stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ואל ד'יזר

| --- | --- |
סמל ואל ד'יזרסמל ואל ד'יזר

 מדינה:  צרפת צרפת
 על שם:  איזר 
 שטח:  94.39 קמ"ר
 גובה:  1,850 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  1,580 (1 בינואר 2021)
 קואורדינטות:  45°26′59″N 6°58′38″E﻿ / ﻿45.449722222222°N 6.9772222222222°E﻿ / 45.449722222222; 6.9772222222222 
 אזור זמן:  UTC+1
 https://www.valdisere.fr
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת צרפת מוגדלת) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי ואל ד'יזר(למפת צרפת רגילה) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי ואל ד'יזר  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ואל ד'יזר (בצרפתית: Val d'Isère) היא עיירת סקי הממוקמת בעמק Tarentaise, במחוז סבואה שבדרום מזרח צרפת, כחמישה קילומטר מהגבול עם איטליה. ואל ד'יזר נמצאת בגובה של 1,850 מטר מעל פני הים והרכבלים באתר מגיעים עד 2800 מטרים מעל פני הים. אתר הסקי של העיירה הוא חלק ממתחם Espace Killy על שמו של ז'אן קלוד קילי (בצרפתית: Jean-Claude Killy; נולד ב-30 באוגוסט 1943), גולש סקי ואלוף אולימפי צרפתי. בשנת 1988 נפתח המלון הראשון בעיירה.
באתר יש 82 מסלולים באורך 150 קילומטר. המסלולים ברמות קושי שונות. הנקודה הנמוכה בואל ד'יזר היא בגובה 1,550 מטר והגבוהה ביותר ב-3,450 מטר.
האתר מארח את תחרויות גביע העולם סקי אלפיני לנשים וגברים של הפדרציה הבינלאומית לסקי וכן את חלק מתחרויות הסקי של אולימפיאדת החורף אלברוויל 1992. מדי שנה מתקיים אירוע החורף השנתי של GEM Altigliss, שמאורגן על ידי אגודת הסטודנטים של Grenoble. האתגר הוא אירוע סקי והסנובורד הגדול ביותר באירופה הנערך באתר כשבוע בחודש פברואר. מעל כ-1000 סטודנטים ממדינות שונות שונים מגיעים למקום להשתתף באתגר. המדרונות הבטוחים בשלג של ואל ד'יזר הופכים אותו למקום אידיאלי למספר אירועי סקי וסנובורד מדי שנה. החשוב שבהם הוא תחרות Critérium de la Première Neige, תחרות הפדרציה הבינלאומית דה סקי (FIS) באמצע דצמבר, הנמשכת מאז 1955. המרוצים הם חלק ממעגל הגביע העולמי לגברים ולנשים.
בסתיו 2017 יצאה העיירה לפרויקט בנייה שאפתני, בסך 170 מיליון ליש"ט, לפיתוח מחדש של מרכז הנופש שייקח לפחות חמש שנים להשלמתו. זה כולל שני מלונות חדשים ומדרכה חדשה עם מסלול הליכה תת-קרקעי המחבר בין מרכז העיר למעליות.
הערות שוליים

1 2  שי ארזואן‏, ואל ד'יזר: עיירה שחיה בשביל עונת הסקי, באתר וואלה, 3 בפברואר 2015
↑    Ski: Val d'Isère, France - Telegraph, The Telegraph
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007554911905171  BnF: cb15274234g (data)  LCCN: n80104551  NARA: 10037971  VIAF: 143752566   WorldCat (עם VIAF): 143752566
ולמיירה

ולמיירה (בלטבית: Valmiera; בגרמנית: Wolmar) היא העיר השמינית בגודלה בלטביה. בשנת 2008 התגוררו בעיר כמעט 30,000 אנשים לאחר 500 שנים של קיום. העיר נמצאת על גדת נהר גאויה במרחק של 100 קילומטרים מהעיר הבירה ריגה ובמרחק של 50 קילומטרים מהגבול עם אסטוניה.
ולמיירה היא המרכז הלא רשמי של המחוז ההיסטורי של לטביה וידזמה. העיר תועדה לראשונה במקורות היסטוריים בשנת 1323, אך סביבתה הייתה מיושבת כבר באלף השלישי והשני לפני הספירה. בשנת 1224 האדמה סביב נהר גאויה נכבשה על ידי ההמסדר הצבאי הנוצרי "מסדר של נושאי המגן". מיקום זה סמוך לנתיב הסחר גאוג'ה תרם לצמיחת היישוב. ולמיירה הייתה חברה לשעבר בברית ערי הנזה. העיר נהרסה על ידי מלחמות ושרפות, ונבנתה מחדש מאפס בסך הכל אחת עשרה פעמים במהלך קיומה. העיר נוסדה על ידי האבירים של המסדר הליבוני. העיר נהרסה כליל בשנת 1702 במהלך המלחמה הצפונית הגדולה.
יהודים

