stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ריטריט

מרכז הריטריט WinShape ברום, ג'ורג'יה
תלמיד סמינר לכמרים מתפלל בריטריט מקצועי בקפלה של הסמינר הלאומי של יוחנן העשרים ושלושה המבורך במסצ'וסטס
ריטריט (באנגלית: Retreat; מילולית: נסיגה) רוחני הוא בעל משמעות שונה עבור קהילות דתיות שונות. ריטריט רוחני הוא חלק בלתי נפרד מקהילות בודהיסטיות, נוצריות וסופיות רבות. ישנם סוגים רבים ושונים של ריטריטים רוחניים, כגון ריטריטים בריאותיים, ריטריטי מיינדפולנס, ריטריטי ספא, ריטריטי הרפתקאות, ריטריטי גמילה, ריטריטי יוגה וריטריטים דתיים. בבודהיזם, ריטריטים מדיטטיביים נתפסים לעיתים כדרך אינטימית להעמקת כוחות הריכוז והתובנה. המונח העברי לריטריט הוא מִבְדָּד. אם כי מונח זה לא אושר רשמית על ידי "האקדמיה ללשון העברית".
ריטריטים פופולריים גם בכנסיות נוצריות, והוקמו בצורתם כיום על ידי איגנטיוס מלויולה (1491–1556), בספרו על תרגילים רוחניים. מאוחר יותר הפך איגנטיוס לקדוש הפטרון של ריטריטים רוחניים על ידי האפיפיור פיוס ה-11 ב-1922. פרוטסטנטים, קתולים ונוצרים אורתודוקסים רבים מארגנים ריטריטים רוחניים מדי שנה.
ריטריטים מדיטטיביים הם תרגול חשוב בסופיות, דרכו המיסטית של האסלאם. ספרו של המורה הסופי אבן ערבי "מסע אל אדון הכוח (ריסאלת אל-אנואר)" הוא מדריך למסע הפנימי שראה אור לפני למעלה מ-700 שנה.
בודהיזם

ריטריט יכול להתקיים בהתבודדות או בתור חוויה קהילתית. חלק מהריטריטים מתקיימים בשתיקה, ובאחרים תיתכן שיחה, בהתאם להבנה ולשיטות המקובלות של המתקן המארח ו/או המשתתף/ים. ריטריטים נערכים לעיתים קרובות במקומות כפריים או מרוחקים, באופן פרטי או במרכז ריטריט כגון מנזר. ריטריטים מסוימים למתרגלים מתקדמים עשויים להתבצע בחושך, צורה של ריטריט הנפוצה כתרגול דזוגצ'ן (Dzogchen) מתקדם באסכולת ניינגמה (Nyingma) של הבודהיזם הטיבטי.
ריטריטים רוחניים מאפשרים זמן להתבוננות, תפילה או מדיטציה. הם נחשבים חיוניים בבודהיזם, והיו נוהג נפוץ מאז הריטריט בעונה הגשומה, שנוסדה על ידי מייסד הבודהיזם, גאוטמה הבודהה. בזן בודהיזם ריטריט ידוע בשם סשין (sesshin).
נצרות > קתוליות

ניתן להגדיר את הריטריט הנוצרי בפשטות כזמן מוגדר (ממספר שעות עד חודש) הרחק מחייו הרגילים של האדם במטרה להתחבר מחדש, בדרך כלל בתפילה, עם אלוהים. הנוהג לעזוב את חיי היומיום כדי להתחבר ברמה עמוקה יותר עם אלוהים, בין אם זה במדבר (כמו אצל אבות המדבר) או במנזר, הוא ישן כמעט כמו הנצרות עצמה, אך הנוהג של בילוי זמן מסוים במרחק עם אלוהים הוא תופעה מודרנית יותר, המתוארכת משנות ה-20 של המאה ה-16 ומורכבת מתרגילים רוחניים שהחל בהם איגנטיוס מלויולה. צומו של ישו במדבר במשך ארבעים יום הוא הצדקה מקראית לריטריטים.
הריטריט זכה לפופולריות בקתוליות הרומית על ידי מסדר הישועים, שמייסדו, איגנטיוס מלויולה, בתור עמאי, החל בשנות ה-1520 לכוון אחרים בביצוע תרגילים. צורה אחרת של התרגילים, שנודעה כ"התבוננות" התשע-עשרה, 'אפשרה לאדם להמשיך בעיסוקיו הרגילים, בתנאי שיקדיש כמה שעות ביום למטרה מיוחדת זו. התרגילים הרוחניים נועדו לאנשים שרוצים לחיות קרוב יותר לרצון האל כל חייהם. במאה ה-17, ריטריטים נעשו נפוצים בכנסייה הקתולית.
ריטריטים לא נתפסו במקור כמתאימים לנשים, אך בשנת 1674 ייסדה קתרין דה פרנצ'וויל (Catherine de Francheville) בתמיכתו של הישועי הברטוני וינסנט הובי (Vincent Huby), בית ריטריט לנשים בוואן. מכך התפתחה קהילה של נשים אדוקות שייסדו בית בקמפר אך פעילי המהפכה הצרפתית פיזרו אותן. חלקן התאחדו כדי לייסד בתי ספר וקהילות נוספות הוקמו באנגליה ולאחר מכן באירלנד, בלגיה, הולנד ואיטליה. אלה התפתחו במהלך המאה ה-19 תחת השם La Retraite לקהילה דתית של נזירות. מעורבות האחיות בריטריטים צומצמה אך פרחה שוב לאחר מועצת הוותיקן השנייה ב-1962, שכללה הרחבה של הקהילה לצ'ילה, דרום אפריקה, קמרון ומאלי.
בעקבות צמיחתה של תנועת קורסיו (Cursillo) בספרד במאה ה-20, ריטריטים דומים הפכו פופולריים, בין אם באמצעות חומר לימודי מורשה של קורסיו או חומר עצמאי המבוסס באופן רופף על מושגי התנועה, מה שהוביל לפיתוח תנועת שלושת הימים.
נצרות > אנגליקניזם

