stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אישטוואן בקפי
סרטיו

A magántitkárnő ‏(1931)
Az okos mama‏ (1935)
Elnökkisasszony‏ (1935)
A kölcsönkért kastély‏ (1937)
Tizenhárom kislány mosolyog az égre‏ (1938)
Rozmaring (‏film)‏ (1938)
A miniszter barátja‏ (1939)
A szerelem javára‏ (1939)
Nincsenek véletlenek‏ (1939)
Áll a bál‏ (1939)
Zúgnak a szirénák‏ (1939)
Férjet keresek‏ (1940)
Jöjjön elsején!‏ (1940)
Hétszilvafa‏ (1940)
Gyurkovics fiúk (film)‏ (1941)
Három csengő‏ (1941)
Magdolna (film)‏ (1942)
Régi nyár (‏film, 1942) ‏(1942)
Kadétszerelem‏ (1942)
Külvárosi őrszoba‏ (1943)
Makacs Kata‏ (1943)
A tanítónő (‏film, 1945)‏ (1945)
Könnyű múzsa‏ (1947)
Beszterce ostroma (‏film, 1948)‏ (1948)
Mágnás Miska (‏film, 1949)‏ (1949)
Janika (‏film)‏ (1949)
Dalolva szép az élet‏ (1950)
A selejt bosszúja‏ (1951)
Déryné ‏(1951)
Civil a pályán ‏(1952)
Erkel‏ (1952)
Mese a 12 találatról‏ (1956)
Egy angyal szállt le Brooklynban‏ (1957)
Aki átmegy a falon‏ (1959)
A régi nyár (‏film, 1970)‏ (1970)
Csárdáskirálynő‏ (1971)
Zenés TV színház‏ (1972)
Csínom Palkó‏ (1973)
Egy csók és más semmi (‏film, 1975) ‏(1975)
לקריאה נוספת

לקסיקון ההומור (2001; עורך: מיקלוש קפושי)
מיהו מי בספרות ההונגרית? בודפשט, 1999 ISBN 9-638157-91-7
הערות שוליים

↑  Születési bejegyezése a szegedi polgári születési akv. 1556/1901. folyószáma alatt
↑  Apja névváltoztatása engedélye: BM rendelet száma/évszáma: 9585/1886. Névváltoztatási kimutatások 1886. év 6. oldal 28. sor
↑  Születési anyakönyvi kivonata
↑  "Szülei házasságkötési bejegyzése a gálszécsi izraelita hitközség házassági akv. 4/1891. folyószáma alatt".
↑  A zeneszerző: Fényes Szabolcs, a főszereplő: Latinovits Zoltán volt
↑  "Házasságkötési bejegyzése a rákospalotai polgári házassági akv. 192/1926. folyószáma alatt".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007341923405171  PLWABN: 9810696475805606  BIBSYS: 62214  BnF: cb16980903q (data)  GND: 124979599  ISNI: 0000 0000 7868 9910  LCCN: nr00034466  NKC: mzk2012716080  NSK: 000192898  NTA: 138372608  VIAF: 74799948   WorldCat (עם VIAF): 74799948
רוברט בוואן

| --- | --- |

רוברט פולהיל בוואן, 1915 בערך
 לידה:  5 באוגוסט 1865 הוב, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  8 ביולי 1925 (בגיל 59) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  אקדמיה ז'וליאן 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  אסכולת פונט אוון 
 הושפע על ידי:  פול גוגן 
 בן או בת זוג:  סטניסלבה דה קרלובסקה (1897–1925) 
 צאצאים:  R. A. Bevan 
 
רוברט פולהיל בוואן (באנגלית: Robert Polhill Bevan‏;  5 באוגוסט 1865 – 8 ביולי 1925) היה צייר וליטוגרף בריטי. הוא היה חבר מייסד בקבוצת קמדן טאון, קבוצת לונדון וקבוצת שוק קמברלנד.
ביוגרפיה > ראשית חייו

