stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פורום הגז של מזרח אגן הים התיכון
מדינות חברות > במעמד לא ברור

איחוד האמירויות הערביות איחוד האמירויות הערביות – על פי דיווחים מסוימים הרשות הפלסטינית הטילה וטו על קיום משקיפה במרץ 2021 זאת אף על פי שלאור דיווחים קודמים נטען כי היא כבר הפכה למשקיפה בדצמבר 2020.
הערות שוליים

1 2 3  "East Mediterranean Gas Forum's statute comes into effect as ministers meet in Cairo". Ahram Online. 9 במרץ 2021. נבדק ב-11 במרץ 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  "East Mediterranean states formally establish Egypt-based gas forum". Reuters. 22 בספטמבר 2020. נבדק ב-11 במרץ 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Charter of E. Mediterranean Gas Forum enters into force". XinhuaNet. 10 במרץ 2021. נבדק ב-11 במרץ 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Anselmo, Fabrizio (27 בינואר 2020). "Verso un'OPEC del gas mediterraneo?" (באיטלקית). Istituto per gli Studi di Politica Internazionale. נבדק ב-2 בנובמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Congress Quietly Adopts Exxon Mobil-Backed Law Promoting New Gas Pipeline, Arms to Cyprus". The Intercept. נבדק ב-20 בפברואר 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "EastMed gas: Paving the way for a new geopolitical era?". Deutsche Welle. נבדק ב-2 ביולי 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "France asks to join Eastern Mediterranean Gas Forum". Reuters. 16 בינואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "UAE joins East Mediterranean Gas Forum | Kathimerini". www.ekathimerini.com (באנגלית). נבדק ב-2020-12-17.
↑  "France becomes member of the East Med Gas Forum (Original: Η Γαλλία νέο μέλος του East Med Gas Forum)" (ביוונית). Capital.gr. 9 במרץ 2021. נבדק ב-10 במרץ 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Palestine vetoes UAE membership in EastMed Gas Forum". anews. נבדק ב-2021-03-10.
↑  כך נקמו הפלסטינים באמירויות על הסכם הנורמליזציה עם ישראל, באתר בחדרי חרדים, 10 במרץ 2021
↑  "Palestinian Authority vetoes UAE bid to join Eastern Mediterranean Gas Forum: reports". The New Arab. 10 במרץ 2021. נבדק ב-11 במרץ 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Egypt says UAE joins East Mediterranean gas forum as an observer". Reuters. 16 בדצמבר 2020. נבדק ב-11 במרץ 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
פרשת הטיית המשחקים בסרייה א' 2006

פרשת הטיית המשחקים בסרייה א', אשר כונתה באיטלקית "Calciopoli" ("הקאלצ'ופולי"), הייתה פרשה בכדורגל האיטלקי שחשפה מעורבות של קבוצות משתי הליגות הבכירות, סרייה א' וסרייה ב', בשיבוצי שופטים למשחקיהן. הפרשה נחשפה במאי 2006 על ידי משטרות איטליה. בין הקבוצות שהיו מעורבות נמצאו מילאן, פיורנטינה, יובנטוס, לאציו ורג'ינה. באותה עונה זכתה יובנטוס באליפות שנייה ברציפות, אך אלו נשללו ממנה והיא אף הוענשה בהורדת ליגה בשעה שכל שאר הקבוצות נשארו בליגה הראשונה בשל המעורבות הבולטת שלה ושל המנכ"ל שלה לוצ'יאנו מוג'י.
מיובנטוס ומשאר הקבוצות הופחתו נקודות בעונת הכדורגל בשנה לאחר מכן. בנוסף להפחתת נקודות, קנסות רבים הוטלו על הקבוצות ומארגני השוחד הגדול, וכתוצאה מכך שחקנים רבים עזבו לטובת ליגות אחרות באירופה, בעיקר לליגה הספרדית ולפרמייר ליג באנגליה. שחקנים מעורבים אחרים הוחרמו והוטל עליהם עונש איסור לשחק כדורגל מקצועי לזמן מסוים. הפרשה נחשבת לאחת החמורות בתולדות הכדורגל.
בעונת 2005/2006 האליפות הוענקה לאינטר שסיימה במקום השלישי בליגה באותה העונה ועלתה למקום הראשון עקב שלילת כל הנקודות של יובנטוס והפחתת נקודות למילאן, ועל העונה שלפניה (2004/2005) נקבע כי לא תהיה אלופה מוכרזת (יובנטוס סיימה במקום הראשון וממנה נשלל התואר, ומילאן במקום השני - שתיהן היו מעורבות בפרשה).
האירועים תוארו בסדרת הטלוויזיה "לא ספורטיבי" שהוקרנה בשנת 2021.
פירוט העונשים

