות נלחמו אחת מול השני פעם נוספת, במלחמת הפלטינה, כאשר קואליציה שכללה את ברזיל, אורוגוואי וארגנטינאים מורדים שאפה לעצור את שלטון חואן מנואל דה רוסאס. מלחמה נוספת בין שתי המדינות כמעט וקרתה לאחר שברזיל סרבה לקבל את השאיפה הארגנטינאית לקחת את כל אזור גראן צ'אקו לעצמה, בסוף מלחמת הברית המשולשת, בה שתי המדינות היו בעלות ברית כנגד פרגוואי.
ברזיל לא פתרה את סכסוכי הגבולות עם ארגנטינה עד תחילת המאה העשרים. היא פתרה אותם עם אורוגוואי ופרו ב-1851, עם קולומביה ב-1853, עם ונצואלה ב-1859, עם בוליביה ב-1867 ועם פרגוואי ב-1872, אך לא עם ארגנטינה, גיאנה, גיאנה הצרפתית וסורינאם. ארגנטינה בעצמה לא סיימה את הגיבוש הלאומי שלה עד תחילת שנות ה-80 של המאה ה-19 בהן נפתרו כל הסכסוכים בין פלגים שונים בפוליטיקה הארגנטינאית והוחלט על איחוד מלא של המקום תחת רשות אחת.
היחסים בין ארגנטינה לברזיל במהלך המאה התשע עשרה היו יחסים קרירים; ברזיל תחזקה יחסים מסחריים טובים עם צ'ילה, יריבתה הגדולה של ארגנטינה, וארגנטינה פחדה מהשאיפות האימפריאליסטיות של האימפריה הברזילאית. הגורמים הללו הובילו את ארגנטינה לכונן ולתחזק סטטוס קוו עם ברזיל. בסוף המאה התשע עשרה התחממו היחסים בין שתי המדינות.
היסטוריה > המאה העשרים (1900–1982)

החל מתחילת המאה העשרים האינטגרציה הפיזית והתקשורת בין שתי המדינות השכנות הייתה מוגבלת. הרווחים מפיתוח קשרים כלכליים, פוליטיים ותרבותיים קרובים יותר עם השכנה לא היו גדולים עד סוף המאה.
בברזיל, המהפכה הליברלית של 1930 הפילה את האוליגרכיה שהייתה נהוגה במדינה בפועל והעלתה לשלטון אנשי מעמד ביניים עירוני בעלי אינטרסים עסקיים שקידמו את התיעוש והמודרניזציה של ברזיל. ז'טוליו ורגאס, הנשיא הברזילאי החדש, פתח במעין מלחמה קרה עם ארגנטינה מתוך חשש שהנחילו בו מנהיגי ברזיל הקודמים כי ארגנטינה מנסה לשלוט בדרום אמריקה בפועל. ברזיל חששה ממתקפות של הצבא הארגנטינאי שבאותה התקופה היה חזק הרבה יותר מזה הברזילאי. כדי להתמודד עם "האיום הארגנטינאי" שבפועל לא היה קיים, קשר ורגאס קשרים הדוקים עם ארצות הברית. ארגנטינה הלכה לכיוון ההפוך ויצרה קשרים חזקים עם רפובליקת ויימאר ובהמשך עם גרמניה הנאצית. במהלך מלחמת העולם השנייה הייתה ברזיל חלק מבעלות הברית ושלחה צבא משלוח לאירופה להילחם במדינות הציר. ארגנטינה לעומתה באופן רשמי הייתה מדינה נייטרלית ומתחת לרדאר יצרה קשרים עם גרמניה. בסוף המלחמה הפסידה גרמניה ובכירים רבים מתוך המשטר הנאצי ברחו לארגנטינה ומצאו בה מקלט.
מאז 1945 החריפה המחלוקת הבילטרלית בין שתי המדינות בנוגע לשליטה במשאבי טבע ובעיקר מים לאורך אגן נהר הפרנה. בשנת 1966 ברזיל ופרגוואי חתמו על חוק איגואסו והודיעו על כוונתן להקים תחנת כוח הידרואלקטרית על הגבול הברזילאי-פרגוואי. הסכם נוסף בין ברזיל לפרגוואי נחתם בברזיליה בשנת 1973. ארגנטינה חששה שהפרויקט הברזילאי-פרגוואי יפריע לתוכניותה שלה לניצול משאבי המים באזור. במשך כמעט עשור העיב הנושא על היחסים הדו-צדדיים בין שתי המדינות ופגע במאמצים ליצור קשרים כלכליים ופוליטיים קרובים יותר ביניהן.
המחלוקת על משאבי המים נפתרה לבסוף באמצעות משא ומתן דיפלומטי אינטנסיבי בין שלוש המדינות. באוקטובר 1979 נחתמה אמנה בין שלוש המדינות שפתחה צוהר לשיפור דרמטי ביחסים בין שלושתן. לאחר החתימה על ההסכם ביקר נשיא ברזיל ז'ואאו פיגיירדו בארגנטינה והיה המנהיג הברזילאי הראשון שעושה זאת ארבעה עשורים.
פיגיירדו ביקר בבואנוס איירס במאי 1980 וחתם עם ארגנטינה על שורה של הסכמי שיתוף פעולה בנושא הגרעין. לברזיל וארגנטינה היו אינטרסים משותפים בנושא הגרעין ודעה משותפת אחת בעד השימוש בחומרי גלם גרעיניים. ארגנטינה וברזיל הסכימו לשתף פעולה ולהחליף מידע טכני, חומרים, מוצרים ודלקים גרעיניים שונים.
לאחר פתרון משבר משאבי המים בין שתי המדינות והביקור המצליח של הנשיא הברזילאי, אירוע לא צפוי וטראומטי התרחש בארגנטינה, מלחמת פוקלנד.
היסטוריה > מלחמת פוקלנד ודמוקרטיזציה ברזילאית (1982–2000) > מלחמת פוקלנד