הוא נולד בכיכר ברונסוויק, הוב, ליד ברייטון, הרביעי מבין ששת ילדיהם של ריצ'רד אלכסנדר בוואן (1834–1918), בנקאי, ולורה מריה פולהיל. בני הזוג בוואן היו משפחת קווקרים עם קשרים חזקים עם בנק ברקליס. הם צאצאים של משפחה שנדדה מויילס ללונדון במאה ה-17.
המורה הראשון שלו לציור היה ארתור ארנסט פירס, שהפך לימים למעצב הראשי של חברת דולטון המלכותית לכלי הקדרות. בשנת 1888 הוא למד אמנות אצל פרד בראון בבית הספר לאמנות בווסטמינסטר לפני שעבר לאקדמיה ז'וליאן בפריז. בוואן ערך את ביקורו הראשון בברטאן (Brittany) עם סטודנט עמית אריק פורבס-רוברטסון בשנת 1890 ונשאר בווילה ג'וליה, בפונט אוון. הוא ערך ביקור שני בסתיו של השנה שלאחר מכן, לפני שנסע למרוקו דרך מדריד, כדי ללמוד את עבודת הציירים דייגו ולאסקס ופרנסיסקו דה גויה ממקור ראשון. נראה שהוא עסק יותר בצייד שועלים בטנג'יר מאשר לצייר בחברתם של האמנים ג'וזף קרוואל וג'ורג' דנהולם ארמור.
בוואן חזר לברטאן בשנת 1893. אין שום הוכחות שהוא פגש אי פעם את ואן גוך, אך ברור מציור העצים המתפתלים והנוף של רישומיו הברטוניים שהוא הכיר את יצירתו. ידוע שהוא היה מיודד עם פול גוגן, שהעניק לו כמה הדפסים. בוואן קיבל גם עידוד מאוגוסט רנואר, במיוחד בציור הסוסים שלו. אף על פי שלא ניתן להבחין בזאת בציורים המעטים ששרדו מתקופה זו, ניתן לראות את ההשפעה הברורה של הסינתטיזם של פונט אוון בתרשימיו, בהדפסיו המוקדמים ובשני משטחי שעווה ששרדו.
בשובו לאנגליה בשנת 1894 עבר בוואן להתגורר באקסמור שם הצליח לשלב ציור עם צייד.
ביוגרפיה > חיי נישואין

בקיץ 1897 פגש בוואן את הציירת הפולניה סטניסלבה דה קרלובסקה. בסוף השנה הם התחתנו בוורשה. לאביה היו אדמות נרחבות במרכז פולין ולמשך יתרת חיי הנישואים שלהן הם היו עורכים ביקורי קיץ ארוכים שם.
בשנת 1900 התיישב הזוג בלונדון, בסוויס קוטג'. בתם הראשונה, אדית הלינה (גברת צ'ארלס באטי), נולדה בדצמבר 1898 והבן השני, רוברט אלכסנדר, נולד במרץ 1901.
את הקיצים הבאים הם בילו בפולין, שם נוצרו כמה מיצירותיו הצבעוניות ביותר.
להשפעתו של גוגן היה תפקיד מפתח בהתפתחותו של בוואן, ועזרה לו לגלות את הצבע הטהור שהוביל אותו לפוביזם בטרם עת בשנת 1904.
סגנון הציור שאימץ לעצמו, של צבעים טהורים, לא זכה באותה העת לתגובות נלהבות של המבקרים, והוא נטש אותו. למרות זאת, סר פיליפ הנדי, בהקדמתו לתערוכה הרטרוספקטיבית של בוואן ב-1961 בקולנגי, העיר כי בוואן היה האנגלי הראשון שהשתמש בצבע טהור במאה העשרים. הוא בהחלט הקדים את עמיתיו בקבוצת קמדן טאון מבחינה זו."
התערוכה השנייה של בוואן, בשנת 1908, כללה את ציוריו בסגנון הפוינטליסטי, שהדוגמאות הטובות ביותר בהן הן ״חריש בגבעות״ (גלריה לאמנות אברדין) ו״המחרשה״ (מרכז ייל לאמנות בריטית).
באותה שנה הגיש בוואן חמש עבודות לאגוד ברית האמנים (AAA) באלברט הול, לונדון - איגוד שנוסד על ידי פרנק רוטר לקידום אמנים מתקדמים שחיקה את הסלון הצרפתי העצמאי.
אף על פי שעבד לרוב בבידוד מאז שחזר מפונט-אוון, הציורים של בוואן משכו את עיני הרולד גילמן וספנסר גור והוא הוזמן להצטרף לקבוצת רחוב פיצרוי של וולטר סיקרט. סיקרט היה זה שעודד אותו "לצייר את מה שמעניין אותך באמת ולהסתכל סביבך ולראות את היופי שבדברים היומיומיים". כך החלה סדרת ציורים המתעדת את דעיכתו של סחר הסוסים בלונדון (גלריית טייט).
ביוגרפיה > קבוצת קמדן טאון

