stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לארי איש הכבלים
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810647765505606  BNE: XX4922406  BnF: cb167393286 (data)  GND: 1011510960  ISNI: 0000 0000 2911 9655  LCCN: n00066822  MusicBrainz: b14d8d34-6041-4fda-9557-eb7da046041c  SUDOC: 22834252X  VIAF: 47995213   WorldCat (עם VIAF): 47995213
כוכבים בארון

| --- | --- |

 מבוסס על:  The Celluloid Closet 
 בימוי:  רוב אפשטיין, ג'פרי פרידמן 
 תסריט:  ויטו רוסו רוב אפשטיין ג'פרי פרידמן
 עריכה:  ג'פרי פרידמן, Arnold Glassman 
 שחקנים ראשיים:  לילי טומלין
 מוזיקה:  קרטר בורוול 
 צילום:  ננסי שרייבר 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברה מפיצה:  סרטי טריסטאר, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  15 במרץ 1996
 משך הקרנה:  107 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט תיעודי, סרט להט"בי 
 הכנסות באתר מוג'ו:   celluloidcloset
 פרסים:  פרס פיבודי 
 דף הסרט ב־IMDb
 
כוכבים בארון (באנגלית: The Celluloid Closet) הוא סרט תיעודי משנת 1995 בבימויים של רוב אפשטיין וג'פרי פרידמן. הסרט מבוסס על ספר באותו שם משנת 1981 (מהדורה מתוקנת יצאה ב-1987) מאת ויטו רוסו ועל קטעי וידאו והרצאות שערך בין השנים 1972–1982. רוסו ביקש לחקור כיצד מוצגים בסרטים, במיוחד סרטים הוליוודיים, דמויותיהם של הומואים, לסביות, ביסקסואלים וטרנסג'נדרים.
הסרט יצא בהפצה מוגבלת במספר בתי קולנוע בארצות הברית תחילה, בהם גם בית הקולנוע בקסטרו בסן פרנסיסקו באפריל 1996, ולאחר מכן הוצג ברשת הטלוויזיה בכבלים HBO. ויטו רוסו סייע בהפקת הסרט התיעודי עד לפני מותו, בשנת 1990.
הסרט מציג קטעים מעשרות סרטי קולנוע, כמו גם ראיונות עם נשים וגברים מתעשיית הקולנוע ההוליוודית, המדברים על היחס לדמויות הומואים בסרטים מנקודת המבט שלהם: החל עם דמות ה"סיסי" ועד קוד הצנזורה ההוליוודי וההתקדמות החיובית בייצוג ההומו-לסבי שהחלה בשנות ה-90. רוסו נחשב אחד הראשונים לעודד הומואים וסטרייטים לבחון את השפעתה של התרבות הפופולרית על עיצוב עמדות כלפי זהות מינית וזהות מגדרית. הוא יצר ז'אנר ביקורתי הבוחן כיצד סרטים, תוכניות טלוויזיה, קומיקס ומשחקי מחשב מציגים דמויות להט"ב.
בגרסת ה-DVD שיצאה בשנת 2001 משולבת ביקורת מפי צוות ההפקה וכן ביקורת מפי רוסו עצמו מתוך ראיון שהתקיים ב-1990. כמו כן ישנו קישור לאתר הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה ומספר ראיונות משוחזרים, אשר יצאו כסרט שני בשם "Rescued From the Closet".
משתתפים

לילי טומלין (מנחה)
טוני קרטיס
סוזי ברייט
ארתור לורנטס
ארמיסטד מופין
וופי גולדברג
יאן אוקסנברג
הארווי פירסטיין
קוונטין קריספ
ריצ'רד דייר
ג'יי פרסון אלן
גב' גוסטב קטרר
גור וידאל
וויל ה. הייס
פרלי גריינג'ר
פול רודניק
שירלי מקליין
בארי סנדר
מאט קרולי
אנטוניו פרגס
טום הנקס
קון ניסוונר
דניאל מלניק
הארי האמלין
ג'ון שלזינגר
סוזן סרנדון
לארי ג'ונסון (כדורסלן)

לארי דמטריק ג'ונסון (באנגלית: Larry Demetric Johnson; נולד ב-14 במרץ 1969 בטיילר שבטקסס) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדות הפורוורד בקבוצות שארלוט הורנטס וניו יורק ניקס, ונחשב לאחד מטובי הפורוורדים ב-NBA במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20. ג'ונסון פרש מכדורסל בגיל 32 בלבד בשל פציעות שעבר.
ראשית הקריירה

