stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
העורב (קומיקס)
נובלות גרפיות

במקביל לצאת הסרט השני בסדרת "העורב: עיר המלאכים", חברת הקומיקס "Kitchen Sink" החלה בפרסומה של מיני-סדרה המבוססת על "העורב". עיבוד בן שלושה חלקים לסרט הקולנוע "עיר המלאכים" יצא ראשון, שלאחריו יצאה נובלה בשם "Dead Time" בידי מאט ווגנר ואלכס מאליב (סיפור ועטיפות הכרכים על ידי ג'יימס או'בר), "Flesh & Blood" בידי ג'יימס ואנס ואלכס מאליב (עטיפות על ידי או'בר), "Wild Justice" בידי ג'רי פרוסר וצ'ארלי אדלרד, ו-"Waking Nightmares" בידי כריסטופר גולדן ופיל הסטר. חוברת ספיישל (מס. 0) יצאה ב-1998, אשר בה נכתבו מספר סיפורים ואמנות מאת ג'יימס או'בר וכן סיפורים קצרים מהסדרות הקודמות שנכתבו. סדרה בשם "Demon in Desguise" שהוצעה ושמתרחשת בלואיזיאנה לא הופקה.
בין השנים 1998 – 2001, הוצאת הספרים "HarperCollins" פרסמה סדרת ספרים המבוססים על העורב:
"Quoth the Crow" מאת דייוויד בישופ
"The Lazarus Heart" מאת פופי ז' ברייט
"Clash By Night" מאת צ'ט ויליאמסון (שגם כתב את נובלת הסרט "עיר המלאכים")
"Temple of Night" מאת ס.פ סומטאו
"Wicked Prayer" מאת נורמן פרטרידג'
"Hellbound" מאת א'.א' אטנזיו
בשנת 1999, חברת אימג' קומיקס הוציאה סדרת קומיקס חדשה על העורב, שבה שולבו סיפורי אריק דרייבן מרצועת הקומיקס המקורית, מהסרט ומסדרת הטלוויזיה, כמו גם חומר מקורי. סדרה זו רצה למשך 10 חוברות.
עוד באותה שנה, או'בר והעורך אד קריימר ביקשו מכמה כותבים, משוררים ואומנים מהספרות הבדיונית (הכוללים את ג'ין וולף, אלאן דין פוסטר, צ'ארלס דה-לינט, ג'ק דן, ג'יין יולן, הנרי רולינס ואיגי פופ) לתת פירוש משלהם לתופעה הגותית הזו. "The Crow: Shattered Lives & Broken Dreams" יצא בליל כל הקדושים, תחת הוצאת הספרים "Random House", ושנה לאחר מכן תחת פרסום מוגבל עותקים חתומים של "Donald M. Grant".
סרטי הקולנוע וסדרת הטלוויזיה > העורב (1994)

ב-11 במאי 1994 יצא סרט הקולנוע "העורב" (The Crow), בבימויו של אלכס פרויאס ובהפקתם של ג'ף מוסט ואדוארד ר. פרסמן. בסרט כיכבו ברנדון לי, ארני הדסון ורושל דייוויס.
עלילת הסרט מתבססת באדיקות אחר הנובלה שנכתבה בידי ג'יימס או'בר, כאשר רק סצנת מותם של אריק ושלי מוחלפת בדירתם, אשר ממוקמת בעליית הגג, וממנה מושלך אריק אל מותו. בגרסה זו מוטיב המוזיקה שולט, כמו כן הוויזואליות של הסרט משרה אווירה גותית, אפלה וחד גונית, ובשלבי ההפקה המוקדמים נשקל אף לצלם את הסרט בשחור-לבן.
הסרט הפך למפורסם עוד לפני צאתו, כשבמהלך אחת הסצנות נהרג ברנדון לי כתוצאה מירי אקדח שהכיל כדורים שהוצא מהם אבק השרפה על ידי צוות הפעלולים של הסרט. בכתוביות הסיום הוקדש הסרט ללי ולארוסתו אלייזה הטון, ששימשה אף עוזרת הפקה. בטקס פרסי ה-MTV זכה הסרט בפרס "שיר הסרט הטוב ביותר" עבור השיר Big Empty של הסטון טמפל פיילוטס והיה מועמד בקטגוריית "הסרט הטוב ביותר". ברנדון לי היה מועמד לפרס "השחקן הטוב ביותר" על תפקידו בסרט. הסרט זכה גם לפרס BMI למוזיקת הסרט הטובה ביותר.
פסקול הסרט שופע בשירים של להקות כהקיור, ניין אינץ' ניילז, רייג' אגיינסט דה מאשין, סטון טמפל פיילוטס ופנתרה.
סרטי הקולנוע וסדרת הטלוויזיה > העורב: עיר המלאכים (1996)