במאי 1911 התקבלה ההחלטה להקים קבוצה חדשה לתערוכות מתוך אמני רחוב פיצרוי וכך הוקמה קבוצת קמדן טאון. הקבוצה הייתה קצרת מועד. אחרי שלוש תערוכות שלא הצליחו כלכלית, ארתור קליפטון, שניהל את גלריית קרפקס, סירב לקיים עוד תערוכות. עם זאת הוא המשיך לגבות חברים בודדים, ובוואן ערך את תערוכת היחיד שלו שם ב-1913.
בשנת 1913, הציור ״חצר המרכבות״ היה הציור היחיד שלו שנרכש לאוסף ציבורי במהלך חייו, על ידי האגודה לאמנות עכשווית בהמלצת פרנק רוטר. זאת מהנימוק כי עליהם להשיג אותו עבור האומה לפני שאספן פרטי יקנה אותו.
ויליאם מרצ'נט, מגלריית גופיל, הציע את תמיכתו בקבוצת קמדן, בתנאי שהקבוצה תורחב ותשנה את שמה. המהלך הזה הביא להקמתה של ״קבוצת לונדון״ בסתיו 1913. הרולד גילמן נבחר לנשיא, מזכיר ג'יימס מנסון וגזבר היה בוואן.
מאפריל 1914 עד ספטמבר 1915 שכר בוואן סטודיו בשוק קמברלנד, שוק החציר והקש של לונדון בקמדן טאון. הוא היה שם בתוך קבוצת שוק קמברלנד המורכבת מבוואן, גילמן, צ'ארלס גינר וג'ון נאש. הארבעה הוצגו בגלריה גופיל במאי 1915 ואליהם הצטרפו מאוחר יותר אדוארד מקנייט קאופר וכריסטופר ריצארד נויויזון.
ביוגרפיה > השנים האחרונות

בוואן בילה את מרבית הקייצים בציור. עד מלחמת העולם הראשונה הוא היה בדרך כלל בפולין או בסאסקס. עם זאת, בערך בזמן ההוא, הוא הוזמן לראשונה כאורח של בעל האדמות בדבון-סאסקס, האמן החובב הרולד הריסון. עד סוף חייו המשיך בוואן לצייר שם בעמק בולהאם וסביבתו, בסגנונו הזוויתי שהתאים היטב עם צורת הנוף.
סצנות הרחוב שלו בלונדון, שהיו ברובם באזור סנט ג'ון ווד ובלסייז פארק, זכו בדרך כלל לביקורות טובות יותר מנופיו.
לאחר הפסקה של כמעט עשרים שנה חזר בוואן לליטוגרפיה. בעוד שההדפסים הקודמים שלו מזכירים את הנופים של ואן גוך, היצירות המאוחרות יותר מושפעות מהגוונים של ציורי שמן. בשני המקרים מדובר בתוספות מעולות ובולטות לליטוגרפיה האנגלית של התקופה.
בוואן נפטר ב־8 ביולי 1925, בעקבות ניתוח לסרטן הקיבה.
מורשת

למרות תערוכות זיכרון בשנת 1926 ותערוכה של מועצת האמנות בשנת 1956, תרומתו הייחודית לאמנות הבריטית לא זכתה להכרה רחבה עד 1965, מאה שנה להולדתו.
באותה שנה בנו של האמן פרסם את זיכרונותיו וארגן סדרת תערוכות.
צניעותו של בוואן הביאה לכך שמרבית עבודותיו לא נמכרו ומספר לא מבוטל הוא הותיר לאשתו. סטניסלווה בוואן השאירה את אחוזתה באופן שווה בין ילדיה. בשנת 1961 הם הציגו באוקספורד עבודות של אביהם.
הוא היה אחד מתשעה מתוך קבוצת קמדן טאון שמנתה 17 ציירים שהוצגו בתערוכת רטרוספקטיבה מרכזית של הקבוצה בגלריית טייט בריטניה בלונדון בשנת 2008.
גלריה

ערב בעמק קולם
שני גשרים
בשוק קמברלנד
דיוקן עצמי
אישה עם כובע
רחוב בבלסייז פארק
הבן של האמן
קוטג׳ בדבון
הר סטפן
סוסה וסייח
אם מבריטני
שוק הסוסים בברביקן
הערות שוליים

↑  Robert Bevan, Robert Bevan: A Memoir by his Son. London, Studio Vista. 1965.
↑  Frances Stenlake, Robert Bevan from Gauguin to Camden Town. London, Unicorn Press. 2008
↑  Art catalogue: Robert Bevan (1865-1925), www.virtualmuseum.info
↑  Nicola Moorby, Robert Bevan 1865–1925, Tate, 2012-05-01, ISBN 978-1-84976-385-1. (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  AAG: 1446  AGSA: 2975  BNE: XX5577298  BnF: cb14969692t (data)  GND: 130126195  ISNI: 0000 0000 6687 5548  LCCN: n50009528  NLA: 35018246  RKD: 7934  SNAC: w6p85n3w  SUDOC: 17729485X  Trove: 792733  ULAN: 500002362  VIAF: 47860281   WorldCat (עם VIAF): 47860281 
רוברט בוואן, שוק הסוסים בברביקן
רוברט בוואן, חצר המרכבות
צ'רלי שלוש

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 באפריל 1964 חוסן
 נהרג:  21 באוקטובר 1990 (בגיל 26) ירושלים
 מדינה:  ישראל ישראל
 השתייכות:   משטרת ישראל  משמר הגבול
 תקופת הפעילות:  1986–1990 (כ־4 שנים)
 דרגה:   רב-סמל ראשון
 תפקידים בשירות
 לוחם בימ"מ
 עיטורים
  עיטור האומץ
 
