היסטוריה של בוליביה
2006–2019: שלטון מוראלס ו"התנועה לסוציאליזם"

בבחירות בשנת 2005 זכתה MAS בראשות אבו מוראלס בכמעט 54% מהקולות. זו הייתה הפעם הראשונה מאז תום עידן החונטות שבה זכתה מפלגה ברוב מוחלט, שמאפשר להקים ממשלה ללא הסכמים עם מפלגות אחרות. MAS הצליחה לשחזר את הצלחתה, ואף להגדילה, בבחירות בשנת 2009, בהן זכה מוראלס ביותר מ-64%, ובבחירות בשנת 2014 בהן זכה מוראלס ביותר מ-61%. בבחירות המקומיות והאזוריות המפלגה מעולם לא זכתה ביותר מ-50% מהקולות, וכוחות אופוזיציוניים מקומיים נותרו משמעותיים.
מוראלס ותומכיו נתנו לאירועי אוקטובר 2003 את השם "אוקטובר השחור". האירועים כללו מחאות נרחבות, בעיקר בנושא ייצוא הגז הטבעי, שהפכו לעימותים אלימים בין המוחים לבין המשטר, והביאו למותתם של יותר מ-70 איש. תנועות המחאה גיבשו בזמן אירועים אלה את "אג'נדת אוקטובר", שבמרכזה שאיפה לרפורמה כלכלית ומשטרית. מוראלס וה-MAS, במיוחד בשנים הראשונות לשלטונם, ראו עצמם מחויבים למימוש האג'נדה. בכלל זאת, הם פעלו להענקת כוח רב יותר לילידים ולאיכרים והיפוך של המדיניות הכלכלית, ממדיניות נאוליברלית לכזו שבה המדינה היא שחקן כלכלי מרכזי. לתפנית האידאולוגית התלוותה תפנית כלכלית: השנים 2004–2014 התאפיינו בעלייה חדה במחירים של סחורות, בעיקר הודות לצמיחת הכלכלה בסין. כתוצאה מכך ערך הייצוא מבוליביה עלה בחדות בשנים אלה.
ממשל מוראלס קידם רפורמה משטרית, שהתבטאה באשרורה של חוקה חדשה בשנת 2009. לשם ניסוחה כונסה ב-2006 אספה מכוננת. הכללים החוקתיים בבוליביה דרשו תמיכה של 62% מחברי האספה, כך שלמרות הרוב של MAS בבתי המחוקקים, הם היו צריכים לנהל משא ומתן עם מפלגות אחרות. הליך הניסוח של החוקה לווה בעימותים רבים ואף כונה "כאוטי". בשנת 2007, החלו נציגי MAS לתקוף את הלגיטימיות של הדרישה לרוב מיוחס ולבסוף הם ביטלו את הדרישה. בנוסף, נציגי MAS סירבו לאשר בחירה בשופטים לבית המשפט לחוקה. כתוצאה מכך, ב-2007 איבד בית המשפט לחוקה את הקוורום הדרוש לפעולתו והכללים לפתרון סכסוכים פוליטיים הפכו לפחות ברורים. בינואר 2008 נאלצו נציגי MAS לחזור למשא ומתן עם נציגי מפלגות האופוזיציה, אך המשא ומתן נכשל. MAS הציגה טיוטת חוקה וניסתה להביא למשאל עם לאישורה. פעמיים במהלך השנה פסל בית המשפט לענייני בחירות את המשאל המוצע, ובאוקטובר נפתח משא ומתן מחודש. בסבב זה הצליחו הנציגים להגיע להסכמה, ו-MAS קיבלה מספר דרישות של האופוזיציה שנועדו למנוע השתלטות של רוב זמני על המדינה, ביניהן: מגבלה על מספר הכהונות הרצופות של נשיא, בית מחוקקים דו-ביתי, בחירות בשיטה היחסית והליך נוקשה לשינוי החוקה, שדורש רוב מיוחס של שני שלישים מחברי בתי המחוקקים ומשאל עם. בנוסף, התקבלה דרישת האופוזיציה לחזק את בית המשפט לחוקה ואת יכולתו לבקר הליכים הנוגעים לשינוי החוקה, וכן את הדרישה שמינוי שופטים לבית משפט זה יתקבל ברוב מיוחס של שני שלישים. הנוסח הסופי של החוקה אושר במשאל עם (אנ') שנערך ב-25 בינואר 2009.
