stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גרין קארד (סרט)
ביקורת

הסרט זכה לתגובות מעורבות מהביקורת וכיום הוא מדורג בציון של 56% על ידי האתר Rotten Tomatoes, בהתבסס על 18 חוות דעת.
העיתונאית ז'נט מסלין מהניו יורק טיימס, תיארה אותו כ"סרט קליל באופן האסקפיסטי ביותר שיכול להיות" והוסיפה כי "לאנדי מקדואל... יש שלווה מצטנעת חביבה שגורמת למבט מוקיר ההערכה של ז'ורז' להיות בלתי מובן. ז'ראר דפארדיה... נסוג לצרפתיות שלו או משחרר עצמו באופן זמני מאילוצי התסריט". רוג'ר איברט מהשיקגו סאן-טיימס העיר שהסרט "לא מבריק במיוחד והוא לא דוגמה למיטב עבודתו של הבמאי שיצר את שנה בצל הסכנה או של השחקן שכיכב בסיראנו דה ברז'ראק. אך זוהי עבודה בידורית מבוססת ועשויה טוב, סיפור אהבה בין שני אנשים שהמפגש ביניהם לא מרנין כפי שהוא עשוי להיות".
פיטר טרוורס מהרולינג סטון כינה את הסרט "סוכרייה רומנטית שובת לב" והוסיף: "אל תצפו לראשוניות ולקשיות האופי שאפיינו את סרטיו האוסטרליים של ויר, פיקניק בצל ההר וגליפולי. לגרין קארד יש את הנפח של טוגן. אך הקסם של דפארדיה לא מכיר בשם מחסום שפה ומקדואל, שהתגלתה בסקס, שקרים ווידאוטייפ, מוכיחה את עצמה כאישה סקסית ועדינה". ריטה קמפלי מהוושינגטון פוסט אמרה: "כמו רוח רפאים ואישה יפה, רומן זה נסמך על עינינו הבוהקות המוקסמות מהכריזמה של הדמויות הראשיות. ואנו אכן מוקסמים, למרות הקצב האדיש והסוף המאכזב של הסרט".
במגזין וראייטי נאמר: "למרות חוסר אמינות בציר הזמנים של הסרט, גרין קארד הוא רומן חביב המשוחק היטב". המגזין הלונדוני Time Out ציין: "הקומדיה הרומנטית הראשונה של ויר מתהדרת במערכת יחסים מרכזית בסרט שהיא הססנית ומעוררת תקוה. הלך נפש שמובע באופן יפה על ידי דפארדיה (שמעז להיכנס לטריטוריה חדשה עם תפקיד ראשי בשפה האנגלית). את הופעתו משלימה מקדואל המעודנת. הופעתו האדיבה והנדיבה לא משתלטת על העלילה והתמורות שהשניים מעניקים זה לזה, מזכות אותנו בעונג בלתי צפוי. במונחים של מוסכמות הז'אנר, מדמה ויר את הסרט הזה כ'ארוחה קלה'". בערוץ 4 נאמר: "בסרטו של ויר קיימת מנה הגונה של רגעים חביבים כאשר ניגודים מושכים אותנו בהדרגה, אך זוהי הערכה מוגזמת, הסרט זכה לפופולריות מסקרנת עם צאתו לאקרנים. דפארדיה מבצע משחק שליו ודוחה, אך אהוב בצורה מוזרה. אף על פי כן, מקדואל משכנעת פחות".
פרסים ומועמדויות > פרסים

פרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי (1990)
פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר – קומדיה או מוזיקלי (דפארדיה – 1990)
פרסים ומועמדויות > מועמדויות

פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי (מקדואל – 1990)
פרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר (ויר – 1990)
פרס באפט"א לתסריט המקורי הטוב ביותר (ויר – 1990)
פרס גילדת הכותבים של אמריקה לתסריט המקורי הטוב ביותר (ויר – 1990)
הערות שוליים