העונשים לאחר ערעורים הן כדלהלן:
פירוט העונשים > קבוצות

מילאן:
הופחתו 30 נקודות בעונת 2005/2006. משחק אחד ללא קהל.
פתיחת עונת 2006/2007 במינוס 15 נקודות. (8 אחרי ערעור).
פיורנטינה:
פתיחת עונת 2006/2007 במינוס 19 נקודות (15 אחרי ערעור). הרחקה מליגת האלופות למשך עונה אחת, ו-2 משחקים ללא קהל.
יובנטוס:
שלילת אליפות בעונת 2004/2005 (עונה ללא אלופה).
שלילת כל הנקודות שנצברו בעונת 2005/2006 והורדה למקום האחרון בליגה (האליפות ניתנה לאינטר שסיימה במקום השני).
הורדה לליגה השנייה (הסרייה ב'), פתיחת עונת 2006/2007 בסרייה ב' עם מינוס 9 נקודות (העונש המקורי עמד על 30 נקודות והופחת אחרי ערעור).
לאציו:
פתיחת עונת 2006/2007 במינוס 11 נקודות (3 אחרי ערעור). הרחקה מגביע אופ"א למשך עונה אחת, ו-2 משחקים ללא קהל.
רג'ינה:
פתיחת עונת 2006/2007 במינוס 15 נקודות (11 אחרי ערעור). 100 אלף יורו קנס. נשיא המועדון פסקואלה פוטי נקנס ב-30 אלף יורו והורחק מהתעסקות בכדורגל למשך שנתיים וחצי.
פירוט העונשים > אינדיבידואלים

למעורבים האינבידואלים בהתאחדות, באיגוד השופטים האיטלקי ונציגי הקבוצות ניתנו עונשי מאסר שנע בין מספר חודשי מאסר לשנה וארבעה חודשי מאסר, ובנוסף הרחקות משנה עד 5 שנים מהתעסקות בכדורגל.
הערות שוליים

↑  סוכנויות הידיעות, מנכ"ל יובנטוס לשעבר נמצא אשם בסחיטה, איומים ומכירת משחקים, באתר כלכליסט, 11 בינואר 2009
↑  ביהמ"ש החליט: אליפות 2006 תישאר של אינטר, באתר One, ‏13/12/06
↑  איטליה: הופחת עונש הנק' של יובנטוס, באתר ONE‏, 25 ביולי 2006
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורגל איטלקי. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פינקניוז

| --- | --- |

 תאריכי הופעה:  2005–הווה (כ־19 שנים) 
 שפה:  אנגלית 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 www.thepinknews.com
 
פינקניוז (באנגלית: PinkNews) הוא עיתון מקוון בריטי להט"בי שהוקם על ידי בנג'מין כהן ב-2005.
העיתון מפרסם חדשות אקטואליה, בעיקר בתחום הזכויות להט"ב ברחבי העולם, וכן מציג ראיונות עיתונאיים עם אנשי תרבות ופוליטיקאים.
גרסה מודפסת של העיתון, The PinkNews, הושקה באופן רשמי ב-2006, אך בוטלה שנה לאחר מכן.
מאז 2013, העיתון מפעיל מדי שנה את פרסי PinkNews. הפרסים, עליהם מצביע הציבור לצד חבר שופטים, מכבדים את פועלם של פעילי להט"ב בתחום וכן דוברים פוליטיים ועסקים. בין הזוכים נמנים ג'ון ברקו, ניק קלג, ריצ'רד ברנסון, אד מיליבנד, אלכס סלמונד ודייוויד קמרון.
הערות שוליים

↑  Luft, Oliver (28 ביולי 2010). "Pink News five years on: 'revenue could rise ten-fold'". Press Gazette. אורכב מ-המקור ב-10 בספטמבר 2012. נבדק ב-21 בדצמבר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "PinkNews". ארכיון מ-2022-03-12. נבדק ב-28 באפריל 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Cohen, Benjamin (13 במאי 2014). "Archbishop of Canterbury: It's 'great' that equal marriage is the law of the land". PinkNews. ארכיון מ-2018-08-26. נבדק ב-28 באפריל 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Shoffman, Marc (29 ביוני 2006). "The Pink News launches new gay era". Pink News. ארכיון מ-2022-06-19. נבדק ב-2022-07-31. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "The nominees for the fifth annual PinkNews Awards". PinkNews (באנגלית). ארכיון מ-2022-07-31. נבדק ב-12 באוקטובר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Kentish, Benjamin (16 באוקטובר 2019). "Nancy Pelosi presents John Bercow with LGBT rights award". The Independent. ארכיון מ-2022-07-31. נבדק ב-17 באוקטובר 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Nick Clegg receives a Pink News award for equal marriage - GOV.UK". www.gov.uk (באנגלית). ארכיון מ-2022-07-31. נבדק ב-12 באוקטובר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3  "The PinkNews Awards Winners and Nominees in full". PinkNews (באנגלית). ארכיון מ-2022-07-31. נבדק ב-12 באוקטובר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Davies, Caroline (26 באוקטובר 2016). "David Cameron gets award for introducing same-sex marriage". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. ארכיון מ-2022-07-31. נבדק ב-12 באוקטובר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
פייר קופמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  21 באוגוסט 1948 (בן 76) טארב, צרפת 
 פרסים והוקרה:  אביר במסדר ההצטיינות הלאומי (10 בנובמבר 1997) 
 
