stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טיירון גאתרי

| --- | --- |

 לידה:  2 ביולי 1900 רויאל טנברידג' וולס, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  15 במאי 1971 (בגיל 70) Newbliss, אירלנד 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אוקספורד 
 פרסים והוקרה:  פרס טוני לבמאי הטוב ביותר (1956)  Knight Bachelor 
 פרופיל ב-IMDb
 
סר ויליאם טיירון גאתרי (באנגלית: William Tyrone Guthrie;‏ 2 ביולי 1900 – 15 במאי 1971) היה במאי תיאטרון אנגלי, ממייסדי פסטיבל התיאטרון סטרטפורד, תיאטרון גאתרי במיניאפוליס, מינסוטה, ומרכז טיירון גאתרי במולדת משפחתו, אנגמקריג (Annaghmakerrig), במחוז מונגהאן (Monaghan), אירלנד.
הוא נחשב לאחד מבמאי התיאטרון הבריטים החשובים של תקופתו.
ביוגרפיה

גאתרי נולד בטאנברידג' וֵלס (Tunbridge Wells) במחוז קנט באנגליה, כבנם של ד"ר תומאס גאתרי (נכדו של המטיף והנדבן הסקוטי תומאס גאתרי) ושל נורה פאוור. אמו נורה הייתה הבת של סר ויליאם ג'יימס טיירון פאוור, מפקד חיל האספקה בצבא הבריטי מ-1863 עד 1869, ושל מרתה, בתו של ד"ר ג'ון מורהד מבית אנגמקריג ואשתו מפילדלפיה סוזן (אליבון) המפריז. הסבא-רבא שלו היה השחקן האירי טיירון פאוור (Tyrone Power). כמו כן, הוא היה בן-דוד שני של השחקן ההוליוודי טיירון פאוור. אחותו, סוזן מרגרט, נישאה לחברו הטוב מהאוניברסיטה, המסאי הוברט בטלר.
הוא רכש תואר בהיסטוריה באוניברסיטת אוקספורד, בה היה פעיל בתיאטרון הסטודנטים, ועבד במשך עונה אחת בבית התיאטרון של אוקספורד (Oxford Playhouse) שהוקם ב-1923 (והיה אז בימיו הראשונים).
קריירה

ב-1924 הצטרף גאתרי ל-BBC בתפקיד שדר והחל להפיק תסכיתים לרדיו. בשנה שלאחר מכן ביים בקבוצת התיאטרון Scottish Natioanl Players, ולאחר מכן חזר ל-BBC, שם היה לאחד הכותבים הראשונים שכתבו מחזות במיוחד לרדיו (תסכיתים).
בתקופה שבין 1929 ל-1933 ביים בתיאטראות שונים, לרבות בהפקה של "שש נפשות מחפשות מחבר" מאת לואיג'י פיראנדלו בשנת 1932. בשנים 1933–1934 ובשנים 1936–1945 היה במאי "חברת הרפטואר השייקספירי" (Shakespeare Repetory Company). לאחר מכן עבר למונטריאול, קנדה, שם הפיק סדרה של תסכיתים לרדיו בשם "הרומנטיקה של קנדה" (Romance of Canada) שעוסקת ברגעים מכוננים בהיסטוריה הקנדית. סדרת התסכיתים שודרה ברשת הרדיו של חברת הרכבת הלאומית של קנדה (CNR Radio).‏
ב-1934 ביים גאתרי הפקה של "גן הדובדבנים" מאת אנטון צ'כוב. הייתה זו אולי ההפקה הראשונה בשפה האנגלית של המחזה. את הטקסט להפקה תרגם גיסו הוברט בטלר.
בשנות ה-40 החל גאתרי לביים אופרות, וזכה לשבחי הביקורת. בהפקותיו ניתן למנות העלאה של "כרמן" בתיאטרון סדלר'ס ולס בלונדון ובמטרופוליטן אופרה בניו יורק. בהמשך חזר לסקוטלנד, וב-1948 העלה יחד עם ג'יימס ברידי (James Bridie) את העיבוד המודרני הראשוני, מאת רוברט קמפ, לקומדיה הימי-ביניימית Ane Pleasant Satyre of the Thrie Estaitis ("סאטירה על שלוש המעמדות") מאת סר דייוויד לינדסאי (David Lyndsay). ההפקה הועלתה בפסטיבל הבינלאומי השני של אדינבורו, שהיה אירוע מעצב בתחייה המודרנית של התיאטרון הסקוטי. המחזה הועלה ב"היכל הכנסים של הכנסייה הסקוטית" על ה"מאונד" (תל ידוע באדינבורו), והותאם להיות מוצג בשיטת ה-"thrust stage" שהייתה מזוהה עם גאתרי, ובה הבמה מוקפת בקהל משלושה צדדים; אירוע זה נחשב ככזה שנתן תוקף איתן לשיטה זו ונחשב לביצוע מיטבי שלה.
קריירה > פסטיבל סטרטפורד של קנדה

