stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דילן רוף
ביוגרפיה

דילן סטורם רוף נולד ב-3 באפריל 1994 בקולומביה שבקרוליינה הדרומית, כבן שני לפרנקלין בנט רוף ואמיליה קאוולס. אחותו הגדולה, אמבר, נולדה ארבע שנים לפניו. על אף שטרם לידתו התגרשו הוריו הם שבו להתגורר יחדיו במהלך שנותיו המוקדמות. אביו התפרנס כנגר ואמו כמוזגת. במשך מרבית חייהם התגוררו בני המשפחה בקרוליינה הדרומית, אולם בין השנים 2005–2008 שהו בפלורידה קיז.
קרוביו של רוף תיארו אותו כילד רגיל אשר אהב לבלות עם משפחתו, לשחק במשחקי וידאו, ולבקר מעת לעת בכנסייה. בחלוף השנים, עם זאת, החל הלה להפגין סממנים טורדניים-כפייתיים, פיתח אובססיה כלפי ניקיון וחיידקים, והתעקש לשמור על תספורתו באותה הצורה. בנובמבר 1999, כאשר היה בן חמש, נפרדו הוריו באופן סופי ואביו נישא לפייג' הייסטינגס מאן ולשניים נולדה בת בשם מורגן.. אביו התעלל באשתו החדשה בעקבות התמוטטות העסק שניהל, ובמקרה אחד אף הטיח אותה כלפי הרצפה והכה בראשה בחוזקה. השניים התגרשו כעבור עשר שנים לאחר שחוקר פרטי שאת שירותיו שכר חשף כי מאן בגדה בו עם גבר אחר.
רוף נאלץ לעבור בין שבעה בתי ספר שונים, ביניהם בית הספר התיכון וייט נול (אנ'), בעקבות התדרדרות ציונים. הוא המשיך עד לשנת הלימודים התשיעית בטרם נאלץ להישאר כיתה פעמיים ברציפות, עד שב-2010 נשר מהלימודים באופן סופי. לאחר מכן מצא תעסוקה בעבודות שונות, ביניהן כמעצב נוף, אך את עיקר זמנו בילה בחדרו, בו נהג להתבודד במשך שעות ארוכות מדי יום תוך כדי שצרך סמים ואלכוהול, ושיחק במשחקי מחשב.
הרגלי השתייה וצריכת הסמים שלו החלו עוד במהלך חטיבת הביניים, אז תפסה אותו אמו לאחר שרכש קנאביס בשווי של כחמישים דולרים, ולא חלף זמן רב בטרם הסתבך הלה עם רשויות החוק. ב-28 בפברואר 2015 נעצר בקניון מרכז קולומביאנה (אנ') לאחר שצוות האבטחה הזעיק את כוחות המשטרה למקום בשל התנהגות חשודה מצדו של רוף, אשר הסתובב במקום בעודו לבוש בבגדים שחורים והפנה שאלות מחשידות כלפי העובדים, כגון מתי החנויות עתידות היו להיסגר ובאיזו שעה התכוונו לעזוב ולשוב לביתם. השוטרים שהגיעו לזירה תישאלו אותו וערכו עליו חיפוש גופני, במהלכו מצאו בכיסיו מספר גלולות של סם מסוג בופרנורפין המשווק בשם סובוקסון, ומשמש לטיפול בהתמכרות לאופיואידים. מאחר שלא החזיק במרשם רפואי מתאים נעצר באשמת החזקת סמים, ונאסר עליו לשוב לאותו הקניון במשך שנה. ב-26 באפריל נעצר שנית לאחר שהפר את האיסור שהוטל עליו וחזר לקניון, והרחקתו מהמקום הוארכה בשלוש שנים נוספות.
רוף נקלע לתקרית נוספת ב-13 במרץ אותה שנה, כאשר נחקר בידי המשטרה לאחר שזוהה בידי אחד השוטרים אשר עצר אותו קודם לכן בקניון, בעודו יושב ברכבו בחוסר מעש לצד פארק. השוטר לא היה בתפקיד באותה העת ולכן הזעיק כוח נוסף, אשר ערך חיפוש ברכבו של רוף ובמהלכו נמצאו שש מחסניות לא טעונות וידית אחיזה לנשק מסוג AR-15. כאשר נשאל בנוגע לעניין השיב רוף שרצה לרכוש את הנשק המדובר אולם לא היה ברשותו די כסף על מנת לעשות זאת. לאחר מכן הוא שוחרר לאלתר היות שלא עבר על אף חוק בעצם החזקת הפריטים הללו, ובכל מקרה היה רשאי להחזיק בנשק.
פיגוע הירי בצ'ארלסטון

