stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיזם שחור

F-117, המטוס החמקן הראשון, שפותח בחשאי כמיזם שחור באזור 51 על ידי לוקהיד מרטין, נכנס לשירות ב-1983 ועצם קיומו פורסם ב-1989
בארצות הברית המונח מיזם שחור מתייחס למיזם צבאי סודי, אשר הממשלה, אנשי הצבא והקבלנים הצבאיים השונים לא מודים רשמית בקיומו. דוגמאות מפורסמות של מטוסים צבאיים שפותחו כמיזם שחור הם מטוסי ה-F-117 נייטהוק וה-B-2 ספיריט. מטוסים חמקניים אלו היו סודיים ביותר, והוכחש עצם קיומם עד הזמן שבו פורסמו.
ביקורת נמתחה על המיזמים הללו שכן הם מפרים לכאורה את אחד הסעיפים בחוקת ארצות הברית. בסעיף 1, חלק 9, פסקה 7 נכתב שעל הממשלה לפרסם "דין וחשבון קבוע על קבלת והוצאת כספים ציבוריים". מכיוון שמיזמים שחורים לא נחשפים כחלק מתקציב המדינה הרשמי, מבקרים טוענים שהם מפרים את חוקת ארצות הברית. כדי להניא מבקרים שונים, משרד ההגנה האמריקאי מקציב מדי שנה חלק מהתקציב שלו לסעיף שנקרא "התקציב השחור". תקציב זה מחולק בין כל המיזמים השחורים השונים, וכך הציבור יכול לדעת איזה חלק מהתקציב מוצא על המיזמים הללו (אם כי לא ניתן לדעת כמה כסף מוקצב לכל מיזם). מבקרים נוספים טוענים שלא כל המיזמים ממומנים דרך "התקציב השחור".
דוגמאות לפרויקטים שחורים מסווגים לשעבר

SR-71
F-117 נייטהוק
B-2 ספיריט
מין בטוח

גלויה משנת 1909, ובה הכיתוב: "התנהגו יפה, ואם אינכם יכולים להתנהג יפה, היזהרו".
מין בטוח או מין מוגן הוא כינוי לפעילות מינית בין אנשים שנקטו אמצעי בטיחות כדי להגן על עצמם מפני היריון או מפני מחלות מין כגון איידס. בניגוד למין מוגן, מתאר הביטוי "מין לא מוגן" פעילות מינית ללא נקיטת אמצעי בטיחות.
מין בטוח הוא למעשה מין "כמעט בטוח", מאחר שהאפשרות להיכנס להיריון או להידבק במחלות מין עדיין קיימת, אם כי בסבירות נמוכה.
מניעת היריון

ניסיונות למניעת הריונות ביחסי מין התקיימו לכל אורך ההיסטוריה. הקונדום (בעברית: כובעון) בגרסאות פרימיטיביות היה ידוע למצרים כבר באלף השני לפני הספירה, ואילו האוננות או המשגל הנסוג, בה אין מקיימים שפיכה בעת יחסי המין, מוזכרים כבר בתנ"ך.
הגלולה למניעת היריון יצאה לשוק באופן מסחרי בשנות ה-60. נמצא שבשימוש נכון (בדיוק לפי ההנחיות) הגלולה הפחיתה באופן משמעותי (עד 98.7%) את האפשרות להיכנס להיריון. הגלולה ניתנת רק במרשם רופא, ויש לה תופעות לוואי שונות. אמצעים נוספים למניעת היריון הם התקן תוך רחמי, שפותח בשנות ה-70 ודיאפרגמה.
בין האמצעים הניתוחיים למניעת היריון ניתן למצוא קשירת החצוצרות אצל נשים, וחיתוך או חסימת צינור הזרע אצל גברים. שניהם בטוחים וכוללים התערבות כירורגית. חיתוך צינור הזרע אינו הפיך.
הגנה מפני מחלות מין

מחלות מין (באנגלית: STD – Sexually Transmitted Disease) הן מחלות מידבקות, המועברות בעת קיום יחסי מין מכל סוג שהוא. מחלות המין יכולות להיות ויראליות, בקטריאליות, זיהומיות, או מבוססות על טפילים. אף כי קיומן של מחלות מין ואופן העברתן היה ידוע גם בעבר, הפכה הפרקטיקה של מין מוגן לחיונית בעיקר בשנות ה-80, עם התפרצות מחלת האיידס, המועברת גם ביחסי מין.
הערות שוליים