ב-1953 הוזמן גאתרי לסייע בהקמת פסטיבל סטרטפורד של קנדה, פסטיבל להעלאת מחזות שייקספיר. גאתרי התלהב מהרעיון להקים תיאטרון שייקספירי במיקום קנדי מרוחק, וביקש ממעצבת התיאטרון טניה מויסייוויץ' (Tanya Moiseiwitsch) להצטרף אליו, ולשכלל את שיטת ה-"thrust stage", שאולתרה בהצלחה באדינבורו. כמו כן ליהק את השחקנים אלק גינס ואיירין וורת' לשחק במחזה הפותח של הפסטיבל, "ריצ'רד השלישי". כל ההופעות בעונות הראשונות של הפסטיבל הועלו באוהל גדול על גדות נהר אייבון (Avon). במשך שלוש עונות שימש גאתרי מפקח אמנותי, ועבודתו בסטרטפורד נחשבת כבעלת השפעה חשובה בפיתוח התיאטרון הקנדי. ב-1963 הקים את תיאטרון גאתרי במיניאפוליס, מינסוטה, שעוצב בידי האדריכל רלף רפסון (Ralph Rapson).
קריירה > בישראל

בשנת 1947 נקרא לתיאטרון "הבימה" הישראלי כדי לביים את ההצגה "אדיפוס המלך" מאת סופוקלס, בתרגומו של שאול טשרניחובסקי. בהצגה השתתפו כל שחקני התיאטרון, והיא זכתה להצלחה גדולה. הצגת הבכורה התקיימה ב-9 בפברואר 1947, ובסה"כ הועלו 55 הצגות.
קריירה > מורשתו

בהקדמה לביוגרפיה שלו כתב ג'יימס פורסית' (James Forsyth): "גאתרי היה אנטי-ברודוויי, אנטי-וסט אנד, אנטי כל דבר שיכול להיחשב 'תיאטרון לגיטימי', אך לבסוף הגיע להיות מתמודד ראוי לתואר 'במאי התיאטרון הבריטי החשוב ביותר בזמנו'". במאי התיאטרון סר פיטר הול כתב כי "אחד מהגדולים שנולדו בתיאטרון הבריטי... גאתרי היה דמות גדולה בכל מובן. הוא סלל את הנתיב לתיאטרון המסובסד של שנות השישים. הוא הראה כיצד לנהל חברה ואיך להריץ תיאטרון. והוא היה גאון ולעיתים במאי גדול...".
גאתרי כתב שני ספרים חשובים על בימוי תיאטרון דרמטי: Theatre Prospect‏ (1932)‏ ו-A Life in the Theatre‏ (1959).‏
קריירה > עיסוקים נוספים

בשנים 1963 עד 1970 שימש נשיא אוניברסיטת המלכה של בלפסט (Queen's University Belfast) בבלפסט שבצפון אירלנד.
חייו האישיים

ב-1931 גאתרי נישא לג'ודית ברטרטון (Judith Bretherton), שנפטרה שנה אחריו. ב-1961 קיבל תואר אבירות, ומת עשור לאחר מכן בביתו שבאנגמקריג בניובליס, במחוז מונגהן (Monaghan) באירלנד, בגיל 70. הוא נקבר בבית הקברות של כנסיית אגהבוג של אירלנד (Aghabog Church of Ireland) בניובליס.
הערות שוליים

1 2  James Forsyth (1976) Tyrone Guthrie: The Authorized Biography, Hamish Hamilton, London ISBN 978-0241894712
1 2  Peter Hall's Diaries: The Story of a Dramatic Battle (1983) Harper & Row
↑  "Obituaries: Sir Willlam Tyrone Power". The Times. 26 ביולי 1911. p. 11. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Romance of Canada series
↑  www.canadianshakespeares.ca/multimedia/pdf/stratford.pdf
↑  The Stratford Festival: The First 50 Years – Arts and Entertainment – CBC Archives
↑  טיירון גטרי, באתר הבימה
↑  אדיפוס המלך, באתר הבימה
↑  Tyrone Guthrie (132) Theatre Prospect, Wishart & Co., London
↑  Tyrone Guthrie (1959) A Life in the Theatre, McGraw-Hill, Columbus, OH
↑  Brian Walker and Alf McCreary (1994). Degrees of Excellence: The Story of Queen's, Belfast, 1845–1995. Belfast: Queen's University Belfast. ISBN 0-85389-535-X.
↑  Obituary, Tyrone Guthrie, Palm Beach Post, May 16, 1971
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007278479605171  PLWABN: 9810612788705606  BnF: cb126114570 (data)  GND: 118719572  ISNI: 0000 0001 1047 4339  LCCN: n80139336  LNB: 000272014  NKC: xx0181369  NTA: 070530068  SNAC: w6125rps  SUDOC: 070499926  Trove: 846047  VIAF: 27186592   WorldCat (עם VIAF): 27186592
הכיבוש הספרדי של אימפריית האינקה