ריטריטים רוחניים הוצגו לכנסייה של אנגליה על ידי כמרים של החברה האנגלו-קתולית של הצלב הקדוש בשנת 1856, תחילה עבור אנשי דת ולאחר מכן גם עבור הדיוטות. ריטריטים אלו נמשכו חמישה ימים. הריטריטים הראשונים של אגודת הצלב הקדוש נערכו בסודיות. הנוהג הופץ על ידי כמרים אנגלו-קתולים, בהם פרנסיס הנרי מאריי (Murray), אלכסנדר פורבס ותומס תלוסון קרטר. תנועת אוקספורד הפיצה את הנוהג של ריטריטים לגברים ונשים אדוקים, תוך שאילה משיטות קתוליות. הריטריטים שלה נמשכו בדרך כלל 3–4 ימים והתאפיינו בשתיקה ותפילה.
במפנה המאות התפשטו ריטריטים בקרב מעמדות הפועלים, מעבר לבעלי דבקות בולטת. ריטריטים אלו היו פחות סגפניים באופיים וכללו יותר שיחה ופנאי. הם נמשכו בדרך כלל יום עד שלושה ימים.
נצרות > נצרות אוונגליסטית

בנצרות האוונגליסטית, ריטריט רוחני זה לעידוד על ידי התפתחות מפגשי המחנה (Camp meeting) של המאה ה-19, במטרה לקדם התחדשות רוחנית, הרחק מהעיר ובטבע. מחנות אלו היו הזדמנות להתפלל, לשיר ולהאזין לדרשות במשך מספר ימים.
עמותות כנסיות הקימו אתרי קמפינג או מרכזי כנסים במקומות מבודדים, המספקים ריטריטים לילדים ולמבוגרים.
ריטריטים סופיים או שלווה רוחנית

התרגום של חאלווה (מערבית الخلوة) הוא הסתגרות או הפרדה, אך יש לו קונוטציה אחרת בטרמינולוגיה הסופית – נטישה עצמית מתוך רצון לנוכחות האלוהית. בהתבודדות מוחלטת, הסופי חוזר ברציפות על שמו של אלוהים כצורה עליונה של זיכרון. בספרו, "מסע אל אדון הכוח" דן מוחייד-דיד אבן ערבי (1165–1240) בשלבים בהם עובר הסופי בחאלווה:
"הסופי צריך לסגור את דלתו בפני העולם למשך ארבעים יום ולהעסיק את עצמו בזכירת אללה, כלומר להמשיך ולחזור, "אללה, אללה..." ואז "האל הכול יכול יפיץ לפניו את דרגות המלכות כמבחן. ראשית הוא יגלה את סודות עולם המינרלים. אם הוא יעסיק את עצמו בזיכר, הוא (אלוהים) יגלה את סודות עולם הצומח, אחר כך את סודות עולם החי, ואז יערה כוח החיים לחיים, ואז "אות פני השטח" (אור השמות האלוהיים, לפי עבדול-כרים אל-ג'לי, מתרגם הספר), אחר כך דרגות המדעים הספקולטיביים, אחר כך עולם היווצרות הקישוט והיופי, ואז דרגות הקוטב (הנשמה או הציר של היקום). אז תינתן לו החוכמה האלוהית וכוח הסמלים והסמכות על הצעיף [עולם התופעות] והסרתו [עולם המהויות]. מתבררת לו מידת הנוכחות האלוהית, מתגלים לו גן עדן והגיהנום, ואז הצורות המקוריות של בנו של אדם, כיסא הרחמים. ... הוא ידע את היעד שלו ויגלה את השכל הראשון (כפי שהוא מכונה בפי הפילוסופים הסופיים), ואז את מניע העט, יד ימין של האמת באמצעותה הכל נוצר."
את נוהג החאלווה מבצעים הסופים באופן קבוע, באישור ובפיקוח של רשות סופית.
הסופים מבססים הקצאת ארבעים יום של תקופת חאלווה על ארבעים הימים שאללה מינה למוסא (משה) לתקופת צום לפני שדיבר אליו, כפי שהוזכר בקוראן, בין היתר בסורת אל-בכרה.
חאלווה עדיין נהוגה היום בקרב שייח'ים מורשים.
מדיטציה

