stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גבינה
תזונה ובריאות

ניתן לאכול גבינות טריות, מבושלות, עם מאכלים אחרים או לבדן. בחימום רוב הגבינות ניתכות ומשחימות, כתלות באחוז השומן בהן. גבינות עתירות שומן, כמו רקלט, ניתכות באופן חלק; ניתן להמס סוגים אחרים דרך הוספת חומצות או עמילן. תבשיל הפונדו, שבו יין משמש כמחמיץ, הוא דוגמה טובה לתבשיל המבוסס על גבינה מותכת. גבינות אחרות נעשות אלסטיות או נמתחות כשמחממים אותן, תכונה רצויה במאכלים כמו פיצה. ישנן מספר גבינות שאינן ניתכות במידה שווה, שומניהן נפרדים בעודן מתחממות ואף יש גבינות שמתקשות עוד יותר כשמחממים אותן, כמו הנולי וריקוטה.
גבינות הן מקור טוב לחלבון איכותי, אשלגן, סידן, זרחן, וויטמינים מקבוצת B. מומלץ לבחור בגבינות המכילות יותר סידן ופחות שומן ונתרן.
גבינות שונות זו מזו בתכולת הסידן שלהן: יש גבינות מועשרות וכאלה שאינן. בתוך כך, יש גבינות המכילות יותר סידן מאחרות באופן טבעי, כמו גבינת הריקוטה. ככלל, גבינות קשות מכילות לרוב יותר סידן מאשר גבינות רכות.
גבינות נבדלות ביניהן גם ברמות השומן (נעות בין אחוזים בודדים לעשרות אחוזים) והמלח (מטעם נייטרלי ועד מלוח מאוד).
בדרך כלל, גבינה מציעה כמות גדולה של סידן, חלבון וזרחן. תזונתית, גבינה היא פשוט חלב מרוכז: מנה של 30 גרם (כחתיכה אחת) של גבינת צ'דר מכילה כ-7 גרם חלבון ו-200 מיליגרם סידן. יש לצרוך כ-200 גרם של חלב כדי לקבל מידה דומה של חלבון וכ-150 גרם לקבלת מידה דומה של סידן. בגבינות בעלות אחוזי שומן גבוהים קיים שומן רווי בכמויות גבוהות.
מחקרים רבים הראו, שאכילת לפחות שלושה מוצרי חלב ליום עשויה להפחית את הסיכון למחלות עצם ושברים. חוקרים מייחסים את ההשפעה המיטיבה של מוצרי החלב לרכיבים התזונתיים המצויים בהם והתומכים בבניית העצם, בנוסף לסידן, כמו: חלבוני החלב, זרחן, מגנזיום, אשלגן, אבץ, ויטמין D וויטמין A. במחקרים נמצא כי צריכת מוצרי חלב עשויה להגן מפני מחלות לב בעיקר בזכות ההשפעה על גורמי הסיכון למחלות אלו (יתר לחץ דם, השמנה, וכולסטרול גבוה). במחקרים נוספים נמצא כי צריכת מוצרי חלב עשויה לסייע במניעת סוכרת מסוג 2. בנוסף, נמצא קשר בין צריכת מוצרי חלב וסיכון מופחת לפתח את התסמונת המטבולית, המהווה גורם סיכון הן למחלות לב והן לסוכרת מסוג 2. ארגון הלב האמריקני מעודד צריכה של מוצרי חלב דלי ומופחתי שומן, כחלק מ"תזונה בריאה".
תזונה ובריאות > הרכב תזונתי

להלן הרכבם התזונתי של מספר סוגי גבינה במנה של כ-28 גרם: כמות הפחמימות אינה כתובה כי, בדרך כלל, היא נעה בין אפס עד 2 גרם בלבד.
| גבינת צ'דר | קלוריות> גבינת צ'דר | שומן> גבינת צ'דר | שומן רווי> גבינת צ'דר | כולסטרול> גבינת צ'דר | חלבון> גבינת צ'דר | סידן> גבינת צ'דר |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| כמות | 114 | 9 גרם | 6 גרם | 30 מיליגרם | 7 גרם | — |
|  % מהצריכה היומית | — | 14 | 30 | 10 | — | 20 |
גבינת גאודה
| כמות | 101 | 8 גרם | 5 גרם | 32 מיליגרם | 7 גרם | — |
|  % מהצריכה היומית | — | 12 | 25 | 11 | — | 20 |
גבינת עיזים רכה
| כמות | 76 | 6 גרם | 4 גרם | 13 מיליגרם | 5 גרם | — |
|  % מהצריכה היומית | — | 9 | 21 | 4 | — | 4 |
גבינת "אמריקן" מעובדת
| כמות | 93 | 7 גרם | 4 גרם | 23 מיליגרם | 5 גרם | — |
|  % מהצריכה היומית | — | 11 | 21 | 8 | — | 16 |
סוגי גבינה