האימפריה הספרדית (צהוב) ואימפריית האינקה (אדום) בשנת 1531.
הכיבוש הספרדי של אימפריית האינקה (בספרדית: Conquista del Tahuantinsuyo) התרחש בין השנים 1532–1572 והביא לכיבוש והסיפוח של אימפריית האינקה (על גבי השטחים של מדינות קולומביה, אקוודור, פרו, צ'ילה וארגנטינה המודרניות) בידי האימפריה הספרדית. הקונקיסטאדורים הספרדים תחת פרנסיסקו פיסארו התעלו על צבא האינקה שהיה מוחלש עקב מלחמת אזרחים ופגעו קשות באוכלוסיית הילידים עקב המגפות שהביאו איתם מאירופה, כגון אבעבועות שחורות. על בסיס השטחים שנכבשו מידי האינקה נוסדו מלכות המשנה של גרנדה החדשה, מלכות המשנה של פרו ומלכות המשנה של ריו דה לה פלטה, כולן כחלק מהאימפריה הספרדית הגדולה.
רקע > האימפריה הספרדית

גילוי אמריקה על ידי כריסטופר קולומבוס החל התיישבות של ספרדים תחת המלכים הקתוליים בעולם החדש. רווחים כלכליים, דרישה דתית להביא להתנצרותם של עמים ילידים ביבשת אמריקה, יוקרה אדירה שבאה מהשליטה במושבות כה רחוקות ועוד סיבות רבות אחרות הביאו את הכתר הספרדי להתפשט לתוך היבשת. לאחר כיבוש הקריביים והקמת סחר העבדים האטלנטי, החלו הספרדים להתיישב בתוך אמריקה המרכזית. ההתיישבות הספרדית הייתה אלימה במיוחד ורבים ראו את הילידים האמריקאים, כמו גם את העבדים מאפריקה, כנחותים לספרדים האירופאים. זרוע צבאית חדשה של הצבא הספרדי, קונקיסטאדורים, הנהיגו מסעות צבאיים לכיבוש שטחים נרחבים ביבשת אמריקה, לדוגמה: המשלחת הצבאית בראשותו ופיקודו של הרנאן קורטס, גילתה את האימפריה האצטקית. הספרדים חטפו את הקיסר האצטקי, הפכו דה פקטו לשליטי האימפריה ופירקו אותה לכדי מלכות המשנה של ספרד החדשה, מושבה של האימפריה הספרדית.
הכיבוש הספרדי של האימפריה האצטקית החזיר לספרד, כעת האימפריה הספרדית, מרבצים עצומים של זהב וכסף ובתוך זמן קצר היה הכתר הספרדי, ביחד עם האימפריה הפורטוגזית, הממלכות החזקות ביותר של אירופה. המערכת הניהולית הפנימית של המושבות הורכבה מחוקים דרקוניים. נאסר על תושבים להחזיק בנשק חם להגנה עצמית, נוצרה מערכת כלכלית של תלות בין המושבה והכתר הספרדי ומגפות שהביאו איתם הספרדים, החמורה שהם הייתה אבעבועות שחורות, הביאו למותם של מיליוני ילידים בני המקום ולנפילתן של אוכלוסיות ותרבויות כגון המאיה.
רקע > אימפריית האינקה

האינקה, אשר החלו דרכם בתור עיר-המדינה של קוסקו, במרכז הרי האנדים, החלו להתפשט מהמאה ה-15 והלאה תחת המדיניות של הקיסר פַּאצַ'אקוּטִי ויורשיו. בעת הגעת הספרדים, אימפריית האינקה התפשטה על גבי כל רכס הרי האנדים ומיער האמזונאס ועד לחופי האוקיינוס השקט. העמים שנכבשו בידי האינקה נדרשו להישבע לקיסר האינקה, לאל השמש ולתת מעבודתם למען האימפריה. בתמורה הם קיבלו הגנה של הצבא החזק ביותר שאי פעם עמד באמריקה הדרומית עד לאותה העת ונפתחו ברחבי האימפריה בתי עזרה שמומנו בידי הממשלה כדי לתמוך בתושבים בצורכיהם הרפואיים או הכספיים.
במהלך המאה ה-16 המוקדמת, מסעות הספרדים התחברו עם תנועת סוחרים ומחלת האבעבועות השחורות הגיעה אל האינקה. מלבד קוסקו וקיטו לא היו ערים רבות באימפריית האינקה ואלו לא כללו עירוב מורחב של בעלי חיים עם בני אדם עד כדי מצב שנגיפים עברו מאחד לשני, כפי שקרה באירופה ושגרם לסדרת המגפות שאירעו שם לאורך ימי הביניים. הדבר גרם לכך שלא התפתחו מגפות גדולות בין תושבי האינקה והם מבחינה רפואית לא היו מוכנים להגעתה של מגפה שכזאת. מגפת האבעבועות השחורות פגעה קשות בתושבי האינקה והביאה למותם של מיליונים. ואיינה קאפאק, קיסר האינקה המושל, מת במגפה ואתו גם יורשו המיועד למלוכה. הדבר הביא למשבר ירושה שהסלים לכדי מלחמת אזרחים. בסופה של המלחמה עלה לשלטון אטוואלפה אך האימפריה נחלשה.
חטיפת קיסר האינקה > הגעת הספרדים