בשעה 21:05 בליל ה-17 ביוני 2015 התקבלו מספר שיחות טלפון במרכזיית משטרת צ'ארלסטון (אנ') אודות קולות ירי שנשמעו מכיוון הכנסייה האפריקנית מתודיסטית אפיסקופלית עמנואל (אנ'). דילן רוף, אשר תואר בפני המשטרה בידי עדים כגבר לבן בעל שיער בצבע חום, בסביבות גובה של כמטר ושבעים וחמישה סנטימטרים ובגיל עשרים ואחת שנים, נכנס לכנסייה לבוש בסווטשירט אפור ומכנסי ג'ינס בעודו חמוש באקדח מסוג גלוק 41 בעל קליבר של ארבעים וחמישה מילימטרים, ופתח באש לעבר קבוצת אנשים אשר שהתה באותה העת בתוך הכנסייה ועסקה בלימוד הביבליה, בטרם נמלט מהזירה. הטבח נמשך בסך הכל כשבע דקות.
השיעור שנערך בכנסייה קודם לטבח החל כשעה קודם לכן והשתתפו בו כשלושה עשר אנשים, ביניהם רוף. עם כניסתו למקום הוא התיישב לצדו של קלמנטה פינקני, סנאטור אמריקאי מטעם המפלגה הדמוקרטית, כומר, ואיש דת מוכר אשר השתתף במפגש, והקשיב יחד עם האחרים לכל הנאמר. כאשר החלו המשתתפים להתפלל נעמד רוף במקומו ושלף אקדח מתוך פאוץ' שנשא עמו וכיוון אותו לעברה של אחת הנוכחות, סוזי ג'קסון בת השמונים ושבע. אחיינה, טיוואנסה סנדרס בן העשרים ושש, פנה אליו בניסיון לשכנעו להניח את כלי הנשק, ושאל אותו לפשר מעשיו. רוף ענה, ”אני מוכרח לעשות זאת. אתם אונסים את הנשים שלנו ומשתלטים על המדינה שלנו. אתם חייבים למות”. כאשר חשף בפניהם את כוונתו לרצוח את כולם קפץ סנדרס אל מול דודתו, ג'קסון, במטרה להגן עליה בגופו, ונורה למוות. רוף החל לירות לעבר שאר האנשים תוך כדי שהוא צועק קללות ומילות גנאי גזעניות, ואף נשמע אומר, ”אתם רוצים משהו להתפלל עליו? אני אתן לכם משהו להתפלל עליו!”.
שניים מהקורבנות, אמו של סנדרס ואחייניתו בת החמש, שרדו את הטבח לאחר שהעמידו פני מתות על הרצפה. מספר עדויות טענו כי רוף חס על חייה של אישה בשם פולי שפרד, משום שרצה שתספר את מה שאירע לתקשורת. ראשית פנה אליה בשאלה, ”יריתי בך?”, וכאשר ענתה לו בשלילה השיב, ”יופי, כי אנחנו צריכים שמישהו אחד ישרוד, מפני שאני הולך לירות בעצמי, ואת תהיי הניצולה היחידה”. לאחר מכן כיוון את האקדח לראשו ולחץ על ההדק רק כדי לגלות שכל התחמושת שברשותו אזלה. במהלך הטבח טען את נשקו כחמש פעמים בסך הכל.
האירוע גבה את חייהם של תשעה קורבנות בסך הכל, מתוכם שש נשים ושלושה גברים, כולם אפרו-אמריקאים. שמונה מהם מתו בזירת הטבח, והקורבן התשיעי, דניאל סימונס, מת מפציעותיו במרכז הרפואי של אוניברסיטת קרוליינה הדרומית (אנ').
מעצר > חקירה

הבולשת הפדרלית הכריזה כי החשוד המרכזי בטבח הוא דילן סטורם רוף לאחר שקיבלה מידע מידי אביו ודודו של הלה, אשר זיהו אותו מתמונות מצלמות האבטחה של זירת הירי, אשר שודרו בטלוויזיה. המודיעין שהוביל ללכידתו, עם זאת, הגיע מידי אישה בשם דבי דילס מגסטוניה (אנ'), קרוליינה הצפונית, שהבחינה בו למחרת הטבח בעודו נוהג ברכב שחור מדגם יונדאי אלנטרה בעל לוחיות רישוי של קרוליינה הדרומית, ושלושה דגלים של קונפדרציית המדינות של אמריקה אשר קישטו את הטמבון האחורי שלו, בכביש מדיני מספר שבעים וארבע (אנ').
רוף נעצר בשעה 10:44 בבוקר ה-18 ביוני 2015 בעיר שלבי (אנ') שבקרוליינה הצפונית, הנמצאת במרחק משוער של כ-394 קילומטרים מהכנסייה בה אירע הטבח. הוא נחקר בידי סוכנים פדרליים וחשף בפניהם את כוונתו להמשיך במסעו לנאשוויל, טנסי. כאשר הודיעו לו שהטבח גבה את חייהם של תשעה קורבנות נראה הלה מופתע, טען כי האמין שמספר הנספים היה נמוך בהרבה, וציין כי הוא ”מרגיש רע” לגבי כל העניין. בהמשך למדו חוקריו כי תכנן את הטבח במשך כשישה חודשים, במהלכם סקר ובחן היטב את אזור הכנסייה, עד שלבסוף בחר בה בתור היעד המועדף למסע הקטל שלו בעקבות החשיבות ההיסטורית שהחזיקה בעיני התרבות האפרו-אמריקאית.
בהמשך היום הראשון למעצרו נטל רוף את האחריות לביצוע הטבח והודה שקיווה להיות החלוץ בתחילתה של מלחמת גזע לאומית. בנוסף אמר כי כמעט ושב בו מהחלטתו לרצוח את כל הנוכחים בכנסייה לאחר שקיבלו את פניו בנעימות והתייחסו אליו בצורה כה אדיבה, אולם היה מוכרח ”להשלים את משימתו”.
האקדח בו השתמש רוף כדי לבצע את הטבח נרכש על ידו בחנות קמעונאות בקולומביה המערבית באמצעות כסף שקיבל לכבוד יום הולדתו. ראש הבולשת הפדרלית דאז ג'יימס קומי מסר כי הרכישה התאפשרה על אף עברו הפלילי של רוף בשל תקלה במערכת בדיקת הרקע של הבולשת. בתגובה, קבע בית המשפט הפדרלי הרביעי לערעורים של ארצות הברית כי ניצולי הטבח ומשפחותיהם יהיו רשאים לתבוע את הממשלה הפדרלית, והפך בכך קביעה של אחד מבתי המשפט התחתונים, אשר קבע כי הממשלה החזיקה בחסינות. המשפחות הגיעו להסדר עם הממשלה בו נקבע כי יקבלו סכום כולל של כשמונים ושמונה מיליון דולרים.
מעצר > עדויות