שלוש שנים לאחר מבצע סוברניה בו פלשה ארגנטינה לאיים צ'יליאנים, פלשה ארגנטינה לאיי פוקלנד (או בספרדית: Islas Malvinas) באפריל 1982, על רקע התנגשות תביעות הריבונות של שתיהן על המקום והחלה מלחמה קצרה אך חשובה בהיסטוריה הארגנטינאית עם הממלכה המאוחדת, מלחמת פוקלנד. ברזיל תמכה בתביעה הארגנטינאית תמיכה מסויגת כשהיא מעודדת את שתי המדינות למצוא פתרון דיפלומטי.
ב-3 ביוני 1982 החל כלי טיס בריטי בנחיתת חירום בברזיל בעקבות בעיה במטוס לאחר שהפציץ עמדות ארגנטינאיות באיי פוקלנד. אנשי הצוות נפטרו מכל המסמכים המסווגים שעל סיפון המטוס וניסו גם להיפטר מהחימוש שהיה עליו אך לא הצליחו. כלי הטיס יורט על ידי מטוסים ברזילאים ונחת בבסיס חיל האוויר בריו דה ז'ניירו, שם נכלאו אנשי הצוות והטייסים. לאחר משא ומתן דיפלומטי של ברזיל עם הממלכה המאוחדת, שוחררו אנשי הצוות והטייסים ב-11 ביוני. עם זאת, הטילים שנשא המטוס הוחרמו על ידי הרשויות בברזיל. לאחר שהסתיימה המלחמה ביוני 1982 בחרה ארגנטינה בברזיל להיות מעצמה מעניקת חסות עבורה בלונדון עד לשיקום היחסים הדיפלומטיים עם הממלכה המאוחדת וכינונם מחדש בשנת 1990. פעולותיה של ברזיל בתקופה זו, תקופה טראומטית של ארגנטינה, בנו אמון בין המדינות.
התבוסה של ארגנטינה במלחמה נגד הממלכה המאוחדת האיצה את סיום השלטון הצבאי ששרר בה. בחירות כלליות נערכו באוקטובר 1983 והנשיא ראול אלפונסין נבחר לעמוד בראש המדינה. הנשיא אלפונסין פתר את הסכסוך הטריטוריאלי הארגנטינאי-צ'יליאני המתמשך במהלך כהונתו ושיפר באופן משמעותי את היחסים עם ברזיל.
ארגנטינה וברזיל שתיהן כיוונו ליצירת קשר קרוב יותר בין שתיהן. ברזיל, עדיין תחת שלטון צבאי, יזמה מדיניות של שיפור היחסים עם שכנותיה בדרום אמריקה, וארגנטינה נחשבה למדינת המפתח במדיניות זו. היוזמה הזו צברה תאוצה לאחר הדמוקרטיזציה של ברזיל בשנת 1985 כאשר ז'וזה סרניי, הנשיא הנבחר הראשון של ברזיל מאז שנת 1964, נפגש עם הנשיא אלפונסין. מאז התקיימו שורה של יוזמות דיפלומטיות וביקורים נשיאותיים בין שתי המדינות. מטרת הביקורים והיוזמות השונות הייתה העמקת היחסים הקרובים התרבותיים, הפוליטיים והכלכליים בין ארגנטינה לברזיל.
היסטוריה > מלחמת פוקלנד ודמוקרטיזציה ברזילאית (1982–2000) > דמוקרטיזציה

