stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שורשי ההלכה (אסלאם)
דוגמאות מחלק מהבסיסים ליסודות ההלכה > מהבסיס ליסודות ההלכה הנקשרות למותר ולאסור (חאלאל, חראם)

העיקרון המקורי בהלכות זה ההיתר: העיקרון בכל מעשים או הלכות זה המותר והכשר ולא האסור והנתעב אלא ולא נאסר אלא שיש ראייה או הוכחה מהקוראן והסונה על האיסור
המותר והאסור זה החלטה אלוהית לבדו: אכן האסלאם הבהיר את השלטון שיכולה לאסור ולהתיר ולקח אותו מהחלטות של בני אדם יהיה ככול יהיה בדרגתו בדת והשליטה תהיה לאללה ישתבח שמו סובחנה ותעלה לבדו בלי שותף בהחלטות שלו
האיסור והמותר, ולהתיר את האסור זה חלק מהשיתוף: כי האיסור והמותר יקבע אותו ויחליט אללה לבדו ואם אדם מתערב בהחלטות אללה זה נקרא חלק משיתוף בהלכות ויסודות שקבע אותן אללה
יש הרבה מותר בהלכות עד שלא נצטרך את האיסור: מהיופי באסלאם ככל מה שהגיע אל האנשים מהאיסור הביא להם דרך מותרת שהם לא יצטרכו להשתמש בחראם כמו הניאוף והזנות הביא להם את חאלאל הנישואים..
כל מה שגורם לאיסור אז זה גם אסור: מתי שאוסרים את הניאוף אוסרים את הדרך והקדמות שלו מלבוש לא צנוע וערבוב בלי פיקוח והתייחדות בלי הסכמת ההורים וחוסר כיבוד ותמונות עירום ושירה רועשת...
הרמאות על האיסור זה איסור מוחלט: הכוונה לכל המנסה לרמות את ההלכה ומנסה לעשות כל העולה רוחו כדי לברוח מהאיסור זה איסור בבירור כמו לשנות המשקאות האלכוהול או כל הדומה לזה.
הכוונה הטובה היא לא מתירה את האיסור: הכוונה כאן האיסור זה איסור אפילו עם היה כוונות טהורות מלכתחילה
הנחוצים מותיר את האיסור: האסלאם דאג גם לשעת אין בררה ונחוץ בחיים לכן הותיר במצבים מסוימים את האיסור למנוע את מוות ולשמור על נפש האדם כי זה המטרה העליונה
מקורות פסקי ההלכה האסלמית > "הקוראן המבורך"

הוא אמרת אללה אשר ירד בו המלאך הנאמן גבריאל על הנביא ושליחו בשפה הערבית שנחשב לנס עד יום הדין שיהיה הוכחה לנביא ולהוראה למאמינים שידרכו בו אל האמת והוא אשר מעובר במסורת בכתיבה ובעל-פה בשרשרת אנשים דור אחרי דור, השמור מכל הוספה או הזזה או תנועה או שינויי וכי אללה אמר בקוראן "ואנחנו ודאי שומרים עליו"
והקוראן הוא המקור הראשון באסלאם לכן כל ההוראות שלו וההנחיות שלו מאמונה והלכה למעשה וחוקים ומוסר ורחמים לאנושות חוזרת אליו ישירות ואחר כך יגיע הסונה שזה דרך הנביא להסביר את הקוראן ולפרש אותו במדויק.
מקורות פסקי ההלכה האסלמית > "הקוראן המבורך" > העקרונות והייחודיות החשובות בספר הקוראן

הוא אמרת אללה המובהקת וברורה ואין לאף אחד מלאך או בן-אדם התערבות בו אלא הם מסרו אותו לבני-אנוש כדי שידעו את המהות האנושית את המסר האלוהי בצורה הכי ברורה שיש בדרך האנשים והמלאכים הנאמנים, לכן אללה המתואר העושה הצדק המוחלט שלח את הקוראן שבו ההגינות המוחלטת והחדשות העבר הצודקות והמוסר הבורר והציווי וההנחיות שעוזרות לאנשים ללכת בצורה הנכונה ביותר ושולח הטוב והרחמנות שתכיל את כולם מתוך חוכמה וסדר אלוהי ברור וכולם יוצאים מרווחים מזה
הפשטות וההקלה: אכן אללה הקל על האנשים קריאת הקוראן והבנתו והצורך לעשות בו
הנס הקוראני: הוא האתגר אשר אתגר בו אללה המשתפים והלא מאמינים שיעשו כמותו, ואז הפסידו ולא עשו אפילו סורה אחת ולכן צדקתו של הנביא הייתה ברורה ולא עלה בידם של הערבים אז להיאבק נגד האתגר הזה וככה המתנגדים אחר כך נהיו למאמנים טובים
הנצחיות: זה אינו ספר של דור אחד אלא ספר נצחי והוא הספר אשר חותם השליחויות כולם וספר האלוהי האחרון עד יום הדין לכן אללה הבטיח את שמירתו מכל ערבוב של בני-האדם
ההכללה: הוא הספר של הזמנים כולם והוא הספר שהכיל ספרי הקודש הקודים כולן, והוא הספר אשר הכיל מקורות ההדרכה האלוהיות באמונה ובמוסר והציווי האלוהי ודרכי הפולחן וזה הספר אשר הכיל בסיס ההלכה האלוהית ביחסים בין האנוש ובין בני-האדם ואלוהיו והיחסים של האדם עם משפחתו והאדם עם הסביבה שלו ללא הבדלי גזע צבע ולאום אלא הכיל את כולם ודאג לכולם ופירט את הדאגה לכולם.
מקורות פסקי ההלכה האסלמית > הסונה הנבואית - המסורת של הנביא