ג'ונסון נולד בטיילר שבטקסס והחל את קריירת המכללות שלו במכללת אודסה בעונת 1988/1989. מאוחר יותר הצטרף לקבוצתה של אוניברסיטת נבדה בלס וגאס (UNLV), שם שיחק תחת המאמן ג'רי טרקניאן.
לצד שחקני NBA נוספים לעתיד בדמותם של סטייסי אגמון וגרג אנתוני, הוביל ג'ונסון את אוניברסיטת נבדה להעפלה למשחק הגמר של טורניר אליפות המכללות בשנת 1990, שם פגש עמה את אוניברסיטת דיוק שהובלה על ידי המאמן מייק ששבסקי והשחקן כריסטיאן לייטנר. ג'ונסון קלע במשחק 22 נקודות והוריד 11 ריבאונדים, בדרך לניצחון קבוצתו בתוצאה 73–103. בנוסף לזכייתה באליפות המכללות שברה UNLV את שיאי ה-NCAA הן בהפרש הגדול ביותר של ניצחון והן בתוצאה הגבוהה ביותר במשחק הגמר של המכללות.
בעונת 1990/1991 הוביל ג'ונסון את קבוצת האוניברסיטה לעונה של 27 ניצחונות ללא אף הפסד, וקלע 26.7 נקודות בממוצע למשחק. UNLV זכתה באליפות המחוז המערבי של המכללות, אך הפסידה בפיינל פור לאוניברסיטת דיוק ולא זכתה באליפות ארצית נוספת. במהלך קריירת המכללות שלו נבחר ג'ונסון פעמיים ל"אול-אמריקה" וכן ל-MVP של טורניר התאחדות המחוז המערבי (Big West) בשנים 1990 ו-1991. הוא אף זכה בפרס נייסמית' ובפרס ג'ון וודן לשחקן המצטיין של השנה במכללות ב-1991.
על אף ששיחק שנתיים בלבד באוניברסיטת UNLV, ג'ונסון מדורג במקום ה-12 בתולדות האוניברסיטה בקליעות ובמקום השביעי בלקיחת ריבאונדים. בשנת 2002 הוא הוכנס להיכל התהילה לספורט של האוניברסיטה יחד עם שניים מחבריו לקבוצה במדיה, סטייסי אגמון וגרג אנתוני.
קריירה ב-NBA

ג'ונסון נבחר במקום הראשון בדראפט ה-NBA ב-1991, על ידי קבוצת שארלוט הורנטס. בעונתו הראשונה בליגה, 1991/1992, השיג ג'ונסון ממוצעי "דאבל דאבל" של 19.2 נקודות ו-11 ריבאונדים, וזכה בתואר רוקי השנה ב-NBA. באותה שנה הוא השתתף גם בתחרות ההטבעות במסגרת סוף-שבוע האולסטאר שהתקיים באורלנדו, וסיים במקום השני אחרי סדריק סבאלוס. על אף הצלחתו האישית שארלוט לא הגיעה להישגים באותה עונה.
בעונת 1992/1993 נבחר ג'ונסון לחמישייה הפותחת במשחק האולסטאר של ה-NBA, ובכך הפך לשחקן הראשון בתולדות ההורנטס שמגיע להישג זה. הוא הגיע ליכולת השיא שלו באותה עונה כאשר פתח בחמישייה בכל 82 משחקיה של שארלוט, והשיג ממוצעים של 22.1 נקודות ו-10.5 ריבאונדים למשחק, שבזכותם נבחר לתואר החמישייה השנייה של העונה. הוא הוביל את שארלוט להעפלתה הראשונה למשחקי הפלייאוף, שם ניצחה את בוסטון סלטיקס בסיבוב הראשון לפני שהפסידה לניו יורק ניקס בחצי גמר המערב. יחד עם שחקנים כמו אלונזו מורנינג, מאגסי בוגס ורקס צ'פמן, הוביל ג'ונסון קבוצה שזכתה לפופולריות רבה במהלך תחילת ואמצע שנות ה-90. כינויו הנפוץ היה ראשי התיבות של שמו, "LJ".
לפני עונת 1993/1994 חתם ג'ונסון על חוזה יוקרתי בהורנטס בשווי 84 מיליון דולר ל-12 שנים, אך החמיץ 31 משחקים באותה עונה בשל פציעה בגבו. בקיץ שלאחר העונה הוא השתתף עם נבחרת ארצות הברית באליפות העולם 1994 וזכה עמה במדליית הזהב. בראשית שנותיו בליגה התמחה ג'ונסון בעיקר במשחק מתחת לסל, אך לאחר ששב מפציעתו פיתח יכולות משחק מגוונות ובמיוחד את יכולת הקליעה משלו ממרחק. בעונת 1994/1995 הוא השיג ממוצעים של 18.8 נקודות ו-7.2 ריבאונדים למשחק ונבחר בשנית למשחק האולסטאר. הוא קלע 81 שלשות באותה עונה - כמעט 60 יותר מאשר בכל שלוש העונות הקודמות יחד.
בעקבות סכסוך שנוצר בין ג'ונסון ומורנינג, נאלצה שארלוט להעביר את מורנינג למיאמי היט ב-1995. כעבור שנה עזב גם ג'ונסון את הקבוצה, והועבר לניו יורק ניקס. בעונתו הראשונה בניו יורק, 1996/1997, העמיד ג'ונסון שיאי קריירה שליליים של 12.8 נקודות ו-5.2 ריבאונדים למשחק. בעונה הבאה הוא שיפר את ממוצעיו ל-15.5 נקודות ו-5.7 ריבאונדים. על אף שלא הצליח לחזור למעמד כוכב העל לו זכה בתקופתו בשארלוט, היה לאהוב האוהדים של ניו יורק ולשחקן המוביל, יחד עם פטריק יואינג, של הקבוצה שהייתה אחת מהחזקות במזרח בסוף אותו עשור.
בעונת 1998/1999 היה ג'ונסון שחקן מפתח בזכייתה של הניקס באליפות המזרח והעפלתה לסדרת גמר ה-NBA. במשחק השלישי בסדרת גמר המזרח, מול אינדיאנה פייסרס, ביצע ג'ונסון את המהלך שהכריע לזכות קבוצתו את המשחק - הוא קלע סל וסחט עבירה מאנטוניו דייוויס, בדרך למהלך של שלוש נקודות ולניצחון בתוצאה 91–92. לאחר ניצחון בתוצאה 2–4 בסדרה כולה פגשה ניו יורק את סן אנטוניו ספרס בסדרת הגמר הארצית. ג'ונסון הפגין יכולת חלשה במיוחד באותה סדרה, שכונתה על ידי ביל וולטון כ"בושה למשחק הכדורסל". ניו יורק הפסידה את אותה סדרה בתוצאה 1–4 ולא הצליחה לזכות באליפות הליגה.
באוקטובר 2001 הודיע ג'ונסון על פרישה מכדורסל בגיל 32 בלבד, בעקבות פציעות מתמשכות בגבו מהן סבל במשך מספר שנים.
הופעות בסרטים ובטלוויזיה

