stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חולדה (קיבוץ)
אישים

האישים הבאים קשורים לקיבוץ חולדה:
ס. יזהר - סופר עברי בולט, מחנך וחבר הכנסת, חתן פרס ישראל לספרות יפה וחתן פרס א.מ.ת לספרות. יזהר נולד לזאב ומרים סמילנסקי בשנת 1916בחווה הניסיונית בחולדה, שם שהו הוריו במשך מספר שנים,
עמוס עוז - סופר ואינטלקטואל ישראלי, פרופסור לספרות באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. עוז קבור בבית הקברות של הקיבוץ. עוז עזב בגיל 14 וחצי את ביתו בירושלים והצטרף לקיבוץ חולדה, בו חי בשנים 1954–1985.
פניה עוז-זלצברגר - סופרת והיסטוריונית ישראלית. נולדה בקיבוץ חולדה, בת בכורה לסופר עמוס עוז ולנילי.
גליה עוז - סופרת ילדים ונוער, תסריטאית ובמאית סרטים תיעודיים ישראלית. זוכת פרס ראש הממשלה לסופרים עבריים לשנת 2012. נולדה בקיבוץ חולדה. היא בתם של נילי ועמוס עוז.
דניאל עוז - משורר, עורך ספרותי ומוזיקאי ישראלי. נולד בקיבוץ חולדה והוא בנם של נילי והסופר עמוס עוז, ואחיהן הצעיר של פניה עוז-זלצברגר וגליה עוז.
רון חולדאי - ראש עיריית תל אביב-יפו. קודם לכן שירת כטייס קרב וכמפקד בחיל האוויר הישראלי. לאחר סיום שירותו בצה"ל שימש כמנהל הגימנסיה העברית "הרצליה". נולד, גדל והתחנך בקיבוץ חולדה. משפחתו הייתה המשפחה המאמצת של עמוס עוז.
פנחס לבון - מנהיג פועלים ופוליטיקאי ישראלי, חבר הכנסת ושר בממשלת ישראל. בשנת 1929 עלה לארץ ישראל, הצטרף לקבוצה שהקימה את חולדה. פנחס לבון נפטר בשנת 1976 והובא למנוחות בקיבוץ חולדה.
נאוה ארד - הייתה חברת הכנסת מטעם מפלגת העבודה. נולדה בקיבוץ חולדה.
אברהם בלבן - חוקר ספרות, סופר, משורר ופרופסור אמריטוס לספרות עברית חדשה באוניברסיטת פלורידה. נולד וגדל בקיבוץ חולדה.
אמציה חן - "פצי" - קצין צה"ל בדימוס בדרגת תת-אלוף ומפקד אוגדת מילואים לשעבר. נולד וגדל בקיבוץ חולדה
חגי כהן - קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, פיקד על חטיבה 460 במלחמת לבנון הראשונה ועל עוצבת המפץ. נולד והתחנך בקיבוץ חולדה. הוריו היו מחלוצי תנועת גורדוניה וממייסדי הקיבוץ.
עמרי אסנהיים - עיתונאי ישראלי, משמש כתב ובמאי בתוכנית התחקירים עובדה. מתגורר עם משפחתו בקיבוץ חולדה.
נתן שוואלב - פעיל ציוני שפעל בשווייץ בתקופת השואה, נציג המרכז העולמי של תנועת החלוץ בז'נבה. היה חבר קיבוץ חולדה ואחד ממנהיגיו.
צפורה נריה - לוחמת בפלמ"ח וממלווי השיירות לירושלים. מן המפקדות הראשונות בנח"ל, קצינת ח"ן בדרגת סא"ל בצה"ל. ב-1942 הצטרפה לחברת הנוער בקיבוץ חולדה. היא גרה בקבוצת חולדה כשנתיים וחצי.
פרוין שמואלי בוכניק - אמנית ישראלית שהקימה סטודיו-גלריה בקיבוץ.
גלריית תמונות