ב-30 באוגוסט 1996 יצא סרט הקולנוע "העורב: עיר המלאכים" (The Crow: City of Angels) בבימויו של טים פופ, בהפקתם של ג'ף מוסט ואדוארד ר. פרסמן ואשר נכתב על ידי דייוויד ס. גוייר. בסרט כיכבו וינסנט פרז, מיה קירשנר ואיגי פופ.
עלילת הסרט עוקבת אחר אש קורבן, שהוא ובנו מוצאים את מותם לאחר שהיו עדים לרצח. כמו עלילת הסרט הראשון, הוא חוזר לחיים ורודף אחרי רוצחיו עד למנהיג, שמצווה את מותו, כאשר בדרך הוא נתקל בשרה, כעת בוגרת וערה לכוחותיו האלמותיים של העורב, שעוזרת לו בדרכו. בוס העולם התחתון, ג'ודה ארל, רוצה את כוחותיו של אש לעצמו, ויעשה הכול כדי לקחת אותם.
אורכו המקורי של הסרט הוא 112 דקות, אולם הוא קוצץ על ידי האולפנים לכדי 91 דקות.
בנוסף למוזיקה, שהפכה סממן חוזר לסדרת סרטים זו, מוטיב הוויזואליות קיבל תפנית חדשה, כאשר את החד-גוניות האפרורית שאפיינה את הסרט הראשון מחליפה חד-גוניות ירקרקה כמעט מחליאה, שלמען האמת רק מוסיפה לאופיה החולה של 'עיר המלאכים'.
פסקול הסרט שופע בשירים של להקות ואמנים כהול (בחידוש לשירם של פליטווד מק Gold Dust Woman), פי ג'יי הארווי, בוש, טריקי, קורן, דפטונס, איגי פופ, הת'ר נובה, וייט זומבי ופילטר, כמו גם בהשתתפותה של גרייס סליק.
סרטי הקולנוע וסדרת הטלוויזיה > העורב: גאולה (2000)

ב-23 בינואר 2000 יצא סרט הקולנוע "העורב: גאולה" (The Crow: Salvation) בבימויו של בהארט נלורי ובהפקתם של ג'ף מוסט ואדוארד ר. פרסמן, שנכתב על ידי צ'יפ ג'והנסן. בסרט כיכבו אריק מביוס, קירסטן דנסט, ג'ודי לין או'קיף ופרד וורד.
עלילת הסרט מביאה את סיפורו של אלכס קורביס, אשר מואשם על לא עוול בכפו ברצח חברתו ומוצא להורג בכסא חשמלי. הוא חוזר לחיים בכוונה להוציא את הצדק לאור, ומוצא כי האשמים האמיתיים הם חבורת שוטרים מושחתים בראשותו של פקד משטרה סדיסט. עזרה הפעם מגיעה בדמות אחותה של חברתו, לאחר שהוא מוכיח לה בעזרת כוחות העורב את חפותו. הסגנון החד-גוני שאפיין את שני הסרטים הקודמים איננו כאן, ומוחלף בוויזואליות עשירה בצבעים ואמיתית.
פסקול הסרט שופע בשירים של להקות ואמנים כהול (בחידוש לשירו של בוב דילן It's All Over Now, Baby Blue), טריקי, סטטיק-אקס (בגרסת כיסוי לשיר של מיניסטרי Burning Inside), רוב זומבי, פילטר, קיד רוק, דה קריסטל מת'וד ודאנזיג, כמו גם בהשתתפותה של ג'ולייט לואיס.
סרטי הקולנוע וסדרת הטלוויזיה > העורב: תפילה מרושעת (2005)

ב-3 ביוני 2005 יצא סרט הקולנוע "העורב: תפילה מרושעת" (The Crow: Wicked Prayer), בבימויו של לאנס מנגיה ובהפקתם של ג'ף מוסט ואדוארד ר. פרסמן. הסיפור עצמו מבוסס באופן חלקי על הנובלה פרי עטו של נורמן פרטרידג'. בסרט כיכבו אדוארד פרלונג, דייוויד בוריאנז, טארה ריד ודניס הופר.
עלילת הסרט מביאה את סיפורו של ג'ימי קוארבו, פושע לשעבר ומנודה חברתית, שמתעתד לעזוב את העיירה ברגע שתקופת המבחן שלו תסתיים, ולקחת איתו את חברתו לילי. תוכניתו משתנה כאשר לוק קראש ולולה ביירן, מנהיגי הכנופיה השטנית ארבעת פרשי האפוקליפסה, רוצחים את לילי עבור עיניה התכולות, לשימוש בפולחן אשר יהפוך את לוק לשטן בכבודו ובעצמו. ג'ימי, שנרצח יחד עם חברתו, חוזר לחיים באופן כמעט מיידי ורודף אחר החבורה כאשר הוא נעזר בחברי העיירה אשר נידתה אותו מלכתחילה. המוטיב הוויזואלי כאן הוא אווירת המדבר של ערבות דרום אמריקה.
סרטי הקולנוע וסדרת הטלוויזיה > העורב: מדרגות לגן עדן

