stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אל קפיטן
היסטוריית טיפוס > כיבוש ה-Nose

ב-12 בנובמבר 1958, נכבשה פסגת אל קפיטן לראשונה על ידי מטפסי הצוקים האמריקאיים וורן הארדינג, ווין מארי וג'ורג' וייטמור, לאחר 47 ימי טיפוס. הארדינג בחר באסטרטגיית טיפוס מסוג "מצור". במסגרת ההכנות הארוכות לטיפוס, שארכו כ-18 חודשים והחלו בשנת 1957, הקימו השלושה מחנה בפאתי הסלע תוך קביעת חבלים (fixed line) בקטעי הטיפוס הקשים. הטיפוס, אופיין בסגנון חופשי בעזרת ציוד (aid climbing), במסגרתו הסתייעו המטפסים ביתדות שקובעו מבעוד מועד במסלול הטיפוס (כמו גם על יתדות שהוחדרו במהלך הטיפוס) בדרכם לכיבוש הפיסגה דרך מסלול ה-Nose.
כעבור שנתיים, נכבש אל קפיטן בפעם השנייה על ידי רויאל רובינס, ג'ו פיטשן, צ'אק פראט וטום פרוסט. הטקטיקה שבה נקטו המטפסים הייתה שונה משיטת הטיפוס של הארדינג (המצור). הרביעייה נמנעה כמעט משימוש ביתדות במהלך השבוע הראשון לטיפוס, מתוך כוונה לכבוש את פסגת ההר במהירות האפשרית.
בשנת 1968, קבע מטפס הצוקים האמריקאי רויאל רובינס היסטוריה, כאשר היה לראשון שהגיע לפסגת אל קפיטן בטיפוס סולו. רובינס השלים את המשימה לאחר 10 ימי טיפוס.
מטפסת ההרים בוורלי ג'ונסון הייתה לאישה הראשונה שהשלימה בהצלחה את הטיפוס על אל קפיטן (דרך מסלול ה-Nose) ביוני 1973.
בשנת 1975, רשמו מטפסי ההרים ג'ון לונג, ג'ים ברידוול ובילי ווסטביי הישג משמעותי בהיסטוריית הטיפוס על הסלע, כאשר הצליחו להגיע לפסגה לאחר יום אחד בלבד של טיפוס.
כיום, משך זמן הטיפוס עד לפסגת הסלע אורך כ-4–5 ימים, כאשר 60% מהמטפסים שהחלו את המסלול מסיימים אותו בהצלחה.
היסטוריית טיפוס > פיתוח מסלולי טיפוס נוספים

במהלך שנות ה-60 וה-70, פותחו מסלולי טיפוס נוספים בפארק, אשר עד היום זוכים לפופולריות רבה בקרב המטפסים בפארק:
| שם המסלול | שמות המטפסים הראשונים | שנת העפלה לפסגה |
| --- | --- | --- |
| Salathé Wall | רויאל רובינס, צ'אק פראט, טום פרוסט | 1961 |
| Dihedral Wall | אד קופר, ג'ים בולדווין, גלן דאני | 1962 |
| West Buttress | לייטון קור, סטיב רופר | 1963 |
| North America Wall | רויאל רובינס, איבון צ'ונארד, צ'אק פראט, טום פרוסט | 1964 |
| Muir Wall | איבון צ'ונארד, טי.אם הרברט | 1965 |
| Dawn Wall | וורן הארדינג, דין קולדוול | 1970 |
| Zodiac | צ'רלי פורטר | 1972 |
| The Shield | צ'רלי פורטר, גארי בוקארד | 1972 |
| Mescalito | צ'רלי פורטר, סטיב סאטון, יו ברטון, סי נלסון | 1973 |
| Pacific Ocean Wall | ג'ים ברדוול, ביל ווסטביי, ג'יי פיסק, פרד איסט | 1975 |
| Sea of Dreams | ג'ים ברדוול, דייל בארד, דייב דיגלמן | 1978 |
| Jolly Roger | צ'ארלס קול, סטיב גרוסמן | 1979 |
כיום, ישנם כ-70 מסלולי טיפוס ברמות קושי שונות, כאשר מסלולים נוספים ממשיכים להיות מפותחים (בדרך כלל מסלולים המשלבים מסלולים קיימים).
היסטוריית טיפוס > טיפוס חופשי