בשנת 1993 הופיע ג'ונסון בסדרת הטלוויזיה "אריזה משפחתית" ושיחק את התפקיד של מי שהפך לחברו לקבוצה של סטיב ארקל במהלך טורניר כדורסל. עוד באותה שנה הוא הופיע כאורח ב"תוכנית המאוחרת עם דייוויד לטרמן" הפופולרית. שלוש שנים מאוחר יותר, ב-1996, שיחק ג'ונסון את דמותו של עצמו בסרטים "אדי" ו"ספייס ג'אם", בו היה אחד מכוכבי ה-NBA שאיבדו את כישרון המשחק שלהם, יחד עם מאגסי בוגס, שון בראדלי, צ'ארלס בארקלי ופטריק יואינג.
הערות שוליים

↑  unlvrebels.cstv.com, Five Individuals, One Team Headed to UNLV Hall
↑  Family Matters, Grandmama, 5.11.1993
↑  Late Show with David Letterman, November 3, 1993, 30.11.1993
| נבחרת ארצות הברית – אליפות העולם בכדורסל 1994 (מדליית זהב) |
| --- | --- | --- |
|  1  •  2  •  3  •  4 דיומרס •  5 פרייס •  6 קולמן •  7 קמפ •  8 סמית' •  9 מארלי •  10 מילר •   11 ק. ג'ונסון •  12 וילקינס • 13 אוניל •  14 מורנינג • 15 ל. ג'ונסון • מאמן: נלסון |  1  •  2  •  3  •  4 דיומרס •  5 פרייס •  6 קולמן •  7 קמפ •  8 סמית' •  9 מארלי •  10 מילר •   11 ק. ג'ונסון •  12 וילקינס • 13 אוניל •  14 מורנינג • 15 ל. ג'ונסון • מאמן: נלסון | ארצות הברית |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n94049652  VIAF: 21369302   WorldCat (עם VIAF): 21369302
כף מוריי (ארץ גרהאם)

ערך זה עוסק בלשון יבשה בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
|  נתונים גאוגרפיים |
| --- | --- |
 קואורדינטות:  64°21′22″S 61°36′55″W﻿ / ﻿64.3561°S 61.6153°W﻿ / -64.3561; -61.6153
 נתונים מדיניים
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהכף מוריי(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהכף מוריי(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיכף מוריי(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיכף מוריי
 