בסוף 1998 צולמה סדרת טלוויזיה קנדית בשם "העורב: מדרגות לגן עדן" (The Crow: Stairway to Heaven), בכיכובו של מארק דקסקוס כאריק דרייבן, שנמשכה כ-22 פרקים למשך עונה אחת בלבד וזאת למרות שעוררה הדים חיובים בקרב המעריצים.
הסדרה הציגה קו עלילה שבו אריק דרייבן נוקם את מות חברתו שלי (המגולמת על ידי סאבין קרסנטי) אך חייב להישאר בעולם החיים עד שישיב את האיזון בין הטוב והרע על כנו, וכי הריגתם של אלה אשר אשמים במותו אינה כה פשוטה אלא אף פוגעת במשימתו לכפרה. הסדרה שודרה ברשת Sci-Fi, ואף נשקל לעשות לה סרט שמסכם את קצוות העלילה שנותרו פתוחים.
סרטי הקולנוע וסדרת הטלוויזיה > העורב (רימייק)

בדצמבר 2008, המפיק סטיבן הורינגטון הצהיר על תוכניתו לכתוב ולביים חידוש לסרט מ-1994. חברת Relativity Media רכשה את זכויות ההפקה ובמאי 2013 השחקן לוק אוונס לוהק לתפקיד אריק דרייבן בסרט שצילומיו יחלו ב-2014 ומבוים על ידי הבמאי הספרדי פרנסיסקו חאוויר גוטיירז.
ראו גם

העורב (פואמה)
הערות שוליים

↑  Top 100 Comic Book Heroes: #37 - The Crow
כריכת הנובלה הגרפית, "The Crow: Dead Times"
כרזת הסרט "העורב: עיר המלאכים"
כרזת הסרט "העורב: גאולה"
כרזת הסרט "העורב: תפילה מרושעת"
אנה ניקול סמית'

| --- | --- |

סמית' בטקס פרסי הווידאו של MTV אוסטרליה לשנת 2005
 לידה:  28 בנובמבר 1967 יוסטון, ארצות הברית 
 פטירה:  8 בפברואר 2007 (בגיל 39) הוליווד, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Lakeview Memorial Gardens and Mausoleums 
 שם לידה:  ויקי לין הוגאן
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1992–2007 (כ־15 שנים) 
 מקום לימודים:  תיכון מקסיה  תיכון דוס
 בן זוג:  ג'י הווארד מרשל (27 ביוני 1994 – 4 באוגוסט 1995)  בילי ווין סמית' (1985-1987; באופן רשמי עד 1993)  הווארד ק. סטרן (2006 – 2007)
 צאצאים:  דניאל ווין סמית'  דניאלין בירקהד
 מספר צאצאים:  2
 פרסים והוקרה:  נערת השנה של "פלייבוי" לשנת 1993
 http://www.annanicole.com
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
אנה ניקול סמית' (באנגלית: Anna Nicole Smith;‏ 28 בנובמבר 1967 – 8 בפברואר 2007) הייתה דוגמנית ושחקנית ואשת טלוויזיה אמריקאית. היא זכתה לתשומת לב תקשורתית משמעותית והפכה לאייקון תרבותי בזכות המראה הזוהר, חייה האישיים הסוערים ומאבקים משפטיים מתוקשרים.
ביוגרפיה

נולדה בשם ויקי לין הוגאן (Vickie Lynn Hogan) ביוסטון, טקסס וגדלה שם. הוריה התגרשו כשהייתה בת שנתיים. יש לה חמישה אחים למחצה. ב-1971 שינתה את שמה לניקי הארט (Nikki Hart) עקב נישואי אמה לדונלד הארט. גדלה עם אמה עד שהגיעה לכיתה ט' ואז נשלחה להתגורר בבית דודתה במקסיה, טקסס (אנ'). באותה שנה נכשלה בלימודיה ובכיתה י' נשרה מבית הספר תיכון, והחלה לעבוד במסעדת המזון המהיר "ג'יימס קריספי פרייד צ'יקן" שהתמחתה בעוף מטוגן. ב-1985, בגיל 17, נישאה לטבח בן ה-16 במסעדה, בילי ויין סמית'. ב-1986, נולד בנם דניאל וויין סמית'. הם נפרדו ב-1987 והיא שבה להתגורר ביוסטון. השניים התגרשו באופן רשמי רק ב-1993.
ביוגרפיה > חשפנות ודוגמנות