"בית הרצל" – בית התרבות של הקיבוץ (לאחרונה שופץ), 2010
חזיתו הראשית של בניין חדר האוכל של הקיבוץ (כיום משמש כצהרון לילדי הקיבוץ), 2010
אזור המגורים בקיבוץ הוותיק, 2010
ארכיון הקבוצות והקיבוצים בתכנון האדריכל חנן הברון (כיום משמש כבנין מזכירות היישוב), 2010
מרכז המבקרים החדש של יקבי ברקן בסמוך לקיבוץ, 2010
בית הנעורים בתכנון רם כרמי (כיום נטוש), 2011
תצוגה של ספרי עמוס עוז בכניסה לארכיון
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף דצמבר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  סיפורה של חולדה, באתר הקיבוץ
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  חולדה, באתר מועצה אזורית גזר
↑  מפה עם ציון הכפר הערבי Khuldeh  ובסמוך לו החווה היהודית Khuldeh (Jewish colony) בגליון Ramleh בהוצאת צבא בריטניה, 1918, באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור
1 2  א. מ. קולר,'"`UNIQ--nowiki-00000008-QINU`"'לחולדה המתחדשת, דבר, 22 ביוני 1937
↑  גרשון ריבלין,'"`UNIQ--nowiki-0000000A-QINU`"'‏הערות על מחקר-השדה במלחמת העצמאות, קתדרה 1, אלול תשל"ו, עמ' 75
↑  ארכיון יד טבנקין, חולדה - התכתבות בנושא מלחמת השחרור, באתר ארכיון יד טבנקין, התכתבות בנושא חללי חולדה במלחמת השחרור, בתיק גם מכתב של דוד בן-גוריון לילדי חולדה
↑  יצחק יעקבי,'"`UNIQ--nowiki-0000000E-QINU`"'החרושת והמלאכה במרחבי הדרום, דבר, 27 באפריל 1956
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007540573305171  BnF: cb13735517q (data)  LCCN: nr96012190  VIAF: 138829746   WorldCat (עם VIAF): 138829746
ממי פיפס קלארק

| --- | --- |

 לידה:  18 באפריל 1917 הוט ספרינגס, ארצות הברית 
 פטירה:  11 באוגוסט 1983 (בגיל 66) ניו יורק, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  פסיכולוגיה חברתית 
 מקום מגורים:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית עלמין מאונט הופ 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הווארד (1938)  אוניברסיטת קולומביה (1944) 
 מוסדות:  ארגון בריאות הציבור האמריקאי 
 פרסים והוקרה:  פרס קנדיס (1984) 
 בן או בת זוג:  קנת קלארק (2007–?) 
 תרומות עיקריות
 מחקר פסיכולוגי התומך במשפט בבית המשפט העליון של ארצות הברית שנת 1954 - בראון נגד משרד החינוך, טופקה, קנזס
 
ממי פיפס קלארק (באנגלית: Mamie Phipps Clark;‏ 18 באפריל 1917 – 11 באוגוסט 1983) הייתה פסיכולוגית אמריקאית, שהתמחתה בתחום הפסיכולוגיה החברתית, תוך התמקדות בפיתוח מודעות עצמית בקרב ילדים ממוצא אפרו-אמריקאי הנמצאים במסגרות גן חובה. את התואר הראשון והשני שלה עשתה באוניברסיטת הרווארד.
בעבודת המאסטר של קלארק, המכונה "התפתחות התודעה העצמית בקרב ילדים שחורים בכיתות גן חובה", קלארק עבדה עם ילדי הגן השחורים בארקנסו. עבודה זו כללה ניסויים עם בובות, באמצעותן חקרו את אופן ההשפעה של עמדותיהם של ילדים אפרו-אמריקנים לגזע והזדהות עצמית גזעית על ידי הפרדה. ממצאי המחקר חשפו כי ילדים שלמדו בבתי ספר מופרדים העדיפו לשחק בבובות לבנות על פני בובות שחורות. המחקר היה בעל השפעה רבה במשפט בראון ושפך אור על השפעות ההפרדה הגזעית בקרב ילדים בגיל בית הספר.
קורות חייה > תחילת דרכה

קלארק נולדה וגדלה בהוט ספרינגס (אנ'), ארקנסו. אביה, הרולד ה. פיפס, נולד באיי הודו המערבית הבריטיים והיה רופא מוערך ומנהל אתר נופש באזור זה. על אף שאמה של קלארק, פלורנס, הייתה עקרת בית, היא נודעה בשל מעורבותה בקריירת הרפואה של בעלה. אחיה הצעיר של ממי היה רופא שיניים.
ממי פיפס קלארק תיארה את החינוך היסודי והתיכוני שרכשה כלוקה בחסר בתחומי דעת מהותיים. עם זאת, אף על פי שבבית הספר שקלארק למדה בו התקיימה הפרדה גזעית, ברטרו-פרספקטיבה קלארק העירה כי השילוב בין הפרדה בבית הספר לצד משפחה תומכת ומורחבת עיצבה את שביעות רצונה בקריירה על כן הצהירה קלארק:
"הייתה לי ילדות שמחה מאוד. כך היא הייתה. היה לנו נוח. איך אוכל לומר לך שהייתה לי ילדות מאושרת? נהניתי מהכל. נהניתי מבית הספר. אהבתי את בית הספר. נהניתי מבילויים. נהניתי מהטיולים הקצרים שעשינו. הייתי מאוד שמחה. אני לא יכולה לומר שזו הייתה ילדות מרוששת, או -עבורי- פריבילגית. אולם כעת, לפי אמות מידה אובייקטיביות, הייתי משערת שאתה תגיד שמשפחתי הייתה ממוצעת. אבל זו הייתה ילדות מיוחסת מאוד." (as cited in Lal, 2002, p. 1).
קלארק סיימה את לימודיה בבית הספר התיכוני לנגסטון, על אף שהיה זה מאוד לא שכיח שתלמיד שחור יעשה זאת. היא קיבלה שתי הצעות מהמוסדות האקדמיים הבכירים אוניברסיטת פיסק ואוניברסיטת הרווארד, ולבסוף נרשמה להווארד בשנת 1934. אף על פי שהחלה את לימודיה בתקופת השפל הגדול, אביה של קלארק הצליח לשלוח לה 50 דולר מדי חודש. קלארק התמחתה במתמטיקה ופיזיקה ומסלולה היה נחשב ליוצא דופן, משום שמעטות הנשים השחורות שרכשו השכלה בתחומים אלה באותה תקופה.
בהארוורד, ממי פיפס קלארק פגשה את מי שהפך לימים לבעלה, קנת בנקרופט קלארק, שהיה סטודנט לתואר שני בפסיכולוגיה. קנת הפציר בממי להמשיך ללימודי פסיכולוגיה, על מנת לאפשר לה לעסוק ולממש את העניין שהיה לה בנוגע לעבודה עם ילדים. בשנת 1973 ממי וקנת התחתנו באופן מחתרתי, ושנה לאחר מכן ב-1938 קלארק סיימה בהצטיינות את התואר השני שלה באוניברסיטת הארוורד.
קורות חייה > קריירה