↑  המונח "אוננות" בעברית (ובשפות נוספות) נגזר משמו של אוֹנָן, בנו של יהודה, הנזכר בספר בראשית כמי ש "שִׁחֵת אַרְצָה לְבִלְתִּי נְתָן זֶרַע לְאָחִיו" (בראשית ל"ח, ט). לדעת המפרשים מעשיו של אונן אינם בגדר מה שמוכר כיום כ"אוננות", אלא הכוונה היא למשגל נסוג.
↑  World Health Organization (2016). Selected practice recommendations for contraceptive use (Third ed.). Geneva: World Health Organization. p. 150. hdl:10665/252267. ISBN 9789241565400. OCLC 985676200.
↑  כגון גרדת וכיני ערווה.
| מיניות האדם |
| --- | --- | --- |
| תופעות פיזיולוגיות | זוויג • עוררות מינית • זקפה • נוזל טרום-שפיכה • סיכוך נרתיקי • אורגזמה (שפיכה נשית / שפיכה גברית) • היריון |  |
| בגרות מינית וחינוך מיני | התבגרות מינית • מניעת הריון • קונדום • מין בטוח • חינוך מיני • טיפול מיני • סרוגייט • מדריך למיניות |  |
| זהות | זהות מגדרית • זהות מינית • נטייה מינית (הומוסקסואליות / ביסקסואליות / לסביות / א-מיניות) • הטרוסקסואליות • אינטרסקס • טיפול המרה • גברים המקיימים יחסי מין עם גברים • נשים המקיימות יחסי מין עם נשים • יחסי מין הומוסקסואליים • יחסי מין לסביים |  |
| מין וחוק | חוק למניעת הטרדה מינית • גיל ההסכמה • הדבקת HIV במזיד‏ • גילוי עריות • מעשה מגונה • חוסר צניעות בציבור • מעשה מגונה בפומבי • אונס • התעללות מינית • ניצול מיני • הטרדה מינית • התנהגות מינית פסולה • אלימות מינית • מעשה סדום • בעילה אסורה בהסכמה • פדופיליה • חטיפת נשים |  |
| סקסולוגיה ותופעות היסטוריות | האבולוציה של הרבייה המינית • היסטוריה של ייצוגים מיניים • מיניות ברומא העתיקה • זנות ביוון העתיקה • זנות ברומא העתיקה • פדרסטיה ביוון העתיקה • המהפכה המינית |  |
| זוגיות וחברה | חיי מין • משיכה מינית • אהבה • מונוגמיה • פוליאמוריה • מין מזדמן • סווינגינג • נישואים • פיקוח ילודה • פאראפיליה • מופקרות • דת ומיניות • התנזרות ממין • הון ארוטי • אתיקה מינית • אובייקטיפיקציה מינית • מתאם אינטימיות • דיבור ארוטי • סלנג מיני |  |
| יחסי מין | מין קבוצתי • מזמוז • אוננות • משחק מקדים • החדרת אצבעות • תנוחות מין • יחסי מין מחוץ לנישואים • יחסי מין ללא נישואים • יחסי מין ללא חדירה • מין אוראלי • מין אנאלי • מציצה עצמית • BDSM • פטיש לכפות רגליים • פטישיזם (סקסולוגיה) • פטיש לכפות ידיים • פוטג'וב • הנדג'וב • אורגיה • גאנג באנג • שלישייה • רביעייה • סייברסקס • שיחה ארוטית • חנק ארוטי • מעגל מאוננים • יחסי מין בפומבי • קשירה • קונילינגוס |  |
| שירותי מין | תעשיית המין • ארוטיקה • פורנוגרפיה • סרט פורנוגרפי • תיירות מין • מוזיאון מין • מועדון מין • מועדון חשפנות • חשפנות • זנות (זנות קטינים / זנות גברית / בית בושת / עבדות מין) • יחסי מין תמורתיים • חנות מין • אביזר מין • בובת מין • מכונת מין • רובוט מיני |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007560894105171  GND: 4192940-8  LCCN: sh86005274 
ערך זה הוא קצרמרבנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מיגל אנחל רודריגס

מיגל אנחל רודריגס
מיגל אנחל רודריגס אצ'ווריה (בספרדית: Miguel Ángel Rodríguez Echeverría; נולד ב-9 בינואר 1940) הוא כלכלן, עורך דין, איש עסקים ופוליטיקאי אשר היה נשיאה של קוסטה ריקה בשנים 1998 עד 2002.
קורות חיים

מיגל אנחל רודריגס נולד בסן חוזה. הוא למד באוניברסיטת קוסטה ריקה וקיבל תארים בכלכלה (1962) ובמשפטים (1963). לאחר מכן עבר ללמוד באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, שם קיבל תואר שני ודוקטורט בכלכלה. לאחר שסיים את לימודיו חזר רודריגס לקוסטה ריקה והחל לשמש כשר התכנון וכחבר במועצת המנהלים של הבנק המרכזי של קוסטה ריקה. רודריגס התמודד בבחירות לנשיאות בשנת 1990, אך הפסיד לחבר מפלגתו רפאל אנחל קלדרון. הוא ניסה לרוץ בשנית בבחירות לנשיאות של שנת 1994, אך גם ניסיון זה לא צלח. הוא רץ שוב בפעם השלישית ב-1998 והפעם זכה בבחירות והפך לנשיא.
תקופת נשיאותו נחשבה חסרת השפעה. הניסיונות לביצוע רפורמות בשוק החופשי, כולל תוכנית לסיום מונופול המדינה על התקשורת התפרקו תחת התנגדות מצד האיגודים המקצועיים של עובדי הממשל. אך הוא זכה להצלחה בביצוע רפורמות של מערכת הפרישה. בשנת 2004 הוא כיהן תקופה של חודש בלבד כמזכיר בבחירות המקדימות הכללי של ארגון מדינות אמריקה (OAS) ונאלץ לפרוש בשל האשמות שהועלו על כך שקיבל שוחד בעת כהונתו כנשיא. משפטו החל באפריל 2010 ביחד עם עוד שבעה בכירים בתקופת ממשלו. רודריגס הורשע באפריל 2011 במעשי שחיתות ונידון לחמש שנות מאסר.
מייק קונורס

