stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קהילת יהודי פלונסק
פלונסק בשואה > כיבוש פלונסק

כיבוש פלונסק נעשה על ידי הגרמנים ב-5 בספטמבר 1939. בתחילת חודש אוקטובר 1939 פלונסק צורפה ל"בצירק ציחנאו" (אזור ציחנאו, לשעבר צ'חאנוב), ושמה שונה לפלונן. יהודים רבים ברחו עם תחילת המלחמה לשטחי ברית המועצות ולוורשה.
הגרמנים בזזו מספר חנויות יהודיות - בית מרקחת וחנויות תכשיטים וכמה ימים לאחר מכן החלו במעשי התעללות והשפלה. ב-19 בספטמבר 1939 החלו הגרמנים לגייס יהודים לעבודות כפייה. הם ריכזו את כל הגברים היהודים החל מגיל 16 בחצר בית סוהר וכתבו את שמותיהם תוך התעללות ומכות שתועדו על ידי הגרמנים. באותו היום נעצרו 17 בני ערובה יהודים ו-40 בני ערובה פולנים בניהם מורים, כמרים, רופא המחוז וראש העיר פיוטרקובסקי.
"כמעט כל הגברים התייצבו בשעה המדויקת [9 בבוקר ה-19 בספטמבר], בלא להעלות על הדעת מה צפוי להם. אמא אפילו האיצה באבי ובי לבל נאחר... כשעברנו את שערי חצר בית-הסוהר ראיתי את אנשי הגסטאפו העומדים מסביב, שואגים במלא גרונם ובועטים באנשים במגפיהם... בתום מלאכת הרישום שוב נצטווינו לעמוד בשורה לאורך הכיכר והגרמנים עברו והצביעו על אלה שהם בוחרים אותם... בסופו של דבר נעצרו בבית הסוהר שבעה-עשר גברים כבני ערובה. הם הכניסו אותנו לשני תאים: בתא האחד היו תשעה אנשים, בשני – שמונה. יחד עמי היו בתא פוזננסקי, שני האחים יעקובוביץ', בעלי בית מסחר גדול למכולת, מזכיר הקהילה היהודית לוי, אפרים בוגאטי, בעל טחנה, אברהם כץ, חתנו של סטארושביצקי, הצבע מושקוביץ' וגליקסמן. בתא השני היו בין השאר נאנאס, סטארושביצקי, עורך הדין דסר, קאסמן, סוחר בקרונות, רבנים ועוד."
היהודים גויסו לעבודות כפייה באופן אקראי, היהודים שנעצרו כבני ערובה היו אחראים ליציאה מסודרת לעבודה ולהופעת היהודים פעמיים בשבוע ל"התעמלות" כפויה. בסוף ספטמבר או תחילת אוקטובר 1939 הוסעו כ-200 יהודים לגבול עם ברית המועצות כאחד מימי ה"התעמלות" וחלקם נרצחו. על מנת לשחרר את בני הערובה שילמה הקהילה היהודית 100,000 זלוטי כדמי כופר. אברהם לוי ששלט בשפה הגרמנית הצטווה להכין רשימות עובדים.
בסתיו 1939 יהודים שגורשו מערים שסופחו לרייך השלישי הגיעו לעיר, ומרגע זה יהודי פלונסק הצטוו לענוד על החזה והגב טלאי צהוב ולאחר מכן להוסיף את המילה jude לטלאי. בנוסף היהודים נצטוו לשלם את כל החובות לקופת העירייה באופן מיידי, ונאסר עליהם ללכת ברחוב לאחר השעה שש בערב.
פלונסק בשואה > היודנראט בפלונסק