קורסי מדיטציה או ריטריטים, בקבוצה או ביחידות, נפוצים במסורות מדיטציה רבות.
קריאה נוספת

Cooper, David A. (1999). Silence, Simplicity & Solitude: A Complete Guide to Spiritual Retreat. SkyLight Paths Publishing. ISBN 978-1-893361-04-1.
Liteman, Merianne; Campbell, Sheila; Liteman, Jeffrey (2006). Retreats that Work: Everything You Need to Know About Planning and Leading Great Offsites. Wiley. ISBN 0-7879-8275-X.
Whiteaker, Stafford (2004). The Good Retreat Guide. Rider. ISBN 1-84413-228-5.
Zangpo, Ngawang (1994). Jamgon Kongtrul's Retreat Manual. Snow Lion Publications. ISBN 978-1-55939-029-3.
ראו גם

ריטריט אפלה
חיים פשוטים
הערות שוליים

↑  Ibn Arabi (1981). Journey to the Lord of Power: A Sufi Manual on Retreat. Rabia Terry Harris (trans.). Inner Traditions. ISBN 978-0-89281-018-5.
↑  What is a retreat? at Padmaloka.org
1 2  O'Malley, J W 1993, 'The First Jesuits', Harvard University Press, Cambridge, Massachusetts p. 4
↑  Desert Living 2009, page 52
↑  O'Malley, J W 1993, 'The First Jesuits', Harvard University Press, Cambridge, Massachusetts p. 129
1 2 3  Stone, Darwell (1919).  Hastings, J. (ed.). Encyclopaedia of Religion and Ethics. Scribner. p. 744.
↑  La Retraite – history
↑  McIlhiney, D.B. (1988). A Gentleman in Every Slum: Church of England Missions in East London, 1837-1914. Princeton Theological Monograph Series. Pickwick Publications. p. 25. ISBN 978-0-915138-95-1. נבדק ב-11 בינואר 2020. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Bodington, C. (1905). Devotional Life in the Nineteenth Century. SPCK. p. 176. נבדק ב-11 בינואר 2020. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Walsh, W. (1899). The Secret History of the Oxford Movement. His Synthetic philosophy. C.J. Thynne. p. 57. נבדק ב-11 בינואר 2020. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Yates, P.E.H.N.; Yates, N. (1999). Anglican Ritualism in Victorian Britain, 1830-1910. Oxford University Press. ISBN 978-0-19-826989-2.
↑  Yates 1999: 73,127
↑   Brett Grainger, Church in the Wild: Evangelicals in Antebellum America, Harvard University Press, USA, 2019, p. 58-59
↑   Samuel S. Hill, The New Encyclopedia of Southern Culture: Volume 1: Religion, University of North Carolina Press, USA, 2006, p. 177
↑  Landolt, H., "K̲h̲alwa", in: Encyclopaedia of Islam, Second Edition, Edited by: P. Bearman, Th. Bianquis, C.E. Bosworth, E. van Donzel, W.P. Heinrichs. Consulted online on 06 August 2022 <http://dx.doi.org/10.1163/1573-3912_islam_SIM_4178>.
↑  Dhamma Giri - Vipassana International Academy
↑  "How an intensive ten-day meditation retreat could transform your life". The Independent (באנגלית). 18 באוגוסט 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Dunford, Jane (13 בינואר 2018). "The best yoga, mindfulness and fitness breaks for 2018". The Guardian. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "10 of the world's best meditation retreats". CNN Travel (באנגלית). 25 ביוני 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007534076205171  GND: 4125303-6  LCCN: sh85113362 
נזיר צעיר בריטריט מדיטציה, ירפה, טיבט, 1993
"בית המפלט" של הארכיבישופות הרומאית-קתולית של קטוביץ בוודז'יסלאב שלונסקי
מרכז הריטריט מנרסה (Manresa), פיקרינג, אונטריו
מרכז הכנסים הבפטיסטים של עמק לינדן בלינדן, טנסי, ארצות הברית
בריאן שווייצר

בריאן דייוויד שווייצר (באנגלית: Brian David Schweitzer; נולד ב-4 בספטמבר 1955) הוא פוליטיקאי אמריקאי, חבר המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל ה-23 של מדינת מונטנה בין השנים 2005–2013.
תחילת דרכו