הדמוקרטיזציה הברזילאית וסיום המשטר הצבאי החל גל של שותפות ואינטגרציה בלתי פוסקת בין שתי המדינות. בשנת 1985 שתי המדינות חתמו על הבסיס למרקוסור, הסכם סחר אזורי.
בתחום המדע, שתי הענקיות האזוריות היו יריבות מאז שנות החמישים של המאה העשרים ונערכה ביניהן מעין מלחמה קרה. שתי הממשלות השיקו תוכניות גרעיניות וחקר חלל מקבילות. לאחר הדמוקרטיזציה נחתמו בין שתי המדינות הסכמים והוקמו גופים משותפים כמו הסוכנות הברזילאית-ארגנטינאית לבקרה גרעינית.
גם בתחום הצבאי חלה התקרבות בין ברזיל לארגנטינה. בהתאם למדיניות הידידות, שני הצבאות העבירו יחידות מרכזיות שהיו בעבר בגבולם המשותף למקומות אחרים. חיילים ברזילאים משתפים פעולה עם חיילים ארגנטינאים בהאיטי ובקפריסין בגדודי האו"ם לשמירת שלום. הצי הברזילאי וחיל הים הארגנטינאי גם הם משתפים פעולה, כשהצי הברזילאי מספק כלי מלחמה לארגנטינה.
היסטוריה > היחסים במהלך המאה ה-21 (2000–)

