stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אבריל לאבין
מיזמים נוספים > עיצוב אופנה ובשמים

ביולי 2008 השיקה לאבין את קו האופנה שלה "Abbey Dawn" אשר נקרא על שם כינוי הילדות של לאבין, אשר ניתן לה על ידי אביה. Abbey Dawn מעוצב על ידי לאבין עצמה. לאבין סיפרה שהרעיון להשיק קו אופנה עלה לה עוד בתחילת דרכה, שהיה לה קשה למצוא בגדים שהיא אוהבת עקב סגנון לבושה הייחודי. לכן, טענה לאבין שהיא מעצבת רק בגדים שהיא באמת אוהבת ורואה את עצמה לובשת אותם. במהלך השנים מאז השקת Abbey Dawn נראתה לאבין בזמן הופעותיה, בזמנה החופשי ועל השטיח האדום לובשת הרבה פעמים בגדים מהקולקציה האחרונה של Abbey Dawn.
ב-14 בספטמבר 2009 לאבין לקחה חלק בפעם הראשונה בשבוע האופנה בניו יורק שם הציגה את הקולקציה החדשה. שנתיים לאחר מכן, ב-2011 השתתפה שם לאבין בפעם השנייה ובספטמבר 2012 לאבין השתתפה בשבוע האופנה בפעם השלישית. גרמניה, איטליה, בריטניה ויפן. באותה שנה שבה השיקה לאבין את קו האופנה שלה, היא החלה לעבוד על הבושם הראשון שלה.
את בשמה הראשון, "Black Star" הוציאה לאבין בקיץ 2009 באירופה, ארצות הברית וקנדה. כשנשאלה לאבין מה הפירוש של השם אמרה: "רציתי שהבקבוק יהיה כוכב. והצבעים שלי הם שחור וורוד." היא סיפרה שהמסר של הבושם הוא: "להגשים את החלומות שלך, ושזה בסדר להיות יחיד במינו ולהיות מי שאתה". בשביל פרסום הבושם, כתבה לאבין שיר שנקרא באותו השם ולאחר מכן גם נכלל באלבומה הרביעי, "Goodbye Lullaby".
ביולי 2010 השיקה לאבין את בשמה השני, "Forbidden Rose" אשר פיתוחו לקח שנתיים. המסר שלו היה בדומה לבושם הראשון "לך אחר חלומותיך" אך ססמתו הייתה "מעז לגלות".
בשמה השלישי, "Wild Rose" יצא באוגוסט 2011 וססמתו הייתה "מעז לגלות יותר".
לאחר שהשיקה שלושה בשמים, לאבין מדורגת במקום החמישי ברשימת "מוכרי הבשמים הגדולים ביותר מבין הכוכבים".[דרוש מקור]
מיזמים נוספים > פילנתרופיה

במהלך השנים לקחה לאבין חלק במגוון ארגוני צדקה כגון: הארגון הבינלאומי משאלת לב, Erase MS, מחנה Will-a-Way, ילדי מלחמה, הקמפיין האמריקאי למען בורמה (מיאנמר) ועוד.
כחלק מהפעילות שלה בעמותות War Child ואמנסטי אינטרנשיונל היא הקליטה גרסאות כיסוי לשירים "Knockin' on Heaven's Door" ו-"Imagine". בנוסף, הייתה חלק מהאמנים הקנדיים הרבים אשר הקליטו יחד את השיר "Wavin' Flag", על מנת לגייס כספים לשיקום האיטי, לאחר רעידת האדמה שהתרחשה שם בשנת 2010.
ב-14 בספטמבר 2010, הציגה לאבין בפעם הראשונה את העמותה שלה "The Avril Lavigne Foundation". מטרת העמותה היא לעזור לילדים אשר סובלים ממחלות קשות ובעלי מוגבלויות. העמותה עובדת עם מספר רב של עמותות אשר בראשן נמצאות משאלת לב, Easter Seals ו-Erase MS. ב-16 באפריל 2015, הוציאה הזמרת סינגל בשם "Fly", מלווה בקליפ שבו מוצגים ממראות העמותה ספיישל אולימפיקס שבה שותפה לאבין.
מיזמים נוספים > ספיישל אולימפיקס

לאבין משמשת כשגרירה בינלאומית של ארגון ספיישל אולימפיקס הבינלאומית יחד עם ידוענים נוספים מתהחומים השונים; במקביל לכך הוציאה לאבין את השיר "Right Where I'm Supposed To Be", אשר הוצג כהשיר הרשמי של אולימפיאדת הספיישל אולימפיקס באבו דאבי בשנת 2019.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2002: Let Go
2004: Under My Skin
2007: The Best Damn Thing
2011: Goodbye Lullaby
2013: Avril Lavigne
2019: Head Above Water
2022: Love Sux
דיסקוגרפיה > אלבומי הופעות