שווייצר נולד בהאבר (Havre) שבמונטנה, הרביעי מבין ששת ילדיהם של קת'לין הלן (לבית מקרנן) ואדם שווייצר. סביו מצד אביו היו גרמנים מהכפר קוצ'ורהן (Kuchurhan) שבמחוז אודסה (אז באימפריה הרוסית, בהווה באוקראינה); הורי אמו היו ממוצא אירי. הוא בן דוד מדרגה שנייה של הבדרן לורנס ולק (סבתו מצד אביו הייתה דודתו של ולק).
לאחר שהשלים את לימודיו התיכוניים בתיכון הולי קרוס אביי בקנון סיטי שבקולורדו בשנת 1973, השלים שווייצר ב-1978 לימודי תואר ראשון באגרונומיה בין-לאומית מאוניברסיטת המדינה של קולורדו. ב-1980 השלים לימודי תואר שני במדעי הקרקע באוניברסיטת המדינה של מונטנה.
עם סיום לימודיו הגבוהים עבד שווייצר בפיתוח מערכות השקיה במיזמים שונים באסיה, אפריקה ואמריקה הדרומית. הוא שהה שנים אחדות בלוב ובערב הסעודית, ונהיה לדובר ערבית. בשנת 1986 שב למונטנה והתיישב בעיירה וייטפיש.
בשנת 1993 מונה בידי נשיא ארצות הברית ביל קלינטון לחבר בוועדת מונטנה של סוכנות שירותי החקלאות של מחלקת החקלאות של ארצות הברית. הוא כיהן בתפקיד במשך שבע שנים.
הבחירות לסנאט של ארצות הברית במונטנה 2000

בשנת 2000 התמודד שווייצר אל הסנאט של ארצות הברית מול הסנאטור הרפובליקני המכהן קונרד ברנס. ברנס עמד בפני מסע בחירות קשה: בפברואר 1999 הודיע כי יפר את הבטחתו מ-1988 לכהן רק שתי כהונות, בטענה ש"הנסיבות השתנו, ושיניתי את דעתי". מאוחר יותר באותו החודש, במהלך נאום שנשא בפני איגוד סוחרי הציוד של מונטנה על תלותה של ארצות הברית בנפט זר, כינה ברנס ערבים בכינוי הגנאי "ragheads" (כינוי גזעני כלפי חובשי כאפיות וטורבנים). זמן קצר לאחר מכן התנצל באומרו כי "נסחף רגשית" במהלך הנאום. ברנס גם הסתבך בפרשת מקרי המוות שנגרמו מחשיפה לאזבסט בעיר ליבי (אנ'). תחילה תמך בהצעת חוק שנועדה להגביל פיצויים במקרים מסוג זה, אך נסוג מתמיכתו בעקבות ביקורת ציבורית ותמך בהוספת 11.5 מיליון דולר אמריקאי לעיר במסגרת הצעת חוק תקציבית.
ברנס ניסה לקשור את שווייצר למועמד המפלגה הדמוקרטית לנשיאות אל גור, אך שווייצר ניסה לדבוק בתדמית א-פוליטית. הוא התמקד בעיקר בנושא מחירי התרופות, וארגן נסיעות של אזרחים ותיקים לקנדה ולמקסיקו כדי לרכוש תרופות זולות יותר. ברנס האשים את שווייצר בתמיכה ב"פיקוח ממשלתי בסגנון קנדי" וטען כי קשישים הולכים לרופאים רק כדי שיהיה להם "מישהו לדבר עמו" וכי "אין להם שום בעיה רפואית אמיתית".
שווייצר הפסיד לברנס בהפרש קטן של 51% מול 47%, אף על פי שגיוס ממנו יותר מפי שניים כספים במהלך מסע הבחירות. לשם השוואה, אל גור גרף 33% בלבד מהקולות במונטנה בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2000.
מושל מונטנה