כף מוריי או כף מאריי (באנגלית: Cape Murray) הוא לשון יבשה המהווה את הקצה המערבי של האי מוריי בסמוך למול החוף המערבי של חצי האי פפור בארץ גרהאם, שבאנטארקטיקה.
הכף מפרידה בין מפרץ יוז שמצפון מזרח לה, לבין מפרץ שארלוט שמדרום לכף.
היסטוריה > גילוי ומיפוי הכף

הכף מופתה לראשונה בשנת 1824 על ידי צידי ליוויתנים נורווגים אשר קראו לה "נקודת בלאף" (נקודת המצוק).
הכף מופתה בשנית ב-7 בפברואר 1898, על ידי המשלחת אנטארקטיקה הבלגית, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1897- 1899 בפיקודו של לוטננט אדריאן דה ז'רלאש, במיפוי זה נחשבה הכף כשלוחת יבשה המחברת את חוף חצי האי פפור עם האי מוריי (אשר בבשל כך נחשב לחצי אי).
בשנת 1922, עברה ספינת ציד הלווייתנים גראאם במעבר גרהאם (הנקרא על שם הספינה) - מצר הים המפריד בין האי לבין חצי האי האנטארקטי, ובכך הוכיחה כי האי מוריי הוא אי, וכי כף מוריי אינה מחוברת אליו.
האי מוריי צולם מן האוויר על ידי משלחת הסקר האווירי של שטחי חסות איי פוקלנד בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1956–1957.
היסטוריה > מקור השם

ז'רלאש קרא לכף על שמו של סר ג'ון מאריי, זואולוג ימי ואוקיינוגרף בריטי, שהיה תומך נלהב בחקר אנטארקטיקה.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  מידע גאוגרפי והיסטורי
1 2  מידע היסטורי על כף מוריי
1 2 3 4  מידע היסטורי על האי מוריי
לוז צ'יליאני

| לוז צ'יליאני |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: פרוטנאים
משפחה:: פרוטאיים
סוג:: לוז צ'יליאני
מין:: לוז צ'יליאני
שם מדעי
 Gevuina avellana ‏מולינה, 1782
לוז צ'יליאני (שם מדעי: Gevuina avellana; מוכר גם בשם אַוֶולַנוֹ), הוא מין של עץ ירוק עד המצוי באמריקה הדרומית ונחשב כיום למין היחיד בסוגו. עץ זה הוא יליד דרום צ'ילה והעמקים הסמוכים בארגנטינה. הוא מצוי בגבהים של עד 700 מטר מעל פני הים, ותפוצתו משתרעת בין קווי הרוחב 35° ל-44° דרום. העץ התגלה בדרום אמריקה על ידי הכומר הישועי חואן איגנסיו מולינה.
הלוז הצ'יליאני מתנשא לגובה של 20 מטר, והוא פורח בין יולי לנובמבר. צבע הגזע הוא חום שמנת עם פסים חומים כהים. העלים המקושתים שלו ירוקים ובעלי קצוות משוננים, הפרחים קטנים מאוד ובצבע לבנבן, והפרי הוא אגוז אדום כהה ההופך לשחור עם הזמן. העץ יכול לגדול בצורה זקופה או מסועפת מהקרקע. השם המדעי של הסוג (Gevuina) מקורו במילה גֶוֶון משפת המפוצ'ה אשר בה כונה עץ זה.
טקסונומיה

המעמד הטקסונומי של הסוג השתנה במהלך השנים. בסיווגים מסוימים נכללו בסוג כ-3 מינים: Gevuina bleasdalei האנדמי לאוסטרליה, Gevuina papuana האנדמי לגינאה החדשה, והלוז הצ'יליאני (Gevuina avellana). מחקרים נוספים קבעו שהמין האוסטרלי והמין הפפואני מסווגים כמינים בסוג נפרד המכונה Bleasdalea או בסוג Turrillia האנדמי לפיג'י, בעוד שהלוז הצ'יליאני נותר המין היחיד בסוגו. אף שבספר "הפלורה של אוסטרליה" המין האוסטרלי והפפואני עדיין מוכרים כשייכים לסוג Gevuina, זהו הסיווג היחיד כיום שעדיין מתייחס אליהם כך, ובשאר המקומות הם מוכרת כמינים בסוג Bleasdalea.
שימושים