לאחר סיום התואר, קלארק עבדה כמזכירה במשרד עורכי הדין של צ'ארלס יוסטון. שם היא התוודעה לעבודתם המכרעת של ויליאם הסטי, ת'ורגוד מרשל ונוספים, אשר היוותה אבן דרך בהחלטות בפסק דין בראון נגד מועצת החינוך שהתרחש בשנת 1954. צעד זה השפיע על עבודת התואר השני של קלארק "התפתחות התודעה העצמית של ילדים בגילאי גן חובה".
ממי פיפס קלארק הייתה האישה האפרו-אמריקאית הראשונה בעלת דוקטורט בפסיכולוגיה ניסויית מאוניברסיטת קולומביה, נכון לשנת 1943. היועץ שלה היה הנרי א. גרט, לימים נשיא האגודה האמריקנית לפסיכולוגיה.
מחקר

כהמשך לעבודת התזה של קלארק במסגרת התואר השני שלה, קלארק ערכה מחקר בעזרת בובות, בהשראת עבודתם של רות וג'ין הורובית בנושא "זהות עצמית" בקרב ילדים בכיתות גן. עבודת המאסטר שלה עוררה את תחומי העניין של קנת, בעלה, והיוותה בכך בסיס לעבודה משותפת שהשניים ביצעו בהמשך בנוגע להעדפות גזעיות בקרב ילדים שחורים.
הניסוי מילא תפקיד מפתח כראיה באתגר בית המשפט שהביא להחלטת בראון נגד מועצת החינוך של בית המשפט העליון בשנת 1954, בכך שהוכיח כי ההפרדה גרמה נזק פסיכולוגי לילדים. ממי פיפס קלארק ערכה את הניסוי עם בעלה, קנת, 14 שנה קודם לכן. הממצאים ממחקר זה היו המחקר הראשון למדעי החברה, אשר הוגש כראיה קשה בתולדות בית המשפט.
המחקר, אפוא, השתמש בארבע בובות זהות מכל הבחינות למעט צבע. המחקר נערך בקרב ילדים בגילאי 3–7, על ידי שאילת שאלות שמטרתן לזהות תפיסה גזעית והעדפה.
הילדים התבקשו לבחור מהי:
"הבובה שאתם הכי נהנים או הכי רוצים לשחק איתה."
"הבובה הנחמדה."
"הבובה הרעה."
"הבובה שנראית כמו ילד לבן."
"הבובה שנראית כמו ילד צבעוני."
"הבובה שנראית כמו ילד כושי."
"הבובה שנראית כמוך."
הניסוי חשף העדפה לבובה הלבנה על פני כל השאלות וייחוס תכונות חיוביות לבובות הלבנות. הקלארקס הגיעו למסקנה כי "דעות קדומות, אפליה והפרדה" גרמו לילדים שחורים לפתח תחושת נחיתות ושנאה עצמית. ממי פיפס קלארק סיכמה:
"אם החברה אומרת שעדיף להיות לבנים, אזי לא רק אנשים לבנים, אלא גם כושים, מאמינים בכך. וילד עשוי לנסות לברוח ממלכודת הנחיתות על ידי הכחשת עובדת הגזע שלו."
הניסוי המקורי היה פורץ דרך עבור ניסויים אחרים שערכו פיפס קלארק ובעלה. ממי פיפס קלארק ראיינה שלוש מאות ילדים מאזורים שונים במחוז שבו בתי ספר היו מופרדים, והתוצאות היו זהות. במסגרת ניסוי הבובה, ממי העניקה לילדים גם קווי מתאר של ילד ונערה ואמר להם לצבוע את קווי המתאר באותו צבע כמו עצמם. נמצא שהילדים השחורים צבעו את עצמם בצבע לבן או צהוב. המסקנה של מבחני הבובה ומבחני ההפרדה הראתה כי ההפרדה בבתי הספר השפיעה לרעה על ילדים. שכן, הבובות היו זהות כולם, ואילו ההבדל היחיד היה גוון העור של הבובה.
פרויקטים > מרכז נורת'סייד להתפתחות הילד