הקהילה היהודית הייתה קטנה ביותר. במפקד האוכלוסין של שנת 1935 נמנו 93 יהודים, כאחוז בודד מכלל התושבים.
150 יהודים נרצחו במהלך יולי אוגוסט 1941 בידי "המשמר העצמאי" (Straz Niepodleglosci).מיליציה לטבית מקומית.
הערות שוליים

↑  Valmiera, MAGNETIC LATVIA TRAVEL
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007560053405171  GND: 4309874-5  LCCN: n85207777  LNB: 000040769  MusicBrainz: a1aa5bc6-b34e-4b6b-9e83-92b1fa839641  VIAF: 127911603   WorldCat (עם VIAF): 127911603 
ערך זה הוא קצרמרבנושא לטביה ובנושא יישובים באירופה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ולדיסלב ביקנוב

ולדיסלב ביקנוב (באוקראינית: Владислав Быканов; נולד ב-19 בנובמבר 1989) הוא ספורטאי ישראלי המתחרה בהחלקה מהירה במסלול קצר. הוא אלוף אירופה בהחלקה מהירה במסלול קצר ל-3000 מטר (דודרכט 2015 ודרזדן 2018). הוא ייצג את ישראל שלוש פעמים באולימפיאדת החורף (סוצ'י 2014, פיונגצ'אנג 2018 ובייג'ינג 2022).
ביוגרפיה

נולד בלבוב שבאוקראינה הסובייטית. בגיל 5 עלה לישראל עם משפחתו ולמד את ההחלקה בארץ. ביקנוב מתגורר בקריית שמונה.
ביוגרפיה > 2014

באליפות אירופה שנערכה בדרזדן שבגרמניה הוא סיים במקום 10 בתחרות ל-500 מטר, במקום 9 בתחרות ל-1000 מטר ובמקום 10 בתחרות ל-1500 מטר.
באולימפיאדת החורף (סוצ'י 2014) זכה לכבוד לשאת את דגל המדינה בטקס הפתיחה של המשחקים. הוא הספורטאי (גבר) הראשון המתחרה בישראל באולימפיאדת החורף בענף זה.
בתחרות ל-1000 מטר לא עבר את שלב המוקדמות וסיים במקום ה-24 ובתחרות ל-1500 מטר הגיע לשלב חצי הגמר וסיים במקום ה-25.
ביוגרפיה > 2015 > אלוף אירופה

באליפות אירופה שנערכה בדודרכט שבהולנד זכה ביקנוב במדליית זהב בתחרות ל-3000 מטר ובכך היה למחליק הקרח הישראלי הראשון שזכה בתואר זה. הוא הקדים את האלוף האולימפי וגדול מחליקי הקרח ויקטור אן מרוסיה. נוסף לכך, הוא סיים במקום 6 בתחרות ל-500 מטר ול-1000 מטר, ובמקום 19 בתחרות ל-1500 מטר.
ביוגרפיה > 2018 > אלוף אירופה

באליפות אירופה שהתקיימה בדרזדן גרמניה בינואר 2018 זכה ביקנוב ב-3 מדליות, אחת מכל סוג. מדליית זהב, בתחרות ל-3000 מטר בתוצאה של 5:02.882 דקות, מדליית כסף בניקוד הכללי (52 נק') ומדליית ארד בתחרות ל-1500 מטר בתוצאה של 2:15.432 דקות. נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי לאחר שניצח את גמר ב' בתחרות ל-500 מטר בתוצאה של 41.229 שניות, שהייתה מהירה מאלה של המתחרים בגמר א'.
ביוגרפיה > 2018 > אולימפיאדת פיונצ'אנג

במקצה הראשון בו השתתף באולימפיאדת פיונגצ'אנג, מקצה 1,500 מטרים (שנחשב למקצה החזק שלו), נפסל ביקנוב בשלב המוקדמות לאחר שהשופטים קבעו שדחף מחליק קנדי.
ביוגרפיה > 2022 > אולימפיאדת בייג'ינג