הגדרה: כל אשר הועבר מהנביא מאמירה או מעשה או אישור (למצב מסוים)
ונקרא מנגד זה מונח בשם "בידעה" וזה הפוך ממה שעשה אותו הנביא או אמר או אישר אותו הנביא, ובחדית' אמר הנביא עליכם להצמיד בסונה שלי ובמוסרת המודרכים והמחליפים אותי
לכן מעשה החברים של הנביא הצחאבה נקרא סונה גם כן
הוכחות הסונה: הסכימו חכמי הדת המוסלמית לאורך כל הדורות כי ככל מקור מהנביא מוחמד והסונה שלו שהועבר אלינו ונמסר מדרך מאומתת עם שרשרת הנאמנים והתאביעין, זה נהיה זה יהיה חיוב על המוסלם לעשות אותו ודרך דרכי ההלכה שעל המאמינים להחזיק בהם ולציית להם והוכחות לזה
פסוקי הקוראן אללה אמר בקוראן "וצייתו אל אללה ולשליחו"
מה שאמר הנביא בחדית' המאומת "מי שציית לי אכן הוא ציית לאללה", ומי מסרב אמירותיי אז הוא מסרב לציות של אללה
הסכמת הצחאבה: כי הצחאבה היו אלה הכי מודרכים ומצייתים לדרכי אללה ולנביא מוחמד והם האנשים הכי היו נאמנים למקור לכל הציות האלוהי והם אמרו: עם לא אמצא בספר של אללה פסקה בנושא מסוים אז אני אשתמש בפסקה של המסורת של הנביא
מקורות פסקי ההלכה האסלמית > הסונה הנבואית - המסורת של הנביא > הקשר שלה עם הקוראן

הסונה נחשבת למקור השני אחרי הקוראן כי חכמי-הדת עליהם לחפש בקוראן קודם כל ועם לא מוציאים אז עוברים לחפש במסורת של הנביא.
הקוראן והסונה יש בהם שלושה יחסים לא יותר:
כי הסונה תהיה מאשרת ומאמתת פסקה שהגיעה בו הקוראן ואז לפסקה תהיה שתי ראיות ראייה מהקוראן וראייה והסונה והן הרוב בפסקות וזה דוגמה כמו לעשות את התפילה או לתת את הזכאת או כל מיני צווים או איסורים שונים בדת
כי הסונה תהיה מפרשת ומכלילה, מה שהגיע בו הקוראן הוא הגיע או כציווי מֻחְלָט או, בִּלְתִּי מֻגְבָּל או מוגדר ולא מפורט או מפורש או המוסבר ואז הסונה הגיעה לפרט אותו ולהסביר אותו בצורה המדויקת ביותר כמו בתפילה וטקסי החג' או כל הדומה לזה
או הסונה תהיה מוזכרת והקוראן לא יתייחס לנושא כמו האיסור ללבוש זהב לגבר או איסור לאישה להתחתן עם אותו גבר עם דודה שלה וכל מיני איסורים שלא יופיעו בקוראן ואכן הופיעו בסונה והם לא הרבה.
מקורות פסקי ההלכה האסלמית > ההסכמה הכללית (אל-איג'מאע)

לשונית : הסכמה גורפת של מספר אנשים על דבר מה.
מונחית: הסכמת פוסקי ההלכה והמלומדים והחכמים מהאומה המוסלמית, האומה של הנביא מוחמד, בזמן מהזמנים לאחר מותו של הנביא מוחמד, וההסכמה תהיה על הלכה שרעית.
מקורות פסקי ההלכה האסלמית > ההסכמה הכללית (אל-איג'מאע) > מקורות ההסכמה הכללית