↑  JANET MASLIN, Depardieu in English, In Weir's 'Green Card', The New York TimesThe New York Times New York Times review, December 25, 1990
↑  Roger Ebert, Green Card, January 11, 1991
↑  Peter Travers, Green Card, Rolling Stone, January 11, 1991
↑  Rita Kempley, Green Card, Washington Post, January 11, 1991
↑  Review: ‘Green Card’, Variety, December 31, 1989
↑  Green Card, Time Out
↑  Green Card, Film4
| פרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי |
| --- | --- | --- |
| 1951‏-1960 | אמריקאי בפריז (1951) • עם שיר בלב שלי (1952) • כרמן ג'ונס (1954) • ברנשים וחתיכות (1955) • המלך ואני (1956) • הבנות לאס (1957) • ז'יז'י/דודה מיים (1958) • פורגי ובס/חמים וטעים (1959) • הדירה/שיר ללא סוף (1960) |  |
| 1961‏-1980 | סיפור הפרברים/רוב של אחד (1961) • איש המוזיקה/מגע של מינק (1962) • טום ג'ונס (1963) • גבירתי הנאווה (1964) • צלילי המוסיקה (1965) • הרוסים באים! הרוסים באים! (1966) • הבוגר (1967) • אוליבר! (1968) • הסוד של סנטה ויטוריה (1969) • מ.א.ש (1970) • כנר על הגג (1971) • קברט (1972) • אמריקן גרפיטי (1973) • המשחק המכור (1974) • צמד בכותרות (1975) • כוכב נולד (1976) • דירה לשניים (1977) • השמיים יכולים לחכות (1978) • תרגילים בהתבגרות (1979) • בתו של כורה פחם (1980) |  |
| 1981‏-2000 | ארתור (1981) • טוטסי (1982) • ינטל (1983) • בעקבות האוצר הרומנטי (1984) • הכבוד של פריצי (1985) • חנה ואחיותיה (1986) • תקווה ותהילה (1987) • נערה עובדת (1988) • הנהג של מיס דייזי (1989) • גרין קארד (1990) • היפה והחיה (1991) • השחקן (1992) • גברת דאוטפייר (1993) • מלך האריות (1994) • בייב (1995) • אוויטה (1996) • הכי טוב שיש (1997) • שייקספיר מאוהב (1998) • צעצוע של סיפור 2 (1999) • כמעט מפורסמים (2000) |  |
| 2001-היום | מולין רוז' (2001) • שיקגו (2002) • אבודים בטוקיו (2003) • דרכים צדדיות (2004) • הולך בדרכי (2005) נערות החלומות (2006) • סוויני טוד: הספר השטן מרחוב פליט (2007) • ויקי כריסטינה ברצלונה (2008) • בדרך לחתונה עוצרים בווגאס (2009) • הילדים בסדר (2010) • הארטיסט (2011) • עלובי החיים (2012) • חלום אמריקאי (2013) • מלון גרנד בודפשט (2014) • להציל את מארק וואטני (2015) • לה לה לנד (2016) • ליידי בירד (2017) • הספר הירוק (2018) • היו זמנים בהוליווד (2019) • בוראט 2 (2020) • סיפור הפרברים (2021) • רוחות אינישרין (2022) • מסכנים שכאלה (2023) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb16675490k (data)  LCCN: no98015278  VIAF: 175606712   WorldCat (עם VIAF): 175606712
דאריין 2