חבריו של רוף העידו כיצד נהג הלה להביע את דעתו אודות פרשות מותם של טרייבון מרטין (אנ') ופרדי גריי, בנוסף לאירועי המחאות הנרחבים שהתקיימו בבולטימור ב-2015 (אנ'), ולעיתים קרובות העיר בכעס כי ”הכושים משתלטים על העולם”. כמו כן סיפר למכריו ולשכניו אודות תוכניות הרצח עליהן חשב, וביניהן מתקפה שהתכוון לבצע בקולג' צ'ארלסטון (אנ') שמעולם לא יצאה לפועל, אולם אמירותיו מעולם לא נלקחו ברצינות.
אחת התמונות בחשבון הפייסבוק שלו הציגה אותו לבוש בז'קט עליו נענדו שני סמלי דגלים המזוהים עם תנועת העליונות לבנה, אלו של רודזיה (כיום זימבבואה) ושל דרום אפריקה בתקופת האפרטהייד. בתמונה נוספת נראה יושב על מכסה המנוע של רכבו בעודו מחזיק לוחית רישוי עליה הודבק דגל הקונפדרציה. אחד מחבריו טען כי הביע בפניו את תמיכתו בעניין ההפרדה הגזעית בארצות הברית (אנ') וכן את רצונו להצית מלחמת אזרחים.
במקרה אחד החרים חברו של רוף את אקדחו האישי מידיו והחביא אותו במקום מסתור, לאחר שהלה פלט מספר התבטאויות אשר העיקו על ליבו, ביניהן דברי גנאי שהופנו נגד כהי עור ואיומיים עתידים כגון ”מישהו צריך לעשות משהו כדי להציל את הגזע הלבן”. כמו כן נטען כי הכנסייה לא הייתה המטרה הראשונה בה בחר רוף לביצוע הטבח אלא מוסד לימודים אקדמי כלשהו, אך מאחר שחשש כי לא יוכל להיכנס פנימה בשל סידורי האבטחה לבסוף חזר בו מהחלטתו.
מעצר > מנשר

אתר אינטרנט תחת שם התחום lastrhodesian.com אשר הועלה לרשת בידי רוף התגלה לראשונה ב-20 ביוני 2015, כיומיים לאחר מעצרו. על אף שזהות בעליו הוסתרה באופן מכוון כיום לאחר העלאתו, הצליחו רשויות החוק להוכיח כי אכן היה שייך לרוף. האתר הכיל תמונות רבות בהן נראה הלה בעודו מחזיק באקדח ובדגל קונפדרציית המדינות של אמריקה בתנוחות שונות, בנוסף לצילומים של סיסמאות נאו-נאציות כגון שמונים ושמונה או ארבע עשרה מילים אשר נכתבו בחול. תמונות מסוימות צולמו באתרי מורשת שונים בקרוליינה הצפונית והדרומית, וכן בסאליבנס איילנד, אשר בעברם הכילו שווקי עבדים או מטעים וחוות שעסקיהם שגשגו הודות לתעשיית העבדות בארצות הברית.
הפרט שמשך את תשומת הלב הרבה ביותר מתוך אתרו של רוף, עם זאת, היה מנשר בן כ-2,444 מילים בו תיאר בהרחבה את רעיונות האידאולוגיה אשר דחפה אותו לבצע את הטבח בצ'ארלסטון. המנשר מחולק לשבעה חלקים: הקדמה, שחורים, יהודים, היספנים, אסייתים מזרחיים, פטריוטיות, והסבר.
מעצר > מנשר > הקדמה