החלוקה העיקרית של גבינות היא בין גבינות בשלות (קרי שעברו תהליך הבשלה) וגבינות טריות. בנוסף, ניתן לחלק את סוגי הגבינה השונים על פי פרמטרים רבים נוספים: סוג החלב ממנו עשויה הגבינה, דרגת הקושי של הגבינות, משך זמן ההתיישנות שלהן, חומרים שונים המוספים לגבינות, ארץ המוצא של הגבינה ועוד. להלן רשימה חלקית של סוגי גבינות.
סוגי גבינה > גבינות טריות

גבינות טריות, או לבנות, הן גבינות שלא עברו תהליך הבשלה. גבינות אלו מכילות על פי רוב בין 1/2% ל-30% שומן, ולעיתים מכילות תוספות כגון פירות, אגוזים, דגנים, ירקות או תבלינים. גבינות אלו נמכרות לצרכן באריזות חד פעמיות, בדרך כלל ארוזות מראש – האריזות הנפוצות הן של 250 ו-500 גרם.
סוגי גבינה > גבינות טריות > גבינות טריות למריחה

גבינות אלו בעלות מרקם של משחה, וניתנות למריחה.
דוגמאות לגבינות למריחה:
גבינה לבנה למריחה
גבינת שמנת
לַבָּנֵה
מסקרפונה – גבינה מתוקה ורכה במיוחד
קוטג'
ריקוטה
סוגי גבינה > גבינות טריות > גבינות מלוחות

אלו הן גבינות בעלות מרקם קשה למחצה, המכילות לפחות 2% מלח בישול במשקלן. גבינות מלוחות מכילות בדרך כלל בין 1/2% ל-24% שומן. דוגמאות לגבינות אלו:
גבינה צפתית
גבינה בולגרית
פטה (ברומניה קרויה "טלמיה")
חלוּמי – מוצאה מקפריסין, ניתנת לטיגון ולצלייה בגריל
סוגי גבינה > גבינות בשלות

גבינות בשלות הן כאמור גבינות אשר עברו תהליך הבשלה. לגבינות אלו אורך חיים ארוך יחסית, לעיתים אף ארוך מאוד. לרבות מגבינות אלו טעם וריח עז, ובשל תהליך ההכנה הארוך עלותן לצרכן גבוהה מזו של גבינות טריות.
סוגי גבינה > גבינות בשלות > גבינות עובש

גבינות להן מוסיפים מיני עובש המעניקים לגבינה ריח חריף וטעם ייחודי.
ישנן שתי קבוצות עיקריות של גבינות עובש: גבינות עובש לבן, להן מוסיפים עובש מהסוג penicillium candidum או Penicillium Camemberti, המעניק לגבינה ציפוי לבנבן אופייני ומרקם רך, כמו בברי ובקממבר; וגבינות כחולות, להן מוסיפים סוגי עובש המעניקים לגבינה גידים בעלי צבע כחול וטעם ייחודי, כמו גורגונזולה (מתוקה או פיקנטית), סטילטון, רוקפור ודנית כחולה.
סוגי גבינה > גבינות בשלות > גבינות קשות וחצי קשות

גבינות שעברו תהליך התיישנות עד לקבלת מרקם מוצק. קושי המרקם תלוי במשך ההתיישנות של הגבינה, ולעיתים אותו סוג גבינה נמכר בכמה דרגות קושי (ובפועל, התיישנות) שונות.
דוגמאות לגבינות קשות:
אדם (הולנדית)
אמנטל (שווייצרית)
גאודה (הולנדית)
פקורינו (איטלקית)
פרמזן (איטלקית)
צ'דר (אנגליה)
קשקבל (איטלקית)
גרוייר (שווייצרית)
קונטה (צרפתית)
טום
סוגי גבינה > גבינות מותכות

גבינות מותכות הן גבינות שעברו חימום בטמפרטורה גבוהה. לגבינות אלו מרקם רך ואחיד. לעיתים קרובות הן נמכרות באריזות שצורתן משולשים.
סוגי גבינה > גבינות צאן

ייצור גבינות מחלב צאן – מכבשים ומעיזים, נעשה בדרך כלל במחלבות קטנות. החלב מובא אליהן על ידי מגדלי צאן מהסביבה הקרובה או שנחלב רק על ידי בעל הדיר המקים מחלבה ביתית ליד דירו. הן הייצור והן השיווק נעשה על ידי בעל הדיר ובני משפחתו. יש אפיון לסוגי הגבינות בהתאם למקום גידול הצאן, כמו ליד מרעה טבעי, התמחות בעל הדיר בייצור גבינות ומספר הבהמות בדיר הקובע את רמת ההתמחות שניתן להשיג בייצור הגבינות.
תחליפי גבינה