היודנראט הוקם ב-1 ביולי 1940, הגרמנים הפכו את ועד העזרה ליודנראט ותפקיד גיוס היהודים לעבודות כפייה הועבר להיות תחת אחריותם. יעקב ראמק עמד בראש היודנראט וחברים בה היו בוגאטי, גראבמן, א' מונדלאק, י' קובל וש' שראדזקי. בנוסף ליודנראט הוקם כוח משטרה יהודית בן שישה אנשים. היודנראט גייס מזון ליהודי פלונסק, בנוסף הצליח לדחות את מועד הקמת הגטו ושחרור יהודים ממעצר.
היודנראט הפך להיות יודנראט אזורי של אזור נפת פלונסק, במסגרת היודנראט פעלו לשכת עבודה, ועדה לבריאות וועדת סעד. היהודים הועסקו בעבודות שונות: משק בית, עבודות ניקיון ותחזוקה עירונית, בריית כבול ובעבודות עפר. מפעלים שהופקעו מבעלותם של היהודים שימשו כמקום עבודה להעסקת בעלי מקצוע. עובדי כפייה רבים שולחו למחנות העבודה דלנובקה ולמחנה הנשים שיירפץ.
ראש היודנראט, רמק, הצליח לדחות את מועד הקמת הגטו, דאג למזון ליהודי פלונסק, הצליח להביא לשחרור יהודים ממעצר ובנוסף חיסל יהודים ששימשו כסוכני גסטפו בפלונסק ובוורשה. עסקי הרווח שעשה רמק עם הגרמנים עזרו לפעילות היודנראט, תשלומים נוספים התקבלו משכר עבודות הכפייה שקיבלו העובדים ממעסיקיהם. תשלום נוסף הועבר ליודנראט על ידי עשירי הקהילה, שפדו עצמם מעבודות הכפייה בתמורה לתשלום.
"על פי דרישת השלטונות הגרמנים היו נשלחות מדי פעם בפעם נערות לשיירפץ, לעבודה במריטת נוצות אווזים. לאחר העבודה היו חוזרות הביתה. הנערות שעמדו להישלח לעבודה זו נקבעו על ידי היודנראט... ברור הדבר, שהיו קוראים לעבודה זו דווקא נערות עשירות, בנות להורים בעלי אמצעים, אשר יכלו לשלם דמי כופר ובמקומן היו נשלחות בנות העניים. פעם אחת ביום חורף, הייתי נוכח במקום ליד היודנראט וראיתי את הנערות העניות, כשהן מחכות ברגליים יחפות עד לצאתן לדרך. הפניתי אז את תשומת לבו של ראמק [ראש היודנראט] למצב לבושן. אז הוא ציווה לאסוף בגדים אצל אנשים שונים ולהביא להן שתתלבשנה כהלכה."
במהלך שנת 1940 הוקדם בידיעת היודנראט קואופטיב להספקת מזון על ידי 12 סוחרים. המזון חולק בתלושים. בשנים 1940–1941 יהודים רבים חזרו לפלונסק, חלקם נמלטו לוורשה בתחילת המלחמה ויהודים נוספים הגיעו מסביבת פלונסק שגורשו ב-1939–1949 לגנרלגוברנמן. בחודשים ספטמבר - דצמבר 1940 חיו בפלונסק סביב 7000 יהודים מתוכם 3,800 פליטים. היודנראט הקים מטבח ציבורי שחילק מזון וארוחות חמות בעיקר לפליטים. בנוסף הוקם בגטו בית ילדים ליתומים בני ארבע עד עשר כ-40 במספר. את בית היתומים ניהלה המורה גרינברג.
פלונסק בשואה > גטו פלונסק

במאי 1941 הוקם בפלונסק גטו סגור המחולק לשני חלקים משני צדדיו של רחוב ראשי שהמעבר נאסר בו על תושבי הגטו ושני החלקים קושרו על ידי רחוב אחד- רחוב קוז'ה. רוכזו בגטו כ-8,000 יהודים מחצית מהם פליטים. הדלתות והחלונות שפונים אל רחוב ורשבסקה נאטמו על ידי קרשים. בכל חדר צופפו שלוש עד ארבע משפחות, ורבים מהם התגוררו באסמים ואורוות והיו כאלה שלנו תחת כיפת השמיים.
מספר אנשי השירות הסדיר גדלו במהלך תקופת הגטו לארבעים. בראש שירות הסדר עמדו לוין, איש דובז'ין, וסגנו, חנן רמק, אחיו של ראש היודנראט. לאנשי השירות היה לבוש מיוחד, הם חבשו בתחילה כובע שהיה מסומן בסרט תכלת, לאחר מכן סופקו להם מדים בצבע כחול כהה. יהודי פלונסק סבלו מהתנכלות של המשטרה הגרמנית בפלונסק, נהגו להגיע לגטו ולהתעלל ביהודים, הנרייק פוך ועוזריו נהגו לשרוף זקנם ופאות של קורבנותיו. ומהמידע שהובא כנראה הרג יהודים במו ידיו.
בסתיו 1941 הוכנסו יהודים מנפת פלונסק ומנפת שיירפץ אל הגטו.
יהודים עסקו במסחר והבריחו מזון לגטו תוך סיכון חייהם. רבים מהמבריחים נרצחו, ביניהם האופה הפולני טדאוש אוסטרובסקי שהבריח כמויות גדולות של קמח.
"היתה בפלונסק משפחה בשם גרוסמן. הם היו שלושה אחים: עזריאל פישל ויוסף. כל שלושתם נראו כשקצים ועל שום כך יצאו לעתים קרובות אל מחוץ לפלונסק כדי להבריח מצרכי מזון. אולם פעם איתרע מזלם. פישל נתפס ונאסר אך הצליח להימלט מבית הסוהר. בינתיים היו שני האחים האחרים שרויים בבית החולים, חולים בטיפוס. את שני האחים הללו הרגו ביריה בתוך בית החולים ואילו את פישל חיפשו בכל מקום. לאחר שבועיים הוא נתפס... והובא לפלונסק. העינויים שעברו על בן אדם זה עולים על כל דמיון אנושי. תחילה הוכה מכות אכזריות. אחר כך כבלוהו שני ז'אנדארמים בחבל והובילוהו בכל חוצות הגטו. כנהוג נקראה כל האוכלוסיה היהודית לצאת מן הבתים, כדי להסתכל בעונש הצפוי לעבריינים. באמצע הרחוב ביצעו בו מעשה לינץ'."
פלונסק בשואה > התנגדות יהודית בפלונסק

