stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רמון גרוסו

רמון מורנו גרוסו (בספרדית: Ramón Moreno Grosso‏; 8 בדצמבר 1943 - 13 בפברואר 2002) היה כדורגלן ומאמן ספרדי ששיחק בעמדת החלוץ.
גרוסו שיחק לאורך כל הקריירה המקצועית בריאל מדריד, למעט חצי עונת השאלה במדי היריבה העירונית אתלטיקו. הוא שיחק 12 עונות במדי ריאל מדריד, זכה עמה בגביע אירופה לאלופות השישי בתולדות המועדון, וכן בשבע אליפויות ספרד ושלושה גביעים.
לאחר פרישתו נותר גרוסו בתפקידים מקצועיים שונים במערכת, בהם מאמן ריאל מדריד קסטיליה ועוזר מאמן הקבוצה הבוגרת. הוא נפטר בגיל 58 ממחלת הסרטן.
קריירה מקצועית

גרוסו הצטרף למחלקת הנוער של ריאל מדריד ב-1959, כשהיה בן 15. בעונת 1963/1964 החל את הקריירה המקצועית בקבוצת פלוס אולטרה, קבוצת הבת של ריאל מדריד, ששיחקה בטרסרה דיוויסיון (בזמנו הייתה הליגה השלישית, כיום הרביעית בהיררכיה). בחצי העונה הראשונה בקבוצה הפגין גרוסו יכולת גבוהה וממוצעי כיבוש מרשימים, עם 13 שערי ליגה ב-15 הופעות.
בינואר 1964, לאחר חצי עונה בליגה השלישית, הושאל גרוסו ליריבה העירונית של ריאל, אתלטיקו מדריד, ששיחקה בליגה הבכירה. בהופעת הבכורה שלו בקבוצה, שנערכה ב-12 בינואר, כבש גרוסו את השער שהשלים את המהפך של אתלטיקו בניצחון 2-1 על ריאל מורסיה. עד לסיום העונה החמיץ גרוסו ארבעה משחקי ליגה בלבד, ובסך הכול כבש שלושה שערי ליגה ב-12 הופעות ותרם להיחלצותה של אתלטיקו מקרבות התחתית. עם סיום משחקי הליגה חזר גרוסו מהשאלה אל הקבוצה הבוגרת של ריאל מדריד, והספיק לערוך שש הופעות במסגרת הגביע הספרדי, בהן כבש שלושה שערים, כולל בהפסד לאתלטיקו שסיים את דרכה של ריאל בטורניר.
בעונת 1964/1965, תחת המאמן מיגל מוניוס, היה גרוסו לשחקן ההתקפה המוביל של הקבוצה. כבר בעונתו המלאה הראשונה בקבוצה קבע גרוסו שיא קריירה אישי של 17 שערי ליגה, והיה למלך השערים של הקבוצה, שהתהדרה בשחקני התקפה בכירים כמו פרנץ פושקש, אמנסיו אמארו ופרנסיסקו חנטו. באותה עונה זכה גרוסו עם קבוצתו באליפות ספרד בפער ארבע נקודות מהיריבה העירונית אתלטיקו.
בעונת 1965/1966 שמר גרוסו על תואר מלך השערים של הקבוצה בליגה. ריאל הפסידה את האליפות אך זכתה בפעם השישית בתולדותיה בגביע אירופה לאלופות. גרוסו עלה בהרכב קבוצתו למשחק הגמר מול פרטיזן בלגרד. בדקה השבעים בישל גרוסו בכדור עומק מדויק את שער השוויון של אמנסיו, בדרך לניצחון 2-1 ולזכייה בתואר. בעונת 1970/1971 היה קרוב גרוסו לזכייה בתואר אירופי נוסף עם קבוצתו, שהעפילה לגמר גביע אירופה למחזיקות גביע. גרוסו פתח בהרכב בצמד משחקי הגמר מול צ'לסי, שהסתיימו בהפסד 3-2 בסיכום שני המפגשים.
גרוסו שיחק בקבוצה הבוגרת של ריאל מדריד במשך 12 עונות. הוא היה ידוע בחריצותו ותרומתו הרבה לקבוצה, שאף זיכתה אותו בכינוי אובררו (בספרדית: Obrero, העובד). גרוסו פרש ממשחק פעיל בסיום עונת 1975/1976, בגיל 32, לאחר שזכה עם קבוצתו בשבע אליפויות, שלושה גביעים וגביע אירופה לאלופות. לזכותו 265 הופעות ליגה במדי ריאל, בהן הוא כבש 54 שערים.
לאחר פרישתו נותר גרוסו בצוות המקצועי של הקבוצה, תחילה כמאמן במחלקות הנוער של המועדון. הוא התמנה למאמן ריאל מדריד קסטיליה בחציה השני של עונת 1986/1987 בליגת המשנה. בהמשך רשם הופעות בודדות כמאמן זמני הן בקבוצת המילואים והן בקבוצה הבוגרת, והיה בין היתר גם עוזר המאמן של הקבוצה הבוגרת של המועדון.
גרוסו הלך לעולמו ב-13 בפברואר 2002, בגיל 58, לאחר מאבק ארוך במחלת הסרטן. הוא הותיר אחריו אישה וחמישה ילדים. הגדולה שבהן, מריה אנג'לה, נישאה לשחקנה של ריאל מדריד לשעבר, פרנסיסקו יורנטה, אחיינו של פרנסיסקו חנטו, שותפו של גרוסו לחוליית ההתקפה בתחילת הקריירה.
קריירה מקצועית > נבחרת ספרד