פייר קופמן (בצרפתית: Pierre Koffmann; נולד ב-21 באוגוסט 1948) הוא שף יליד צרפת שעובד בעיקר בבריטניה. הוא אחד מקומץ השפים בבריטניה שזכו בניקוד המקסימלי של שלושה כוכבים במדריך מישלן האדום עבור מסעדתו La Tante Claire (טאנט קלר) בלונדון. כעת הוא השף הראשי של Koffmann's (קופמנס) במלון ברקלי בנייטסברידג', לונדון.
שנותיו הראשונות

פייר קופמן נולד בטארב, צרפת. אביו עבד כמכונאי בסיטרואן. הוא למד לבשל מסבו וסבתו מצד אמו כשביקר אותם בחופשות מבית הספר בסן-פואי. קופמן מספר על תקופה זו בספר זכרונותיו Memories of Gascony (זכרונות מגסקוניה) משנת 1990 ובריאיון לאובזרבר ב-2010 סיפר: "המוצרים אותם אכלנו הגיעו בדרך-כלל מהחווה. סטייק היה נדיר; אכלנו בדרך-כלל עוף. לסבתי היה תנור, אבל היא עבדה בעיקר מעל אש גלויה." ב-1963 הוא עזב את בית הספר ועבד בעבודות שונות, אולם בסופו של דבר החליט ללמוד בבית ספר לבישול בשלוש השנים הבאות. בתום לימודיו, היה כתוב בכרטיס התלמיד שלו: "פייר לעולם לא יעשה שום דבר במסעדנות."
הקריירה

קופמן החל לעבוד כשף בשטרסבורג וטולון, לפני שעזב ב-1970 לבריטניה על-מנת לעבוד עם מישל ואלברט רו ב"לה גאברוש". בתחילה הוא רצה לטוס לאנגליה רק כדי שיוכל לצפות במשחק רוגבי של אנגליה נגד צרפת באצטדיון טוויקנהאם (Twickenham). הוא עבר עם האחים רו ל"ווטרסייד אין" בבריי, ברקשייר ב-1972, ונעשה השף הראשי הראשון של המסעדה החדשה, שם פגש את אנני, אשתו לעתיד, שהייתה מנהלת המסעדה.
הוא פתח את מסעדתו הראשונה, "טאנט קלר" ברויאל הוספיטל רוד, צ'לסי. כעבור שש שנים מפתיחתה זכתה בשלושה כוכבים במדריך מישלן האדום. "טאנט קלר" עברה למלון ברקלי בנייטסברידג', לונדון ב-1998, והאתר הקודם בו שכנה נמכר ונהפך למסעדת הדגל של גורדון רמזי. בזמן עבודתו ב"טאנט קלר", עבדו עם קופמן שפים שיתבלטו בעתיד, בכללם רמזי, מרקו פייר וייט, מרקוס וורינג ותום קיצ'ין. מנות הדגל של המסעדה היו רגלי חזיר, רוטב מוסלין תרנגול, שקדי עגל, ופטריות גמצוץ.
בעקבות מות אשתו אנני הוא סגר את "טאנט קלר" ב-2003 והמבנה בו נמצאה המסעדה הפך למסעדת הדגל של מרקוס וורינג. אחרי שלקח חופשה ממסעדנות, שימש קופמן תקופה קצרה כשף הראשי בפאב "בלידינג הארט" בקלרקנוול. ב-2009 פתח למשך חודשיים מסעדה ארעית בסלפרידג', לונדון, כחלק מפסטיבל האוכל של לונדון והוא הגיש בה את מנות הדגל של "טאנט קלר".
מסעדת קופמנס' במלון ברקלי נפתחה ב-30 ביוני 2010, במה ששימש קודם לכן כ"קפה בוקסווד" של גורדון רמזי; זוהי המסעדה הראשונה של קופמן מאז סגירתה של "טאנט קלר", ששכנה באותו מלון, ב-2003. הוא מודה כי הוא אינו רודף עוד אחרי כוכבי מישלן ושבמקום זאת יבשל מטבח גסקוני אותו הוא זוכר מימי ילדותו.
הערות שוליים