2002: Avril Lavigne: My World
2005: Bonez Tour 2005: Live at Budokan
2008: The Best Damn Tour: Live in Toronto
הופעות > סיבובי הופעות

2002–2003: Try To Shut Me Up Tour
2004–2005: Bonez Tour
2008: The Best Damn Tour
2011–2012: Black Star Tour
2013–2014: The Avril Lavigne Tour
2019: Head Above Water Tour
2022–2023: Love Sux Tour
2024: Greatest Hits Tour
הופעות > סיבובי הופעות שיווקים

Live by Surprise Tour :2004
2007: The Best Damn Thing Promotional Tour
בשמים

2008: "Black Star"
2010: "Forbidden Rose"
2011: "Wild Rose"
פילמוגרפיה

2002: סברינה המכשפה הצעירה
2004: הולכים רחוק
2006 אומת המזון המהיר
2006: מעבר ליער
2007: העדר
2018: בלגן בממלכה
מארס רוברג'

| --- | --- |

 לידה:  30 בנובמבר 1972 (בן 52) טורונטו, קנדה 
 מדינה:  קנדה 
 https://ma5286.wixsite.com/marsroberge
 פרופיל ב-IMDb
 
מארס רוברג' (באנגלית: Mars Roberge; נולד ב-30 בנובמבר 1972) הוא במאי ויוצר קולנוע קנדי-אמריקאי.
ביוגרפיה

מארס רוברג' נולד ברובע סקארבורו, טורונטו, קנדה.הוא למד במסלול הפקת סרטים באוניברסיטת ניו-יורק וסיים את לימודיו ב-1995. ביים קליפ ועבד כעוזר הבמאי הראשון של ג'סי טררו. במהלך שנות ה-90 עבד רוברג' בתחומים רבים של תעשיית הקולנוע, מפרסומות וכלה בפיצ'רים, מסיוע למנהל האמנותי, קני ביירד ועד לעבודה על בנייני דגמים מתפוצצים בסרטי אקשן שביים ג'ון גאדצקי.
בתחילת שנות ה-2000, עבר רוברג' לניו יורק ועבד שם כסטייליסט של פטרישיה פילד (סקס והעיר הגדולה) תוך שהוא מפתח את קריירת התקליטנות שלו (ניגן במספר מועדונים גדולים כמו Limelight, Webster Hall וכו') והופיע בלהקות שונות (Rise NYC, Tulips for Tina) כגיטריסט, כזמר וכמתכנת עם פרסומים ב-International Deejay Gigolos ו-Mogul Electro. בזמן שעבד עבור פילד, צילם את סרט העלילתי הראשון שלו, סרט תיעודי על עולם הדראג והאמנות המחתרתי של ניו יורק בשם "The Little House That Could" אשר זכה בבכורה עולמית בשנת 2013 ב-Frameline וזכה בפרס בחירת הקהל ל-2015 לסרט הטוב ביותר ב-NewFilmmakers לוס אנג'לס.
רוברג' עבר ללוס אנג'לס ב-2011 וביים שני סרטים עלילתיים נוספים תחת חברת הסרטים שלו, World Domination Pictures: קומדיית הפאנק "Scumbag " שהוצגה בבכורה עולמית בפסטיבל הסרטים הבינלאומי ברוטרדם ב-2017 ו"מיסטר סיסטר" שהוקרן בבכורה כסרט הסיום הרשמי של Dances With Films בשנת 2021. מיסטר סיסטר זכה בפרס הסרט הטוב ביותר של ניו יורק לשנת 2021 של פסטיבל הסרטים הבינלאומי של "פרסי החורף".
כמו כן, בשנת 2021, זכה רוברג' בתחרות הפיצ'רים הבינלאומית של We Make Movies "Make Your Feature", שמימנו את פיצ'ר דל התקציב שלו "כוכבים" שצולם במרץ 2022: דרמה בשחור-לבן בשם שעובדה ממחזה שכתב דורון בראונשטיין על קבוצה של נשים חסרות בית בניו יורק, בכיכובן סופיה לאמר, דברה האדן והראפרית רה דיג'ה. הסרט הוצג בבכורה עולמית בסרט הפתיחה הרשמי של פסטיבל הסרטים הבינלאומי של פרסי החורף ב-17 בפברואר 2023. באותה שנה לימד רוברג' כיתות אמן על יצירת סרטים דלי תקציב באירועי בוגרי בית הספר לאמנויות של אוניברסיטת ניו יורק ובפסטיבל הסרטים הבינלאומי, פרסי החורף.
ב-2024 צילם רוברג' את סרטו העלילתי החמישי, אנתולוגיית אימה בשם "Rufus" בכיכובם של ריק רוס, דון בולס, ספוקי רובן ואחרים. אחד מהסיפורים בסרט מעובד מהמחזה "צמחים מטפסים" מאת ארז מירנץ. העיתונות הבריטית כינתה אותו כדמות מובילה בתנועת הסרטים האליווד - קבוצת יוצרי סרטים מחתרתיים בהוליווד היוצרת בכל האמצעים הדרושים. רוברג' אחראי על השקת ז'אנר קולנוע חדש ב-2016, שאותו הוא מכנה "רוקטופיה" ומגדיר אותו כ"מאבק של אינדיבידואל נגד האידיאלים של חברה אוטופית שבה חופש הבריחה היחיד הוא למרוד". בנוסף, הוא מתפקד גם כתקליטן מחתרתי בשם "Die J! Mars" שמנגן במספר מקומות בטורונטו, ניו יורק ולוס אנג'לס מאז תחילת התשעים ומנהל לייבל בשם World Domination Records. הוא אף הציג תערוכות של עבודותיו בגלריה ARS ביפן ובארצות הברית.
פילמוגרפיה