קבוצה ממעפילי דאריין 2 שנעצרו במחנה מזרעה, 1941
דאריין 2 (או דאריין ב') הייתה ספינת מעפילים שנועדה לחלץ את מעפילי קלאדובו-שאבאץ בעת מלחמת העולם השנייה, ולבסוף העלתה יהודים מרומניה ובולגריה לארץ ישראל.
האונייה, שנקראה על שם רכס הרים בגבולה הדרום מזרחי של פנמה, נרכשה במאי 1940 על ידי אנשי המוסד לעלייה ב' על מנת לחלץ את מעפילי קלאדובו-שאבאץ, קבוצה של 1,200 מיהודי גרמניה, אוסטריה וצ'כיה, שניסתה להעפיל לארץ ישראל ב-1939 אך בשל בעיות בנתיבי העלייה, היטלטלה תקופה ארוכה בין שני כפרים ביוגוסלביה. אולם, "דאריין 2" לא התאימה להפלגה בנהר הדנובה והיא שטה בים השחור. התוכנית להעביר את הקבוצה בספינות קטנות לנמל קונסטנצה ברומניה, שם המתינה, לא התממשה כי לא נמצאה דרך להביא אליה את קבוצת המעפילים.
ביוני 1940 הצטרפה איטליה למלחמה, והתעורר חשש כי היא תעצור את הפלגתן של ספינות המעפילים. מסיבה זו, ובמסגרת שיתוף הפעולה של הנהגת היישוב עם הבריטים בזמן המלחמה, החליטו ראשי ההגנה והמוסד למכור את "דאריין 2" לבריטים כדי שתסייע במאמץ המלחמתי נגד מדינות הציר. אולם, הספינה לא התאימה לצורכי הבריטים וחזרה לאנשי "המוסד".
בקיץ 1940 הפליגה האנייה לנמל קונסטנצה לצורך תיקונים, על מנת שתוכל להסיע את עולי קלאדובו-שאבאץ. שם פלשו אליה 160 פליטים מרומניה ופולין. אולם, בחורף אותה שנה קפאו מימי הדנובה והיא הוחזרה בלית ברירה לקונסטנצה על מנת להעלות עולים אחרים. מרבית אנשי קלאדובו-שאבאץ נספו בסופו של דבר בידי הנאצים, שפלשו ליוגוסלביה באפריל 1941.
האוניה התעכבה בנמל קונסטנצה, בין היתר עקב ניסיון השתלטות "התנועה הלגיונרית" הפאשיסטית על רומניה. ב-19 בפברואר 1941 יצאה לבסוף לדרכה, כשעליה כ-500 מעפילים שנסעו בדוחק רב (ביניהם היה אבא ברדיצ'ב שלימים היה מצנחני היישוב). כשנודע למעפילים שהאונייה עושה את דרכה לווארנה שבבולגריה על מנת להעלות כ-300 נוסעים נוספים, הם הכריזו על מרד כדי למנוע מהספינה עומס נוסף והזהירו מסכנת טביעה, אולם המרד הסתיים במהרה. במקור, תוכנן להעלות את המעפילים מבולגריה על ספינה בשם "מקדוניה" שאמורה הייתה להגרר על ידי הדריאן. ב-1 במרץ 1941 הצטרפה בולגריה למדינות הציר עם חתימתה על ההסכם התלת-צדדי. הוורמאכט נכנס לממלכה ללא קרב ובשל הנסיבות הועלו בחופזה רק 205 מעפילים מתוך קבוצת ה-300 על גבי הדאריין 2 עצמה ולא על ספינת הלווי ה"מקדוניה". הדריאן מיהרה להפליג מחופי וארנה לכוון נמל איסטנבול כשמאחור נותרו 95 מעפילים, להם לא נותר מקום. למחרת היום נסגרו שערי בולגריה ליציאת יהודים. כשהגיעה הספינה לאינסטנבול, הוחלפו הצוות ורב-החובל לפי דרישת העולים, ועלו עליה עוד 40 ניצולים מהאונייה "סלבדור" שטבעה.
ב-10 במרץ 1941 יצאה האונייה לארץ ישראל וב-19 במרץ הגיעה לנמל חיפה, כשאותה מלווים ספינות בריטיות. המעפילים נעצרו במחנה המעצר מזרעה והבריטים התכוונו לגרשם מהארץ, אך בעקבות דרישה למסירת המחנה שאליו יועדו להגיע במאוריציוס לטובת אילוצי המלחמה, הם נשלחו לבסוף למחנה המעצר בעתלית. כעבור שנה, לאחר אסון הסטרומה, הסכימו הבריטים לשחרר את המעפילים ולפטור אותם מגירוש.
הערות שוליים

↑  שלמה שאלתיאל, מארץ הולדת למולדת, עלייה והעפלה מבולגריה ודרכה בשנים 1939 - 1949, הוצאת עם עובד, תל אביב יפו, 2004, עמוד 277.
↑  במשך זמן רב הייתה הדעה השלטת שבשל המחאה על טביעת אוניית הגרוש "פאטריה" זמן קצר לפני כן, המעפילים נשלחו למחנה המעצר בעתלית ולא גורשו. לאחר שנים התברר שמשרד המלחמה הבריטי דרש את המחנה, שאליו יועדו להגיע במאוריציוס, לשם אימון טירונים שגויסו במאוריציוס ונועדו להצטרף למאמץ המלחמה בגרמנים, וכך נותרו מעפילי דאריין 2 בארץ. מתוך:
The Mauritian Shekel: The Story of Jewish Detainees in Mauritius 1940-1945 על ידי Genevieve Pitot.
גבריאל פרייל