החלק הראשון של המנשר אינו נושא כותרת כלשהי, ומורכב משלוש פסקאות בהן מספר רוף אודות חייו הפרטיים, ועל האירועים המכוננים אשר הובילו אותו למצב המחשבתי אותו הוא מכנה בשם ”מודעות גזעית”. לדבריו, לא גדל במשק בית או בסביבה שקידמו את רעיון הגזענות בצורה יוצאת דופן, והייתה זו למעשה פרשת מותו של טרייבון מרטין אשר העירה אותו מתרדמתו.
רק לאחר שהחל לחקור אודות הנושא ואף קרא לעומק את ערך הוויקיפדיה שעסק בעניין הגיע למסקנה כי ג'ורג' זימרמן, השוטר ההיספני אשר ירה למוות בטרייבון מרטין, צעיר כהה עור בן כשבע עשרה, ונשפט בעקבות זאת בגין רצח מדרגה שנייה, היה למעשה חף מפשע. תקרית זו דחפה אותו להמשיך בחיפושיו ברחבי האינטרנט אחר פשעים שבוצעו בידי כהי עור כנגד לבנים, עד שלבסוף נתקל באתר האינטרנט של מועצת האזרחים השמרנים (אנ'), ארגון אמריקאי המזוהה עם תנועת העליונות הלבנה, בו נחשף לחומר קריאה רב אודות ”רציחות ברוטליות של לבנים בידי שחורים”.
בהמשך מביע רוף את תדהמתו מהרעש התקשורתי הרב בו זוכות פרשות פשע בהן כהי עור הם הקורבנות, כאשר, לטענתו, מאות פרשות אחרות שבמרכזן אנשים לבנים הם מושא הפגיעה, מוסתרות לחלוטין מעיני הציבור. דרך הנושאים הללו המשיך ללמוד אודות משבר המהגרים באירופה, וכן לגבי דבר אותו הוא מכנה בשם ”הבעיה היהודית”.
מעצר > מנשר > יהודים

החלק השלישי, הנוגע ליהודים, הוא קצר יחסית ומכיל שתי פסקאות בלבד. רוף טוען כי מרבית היהודים האמריקאים והאירופאים משתייכים לגזע הלבן, ושהבעיה העיקרית אינה מצויה בדמם, אלא בזהותם. לדבריו, היהודים עובדים אחד עם השני כדי להרכיב רשת ענקית וחידתית שאת פשרה הוא אינו מסוגל להבין, וכינה אותם בשם אניגמה.
בשונה מלאומנים לבנים רבים, אני מאמין כי מרבית היהודים האמריקאים והאירופאים הם לבנים. לדעתי הבעיות עם היהודים אינן מצויות בדמם, אלא בזהותם. אני חושב שאם נוכל להשמיד את הזהות היהודית, הם לא יהוו בעיה רצינית במיוחד. הבעיה היא שיהודים נראים כמו לבנים, ובמקרים רבים הם אכן לבנים, אך הם עדיין רואים את עצמם בתור מיעוט. ממש כמו כושים, מרבית היהודים תמיד חושבים על עצם העובדה שהם יהודים. בעיה נוספת היא שהם מקיימים רשת זה עם זה. אם נצליח בדרך כלשהי לצבוע כל יהודי בכחול למשך עשרים וארבע שעות, אני חושב שהדבר יוביל להתעוררות המונית, מפני שרק אז יוכלו כולם לראות באופן ברור את מה שקורה בעולם. אינני מתיימר להבין מדוע היהודים עושים את מה שהם עושים. היהודים הם אניגמה.
המקור באנגלית
Unlike many white nationalists, I am of the opinion that the majority of american and european jews are white. In my opinion the issues with jews is not their blood, but their identity. I think that if we could somehow destroy the jewish identity, then they wouldn't cause much of a problem. The problem is that jews look White, and in many cases are White, yet they see themselves as minorities. Just like niggers, most jews are always thinking about the fact that they are jewish. The other issue is that they network. If we could somehow turn every jew blue for twenty four hours, I think there would be a mass awakening, because people would be able to see plainly what is going on. I don't pretend to understand why jews do what they do. They are enigma.
מעצר > מנשר > היספנים

החלק הרביעי עוסק בקצרה בהיספנים, קרי מגוון האוכלוסיות שהיגרו מאמריקה הדרומית לארצות הברית, ובייחוד מקסיקנים. רוף מבדיל בין היספנים טובים לרעים, וטוען כי חלקם עשויים להיות לבנים לחלוטין. לדבריו, היספנים לבנים הם אלו שמרכיבים את האליטה במדינות לטיניות רבות, וכי ישנם ”אנשים בעלי דם לבן” שראוי להציל באורוגוואי, ארגנטינה, צ'ילה, ואפילו ברזיל. הפרק תם במשפט, ”למרות כל זאת, הם עדיין האויבים שלנו”.
מעצר > מנשר > אסייתים מזרחיים

החלק החמישי והקצר ביותר עוסק בגזעי מזרח אסיה. רוף פותח את דבריו בהבעת כבוד כלפי גזעי האנשים הללו, וטוען כי במידה והאדם הלבן ייכחד הם עדיין יוכלו לקחת עמם מורשת לבנה כלשהי. האסייתים, לדבריו, הם אנשים מאוד גזעניים מטבעם, והוא אינו שולל ברית אפשרית בינם לבין האדם הלבן.
מעצר > מנשר > פטריוטיות