הבית הקטן שיכול (2013)
Scumbag‏ (2017)
מיסטר אחות (2021)
כוכבים (2023)
רופוס (2025) בתהליכי פוסט פרודקשן.
הערות שוליים

↑  Wild, Stephi. "Sex, Drugs, And Telemarketing– A Look At Mars Roberge's SCUMBAG". broadwayworld. broadwayworld. נבדק ב-8 פבר' 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  zeitgeistworld, MustSee: Cult Film “SCUMBAG” (dir. Mars Roberge) US Premiere on Digital Platforms! 23 April 2018.
↑  Dangerousminds, ‘scumbag’: a movie for anyone who has ever hated their job & would do anything not to be there 31 January 2017
↑  Jason, Dj. "Die J! Mars is bringing his latest film,Scumbag to Queens for the North American premiere". absolution. Archived from the original on 2023-11-29. Retrieved 9 February 2017.
↑  Unseen Films, Mister Sister (2021) Winter Film Awards 2021 September 29, 2021
↑  Myindie, productions. "Mars Roberge Filmmaker".
מרק קני ציפורים

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  מרק 
 מרכיבים עיקריים:  edible bird's nest, ציר 
 
קני הציפורים המשמשים כחומר גלם למרק
מרק קִני ציפורים הוא מאכל מזרח אסייתי מסורתי הנחשב למאכל תאווה. נפוץ בעיקר בסין ובתאילנד.
תיאור

המרק עשוי מקן של סיס קיני המאכל המצוי במזרח אסיה, והבונה את קנו בקירות של מערות. סיס זה מדביק יחדיו עשב וחתיכות דגים בעזרת רוק ושיער, וכך יוצר קן שקערורי קטן במערות.
חלק מהקינים נאספים בריכוזים טבעיים של ציפורים, שאחד המפורסמים שבהם הוא המנזר בפצ'בורי שבתאילנד ויש גם בתי הארחה לציפורים שנבנו במיוחד למטרה זו. את הקִנים המשובחים, המכילים מעט חומרים זרים, מרתיחים בהרבה מים במשך שעה ואחר מגישים בקערת מרק. התבשיל הסופי רירי במידת מה נחשב במזרח למשקה המחזק את הגוף ואת הליבידו בפרט. יש הטוענים כי הוא מעורר תיאבון, לעומת אחרים המדווחים על תחושות של צרבת.
מה קורה תום?
טקסט

ערך זה עוסק ברצף מילים כתובת. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
טקסט (מלטינית: Textum – במובן הפשוט "מארג" של מילים; בעברית: תמליל), הוא מונח שמקורו בתחום הבלשנות, המתאר רצף מילים, משפטים ופסקאות היוצרים יחד מכלול, שהוא הטקסט. מילות קישור משמשות לחיבור בין המשפטים.
במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20, עם התגבשות תחום לימודי התרבות, המונח טקסט התרחב להכללת כל פעילות אנושית הניתנת לניתוח תרבותי, בין אם מדובר במוצר מוגמר (כמו ספר, ציור, או מבנה אדריכלי) ובין אם מדובר בפעילות מתפתחת ומשתנה (כמו טקס חברתי מכל סוג שהוא). חוקרי הטקסטים במשמעותם המורחבת יישמו עקרונות מתחום חקר הספרות על תופעות חברתיות, כגון מיקום התופעות בהקשרים היסטוריים שונים ומציאת קישורים בין אירועים המתרחשים בשדות חברתיים שונים ויכולות למידה.
אופן הצגת הטקסט

המונח 'טקסט' מתייחס לתוכן ולא לאופן הצגתו. על פי רוב הטקסט הכתוב מוצג לקריאה על גבי נייר מודפס, או על מסך אלקטרוני כמו במחשב ובטלפון סלולרי. עם זאת, עבור אנשים שאינם יכולים להשתמש בתפיסה החזותית לצורך פיענוח הכתוב, כמו עיוורים, הטקסט יכול להיות מוצג בצורה הניתנת למישוש כמו בכתב ברייל.
התפתחות הטקסט