מאז 1958, בו נכבשה פסגת הסלע בפעם הראשונה, הפכה מלאכת הטיפוס, למטפסים מיומנים אשר מצוידים בציוד מקצועי, למשימה מאתגרת פחות ועל כן עלה הצורך בחיפוש אחר מסלולי טיפוס אתגריים, אשר ישלבו שימוש מינימלי בעזרים או אי שימוש כלל (טיפוס חופשי). הטיפוס הראשון ללא שימוש בעזרים בוצע דרך מסלול ה-West face בשנת 1979 על ידי ריי ג'רדין וביל פרייס.
בשנת 1993, לאחר 4 ימי טיפוס הפכה מטפסת הצוקים האמריקאית לין היל, לאדם הראשון שהעפיל בטיפוס חופשי לפסגת אל קפיטן דרך מסלול ה-Nose הפופולרי. כעבור שנה, קבעה לין שיא נוסף, כאשר העפילה לפסגה לאחר 23 שעות בלבד, ובכך קבעה את הזמן המהיר ביותר בהיסטוריה לטיפוס חופשי על הסלע.
ביוני 2017, העפיל המטפס האמריקאי אלכס הונולד לפסגת האל קפיטן תוך 4 שעות ללא סיוע בחבלים ובציוד אלפיני. הטיפוס הונצח בסרט "סולו חופשי" של ערוץ הנשיונל ג'יאוגרפיק.
ציור של אל קפיטן משנת 1899
The nose
רויאל רובינס
Salathe Wall - שנת 1961
לין היל (2015)
אלון אסור

| --- | --- |
אסור כמפקד המחוז הצפוני במשטרת ישראל, 2018
אסור כמפקד המחוז הצפוני במשטרת ישראל, 2018
 לידה:  12 בספטמבר 1964 (בן 60)
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   משטרת ישראל
 תקופת הפעילות:  1995–2021 (כ־26 שנים)
 דרגה:   ניצב
 תפקידים בשירות
 מפקד משטרת ראש העין  מפקד משטרת פתח תקווה  קצין אג"ם מחוז מרכז  מפקד המכללה הלאומית לשוטרים  מפקד מחוז הצפון  סגן מפכ"ל המשטרה
 
אלון אסור (נולד ב-12 בספטמבר 1964) הוא קצין בדימוס בדרגת ניצב במשטרה אשר כיהן בתפקידו האחרון בתפקיד סגן מפכ"ל המשטרה.
ביוגרפיה

אסור התגייס למשטרת ישראל ביולי 1995. שירת ביחידת המרכזית של מרחב השרון, הדריך בקורס קציני משטרה, שימש ראש מחלק החקירות בתחנת המשטרה בנתניה, סגן מפקד התחנה וראש לשכת מפקד מחוז. פיקד על תחנת המשטרה בראש העין, ביולי 2009 מונה למפקד תחנת המשטרה בפתח תקווה ושירת בתפקיד עד ינואר 2012. בתפקידו הבא שירת כקצין אג"ם של מחוז מרכז.
באוגוסט 2012 מונה לראש פרויקט מרכז ההדרכה בבית שמש ובמהלך כהונתו נפתחה בדצמבר 2014 המכללה הלאומית לשוטרים והוא מונה למפקדה הראשון. בפברואר 2016 מונה למפקד מחוז הצפון.
ביוני 2019 מונה לתפקיד סגן מפכ"ל המשטרה.
בינואר 2021 הודיע על פרישתו מהמשטרה.
חיים אישיים והשכלה

אסור נשוי ואב לשני ילדים ומתגורר בבנימינה. בעל תואר ראשון במשפטים, פילוסופיה ותולדות עם ישראל ותואר שני בתולדות עם ישראל.
הערות שוליים

↑  סבב מינויים בסגל הפיקוד הבכיר, אתר משטרת ישראל 6 בינואר 2016
↑  מפקד חדש למחוז צפון: ניצב אלון אסור, אתר משטרת ישראל, 23 בפברואר 2016
↑  אלון חכמון, ‏ניצב אלון אסור מונה לסגן המפכ"ל, שמעון לביא יחליפו במחוז הצפון, באתר מעריב אונליין, 11 ביוני 2019
↑  ניצב אלון אסור פורש מהמשטרה, באתר ערוץ 7
אלון אסף

אלון אסף בעת שביתת הרעב ב-2006
אלון אסף (1947 - 16 באפריל 2009) היה פעיל במאבק למען חולי סרטן המעי הגס בשנים 2006 עד 2008, סמל מאבק חולי הסרטן להגדלת סל התרופות ואיש השנה בתחום החברה לשנת 2006 מטעם "קשת" ו"מעריב".
הערות שוליים

↑  עתי"ם ויובל אזולאי, סמי עופר יממן במשך חודש תרופות לחולי סרטן המעי הגס, הארץ, 20 במאי 2006
↑  אבי פוגל, אלון אסף התמוטט במהלך הדיון בכנסת, באתר nrg‏, 23 במאי 2006
↑  אבי פוגל, ואלה השובתים, באתר nrg‏, 21 במאי 2006
↑  אבי פוגל, אלון אסף התמוטט במהלך הדיון בכנסת, באתר nrg‏, 23 במאי 2006
↑  בכירי אונקולוגים בישראל, יחרצו את דינם של אלפי חולי סרטן, "כאן נעים", 10 בפברואר 2008
↑  מיטל יסעור בית-אור, הרופאים זועמים: "הכניסו לסל את התרופות הזולות", באתר ynet, 26 בפברואר 2008
↑  היום יום זיכרון לאלון אסף הלוחם למען חולי הסרטן ז"ל, ארגון הנכים בישראל המיוחד
↑  מיטל יסעור בית-אור, נפטר אלון אסף, סמל המאבק של חולי הסרטן, באתר ynet, 16 באפריל 2009
אלון אסף בעת שביתת הרעב
אלון אסף לאחר שביתת הרעב
אורידיקה השנייה, מלכת מוקדון

