ג'ון לנון
ביוגרפיה > 1970–1980: קריירת הסולו > 1970–1972: שנות השיא בקריירת הסולו

פירוק הביטלס, עליו הכריז באופן רשמי פול מקרטני ב-10 באפריל 1970, לא הפתיע את חברי הלהקה, אך בכל זאת זעזע את לנון. למרות החזות החיצונית האדישה, נראה כי איבד דבר מה עמוק וחשוב בחייו, כפי שאפשר ללמוד משירים כמו "God" בהם הוא אומר: "החלום חלף... כולנו צריכים להמשיך" כשהמנגינה האלגית מאיירת היטב את העצב שבהשלמה עם ההתפכחות מהחלום.
את קריירת הסולו שלו פתח לנון עוד לפני פירוקה הרשמי של הלהקה בתקליטונים "Give Peace a Chance", "Instant Karma" ו-"Cold Turkey" (שתיעד ייסורי גמילה מהרואין), אותם הקליט עם הרכב שהקים יחד עם יוקו אונו ושנקרא, כמו כל להקות הליווי של לנון מאז: "Plastic Ono Band". שני השירים האחרונים היו הראשונים שעליהם היה חתום כיוצר בלעדי, ללא מקרטני. בשנת 1970 הוציא לנון את התקליט John Lennon/Plastic Ono Band. התקליט, שנוצר תחת השפעה חזקה של טיפול "הצעקה הראשונית" של ארתור ג'אנוב, כלל שירים אישיים מאוד כמו "Mother", "Isolation", ו-"Working Class Hero". התקליט, בעיבוד בסיסי בלבד, כשחלק ניכר מהשירים מוקלט בסבב הקלטה יחיד, לא זכה להצלחה מסחרית רבה. למרות הכישלון במכירות, נחשב האלבום על ידי רבים לפורץ דרך בקריירה של לנון, ולאבן דרך בתולדות הרוק. שיר נוסף שבלט כחלק מהטיפול, הוא God – בו הביע לנון את חוסר אמונתו באל עליון ואת אמונתו בעצמו בלבד. השיר נפתח במילים "God is a concept by which we measure our pain" – כשעל פי הסברי המטפל, לנון תרגם את התאוריה הביקורתית שלו ("אז רגע, אלוהים הוא הרעיון שדרכו אנו מודדים את הכאב שלנו?") לתוך הטקסט של השיר.
שנה מאוחר יותר הוציא לנון את האלבום Imagine, פחות מוצלח מבחינת הביקורת, אך זכה להצלחה מסחרית גדולה, וכלל להיטים כמו "Imagine" ו-"Jealous Guy". התקליט כלל גם את השיר "How Do You Sleep" ובו ביקורת חריפה על מקרטני ("פרצוף יפה ישרוד שנה-שנתיים / אבל מהר מאוד הם יראו מה אתה מסוגל לעשות"). לנון הוסיף לשיר הארסי גם ביקורת אישית, כאשר בגלויה מיוחדת שצורפה לאלבום צולם אוחז בשתי אוזניו של חזיר, בפרפרזה על תמונת עטיפת האלבום "Ram" של מקרטני מאותה שנה, שבו צולם מקרטני אוחז בשתי קרניו של איל.
אחרי "Imagine" באה צניחה חריפה בכוחו היצירתי של לנון. האלבום Some Time in New York City היה רועש, פוליטי וחריף, אך פרט לשיר אחד, "Woman Is the Nigger of the World", לא זכו שיריו להצלחה. בשלהי שנת 1971 הוציא לנון את השיר Happy Xmas (War Is Over), שנועד להיות שיר מחאה אנטי מלחמתי נוקב, אך "עטוף בדבש" כדברי לנון. בניגוד לשני שירי המחאה הקודמים, כאן הוא לא נחל הצלחה. השיר אמנם פורסם, אך כשיר חג מולד סנטימנטלי, ולא דווקא כשיר מחאה.
בשנת 1972 הוקלטה וצולמה הופעתו של לנון במדיסון סקוור גרדן שבניו יורק. לנון, בליווי יוקו אונו ולהקת פלסטיק אונו, ניגן בהופעה זו את מיטב להיטיו משנותיו האחרונות כסולן, וכן את השיר "Come Together" מתקופת הביטלס. האלבום הוקלט על ידי מפיק העל עמו עבד לנון באותה תקופה, פיל ספקטור, ויצא כאלבום וכסרט בשנת 1986, מספר שנים לאחר מותו של לנון. האלבום הבא, משנת 1973, היה Mind Games, אך פרט לשיר הנושא, שנשא שרידים ליכולתו של לנון כמלחין, כלל שירים פחות מוצלחים. האלבום בנוי כמעין מניפסט למדינה בין-לאומית דמיונית שהקימו לנון ואונו וכולל גם רצועה בת 15 שניות של דממה המוצגת כהמנון המדינה. בתקופה זו יצר לנון קשרים עם אחד המוזיקאים הבולטים באותה עת, אלטון ג'ון, שהקליט גרסה לאחד משירי האלבום "One Day" אותו הוציא כסינגל (לנון סיפק לגרסה זו קולות רקע). לנון אמר בעבר לרולינג סטון, שכאשר שמע את שירו של אלטון ג'ון "Your Song" חשב: "נהדר, זה הדבר החדש הראשון שהתרחש מאז שאנחנו התרחשנו". הופעתו הפומבית הגדולה האחרונה של לנון (ואחת מהופעותיו האחרונות בכלל) הייתה עם אלטון ג'ון ב-28 בנובמבר 1974 במדיסון סקוור גארדן, והוא מתועד בה בדיסק השני של ההוצאה המחודשת (Reissue – בלבד) של אלבום ההופעה של אלטון ג'ון מ-1976 "Here and There". ההופעה גם סימנה ציון דרך אישי עבור לנון, כשלאחר ההופעה ארגן אלטון ג'ון פגישה מאחורי הקלעים בינו ובין רעייתו יוקו אונו בעת שהיו עדיין פרודים, במה שהתברר כשלב בדרך לאיחוד ביניהם: "זה היה לפני שחזרנו להיות ביחד, אבל זה כנראה היה שהרגשנו משהו", סיפר לנון ל"רולינג סטון", "היא הייתה מאחורי הקלעים אחר כך, וזה היה פשוט הרגע הזה כשראינו אחד את השנייה וכאילו, זה היה כמו בסרטים, אתה יודע, כשהזמן עומד מלכת?". שנה לאחר מכן, ביקשו לנון ואונו מאלטון ג'ון לשמש סנדק לבנם שון.