stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חופשי על הבר

| --- | --- |

לוגו הפתיחה
 סוגה:  קומדיית מצבים
 יוצרים:  ג'יימס בורוז   גלן צ'ארלס   לס צ'ארלס
 שחקנים:  טד דנסון   שלי לונג (עונות 1–6)   ניקולאס קולאסנטו (עונות 1–3)   ריאה פרלמן   קירסטי אלי (עונות 7–11)   וודי הרלסון (עונות 4–11)   ג'ורג' וונדט   ג'ון רצנברגר   קלסי גראמר (עונות 3–11)   ביבי ניווירת' (עונות 4–11)
 פסקול:  Theme from "Cheers" (Where Everybody Knows Your Name) / Jenny 
 ארץ מקור:  ארצות הברית ארצות הברית
 שפות:  אנגלית 
 מספר עונות:  11
 מספר פרקים:  275
 תוכנית המשך:  הטורטלים פרייז'ר
 הפקה
 חברת הפקה:  Charles/Burrows/Charles Productions, פרמאונט 
 הפצה:  CBS מדיה ונצ'רס, נטפליקס, הולו 
 מוזיקה:  קרייג ספאן 
 אורך פרק:  24 דקות
 שידור
 רשת שידור:  NBC
 רשת שידור בישראל:  ערוץ 3   ערוץ הילדים   סטאר וורלד   ערוץ 10  CBS דרמה
 תקופת שידור מקורית:  30 בספטמבר 1982 – 20 במאי 1993
 קישורים חיצוניים
 www.cbs.com/shows/cheers/
 דף התוכנית ב-IMDb
 
חופשי על הבר (באנגלית: Cheers) היא קומדיית מצבים אמריקנית שרצה במשך 11 עונות, בשנים 1982–1993. התוכנית הופקה על ידי חברת ההפקות Charles/Burrows/Charles Productions בשיתוף רשת הטלוויזיה של סרטי פרמאונט עבור NBC ונוצרה על ידי ג'יימס בורוז, גלן צ'ארלס, ולס צ'ארלס. עלילת הסדרה מתרחשת בבר בשם Cheers (על שם הברכה המקובלת "לחיים") שבבוסטון, מסצ'וסטס, בו קבוצה של מקומיים נפגשים על מנת לשתות יחד, להירגע ולהתרועע. נעימת הנושא הנשמעת על רקע כתוביות הפתיחה של הסדרה, השיר Where Everybody Knows Your Name, מבוצע על ידי גארי פורטנוי, שכתב את השיר יחד עם ג'ודי הארט אנג'לו. שורת הפזמון המפורסמת - "המקום שבו כולם יודעים את שמך" - הפכה לכותרת המשנה ("טאג ליין") של התוכנית.
לאחר שידור הבכורה של הסדרה, ב-30 בספטמבר 1982, הסדרה כמעט ובוטלה במהלך העונה הראשונה שלה, מאחר שפרק הבכורה דורג במקום נמוך מאוד (מקום 74 מתוך 77 תוכניות). עם זאת, הסדרה הפכה בסופו של דבר לאחת מתוכניות הטלוויזיה האמריקאיות בעלות דירוג גבוה במדד נילסן, וזכתה להיכלל ברשימת עשר התוכניות הנצפות ביותר במשך 8 מתוך 11 עונות הסדרה, לרבות המקום הראשון באחת העונות. במשך רוב זמן השידור המקורי של הסדרה, היא שודרה בערוץ NBC ביום חמישי בלילה, בערב השידורים שמותג כ-"Must See TV". פרק סיום הסדרה, ששודר ב-20 במאי 1993, זכה לרייטינג גבוה במיוחד, ו-270 פרקי הסדרה שודרו בהצלחה רבה בסינדיקציה ברחבי העולם. כל 11 עונות הסדרה זכו למועמדות לפרס אמי בקטגוריית הסדרה הקומית הטובה ביותר; הסדרה זכתה ב-28 פרסי אמי, והגיעה לשיא של 117 מועמדויות. דמויותיהם של ניק ולורטה טורטלי (דן הדייה וג'ין קאסם בהתאמה), ושל פרייז'ר קריין (קלסי גראמר) המשיכו לסדרות ספין אוף משלהן - "הטורטלים" שרצה במשך 13 פרקים בלבד, ו"פרייז'ר" - שרצה במשך 11 עונות, בשנים 1993–2004, וחודשה ב-2023. שתי סדרות הספינאוף כללו הופעות אורח של שחקנים רבים מסדרת-האם, ששבו לגלם את דמויותיהן המוכרות.
עלילה