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הגדרת המונח טקסט אינה קבועה ומשתנה לאורך השנים עם שינויים טכנולוגיים ותרבותיים. בשנים האחרונות, עם התפתחות הטכנולוגית, ובעיקר כניסתן המסיבית של הרשתות החברתיות השונות, הטקסט נתפס ככולל לא רק מילים ומשפטים אלא גם סמלים גרפיים כגון אמוג'ים (סימלונים) ואימוטיקונים (רגשונים).
שינוי נוסף באופיו של הטקסט הוא חוסר יציבותו וקביעותו, בעיקר כאשר מוצג במרחב הדיגיטלי, שם במקרים רבים קיימת אפשרות של הקוראים לשנותו. מאפיין נוסף של טקסטים במרחב הווירטואלי הוא האינטרטקסטואליות - הקישורים השונים הנוצרים בין טקסטים באמצעות לינקים ובאמצעות אינטראקטיביות המאפשרת שילובים שונים של כמה טקסטים ממקורות שונים ושנכתבו על ידי כותבים שונים לתוך טקסט אחד.
ניתוח טקסטים

קיימות תורות שונות לניתוח טקסטים, ביניהן ניתוח בגישה סמיוטית, גישת חקר השיח, גישה מתחום חקר הרטוריקה, וכן תורות ניתוח שונות המבצעות את הניתוח במסגרת ההקשר סביב הטקסט - דהיינו, תוך התחשבות גם במוען, בנמען, באופן הפרסום וביחסים בין כל אלו. כיום נהוג ללמד בבתי הספר ניתוח טקסטים על פי סוגיו (טיעוני, מידעי, שימושי ועוד..), מטרותיו ומאפייניו. התלמידים נדרשים לבצע ניתוח של הטקסט ברמות השונות- איתור מידע, הסקת מסקנות וכן הערכה וביקורת של הכתוב.
סוגי טקסטים

קיימות גישות שונות לאפיון סוגי טקסטים.
סוגי טקסטים > חלוקה על פי מטרת הטקסט

טקסט היצגי - מטרתו לתת לקורא מידע.
טקסט שכנועי - מטרתו לגרום לקורא לשנות את דעתו באמצעות שימוש בנימוקים רציונליים.
טקסט תיאורי - מטרתו לגרום לקורא להבין, לראות או להרגיש משהו שהכותב עצמו ראה, חווה או דמיין.
טקסט סיפורי - מטרתו להציג בפני הקורא אירוע כלשהו באמצעות תיאור התרחשותו בזמן.
סוגי טקסטים > חלוקה על פי תוכן הטקסט

טקסט סיפורי, תיאורי - מספר סיפור דמיוני או מציאותי.
טקסט מידעי - מציג עובדות, נתונים וממצאים, יוצא מתוך גישה מדעית ושואף לאובייקטיבית ללא נוכחות הכותב.
טקסט טיעוני - מציג טיעון של הכותב וניסיון להוכיח את נכונותו.
טקסט מדריך ומפעיל -מכיל הוראות לקורא לביצוע פעולה מסוימת .
טקסט ביקורתי - בוחן ובודק תופעה, מצב, התנהגות או פעילות תרבותית.
טקסט בלתי רציף - בעל תמונות וקטעים שקוטעים את רצף הקריאה
סוגי טקסטים > חלוקה דו-ממדית

שלושה ממדים של מבנה התשתית של הטקסט - מבנה תשתית תיאורי הנשען על יחסים במרחב, מבנה תשתית סיפורי הנשען על יחסי זמן ועל אירועים, ומבנה תשתית היצגי הנשען על יחסים לוגיים.
ארבעה ממדים של כוחו של הטקסט להשיג אפקט מסוים - הכוח ליידע, הכוח לבדר, הכוח לשכנע והכוח להשיג אפקט ספרותי אסתטי.
סוגי טקסטים > אפיון על פי תכונותיו החיצוניות של הטקסט

המוען – מיהו הכותב?
הנמען – מי קהל היעד של הטקסט?
המדיום - באיזו מסגרת פורסם הטקסט?
התאריך – מתי הטקסט פורסם והאם עדיין אקטואלי?
הטקסט הפוסט-סטרוקטורליסטי