בפברואר 1946, ממי פיפס קלארק הקימה את מרכז נורת'סייד להתפתחות הילד, במרתף של מתחם הדירות של פול לורנס דונבר, שם התגוררה משפחתה. המרכז מומן באמצעות הלוואה בסך 946 דולר מאביה של ממי, הרולד. תחילה, מרכז זה כונה "מרכז הבדיקות והייעוץ של נורת'סייד". מרכז זה הפך ל"מרכז נורת'סייד להתפתחות הילד" בשנת 1948.
המרכז היה הראשון שהעניק טיפול לילדים בהארלם. בנוסף, הוא העניק סיוע לילדים שנזקקו לטיפול, וכן המרכז סיפק תמיכה למשפחות הזקוקות לסיוע בדיור. הגישה הטיפולית הרווחת באותה תקופה הייתה פסיכואנליזה. עם זאת, הם הגיעו למסקנה כי יעילות הפסיכואנליזה בטיפול באוכלוסייה המגיעה למרכז היא נמוכה. הקלארקס הרגישו שהמרכז צריך לספק את מה שמזוהה כחסר עבור לקוחותיהם, על כן, הם העדיפו גישה הוליסטית מקיפה יותר. בהמשך הרחיב המרכז את שירותיו וכלל בתוכו התייעצויות פסיכולוגיות לבעיות התנהגות עקב הפרעות רגשיות, הדרכה מקצועית למתבגרים, חינוך באימוני ילדים להורים שחורים ובדיקות פסיכולוגיות שונות. השירותים כיום כוללים שירותי קריאה מתקנת ושיעורי חינוך במתמטיקה, סדנאות תזונה והדרכת הורים. ד"ר ממי קלארק נותרה פעילה כמנהלת נורת'סייד עד פרישתה בשנת 1979.
פרויקטים > פרויקט הזדמנויות הנוער של הארלם

ממי פיפס קלארק המשיכה לשתף פעולה עם בעלה בפרויקטים רבים, ביניהם פרויקט ההזדמנויות לנוער בהארלם(אנ'), שמטרתו לספק חינוך והזדמנויות תעסוקה לבני הנוער בהארלם. הוא הוקם בשנת 1962 בעזרת קנת קלארק ומנהיגי קהילה אחרים. הפרויקט סיפק חינוך מתקן / הוראה מתקנת לבני נוער עניים, אשר התאפיינו בפערי ידע וחומר בלימודיהם. הפרויקט סיפק הזדמנויות עבודה לנוער השחור ולימד תושבים כיצד לעבוד עם סוכנויות ממשלתיות כדי להשיג כספים ושירותים. קנת קלארק הציע להגיע לשילוב בתי ספר, אולם מחאות מצד הורים משני הצדדים מנעו מכך להתקיים. בהמשך התמזג הפרויקט עם "קבוצות קהילתיות מאוגדות" במסגרת יוזמת המלחמה בעוני(אנ') של הנשיא לינדון ב. ג'ונסון. בעקבות כך שונה שם הפרויקט בשנית. מעורבותם של הזוג קלארק בסוכנות הייתה קצרת מועד בגלל סכסוכים פוליטיים. ד"ר קנת קלארק פרסם מסקנות מהעבודה בפרויקט בספר בשם "גטו אפל" (1965).
חיים אישיים

ממי פיפס וקנת קלארק נישאו בשנת 1937. ממי קלארק אמרה כי שיתוף הפעולה בינה ובעלה הביא ל"חיים שלמים של חוויות קרובות, מאתגרות ומספקות מקצועית ". הקלארקס היו נשואים במשך 45 שנה, עד מותה של ממי קלארק ב־11 באוגוסט 1983. לממי וקנת נולדו שני ילדים, קייט האריס והילטון קלארק.
קלארק לא מפורסמת כמו בעלה. לעיתים קרובות תוארה כביישנית. היא זכתה לשבחים על כך שהצליחה הצלחה במקצועיות תוך שמירה על שביעות רצון מחיי הבית המגשימים.
קלארק הייתה פעילה מאוד בקהילה שלה. היא כיהנה כיו"ר חברת דיור שבנתה דירות בניו יורק. היא כיהנה גם בדירקטוריון של חברות השידור האמריקאיות, המוזיאון לאמנות מודרנית, ספריית העיר ניו יורק, האגודה למשימה של ניו יורק, קרן פלפס-סטוקס(אנ') ומכללת המורים באוניברסיטת קולומביה(אנ'). בנוסף, היא שירתה עם קבוצות מייעצות כולל הוועדה הארצית לתכנון מראש.
מורשת