משטרו של נסטור קירשנר בארגנטינה מיקם את ברזיל כמדינה עדיפה לשיתוף פעולה והיחסים עם ברזיל הוגדרו כאסטרטגיים. גם הברזילאים הגדירו את היחסים עם הארגנטינאיים כאסטרטגיים ומשטרו של לואיז אינסיו דה סילבה ברך על היחסים שבין המדינות. הביקור הראשון של דה סילבה במדינה זרה היה בארגנטינה, בדצמבר 2002. מטרתו של דה סילבה הייתה להפוך את ברזיל, ואת דרום אמריקה בכלל, למעצמות בקנה מידה עולמי, והוא האמין שהברית עם ארגנטינה יכולה לתרום רבות לנושא.
מאז 2003 מתאמות ברזיל וארגנטינה את עמדותיהן בפורומים רב צדדיים רבים ככל האפשר. הקמת איחוד האומות הדרום אמריקאיות בשנת 2008 היוותה נקודת ציון מרכזית במדיניות החוץ של ברזיל וארגנטינה. ברזיל וארגנטינה שתיהן משתפות פעולה גם במועצת הביטחון של האו"ם כשמשלחותיהן מאוחדות בפועל.
בזירה הכלכלית, ארגנטינה וברזיל זנחו את הדולר האמריקני והחלו להשתמש בהילך החוקי שלהן בכל הסחר הבילטרלי ביניהן בשנת 2008.
ב-6 בספטמבר 2008 ביקרה נשיאת ארגנטינה כריסטינה קירשנר בברזיל על מנת לשוחח עם בכירים בממשל על היחסים ולקרב אותם אף עוד יותר. קירשנר הייתה אורחת של כבוד ביום העצמאות הברזילאי ב-7 בספטמבר והשקיפה על מצעד צבאי בברזיליה. ב-8 בספטמבר נפגשה עם הנשיא דה סילבה ואלו שוחחו על מגוון נושאים דו-צדדיים בהם אנרגיה, הגנה ושיתוף פעולה אטומי.
ב-28 באוקטובר 2010 ביקר הנשיא הברזילאי דה סילבה בארגנטינה על מנת להשתתף באבל על מותו של נסטור קירשנר. הממשלה הברזילאית הכריזה על שלושה ימי אבל לאומי.
הנשיאה דילמה רוסף בחרה בארגנטינה כיעד הראשון לבקר בו בתור נשיאה, בנימוק שהקשרים בין שתי המדינות הם "מיוחדים ואסטרטגיים". במהלך הביקור בבואנוס איירס ב-31 בינואר 2011, רוסף הצהירה כי "זו לא הייתה החלטה רגילה לבחור את ארגנטינה כיעד הראשון שלה", ואמרה כי ארגנטינה היא "בעלת ברית אסטרטגית" של ברזיל. רוסף היללה את ארגנטינה בפני עיתונים מקומיים בבואנוס איירס במהלך ביקורה.
גם היחסים של ברזיל עם משטר מאוריסיו מאקרי היו יחסים חמים בעקבות העלייה בקנה אחד עם משטרו של ז'איר בולסונארו.
עם בחירתו של הנשיא הברזילאי ז'איר בולסונארו התקררו היחסים שבין ארגנטינה לברזיל בעקבות הבדלים אידאולוגיים אדירים בינו לבין הנשיא השמאלן הארגנטינאי אלברטו פרננדס. ב-2019, בפעם הראשונה מזה 23 שנים לא הגיע נשיא ברזיל להשבעתו של נשיא ארגנטינה, אלא הגיע סגנו המילטון מוראו.
ב-2023, שתיים המדינות, דנו בכינון מטבע משותף, בעיקר כדי לייעל את הסחר ולהפחית את התלות בדולר.
השוואה מדינית

| שם נפוץ> שם רשמי | ארגנטינה> הרפובליקה הארגנטינאית | ברזיל> הרפובליקה הפדרלית של ברזיל |
| --- | --- | --- |
סמל: 
| דגל | ארגנטינה | ברזיל |
| שטח | 2,780,400 קמ"ר | 8,515,770 קמ"ר |
| אוכלוסייה | 45,479,118 | 211,715,973 |
| צפיפות אוכלוסייה | 16.36 לק"מ רבוע | 24.86 לק"מ רבוע |
| עיר בירה | בואנוס איירס | ברזיליה |
| המטרופולין הגדול ביותר | בואנוס איירס | סאו פאולו |
| משטר | דמוקרטיה נשיאותית פדרלית   מערכת רב-מפלגתית | רפובליקה פדרלית דמוקרטית   מערכת רב-מפלגתית |
| שפות רשמיות | ספרדית | פורטוגזית |
| תוצר מקומי גולמי | 1,248,000 מיליון דולר | 2,925,000 מיליון דולר |
| מדד הפיתוח האנושי | 0.830 (גבוה מאוד) | 0.761 (גבוה) |
| קידומת טלפון בינלאומית | +54 | +55 |
| אזור זמן | -2, -3 | -2, -3, -4, -5 |
נציגויות דיפלומטיות

ברזיל מיוצגת בארגנטינה בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בבואנוס איירס, בירת המדינה. ברזיל מיוצגת בארגנטינה גם בדרג הקונסולרי באמצעות אחת עשרה קונסוליות שהיא מחזיקה בערים באיה בלנקה, קטמרקה, קורדובה, מנדוסה, פסו דה לוס ליברס, פוארטו איגואסו, רסיסטנסיה, רוסאריו, סלטה, סן קרלוס דה בארילוצ'ה, וסנטו טומה.
ארגנטינה מיוצגת בברזיל בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בברזיליה, בירת המדינה. ארגנטינה מיוצגת בברזיל גם בדרג הקונסולרי באמצעות עשר קונסוליות בערים בלו הוריזונטה, קוריטיבה, פלוריאנופוליס, פוז דו איגואסו, פורטו אלגרה, רסיפה, ריו דה ז'ניירו, סלבדור, סאו פאולו, ואורוגוואיאנה.
הקונסוליה הכללית הברזילאית בארגנטינה
השגרירות הברזילאית בארגנטינה
ראו גם