| --- | --- |

מייק קונורס בסדרה "מאניקס", 1968
 לידה:  15 באוגוסט 1925 פרנזו, קליפורניה, ארצות הברית
 פטירה:  26 בינואר 2017 (בגיל 91) טרזנה, קליפורניה, ארצות הברית
 שם במה:  Mike Connors 
 שם לידה:  Krekor Ohanian 
 סוגה מועדפת:  מערבון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1952–2017 (כ־65 שנים)
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס  Fresno High School 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  פרס גלובוס הזהב
 פרופיל ב-IMDb
 
מייק קונורס לצידה של השחקנית גייל פישר, שותפתו לסדרה "מאניקס", 1970
מייק קונורס (אנגלית:  Mike Connors; ‏15 באוגוסט 1925 - ‏26 בינואר 2017) היה שחקן אמריקאי. קונורס הוא הזוכה הראשון בתולדות פרס גלובוס הזהב בקטגוריית השחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה על משחקו בסדרה "מאניקס".
ביוגרפיה

קונורס נולד בשם קרקור אוהניין בעיר פרנזו שבקליפורניה. שירת במלחמת העולם ה-2 בחיל האוויר האמריקאי. לאחר שחזר מהמלחמה למד קונורס באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס שם הוא גם שיחק בנבחרת הכדורסל תחת המאמן האגדי ג'ון וודן.
קונורס נכנס לתחום המשחק דרך הבמאי ויליאם ולמן שגילה אותו. בשנותיו הראשונות התפרסם תחת שם הבמה "טאץ' קונורס", "טאץ" היה הכינוי של קונורס בקרב חבריו לקבוצת הכדורסל.
קריירת משחק

קונורס החל את דרכו כשחקן קולנוע בתפקידי משנה כשהבולטים מהם היו במותחן "פחד פתאומי" בשנת 1952 ובסרטו של רוג'ר קורמן "היום שבו נגמר העולם".
ב-1964 שיחק קונורס בדרמה של אדוארד דמיטריק "לאן נעלמה האהבה" בתפקיד לוק מילר ובקומדיה "השכן הטוב סאם" בתפקיד הווארד אבטס הגרוש של ג'נט לגרולף (רומי שניידר). ב-1965 השתתף בדרמה הביוגרפית "הארלו".
קונורס זכה לתפקיד ראשי ראשון בקריירה שלו בשנת 1967 בסדרת המשטרה "מאניקס" בה גילם את הבלש ג'ו מאניקס. קונורס הופיע בסדרה במשך כ-8 שנים וזכה על תפקידו בפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה בשנת 1969, קונורס היה השחקן הראשון שזכה בקטגוריה זו.
בשנת 1988 השתתף קונורס במיני סדרה המצליחה "מלחמה וזיכרון" בתפקיד הקולונל האריסון פיטרס.
חיים אישיים

קונורס היה נשוי למרי לו וויילי ואב לבן לבת, והתגורר בשכונת אנסינו שבלוס אנג'לס. הוא נפטר ב-26 בינואר 2017, בגיל 91.
פילמוגרפיה נבחרת

פחד פתאומי (1952)
האיש ה-49 (1953)
אי בשמיים (1953)
אשת הביצה (1955)
חמישה אקדים מערבה (1955)
היום שבו נגמר העולם (1955)
עשרת הדיברות (1956)
אשת וודו (1957)
גדוד ההתאבדות (1958)
כפתור מצוקה (1964)
השכן הטוב סאם (1964)
לאן נעלמה האהבה (1964)
הארלו (1965)
מאמן במה (1966)
אם כל הנשים בעולם (1966)
אבלנס אקספרס (1979)
הרגל לילה (1980)
מפחד מדי כדי לצעוק (1985)
גידעון (1999)
אף אחד לא יודע כלום (2003)
טלוויזיה

מאניקס (1967-1975)
מלחמה וזיכרון (1988)
מכון המחקר המדעי המרכזי לאפידמיולוגיה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מתקן
 תקופת הפעילות:  1963–הווה (כ־61 שנים) 
 מיקום
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 קואורדינטות:  55°45′58″N 37°46′39″E﻿ / ﻿55.766164°N 37.777381°E﻿ / 55.766164; 37.777381
 www.crie.ru/english.html
 he
 