העלילה מתרחשת כולה בתוך פאב שכונתי בעיר בוסטון, שנקרא צ'ירס (המקביל באנגלית ל"לחיים"). הסדרה סובבת סביב האנשים הקבועים שפוקדים את הבר מדי יום והעובדים במקום. כמעט כל הפרקים התנהלו בחדר הראשי של הפאב, ולעיתים רחוקות העלילה התרחקה מחוץ לפאב עצמו. העונות הראשונות סבבו בעיקר סביב הניסיונות של סאם (טד דנסון) לחזר אחרי נשים שונות ובעיקר אחרי הברמנית הצעירה והחדשה דיאן (שלי לונג). עם התפתחות הסדרה, ניסה סאם להתמקד באישה אחת בכל זמן; והפוקוס, שהיה מופנה על הדמות סאם, התחיל גם לנדוד לקשת סיפורים על דמויות אחרות בפאב.
סקירה

| עונה | עונה | פרקים | פרקים | שודרה לראשונה> הפרק הראשון | שודרה לראשונה> הפרק האחרון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 22 | 22 | 30 בספטמבר 1982 | 31 במרץ 1983 |
|  | 2 | 22 | 22 | 29 בספטמבר 1983 | 10 במאי 1984 |
|  | 3 | 25 | 25 | 27 בנובמבר 1984 | 9 במאי 1985 |
|  | 4 | 26 | 26 | 26 בספטמבר 1985 | 15 במאי 1986 |
|  | 5 | 26 | 26 | 25 בספטמבר 1986 | 7 במאי 1987 |
|  | 6 | 25 | 25 | 24 בספטמבר 1987 | 5 במאי 1988 |
|  | 7 | 22 | 22 | 27 באוקטובר 1988 | 4 במאי 1989 |
|  | 8 | 26 | 26 | 21 בספטמבר 1989 | 3 במאי 1990 |
|  | 9 | 27 | 27 | 20 בספטמבר 1990 | 2 במאי 1991 |
|  | 10 | 26 | 26 | 19 בספטמבר 1991 | 14 במאי 1992 |
|  | 11 | 28 | 28 | 24 בספטמבר 1992 | 20 במאי 1993 |
פרסים

הסדרה זכתה להצלחה רבה וזכתה ב-28 פרסי אמי מתוך 117 מועמדויות. בנוסף, זכתה הסדרה ב-6 פרסי גלובוס הזהב מתוך 31 מועמדויות, ונחשבת עד היום לאחת מסדרות הסיטקום האמריקנית הארוכות ביותר בהיסטוריה.
סדרות המשך

לאחר סיומה של הסדרה "חופשי על הבר", החלה סדרת בת מצליחה ומוערכת לא פחות - "פרייז'ר", שהתמקדה בדוקטור פרייז'ר קריין, שמארח את אביו בביתו ומנסה להתרגל לחייו כמבוגר עם אביו, ובסדרה מתגלה דמותו של דוקטור ניילס, אחיו הקטן של פרייז'ר שמזדהה עם דמותו של פרייז'ר בכמה וכמה דרכים. הסדרה זכתה ב-37 פרסי אמי ונחשבת לאחת מסדרות הסיטקום המצליחות ביותר בכל הזמנים.
באוקטובר 2024, פורסם כי חברת ההפקה הבריטית Big Talk Studios מפתחת גרסה בריטית ל"חופשי על הבר". סיימון ניי, התסריטאי הבריטי המוכר בזכות "ככה לא מתנהגים" ו-"The Durrells", יכתוב את העיבוד הבריטי ויהיה השואוראנר אם הסדרה תאושר. Big Talk Studios קיבלה אישור מ-CBS לפתח את העיבוד הבריטי וכעת נמצאת בשלבים מוקדמים של הצגת הפרויקט לרשתות שידור בבריטניה. הסדרה הבריטית החדשה תתבסס על עלילות בפאב מקומי, וזאת מתוך התייחסות לכך שבתי הפאב הבריטיים במצוקה כלכלית. העיבוד החדש ינסה לשמר את הדמויות המקוריות, אך יתמקד בעדכונן בהתאם לזמן ולתרבות הבריטית.
הערות שוליים

↑  Portnoy, Gary (2006). "Portnoy's personal site". garyportnoy.com.
↑  Jake Kanter, Big Talk Studios Developing UK Remake Of ‘Cheers’ As It Diversifies In Perilous Scripted Market, Deadline, ‏2024-10-01 (באנגלית אמריקאית)
↑  "Don't Shoot...I'm Only the Psychiatrist". Cheers. Season 10. Episode 13. January 2, 1992. 14:55 minutes in. NBC. "It's your assistant bartender, good old Woody"
↑  "Look Before You Sleep". Cheers. episode 20. season 11. April 1, 1993. 19:10 minutes in. (Sam goes to Rebecca's apartment and they both get locked outside) Rebecca: "Now we're locked out." Sam: "So What?! Call the Super!" Rebecca: "I AM the Super."
קונסטנדינוס צאצוס

קונסטנדינוס צאצוס (ביוונית: Κωνσταντίνος Τσάτσος;‏ 1 ביולי 1899 – 8 באוקטובר 1987) היה דיפלומט, פרופסור למשפטים, ופוליטיקאי יווני. הוא כיהן כנשיא השני של הרפובליקה ההלנית השלישית מ-1975 עד 1980.
חייו