הקוראן: שבו יש פסוק שאומר "כל מי שמקשה על השריעה לאחר שהובהרה לו דרך הישר, ויבחר בשביל שאינו של המאמינים, אותו נוביל בדרך שבחר לעצמו, וניצלה אותו באש הגיהנום, וסופו יהיה הגרוע ביותר".
הסונה: אמירתו של הנביא מוחמד "אומתי לא תסכים על תעייה".
השכל: זה מובן מאליו שכל החכמה, בכל זמן מהזמנים, מסכימים על הלכה מהלכות השריעה, ותהיה להם בכך אסמכתא מהקוראן ומהסונה, שעליה בנו את ההסכמה שלהם, ולא יכול להיות שהם טעו מדבר מהדברים האלה. מה שהם הסכימו עליו הוא נכון ונתמך בקוראן ובסונה, ויהיה מחייב לעשותו.
מקורות פסקי ההלכה האסלמית > ההסכמה הכללית (אל-איג'מאע) > סוגי ההסכמה הכללית (אל-אג'מאע)

ישנם שני סוגי הסכמה כללית:
ההסכמה המובהקת והגלויה: כאשר בה הסכמתו של כל אחד מהחכמים על פסיקת הלכה, שנאמרת על ידו או נשמעת ממנו, או שהוא מקיים אותה, בתנאי שהאמירה והעשייה יהיו בתקופה אחת. סוג זה של הסכמה הוא ראייה חד משמעית שיש לקיים את ההלכה וללכת לפיה.
ההסכמה בשתיקה: כאשר יוצאת אל הפועל אמירה או עשייה מסוימות מחלק מהחכמים או הפוסקים, והשאר יודעים זאת, וזה לא הוסתר מהם.
דעת הרוב מהחכמים והפוסקים הוא שזה לא מהווה ראייה.
האימאם אבו חניפה אמר שזאת תהיה ראייה, אם הוכח שהוצגו בפניו של החכם או פוסק ההלכה האירועים והדעות על כך, ועברה עליו תקופת זמן סבירה לשם חיפוש וגיבוש דעה. אם ישנה שתיקה ולא קיימות חשדות, והשתיקה לא נובעת מפחד או מזלזול או ממחלתו של הפוסק, כי שתיקו של הפוסק החכם היא בגדר פסק הלכה מחייב.
מקורות פסקי ההלכה האסלמית > ההסכמה הכללית (אל-איג'מאע) > דוגמאות להסכמה הכללית

מינויו של הסחאבי אבו בכר לתפקיד החליף הראשון, איסור שומן החזיר, הלוחמה באלה שעזבו את הדת, איסופו של הקוראן בספר אחד.
מקורות פסקי ההלכה האסלמית > היקש/ אנלוגיה (אל-קיאס)

לשונית: להשוות דבר אחד לדבר אחר שדומה לו. ההיקש הוא ההשוואה.
מונחית: במצבים שאין לנו פסיקת הלכה בדבר מסוים, אנחנו מחפשים פסק הלכה דומה לאותו נושא, ונותנים לו את אותו הדין לפי אותו פסק הלכה.
מקורות פסקי ההלכה האסלמית > היקש/ אנלוגיה (אל-קיאס) > הראיות לאנלוגיה

מהקוראן: אללה אמר "הוי אלה אשר האמינו! הישמעו לאללה והישמעו לשליח, ולאחראים מקרבכם. ואם תריבו ביניכם על דבר מה, שפטו אותו לפי (הקוראן, הספר של) אללה, ולפי (הסונה, המסורת של מוחמד) הנביא, אם (באמת) מאמינים אתם באללה וביום האחרון, זאת הדרך הטובה ביותר והמתאימה ביותר (לפירוש).
מהסונה: אישה באה לנביא מוחמד,, ואמרה "אמא שלי נשבעה שתעלה לרגל, והיא נפטרה לפני שעלתה לרגל, האם אני יכולה לעלות לרגל במקומה?". הנביא השיב "כן! תעלי לרגל במקומה!" והמשיך ואמר "תוארי לעצמך אם לאמא שלך היו חובות כספיים, האם היית משלמת את כל החובות שהיו לה?". היא אמר "כן, בוודאי!". הנביא אמר "תקיימו את חובות, כי אללה הוא זה שהכי שווה למלא את ההתחייבויות כלפיו".
מהצחאבה: הצחאבה השוו בין מינוי אבו בכר לח'ליף, לזה שהנביא מוחמד,, מינה אותו לאימאם התפילה לאחריו.
מהשכל: השימוש באנלוגיה בדברים החדישים והמתחדשים על הדברים שהיה בהם כבר פסק הלכה, במידה והם דומים.
מקורות פסקי ההלכה האסלמית > היקש/ אנלוגיה (אל-קיאס) > יסודות האנלוגיה האסלאמית