ב-1991, החלה לקחת שיעורי פיתוח קול ודוגמנות. במרץ 1992 זכתה סמית' לתשומת לב בינלאומית כשהופיעה על שער גיליון "פלייבוי". חשיפה זו הובילה לקריירת דוגמנות מצליחה, והיא הפכה לדוגמנית פין אפ (אנ') פופולרית. סמית' הופיע גם במספר מגזינים ופרסומות אחרים, והפכה לידועה בתעשייה. בשנת 1993 נבחרה ל"נערת השנה" של המגזין. אף על פי שמידותיה אז לא היו אופייניות לדוגמנית, בשנת 1992 הייתה לנערת השנה של מותג האופנה "Guess" של פול מרציאנו, והחליפה דוגמניות מקצועיות כקלאודיה שיפר וקרלה ברוני.
באוקטובר 1991, כאשר עבדה במועדון החשפנות "גיגי" ביוסטון, פגשה את המיליארדר ג'יי הווארד מארשל השני, איל נפט ומיליארדר בן 89 המרותק לכיסא גלגלים. הוא הציע לה נישואים כמה פעמים, ולבסוף נישאו השניים ב-27 ביוני 1994. הפער בין השניים היה 63 שנים, מה שזיכה את הנישואין בתשומת לב תקשורתית רבה, בעיקר כי נישאה לו בשביל כספו. לדבריה הם לא גרו יחד, ומעולם לא קיימו יחסי אישות. סמית' התאלמנה מבעלה ב-1995.
לימים פרסמה מיסי ביירום, שעבדה יחד עם סמית' במועדון החשפנות, שהיא הייתה המאהבת של סמית', וכי למעשה הייתה ביסקסואלית.
ביוגרפיה > מאבק הירושה

לאחר מותו של מרשל התפתח מאבק משפטי מתוקשר מאוד על עזבונו בין סמית' לבין בנו של מרשל, א' פירס מרשל. על אף שסמית' לא נרשמה בצוואתו של מרשל, לטענתה במסגרת הנישואין הבטיח לה בעל פה מחצית מעיזבונו. מרשל החזיק בכ-16% מתאגיד "קוק תעשיות", בשווי של 1.6 מיליארד דולר. בנו של מרשל, ולמעשה בנה החורג של סמית', א' פירס מרשל, התנגד לדרישותיה. סמית' איחדה כוחות עם בנו הנוסף של מרשל, ג'יי הווארד מרשל השלישי, שנושל לאחר שניסה להשתלט על קוק תעשיות, וכמו סמית', גם הוא נותר מחוץ לצוואה של אביו.
בספטמבר 2000, שופט פשיטות הרגל בלוס אנג'לס העניק לסמית' כ-450 מיליון דולר. עם זאת, ביולי 2001, השופט יוסטון מייק ווד אישר את ממצאי חבר המושבעים בתיק הצוואה בפסיקה שסמית' לא זכאית לדבר, וחייב אותה בהוצאות של יותר ממיליון דולר. בשנת 2002 פסק שופט פדרלי בקליפורניה כי סמית תקבל 88.6 מיליון דולר. הסכסוך בין בית המשפט לצוואה בטקסס, לבין פסקי הדין של בית המשפט לפשיטת רגל בקליפורניה, אילץ התערבות של בית המשפט הפדרלי. ב-2002 פסק בית המשפט כי היא תקבל 88 מיליון דולר מעיזבונו. אולם ב-2005 ביטל בית המשפט לערעורים בלוס אנג'לס את הפסיקה, בטענה כי לבית המשפט הפדרלי בקליפורניה לא הייתה סמכות לדון בתיק. בשנת 2006 בית המשפט העליון פסק פה אחד לזכות אנה ניקול בעניין סמכות השיפוט, אולם לא דנו בעניין חלקה בעיזבון. כחודש לאחר החלטתם, פירס מת. שישה חודשים לאחר מכן, אנה ניקול מתה גם היא. למרות מותם של שני הצדדים, המשפט המשיך להתנהל שנים לאחר מכן בידי היורשים. רק בשנת 2011, קבע בית המשפט העליון פסק דין סופי בתיק, וקבע כי עיזבונה של אנה ניקול סמית' אינו זכאי לחלק מהונו של ג'יי הווארד מרשל השני. החלטת בית המשפט סיימה למעשה את המאבק המשפטי על הירושה שלה.
ביוגרפיה > שחקנית ואשת טלוויזיה

