stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אדם פיטי
ביוגרפיה > 2019 > שיא עולם מתחת ל-57 שניות במשחה ל-100 מטר חזה

באליפות העולם שנערכה בקוואנגג'ו, קוריאה הדרומית בסוף יולי 2019 זכה פיטי בשתי מדליות זהב, במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 26.06 שניות, לפני פליפה לימה (26.66 שניות) וז'ואאו גומז ג'וניור (26.69 שניות), שניהם מברזיל ובמשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 57.14 שניות לפני בן ארצו ג'יימס וילבי (58.46 שניות) ויאן דזה-ביי מסין (58.63 שניות. בשלב חצי הגמר הוא קבע שיא עולם חדש של 56.88 שניות, שיפור לשיאו בן השנה שעמד על 57.10 שניות ובכך היה לשחיין הראשון בעולם ששחה משחה זה מתחת ל-57 שניות.
ביוגרפיה > 2020

במסגרת ליגת השחייה הבינלאומית (בריכת 25 מטר) - ISL שנערכה בבודפשט ב-15 בנובמבר 2020 קבע פיטי במשחה ל-100 מטר חזה שיא עולם חדש של 55.49 שניות, שיפור לשיא בן 11 השנים של קמרון ואן דר בורג (55.61 שניות).
תארים והישגים

בשנים 2015 ו-2018 זכה פיטי בתואר שחיין השנה בעולם.
בשנים 2014–2018 זכה פיטי בתואר שחיין השנה באירופה.
שיאים אישיים > בריכה אולימפית

50 מטר חזה 25.95 שניות (2017), שיא עולם
100 מטר חזה: 56.88 שניות (2019), שיא עולם
200 מטר חזה: 2:08.34 דקות (2015)
שיאים אישיים > בריכת 25 מטר

50 מטר חזה: 25.41 שניות (2020)
100 מטר חזה: 55.41 שניות (2020), שיא עולם בעבר
200 מטר חזה: 2:02.89 דקות (2020)
ראו גם

התפתחות שיא העולם במשחה ל-50 מטר חזה
התפתחות שיא העולם במשחה ל-100 מטר חזה
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  שתי שחייניות ושני שחיינים
אלה ואן הימסטרה

| --- | --- |

 לידה:  12 ביוני 1900 וולפ, הולנד 
 פטירה:  26 באוגוסט 1984 (בגיל 84) טולושנה, שווייץ 
 מדינה:  ממלכת ארצות השפלה 
 בן או בת זוג:  הנדריק גוסטב אדולף קווארלס ואן אופורד (11 במרץ 1920–10 בדצמבר 1925)  ג'וזף ויקטור אנתוני הפבורן-רוסטון (24 בספטמבר 1926–24 ביוני 1939) 
 
הברונית אלה ואן הימסטרה (בהולנדית: Ella van Heemstra;‏ 12 ביוני 1900 – 26 באוגוסט 1984) הייתה אריסטוקרטית ובת אצולה הולנדית. אימה של השחקנית הבריטית אודרי הפבורן.
ביוגרפיה

ואן הימסטרה נולדה בכפר בחלדרלנד כאחת מחמש בנות למשפחת אצולה, אביה הברון ארנוד ואן המסטרה שימש כראש עיריית ארנוד ואן המסטרה ולאחר מכן שימש כמושל סורינאם כמושבה של הולנד, אמה הייתה נכדתו של המשפטן דירק ואן הוגנדורפ.
היא נישאה לקווארלס ואן אופורד ב-1920 ונולדו לה שני בנים, ב-1925 התגרשה, ב-1926 נישאה לבריטי ג'וזף ויקטור אנתוני רוסטון, מנישואים אלה נולדה בתה, השחקנית אודרי הפבורן, ב-1939 התגרשה בשנית.
ב-1957 הופיעה בסרט פנים מצחיקות בו שיחקה בתה.
בתחילת שנות השישים גרה בלוס אנג'לס עם חברה, המחזאי לאונרד גרשה, לאחר מכן גרה בסן פרנסיסקו שם התנדבה עבור חיילים שחזרו מווייטנאם, היא הייתה מקורבת למספר אישים בתעשיית הבידור וביניהם ג'ורג' קיוקור, אחרי כן גרה עם בתה בקנטון וו בשווייץ.
ב-1971 קיבלה את אות מסדר ג'ון הקדוש.
איגור דה קמרגו

איגור אלברט רינסק דה דייבר קמרגו (Igor Albert Rinck de Diver Camargo; נולד ב-12 במאי 1983) המוכר יותר בשמו איגור דה קמרגו הוא כדורגלן בלגי-ברזילאי המשחק בעמדת החלוץ במכלן.
קריירת מועדונים