גרוסו ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת ספרד ב-1 בפברואר 1967, במשחק החוץ מול טורקיה באצטדיון עלי סמי ין. הוא עלה בהרכב של המאמן דומנק בלמניה במשחק במסגרת מוקדמות יורו 1968, שהסתיים בשוויון 0-0. ארבעה חודשים אחר כך, ב-31 במאי של אותה השנה, כבש גרוסו בהופעתו השלישית את שערו היחיד במדי ספרד, בניצחון 2-0 על טורקיה במשחק השני בין השתיים במסגרת מוקדמות היורו. גרוסו פתח בהרכב בצמד המשחקים מול אנגליה שסיים את דרכה של ספרד במוקדמות היורו בשלב רבע הגמר.
בשנה שחלפה מאז ההדחה, הובילו את הנבחרת הספרדית מספר מאמנים עד למינויו של לאסלו קובאלה לתפקיד מאמן הנבחרת הקבוע ב-1969. המינוי סימן את שלהי הקריירה הבינלאומית הקצרה של גרוסו. תחת המאמן החדש, ערך גרוסו רק שתי הופעות כמחליף ב-1970, ולא שותף עוד במשחקי הנבחרת. בסך הכול ערך גרוסו 14 הופעות בינלאומיות, בהן כבש שער אחד.
תארים

גביע אירופה לאלופות (1): 1965/66
אליפות ספרד (7): 1964/65, 1966/67, 1967/68, 1968/69, 1971/72, 1974/75, 1975/76
הגביע הספרדי (3): 1969/70, 1973/74, 1974/75
סטטיסטיקות > מועדונים

| עונה | קבוצה | ליגה | בליגה> הופעות | בליגה> שערים | בגביע> הופעות | בגביע> שערים | באירופה> הופעות | באירופה> שערים | אחר> הופעות | אחר> שערים | סה"כ> הופעות | סה"כ> שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1963/1964 | פלוס אולטרה | ספרדהליגה הספרדית השלישית | 15 | 13 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 15 | 13 |
| 1963/1964 | אתלטיקו מדריד | ספרדליגת העל הספרדית | 12 | 3 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 12 | 3 |
| 1963/1964 | ריאל מדריד | ספרדליגת העל הספרדית | 0 | 0 | 6 | 3 | 0 | 0 | 0 | 0 | 6 | 3 |
| 1964/1965 | ריאל מדריד | ספרדליגת העל הספרדית | 28 | 17 | 4 | 2 | 5 | 4 | 0 | 0 | 37 | 23 |
| 1965/1966 | ריאל מדריד | ספרדליגת העל הספרדית | 29 | 11 | 2 | 1 | 8 | 2 | 0 | 0 | 39 | 15 |
| 1966/1967 | ריאל מדריד | ספרדליגת העל הספרדית | 24 | 10 | 5 | 2 | 4 | 1 | 1 | 0 | 34 | 13 |
| 1967/1968 | ריאל מדריד | ספרדליגת העל הספרדית | 26 | 3 | 8 | 0 | 7 | 2 | 0 | 0 | 41 | 5 |
| 1968/1969 | ריאל מדריד | ספרדליגת העל הספרדית | 25 | 3 | 2 | 0 | 2 | 0 | 0 | 0 | 29 | 3 |
| 1969/1970 | ריאל מדריד | ספרדליגת העל הספרדית | 28 | 6 | 9 | 1 | 3 | 2 | 0 | 0 | 40 | 9 |
| 1970/1971 | ריאל מדריד | ספרדליגת העל הספרדית | 13 | 0 | 2 | 0 | 6 | 0 | 0 | 0 | 21 | 0 |
| 1971/1972 | ריאל מדריד | ספרדליגת העל הספרדית | 32 | 3 | 2 | 0 | 4 | 0 | 0 | 0 | 38 | 3 |
| 1972/1973 | ריאל מדריד | ספרדליגת העל הספרדית | 16 | 1 | 3 | 0 | 1 | 0 | 0 | 0 | 20 | 1 |
| 1973/1974 | ריאל מדריד | ספרדליגת העל הספרדית | 26 | 0 | 7 | 1 | 2 | 0 | 0 | 0 | 35 | 1 |
| 1974/1975 | ריאל מדריד | ספרדליגת העל הספרדית | 17 | 0 | 5 | 0 | 2 | 0 | 0 | 0 | 24 | 0 |
| 1975/1976 | ריאל מדריד | ספרדליגת העל הספרדית | 1 | 0 | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 2 | 0 |
| סך הכול בקריירה | סך הכול בקריירה | סך הכול בקריירה | 292 | 70 | 56 | 10 | 44 | 11 | 1 | 0 | 393 | 91 |
סטטיסטיקות > נבחרת לאומית