שלום צ'רלי שלוש (26 באפריל 1964 – 21 באוקטובר 1990) היה שוטר ישראלי ששירת כלוחם בימ"מ ונהרג בפיגוע בשכונת בקעה. על פועלו עוטר בעיטור האומץ של משטרת ישראל.
ביוגרפיה

שלוש נולד במושב חוסן שבגליל המערבי בנם של אנט ויצחק. הוא למד בחטיבת הביניים "יד נתן", הסמוכה לעכו ובישיבה תיכונית "מגדל אור" שבמגדל העמק. ב-1982 התגייס לצה"ל במסלול בני המושבים ושירת בגדוד הנח"ל המוצנח של חטיבת הצנחנים בתקופת מלחמת לבנון הראשונה. לאחר מכן הדריך טירונים במחנה 80, ושירת כמ"כ בגדוד, את שירותו הצבאי סיים כרב-סמל פלוגתי של פלס"ר נח"ל, והשתחרר בדרגת סמל ראשון.
לאחר שחרורו התגייס ביולי 1986 למשטרת ישראל והוכשר כלוחם וכחבלן בימ"מ. הוא השתתף בפעולת ההשתלטות של היחידה על אוטובוס האמהות במרץ 1988. ב-1990 יצא לקורס קצינים. ב-21 באוקטובר 1990, במהלך היותו בהשלמה של הקורס, התעורר לשמע זעקות בשכונת בקעה בירושלים. הוא יצא לרחוב ונתקל בעאמר אבו סירחאן, מחבל ערבי חמוש בסכין שנמלט לאחר שרצח באותו הפיגוע בשכונת בקעה את החיילת איריס אזולאי ואת אלי אלטרץ. שלוש קרא לאבו סרחאן לעצור, ומשזה לא עצר לנוכח קריאותיו, ירה בו באקדחו לעבר רגליו. בין השניים התפתח מאבק, ובמהלכו הצליח אבו סרחאן לדקור את שלוש למוות. על פועלו של שלוש הוא עוטר לאחר מותו בעיטור האומץ של משטרת ישראל.
בחקירתו אמר המחבל כי ביקש לנקום את מותם של 17 ערבים במהומות הר הבית שבועיים קודם.
מותו של שלוש עורר דיון מתמשך בסוגיה של הוראות פתיחה באש. הפיגוע נלמד בצה"ל ובמשטרת ישראל כדוגמה לכך שיש מקרים בהם יש לירות על מנת להרוג, כאשר יש אמצעי ומטרה על מנת לפגוע.
כחודשיים לאחר הפיגוע ירה אחיו של שלוש, אריה, על מכונית פלסטינית בצומת גוש עציון ופצע שלושה מנוסעיה. הוא נידון לשבע שנות מאסר, ושוחרר לאחר שנתיים וחצי.
סמוך למקום הירצחו בשכונת בקעה, ברחוב גדעון פינת רחוב אפרים, הוקם גלעד לזכרו.
חיים אישיים

שלוש הותיר אחריו אישה יעל, ובת שירלי (שנקראה על שמו) שנולדה שבועיים לאחר הירצחו.
ראו גם

גלית ארביב, שוטרת שנפלה בקרב בנסיבות דומות
הערות שוליים

1 2  דניאל אביב, בחודש הבא אמור היה שלוש להיות לאבא, חדשות, 22 באוקטובר 1990
↑  אורן כהן, "פתאום ראיתי אדם רץ וצועק ׳אללה אכבר' . אחר־כן־ ראיתי חיילת גוססת", חדשות, 22 באוקטובר 1990
↑  אורן כהן, כתב "חדשות", עתי"ם, הרוצח: רציתי נקמה על מה שקרה בהו הבית ועל המכות שקיבלתי, חדשות, 22 באוקטובר 1990
↑  יהודה גולן, צ'רלי שלוש. לוחם הימ"מ: פתח באש לפי ההוראות, מעריב, 22 באוקטובר 1990
↑  אמנון סטרשנוב, "צדק תחת אש - המערכת המשפטית באינתיפאדה", הוצאת ידיעות אחרונות, 1994, עמ' 170-169
↑  שי לוי, ‏זאת הסיבה שסיפור הגבורה מהאינתיפאדה הראשונה חזר לכותרות, באתר ‏מאקו‏, 13 באוקטובר 2015
↑  חנן שלאין, 3 ערבים נפצעו בירי בגוש עציון, מעריב, 28 בדצמבר 1990
מאיר הראובני, המכה השלישית של חנה שלוש, מעריב, 2 בינואר 1991
↑  שוקי לבנון, אדי גל, אחיו של צ׳רלי שלוש נידון ל־7 שנות מאסר, חדשות, 30 באפריל 1991
↑  שבתי בנדט‏, היסטוריה של טרור יהודי: מג'ק טייטל עד גולדשטיין, באתר וואלה, 7 ביולי 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012371575805171  VIAF: 1379168596752130450002   WorldCat (עם VIAF): 1379168596752130450002 
אנדרטה לזכר נרצחי הפיגוע (ובהם שלום צ'רלי שלוש), בשכונת בקעה ב-21 באוקטובר 1990 (רחוב אפרים פינת רחוב גדעון)
רצח הנערים רונן קרמני וליאור טובול