באולימפיאדת בייג'ינג (2022) התחרה ביקנוב במקצה ל-1500 מטרים. הוא סיים רביעי את המקצה שלו, אך כיוון שהמקצה היה מהיר ביותר - כל ארבעת הראשונים בו, כולל ביקנוב, שברו את השיא האולימפי, והשיגו תוצאות טובות יותר ממנצחי כל המקצים האחרים - עלה ביקנוב לחצי הגמר. בחצי הגמר סיים את המקצה שלו במקום השישי ובמקום ה-17 הכללי.
שיאים אישיים

| תחרות | תוצאה | תאריך | מיקום |
| --- | --- | --- | --- |
| 500 מטר | 40.823 שניות | 15 במרץ 2014 | מונטריאול, קנדה |
| 1000 מטר | 1:23.251 דקות | 12 בנובמבר 2016 | סולט לייק סיטי, ארצות הברית |
| 1500 מטר | 2:09.932 דקות | 9 בפברואר 2022 | בייג'ינג, סין |
| 3000 מטר | 4:54.151 דקות | 25 בינואר 2015 | דודרכט, הולנד |
הערות שוליים

↑  Israel wins European Short Track Speed Skating championship, Ynetnews, ‏2015-01-25 (באנגלית)
↑  אורן קורנפלד‏, ולדיסלב ביקאנוב הוכתר כאלוף אירופה בהחלקה מהירה על הקרח, באתר וואלה, 25 בינואר 2015
↑  אורן אהרוני, החלקה: ולדיסלב ביקנוב זכה בארד באליפות אירופה, באתר ynet, 13 בינואר 2018
↑  אורן אהרוני, ולדיסלב ביקנוב אלוף אירופה, באתר ynet, 14 בינואר 2018
↑  אורן אהרוני, ולדיסלב ביקנוב נפסל במרוץ ל-1,500 מטר באולימפיאדת החורף, באתר ynet, 10 בפברואר 2018
|  משלחת ישראל לאולימפיאדת סוצ'י (2014)  |
| --- | --- | --- |
|  החלקה אומנותית | אלכסיי ביצ'נקו • אנדריאה דוידוביץ' • יבגני קרסנופולסקי |  |
|  החלקה מהירה במסלול קצר | ולדיסלב ביקנוב |  |
|  סקי אלפיני | וירג'יל ואן דה פוט |  |
|  משלחת ישראל לאולימפיאדת פיונגצ'אנג (2018)  |
| --- | --- | --- |
|  החלקה אומנותית | אלכסיי ביצ'נקו • איימי ביוקנן • רוני זילברברג • אדל טנקובה • דניאל סמוכין • פייג' קונרס • יבגני קרסנופולסקי |  |
|  החלקה מהירה במסלול קצר | ולדיסלב ביקנוב |  |
|  מזחלות | אדם אדלמן |  |
|  סקי אלפיני | איתמר בירן |  |
|  משלחת ישראל לאולימפיאדת בייג'ינג (2022)  |
| --- | --- | --- |
|  החלקה אומנותית | אלכסיי ביצ'נקו • היילי קופס • יבגני קרסנופולסקי |  |
|  החלקה מהירה במסלול קצר | ולדיסלב ביקנוב |  |
|  סקי אלפיני | נועה סולוש • ברנבש סולוש |  |
| נושאי דגל ישראל בטקס הפתיחה של המשחקים האולימפיים |
| --- | --- | --- |
| משחקי הקיץ | הלסינקי 1952: אברהם שניאור • מלבורן 1956: יואב רענן • רומא 1960: גדעון אריאל • טוקיו 1964: גדעון אריאל • מקסיקו סיטי 1968: גרשון שפע • מינכן 1972: הנרי הרשקוביץ • מונטריאול 1976: אסתר רוט-שחמורוב • לוס אנג'לס 1984: זהבה שמואלי • סיאול 1988: יצחק יונסי • ברצלונה 1992: אלדד אמיר • אטלנטה 1996: לידיה חטואל-צוקרמן • סידני 2000: רוגל נחום • אתונה 2004: אריק זאבי • בייג'ינג 2008: מיכאל קולגנוב • לונדון 2012: שחר צוברי • ריו דה ז'ניירו 2016: נטע ריבקין • טוקיו 2020: יעקב טומרקין וחנה קנייזבה-מיננקו • פריז 2024: אנדראה מורז ופיטר פלצ'יק |  |
| משחקי החורף | לילהאמר (1994): מיכאל שמרקין • נאגנו (1998): מיכאל שמרקין • סולט לייק סיטי (2002): גלית חייט • טורינו (2006): גלית חייט • ונקובר (2010): אלכסנדרה זרצקי • סוצ'י (2014): ולדיסלב ביקנוב • פיונגצ'אנג (2018): אלכסיי ביצ'נקו • בייג'ינג 2022: יבגני קרסנופולסקי ונועה סולוש |  |
השרפה הגדולה בבוסטון (1872)