סמית' רצתה לפתח את קריירת המשחק, אך בהוליווד היא נתקלה בתקרת זכוכית סטראוטיפית. דמותה של סמית' כבלונדינית מטומטמת (אנ') הוצגה רבות בתפקידיה הקולנועיים, שביקשו רק לשווק את יתרונותיה הפיזיים.
בשנת 1994 השתתפה בסרט הקומי "הקפיצה הגדולה" של האחים כהן. היא גילמה את דמותה של זא-זא, סלבריטי זוהרת ומפתה. תפקידה היה קטן אך משמעותי. הוא הקנה לה תשומת לב בתעשייה ועזר לה להשיק את קריירת המשחק שלה.
סמית' אמורה הייתה להיות הדמות הנשית הראשית בסרט "המסכה" משנת 1994 בכיכובו של ג'ים קארי. אולם, היא דחתה את ההצעה לאחר שהוצע לה 50 אלף דולר עבור התפקיד, סכום שלדעתה היה זעום. במקום זאת הצטרפה לקאסט של הסרט "האקדח מת מצחוק ⅓33: העלבון האחרון" לצד לזלי נילסן. היא גילמה את דמותה של טניה פיטרס, שחקנית יפת מראה. את התפקיד ב"המסכה", שהיה לשובר קופות, קיבלה השחקנית קמרון דיאז, ובזכותו פרצה לתודעה.
ב-1995 הופיעה לראשונה בתפקיד ראשי כקולט דובאה, בסרט "שוטרת אינטימית 2". הסרט התמקד בשוטרת סמויה המנסה להפיל ברון סמים. למרות מאמציה, הסרט זכה לביקורות שליליות ולא זכה להצלחה בקופות. היא ניסתה שוב את מזלה בתפקיד ראשי בסרט "שוטרת אינטימית". במותחן פעולה זה, סמית שיחקה את תפקידה של קארי ווינק, טייסת מסוק. הסרט עקב אחר סיפורה של טייסת חילוץ במסוק שניסה להציל את בתה מגאון קרימינלי. כמו סרטה הקודם, גם סרט זה זכה לביקורות שליליות ולא זכה להצלחה מסחרית.
ב-1998, הוציאה סמית' סרט תיעודי בשם "במיטה עם אנה ניקול סמית'", בהשראת סרטה של מדונה, "במיטה עם מדונה".
ב-1999, הופיעה בקומדיית המצבים "הארון של ורוניקה" כדונה, חברתה של ורוניקה.
באוגוסט 2002, סמית' עלתה בסדרת ריאליטי משלה בשם "המופע של אנה ניקול סמית'". התוכנית, ששודרה בערוץ E!, עקבה אחר חיי היומיום שלה והציגה את אישיותה האקסצנטרית. התוכנית השיגה את דירוג הכבלים הגבוה ביותר עבור תוכנית ריאליטי. הופעת הבכורה של הסדרה היה יום השנה השביעי למותו של ג'יי הווארד מרשל, ממנו התאלמנה סמית'. הסדרה ניסתה להתמקד בחיים הפרטיים של סמית', החבר ועורך הדין שלה הווארד ק. סטרן, בנה דניאל וויין סמית', העוזרת שלה קימברלי "קימי" וולטר, הפודל המיניאטורי שלה "שוגר פאי", מעצב הפנים שלה בובי טרנדי ובת דודתה מטקסס, שלי קלאוד. התוכנית ירדה מהמרקע ב-2004 לאחר שתי עונות ו-27 פרקים.
סמית' חזרה לשחק בקולנוע בשנת 2003 בסרט קומדיה בשם "ואסאבי טונה". בסרט היא גילמה גרסה מוגזמת של עצמה ובו הפודל המיניאטורי שלה, שוגר פאי, נגנב ממנה בליל כל הקדושים על ידי צוות של מלכות דראג הלבושות כמוה. הן הסרט והן הופעתה זכו לביקורות שליליות.
ב-2005 הופיעה בתפקיד פעוט (הופעת קמע) בסרטו של ג'ון טרבולטה, "בי קול", כצופה במשחק כדורסל. בסוף אותה שנה השתתפה בסרט "Illegal Aliens", פרודיה על סדרות טלוויזיה משנות ה-70 וה-80.
ביוגרפיה > פרזנטורית

באפריל 2003 מונתה אנה ניקול סמית' לדוברת והמפרסמת של חברת טרימספא (TrimSpa), ספקית מוצרים לירידה במשקל. היא שיווקה תוסף התזונה וגלולות הרזייה. בנובמבר 2004 איימה טרימספא לפטר את סמית' מתפקידה כדוברת החברה לאור התנהגותה המשונה בטקס הענקת פרסי MTV. לבסוף הוחלט להשאירה בתפקיד. נגד סמית' והחברה הוגשה תובענה ייצוגית בלוס אנג'לס בה בשיווק שקרי והטעיה בפרסום.
ביוגרפיה > המעבר לאיי בהאמה