החלק השישי עוסק בשנאתו של רוף כלפי הצביעות של רגש הפטריוטיות האמריקאי, אותו הוא מכנה בתור בדיחה, וממשיך לתאר את תיעובו כלפי מראהו של הדגל האמריקאי. לטענתו, האמריקאים מעמידים פנים כי יש להם דבר מה להתגאות בו בזמן שאנשים לבנים נרצחים באופן יומיומי ברחובות, וכי עליהם להתחיל להגן על הגזע הלבן במקום להילחם עבור היהודים.
מעצר > מנשר > הסבר

החלק השביעי והאחרון המסיים את המנשר שימש את רוף עבור הצדקותיו הסופיות לטבח בצ'ארלסטון. הוא מסביר מדוע בחר בצ'ארלסטון עבור הטבח, ומתלונן על כך שחוסר פעולה מוחלט מצד ארגונים אחרים כגון גלוחי הראש או הקו קלוקס קלאן דחף אותו להיות זה שנבחר לעשות זאת:
אין לי ברירה. אינני נמצא בעמדה בה אוכל להיכנס לבדי לגטו כדי להילחם. בחרתי בצ'ארלסטון משום שזו העיר בעלת המורשת הארוכה ביותר במדינה, ובעת מסוימת היא גם החזיקה ביחס הגדול ביותר של שחורים אל מול לבנים. אין לנו גלוחי ראש, לא קו קלוקס קלאן, אף אחד לא עושה שום דבר חוץ מלדבר על כך באינטרנט. בכן, מישהו חייב להיות אמיץ מספיק בשביל לקחת את העניין הזה לעולם האמיתי, ואני מניח שזה מוכרח להיות אני.
המקור באנגלית
I have no choice. I am not in the position to, alone, go into the ghetto and fight. I chose Charleston because it is the most historic city in my state, and at one time had the highest ratio of blacks to whites in the country. We have no skinheads, no real KKK, no one doing anything but talking on the internet. Well, someone has to have the bravery to take it to the real world, and I guess that has to be me.
הפסקה האחרונה מלמדת כי המנשר פורסם ככל הנראה זמן קצר לפני הטבח, מפני שרוף מתנצל על כך שכתב אותו בזריזות וייתכן כי חלק ממחשבותיו המוצלחות ביותר אבדו לנצח בשל כך. הוא מצטט שני סרטים: ”אני רואה את כל הדברים הללו שקורים מסביב, ואני לא רואה אף אחד שעושה משהו בנוגע אליהם. זה מרגיז אותי” מאמריקה איקס העוסק בגזענות בארצות הברית, וכן ”אפילו אם חיי שווים פחות מגרגיר חול, אני רוצה להשתמש בהם לטובת החברה” מהסרט האהוב עליו, הימיזו (אנ').
משפט

בערב ה-18 ביוני 2015 ויתר רוף על זכויות הסגרתו, אשר מנעו עד לאותה העת את העברתו מקרוליינה הצפונית, בה נעצר, לקרוליינה הדרומית, בה ביצע את הטבח. הוא הועבר למתקן הכליאה שריף אל קאנון בצפון צ'ארלסטון (אנ'), שם נכלא בתא הסמוך לזה של אסיר בשם מייקל סלייגר, שוטר לשעבר אשר הורשע ברצח מדרגה ראשונה בפרשת מותו של וולטר סקוט (אנ'). מאחר שחלק מסעיפי האישום שהועלו נגדו הוגדרו בידי החוק כאישומים פדרליים, נאלץ רוף להישפט פעמיים, הן במשפט פדרלי והן במשפט מדיני, ובכך הפך לאדם הראשון בהיסטוריה של ארצות הברית שעמד בפני גזר דין אפשרי של עונש מוות בכל אחד מהם.
משפט > המשפט המדיני