הזרעים של הלוז הצ'יליאני נאכלים חיים, מבושלים במים רותחים או קלויים. האגוזים מכילים כ-12% חלבון, 49% שמן, ו-24% פחמימות. הזרע מכיל ריכוז גבוה מאוד של שמנים בלתי רוויים ונעשה בו שימוש למטרות מגוונות בצ'ילה. הוא גם עשיר בחומרים נוגדי חימצון כגון ויטמין E ובטא-קרוטן. השמן המופק מהלוז הצ'יליאני משמש כמרכיב נפוץ בתכשירים של קרם הגנה, כמרכיב קוסמטי איכותי בגלל הלחות שלו, והוא מהווה גם מקור לחומצות שומן של אומגה 7.
פרחי הלוז הצ'יליאני משמשים כמקור צוף לדבורים, ובסיאטל בוושינגטון נצפו סנאים וציפורים האוכלים מזרעי העצים; בצ'ילה, העץ משמש כמקור מזון לפודו הדרומי. הזרעים מכילים טאנין הנמצא בשימוש בתעשיית העורות, ומהגזע מכינים ארונות וכלי נגינה מעץ. ללוז הצ'יליאני יש עמידות בטמפרטורות קרות עד למינוס 12 בהיותו בוגר, והוא גדל היטב באקלים ממוזג הקפוא למדי בחורף. הלוז הובאה לראשונה לבריטניה בשנת 1826, ומאז הופץ למספר מדינות ברחבי העולם כמו ספרד ואזור הפסיפיק נורת' וסט של ארצות הברית במערב האוקיינוס השקט ובמדינות מסוימות הוא גדל היטב כמו בקליפורניה ובניו זילנד. מרבית אגוזי הלוז הנמכרים בשווקים בדרום אמריקה נאספים בטבע, אך מפותחים גם זנים בעלי תפוקה גדולה יותר של אגוזים בצ'ילה וניו זילנד. העץ מגודל לעיתים כצמח נוי.
גלריה

אגוזים של לוז צ'יליאני.
כוכבים ופסים לעד (סרט)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  הנרי קוסטר
 הופק בידי:  למאר טרוטי 
 תסריט:  לאמר טרוטי
 עריכה:  ג'יימס קלארק
 שחקנים ראשיים:  קליפטון וב רוברט וגנר דברה פאג'ט רות האסי
 מוזיקה:  לאו ארנו, אלפרד ניומן
 צילום:  צ'ארלס קלארק
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  פוקס המאה ה-20 
 חברה מפיצה:  פוקס המאה ה-20
 הקרנת בכורה:  22 בדצמבר 1952
 משך הקרנה:  90 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט ביוגרפי, סרט מוזיקלי 
 הכנסות:  3,000,000 דולר
 דף הסרט ב־IMDb
 
כוכבים ופסים לעד (באנגלית: Stars and Stripes Forever) הוא סרט ביוגרפי אמריקאי משנת 1952 בצבעי טכניקולור, בבימויו של הנרי קוסטר, עם קליפטון וב, רוברט וגנר, דבורה פאג'ט ורות האסי בתפקידים הראשיים.
הסרט הוא על המלחין והמנצח ג'ון פיליפ סוזה שכונה "מלך המרשים" והוא מבוסס באופן רופף על האוטוביוגרפיה שלו "Marching Along". בסרט מתואר שמנגן צעיר הגה את כלי הנשיפה סוזאפון אבל במציאות זה היה תכנונו של סוזה בעצמו.
בסרט מנוגנים המרשים המפורסמים שלו כמו "כוכבים ופסים לעד", "וושינגטון פוסט" "סמפר פידליס (נאמנות לנצח)" ועוד וכן יצירות אחרות שלו כמו האופרטה "אל קפיטן" וקטעים נוספים כמו "הפרשים הקלים" של פרנץ פון סופה.
תקציר העלילה