חוקרים שניתחו את החוקה החדשה ראו בה דוגמה למודל החוקתי ה"בוליברי" או "נאו-בוליברי" (על שם סימון בוליבר), שמאפיין גם את החוקות החדשות של ונצואלה ואקוודור. הפתיח של החוקה מציג את החוקה כטקסט טרנספורמטיבי, שיוצר נתק מהאלמנטים הלא רצויים של העבר ומהאליטות ששלטו בעבר. כך, הפתיח קובע ש"השארנו את המדינה הקולוניאלית, הרפובליקנית, והנאוליברלית בעבר" (על אף שלאחר מכן בוליביה מוגדרת גם כרפובליקה). החוקה מגדירה את בובליביה כמדינה מאוחדת וריבונית עם פלורליזם לאומי (plurinacional). היא מבקשת לחזק את מקומם וכבודם של בני העמים הילידים וקהילותיהם, בין השאר על ידי חיזוק השלטון המקומי, מתן אוטונומיה תרבותית ופוליטית לקהילות ילידיות מוכרות, והכרה בכבודה של המסורת הילידית. יש בה אלמנטים של דמוקרטיה השתתפותית, עם השתתפות של העם בבחירה של בעלי תפקידים רבים, כולל שופטים. לצד זאת, החוקה מחזקת את כוחה של הרשות המבצעת, ובראשה הנשיא, לעומת רשויות אחרות. החוקה כוללת רשימה ארוכה של זכויות, כולל זכויות חברתיות וזכויות הקשורות להתאגדות ומחאה, וחזון של מדינת רווחה מפותחת – המדינה, לפי החוקה, אחראית להבטחת גישה של כלל האזרחים למזון, מי שתייה, שירותי בריאות, דיור, חינוך ופנסיה. בנוסף, החוקה כוללת הבטחות לשמירה על הסביבה הטבעית והמגוון הביולוגי.
בשני סבבי הבחירות ב-2009 וב-2014 הצליחה MAS להשיג רוב מיוחס של יותר משני שלישים מהמושבים בבית הנבחרים ובסנאט. נתון זה חשוב, כיוון שהוא אפשר למפלגה להתגבר על חלק ממנגנוני הביטחון שנקבעו בחוקה החדשה כנגד עריצות של רוב מקרי. עם רוב זה שלטה MAS לחלוטין באשרור רשימות השופטים שניתנים לבחירה לכהונה בבתי המשפט הגבוהים. בנוסף, MAS יכלה להביא תיקונים חוקתיים למשאלי עם מבלי לחשוש לגבי אישור המשאלים ברוב מיוחס בבתי המחוקקים.
במישור הכלכלי, מוראלס קידם גישה הפוכה מזו של כל הממשלים שקדמו לו, ובראש ובראשונה הפך את התהליך המתמשך של הפרטת הנכסים של המדינה והחליפהּ במדיניות של הלאמה. במאי 2006 הלאימה ממשלת בוליביה את עתודות הגז והנפט. שנה לאחר מכן פרשה בוליביה מ"המרכז הבין-לאומי ליישוב סכסוכים בענייני השקעה", מוסד של הבנק העולמי. כעבור עוד שנה הלאימה בוליביה את חלקה של טלקום איטליה (50%) בחברת התקשורת הגדולה במדינה, אנטל. במאי 2010 הולאמו ארבע חברות החשמל הגדולות במדינה.