צאצוס נולד באתונה בשנת 1899. לאחר שסיים את לימודיו בבית ספר למשפטים של אוניברסיטת אתונה ב-1918 הוא הצטרף לקורפוס הדיפלומטי. לאחר שסיים את לימודי דוקטורט (1924–1928) בהיידלברג, רפובליקת ויימאר גרמניה, הוא חזר ליוון שם התמנה לפרופסור למשפטים ב-1933. ב-1940, הוא נעצר והוגלה בשל התנגדות למשטר 4 באוגוסט של יואניס מטאקסס. במהלך הכיבוש של מעצמות הציר ביוון בימי מלחמת העולם השנייה, צאצוס השתתף בתנועת ההתנגדות ובהמשך ברח למזרח התיכון, שבו פעלה ממשלת יוון הגולה.
לאחר סיומה של מלחמת העולם השנייה, ב-1945 חזר צאצוס ליוון ונכנס לפוליטיקה. הוא התמנה לשר שר הפנים בקבינט הראשון של סגן האדמירל פטרוס וולגריס (8 באפריל – 11 באוגוסט 1945). אולם ב-1946 על מנת להיות יותר מעורב בזירה הפוליטית, הוא התפטר מתפקידו באוניברסיטת אתונה  והצטרף למפלגה הליברלית. אחרי הקמת האיחוד הרדיקלי הלאומי בראשות קונסטנדינוס קרמנליס, ב-1955 חבר למפלגה הזאת והיה לאחד ממקורביו של קרמנליס. אמנם, מבחינה אידאולוגית, היה יותר במרכז הליברלי ולא שמרן.
צאצוס כיהן כחבר בפרלמנט ובתפקידי שרים שונים עד לעלייה לשלטון של החונטה הצבאית בשנים 1967–1974. בממשלה הראשונה של קונסטנדינוס קרמנליס שימש צאצוס  במשך שנים רבות כשר של המנהל הציבורי. לאחר המטאפוליטפסי ב-1974, הוא נבחר שוב כחבר של הפרלמנט ההלני והתמנה לשר התרבות. ב-1975, הוא נבחר על-ידי הפרלמנט לנשיא הרפובליקה. הוא פרש מהחיים הפוליטיים בסיום כהונתו בת חמש השנים. הוא מת ב-1987 באתונה. הוא נקבר בבית הקברות הראשון של אתונה. הוא הותיר אחוריו את אשתו, יואנה לבית ספריאדו, אחותו של חתן פרס נובל של המשורר יורגוס ספריס, שמתה בשנת 2000.
צאצוס כמלומד

צאצוס כיהן כפרופסור של פילוספית המשפטים מ-1933 עד 1946 כשהוא נכנס לפוליטיקה.
מאז שנת 1962 הוא היה חבר באקדמיה של אתונה. עבודת הכתיבה העצומה שלו כוללת ספרי לימוד של תיאוריה משפטית, סקרים על פילוסופיה והיסטוריה, כמו גם יצירות ספרותיות, שירים, מסות ותרגומים של קלאסיקות יווניות ורומיות עתיקות. בשנת 1974, הוא עמד בראש הוועדה הפרלמנטרית שהגישה את הטיוטה הראשונה של החוקה החדשה.
האי וייט (תעלת למאנש)

האי וייט (באנגלית: Isle of Wight) הוא אי לחופי בריטניה הגדולה בתעלת למאנש, המהווה מחוז בממלכה המאוחדת באזור דרום-מזרח אנגליה. בין האי לבריטניה הגדולה מפרידה רצועת הים סולנט, וסביבו נתיבי שיט חשובים רבים, לרבות נתיב מעבורות המסיעות נוסעים מהאי וייט לערים שונות בבריטניה הגדולה. עם הערים החשובות שבאי נמנות ניופורט, בירת המחוז, וקאוז (Cowes), על חופו הצפוני. האי נחשב לאתר נופש וזכה לפופולריות רבה בעידן הוויקטוריאני.
היסטוריה > היסטוריה מוקדמת

האי מוזכר לראשונה בחיבורו של תלמי "גאוגרפיה". על-פי ממצאים ארכאולוגיים, שבט קלטי, הדורוטריגים, התגורר ככל הנראה באי בסוף תקופת הברזל.
ההיסטוריון הרומאי סווטוניוס מציין כי האי נכבש בידי המצביא הרומאי אספסיאנוס (שמאוחר יותר הפך לקיסר). שרידי חמש וילות רומאיות נמצאו באי.
בסוף ימי האימפריה הרומית, האי יושב בידי שבט יוטי, שאף מינו מלך. לאחר שהאי נכבש בשנת 661 בידי וולפיר, מלך מרסיה, התנצרו תושבי האי, אך אחרי עזיבתו - שבו לעבודת אלילים. ב-685 נכבש האי בשנית על ידי קידוואל מלך וסקס, ובמידה רבה סופח אל הממלכה. לאחר התקוממות תושבי האי, ובראשם מלכם ארוולד (או: אטוולד), נרצח המלך ותושבי האי הוכרחו להתנצר בשנת 686. לאחר שאלפרד הגדול הרחיב את ממלכת וסקס במהלך המאה ה-9 לספירה, הפך האי לחלק מממלכת אנגליה וסופח למחוז המפשייר.
היסטוריה > שלטון אנגליה