| חלק מהסכסוך הישראלי פלסטיני, האינתיפאדה הראשונה |
| --- | --- |
 תאריך:  4 באוגוסט 1990
 מקום:  מחלף יגאל ידין, ירושלים
 קואורדינטות:  31°48′29″N 35°12′23″E﻿ / ﻿31.808055555556°N 35.206388888889°E﻿ / 31.808055555556; 35.206388888889
 סוג:  חטיפה, דקירה
 נשק:  אקדח, סכינים
 הרוגים:  רונן לוי קרמני בן 18, ליאור טובול בן 17
 מבצע:  שמאסנה יוסף ע'גואד מחמד שמאסנה יוסף ע'גואד ע'גואד
 מספר מפגעים:  3
  (למפת ירושלים מוגדלת) רצח הנערים רונן קרמני וליאור טובול(למפת ירושלים רגילה) רצח הנערים רונן קרמני וליאור טובול(למפת הרי ירושלים רגילה) רצח הנערים רונן קרמני וליאור טובול(למפת הרי ירושלים מוגדלת) רצח הנערים רונן קרמני וליאור טובול he
 
רצח הנערים רונן לוי קרמני וליאור טובול היה פיגוע שאירע ב-4 באוגוסט 1990, ובו נחטפו ונדקרו למוות שני נערים מירושלים על ידי שלושה מחבלים פלסטינים.
תיאור האירועים

במוצאי שבת, 4 באוגוסט 1990 (י"ד באב תש"ן) יצא רונן קרמני בן 18 עם חברו הטוב, ליאור טובול בן ה-17, לביקור אצל חברותיהם בפסגת זאב. חבר אסף אותם עם רכבו כדי להסיע אותם, אך לבסוף הוריד אותם בצומת רמות.
בסביבות השעה שבע בערב עצרה לידם מכונית טרנזיט בעלת לוחית זיהוי ערבית ובה שלושה גברים, באיומי אקדח אילצו אותם לעלות לרכב. הנערים החטופים הוסעו לואדי בבית חנינא ושם דקרו אותם המחבלים עד מותם.
אחת החברות הודיעה שרונן וליאור לא הגיעו לפגישה, ובעקבות זאת יצאו המשפחות לחיפושים ביער רמות. אל המחפשים הצטרפו כוחות משטרה ומתנדבים רבים. למחרת הוקם חפ"ק באזור על ידי המשטרה ואלפי מתנדבים התגייסו למבצע החיפושים. כעבור יומיים נתגלו גופותיהם הכפותות של רונן וליאור בואדי שבין שכונת רמות לבית חנינא. שני הנרצחים הובאו לקבורה בהר המנוחות.
הרוצחים נתפסו שלוש שנים לאחר האירוע. בפרק זמן זה ביצעו שני מעשי רצח נוספים. הם נידונו לשלושה מאסרי עולם.
בעקבות גילוי הגופות פרצו מהומות בירושלים, שבהן הוכו ערבים ונרגמו מכוניות. נהג אחת המכוניות שנרגמו, עיזאת חלאחלה, מת מפצעיו. ב-6 באוגוסט 1990 ירה נחשון וולס, גר שעלה מארצות הברית, על מכונית נוסעת ליד קריית ארבע. לדבריו עשה זאת כנקמה על רצח ליאור טובול ורונן קרמני. בירי נרצחה עזיזה סאלם ג'עבר, תושבת חברון בת 25. וולס נעצר כשנה לאחר המעשה, הורשע ברצח, נידון למאסר עולם ושוחרר מכלאו לאחר כתשע שנים.
הנצחה

לזכרם הוקמה חורשה בשכונת רמות סמוך למקום הימצאם.
שלושים שנה לאחר הרצח אימו של רונן קרמני הוציאה ספר לזכרו.
ראו גם