יש צמחונים הנמנעים מלאכול גבינות שיוצרו באמצעות אנזים הגבנה שמקורו בבעלי חיים. טבעוניים לא אוכלים מוצרי חלב, אלא "תחליפים" המדמים מרקם של גבינה שמקורם בצומח. תחליפים אלו עשויים בדרך כלל מסויה או מאגוזים שונים.
אנשים הסובלים מאי-סבילות ללקטוז או אלרגיה לחלב, כמו גם צמחונים וטבעונים, המעוניינים להחליף גבינה בבישול, משתמשים בתחליפים כמו שמרי בירה (באנגלית נקראים גם nutritional yeast) – שמרים לא פעילים, הנמכרים כפתיתים דקים או כאבקה בחנויות טבע. שמרי הבירה עתירי ויטמינים מקבוצת B, אך לא B-12, כפי שחשבו בעבר; יש בהם מינרלים רבים, כגון ברזל, אשלגן, אבץ וזרחן. לשמרי בירה יש מרקם וטעם של גבינת פרמזן, ונהוג להשתמש בהם באמצעות בזיקה על סלטים או תבשילים (כגון פסטות, מאכלי אורז ועוד). ניתן להכין גם ממרח שמרי בירה, שאותו אפשר למרוח על לחם או להשתמש בו כרוטב. שמרי בירה משמשים גם להקרמה של תבשילים וניתן להוסיפם לקציצות ולתבשילים שונים, אם כי חלק מהרכיבים התזונתיים שבשמרים נהרסים בבישול.
כשרות וחלאל

ביהדות אסורה אכילת גבינה, ככל מוצרי החלב, עם מוצרי בשר.
ביהדות ובאסלאם, חוקי הכשרות והחלאל אוסרים את אכילת גבינה שיש בה אנזים הגבנה מבעלי חיים אסורים או בעלי חיים שלא נשחטו כהלכה. שתי הדתות מקבלות אנזימי הגבנה ממקורות שאינם מן החי, אם כי יש דעות בהלכה שאפילו אנזים הגבנה מהחי עובר תהליך שלחלוטין משנה את הרכבו ולכן יהיה כשר. בניגוד לחלב שחלבו גוי, שבו חששו חז"ל מעירוב של חלב בהמה טמאה בתוך החלב הכשר, בגבינה לא חששו חז"ל לכך מפני שחלב בהמה טמאה אינו מתגבן.
ראו גם

גבינה לבנה
עוגת גבינה
תסיסה
תסיסה לקטית
שמרי בירה
סכין גבינה
הערות שוליים

↑  הגבינה שחוגגת 3,500 שנה, באתר התולעת
↑  ספר'"`UNIQ--nowiki-00000002-QINU`"'איוב,'"`UNIQ--nowiki-00000002-QINU`"'פרק'"`UNIQ--nowiki-00000002-QINU`"'י','"`UNIQ--nowiki-00000002-QINU`"'פסוק'"`UNIQ--nowiki-00000002-QINU`"'י'.
↑  ספר'"`UNIQ--nowiki-00000004-QINU`"'שמואל א','"`UNIQ--nowiki-00000004-QINU`"'פרק'"`UNIQ--nowiki-00000004-QINU`"'י"ז,'"`UNIQ--nowiki-00000004-QINU`"'פסוק'"`UNIQ--nowiki-00000004-QINU`"'י"ח.
↑  איתי נבו, ‏גבינה בת 7,500 שנה, באתר "הידען", 14 בדצמבר 2012
↑  Prehistoric cheese-making ability discovered in pottery by Polish archaeologists
1 2  Richard P. Evershed et al., Earliest date for milk use in the Near East and
southeastern Europe linked to cattle herding, Nature 2008
↑  לאכול כמו הומרוס, או איך מכינים גבינה מתאנים, wordpress.com
↑  טובה דיקשטיין, יוסי גנוסר, גיא שטיבל, גבן גיבן גבינות - ממתי? הגבינות בארץ ישראל בעת העתיקה, באתר עת-מול 258, ‏2018
↑  '"`UNIQ--nowiki-0000000B-QINU`"'גילי מלניצקי,'"`UNIQ--nowiki-0000000C-QINU`"'להכניס את התנ"ך לתוך סיר - ולערבב, באתר TheMarker‏, 3 בנובמבר 2017
↑  ת.י. 115 גבינות לבנות רכות, 1992
↑  ת.י. 1361 - גבינות מלוחות, 2002
↑  שולחן ערוך,'"`UNIQ--nowiki-00000011-QINU`"'יורה דעה, סימן קט"ו, סעיף ב'.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007285077305171  BnF: cb119348746 (data)  GND: 4029176-5  LCCN: sh85022845  NARA: 10640210  NDL: 00573131  NKC: ph116388 
חריץ טום
הכנת גבינות במפעל
בארוחות חגיגיות נהוג להגיש גבינות קשות על קיסמים.
גבינות מסוגים שונים במרכול
גבינת ברינדזה מרוחה על פרוסת לחם
גבינת ריקוטה תוצרת בית
גבינת לבנה של תנובה לייצוא
גבינת גורגונזולה ועליה נימי עובש
גבינת צ'דר, גבינה קשה
גבינת עיזים תוצרת מחלבת סוסיא, ישראל
שמרי בירה לבישול
אלכסנדרה צ'אבס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 במאי 2001 (בת 23) קיימברידג', אונטריו, קנדה קנדה
 מדינה:  קנדה 
 השכלה:  תיכון וירטואלי 
 תקופת הפעילות:  מ-2016
 עיסוק:  שחקנית   רקדנית
 www.alexandrachaves.com
 