במהלך ימי הביניים, נכבש האי על ידי הנורמנים ואלו המשיכו לשלוט בו עד ל-1293, עת נמכר למלך אדוארד הראשון. הכס האנגלי שמר מאז על שליטתו על האי ומינה את שליטיו. לתקופה קצרה האי אף הוכרז כממלכה בפני עצמה על ידי הנרי השישי בשנת 1444, אך מלכו הראשון של האי מת ללא יורש והשושלת נכחדה אך מעט לאחר שהחלה. הנרי השמיני הקים מספר ביצורים על האי, אשר לימים הפכו לערים סנדטאון ויארמאות'. במהלך מלחמת האזרחים של אנגליה, נמלט צ'ארלס הראשון לאי מפני שהאמין שמושל האי יתמוך בו, אך מושל האי כלא אותו במצודתו.
היסטוריה > העת החדשה

האי זכה לעדנה מחודשת במהלך המאה ה-19 בזכות חיבתה של המלכה ויקטוריה למקום. ויקטוריה הורתה על הקמתו של בית אוסבורן ושהתה במקום במהלך ימי הקיץ. כתוצאה, האי הפך למוקד לעלייה לרגל לאנשי תרבות ורוח של אותה תקופה, כגון אלפרד טניסון, ג'וליה מרגרט קמרון וברת מוריזו. כך, בין השאר, האי היה למקום בו נכתב "דייוויד קופרפילד" על ידי צ'ארלס דיקנס, ולמיקום תחנת הרדיו הראשונה של גוליילמו מרקוני.
במהלך המאה ה-20 שימש האי לא אחת למטרות צבאיות. במלחמת העולם השנייה היה האי לנקודת המוצא של מבצע פלוטו, במסגרתו הוקמו צינורות להזרמת דלק לבעלות הברית בפלישתן לנורמנדי. בעשורים שלאחר המלחמה שימש האי כאתר ניסויים לטילי חלל של הממלכה המאוחדת. באותן שנים האי נודע גם בזכות פסטיבלי הרוק שבו, ובייחוד פסטיבל האי וייט בשנת 1970, בו נכחו מאות אלפי אנשים.
גאוגרפיה וחיי בר

שטח האי הוא, בקירוב, 380 קילומטר רבוע, מתוכם כ-258 קמ"ר שטח חקלאי, 52 קמ"ר שטח בנוי ו-92 קמ"ר שטח חופים. תוואי הארץ השונים והמגוונים הרבים שבאי זיכו אותו בכינוי "אנגליה המיניאטורית", וכמחצית משטחו הוגדר כ"אזור יופי טבעי בולט" (AONB - Area of Outstanding Natural Beauty) מטעם סוכנות הטבע של הממלכה המאוחדת, והוכרז כאזור לשימור.
עם המאפיינים הבולטים של תוואי האי נמנים מצוקי הגיר ואזוריהם הפוריים, המהווים מוקד משיכה לחיות בר רבות, הנהר מדינה (Medina), הנשפך לסולנט, והנהר יאר המזרחי (Yar), הנשפך לתעלת למאנש מצדו המזרחי של האי. הנהר יאר המערבי, הנפרד מזה המזרחי, נשפך מצידו המערבי של האי. כמו כן, ראויה לציון הנקודה הגבוהה ביותר באי, סיינט בוניפאס דאון (St Boniface Down), המתנשאת לגובה 241 מטרים מעל פני הים.
הצד המערבי והמזרחי של האי נתונים לכוחות סחיפה מתמידים מצד גלי הים, ומוגנים על ידי מכשולים ורצועות אדמה שהוקמו על ידי תושבי האי לאורך ההיסטוריה. העיירה יארמאות', לשפך נהר היאר המערבי, הייתה בעבר אי בפני עצמה, וכעת מחוברת לאי וייט ברצועת אדמה צרה ממזרח לה.
חיי הבר באי עשירים למדי, וכוללים מספר מינים מוגנים, בהם מיני עטלפים, נמנמניים וסנאיים.
תרבות

ההפרדה הפיזית בין האי וייט לבריטניה הגדולה מתבטאת כיום במעמדו של האי וייט כמחוז עצמאי. מצב זה אינו ייחודי, ובעבר האי היה, לתקופה קצרה, אף לממלכה תחת הכתר הבריטי. אף על פי כן, זמן לא מבוטל היה האי לחלק ממחוז המפשייר, אשר עיקרו בכלל בבריטניה הגדולה, או מחולק לרבעים. ההשתייכות להמפשייר במשך השנים תרמה להתפתחות המבטא והדיאלקט המאפיין את האי, אך מאז ההפרדה מהמפשייר בסוף המאה ה-19 השימוש באלו הולך ופוחת.
קאוז היא מרכז שיט ספורטיבי גדול באזור והעיירה מארחת מספר מרוצים במהלך השנה, ובראשם "שבוע קאוז", הרגאטה הוותיקה ביותר בעולם. במרוץ זה משתתפים מאות יאכטות ואלפי אנשי צוות ב-50 מרוצים שונים. באי נהוגה גם ריצת מרתון שנתית, מהוותיקות ביותר בממלכה המאוחדת. לצד אירועים שנתיים אלו באי קבוצות ומועדוני ספורט מקצועיים בתחום מרוצי האופנועים, ההוקי שדה וראגבי. באי גם ליגות כדורגל חובבניות.
שם האי מוזכר בשיר של החיפושיות When I'm Sixty-Four
בשורות הבאות:
Every summer we can rent a cottage on the
Isle of Wight, if it's not too dear
We shall scrimp and save
Grandchildren on your knee
Vera, Chuck, and Dave
האי וייט ידוע גם בזכות פסטיבלי המוזיקה הגדולים אשר נערכו בו במהלך המאה ה-20, ובראשם פסטיבל האי וייט בשנת 1970.
הלהקה Level 42 אשר זכתה להצלחה באמצע שנות השמונים במקורה מן האי וייט: סולן הלהקה והבסיסט מארק קינג והאחים פיל גולד (תופים) ובון גולד (גיטרה) הכירו כשגדלו באי והתקרבו בזכות חיבתם המשותפת למוזיקת פיוז'ן. כאשר עברו ללונדון, הקימו את הלהקה וחברו למייק לינדאפ (קלידים).
כלכלת האי