בשנת 1528 הגיע משלחת ספרדית לראשונה אל העיר טומבס בצפון אימפריית האינקה. הספרדים תיעדו את התפעלותם מן המראה של העיר. כעבור ארבע שנים שבה משלחת חדשה, גם זאת תחת פרנסיסקו פיסארו, ומצאה את העיר בחורבות בעוד רוב אוכלוסייתה נטשה אותה. דרך עוברי אורח שהקונקיסטאדורים העבידו והשתמשו בהם כמתרגמים התגלה להם על התפשטות המגפה ועל מלחמת האזרחים שהחלישו קשות את יציבותה של אימפריית האינקה. תושבי האינקה טענו כי המגפה הגיעה מצפון להם, מהאזורים אותם כבשו הספרדים עוד קודם לכן. לתושבי האינקה היה שימוש נרחב בזהב, בין אם בבגדים ובין אם בתור קישוטים בבתיהם. מכאן הגיעו הספרדים למסקנה כי לאינקה מרבצי זהב אדירים. הקונקיסטאדורים כבשו את צפון האימפריה ולקחו בשבי אזרחים ששרדו את הביזות שביצעו. לאחר מכן היו מתשאלים שבויים אלו לגבי מיקום הקיסר ומרבצי הזהב.
משלחת ספרדית זאת כללה 168 פרשים בלבד אך אלו השתמשו בנשק חם והיו מנוסים בהרבה לעומת כוחות האינקה. קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומלך ספרד, העניק לכובשים צו הדורש את כיבוש פרו לידי הכתר הספרדי והתנצרות של האוכלוסייה המקומית. בפועל היה לקונקיסטאדורים סיבה נוספת להילחם והיא הייתה העושר האישי שיקבלו מתוך לקיחת מרבצי הזהב האדירים של האינקה. במהלך דרכם נפגשו הספרדים במשלחת אינקה שהביאה עמה מתנות; היה זה מנהג של האינקה לפיו היו נותנים לאויביהם לבחור בדרך השלום או המלחמה. לפי המתרגמן הספרדי, הקיסר אטוואלפה, רצה להיפגש עמם.
חטיפת קיסר האינקה > קרב קחאמרקה

ב-15 בנובמבר 1532 יצר המשנה של פיסארו, ארננדו דה סוטו, קשר עם קיסר האינקה, אטוואלפה. קיסר האינקה הציג לקונקיסטאדור שרשרת אזיקים וטען בפניו כי שמע שהרג מבני עמו ושם אותם בשלשלאות. ארננדו לא קיבל את הטענה של הקיסר והאחרון הציע לו ארוחה. מחשש כי האוכל מורעל, ארננדו ואנשיו לא אכלו כמעט דבר. ארננדו הציע לקיסר להציג בפניו את סוסו (מקורם של הסוסים בערבה האירואסייתית והאינקה לא ידעו על קיומם) ובעת התיישב על הסוס הסתער ארננדו לעברו של אטוואלפה. ארננדו עצר את סוסו במרחק נגיעה מן אטוואלפה, אשר סירב לקבל את עזרת שומריו ונותר עומד במקום ללא תנועה. למחרת נע אטוואלפה למחנה הספרדי בו נכחו ארננדו ופיסארו. היו 168 חיילים ספרדים לעומת 8,000 לוחמי אינקה עם הקיסר ועוד 80,000 אורבים בהרים. אטוואלפה פגש בכומר שדרש את התנצרותו והביא לעברו תנ"ך. האינקה לא ידעו אוריינות ולא רשמו ספרים. על כן אטוואלפה ראה את החוסר בקול שמיימי היוצא מהספר ככפירה וזרק אותו לאדמה. הספרדים פתחו בירי על שומרי הקיסר מתוך מארביהם. כוחות האינקה נפלו לכאוס ונסו על נפשם. פיסארו הגן על אטוואלפה מפני פגיעה ולקח אותו כבן ערובה.
ביזת הזהב

בעוד היה אטוואלפה שבוי אצל הכוחות הספרדים, אלו דרשו ממנו את הזהב הרב של האינקה. אטוואלפה הבטיח לספרדים למלא חדר רחב בזהב עד אשר לא יהיה ניתן להכניס עוד זהב לשם. הכוחות הספרדים של פיסארו הבטיחו בתמורה לשחרר את אטוואלפה מן השבי שלו. במהלך התקופה שבה החדר הרחב התמלא בזהב, אטוואלפה פעל ליצור קשרים עם חצר המלוכה בשביל לארגן צבא שיפיל סופית את הכוחות הספרדים וירחיקם מן אימפריית האינקה צפונה. החלק המרכזי והדרומי של האימפריה, אשר במהלך מלחמת האזרחים התנגדו לאטוואלפה, קיבלו את הספרדים בידיים פתוחות כצבא שחרור ורבים התנגדו לשיתוף פעולה עם ממשלו של אטוואלפה.
ביזת הזהב > קרע המחנה הספרדי