הריסות שהותירה השריפה
השרפה הגדולה בבוסטון הייתה השרפה המתועדת הגדולה ביותר בבוסטון, ואחת מהשרפות הגדולות בתולדות ארצות הברית.
השרפה התלקחה בשעה 7:20 ב-9 בנובמבר 1872, במרתף של מחסן ברחוב סאמר (אנ'), והסתיימה בצהרי היום ב-10 בנובמבר.
הדלקה נפסקה לאחר 12 שעות שבמהלכן נשרפו כ-260 דונם במרכז בוסטון ו-776 מבנים. השרפה גרמה נזק שמוערך ב-73.5 מיליון דולר, ולפחות 30 איש נספו. בנוסף לכך 1,000 אנשים נותרו חסרי בית ועוד 20,000 ללא מקומות עבודה. המצב הוחמר כתוצאה מכמה גורמים: העיר התחתית כללה ברובה בנייני עץ גבוהים שהיו מלאים בחומרים דליקים, במכבי האש היה מחסור בכוח אדם, אספקת המים לא הספיקה וסוסי העיר רק התחילו להתאושש.
סיבות לשריפה

שיטת בנייה צפופה עשויה בעיקר מעץ.
לא היה תמריץ לבעלי בתים ליישם אמצעי בטיחות אש כי כמעט כל הבתים היו מבוטחים בביטוח מפני נזקי שריפות.
לקח זמן להזעיק את מכבי האש שכן לתיבות אזעקת אש (אנ') היו מפתחות מיוחדות שרק חלק מהאנשים החזיקו במטרה למנוע אזעקות שווא (אנ').
ראו גם

השרפה הגדולה של שיקגו (1871)
הערות שוליים

↑  Boston Fire History Society (BFHS), Great Boston Fire of 1872
↑  Editors of Encyclopaedia Britannica, ENCYCLOPAEDIA BRITANNICA, Boston fire of 1872
United States history
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007549192205171  LCCN: sh97008127 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אסונות ובנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ולדיסלב בוחוב

ולדיסלב סרהיוביץ' בוחוב (באוקראינית: Владислав Сергійович Бухов; נולד ב-5 ביולי 2002) הוא שחיין אוקראיני, אלוף עולם (דוחה 2024) במשחה ל-50 מטר חופשי.
ביוגרפיה > 2019 > שתי מדליות ארד באליפות אירופה לנוער

באליפות אירופה לנוער שנערכה ביולי בקאזאן שברוסיה זכה בשתי מדליות ארד: במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 22.37 שניות, ובמשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 49.25 שניות.
ביוגרפיה > 2019 > אלוף עולם לנוער

באליפות העולם לנוער שנערכה באוגוסט בבודפשט שבהונגריה זכה במדליית זהב במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 22.13	שניות.
באליפות אירופה בבריכת 25 מטר שנערכה בדצמבר בגלאזגו שבממלכה המאוחדת סיים במקום 14 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 21.47 שניות, ובמקום 29 במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 23.44 שניות. בנוסף, סיים במקום עשירי במשחה שליחים 4x50 מטר מעורב בתוצאה של 1:34.42 דקות.
ביוגרפיה > 2021

באליפות אירופה שנערכה במאי בבודפשט שבהונגריה סיים במקום עשירי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 22.07 שניות, ובמקום 15 במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 23.57 שניות.
באולימפיאדת טוקיו שנערכה ביולי סיים במקום 11 במשחה ל-50 מטר חופשי בשיא איש חדש של 21.83 שניות. בשלב המוקדמות הוא קבע שיא אישי חדש של 21.73 שניות ועלה מהמקום החמישי לשלב חצי הגמר.
באליפות העולם בבריכת 25 מטר שנערכה בדצמבר באבו דאבי שבאיחוד האמירויות סיים במקום 19 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 21.59 שניות.
ביוגרפיה > 2022