ערך זה עוסק במלכת מוקדון. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־4 לפנה״ס 
 התאבדה:  317 לפנה״ס אמפיפוליס, יוון 
 מדינה:  מוקדון 
 בן או בת זוג:  פיליפוס השלישי, מלך מוקדון 
 
אורידיקה השנייה (ביוונית: Εὐρυδίκη‏; ? - 317 לפנה"ס) הייתה מלכת מוקדון, בתם של אמינטס הרביעי מלך מוקדון וקיננה; ואשתו של פיליפוס השלישי, מלך מוקדון. היא הייתה דמות בולטת במהלך מלחמות הדיאדוכים.
לקריאה נוספת

דוד גולן, תולדות העולם ההלניסטי, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, ירושלים, 1983.
Waldemer Heckel, The Marshals of Alexander's Empire, 1992, Routledge
Diodorus Siculus. Library of History. Translated by C.H. Oldfather, R.M. Geer, C.L. Sherman, F.R. Walton and C.B. Welles. Loeb Classical Library. Cambridge, MA, Harvard University Press; London, William Heinemann, 1933-1967.
הערות שוליים

↑  אריאנוס, מעשי היורשים. מצוטט אצל: פוטיוס, ביבליותקה, 92.
↑  פוליאנוס, סטראטגמטה, ספר שמיני, 60.
↑  אתנאיוס, משתה החכמים, ספר שלושה עשר, 560.
↑  Bosworth, A. B., "Perdiccas and the Kings", in The Classical Quarterly, Vol. 43, No. 2, 1993, 425.
↑  גולן, עמ' 69, הערה 27.
↑  דיודורוס, ספר שמונה עשר, 55.
↑  דיודורוס, ספר שמונה עשר, 56.
↑  גולן, עמ' 72.
↑  גולן, עמ' 73.
↑  דיודורוס, ספר תשעה עשר, 11.
אליפות אירופה בפארא הוקי קרח

| --- | --- |
 ענף:  פארא הוקי קרח
 תאריך ייסוד:  2005
 ארגון מפעיל:  הוועד הפאראלימפי הבינלאומי
 יבשת:  אירופה
 זוכה:  רוסיה רוסיה (1)
 הכי הרבה זכיות:  גרמניה גרמניה נורווגיה נורווגיה איטליה איטליה רוסיה רוסיה אליפות אחת כל אחת
 מפעל גבוה יותר:  אליפות העולם
 https://www.paralympic.org/ice-hockey
 
אליפות אירופה בפארא הוקי קרח (באנגלית: Ice Sledge Hockey European Championships) הוא אליפות אירופה בענף פארא הוקי קרח ומהווה גם לטורניר המוקדמות לקראת אליפות העולם והמשחקים הפאראלימפיים.
אליפות אירופה הראשונה התקיימה ב-2005.
נבחרות זוכות

| שנה | מדינה מארחת | אלופה | סגנית | מקום שלישי |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2005 | צ'כיה צ'כיה (זלין) | גרמניה גרמניה | שוודיה שוודיה | אסטוניה אסטוניה |
| 2007 | איטליה איטליה (פינרולו) | נורווגיה נורווגיה | צ'כיה צ'כיה | גרמניה גרמניה |
| 2011 | שוודיה שוודיה (סולפטאה) | איטליה איטליה | צ'כיה צ'כיה | נורווגיה נורווגיה |
| 2016 | שוודיה שוודיה (אסטרסונד) | רוסיה רוסיה | איטליה איטליה | נורווגיה נורווגיה |
סטטיסטיקה

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| נבחרת | צ'כיה צ'כיה 2005 | איטליה איטליה 2007 | שוודיה שוודיה 2011 | שוודיה שוודיה 2016 | סך הכל |
| צ'כיה צ'כיה | מקום 4 | סגנית | סגנית | מקום 4 | 4 |
| אסטוניה אסטוניה | מקום 3 | מקום 5 | מקום 4 | - | 3 |
| גרמניה גרמניה | אלופה | מקום 3 | מקום 6 | מקום 6 | 4 |
| בריטניה בריטניה | מקום 5 | - | מקום 8 | - | 2 |
| איטליה איטליה | מקום 6 | מקום 6 | אלופה | סגנית | 4 |
| הולנד הולנד | - | - | מקום 10 | - | 1 |
| נורווגיה נורווגיה | - | אלופה | מקום 3 | מקום 3 | 3 |
| פולין פולין | - | מקום 7 | מקום 9 | - | 2 |
| רוסיה רוסיה | - | - | מקום 7 | אלופה | 2 |
| שוודיה שוודיה | סגנית | מקום 4 | מקום 5 | מקום 5 | 4 |
ראו גם