↑  רייצ'ל קוק, "פייר קופמן: 'מעט מדי שפים בריטים מבשלים מהלב'", האובזרבר, 20 ביוני 2010
פייר קלולו

פייר קלולו  (בצרפתית: Pierre Kalulu; נולד ב-5 ביוני 2000 בליון שבצרפת) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת המגן בקבוצת יובנטוס בהשאלה ממילאן.
קריירת מועדונים

בשנת 2010 קלולו הגיע לאקדמיה לנוער של ליון. באקדמיה התאמנו גם אחיו, אלדו וגדעון. הוא עבר מספר מחלקות נוער עד שבשנת 2018 הגיע לליון-II.
בקיץ 2020 הוא חתם חוזה ל-5 שנים עם מילאן. ב-10 בדצמבר 2020 הוא עלה על המגרש נגד ספרטה פראג.ב-13 בדצמבר הוא שיחק לראשונה בסרייה א'. בהדרגה הוא זכה למקום בהרכב הראשון של המועדון. הוא משחק במרכז ההגנה לצד פיקאיו טומורי.
בסיום עונת 2021/22 הוא זכה עם הקבוצה באליפות הליגה.
ב-21 באוגוסט 2024 עבר אל יובנטוס בהשאלה לשנה תמורת 3.3 מיליון יורו ואופציית רכישה תמורת 14 מיליון יורו.
קריירה נבחרת

בנוסף לאזרחות צרפתית לקלולו אזרחות של הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו. בנוסף לכך יש לו שורשים מרואנדה. החל משנת 2018 הוא שיחק בנבחרות נוער שונות של צרפת. בשנת 2019 הוא השתתף באליפות אירופה לבני גילו והגיע לחצי הגמר. בשנת 2021 הוא היה חבר סגל הנבחרת במשחקי אולימפיאדת טוקיו.
הערות שוליים

↑  "Pierre Kalulu joins Juventus on loan". 21 באוגוסט 2024. נבדק ב-21 באוגוסט 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Aldo Kalulu: Rwanda's first football superstar?, ESPN.com, ‏2016-09-10 (באנגלית)
פייר רוד

| --- | --- |

 לידה:  16 בפברואר 1774 בורדו, צרפת 
 פטירה:  25 בנובמבר 1830 (בגיל 56) Damazan, צרפת 
 מוקד פעילות:  צרפת 
 זרם:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 כלי נגינה:  כינור 
 
פייר רוד (בצרפתית: Jacques Pierre Joseph Rode; ‏16 בפברואר 1774 – 25 בנובמבר 1830) היה כנר, מלחין ופדגוג צרפתי.
ביוגרפיה

רוד נולד בבורדו, אקיטן. בגיל 13 יצא לפריז והיה לתלמידו של ג'ובאני בטיסטה ויוטי. ויוטי ראה בו כישרון רב, ולא גבה ממנו תשלום על לימודיו אצלו. רוד המשיך את המסורת של מורו, שהצטיינה בצליל מעודן, כיאה לסגנון האיטלקי. (לדוגמה: שימוש בטכניקת פורטמנטו, סוג של גליסנדו). בשנת 1802 הוציא רוד, יחד עם רודולף קרויצר ופייר באיו, את המתודה הרשמית של הקונסרבטואר של פריז לנגינה בכינור. במהלך תקופת המלחמות הנפוליאוניות יצא רוד לסיורים ברחבי מערב אירופה, ואף חי מספר שנים (1804 – 1809) ברוסיה, בסנט פטרבורג ובמוסקבה. בעת שהותו שם התאכסן אצל המלחין פרנסואה-אדריאן בואלדייה.
כשחזר לפריז מצא שדעת הקהל השתנתה כלפי המוזיקה שלו. לואי שפור כתב שרמת הנגינה של רוד ירדה באופן משמעותי. לפי עדויות היסטוריות אחרות נבע הדבר ככל הנראה כתוצאה מדלקת שגרמה לכשל במערכת הלימפה, ומנעה ממנו להפיק תנועות עדינות די הצורך. בטהובן הקדיש לרוד ולרודולף, ארכידוכס אוסטריה את הסונטה האחרונה שלו לכינור ופסנתר בסול מז'ור op.96. רוד והארכידוכס ביצעו את היצירה בבכורתה בשנת 1812. רוד היה ידוע בביצועיו של הקונצ'רטי של ויוטי והקונצ'רטי פרי עטו. בתקופת שהותו בברלין (1814 – 1819) כתב רוד 24 קפריצ'י לכינור סולו, ככל הנראה בהשפעת 24 קפריצ'י לכינור מאת פגניני. ב-1828 ביצע רוד את ניסיונו האחרון בהופעה בקונצרט פומבי, אשר הסתיים בפיאסקו, וייתכן שגרם להקדמת מותו. הוא נפטר ב-25 בנובמבר 1830 בשאטו דה בורבון, על יד העיירה דמאזאן, לוט וגארון אקיטן.
יצירותיו