כלכלת האי מתבססת בעיקר על תיירות וחקלאות, שתיהן בעלות מסורת ארוכת שנים במקום. חקלאי האי מגדלים כבשים וגידולים שונים. עלויות השינוע הגבוהות יחסית על פני תעלת למאנש מקשות על יצוא התוצרת המקומית, חקלאי האי מתמודדים עם הבעיה במציאת נישות ייחודיות בשווקים ובהתמקצעות בגידולים שהביקוש להם, ולפיכך גם מחיריהם, יכולים לפצות על עלויות אלו. תנאים אלו, בנוסף לאקלים הטבעי של האי, הביאו לפריחת תעשיית גידולי הכרמים ליין ומבשלות הבירה באי.
בתקופות שונות במהלך ההיסטוריה יוצרו באי גם מוצרי ימאות, כגון בדי מפרשים וסירות. במהלך המאה ה-20, התפתחה באי תעשיית כלי הטיס, ובאי פעלו מספר חברות שעסקו בכך.
תחבורה

התנועה ברחבי האי מבוססת בעיקר על מערכת כבישים ודרכים, בה פועלת תחבורה ציבורית המבוססת על אוטובוסים. בעבר פעלה באי מערכת רכבות ענפה, אך פעילותה דעכה וכיום נותר קו פעיל אחד בלבד. התחבורה בין האי לאירופה או לבריטניה הגדולה נעשית באמצעות טיסות סדירות, שירותי סירות ואף שירות רחפת הפועל בין האי לבריטניה הגדולה.
בתי כלא

מיקומו הגאוגרפי של האי, נפרד אך עדיין קרוב לבריטניה הגדולה, עשה אותו אידיאלי להקמת בתי סוהר מאובטחים. שני בתי סוהר שכאלו הוקמו לצד העיר ניופורט ובמשך שנים רבות נחשבו בין המאובטחים ביותר ברחבי בריטניה. הם איבדו מוניטין זה בעקבות בריחת שלושה אסירים ב-1995, אשר הצליחו להסתתר מפני רשויות החוק מספר ימים בטרם נתפסו. ברבות הימים אוחדו שני בתי הסוהר, וכן אחד שלישי בעל רמת אבטחה נמוכה יותר, לכדי מתקן כליאה אחד גדול - בית סוהר הוד מלכותה האי וייט (אנ').
זרוקים ויורמים

| --- | --- |

לוגו הסדרה. מימין לשמאל: סאם לוין, מרטין סטאר, ג'ון פרנסס דולי, סת' רוגן, לינדה קרדליני, ג'ייסון סיגל, ג'יימס פרנקו.
 שיר הנושא:  Bad Reputation (ג'ואן ג'ט)
 סוגה:  סדרת נעורים דרמטית קומית
 יוצרים:  פול פייג 
 כותבים:  ג'אד אפאטו, גייב סאקס, ג'ון קסדן, ג'ף יהודה גייב סאקס, מייק וייט, Rebecca Rand Kirshner 
 בימוי:  ג'ייק קסדן, מיגל ארטטה, לזלי לינקה גלאטר, קן אולין 
 שחקנים:  לינדה קרדליני ג'ון פרנסס דולי ג'יימס פרנקו סאם לוין סת' רוגן ג'ייסון סיגל מרטין סטאר בקי אן בייקר ג'ו פלאהרטי ביזי פיליפס
 פרסים:  פרס אמי לבידור בפריים טיים לליהוק לסדרת קומדיה, פרס אמי לבידור בפריים טיים לליהוק לסדרת קומדיה 
 ארץ מקור:  ארצות הברית 
 שפות:  אנגלית 
 מספר עונות:  1 
 מספר פרקים:  18 
 הפקה
 מפיק:  ג'אד אפאטו 
 חברת הפקה:  Apatow Productions DreamWorks Television
 הפצה:  Paramount Worldwide Television Distribution
 מוזיקה:  מייקל אנדרוז 
 אורך פרק:  44 דקות
 שידור
 רשת שידור:  NBC 
 פורמט (תמונה):  480i
 פורמט (קול):  דולבי סראונד
 תקופת שידור מקורית:  25 בספטמבר 1999 – 17 באוקטובר 2000
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
זרוקים ויורמים או פריקים וגיקים (באנגלית: Freaks and Geeks) היא סדרת נעורים דרמטית קומית אמריקאית ששודרה בעונת 1999–2000. הסדרה עוקבת אחר לינדזי וייר, תלמידת תיכון מחוננת, המתיידדת עם חבורת פריקים, ואחר אחיה הצעיר סם, המשתייך לחבורת גיקים. הסדרה בוטלה לאחר שידורם של 12 פרקים, על אף שכבר הושלמו הפקתם של 18 פרקים בסך הכל. קמפיין מעריצים שכנע את NBC לשדר את 6 הפרקים הנותרים בספטמבר 2000,‏ בערוץ Freeform.‏
הסדרה נחשבת לאחת מסדרות הטלוויזיה הטובות ביותר בכל הזמנים, בין השאר על ידי טיים מגזין,‏ אנטרטיינמנט ויקלי ו-TV Guide.‏‏‏ הסדרה השיקה את קריירת המשחק של מספר מהשחקנים הצעירים שהופיעו בה, כמו סת' רוגן וג'יימס פרנקו.
תקציר העלילה