כאשר מושלת מונטנה המכהנת, ג'ודי מארץ, הודיעה שלא תתמודד לכהונה נוספת בשנת 2004, הודיע שוייצר כי בכוונתו להתמודד לתפקיד. עמיתו למרוץ היה ג'ון בולינגר, חבר הסנאט של מונטנה מטעם המפלגה הרפובליקנית. הוא ניצח בבחירות הכלליות כשהביס את מזכיר המדינה של מונטנה בוב בראון, ברוב של 50% לעומת 46%. בבחירות שלאחר מכן, ב-2008, שווייצר ובולינגר נבחרו לתקופת כהונה שנייה לאחר שגברו על הסנאטור בוב בראון ועמיתו למרוץ סטיב דיינס.
כמושל, שווייצר תואר כמי שיש לו תמהיל של "ערכים פרוגרסיביים, רטוריקה פופוליסטית ותחושת עצמאות מערבית". הפרשן הפוליטי ברינק לינדסי סיווג את האידאולוגיה של שווייצר כתערובת של ליברליזם וליברטריאניזם, תוך שהוא דוגל ב"פופוליזם כלכלי נגד הסכם הסחר החופשי של צפון אמריקה וחשש מקמעונאות סטייל וולמארט".
שווייצר היה ידוע בשימוש תכוף בסמכותו להטיל וטו – בו עשה שימוש 95 פעמים במהלך כהונתו. הוא הטיל וטו על 74 חוקים במהלך מושב החקיקה של שנת 2011, ואף חוק לא חוקק במטרה לעקוף אותם. לדוגמה, באפריל 2011, שווייצר זכה לתשומת לב בולטת בזכות השימוש הבלתי שגרתי שלו בברזל סימון (אנ') כדי להטיל וטו על חוקים אחדים שהעבירו המחוקקים הרפובליקנים בבית המחוקקים. הוא גינה אותם כ"חוקי הבל, לא חוקתיים ורעיונות רעים" המצויים בניגוד ישיר לרצון העם של מונטנה". בין החוקים עליהם הטיל וטו נמנו כאלה נגד הפלות ונגד החקיקה להסדרת השימשו בקנאביס רפואי במונטנה.
שווייצר התגאה כי מונטנה הייתה המדינה עם יתרת הקרן הגבוהה ביותר בתולדותיה תחת שלטונו, עם יתרת קרן ממוצעת של 414 מיליון דולר. יתרת הקרן הממוצעת בשנים שמוקדם לה הייתה 54 מיליון דולר. שווייצר שמר על אחד מדירוגי התמיכה הגבוהים ביותר בקרב מושלי מדינות ארצות הברית, עם סקרים שהצביעו באופן עקבי על שיעור תמיכה מעל ל-60%. בשנת 2008 נבחר ליושב ראש אגודת המושלים הדמוקרטים.
ב-2005 חתם שווייצר על חוק "חינוך האינדיאנים לכולם" שהקצה לראשונה תקציבים למימון לימודי היסטוריה של עמים ילידים בארצות הברית בבתי הספר במונטנה. במהלך כהונתו מונטנה הפכה למדינה עם שיעור הגידול הגבוה ביותר באחוז האוכלוסייה בעלת תארים אקדמיים, בין השנים 2009–2012. כמו כן, שווייצר שם דגש על הרחבת ייצור האנרגיה במונטנה, כולל דלקי מאובנים כמו פחם ונפט וגם אנרגיה מתחדשת כמו רוח.
לאחר כהונתו כמושל

זמן קצר לאחר סיום כהונתו כמושל נבחר שווייצר למועצת המנהלים של חברת הכרייה "Stillwater Mining Company". ב-13 ביולי 2013 הודיע שווייצר כי אין בכוונתו להתמודד לסנאט של ארצות הברית בבחירות 2014, לאחר השערות רבות בנוגע להתמודדותו. באוקטובר 2015 הביע תמיכה במסע הבחירות של מושל מרילנד מרטין אומאלי לנשיאות ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית, ואף היה יו"ר-שותף של מטה הבחירות הנשיאותי הלאומי שלו.
הערות שוליים

↑  ויליאם בות', Mont. Rancher Mounts Brawny Challenge, באתר וושינגטון פוסט, 31 באוקטובר 2000 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2007009985  SNAC: w6gp0smn  VIAF: 56057743   WorldCat (עם VIAF): 56057743
הנרי, המלך הצעיר

הנרי המלך הצעיר (באנגלית: Henry The Young; ‏28 בפברואר 1155 – 11 ביוני 1183), היה השני מבין חמשת בניו של המלך הנרי השני, מלך אנגליה ואלינור, דוכסית אקוויטניה. באופן רשמי הוא היה מלך אנגליה, דוכס נורמנדי, רוזן אנז'ו ומיין.
נעורים

מעט מאוד ידוע על חייו המוקדמים של הנסיך הנרי הצעיר. אחיו למחצה מצד אמו מנישואיה הראשונים ללואי השביעי, מלך צרפת היו מארי של צרפת, רוזנת של שמפניה ואליקס של צרפת, רוזנת בלואה. היה לו אח אחד בוגר ממנו, ויליאם התשיעי, רוזן פואטייה (נפטר ב-1156), ואחיו הצעירים ממנו היו: מטילדה, דוכסית סקסוניה, ריצ'רד הראשון, מלך אנגליה, ידוע גם כ"ריצ'רד לב הארי"; ג'פרי השני, דוכס בריטני, אלינור, מלכת קסטיליה, ג'ואן, מלכת סיציליה, וג'ון, מלך אנגליה.
בחודש יוני 1170, הנרי בן החמש-עשרה הוכתר למלך כשאביו עודו בחיים. פואמה לטינית שנכתבה על ידי פקיד בית משפט לכבוד ההכתרה, מרמזת על הכריזמה של הנסיך הצעיר. שם הוא מתואר כנער מקסים ויפה, גבוה אבל פרופורציונלי, בעל כתפיים רחבות וצוואר ארוך ואלגנטי, עור בהיר ומנומש, עיניים כחולות וגדולות ושיער אדמדם כמו כל בני משפחתו.
הוא היה ידוע בחייו כ"הנרי המלך הצעיר" כדי להבדילו מאביו. הוא לא נספר ברצף המספרי של מלכי אנגליה. עם זאת, הוא היה מלך מיועד ומעמד המלוכה שלו לא היה שנוי במחלוקת. קיימת מחלוקת על אבירותו. לדברי אחד מכתביו של תומאס בקט, הנרי קבל תואר אבירות על ידי אביו לפני הכתרתו, אבל הביוגרף ויליאם מרשל (אנ') טוען כי המלך קבל על תואר האבירות על ידי ויליאם במהלך המרד של 1173.
מעמדו הציבורי