עבודתה של קלארק על השפעת האפליה הגזעית והסטראוטיפים, סיפקה תרומות חשובות לתחום הפסיכולוגיה ההתפתחותית והפסיכולוגיה של הגזע. היא עבדה כפסיכולוגית מחקר של מכון הצבא האמריקני והאגודה לבריאות הציבור. המאמץ שלה בתחום הזהות וההערכה העצמית בקרב שחורים, הרחיבה את העבודה על פיתוח זהות.
קלארק זכתה בפרס קנדיס(אנ') להומניטאריזם מהקואליציה הלאומית של 100 נשים שחורות(אנ') בשנת 1983.
ראו גם

פסיכולוגיה
פסיכולוגיה חברתית
פסיכולוגיה התפתחותית
פסק דין בראון נגד מועצת החינוך
אפרו-אמריקאים
לקריאה נוספת

Guthrie, R. V. (1998). Even the rat was white: A historical view of psychology (2nd ed.) Pearson Education, Upper Saddle River, NJ.
הערות שוליים

↑  Mamie Phipps Clark - Psychology's Feminist Voices, www.feministvoices.com (באנגלית) (ארכיון)
↑  Mamie Katherine Phipps Clark (1917–1983), Encyclopedia of Arkansas (באנגלית)
↑  "Featured Psychologists: Mamie Phipps Clark, PhD, and Kenneth Clark, PhD". apa.org (באנגלית). נבדק ב-2020-04-18.
↑  מארי קוסטרר, Dr. Mamie Phipps Clark, faculty.webster.edu (באנגלית)
↑  Brown at 60: The Doll Test | NAACP LDF, web.archive.org, ‏2018-09-13 (באנגלית)
↑  CANDACE AWARD RECIPIENTS 1982-1990, web.archive.org, ‏2003-03-14 (באנגלית)
↑  "CANDACE AWARD RECIPIENTS 1982-1990, Page 1", National Coalition of 100 Black Women (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007445368205171  BIBSYS: 1037036  ISNI: 0000 0001 4008 2715  LCCN: n96023979  NTA: 107355450  RERO: 02-A024875541  SNAC: w6jm30kr  SUDOC: 086819313  VIAF: 14148995763259750831   WorldCat (עם VIAF): 14148995763259750831
פליסיטי ג'ונס

| --- | --- |

ג'ונס בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו, 2011
 לידה:  17 באוקטובר 1983 (בת 41) אנגליהברמינגהאם, אנגליה, הממלכה המאוחדת
 שם לידה:  Felicity Rose Hadley Jones 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1996
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אוקספורד
 בן או בת זוג:  Charles Guard (2018–?)   Ed Fornieles (2003–2013) 
 פרסים והוקרה:  פרס אמפייר לבמאי פורץ הדרך (2012)  Gotham Independent Film Award for Breakthrough Actor (2011)  פרס אמפייר לשחקנית הטובה ביותר (2017)  פרסי אמפייר (2017) 
 פרופיל ב-IMDb
 
פליסיטי ג'ונס בפסטיבל לונדון, 2011
פליסיטי רוז האדלי ג'ונס (באנגלית: Felicity Rose Hadley Jones; נולדה ב-17 באוקטובר 1983) היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אנגלייה, שהחלה את קריירת המשחק שלה בגיל 12, כאשר שיחקה בסרט הטלוויזיה "The Treasure Seekers"‏ (1996) ברשת ITV. ג'ונס הספיקה לככב בסרטים כמו "הסערה" (2010), "כמו משוגעים" (2011), "האישה הנעלמת" (2013), "ספיידרמן המופלא 2" בתור החתולה השחורה ובסרט "התאוריה של הכול" (2014); שם גילמה את דמותה של ג'יין הוקינג (אנ'), תפקיד אשר הקנה לה מועמדויות לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר, פרס גלובוס הזהב, פרס גילדת שחקני המסך ופרס באפט"א.
ביוגרפיה

ג'ונס נולדה בכפר בורנוויל שבברמינגהאם, אנגליה. הוריה בעיסוקם הם עיתונאי ופרסומאית. לאחר שהוריה התגרשו כאשר הייתה בת שלוש היא גדלה עם אמה ואחיה. בשנת 2006 סיימה את לימודיה לתואר ראשון בספרות אנגלית ממכללת וונדהאם, חלק מאוניברסיטת אוקספורד.
קריירה