מכון המחקר המדעי המרכזי לאפידמיולוגיה של השירות הפדרלי לפיקוח על הגנת זכויות הצרכן ורווחת האדם (ברוסית: Центральный научно-исследовательский институт эпидемиологии Роспотребнадзора, בראשי תיבות: ЦНИИЭ) מבצע תיאום ובחינה של פרויקטים מחקריים ברוסיה על בעיות אפידמיולוגיות ופתולוגיה זיהומית. זהו המוסד הראשי של המועצה המדעית לאפידמיולוגיה, מחלות זיהומיות וטפיליות, שנוצר על ידי צו משותף של משרד הבריאות והאקדמיה הרוסית למדעי הרפואה.
על בסיס מכון המחקר המרכזי לאפידמיולוגיה ישנם 8 מרכזי עזר ברוסיה למעקב אחר זיהומים בעלי משמעות חברתית ו-11 מעבדות מחקר.
היסטוריה

1963 - בהחלטה של מועצת השרים של ברית המועצות מיום 12 ביוני 1963  על בסיס התחנה המרכזית לתצפית נגד מגפה והמחלקות המקבילות במכון המחקר לחיסונים במוסקבה, הוקם מכון המחקר המרכזי לאפידמיולוגיה של משרד הבריאות של ברית המועצות  .
1967 - בהוראת שר הבריאות של ברית המועצות, ארגן המכון מחלקה קלינית לפתולוגיה זיהומית; בשנת 1976 הוקמה על בסיסה מחלקה קלינית לילדים לפתולוגיה זיהומית.
1971 - 1999 מבנה מכון המחקר המרכזי לאפידמיולוגיה כלל את סניף אסטרחן, ואז הפך למכון המחקר לפתולוגיה זיהומית אזורית של האקדמיה לרפואה באסטרחן .
בשנת 1987, בצו של שר הבריאות של ברית המועצות על בסיס המכון הוקמה מעבדת מחקר מיוחדת לאפידמיולוגיה ומניעת איידס
בשנת 1989 הפך למרכז האיגוד למניעה ובקרה של איידס.
בשנת 2000 הוקם המרכז המדעי והמתודולוגי הפדרלי של משרד הבריאות הרוסי למניעה ובקרה של איידס.
בשנת 1992 נפתחה המעבדה לאבחון מולקולרי של מחלות זיהומיות בבני אדם ובעלי חיים, שפעילותה הניחה את הבסיס להתפתחות האבחון המולקולרי ברוסיה.
בשנים 1992 - 2002, אנשי המעבדה פיתחו באופן פעיל שיטות וטכנולוגיות למחקר ביולוגי מולקולרי באבחון מחלות זיהומיות בעלות משמעות חברתית.
בשנת 2012 צו של השירות הפדרלי לפיקוח בתחום הגנת זכויות הצרכן (רוספוטרבנדזור) את המרכז המדעי והמתודולוגי לחיסונים שקיבל את שמו הנוכחי.
הערות שוליים

↑  "ФОНДЫ ЦЕНТРАЛЬНЫХ ОРГАНОВ ГОСУДАРСТВЕННОГО УПРАВЛЕНИЯ СССР И ПОДВЕДОМСТВЕННЫХ ИМ УЧРЕЖДЕНИЙ". Архивы России. אורכב מ-המקור ב-2014-11-10. נבדק ב-2015-08-14.
↑  "Электронная библиотека ДВГМУ :: Центральному НИИ эпидемиологии Роспотребнадзора - 45 лет". www.fesmu.ru. נבדק ב-2016-10-02.
מחלף רעננה דרום

| --- | --- |

מחלף רעננה דרום, מאי 2022
 תאריך הקמה:  ראשונה שנות ה-90 של המאה ה-20  שדרוג 2017
 מיקום:  רעננה
 כבישים במחלף:    כביש 4   כביש 531   כביש 554
 מסילות במחלף:  מסילת השרון
 אתרים סמוכים:  תחנת הרכבת רעננה דרום
 קואורדינטות:  32°10′17″N 34°53′04″E﻿ / ﻿32.17145°N 34.88454°E﻿ / 32.17145; 34.88454
 
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת נתניה מוגדלת) מחלף רעננה דרום(למפת נתניה רגילה) מחלף רעננה דרום(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מחלף רעננה דרום(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מחלף רעננה דרום  he מחלף רעננה דרוםhe מחלף רעננה דרוםמפת  __ רעננה (in English: Ra'anana) [‌גוש דן וסביבותיו‌]מצפון ומצפון-מערב: __ מועצה אזורית חוף השרון (in English: Hof HaSharon Regional Council) מצפון-מזרח: __ מועצה אזורית דרום השרון (in English: Drom HaSharon Regional Council) ממזרח:__ כפר סבא (in English: Kfar Saba) מדרום: __ מועצה אזורית דרום השרון מדרום מערב: __ הרצליה (in English: Herzliya) ממערב: __ כפר שמריהו (in English: Kfar Shmaryahu) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מחלף רעננה דרום הוא מחלף אשר מקשר את כביש 4, כביש 531 וכביש 554. בצמוד למחלף נמצא מרכז הפיתוח של אמדוקס בישראל והתחנה המרכזית של רעננה.
מבנה המחלף