הנרי לא נהג להתעניין יותר מדי בעסקי היום-יום של השלטון, בניגוד לאביו ולאחיו הצעירים. דעת הרוב בקרב ההיסטוריונים היא זו של ו.ל וורן מ-1973: "הצעיר הנרי היה היחיד מבני משפחתו שהיה פופולרי בימיו שלו. יכול להיות שהסיבה היא שהוא היה גם היחיד שלא נתן שום עדות לתבונה פוליטית, מיומנות צבאית, או אפילו אינטליגנציה רגילה ... ", ובספר מאוחר יותר הוסיף וורן: "הוא היה אדם אדיב, נעים הליכות, בעל נטיות של ליברליות ונדיבות. לצערנו הוא גם היה רדוד, יהיר, חסר זהירות, נאיבי, חסר יכולת, וחסר אחריות".
המוניטין של המלך הצעיר בזמנו, לעומת זאת, היה חיובי מאוד, בעיקר בזכות מקומו בתרבות טורנירי האבירים הנלהבת בזמנו. עדות לכך ניתן למצוא בהופעותיו בספר ההיסטוריה של וויליאם מרשל, הביוגרפיה של האביר עליו הוטל לשמש כמנטור של הנרי בשנת 1170, ושהפך לראש הקבוצה שלו בטורניר עד 1182. ההיסטוריה מתארת אותו עובר במהירות ועקביות מטורניר אחד למשנהו, בין צפון ומרכז צרפת בין 1175 ו-1182, עם בני הדודים שלו, פיליפ, רוזן פלנדריה, ובולדווין החמישי, רוזן היינוט', פלנדריה ונמור. הוא היה אחד מהפטרונים המרכזיים של הספורט, וטען כי הוציא מעל 200 פאונד ביום על פמליה של כ-500 אבירים שהביא עימו לטורניר של Lagny-sur-Marne בנובמבר 1179.
בניגוד לחוסר המשקל פוליטי, פטרונותו של המלך הצעיר נתנה לו מעמד סלבריטי ברחבי מערב אירופה. הברון של טרובדון, רטראן דה בורן, שהכיר אותו, אמר כי הוא היה "... המלך הטוב ביותר שאי פעם לקח את המגן, הנועז ביותר והטוב ביותר של כל הטורנירים. מהזמן שבו רולאן (האביר האמיץ) היה בחיים, ואפילו לפני כן, מעולם לא ראה כל כך אביר מיומן, מלחמתי כל כך, שתהילתו הדהדה ברחבי העולם כל כך, מנהר הנילוס והשמש השוקעת". בקרב בני דורו ובני הדור הבא רווחה התפיסה שמותו בשנת 1183 סימן ירידה באיכות הטורניר ובמאמץ האבירי. הכומר שלו לשעבר, טיבורי מג'רבז, אמר כי "מותו היה הסוף של כל מה שאבירי". עם זאת, דה בורן היה מאוחר יותר ביקורתי מאוד כלפי המלך הצעיר, והזכיר אותו לשלילה בכמה מיצירותיו.
קריירה פוליטית ונישואין