המקור: והוא פסק ההלכה הקיים עליו מבססים את ההשוואה.
הנגזרת: והוא הדבר שרוצים לדעת לגביו את פסיקתו והלכתו.
הלכת המקור: ההלכה אשר קיימת בפועל: חובה, או מומלץ, או מותר, או המגונה, או אסור.
המחנה המשותף ביניהם, זה שעל פיה נפסקת ההלכה: משמעות הדבר שפרי האנלוגיה היא להגיע לפסיקה על הנגזרת.
מקורות פסקי ההלכה האסלמית > היקש/ אנלוגיה (אל-קיאס) > מי כשיר לערוך אנלוגיה

מוסלמי בוגר ושפוי.
אנשי הצדק היראים וההוגנים.
בעל הידע בהלכות הקוראן.
בעל הידע בהלכות המסורת הנבואית.
בעל הידע באמירות החלוצים, והצחאבה, ההסכמות והמחלוקות ביניהם.
הידע בשפה הערבית.
מקורות פסקי ההלכה האסלמית > היקש/ אנלוגיה (אל-קיאס) > דוגמאות של אנלוגיה

ההשוואה בין טביעת אצבע לבין חתימת ידו של פלוני, מכוון ששניהם מצביעים על אותו אדם.
ההשוואה בין הדברים המערפלים את התודעה (כגון סמים) לבין שתיית אלכוהול, ששניהם מצביעות על חומרים המערפלים את התודעה.
מקורות פסקי ההלכה האסלמית > ההשתדלות (אל-אג'תיהאד) > הגדרת ההשתדלות

לשונית: להקדיש זמן על מנת להשיג מטרה מסוימת.
מונחית: השקעת מאמצים או להפקת הלכה שרעית ממה שאללה הגדיר כהוכחה.
מקורות פסקי ההלכה האסלמית > ההשתדלות (אל-אג'תיהאד) > היתכנותה

זה מוכח מהקוראן והסונה, והנביא והצחאבה יישמו את העיקרון הזה.
מהקוראן: "הורדנו לך (מוחמד) את הספר (הקוראן) עם הצדק, למען תשפוט בין בני אדם כפי שאללה הורדה לך, ואל תגן על הבוגדים" (הקוראן 4:105)
מהסונה: אמירתו של הנביא מוחמד, לסחאבי מועד' כאשר שלח אותו לתימן "איך תפסוק אם יבקשו ממך פסיקה?" השיב מועד' "אפסוק מהקוראן המבורך". הנביא שאל "ואם לא תמצא?", ענה מועד' "מהסונה!". שאל הנביא "ואם לא תמצא?", אמר "אם לא אמצא, אשתדל בדעה שלי ולא אחדל", אז הנביא מוחמד טפח על חזהו ואמר "השבח לאללה, אשר הדריך את שליחו של שליחו של אללה, למה שירצה את שליחו של אללה".
מקורות פסקי ההלכה האסלמית > ההשתדלות (אל-אג'תיהאד) > מעמד ההשתדלות

הלכתו של הנביא מוחמד נשארת עד שתקום השעה (יום הדין), ולכן מקורות ההלכות, כלומר הקוראן והסונה, יישארו לנצח. והנושאים האנושיים והסוגיות האנושיות הם רבים. לכן, לא מן הנמנע שחלק מהנושאים והסוגיות, לא כולם מוזכרים בפסקי ההלכה בקוראן והסונה.
הסיבה לזה שאין בקוראן והסונה את כל הסוגיות והנושאים היא, כי חלק מהדברים לא קרו בתקופת חייו של הנביא מוחמד. אלה דברים שקרו ויקרו מאותה תקופה של התרחבות והתפשטות האסלאם, עד עצם היום הזה, והיא נשארת עד עדי עד.
הסיבה השנייה היא אילו היה עניין בהכל כל הסוגיות והנושאים והזכרתם בקוראן ובסונה, זה היה בלתי אפשרי שהקוראן יכיל את כל הסוגיות הללו, וגם ספרי המסורת עם כל זה שהם רבים ורחבים.
מקורות פסקי ההלכה האסלמית > ההשתדלות (אל-אג'תיהאד) > מהות ההשתדלות

היא הפקת ההנחות השרעיות מהמקורות המפורטים, כלומר ממקורות השריעה: קוראן, סונה, אג'מאע, קיאס.
מקורות פסקי ההלכה האסלמית > ההשתדלות (אל-אג'תיהאד) > תנאי ההשתדלות

הם רבים, וחלק מוזכרים, כדוגמת:
הידע בשפה הערבית, והכרתה על בוריה, כדי שתהיה יכולת לדעת מה מבוקשו של אללה בהלכות.
הכרת פסוקי ההלכות.
הכרת מסורות ההלכות.
הכרת מדעי הקוראן, ומדעי החדית', הקשורים להשתדלות.
הכרת יסודות ההשתדלות, ועקרונותיה, ותרומתן וכוונותיהן של ההלכות השרעיות. וגם הכרת החברה שחי בה המשתדל להכרת אורח החיים על כל סוגיותיהן.
להיות בעל יכולת בהפקת הלכות והשגת משמעותה מהמקורות.
מקורות פסקי ההלכה האסלמית > ההשתדלות (אל-אג'תיהאד) > מקומות ההשתדלות