אלכסנדרה צ'אבס (באנגלית: Alexandra Chaves; נולדה ב-9 במאי 2001) היא רקדנית ושחקנית קנדית.
ראשית חייה

צ'אבס הלכה לבית הספר התיכון הקתולי סנט בנדיקט לפני שלמדה בתיכון וירטואלי כדי להכיל את קריירת הטלוויזיה שלה. בגיל 12, היא אובחנה עם הפרעת קצב לב שגרמה לה לקחת הפסקה של תשעה חודשים מריקוד.
קריירה > התחלת הקריירה ו"נולדו לרקוד"

בשנת 2011 זכתה צ'אבס בתואר מיני מיס דאנס קנדה. היא גם הייתה חברה בצוות ההיפ הופ הצעיר של טורונטו ראפטורס והייתה חלק מהתוכנית המקצועית של בית הספר הלאומי לבלט של קנדה. בשנת 2016, צ'אבס הצטרף לסדרת הטלוויזיה "נולדו לרקוד" בעונתה הרביעית של הסדרה. בסדרה היא מגלמת את פייפר, אחותו הקטנה של ג'יימס. בשנת 2017, צ'אבס סיירה בבריטניה עם שאר השחקנים של "נולדו לרקוד" כחלק מסיבוב הופעות של ערוץ דיסני. בשנת 2019 היא סיירה שוב והופיעה באוסטרליה, ניו זילנד ובריטניה יחד עם צוות השחקנים של "נולדו לרקוד".
קריירה > פרויקטים נוספים

בשנת 2024 היא החלה לשחק בסדרה "סופר גיקית" של נטפליקס בתפקיד מילי.
חיים אישיים

בשנת 2018, צ'אבס אובחנה עם קוליטיס כיבית.
פילמוגרפיה

| שנה | פרויקט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2016–2024 | נולדו לרקוד | פייפר | תפקיד ראשי (עונות 4–8), תפקיד אורח (עונה 9); 121 פרקים |
| 2018 | אן עם הצמות | חברת מקהלה | פרק: "I Protest Against Any Absolute Conclusion" |
| 2019 | המכשפה הטובה | אלכס | פרק: "The Honeymoon" |
| 2019 | לכוד: סיפור אלכס קופר | דניאלה לופז | סרט טלוויזיה |
| 2024 | סופר גיקית | מילי |  |
הערות שוליים

↑  "Student Spotlight: Alexandra Chaves". www.virtualhighschool.com. 16 ביולי 2019. נבדק ב-7 באפריל 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Doucet, Bill (18 בפברואר 2016). "Chaves takes The Next Step with career". CambridgeTimes.ca (בCanadian English). נבדק ב-7 באפריל 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Mini Miss Canada". Cambridge Times. 14 ביולי 2011. נבדק ב-7 באפריל 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Hill, Valerie (7 ביוני 2017). "Five triple-threat dance students from Kitchener catching the attention of talent agents". Niagara Falls Review. נבדק ב-7 באפריל 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Panjwani, Radhika (1 בנובמבר 2017). "Family Channel's 'The Next Step' brings star power to Brampton school". Brampton Guardian. נבדק ב-7 באפריל 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "The Next Step stands up to bullying". Global News (באנגלית). 24 בספטמבר 2018. נבדק ב-7 באפריל 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Ritchie, Andy (30 במאי 2017). "The Big Ticket: Stars Of The Next Step, Backstage & The Lodge Team Up For Epic UK Show". LNTV. נבדק ב-7 באפריל 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Yates, Jonathan (22 במאי 2017). "Disney Channel's The Big Ticket announces first ever UK tour". getwestlondon. נבדק ב-7 באפריל 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Chaves, Alexandra (2021-03-08). "OPINION | Pandemic robbing many young women worldwide of their education". CBC (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2021-03-20.
↑  "Alexandra Chaves: Learning to live with inflammatory bowel disease". Crohn’s and Colitis Canada. נבדק ב-2024-04-25.
המאוים

"המאוים - הבעתה" (מתורגם גם: האלביתי ; בגרמנית: Das Unheimliche, באנגלית: The Uncanny) הוא מושג פרוידיאני עבור משהו שיכול להיות מוכר, אך בו-זמנית גם זר, והתוצאה של כך היא תחושה של זרות לא-נוחה.
משום שהמאוים הוא מוכר, אך זר, התופעה יוצרת לעיתים קרובות דיסוננס קוגניטיבי אצל הסובייקט החווה בשל אופיו הפרדוקסלי של להיות נמשך ובו-זמנית גם נדחה על ידי האובייקט. דיסוננס קוגניטיבי זה מוביל פעמים רבות לדחייה על הסף של האובייקט, משום שהסובייקט מעדיף שלא להתמודד עם התופעה.
היסטוריה > ארנסט ינטש