הספרדים מצידם תכננו לקרוא לתגבורת ממרכז הפעילות של הכוחות הספרדים בפנמה, המקשרת את הכוחות באימפריית האינקה עם מלכות המשנה של ספרד החדשה. במהלך הזמן שבו מולא החדר הרחב בזהב, יכלו הכובשים הספרדים לנוע ברחבי אימפריית האינקה ואלו נגעלו מן דת האינקה אותה החשיבו להיות עבודת אלילים. פיסארו אף דרש פעם אחת להפיל מקדש אלים של האינקה אשר ישב על צוק ולאחר מכן להפיל מאותו הצוק את אנשי הדת של המקדש. בעת הגיע המידע אל אטוואלפה בעודו בשבי, הוא שמח על הנושא מכיוון שבמהלך מלחמת האזרחים טענו כהני הדת של אותו המקדש כי אטוואלפה יפסיד את המלחמה. אטוואלפה החל להתיידד עם פיסארו וארננדו, מה שקרע את מחנה הקונקיסטאדורים בין פיסארו ותומכיו לבין אלו אשר החשיבו את היחס החם שייצגו בפני קיסר האינקה ככפירה באמונה ובגידה בכתר האימפריה הספרדית.
לאחר חלוקת הזהב בין הקונקיסטאדורים הפך הקונקיסטאדור דייגו דה אלמגרו, שלא היה מסופק עם שכרו, ליריב המרכזי של פיסארו על ההנהגה ומנהיג הפלג שהתנגד לאטוואלפה. פיסארו לא היה יכול לאפשר לקרע במחנה הפנימי בעודם מוקפים בכוחות האינקה, ברגע שהגיעו אליו הוכחות על כך שאטוואלפה פעל לחזק את צבאו נגד הספרדים, פיסארו הורה על משפט שדה שבסופו הואשם אטוואלפה בבגידה בכתר הספרדי. לאחר שהורשע היה על אטוואלפה לבחור בין לעלות על מוקד או להתנצר ולמות בחניקה. לפי דת האינקה, המתים עוברים לעולם הרוחות ובשביל שכל נפשם תעבור הלאה על גופם להישאר שלם בתור מומיה. על כן בחר אטוואלפה להתנצר והוצא להורג בתלייה ב-26 ביולי 1533. הוצאתו להורג של קיסר האינקה גררה כאוס בתוך האימפריה ואפשרה את ההתקדמות הספרדית לתוכה עם הגעת תגבורת מפנמה אל פיסארו ואנשיו.
נפילת האינקה

הכאוס באימפריית האינקה אפשר את התקדמות הספרדים דרומה ללא כל התנגדות סדירה ומאורגנת היטב לעצור את התקדמותם. לקראת אמצע נובמבר קוסקו נכבשה והספרדים התקינו בכס האינקה שליט חדש בממשלת בובות שהייתה אמורה להיות נאמנה לכתר הספרדי ולייצג את אימפריית האינקה אך בפועל לא יכלה למנוע את המשך הכאוס הפנימי. מנקו קאפאק, אחיו הצעיר של אטוואלפה, אותו מינו הספרדים לקיסר בממשלת הבובות החדשה, נסוג ממושבו בקוסקו וארגן התקוממות עממית נגד הספרדים בתוך אזור יער האמזונאס, אותו לא יכלו הספרדים לחצות והיה עליהם להיאבק ביערות הסבוכים כדי להגיע אל האינקה שהשתמשו בלוחמת גרילה ובידע האדמה לטובתם לעומת הספרדים אשר היו זרים לסביבה.
עם כיבושיהם הקימו הספרדים על שלד אימפריית האינקה את מלכות המשנה של פרו, יחידה מנהלית אשר נוהלה בידי מושל והייתה חלק בלתי נפרד מהאימפריה הספרדית. מלכות המשנה הייתה מחויבת מבחינה כלכלית לסחור עם ספרד ונאסר על מסחר פנימי בתוכה, מה שהביא לתלות של השווקים בדרום אמריקה בשווקים מחוץ, תלות הנמשכת עד לימינו. גם לאחר ההתקדמות הספרדית דרומה וכיבוש האנדים עד לגבולות הצפוניים של חבל פטגוניה בדרום יבשת אמריקה הדרומית, התרחשו בין עשרים לשלושים מרידות בידי האינקה נגד קיומו של השלטון הספרדי. כוחות האינקה התאגדו באמזונאס לכדי מדינת האינקה החדשה ותקפו את מוצבי הכוחות הספרדים ללא הפסק, מה שהביא את המושל הספרדי, פרנסיסקו דה טולדו, לרכז את רוב כוחותיו באמזונאס. בשנת 1572 נפלה ההתנגדות המרכזית של האינקה כאשר בנו של מנקו קאפאק, טופאק אמארו, שהנהיג את מדינת האינקה החדשה באמזונאס, נתפס בידי הספרדים ונהרג.
ראו גם