בדצמבר 1941 ובאביב 1942 נועדו נציגי הקומוניסטים בגטו ישראלביץ ושלמה פוקס, לפגישות עם קומוניסטים פולנים.
בגטו התקיימו שלוש פגישות בין נציגי הקבצה בגטו ולבין הקומוניסטים הפולנים. על מפגשים אלו מעיד יאן פטאשינסקי:
"פעמים אחדות הייתי בגטו וניהלתי שיחות ארוכות עם החברים. דיברנו על הפעילות אצלם, על זו שאצלנו ועל המאבק שאנחנו עומדים להתחיל בו. ראיתי על פניהם התרגשות. הם רצו להילחם בטרור המשתולל. סיפרו לנו על התעללות ללא אח ורע של הגרמנים ביהודים, בילדים ונשים. הם מסרו מספרים של כמה עשרות ילדים שנרצחו, ונשים רבות. ההתקרבות לגדר המקיפה את הגטו הייתה כרוכה בסכנת מוות. הגרמני היה יורה בלי אזהרה בכל פולני או יהודי שהיה מתקרב. עלינו חל עונש מוות על הכניסה לגטו. החברים היהודיים שלנו הבינו זאת, ובכל פעם שעמדנו להיכנס לגטו, גייסו את כולם, כמה עשרות אנשים שעמדו בכמה מקומות בגטו כדי להזהיר אותנו."
למפלגת הפועלים הפולנית (PPR) הצטרפו 30 חברי הקבוצה היהודית הקומוניסטית ובנוסף יצרו קשר עם קומוניסטים יהודים בגטו צ'רווינסק והבריחו תרומות למען שבויים סובייטים לקומוניסטים הפולנים. התארגנה בגטו קבוצת מחתרת של ארמייה לודובה בראשות יעקב פשיגודה. הקשר בין הקומוניסטים היהודים והפולים נעשה דרך מעבדת הצילום של סראואיסקי ב"בית הלבן" - בית שהיה פתוח משני צדדיו הן מצד הגטו והן מהצד ה"ארי" היהודים קיבלו מהפולנים עיתונים בלתי חוקיים והעבירו אל הפולנים בתמורה תרומות לשבויי מלחמה סובייטים.
כאשר חוסל הגטו הצליחו להימלט אנשי מחתרת אחדים והצטרפו ליחידה של ארמייה לודובה. הם נלחמו נגד הגרמנים, וכולם נפלו בקרב או נרצחו על ידי הגסטפו לאחר שנתפסו בדצמבר 1943 עם הקבוצה הלוחמת.
פלונסק בשואה > מוסדות הבריאות בגטו פלונסק

עקב מגפת טיפוס הבהרות שפרצה בגטו הוקם בית חולים אותו ניהל ד"ר אליהו פניגשטיין. בבית החולים היו 40–50 מיטות, בית החולים הוקם בתרומות יהודי פלונסק שתרמו גם את הציוד לבית החולים. בשנת 1941 גויס על ידי רמק ארתור בר מוורשה להקים מרפאה ובית מרקחת בגטו.
"מגיפת הטיפוס גרמה לצורך בתרופות רבות. כדי להנמיך את ההוצאות התקנתי בעצמי בית מרקחת שעבדה בו ברונקה לאסקה מפלוצק... היינו קונים כל מיני גלולות שהגיעו ישר מגרמניה... חוץ מזה הייתי עוסק בעצמי בהכנת תרופות... המחירים היו כמובן מחושבים בו במקום ומכירת התרופות לא היתה כרוכה בשום קשיים. בדרך זו הגענו לכך שהתרופות שניתנו בלי תמורה כוסו על ידי אלה שהיה ביכולתם לשלם... היה זה הישג רב ערך, שכן בגטאות אחרים נתעוררו קשיים רציניים באספקת תרופות, ואלו אנחנו בפלונסק יכולנו לספק תרופות גם לגטאות שבסביבה."
בית החולים שימש מרכז רפואי גם ליהודי נובה מיאסטו, סוחוצ'ין, וצ'רווינסק, וד"ר בר נסע לעיירות אלו והביא מהן חולים.
באפריל 1942 תמה מגפת הטיפוס בגטו ובית החולים הפך ל"רגיל" והייתה בו מחלקה פנימית, מחלקה כירורגית ומחלקה לחולי שחפת. ב-1941 הוקם בית מרחץ בגטו וכל היהודים חויבו לרחוץ בו, על כך השגיח מפקח התברואה מטעם הדיונראט.
פלונסק בשואה > חיסול גטו פלונסק