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  21 באוגוסט 1911 טרטו, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  5 ביוני 1993 (בגיל 81) ירושלים 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 שפות היצירה:  עברית 
 פרסים והוקרה:  פרס ביאליק (1992) 
 
גבריאל יהושע פּרייל (באנגלית: Gabriel Yehoshua Preil;‏ 18 באוגוסט 1911 - 5 ביוני 1993) היה משורר עברי שחי בארצות הברית. פרסם גם ספר שירה יחיד ביידיש ועסק גם בתרגום יצירות לאנגלית. חתן פרס ביאליק לספרות יפה לשנת 1992.
ביוגרפיה

פרייל נולד בדורפאט שבאסטוניה וגדל בקרוקי שבליטא, שם למד בגימנסיה עברית. בהיותו בן עשר נפטר אביו וכעבור שנתיים היגר עם אמו לארצות הברית, שם התגורר סבו במדינת ניו יורק. פרייל התגורר ברובע הברונקס עם אמו ואביו החורג. הוא למד בסמינר המורים ובישיבת רבנו יצחק אלחנן (כיום בית המדרש לרבנים של ישיבה יוניברסיטי).
בארצות הברית הושפע משירת משוררי יידיש, ובמיוחד מתנועת האינזיך שהחלה לפעול באותם ימים וכן ממשוררים ישראלים צעירים. בנוסף הושפע ממשוררים אמריקאים כמו וולט ויטמן. שירו הראשון נכתב ביידיש בשנת 1936 ובאותה שנה הופיע ב"הדואר" שבעריכת מנחם ריבולוב שירו הראשון בעברית, "מזמור החיילים המתים". כל ספרי השירה של פרייל נכתבו בעברית, למעט אחד שנכתב ביידיש. כמו כן עסק בתרגום מעברית לאנגלית ולהפך, בין השאר תרגם את שירתם של קרל סנדברג, רוברט פרוסט ורובינזון ג'פרס(אנ').
בשנת 1968 ביקר לראשונה בישראל כאורחו של נשיא המדינה זלמן שזר. בשנת 1972 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מההיברו יוניון קולג' בניו יורק.
פרייל נפטר בירושלים בשנת 1993 בעת ביקור לכבוד יציאת ספרו.
מספריו

נוף, שמש וכפור : שירים (ניו-יורק : אוהל, תש"ה 1944)
נר מול כוכבים : שירים (ירושלים : מוסד ביאליק, 1954)
מפת ערב : שירים (תל אביב : דביר, תשכ"א 1961)
אהרן שבתאי, גבריאל פרייל, מבחר שירים ודברים על יצירתו, (תל אביב : מחברות לשירה, 1965)
לידער (ניו יאָרק : המחבר, 1966) <"ארויסגעגעבן מיט דער מיטהילף פון יידישן פען-קלוב און דעם ליזא און ווילי שאר ליטעראטור-פאָנד, ביים אלוועלטליכן יידישן קולטור קאָנגרעס">
האש והדממה : שירים (רמת-גן : אגודת הסופרים בישראל ליד הוצאת "מסדה", 1968)
מתוך זמן ונוף : שירים מקובצים (ירושלים : מוסד ביאליק, תשל"ג 1972)
שירים משני הקצוות (ירושלים ותל אביב : שוקן, תשל"ו 1976)
ילקוט שירים / ליקט והוסיף מבוא והסברים ראובן בן-יוסף (תל אביב : יחדיו, תשל"ח 1978)
איגרת קטנה מניו יורק, מבחר שירי גבריאל פרייל, הוצאת הקיבוץ המאוחד ומוסד ביאליק, 2022
* Autumn music: selected poems of Gabriel Preil / edited by Howard Schwartz; with an introduction by Yael Feldman; translated by Laya Firestone ... [et al.] (St. Louis: Cauldron Press, 1979)
אדיב לעצמי : שירים 1976–1979 (תל אביב : הקיבוץ המאוחד, תשמ"א 1980)
Sunset possibilities and other poems / translated and with an introduction by Robert Friend ; with a preface by T. Carmi (Philadelphia : Jewish Publication Society, 5746 - 1985)
חמישים שיר במדבר : שירים 1980–1985 (תל אביב : הקיבוץ המאוחד : ספרי סימן קריאה, תשמ"ז 1987)
To be recorded / translated by Estelle Gilson (Merrick, NY : Cross-Cultural Communications, 1992)
אספן סתווים : שירים 1972–1992 / ערך והוסיף מסה על שירת פרייל דן מירון (ירושלים : מוסד ביאליק, תשנ"ג)
לקריאה נוספת