אינקה
האימפריה הספרדית
הכיבוש הספרדי של האימפריה האצטקית
הערות שוליים

↑  הקולוניאליזם המערבי – האימפריה הספרדית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה
↑  אינקה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה
↑  ימיה האחרונים של אימפריית האינקה, באתר EXTRA History
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007538733405171  LCCN: sh85100205
תרח

ערך זה עוסק בדמות מקראית. אם התכוונתם לאל אנטולי, ראו .
| --- | --- |

תרח באיור שהודפס על ידי גיום רואייה במאה ה-16
 לידה:  1883 לפנה"ס אור כשדים, אכד
 פטירה:  1678 לפנה"ס (בגיל 205 בערך) חרן, האימפריה החתית
 מקום קבורה:  חרן 
 אב:  נחור 
 בת זוג:  אמתלאי בת כרנבו או עדנה בת ארם
 צאצאים:  אברהם, הרן, נחור אחי אברהם 
 
תֶּרַח הוא דמות מקראית, אביו של אברהם אבינו. הופעתו העיקרית במקרא היא בספר בראשית.
רקע

על פי מדרשים, תרח נולד בשנת א'תתע"ח לבריאת העולם (1883 לפנה"ס) ומת בשנת ב'פ"ג (1678 לפנה"ס), בגיל 205 בחרן. אברהם אבינו נולד לאביו, תרח, כשהוא בן 68. לפי אחד מהמדרשים, שרה, אשת אברהם, היא בתו של תרח מאשה אחרת. לפי מדרש אחר, היא נכדתו.
תרח במקרא

על פי ספר בראשית תרח הוא בנו של נחור, ולאחר הגיעו לגיל שבעים נולדו שלושת בניו: אברם (שלאחר מכן נקרא אברהם), הרן ונחור. תרח חי באור כשדים, ומאוחר יותר נדד לחרן. לפי המקרא יצא תרח לכנען בליווית אברם, שרי כלתו, אשת אברם, ולוט נכדו, בנו של הרן שמת לפני תרח. המסע לארץ כנען הופסק עם הגיעם לחרן, שם מת תרח בגיל מאתים וחמש.
סיבת יציאתו של תרח למסע אינה נמסרת בתנ"ך, אך יש המפרשים שהיא נעוצה בעימות של אברהם ונמרוד מלך הכשדים, שבגינו נאלצו בני המשפחה לעזוב את ארצם. לפי מדרש אחר תרח רצה לצאת מחרן בגלל ויכוחו המתמיד של אברהם עם הכשדים, דבר שגרם לשנאה עזה כלפי אברהם וכל הקרובים לו. על פי יוסף בן מתתיהו מות הרן גרם לתרח לשנוא את ארץ כשדים ולעזבה.
בנאומו של יהושע בן נון במעמד הברית בשכם (ספר יהושע, פרק כ"ד, פסוק ב'), הוא מזכיר את תרח בתור אביו הקדמון של עם ישראל, שהיה עובד אלילים: "בְּעֵבֶר הַנָּהָר יָשְׁבוּ אֲבוֹתֵיכֶם מֵעוֹלָם תֶּרַח אֲבִי אַבְרָהָם וַאֲבִי נָחוֹר וַיַּעַבְדוּ אֱלֹהִים אֲחֵרִים".
תרח בתרבויות אחרות

הקוראן, בסורה 6, מציין כי שמו של אביו של אברהם הוא אאזר.
בתעודות אשוריות מתקופת שלמנאסר השלישי (המאה השמינית לפנה"ס), אוזכרה עיר בשם Til-Sha-Turahi, שתוארה כעיר ארמית, ככל הנראה באזור נהר בליח, מזרחית לחרן. יש הסוברים, כי שם העיר הוא אפונים לתרח.
ראו גם

עץ משפחה של דמויות מקראיות - מתרח ועד שלמה
הערות שוליים

↑  רבי חיים אבן (בן) עטר, אור החיים על התורה
↑  שמואל דוד לוצאטו, פירוש השד"ל לספר בראשית, עמ' פרק כ' פסוק י"ב
↑  רבי שלמה יצחקי, רש"י לספר בראשית, עמ' פרק י"א פסוק כ"ט
↑  ספר בראשית, פרק י"א, פסוק כ"ו
↑  ספר בראשית, פרק י"א, פסוקים ל"א–ל"ב
↑  הרמב"ן על ספר בראשית, עמ' פרק יא 28
↑  רבי יוסף אבן כספי, טירת הכסף, עמ' 72.
↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר ראשון, פרק ו, פסקה ה, סעיפים 151–152.
↑  כדי שהקו יסמן הורות עליו לרדת למטה
↑  אורי רובין, הקוראן, תרגום לעברית מהדורה מדעית, תל אביב, אוניברסיטת תל אביב, 2005, עמ' 113
תבנית:מעטפת תרשים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007499242505171  GND: 1163128155  LCCN: n85182351  VIAF: 34153237826929212089   WorldCat (עם VIAF): 34153237826929212089 
ערך זה הוא קצרמרבנושא תנ"ך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נועם אקריש

