stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צפון קפריסין
דת

רוב הקפריסאים הטורקיים (99%) הם מוסלמים סונים. צפון קפריסין היא מדינה חילונית. אלכוהול נצרך לעיתים קרובות בתוך הקהילה. הנשים הקפריסאיות-טורקיות בדרך כלל אינן מכסות את ראשן בחיג'אב. כמה מסורות מוסלמיות עדיין ממלאות תפקיד בקהילה, לדוגמה, בהתאם לאמונות האסלאם, הזכרים הצפון קפריסים בדרך כלל כן נימולים.
בצפון קפריסין קהילה יהודית קטנה המונה עשרות משפחות[דרוש מקור] והרב חיים הלל אזימאוו משמש כרב הראשי של הקהילה ושליח חב"ד במדינה מאז 2008.
חינוך

מערכת החינוך בצפון קפריסין מורכבת מחינוך קדם-יסודי, חינוך יסודי, השכלה תיכונית והשכלה גבוהה. חמש שנות לימוד יסודי חובה.
מועצת ההסמכה והתיאום של הערכת תכנון השכלה גבוהה (YÖDAK) של צפון קפריסין היא חברה ברשת הבינלאומית לסוכנויות אבטחת איכות בחינוך הגבוה (INQAAHE).
בשנת 2013 היו 63,765 סטודנטים מאוניברסיטאות מ-114 מדינות בתשע אוניברסיטאות בצפון קפריסין. בשנת 2014 מספר הסטודנטים עלה ל-70,004, (15,210 קפריסאים טורקיים; 36,148 מטורקיה; 18,646 סטודנטים בינלאומיים): אוניברסיטת מזרח (NEU), האוניברסיטה האמריקאית גירן, האוניברסיטה הטכנית של המזרח התיכון-TRNC, האוניברסיטה האירופית של לפקה, האוניברסיטה הבינלאומית בקפריסין, האוניברסיטה המזרח-תיכונית (EMU), האוניברסיטה הטכנית של איסטנבול-TRNC, אוניברסיטת קרפזיה הים-תיכונית ואוניברסיטת קירניה. כולם הוקמו מאז 1974. EMU היא אוניברסיטה מוכרת בינלאומית מוסד להשכלה גבוהה עם יותר מ-1,000 חברי סגל מ-35 מדינות. 15,000 סטודנטים ב-EMU המייצגים 68 לאומים. 8 האוניברסיטאות אושרו על ידי מועצת ההשכלה הגבוהה בטורקיה. האוניברסיטה המזרח תיכונית ואוניברסיטת המזרח הקרוב הן חברות מלאות באיגוד האוניברסיטה האירופית. EMU חברה מן המניין בקהילה של אוניברסיטאות ים תיכוניות, אוניברסיטאות הפדרציה של העולם האסלאמי, האיגוד הבינלאומי לאוניברסיטאות והמועצה הבינלאומית לעמותות עיצוב גרפי שדורגה כאוניברסיטה הטובה ביותר באי ובין 500 המובילים באירופה. אוניברסיטת גירן האמריקאית, בעיר החוף הצפונית קירניה, פתחה קמפוס בקנטרברי, בריטניה בשנת 2009 והוסמכה על ידי מועצת ההסמכה הבריטית בשנת 2010.
צפון קפריסין משתתפת באופן קבוע בתחרות הרובוקאפ הבינלאומית והגיעה למקום ה-14 מתוך 20 בשנת 2013. במדינה יש מחשבי-על שאיתם היא משתתפת בניסויים של CERN שהובילו לגילוי בוסון היגס. צפון קפריסין היא בין המדינות המשתתפות ב-Solar Challenge של כלי רכב המונעים סולאריים בדרום אפריקה משנת 2014.
תיירות