המחלף הוא תלת-מפלסי. כביש 531 עובר בשני גשרים באורך 320 מטרים במפלס העליון, ומתחתיו עובר כביש 4 כאשר ביניהם רמפות ולולאה מקשרות (לא בכל הכיוונים). במפלס התחתון עוברת מנהרה עבור הרכבת באורך 1,825 מטר. בתחום המחלף נמצאת תחנת הרכבת רעננה דרום (שנבנתה על ידי חברת שפיר - הנדסה אזרחית וימית) ומהווית חלק ממסילת השרון.
מבנה המחלף > פיתוח עתידי

במחלף אין אפשרות לנסיעה בכל הכיוונים. הכיוונים החסרים הם:

1. מכביש 4 צפון אל 531 מזרח. השלמת החסר באמצעות שינוי תב"ע שמקדמת עיריית כפ"ס מול משרד התחבורה.

2. מ-531 מערב לכביש 4 בכיוון צפון. הסעיף כלול בתת"ל 43 א' שמקודם על ידי נתיבי ישראל בות"ל. סטטוס תת"ל 43 א' נכון להיום: לפני הפקדה.

3. מ-531 מזרח לכביש 4 בכיוון צפון. אין כוונה להשלים סעיף זה לאור האילוצים הרבים ומיעוט הדרישה לכיוון זה.

בנוסף, ולא הרחק משם, מקדמת עיריית כפ"ס תב"עות להשלמת קישורים ממחלפים בפרויקט אל העיר כדוגמת ירידה מ-531 אל רחוב סוקולוב בכיוון צפון.
היסטוריה

בשנות ה-90 של המאה ה-20 נבנה השלב הראשון במחלף שאיפשר כניסה ויציאה מכפר סבא בהצטלבות דרך כביש 402 וכביש 554 לכביש 4 דרך רחוב נתיב האבות.
עם התחלת העבודות על חלקו המערבי של כביש 531 ב-2011 החלו גם העבודות לשדרוג המחלף. בינואר 2016 נפתח שלב ראשון בשדרוג המקשר בין כביש 4 דרום לכביש 531 מערב, ובין כביש 531 מזרח לכביש 4 דרום ולכביש 554 צפון. באפריל 2017 נחנכו במחלף גשרי כביש 531 באורך של כ-320 מטרים) העוברים מעל כביש 4.
גלריה

מחלף רעננה דרום לפני העבודות
מחלף רעננה דרום בבנייה
הערות שוליים

↑   אורן דורי, כפר סבא מתחברת להרצליה: מקטע חדש בכביש 531 נפתח לתנועה, באתר TheMarker‏, 13 בינואר 2016
↑  אסף זגריזק, מהלילה ממשיכים עם נתיבי איילון עד שפיים: "מעבירים את הפקק קדימה", באתר ynet, 4 באפריל 2017
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: מחלף מל"ל | מחלפים בכביש 531 | הבא: מחלף ח"ן |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: מחלף מורשה | מחלפים בכביש 4 | הבא: צומת רעננה |
ערך זה הוא קצרמרבנושא תחבורה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חלקו המזרחי של המחלף ומחלף מל"ל, מאי 2022
מוצוהיטו

מוּצוּהיטו (ביפנית: 睦仁;‏ 3 בנובמבר 1852 – 30 ביולי 1912) היה הקיסר ה-122 בסדר הירושה של קיסרי יפן, ושלט מ-3 בפברואר 1867 עד מותו. תקופת שלטונו התאפיינה בשינויים רבים, בה עברה יפן ממדינה פאודלית למונרכיה אבסולוטית בראשות הקיסר. לאחר מותו הוגדר כקאמי ונקרא בשם מייג'י, ובשם זה נקראת גם תקופת שלטונו, תקופת מייג'י.
בשנת לידתו הייתה יפן מבודדת ולא מפותחת, ונשלטה על ידי שוגונות טוקוגאווה ודאימיו ששלטו ב-250 האן שונים במדינה. עד מותו ב-1912 עברה יפן מהפכה בתחומים הכלכלי, החברתי והפוליטי, והגיחה כאחת ממעצמות העולם.
רקע