סוגיות ונושאים שאין להם זכר, לא בקוראן ולא בסונה.
אילו הסוגיות המוגדרות, אין השתדלות עליהן.
דוגמה להשתדלות:
בתקופתו של הח'ליף השני עומר אבן אלח'טאב, היה רעב כבד, ולכן הורה הח'ליף להשהות את כריתת היד של הגנב, כי הדברים הדחופים מתירים את הדברים האסורים.
מקורות פסקי ההלכה האסלמית > ההשתדלות (אל-אג'תיהאד) > הלכת ההשתדלות

חובה על כל מי שבעל היכולת להשתדלות, שישתדל לבדו.
זה חובה על פוסקי ההלכה הגדולים בזמן ובמקום אחד, אשר השתדלו בדברים חדשים, אשר זקוקים לפסק הלכה.
מומלץ שההשתדלות תהיה בסוגיות שייתכן ויהיו בעתיד.
ההשתדלות אסורה אם יש הוכחה מפורשת וברורה בנושא הנתון.
סוגי ההלכות

הלכות באמונה: והן קשורות במה חייב על המאמין להאמין באמת על האמונה במלאכים והשליחים והספרים והיום הדין והגורל לטוב ולרע
הלכות המוסר והן קשורות במה חייב המאמין לקשט את עצמו בהן מהמוסר ועשיית חסד להתרחק מהרוע והטומאה
הלכות מעשים והן קשורות במה שחייב על המאמין לעשות אותן ולהתנהג לפיהן וזה גם קשור גם להבנת הקוראן ובסיס פסיקת ההלכות בקוראן מתחלקים לשניים
א. הלכות יסודות האסלאם: היא תפילה, צום וצדקה ועלייה לרגל וכל הקשור האדם לריבונו וסידור ההלכות
ב. הלכות התייחסות והן הלכות היחסים וחוזים והתנהגויות ועונשים וכל מה שקשור לזה שהם יחסי בני אנוש זה וזה כדי לסדר את היחס בין האדם לאחר והסידור יעשה לפי הקו האלוהי שציווה עלינו
הערות שוליים

↑  Roy Mottahedeh, Lessons in Islamic Jurisprudence, Oneworld Publications, 2014-10-01. (באנגלית)
↑  Kamali, Mohammad Hashim., Principles of Islamic jurisprudence, Third revised and enlarged edition, Cambridge, United Kingdom: The Islamic Texts Society, 2013
↑  IAISMalaysia (2017-02-06), Principles of Islamic Jurisprudence Lecture 17, נבדק ב-2018-06-26
↑  Principles of Islamic Jurisprudence, www.hashimkamali.com (באנגלית)
↑  IAISMalaysia (2016-12-27), Principles of Islamic Jurisprudence Lecture 10, נבדק ב-2018-06-26
↑  IAISMalaysia (2017-01-26), Principles of Islamic Jurisprudence Lecture 16, נבדק ב-2018-06-26
↑  IAISMalaysia (2016-12-20), Principles of Islamic Jurisprudence Lecture 6, נבדק ב-2018-06-26
↑  Muhammad Baqir al-Sadir, Hamid Algar, Principles of Islamic Jurisprudence: According to Shi'i Law, North Haledon, N.J.: Islamic Publications International, 2005-09-15. (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007563051205171  TDVİA: usul-i-fikih
מפקד העם