באליפות העולם שנערכה ביוני בבודפשט שבהונגריה סיים במקום עשירי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 21.87 שניות, ובמקום 25 במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 23.66 שניות.
באליפות אירופה שנערכה באוגוסט ברומא שבאיטליה סיים במקום שמיני במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 22.19 שניות, ובמקום 23 במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 23.93 שניות. בנוסף סיים במקום שישי במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בשיא אוקראינה חדש של 3:15.94	דקות.
באליפות העולם בבריכת 25 מטר שנערכה בדצמבר במלבורן שבאוסטרליה סיים במקום 14 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 21.29 שניות. בשלב המוקדמות של המשחה קבע שיא אישי חדש של 21.13 שניות. בנוסף, סיים במקום שביעי במשחה שליחים 4x50 מטר חופשי בתוצאה של 1:26.11 דקות, ובמקום תשיעי במשחה שליחים 4x50 מטר מעורב בשיא אוקראינה חדש של 1:34.35 דקות.
ביוגרפיה > 2023

באליפות העולם שנערכה ביולי בפוקואוקה שביפן סיים במקום תשיעי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 21.91 שניות, ובמקום 38 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 49.48 שניות.
באליפות אירופה עד גיל 23 שנערכה באוגוסט בדבלין שבאירלנד זכה במדליית ארד במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 21.96 שניות.
באליפות אירופה בבריכת 25 מטר שנערכה בדצמבר באוטופן שברומניה סיים במקום שמיני במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 21.16 שניות. בנוסף, סיים במקום שביעי במשחה שליחים 4x50 מטר מעורב בתוצאה של 1:34.82 דקות.
ביוגרפיה > 2024 > אלוף עולם

באליפות העולם שנערכה בפברואר בדוחה שבקטר זכה במדליית זהב במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 21.44 שניות, לפני אלוף העולם היוצא קמרון מקאבוי מאוסטרליה (21.45 שניות) ובן פראוד מהממלכה המאוחדת (21.53 שניות). בשלב חצי הגמר של המשחה קבע שיא אוקראינה חדש של 21.38 שניות. בנוסף, סיים במקום 26 במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 49.24 שניות.
שיאים אישיים > בריכה אולימפית

50 מטר חופשי: 21.38 שניות (2024), שיא אוקראינה
100 מטר חופשי: 49.24 שניות (2024)
50 מטר פרפר: 23.14 שניות (2020)
100 מטר פרפר: 50.93 שניות (2021)
שיאים אישיים > בריכת 25 מטר

50 מטר חופשי: 21.13 שניות (2022)
100 מטר חופשי: 48.02 שניות (2023)
50 מטר פרפר: 23.17 שניות (2022)
השרפה בשער הגיא (1995)

אין תמונה חופשית
השרפה בשער הגיא, המוכרת לעיתים גם כ"שרפת שורש", הייתה שרפת יער שפרצה בבוקר 2 ביולי 1995, סמוך למושב מסילת ציון, וכילתה קרוב ל-20,000 דונם של יער נטוע וחורש טבעי בהרי ירושלים ובפארק רבין. היא נודעה כשרפה הגדולה בתולדות מדינת ישראל עד לשרפה בכרמל בשנת 2010.
השרפה ונזקיה

אזור פארק רבין והרי יהודה לאורכו של כביש 1 מתאפיין בערוצי נחל עמוקים ומדרונות תלולים. בחלק קטן מהאזור היה בטרם השרפה חורש טבעי, ואילו מרביתו הייתה מכוסה יער מחטני בצפיפות גבוהה, שמקורו בנטיעות של השלטון הבריטי בשנות ה-20 של המאה ה-20 ושל הקרן הקיימת לישראל לאחר הקמת המדינה. הטופוגרפיה התלולה ופגיעותם הרבה של יערות מחטניים לשרפות, השפיעו על עוצמת השרפה ומהירות התפשטותה.
יום פריצתה של השרפה נודע כיום החם ביותר בישראל מזה ארבעים שנה, ושררו בו רוחות שרביות מזרחיות, אשר חגו מאוחר יותר והפכו לרוחות מערביות במהירות של עד 60 קמ"ש.
תחילתה של השרפה ב-2 ביולי 1995, בשעה 10:30 בבוקר, סמוך ללולי מושב מסילת ציון שמדרום לשער הגיא. מסלול התקדמות השרפה נקבע לפי משטר הרוחות באותו יום, כשתחילה נעה האש בכיוון צפון-מערב, חצתה את כביש 38 ובהגיעה לכביש 1 חצתה אף אותו כשהיא נעה הפעם בכיוון צפון-מזרח וחוסמת בו את התנועה. לאחר מכן התקדמה אל עבר היישובים נווה אילן, שורש וקריית יערים, ולבסוף שבה דרומה והתפשטה מערבה בכיוון שואבה וגבעת יערים. כל היישובים פונו מתושביהם במהלך השרפה.
בשרפה, שנמשכה כיממה וחצי, עלו באש כ-2 מיליון עצים, ניזוקו 31 מבתי מושב שורש וחמישה מבתי נווה אילן. נזקיה הכלכליים של השרפה נאמדו בשנת 1997 בכמעט 40 מיליון דולר. בפעולות הכיבוי נטלו חלק מטוסי ריסוס ומסוקי יסעור של חיל האוויר.
שיקום והשפעות