| נבחרת ספרד> שנה | נבחרת ספרד> הופעות | נבחרת ספרד> שערים |
| --- | --- | --- |
| 1967 | 4 | 1 |
| 1968 | 3 | 0 |
| 1969 | 5 | 0 |
| 1970 | 2 | 0 |
| סה"כ | 14 | 1 |
רחוב בליקר

| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  אנתוני ליספנרד בליקר 
 מיקום
 עיר:  מנהטן 
 קואורדינטות:  40°43′49″N 74°00′09″W﻿ / ﻿40.7303°N 74.0025°W﻿ / 40.7303; -74.0025
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מנהטן מוגדלת) רחוב בליקר(למפת מנהטן רגילה) רחוב בליקר  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מבט דרומה מכיוון פארק כיכר אבינגדון
מבט מערבה לעבר בליקר סטריט מכיוון הבאורי.
רחוב בליקר (באנגלית: Bleecker Street) הוא רחוב בשכונת גריניץ' וילג' של רובע מנהטן בעיר ניו יורק. הרחוב מהווה כיום את מרכז חיי הלילה של שכונת גריניץ' וילג' ונחשב לאחד מאתרי הבילוי העיקריים באי מנהטן.
הרחוב מקשר את פארק כיכר אבינגדון (במפגש השדרה השמינית) ורחוב הדסון שבשכונת הווסט וילג', לאזור הבאורי שבשכונת האיסט וילג'.
הרחוב נקרא על שם אנתוני בליקר (1770–1827), עורך דין ומשורר שהיה חבר של וושינגטון אירווינג ושל ויליאם קאלן בריינט. חוותו של בליקר הייתה ממוקמת במקום בו עובר כיום הרחוב. בשנת 1808 העניקו בליקר ורעייתו את אדמות החווה במתנה לעיר ניו יורק, ובאזור שהוענק לעיר נבנה הרחוב.
לאחר סלילתו הגיע הרחוב רק עד השדרה השישית, בשנת 1829 הוארך הרחוב מערבה עד השדרה השמינית.
ברחוב ממוקם בניין באיארד-קונדיקט המהווה אתר היסטורי לאומי של ארצות הברית.
אזכורים תרבותיים

הרחוב מוזכר בשירים רבים ובהם:
באלבום "Wednesday Morning, 3 A.M." של הצמד סימון וגרפונקל ישנו שיר המכונה "בליקר סטריט" והמתאר את הרחוב.
באלבום "The Wild, the Innocent & the E Street Shuffle" של ברוס ספרינגסטין, בשיר "Kitty's Back", מוזכר הרחוב ונאמר "Cat somehow lost his baby down on Bleecker Street".
הרחוב מוזכר בשיר "Punkrocker" של איגי פופ.
כמו כן הרחוב מוזכר בספרים, סרטים וסדרות טלוויזיה ובהם:
"הקדוש מרחוב בליקר" היא אופרה שנכתבה על ידי המלחין האמריקאי ג'יאן קארלו מנוטי, ואשר זכתה בפרס פוליצר למוזיקה בשנת 1955.
מספר סצנות בסדרת הטלוויזיה "חברים" מתרחשות ברחוב בליקר.
הרחוב מוזכר בספרו של סטיבן קינג "המגדל האפל".
הרחוב מוזכר בסרטו של וודי אלן "ישנוני", ומספר סצנות מהסרט "כנופיות ניו יורק" מתרחשות ברחוב.
קרבאך (כדורגל)

קרבאך פוטבול קלאב (באזרית: Qarabağ Futbol Klubu. בקיצור נקרא קרבאך) הוא מועדון כדורגל מקצועני מאזרבייג'ן. המועדון מייצג את העיר אגדם, אך הוא מקיים את משחקיו הביתיים מחוץ לחבל, בבאקו בעיקר, עקב הסכסוך על נגורנו קרבאך.
המועדון זכה ב־11 אליפויות לאומיות והוא שיאן הזכיות באליפות הליגה האזרית ולרשותו גם שבעה זכיות בגביע הלאומי ובסופרקאפ אחד.
זהו המועדון הראשון שלא מעיר הבירה באקו שזכה באליפות הלאומית והוא אחד משני המועדונים היחידים באזרבייג'ן שמעולם לא ירדו ליגה (יחד עם נפטצ'י באקו).
היסטוריה