המושג זוהה לראשונה על ידי ארנסט ינטש במאמר משנת 1906, על הפסיכולוגיה של המאוים. ינטש מגדיר את המאוים כהיות תוצר של "אי הוודאות האינטלקטואלית; כך שהמאוים ימשיך להיות תמיד, כפי שהיה בעבר, דבר שהסוביקט אינו מודע לו. ככל שהאדם יתמצא טוב יותר בסביבתו, כך תפחת הנכונות שלו להתרשם מן המאוים לגבי האובייקטים והאירועים הסובבים אותו, ומרחיב על השימוש בו בעולם הבדיוני.
ינטש מזהה את הסופר הגרמני א.ת.א. הופמן כסופר אשר משתמש בתופעת המאוים בעבודתו, במיוחד בסיפור "איש-החול", שבו מופיעה דמות של בובה בעלת תכונות אנושיות בשם אולימפיה.
היסטוריה > זיגמונד פרויד

הקונספט של המאוים הורחב בהמשך על ידי זיגמונד פרויד במאמרו משנת 1919, "Unheimlich", שנשען, בין השאר, על עבודתו של הופמן (שפרויד מתייחס אליו כאל אמן "תחרות של המאוים בספרות"). עם זאת, הוא מותח ביקורת על טענתו של ינטש כי אולימפיה היא מרכיב מאוים מרכזי בסיפור. במקום זאת, פרויד מצביע על אלמנט שונה לחלוטין בסיפור – "הרעיון ששודדים למישהו את העיניים", וטוען שזהו ה"מופע היותר מרשים של מאוימות" בסיפור.
ראו גם

דז'ה וו
לקריאה נוספת

זיגמונד פרויד, מעשה היצירה בראי הפסיכואנאליזה : על ההשפלה של חיי האהבה ומסות אחרות, (תרגום: אריה בר ; עריכה מדעית: ח. אורמיאן), תל אביב : הוצאת דביר, תשמ"ח 1988.
שיר אלוני, הבית האלמן : ביטויי המאוים ביצירתה של דוריס סאלסדו, עבודת דוקטור, האוניברסיטה העברית, ירושלים, 2006.
הערות שוליים

↑  זיגמונד פרויד, האלביתי, תרגום: ד"ר רות גינזבורג, תל אביב: רסלינג, 2012.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007516764905171  LCCN: sh2010000068
מכשפה

מכשפה, הנרי פוסלי
מכשפה, קרל שפיצווג
מכשפה היא אישה העוסקת בכישוף. לפי אמונות עממיות, למכשפה כוחות מאגיים והיא משתמשת בהם בדרך כלל כדי להזיק לבני אדם. לעיתים היא יוצרת בריתות עם שדים ועם השטן. במהלך ההיסטוריה נרדפו נשים רבות בחשד לכישוף. נשים מכשפות מהוות מוטיב שכיח באגדות עם.
מכשפות בהיסטוריה

במערב היוו המכשפות לעיתים קרובות איום על השלטון והסמכויות המקומיות, הדתיות והמדעיות. פרקטיקות אחדות הקשורות לצמחי מרפא שויכו לעיסוק בכשפים, ביניהם צמחים עם השפעות פסיכואקטיביות. נשים שהואשמו בכישוף נרדפו והוצאו להורג על ידי סמכויות אלו. באנגליה, בימי הביניים, נשים נשרפו והועלו על המוקד במסגרת ציד מכשפות. הכנסייה הקתולית בתקופת ימי הביניים רדפה בעיקר נשים, ובמיוחד נשים לא נשואות – רווקות, גרושות ואלמנות – והאשימה אותן בכישוף. לנשים אדומות שיער היה סיכוי גבוה להיחשב כמכשפות. עד היום "ציד מכשפות" הוא ביטוי שמתאר האשמה חסרת בסיס, רדיפה ומשפט לא הוגן.
המכשפות הואשמו בין היתר בגרימת עקרות, פגיעה ביבולים, גרימת מחלות ומוות, פיתוי, שינוי צורה ויצירת קשרים עם השטן.
ציד המכשפות היה קטן יחסית בימי הביניים. הרדיפה תפסה תאוצה בתחילת המאה ה-15, עם תום ימי הביניים ותחילת הרנסאנס. חוקרים רבים מייחסים את ראשיתה הממוסדת לבולה שהוציא אינוקנטיוס השמיני, שצורפה בשנת 1487 לספרו של הנזיר הגרמני היינריך קרמר, "פטיש המכשפות". "שמענו בצער", כתב אינוקנטיוס, "על גברים ונשים המוסרים עצמם לשדים ומבצעים מעשי כישוף המזיקים לאדם, לחיות המשק ולכל תנובת השדה".
בראשית העת החדשה חל היפוך מגמה, במובן מסוים, בגישה המסורתית הרשמית של הכנסייה כלפי מכשפות. אם הכרזות רשמיות בימי הביניים הגדירו את האמונה בקיומן של מכשפות כמינות וכפירה, החל מסוף המאה ה-15 נטען שמי שמסרב להכיר בקיומן של המכשפות כמשרתות השטן - הוא האשם במינות.
ציד המכשפות החל בגרמניה ובאיטליה[דרוש מקור], והתפשט ברחבי מערב אירופה וגם ביבשות אחרות. מספר מקרי המוות כתוצאה מהציד מוערך ב-40,000 עד 100,000. בשנת 1692 התרחש ציד המכשפות בסיילם שבמסצ'וסטס ומימה רנאר נשפטה בסאו פאולו[דרוש מקור]. בשנת 1735 נאסר ציד מכשפות בחוק האנגלי. אנה גולדי נשפטה בשווייץ בשנת 1782 ונידונה למוות. בשנת 2008 היא זוכתה מאשמה.
מכשפות בהיסטוריה > במאה ה-20