הנרי הצעיר שיחק תפקיד חשוב בפוליטיקה של שלטונו של אביו. ב-2 בנובמבר 1160, בעודו בן 5 התארס למרגרט מצרפת, בת שנתיים, בתו של המלך לואי השביעי, מלך צרפת, ושל אשתו השנייה, קונסטנס מקסטיליה. הנישואין היו ניסיון ליישב סוף סוף את המאבק בין רוזני אנז'ו והמלכים הצרפתים על השליטה של במחוז וקסין (כיום בצרפת, על יד פריז), שלואי השביעי ירש מסבו של הנרי, ז'ופרואה החמישי, רוזן אנז'ו, בסביבות 1144. על פי תנאי ההסדר, היה על מרגרט למסור את הטירות של וקסין לבעלה החדש.
בני הזוג נישאו באופן רשמי ב-27 באוגוסט 1172 בקתדרלת ווינצ'סטר, כאשר הנרי מוכתר למלך אנגליה בפעם שנייה, הפעם יחד עם מרגרט, על ידי רוטרו, הארכיבישוף של רואן.
הנרי הצעיר הסתכסך עם אביו בשנת 1173. היסטוריונים בני זמננו טוענים, כי היה זה בשל תסכולו של האיש הצעיר שאביו לא נתן לו שום תחום שליטה, ותחושת הרעב שלו לממון אישי. הוא פתח במרד שנמשך מכוח חוסר שביעות רצון עמוקה הרבה יותר משלטונו של אביו, וממוטיבציה אדירה של אנגלו-נורמנים, נורמנים, פוטווינים ואנגווינים. מלחמת האזרחים (1173-1174) כמעט הצליחה להפיל את המלך והוא ניצל רק בזכות נאמנות מצידם של אצילים עם אחזקות בצד האנגלי של התעלה, ובזכות התבוסה והלכידה של מלך סקוטלנד. הנרי הצעיר ביקש להתפייס אחרי לכידתה של אמו, וכישלונו של המרד. על פי תנאי ההסדר, הונו גדל בהרבה, וככל הנראה הוא הקדיש את רוב שבע השנים הבאות לשעשועים של הטורניר.
חייו של הנרי הצעיר קיבלו תפנית לרעה בשנת 1182. הוא הסתכסך עם וויליאם מרשל, מנהיג טורניר ה-mesnée. נטעו כי מרשל ניהל רומן חשאי עם המלכה מרגרט. המלך הצעיר שלח את אשתו בתחילת 1183 לבית המשפט הצרפתי. מהלך זה נעשה ככל הנראה כדי לשמור עליה במלחמה הממשמשת ובאה עם אחיו, ריצ'רד לב ארי, ולא בגלל השמועה על הרומן.
הילד היחיד של הנרי ומרגרט היה ויליאם, שנולד בטרם עת ב-19 ביוני 1177, ומת כעבור שלושה ימים.
מותו

הנרי המלך הצעיר מת בקיץ 1183, במהלך מערכה בלימוזן נגד אביו ואחיו ריצ'רד. הוא בדיוק סיים לבזוז מנזרים מקומיים כדי לגייס כסף לשלם לשכירי החרב שלו. הוא לקה בדיזנטריה בתחילת יוני. הוא נחלש במהירות והיה ברור לבני ביתו שהוא גוסס ב-7 ביוני, כאשר הוא הודה וקיבל את הטקסים האחרונים. כאות לחרטתו על מלחמתו נגד אביו, הוא השתטח עירום על הרצפה לפני הצלב. הוא הכין צוואה ונתן את גלימתו לחברו וויליאם מרשל, בטיעון שהוא צריך לקחת את הגלימה (כנראה עם הצלב של הצלבן תפור לזה) לכנסיית הקבר הקדוש בירושלים. על ערש דווי, הוא ביקש להיפגש ולהשלים עם אביו, אך המלך הנרי, מחשש לתכסיס, סירב לראות אותו. הוא מת ב-11 ביוני, לופת את טבעת אביו שנשלחה במקום ביאתו, כאות לסליחתו. לאחר מותו, אביו ספד לו: "הוא עלה לי הרבה, אבל הלוואי שהוא היה נשאר בחיים כדי לעלות לי יותר".
אחרי מותו נעשה ניסיון על ידי אימו להעלות אותו לרמת קדוש. תומאס מארלי, סגן הבישוף של ויילס, פרסם זמן קצר לאחר מכן דרשה ובה אירועים מופלאים שנעשו על ידי הנרי. הנרי השאיר הוראות מפורטות כיצד הוא מעוניין להיקבר: את הקרביים שלו, ואיברים נוספים הוא ביקש לקבור במנזר שארו (Charroux) ואת שאר גופו בקתדרלת רואן.
ואכן שרידיו נמצאים בקתדרלת רואן, שבו קבור גם אחיו הצעיר, ריצ'רד, שאיתו היה מסוכסך. קברו של הארכיבישוף של רואן, שחיתן את הנרי ומרגרט, שוכן בקרבת מקום. האחים ריצ'רד וג'ון הפכו שניהם מאוחר יותר למלכי אנגליה.
בספרות ובקולנוע

הנרי הצעיר מופיע בספר ההיסטוריה "רומן דה רו" של הסופר והמשורר מאותו הזמן, רוברט וייס
הנרי הוצג על ידי ריגס או'הרה בסרט "בקט" 1964.
הוא גם הוצג על ידי אלן קוקס (כנער צעיר), דומיניק סאבאג' (כנער), וקווין מקנלי (כמבוגר) בשנת 1978 סדרת טלוויזיה ה-BBC "הכתר של השטן", שהומחזה שלטונם של אביו ואחיו.
הנרי הוא דמות חשובה ברומנים של שרון פנמן קיי: "זמן וסיכוי" ו"רביצת השטן".
הנרי הוא דמות משנית חשובה ברומן של אליזבת צ'דוויק "האביר הגדול".
לקריאה נוספת