המועדון נוסד בשנת 1951. בתקופת ברית המועצות המועדון זכה פעמיים באליפות אזרבייג'ן הסובייטית (1988, 1990), במסגרת הליגה הסובייטית החובבנית ופעם אחת בגביע אזרבייג'ן הסובייטית (1990).
בשנת 1992 המועדון היה מהמועדונים הראשונים בליגת העל האזרית (לאחר התפרקות ברית המועצות) ובשנת 1993 זכה בתואר האליפות הראשון שלו. בעונת 2014/2015 העפיל המועדון לראשונה בתולדותיו לשלב הבתים של הליגה האירופית לאחר שגבר בפלייאוף על טוונטה ההולנדית. המועדון זכה ב-8 אליפויות וב-6 גביעים.
החל מעונת 2013/14 ועד לעונת 2019/20 זכתה קרבאך ב-7 אליפויות ברציפות. בכל אותן העונות, מלבד עונת 2017/18, הקבוצה שיחקה במוקדמות ליגת האלופות והפסידה בסיבוב השלישי. בשלב הפלייאום של הליגה האירופאית היא נצחה והעפילה לשלב הבתים. אולם בשום עונה היא לא העפילה משלב הבתים. בעונת 2017/18 העפילה קרבאך בפעם הראשונה בתולדותיה לליגת האלופות לאחר שגברה על קופנהגן בפלייאוף ההעפלה. בשלב הבתים היא סיימה במקום הרביעי עם 2 נקודות.
בעונת 2023/2024 העפיל המועדון לראשונה בתולדותיו לשלב שמינית גמר הליגה האירופית לאחר שגבר בשלב 16 האחרונות על ספורטינג בראגה הפורטוגזית.
אצטדיון הקבוצה

המועדון משחק את משחקיו הביתיים באצטדיון טופיק בחרמוב ובאזרסון ארנה שמשמש גם הוא כאצטדיונו הביתי מאז 2015. בעבר המועדון אירח באצטדיון האולימפי גוזאנלי בקוזאנלי, העיר הצפופה ביותר בנפת אגדם בנגורנו קרבאך, אזרבייג'ן. אצטדיון אימאראט שימש כאצטדיון הקבוצה עד שנהרס מאש ארטילריה ארמנית במהלך מלחמת נגורנו קרבאך. בשנת 2012, הושלמה בניית אזרסון ארנה, אצטדיון חדש, שנפתח ביוני 2015. האצטדיון ממוקם בנפת סורחאני, בפרברי באקו ומשמש את הקבוצה לאירוח משחקיה במסגרת ליגת העל האזרית. מכיל 5,800 מושבים.
עד 2020, הקבוצה אירחה את משחקיה באצטדיון האולימפי בבאקו ובאצטדיון טופיק בחראמוב, לאירוח משחקיה בליגת האלופות ובליגה האירופית, שבה נרשם שיא צופים של הקבוצה, ב-27 בספטמבר 2017, במשחק שלב הבתים של ליגת האלופות מול רומא, 67,200 צופים בסך הכל.
ב-21 בדצמבר 2023 אירחה הקבוצה את משחק הגביע נגד MOIL באקו באצטדיון חאנקנדי שהיה משחקה הראשון של הקבוצה בנגורנו-קרבאך מאז סיום מלחמת נגורנו קרבאך.
הסכסוך בנגורנו-קרבאך

המועדון מייצג את חבל נגורנו קרבאך, אך בשל הסכסוך המתמשך בחבל אינו מארח בו משחקים.
באוקטובר 2020, על רקע מלחמת נגורנו קרבאך, התאחדות הכדורגל הארמנית קראה להטיל סנקציות על הקבוצה לאחר שמנהל יחסי הציבור והתקשורת של קרבאך נורלן איברהימוב נשא נאום שטנה ברשת החברתית וקרא "להרוג את כל הארמנים, מבוגרים וצעירים, בלי הבחנה". אופ"א הודיעה על איסור זמני על איברהימוב לעסוק בכל פעילות הקשורה לכדורגל בגין "התנהגות גזענית ומפלה אחרת" המכוונת לארמנים. המועדון פרסם הצהרה לפיה איברהימוב "סבל מטראומה פסיכולוגית" כשצפה בחדשות על התקפות הטילים על הערים גאנג'ה וברדה, תוך שהוא גם קורא לעובדי המועדון "להימנע משיתוף כזה בתקופה רגישה זו, לדבוק בעקרונות ההומניזם ולציית באופן מלא לחוקי המדינה שלנו". איברהימוב נענש באופן מינהלי על הקריאות שהביע אכזריות נגד אומה אחרת והסתה לשנאה לאומית, גזעית או דתית תוך התנהגות רגשית ברשת החברתית. ב-26 בנובמבר אותה שנה, אופ"א אסרה רשמית על איברהימוב לעסוק בענייני ספורט וקנסה את המועדון ב-100,000 אירו.זמן קצר לאחר הטלת הסנקציה של אופ"א, איברהימוב הוכרז כמבוקש בארמניה.
תארים