על רקע מלחמת העולם השנייה השלטונות בבריטניה החלו לפעול נגד נשים שטענו שהן מדיום וערכו סיאנס.
בינואר 1944 הלן דאנקן (אנ') שהייתה סקוטית שעבדה כמדיום, נעצרה על רקע ביצוע סינאנס. לאחר בחינת מספר עבירות של מרמה היא נשפטה לבסוף באפריל של אותה שנה באשמת כישוף על בסיס חוק איסור הכישוף מ-1735. (אנ') השלטונות שמו לב לפעילותה בגלל חשיפת פרטים על טביעת האוניה הבריטית HMS Barham (אנ') ב-1941, שהצי המלכותי הבריטי ניסה להסתיר מידיעת האויב והציבור. דבר זה יצר מבוכה וחשש בקרב הצי המלכותי הבריטי. היא הורשעה ונידונה ל-10 חודשי מאסר. ג'יין יורק (אנ') הייתה מדיום נוסף בבריטניה והיא הייתה האשה האחרונה שהורשעה בכישוף בספטמבר 1944. היא נקנסה ב-5 דולר והבטיחה לא לעסוק יותר בסיאנסים.
המכשפות בדתות > ביהדות > במקרא

התורה אוסרת על כישוף: ”לֹא יִמָּצֵא בְךָ מַעֲבִיר בְּנוֹ וּבִתּוֹ בָּאֵשׁ קֹסֵם קְסָמִים מְעוֹנֵן וּמְנַחֵשׁ וּמְכַשֵּׁף” ואף גזרה עונש מוות על העוסקים בו, כנאמר: ”מְכַשֵּׁפָה לֹא תְחַיֶּה”. המפרשים מציינים כי "דיבר הכתוב בהווה", כלומר הפסוק נקט לשון נקבה בהקשר זה, מכיוון שרוב העוסקים בתחום היו נשים, אך הן האיסור והן הענישה שווים גם כשמדובר בגברים. ישנה עוד פרשנות נפוצה פחות ומקובלת פחות במגזר האורתודוקסי, ועל פיה נקט המקרא בשם עצם קיבוצי ("מכשפה" - כלל המכשפים, כמו "דגה" - כלל הדגים). טעמים שונים ניתנו לאיסור, ביניהם הרחקה מעבודה זרה (הכישוף היה חלק מהדתות הפגניות) כמו כן נחלקו הדעות בשאלה האם התורה אסרה על הכישוף מכיוון שהוא ממשי ומסוכן, או שמא בדיוק להפך – משום שאין בו ממש.
בספר שמואל נודע לקורא בעקיפין, דרך דבריה של בעלת האוב, על הרג מכשפות שנעשה בידי שאול המלך.
בספר נחום כתוב: ”מרוב זנוני זונה טובת חן בעלת כשפים, המוכרת גויים בזנוניה ומשפחות בכשפיה”. כאן יש קישור בין פיתוי מיני לכשפים.
המכשפות בדתות > ביהדות > במשנה

במסכת אבות כתוב: ”מרבה נשים – מרבה כשפים”. האמירה הזו היא חלק ממספר אמירות המדריכות את האדם כיצד ראוי להתנהג בעולם. כאשר מספר נשים מתגוררות בבית אחד, יהיו שם יותר כשפים. ייתכן ומדובר בכשפי פיתוי בין נשים המתחרות על לב הבעל.
המכשפות בדתות > ביהדות > במדרש

במכילתא דרבי שמעון בר יוחאי נאמר ”רוב כשפים בנשים” רוב מי שעסק בכישוף בתקופה ההיא היו נשים. במדרש שנמצא בגניזה הקהירית ישנו תיאור "נשיכת" אישה רעה כהורגת. בכך מייחסים כוחות מאגיים שליליים לאשה רעה שפגעה בגבר, כך שזה כהרג בעבורו.
המכשפות בדתות > ביהדות > בתלמוד

המשנה במסכת סנהדרין (ו, ה) מזכירה את שמעון בן שטח שתלה שמונים נשים באשקלון ביום אחד; בניגוד לכלל האומר שאין תולים אישה שמתה בבית דין, ובניגוד לכלל שאין בית דין דן שני אנשים ביום אחד. דברים אלו נעשו כהוראת שעה.