יעל שגיב-פלדמן, "היה הניב כציפור שבורת-גף: על צמיחתה של פואטיקה מודרניסטית בשירתו המוקדמת של ג' פרייל", מחקרי ירושלים בספרות עברית ג, תשמ"ג (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
דן מירון, שני תאריכים: על דוד פוגל וגבריאל פרייל, סימן קריאה 22, יולי 1991, עמ' 7-11.
יותם פופליקר, שירת הארכיב של גבריאל פרייל. ירושלים : מוסד ביאליק, תשפ"ג 2022.
גבריאל פרייל, על הנוֹפִיוּת בשירת טשרניחובסקי (הרצאה מעיזבון המשורר), דחק, כרך יז', 2024.
הערות שוליים

↑  תואר כבוד למשורר העברי גבריאל פרייל, דבר, 30 ביוני 1972.
↑   רבקה איילון, מחמם לב לראות הוצאה חדשה של מבחר משירי המשורר העברי הנפלא גבריאל פרייל, באתר הארץ, 29 במרץ 2022
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: ס. יזהר | פרס ביאליק לספרות יפה  1992 | הבא: דוד אבידן, עמליה כהנא-כרמון |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007277608005171  BIBSYS: 90554526  BnF: cb16513787m (data)  GND: 118950576  ISNI: 0000 0000 7861 0491  LCCN: n80132220  NTA: 19740507X  SUDOC: 241419131  VIAF: 334149196558374792577   WorldCat (עם VIAF): 334149196558374792577
גבריאל פוץ

| --- | --- |

גנרל גבריאל פוץ
 לידה:  26 בינואר 1859 מץ, הקיסרות הצרפתית השנייה צרפת
 פטירה:  22 בפברואר 1925 (בגיל 66) מץ, הרפובליקה הצרפתית השלישית צרפת
 מקום קבורה:  Vault of Governors 
 מדינה:  צרפת 
 השכלה:  אקול פוליטקניק 
 השתייכות:   צבא צרפת
 תקופת הפעילות:  1877–1919 (כ־42 שנים)
 דרגה:   גנרל של קורפוס
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-28 מפקד הקורפוס ה-34 מפקד פלגת הארמייה ווז' מפקד הארמייה השמינית מפקד הקורפוס ה-4
 פעולות ומבצעים
 מלחמת סין–צרפת המשלחת השנייה למדגסקר מרד הבוקסרים מלחמת העולם הראשונה
 עיטורים
 אביר בלגיון הכבוד  מפקד בלגיון הכבוד  קצין בלגיון הכבוד  קצין גבוה בלגיון הכבוד 
 
גנרל של קורפוס גבריאל אנרי פוץ (בצרפתית: Gabriel Henri Putz;‏ 26 בינואר 1859, מץ, הקיסרות הצרפתית השנייה – 22 בפברואר 1925, מץ, הרפובליקה הצרפתית השלישית) היה מפקד בכיר בצבא צרפת במלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