על אף אי ההכרה ברפובליקה הטורקית של צפון קפריסין כמדינה, ניתן לראות כי זו מנהלת מסחר עם מדינות שונות ואף נהנית מתיירות נכנסת. בפברואר 2017 הודיעו השלטונות הקפריסאים היוונים כי כל אדם אשר ייכנס דרך חלקה הטורקי של קפריסין, בין אם משדה תעופה או מנמל ימי, לשטחה של קפריסין היוונית, יקבל באופן מיידי "חותמת שחורה" ולא תתאפשר לו כניסה לקפריסין היוונית לתקופה של 10 שנים, תוך הסתכנות בעונשים הקבועים בחוק ובכלל זה מאסר של עד 12 חודשים או קנס.
התיירות נחשבת לאחת ההכנסות העיקריות של כלכלת צפון קפריסין. המדינה קיבלה למעלה מ-1.1 מיליון תיירים בשנת 2012, כאשר מלונות ומסעדות הניבו הכנסה של 328 מיליון דולר והיוו 8.5% מהתמ"ג. מקומות לינה וקייטרינג יצרו באותה שנה יותר מ-10,000 משרות. ענף התיירות חווה התפתחות רבה בשנות האלפיים וה-2010, כאשר מספר התיירים יותר מהכפיל את עצמו, הרחיבה צפון קפריסין את ההשקעות בבניית המלונות; האומדנים הרשמיים של ההכנסות הנגזרות מתיירות הסתכמו בשנת 2013 בכ-700 מיליון דולר אמריקאי וכושר ההיקף הכולל של מספר המיטות הוערך בכ-20,000. תיירות קזינו היא אחד המגזרים העיקריים בכלכלת צפון קפריסין. קירניה נחשבת לבירת התיירות בצפון קפריסין עם שלל המלונות, מתקני בילוי, חיי לילה תוססים ואזורי קניות.
בשנת 2012 62.7% מהמבקרים בצפון קפריסין שהו במחוז גירן במהלך ביקורם. מתוך 145 המלונות בצפון קפריסין, 99 היו במחוז גירן בשנת 2013. באופן טבעי, צפון קפריסין היוותה אטרקציה לחופשות חוף, בין השאר בזכות המוניטין שלה כאזור לא ממוסחר, האקלים המתון, ההיסטוריה העשירה והטבע שלה הנחשבים כמקורות משיכה. מגזר משמעותי של תיירות אקולוגית פותח בצפון קפריסין, כאשר התיירים מבקרים בו לצפייה בציפורים, אופניים, הליכה וצפייה בפרחים בטבע.
צפון קפריסין זוכה לשבחים בשל בטיחותה היחסית, במיוחד על חצי האי קרפאז. חצי האי מארח את התיירות בבפרה, בו נבנו ארבעה מלונות מפוארים וגדולים עד 2014, מספר מתקנים ופסטיבלים קבועים המדגישים את איכויותיו ומציגים מסורות מקומיות, פארק טבעי מרוחק, טירת קנטרה המושכת אליה מבקרים ומרינה שנבנתה לארח יאכטות וסירות בינלאומיות יחד עם מתקנים גדולים. תיירות הקזינו גם הפכה להיות תרומה משמעותית לכלכלה בצפון קפריסין כאשר נפתחו לראשונה בשנות התשעים ומאז הפכו פופולריים מאוד בקרב מבקרים מטורקיה וקפריסין היוונית. דבר זה הוביל להשקעות ענק בענף בתי הקזינו. עם זאת, נמתחה ביקורת על המגזר בגלל טענות על היעדר היתרונות שלו לבעלי העסקים הקטנים והבינוניים.
תחבורה ותשתיות

נמל התעופה הבינלאומי ארג'ן משמש כנמל הכניסה הראשי לצפון קפריסין.
חלקה של ענף התחבורה והתקשורת בתמ"ג של צפון קפריסין משתנה ללא הרף; הוא צנח מ-12.1% בשנת 2008 ל-8.5% בשנת 2011, אך עלה שוב ל-9.3% בשנת 2012.
הובלה אווירית היא נתיב כניסה מרכזי לצפון קפריסין. במדינה שוכנים שני שדות תעופה, שדה התעופה הבינלאומי ארקאן ושדה התעופה גסיטקאל. הפעיל מביניהם הוא ארקאן. שדה התעופה של ארקאן עבר שיפוץ חשוב בשנות ה-2010 שהגדיל מאוד את תנועת הנוסעים שלו, השדה שימש 1.76 מיליון נוסעים בשבעת החודשים הראשונים של 2014 בלבד. טיסות ללא הפסקה זמינות רק ממספר נקודות בטורקיה דרך מספר מובילים טורקיים, טיסות שכר ישירות וטיסות ישירות ממדינות אחרות, אך עם עצירות חובה בטורקיה. 600 טיסות שכר נקבעו לשנת 2013. היעדים המתוזמנים כוללים ערים כמו לונדון ומנצ'סטר ואילו יעדי טיסות שכר כוללות ערים כמו ברלין ולובליאנה.
טיסות ישירות לצפון קפריסין ותעבורת הסחר דרך נמלי צפון קפריסין מוגבלות כחלק מהאמברגו בנמליה. שדות התעופה Geçitkale ו-Ercan מוכרים רק כנמלי כניסה חוקיים על ידי טורקיה ואזרבייג'ן. טיסות שכר ישירות בין פולין לצפון קפריסין החלו ב־20 ביוני 2011. נמלי הים בפמגוסטה וקירניה הוכרזו סגורים לכל ספנות על ידי הרפובליקה של קפריסין מאז 1974. בהסכמה בין צפון קפריסין לסוריה, היה סיור ספינות בין פמגוסטה ללטקיה, סוריה לפני פרוץ מלחמת האזרחים הסורית. מאז פתיחת הקו הירוק מורשים תושבי קפריסין הטורקית לסחור דרך נמלים המוכרים על ידי הרפובליקה של קפריסין.
עם היעדר רכבות, הכבישים המהירים של המדינה משמשים לתחבורה בין ערים מרכזיות. במאה ה-21 שודרגו הכבישים המהירים לכבישים כפולים, כאשר חלק מהכבישים באזור קרפאז שודרגו בשנת 2015. בצפון קפריסין יש כ-7,000 ק"מ של כבישים, כששני שלישים מהכבישים הללו הן דרכים סלולות. פיתוחים אחרונים כללו הקמת כביש חוף הצפון כתמריץ עיקרי להתפתחות כלכלית.
אקלים