בתלמוד הירושלמי נאמר שאותן שמונים נשים היו מכשפות, ומסופר בצורה ארוכה על הרקע של הסיפור ועל דרך תפיסתן.
על פי מסכת סנהדרין השם מכשפה הוא מלשון נוטריקון של המילים ״מכחישה פמליא של מעלה״ - כלומר, בגלל כוחות הכישוף של אותה מכשפה היא פועלת ליצור עיוות ושינוי המציאות שנקבעה לאותו אדם מהשמיים.
הגמרא במסכת סוטה מזכירה מכשפה יהודיה בשם יוחני בת רטיבי, אשר לפי הפרשנים, הייתה מעכבת לידות של נשים בעזרת כישופיה.
ישנם מספר מקורות המתארים עד כמה מעשי הכשפים היו נפוצים בקרב בנות ישראל.
במסכת עירוביןנאמר כי צריך להרים מאכלים (מאפים) מהקרקע, אך בתקופתו של רשב"י בה בנות ישראל עסקו הרבה בכשפים, יש חשש שהמאכל מכושף ויכול להזיק למי שירים אותו.
במסכת פסחיםכתוב שאם שתי נשים יושבות בפרשת דרכים, כל אחת בצד אחר של השביל, ופניהן זו מול זו, הן כנראה עוסקות בכשפים. כדי להתחמק מהשפעתן הרעה יש לערוך טקס מסוים, ולהגיד משפט המזכיר שמות שדים.
קטע נוסף המתאר את הנשים כמכשפות מופיע במסכת ברכות: אדם שיצא מחוץ לכרך, לעיר הגדולה, והריח ריח בשמים לא מברך אם יש רוב לעובדי כוכבים, מפני שקיים סיכוי רב שהבשמים הם קטורת לצורכי כישוף, ואסור ליהנות מעבודה זרה. אם מדובר על מקום בו יש רוב דמוגרפי לישראל יש מחלוקת בדבר, ר' יוסי טוען שעדיין אסור לברך מפני שבנות ישראל שותפות לפולחן הקטורת לצורכי כישוף. כאן רואים זיהוי בין עבודה זרה לכישוף.
במסכת גיטיןמובא סיפור על רב עיליש ובנותיו של רב נחמן, שנלקחו בשבי. רב עיליש מבחין כי הנשים בוחשות בקדריה בידיהן ולא נכוות. מאחר ששמע שאינן מעוניינות לחזור לביתן ולהתחתן עם יהודים, הסיק כי הסיבה שהן לא נכוו היא לא נס שנעשה להן בשל צדיקותן, אלא שהן עוסקות בכשפים.
סיפור נוסף במסכת סנהדרין מתאר חכם בשם ינאי שהלך לפונדק. בפונדק נתקל במכשפה שהגישה לו אוכל מכושף. הוא חשד בה ונמנע מלאכול, והאכיל את המכשפה באוכל מכושף משלו. המכשפה הפכה לחמור, והוא רכב עליה בדרכו לשוק. חברתה של המכשפה ביטלה את הכישוף, וכך ראו כל אנשי העיר את החכם רוכב על אישה באמצע השוק.
לוינסון רואה בכישוף ובמכשפות דמות הפוכה לדמותו של החכם היהודי, על אף שלעיתים שני הצדדים משתמשים במעשי כישוף.
תיאור חיצוני של המכשפה בפולקלור

ישנם שני סוגים שונים (ואף מנוגדים) של תיאורי מכשפות:
בחלק גדול מן האגדות מתוארות מכשפות כנשים זקנות לובשות שחורים, חובשות מצנפת מחודדת ורוכבות על מטאטא. חלק מהמכשפות מתוארות כבעלות שיניים מרקיבות, שיער שחור מתולתל, אף עקום ולעיתים קרובות מוארך, ופנים מקומטות. חלקן מתוארות בתור מפלצת-נחש או דרקון ומקושרות לצבעים הירוק והשחור. המכשפה מתוארת לרוב כקניבלית או כזקנה בודדה. מקום מגוריהן של המכשפות מתואר כבקתה עזובה ביער או בטירה אפלה. הרחק ממוקדי השלטון והדת, ובכך אפשר לראות בכך קריאת תיגר על החברה ומרידה במוסכמותיה. תיאור המכשפה בצורה כזאת נפוץ במיוחד במעשיות ובאגדות ממקור מזרח אירופי (ראו גם: באבה יאגה) ומערב אירופאי (אניס השחורה), וכן בחלק מהמקורות המרכז-אירופיים כגון סיפורי האחים גרים.
חוקרים מודרניים טוענים שתיאור זה של המכשפה כזקנה בודדה ללא משפחה, מכוערת ומרושעת (גם אם חזקה ועצמאית), כניגוד לגיבורה שמצאה אהבה והתחתנה עם נסיך - נועד לשכנע נשים להתחתן[דרוש מקור]. לעיתים המכשפה מתגוררת עם עוד מכשפות (coven) ובכך שוב יש שבירה של מוסד המשפחה המקובל באותה תקופה.
מתיאור זה נובע השימוש במלה "מכשפה" בלשון הדיבור ככינוי גנאי לאשה מכוערת ודוחה במיוחד, ולעיתים קרובות גם מרושעת.
במקרים מסוימים המכשפה מתוארת כמי שיש לה שדי ברזל, או שדיים המפיקים רעל. במקרים רבים המכשפה אוכלת ילדים קטנים. המכשפה מוצגת כדמות לא אמהית, במקום ללדת ולהזין תינוקות, היא מכניסה לתוכה ילדים, ושדיה מפיקים רעל במקום חלב אם.
לעומת זאת, קיים תיאור נגדי של מכשפה כאשה צעירה (או בעלת יכולת קסם לקיים נעורים נצחיים), יפהפייה ובעלת קסם ומשיכה מינית שגברים אינם מסוגלים לעמוד בפניה, מעין ארכיטיפ קדום של פאם פאטאל. שתי דמויות מפורסמות של מכשפות מסוג זה הן קירקה בה נפגש אודיסאוס במהלך נדודיו ומורגן לה פיי, אחותו של המלך ארתור שעמה קיים יחסים של גילוי עריות ומאוחר יותר הפכה (בחלק מהסיפורים) לאויבתו בנפש.
ישנן גם דמויות של מכשפות המחברות את שני הדימויים גם יחד – כלומר, בכוח הקסם עוברות מדמות צעירה ויפהפייה לזקנה ומכוערת ובחזרה. גם דמות כזאת מופיעה בסיפורי המלך ארתור, כאשר נתקל בה האביר סיר גאווין, אחד החשובים באבירי השולחן העגול. מעבר בין הדימויים נמצא גם במעשיה "שלגיה ושבעת הגמדים", כאשר המלכה משנה את צורתה מאישה צעירה ויפה לרוכלת זקנה. לעיתים המכשפה שומרת על נעוריה ויופייה באמצעות ניקוז אנרגיית החיים מצעירים וצעירות, אותם היא מפתה.
מכשפות בפסיכואנליזה