רצח שלושת הנערים
חטיפת נחשון וקסמן
הערות שוליים

↑  דורון מאירי, "אני מרגיש זוועה, אבל איו לי שום רגשי אשמה", חדשות, 8 באוגוסט 1990
↑  דורון מאירי, מסוק, פרשים וכלבי גישוש סורקים אחר הנערים מי־ם; הערכה: ארגון עויין חטף אותם, חדשות, 6 באוגוסט 1990;
יוסי לוי, מסוק, פרשים ומתנדבים מחפשים את רונן וליאור, מעריב, 6 באוגוסט 1990
↑  יוסי לוי, הגופות היו כפותות ומלאות דקירות, מעריב, 7 באוגוסט 1990
↑  הלוויה הפכה להתפרעות המונית, מעריב, 8 באוגוסט 1990
↑  יהודה פרל, כתבה נגד שיחרור המחבלים, באתר הקול היהודי, ‏25 ביולי 2013
↑  אורי שטיין, דורון מאירי, אלפים יצאו לנקום: היכו עוברי אורח ערבים ורגמו מכוניות, חדשות, 7 באוגוסט 1990;
יוסי לוי, אלפים יצאו לרחובות וקראו לנקמה, מעריב, 7 באוגוסט 1990
↑  ברוך מאירי, הנאשמת בזריקת אבן בתקרית שבה נהרג נהג ערבי לא תואשם בהריגה, מעריב, 24 באוגוסט 1990
↑  שוקי לבנון, המתנחל הנאשם ברצח אשה מחברון יאושפז להסתכלות, חדשות, 24 במרץ 1991
↑  נחשון וולס ז"ל באתר חננו
↑  כתבה באתר ארץ זוכרת יושביה
↑  אילנה שטוטלנד, ‏כבר 30 שנה שמזל קרמני כותבת לבנה רונן ז"ל. כעת היא מוציאה על כך ספר, באתר מעריב אונליין, 23 ביוני 2021
רצח היליאל זאנון

| --- | --- |
 תאריך:  26 ביולי 1963
 מקום:  ליד קיבוץ שובל, ישראל ישראל
 סוג:  פיגוע ירי
 הרוגים:  1
 פצועים:  1
 מבצע:  מסתננים מירדן
 
רצח היליאל זאנון הוא אירוע טרור שהתרחש ב-26 ביולי 1963. היליאל, בן ה-13, נהרג בנגב מאש מסתננים פלסטינים שהגיעו מדרום הר חברון שבשליטת ירדן. אמו נפצעה קשה וחלק מרכושם נבזז.
הרצח

הרצח התרחש במאהל השבט הבדואי אבו מועמר בחירבת אום חשרם, ליד קיבוץ שובל. בליל שבת הגיעו למקום שלושה מסתננים שבאו משטחי הגדה המערבית שבשליטת ירדן. המסתננים ירו אל אוהלי השבט, ולפי גרסה אחרת אף נכנסו לאחד מהם וירו בתוכו. מהירי נהרג הנער היליאל זאנון ואילו אמו עטשה נפצעה.
המסתננים שדדו 17 ראשי צאן של השבט והסתלקו.
אבי המשפחה הזעיק אמבולנס משובל, אשר הוביל את האם הפצועה לטיפול בבית החולים המרכזי לנגב בבאר שבע.
לאחר הרצח

בחקירה שנערכה לאחר הרצח מצא גשש כי עקבות המסתננים והצאן הגנוב הובילו אל הכפר דורא.
היליאל זאנון הוכר כאזרח נפגע פעולת איבה.
אירוע זה מצטרף לסדרת אירועי הטרור נגד ישראלים בישראל בשנות ה-50 ובשנות ה-60 שבעקבותן יצאה ישראל לפעולות התגמול.
וולטר בייס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  31 במאי 1869 לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  21 בינואר 1956 (בגיל 86) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  אקדמיה ז'וליאן 
 
וולטר ג'ון בייס (באנגלית: Walter John Bayes‏; 31 במאי 1869 – 21 בינואר 1956) היה צייר ומאייר אנגלי, שהיה חבר מייסד של קבוצת קמדן טאון וקבוצת לונדון, וגם מורה ומבקר אמנותי ידוע.
ביוגרפיה > ראשית חייו

בייס נולד בסנט פנקראס, לונדון, השני מבין ארבעה ילדים לאלפרד וולטר בייס, צייר ותחריטאי שהציג באופן קבוע באקדמיה המלכותית לאמנויות, ואמילי אן פילדן. אחותו של וולטר, ג'סי, הייתה מעצבת ואחיו הצעיר היה הפסל גילברט בייס. וולטר בייס למד בבית הספר בוולדון ולאחר מכן ביוניברסיטי קולג' לפני שהחל לעבוד במשרד עורכי דין. הוא לא נהנה מהעבודה ובשנת 1886 החל להשתתף בשיעורי ערב בפינסבורי לפני שלמד במשרה מלאה בבית הספר לאמנות וסטמינסטר. בשנת 1894 בילה פרק זמן קצר בלימודים באקדמיה ז'וליאן בפריז.
ביוגרפיה > קריירה