דה קמרגו היה שחקן מפתח בעבור סטנדרד לייז' והחל לשחק בבלגיה כשהיה רק בן 17.
בעונת 2009-10, הוא שיחק בכל משחקי הליגה חוץ מאחד ורשם שבעה שערי ליגה. הוא יכול לשחק גם בעמדת החלוץ השני.
ב-22 באפריל 2010, הודיע שבסוף העונה יעבור למועדון הגרמני, בורוסיה מנשנגלדבך.
ב-8 ביולי 2013, שב לסטנדרד לייז' וחתם על חוזה לשלוש שנים.
ב-24 ביוני 2015 חתם במועדון נעוריו גנק.
ב-15 ביולי 2016 חתם לשנתיים באפואל ניקוסיה מהליגה הקפריסאית.
נבחרת בלגיה

לאחר שדה קמרגו קיבל אזרחות בלגית, הוא זומן לנבחרת בלגיה וערך את הופעת הבכורה שלו נגד סלובניה בפברואר 2009.
אלבה (מכונית)

| --- | --- |

Alba
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  Alba 90hp
 יצרן:  Fábricas Metalúrgicas Alba
 שנות ייצור:  1952–1961
 הרכבה:  פורטוגל פורטוגל
 משקל:  500 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,230 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, 2 שסתומים לצילינדר, 1,491 סמ"ק המפיק 90 כ"ס
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 4 מהירויות
 מהירות מרבית:  200 קמ"ש
 קשר:  פיאט C 1100
 מעצב:  António Augusto Martins Pereira
אלבה (בפורטוגלית: Alba) היא מכונית מרוץ בתצורת רודסטר מתוצרת Fábricas Metalúrgicas Alba אשר יוצרה בפורטוגל בין השנים 1952–1961.
דגם ה"אלבה" התבסס על מרכב דגם "פיאט C 1100" תוצרת קונצרן הרכב האיטלקי פיאט.
המנוע הראשון אשר הורכב בדגמי ה"אלבה" היה מנוע "פיאט" 1,084 סמ"ק, אשר הוחלף במנוע בעל נפח גדול יותר,(1,491 סמ"ק) כדי לשפר את ביצועי הדגם.
אלבה

2 מושבים
2 דלתות
דגם ה"אלבה" השתתף ב-24 מרוצי מכוניות, מהם זכה ב-10 מרוצים ביניהם גביע פורטו סיטי בשנת 1953 (נהג מרוצים: פרנסיסקו קורטה-ריאל פריירה), ובשנת 1955 במרוץ "Oporto Wine Rally" (נהג מרוצים: אנטוניו אוגוסטו מרטינס פריירה (אשר תכנן ועיצב את הדגם)
תמונות

דגם "אלבה"
דגם "אלבה" שנת 1952
מנוע 1,491 סמ"ק - דגם "אלבה"
דגם "אלבה שנת 1952"
הערות שוליים

↑  דגם "אלבה" jornaldosclassicos.com/2012/05/22/o-primeiro-alba-um-automovel-portugues-em-1952
↑  דגם "אלבה" museu-caramulo.net/pt/content/2-coleces/17-automveis/92-alba
↑  דגם "אלבה" bonsrapazes.com/2018/02/alba-historia-do-primeiro-carro-competicao-totalmente-portugues
↑  RODRIGUES, José Barros, Alba - Uma Marca Portuguesa de Automóveis [1952-1961], Caleidoscópio, 2009
איור עיתונות

איור עיתונאי משנת 1865 המציג את אנדרו ג'ונסון (שמאל) ואת אברהם לינקולן, מנסים כביכול לתקן את השסע בארצות הברית שהביא למלחמת האזרחים. כותרת האיור היא "חוטב קורות הגדר בשעת עבודה, מתקן את האיחוד". בבועות הדיבור שמעל הדמויות כתוב: (ג'ונסון:) "לאט, לאט, הדוד אייב, ועוד מעט אתפור אותם קרוב מאי פעם!", (לינקולן:) "עוד כמה תפרים, אנדי, והאיחוד הישן והטוב יתאחה!".
הקריקטורה הראשונה של בנג'מין פרנקלין: "הצטרף או מות"
"אתחיל בצביעת העיר באדום" - הדמוקרטיה מגולמת בדמותו של השטן. איור עיתונאי מאת גרנט א. המילטון במגזין The Judge,‏ 31 בינואר 1885.
איור עיתונות הוא סוגה באיור, שכוללת פרשנות על אירוע חדשותי או על אישיות חדשותית. איורי העיתונות מתאפיינים פעמים רבות בהגזמה ובהומור עוקצני, תוך קריאת תיגר על השלטון והפניית תשומת לבו של המעיין בהם לבעיות חברתיות שונות ולשחיתות.
תולדות התחום