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  10 באוקטובר 2001 (בן 23) ישראל 
 עמדה:  גארד-סמול פורוורד
 גובה:  2.00 מטר
 מספר:  20
 קבוצות כשחקן
 2019–:  עירוני נהריה
 
נועם אקריש (נולד ב-10 באוקטובר 2001) הוא כדורסלן ישראלי, המשחק בעמדת הגארד-סמול פורוורד בקבוצת עירוני נהריה מליגת העל בכדורסל.
ביוגרפיה

אקריש בנו של שחקן העבר ניסים אקריש, גדל ביבנה. החל לשחק בבית ספר לכדורסל של אליצור יבנה עד שבכיתה ט' עבר לשחק במחלקת הנוער של מכבי ראשון לציון. במקביל למד בגימנסיה הריאלית שם שיחק בנבחרת בית הספר תחת המאמן נדב זילברשטיין. בכיתה י"א הגיע עם נבחרת בית הספר לשלב רבע הגמר באליפות בתי הספר. בכיתה י"ב עבר לשחק באירופה באקדמיה של הכוכב האדום בלגרד. בתום שנה חזר לישראל ועבר לשחק בעונת 2019/20 בקבוצת הבוגרים של הפועל נהריה.
ביוגרפיה > בנבחרות הלאומיות

בקיץ 2019 תחת המאמן אורן אהרוני זכה עם הנבחרת עד גיל 18 במקום הראשון באליפות אירופה דרג ב' שנערכה ברומניה. בטורניר קלע 2.2 נקודות ב-7 דקות בממוצע למשחק.
הערות שוליים

↑  יעקב מאיר, נועם אקריש צפוי להצטרף לעירוני נהריה, באתר ישראל היום, ‏27 באוגוסט 2019
↑  נבחרת הנוער של ישראל זכתה באליפות אירופה דרג ב', באתר וואלה, 4 באוגוסט 2019
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "נועם אקריש".
אן וגנר

אן לואיז וגנר (באנגלית: Ann Louise Wagner; נולדה ב-13 בספטמבר 1962) היא פוליטיקאית ודיפלומטית אמריקאית, המכהנת כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השני של מדינת מיזורי, ברציפות מאז 2013. בסיס המחוז שלה בסנט לואיס, והוא פרברי מאוד והעשיר ביותר במדינה. הוא כולל את רוב הפרברים הדרומיים והמערביים של סנט לואיס וכן חלק מהפרברים הצפוניים במחוז סנט-צ'ארלס ובמחוז ג'פרסון.
וגנר, חברת המפלגה הרפובליקנית, כיהנה בשנים 2005–2009 כשגרירת ארצות הברית בלוקסמבורג.
ביוגרפיה