תפקידה הקולנועי הראשון היה בסדרת פנטזיית הקוסמות הפופולרית "המכשפה הכי גרועה" (1998–1999), שם שיחקה את את'ל האלו, תלמידה בבית הספר למכשפות.
בשנת 2007 שיחקה ג'ונס בעיבוד הטלוויזיוני לרומן "מנזר נורת'אנגר" בתפקיד הנערה קתרין מורלנד.
בשנת 2008 שיחקה בדרמה "זיכרונות של טיפש" בתפקיד הנערה רות', אהבתו של הדמות הצעירה של כוכב הקולנוע ג'ו סקוט ובעיבוד הקולנועי לרומן "בחזרה לבריידסהד".
בשנת 2009 הופיעה לצידן של הכוכבות ההוליוודיות מישל פייפר וקתי בייטס בדרמה של סטיבן פרירס "שרי" בתור הנערה אדמי.
בשנת 2010 התפרסמה ג'ונס בעיבוד הקולנועי לרומן "הסערה" בתור מיראנדה, בתה של הדוכסית פרוספרה (הלן מירן)
ובסרט בקומדיה "צומת בחיים" של יוצר "המשרד" ריקי ג'רווייס.
בשנת 2011 כיכבה בסרט הדרמה הרומנטי "כמו משוגעים", לצד אנטון ילצ'ין וג'ניפר לורנס. הופעתה בסרט זה זיכתה אותה בפרס של חבר השופטים בפסטיבל סאנדנס. בנוסף, שיחקה בסרט הקומדיה הרומנטית "מסלול לאהבה" של הבמאי פיל טרייל, וזכתה להכרה נוספת גם לצידו של אד וסטוויק בקומדיה הבריטית "מסלול לאהבה".
בשנת 2014 גילמה ג'ונס את דמותה של ג'יין הוקינג (אנ') אשתו של האסטרופיזיקאי פרופסור סטיבן הוקינג (אדי רדמיין), בדרמה הביוגרפית "התאוריה של הכול". ג'ונס זכתה לביקורות משבחות על משחקה בסרט והיא הועמדה לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר, לפרס גלובוס הזהב, לפרס גילדת שחקני המסך ולפרס באפט"א.
בשנת 2016 שיחקה לצדם של טום הנקס ובן פוסטר במותחן הפעולה של רון הווארד "התופת" המבוסס על רב-המכר "התופת" מאת דן בראון. באותה שנה שיחקה את התפקיד הראשי בסרט המדע הבדיוני "רוג אחת: סיפור מלחמת הכוכבים", התשיעי בסדרת הסרטים של "מלחמת הכוכבים". בהמשך כיכבה לצד טובי קבל בסרט הפנטזיה "7 דקות אחרי חצות" מאת הבמאי הספרדי חואן אנטוניו ביונה והוא מבוסס על רומן באותו שם מאת פטריק נס משנת 2011.
בשנת 2018 גילמה את שופטת בית המשפט העליון של ארצות הברית - רות ביידר גינסבורג בסרט הדרמה הביוגרפי "המין החזק" שביימה מימי לדר.
בשנת 2019 גילמה את אמיליה וורן בסרט הביוגרפי "השמיים הם הגבול" המבוסס על הספר "נפילה כלפי מעלה" מאת ריצ'רד הולמס.
בשנת 2020 כיכבה בסרט המדע בדיוני "שמי חצות"  שביים ג'ורג' קלוני, המבוסס על הרומן "שמי חצות" מאת לילי ברוקס-דלתון. ג'ונס את דמותה של ד"ר איריס "סאלי" סאליבן"; והסרט עלה לצפייה דיגיטלית ב-23 בדצמבר 2020 על גבי שרתי נטפליקס.
חיים אישיים