ב-29 באוקטובר 1942 בוצעה אקציה וכ-2,000 יהודים זקנים וחולים גורשו לאושוויץ. רשימת היהודים שנשלחו לאושוויץ הוכנה על ידי היודנרט בעקבות דרישת הגרמנים.
עד 30 בנובמבר 1942 בוצעו שני טרנספורטים נוספים ובהם גורשו עוד 4,000 יהודים מהגטו אל אושוויץ. ב-30 בנובמבר גורשו יהודים מגטו נובה מיאסטו שהגיעו לפלונסק כמה ימים לפני כן. ב-16 בדצמבר 1942 יצא הטרנספורט האחרון לאשוויץ מגטו פלונסק, בהם צעירים, בעלי מקצוע, לרבות רמק ומשפחתו. בנוסף נשלחו 340 ילדים והמחנכת גרינברג מבית הילדים שפעל בגטו. כולם נספו באושוויץ.
"בשעה ארבע לפנות בוקר עמדנו כולנו בכיכר לבושים היטב, כשחבילותינו בידנו... סודרנו שורות שורות, ובין השעה חמש ושש בבוקר יצאנו בשורה ארוכה בכיוון לתחנת הרכבת. הנוצרים, בראותם אותנו, נדו לנו בראשם והצטלבו. הלכנו בשקט מוחלט. הדרך היתה קצרה. בהגיענו חיכתה לנו הרכבת, רכבת נוסעים. מייד התחילו צריחותיהם של הגרמנים ודחיפותיהם מלוות הצליפות. נדחפנו בצורה ברברית לתוך הקרונות... נדחקנו במרפקינו להיכנס פנימה יותר מהר, יותר מהר, בלי להתחשב עם הזולת, ובלבד שלא לספוג מהלומות. לאחר שנכנסנו לקרונות נסגרו הדלתות. בקרון שבו ישבתי עם משפחתי נמצאה פראנקה קירשטיין עם אחותה הלה ואמה, המורה פלה שיטקו עם בנה, מרשה וארק הורוביץ, יעקב צייטק ממלאווה. דומני שאלה הם כולם. מכל אלה שמניתי לא חזרו מאושוויץ אלא פראנקה קירשטיין ואני."
באותו היום נרצחו היהודים לזנסקי וקורמן על ידי שמידט, עוזר מפקד המשטרה הגרמנית בפלונסק פוק. לזנסקי וקורמן תיווכו ב-1940–1942 בין שמידט ופוק לבין היודנרט והעבירו לגרמנים את רכוש היהודים השדוד.
פלונסק בשואה > יוצאי פלונסק באושוויץ

הטרנספורט האחרון יצא מפלונסק ב-16 בדצמבר 1942 והגיע למחרת לאושוויץ. הגברים קיבלו את המספרים 83912–84434, היו כ-523 גברים. הנשים קיבלו את המספרים 27306–27562, היו כ-257 נשים. אלו היו גברים שנבחרו מתוך הקרונות האחרונים והם התקבלו למחנה. כ-1200 איש שהיו בקרונות הראשונים, בניהם חברי יודנראט, שוטרים יהודים, אישי ציבור, ילדי בית היתומים ומורתם גרינברג נרצחו בתאי הגז.
"הלכתי למשלוח יחד עם קרובי משפחתי כולם... הפרידו בינינו באושוויץ. משסירבתי ללכת מעם הורי, חבטו בי כהלכה ואותם לקחו בכוח אל המכוניות שהלכו אל תאי הגז. באושוויץ הפרידו גם בין נשים וגברים, וכך הפרידו אותי לא רק מהורי, אלא גם מאשתי. כשעמדה אשתי לעלות על המכונית, לקחתי מידה את התינוק שלנו, משום שקשה היה לה לעלות למכונית יחד עם הילד. היא עלתה בין הראשונות ואני החזקתי את הילד. לא רציתי לתיתו לה. אז התחילו לדבר על לבי שאמסרנו לה, משום שהאם תיטיב לטפל בתינוק ממני. זרקתי לה את התינוק למכונית."
אלברט סלומון, חשמלאי במקצועו, הגיע בגירוש האחרון שיצא מפלונסק לאושוויץ, סלומון הועסק כחשמלאי במחנה והוא נשלח מדי פעם אל תאי הגז לתקן את חוטי החשמל שהיו מתוחים לאורך הקירות.
"בכניסה למשרפה היה מסדרון שהוליך אל חדר ההתפשטות... באותו חדר היתה דלת ועליה כתוב – "חדר רחצה".... החדר היה מלא מקלחות, כך שהרושם הראשוני היה שאכן זה חדר רחצה. לשם נדחסו המוני אנשים בדוחק עצום, כדי לחסוך במקום. לאחר שהחדר התמלא עד אפס מקום, היו סוגרים אותו בצורה הרמטית. מבעד לשלוש ארובות קטנות שבתקרה היו מכניסים את הגז. בכל פעם הייתי נקרא לתקן את החוטים, אשר היו נקרעים על ידי האנשים שנאבקו במר המוות. היו אלה חוטי חשמל אשר נמתחו על הקירות, והאומללים היו קורעים אותם בעת ייסורי הגסיסה."
קבוצת יהודים מפלונסק שגרה באחד הבלוקים באושוויץ היה תפקיד להוביל את בגדי המומתים לחיטוי בסאונה, בעקבות כך התאפשר להם לקחת כסף ודברי ערך לשימוש בקניית מזון ועזרה לתושבי הבלוק שלהם שמנו כ-500 איש. חברי הקבוצה תכננו בשנת 1943 ללחום בגרמנים ולנקום ב"קאפו" שהתעלל ביהודים. לשם כך היו בקשר עם קבוצת שבויים סובייטים בראשותו של "החבר דומה."
"בסוף שנת 1943 נתן יהודי לודז'אי אחד (משה'ל חסיד קראו לו) פקודה לי, לאחי, לאלעזר מילר, מנדל פראנקנשטיין ושמעון פאס (לזה האחרון שרפו את אשתו וחמשת ילדיו, שאת חפציהם הכיר אחר כך בין חפצי המומתים), שנלך ונהרוג את האונטרשארפירר הרומני הרצחני. כבר עמדנו לבצע את הפקודה, אבל קאפו יהודי... הלשין באזני הגרמנים שמתוכנן מרד. בשל הלשנה זו נספו אז כתשע מאות יהודים. כחצי שנה לאחר הלשנה זו התחולל המרד."
פלונסק בשואה > מרד הזונדרקומנדו