החורף בצפון קפריסין קריר וגשום, במיוחד בין דצמבר לפברואר עם 60% מכמות הגשם השנתית. גשמים אלה מייצרים נחלי חורף הממלאים את מרבית הנהרות, אשר בדרך כלל מתייבשים ככל שמתקדמת השנה. שלג ידוע כי נופל על רכס הרי קירניה אך לעיתים רחוקות במקומות אחרים למרות טמפרטורות לילה נמוכות. האי מאופיין במזג אוויר לא יציב, סופות עזות מדי פעם רוח מערבית. הקיץ חם ויבש מספיק כדי להפוך אדמות ירוקות על האי לחומות. חלקים מהאי חווים את "פויראז", שהיא רוח צפונית-מערבית, או הסירוקו, רוח מאפריקה, שהיא יבשה ומאובקת.
אחרי הקיץ מגיע סתיו קצר וסוער.
תנאי האקלים באי משתנים לפי גורמים גאוגרפיים. מישור מסוריה, מנותק מרוחות הקיץ ומרוב לחות הים, עשוי להגיע לשיאי טמפרטורה של 40 עד 45 מעלות צלזיוס. הלחות עולה בחצי האי קרפז. לחות וטמפרטורת המים, 16 עד 28 מעלות צלזיוס, משתלבים כדי לייצב את מזג האוויר החופי.
לקריאה נוספת

Ker-Lindsay, J. (2017). Great Powers, Counter Secession, and Non-Recognition: Britain and the 1983 Unilateral Declaration of Independence of the "Turkish Republic of Northern Cypres". Diplomacy & Statecraft, 28(3), 431-453.
Ozersay, K. (2005). Separate simultaneous referenda in Cyprus: was it a “fact” or an “illusion”? Turkish studies, 6(3), 379-399.
Rothberg, R. (2003). The Cyprus crucible. Harvard international review, 25(3), 70-74.
Wellens, K.C., Resolutions and statements of the united nations scurity council (1946 - 1989) - Athematic guide. Leiden, Netherlands: Martinus Nijhoff.
אהרון מדואל

אהרון מדואל (נולד ב-1961) הוא יו"ר תנועת עיר לכולנו אשר כיהן כחבר מועצת תל אביב-יפו מיוני 2014 עד נובמבר 2018. הוא מזכיר ועד שכונת כפר שלם, המנהל מאבק ציבורי ומשפטי מתמשך נגד פינוי תושבי השכונה לטובת פיתוח נדל"ן באזור, מאז 1992. קבלן במקצועו.
רקע

מדואל נולד בכפר שלם שבתל אביב ב-1961 להורים שומרי מסורת ילידי תימן שהגיעו לשכונה ב-1949. הוא התחנך בחינוך הממלכתי דתי ובתנועת בני עקיבא, למד בבתי הספר עוזיאל ועמיאל בשכונת התקווה, במכינת בני עקיבא בגבעת שמואל ובישיבה תיכונית כפר הרא"ה. בשירותו הצבאי שימש מדואל בתפקיד קרבי בחיל הקשר (קשתות). לאחר שירותו הצבאי עבד בעיריית רמת גן ובמסגרת תפקידו סייע לדיירים להתאגד ולהקים ועדי בית. כיום הוא נשוי, אב לארבעה, ועובד כקבלן רשום.
מאבקים בדרום תל אביב

מאז 1992 מוביל מדואל, כמזכיר הוועד, את מאבקם המשפטי והציבורי של תושבי שכונת כפר שלם נגד ניסיונות חברת השיכון העירונית חלמיש לפנות את תושבי הכפר מבתים שהתיישבו בהם לאחר מלחמת העצמאות, עת ננטשו בתי הכפר הפלסטיני סלמה. הוועד בראשות מדואל יזם את "חוק כפר שלם" המסדיר את זכויותיהם של תושבי השכונה, שזכה לתמיכה מכל קצוות הקשת הפוליטית, מחד"ש ועד הבית היהודי. מדואל הוא גם מיוזמיה של רוח דרומית, מסגרת לתיאום ושיתוף פעולה בין פעילים חברתיים משכונות דרום ת"א ויפו, שהובילה את המאבק נגד ביטול פרויקט שיקום שכונות. במסגרת המאבק נגד פינוי תושבים מבתיהם בדרום תל אביב וביפו סייע מדואל בארגון הפגנות מול העירייה ומול ביתו של ראש העירייה רון חולדאי. כך גם התבלט מדואל במחאה הציבורית נגד התוכניות של חברת הזרע להקים שכונת מגורים בשטחים המיועדים לפארק אריאל שרון.
עיר לכולנו