רוף הורשע בתשעה אישומי רצח ובאישום אחד של החזקת כלי נשק במהלך ביצוע פשע אלים ב-19 ביוני 2016, והופיע לראשונה בפני בית המשפט בהמשך אותו היום מתוך מקום מעצרו באמצעות שיחת וידאו. במהלך השימוע שוחחו עמו ניצולי הטבח ובני משפחותיהם של הנספים, ואמרו לו כי הם ”מתפללים עבור נשמתו” וסולחים לו על מעשיו. מושלת מדינת קרוליינה הדרומית, ניקי היילי, קראה לתביעה לדרוש את עונש המוות עבורו.
השופט שנבחר עבור משפטו של רוף, ג'יימס "סקיפ" גוסנל ג'וניור, עורר תרעומת רחבה במהלך השימוע לאחר שאמר כי ”ישנם קורבנות גם במשפחתו של האיש הצעיר הזה, אף אחד מעולם לא היה משליך אותם לתוך המערבולת אליה הם נזרקים כעת”, בטרם קבע את מחיר ערבות השחרור של רוף בסכום של כמיליון דולרים עבור סעיף החזקת הנשק, על אף שטען בהמשך כי אין זה בסמכותו לאשר ערבות נוספת בגין אישומי הרצח.
שלושה סעיפי אישום נוספים בגין ניסיון רצח הוגשו נגד רוף ב-7 ביולי, כל אחד מהם עבור ניצול אחר אשר שרד את הירי. צו איסור פרסום זמני הוצא בידי שופט ב-14 ביולי בעקבות הופעתו של מכתב פרי ידיו של רוף באתר מכירות פומביות. כמה מהוראות הצו הוסרו ב-14 באוקטובר לאחר שמספר קבוצות וביניהן בני משפחות הקורבנות ביקשו לאשר את הפצתם של תרשימי שיחות הטלפון למשטרה שדיווחו אודות הירי, בנוסף למסמכים אחרים.
השופט ג'וליוס קרנס ניקולסון (אנ') קבע ב-16 ביולי את תאריך תחילת משפטו של רוף ל-11 ביולי 2016. כעבור מספר ימים הורה בית המשפט לרוף לספק דוגמאות של כתב ידו לגורמי החקירה, זאת בעקבות מספר ראיות בדמות פתקים ורשימות שנתפסו עליו במהלך מעצרו, וכן במספר מקומות נוספים, והצורך שהתעורר בדבר זיהוי האדם שכתב אותם.
התובעת המחוזית סקרלט וילסון מסרה ב-3 בספטמבר כי תבקש את עונש המוות עבור רוף מאחר שיותר משני אנשים נרצחו במהלך הטבח. בתגובה, הודיע רוף ב-16 בספטמבר כי יהיה מוכן להודות באשמת כל סעיפי האישום בתנאי שהפרקליטות תחליף את בקשתה לעונש המוות במאסר עולם ללא שחרור מוקדם.
תאריך המשפט נדחה במהלך חודש אפריל 2016 ל-17 בינואר 2017, ובהמשך נדחה שוב לתאריך לא ידוע. תהליך בחירת חבר המושבעים נדחה אף הוא. המשפט החל לבסוף ב-10 באפריל 2017, במהלכו הודה רוף באשמה בגין תשעה אישומי רצח ונידון למאסר עולם ללא אפשרות לשחרור מוקדם. במכתב שמסרה לידי משפחות הקורבנות, כתבה התובעת, וילסון, כי עסקת הטיעון נועדה להוות מעין ”פוליסת ביטוח” במקרה שעונש המוות שנגזר עליו במהלך המשפט הפדרלי יבוטל בעתיד, כך שבכל מקרה יישאר כלוא בבית הסוהר למשך שארית חייו.
משפט > ערעורים

ערעורו הראשון של רוף כנגד עונש המוות הוגש לבית המשפט הפדרלי הרביעי לערעורים של ארצות הברית בסביבות ינואר 2020, במסגרת תמליל בן כ-321 עמודים שהגישו עורכי דינו, ובו נטען כי עצם העובדה שייצג את עצמו במהלך שלב גזר הדין במשפטו הפדרלי מנעה מחבר המושבעים לקבל מידע מכריע אודות החולי הנפשי ממנו סבל. אחד התקדימים המשפטיים הבולטים שהופיעו בעתירתם הוא המקרה המפורסם של אינדיאנה נ' אדוארדס (אנ'), המתאר מצב בו שופט עשויים לכפות על נאשם הלוקה בנפשו ייצוג משפטי של עורך דין.
כחלק מתהליך הערעור טענו עורכי דינו של רוף ב-25 במאי 2021 כי הוא ”מנותק מהמציאות יתר על המידה” מכדי שיוכל לייצג את עצמו משפטית, בנוסף לכך שנמצא על הספקטרום הסכיזופרני וגילה סממנים של אוטיזם קל, חרדות ודיכאון. לדבריהם, לא גילה רוף שמץ של עניין או אכפתיות בגזר הדין שהוטל עליו, מאחר שהאמין כי כוח של לאומנים לבנים יבוא להצלתו ויחלץ אותו מבית הסוהר לאחר שמלחמת הגזע תפרוץ. כמו כן טענו כי הלה ניסה להסתיר את מצבו הנפשי במהלך המשפט.
חבר השופטים המשולש דחה את ערעורו של רוף פה אחד ב-25 באוגוסט אותה שנה, ותמך בהמשך עונש המוות שנגזר עליו. הם תיארו את החלטתם בתמליל בן מאה וארבעים ותשעה עמודים שבסופו כתבו כי, ”אף מקרה משפטי או ניתוח זהיר של חוקים ותקדימים אינם יכולים לתפוש את מלוא הזוועה שנגרמה בשל מעשיו של רוף. פשעיו מחייבים כי יקבל את העונש החמור ביותר שביכולתה של החברה להטיל”. עורכי דינו של רוף ערערו על החלטת השופטים בפני בית המשפט, אולם ב-24 בספטמבר אותה שנה נדחה ערעורם בטענה כי על עתירותיהם לבוא מחדש בפני מערכת בתי המשפט לערעורים.
צוות ההגנה של רוף מסר לתקשורת ב--2 במרץ 2022 כי עתר לבית המשפט העליון של ארצות הברית על מנת שיפתור את הסכסוך שהתפתח בין רוף לבין עורכי דינו בדבר קו הגנת אי השפיות בו ביקשו להשתמש. רוף פיטר את עורכי דינו בניסיון למנוע מהם להציג אותו כלוקה בנפשו, אך לטענתם בית המשפט היה צריך לאפשר להם להמשיך בעבודתם. בית המשפט העליון סירב להגיב לעתירה, ובשל כך היא נדחתה ב-11 באוקטובר אותה שנה.
מאסר > תקיפה בתא המעצר