פוץ נולד ב-26 בינואר 1859 בעיר מץ שהשתייכה אז לקיסרות הצרפתית השנייה, למשפחה בעלת עבר צבאי. לאחר מלחמת צרפת–פרוסיה, הפכה מץ לחלק מהקיסרות הגרמנית, ומשפחתו של פוץ, שבחרה לשמור על אזרחותה הצרפתית, גורשה משם. פוץ למד באקול פוליטקניק, התגייס לצבא צרפת בשנת 1879, ושרת בחיל הארטילריה. בין השנים 1881–1882 הוא לחם נגד מורדים בתוניסיה, בין 1885–1887 הוא לחם במלחמת סין–צרפת, בין 1896–1899 הוא השתתף במשלחת השנייה למדגסקר, ובין 1900–1901 הוא שרת בסין כחלק מהכוח הצרפתי שהשתתף בדיכוי מרד הבוקסרים. בשנת 1909 הועלה לדרגת קולונל, בשנת 1911 הועלה לדרגת גנרל של בריגדה, וב-1913 קיבל פיקוד על הדיוויזיה ה-28. ב-1 ביולי 1914 הועלה לדרגת גנרל של דיוויזיה.
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 היה פוץ מפקד הדיוויזיה ה-28. הדיוויזיה שלו לחמה בקרב מילוז. ב-5 בספטמבר של אותה שנה הוא מונה כמפקד קבוצת הווז', ב-2 באוקטובר שונה שמה לקורפוס ה-34, וב-8 בדצמבר היא הפכה להיות פלגת הארמייה ווז'. ב-2 באפריל 1915 הוא עבר לפקד על הארמייה השמינית, וב-4 באפריל 1915 שונה שמה של הארמייה לפלגת הארמייה בלגיה. הוא פיקד עליה עד 22 במאי של אותה שנה, והשתתף בקרב איפר השני.
ב-17 ביוני 1915 הוא הועבר לפקד על הקורפוס ה-4, ופיקד עליו במהלך הקרב על הסום והקרב השני על האן. הוא פיקד על הקורפוס עד 19 בדצמבר 1917, ולאחר מכן מילא תפקידי פיקוד ומטה בצבא עד סוף המלחמה. הוא פרש מהצבא בשנת 1919.
ביוגרפיה > אחריתו

לאחר פרישתו, חי פוץ בעיר הולדתו מץ, שחזרה לשליטת צרפת. הוא מת ב-22 בפברואר 1925 והוא בן 66. גופתו הועברה אל האינווליד בפריז.
ראו גם

החזית המערבית במלחמת העולם הראשונה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb10670276f (data)  ISNI: 0000 0000 0078 4715  Léonore: 309933  VIAF: 22133098   WorldCat (עם VIAF): 22133098
דגל לה ריוחה

| --- | --- |

 סוג הדגל:   דגל מדיני ואזרחי
 קבלת מעמד רשמי:  9 ביוני 1982
 מוטיבים עיצוביים:  ארבעה פסים בצבעי אדום, לבן, ירוק וצהוב, מושחת בסמל לה ריוחה
דגל לה ריוחה (בספרדית: La Bandera de La Rioja) הוא דגלה של הקהילה האוטונומית הספרדית לה ריוחה. הדגל אושרר על ידי מועצת המעבר של הקהילה בשנת 1979 ופורסם בחוק מה-9 ביוני 1982 כדגל הקהילה האוטונומית, לפיהו עיצובו של הדגל הוא ארבעה פסים אופקיים בצבעי אדום, לבן, ירוק וצהוב כאשר הדגל עשוי להיות מוטען בסמל הקהילה האוטונומית. השימוש בדגל הוא בגדר חובה לרשויות הקהילה.
היסטוריה > משאל העם

לאחר הצהרתה של מועצת המחוז כי בנכונותה להשלים את ההליכים הפורמליים לקבלת אוטונומיה על האזור, נקבע כי יוני 1977 יהיה המועד האחרון לאוכלוסייה למשלוח הצעות לבחירת דגל ולפרסם אותו ברשומות המחוז. לאור זאת, אמצה התקשורת המקומית את הרעיון והחלה במסע פרסום במהלך חודשי יוני ויולי של אותה השנה. למרות שמספר פוליטיקאים קראו לרגיעה ולבחינת נושא הדגל, חשבו אחרים כי הנושא הוא בעל דחיפות.
מתוך 260 ההצעות לעיצוב שהתקבלו, 11 הגיעו מאת מומחי וקסילולוגיה, וב-5 באוגוסט, התכנסה העצרת הכללית, והכריזה על משאל בקרב אוכלוסיית המחוז על 5 דגמים. המשאל התקיים בין ה-1 ל-15 בספטמבר, בניהולו של פליפה ליאון, אב מנזר וההיסטוריון הרשמי, שבמהלכו נאספו בין 15,000 ל-20,000 פתקים.
עם זאת, המשאל לא נשא פרי, ותהליך הבחירה הגיע למצב של קיפאון עד אשר נשיא המועצה דאז, חוליו פרננדז לואיס סביליה, הקפיא את כל הליך הבחירה. לאחר שמשאל העם נכשל, שאלת ההכרזה על הדגל זכתה להתעלמות מצדם של הפוליטיקאים.
דגל כף ורדה

| --- | --- |

 סוג הדגל:   דגל לאומי ודגל ימי לאומי
 יחס אורך/גובה:  3:5
 קבלת מעמד רשמי:  22 בספטמבר 1992
 מוטיבים עיצוביים:  שדה, מסגרת, barrulet, כוכב בעל 5 קודקודים 
 דגלים היסטוריים   :     דגל כף ורדה (1975–1992)
 