7 באוקטובר 1944, יום שבת בשעות הבוקר, הודיעו אנשי המחתרת באושוויץ לאסירי הזונדרקומנדו (עובדי כפייה יהודים ששרפו גופותיהם של קרבנות תאי הגזים במשרפות) כי הנהלת המחנה מתכוונת לצמצם את מספר אנשיהם ולחסל 300 איש מקבוצתם.
אותם 300 אנשים אשר האס-אס נקבו בשמם החליטו לצאת במרוד. הם הרגו קאפו גרמני שהפתיע ואיים להסגירם, ובשעות הצהריים פתחו במרד במשרפה מספר 4. זאת מבלי להמתין לביצוע יתר הפעולות שתוכננו - מרד בו זמני בארבעת המשרפות בבירקנאו. כאשר הגיעו אנשי אס-אס לאיסוף היהודים, התנפלו עליהם המורדים בפטישים ובגרזנים. המורדים הצליחו לפוצץ את משרפה מספר 4 והעלו אותה באש. אנשי זונדרקומנדו נוספים שעבדו באותו הזמן במשרפה מספר 2, שמעו את הפיצוץ והשתלטו על הקאפו הגרמני והשליכו אותו חי לתוך הכבשן. בנוסף הם פרקו איש אס-אס מנשקו והשליחו אותו לאש והכו איש אס-אס נוסף למוות, חתכו את גדר התיל שסביב המשרפה וברחו. אנשי האס-אס יצאו בעקבותיהם והרגו אותם. אף אחד לא ניצל מהמרד במשרפה מספר 4. במרד זה נהרגו 451 אנשי זונדרקומנדו ורק בודדים ניצלו. יוצאי פלונסק השתתפו במרד הזונדרקומנדו ונהרגו במרד. ביניהם ההורגים היה מר בורנשטיין ששימש שוטר יהודי בגטו פלונסק.
פלונסק לאחר השואה

כמעט כל יהודי פלונסק נספו בשואה, היהודים אשר כן הצליחו לשרוד או להימלט לא מנו יותר מעשרות אחדות. חלקם שרדו את המחנות וחלקם מצאו מקומות מסתור אצל פולנים או בברית המועצות. הניצולים ניסו לחזור לביתם אך לא הייתה להם את האפשרות. בתיהם נחרבו יחד עם בתי הכנסת ובתי המדרש. שטח בתי הקברות הפכו לבתי חרושת והבניין היחידי שנשאר הוא בניין הגימנסיה היהודית שהפך לבית ספר פולני. כתוצאה מכך רוב היהודים עזבו את פלונסק עוד בשנים 1946–1954 והיגרו לארץ ישראל או לארצות הברית.
פעם היו כאן קברים, אשר בהם נטמנו דורות על דורות יהודים, ביניהם צדיקים ותלמידי-חכמים, רבנים חשובים ומיוחסים וסתם יהודים ויהודיות מפשוטי העם.
היכן המצבות והגדר? שאלתי.
הכל נהרס בידי הגרמנים...
לאחר תום השלטון הקומוניסטי וחידוש היחסים הדיפלומטיים בין פולין למדינת ישראל, עמדו ראשי העיר על החשיבות ההיסטורית של העיר כמקום הולדתו של דוד בן-גוריון. ביוזמת ראש עיריית פלונסק נכרתה ברית ערים תאומות עם המועצה האזורית רמת הנגב (שבתחומה נמצאים קיבוץ שדה בוקר ומדרשת בן-גוריון. בשנת 2004 הוחלט להקים בפלונסק מוזיאון להנצחתו של דוד בן-גוריון, בשיתוף עם מכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות. המוזיאון יוקם בבית עץ, כפי שהיה ביתה של משפחת גרין בפלונסק. האתר והבית נתרמו על ידי העירייה והמכון ייתן לו תמיכה מדעית והיסטורית.
הבניין שבו נולד דוד בן-גוריון אינו קיים יותר ובמגרש עליו עמד הבית נמצאים לוח זיכרון שהתקינה העירייה ופסל בצורת עץ שהוצב במקום על ידי מועצת רמת הנגב. בחודש מאי 2006, במסגרת השתתפותו במצעד החיים בפולין, נערך ביקור רשמי של המשנה לראש הממשלה שמעון פרס בפלונסק. פרס נתקבל על ידי ראש העיר וחברי מועצת העיר, ביקר בארכיון המקומי והגיע לאנדרטאות המוצבות במקום הולדתו של בן-גוריון והניח במקום זר פרחים כחול לבן.
בטקס מיוחד שנערך ב-10 באפריל 2012 העניקה עיריית פלונסק לאחד הכיכרות בעיר את שמו של דוד בן-גוריון.
הערות שוליים