עם האיורים העיתונאיים החשובים בתולדות העיתונות נמנים האיור "הצטרף, או מות" ("Join, or Die";‏ 1754) מאת בנג'מין פרנקלין, שעסק בצורך באחדות במושבות האמריקאיות; האיור "מועדון החושבים" ("Der Denker-Club";‏ 1819), שאויר בתגובה לפיקוח ולצנזורה שהוחלו בעקבות צווי קרלסבד על אוניברסיטאות בגרמניה; ואיורו של המאייר האנגלי ארנסט שפארד "פסיעת האווז" ("The Goose-Step"; ‏1936), שעסק בחימושה של גרמניה מחדש תחת שלטונו של היטלר. "פסיעת האווז" התפרסם לראשונה במגזין הבריטי "פאנץ'", שבו התפרסמו כמה איורים עיתונאיים חשובים נוספים.
ישנם מוסדות המרכזים ומתעדים בארכיונים ייעודיים את איורי העיתונות לדורותיהם, ובהם המרכז ללימוד הגרפיקה הפוליטית (Center for the Study of Political Graphics) בארצות הברית, וארכיון האיורים הבריטי (British Cartoon Archive) של אוניברסיטת קנט בממלכה המאוחדת.
ההכרה הממסדית בתחום האיור העיתונאי, ובעיסוקם של מאיירי העיתונות, מתבטאת בין היתר באמצעות מספר פרסים המוענקים על הצטיינות באמנות איור זו. למשל, מאז 1922 מוענק פרס פוליצר לאיור עיתונאי (למאיירים אמריקאים), ובטקס פרסי העיתונות הבריטי (British Press Awards), שנערך מטעם מגזין התקשורת Press Gazette, מוענק פרס "מאייר השנה". בישראל ניתן מאז שנת 2002 פרס דוש לקריקטורה ל"יוצרים מצטיינים בתחום הקריקטורה בכלל, וזו הפוליטית בפרט, בעיתונות הישראלית".
איורי עיתונות מודרניים

איורי העיתונות מצויים פעמים רבות לצד מאמר המערכת בעיתון, ולעיתים רחוקות יותר הם מצויים בפינת קומיקס קבועה. כיום, עם פיתוח המדיה האינטרנטית, ניתן למצוא איורי עיתונות רבים גם ברשת. במדיה זו נוסף סוג חדש של איור עיתונאי - סרטונים מצוירים פוליטיים, שנערכים בתוכנות כמו פלאש.
איורי העיתונות שונים באופיים, אך ישנו סגנון מסוים הרווח בקרב רובם. מרבית האיורים כוללים מטפורות חזותיות וקריקטורות, לתיאור של נושאים פוליטיים מורכבים, בצורה המביאה הסתכלות הומוריסטית או רגשית על נושא שבכותרות. לעיתים יציגו האיורים תיאור סטריאוטיפי, מוטה או מכפיש של אישיות או אירוע מסוים.
לעיתים מעוררים איורי העיתונות מחלוקת, ודוגמה לכך היא פרשת קריקטורות מוחמד (2005), שבה פורסמה קריקטורות של נביא האסלאם מוחמד בעיתון הדני "יילנדס פוסטן", ובעקבותיהן נוצר משבר בין דנמרק לעולם המוסלמי.
ראו גם

קריקטורה
קריקטוריסט
הערות שוליים

↑  באנגלית: Rail-splitter. אדם שמקצועו הוא חיתוך בולי עץ לכדי צורה של קורות גדר (fence rail). "חוטב קורות הגדר" היה כינויו של אברהם לינקולן, שדבק בו מאז שנת 1860 ומקורו בעובדה ששימש לפני הקריירה הפוליטית במקצוע זה. ר' באתר answers.com.
↑  Sterling, Christopher (2009). Encyclopedia of Journalism. Thousand Oaks: Sage Publications, Inc. pp. 253–261. ISBN 0-7619-2957-6.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NARA: 10632683
אימדי

|  פרטי הערוץ |
| --- | --- |
 מדינה:  גאורגיה גאורגיה
 קטגוריה:  חדשות
 תאריך השקה:  15 במרץ 2001 
 בעלות:  בדרי פטרקצישווילי 
 שפה:  גאורגית
 משרד ראשי:  טביליסי 
 אזור קליטה:  גאורגיה
 http://www.imedi.ge/
 
אימֶדי אחזקות מדיה (בגאורגית: იმედი, בתרגום מילולי: תקווה) היא תחנת טלוויזיה, רדיו, עיתון וסוכנות ידיעות בגאורגיה בבעלות פרטית. מניות החברה מוחזקות על ידי בדרי פטרקצשווילי, איל-התקשורת היהודי-גאורגי-רוסי, רופרט מרדוק, איל-תקשורת אוסטרלי וחברת החדשות, תאגיד תקשורת אמריקאי מהגדולים בעולם, שהמנכ"ל שלה הוא רופרט מרדוק. פירטי ההסכם המיקדמי לרכישת המניות בחברת אימדי, שנחתם בניו יורק, ב-28 באפריל 2007, נותרו חסויים.
רדיו אימדי

רדיו אימדי עלה לאוויר לראשונה בטביליסי, בדצמבר 2001, ושודר בתדר 105.9.מדצמבר 2003 משדר הערוץ 24 שעות ביממה לכל רחבי האזורים המיושבים בגאורגיה. שידורי הערוץ מתמקדים בעיקר בחדשות ובניתוח בחדשות ופרשנויות לחדשות. בנוסף משודרת מוזיקת פופ, במיוחד בשעות הקטנות של הלילה.
ערוץ הטלוויזיה אימדי