ב-2008 היה ממקימי "עיר לכולנו"  כהתאגדות מוניציפלית על-מפלגתית שאיגדה פעילי שכונות, פעילים סביבתיים, פעילים חברתיים ופעילי מפלגת חד"ש בעיר. לקראת הבחירות לרשויות המקומיות באותה שנה  הודיע חבר הכנסת דב חנין מחד"ש כי יתמודד מטעמה לתפקיד ראש העירייה מול ראש העירייה המכהן, רון חולדאי. מדואל הוצב כסגנו. בבחירות זכתה רשימת "עיר לכולנו" במספר הבוחרים הרב ביותר, וב-5 מנדטים במועצת העיר. דב חנין, לא נכנס למועצה כי החליט להישאר בכנסת.
מדואל שימש חבר מועצת העיר ונציג עיר לכולנו בוועדה המקומית לתכנון ובנייה. עקב ערר שהגיש מדואל על החלטת ועדה נדרשו יזמי פרויקט "גינדי תל אביב" להוסיף 54 דירות להשכרה במחיר הנמוך ב-30% ממחיר השוק.
לאחר הודעתו של דב חנין שלא ישוב לרוץ לראשות העיר נבחר מדואל ב-24 באפריל 2013 פה אחד כמועמדה של התנועה ליו"ר התנועה ומועמדה לראשות העיר. בבחירות לראשות העיר זכה מדואל בכ-8.6% מהקולות, ועיר לכולנו זכתה ב-3 מנדטים בלבד. מדואל הוביל את עיר לכולנו לחתימה על הסכם קואליציוני עם רון חולדאי וסיעת תל אביב אחת, ובכך הוביל להפסקת היותה תנועה אופוזיציונית.
בבחירות המוניציפליות שנערכו בנובמבר 2018, לא הצליחה עיר לכולנו לעבור את אחוז החסימה, ומדואל נותר מחוץ למועצת העיר.
לקראת בחירות 2023 (שנדחו בהמשך ל-2024) התמודד בתחילה מדואל בבחירות המקדימות לרשימת הליכוד המקומית אך לאחר שהגיע למקום האחרון הוא פרש והקים את רשימת "חרות" למועצת העיר. הרשימה לא עברה את אחוז החסימה.
פוליטיקה ארצית

מדואל הוא חבר בליכוד אך מזדהה כאיש שמאל חברתי.
הערות שוליים

↑  אהרון מדואל, איש כפר שלם, הוא מועמד עיר לכולנו לראשות העיר, אתר עיר לכולנו, יולי 2013]
↑  פתרון למצוקה המתמשכת של תושבי כפר שלם וקובעת מערכת להסדרת הפינוי והשיקום, 'פוליטיק', 10 ביולי 2013
↑  אהרון מדואל, איש כפר שלם, הוא מועמד עיר לכולנו לראשות העיר, אתר עיר לכולנו, יולי 2013]
↑  אתר עיריית תל אביב יפו
↑  מיכל מרגלית, ‏גינדי ת"א יקבל היתרים; 56 דירות - בהשכרה מוזלת, באתר גלובס, 21 בפברואר 2011
↑   אילן ליאור, ח"כ דב חנין הודיע רשמית כי לא יתמודד בבחירות לראשות עיריית ת"א, באתר הארץ, 3 במאי 2013
↑  החלטות האספה הכללית, 16.6.13 באתר עיר לכולנו
↑  מנחם נאמן, הודעה על בחירת מועמדים תל אביב, באתר הבחירות לרשויות המקומיות 2023 הליכוד, ‏3 באוגוסט 2023
↑  עיר לכולנו - רק אלטרנטיבה פוליטית תשיג את השינוי באתר מאבק סוציאליסטי
ראיסה גורבצ'ובה

ראיסה מקסימובנה גורבצ'ובה (ברוסית: Раиса Максимовна Горбачёва;‏ 5 בינואר 1932 – 20 בספטמבר 1999) לבית טיטארנקו (ברוסית: Титаренко) הייתה אשת ציבור רוסית, רעייתו של שליט ברית המועצות האחרון, מיכאיל גורבצ'וב. במסגרת פעילותה הציבורית קידמה מימון של תוכניות לשימור התרבות הרוסית ותשתיות טיפול בילדים שלקו בלוקמיה.
ביוגרפיה