ספרו של וינסטון צ'רצ'יל, היסטוריה של העמים דוברי האנגלית בתרגום אהרן אמיר, הוצאת עם הספר 1965, תשכ"ה
הנרי המלך הצעיר בבגרותו
קברו ודמותו של הנרי הצעיר בקתדרלת רואן
רוטרי

| --- | --- |

 מדינה:  ארצות הברית 
 מטה הארגון:  אוונסטון 
 מייסדים:  פול האריס 
 חברים:  1,400,000 
 יושב ראש:  Gordon McInally 
 תקופת הפעילות:  23 בפברואר 1905 – הווה (120 שנה) 
 פרסים והוקרה:  חבר כבוד של מסדר ההצטיינות (פורטוגל) (2 בפברואר 2005) 
 www.rotary.org
 
ארגון רוטרי הבינלאומי (באנגלית: Rotary International) הוא ארגון של מועדונים התנדבותיים הממוקמים בכל רחבי העולם במטרה לפעול למען הקהילה בתחומים חברתיים שונים. קיימים למעלה מ־32,000 מועדונים ב־200 מדינות שונות. חברי המועדון נקראים "רוטריונים" (באנגלית: Rotarians).
מטרת המועדון

מטרת המועדון היא לקרב אנשי עסקים בכל רחבי העולם במטרה ליזום פרויקטים הומניטריים ולעודד יחסי שלום ואחווה בין אומות העולם.
מוטו המועדון הוא "שירות לזולת מעל הפרט" (באנגלית: Service above Self) או "הרווח הגדול ביותר הוא למשרתים את האחר" ("They profit most who serve best"). מוטו זה שונה ב־2005 מהמוטו הקודם, שהיה "הרווח הגדול ביותר ניתן למשרת את האחר" ("He profits most who serves the best").
היסטוריה > ייסוד המועדון

ראשיתה של התנועה בשנת 1905 בשיקגו, שבמדינת אילינוי בארצות הברית. את התנועה ייסד עורך הדין פול האריס (Paul P. Harris) יחד עם שלושה אנשי עסקים אחרים, אשר רצה להציב את היחס לזולת מעל הרצון של הפרט לדאוג רק לעצמו. הפגישה הראשונה של חברי המועדון נערכה ב־23 בפברואר 1905, ובה נכחו האריס, החייט היראם א. שורי (Hiram E. Shorey), סוחר הפחם סילבסטר שיל (Silvester Schiele), ומהנדס המכרות גוסטב אי. לואר (Gustave E. Loehr). בפגישה בחרו בשם "רוטרי" כשם המועדון מאחר שהחליטו שהמועדון ייפגש כל פעם במשרד אחר של אחד מהם ברוטציה.
במהלך השנים הצטרפו אנשי עסקים נוספים למועדון ונפתחו סניפים נוספים. ב־1910 נוסד האיגוד הלאומי של מועדוני רוטרי, ובאותה שנה נוסד המועדון הראשון מחוץ לארצות הברית – בויניפג במניטובה שבקנדה.
ב־1911 נוסד המועדון הראשון מחוץ לצפון אמריקה – בדבלין שבאירלנד, ב־1919 נוסד מועדון בקובה וב־1920 בהודו. בעקבות תפוצת המועדון בכל העולם שונה שם הארגון בשנת 1922 ל"ארגון הרוטרי הבינלאומי" (Rotary International).
היסטוריה > מועדון הרוטרי בגרמניה הנאצית

עם עליית הנאצים לשלטון בגרמניה מרבית מועדוני הרוטרי בגרמניה נסגרו בשל התנגדותם לפעילות הממשלה הגרמנית. המועדונים שנותרו פתוחים גירשו את חבריהם היהודים בדרישת השלטונות, וכן הוצאו מהמועדונים מתנגדי הממשל (כך למשל במועדון במינכן גורש מהמועדון חתן פרס נובל לספרות תומאס מאן בהוראת השלטונות הנאצים).
הנאצים ראו בארגון הבינלאומי גוף הפועל נגדם, ואסרו על חברי המפלגה הנאצית להיות חברים במועדון.
היסטוריה > הרוטרי ותנועת החמאס

ארגון הטרור חמאס מתייחס לתנועת הרוטרי וכן לארגון ליונס הבינלאומי, בשל פעילותם הרבה בקרב קהילות יהודיות בישראל ובארצות הברית, כאל ארגונים ציוניים. כחלק ממצע הארגון משנת 1988, החמאס קורא להשמדת ארגון רוטרי.
היסטוריה > הארגון כיום

נכון לשנת 2006, בארגון הרוטרי חברים כ־1.2 מיליון חברים ב־32,000 מועדונים על פני 200 ארצות. ארגון זה הוא ארגון החברות השני בגודלו בעולם, אחרי ארגון הליונס.