אליפות העולם בהוקי קרח
הערות שוליים

↑  History of Czech sledge hockey, Official site of the 2009 IPC Ice Sledge Hockey World Championships
ערך זה הוא קצרמרבנושא הוקי קרח. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אליפות אירופה בפארא הוקי קרח".
איירין הס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  27 באוגוסט 1910 
 פטירה:  5 ביולי 2009 (בגיל 98) 
 השכלה:  אוניברסיטת אינדיאנה 
 מעסיק:  אוניברסיטת מישיגן 
 פרסים והוקרה:  עמית האיגוד האמריקני לסטטיסטיקה (1972) 
 
אידה איירין הס (27 באוגוסט 1910 - 5 ביולי 2009) הייתה סטטיסטיקאית אמריקנית, שהתמחתה במתודולוגיה של סקרי דגימה.
ביוגרפיה

היא קיבלה תואר במתמטיקה מאוניברסיטת אינדיאנה ב-1931, ולאחר מכן עבדה כמורה בבית ספר תיכון בקנטקי במשך כ-11 שנה. היא התוודעה לסטטיסטיקה מקריאת כתבה במגזין, והחליטה לקדם את הקריירה שלה על ידי למידת סטטיסטיקה. היא למדה סטטיסטיקה בקורסי קיץ באוניברסיטת מישיגן, אם כי לא סיימה את הלימודים עקב הצטרפות ארצות הברית למלחמת העולם השנייה ב-1941. עם זאת, עברה לעבוד בלשכה לסטטיסטיקה עבודה ולאחר מכן בלשכת סקר האוכלוסין. בעבודתה שם, יחד עם סטטיסטיקאים אחרים, סייעה בהטמעת שיטות של דגימה הסתברותית בביצוע הסקרים השונים שביצעה הלשכה.
ב-1954 עברה לעבוד במכון למחקר חברתי של אוניברסיטת מישיגן, במחלקה לשיטות דגימה, ובהמשך ניהלה את המחלקה. במסגרת עבודתה שם הנחילה למדעני המכון את הכלים ההסתברותיים לביצוע נכון של מדגמים וסקרים. בהדרגה היא זכתה להכרה כמומחית המובילה בתחום של תכנון וניתוח סקרי דגימה. היא פרסמה עשרות מאמרים מדעיים. ב-1981, כאשר הגיעה לגיל 70, נאלצה לפרוש לגמלאות, אך המשיכה לעסוק במחקר ולעבוד, וכתבה שלושה ספרים על המתודולוגיה של תכנון סקרי דגימה. המאמר המדעי האחרון שכתבה התפרסם ב-2007.
פרסים

איירין הס נבחרה לעמיתת האיגוד האמריקני לסטטיסטיקה ב-1972.
איירין דאן

| --- | --- |
איירין דאן (1937)
איירין דאן (1937)
 לידה:  20 בדצמבר 1898 לואיוויל ארצות הברית
 פטירה:  4 בספטמבר 1990 (בגיל 91) לוס אנג'לס, קליפורניה
 מקום קבורה:  Calvary Cemetery 
 שם במה:  First Lady of Hollywood 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1922–1962 (כ־40 שנה)
 מקום לימודים:  Chicago Musical College  אוניברסיטת ובסטר 
 פרסים והוקרה:  פרס מרכז קנדי (1985)  גביע הכסף לנשות השנה של לוס אנג'לס טיימס (1951)  מסדר האבירות של הקבר הקדוש (1953)  אוניברסיטת נוטרדאם (1949)  Papal Lateran Cross (1951)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 https://www.irenedunneguild.org/
 פרופיל ב-IMDb
 
איירין דאן (באנגלית: Irene Dunne; ‏20 בדצמבר 1898 – 4 בספטמבר 1990) הייתה שחקנית קולנוע וזמרת אמריקאית. התפרסמה בעיקר בשנות ה-30, שנות ה-40 ותחילת שנות ה-50.
קורות חיים