לאחר השרפה, מינה השר לאיכות הסביבה, יוסי שריד, ועדה מקצועית וועדה ארגונית לטיפול בפארק ושיקומו. הקווים המנחים את הוועדה בפעולתה היו הרצון להדגיש מחדש את קווי המתאר הנופיים שהוסתרו על ידי הייעור המאסיבי הקודם, ואת תפקודיו ההיסטוריים של השטח כאתר חקלאות מסורתית. המלצות הוועדה כללו דרישה ליצירת אזורי חיץ סביב יישובים ובין חלקות יער גדולות, סילוקם של עצים שרופים והימנעות מנטיעת עצי ברוש. כמו כן הוחלט על שיקום טראסות עתיקות ונטיעת גני בוסתן ועצי זית בקרבת אתרים ייחודים באזור, צעדים שאכן מומשו.
מחקר שבוצע כעבור מספר שנים גילה כי בפועל לא היה יתרון לשיקום יער בנטיעות על פני שיקומו העצמי וכי תצורת הנוף הסופית אינה זהה לתכנוני המשקמים. בפועל פני השטח השתנו, כשצפונית לכביש 1 השתלטה בחלקים מהשטח השיטה המכחילה שדחקה מינים מקומיים של צומח, ודרומית לו השתקם יער אלון מצוי ואלה ארצישראלית.
ועדה נוספת קמה ביוזמתו של שר הפנים, דוד ליבאי, שמינה את "ועדת לפידות", או בשמה המלא "ועדת ברור לחקירת הדליקה בהר יהודה", בראשות האלוף (מיל') עמוס לפידות. המלצות הוועדה הוגשו ב-14 בספטמבר 1995 לשר הפנים אהוד ברק. הוועדה מתחה ביקורת על מצבו של מערך הכיבוי, אי יכולתו להתמודד עם שרפות ענק, פריסתו הלקויה, יכולות השליטה בהפעלת כוח האדם שלו ומצב הציוד שברשותו. המלצותיה העיקריות היו הקמת 10 תחנות כיבוי קטנות ביערות, רענון שורות הכבאים, שינוי המבנה הארגוני של מערך הכבאות, מרכוז השליטה באירועים גדולים, יצירת ערוצי קשר מיוחדים עם יישובים בקרבת יערות ומתן קווים כלליים לתכנון יערות בישראל. בעקבות הוועדה הוקמה בידי שר הפנים אליהו סוויסה, "ועדת גינוסר" לבחינת הדרך ליישומן של המלצות ועדת לפידות. מסקנותיה של ועדת גינוסר הוגשו ב-1998 לראש הממשלה בנימין נתניהו. נכון לשנת 2010, מרבית המלצות הוועדות לא יושמו. למרות זאת, בעקבות השרפה שונה מערך הכיבוי של הקרן הקיימת לישראל והוכנסו לשורותיו רכבי כיבוי קלים יותר ומותאמים לשטח הררי.
הערות שוליים

1 2 3  דורון קדוש, "שרפה בהרי יהודה - 1995, "שרפת שורש" ", בתוך אסונות טבע בישראל (עורכים: משה ענבר ורמי (יורם) פורת), הוצאת החוג ללימודי סביבה וגאוגרפיה באוניברסיטת חיפה, פברואר 2007, עמ' 114-121.
↑  ראו גם "פארק רבין" באתר קק"ל ואתר רשות הטבע והגנים.
↑  החברה להגנת הטבע, שיקום הכרמל – עמדת החברה להגנת הטבע, דצמבר 2010.
↑  רשות הטבע והגנים, מסלול טיול שלוחת שיירות.
↑  צפריר רינת, הצמח עשה את שלו, הצמח יכול ללכת, באתר הארץ, 24 בספטמבר 2007
↑  אילן ליאור, שרפה בכרמל, 15 שנות ועדות ודו"חות, אך כמעט דבר לא נעשה, באתר הארץ, 5 בדצמבר 2010
וינצקה (אי)