בסוף 2006 עברה סמית', יחד עם בן זוגה הווארד ק. סטרן (אנ'), לאיי בהאמה. על פי הדיווחים, סמית' וסטרן שהו באיי בהאמה עקב הריונה של סמית', אשר רצתה ככל הנראה להימנע מבדיקת אבהות בארצות הברית. היא קיבלה מעמד של תושבת קבע משר ההגירה שיין גיבסון. הבסיס למעמד זה היה הטענה שבבעלותה אחוזה במדינה בשווי 900,000 דולר, אשר לדבריה ניתנה לה על ידי חבר לשעבר, גייתר בן תומפסון מדרום קרוליינה. תומפסון עצמו טען שהוא הלווה לסמית' את הכספים לרכישת הנכס, איך היא לא הצליחה להחזיר אותם. לכן ניסה להשיג לעצמו את השליטה בנכס. תומפסון תבע לגרש את סמית' מהנכס, ולבסוף האחוזה הועברה לידיו. בהמשך פרסם העיתון המקומי "טריביון של נסאו" תצלומים בהם נראית סמית' שכובה במיטה ולבושה בכותנת לילה, כשהיא מחבקת את שר ההגירה שיין גיבסון. לאחר הגילוי התפטר גיבסון מתפקידו. עם חשיפת מסמכי "ויקיליקס" עלה כי סמית' נתנה שיק בגובה 10,000 דולר ישירות לגיבסון, בתמורה לקידום אישור התושבות.
ב-7 בספטמבר 2006, אנה ניקול ילדה את בתה דניאלין בניו פרובידנס שבאיי בהאמה. שלושה ימים לאחר מכן, בעת שביקר אותה בחדרה במחלקת היולדות, בנה הבכור דניאל התמוטט ממנת יתר ומת. כמעט שישה שבועות לאחר מותו, ב-19 באוקטובר 2006, נקבר דניאל בבית הקברות לייק ויו בניו פרובידנס שבאיי הבהאמה.
התינוקת דניאלין נרשמה כביתו של סטרן, בן זוגה של אנה ניקול. אולם ארבעה גברים שונים טענו לאבהות. אחד מהם, צלם בשם לארי בירקהד, טען כי ניהל רומן עם סמית' ודרש בדיקת אבהות. ב-7 בפברואר דרש בית המשפט לבצע את הבדיקה, אולם למחרת סמית' מתה בפתאומיות. היא התמוטטה בבית המלון "הארד-רוק" בהוליווד בו התארחה. מתוצאות נתיחת גופתה עולה כי סיבת המוות הייתה מנת יתר של תרופות. גופתה הועברה במטוס פרטי מפלורידה לאיי הבהאמה, שם נקברה. שעות לאחר מותה דרש עורך הדין של בירקהד לקחת דגימה מגופתה, אך תביעתו נדחתה. באפריל 2007 קבע שופט בהאמי שבהתאם לבדיקות הדנ"א בירקהד הוא האב. הוצגה תעודת לידה מתוקנת, אשר זיכתה את התינוקת בדרכון אמריקאי, ובירקהד שב עמה לארצות הברית.
על פי צוואתה של סמית', אשר הוכנה ב-30 ביולי 2001 על ידי עורך הדין אריק לונד, בנה היחיד דניאל, שנפטר מאז, נרשם כנהנה היחיד מהעיזבון. נוסח הצוואה הדיח במפורש ילדים אחרים, ושם את סטרן למנהל העיזבון. רכושה האישי שהותירה אחריה היה הון בגובה כ-10,000 דולר ונכס שבזמן מותה היה בשווי של 1.8 מיליון דולר, עם משכנתא בגובה 1.1 מיליון דולר. לבסוף נקבע כי בתה דניאלין היא היורשת היחידה.
ביוגרפיה > לאחר מותה

לאחר מותה חבר המושבעים הרשיע את בן זוגה, הווארד ק. סטרן, וחברתה, קריסטין ארושביץ', קשירת קשר למתן תרופות מרשם באמצעות הונאה, בכך שסיפקו לה תרופות שהביאו למותה. אולם השופט רוברט פרי ביטל את הרשעתם בשל מחסור בראיות, וקבע כי הם פעלו מתוך הגנה על פרטיותה.
בשנת 2007 יצא הסרט האחרון בכיכובה, "Illegal Aliens", שלושה חודשים אחרי מותה.
בפברואר 2011 העלתה האופרה המלכותית של לונדון את "אנה-ניקול", עיבוד לסיפור חייה של אנה ניקול-סמית'. בתפקיד הראשי זמרת הסופרן ההולנדית אווה מריה ווסטברוק, ובהלחנת מארק-אנתוני טורנג.
בשנת 2021 דניאלין בירקהד, בתה בת ה-14 של אנה ניקול סמית', השתתפה בספיישל טלוויזיוני בשם "יופי טרגי" אודות אמה.
במאי 2023 יצא בנטפליקס הסרט התיעודי "אנה ניקול סמית': אתם לא מכירים אותי" הסוקר את מהלך חייה דרך עיניהם של קרוביה.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1994 | הקפיצה הגדולה | זא-זא |  |
| 1994 | האקדח מת מצחוק ⅓33: העלבון האחרון | טניה פטרס |  |
| 1995 | שוטרת אינטימית 2 | קולט דוביוס |  |
| 1996 | שוטרת אינטימית | קארי ווינק |  |
| 2003 | וואסבי טונה | עצמה |  |
| 2007 | Illegal Aliens | לוסי | מפיקה בשותפות הסרט פורסם לאחר מותה |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1995 | האמת העירומה | עצמה | פרק: "Wilde Again" |
| 1999 | הארון של ורוניקה | דונה | פרק: "Veronica's Wedding Bell Blues" |
| 1999 | אלי מקביל | מיירה ג'ייקובס | פרק: "Pyramids on the Nile" |
הערות שוליים