כרזת גיוס של מרכז המפקד לשרות העם
מפקד העם היה מערכת לגיוס כללי ביישוב סמוך להקמת מדינת ישראל.
מפקד העם, ששמו הרשמי היה "המפקד לשרות העם", היה מערכת לגיוס כללי ביישוב בתקופה שבין כ"ט בנובמבר ועד להכרזת המדינה (נובמבר 1947 עד מאי 1948), שהוקמה על ידי הנהגת היישוב וארגון "ההגנה". המערכת כוננה שיטת גיוס שכללה פרסום צווי גיוס בעיתונים העבריים, הקמת לשכות גיוס, עריכת בדיקות כושר גופני והמגויסים נשלחו לבסיסי קלט במערכת היסעים של אוטובוסים. הגיוס הוכרז כחובה וההיענות אליו הייתה המונית. בראש המערכת עמד "המרכז למפקד העם", שהוקם ב-19 בנובמבר 1947 בראשותם של לוי אשכול (אז שקולניק) ובנימין אבניאל (לימים חבר הכנסת מטעם תנועת החרות).
נקראו לגיוס גברים ונשים בגילאים 17 עד 25. בצווי הגיוס שפורסמו בעיתונות, תחת הכותרת "כל בן 17–25 לשירות העם", נאמר בין היתר:
לעידוד הגיוס נערכו תהלוכות של בני נוער ותזמורות בערים הגדולות שבהם נישאו כרזות האומרות:
המרכז למפקד העם ערך גם מבצעי גיוס מיוחדים של סמלים וקצינים בצבא הבריטי ובצבאות אחרים וכן של רופאים ורופאות.
ב-12 בפברואר 1948 הועלה גיל הנקראים להתייצבות ל-35.
הגיוס, הביא להתגייסותם של עשרות אלפים, אשר בטרם כינון צה"ל כונו בשם "כוחות המגן". ההתנדבות ההמונית איפשרה להגנה לעמוד מוכנה עם 6 חטיבות חי"ר ביום פלישת צבאות ערב, 15 במאי 1948.
חשודים בהשתמטות מהגיוס או בסיוע להשתמטות מהגיוס הועמדו לדין בפני בית הדין העליון של מרכז המפקד לשרות העם, שהטיל עונשי מאסר וקנס על מי שנמצא אשם. במושב הראשון של בית הדין, שנערך בבית הקרן הקיימת בתל אביב ב-15 באפריל 1948, נפסק שעל המשתמט רפאל גורניצקי, שיצא לארצות הברית, לשוב תוך חודש לארץ, אחרת יישללו ממנו זכויותיו כאזרח במדינה היהודית שתוקם, ובנוסף נגזר עליו עונש של 14 ימי מאסר, שיופעל עם שובו. גם אביו, עורך הדין ישראל גורניצקי, הועמד לדין באשמת סיוע להשתמטות, אך יצא זכאי. ב-6 במאי 1948 הועמדו לדין שמחה וישראל מני, באשמת סיוע לשניים מבניהם לערוק מהארץ על מנת לא להיות מגויסים. הם הורשעו ונידונו לקנסות בסכום כולל של 750 לא"י. בית הדין פעל גם לאחר הקמת המדינה וצה"ל, עד 23 בספטמבר 1948.
כריכתה החיצונית של "תעודת המתיצב לשרות העם". התעודה חולקה למתייצבים למפקד העם
תעודת "המתיצב לשירות העם" של רפאל רושנסקי
כרזת גיוס של המפקד
ראו גם

משמר העם
גיוס חוץ לארץ
הערות שוליים

↑  דיוויד סלע, צעירים-הישארו, באתר ישראל היום, 23 בפברואר 2018
↑  צוו ההתייצבות, משמר, 5 בדצמבר 1947
↑  מושב ראשון לביה"ד העליון של מרכז המפקד, על המשמר, 18 באפריל 1948
↑  750 לירות קנס למשפחת ד"ר מני, דבר, 6 במאי 1948
↑  נשפטו שני משתמטים, קול העם, 1 באוגוסט 1948
בילוקציה

בילוקציה היא יכולת (מיתית או ניסית) של אדם או חפץ להופיע כביכול ביותר ממקום אחד באותו זמן. קיימות התייחסויות למונח במגוון מערכות אמונה, ובכללן פילוסופיה יוונית, שאמאניזם, פגניזם, פולקלור, תורת הנסתר וכישוף, העל טבעי, הינדואיזם (כיכולת של סידהא), בודהיזם, ספיריטואליזם ותיאוסופיה כמו גם ב מיסטיקה הנוצרית [דרוש מקור][דרושה הבהרה].
בנצרות יש למושג הבילוקציה חשיבות להסברת העובדה שישו היה נוכח פעמיים בסעודה האחרונה: פעם אחת כלחם הקודש שעבר טרנסובסטנציאציה ופעם אחת כאדם, ישו הנוצרי. ההכרה ביכולתו של ישו להופיע פעמיים חיונית לליטורגיה הקדושה.
קיימים מספר קדושים נוצרים אחרים, שההגיוגרפיה מתארת אירועים בהם היו בשני מקומות בו בזמן, ביניהם: אנטוניוס מפאדובה, יוסף מקופרטינו, פיו מפייטרלצ'ינה, מרטין דה פורס, מריה דה לאון ודרוגו הקדוש.
מחקר שנעשה באקול פוליטכניק פדרל בלוזאן העלה אפשרות שלפחות חלק מן המקרים המתוארים של תחושת "כפיל" נובעים משינויים בצומת הטמפרופריאטלית השמאלית במוח.
הערות שוליים