בשנים 2003 -2013 ג'ונס יצאה עם האמן אד פורניילס (אנ'), אותו הכירה בעת לימודיהם באוקספורד.
בשנת 2015, ג'ונס החלה לצאת עם הקולנוען צ'ארלס גארד. הם התארסו במאי 2017, ונישאו ביוני 2018. בנם נולד באפריל 2020.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2008 | זיכרונות של טיפש | רות הצעירה |  |
| 2008 | בחזרה לבריידסהד | קורדליה פליית' |  |
| 2009 | שרי | אדמי |  |
| 2010 | צומת בחיים | ג'ולי קנדריק |  |
| 2010 | Soulboy | מנדי הודג'סון |  |
| 2010 | הסערה | מיראנדה |  |
| 2011 | מסלול לאהבה | קים מת'יוס |  |
| 2011 | כמו משוגעים | אנה גרדנר |  |
| 2011 | אלבטרוס | בת' פישר |  מועמדת פרס הקולנוע הבריטי העצמאי לשחקנית המשנה הטובה ביותר (2011) |
| 2011 | היסטריה | אמילי |  |
| 2012 | מזג אוויר עליז לחתונה | דולי טאצ'האם |  |
| 2013 | לנשום עמוק (אנ') | סופי |  |
| 2013 | האישה הנעלמת | נלי טרנן |  מועמדת פרס הקולנוע הבריטי העצמאי לשחקנית הטובה ביותר (2013) |
| 2014 | ספיידרמן המופלא 2 | החתולה השחורה |  |
| 2014 | התאוריה של הכול | ג'יין הוקינג (אנ') |  מועמדת פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר  מועמדת פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה  מועמדת פרס גילדת שחקני המסך לשחקנית הטובה ביותר  מועמדת פרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי |
| 2015 | סיפור אמיתי | ג'יל בייקר |  |
| 2016 | התנגשות | ג'ולייט מארני |  |
| 2016 | 7 דקות אחרי חצות | אליזבת "ליזי" קלייטון |  |
| 2016 | התופת | סיינה ברוקס |  |
| 2016 | רוג אחת: סיפור מלחמת הכוכבים | ג'ין ארסו | מועמדת פרס סאטורן לשחקנית הטובה ביותר (2017) |
| 2018 | המין החזק | רות ביידר גינסבורג |  |
| 2019 | השמיים הם הגבול | אמיליה וורן |  |
| 2020 | לרכב על דרקון | סוראל | דיבוב |
| 2020 | שמי חצות | איריס ״סאלי״ סאליבן |  |
| 2021 | מכתב אחרון ופרידה | אלי האוורת' | גם מפיקה בפועל |
| 2023 | ירי קטלני (אנ') | קת'רין |  |
| 2024 | הברוטליסט | ארז'בט טות' |  מועמדת פרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר - סרט קולנוע  מועמדת פרס סטלייט לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה |
| 2025 | חלומות רכבת (אנ') | גלדיס גרנייה |  |
| TBA | 100 Nights of Hero |  |  |
| TBA | Oh. What. Fun. |  |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1996 | The Treasure Seekers | אליס באסטייבל | סרט טלוויזיה של ITV |
| 1998 - 1999 | המכשפה הכי גרועה | את'ל הולו | תפקיד ראשי (עונה 1); 11 פרקים |
| 2001 | Weirdsister College | את'ל הולו | תפקיד ראשי; 13 פרקים |
| 2003 | Servants | גרייס מיי | תפקיד ראשי; 6 פרקים |
| 2007 | מנזר נורת'אנגר | קת'רין מורלנד | סרט טלוויזיה של ITV |
| 2007 | עיר מקלט | זואי ברוגן | תפקיד ראשי; 8 פרקים |
| 2008 | דוקטור הו | רובינה רדמונד | פרק: "The Unicorn and the Wasp" |
| 2009 | יומנה של אנה פרנק | מרגוט פרנק | מיני-סדרה |
| 2011 | Page Eight | ג'וליאן ווריקר | סרט טלוויזיה של BBC Two |
| 2014 | Salting the Battlefield | ג'וליאן ווריקר | סרט טלוויזיה של BBC Two |
| 2014 | בנות | דוטי | פרק:"Role-Play" |
| 2017 | מלחמת הכוכבים: כוחות הגורל | ג'ין ארסו | דיבוב; 2 פרקים |
פילמוגרפיה > תיאטרון

| שנה | מחזה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2005 - 2006 | מלכת השלג | גרדה | Newbury Theatre |
| 2007 | That Face | מיה | תיאטרון רויאל קורט |
| 2008 | גן הגיר | לורל | Donmar Warehouse |
| 2011 | מזימה ואהבה | לואיז מילר | Donmar Warehouse |
הערות שוליים

↑  Matthew Barnard, NOMINATIONS ANNOUNCED FOR 82nd ANNUAL GOLDEN GLOBES®, Golden Globes, ‏2024-12-09 (באנגלית אמריקאית)
↑  AwardsWatch - 2024 International Press Academy Satellite Awards Nominations: ‘The Brutalist,’ ‘Shōgun’ Lead, AwardsWatch, ‏2024-12-16 (באנגלית אמריקאית)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: 2010: רונלד ברונשטיין, אבא ארך רגליים (סרט, 2009) | פרס גות'הם להופעה הפורצת הטובה ביותר   2011: פליסיטי ג'ונס, כמו משוגעים  | הבא: 2012: אמאיאצי קורינילדי, אמצע שום מקום |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007452753205171  PLWABN: 9810533091405606  BIBSYS: 10024900  BNE: XX5009381  BnF: cb15941758q (data)  CANTIC: a11878630  CiNii: DA1705279X  GND: 137757492  ISNI: 0000 0001 2096 4649  LCCN: no2009084421  NKC: xx0189349  NLK: KAC2020L2418  NTA: 338110240  SNAC: w6j40hpb  SUDOC: 131187082  VIAF: 78802848   WorldCat (עם VIAF): 78802848
I Am: Celine Dion