רוד בעיקר כתב מוזיקה רומנטית וירטואוזית לכינור: 13 הקונצ'רטי, ה-Quatuors brillants (אוסף של רביעיות מיתרים), 24 הקפריצ'יו לכינור סולו ועוד. כיום המוזיקה שלו כמעט ולא מבוצעת, אך ניכרת בה השפעתו על תלמידו לואי שפור.
ראו גם

ג'ובאני בטיסטה ויוטי
לואי שפור
פרויקט ריזה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מיזם, בונקר 
 מדינה:  פולין 
 קואורדינטות:  50°42′N 16°27′E﻿ / ﻿50.7°N 16.45°E﻿ / 50.7; 16.45
  (למפת פולין מוגדלת) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיפרויקט ריזה(למפת פולין רגילה) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיפרויקט ריזה(למפת שלזיה תחתית רגילה) ורוצלב ולבז'יך לגניצה ילניה גורה לובוש פולין גדול אופולה צ'כיה ג ר מ נ י ה פרויקט ריזה(למפת שלזיה תחתית מוגדלת) ורוצלב ולבז'יך לגניצה ילניה גורה לובוש פולין גדול אופולה צ'כיה ג ר מ נ י ה פרויקט ריזה
 
מפת הפרויקט עם ציון המרחק במטרים בין אתרים שונים שלו
פרויקט ריזֶה (בגרמנית: Projekt Riese, מילולית: פרויקט "ענק") הוא כינויה של מערכת מנהרות ואולמות גדולה ומסועפת, בשבעה אתרים שנחצבו בתקופת מלחמת העולם השנייה באזור הרי הינשוף הממוקמים בחבל שלזיה תחתית, דרום-מערב פולין, שהיה נתון באותה תקופה תחת שלטון גרמניה הנאצית. הפרויקט מעולם לא הושלם, מתחמים שונים שלו אינם מקושרים ביניהם, ולא קיימת כל עדות מוסמכת בכתב לגבי מטרתו, ומבנהו הסופי.
היסטוריה

עם תחילת מלחמת העולם השנייה וכיבוש אזור שלזיה והרי הינשוף על ידי הכוחות הגרמניים, התברר כי לא קיימים באזור מתקנים היכולים לשמש כמחסה והגנה לפיקוד הצבאי והאזרחי של כוחות הכיבוש.
עם התקדמות המלחמה, ובהשפעת תקיפות האוויר המתגברות של בעלות הברית, העבירה גרמניה הנאצית חלק גדול מייצור החימוש האסטרטגי שלה לאזורים בטוחים יותר ובין היתר למחוז שלזיה תחתית. התוכניות להגנה על התשתיות הקריטיות כללו העברה של מפעלי הנשק לבונקרים תת-קרקעיים ובחלק מהם גם בניית מקלטים עבור ראשי המשטר והמנגנונים השונים שלו. בספטמבר 1943 הוחל בבניית מתחם ההגנה בהרי הינשוף שנוהל על ידי שר החימוש אלברט שפר, בתחילה באמצעות מנהל התעשייה של שלזיה, ומאפריל 1944 באמצעות ארגון טודט. לצורך הבניה הוקמו מחנות עבודה עבור כ-20,000 אסירים שהועברו ממחנה הריכוז גרוס רוזן הסמוך. בניית הפרויקט, שבוצעה בסודיות רבה, השפיעה גם על תנאי חייה של האוכלוסייה האזרחית המקומית, שהורשתה לנוע באזורים מוגבלים בלבד. בסוף שנת 1944 התקרב קו החזית של המלחמה ופינוי המחנות והאתר החל בפברואר 1945, אם כי במספר מקומות התנהלה העבודה אפילו בסוף אפריל. הצבא האדום כבש את האזור במאי 1945.
בקרב חוקרים קיימות שתי גרסאות באשר למטרתו האמיתית של הפרויקט, אך הן אינן מאומתות ואינן נתמכות במסמכים או תוכניות כתובות כלשהן. על פי האחת, המדובר בבנייה של מפקדה נוספת עבור היטלר, בדומה למתחמים דומים שנבנו עבורו באירופה, ועל פי השנייה, המדובר במתחמי בנייה עבור מפעלים להרכבה וייצור של כלי נשק. ההערכה היא כי בניית המתקן במעמקי ההרים, החסין להפצצות מן האוויר, הייתה צפויה להיות מושלמת באוגוסט 1945 בעלות כוללת של 130 מיליון רייכסמארק.
בשנת 2011 פורסם כי אותרו מספר מסמכים הנוגעים לתוכניות הפרויקט, אך הם עדיין נחקרים וטרם פורסם תוכנם. בשנת 2015 פורסם כי אותרו סימנים הקשורים לרכבת הזהב הנאצית במעמקי אחת המנהרות, אך גם לכך לא הוצגו הוכחות באופן פומבי.
קטעים מסוימים של הפרויקט פתוחים לציבור וניתן לסייר בהם במסגרת תיור מודרך.
מבנה