ליגת העל האזרית :
אליפויות (11): ,1993, 2013/14, 2014/15, 2015/16, 2016/17, 2017/18, 2018/19, 2019/20, 2021/22, 2022/23, 2023/24
הגביע האזרי :
זכייה (7): 1993, 2005/06, 2008/09, 2014/15, 2015/16, 2016/17, 2021/22
הסופר קאפ האזרי :
זכייה (1): 1994
אליפות אזרבייג'ן הסובייטית : 1994
זכייה (2): 1988, 1990
גביע אזרבייג'ן הסובייטית :
זכייה (1): 1990
הערות שוליים

↑  ‏"ברצלונה של אזור הקווקז", באתר ספורט1, 23 באוקטובר 2014
↑  525-ci qəzet, web.archive.org, ‏2011-07-06
↑  Ermənilərin xarabaya çevirdiyi Ağdamın «İmarət» stadionu, (אזרית)
↑  "Caqa" ikinci dəfə lotereyada uddu
↑  "Tofiq Bəhramov" futbolsuz qalacaq, fanat.az
↑  "Qarabağ" Avropa Liqasındakı ev oyunlarını Bakı Olimpiya Stadionunda keçirəcək‏, Report.az
↑  Qarabağ–Roma, Soccerway
| עונת 2024/2025 בליגה האירופית |
| --- | --- | --- |
| דרג א' | איטליה רומא • אנגליה מנצ'סטר יונייטד • פורטוגל פורטו • הולנד אייאקס • סקוטלנד ריינג'רס • גרמניה איינטרכט פרנקפורט • אנגליה טוטנהאם • איטליה לאציו • צ'כיה סלביה פראג |  |
| דרג ב' | ספרד ריאל סוסיאדד • הולנד א.ז. אלקמאר • פורטוגל ספורטינג בראגה • יוון אולימפיאקוס • צרפת ליון • יוון פאוק סלוניקי • טורקיה פנרבחצ'ה • ישראל מכבי תל אביב • הונגריה פרנצווארוש |  |
| דרג ג' | אזרבייג'ן קרבאך • טורקיה גלאטסראיי • צ'כיה ויקטוריה פלזן • נורווגיה בודה/גלימט • בלגיה אוניון סן-ז'ילואז • אוקראינה דינמו קייב • בולגריה לודוגורץ ראזגרד • דנמרק מיטיולן • שוודיה מאלמה |  |
| דרג ד' | ספרד אתלטיק בילבאו • גרמניה הופנהיים • צרפת ניס • בלגיה אנדרלכט • הולנד טוונטה • טורקיה בשיקטש • רומניה סטיאווה בוקרשט • לטביה ריגה פוטבולה סקולה • שוודיה אלפסבורג |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2013087039  VIAF: 305203205   WorldCat (עם VIAF): 305203205 
אזרסון ארנה.
רליאנט רובין

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  רלייאנט 
 מודל קודם:  רלייאנט ריגל 
 מודל אחריו:  רליאנט ריאלטו 
 אורך:  3,327 מ"מ 
 רוחב:  1,422 מ"מ 
 גובה:  1,372 מ"מ 
 בסיס גלגלים:  2,159 מ"מ 
 
רליאנט רובין, 850 סמ"ק, שנת 1977
רליאנט רובין, 850 סמ"ק, שנת 1978
רליאנט רובין, 750 סמ"ק, שנת 1975
רליאנט רובין,  שנת 1974
רליאנט רובין, סטיישן
רליאנט רובין מסחרית (ואן)
רליאנט רובין (באנגלית: Reliant Robin) היא מכונית עירונית קטנה, מונעת על ידי 3 גלגלים, עשויה מפיברגלס. הרליאנט רובין מוגדרת כתלת אופן, היא מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית רליאנט מוטורס (אנ') אשר יוצרה בין השנים 1973–1981, ובשנים 1989–2001.
בנוסף הרליאנט רובין יוצר ברישיון ביוון בשנים 1974–1978, ובהודו.
בגלל שיש לרכב רק שלושה גלגלים יש לו נטייה להתהפך בנסיעה מהירה בפניות.
גרסאות רליאנט רובין