ערוץ הטלוויזיה אימדי עלה לאוויר באפריל 2003, וניתן לקליטה כמעט בכל רחבי גאורגיה. מספטמבר 2004 ועד לאפריל 2005 צוינה החברה על ידי יוניצף כמי שמשתפת פעולה בטוק-שואו בנושא חינוך ילדים שזכה לרייטינג גבוה.
במהלך חקירת רצח סנדרו גירגוויליאני הצהיר פטרקצשווילי כי השלטונות הגאורגיים מפעילים לחץ על התחנה שבבעלותו ועל עסקיו בכלל, בעקבות פרסום השערורייה והסיקור התקשורתי של התחנה. הלחץ לכאורה הביא למכירת חלק מאחזקות החברה לחברת החדשות ולרופורט מרדוק, בהנחה כי מעורבותו של רופרט מרדוק בתחנה תקשה על הפעלת לחץ עליה.
התחנה שימשה במה למנהיגי האופוזיציה כנגד ממשלו של הנשיא מיכאיל סאקשווילי, ושידר את ההפגנות שהתחוללו בטביליסי במהלך ההפגנות בעיר, בנובמבר 2007. בעקבות ההפגנות התפתחו מהומות כבדות שהביאו להכרזה של סאקשווילי על מצב חירום בגאורגיה, ולסגירת תחנות השידור. הורדת השידור, ב-7 בנובמבר 2007, בידי השוטרים, שודרה בשידור חי.
הערות שוליים

↑  חברת החדשות לוקחת את הניהול מידי פטרקצשווילי, Civil Georgia, 31.10.2007
↑  גאורגיה: הכרזה על מצב חירום, CNN, 7.11.2007
אייק: הספירה לאחור

| --- | --- |

כרזת הסרט באנגלית
 בימוי:  רוברט הרמון 
 תסריט:  ליונל צ'טוינד 
 שחקנים ראשיים:  טום סלק ג'יימס רימר  ג'רלד מקראניי
 צילום:  דייוויד גריבל 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברה מפיצה:  A&E נטוורקס, סרטי סוני, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה, direct-to-video 
 הקרנת בכורה:  31 במאי 2004
 משך הקרנה:  89 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 דף הסרט ב־IMDb
 
אייק: הספירה לאחור (באנגלית: Ike: Countdown to D-Day) הוא סרט טלוויזיה אמריקאי שנעשה עבור ערוץ A&E בשנת 2004, הסרט בוים על ידי רוברט הרמון ונכתב על ידי ליונל צ'טוינד.
הסרט מתמקד בדמותו של הגנרל האמריקאי דווייט אייזנהאואר (המגולם על ידי טום סלק), אשר ידוע בכינויו "אייק".
הסרט מתאר את הקשיים בקבלת ההחלטות שקדמו ליום הפלישה. בסרט עצמו מושם דגש כיצד אופי האנשים בתפקידי המפתח משפיע על קבלת ההחלטות. בין אנשי המפתח ניתן למנות את: עומר בראדלי - לוטננט גנרל בצבא ארצות הברית (משוחק על ידי ג'יימס רימר), ג'ורג' פטון - לוטננט גנרל בצבא ארצות הברית (משוחק על ידי ג'רלד מקראניי), ברנרד לו מונטגומרי - גנרל בצבא הבריטי (משוחק על ידי ברוס פיליפס) ושארל דה גול - גנרל בצבא צרפת החופשית (משוחק על ידי ג'ורג' שבטסוב).
בסרט עצמו אין סצנות אקשן ועיקרו מתמקד בעבודה שהתרחשה במפקדה העליונה של חיל המשלוח של בעלות הברית בימים שקדמו לפלישה. ישנה התמקדות בהחלטות שהתקבלו על ידי איזנהאואר והלחצים שהופעלו עליו באופן אישי. כמו כן ישנו דגש על יחסיו עם מספר אישים ביניהם ראש ממשלת בריטניה וינסטון צ'רצ'יל (משוחק על ידי איאן מון).
הסרט עצמו צולם כולו בניו זילנד כאשר הדמויות הבריטיות שוחקו על ידי ניו זילנדים והדמויות האמריקאיות שוחקו על ידי אמריקאים.
איגור דוברובולסקי

איגור איוונוביץ' דוברובולסקי (ברוסית: Игорь Иванович Добровольский ; נולד ב-27 באוגוסט 1967) הוא כדורגלן עבר רוסי, ששיחק בקבוצות: דינמו מוסקבה, אתלטיקו מדריד ואולימפיק מרסיי ובנבחרת ברית המועצות. לאחר הפרישה ממשחק פעיל אימן מספר קבוצות במולדובה. 
כיום (2018) מאמן את קבוצת דינמו-אוטו מהעיר טירספול.
תארים > כשחקן