ראיסה מקסימובנה גורבצ'ובה נולדה בעיירה רובצובסק שבמערב סיביר (כיום מחוז אלטאי) בברית המועצות ב-5 בינואר 1932 למשפחה של מהנדס הרכבות מקסים אנדרייביץ' טיטארנקו (1907–1986) ואלכסנדרה פטרובנה פארדה. אביה של ראיסה, יליד מחוז צ'רניהיב באוקראינה, עבר למחוז אלטאי בשנת 1929 כדי לבנות מסילות ברזל, שם הכיר את אשתו לעתיד. הוריה של אלכסנדרה פארדה - פיוטר סטפנוביץ' פארדה ואשתו אנסטסיה ואסילבנה - היו איכרים בני איכרים. כמו מיליוני משפחות איכרים ברוסיה, הם סבלו מקשיי ממושכים להחזיק את ראשם מעל המים בימי הקיסרות, מלחמת האזרחים והקולקטיביזציה של סטלין. בתחילת שנות ה-30, משפחתו של פיוטר פארדה נושלה מרכושה בעקבות היותם קולאקים; פיוטר הואשם בשיתוף פעולה חתרני עם האינטרנציונל הרביעי נגד סטלין והוצא להורג. סבתה של ראיסה, אשתו של פיוטר, מתה מצער ורעב; ארבעת ילדיה הושארו יתומים.
כמהנדס רכבות, נאלץ מקסים טיטארנקו לטייל רבות ברחבי ברית המועצות יחד עם משפחתו, לעבור ממקום למקום. רק לאחר ארבעים שנה קיבל בית קבע. ראיסה עברה בתי ספר רבים אבל תמיד הצליחה בלימודיה - ובשנת 1949 היא סיימה עם מדליית זהב את בית הספר התיכון עם בסטרליטמק, בשקיריה. פרס זה זיכה אותה להיכנס לכל מוסד להשכלה גבוהה בברית המועצות ללא בחינת כניסה. ראיסה בחרה ללמוד במחלקה לפילוסופיה של אוניברסיטת מוסקבה. כסטודנטית באוניברסיטה, ראיסה רכשה לא רק ידע עיוני, אלא גם הכירה והתיידדה עם מלומדים למיניהם. נקודת המפנה בחייה של ראיסה הייתה ההיכרות עם מיכאיל גורבצ'וב, אז סטודנט של המחלקה למשפטים של האוניברסיטה. ב-25 בספטמבר 1953 נישאו בני הזוג וחגגו את חתונת הסטודנטים הזו באכסניית האוניברסיטה ברחוב סטרומינקה במוסקבה. לאחר סיום לימודיו באוניברסיטת מוסקבה ב-1955, נשלח מיכאיל גורבצ'וב לסטברופול לעבוד כעורך דין וראיסה עברה עמו יחדיו. בינואר 1957 ראיסה גורבצ'וב ילדה את בתם היחידה של הזוג, אירנה.
בארבע השנים הראשונות של מגוריה בסטברופול ראיסה גורבצ'וב לא הצליחה למצוא עבודה בהתאם לתעודה שלה. היא הרצתה, לימדה במחלקה לפילוסופיה של המכון הרפואי סטברופול ובמכון החקלאי של סטברופול. היא גם עשתה מחקר סוציולוגי, שלדבריה מאוחר יותר, מילא תפקיד חשוב בקריירה האקדמית שלה. ממצאי מחקריה הסוציולוגיים היוו את הבסיס לתזה שלה "פיתוח תכונות חדשות בחיי האיכרים בחוות הקיבוציות". היא צידדה על עבודת הגמר שלה בסוציולוגיה ב-1967 במכון הפדגוגי הממלכתי של לנין במוסקבה לנוכח ביקורת עמיתים. בסטברופול קנו בני הזוג גורבצ'וב חדר בדירה משותפת המתאימה לשתי משפחות או יותר. הם קיבלו דירה רשמית כעבור שנים לאחר בחירתו של מיכאיל גורבצ'וב למזכיר הראשון של ועד המפלגה של המחוז המנהלי סטברופול.
ביוגרפיה > אשת מנהיג ברית המועצות

