עיזת אבראהים א-דורי
בימי שלטון הבעת'

לאחר תפיסת השלטון בהפיכה של 1968 והתבססות הבעת' לשלטון, מונה א-דורי לתפקיד שר הפנים, שבמסגרתו עסק ברדיפה אחר מתנגדי משטר הבעת'. משנת 1979, עם עלייתו של סדאם חוסיין לנשיאות, ירש א-דורי את תפקידו הקודם של חוסיין כסגן הנשיא וסגנו של יו"ר מועצת הפיקוד המהפכנית של עיראק. תפקיד זה הציב אותו במוקד המפלגה אחת מעמדות הכוח הבכירות במפלגה והעניק לו כוח פוליטי רב, היות שהמפלגה ניהלה את המדינה והייתה בעלת עמדת כוח מדינתית. בנוסף, במסגרת התפקיד חוסיין הפקיד בידי א-דורי את המשימות הרגישות ביותר של המשטר.
כסגן יו"ר מועצת הפיקוד המהפכנית, היה א-דורי מעורב במלחמות מעורב במלחמות ובמבצעים צבאיים שונים בשירות המשטר, שברבים מהם בוצעו פשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות. הוא נמנה עם מקבלי ההחלטות המרכזיים בהובלת ותכנון מלחמת איראן-עיראק, בין השנים 1988–1990, על בסיס מתח בין ההנהגה הערבית-סונית העיראקית, לבין ההנהגה האיראנית הפרסית-שיעית ובעקבות סכסוך גבול בנהר שט אל-ערב. א-דורי לקח גם חלק פעיל במבצע אל-אנפאל בצפון עיראק ובהפגזה הכימית על העיירה חלבג'ה בשנים 1986–1989, שבהם חוסלו אלפי לוחמי מיליציות כורדים ורבים מבני משפחותיהם. אירועים אלה תוארו על-ידי גורמים עיראקיים ובינלאומיים רבים כפשעי מלחמה ואף כרצח-עם. בהמשך, הוביל א-דורי את מועצת הפיקוד המהפכנית בפלישה לכוויית ב-1990. בינואר 1991 פיקד על המתקפה של כוחות צבא עיראק על העיירה הסעודית אל-ח'פג'י, בסמוך לגבול בין כווית לערב הסעודית וכמו כן, היה מעורב בקבלת ההחלטות על אודות הוצאות המוניות להורג, עינויים ולכאלו שהביאו לנזק והרס רב בתקופת מלחמת המפרץ. בנוסף, א-דורי היה ממובילי דיכוי האינתיפאדות שפרצו לאחר תום המלחמה וכללו מורדים שיעים בדרום המדינה ומעורבות כורדית נרחבת בצפונה, לרבות דרישה לכינון אוטונומיה כורדית בצפון המדינה. למרות הישגים מסוימים שהשיגו הכורדים, הצליח המשטר לדכא את המרד חלקית ולהשתלט חלקית על השטחים שכבשו. במסגרת כך, הזכיר א-דורי לכורדים את אירועי חלבג'ה, וטען שיוכלו לחזור על המסעות אם יתעורר צורך.
בשנת 1993, ניצח א-דורי על קמפיין השיבה לאמונה של המשטר שבמסגרתו הוביל משרד ההקדשים ושירותי הדת פיקוח על מקומות תפילה, מינויי מורים, אישור תיקון ובניית מקומות תפילה ופרסום ספרות דתית. לאחר שבמשך לפחות שני עשורים המשטר רדף את הממסד הדתי הסוני כשם שרדף את הממסד הדתי השיעי ודיכא כל אפשרות של ריכוז כוח מאיים בידי אנשי דת, לרבות הוצאה מהחוק של ארגון "האחים המוסלמים". בשנות ה-90 העניק המשטר העיראקי הקלות מסוימות בקיום הפולחן הדתי במדינה. במהלך מסע זה, ניתן למסגדים סוניים חופש רב יותר לקיים טקסים דתיים באופן שהפחית משמעותית את ההתנגדויות למשטר מקרבם. לעומת זאת, היחס לשיעים מקרב כוחות המשטר, וביניהם שירות המודיעין, מנהלת הביטחון הכללי, הלשכה הצבאית, משמר הרפובליקה ומפלגת הבעת', היה שונה בתכלית. אנשי-דת שיעים בכירים נרצחו, עשרות אלפי שיעים נעצרו, המשטר התערב באופן בוטה בחינוך השיעי, מסגדים ואתרי-דת קדושים לשיעים חוללו והושחתו ונמנע מן השיעים לקיים טקסים דתיים שונים.
ב-22 בנובמבר 1998 בוצע ניסיון התנקשות בא-דורי. הוא נמלט ואופן הפגיעה בו בעקבות ניסיון זה לא ברור. כמו כן, ישנם דיווחים סותרים באשר לבריאותו במהלך שנת 1999.
א-דורי נודע ביחסו העוין כלפי המערב וכלפי ישראל. בעקבות אירועי אוקטובר 2000, שכללו מהומות והפגנות אלימות של ערבים אזרחי ישראל, התכנסו מנהיגים ערבים שונים וביניהם א-דורי בקהיר וגינו את תגובת ישראל להפגנות. בתוך כך איים א-דורי כי "ילמדו את היהודים לקח". כמו כן, בנאום שנשא במהלך פסגת חירום של הארגון לשיתוף פעולה אסלאמי ב-5 במרץ 2003, תקף א-דורי את מדינות המפרץ השכנות והאשים אותן בשיתוף פעולה עם המערב ועם ישראל, האשים את כווית בסבלו של העם העיראקי ודן בתוקפנות האמריקנית כנגד עיראק.