רובין LX
רובין SLX
רובין BRG
רובין רויאל
רובין רויאל  BRG (מחירו בשנת 1989 כ-9,000 לירות שטרלינג)
טנדר הצ'בק - משנת 1999
רובין 65s - משנת 2000 (מחירו בשנת 2000 כ-10,000 לירות שטרלינג)
רובין BN-1 - (שנת 2000)
גרסאות רליאנט רובין > דגמי רליאנט רובין

רליאנט רובין סדאן, 4 מושבים
רליאנט רובין סטיישן
רליאנט רובין מסחרית (ואן)
מפרט טכני ומידות

הגלגל היחיד בחלק הקדמי - אחראי על ההיגוי
מנוע קדמי - המניע את הגלגלים האחוריים
מנוע 4 צילינדרים, 748 סמ"ק
מנוע 848 סמ"ק
גרסאות רליאנט רובין - 1973 - 1981: 2.5 דלתות (2 קדמיות וחלון אחורי נפתח כלפי מעלה)
גרסאות רליאנט רובין משנת 1989 - 3 דלתות (2 קדמיות, ודלת אחורית ממוקמת על ציר צד)
מהירות שיא - 85 קמ"ש, מנוע 848 סמ"ק)
תאוצה 0 - 60 קמ"ש - 14 שניות, (מנוע 848 סמ"ק)
תמסורת ידנית - 4 מהירויות
אורך הרכב - 3,327 מ"מ
רוחב - 1,422 מ"מ
גובה - 1,372 מ"מ
בסיס גלגלים - 2,159 מ"מ
משנת 1989 - גרסת הצ'בק
גרסת רובין  65s - מושבי עור
גרסת רובין BN-1 - חלונות חשמל קדמיים, מרחף פיברגלס משולב עבור צירי הדלת, תקליטור רדיו.
רישיון נהיגה בבריטניה לרליאנט רובין - רישיון גרסת B1  אשר נתן לנהג את הזכות לנהוג בכלי רכב עם שלושה או ארבעה גלגלים של עד 550 ק"ג. מ-29 בדצמבר 2012 - לפי חוק האיחוד האירופי, תלת חברה מסווגת תחת הקטגוריה "רישיון אופנוע", (הנוהג חייב להיות מגיל 21).
שיתוף הפעולה בין חברת רליאנט לחברת אוטוקרס הישראלית

ראשיתה של אוטוקרס בשנת 1952, בסדנה חיפאית של המהנדס לדיסלאב  שנלר. סדנה זו ייצרה תלת אופן פשוט, שייעודו המקורי חלוקת חלב, ברישיון רליאנט הבריטית (Reliant). באמצע שנות ה-50 חבר אל שנלר איש העסקים יצחק שובינסקי.  שובינסקי שאף לפתח תעשיית רכב של ממש ולא להסתפק באותו רכב תלת גלגלי, ובשנת 1957 שינתה הסדנה הקטנה של שנלר את פניה והפכה לחברת "אוטוקרס" (Autocars).
תחילת הדרך, בדומה למפעל "קייזר-אילין", הייתה בחיפוש אחר דגמי מכוניות המיוצרות בהצלחה בעולם והרכבתם במפעל בארץ. גם שובינסקי נתקל באותם קשיים שמקורם בחרם הערבי, והחברה התקשתה מאוד ליצור שיתופי פעולה מסוג זה, למעט אותו שיתוף פעולה קיים עם רליאנט הבריטית. קושי זה הוביל את "אוטוקרס" להכרה כי יזדקקו לרכב מתכנון מקורי. כך, לראשונה בישראל, החלה לקרום עור וגידים תוכנית לייצור רכב שאינו מבוסס על הרכבה מקומית של דגם קיים, אלא על תכנון של רכב חדש שמכלוליו יתבססו ככל שניתן על רכיבי מדף הקימים בעולם.
הדגמים הראשונים של מכונית הספורט  סברה ספורט יוצרו על ידי חברת רליאנט.
ראו גם

אוטוקרס
תלת אופן
רליאנט סברה
רליאנט ריאלטו
רלייאנט ריגל
רליאנט רבל
רליאנט קיטן
רליאנט TW9
רליאנט פוקס
באג בונד
הערות שוליים

↑  "רליאנט רובין" roadandtrack.com/car-culture/entertainment/news/a27897/jeremy-clarkson-admits-reliant-robin
רונה יארסטיין

רונה אלמנינג יארסטיין (בנורווגית: Rune Almenning Jarstein, נולד ב-29 בספטמבר 1984 בשיין שבנורווגיה) הוא כדורגלן נורווגי שמשחק כשוער בהרקולס מנורווגיה.
קריירת מועדונים