ז'אק דרידה, אחד ההוגים המשתייכים לזרם הפוסט-סטרוקטורליסטי, מערער על קיומה של משמעות קבועה ויציבה של הלשון ופיתח את הטכניקה של קריאה "מפרקת" של טקסטים (דה-קונסטרוקציה). הוא רואה את הלשון כמורכבת מרשת של סימנים שכל אחד מהם מחזיק בתוכו אינסוף משמעויות, והטקסט מוגדר כרשת של סימנים כאלה. דרידה טוען שלא ניתן להכיל את כל המשמעויות של הטקסט על ידי הגישות הביקורתיות והניתוחיות השגרתיות המתבססות על קטגוריות קבועות ויציבות. הביקורת הפוסט-סטרוקטורליסטית של טקסטים והקריאה ה"מפרקת" שלהם מראה כיצד הטקסט עצמו חותר תחת החוקיות שלכאורה מוצגת בו. תפיסה זו מערערת גם על היותו של מחבר הטקסט זה שקובע את משמעותו - הטקסט פתוח לפרשנות של כל קורא.
בנוסף, הפוסט-סטרוקטורליזם מדגיש את העובדה שאין לטקסט גבולות יציבים. בכל טקסט ניתן למצוא עקבות, ציטוטים, חיקויים או פרשנויות של טקסטים קודמים לו, ולא ניתן לבודד אף טקסט ממערכת קשרים זו: "הטקסט הוא רקמה של ציטוטים המגיעים אליו מאינספור חדריה של התרבות".
הפוסט-סטרוקטורליזם מתייחס למושג 'טקסט' ככולל כל מה שהוא תוצר של מערכות סימון אנושיות (לא רק לשוניות), ואשר נושא משמעות או חותר תחתיה.
ראו גם

כתב
מאמר
אוריינות
הבעה בכתב ו-הבנת הנקרא
דיגיטציה
מות המחבר
מהו המחבר?
אינטרטקסטואליות
היפרטקסט
הערות שוליים

↑  Charlton T. Lewis, TEXTUM, An Elementary Latin Dictionary
1 2  Richard Nordquist, Definition and Examples of Text Linguistics, ThoughtCo, ‏14.4.2019
↑  Johnson, R., What is Cultural Studies Anyway?, Social Text 16, 1986/7, עמ' 38-80
↑  Richard Nordquist, Definition and Examples of Text in Language Studies, ThoughtCo., ‏3.7.2019
↑  By Richard Nordquist, Understanding the Use of Language Through Discourse Analysis, ThoughtCo, ‏28.1.2020
↑  שראל, צ., מבוא לניתוח השיח, אור-עם, 1991
↑  ליאת שושני, סוגי טקסטים והמאפיינים של כל טקסט, באתר רשת בתי הספר עמל
↑  Brewer, W.F.,(1980) "Literary theory, rhetoric and stylistics: Implications for psychology", in: Spiro, R., Bruce, B.C., Brewer, W.F., (eds.), Theoretical Issues in Reading Comprehension. Hillsdale, N.J.
↑  טרי איגלטון, "פוסט-סטרוקטורליזם", בתוך: תורת הספרות והתרבות, אסכולות בנות זמננו, עורכת: חנה הרציג. הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, 2005.
↑  רולאן בארת, מות המחבר, תל אביב: רסלינג, 2005, עמ' 14
↑  עמיאל-האוזר, ת. "דה-קונסטרוקציה ופוסט-סטרוקטורליזם", בתוך: תיאוריות וגישות בחקר התרבות, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, 2010. פרק חמישי, עמ' 189-212.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4059596-1  NKC: ph126631 
טקסט מודפס על גבי נייר.
הצגת טקסט של ספר אלקטרוני על גבי מסך.
הרספלד-רוטנבורג

הרספלד-רוטנבורג (בגרמנית: Hersfeld-Rotenburg) הוא מחוז במזרח מדינת הסן שבגרמניה.
היסטוריה

המחוזות במדינת הסן נקבעו בשנת 1821, ביניהם המחוזות הרספלד ורוטנבורג. בשנת 1972 אוחדו המחוזות לכדי מחוז אחד.
סמל

סמל המחוז הוא איחוד של סמלי המחוזות הרספלד ורוטנבורג; הצלב בצד השמאלי של הסמל לקוח מסמל הרספלד, וענף התרזה לקוח מסמל רוטבורג.
ערים ועיירות

| ערים | עיירות |
| --- | --- |
 באד הרספלד (Bad Hersfeld)  בברה (Bebra)  הרינגן (Heringen)  רוטנבורג על נהר הפולדה (Rotenburg an der Fulda):  אלהיים (Alheim)  ברייטנבאך (Breitenbach am Herzberg)  קורנברג (Cornberg)  פרידוואלד (Freidewald)  האונק (Hauneck)  האונטל (Haunetal)  הוהנרודה (Hohenroda)  קירכהיים (Kirchheim)  לודוויגסאו (Ludwigsau)  ננטרשאוסן (Nantershausen)  נויינשטיין (Neuenstein)  נידראולה (Niederaula)  פיליפסטאל (ורה) (Philippsthal (Werra))  רונשאוזן (Ronshausen)  שנקלנגספלד (Schenklengsfeld)  ווילדק (Wildeck)
אילי (אנגליה)