↑  Shahar Arzy1,3, Margitta Seeck2,3, Stephanie Ortigue3,4, Laurent Spinelli2  &  Olaf Blanke1,3, Induction of an illusory shadow person, Nature 443, 287 (21 September 2006)
↑  אפרים בן-אפרים, דאבל אימפקט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007530161805171  BNE: XX5240111  BnF: cb12178609r (data)  GND: 4145525-3  LCCN: sh92003868  SUDOC: 030353416
רבקה ווקר

| --- | --- |

רבקה ווקר, 2003
 לידה:  17 בנובמבר 1969 (בת 55) ג'קסון, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום מגורים:  קליפורניה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ייל, בית הספר האורבני של סן פרנסיסקו 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 פרסים והוקרה:  100 נשים (BBC) (2016) 
 www.rebeccawalker.com
 
רבקה ווקר (באנגלית: Rebecca Walker;‏ נולדה ב-17 בנובמבר 1969) היא סופרת אמריקאית, חוקרת פמיניסטית בנושאים תרבותיים וחברתיים ממוצא מעורב: ווקר מגדירה את עצמה כ"שחורה לבנה ויהודיה". היא אחת ממייסדות "הגל השלישי של הפמיניזם". בגיל 25 הכריז עליה המגזין טיים כאחת מ-50 מנהיגי העתיד של אמריקה.
תולדות חייה

ווקר נולדה ב-1969 כרבקה לוונטל בג'קסון, מיסיסיפי, בתם של אליס ווקר, הסופרת האפרו-אמריקנית הידועה ומל לוונטל, עורך דין אמריקאי יהודי. הוריה היו פעילים חברתיים בתנועה לזכויות האזרח של ארצות הברית והאמינו שבכוחם לפעול למען שינוי חברתי - צדק, שוויון וחופש חברתיים. אביה עבד בקרן ההגנה המשפטית של האגוד האמריקני לקידום אנשים צבעוניים (NAACP), בעוד אמה סופרת מפורסמת ("הצבע ארגמן"), כתבה על שחורים והחוויות שלהם.
עם עלייתו של "הכוח השחור" (Black Power) כוח מהפכני שדגל בפוליטיקה רדיקלית, "בני תערובת" נחשבו למוכתמים בדם המדכאים ולכן, אם "בן תערובת" רצה להשתייך למהפכה היה עליו להתאמץ ולהוכיח יותר מאשר אנשים שנולדו שחורים, עד כמה הוא שחור ונכון להיאבק. אמה הצטרפה לקבוצת סופרות פמיניסטיות שחורות "אחוות נשים" ואחרי כשנה (כאשר ווקר הייתה בת 8) הוריה התגרשו.
ווקר בילתה את ילדותה בין בית אביה לבית אמה לסירוגין כל שנתיים. היא עברה ביניהם ממיסיסיפי, לברוקלין, לסן פרנסיסקו, לרובע הברונקס, לפרברי ניו יורק ולוושינגטון. היא עברה בין בתי ספר שונים וחברות שונות, ולכל מקום חדש נלווה הצורך לייצר זהות חדשה וניסיונות נואשים להשתלב: כלבנה או שחורה, כפורטוריקנית או יהודייה. אביה נישא שנית והיא התחבטה ברגשות אשמה על חיבתה לאם החורגת שתמכה בה.
בגיל 14 היא עברה הפלה. בגיל 15 היא נסעה לטיולים בארצות מחוץ לארצות הברית, חיה כלסבית, ובגיל 18 היא כתבה את מאמריה החברתיים הראשונים על צדק ושוויון חברתי. אז גם החליטה לשנות את שם משפחתה מלוונטל לווקר, שם המשפחה של אמה. ווקר סיימה תואר ראשון בהצטיינות באוניברסיטת ייל בשנת 1992.
בשנות ה-20 לחייה ניהלה ווקר מערכת יחסים עם המוזיקאית השחורה נדהגאוסלו מאשאל (Ndegeocello Meshell) והיא עזרה בגידול בנה. נכון לשנת 2014 היא מתגוררת עם בן זוגה רנגדרול צ'ויין (Rangdrol Choyin), מורה בודהיסטי אפריקני - אמריקאי שאותו היא מכנה גלן, ובדצמבר 2004 ילדה את בנם, טנזין.
התפתחות מקצועית

ווקר ייסדה ב-1997 את קרן "הגל השלישי" ארגון חברתי ללא כוונת רווח, במטרה לעודד נשים צעירות להיות מעורבות ופעילות בחברה גם בתפקידי ניהול והנהגה. בסוף השנה הראשונה לפעילות הארגון היו רשומים כ-20,000 פעילים. הקרן מעניקה מלגות ליחידים ולפרויקטים התומכים בנשים צעירות.
התפתחות מקצועית > עיתונאות ותקשורת