לינדזי וויר (לינדה קרדליני) ואחיה הצעיר סם (ג'ון פרנסס דולי) הם תלמידי בית ספר תיכון "מקינלי" במהלך שנת הלימודים של 1980–1981. העלילה מתרחשת בעיירה הבדיונית צ'יפוואה, פרוור של דטרויט, מישיגן.
חבריה של לינדזי הם "הזרוקים" (או: "הפריקים") - דניאל (ג'יימס פרנקו), קן (סת' רוגן), ניק (ג'ייסון סיגל) וקים (ביזי פיליפס); חבריו של סם הם "היורמים" (או: "הגיקים") - ניל (סאם לוין) וביל (מרטין סטאר). הוריהם של לינדזי וסם, ג'אן והרולד וויר (בקי אן בייקר וג'ו פלאהרטי) מופיעים בכל פרק. בין הדמויות החוזרות בסדרה: מילי (שרה הגן), חברתה הטובה של לינדזי, וסינדי סנדרס (נטשה מלניק), מעודדת פופולרית בה מאוהב סם.
לינדזי, תלמידה מצטיינת ומוכשרת, מוצאת את עצמה מנסה לשנות את חייה והופכת למרדנית המסתובבת עם חבורה של בני-נוער בעייתיים. היחסים שלה עם החברים החדשים שלה, והחיכוך שהם גורמים לה עם הוריה ועם הדימוי העצמי שלה, יוצרים קו עלילה מרכזי אחד של הסדרה. קו עלילה מרכזי אחר עוקב אחר סם וחבריו, המנסים להשתלב מבחינה חברתית בבית-הספר, על רקע בעיות טיפוסיות של גיל ההתבגרות.
שחקנים ודמויות > דמויות ראשיות

זרוקים/פריקים
יורמים/גיקים
| שם השחקן/ית | שם הדמות | אודות הדמות |
| --- | --- | --- |
| לינדה קרדליני | לינדזי וייר | אחותו הגדולה של סם |
| ג'ון פרנסס דולי | סם וייר | אחיה הקטן של לינדזי |
| ג'יימס פרנקו | דניאל דסריו |  |
| סאם לוין | ניל שווייבר |  |
| סת' רוגן | קן מילר |  |
| ג'ייסון סיגל | ניק אנדופוליס |  |
| מרטין סטאר | ביל האברצ'וק |  |
| בקי אן בייקר | ג'ין וייר | אמא של לינדזי וסם |
| ג'ו פלאהרטי | הרולד וייר | אבא של לינדזי וסם |
| ביזי פיליפס | קים קלי |  |
שחקנים ודמויות > תפקידי משנה, אורח וקמאו

בין השחקנים הרבים שהופיעו בסדרה בתפקידי משנה/אורח/קמאו: אלכסנדר גולד, בן סטילר, בן פוסטר, ג'ייסון שוורצמן, דייוויד קרומהולץ, לזלי מאן (רעייתו של ג'אד אפאטו), ליזי קפלן, קלאודיה כריסטיאן, ראשידה ג'ונס, שיה לה-באף, תומאס פ. וילסון.
מפיקי הסדרה דחו הצעות של רשת NBC ללהק סלבריטאים לתפקידי אורח. למשל: הם דחו הצעה ללהק את בריטני ספירס לתפקיד מלצרית באחד הפרקים; המפיקים חשבו שליהוקים כאלו יפגעו בריאליזם של הסדרה.
מספר מהתסריטאים של הסדרה הופיעו בה: מייק וייט גילם את אחיה של קים קלי; פול פייג וגייב סאקס, יחד עם מלחין הסדרה מייק אנדרוס, גילמו את חברי הלהקה הבדיונית "Dimension".‏
פרקים > עונה שנייה