עקב בחירתו של מיכאיל גורבצ'וב למזכיר הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות ב-1985, עברו בני הזוג גורבצ'וב למוסקבה. במוסקבה המשיכה ראיסה את הקריירה המקצועית שלה כמרצה באוניברסיטה הממלכתית של מוסקבה ובחברת 'ידע' ("זנאני") הכל-רוסית. בחירתו של מיכאיל גורבצ'וב לשליט ברית המועצות באפריל 1985 הובילו לשינוי מקצה לקצה בחייה של ראיסה. כאשתו של ראש המדינה, היא ליוותה את בעלה בכל נסיעותיו המקומיות והממלכתיות לחו"ל - והייתה לרעיית המנהיג הראשונה בהיסטוריה הסובייטית שהוצגה בכינוי "הגברת הראשונה". היא משכה תשומת לב ופרסום ציבורי רב בהרבה מכל קודמותיה. במדינות זרות אישיותה של ראיסה גורבצ'ובה עוררה עניין והערצה רבה. בשנת 1987 מגזין נשים בריטי (Woman’s Own) בחר בה לאשת השנה; הקרן הבינלאומית "ביחד למען השלום" העניקה לראיסה את פרס נשים למען השלום; בשנת 1991 היא זכתה בפרס גבירת השנה. בעיני הקהילה העולמית ראיסה הייתה תמיד מקורבת לנשיא הסובייטי ו"שליחת השלום".
החל ב-1985 ראיסה התמסרה לפעילות ציבורית וצדקה. יחד עם האקדמאים דמיטרי ליכצ'וב, גאורגי מיאסניקוב ואנשי תרבות בולטים נוספים, היא הקימה את קרן התרבות הסובייטית (ששמה שונה מאוחר יותר ל"קרן התרבות הרוסית") שבראשה עמדה. היא ראתה את המשימה העיקרית שלה בהאנשת היחסים בין אנשים, בפיתוח דיאלוג תרבותי בין עמי ארצה ואומות אחרות, והגנה על מה שמכונה הרובד התרבותי של הציוויליזציה. בתקופת היותה אשת מנהיג ברית המועצות קרן התרבות הרוסית איגדה מרחבי ברית המועצות יותר מ-50 אלף פריטים מארכיונים ומהדורות של עיתונים, חפצים יקרי ערך ויצירות אמנות שהוצאו מרוסיה לאחר המהפכה הבולשביקית. בשנים 1981 עד 1991 גייסה קרן התרבות הסובייטית כספים שתרמה לפיתוח התרבות הלאומית. סך הכספים שהושקעו בכך עמדו בסך מאה מיליון דולר. ראיסה גורבצ'ובה סיפקה תמיכה כספית למוזיאון אנדריי רובליוב לאמנות רוסית עתיקה, מוזיאון מרינה צווטאייבה, מוזיאון פושקין לאוספים אישיים, מוזיאון בנואה בפטרהוף, מוזיאון רוריק והרבה מוזיאונים וספריות פרובינציאליות נוספים.
תחת נשיאותו של מיכאיל גורבצ'וב, ראיסה עמדה בראש הקרן לסיוע לילדי צ'רנוביל (אשר נפגעו באסון התאונה הגרעינית בעיר), ונתנה חסות ומימון לבית החולים המרכזי לילדים במוסקבה. לזכרה של ראיסה גורבצ'ובה, שבמשך שנים רבות תרמה ופעלה לממן את הלוחמה הרפואית בלוקמיה (סרטן הדם) שלקו בה ילדים, הוקם, לאחר פטירתה, המכון לזכר ראיסה גורבצ'ובה להמטולוגיה והשתלות עבור ילדים בסנקט פטרבורג וטקס הפתיחה שלו התקיים ב-20 בספטמבר 2007. בתוך שנה אחת בלבד מאז הקמתו הציל בית החולים למעלה מ-500 ילדים מהמחלה הקטלנית.
ביוגרפיה > שנים אחרונות

הניסיון הכבד ביותר שנאלצה ראיסה לעבור בתקופת נשיאותו של בעלה היה ניסיון ההפיכה הסובייטי באוגוסט 1991 נגד בעלה. ראיסה נעצרה יחד עם משפחתה בדאצ'ה של הנשיא בפורוס - עיירת נופש בחצי האי קרים. ראיסה זעמה על הבגידה של מקורבי בעלה וחששה לחייה ולחיי משפחתה. כתוצאה מלחץ פסיכולוגי, ראיסה גורבצ'וב עברה שבץ קל שהרע קשות את בריאותה, וגרם לכהות הראייה שלה ולהפרעות בדיבור. לאחר התפטרותו של מיכאיל גורבצ'וב מתפקיד נשיא ברית המועצות בדצמבר 1991, ראיסה גורבצ'וב לקחה חלק פעיל בהקמת קרן גורבצ'וב ובתפעולה של הקרן. היא גם עבדה באימות עובדות ונתונים עבור הספרים שכתב בעלה לאחר התפטרותו. עם התפטרות בעלה והתפרקות ברית המועצות, משפחת גורבצ'וב הפכו לאזרחי הפדרציה הרוסית.
במרץ 1997 ראיסה הקימה והובילה את "מועדון ראיסה מקסימובנה'" המועדון, שחבריו הם אנשי תרבות ואקדמיה בולטים, אישי ציבור ועיתונאים, נועד לקדם שיתוף נשים בחיים הציבוריים במדינה, דיון ופיתוח תוכניות למאבק בתופעה של ילדים חסרי בית, אלימות גוברת בחברה ובמשפחות ועוד בעיות חברתיות חריפות שעמדו על הפרק. מועדון ראיסה מקסימובנה, העומד נכון להיום בראשות אירנה מיכאילובנה וירגנסקאיה, בתם של ראיסה ומיכאיל גורבצ'וב, ממשיך בפעילותו על ידי קיום כנסים, ארגון אירועי צדקה ומתן תמיכה לפרויקטים חברתיים מעשיים גם לאחר פטירתה של ראיסה.
ב-22 ביולי 1999 רופאים של המכון ההמטולוגי של האקדמיה הרוסית למדעי הרפואה אבחנו את ראיסה גורבצ'וב כחולה בלוקמיה. היא עברה טיפול במרפאה של אוניברסיטת מינסטר, גרמניה, שבוצע על ידי מיטב המטולוגים והאונקולוגים האירופאים. עם זאת, למרות המאמצים להציל את חייה, ראיסה נפטרה ב-20 בספטמבר 1999 מבלי ששבה להכרה לאחר ניתוח. המחלה הפתאומית ומותה של ראיסה הרעידו את העולם ובעיקר את העם הרוסי. בזמן שהותה בבית החולים מינסטר קיבלה ראיסה אלפי מכתבים ומברקים מרחבי העולם המכילים איחולים להחלמה מהירה. בקריאה של המכתבים הללו, זמן קצר לפני מותה, אמרה ראיסה: "הייתי צריכה לחלות במחלה כה קטלנית ולמות כדי לגרום לאנשים להבין אותי". ראיסה גורבצ'ובה נקברה בבית הקברות נובודוויצ'יה במוסקבה. אלפי אנשים באו לחלוק לה כבוד אחרון בהלווייתה.
ראיסה גורבצ'ובה (מימין) ביחד עם ננסי רייגן וג'ורג' הרברט ווקר בוש, 1987.
ראיסה, רעיית שליט ברית המועצות, 1989.
ראיסה גורבצ'ובה עם נשיא רוסיה הסובייטית, בוריס ילצין, 1991.
הלווייתה של ראיסה: אחותה לודמילה (משמאל), אלמנה מיכאיל (במרכז) ובתה אירנה (מימין).
טאטסויה איטו