| --- | --- |

 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 אומת הבית:  אנגליה אנגליה
 אזור:  מזרח אנגליה
 מחוז:  קיימברידג'שייר קיימברידג'שייר
 שטח:  23 מייל רבוע
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  20,256 (2011)
 קואורדינטות:  52°23′53″N 0°15′44″E﻿ / ﻿52.398055555556°N 0.26222222222222°E﻿ / 52.398055555556; 0.26222222222222 
 https://www.cityofelycouncil.org.uk/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הממלכה המאוחדת מוגדלת) לונדון בלפסט אדינבורו ליברפול ברמינגהאם ניוקאסל מנצ'סטר לידס פורטסמות' קארדיף גלאזגו פלימות' האוקיינוס האטלנטי  הים הצפוני  תעלת למאנש  האוקיינוס האטלנטי  צרפת אירלנד איי שטלנד  אורקני האיים ההברידיים אילי(למפת הממלכה המאוחדת רגילה) לונדון בלפסט אדינבורו ליברפול ברמינגהאם ניוקאסל מנצ'סטר לידס פורטסמות' קארדיף גלאזגו פלימות' האוקיינוס האטלנטי  הים הצפוני  תעלת למאנש  האוקיינוס האטלנטי  צרפת אירלנד איי שטלנד  אורקני האיים ההברידיים אילי(למפת אנגליה רגילה) לונדון ברמינגהאם לידס ברדפורד מנצ'סטר ליברפול בריסטול לסטר פורטסמות' פלימות' ניוקאסל סקוטלנד צרפת ויילס צ. אירלנד  איר. תעלת למאנש הים הצפוני  הים האירי אילי(למפת אנגליה מוגדלת) לונדון ברמינגהאם לידס ברדפורד מנצ'סטר ליברפול בריסטול לסטר פורטסמות' פלימות' ניוקאסל סקוטלנד צרפת ויילס צ. אירלנד  איר. תעלת למאנש הים הצפוני  הים האירי אילי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
בית אוליבר קרומוול
פארקים לאורך הנהר
אילי (באנגלית: Ely) היא עיר במחוז קיימברידג'שייר שבאנגליה, 14 ק"מ צפון-מזרחית לקיימברידג'. מבחינה טופוגרפית ממוקמת העיר על גבי "אי" של קרקע חרסיתית בשטח של 60 קמ"ר המתנשא לרום של כ-26 מ' מעל המישור, אזור הנקרא הפנז (the Fens). מישור זה היה מוצף מים באופן עונתי עד שנוקז במאה ה-18 ורובו היה שטחי ביצות, כך שהגישה לעיר נעשתה באופן מסורתי בשיט נהרות. אף על פי שכבר מאות שנים העיר ניצבת בלב שטח יבשתי, היא עדיין מכונה "האי אילי" (The Isle of Ely). על מרכז העיר חולשת קתדרלת אילי, מושב הבישוף של אילי ומרכז הדיוקסיה של אילי, הכוללת את כל קיימברידג'שייר. העיר היא צומת רכבות ומקושרת במסילות ברזל לקינגס לין, פיטרבורו, נוריץ', איפסוויץ', קיימברידג' ולונדון.
היסטוריה

במקום נמצאו שרידי פעילות אנושית מן התקופה המזוליתית, תקופת הברונזה הבריטית, מתקופת הברזל הבריטית ומהתקופה הרומית. האזכור המוקדם ביותר של שם המקום הוא בחיבור "ההיסטוריה הכנסייתית של אנגליה" (Historia ecclesiastica gentis Anglorum) מאת בדה המכובד (731) כ-Elge. בכרוניקה האנגלו-סקסונית מופיע השם בצורה Elig. האטימולוגיה העממית קושרת את שם המקום לצלופחים (eels), אף שהוכח שהמילה eel עבור צלופח לא התקיימה עד סביבות 1300.
ב-672 הקימה אתלדרדה הקדושה מנזר במקום בו ניצבת הקתדרלה. המקום נהרס ב-870 על יד הפולשים הדנים. המנזר באילי היה אחד המנזרים הבנדיקטינים החשובים באנגליה לפני הכיבוש הנורמני של אנגליה והיה מעוז חשוב של התנגדות לנורמנים. לפי ספר יום הדין (1086) מנזר אילי היה "השני בעשרו בכל אנגליה". ב-1083 החלה בניית המבנה החדש של הקתדרלה וב-1109 היא נקבעה כמושב בישוף.
ב-1539, במסגרת הרפורמציה הפרוטסטנטית ופירוק המנזרים באנגליה השתלטו כוחותיו של הנרי השמיני, מלך אנגליה על הקתדרלה. ב-1541 ניתן לה מחדש צ'רטר מלכותי לשמש כקתדרלה ומרכז דיוקסיה והיא הוקדשה כ"קתדרלת השילוש הקדוש הבלתי ניתן לחלוקה". בין השנים 1636 ל-1646 התגורר מנהיג הפרלמנט אוליבר קרומוול בעיר, בבית הניצב במקום גם כיום (Oliver Cromwell's House). ב-1648 החליט הפרלמנט לפרק את הקתדרלה ולמכור את חומרי הבנייה והעיטורים. אך הדבר לא בוצע, כתוצאה מהתערבותו האישית של קרומוול. לאחר מכן ידעה העיר שנים של שקיעה.
בסוף המאה ה-18 וראשית המאה ה-19 יובשו אדמות המישור סביב העיר וב-1840 חוברה למסילת הברזל של מזרח אנגליה. בתקופה הוויקטוריאנית ידעה העיר תנופה של התחדשות. בשנות ה-40 של המאה ה-19 התקיים מהלך שיקום ושיפוץ של הקתדרלה ברוח התחייה הגותית בניהולו של ג'ורג' גילברט סקוט והדבר הפיח חיים בעיר.
כלכלה