ווקר שימשה גם כעוזרת בעריכת מגזין מיס (.Ms) במשך שנים רבות. מאמריה פורסמו במגזינים רבים כדוגמת: גליימור (Glamour), הרפרס בזאר, ציילד (Child), וייב (Vibe), אינטרוויו (Interview), אסנס (Essence), ומדמואזל (Mademoiselle). היא התראיינה בסי אן אן וב-אם-טי-וי, והתפרסמה גם ב-הניו יורק טיימס, אסקווייר, שיקגו סאן טיימס, שמבהלה סאן (Shambala Sun) ובעיתונים נוספים בניו יורק. ווקר גם התפרסמה בגיליון של הירחון פורטי אנדר 40 ("Forty Under 40") יוני/יולי 2009 כאחת מהאנשים המשפיעים גם מחוץ למדיה התקשורתית.
ווקר מרצה רבות על זהותה הרב תרבותית, על גבריות נאורה ובין דורית, על הגל השלישי של הפמיניזם, באוניברסיטאות ובכנסים ברחבי העולם. היא גם מלמדת ומעבירה סדנאות כתיבה, ומייעצת בכתיבת פרוזה.
ווקר גם הופיעה בסרט צבעי השלטון (Primary Colors) בשנת 1998.
התפתחות מקצועית > פרסים

ווקר זכתה בפרסים רבים על פעילותה: פרס הצטיינות מהאגודה Women of Distinction ,פרס מהאגודה American Association of University Women ,פרס פמיניסטית השנה של Fund for the Feminist Majority וכן פרסים נוספים, ביניהם: Intrepid Award - National Organization for Women, Pazy Justicial - Vanguard Public Foundation, Champion of Choice - California Aborton Rights Action League, ו-Women Who Coud Be President Award - League of Women Voters.
ספריה

רבקה ווקר כתבה 7 ספרים, רק אחד מהם (שחורה לבנה ויהודיה) תורגם לעברית.
(1996) To Be Real: הספר עוסק ב: 'לאמר את האמת ובכך לשנות את פני הפמיניזם'
(2000) Black White and Jewish: אוטוביוגרפיה
(2004) What Makes A Man: עשרים ושניים סופרים מדמיינים את העתיד
(2007) Baby Love: בחירה באימהות אחרי חיים של אמביוולנטיות
(2009) One Big Happy Familly: שמונה עשרה סופרים מדברים על סוגים שונים של אהבה מודרנית
(2011) Black Cool: One Thousand Streams of Blackness: הספר עוסק בזרמים השונים הקיימים בין האנשים "השחורים"
(2013) Ad'e: נובלה העוסקת בכוחה של האהבה ומגבלות הלב האנושי
שחורה לבנה ויהודיה

ספרה האוטוביוגרפי "שחורה לבנה ויהודיה" תורגם לעברית. בספר ווקר מתארת בכנות רבה את מאבקה להבין ולמצוא את מקומה בעולם. היא נעה בין הוריה, בין תרבויות וסביבות מחיה שונות, בין הגזע השחור ללבן. היא מוצאת את עצמה שחורה מדי עבור חבריה בסביבת אביה ולבנה מידי עבור דודיה מצד אמה. היא גם עוברת מחיים כנערה יהודייה בוושינגטון לחיים כנערה שחורה בסן פרנסיסקו. רבקה מרגישה לבד, מוזרה, זרה ואחרת.
כל חייה מלווה אותה התחושה: "ההורים שלי גידלו אותי להאמין שאני זכאית לכל מה שאפשר לקבל, בניגוד לרעיון שבשל היות אדם שחור, או אשה, או יהודי זה אומר שהוא צריך להסתפק בפחות במקום מה שהוא רוצה. אבל הזיכרון לא נעלם, אני לובשת מסכה של שייכות, אבל מאחורי המסכה מסתתרת אמת מעוותת הרבה יותר: אני לא מתאימה, משהו לא בסדר איתי, אני לא נכונה"ובהמשך היא טוענת: "קשה מדי להיות המתווכת, זו שבאמצע, זאת שמשמשת כגשר בין שני עולמות".
בגיל 17 ווקר מתארת עצמה כאישה צעירה, מנוסה ואהובה, תלמידה מצטיינת, נשיאת בית הספר וכותבת מאמרים המתפרסמים בעיתון בית הספר, בשיא הבשלות, מתעניינת בפוליטיקה ונחושה להיות בצד הנכון של הסובלים מאי צדק חברתי. היא מזיזה את שם משפחתה היהודי והלבן "לוונטל" לאמצע השם, ומוסיפה את שם משפחתה "ווקר" בסוף. משהו שיקשור אותה באופן מוחשי ולנצח ליחסי אם ובת, ולשחורות. היא מרגישה זהות עם האשה שבה ועם השחורות ואי הצדק הנעשה להן.
ווקר בהיותה נערה בת 17 נעה גם בין הדעות הפוליטיות השונות של הוריה. אמה דוברת עבור הפלסטינים ואביה דובר בזכות ישראל. ווקר גם נעה בין זכרונות המשפחות השונות. לאחר סיום לימודיה היא בוחרת להיות "ילדת תנועה" ונלחמת למען זכויות נשים.