נולדה בלואיוויל, קנטקי בשם Irene Marie Dunn. כשהייתה בת חמש מת אביה והמשפחה עברה למדיסון, אינדיאנה, שם למדה פסנתר ופיתוח קול והשתתפה בהופעות בבתי ספר ובכנסיות. ב-1916 קיבלה דיפלומה ללימוד אמנות וזכתה במלגה ללמוד בקולג' למוזיקה בשיקגו. עם קול הסופרנו שלה קיוותה להתקבל למטרופוליטן אופרה, אך נדחתה והחלה להופיע במחזות מוזיקליים בברודוויי.
היא הופיעה במחזמר ספינת השעשועים ב-1929 ואז הוחתמה בחברת RKO בהוליווד. סרטה הראשון היה "(Leathernecking" ‏(1930, עיבוד של המחזמר "Present Arms" של רוג'רס והארט. היא הופיעה ב-41 סרטים, מתוכם שרה ב-26.
דאן הייתה מועמדת חמש פעמים לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר:
סימרון - מערבון המבוסס על ספרה של עדנה פרבר (1931)
"תאודורה מתפרעת" - Theodora Goes Wild - קומדיה רומנטית לצידו של מלווין דאגלס - (1936)
האמת האיומה - קומדיה, לצידו של קרי גרנט - (1937)
Love Affair  - סרט רומנטי לצידו של שארל בואייה - (1939)
I Remember Mama  - הוצג בישראל בשם "כזאת הייתה אימא" - (1948)
מבין סרטיה יש לציין את "רוברטה" לצידו של פרד אסטר שם שרה את השיר "עשן חודר לעיניך" (1935), "אשתי המועדפת" ו-"סרנדה בפרוטה" לצידו של קארי גראנט (1941), "בחור ושמו ג'ו" (1943), "הצוקים הלבנים של דובר" (1944), "אנה ומלך סיאם" (1946), ו"החיים עם אבא" (1947).
סרטה האחרון היה "זה גדל על העצים" (1952). לאחר מכן הופיעה בתפקידי אורח בסדרות טלוויזיה עד 1962. היא תמכה במפלגה הרפובליקנית ובנשיא אייזנהאואר שמינה אותה ב-1957 כמחליפה לנציג ארצות הברית באו"ם.
ב-1985 זכתה בפרס מרכז קנדי על תרומתה לאמנות הבמה. לאיירין דאן יש כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
איוויצה אוליץ'

איוויצה אוליץ' (בקרואטית: Ivica Olić; נהגה: [îʋitsa ǒːlitɕ]; נולד ב-14 בספטמבר 1979 בדאבור) הוא כדורגלן עבר קרואטי וכיום מאמן צסק"א מוסקבה, ככדורגלן שיחק בעמדת החלוץ. לאוליץ' 102 הופעות ו-20 שערים במדי נבחרת קרואטיה, עמה השתתף בחמישה טורנירים גדולים. מאמן כדורגל.
קריירה > קריירת משחק

אוליץ' החל את הקריירה שלו במרסוניה, ובהמשך שיחק גם בקבוצות הרטה ברלין, נ.ק. זאגרב ודינמו זאגרב. ב-2003 עבר לצסק"א מוסקבה, עמה זכה בשלוש אליפויות רוסיה, שני גביעי רוסיה וגביע אופ"א ב-2005. בינואר 2007 עבר להמבורג.
בקיץ 2009 עבר אוליץ' לבאיירן מינכן, ובעונתו הראשונה בקבוצה זכה עמה באליפות הבונדסליגה ובגביע הגרמני. אוליץ' סייע לקבוצתו להעפיל לגמר ליגת האלופות כאשר כבש שלושער נגד קבוצת אולימפיק ליון בחצי גמר הטורניר. הוא סיים שני בדירוג הכובשים של הטורניר עם שבעה שערים, שני רק לליונל מסי.
באמצע עונת 2011/12, ראה אוליץ' כי הוא לא מרבה לקבל דקות משחק בבאיירן מינכן, ולכן חתם לקראת העונה הבאה בוולפסבורג.
ב-30 בינואר 2015 חתם בהמבורג לשנה וחצי. בסיום עונת 2015/2016 הודיע על פרישה מכדורגל, אך כעבור מספר ימים הודיע על חתימה לעונה אחת במינכן 1860. לאחר שירד ליגה עם מינכן 1860, בעונה בה הבקיע חמישה שערים ובישל ארבעה, הודיע אוליץ' ביוני 2017 על פרישה מכדורגל.
אוליץ' שיחק גם בנבחרת קרואטיה אליה זומן לראשונה ב-2002. הוא השתתף עם הנבחרת בטורנירי מונדיאל 2002, יורו 2004, מונדיאל 2006, יורו 2008 ומונדיאל 2014, את יורו 2012 החמיץ בגלל פציעה.
קריירה > קריירת אימון

באוקטובר 2017 אוליץ' מונה לעוזר מאמן נבחרת קרואטיה. ב-23 במרץ 2021 מונה אוליץ' למאמן צסק"א מוסקבה, ברם כבר ביוני 2021 פוטר במפתיע.
תארים