באופן מסורתי התבססה כלכלת העיר על דיג נהרות ובפרט דיג צלופחים. כן נודעה העיר כמרכז לייצור מוצרים מעץ הערבה. ענף כלכלי נוסף היה מחצבת חרסית גדולה לייצור חומר קרמי לקדרות ומחצבת קופרוליט לייצור פוספטים. לאחר ייבוש השטחים סביבה הפכה העיר לשוק מרכזי ליבולים חקלאיים שגודלו באדמות המיובשות ומרכז עיבוד סלק סוכר.
לאורך גדות הנהר והתעלות ששימשו כעורק חיים, כלכלה ותחבורה, פותחו פארקים לנופש, ספורט ותיירות.
עיר תאומה

דנמרק ריבה, דנמרק
ראו גם

קתדרלת אילי
הערות שוליים

↑  Cambridge academic has new theory on how Ely got its name
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007554965305171  GND: 4085571-5  LCCN: n50000574  MusicBrainz: b51c6df4-286f-46f4-9219-84d6b6445765  NKC: ge217218  VIAF: 132490111   WorldCat (עם VIAF): 132490111
מוזיאון הכישוף

| --- | --- |
הכניסה למוזיאון. השלט בצד שמאל למעלה הוא ראשי התיבות של המוזיאון (MWM) הבנוי מזרדים
הכניסה למוזיאון. השלט בצד שמאל למעלה הוא ראשי התיבות של המוזיאון (MWM) הבנוי מזרדים
 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון, בית כפר 
 כתובת:  בוסקאסל 
 מיקום:  בוסקאסל, קורנוול, הממלכה המאוחדת
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מייסדים:  ססיל ויליאמסון
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1951
 תאריך פתיחה רשמי:  1954 
 
 קואורדינטות:  50°41′20″N 4°41′31″W﻿ / ﻿50.689°N 4.692°W﻿ / 50.689; -4.692
 Museum of Witchcraft and Magic
 he
 
מוזיאון הכישוף והקסמים (באנגלית: Museum of Witchcraft and Magic), לשעבר מוזיאון הכישוף (Museum of Witchcraft), הוא מוזיאון המוקדש למכשפות ולכישוף אירופאיים השוכן בכפר בוסקאסל במחוז קורנוול שבדרום-מערב אנגליה בבריטניה. המוזיאון כולל מוצגים המוקדשים לכישוף עממי, כישוף טקסי, הבונים החופשיים וויקה, כשהאוסף של חפצים אלו תואר כגדול בעולם.
המוזיאון נוסד על ידי הקוסם האנגלי ססיל ויליאמסון (Cecil Williamson) בשנת 1951 כדי להציג את אוסף החפצים האישי שלו. בתחילה הוא היה ידוע כמרכז הפולקלור של האמונות הטפלות והכישוף (Folklore Centre of Superstition and Witchcraft), ושכן בעיירה קאסלטאון (Castletown) על האי מאן. בהקמת המוזיאון נעזר ויליאמסון בג'רלד גרדנר, מייסד דת הוויקה, שעקר עם אשתו לאי במעמד של "מכשפת הבית" (resident witch) של המוזיאון. לאחר הידרדרות הידידות ביניהם, רכש גרדנר את המוזיאון מוויליאמסון ב-1954, ושינה את שמו למוזיאון הקסמים והכישוף. המוזיאון של גרדנר בקאסלטאון היה פעיל עד שנות ה-70 של המאה ה-20, כאשר מוניק וילסון, היורשת של גרדנר, מכרה את תוכנו לחברת ריפלי'ס (Ripley's).
בשנת 1954, פתח ויליאמסון שחזר לאנגליה מוזיאון מתחרה, בשם "מוזיאון הכישוף". מיקומו הראשון היה בווינדזור בברקשייר, ואחר-כך בבורטון-און דה-ווטר (Bourton-on-the-Water) בגלוסטרשייר. בשני המקרים הוא נתקל בהתנגדות אלימה, והוא החליט לעבור למקום שלישי והקים את המוזיאון בבוסקאסל ב-1960. ב-1996 מכר ויליאמסון את המוזיאון לגרהם קינג (Graham King), ששילב את אוסף ריצ'ל (Richel collection) של חפצי כישוף מאספן הולנדי ב-2000. המוזיאון ניזוק וחלק מהאוסף שלו אבד בשיטפון שפקד את בוסקאסל באוגוסט 2004. בשנת 2013 הועברה הבעלות לסיימון קוסטין (Simon Costin) ולמוזיאון הפולקלור הבריטי (Museum of British Folklore) בבעלותו.
המוזיאון הוא אטרקציה תיירותית פופולרית וזוכה להערכה רבה של הקהילה של המיסטיקנים בבריטניה. אגודת צדקה, "ידידי מוזיאון הכישוף" (Friends of the Museum of Witchcraft), הוקמה כדי לגייס כספים לרכישת מוצגים. המוזיאון מכיל גם ספריה גדולה על נושאים הקשורים לכישוף הנגישה לחוקרים.
היסטוריה > מקורות: 1947–1960