הקומפלקס כולל מספר מערכות נפרדות של מנהרות ואולמות שנחצבו במעמקי ההרים, וחלקן מאפשרות בתוכן תנועה של כלי רכב. חלק מן האולמות המקושרים למנהרות נמצאות בשלבי בנייה מתקדמים וכוללים גימור פנימי של ציפוי בלוחות בטון.
כחלק מפרויקט הבנייה נסללה רשת דרכים, גשרים ומסילות רכבת אשר קישרו את אתרי החפירות עם תחנות הרכבת הסמוכות. במסגרת הפרויקט נכרתו עצים, נחפרו מאגרי מים ותעלות ניקוז, וסכרים קטנים נבנו על פני נחלים ליצירת מערכת אספקת מים ומערכות ביוב. סלעי ההרים נקדחו ופוצצו בחומרי נפץ, והאולמות שנוצרו חוזקו על ידי בטון ופלדה. לצורך כך הועסקו מומחי כרייה, בעיקר גרמנים, איטלקים, אוקראינים וצ'כים.
התקדמות חפירת המנהרות הייתה איטית, מכיוון שמבנה הרי הינשוף מורכב מאבן גנייס קשה, בניגוד למרבית המתקנים הדומים שנחצבו באבן חול רכה. הבחירה באתר שבו הסלעים קשים ויציבים יותר העניקה את היתרון של הגנה מוחלטת מפני פשיטות אוויר של בעלות הברית ואפשרות לבנות אולמות תת-קרקעיים בגובה 12 מטרים ונפח של 6,000 מ"ק, אם כי גרמה להאטת הבנייה באופן משמעותי. בסך הכל נחפרו מנהרות ואולמות באורך 9 ק"מ, בשטח כולל של 25,000 מ"ר, ובנפח של 100,000 מ"ק.
ההנחה המקובלת כיום היא כי אכן המדובר במתחם פיקוד והגנה עבור היטלר לשימושו בחזית המזרחית כתחליף למתחם מאורת הזאב. ההערכות הן כי מדובר בתוכנית לבניית מתחם עצום ממדים שנועד לאכלס את מפקדתו של היטלר עצמו, הפיקוד העליון של הצבא, הפיקוד העליון של חיל האוויר, משרד החוץ, והנהגת האס אס. פרט לכל הגופים הללו, גם תוספת של כוחות להגנה ושמירה, וכל הנדרש לקיומם האדמיניסטרטיבי והפיזי לאורך זמן. על פי ההערכות, ממדיו הסופיים של הפרויקט אמורים היו לכלול שטח של כמעט 200 אלף מ"ר.
פירמידת שליטה

פירמידת שליטה היא מבנה החזקות של חברות ציבוריות, שנוצר במטרה להשיג שליטה בחברה בצורה עקיפה ותוך כדי מינוף. לרוב, מדובר בשליטה שלא ניתן היה להשיג בצורה ישירה.
אטימולוגיה

טעות נפוצה היא, שפירמידת שליטה מורכבת מחברות בנות שלהן חברות נכדות (רבות יותר) כך שבתרשים המבנה ייראה כפירמידה. פירמידה יכולה להיות מורכבת משרשור יחיד. הכוונה במינוח פירמידה, נגזר מהיחס הפירמדיאלי – יחס ההשקעה לעומת יחס השליטה. במילים פשוטות כמות כסף (או לחלופין מניות) קטנה שולטת על כמות כסף (או מניות) גדולה.
דוגמה למימוש פירמידת שליטה

על מנת לפשט ולהבהיר את הדברים (ולהימנע ממושגים פיננסיים מורכבים בשלב זה) תובא דוגמה להלן:

איש העסקים מוטי שואף להשתלט על חברת "טלפוניה לישראל" שערכה מוערך בכ-800 ש"ח.
אם היה בידיו הון עצמי של 400 ש"ח היה יכול לבצע זאת בצורה ישירה, תוך הגשת הצעת רכש או רכישת מניות ישירה של מה שמכונה "גרעין שליטה" של למעלה מ-50% ממניות החברה (ניתן להשיג גם שליטה ישירה באמצעות גרעיני שליטה נמוכים יותר, אך הדבר פחות נפוץ בשוק הישראלי. שוב, לצורכי הדוגמה ומטעמי פשטות נניח שיש צורך בגרעין שליטה של 50% לפחות). 