אליפות קרואטיה – 2002
אליפות קרואטיה – 2003
אליפות רוסיה – 2003, 2005, 2006
הגביע הרוסי – 2005, 2006
גביע אופ"א – 2004/2005
אליפות הבונדסליגה – 2009/2010
הגביע הגרמני – 2009/2010
הסופר קאפ הגרמני – 2010
אמן העם של אוקראינה

| --- | --- |

 תיאור:  תואר כבוד לאמנים, כוריאוגרפים, מנצחים, מחזאים, מלחינים, במאים, מנהלי מקהלות ואמני במה
 מדינה:  אוקראינה אוקראינה
 הגוף המעניק:  נשיא אוקראינה
 תקופת הפרס:  2000–הווה (כ־24 שנים)
אמן העם של אוקראינה (ברוסית: Народный артист Украины) הוא תואר כבוד הגבוה ביותר של אוקראינה, מוענק על הישגים יוצאי דופן בתחום תיאטרון, מוזיקה, קרקס, קולנוע ואמנות הבמה. כלול במערכת פרסי המדינה של אוקראינה.
סיבות להענקה

התואר "אמן העם של אוקראינה" מוענק לאמנים אוקראינים, כוריאוגרפים, מנצחים, מחזאים, מלחינים, במאים, מנהלי מקהלות, מבצעים מוזיקליים שיצרו תמונות אומנותיות, יצירות מוזיקליות, תוכניות קונצרטים וקרקסים, תיאטרון ותפקידים קולנועיים אשר תרמו תרומה יוצאת דופן בפיתוח ושימור תרבות האמנות הלאומית וזכו להכרה רחבה מצד הציבור והקהילה המקצועית.
ככלל, התואר מוענק לא לפני עשר שנים לאחר קבלת תואר אמן הכבוד של אוקראינה.
ראו גם

אמן העם
אמן העם של ברית המועצות
הערות שוליים

↑  https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/476/2001#Text
איירין היגינבות'אם

| --- | --- |

 לידה:  11 ביוני 1918 ווסטר, מסצ'וסטס מסצ'וסטס, ארצות הברית ארצות הברית
 פטירה:  27 באוגוסט 1988 (בגיל 70) ניו יורק, ארצות הברית ארצות הברית
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1930–1988 (כ־58 שנים)
 עיסוק:  פזמונאית, פסנתרנית
 סוגה:  בלוז, ג'אז
 כלי נגינה:  פסנתר 
 פרופיל ב-IMDb
 
איירין היגינבות'אם (באנגלית: Irene Higginbotham; 11 ביוני 1918 – 27 באוגוסט 1988) הייתה פזמונאית ופסנתרנית אמריקאית. היא התפרסמה בעיקר בזכות כתיבת השיר "Good Morning Heartache", שהוקלט על ידי בילי הולידיי כסינגל.
ביוגרפיה

היגינבות'אם נולדה ב-11 ביוני 1918, בעיר ווסטר שבמסצ'וסטס. היא אחייניתו של נגן הטרומבון האפרו-אמריקאי ג'יי. סי. היגינבות'אם. למדה מוזיקה אצל המנצח קמפר הארלד, ממכללת מורהאוס. היגינבות'אם הייתה פסנתרנית בקונצרטים בגיל 15, והצטרפה לאגודה האמריקאית למלחינים, מחברים ומוציאים לאור ב-1944, כשהייתה בת 26. היא הלחינה כמעט 50 שירים שפורסמו. עם זאת, כיוון שהייתה אישה אפרו-אמריקאית שעבדה בסמטת טין פאן בתקופה בו רוב המלחינים שעבדו עמה היו גברים לבנים, כמה חוקרים ומוזיקולוגים מאמינים שבמרוצת השנים הולחנו על ידי היגינבות'אם הרבה יותר מחמישים שירים או שבחלק מסטנדרטי הג'אז שמה לא נרשם ברשימת הקרדיטים של היוצרים. ידוע שהיא השתמשה בשם עט, גלן גיבסון, בדומה למרבית המלחינות באותה עת. תרומתה של היגינבות'אם לעולם הג'אז נשארה לאורך דורות, ושיריה עדיין זוכים לגרסאות כיסוי.
היגינבות'אם נפטרה ב-27 באוגוסט 1988, בגיל 70, בניו יורק.
הערות שוליים

1 2  "Irene Higginbotham", The Black Perspective in Music, Vol. 16, No. 2 (Autumn 1988), p. 247.
↑  Ted Gioia, "Five women songwriters who helped shape the sound of jazz", OUP blog, March 12, 2013.
↑  David "Chet" Williamson Sneade, "'Good Morning Heartache'", Worcester Songwriters of the Great American Songbook, December 22, 2012.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007353051805171  BNE: XX1537529  BnF: cb13798733g (data)  GND: 1154958981  ISNI: 0000 0003 8329 355X  LCCN: n89616678  MusicBrainz: 91f0d70c-143b-47f3-bb81-3159d7ce0282  SNAC: w6rz0prf  VIAF: 8145970121332251145   WorldCat (עם VIAF): 8145970121332251145
אמן העם של ברית המועצות