מקום ראשון באולימפיאדת סיאול
מקום ראשון באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 1990
ליגת האלופות - 1992/1993
אליפות צרפת - 1993
כדורגלן השנה בברית המועצות - 1990
תארים > כמאמן

אליפות מולדובה - 2011
אייקוויטס

| --- | --- |

קרן השפע מוחזקת בידה של האלה הרומית אייקוויטס. בצדו האחורי של המטבע מופיע הקיסר קלאודיוס השני גותיקוס
 תפקיד:  אלת המסחר וההגינות
 תרבות:  מיתולוגיה רומית 
 
אייקוויטס (בלטינית: Aequitas) המכונה גם אייקטיה (בלטינית: Aecetia) הייתה אלת המסחר וההגינות במסחר במיתולוגיה הרומית.
האלה תוארה כמחזיקה בידה מאזניים, המסמלים את השוויון וההגינות, וכן את קרן השפע, המסמלת את העושר שמתקבל במסחר.
בתקופת האימפריה הרומית היווה פולחן האלה חלק מפולחנו של הקיסר הרומי, מאחר שהקיסר נחשב למייצג את תכונותיה של האלה. במהלך פולחן זה כונה הקיסר "אייקוויטס אוגוסטי" - "הקיסר מביא ההגינות".
אינטל 8086

| --- | --- |

 מידע כללי
 יצרן:  אינטל 
 השקה:  8 ביוני 1978 
 הקודם:  אינטל 8080 
 הבא:  אינטל 80186 
 מידע טכני
 סט פקודות:  x86 
 
8086 הוא מעבד 16 סיביות שפותח על ידי אינטל בשנת 1978. בזכות בחירתו על ידי IBM כמעבד של המחשב האישי הראשון מתוצרתה, קמה בעקבותיו שרשרת המעבדים הנפוצה ביותר כיום, המכונה ארכיטקטורת x86.
אות השעון של ה־8086 נע בין 4.77 ל־10 מגה־הרץ. המעבד בנוי בתצורת תושבת של 40 פינים, עם אפיק נתונים של 16 סיביות, המרובב עם אפיק כתובות של 20 סיביות. יש לו 14 אוגרים בגודל 16 סיביות כאשר ל־4 מהם ניתן לגשת כזוג אוגרי 8 סיביות.
תכנונו מהווה פשרה בין שתי גישות שהיו בזמנו: מצד אחד נדרש מרחב כתובות גדול יותר מ־16 סיביות ומצד שני נדרשה תאימות לאחור עם סט הפקודות של מעבדים קודמים. למשל, חברת "זילוג" המתחרה בחרה בסט פקודות חדש עבור ה־Z8000 ללא תאימות לאחור במעבד הקודם שלה ה־Z80 שהיה פופולרי אף יותר מן המעבדים של אינטל בזמנו. ואילו אינטל בחרה בפשרה: ה־8086 תומך בסט הפקודות של קודמו ה־8080 אבל מוסיף פקודות חדשות הניגשות לאוגרי כתובת חדשים, ומאפשרים גישה לאפיק כתובות של 20 סיביות, תכונה שמאפשרת ל־8086 גישה ל־1 מגה בייט, לעומת 64K של המעבדים הקודמים – 8080 ו־8085 של אינטל, ו־Z80 של זילוג. בחירה זו העניקה ל־8086 תאימות לאחור מסוימת עם תוכנה שנכתבה במקור למעבדים מהדור הקודם.
אחת הגרסאות של ה־8086 היא ה־8088 ששוחרר מייד לאחריו וזהה לו, אלא שיציאת אפיק הנתונים (Data Bus) שלו היא של 8 סיביות במקום 16 סיביות של ה־8086, ולכן גישה לנתונים של 16 סיביות מצריכות שני מחזורי שעון. ה־8088 מאפשר לבנות מערכת זולה יותר, עם ערוץ נתונים כללי ברוחב 8 סיביות במקום 16. ה־8088 הוא המעבד שחברת IBM בחרה עבור המחשב האישי הראשון שלה, ה־IBM PC, ובחירה זו, בסופו של דבר, הביאה לדומיננטיות של אינטל בשוק המעבדים בארבעים השנים הבאות.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
תוכנה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מקור שני

בתקופה שיצא ה־8086, לקוחות ציפו מרכיבים מרכזיים, כמו המעבד, שיהיה לרכיב מקור שני (Second source(אנ')). למעבדים הקודמים של אינטל, אינטל 4004, אינטל 8008 ו־אינטל 8080 היו מקורות שניים, וכך גם ל־8086. בהמשך, חברות נוספות ייצרו "תואמים" ל־8086 בלי רישיון מאינטל. שני המקורות העיקריים מחוץ לאינטל היו AMD, ו־NEC (המעבדים של NEC נקראו V20 ו־V30 בהתאמה ל־8088 ול־8086). חברות נוספות שייצרו תואמי 8086 היו פוג'יטסו, האריס, OKI, סימנס, טקסס אינסטרומנטס, מיצובישי ופנסוניק. כמו כן יוצרו תואמי 8086 בברית המועצות, בשם K1810VM86(אנ').
מעבדי עזר