בשנת 1890 מבקש סרג'נט מייג'ור ג'ון פיליפ סוזה להשתחרר מתפקידו כמנצח תזמורת חיל הנחתים של ארצות הברית כדי לפתוח בקריירה פרטית. הוא מנמק זאת במשכורת הנמוכה שהוא מקבל שאינו יכול לפרנס בה את אשתו ג'ני (רות האסי) ושלושת ילדיו. הוא מבקש לשחרר גם את נגן הסוזאפון, וילי ליטל (רוברט וגנר) שאתו ועם חברתו הזמרת לילי בקר (דבורה פאג'ט) נמצאים סוזה ואשתו ביחסי חברות.
לפני כן הוא מוזמן לנגן לפני הנשיא בנג'מין הריסון וזוכה לכבוד ולהערכה לאחר שהוא מנצח שם על המרש "סמפר פידליס" (נאמנות לתמיד).
בניו יורק בוחן סוזה את מיטב הנגנים ומקים תזמורת מפוארת. הנגנים לא מורשים להביא את נשותיהם אבל לילי מצטרפת אליהם בתור זמרת.
הם מופיעים ברחבי ארצות הברית בהצלחה כבירה. כאשר סוזה מקבל הודעה כי הביקור שלהם באטלנטה בוטל בגלל שתזמורות אחרות נכשלו, הוא מגיע עם תזמורתו בצעדה כשהם מנגנים את המנון מדינות דרום ארצות הברית, "דיקסי", לתשואות הקהל. סוזה ותזמרתו מלווים מקהלת אפרו-אמריקים בשיר "מזמור הקרב על הרפובליקה".
היחסים בין לילי לווילי מתהדקים והם מחליטים להתחתן באופן סודי כדי שהיא תוכל להמשיך להופיע עם התזמורת. הסוד מתגלה לסוזה אבל הוא לא מגיב.
סוזה מנצח בכל רחבי אירופה - בפני המלכה ויקטוריה, הקיסר פרנץ יוזף, הקיסר וילהלם השני ועוד.
ב-1898 פורצת מלחמת ארצות הברית-ספרד. וילי מתגייס ונועבר לקובה שם הוא נפצע ורגלו נקטעת. באותו זמן נמצאת לילי בחזרות לאופרטה "אל קפיטן" של סוזה בניו יורק. וילי מוחזר לניו יורק ומאושפז בבית חולים צבאי.
סוזה מארגן הופעה לחיילים הפצועים. הוא מכריז על המרש החדש שלו ומבקש מוילי לעלוץ ולתפוס את מקומו בתזמורת עם הסוזפון. וילי עולה בעזרת קבים, תופס את הסוזאפון והתזמורת מתחילה לנגן את "כוכבים ופסים לעד" לקול תשואות הקהל. בסיום רואים את המרש הזה מבוצע על ידי מספר תזמורות על רקע בניין הקפיטול כשדמותו של סוזה צועדת ביניהן.
פרסים

הסרט היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי.
קליפטון וב היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי.
רוברט וגנר היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לכישרון החדש המבטיח ביותר.
כף לנקסטר (האי אנוור)

ערך זה עוסק בלשון יבשה בארכיפלג פאלמר שבאנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 על שם:  אלברט לנקסטר 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  64°51′00″S 63°44′00″W﻿ / ﻿64.85°S 63.7333°W﻿ / -64.85; -63.7333
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהכף לנקסטר(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהכף לנקסטר(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיכף לנקסטר(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיכף לנקסטר
 
כף לנקסטר (באנגלית: Cape Lancaster) היא לשון יבשה בקצה הדרומי של האי אונוור, בארכיפלג פאלמר, שבאנטארקטיקה.
היסטוריה > גילוי לשון היבשה

לשון היבשה התגלתה על ידי אדוארד דאלמן, אשר חקר את האזור בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1873–1874.
הלשון נחקרה על ידי המשלחת האנטארקטית הבלגית בשנת 1898 בראשותו של אדריאן דה ז'רלאש.
לשון היבשה נסקרה על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד, בשנת 1944.
היסטוריה > מקור השם

שמו של האי ניתן לו בשנת 1898, על ידי ז'רלאש.
ז'ארלש קרא לאי על שם אלברט לנקסטר (Albert Lancaster), מנהל השירות המטאורולוגי של מצפה הכוכבים המלכותי של בלגיה, אשר תמך במשלחתו של ז'רלאש.
לקריאה נוספת

• United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, , P 129
• Defense Mapping Agency 1992, , P 346
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  מידע גאוגרפי והיסטורי
↑  מידע היסטורי
| איים בארכיפלג פאלמר |
| --- | --- | --- |
| איים | אבוט • אולין • אומגה • אטא • אלפא • אלקה • אונוור • אפסילון • בראבנט • בוב • גאנד • גלארוס • דייוויס • דינק • דלתא • דרים • הארי • וינצקה • טאוור • למדא • לייז' • לקוואנט • פמפה |  |
| קבוצות איים | איי אומיקרון • איי טטראד • איי כריסטיאניה • איי מלכיור • איי סיגמא • איי פאי • איי פסי |  |
| איונים | סלע גריינדר |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531132105171  LCCN: n96070412  VIAF: 123321093   WorldCat (עם VIAF): 123321093
לורנס גונצי

לורנס גונצי (במלטית: Lawrence Gonzi; נולד ב-1 ביולי 1953) הוא ראש ממשלת מלטה לשעבר.
ביוגרפיה