| --- | --- |

 תיאור:  תואר כבוד לאמנים שתרמו תרומה מיוחדת להתפתחות התיאטרון, המוזיקה, הקולנוע, הקרקס, הטלוויזיה והרדיו הסובייטיים
 מדינה:  ברית המועצות ברית המועצות
 תקופת הפרס:  13 בינואר 1936 – דצמבר 1991 (כ־55 שנים)
אמן העם של ברית המועצות (ברוסית: Народный артист СССР) הוא תואר כבוד הגבוה ביותר אשר הוענק בברית המועצות לאמני במה מצטיינים שקיבלו הכרה כללית בפיתוח תיאטרון, מוזיקה, קולנוע וקרקס. אושר על פי צו של הוועד הפועל המרכזי של ברית המועצות № 47 מיום 6 בספטמבר 1936.
היסטוריה

בשנת 1919 הקימה ממשלת רוסיה הסובייטית  את תואר הכבוד "אמן העם של הרפובליקה". מאוחר יותר,   תואר דומה הונהג החל משנת 1936 בברית המועצות והיה תואר הכבוד הגבוה ביותר במדינה, שהוקצה לאמנים מצטיינים.  בין אמני העם הראשונים של רוסיה הסובייטית היו הזמרים פיודור שאליאפין ולאוניד סובינוב. אמן העם של הרפובליקות  היה עשוי להיות מועמד להגיע מאוחר יותר לתואר אמן העם של ברית המועצות.
האמנים האחרונים שהוענק להם תואר "אמן העם של ברית המועצות" בדצמבר 1991 היו 11 אנשים.
בסך הכל הוענק תואר "אמן העם של ברית המועצות" ל־1,006 איש.
ראו גם

אמן העם
אמן העם של הפדרציה הרוסית
הערות שוליים

↑  http://vedomosti.sssr.su/1991/52/
איחוד האמירויות הערביות במשחקים האולימפיים

איחוד האמירויות הערביות משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984).
הישגיהם של ספורטאי האמירויות במשחקים היו דלים למדי, עד אולימפיאדת אתונה (2004). במשחקים אלה זכה הקלע אחמד אל מכתום במדליית הזהב בירי בצלחות חרס כפולות, וסיים במקום הרביעי בתחרות הירי בצלחות חרס בודדות. באולימפיאדת בייג'ינג (2008) סיים אל מכתום במקומות השביעי והשלושים, בהתאמה, אך בכל זאת היה הספורטאי המצליח ביותר מבין ספורטאי האמירויות במשחקים אלה. נושאת הדגל במשחקים אלה הייתה הנסיכה מאיתה אל מכתום, בתו של מוחמד בן ראשיד אל מכתום, לימים ראש ממשלת האיחוד ואמיר דובאי. אל מכתום השתתפה בתחרויות הטאקוונדו והודחה בסיבוב הראשון. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) ייצגו את איחוד האמירויות שלושה ג'ודאים ילידי מולדובה. אחד מהם, סרז'יו טומה, זכה במדליית ארד, שהייתה למדליה האולימפית השנייה של איחוד האמירויות.
איחוד האמירויות הערביות מעולם לא השתתפה באולימפיאדת חורף.
מדליות

| --- | --- |
 :  ראו גם – מדליות במשחקים האולימפיים
מדליות > לפי אולימפיאדה

באולימפיאדות הקיץ:
| אולימפיאדה | זהב | כסף | ארד | סך הכל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984): 0
אולימפיאדת סיאול (1988): 0
אולימפיאדת ברצלונה (1992): 0
אולימפיאדת אטלנטה (1996): 0
אולימפיאדת סידני (2000): 0
| אולימפיאדת אתונה (2004) | 1 | 0 | 0 | 1 |
אולימפיאדת בייג'ינג (2008): 0
אולימפיאדת לונדון (2012): 0
| אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) | 0 | 0 | 1 | 1 |
אולימפיאדת טוקיו (2020): 0
| סך הכל | 1 | 0 | 1 | 2 |
מדליות > לפי ענף

בענפי הקיץ:
| ענף | זהב | כסף | ארד | סך הכל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  קליעה | 1 | 0 | 0 | 1 |
|  ג'ודו | 0 | 0 | 1 | 1 |
| סך הכל | 1 | 0 | 1 | 2 |
ראו גם

איחוד האמירויות הערביות במשחקים הפאראלימפיים
איחוד האמירויות הערביות במשחקים האולימפיים לנוער
הערות שוליים

↑  "Medals by Games" [מדליות לפי משחקים]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-5 במרץ 2022. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
↑  "Medals by Sports" [מדליות לפי ענפי ספורט]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-5 במרץ 2022. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
עאמר עבדולרחמן, שחקן נבחרת איחוד האמירויות הערביות בכדורגל באולימפיאדת לונדון (2012)
אולצין