שוגונות טוקוגאווה התבססה בראשית המאה ה-17, ומנהיגה, השוגון, שלט ביפן. כ-180 אדונים, שנקראו דאימיו, שלטו בנחלות אוטונומיות תחת השוגון, שמדי פעם הזדקק לעזרתם אך לא הטיל עליהם מסים. השוגון שלט בדאימיו בדרכים אחרות: כל נישואי דאימיו היו חייבים באישור השוגון, השוגון יכול היה לשלול מדאימיו את נכסיו וכל דאימיו היה חייב לבלות מחצית מזמנו בבירה אדו (טוקיו כיום).
ב-1615 פרסם מייסד שוגונות טוקוגאווה, טוקוגאווה איאיאסו, מסמך המתאר את קוד ההתנהגות של האצולה. לפי קוד זה היה על הקיסר להקדיש את זמנו ללימודים ולאמנות, והחצר הקיסרית אכן הלכה לפי הקוד. לשוגון היה עניין לשמר את סבילותו של הקיסר, ולא התייעץ עמו בעניינים מדיניים. הקיסרים כמעט מעולם לא עזבו את ארמון הקיסרות בקיוטו, מלבד אחרי פרישתם, אז עברו לגור במנזר.
לאחר שנטלו את השליטה במדינה בראשית המאה ה-17, הגבילו פקידי השוגונות את המסחר עם המערב ואסרו על כניסת מיסיונרים לשטח המדינה. מכל מעצמות המערב, רק ההולנדים המשיכו במסחר עם יפן, אך עשו זאת דרך נקודה אחת באי דג'ימה הסמוכה לנגסאקי. עם זאת, בראשית המאה ה-19 החלו להופיע ספינות אירופאיות ואמריקאיות מול חופי יפן.
ילדותו

מוצוהיטו נולד ב-3 בנובמבר 1852 ליושיקו נקיָאמה, פילגש של הקיסר קומיי, ובצעירותו ניתן לו התואר "הנסיך סאצ'י." שנה לאחר לידתו, ביולי 1853, נכנסו קומודור מת'יו פרי ושייטת הספינות השחורות שלו למפרץ אדו, במטרה לאלץ את השוגונות, באיום פעולה צבאית, לפתוח את נמליה לסחר. במהלך המשבר שפרץ בעקבות איום זה, נהגה השוגונות באופן יוצא דופן, והתייעצה עם החצר הקיסרית באשר לדרך הפעולה הרצויה, ויועצי הקיסר קומיי טענו שיש לפתוח במסחר עם האמריקאים, וביקשו שהשוגונות תודיע להם על דרך הפעולה שינקטו לבסוף. בידיעה שאין באפשרותם להדוף את האמריקאים, איפשרה הממשלה היפנית את פתיחת נמליה לסחר, ונאלצה לחתום על חוזים בלתי שוויוניים שהוציאו את סמכות קביעת התעריפים מידיה וכן קבעו שזרים יישפטו בבתי משפט משלהם.
מקור המידע העיקרי על תקופת ילדותו של הנסיך סאצ'י מדיווחים מאוחרים יותר, ולכן לעיתים סותרים זה את זה. למשל, דיווח אחד טען שהנסיך סאצ'י היה נער בריא וחזק ואף הצטיין בסומו, בעוד שאחרים טענו שהיה נער עדין וחולני. ב-16 באוגוסט 1860 הפך הנסיך סאצ'י ליורש העצר, והמלכה הרעיה אימצה אותו באופן רשמי. ב-11 בנובמבר באותה שנה התמנה לנסיך הכתר וניתן לו שמו הבוגר - מוצוהיטו.
תסיסה ועלייתו לכס