↑  קהילת פלונסק עד מלחמת העולם הראשונה - סיפורה של הקהילה היהודית בפלונסק, באתר www.yadvashem.org (באנגלית)
↑  בית התפוצות, פלונסק, באתר בית התפוצות מוזיאון העם היהודי, ‏20.7.28
1 2  סיפורה של הקהילה היהודית בפלונסק, השבועות הראשונים לכיבוש, באתר יד ושם, ‏20.7.18
1 2  סיפורה של הקהילה היהודית בפלונסק, היודנראט בפלונסק, באתר יד ושם, ‏20.7
↑  פלונסק, באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם
↑  סיפורה של הקהילה היהודית בפלונסק, הגטו בפלונסק
1 2 3  סיפורה של הקהילה היהודית בפלונסק, התנגדות יהודית בפלונסק
1 2  סיפורה של הקהילה היהודית בפלונסק, חיסול גטו פלונסק
1 2 3  סיפורה של הקהילה היהודית בפלונסק, יוצאי פלונסק באושוויץ
↑  מרכז מורשת יהדות פולין, פלונסק (ארכיון)
אופיר כץ

אופיר כץ (נולד ב-19 במאי 1980, ד' בסיוון ה'תש"מ) הוא חבר הכנסת מטעם מפלגת הליכוד, יושב ראש הקואליציה, יושב ראש סיעת הליכוד ויושב ראש ועדת הכנסת, לשעבר יושב ראש הוועדה המיוחדת לתיקון פקודת המשטרה ויושב ראש ועדת המשנה לוועדת הכספים בכנסת לצמצום הפערים בתקצוב שירותי הרפואה בין הפריפריה למרכז.
ביוגרפיה

כץ נולד לאב ממוצא רומני ולאם ממוצא עיראקי. כץ פעיל בתנועת הליכוד מנעוריו. שירת בצה"ל והשתחרר בדרגת סמל ראשון. בעל תואר ראשון במדעי המדינה ותקשורת.
כץ החל את פעילותו בליכוד בגיל 16, ובגיל 19 הצטרף רשמית לתנועה. את התפקיד הראשון בליכוד קיבל בלשכת יו"ר האופוזיציה, בנימין נתניהו, בשנת 2009. בהמשך היה יועץ לשרת התרבות והספורט לימור לבנת, ראש המטה העירוני של גלעד ארדן בתפקידו כשר הפנים, ויועץ וראש המטה של ארדן בתפקידו כשר לביטחון הפנים.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת נבחר כץ למקום העשרים ברשימת הליכוד לכנסת כנציג מחוז הגליל והעמקים.
ביוגרפיה > פעילות פרלמנטרית

בכנסת ה-23 מונה חבר הכנסת כץ על ידי ראש הממשלה דאז, בנימין נתניהו לשמש כמרכז הקואליציה בוועדת הכספים. נוסף על כך היה חבר בוועדות בריאות, עבודה ורווחה, ועדת הכנסת והוועדה לענייני ביקורת המדינה.
בכנסת ה-24 היה פעם נוספת חבר ועדת הכספים.
בכנסת ה-25 הוא משמש יושב ראש הקואליציה, יושב ראש סיעת הליכוד ויושב ראש ועדת הכנסת. ביוני 2024, בעקבות סירוב של טלי גוטליב ומשה סעדה להצביע בעד חוק הרבנים שקודם על ידי הקואליציה, הם הודחו מועדת החוקה, חוק ומשפט וכץ נכנס לוועדה כחבר.
ביוגרפיה > פעילות פרלמנטרית > שלילת אזרחותו ותושבותו של פעיל טרור

בינואר 2023 אישרה ועדת הכנסת את הקמתה של ועדה מיוחדת שתדון בחוק שלילת אזרחות, שאותו יזם והגיש כץ. כץ היה ליו"ר 'הוועדה המשותפת לוועדות הכנסת והפנים לשלילת אזרחותו ותושבותו של פעיל טרור שמקבל תגמול עבור ביצוע מעשה טרור' (טרור פלסטיני / טרור ערבי בישראל). בפברואר אותה שנה אישרה הכנסת את הצעת החוק לקריאה שנייה ושלישית והוא אושר במליאה.
ביוגרפיה > חקיקה

החוקים שהעביר וחוקק כץ במהלך כהונתו בכנסת:
חוק הקובע את הארכת תקופת ההתיישנות בביטוחי בריאות, חיים וסיעוד, מ-3 שנים ל-5 שנים, וכן חיוב חברות הביטוח להודיע למבוטח בהודעה מיוחדת פעמיים על סיום תקופת התיישנות (הזכאות של המבוטח לתבוע את חברת הביטוח), כשנה טרם סיום התקופה, וכשלושה חודשים טרם סיום התקופה.
חוק הקובע פטור ממס על מענק הזכייה לספורטאים אולימפיים, פראלימפיים, אלופי עולם, אלופי אירופה וזוכי תחרויות עולם בהתאחדות איל"ת.
חוק המבטל את מבחן ההכנסה לנכי צה"ל, וקובע כי הכנסתו של נכה צה"ל שלא מעבודה, לא תקוזז לו מהקצבה אותה הוא מקבל בשל נכותו, ובנוסף, ביטול הקיזוז על ההכנסות מהעבודה עד שכר המינימום, ובמדרגות ככל שהשכר עולה.
חוק המבטל לשנתיים את המס שמשלמים חקלאים על העסקת עובדים זרים בענף החקלאות.
חוק הקובע עונש מינימום של מאסר בפועל למי שהורשעה בעבירת תקיפה או התעללות כלפי פעוטות. החוק מוזכר במספר פסקי דין בנושא, הניתנים לאחרונה בבתי המשפט.
חוק שלילת אזרחות וגירוש מחבלים המקבלים תגמול מהרשות הפלסטינית.
השכלה וחיים אישיים