מוראלס קידם גם רפורמה בחלוקת הקרקעות במדינה. במידה מסוימת, רפורמה זו הייתה המשך של הרפורמות האגרריות שהונהגו מאז שנות ה-50. עם זאת, במהלך השנים, ובמיוחד בזמן השלטון הצבאי, חלוקת הקרקעת הייתה נגועה בשחיתות, ושטחים נרחבים, בעיקר במחלקות סנטה קרוס (אנ'), בני (אנ') ופנדו (אנ'), הועברו לאישים מעטים, שהיו קשורים לשלטון. ממשל מוראלס פעל לחלוקה מחדש של הקרקעות באזורים אלה, ובשנים 2006–2009 כ-310,000 קמ"ר הועברו לכ-154,000 אנשים.
במישור יחסי החוץ, מוראלס קידם גישה לעומתית כלפי ארצות הברית וידידותית יותר כלפי מדינות שנחשבות למתחרות של ארצות הברית מבחינה אידאולוגית או גאופוליטית. ביקורו הראשון של מוראלס במדינה זרה לאחר בחירתו (ולפני כניסתו לתפקיד) היה בקובה, שם הוא נפגש עם פידל קסטרו. בסבב הביקורים הראשון שערך כנשיא, הוא ביקר ראשית בוונצואלה. מוראלס והוגו צ'אבס היו לבני ברית, וונצואלה השקיעה סכומים ניכרים בבוליביה. באותו סבב נסע מוראלס גם לסין, שם הוא ביקר שלוש פעמים נוספות במהלך כהונתו. הוא קידם את הסחר והמעורבות של סין ורוסיה בבוליביה. הביקוש למינרלים בסין תרם לכלכלה הבוליביאנית. היחסים הטובים עם ממשל לולה בברזיל אפשרו למוראלס לקדם את מדיניות ההלאמה של שוק האנרגיה במדינה מבלי לפגוע בייצוא הגז לברזיל. מוראלס קידם גם את היחסים עם האיחוד האירופי. בזמן כהונתו של מוראלס, בוליביה קיבלה מהאיחוד האירופי יותר סיוע מכל מדינה אחרת באמריקה הדרומית, והאיחוד האירופי היה מקור הסיוע המשמעותי ביותר עבור בוליביה. בימי ממשלי מוראלס בבוליביה ובוש הבן בארצות הברית, העימות המרכזי של בין שתי המדינות נגע למלחמה בסמים. בוליביה הכריזה על סיום ה"מלחמה" והמעורבות של ארצות הברית בטיפול בנושא. גידולי הקוקה הפכו לחוקיים, אך בוליביה ניסתה למתנם על ידי תוכניות לסבסוד של החלפת הקוקה בגידולים חקלאיים אחרים. בספטמבר 2008 הכריזה בוליביה על שגריר ארצות הברית במדינה, פיליפ גולדברג (אנ') כאישיות בלתי רצויה, והוא סולק מהמדינה; בסוף 2008 הכריז מוראלס על סילוק אנשי המנהל לאכיפת הסמים מהמדינה; ב-2013 סולקו נציגי USAID. מוראלס ביקר בפומבי את החתימה של הסכמי סחר בין פרו לארצות הברית וטען שנשיא פרו אלחנדרו טולדו בוגד בעמים הילידים של אמריקה הלטינית. הוא ביקר גם את נשיא קולומביה אלווארו אוריבה על חתימת הסכם סחר עם ארצות הברית. בזמן ממשל אובמה היחסים בין המדינות היו פחות לעומתיים, אך מוראלס המשיך במדיניות של היפתחות לסין וקידם כניסה של בוליביה למספר גופים בין-לאומיים שלא נטו לשיתוף פעולה עם ארצות הברית. בד בבד, מוראלס קידם תביעות נגד צ'ילה בבית הדין הבין-לאומי לצדק (ICJ), במטרה לזכות בגישה לאוקיינוס השקט, אך לאחר שנים של דיונים בית המשפט פסק ב-2018 לטובת צ'ילה.