בראשית שנות השישים של המאה ה-19 מספר גורמים ערערו את יציבות השוגונות. נציגי המעצמות הזרות שאפו לחזק את השפעתן ביפן; דאימיו רבים התנגדו לדרך ההתנהלות של השוגונות אל מול המעצמות; סמוראים צעירים שנודעו כשישי החלו להאסף ולדבר בפומבי כנגד השוגונות. השישי הוקירו את הקיסר קומיי ודגלו בשימוש באלימות על מנת לרפא את חוליי החברה. בעוד שבהתחלה קראו השישי לסילוק והוצאה להורג של כל הזרים מיפן, הם הפכו פרגמטים מאוחר יותר, ותמכו במודרניזציה.
הבירה הקיסרית קיוטו הפכה למרכז לפעילות השישי, וב-1863 שכנעו אנשי הארגון את קומיי לפרסם פקודה לסילוק הזרים. הפקודה הציבה את השוגונות במצב בעייתי שכן לא הייתה כל דרך לאכוף אותה. בעקבות הפקודה נערכו כמה התקפות על זרים ועל כלי השיט שלהם, והזרים השיבו אש, ובסופו של דבר גירשו כוחות השוגונות את מרבית חברי השישי מקיוטו. אף על פי כן, לא שככה התסיסה בתוך יפן.
על רקע כל אלה עסק מוצוהיטו בלימודים. הוא למד סגנונות שונים של שירה ולימודים קלאסיים, ולא ברור האם מאורעות התקופה השפיעו עליו. בינואר 1867 חלה הקיסר קומיי, שהיה אז בן 36, וב-30 בינואר נפטר ממחלתו. ב-3 בפברואר הפך נסיך הכתר לקיסר יפן, אך הדבר לא הפריע להמשך לימודיו הקלאסיים, שלא כללו פוליטיקה. באותה העת נאבק השוגון החדש, טוקוגאווה יושינובו, לשמור על כוחו. השישי וגורמים מתמרדים אחרים המשיכו להפיץ את חזונם ליפן החדשה.
המאבק הפוליטי הפנימי הגיע לשיאו בנובמבר 1867, עם הסכמתו של טוקוגאווה לוותר על תואר השוגון שלו. חודש לאחר מכן התפרק ההסכם עם כיבוש קיוטו על ידי כוחות מורדים. ב-4 בינואר 1868 הכריז הקיסר באופן רשמי על השבת השלטון הקיסרי, ובחודש לאחר מכן נשלחה הודעה בדבר זה למדינות זרות:
קיסר יפן מכריז בפני שליטי כל המדינות הזרות ונתיניהן שניתנה לשוגון טוקוגאווה יושינובו הרשות להשיב את כוחו הפוליטי בהתאם לבקשתו. מעתה והלאה נחזיק אנו בסמכות העליונה בכל הנושאים הפנימיים והחיצוניים של המדינה. לפיכך יוחלף התואר קיסר בתואר טאיקון, שבשמו נחתמו כל ההסכמים. קצינים שיתמנו על ידינו ינהלו את ענייני החוץ. ראוי שנציגי הצדדים בהסכמים יכירו בהכרזה זו.
השוגון טוקוגאווה התנגד תחילה ופתח במלחמת בושין, אך החזיק מעמד עד מאי ונאלץ להיכנע, אם כי קבוצות נאמנים שונות המשיכו להילחם והובסו רק במאי 1869. בספטמבר 1868 החלה באופן רשמי תקופת מייג'י (明治), שפירושה ביפנית "שלטון נאור," שם אותו קיבל מוצוהיטו לאחר מותו.
מעט לאחר עלייתו לכס הקיסרות הציגו בפני הקיסר את הארוקו איצ'ירו ככלה אפשרית. היא הייתה בתו של חבר החצר הקיסרית ומבוגרת בשלוש שנים מהקיסר, שנאלץ לחכות לגיל הבגרות על מנת להתחתן. הזוג נישא ב-11 בינואר 1869, ואף על פי שהייתה הקיסרית-רעיה הראשונה ששימשה דמות ציבורית, היא לא הביאה ילדים. לעומת זאת, למוצוהיטו נולדו חמישה-עשר ילדים מחמש נשות חצר שונות, אך מתוכם רק חמישה הגיעו לגיל בגרות. אחד מהם היה נסיך הכתר יושיהיטו, שלאחר מכן היה לקיסר טאישו.
תקופת מייג'י > ביסוס השלטון

לאחר הדחת השוגונות לא התקינו המורדים ממשלה מרכזית חדשה. ב-23 במרץ 1868 הורשו נציגים זרים להיכנס לקיוטו ולברך את הקיסר, וב-7 באפריל פרסם הקיסר הצהרה בת חמש נקודות שהציגה את שיטת הממשל החדשה. הצהרה זו, שהכירה רשמית בקיסר מוצוהיטו, ביטלה את הפאודליזם והכריזה על הקמת ממשלה דמוקרטית מודרנית ליפן. באמצע חודש מאי עזב מוצוהיטו לראשונה את ארמון הקיסר בקיוטו כדי ליטול את הפיקוד על הצבא הקיסרי במאבקו בנאמני השוגון. יועציו רצו שנתיניו ונתיני המעצמות הזרות יראו אותו, ולאחר שהות של שבועיים באוסקה שב מוצוהיטו לקיוטו.
ב-19 בספטמבר 1868 הכריז הקיסר על שינוי שמה של העיר אדו לטוקיו, והוכתר רשמית ב-15 באוקטובר. כשבועיים לפני טקס ההכתרה, הכריז הקיסר על תקופת מייג'י, ומנקודה זו והלאה ניתן לכל תקופת שלטונו של הקיסר שם אחד, בניגוד לנוהג בעבר לשנות את השם כל מספר שנים.
לאחר הכתרתו יצא הקיסר לטוקיו, בה ביקר לראשונה. הוא הגיע בסוף נובמבר, והחל במסע ברחבי העיר תוך שהוא מחלק סאקה לתושבים, שהיו להוטים לחזות בקיסר, בעיקר בשל העובדה שחששו שלאחר התמוטטות השוגונות תדעך יוקרת העיר. אולם, ההחלטה להעביר את הבירה לטוקיו התקבלה רק ב-1869. בטוקיו ביקר הקיסר גם על סיפון ספינות הצי הקיסרי היפני, ואף הורה למצוא דרכים להרחיבו. עם שובו לקיוטו התפרסמה הצהרה בשמו של הקיסר לפיה יתחיל מוצוהיטו לפקוד את ישיבות הממשלה וייקח חלק פעיל בניהול המדינה. במהלך חייו אמנם השתתף מוצוהיטו בישיבות ממשלה רבות, אך עם זאת, דיבר רק לעיתים נדירות.
תקופת מייג'י > רפורמה פוליטית