היריבות בין ארגנטינה לבין ברזיל בכדורגל
יחסי אסטוניה–רוסיה

| יחסי אסטוניה–רוסיה |
| --- | --- |
אסטוניה: רוסיה


אסטוניה: רוסיה
שטח (בקילומטר רבוע)
45,228: 17,098,242
אוכלוסייה
1,350,913: 144,335,057
תמ"ג (במיליוני דולרים)
40,745: 2,021,421
תמ"ג לנפש (בדולרים)
30,161: 14,005
משטר
רפובליקה: רפובליקה פדרלית נשיאותית

יחסי החוץ בין אסטוניה לרוסיה קיימים כבר מאות שנים, וחלק גדול מהתקופות שלטה רוסיה באסטוניה.
היסטוריה > נסיכות מוסקבה

האסטונים היו מהעמים האחרונים באירופה שהוטבלו לנצרות. בשנת 1193 קרא האפיפיור סלסטינוס השלישי לעריכת מסע צלב נגד הפגאניזם בצפון-אירופה. לאורך תקופה ארוכה ניהלו השבטים האסטונים מלחמות נגד צלבנים אשר ניסו לנצרם בכוח הזרוע. צלבנים גרמנים הקימו את מבצר ריגה בלטביה המודרנית, והחלו לפשוט על אסטוניה בעזרת שבטים לטבים. השבטים האסטונים התנגדו להתקפות, ולעיתים אף הצליחו לתקוף שטחים נוצריים. מאוחר יותר, צפון אסטוניה נכבש על ידי צלבנים דנים, ובשנת 1227, מסדר צלבני גרמני הביס את אחרון כיסי ההתנגדות האסטונים. לאחר הכיבוש, האסטונים נוצרו ואיבדו את עצמאותם; ניסיונות לשמר את העצמאות דוכאו, ואסטוניה חולקה בין המסדר הליבוני, בישופות טאלין ובישופות אוסל-וויק. אסטוניה הצפונית הייתה תחת כיבוש דנמרק עד 1346, ולאחר מכן אסטוניה נשלטה על ידי ברונים גרמניים.
בשנת 1343, החלו תושבי צפון אסטוניה והאי סארמאה במרד שכונה התקוממות ליל ג'ורג' הקדוש (Jüriöö ülestõus) נגד ברונים גרמניים שהשתלטו על המדינה. המרד דוכא בידי אבירי המסדר הטבטוני ונכשל. כתוצאה מן המרד נחלשו הדנים בצפון אסטוניה והמלך ולדמר הרביעי מכר את נחלות הדנים באסטוניה למסדר הטבטוני בשנת 1346. למרות ניסיונות רבים למרוד, פשיטות רוסיות שזכו להצלחה בשנת 1481 ובשנת 1558, הברונים הגרמנים המקומיים המשיכו לשלוט באסטוניה.
היסטוריה > רוסיה הצארית

בשנת 1561, אסטוניה הצפונית נמסרה לשליטה שוודית, בעקבות מלחמת ליבוניה, אולם כעבור 12 שנים חזרה רוסיה הצארית וכבשה אותה במהלך המלחמה הרוסית-שוודית (1590–1595). בשנת 1625, אסטוניה היבשתית כולה הייתה תחת שליטת שוודיה, ובשנת 1721 הביסה רוסיה את שוודיה במלחמת הצפון הגדולה, ובעקבות כך עברה אסטוניה לשליטת האימפריה הרוסית.
היסטוריה > האימפריה הרוסית