ארכיטקטורת ה־8086 תומכת במעבדי עזר, שמרחיבים את יכולת המעבד, עם פקודות בסט הפקודות ששמורות למעבד העזר. מעבד העזר המוכר ביותר הוא אינטל 8087, לביצוע חישובי נקודה צפה. במחשב ה־PC יש תושבת עבור ה־8087, וביישומים שדורשים מספר רב של חישובי נקודה צפה, אחד השדרוגים הנפוצים הוא הוספת מעבד העזר. חברי המשפחה הבאים המשיכו לכלול מעבד עזר לנקודה צפה – 80287 עבור ה־80286, ו־80387 עבור ה־80386. המעבד 80486 הוצג כשהטכנולוגיה אפשרה לכלול יותר טרנזיסטורים (בערך מיליון) על שבב יחיד, והוא הראשון במשפחה שיחידת החישוב שלו (ALU) יכולה לבצע חשבונות בנקודה צפה במעבד עצמו. ה־8087 פותח באינטל ישראל, בצוות בהובלת רפי נוה, שרשום כממציא על מספר פטנטים הקשורים בשבב. תקן IEEE 754-1985 לביצוע חישובי נקודה צפה, ומהווה את התקן הדומיננטי לחישובי נקודה צפה במחשבים, מבוסס במידה רבה על צורת הייצוג והעיגול שה־8087 מממש.
מורשת

ה־8086 היה הראשון בסדרת מעבדים, שקיבלה מאוחר יותר את הכינוי x86. הסדרה כוללת את:
אינטל 80186 (1982): מעבד זה היה מיועד בעיקר לבקרים, ומלבד שיפורים קלים, כמו הקטנת מספר מחזורי השעון שפקודות מסוימות דורשות, והוספת מספר פקודות לסט הפקודות, עיקר השינוי לעומת ה־8086 הוא הכללת פונקציות שב־8086 דורשות שבבים היקפיים, כמו טיימר, בקר הפסיקות, וכן הלאה. פונקציונליות נוספת זו דרשה הגדלת מספר הפינים ל־68, וזה בן המשפחה הראשון שסופק במארז שאינו DIP (שתי שורות פינים מצידי השבב).
אינטל 80286 (1982) (אנ') מעבד זה הרחיב את אפיק הכתובות מ־20 סיביות ל־24, ובכך הגדיל את מרחב הכתובות ל־16MB. בנוסף, נוספו אופני מיעון ומספר "הרשאות", שמאפשרות להפלות בין קוד של מערכת ההפעלה לקוד משתמש. מעבד זה הניע את הדור הבא של המחשב האישי של IBM, בשם IBM PC/AT, והיה המעבד עליו פותחו הגרסאות הראשונות של מערכת ההפעלה OS/2.
אינטל 80386 (1985): מעבד 32 סיביות ראשון במשפחה. על מעבד זה פותחו מערכות ההפעלה שמוכרות היום: הגרסה הראשונה של חלונות שהצליחה מסחרית, בשם "Windows 386", גרסת IBM של מערכת ההפעלה OS/2, אחרי הפרידה ממיקרוסופט, לינוקס, ומספר מערכות הפעלה מוכרות פחות. במידה מסוימת, המעבד הזה סימן את סיום ההגמוניה של IBM בשוק המחשבים האישיים: שלא כמו עם המעבדים הקודמים, חברות אחרות הקדימו את IBM בהצגת מחשב אישי עם 80386 – ראשונה חברה בשם ALR, ולאחריה חברת Compaq, שמאז הובילה, טכנית ושיווקית בשוק ה־PC, למשך מספר שנים.
אינטל 80486 (1989) – המעבד הראשון במשפחה עם יכולת חישוב נקודה צפה
פנטיום (1993) – במעבד זה בחרה אינטל למתג את המעבד באמצעות שם מילולי, אשר ניתן להגן עליו משפטית מפני חיקויים והעתקות, והפסיקה את השימוש במספרים ככינוי למעבדים (מפני שלא ניתן היה להגן על מותג שהוא רק מספר).
בנקודה זו השושלת מסתעפת, ואינטל פיתחה מעבדים שונים עם יכולות שונות המיועדים לצרכים שונים, כמו דגמים בהם הדגש על צריכת הספק מועטה למחשבי ירך, או דגמים שמיועדים לשרתים, דגמים עם מספר שונה של ליבות וכן הלאה.
ב־2017, ארכיטקטורת X86 היא עדיין אחת משתי הארכיטקטורות הנפוצות ביותר, (לצד ARM, הארכיטקטורה הנפוצה בשימוש בטלפונים חכמים וטאבלטים), והרוב המכריע של השרתים שמניעים את רשת האינטרנט, ורוב מחשבי הירך והמחשבים השולחניים, משתמשים במעבדים מארכיטקטורה זו.
אינטל מקפידה לשמור על תאימות לאחור במעבדים מסדרת x86. עד היום נשמרת תאימות עם ה־8086 עצמו, הממומשת באופן הבא: עם אתחול המעבד, הוא מתפקד במצב פעולה פרימיטיבי של 16 סיביות המכונה "מצב אמיתי" (real mode), שמבחינה מעשית זהה ל־8086 מואץ מאוד (כיום מדובר בהבדל של שלושה סדרי גודל). נדרש מעבר יזום מצד התוכנה ל"מצב מוגן" (protected mode) או למצב פעולה מתקדם אחר כדי לאפשר גישה למרחב כתובות מעבר למגה בייט בודד, סט פקודות מורחב, בקרת הרשאות ושאר תכונות מתקדמות (בהתאם למעבד). המעבד הראשון בסדרה שתמך בעבודה במצב מוגן היה ה־80286. היסטורית, השימוש במצב אמיתי נמשך בפועל במחשבים מבוססי x86 שנים לא מעטות לאחר שה־8086 התיישן ויצא לחלוטין משימוש. הסיבה לכך היא הפיתוח השמרני מאוד של מערכת ההפעלה הפופולרית DOS, שמעולם לא הדביק את ההתקדמות הטכנולוגית בפיתוח המעבדים. DOS תוכננה בכל גרסאותיה לפעול במצב אמיתי, ומפתחים שרצו לנצל את מלוא היכולת של מערכת המחשב נאלצו לנקוט דרכי עקיפין מסורבלות.
בשנת 2018, הכריזה אינטל על מעבד חדש מסדרת הדגל שלה i7 שנשא את השם i7-8086K, ויוצר כמחווה למעבד ה-8086 במלאת 40 שנה לייצורו. המעבד, בעל 6 ליבות ומיועד בעיקר לחובבי המהרה, זכה לשבחים על ביצועיו.
ראו גם