במהלך שהותו בתא בית המעצר של מחוז צ'ארלסטון בזמן שנמשך משפטו, נקלע רוף לקטטה ב-4 באוגוסט 2016 לאחר שעציר נוסף תקף אותו. הוא ספג מספר חבלות בפניו ובגופו, אולם לא נפצע באופן רציני, ושב חזרה לתאו כעבור זמן מה לאחר שנבדק בידי חובש. התוקף זוהה בהמשך בתור דוויין מריון סטפורד בן העשרים וחמש, עציר אפרו-אמריקאי שהמתין באותה העת למשפטו באשמת תקיפה מדרגה ראשונה ושוד מזוין. סטפורד הצליח לעזוב את תאו ולעבור דרך דלת פלדה בטרם ירד בגרם מדרגות שהוביל ליחידת המשמורת של הכלא, שם מצא את רוף יושב לבדו בתאו לאחר ששני הסוהרים שהשגיחו עליו עזבו את המקום, כאשר אחד יצא להפסקתו והשני נקרא למלא משימה אחרת. עורכי דינו של רוף הודיעו כי אין בכוונתם להגיש אישומים או לתבוע את התוקף, אשר שוחרר בערבות של כמאה אלף דולרים למחרת היום, כשמונה עשר חודשים לאחר שנכלא לראשונה.
ביאורים

1 2  פרשת מותו של טרייבון מרטין (אנ') הייתה אירוע תקשורתי שהתרחש ב-26 בפברואר 2012 והסעיר את ארצות הברית, במהלכו ג'ורג' זימרמן, שוטר היספני בן כעשרים ושמונה, ירה למוות בטרייבון מרטין, צעיר אפרו-אמריקאי בן כשבע עשרה, לאחר שהלה פצע אותו במאבק אלים שהתנהל בין שניהם. זימרמן הואשם ברצח מדרגה שנייה אולם זוכה בידי חבר המושבעים בתום משפטו, לאחר שטען להגנה עצמית.
↑  פרשת מותו של פרדי גריי (אנ') הייתה אירוע תקשורתי שהתרחש ב-12 באפריל 2015 והסעיר את ארצות הברית, במהלכו נעצר פרדי קרלוס גריי ג'וניור, צעיר אפרו-אמריקאי בן כעשרים וחמש. במהלך שהותו בתא המעצר המשטרתי, ספג גריי פציעות אנושות בגינן נאלצו השוטרים הנוכחים לפנות אותו לבית החולים, שם מת מפציעותיו ב-19 באפריל. במהלך החקירה העוקבת נעצרו שישה מהשוטרים שהיו מעורבים בתקרית, כאשר נגד שלושה מהם הוגשו אישומים בגין הריגה, ונגד שוטר נוסף הוגש אישום בגין רצח מדרגה שנייה. כל השוטרים זוכו לבסוף.
↑  מחאות בולטימור (אנ') היו סדרת הפגנות אלימות שהתקיימו בבולטימור, מרילנד, החל מה-18 באפריל 2015 בעקבות פרשת מותו של פרדי גריי, צעיר אפרו-אמריקאי שמצא את מותו לאחר שנעצר בידי כוחות המשטרה מספר ימים קודם לכן.
↑  פירוש שם האתר last rhodesian הוא הרודזי האחרון, מתוך התייחסות למדינת רודזיה בה שלט מיעוט של אנשים לבנים על פני אוכלוסייה גדולה יותר של כהי עור.
↑  בתרבות הנאו-נאצית משמש המספר 88 כקוד לביטוי הייל היטלר ולהצדעה במועל יד, משום שהאות האנגלית H היא השמינית באלפבית הלטיני כך שעל ידי הופעתה פעמיים ברציפות מתקבל רצף האותיות HH המשמש כראשי תיבות של הביטוי Heil Hitler.
↑  ארבע עשרה מילים הוא שם קוד למשפט ”We must secure the existence of our people and a future for White Children” שפירושו ”אנו מחויבים להבטיח את המשך קיומו של עמנו, ועתיד עבור ילדים לבנים” המורכב מארבע עשרה מילים ומשמש לעיתים קרובות קבוצות של נאו-נאצים ותומכים אחרים בכוח לבן ועליונות לבנה.
↑  תיעודי השרת בו אוחסן האתר של רוף הצביעו על כך שנערך בפעם האחרונה בשעה 16:44 ב-17 ביוני 2015, דבר המוכיח כי פרסם את המנשר מספר שעות לפני שביצע את הטבח.
הארי מרטינסון