אולצין (במונטנגרית: Улцињ, באלבנית: Ulqini, באיטלקית: Dulcigno, ביוונית: Ολοκαίνιον, בטורקית: Ülgün) היא עיירת חוף בדרום מונטנגרו. נכון לשנת 2011, מונה העיירה אוכלוסייה 10,707 תושבים ובמטרופולין כ־20,000. העיירה נוסדה בסביבות המאה ה־1 לספירה. העיירה שוכנת במחוז אולצין ומשמשת גם כבירת המחוז.
העיירה היא הדרומית ביותר במונטנגרו. היא ממוקמת על חוף הים האדריאטי, בקרבה לגבול עם אלבניה. רוב אוכלוסיית העיירה הם אלבנים (73.14%).
בעיירה נמצא קברו של משיח השקר שבתאי צבי. היסטוריונים טוענים כי בשנת 1673 הוא הוגלה על ידי הסולטאן הטורקי לנמל האלבני של אולצין (כיום מונטנגרו), שם מת ונקבר כעבור כמה שנים.
היסטוריה

לפני תקופת ימי הביניים, אולצין הייתה ידועה בתור אחת מבירות הפיראטים של הים האדריאטי. הדבר ניכר גם בתקופה מאוחרת יותר של ממלכת אילריה. תושבי אולצין היו ידועים בזמן הפצת הנצרות (במיוחד בשנת 20 לפני הספירה ועד שנת 300 לספירה), כמי שהיו מתעמתים עם כאלו שהיו זרים לארצם, רוב העימותים היו במיוחד על סכסוכי גבול.
הרפובליקה של ונציה כבשה את אולצין מבלזה השלישי מנסיכות זטה משושלת בלשיק בשנת 1423. תחת שליטה ונציאנית, שם העיר הוחלף ל"דולצינו" באיטלקית, והיא שולבה ב"אלבניה הוונציאנית". טביעתה של ספינת הסרצנים מאותו הקרב התרחשה על חופי אולצין עם עבדים אפריקאים ששרדו ממנה. המקומיים קיבלו אליהם את השורדים והפכו אותם לחלק בלתי נפרד מהעיר.
הוונציאנים שלטו בעיר עד שנת 1571, כאשר הטורקים העות'מאנים כבשו את דולצינו ואת "אלבניה הוונציאנית".
בספר משנת 1861 מתואר העיר:
בשנת 1867, הפכה אולצין לחלק מהעיירה שקודרה במחוז רומליה. בסופו של דבר קיבלה אולצין את עצמאותה מהטורקים ב-11 בינואר 1878 בהחלטה של קונגרס ברלין, ולאחר 3 שנים (30 בנובמבר 1880), שולבה העיר בתוך מונטנגרו.
ב-15 באפריל 1979 סבלה אולצין מרעידת אדמה קשה, שפגעה במבנים רבים. כל הבתים בעיר המבוצרת הוגדרו כמסוכנים למגורים ורובם מהם נהרסו לפחות חלקית.
תיירות

אזור "החוף הדרומי" של מונטנגרו היא יעד תיירותי פופולרי. בחודש ינואר 2010, העיתון הניו יורק טיימס דירג את האזור, והציע את המקומות: "וליקה פלאזה", "אדה בויאנה", ואת "מלון מדיטרן", בין "31 המקומות ששווה לבקר בהם בשנת 2010".
המצודה של העיר העתיקה של אולצין נשמרה היטב. המצודה ממחישה את חיי הקהילה באולצין של ימי הביניים. העיר העתיקה יושבת על גבי גבעה המשקיפה על החוף, מה שמהווה אטרקציה תיירותית בפני עצמה.
תחבורה

העיירה מחוברת עם שאר המדינה בכביש מהיר בעל שני נתיבים. הכביש מחבר את ערי החוף אל הכביש המהיר האדריאטי (מוטו-וואי).
ספורט > כדורסל

באולצין קיימת קבוצת כדורסל ייצוגית ריביירה אולצין המשחקת בליגה הבכירה ובעבר השתתפה בליגה הבלקנית.
אוכלוסייה

מתגוררים בעיר 10,707 תושבים. הרוב העיקרי הוא מוסלמים, והשאר הם נוצרים המשתייכים לכנסייה הקתולית או האורתודוקסית.
במפקד האחרון בשנת 2011, היו במחוז אולצין 19,921 תושבים, מתוכם 14,670 (70.66%) אלבנים, 2478 (12.44%) מונטנגרים, 1145 (5.75%) סרבים, 770 (3.87% ) מוסלמים אתניים, 449 (2.25%), בוסנים. כל השאר הם קבוצות קטנות אחרות.
שפות מדוברות במחוז

אלבנית - 15,083 (74.33)
סרבית - 3698 (18.22)
מונטנגרית - 953 (4.69)
בוסנית - 264 (1.30)
אחרים, ולא ידועים - 241 (01:21)
תמונות מהעיר
העיר העתיקה
מבט למפרץ אולצין מחומת המצודה
שלט דו לשוני בעיר