למוטי כאמור, הון עצמי של 51 ש"ח בלבד, אשר מאפשרים לו רכישה ישירה של 6.25% בלבד מסך מניותיה של "טלפוניה לישראל". אלו לא יאפשרו לו להשיג גרעין שליטה מספק בחברת "טלפוניה לישראל".
לכן, מוטי מחליט להשיג שליטה באמצעות מבנה פירמידאלי.
מוטי מקים את חברת "מוטי החזקות" – שהונה ההתחלתי הוא 51 – כספו של מוטי. הוא מנפיק מניות לציבור בשווי 49 ש"ח, כך שהוא עדיין נותר הרוב ששולט בחברה, ונוטל הלוואה (לדוגמה באמצעות הנפקת אג"ח) בסך 100 ש"ח. בעקבות הגיוסים, סך הכסף שבשליטת מוטי צומח ל-201 ש"ח.
"מוטי החזקות" מקימה חברת בת בשם "אלינור החזקות" – "אלינור החזקות" מקבלת לקופתה 201 ש"ח מהחברה האם ומגייסת הון נוסף בסך 200 ש"ח באמצעות הנפקת מניות לציבור (יש לשים לב שהיא מותירה בידיה למעלה מ-50% מהמניות).
נתבונן במבנה עד כה. גרעין השליטה של "אלינור החזקות" (מעל 50% מסך המניות) נמצא בידי חברת "מוטי החזקות". גרעין השליטה של "מוטי החזקות" נמצא בבעלותו הישירה של מוטי. כעת הוא שולט ב-401 ש"ח באמצעות 51 ש"ח (מינוף של פי 8) ולמרות שסך המניות האמיתי שלו ב"אלינור החזקות" הוא 25%.
חברת "אלינור החזקות" משתלטת על חברת "טלפוניה לישראל" – כעת חברת "אלינור החזקות" שבקופתה 401 ש"ח ורוכשת מניות בשווי 401 ש"ח שמהוות באותו הרגע מעל 50% ממניותיה של "טלפוניה לישראל". כעת למוטי החזקה ישירה ב-12.5% אחוז ממניות "טלפוניה לישראל" אך בה בעת יש לו גרעין שליטה בחברה. יחס המינוף כעת הוא 1:16, באמצעות 51 ש"ח השיג מוטי שליטה על חברה בשווי 800 ש"ח.
בישראל

בישראל חוקק בשנת 2013 חוק הריכוזיות שמטיל מגבלות על הקמת פירמידות שליטה. החוק חייב חברות לצמצם את מספר השכבות בפירמידה ל-3 שכבות עד לדצמבר 2017, ול-2 שכבות עד לדצמבר 2019.
הערות שוליים