וגנר נולדה וגדלה בסנט לואיס. היא למדה באקדמיית קור ג'יזה (Cor Jesu Academy), בית ספר פרטי לבנות קתוליות במחוז סאות', ובשנת 1984 השלימה באוניברסיטת מיזורי לימודי תואר ראשון במנהל עסקים, תוך התמקדות בלוגיסטיקה. לאחר לימודיה הגבוהים, וגנר התמקצעה במגזר הפרטי ומילאה תפקידי ניהול בחברה "כרטיסי הולמרק" (Hallmark Cards) שבקנזס סיטי ובארגון לייצור מזון עבור חיות מחמד "רלסטון פורינה" השוכן בסנט לואיס. בשנת 1990 נכנסה וגנר אל הפוליטיקה של ארצות הברית. במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1992 עמדה בראש מטה הבחירות במיזורי של הנשיא ג'ורג' הרברט ווקר בוש ועמיתו למירוץ, סגן הנשיא דן קווייל.
ב-1999 נבחרה וגנר ליושבת ראש המפלגה הרפובליקנית במיזורי, והפכה לאישה הראשונה שאיישה את התפקיד. ההישג הבולט ביותר שלה בתפקיד זה הגיע במהלך הקדנציה השנייה שלה, כאשר פיקחה על השתלטות המפלגה על רוב המושבים בשני בתי בית המחוקקים המדינתי; תחילה ב-2001 עם ניצחון הרפובליקנים בבחירות ביניים לסנאט המדינתי ואחר כך בבחירות הכלליות לבית הנבחרים של מיזורי ב-2002, בפעם הראשונה מזה 40 שנה. במהלך כהונתה השלישית שמרה המפלגה הרפובליקנית על רוב שלה בבית המחוקקים, ומועמד מטעמה נבחר למושל מיזורי מזה 12 שנים עם היבחרו של מאט בלאנט ב-2004, מה שהעניק לרפובליקנים שליטה מלאה בממשלת מיזורי לראשונה מאז 1921.
בשנת 2001 נכנסה לתפקידה כיו"ר-עמיתה של הוועדה הרפובליקנית הלאומית וסייעה לנהל את כינוס הוועדה בניו יורק לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2004. במסגרת זו, מילאה וגנר תפקיד מרכזי בהגיית היוזמה "נשים מנצחות", שמטרתה לשפר את תדמית המפלגה הרפובליקנית כלפי נשים ולהדגים את הרלוונטיות של מצע המפלגה עבורן. בינואר 2005 סיימה את כהונתה כיו"ר-עמיתה לאחר תקופת כהונה אחת. ב-20 בפברואר 2005 נבחרה וגנר לקדנציה רביעית כיו"ר המפלגה הרפובליקנית במיזורי. ב-16 במאי הועמדה בידי הנשיא בוש לתפקיד שגרירת ארצות הברית בלוקסמבורג. ב-16 ביולי 2005 אישר הסנאט של ארצות הברית את מינויה, וב-1 באוגוסט וגנר הושבעה לתפקידה בידי מזכירת המדינה קונדוליזה רייס.
משתמה שליחותה בלוקסמבורג סיטי, וגנר שימשה כיו"ר מטה הבחירות של רוי בלאנט לסנאט האמריקאי בבחירות 2010, בהן נבחר בלאנט במקומו של קיט בונד. ב-29 בנובמבר 2010 הכריזה וגנר על התמודדותה לראשות הוועדה הרפובליקנית הלאומית. הבחירות נערכו בינואר 2011, ולאחר הסיבוב השישי הודתה וגנר בהפסדה לאחר שקיבלה 17 קולות בלבד. בבחירות ניצח בסופו של דבר ריינס פריבס, יו"ר המפלגה הרפובליקנית בוויסקונסין. לאחר מכן, התמודדה וגנר אל בית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס השני של מיזורי, במקומו של טוד אקין שהתמקד בניסיונו להביס את הסנאטורית הדמוקרטית קלייר מקסקיל. וגנר זכתה לתמיכתם של מייק האקבי, ג'ון אשקרופט וכריס כריסטי, ונבחרה לתפקיד עם 60.08% מקולות הבוחרים.
עם התכנסות הקונגרס ה-113 של ארצות הברית הושבעה לתפקידה בקונגרס, ובהווה היא חברה בוועדה לשירותים פיננסיים ובוועדת החוץ.
הערות שוליים

↑  ההשתייכויות הדתיות של חברי הקונגרס ה-116 של ארצות הברית, מסמך מאת Pew Research Center (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  SNAC: w60q1qj9  US Congress: W000812
רוי הודג'סון

רוי הודג'סון (באנגלית: Roy Hodgson; נולד ב-9 באוגוסט 1947) הוא כדורגלן עבר אנגלי ומאמן כדורגל.
הודג'סון אימן בקריירה האימון שלו 22 קבוצות שונות.
קריירת שחקן

הודג'סון היה שחקן בקבוצה הצעירה של קריסטל פאלאס, אך לא הצליח להתברג בהרכב הפותח. לאחר מכן שיחק "מחוץ לליגה" במועדונים טונברידג' אנג'לס (שנקראה אז גרייבסנד אנד נורת'פליט) ואבספליט יונייטד ובגיל 23 סיים את הכשרתו כמאמן כדורגל. לאחר מכן עבר לקבוצת מיידסטון יונייטד בה שיחק ותפקד גם כעוזר מאמן. לאחר שנה, עבר לאשפורד יונייטד ועבד במקביל כמורה לחינוך גופני בבית ספר בעיר. לאחר שנה נוספת, עבר לפרטוריה, דרום אפריקה כדי לשחק בקבוצת ברי פארק, למרות החרם הספורטיבי שהוטל אז על המדינה כחלק מהחרם על דרום אפריקה. הוא גם אימן שם את קבוצת הילדים של מועדון נורת'ן טרנסואאל. ב-1974 חזר לאנגליה כדי לשחק בקבוצת קארשלטון אתלטיק וגם כאן עבד במקביל כמורה בבית ספר מקומי.
קריירת אימון > הלמסטאדס בה.קו

הודג'סון החל את קריירת האימון שלו בקבוצת הלמסטאדס בה.קו מליגת העל השוודית לאחר שידידו בוב יוטון (Bob Houghton) שהיה מאמן מאלמה המליץ עליו. הודג'סון שימש בתפקיד במשך חמש שנים וזכה בשתי אליפויות: ב-1976 וב-1979. הישגיו אלה נחשבו ליוצאי דופן בשוודיה, כיוון שבעונת 1975 הקבוצה ניצלה מירידת ליגה בזכות הפרש של שער אחד.
קריירת אימון > בריסטול סיטי

ב-1980 החל לעבוד כעוזר מאמן בבריסטול סיטי תחת המנג'ר בוב יוטון. בינואר 1982 מונה למנג'ר הקבוצה, אולם בגלל קשייה התקציביים הוא לא הצליח לגרום לקבוצה להצליח ופוטר לאחר ארבעה חודשים.