כץ בעל תואר ראשון במדעי המדינה ותקשורת ממכללת עמק יזרעאל. הוא מתגורר בעפולה, נשוי לדנה ואב לשני ילדים.
כל פעם קצת

"כל פעם קצת" הוא אלבום הבכורה של הזמר-יוצר והשחקן הישראלי עידן רפאל חביב שיצא ב-2011. הסינגל "מחכה" הגיע למקום הראשון במצעדי תחנות הרדיו בישראל, וזכה ליותר מארבעה עשר מיליון צפיות ביוטיוב. האלבום עצמו זכה במעמד "אלבום זהב", על מכירת 20,000 עותקים.
שירי האלבום

| מס' | שם | מילים | לחן | משך |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | פתיחה  |   | עידן רפאל חביב | 0:40 |
| 2. | לאט לאט  | עידן רפאל חביב | עידן רפאל חביב | 3:34 |
| 3. | פגזים  | עידן רפאל חביב | עידן רפאל חביב | 4:27 |
| 4. | אצבעות דקות  | עידן רפאל חביב | עידן רפאל חביב | 2:58 |
| 5. | מי מדבר אליי  | עידן רפאל חביב | עידן רפאל חביב | 3:54 |
| 6. | מפתחות ברזל  | עידן רפאל חביב | עידן רפאל חביב | 3:34 |
| 7. | אין פה מקום  | עידן רפאל חביב | עידן רפאל חביב | 3:37 |
| 8. | מחכה  | עידן רפאל חביב | עידן רפאל חביב | 3:32 |
| 9. | כל פעם קצת  | עידן רפאל חביב | עידן רפאל חביב | 4:10 |
| 10. | דווקא  | עידן רפאל חביב | עידן רפאל חביב | 2:54 |
סינגלים

| מחכה |
| --- | --- | --- | --- |
| תמונה | רקע | מיקום שיא במצעד |  |

|  | יצא לאור: 12 במרץ 2011 | מקום 1 במצעד השבועי שלגלגלצ, מקום 9 במצעד השנתי של גלגלצ ו-mako מקום 19 במצעד השנתי של רשת ג' ו-וואלה! |  |
|  | אורך: 3:32 | מקום 1 במצעד השבועי שלגלגלצ, מקום 9 במצעד השנתי של גלגלצ ו-mako מקום 19 במצעד השנתי של רשת ג' ו-וואלה! |  |
|  | מפיק: גלעד שמואלי | מקום 1 במצעד השבועי שלגלגלצ, מקום 9 במצעד השנתי של גלגלצ ו-mako מקום 19 במצעד השנתי של רשת ג' ו-וואלה! |  |
|  | כותב: עידן רפאל חביב | מקום 1 במצעד השבועי שלגלגלצ, מקום 9 במצעד השנתי של גלגלצ ו-mako מקום 19 במצעד השנתי של רשת ג' ו-וואלה! |  |
|  |  | מקום 1 במצעד השבועי שלגלגלצ, מקום 9 במצעד השנתי של גלגלצ ו-mako מקום 19 במצעד השנתי של רשת ג' ו-וואלה! |  |
| אין פה מקום |
| --- | --- | --- | --- |
| תמונה | רקע | מיקום שיא במצעד |  |

|  | יצא לאור: 1 בפברואר 2011 | מקום 1 במצעד השבועי של גלגלצ ומקום 17 במצעד השנתי של גלגלצ ו-וואלה! |  |
|  | אורך: 3:37 | מקום 1 במצעד השבועי של גלגלצ ומקום 17 במצעד השנתי של גלגלצ ו-וואלה! |  |
|  | מפיק: גלעד שמואלי | מקום 1 במצעד השבועי של גלגלצ ומקום 17 במצעד השנתי של גלגלצ ו-וואלה! |  |
|  | כותב: עידן רפאל חביב | מקום 1 במצעד השבועי של גלגלצ ומקום 17 במצעד השנתי של גלגלצ ו-וואלה! |  |
|  |  | מקום 1 במצעד השבועי של גלגלצ ומקום 17 במצעד השנתי של גלגלצ ו-וואלה! |  |
| כל פעם קצת |
| --- | --- | --- | --- |
| תמונה | רקע | מיקום שיא במצעד |  |

|  | יצא לאור: 2011 | מקום 1 במצעד השבועי של גלגלצ ומקום 25 במצעד השנתי של גלגלצ ו-וואלה! |  |
|  | אורך: 4:10 | מקום 1 במצעד השבועי של גלגלצ ומקום 25 במצעד השנתי של גלגלצ ו-וואלה! |  |
|  | מפיק: גלעד שמואלי | מקום 1 במצעד השבועי של גלגלצ ומקום 25 במצעד השנתי של גלגלצ ו-וואלה! |  |
|  | כותב: עידן חביב | מקום 1 במצעד השבועי של גלגלצ ומקום 25 במצעד השנתי של גלגלצ ו-וואלה! |  |
|  |  | מקום 1 במצעד השבועי של גלגלצ ומקום 25 במצעד השנתי של גלגלצ ו-וואלה! |  |
הערות שוליים