גונצי נבחר לראשונה לפרלמנט המלטזי בשנת 1988 מטעם המפלגה השמרנית המלטזית. עם בחירתו זו הוא נבחר גם לתפקיד יושב ראש הפרלמנט. לאחר הבחירות הכלליות בשנת 1992 נבחר שוב גונצי לתפקיד יושב ראש הפרלמנט, והפעם כמועמד כל חברי הפרלמנט.
בבחירות בשנת 1996, כאשר המפלגה השמרנית נחלה תבוסה, נבחר גונצי לתפקיד שר בממשלת צללים לנושא מדיניות חברתית.  שנתיים לאחר מכן, ולאחר ניצחון מפלגתו בבחירות,  מונה גונצי לתפקיד שר המדיניות החברתית. בשנת 2003 נבחר גונצי לתפקיד סגן מנהיג המפלגה השמרנית.
בשנת 2004 החליט ראש ממשלת מלטה אדוארד פנק אדאמי להתפטר מתפקידו ולהתמודד על תפקיד נשיא המדינה. בבחירות שנערכו לתפקיד מנהיג המפלגה השמרנית נבחר גונצי בחודש מרץ 2004 ברוב קולות. מיד לאחר מכן מונה גונצי לתפקיד ראש ממשלת מלטה. גונצי החזיק כמו כן בתפקיד שר האוצר.
גונצי זכה לשבחים בתפקיד ראש ממשלת מלטה ושר האוצר בעיקר עקב הרפורמות המבניות שקידם מתוקף תפקידו, רפורמות אשר אפשרו את הצטרפותה של מלטה לאיחוד האירופי ולאמנת מאסטריכט.
בבחירות בשנת 2008 זכתה שוב המפלגה השמרנית בבחירות וגונצי התמנה שוב לתפקיד ראש הממשלה, אולם הפעם ללא תיק האוצר. למרות הניצחון בבחירות זכתה המפלגה השמרנית רק ליתרון של מנדט אחד בפרלמנט המלטזי, דבר שהקשה על גונצי לבצע רפורמות כלכליות שהמשק המלטזי היה זקוק להן בעקבות המשבר הכלכלי העולמי. גונצי שם דגש רב על פיתוחה של מלטה כיעד תיירותי.
ב-11 במרץ 2013 סיים גונצי את כהונתו כראש ממשלה.
סבו של לורנס גונצי היה אחיו של הארכיבישוף של מלטה, מונסיניור סר מייקל גונצי.
כף לונגינג

|  נתונים גאוגרפיים |
| --- | --- |
 מיקום:  האוקיינוס הדרומי 
 קואורדינטות:  64°33′00″S 58°50′00″W﻿ / ﻿64.55°S 58.8333°W﻿ / -64.55; -58.8333
 נתונים מדיניים
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהכף לונגינג(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהכף לונגינג(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיכף לונגינג(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיכף לונגינג
 
כף לונגינג (באנגלית: Cape Longing; מילולית: "הכף של הכמיהה" או "כף הרצון העז") הוא לשון יבשה סלעית בחוף המזרחי של ארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
הכף המכוסה קרח, מהווה את הצד המערבי של הכניסה הדרומית לתעלת הנסיך גוסטאב.
הכף מהווה את קצהו של חצי האי לונגינג.
היסטוריה > גילוי הכף

הכף התגלתה בשנת 1902 על ידי המשלחת השוודית לאנטארקטיקה, בפיקודו של אוטו נורדנשלד.
היסטוריה > מקור השם

נורדנשלד קרא לכף בשם זה, מאחר שממיקום בקתת החורף שלו באי סנואו היל, ראה את האזור שאותו רצה לחקור, וכמה לחקור את הארץ שאותה ראה מביקתתו, ואותה לא יכול היה לחקור בשל מזג האוויר בעונת החורף.
מחסה פלורנטינו אמגיו

מחסה פלורנטינו אמגינו (Refuge Florentino Ameghino) הוא מחסה הממוקם בכף לוגינג.
המחסה נחנך ב-10 באוקטובר 1960 והוא מנוהל על ידי צבא ארגנטינה. המחסה הוא אחד מ-18 המחסות המצויים באחריות בסיס אספרנסה (המתחזק את המחסות). המחסה נקרא על שמו של האנתרופולוג וחוקר הטבע הארגנטיני פלורנטינו אמגינו.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  מידע גאוגרפי והיסטורי על כף לונגינג
כוכבים בהירים
הערות שוליים

↑  הכוכבים הבהירים ביותר על פי קטלוג היפרכוס
ינה זאדור

| --- | --- |

 לידה:  5 בנובמבר 1894 באטאסק, הונגריה 
 פטירה:  4 באפריל 1977 (בגיל 82) הוליווד, ארצות הברית 
 שם לידה:  Zucker Jenő 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1922–1977 (כ־55 שנים) 
 מקום לימודים:  בית הספר הגבוה למוזיקה ולתיאטרון בלייפציג, האוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה 
 סוגה:  אופרה 
 eugenezador.com
 פרופיל ב-IMDb
 