לדעת ברונו בטלהיים, המכשפה, כדמויות שליליות נוספות, מציגה את הפחד מפני מבוגרים סמכותיים בעלי השפעה על הילד. הילד צריך לקבל ביטחון במבוגר שתמיד יגן עליו, וכשזה לא מתרחש, לילד קל יותר 'לפצל' את דמות ההורה לדמות 'טובה' ודמות 'רעה'. לא אחת המכשפה היא האמא החורגת, לאחר שהאמא הטובה מתה. כך הילד מפצל את הרגשות הסותרים שהוא חש כלפי אמו. לילד "טוב" אסור לכעוס ולייחס לאמו תכונות שליליות, וכעסים אלו מופנים כלפי המכשפות בסיפורים. במקביל, הדמויות השליליות מבטאות דחפים שליליים שאותם הילד צריך להדחיק. הרצון להיות רע ולפגוע באחרים עובר סובלימציה דרך המכשפות ודמויות שליליות נוספות.
מכשפות בתרבות המודרנית

בתרבות המודרנית מכשפות מופיעות לא אחת בספרים, סרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה שונות בתפקידים שונים. המכשפות הן נשים חזקות וקנאיות המשתמשות ביכולותיהן הקסומות לטובתן שלהן בסרטי אולפני וולט דיסני, המבוססים בחלקם על מעשיות האחים גרים. מנגד הקוסם מארץ עוץ, הן בספר והן בעיבודים הקולנועיים והטלוויזיוניים השונים, מציג מכשפות רעות לצד מכשפות (לרוב קוסמות) רוחשות טוב, המשתמשות בכשפיהן כדי לסייע לגיבורים להביס את הרעות.
לעיתים המכשפות אף הפכו לגיבורות ולדמויות חיוביות, שינוי שחל משנות ה-60 של המאה הקודמת – כך בסדרות טלוויזיה כגון מכושפות, בה המכשפות נלחמות כנגד הרוע, או סברינה המכשפה הצעירה, בה המכשפות מנסות להשתלב בחברה האנושית ה"רגילה". כך גם בספרים – סדרת הארי פוטר מציגה עולם רווי מכשפים וקוסמים, חלקם מנצלים הכשפים לטוב ואחרים לרע, וסדרת עולם הדיסק עוסקת לא אחת בשאלה מתי מכשפה "טובה" הופכת ל"רעה". במחזור כישור הזמן מוטיב חוזר הוא נשים המשמשות כמרפאות בכפרים ונחשדות בכישוף, בדומה לציד המכשפות של עולמנו אנו.
בספרו הנודע של ויקטור הוגו, הגיבן מנוטרדאם (1831), נידונה איזמרלדה הצוענייה לגזר דין מוות, בעלייה על המוקד, על היותה מכשפה.
בסרט "מונטי פייתון והגביע הקדוש" מוצג משפט של מכשפה המציג בצורה מגוחכת את הטיעונים הלוגיים ששימשו במשפטי מכשפות.
הספר "מרשעת" מציג את הסיפור "הקוסם מארץ עוץ" מנקודת מבטה של המכשפה "הרעה" מהמערב. בסיפור דמותה של המכשפה היא אחת הדמוית החיוביות היחידות.
ספר הילדים "טרמפ על מטאטא" מציג את המכשפה כדמות חיובית ונדיבה.