| --- | --- |

 בימוי:  איירין טיילור ברודסקי 
 הופק בידי:  ג'ולי בגיי סורו סטייסי לורץ טום מק'קיי איירין טיילור ברודסקי
 עריכה:  ריצ'רד קומאו כריסטיאן ג'נסן
 שחקנים ראשיים:  סלין דיון 
 מוזיקה:  שרה מניקיס-גריסי
 אנימטור:  בריאן קינקלי
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סוני מיוזיק סרטי ורמיליון Les Productions Feeling 
 חברה מפיצה:  אולפני אמזון סקטי סינפלקס אמזון פריים וידאו
 הקרנת בכורה:  קנדה 21 ביוני 2024  25 ביוני 2024 (אמזון פריים)
 משך הקרנה:  שעה ו-43 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  תיעודי ‏•‏‏ ביוגרפי ‏•‏‏ מוזיקלי
 הכנסות:  281,837 דולר
 דף הסרט ב־IMDb
 
"I Am: Celine Dion" (בעברית: "אני: סלין דיון") הוא סרט תיעודי, ביוגרפי ומוזיקלי בבימויה של איירין טיילור. הוא יצא לאור ב-25 ביוני 2024 בפלטפורמת הסטרימינג אמזון פריים וידאו. הסרט התיעודי מתמקד בחייה ובהתמודדויותיה של הזמרת הקנדית סלין דיון, במיוחד במאבקה עם תסמונת האדם הנוקשה (אנ'), מצב נוירולוגי נדיר.
סקירה

הסרט בבימויה של איירין טיילור, לוכד רגעים אינטימיים מחייה של דיון בביתה בלאס וגאס, תוך התייחסות להופעות העבר שלה והמציאות המקומית הנוכחית. הסרט בוחן את החוסן והנחישות של דיון להמשיך בקריירה המוזיקלית שלה למרות אתגרים בריאותיים משמעותיים.
דיון חושפת על הסתרת מצבה הרפואי במשך כמעט שני עשורים, שימוש בתרופות כמו ואליום כדי לנהל תסמינים, וההשפעה העמוקה על הקריירה והחיים האישיים שלה. הסרט מתעד את הטיפולים הרפואיים שלה, כולל עירויי נוזלים ופלזמה, במטרה להתאושש ולחזור להופיע.
הפקה

הסרט צולם חלקית לפני ואחרי שדיון חשפה בפומבי את האבחנה שלה בדצמבר 2022.
בסוף ינואר 2024 דיווח המגזין וראייטי שזכויות הפצת הסרט נמכרו ל-MGM ואמזון פריים וידאו.
מוזיקה

הפסקול I Am: Celine Dion יצא ב-21 ביוני 2024. האלבום כולל 13 מהלהיטים של דיון, יחד עם שבעה שירים מקוריים שהולחנו בעיקר על ידי רדי האסה והופק על ידי אלברטו פבריס.
מוזיקה > השירים המשמשים בסרט לפי סדר כרונולוגי

כל השירים בביצוע של סלין דיון, למעט היכן שצוין.
"L'amour est un oiseau rebelle" – מריה קאלאס
"River Deep, Mountain High"
"A New Day Has Come"
"The Power of Love"
"My Heart Will Go On"
"Chattanooga Choo Choo"
"Le ballet"
"Hush, Little Baby" / "Chandelier"
"Treat Her Like a Lady"
"Tellement j'ai d'amour pour toi"
"Visa pour les beaux jours"
"If That's What It Takes"
"Ashes"
"That's the Way It Is"
"All by Myself"
"Ebben? Ne andrò lontana" by Maria Callas
"I've Got the Music in Me"
"Moonlight Sonata"
"Zora sourit"
"Je crois toi"
"Help! by John Farnham
"You're the Voice" by Celine Dion and John Farnham
"I'm Alive"
"Because You Loved Me"
"Love Again"
"Valse adieu"
"Who I Am" by Wyn Starks
"L'amour est un oiseau rebelle"
פרסים ומועמדויות

| פרס | שנה | קטגוריה | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| פרס סטלייט | 26 בינואר 2025 | הסרט הטוב ביותר - סרט תיעודי | מועמדות |  |
הערות שוליים

1 2  Azzopardi, Chris (2024-06-25). "'I Am: Celine Dion' Review: You Saw the Best in Me". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2024-06-26.
↑  Kennedy, Celine Dion's new documentary is unwatchably cruel, Mail Online, ‏2024-06-26
↑  אלון פרוכטר,'"`UNIQ--nowiki-00000004-QINU`"'סלין דיון תיעדה את ההתמודדות עם המחלה הנדירה בדוקו חדש, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 30 בינואר 2024
↑  AwardsWatch - 2024 International Press Academy Satellite Awards Nominations: ‘The Brutalist,’ ‘Shōgun’ Lead, AwardsWatch, ‏2024-12-16 (באנגלית אמריקאית)