ינה זאדור (במקור עד 1919 צוקר, מחוץ להונגריה יוג'ין זאדור, בהונגרית: Zádor Jenő; באטאסק, 5 בנובמבר 1894 – לוס אנג'לס, 4 באפריל 1977) היה מלחין יהודי-הונגרי. כיום זכרו חי בעיקר כאחד המתזמרים והמלחינים הפוריים ביותר בתעשיית הקולנוע בהוליווד.
ביוגרפיה

ינה זאדור נולד במשפחה יהודית בעיירה בדרום טרנסדנוביה בממלכת הונגריה כבנם של יוז'ף צוקר, סוחר, ושל פאולה בירמן. הוא ניגן בפסנתר כווירטואוז כבר בילדותו. למד קומפוזיציה ומדע אצל המלחין האוסטרי ריכרד הויברגר (אנ') בווינה (באוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה) ואצל מקס רגר בלייפציג (בבית הספר הגבוה למוזיקה ולתיאטרון בלייפציג) הוא קיבל את הדוקטורט מאוניברסיטת מינסטר. משנת 1922 לימד בקונסרבטוריון החדש בווינה, ומשנת 1935 באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט בבודפשט. בשל יהדותו, בהתקרב מלחמת העולם השנייה, בשנת 1939 היגר לארצות הברית. הוא ניסה תחילה את האופרה שלו "כריסטופר קולומבוס" בניו יורק. אחר כך לימד בהוליווד משנת 1940 ותיזמר או הלחין את המוזיקה ליותר ממאה ועשרים סרטים. הוא היה עמיתו הקבוע של מיקלוש רוז'ה.
בסגנון, היה חסיד של רגר ושל ריכרד שטראוס. את השפעתם של אלבן ברג ושל ארנולד שנברג ניתן לחוש גם ביצירותיו המוקדמות שהולחנו בווינה.
יצירותיו

מקום הצגת הבכורה של היצירה מצוין בסוגריים.
אופרות, בלטים, יצירות סימפוניות, יצירות קאמריות ולפסנתר, שירים.
רפסודיה לצימבלום ולתזמורת (1969)
אי המתים (אופרה, בית האופרה של בודפשט, 1928)
רמברנדט (אופרה, גרה, 1930)
כריסטופר קולומבוס (אופרה, וינה, 1939)
התעוררות היפהפייה הנרדמת (אופרה, סארבריקן, 1931)
הרוויזור (אופרה בעקבות גוגול, 1935)
הבתולה והפאון (מעשה יחיד, לוס אנג'לס, 1964)
כיסא הקסם (מעשה אחד, באטון-רוז', 1966)
הטחנה האדומה (1965–1967, ניו יורק, 1968)
איש המכונה (בלט, 1933, בראונשווייג, 1934)
יהוא (אופרת חג המולד במערכה אחת, בודפשט, 15 בדצמבר 1996).
יצירותיו > יצירותיו הסימפוניות

באנק באן (1918)
סימפוניה רומנטית (1922);
Sinfonica Tecnica (1932, 1935)
רונדו לתזמורת (1933)
סימפוניה למחול (1936)
סימפוניה לילדים (1941)
פסטורלה וטרנטלה (שיקגו, 1942)
אלגיה וריקוד (פילדלפיה, 1954)
הרפתקאותיו המדהימות של הנרי בולד (1963)
מחקרי תזמורת (1970)
לקריאה נוספת

לקסיקון מוזיקלי ברוקהאוס - רימן. בודפשט, 1985. הוצאת מוזיקה מסת"ב 963-330-540-3
100 שנה לבית האופרה של בודפשט. בודפשט, 1984. ISBN 9633305241
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése a bátaszéki izraelita hitközség születési akv. 7/1894. folyószáma alatt".
↑  עלון הקונצרט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007412872605171  PLWABN: 9810653834305606  BnF: cb16629088v (data)  GND: 143277200  ISNI: 0000 0001 2117 6599  LCCN: n80035821  MusicBrainz: cdc52623-0bfe-4c9f-b836-e7f474ecf6ed  NKC: mzk2011649553  NTA: 288069498  SNAC: w6n016gv  SUDOC: 165038608  Trove: 1165078  VIAF: 1305438   WorldCat (עם VIAF): 1305438
כף ליטלטון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 על שם:  לייטלטון, ניו זילנד 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  82°21′S 164°39′E﻿ / ﻿82.35°S 164.65°E﻿ / -82.35; 164.65
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיכף ליטלטון(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיכף ליטלטון
 
כף ליטלטון (באנגלית: Cape Lyttelton) היא לשון יבשה בחוף שקלטון שבאנטארקטיקה.
לשון היבשה ממוקמת בין כף גולדי למפרצון שקלטון ומהווה את הקצה הדרומי של פתחו של מפרצון שקלטון, בחלקו המערבי של מדף הקרח רוס.