| --- | --- |

 לידה:  6 במאי 1904 Jämshög church parish, שוודיה 
 פטירה:  11 בפברואר 1978 (בגיל 73) סטוקהולם, שוודיה 
 שם לידה:  Harry Edmund Martinson 
 מדינה:  שוודיה 
 מקום קבורה:  Silverdals cemetery 
 שפות היצירה:  שוודית 
 תקופת הפעילות:  מ-1927 
 בן או בת זוג:  מואה מרטינסון 
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לספרות (1974)  פרס בלמן (1951)  הפרס הגדול של Samfundet De Nio (1938)  פרס דובלוג (1954)  Sveriges Radio's Poetry Prize (1967) 
 www.harrymartinson.org
 
הארי מרטינסון ואיוואר לו-ג'והנסון
הארי מרטינסון (בשוודית: Harry Martinson; ‏6 במאי 1904 – 11 בפברואר 1978) היה סופר ומשורר שוודי. ב-1949 נבחר לאקדמיה השוודית. הוא זכה בפרס נובל לספרות ב-1974 בצוותא עם עמיתו השוודי איווינד יוהנסון. הבחירה באיווינד יוהנסון ובהארי מרטינסון הייתה שנויה במחלוקת מאחר שהם שניהם היו בצוות הבחירה של פרס נובל (האקדמיה השוודית היא זו שבוחרת את הזוכים בפרסי נובל לספרות). הם וגרהם גרין, סול בלו וולדימיר נבוקוב היו המועמדים המועדפים לזכייה באותה השנה.
חייו

מרטינסון נולד בג'מסונג, במחוז השוודי בלקינג' שבדרום-מזרח שוודיה. הוא שכל את שני הוריו בגיל צעיר, אחרי כן הוא נמסר למשפחה אומנת שדרה באזור הכפר השוודי. בגיל 16 ברח, והחל לעבוד על אונייה, שם הוא שהה בשנותיו הבאות בהפליגו מסביב לעולם, וביקר בארצות שונות כגון ברזיל והודו.
מספר שנים לאחר מכן, חלה במחלת ריאות שכפתה עליו לנטוש את הים והוא התיישב בשוודיה. את שנותיו הבאות הוא העביר בטיולים ברחבי שוודיה ללא תעסוקה קבועה וחי כנווד בדרכי הכפר. הוא נעצר בעוון שוטטות בהגיעו לעיר מאלמה, בגיל 21.
בגיל 29 ראה אור פרסומו הראשון. ביחד עם ארתור לונדסקביסט, גוסטב סנדגרן, אריק אסקלון הוא הוציא לאור אנתולוגיה בשם Fem unga (חמישה בני תשחורת), שהשיק את גל המודרניזם השוודי. שירתו ניכרת בחדות עין ובאהבת הטבע בצד תפישה הומניסטית עמוקה. הצלחתו הפופולרית כסופר הגיעה עם פרסום ספרו האוטוביוגרפי למחצה Nässlorna blomma (סרפד מלבלב), ב-1935, שעוסק בהתאקלמותו מלאת התלאות של נער באזור הכפר. הספר תורגם מאז ל-30 שפות.
אחת מעבודותיו המפורסמות ביותר היא מחזור השירים אניארה (Aniara : en revy om människan i tid och rum), המגולל את סיפורה של החללית אניארה, במהלך מסעה לחלל החיצון שם היא מאבדת את דרכה, ולבסוף משייטת ללא מטרה ברחבי החלל, בלי יעד מוגדר. הספר פורסם ב-1956 ועובד לאופרה ב-1959, הלחין אותו המלחין קרל-בירגר בלומדאהל. מחזור השירים תואר כ"סיפור אפי אודות שבריריותו ואיוולתו של האדם".
מ-1929 עד 1940 הוא היה נשוי לסופרת השוודית מואה מרטינסון. הארי מרטינסון הרגיש התקשה להתמודד עם הביקורת שנמתחה עליו לאחר שזכה בפרס נובל לספרות. הוא התאבד בעזרת זוג מספריים בבית החולים קרולינסקה שבסטוקהולם ב-1978.
ביבליוגרפיה > רומנים

Vägen till Klockrike (The Road)
Nässlorna blomma (Flowering Nettles)
Vägen ut (The Way Out)
ביבליוגרפיה > מסות

Svärmare och harkrank
Midsommardalen (Midsommer valley)
Det enkla och det svåra (The easy and the hard)
Utsikt från en grästuva (Sight from a tussock)
Verklighet till döds (Reality to death)
Den förlorade jaguaren (The Lost Jaguar)
Resor utan mål (Aimless Journeys)
ביבליוגרפיה > שירים

Spökskepp
Nomad
Passad (Trade Wind)
Cikada
Aniara
Gräsen i Thule
Vagnen
Dikter om ljus och mörker
Tuvor
ביבליוגרפיה > תסכיתי רדיו

Gringo
Salvation
Lotsen från Moluckas