יארסטיין החל את הקריירה במועדון הרקולס בעירו שיין, וכבר כנער נתפס ככישרון גדול, וזכה להתעניינות ממועדונים בכירים באירופה כמו באיירן מינכן ומנצ'סטר יונייטד, אליהם הגיע למבחנים. בשנת 2002, כאשר היה בן 18, החל יארסטיין לשחק באוד גרינלנד הנורווגית, שם שיחק עד לתום עונת 2007, אז ירדה הקבוצה לליגת המשנה הנורווגית. בקיץ 2007 עבר יארסטיין לרוזנבורג הנורווגית, שם שיחק שלוש עונות, וזכה עם הקבוצה באליפות ליגת העל הנורווגית לשנת 2009. לאחר עונה זו, איבד יארסטיין את מקומו בהרכב לשוער השוודי דניאל אורלונד, ובמרץ 2010 בחר לעזוב את הקבוצה ולעבור לוויקינג הנורווגית, שם שיחק שלוש עונות.
בדצמבר 2013 חתם יארסטיין על חוזה בהרטה ברלין מהבונדסליגה, במטרה להיות שוער המשנה של תומאס קראפט. יארסטיין ערך בסך הכל שלוש הופעות בעונה וחצי הראשונות שלו בהרטה ברלין. בעונת 2015/16 יארסטיין תפס את מקומו של קראפט בהרכב, לאחר שקראפט נפצע בכתפו. יארסטיין הציג יכולת מצוינת בעונה זו, בה הרטה ברלין הייתה חלק מהצמרת, וסיימה את העונה במקום השישי, ונשאר השוער הראשון בקבוצה גם לאחר שקראפט החלים מפציעתו. עקב יכולתו הטובה, הוארך חוזהו של יארסטיין בהרטה ברלין עד לתום עונת 2018/19. בעונת 2016/17 המשיך יארסטיין לעמוד בשערה של הרטה ברלין, וכך גם בעונת 2017/18.
ב-1 ליולי 2023 שוחרר מהרטה ברלין.
ב-23 לאפריל 2024 חתם בהרקולס מנורווגיה.
קריירה בינלאומית

באוגוסט 2007 ערך יארסטיין את הופעת הבכורה במדי נבחרת נורווגיה, בניצחון 1–2 על נבחרת ארגנטינה במשחק ידידות. יארסטיין היה שוער המשנה של הנבחרת במשך תקופה ארוכה, אך בשנת 2011 הפך לשוער הראשון, לאחר שהשוער הקודם יון קנודסן נפצע. בינואר 2013 הצהיר מאמן השוערים של נבחרת נורווגיה פרודה גרודאס שיארסטיין הוא השוער הראשון הקבוע של הנבחרת. יארסטיין היה השוער הבכיר במוקדמות מונדיאל 2014 ומוקדמות יורו 2016, אך נבחרתו לא הצליחה להעפיל לטורנירים עצמם.
ריבוע יחידה

ריבוע היחידה
ריבוע יחידה הוא ריבוע שאורך צלעותיו הוא 1. לעיתים המונח ריבוע היחידה מתייחס באופן ספציפי לריבוע במישור האוקלידי שקודקודיו נמצאים בנקודות (0,0), (1,0), (0,1), ו-(1,1).
שטחו של ריבוע היחידה הוא 1 והיקפו 4. אורך האלכסון שלו הוא השורש הריבועי של 2.
ריבוע היחידה הוא המכפלה קרטזית של קטע היחידה עם עצמו. הוא המקרה הדו-ממדי של היפרקוביית יחידה.
במישור המרוכב קודקודיו של ריבוע היחידה הם 0, 1, i, ו-1+i.
רובן אוסטלונד

| --- | --- |

אוסטלונד, 2014
 לידה:  13 באפריל 1974 (בן 50) Styrsö, שוודיה 
 מדינה:  שוודיה 
 תקופת הפעילות:  מ-2001 
 מקום לימודים:  Valand School of Fine Arts 
 בן או בת זוג:  Andrea Östlund (?–2007) 
 פרסים והוקרה:  פרס האקדמיה האירופית לקולנוע לסרט הטוב ביותר (2017)  פרס דקל הזהב (2022)  פרס דקל הזהב (2017)  פרס הסרטים של המועצה הנורדית (2012)  פרס גולדבאג לתסריט הטוב ביותר (2014)  מדליית המלך (2020)  Greta (2015)  Short Film Golden Bear (2010)  פרס גולדבאג לבמאי הטוב ביותר (2023)  פרס גולדבאג לבמאי הטוב ביותר (2017)  פרס גולדבאג לבמאי הטוב ביותר (2011)  פרס האקדמיה האירופית לקולנוע לבמאי הטוב ביותר (2017)  פרס האקדמיה האירופית לקולנוע לקומדיה הטובה ביותר (2017)  פרס גולדבאג לבמאי הטוב ביותר (2014)  פרס הקולנוע האירופי לתסריטאי הטוב ביותר (2017)  פרס האקדמיה האירופית לקולנוע לבמאי הטוב ביותר (2022)  פרס האקדמיה האירופית לקולנוע לסרט הטוב ביותר (2022)  פרס הקולנוע האירופי לתסריטאי הטוב ביותר (2022)  פרס גולדבאג לבמאי הטוב ביותר (2018)  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 פרופיל ב-IMDb
 