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  מצר ז'רלאש 
 קואורדינטות:  64°50′00″S 63°23′00″W﻿ / ﻿64.833333333333°S 63.383333333333°W﻿ / -64.833333333333; -63.383333333333
 שטח:  67 קילומטר רבוע
 אורך:  26 קילומטר
 רוחב:  8 קילומטר
 גובה מרבי:  Savoia Peak
 נתונים מדיניים
 אוכלוסייה:  0
 על שם:  Carl-August Wiencke 
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהוינצקה(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהוינצקה(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיוינצקה(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיוינצקה
 
האי וִינְצְקֶה (באנגלית: Wiencke Island) הוא אי באורך 26 ק"מ ובין 3 ל-8 ק"מ לרוחב, ששטחו כ-67 קמ"ר, הדרומי ביותר באיים הראשיים של ארכיפלג פאלמר, בין האי אונוור מצפון לבין החוף המערבי של חצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.
תיאור

האי הטרשי מכוסה ברובו קרחונים, שלג וקרח. אי-אילו חלקות חוף קטנות וסלעיות משתרעות על צדדיו המערבי והצפוני של האי. במקומות אלה יש סיכוי למצוא עשבים, טחב ואזוב. על האי מתנשאים שלושה רכסי הרים, פסגת נמו, בגובה 864 מ', בצפון-מערב; פסגת ניפל בצפון-מזרח; ופסגת לואיג'י, שגובהה 1415 מ', בדרום-מערב האי. פסגת לואיג'י היא הנקודה הגבוהה ביותר על האי, אף כי מעולם לא נמדדה בשלמותה. איים קטנים יותר מקיפים את האי וינצקה, בהם האי ברייקווטר, בגובה 33 מטרים, במרחק 8 ק"מ צפונית לכף אסטרופ, הנקודה הצפונית ביותר על האי וינצקה. על החוף הדרום-מזרחי שוכנת פרסוט פוינט, שמורת ציפורים מיוחדת. סמוך לצד הדרום-מזרחי נמצא האי פריטיוף, בגובה 136 מ', המתחבר אל וינצקה בשרשרת של סלעים קטנים ואיונים. בקרבת כף וילמס, הקצה המזרחי של וינצקה, נמצאים איי בוב, שלושה במספר, שמוצאם געשי וגובהם המקסימלי 134 מ'.
היסטוריה > המאה ה-19

נראה שהאי התגלה לראשונה על ידי אדוארד בראנספילד מעל סיפון הדו-תורנית "ויליאמס" בינואר 1820, אם כי הוא כינה אותו כף. בשנת 1829 שייט מגלה הארצות קפטן הנרי פוסטר סביב האי. ב-1873 היה אדוארד דלמן הגרמני לאדם הראשון שירד אל האי והגדיר אותו בדיווחו "מקום בודד".
את שמו של האי נתנה לו המשלחת האנטארקטית הבלגית, 1899-1897, בראשות אדריאן דה ז'רלאש, להנצחת זכרו של קרל אוגוסט וינצקה, ימאי נורווגי שנפל מסיפון אוניית המשלחת וטבע ב-22 בינואר 1898.
היסטוריה > המאה ה-20

בריטניה הקימה בסיסים על האי דספשן ובמפרץ של האי הבריטי וינצקה בשנת 1944 ועוד בסיס במפרץ התקווה, ב-1945, לדיווחי מזג אוויר ושלילת אפשרות של פעילות הצי הגרמני. רק אחד משלושת הבסיסים הללו שרד, על האי גודיה, במפרץ של פורט לוקרוי, לחוף יוגלה פוינט, סמוך לקצה הדרום-מערבי של האי וינצקה.
מגדלור ארגנטינאי הוצב בשנת 1947 בקצה הדרומי של תעלת פלטייה על האי הסמוך דומר, וצריף מחסה נבנה במפרץ דוריאן בשנת 1957, מצפון לפורט לוקרוי. הסקר הבריטי באנטארקטיקה (BASׂ) הקים ב-1975 צריף היערכות, שנודע בשם מחסה דאמוי פוינט, סמוך למחסה הארגנטינאי, כדי שישמש בסיס למסלול נחיתה זמני על הקרח למטוסים, בעונת הקיץ. צריף זה הוצא משימוש ב-1995 וכיום הוא ניצב, לאחר שיפוץ ושיקום, כאתר היסטורי.
האי צולם מהאוויר על ידי משלחת הסקר האווירי של שטחי חסות איי פוקלנד בשנת 1956.
עוד תחנה מדעית, ("ילכו") הוקמה בשנת 1962 על ידי הצי הצ'יליאני במפרץ הדרומי של האי דומר. מחסה חירום נבנה ב-1957 באליס קריק, 150 מ' דרומית לאי גודיה על חופו המזרחי של האי, ואליו הצטרף כעבור שנתיים צריף גדול יותר, לשימוש צוות תחזוקה של אנטנה אלקטרומגנטית בתדר נמוך וציוד לקליטה מרחוק. שני הצריפים הללו פורקו בשנת 1996 עקב מצבם הרעוע, ואילו בסיס A באי גודיה שוקם ושופץ.
הערות שוליים