אחרי מלחמת העולם השנייה החליט מפיק הסרטים לשעבר ססיל וויליאמסון לעבור לעסקי המוזיאונים, וככל כנראה בשל עניין מיוחד בנושא - החליט לפתוח מוזיאון שיוקדש לנושא הכישוף. ב-1947 ניסה ויליאמסון לפתוח מוזיאון כדי להחזיק את אוסף חפצי הכישוף ותורת הנסתר שלו בסטרטפורד על האייבון, אך הוא ניצב מול האופוזיציה המקומית ונאלץ לנטוש את תוכניותיו. אז הוא החליט לפתוח אותו בעיירה קאסלטאון על האי מאן, אזור הידוע בפולקלור מקומי השופע בסיפורי פיות ומכשפות, עונה שבה מגיעים אליו תיירים רבים, וחוקים מקומיים שהקלו על הקמת המוזיאון. הוא הקים אותו בטחנת קמח ישנה רעועה הידועה בשם "טחנת המכשפות" (Witches' Mill) שרכש ב-1948, ובעצת אשתו פתח מסעדה סמוכה, המכונה "מטבח המכשפות" (the Witches' Kitchen).
המוזיאון נקרא לראשונה "מרכז הפולקלור של האמונות הטפלות והכישוף". חנוכת המוזיאון הייתה מתוזמנת לחפוף עם ביטול הממשלתי של חוק הכישוף של 1735 ביוני 1951. בריאיון לעיתון "סנדי פיקצ'וריאל" (The Sunday Pictorial), טען ויליאמסון שהוא חבר עם לפחות תריסר מכשפות, ושהוא הזמין מפגש מכשפות מדרום אנגליה לבוא ולבצע את הפולחנים שלהן במוזיאון שלו. ההיסטוריון רונלד האטון (Ronald Hutton) ראה בכך "די בוודאות" כהתייחסות למפגש המכשפות של בריקט ווד (Bricket Wood coven) בהרטופורדשייר שנוהל על ידי ג'רלד גרדנר, מייסד דת הוויקה. בראיונות עיתונאיים תואר גרדנר כ"מכשפת הבית" של המוזיאון וביצע פולחן כישוף בטקס הפתיחה של המוזיאון. העניין שגילתה העיתונות סייע לוויליאמסון לקדם את המוזיאון שלו, ואילו עבור גרדנר זו הייתה ההזדמנות כדי לקדם את הוויקה במרחק בטוח ממפגש המכשפות הראשי שלו.
גם לוויליאמסון היה עניין מעשי בקסמים, ובריאיון שפורסם ב-1952 עם המגזין הפופולרי "אילוסטרייטד" (Illustrated) הוא תיאר את עצמו כיועץ בנושא שיכול לסייע בהסרת קללות מאנשים. הוא אישר כי הוא מכיר רבים מן הלחשים הללו מקריאה עליהם בספרים. הוא התעניין בקוסם המנוח אליסטר קראולי וכתב לג'ראלד יורקה (Gerald Yorke), חברו של קראולי, לשאול האם יוכל לשלוח לו את ההוראות לטקסים של קראולי.
עם זאת, גרדנר היה חלוק על ויליאמסון על מה שהוא ראה כמוצגים סנסציוניים. בתגובה סילק ויליאמסון את התצלום של גרדנר מתצוגה.