מונחים בחומרה
אדם פורשו

אדם ג'ון פורשו (באנגלית: Adam John Forshaw; נולד ב-8 באוקטובר 1991) הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדת הקשר בפליימות' ארגייל מהצ'מפיונשיפ.
הוא החל את הקריירה שלו באקדמיית הכדורגל של אברטון מהפרמייר ליג והפך לשחקן בולט במדי ברנטפורד, בשורותיה זכה בפרס שחקן השנה של הפוטבול ליג הראשונה לעונת 2013/2014.
קריירת מועדונים > אברטון

פורשו הצטרף לאקדמיית הכדורגל של אברטון בגיל שבע. לפני תחילת עונת 2008/2009 קיבל הצעה למלגה כשחקן שנה ראשונה והפך תוך זמן קצר לשחקן הרכב בקבוצת הנוער עד גיל 18. לקראת סיומה של אותה עונה, שלוותה בפציעות רבות, ערך פורשו את משחק הבכורה שלו במדי קבוצת המילואים של אברטון, כאשר פתח ושיחק משחק מלא בניצחון 0–2 על קבוצת המילואים של ויגאן את'לטיק. מאמן אברטון, דייוויד מויס, זימן את פורשו לקבוצה הבוגרת לקראת המשחק חסר החשיבות במסגרת הליגה האירופית מול באטה בוריסוב ב-17 בדצמבר 2009, במהלכו שיחק 90 דקות. במהלך עונת 2009/2010 הוא ישב על ספסלה של אברטון במשחק ליגה אחד ובמשחק גביע אחד, ורשם את מספר ההופעות הרב ביותר בקבוצת המילואים לאותה עונה.
ב-9 באפריל 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג, כאשר נכנס כמחליף בדקה ה-82 במשחק בו גברה אברטון על וולברהמפטון וונדררס בתוצאה 0–3, וישב על הספסל במהלך שלושה משחקים נוספים לקראת סיום עונת 2010/2011. ביוני 2011 האריך פורשו את חוזהו באברטון בעונה נוספת ובמהלכה ישב על ספסל הקבוצה בשני משחקים, שיחק כמושאל במשך חודש בברנטפורד ונבחר לשחקן העונה של קבוצת המילואים. פורשו לא קיבל הצעה נוספת להארכת חוזה ושוחרר מאברטון במאי 2012.
קריירת מועדונים > ברנטפורד