בריאיון לואניטי פייר בשנת 2012, פול פייג פירט מה היה קורה לדמויות בעונה השנייה, לולא הסדרה הייתה מבוטלת: לינדזי, שנים לאחר שובה מסיבוב ההופעות של הגרייטפול דד, הייתה הופכת לעורכת דין המתמחה בתחום זכויות האדם. סם היה מצטרף לחוג הדרמה. ניל היה מתמודד עם הגירושים של הוריו ומצטרף למקהלה. ביל היה מצטרף לקבוצת הכדורסל והופך לאתלט, דבר שהיה יוצר מתח בינו לבין שאר היורמים. דניאל היה נשלח לכלא. קים הייתה נכנסת להיריון במהלך סיבוב ההופעות של הגרייטפול דד. אביו של ניק היה לוחץ עליו להצטרף לצבא.
תגובות > רייטינג

בסדרה צפו בממוצע 6.77 מיליון צופים והיא הייתה מדורגת במקום ה-93 במהלך עונת השידור היחידה שלה.
תגובות > ביקורות

על פי אתר Metacritic, לסדרה יש ציון של 88 מתוך 100, המבוסס על 26 חוות דעת, המעידות על "התלהבות אוניברסלית".
תגובות > פרסים ומועמדויות

| פרסים ומועמדויות> שנה | פרסים ומועמדויות> פרס | פרסים ומועמדויות> קטגוריה | פרסים ומועמדויות> מועמד/ים | פרסים ומועמדויות> תוצאה | פרסים ומועמדויות> הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ‏2000 | פרס אמי | הליהוק הטוב ביותר עבור סדרה קומית | אליסון ג'ונס, קורין מאיירס, ג'יל גרינברג | זכייה | ‏ |
| ‏2000 | פרס אמי | התסריט הטוב ביותר עבור סדרה קומית | פול פייג (עבור הפרק "Pilot") | מועמדות | ‏ |
| ‏2000 | ‏California on Location Awards | Location Professional of the Year - Television | דבורה לוב | זכייה | ‏ |
| ‏2000 | ‏Hollywood Makeup Artist and Hair Stylist Guild Awards | האיפור התקופתי הטוב ביותר - טלוויזיה | ליסה ליימן, דייוויד סינר, ג'וזף רגינה | מועמדות | ‏ |
| ‏2000 | ‏Motion Picture Sound Editors, USA | עריכת הקול הטובה ביותר - טלוויזיה | ג'ונת'ן קארפ (עבור הפרק "Beers And Weirs") | מועמדות | ‏ |
| ‏2000 | ‏Online Film & Television Association | השחקנית הטובה ביותר בסדרה קומית חדשה | לינדה קרדליני | מועמדות | ‏ |
| ‏2000 | ‏Television Critics Association Awards | הסדרה הדרמטית הטובה ביותר | הסדרה הדרמטית הטובה ביותר | מועמדות | ‏ |
| ‏2000 | ‏Television Critics Association Awards | הסדרה החדשה הטובה ביותר | הסדרה החדשה הטובה ביותר | מועמדות | ‏ |
| ‏2000 | ‏Young Artist Awards | סדרת הטלוויזיה המשפחתית הטובה ביותר - קומדיה | סדרת הטלוויזיה המשפחתית הטובה ביותר - קומדיה | זכייה | ‏ |
| ‏2000 | ‏Young Artist Awards | המשחק הטוב ביותר בסדרת טלוויזיה - אנסמבל צעיר | המשחק הטוב ביותר בסדרת טלוויזיה - אנסמבל צעיר | מועמדות | ‏ |
| ‏2000 | ‏YoungStar Awards | השחקן הצעיר הטוב ביותר בסדרה קומית | ג'ון פרנסס דולי | מועמדות | ‏ |
| ‏2000 | ‏YoungStar Awards | השחקנית הצעירה הטובה ביותר בסדרה קומית | שרה הגן | מועמדות | ‏ |
| ‏2000 | ‏YoungStar Awards | האנסמבל הצעיר הטוב ביותר - טלוויזיה | ג'ון פרנסס דולי, סאם לוין, מרטין סטאר, נטשה מלניק, שרה הגן | מועמדות | ‏ |
| ‏2001 | פרס אמי | התסריט הטוב ביותר עבור סדרה קומית | פול פייג (עבור הפרק "Discos And Dragons") | מועמדות | ‏ |
| ‏2001 | ALMA Awards | הבימוי הטוב ביותר עבור סדרה קומית | מיגל ארטטה | מועמדות | ‏ |
| ‏2001 | Costume Designers Guild Awards | עיצוב התלבושות התקופתי/פנטזיה הטוב ביותר עבור סדרת טלוויזיה | דברה מקור | מועמדות | ‏ |
| ‏2001 | פרסי התקשורת של הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה | ‏Outstanding TV Individual Episode (In a Series Without a Regular Gay Character)‏ (עבור הפרק "The Little Things") | ‏Outstanding TV Individual Episode (In a Series Without a Regular Gay Character)‏ (עבור הפרק "The Little Things") | מועמדות | ‏ |
| ‏2011 | ‏Television Critics Association Awards | Heritage Award | Heritage Award | מועמדות | ‏ |
הסדרה נחשבת לאחת מסדרות הטלוויזיה הטובות ביותר בכל הזמנים, בין השאר על ידי טיים מגזין, אנטרטיינמנט ויקלי ו-TV Guide. הסדרה השיקה את קריירת המשחק של מספר מהשחקנים הצעירים שהופיעו בה, כמו סת' רוגן וג'יימס פרנקו.
ביטול הסדרה