בשנות ה-90 של המאה ה-19 החלה בייס ללמד במספר מכונים ובתי ספר לאמנות בלונדון. הוא גם התחיל לכתוב על תאוריית אמנות וביקורת קבועה ב- Outlook, Saturday Review ו- Weekend Review. הוא המשיך לצייר, בעיקר נופים בצבעי שמן ובצבעי מים אך גם פיתח עניין בתפאורות תיאטרון.
הוא הציג במועדון לאמנות האנגלית החדשה בשנת 1892, ובתחילת המאה ה-20 הציג ציור נוף באקדמיה המלכותית.
העבודה הראשונה של בייס שנרכשה על ידי גלריה בריטית גדולה הייתה Top o' Tide שגלריית ווקר לאמנות רכשה בשנת 1900. בשנת 1901 הוא צייר סצנות להפקת תיאטרון של הנריק איבסן "ג'ון גבריאל בורקמן", ובשנת 1911 הציג גם תלבושות וגם עיצובי במה. בשנת 1906 הפך בייס למבקר האמנות של "אתינאום" במקום רוג'ר פריי.
בשנת 1908 בייס היה אחד משמונים האמנים הראשונים שהצטרפו לאגודת ברית האמנים (AAA) שהקים פרנק רוטר. בתערוכה הראשונה של אגודת ברית האמנים נפגש בייס עם וולטר סיקרט, שהזמין אותו להשתתף בפגישות השבועיות הקבועות של קבוצת רחוב פיצרוי. כאשר הוקמה קבוצת קמדן טאון בשנת 1911, וולטר בייס היה אחד מהמייסדים שלה. בייס הציג עבודות בכל שלוש התערוכות של קבוצת קמדן טאון ובשנת 1913 הפך לחבר מייסד בקבוצת לונדון. הוא גם הציג בתערוכה הפרנקו-בריטית בשנת 1908. בשנות העשרים של המאה העשרים נושא מתמיד של עבודתו של בייס היה רישומי שמן ישירים של אשתו ובניו.
מלחמת העולם הראשונה

במהלך מלחמת העולם הראשונה המשיך בייס ללמד בבית הספר לאמנויות ומלאכות קמברוול, שהיה קרוב לתחנת הרכבת התחתית "אלפנט אנד קאסל" בלונדון. זהו האתר של אחת היצירות הידועות ביותר של בייס, "תחנת התחתית במהלך התקפה אווירית בלונדון" (1918). קנה המידה של הציור והקומפוזיציה משקפים את עבודתו של בייס לפני המלחמה כמעצב תפאורות תיאטרון, שיוצרים רושם שהצופה נוסע ברכבת עובר בתחנה ורואה את האנשים על הרציף. התמונה הוצגה בתערוכת האקדמיה המלכותית בשנת 1918 ונרכשה על ידי מוזיאון המלחמה הקיסרי, ששאל את בייס אם יעשה עבודה נוספת עבורם.
בייס בילה זמן מה בדבון בשנת 1918 בהכנות למה שהפך לציור על "ניצולי ספינה". ציור זה היה מיועד לוועדת הזיכרון הבריטית בהיכל הזיכרון הלאומי. כאשר בוטל פרויקט הציור הוענק למוזיאון המלחמה הקיסרי אך נשרף בשריפה בשנת 1977.
קריירה מאוחרת

בשנת 1918 מונה בייס למנהל בית הספר לאמנות בווסטמינסטר, תפקיד אותו מילא עד 1934. בין השנים 1927–1939 בייס היה מרצה לפרספקטיבה בבתי הספר המלכותיים של האקדמיה וכשעזב את ווסטמינסטר בשנת 1934, המשיך ללמד כמרצה אורח באוניברסיטת רדינג עד שנת 1937.
בתחילת מלחמת העולם השנייה בייס הגיש הצעה לוועדה המייעצת של אמני המלחמה אך היא נדחתה. אולם במאי 1942 הציעו לבייס משימה להפיק ציור שמן גדול בנושא הפשיטות האוויריות שהביאו לפגיעה בחלקים מארמון בקינגהאם בשנת 1940 וב־1941. הציור שהתקבל, "טייסי האויב שהופלו בניסיון להפציץ את ארמון בקינגהאם", הוביל להזמנות נוספות בזמן המלחמה.
במהלך המלחמה בייס תרם תרומה ראשונה לתוכנית התיעוד של בריטניה, והעלה תצוגות רבות של שהתרכזו לעיתים בפעילויות פנאי ובאנשים שאוכלים ושותים. הוא ייצר לפרויקט 29 צבעי מים מלונדון, 23 מאסקס ו 20 אזורים אחרים, כולל שבעה ציורים של אוקספורד .
בשנת 1944 בייס הפך למנהל ציור בבית הספר לאומנויות בלנקסטר, ולבסוף פרש בשנת 1949, בהיותו בן שמונים.
גלריה