בשנת 1819, המחוזות הבלטיים היו הראשונים באימפריה הרוסית בהם האצילות האוטונומית הרשתה לאיכרים בעלות על אדמות ומעבר לערים. המהלכים תרמו לייסוד "הקרן הכלכלית למען תרבות אסטוניה הלאומית", שנועדה לסייע לתרבות האסטונית שדוכאה במשך 600 שנות שליטה זרה, ואסטוניה נסחפה בגל התעוררות לאומית. התנועה קידמה את אימוץ האסטונית כשפת הלימוד בבתי הספר, קיימה פסטיבלים של זמרה בהשתתפות מאות מקהלות וסייעה לפתח ספרות באסטונית.
בעקבות מהפכת 1905 שפרצה ברוסיה, קראו האסטונים לחופש העיתונות והקמת פרלמנט, לזכות הצבעה ולאוטונומיה לאומית. התוצאות היו צנועות, אך היציבות המתוחה שגברה בין 1905 ל-1917 סייעה לקידום עצמאות כלשהי לחבל האסטוני.
עם התמוטטות האימפריה הרוסית במלחמת העולם הראשונה, העניקה ממשלת מעבר הדמוקרטית של רוסיה אוטונומיה לאומית לאסטוניה. הוקם בית-מחוקקים, אשר אולץ במהרה לרדת למחתרת לאחר מהפכת אוקטובר ברוסיה ותפיסת השלטון באסטוניה על ידי הקומוניסטים. ועדת הבוגרים של בית המחוקקים הכריזה על רפובליקת אסטוניה העצמאית ב-24 בפברואר 1918, אולם ביום המחרת נכבשה טאלין בידי צבא גרמניה הקיסרי. לאחר תבוסת גרמניה במלחמת העולם הראשונה ונסיגת צבאה מאסטוניה נטלה ב-11 בנובמבר 1918 הממשלה הזמנית מחדש את השליטה במדינה ובעקבותיה גם הפרלמנט. ב-28 בנובמבר פלשו הבולשביקים לשטחה של המדינה הצעירה ובכך פרצה מלחמת העצמאות האסטונית. במרץ 1919 הצליח צבא אסטוניה המתארגן, שמנה כ-75,000 חיילים, להדוף את הצבא האדום אל מחוץ לגבולות אסטוניה. באפריל 1919 התארגנה האספה המכוננת (Asutav Kogu) ושימשה בתפקידה עד דצמבר 1920. ב-2 בפברואר 1920, נחתם חוזה טארטו על ידי רפובליקת אסטוניה ורוסיה הבולשביקית, בו ויתרה רוסיה על דרישותיה מאסטוניה והכירה בעצמאותה.
היסטוריה > אסטוניה העצמאית בין שתי מלחמות העולם

העצמאות האסטונית נמשכה 22 שנים. אסטוניה עברה מספר רפורמות כלכליות, חברתיות ופוליטיות כדי להגיע למעמד של מדינה ריבונית, במהלכן, שווקיה העיקריים היו סקנדינביה, בריטניה ואירופה המערבית, יחד עם ארצות הברית ורוסיה. בתי־ספר דוברי אסטונית הוקמו, חיים אמנותיים שגשגו וניתנה אוטונומיה תרבותית למיעוטים הלאומיים שכללו אז גם 4,000 יהודים.
ביוני 1920 אושרה החוקה של המדינה החדשה. תקופת החוקה הראשונה התאפיינה באי-יציבות פוליטית. בתקופה עד לשנת 1934 התחלפו 23 ממשלות. ראש הממשלה השלישי אדו בירק היה בתפקיד 3 ימים בלבד במהלך יולי 1920. בשנת 1934 ראש הממשלה קונסטנטין פטס ביצע הפיכה שלטונית ושינה את החוקה. בשנת 1935 נאסרו כל המפלגות והופסקה פעילות הפרלמנט. בשנת 1938 נכנסה לתוקף החוקה השלישית.
ב-7 ביוני 1939 חתמו אסטוניה ולטביה על הסכם אי-התקפה עם גרמניה הנאצית. הגורם העיקרי לחתימה על ההסכם היה החשש מפני איום הכיבוש מצד ברית המועצות.
מתוך שאיפה להישאר נייטרלית חתמה אסטוניה על הסכם דומה עם ברית המועצות ב-28 בספטמבר אותה שנה.