1 2  מידע גאוגרפי והיסטורי
↑  http://www.birdlife.org
1 2  ההיסטוריה של גילוי האי
| איים בארכיפלג פאלמר |
| --- | --- | --- |
| איים | אבוט • אולין • אומגה • אטא • אלפא • אלקה • אונוור • אפסילון • בראבנט • בוב • גאנד • גלארוס • דייוויס • דינק • דלתא • דרים • הארי • וינצקה • טאוור • למדא • לייז' • לקוואנט • פמפה |  |
| קבוצות איים | איי אומיקרון • איי טטראד • איי כריסטיאניה • איי מלכיור • איי סיגמא • איי פאי • איי פסי |  |
| איונים | סלע גריינדר |  |
השילוח (כתב עת ישראלי)

| --- | --- |

 מו"ל:  קרן תקווה 
 עורך ראשי:  שגיא ברמק
 תאריכי הופעה:  אוקטובר 2016 – הווה (כ־8 שנים) 
 שפה:  עברית
 מדינה:  ישראל ישראל
 hashiloach.org.il
 
השילוח - כתב עת ישראלי להגות ומדיניות הוא כתב עת מודפס בעל גרסה מקוונת היוצא לאור בירושלים בחסות המרכז לחירות ישראלית (לשעבר קרן תקווה ישראל). כתב העת ראה אור לראשונה באוקטובר 2016 והוא הופיע תחילה חמש פעמים בשנה, והחל מאמצע 2022 - ארבע פעמים בשנה. לכתב העת תפוצה של כמה אלפי מנויים, חלקם במסגרת מנוי על ספריית "שיבולת".
מאפיינים עיקריים

כל גיליון, בן כ-200 עמודים, כולל מאמרים העוסקים בסוגיות של הגות ומדיניות, לצד מאמרי ביקורת ורשימות אקטואליות קצרות. בין הנושאים המטופלים בו: מזרח תיכון ואסטרטגיה, כלכלה ומבנה המשק, זהות לאומית וסוגיות ממשל, ושאלות של משפחה, חינוך וחברה - לצד מאמרים בהגות יהודית וציונית. 'השילוח' שואף לקיים דיון מעמיק הפונה לקהל רחב. הקו הכללי של השילוח הוא שמרנות ליברלית.
גיליון טיפוסי של השילוח כולל כמה חטיבות. חטיבת "כיכר ציון" כוללת מאמרי דעה, ארוכים מן המקובל בעיתונות היומית, מאת חברי המערכת וכותבים אורחים, תגובות קוראים לגיליונות קודמים, ומדור "הכרוניקה" העוקב אחר סוגיות אקטואליות. לב הגיליון הוא חטיבת המאמרים הארוכים - כשישה מאמרים, רובם עשויים בסוגת המסה העיונית, בעניינים שונים של מדיניות והגות. החטיבה הסוגרת את הגיליון כוללת מדורים: "קלאסיקה עברית", ובו מונגש טקסט ישן ממיטב הכתיבה העברית, עם הקדמה וביאורים; שני מאמרי ביקורת ארוכים יחסית, בדרך כלל על ספרי עיון חדשים; מדור סקירות הספרים "קריאה ראשונה", מאת חברי המערכת, ומדורו של מבקר הספרות אריק גלסנר "קריאה שנייה" המציע מסה עיונית בתחום הספרות; והמדור "שיחה עולמית" הסוקר מאמרים בעיתוני העולם העוסקים בנושאים אקטואליים ועקרוניים שקוראי העיתונים הישראליים ממעטים להיחשף אליהם.
על פי תיאורו העצמי של כתב העת, המופיע בעמוד הגב שלו, כתב העת "מבקש להיות בית לכתיבה מעמיקה, רעננה ורחבת יריעה על כל מה שחשוב לנו כבני אדם, כיהודים וכציונים - מן השאלות הגדולות של הקיום האנושי בן זמננו ועד לדיון המושכל במדיניות הציבורית הראויה לישראל. 'השילוח' נועד להיות במה לדיון ללא מורא וללא משוא פנים, אך מתוך כבוד עמוק למורשת התרבותית של הציוויליזציה המערבית, ובמיוחד לזו שלנו, שמקורה בציון".