ניצולי ספינה שהוטבעה
בית ספר לשריון
הערות שוליים

↑  "Camden Town Group"
↑  Art from the First World War. Imperial War Museum. 2008
↑  Landing Survivors from a Torpedoed Ship, Imperial War Museums (באנגלית)
↑  Walter Bayes, Imperial War Museums (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  AAG: 494  GND: 1154975738  ISNI: 0000 0000 6708 6495  LCCN: nr93019183  NLA: 35884126  NTA: 133977277  RKD: 5244  SUDOC: 243322895  Trove: 1130360  ULAN: 500031394  VIAF: 73726263   WorldCat (עם VIAF): 73726263 
וולטר בייס, ברכבת התחתית בזמן הפצצת לונדון, 1918
ארמיית הצנחנים הראשונה (ורמאכט)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:  ורמאכט לופטוואפה
 סוג:  ארמייה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1 במרץ 1943 – 8 במאי 1945 (שנתיים)
 מקים היחידה:  קורט שטודנט
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 דרגת המפקד:   גנרל-אוברסט
 מפקדים
 
ארמיית הצנחנים הראשונה (בגרמנית: 1. Fallschirm-Armee) הייתה ארמייה גרמנית במלחמת העולם השנייה. הארמייה איגדה את יחידות הפאלשירמייגר השונות בלופטוואפה, והוצבה כהגנה בארצות השפלה.
היסטוריה

הארמייה נוסדה ב-1 במרץ 1943, ונועדה לאחד את יחידות הצנחנים ("פאלשירמייגר") של הלופטוואפה. מפקד הארמייה הראשון היה קורט שטודנט. הארמייה הוצבה בארצות השפלה, ותפקידה היה להגן על 60 הקילומטרים שבין אנטוורפן ומאסטריכט ולמנוע את נחיתת כוחות בעלות הברית באזור זה. היחידה כללה 3,000 אנשים, ולקחה חלק חשוב בהדיפת כוחות בעלות הברית במבצע מרקט גארדן.
ב-18 בנובמבר 1944, הועבר הפיקוד על הארמייה לאלפרד שלם. הארמייה התבצרה בקו זיגפריד, והתארגנה שם לקראת התקפת בעלות הברית על הקו. אנשי הארמייה הגנו בעוז על הקו, אולם נסוגו אל גשר קטן על הריין, באזור העיירה וזל (Wesel). ב-10 במרץ 1945 הרסו הגרמנים את הגשר והחלו להתכונן לקראת חצייתם הבלתי נמנעת של כוחות בעלות הברית. ב-20 במרץ 1945 נפצע מפקד הארמייה קשה במהלך הפצצה של בעלות הברית על מפקדתו בהאלטרן (Haltern), והוחלף בידי גינתר בלומנטריט. ב-24 במרץ 1945 פתחו כוחות בעלות הברית במבצע גדול בו השתתפו כ-16,000 צנחנים קנדים, אמריקאים ובריטים, במטרה לחצות את הנהר ולאגף בכך את גרמניה מדרום. הארמייה כללה אז רק 8,000 חיילים. הקרב הסתיים בניצחון מוחץ לבעלות הברית.
הארמייה המשיכה להילחם, ב-10 באפריל הוחזר הפיקוד לשטודנט. שטודנט נפל בשבי הבריטי ב-28 באפריל, והוחלף באריך שטראובה. הארמייה נכנעה ופורקה בעקבות כניעת גרמניה ב-8 במאי 1945.
מפקדים

גנרל אוברסט קורט שטודנט (1 במרץ 1943 - 18 בנובמבר 1944)
גנרל חיל הצנחנים אלפרד שלם (18 בנובמבר 1944 - 28 במרץ 1945)
גנרל חיל הרגלים גינתר בלומנטריט (28 במרץ 1945 - 10 באפריל 1945)
גנרל אוברסט קורט שטודנט (10 באפריל 1945 - 28 באפריל 1945)
גנרל חיל הרגלים אריך שטראובה (28 באפריל 1945 - 8 במאי 1945)
לקריאה נוספת

קורנליוס ראיין, גשר אחד רחוק מדי, הוצאת זמורה ביתן מודן, 1979.
מיילס אדמונד קוטמן

| --- | --- |

 לידה:  5 בפברואר 1810 נוריץ', הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  23 בינואר 1858 (בגיל 47) נוריץ', הממלכה המאוחדת 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  אסכולת נוריץ' 
 הושפע על ידי:  ג'ון סל קוטמן 
 
מיילס אדמונד קוטמן (באנגלית: Miles Edmund Cotman‏; 5 בפברואר 1810 – 23 בינואר 1858) היה אמן אנגלי מבית הספר לציירים בנוריץ', בנו הבכור של ג'ון סל קוטמן.