↑  ויטה דול, ברלין, ניחוש פרוע: מצעד נערות Guess המיתולוגיות, באתר nrg‏, 5 במאי 2012
↑  מערכת mako גאווה, ‏"לא הייתי המאהבת האישה הראשונה שלה", באתר ‏מאקו‏, 17 במאי 2023
↑  מערכת וואלה!‏, אנה ניקול סמית יורשת 450 מיליון דולר, באתר וואלה, 28 בספטמבר 2000
↑  Kelly Phillips Erb, Judge In Decades Old Anna Nicole Smith Case Announces He's Had Enough, Forbes, ‏30 בינואר 2017
↑  סוכנויות הידיעות, אנה ניקול סמית מערערת לעליון על נישולה מירושת בעלה, באתר ynet, 28 בספטמבר 2005
↑  וואלה! סלבס‏, שלדים בארון: חמש עובדות שלא ידעתם על אנה ניקול סמית', באתר וואלה, 3 בדצמבר 2016
↑  תכנית מציאות חדשה על חייה של אנה ניקול סמית, באתר ynet, 29 במאי 2002
↑  הדר תדמור, כוכבת פלייבוי לשעבר, אנה ניקול סמית', לא זכאית ל-88 מיליון דולר מעזבונו של בעלה המנוח, באתר TheMarker‏, 2 בינואר 2005
↑  שירות מעריב, המגזין, הריאליטי של אנה, באתר nrg‏, 14 בפברואר 2007
↑  איי בהאמה: שר התפטר בעקבות פרשת אנה ניקול סמית', באתר ynet, 19 בפברואר 2007
↑  nrg מעריב, "הוריקן אנה ניקול סמית פגע בבהאמה", באתר nrg‏, 22 בדצמבר 2010
↑  ynet, אבא יש רק ארבעה, באתר ynet, 11 בפברואר 2007
↑  מערכת Gossip, המופע של אנה ניקול, באתר ynet, 12 במרץ 2007
מירי פרקס, אנה ממך, מי האבא?, באתר nrg‏, 29 בספטמבר 2006
↑  השפנפנה אנה ניקול סמית' מתה, באתר nrg‏, 9 בפברואר 2007
↑  אנה ניקול סמית מתה כתוצאה ממנת יתר, באתר ynet, 26 במרץ 2007
↑  שירות וואלה! סלבס‏, אנה ניקול סמית' נקברת, באתר וואלה, 4 במרץ 2007
↑  הסוכנויות ומור אלזון, יש אבא לתינוקת של ניקול סמית', באתר ynet, 11 באפריל 2007
שירות וואלה! סלבס‏, אנה ניקול תנוח בשלום, באתר וואלה, 11 באפריל 2007
↑  TMZ Staff, The Baby Has Landed, TMZ, ‏2 במאי 2007
↑  סוכנויות הידיעות, אנה ניקול סמית הורישה את נכסיה לבנה המת, באתר הארץ, 17 בפברואר 2007
↑  סוזאן קנדיוטי, Anna Nicole Smith leaves everything to dead son, באתר CNN, ‏22 בפברואר 2007
↑  Reuters Staff, Anna Nicole Smith's daughter Dannielynn named heir, Reuters, ‏5 במרץ 2008
↑  עינב שיף‏, הרשעות במשפט המוות של אנה ניקול סמית', באתר וואלה, 28 באוקטובר 2010
↑  מערכת וואלה!‏, בוטלו ההרשעות במשפט המוות של אנה ניקול סמית, באתר וואלה, 6 בינואר 2011
↑  רויטרס‏, הסרט האחרון של ניקול סמית ייצא במאי, באתר וואלה, 14 בפברואר 2007
↑  עכבר העיר אונליין, פורנו, סמים וכסף - אנה ניקול סמית' הגרסה האופראית, באתר הארץ, 14 במרץ 2010
↑  מערכת mako תרבות, ‏לתמונת אמא, באתר ‏מאקו‏, 9 בפברואר 2021
↑  מיכל ישראלי, ‏"אתם לא מכירים אותי": מי באמת הייתה אנה ניקול סמית?, באתר ‏מאקו‏, 16 במאי 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007413640605171  BnF: cb14228170v (data)  GND: 132621541  ISNI: 0000 0001 1439 5056  LCCN: n95118946  MusicBrainz: 3934c486-629e-4ae8-b907-0603e4a1fd29  VIAF: 22353601   WorldCat (עם VIAF): 22353601 
אנה ניקול סמית בכנס E3 לשנת 2003
קתדרלת פטריק הקדוש (ניו יורק)

| --- | --- |

מבט כולל על קתדרלת פטריק הקדוש ממרכז רוקפלר
 מידע כללי
 סוג:  קתדרלה
 על שם:  פטריק הקדוש 
 כתובת:  מידטאון מנהטן 
 מיקום:  ניו יורק
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 זרם:  נצרות קתולית
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  15 באוגוסט 1858 – 25 במאי 1879 ו-5 באוקטובר 1910
 תאריך פתיחה רשמי:  25 במאי 1879 
 חומרי בנייה:  tuckahoe marble 
 אדריכל:  ג'יימס רנויק הבן
 סגנון אדריכלי:  התחייה הגותית
 מידות
 אורך:  396.7 רגל 
 גובה:  100.6 מטר
 שטח:  8094 מטר רבוע
 מידע טכני
 קיבולת:  2,200 (בישיבה)
 