ב-24 בפברואר 2012 הצטרף פורשו בהשאלה לברנטפורד מהפוטבול ליג הראשונה בחוזה לחודש אחד, ולמחרת כבר שותף כמחליף כשנכנס בדקה ה-69 בתיקו 0-0 מול סקנת'ורפ יונייטד. פורשו שותף בשבעה משחקים במדי ברנטפורד, ושב לאברטון לאחר שלסתו נשברה ב-24 במרץ, במהלך המשחק בו ניצחה קבוצתו את רוצ'דייל בתוצאה 0–2.
במאי 2012 הצטרף פורשו לברנטפורד בחוזה קבוע לשנתיים שפרטיו לא פורסמו. ב-22 בספטמבר 2012 הבקיע פורשו את שער הבכורה שלו כשחקן מקצועי בניצחון 0–1 על אולדהאם אתלטיק. ב-26 בפברואר 2013 הורחק פורשו לראשונה בקריירה שלו לאחר שספג שני כרטיסים צהובים שהומרו לכרטיס אדום במשחק הליגה בו ניצחה קבוצתו את קראולי טאון בתוצאה 1–2. לאחר שהחמיצה את ההעפלה האוטומטית לצ'מפיונשיפ בשל ההפסד בתוצאה 0–1 לדונקסטר רוברס ב-28 באפריל, היה זה פורשו שהבקיע את השער המכריע בבעיטות ההכרעה במשחק חצי גמר הפלייאוף מול סווינדון טאון ב-7 במאי, שהעלה את ברנטפורד למשחק הגמר. פורשו פתח בהרכב במשחק הגמר מול יאוביל טאון שנערך באצטדיון ומבלי ב-19 במאי, אך הפסד בתוצאה 1–2 הותיר את ברנטפורד בפוטבול ליג הראשונה לעונה נוספת. במהלך עונת 2012/2013 שותף פורשו ב-53 משחקים, הבקיע שלושה שערים ובישל שבעה.
ב-27 ביוני 2013 חתם על חוזה חדש לשלוש שנים בברנטפורד, והבקיע את שערו הראשון לעונת 2013/2014 ב-10 באוגוסט במשחק הליגה בו ניצחה קבוצתו את שפילד יונייטד בתוצאה 1–3. עקב פציעתו של קווין או'קונור, שהיה המבצע הקבוע של בעיטות העונשין בקבוצה, קיבל פורשו את התפקיד והבקיע את שערו השלישי מהנקודה הלבנה (וחמישה שערים בסך הכול מפתיחת העונה) מול פרסטון נורת' אנד ב-21 בדצמבר, שהסתיים בניצחון קבוצתו בתוצאה 0–3. רצף של 24 משחקים בהרכב הפותח הסתיים כאשר נעדר פורשו מהמשחק בו ניצחה ברנטפורד את פורט וייל בתוצאה 0–2 בשל פציעה בשריר האחורי של השוק. ב-16 במרץ 2014 נבחר לשחקן המצטיין של הפוטבול ליג הראשונה לעונת 2013/2014. ב-12 באפריל הורחק הורחק בכרטיס אדום בפעם השנייה בקריירה שלו במשחק ההפסד 0–1 מול סווינדון טאון, וההשעיה מהמשחק הבא גרמה לכך שלא השתתף במשחק בו גברה ברנטפורד על פרסטון נורת' אנד, שהבטיח את ההעפלה האוטומטית של הקבוצה לצ'מפיונשיפ. משחקו האחרון לאותה עונה התקיים ב-21 באפריל מול מילטון קינס דונס, שהסתיים תיקו 2–2, ולאחריו עבר ניתוח במטרה לתקן פציעה טורדנית בקרסולו. במהלך עונת 2013/2014 השתתף ב-40 משחקים במדי ברנטפורד, הבקיע שמונה שערים ובישל ארבעה. הוא נכלל בנבחרת העונה של הפוטבול ליג הראשונה מטעם התאחדות הכדורגלנים המקצוענית (PFA) וגם בנבחרת העונה מטעם מנהלת הפוטבול ליג הראשונה.
לאחר שהחמיץ את משחק ההכנה הראשון של ברנטפורד לעונת 2014/2015, הודיע מאמנה, מארק וורברטון, שפורשו ישתתף במשחקים האחרונים שלפני פתיחת העונה
. בתחילת אוגוסט קיבל הוראה שלא להגיע למתקן בו נערכו אימוני הקבוצה, זאת בשל שתי הצעות "בלתי מתקבלות על הדעת" מצד יריבתה של ברנטפורד בליגה, ויגאן את'לטיק, לרכוש אותו. לאחר פציעה בשרירי מיתר הברך, שמנעו ממנו להשתתף במשחקי הליגה הראשונים לעונה, פורסם ב-25 באוגוסט כי המועדונים הגיעו להסכמות ביניהם בנוגע למעבר של פורשו מברנטפורד אל ויגאן, וכי השחקן רשאי לפתוח בשיחות בנוגע לתנאיו. הוא עזב את ברנטפורד ב-1 בספטמבר, לאחר שערך 100 הופעות והבקיע 11 שערים בשנתיים בהן שיחק במועדון.
קריירת מועדונים > ויגאן את'לטיק

ב-1 בספטמבר 2015 הצטרף פורשו לוויגאן את'לטיק בחוזה לארבע שנים, תמורתו קיבלה ברנטפורד סכום שלא פורסם, אך הוערך בכ-2.5 מיליון פאונד. המעבר איחד בין פורשו למאמנו הקודם בברנטפורד, אובה רוסלר. המעבר הפך לכישלון כאשר רוסלר פוטר בנובמבר, ופורשו עזב את ויגאן ב-28 בינואר 2015, לאחר ששותף ב-17 משחקים והבקיע שער אחד.