טאטסויה איטו (ביפנית: 伊藤達哉; נולד ב-26 ביוני 1997) הוא כדורגלן יפני, המשחק בעמדת החלוץ בקאווסאקי פרונטלה.
קריירת מועדונים

איטו התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של קאשיווה רייסול ובגיל 18 הצטרף למחלקת הנוער של המבורג. בעונת 2016/2017, הצטרף לקבוצת המילואים של המועדון. ב-30 באפריל 2017, הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 1–4 נגד מאפן. ב-24 בספטמבר 2017, איטו ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 0–3 לבאייר לברקוזן.
ב-22 באוגוסט 2019, איטו חתם בסנט טרוידן מליגת העל הבלגית תמורת 1.5 מיליון אירו. ב-28 בספטמבר 2019, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 3-3 נגד ראסינג גנק.
ב-21 בינואר 2022 הושאל לפ.צ. מגדבורג מהליגה השלישית בגרמניה.
קריירה בינלאומית

איטו הוא חבר בסגל נבחרת יפן בכדורגל עד גיל 22. איטו, אף זומן מספר פעמים לסגל הנבחרת הבוגרת לקראת משחקים שונים ואף נכלל בסגל הנבחרת לקראת קופה אמריקה 2019, אך טרם ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת.
Philosophia

| --- | --- |

עטיפת חוברת של כתב העת Philosophia משנת 1997
 תדירות:  1 רבעון 
 מו"ל:  הוצאת שפרינגר, הוצאת שפרינגר 
 מייסד:  אסא כשר 
 תאריכי הופעה:  1971–הווה (כ־54 שנים) 
 שפה:  אנגלית 
 מדינה:  ישראל 
 ISSN:  0048-3893, 1574-9274
 אתר רשמי
 
Philosophia הוא רבעון לפילוסופיה בשפה האנגלית היוצא לאור בהוצאת שפרינגר.
היסטוריה

כתב העת נוסד על ידי אסא כשר ואלכס בלום בשנת 1971. השניים שימשו כעורכיו עד לשנת 1975 ומאז עד 2022 נערך על ידי כשר לבדו. עד לשנת 2022 הוא נקרא "הרבעון הפילוסופי של ישראל", אך בשנת 2022 הוחלף כשר כעורך ושם כתב העת שונה ל"כתב עת גלובלי לפילוסופיה". שינוי זה התבצע לאחר פרסום מאמרים בעלי תוכן אנטישמי בתקופת כהונתו של כשר כעורך, שערורייה שהביאה גם להתפטרות של עורכי משנה של כתב העת. מאז 2022 עורך את כתב העת פרופ' מיטשל גרין מאוניברסיטת קונטיקט.
בכתב העת התפרסמו מאמרים בתחומי המשנה השונים של הפילוסופיה וההיסטוריה של הפילוסופיה, ועל נושאים המשיקים גם לתחומי ידע אחרים כגון גזענות, טרור, רגש, איידס, ענישה, מוסר ועוד.
כותבים

כתב העת משמש אכסניה למאמרים פרי עטם של חוקרים ישראלים לצד חוקרים זרים בעלי שם. בין היתר התפרסמו בכתב העת מאמרים מאת הכלכלן זוכה פרס נובל קנת' ארו, הפילוסופים הבריטים אלפרד ג'ולס אייר, פיטר גיץ', פיטר סטרוסון וגילברט רייל, הפילוסוף האמריקאי וילארד ואן אורמאן קוויין, הפילוסוף ההולנדי-אמריקאי באס ואן פראסן, הפילוסוף האוסטרלי פיטר סינגר, הפילוסוף הפיני יאקו הינטיקה, ההיסטוריון האמריקאי ריצ'רד פופקין ורבים אחרים.
מלבד כשר, עם חברי המערכת נמנו:
אלכס בלום (אוניברסיטת בר-אילן)
שלמה אבינרי (האוניברסיטה העברית)
אהרון בן-זאב (אוניברסיטת חיפה)
משה (מקס) ימר (אוניברסיטת בר-אילן)
דוד הד (האוניברסיטה העברית)
אריאל רובינשטיין (אוניברסיטת תל אביב)
דב גבאי (קינגס קולג' לונדון)
רוברט הופמן (אוניברסיטת העיר ניו יורק)
ג'ונתן כהן (אוניברסיטת אוקספורד)
שלום לפין (קינגס קולג' לונדון)
קאי נילסן (אוניברסיטת קונקורדיה)
סול קריפקי (אוניברסיטת העיר ניו יורק)
ויליאם רודיק (אוניברסיטת ניו יורק)
ג'ורג' שלזינגר (אוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל)
הערות שוליים