קלייס אולה רובן אוסטלונד (בשוודית: Claes Olle Ruben Östlund; נולד ב-13 באפריל 1974) הוא במאי קולנוע ותסריטאי שוודי. סרטיו "פורס מז'ור" (2014) ו"הריבוע" (2017) זכו לשבחי הביקורת ובפרסים רבים, בהם פרס דקל הזהב עבור הריבוע. באופן יוצא דופן הוא זכה בפרס פעם נוספת ב-2022 על סרטו ״משולש העצבות״ (2022). הוא מרבה לספר בראיונות כי הוא נוהג לשאוב השראה מסרטוני יוטיוב.
ביוגרפיה

אוסטלונד נולד בסטיירו, שבגטבורג, שוודיה. הוא החל את הקריירה שלו בשנות ה-90 כבמאי סרטי סקי, ולבסוף המשיך ללמוד בבית הספר לקולנוע בגטבורג, וסיים את לימודיו בשנת 2001. הוא התקבל לבית הספר על סמך סרטי הסקי שלו. יחד עם מפיק הסרטים אריק המנדורף ייסד את חברת ההפקה Plattform Produktion, המפיקה את סרטיו.
ארבעת סרטיו העלילתיים הראשונים שלו היו "The Guitar Mongoloid" (2004), "involuntary" (2008), Play (2011), ו"פורס מז'ור" (2014). הראשון זכה בפרס FIPRESCI בפסטיבל הסרטים הבינלאומי במוסקבה ה-27.  סרטו הקצר Incident by a Bank זכה בפרס דוב הזהב לסרט הקצר הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ה-60 ובפרס חבר השופטים בפסטיבל טמפרה בשנת 2011.
סרטו פורס מז'ור נבחר להתמודד במסגרת "Un Certain Regard" בפסטיבל קאן 2014 שם זכה בפרס חבר השופטים. הסרט היה מועמדה של שוודיה לפרס האוסקר לסרט הזר הטוב ביותר. לאחר שהאקדמיה האמריקאית לקולנוע לא העניקה לו מועמדות ברשימה הסופית, אוסטלונד פרסם סרטון הומוריסטי של תגובתו לפספוס רשימת המועמדות. בשנת 2016 הוא היה חבר בחבר המושבעים במסגרת "Un Certain Regard" בקאן.
בשנת 2017, התחרה סרטו הריבוע בפסטיבל קאן, שם זכה בסופו של דבר בפרס דקל הזהב.
בשנת 2022, סרטו משולש העצבות, בכיכובה של שארלבי דין, העוסק בעולם האופנה והאוליגארכים, זכה גם הוא בפרס דקל הזהב בפסטיבל קאן.
פילמוגרפיה

| שנה | שם הסרט | שם מקורי | סוגה |
| --- | --- | --- | --- |
| 1993 | Addicted | Addicted | סרט סקי |
| 1997 | Free Radicals | Free Radicals | סרט סקי |
| 1998 | Free Radicals 2 | Free Radicals 2 | סרט סקי |
| 2000 | Låt dom andra sköta kärleken | Låt dom andra sköta kärleken | דוקומנטרי |
| 2002 | Family Again | Familj igen | דוקומנטרי |
| 2004 | The Guitar Mongoloid | Gitarrmongot | סרט עלילתי |
| 2005 | Autobiographical Scene Number 6882 | Scen nr: 6882 ur mitt liv | סרט קצר |
| 2008 | Involuntary | De ofrivilliga | סרט עלילתי |
| 2009 | Incident by a Bank | Händelse vid bank | סרט קצר |
| 2011 | Play | Play | סרט עלילתי |
| 2014 | פורס מז'ור | Turist | סרט עלילתי |
| 2017 | הריבוע | The Square | סרט עלילתי |
| 2022 | משולש העצבות | Triangle of Sadness | סרט עלילתי |
| TBA |  | The Entertainment System Is Down | סרט עלילתי |
פרסים ומועמדויות

| פרס | שנה | קטגוריה | שם הסרט | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| פרס אוסקר | 2023 | הבימוי הטוב ביותר | משולש העצבות | מועמדות |
| פרס אוסקר | 2023 | התסריט המקורי הטוב ביותר | משולש העצבות | מועמדות |
| פסטיבל קאן | 2022 | פרס דקל הזהב | משולש העצבות | זכייה |
| פסטיבל קאן | 2017 | פרס דקל הזהב | הריבוע | זכייה |
| פסטיבל קאן | 2014 | פרס חבר השופטים | פורס מז'ור | זכייה |