↑  ערן סויסה, קודם המוסיקה, באתר ישראל היום, 18 בינואר 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 6a35747c-0ad1-4c02-9e51-afb3ee34b108
אנקוסטיה (נהר)

| --- | --- |
נהר אנקוסטיה זורם לרוחב התמונה (מצפ'-מז' לדר'-מע'), בשמאל התמונה ובמרכזה תעלת וושינגטון ומשמאלה נהר הפוטומק הזורם מצפ'-מער לדר' מז'
נהר אנקוסטיה זורם לרוחב התמונה (מצפ'-מז' לדר'-מע'), בשמאל התמונה ובמרכזה תעלת וושינגטון ומשמאלה נהר הפוטומק הזורם מצפ'-מער לדר' מז'
 מידע כללי
 אורך:  14 ק"מ ק"מ
 ספיקה ממוצעת:  216.93 cubic foot per second 
 אגן ניקוז:  176 קמ"ר קמ"ר
 מוצא:  הענפים הצפ' מערבי והצפ' מזרחי במחוזות הנסיך ג'ורג'(אנ'), ומונטגומרי(אנ') מרילנד
 גובה מוצא הנהר:  1 מ' 
 יובלים:  Northeast Branch Anacostia River, Northwest Branch Anacostia River, Hickey Run, תעלת וושינגטון, Pope Branch, Watts Branch, Stickfoot Branch 
 שפך:  נהר הפוטומק במחוז קולומביה היא וושינגטון הבירה
 מדינות באגן הניקוז:  מרילנד, מחוז קולומביה
 
 מבט כללי על מסלול נהר אנקוסטיה ואגן הניקוז שלו, לרבות סימון הענפים הצפון מערבי(אנ') והצפון מזרחי שלו(אנ'), שמתלכדים מצפון לעיירה קוטג' סיטי(אנ'), מרילנד.
 
נהר אנקוסטיה (באנגלית: Anacostia River) הוא נהר באזור המיד-אטלנטיק של ארצות הברית, בסביבה הקרובה לוושינגטון הבירה.
מקורות הנהר, מסלולו ואגן הניקוז שלו

האנקוסטיה זורם ממחוז הנסיך ג'ורג'(אנ') במרילנד לוושינגטון הבירה, שם הוא מצטרף לתעלת וושינגטון ובסופו של דבר נשפך לנהר הפוטומק ב- באזארד-פוינט(אנ'). אורכו כ-14 ק"מ, אך שטח אגן הניקוז שלו הוא 176 קמ"ר. השם "אנקוסטיה" נובע מההיסטוריה המוקדמת של האזור כ-Nacotchtank(אנ') - יישוב של ילידים בשם נקוסטאן או אנקוסטאן על גדות נהר אנקוסטיה.
הערוץ העיקרי של האנקוסטיה נוצר על ידי המפגש של הענף הצפון-מערבי(אנ') והענף הצפון-מזרחי(אנ'), ממש צפונית לקוטג' סיטי(אנ'), ומזרחית לבלֵיְידֶנסבורג(אנ') שניהם במרילנד. אורך הענף הצפון מזרחי הוא 5.1 קילומטרים, אך אורך הענף הצפון מערבי יותר מכפול מאורך נהר האנקוסטיה עצמו, ואורכו 34.6 קילומטרים.
נהר האנקוסטיה נחשב בעבר לענף המזרחי של הפוטומק

קפטן ג'ון סמית' רשם ביומניו שהוא הפליג במעלה "הענף המזרחי" או נהר אנקוסטיה, בשנת 1608, בחיפושיו אחר הענף הראשי של נהר הפוטומק, והתקבל היטב על ידי בני האנקוסטאן. במפות קודמות, הנהר היה ידוע בתור "הענף המזרחי של נהר הפוטומק", עד שקיבל את שמו הרשמי הנוכחי - אנקוסטיה. בתחילת המאה ה-17, השם "נהר אנקוסטין" הוחל על קטע נהר הפוטומק מצפון  לאוקסון קריק(אנ') עד לקרבת וושינגטון של ימינו, שם המפגש עם אנקוסטיה המודרנית (שנקרא אז ה-Eastern Branch או סנט איזידורה קריק).
הנהר כיום

הנהר מהווה משכן ליותר מ-40 מיני דגים, ומשמש אתר קינון ליותר מ-200 מיני ציפורים. באגן הניקוז גרים מעל מיליון בני אדם.
זיהום כבד באנאקוסטיה והשקעה ופיתוח חלשים לאורך גדותיו, הפכו אותו ל"נהר הנשכח של וושינגטון הבירה". אולם לאחרונה, ארגונים פרטיים; עסקים מקומיים; וממשלות ה-הבירה, מרילנד והממשלה הפדרלית עשו מאמצים להפחית את הזיהום, ולהגן על אגן הניקוז בעל הערך האקולוגי של האנקוסטיה.
לאורך הנהר קיימים פארקים ומתקנים המיועדים לתרבות פנאי . לרבות הארבורטום הלאומי של ארצות הברית.
ראו גם

פוטומק
תעלת וושינגטון