↑  Philosophy Journal Hosts Debate on “Jewish Influence” (updates: Article Retracted; Journal Gets New Editor) - Daily Nous, Daily Nous, ‏3 בינואר 2022
ערך זה הוא קצרמרבנושא פילוסופיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
1955 בישראל

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| «««  1954   1953  1952 |  דגל ישראל | 1955  בישראל |  »»»  1956   1957   1958 |
כל ערכי השנים בישראל • אירועים בולטים בעולם ב-1955 כרונולוגיה של אזור ארץ ישראל פורטל ישראל • לוח שנה של שנת 1955
1955 בישראל (ה'תשט"ו – ה'תשט"ז) הייתה השנה השביעית לעצמאותה של מדינת ישראל.
הנהגה

נשיא המדינה – יצחק בן-צבי
ראש ממשלת ישראל  החמישית עד 3 בנובמבר – משה שרת,  השישית – דוד בן-גוריון
יושב ראש הכנסת השנייה – יוסף שפרינצק
נשיא בית המשפט העליון – יצחק אולשן
ראש המטה הכללי – משה דיין
מפכ"ל המשטרה – יחזקאל סהר
מדיניות

משה שרת, העומד בראשות ממשלות ישראל החמישית והשישית - מתמודד עם כוחות (בהנעת דוד בן-גוריון) אשר פועלים נגד יישום מדיניותו ועם אתגרי כלכלה וביטחון. ב-19 ביוני הציג שרת את ממשלת ישראל השישית.
חודש לאחר מכן זוכה מפא"י בראשות בן-גוריון בבחירות לכנסת השלישית. בן-גוריון מרכיב את ממשלת ישראל השביעית ועומד בראשה החל מנובמבר.
מדיניות > צבא וביטחון

13 בינואר מתאבד בשבי הסורי החייל אורי אילן. אילן נתפס בדצמבר 1954 עם ארבעה אחרים במבצע צרצר, שנועד לתחזוקה של מתקן האזנה בסוריה. עם החזרת גופתו מתגלה עליה פתק על עותק הספר "נקמת האבות", בו הוא ניקב את המילים "לא בגדתי".
31 בינואר מוצאים להורג במצרים ד"ר משה מרזוק ושמואל עזר, בעוון השתתפותם בחוליית הריגול והחבלה הישראלית.
2 בפברואר התפטר פנחס לבון מתפקידו כשר הביטחון בעקבות מסקנות ועדת אולשן, שהוקמה לחקור את "הפרשה". בעקבות "העסק הביש" ממונה גם ראש חדש לאמ"ן, יהושפט הרכבי.
28 בפברואר מתחיל מבצע חץ שחור ברצועת עזה, פעולת תגמול הגדולה ביותר עד אז.
29 במרץ שר הביטחון בן-גוריון טובע את המונח או"ם שמום בהתייחסו להתנגדותו הצפויה של האו"ם לכוונה לגרש את המצרים מרצועת עזה.
27 באפריל במצעד צה"ל לרגל יום העצמאות נחשף לראשונה תת-המקלע עוזי.
29 באוגוסט שמונה ישראלים נרצחו בסדרת פיגועים שערכו מחבלים שבאו מרצועת עזה
1 בספטמבר שני מטוסי קרב מצריים מופלים על ידי חיל האוויר הישראלי בקרב אוויר מעל קיבוץ יד מרדכי.
21 בספטמבר נחתמת עסקת הנשק הצ'כוסלובקית-מצרית שבעקבותיה נפתח מרוץ חימוש בין מצרים לישראל.
11 בדצמבר במבצע כנרת פושט כוח צה"ל על מוצבים סוריים בחוף המזרחי של הכנרת. 80 חיילים סוריים נהרגו ו-30 נשבו. לצה"ל ארבעה הרוגים. מטרת המבצע העיקרית הייתה לגרום לחילופי שבויים אשר יקדמו את שחרור שאר אנשי חוליית אורי אילן וגם להגיב על הטרדת דייגים ישראליים בכנרת.
הוקמה חטיבת הצנחנים של צה"ל.
מדיניות > יחסי חוץ

ועידת באנדונג של גוש המדינות הבלתי-מזדהות מחליטה שורת החלטות אנטי-ישראליות ומגבירה את תחושת הבידוד המדיני.
ביקור או נו בישראל - ב-29 במאי זכתה ישראל לביקור הרשמי הראשון של ראש מדינה מכהן: או נו, ראש ממשלת בורמה מבקר במדינה.
משפט

משפט קסטנר, שהחל ב-1954, ממשיך ואף מתפרסם בו פסק דין, אשר מציין כי קסטנר אכן שיתף פעולה עם הנאצים.