↑  תומר אביטל, חוק הריכוזיות: קנדל מציע – לאפשר לחלק מהחברות 3 שכבות בפירמידה, באתר כלכליסט, 21 במאי 2013
↑  לילך ויסמן, ‏אושר: הפירמידות העסקיות יוגבלו ל-2 שכבות בלבד, באתר גלובס, 28 במאי 2013
↑  עומרי כהן, ‏משרד המשפטים בודק: האם דסק"ש של אלשטיין אכן נפרדה מגב ים?, באתר גלובס, 13 בינואר 2020
| ניירות ערך והשקעות בשוק ההון |
| --- | --- | --- |
| ניירות ערך הוניים | הון מניות • מניה • מניה רגילה • כתב אופציה • כתב זכויות • מניות הטבה • כתב זכויות • מניית בכורה • מניית שליטה • מניות באוצר • יחידת השתתפות • בעל מניות |  |
| ניירות ערך התחייבותיים | איגרת חוב (איגרת חוב קונצרנית • איגרת חוב ממשלתית • איגרת חוב מוניציפלית) • אג"ח אופציה |  |
| ניירות ערך אחרים | קרן נאמנות • קרן מחקה • תעודת סל • תעודת סל בחסר • קרן סל • נייר ערך המיר • המירות • אג"ח להמרה |  |
| קבוצות ניירות ערך | שטר הון • מניית בכורה |  |
| השקעות שאינן נייר ערך | מוצר מובנה • פיקדון • חיסכון • חשבון בנק • קרן הון סיכון • קרן גידור • קרן השקעות פרטיות • מימון המונים • הלוואת בעלים • קרן נדל"ן |  |
| חסכונות פנסיוניים | קופת גמל (קרן פנסיה • קרן השתלמות) • קופת גמל להשקעה • ביטוח מנהלים • קופת גמל בניהול אישי |  |
| נגזרים | אופציה • חוזה עתידי • אופציה אקזוטית (אופציה בינארית • אופציה אסייתית) • CDO • CDS • עסקת החלף |  |
| סחורות נפוצות | סחורה • זהב • כסף (יסוד) • נפט |  |
| מטבעות דיגיטליים | הצעת מטבע ראשונית • מטבע מבוזר • ביטקוין |  |
| ניתוח ניירות ערך | ניתוח טכני • מודל בלאק ושולס • בטא (מדד) • ארביטראז' • רווח למניה |  |
| בורסות מרכזיות | הבורסה לניירות ערך בתל אביב • נאסד"ק • הבורסה לניירות ערך בניו יורק • הבורסה לניירות ערך בלונדון • Euronext |  |
| מדדים מרכזיים | מדד תל אביב 35 • דאו ג'ונס • S&P 500 • FTSE • מדד נאסד"ק 100 |  |
| תאגידים | מיזוגים ורכישות • הערכת שווי • בדיקת נאותות • הצעת רכש • השתלטות עוינת • רכישה ממונפת • מנוף פיננסי • דיבידנד • מיזוג חברות • פירוק חברות • דיני תאגידים • שליטה |  |
| דוחות כספיים | יחסים פיננסיים • דו"ח כספי • רואה חשבון • תקן דיווח כספי בין-לאומי • תשקיף • הערת עסק חי |  |
| רגולציה וגופים רגולטוריים | רשות ניירות ערך • רשות שוק ההון, ביטוח וחיסכון • הפיקוח על הבנקים • חוק ניירות ערך • הוועדה לניירות ערך ולבורסות (ארצות הברית) • מועצה לפיקוח על הביקורת בחברות ציבוריות • פדרל ריזרב • חוק גלאס-סטיגל • רפורמת בכר • חוק החברות |  |
| היסטוריה | השפל הגדול • משבר הסאבפריים • משבר מניות הבנקים |  |
| תחומים אקדמיים קשורים | מימון • חשבונאות • כלכלה • מנהל עסקים |  |
| דירוג אשראי | דירוג אשראי • דירוג אג"ח • מודי'ס • סוכנות הדירוג פיץ' • סטנדרד אנד פורס |  |
| ערכים נוספים | הנפקה • ערך ריאלי וערך נקוב • הנפקה ראשונה לציבור • השוק הראשוני • השוק המשני • בנק השקעות • חיתום • רכישה עצמית • בורסה לניירות ערך • נייר ערך • ברוקר • דילר • חוזה הפרשים • מסלקת הבורסה • נייר ערך מגובה משכנתה • איגוח • עושה שוק • מעבר לדלפק • ספר הפקודות • מכירה בחסר • שורט סקוויז • קסטודיאן • שוק המעו"ף • בקדייטינג • מידע פנים • Dark Pool • הרצת מניות • ויסות שערי ניירות ערך • סיכון אשראי • נזילות פיננסית • EBITDA • אמות מידה פיננסיות • פירמידת שליטה • עקום התשואה • אזהרת רווח |  |
תרשים המתאר את פירמידת השליטה של מוטי
פייר קירי

| --- | --- |

 לידה:  15 במאי 1859 פריז, הקיסרות השנייה
 פטירה:  19 באפריל 1906 (בגיל 46) פריז, הרפובליקה השלישית
 ענף מדעי:  פיזיקה
 מקום מגורים:  צרפת צרפת
 מקום קבורה:  הפנתאון של פריז 
 מקום לימודים:  הפקולטה למדעים של פריז  סורבון  חינוך ביתי 
 מנחה לדוקטורט:  גבריאל ליפמן 
 מוסדות:  סורבון 
 תלמידי דוקטורט:  פול לנז'בן 
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לפיזיקה (1903)  מדליית דייווי (1903)  מדליית מאטאוצ'י (1904)  פרס לה קאז (1901)  מדליית אליוט קרסון (1909)  מדליית בנג'מין פרנקלין 
 בת זוג:  מארי קירי (7 בנובמבר 1867- 4 ביולי 1934)
 צאצאים:  אירן ז'וליו-קירי, אווה קירי 
 תרומות עיקריות
 מחקר תופעת הקרינה
 חתימה:   
 
פייר קירי (בצרפתית: Pierre Curie;‏ 15 במאי 1859 – 19 באפריל 1906) היה פיזיקאי צרפתי, חלוץ במחקר קריסטלוגרפיה, מגנטיות ורדיואקטיביות, וחתן פרס נובל לפיזיקה (יחד עם אשתו מארי קירי ועם אנרי בקרל).