 קואורדינטות:  40°45′31″N 73°58′35″W﻿ / ﻿40.758611111111°N 73.976388888889°W﻿ / 40.758611111111; -73.976388888889
 http://www.saintpatrickscathedral.org/
  (למפת מנהטן מוגדלת) קתדרלת פטריק הקדוש(למפת מנהטן רגילה) קתדרלת פטריק הקדוש(למפת ניו יורק רגילה) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזיקתדרלת פטריק הקדוש(למפת ניו יורק מוגדלת) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזיקתדרלת פטריק הקדוש
 
חזית הקתדרלה עם חלון רוזטה וצמד צריחים מחודדים בגובה 100.6 מטרים (330 רגל).
קתדרלת פטריק הקדוש (באנגלית: St. Patrick's Cathedral) היא קתדרלה בולטת בעיר ניו יורק המשמשת כמושב הארכיבישוף של הארכידיוקסיה של ניו יורק וככנסייה קהילתית. הקתדרלה נמצאת בפינת רחוב 50 והשדרה החמישית במנהטן, מול מרכז רוקפלר. היא הקתדרלה הנאו-גותית הקתולית הגדולה ביותר באמריקה הצפונית, ונבנתה בין השנים 1858–1879. גובהם של שני צריחיה הוא 100.6 מטר, ובנייתם הושלמה רק ב-1888.
היסטוריה

האתר שבו שוכנת הקתדרלה נקנה תמורת 11,000 דולר אמריקאי ב-6 במרץ 1810 כשטח לבית ספר קתולי לגברים צעירים בהנהלת מסדר הישועים. בית הספר נכשל, וב-1813 השטח נמכר שוב, הפעם ל"דום אוגוסטין לה-סטריינג'", מנזר של קהילת טראפיסטים (שהיו מהמנזר המקורי של LaTrappe), שבאו לאמריקה עקב רדיפות על ידי הרשויות בצרפת. בנוסף לקהילה נזירית הם גם טיפלו ב-33 יתומים. עם נפילת נפוליאון ב-1814, חזרו הטראפיסטים לצרפת ונטשו את המבנה. חלק מהנזירים עברו לקנדה, ושם ייסדו את מנזר St. Joseph's Abbey in Spencer במסצ'וסטס.
הדיוכסה של ניו יורק, שנוצרה ב-1808, הפכה לארכידיוקסיה על ידי האפיפיור פיוס התשיעי ב-19 ביולי 1850, וב-6 באוקטובר 1850 הכריז הארכיבישוף ג'ון יוסף יוז (John Joseph Hughes) על הקמת קתדרלה חדשה, שתחליף את קתדרלת פטריק הקדוש הישנה, ששכנה בפינת הרחובות פרינס ומוט, ברחוב מולברי. הקתדרלה הישנה נהרסה בשרפה ב-1866 אך נבנתה מחדש מ-1868, וכיום היא עדיין כנסייה קהילתית והאתר הקתולי העתיק ביותר בעיר ניו יורק.
אבן הפינה של הקתדרלה החדשה הונחה ב-15 באוגוסט 1858, דרומית לבית היתומים של הדיוקסיה, אך הרחק צפונית ממרכז האוכלוסייה של ניו יורק באותה עת. הקתדרלה תוכננה על ידי ג'יימס רנוויק הבן (.James Renwick, Jr) בסגנון נאו-גותי.
עבודות הבנייה החלו ב-1858, אך נפסקו בזמן מלחמת האזרחים האמריקנית, וחודשו ב-1865. הקתדרלה הושלמה ב-1878 למעט שני צריחיה, והיא נחנכה ב-25 במאי 1879. באותה תקופה מבנה גדול זה חלש על פני האזור כולו שמסביבה. בית הארכיבישוף נוסף בשנים 1882–1884, ובית ספר צמוד נפתח ב-1882 (בית הספר איננו קיים יותר). שני הצריחים המחודדים בחזית המערבית נוספו בשנים 1885–1888, ותוספת לחלק המזרחי, הכוללת את קפלת גבירתינו עבור מריה הקדושה (שתוכננה בידי צ'ארלס ט. מתיוס), נוספה ב-1901. הקתדרלה שופצה בין השנים 1927–1931, אז הותקן בה העוגב הגדול והוגדל אזור המקדש.
ב-19 באפריל 2008 קיים האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר מיסה גדולה וחגיגית בקתדרלה.
איור היסטורי של הקתדרלה, מבט מדרום-מערב
צילום מ-1913, מבט מצפון-מערב