לאחר הדחת השוגון הקימו המורדים המנצחים מועצה מדינית, שעברה מספר שינויים ובסופו של דבר התייצבה מערכת שלטונית בה הממשלה נשלטת על ידי שלושה שרים ראשיים. שיטה זו הייתה בשימוש עד שהונהגה שיטה בה ראש הממשלה הוא השר הראשי, ב-1885. מנהיגיה החדשים של יפן שאפו לערוך רפורמות בכל הנוגע לחלוקת המדינה להאן שבשליטת דאימיו שונים. ב-1869 השיבו מספר דאימיו שתמכו במהפכה את אדמותיהם לחזקת הקיסר ובתמורה קיבלו מינויים בממשלה החדשה, וכשנה לאחר מכן הלכו בעקבותיהם כל שאר הדאימיו ביפן.
ב-1871 הכריז הקיסר על ביטול שיטת ההאן, ויפן התחלקה לשבעים ושניים מחוזות. הדאימיו, שאיבדו את אדמותיהם, זכו לפיצוי בדמות משרות בממשלה או משכורות בשווי עשרה אחוז מההכנסה הקודמת שלהם, אך שדרשו מגורים בבירה, ורבים אחרים פרשו מהחיים הפוליטיים.
אף על פי שהוקם בית מחוקקים, הוא היה חסר כל כוח אמיתי, בדומה לקיסר עצמו. השליטה במדינה עברה מהשוגון לסמוראים שהנהיגו את ההפיכה, שהיו לאוליגרכיה בה היו חברים האנשים החזקים ביותר בתחומי הצבא, הפוליטיקה והכלכלה. לעומת זאת, דווקא הקיסר מוצוהיטו הראה אורך חיים פוליטיים בכך שנותר על כסאו הרבה אחרי שהתחלפו כל חברי האוליגרכיה, והיה לקיסר הראשון שכיהן אחרי גיל חמישים מאז הקיסר אוגימצ'י ב-1586.
רסטורציית מייג'י מהווה מקור גאווה ליפנים, משום שהיא מסמלת את תהליכי התיעוש והמודרניזציה שעברה יפן בעקבותיה, ושהציבו אותה כמעצמה שלטת באזורה בתוך דור אחד. אולם, תפקידו של הקיסר ברסטורציה אינו ברור לחלוטין. אין ספק שהשליטה ביפן לא הייתה בידיו, אך מידת השפעתו המדויקת אינה ידועה. אחד המקורות מהם ניתן להסיק על אופיו הוא השירה שכתב, ובה מופיעים אלמנטים פציפיסטים, או לפחות כאלה הרומזים להתנגדותו למלחמה.
מותו

הקיסר מוצוהיטו סבל מאורמיה ונפטר כתוצאה מכך ב-30 ביולי 1912. לאחר מותו קיבל את שם התקופה בה חי - הקיסר מייג'י.
ראו גם

רסטורציית מייג'י
תקופת מייג'י
לקריאה נוספת

Gordon, Andrew. A Modern History of Japan: From Tokugawa Times to the Present. Oxford University Press, 2003. ISBN 9780195110609
Keene, Donald. Emperor of Japan: Meiji and His World, 1852–1912. Columbia University Press, 2002. ISBN 9780231123402.
Satow, Ernest. A Diplomat in Japan.Stone Bridge Press, Inc., 2007. ISBN 9781933330167.
הערות שוליים

↑  למשפחת הקיסרים היפניים אין שם משפחה, והם בעלי שם פרטי בלבד.
↑  Keene, עמ' xii.
↑  שם, עמ' 73.
↑  Satow, עמ' 353.
↑  Keene, עמ' 163-160.
↑  שם, עמ' 168.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265243905171  PLWABN: 9810688634905606  BIBSYS: 99034123  BNE: XX4712287  BnF: cb148392651 (data)  CiNii: DA0535647X  GND: 118996584  ISNI: 0000 0001 2129 1933  KulturNav: f6dbed5c-54e2-4aa8-8781-3083afdeee84  LCCN: n81096007  NARA: 10586162  NDL: 00043014  NKC: js20060714008  NLA: 47753408  NTA: 100095879  SUDOC: 080488250  Trove: 1488900  VIAF: 39644303   WorldCat (עם VIAF): 39644303 
הקיסר הצעיר מופיע בפני נציגי המעצמות הזרות לאחר מלחמת בושין
הקיסר מוצוהיטו בלבוש מערבי
הקיסר במליאת הדיאט של יפן
הקיסר מקבל את עיטור מסדר הבירית ב-1906