הסדרה בוטלה במהלך עונתה הראשונה. יש הסוברים כי אחת הסיבות לכך היא חוסר היכולת שלה לצבור קהל צופים נאמן, בעקבות שינויים תכופים בלוח השידורים, שעות שידור לא מוצלחות ותחרות עם השעשועון מי רוצה להיות מיליונר? שהיה בעל רייטינג גבוה. המפיקים הקימו אתר אינטרנט עבור הסדרה, אולם NBC לא פרסמה את כתובת האתר, משום ש"הם לא רצו שאנשים ידעו שהאינטרנט קיים, הם חששו מאובדן צופים", כפי שהוסבר על ידי ג'אד אפאטו. לסדרה היו פחות מ-7 מיליון צופים בממוצע, בעוד שלסדרות אחרות של NBC, כמו פרייז'ר וחברים, היו בממוצע מעל 14 מיליון צופים.
כמו כן, לרשת NBC וליוצרי הסדרה לא היה חזון משותף עבורה. לאחר שהרשת הזמינה עונה שלמה של הסדרה, בעקבות יצירת הפיילוט, גארת' אנצ'ר נכנס לתפקיד נשיא רשת NBC. אנצ'ר "לא הבין את החיים בבית הספר הציבוריים" ואת הרלוונטיות שלהם, כי הוא למד בפנימייה ולאחר מכן באוניברסיטת פרינסטון. היוצר פול פייג ראה את "האירוניה של המצב" בכך שכל המעורבים רצו שהסדרה תצליח, אבל הרשת לא הבינה את הרעיון של הצגה ריאליסטית של חייהם של בני-נוער רגילים. לג'יק קסדן ולג'אד אפאטו היו ויכוחים רבים עם הרשת על "היעדר ניצחונות" בתסריט ושהדמויות צריכות "להיות מגניבות". הכותבים רצו לייצר משהו שייצג את החוויה הממוצעת בבית ספר תיכון, אבל הרשת ביקשה לייצר משהו שיגרום לבית הספר התיכון להיראות מגניב. מאחר שהרשת לא חשבה שהסדרה תהיה הצלחה, הם הניחו לכותבים להוסיף דברים לתסריט, שבנסיבות אחרות הם "לא היו מאשרים אם הם היו חושבים שהסדרה תשוב לעונה נוספת". בשנת 2014, אמר אפאטו כי "כל מה שעשיתי, במובן מסוים, הוא נקמה באנשים שביטלו את פריקים וגיקים."
ראו גם

סטודנט חופשי
לקריאה נוספת

Bowe, John (September 26, 2008). "The Trouble with Paul Feig." The New York Times.
Koski, Genevieve (April 9, 2012). "Paul Feig walks us through Freaks And Geeks (Part 1 of 5)." The A.V. Club.
Lloyd, Robert (December 6, 2012). "Paul Feig: What Would’ve Happened to Every Character in Freaks and Geeks’ Lost Second Season (Drugs! Pregnancies! Republicanism!)." Vanity Fair.
Lloyd, Robert (January 2013). "2 Good 2 Be 4Gotten: An Oral History of Freaks and Geeks." Vanity Fair.
הרפובליקה הסובייטית הסינית

הרפובליקה הסובייטית הסינית (בסינית: 中华苏维埃共和国) המכונה גם ״הרפובליקה הסובייטית של סין״ הוקמה בנובמבר 1931 על ידי המפלגה הקומוניסטית, של מאו דזה-דונג, הגנרל ז'ו דה ואחרים, והתקיימה עד 1937. שטחי הרפובליקה לא היו רציפים (ראה מפה). מאו דזה-דונג היה גם יו"ר המדינה וגם ראש הממשלה. כהונתו של מאו כ"מדינה קטנה בתוך מדינה" נתנה לו ניסיון בלוחמה ובגיוס איכרים לצרכיו. ניסיון זה סייע לו להשיג מאוחר יותר את האיחוד הקומוניסטי של סין בסוף שנות הארבעים. הרפובליקה התפרקה בסופו של דבר על ידי צבא המהפכה הלאומית של הקוומינטנג (KMT) בסדרה קרבות וכיתור. בעקבות תקרית שיאן בדצמבר 1936, הקומוניסטים והקוומינטאנג יצרו "חזית מאוחדת" כדי לעמוד בפני הלחץ של הפלישה היפנית. הפלישה הביאה את הקומוניסטים להכרה, כי לפחות בעת כזאת צריך לראות בצ'יאנג קאי-שק כמנהיגה של סין, ולהביא לפירוק הרשמי של הרפובליקה הסובייטית ב-22 בספטמבר 1937.