שחור (כישוף)
סוגי שחור > תקאף > טקס התקאף

קיימות מספר נוסחאות טקס בהן משתמשת האם לשמירת בתולי בתה, בהגיעה לגיל שש או שבע. נוסחה נפוצה המשותפת למוסלמים ויהודים: כשהבת מגיעה לגיל המקובל, פונה אמה למוסלמית בעלת נול וקובעת עמה מועד שבו תסתיים אריגת שטיח או שמיכה. במועד זה מוסרת האם למוסלמית סוכר ומפשיטה את בתה, קושרת מטפחת סביב עיניה, רוחצת אותה סביב הנול ובאותה שעה מעלה קטורת. היא מעבירה את הבת שלוש פעמים מתחת לנול ובפעם האחרונה מוציאה אותה ישר לחצר על מנת שהבת לא תראה את הנול. שבוע לפני חתונת הבת מביאה האם את אותו הנול לביתה ואם אפשר, גם את אותה מוסלמית בעלת המכשיר. האם רוחצת את ביתה מתחת לנול ומסרקת אותה. כל אותו זמן היא מבעירה קטורת, גופרית ודבק אמוני.
באזור הריף לוקחת האם סיכת ראש ביום בו באים לבקש את יד בתה. היא קוראת שלוש פעמים רצופות את שם הבת ואחר כך סוגרת את הסיכה על ראשה של בתה.
בדמנאת לוקחת האם מטחנת גרעינים הניתנת לפירוק ומחלקת אותה לשני חלקים. הבת עוברת בין שני חלקים אלו ואז אומרת האם: "מה תנחיל האד אלבנת חתא אלנהאר תנחיל האד ארחה", כלומר, בת זו תפתח רק ביום בו תפתח המטחנה. כדי לבטל את התקאף רוחצת האם את בתה ליד מטחנת הגרעינים ולאחר מכן נותנת לבתה לשתות מהמים שנאספו במטחנה. במשך כל הפעולה שורפים קטורת.
האם לוקחת שבע סיכות, מחממת אותן ומכניסה אותן לתוך שרף ריחני ואומרת: "מה תסיראח חתא איתסארחו האד ליבארי", כלומר, היא לא תהיה חופשייה עד שהסיכות תשתחררנה. ימים ספורים לפני החתונה, רוחצת האם את בתה, מבעירה קטורת גופרית ומתירה את הסיכות. נוסחה זו נפוצה בכפר תאחסאנט שבאטלס המערבי.
תקאף המבוצע שבוע לפני החתונה מתנהל כך: האם קוראת שלוש פעמים "הו שמחה!" ובכל פעם משיבה הבת "נעאם"(כן). לאחר מכן האם מכריזה "אנא רבאת שמחה בנת זוהרה פהאד אל חיכ" (אני סוגרת את שמחה בת זוהרה - שם האם, בקופסה זו). מיד לאחר אמירת דברים אלה היא סוגרת את הקופסה. באותו היום אם הכלה או החתן עושים את אותו תהליך לחתן. התקאף נגד הגבר, השולל ממנו את כוח הגברא, מבוצע נגד רצונו וללא ידיעתו.
על מנת לנקום באדם מסוים, הולכים ל"חכם" ומבקשים ממנו שיבצע את התקאף נגדו. ה"חכם" לוקח סכין וסוגר אותו תוך כדי אמירת הנוסחה והזכרת שם האדם שנגדו מכוון הכישוף. ה"חכם" כותב על הניצב של הסכין כמה שמות, ועל הלהב עצמו כותב את שם האיש שאותו מכשפים. לאחר מכן הוא מכניס את הלהב לתוך הניצב וקובר את הסכין על סף ביתו של האיש באומרו: "פלאן בן פלאן, אנא רבתאק. האד תקאף מה איתחאל חתה נחיל האד אסכין" (פלוני בן פלוני, אני סוגר אותך. התקאף יפתח רק כשאפתח סכין זה).
ה"חכם" לוקח פול, צובע אותו בכחול וחותך אותו לשניים. על כל חלק הוא כותב את שמו של האיש וגם שמות אחרים, עוטף את הפול בחתיכת בד וקושרה בחוט. את הפול טומן ה"חכם" על סף בית האיש, וכשהאחרון נכנס לביתו הוא אומר "קפאלתיק בהאד אל פולה, מה תחיל חתא אנהאר לי תחיל האדיק אל פולה" (אני סוגר אותך בפול זה. אתה תיפתח רק ביום שפול זה ייפתח).
לביצוע התקאף בבוז'אד וכן באזור הריף, די בכתיבת שמו של האיש על כלי אותו קוברים בפתח בית האיש וכן באמירת הנוסחה המתאימה בעברו את הסף.
הולכים ל"חכם" הכותב את שמו של האיש ושמות אחרים על ביצה. בזמן הכתיבה אומר ה"חכם": "להאד אל עיזרי איכון אתקאף" (לבחור הזה יהיה תקאף). קוברים את הביצה או שומרים אותה.
האדם המזיק משתדל לקרוא בשם אחד מבני הזוג בשעה שזה חוזר מטקס אחר שהתנהל מחוץ לבית. אם האחרון עונה, אומר האדם את הנוסחה, והחתן נהיה "מתקאף". בן הזוג יכול להשתחרר רק לאחר שימסור לאדם שביצע את התקאף ארבעה או חמישה ק"ג סוכר.
הולכים למכשף ומבקשים ממנו לבצע תקאף נגד מישהו. המכשף כותב נוסחה על נייר אותו טומנים בסף ביתו של האיש המכושף. על מנת להשתחרר חייב האחרון למסור עוגות וכסף לאיש האחראי לתקאף וכן להכין קטורת של דבק אמוני.
לשם עשיית תקאף לבעל לבל יקיים יחסים עם נשים אחרות, לוקחת האישה ביצה שהוטלה ביום חמישי ומסובבת אותה שלוש פעמים סביב ירכה הימנית. באותה ביצה היא משתמשת לשם הכנת עוגה שבעלה אוכל.