דגל כף ורדה אומץ ב-22 בספטמבר 1992 ומסמל את ניתוק היחסים מגינאה ביסאו, שאיתה כף ורדה הייתה מאוחדת.
הכוכבים של הדגל מסמלים את האיים הראשיים של האומה (שרשרת איים מחוץ לחופי אפריקה). הצבע הכחול מסמל את האוקיינוס והשמיים. הפס הלבן והפס האדום מסמלים את הדרך לבניית האומה, והצבעים מסמלים את השלום (לבן) ומאמץ (אדום). בפסים ביחס של 6:1:1:1:3, והמעגל של הכוכבים ממורכז ביחס של 3/8 לאורך הפסים.
ראו גם

סמל כף ורדה
המנון כף ורדה
דאגנהאם אנד רדברידג'

מועדון הכדורגל דאגנהאם אנד רדברידג (אנגלית: Dagenham & Redbridge F.C תעתיק מקוצר: Dag & Red) היא קבוצת כדורגל אנגלית מהעיר דאגנהאם שבאזור לונדון רבתי, אנגליה.
הקבוצה הוקמה בשנת 1992 בעקבות מיזוג בין שני מועדונים - דאגנהאם (Dagenham) ורדברידג' פורסט (Redbridge Forest).
מאז שנת 1992, אצטדיון כביש ויקטוריה הוא אצטדיונה הביתי של דאגנהאם אנד רדברידג וצבעי הקבוצה הם אדום וכחול.
צבעי הקבוצה נועדו לייצג את שתי הקבוצות שמוזגו.
כינוייה הבולטים של הקבוצה הם "דאגרס" (Daggers) ו"דג אנג רד" (Dag & Red).
היסטוריה

הקבוצה הוקמה בשנת 1992. בשנת 2007, 15 שנים לאחר הקמתה הצליחה הקבוצה להעפיל לפוטבול ליג לאחר שסיימה במקום הראשון בליגת הנשיונל ליג ובכך העפילה לליגה הרביעית בחשיבותה באנגליה.
3 שנים לאחר שהעפילה לפוטבול ליג השנייה העפילה  דאגנהאם אנד רדברידג לליגת הפוטבול ליג הראשונה - הליגה השלישית בחשיבותה באנגליה לאחר ניצחון בגמר הפלייאוף על העלייה על רות'רהאם יונייטד 2-3. עונתה היחידה בפוטבול ליג הראשונה הסתיימה במקום ה 21 (מתוך 24) וירידת ליגה שלקבוצה היה חסר נקודה אחת בלבד בשביל לשרוד.
5 עונות לאחר שירדה לליגה הרביעית נשרה הקבוצה חזרה לנשיונל ליג הליגה החמישית באנגליה. בכך נפרדה הקבוצה מהפוטבול ליג בה שהתה 9 עונות (מתוכן עונה אחת בליגה השלישית ו-8 עונות בליגה הרביעית).
אצטדיונים ומתקני אימונים

מיום הקמתו של המועדון משחקת הקבוצה באצטדיון אצטדיון כביש ויקטוריה (Victoria Road).
המגרש נבנה בשנת 1917 ושימש עובדים שמפעלם היה ממוקם לצדו. בשנת 1955 החל שיפוץ נרחב בו הוחלפו כל תשתיות המים, הביוב והחשמל באצטדיון, נבנה גג ונוספו מושבים חדשים.
מאמנים

| שם | שנת התחלה | שנת סיום |
| --- | --- | --- |
| אנגליה ג'ון סטיל (John Still) | 1992 | 1994 |
| אנגליה דייב קוסק (Dave Cusack) | 1994 | 1995 |
| אנגליה גרהאם קר (Graham Car) | 1995 | 1996 |
| אנגליה ג'ון סטיל (John Still) | 1996 | 1999 |
| אנגליה ג'רי היל (Garry Hill) | 1999 | 2004 |
| אנגליה ג'ון סטיל (John Still) | 2004 | 2013 |
| אנגליה ווין בורנט (Wayne Burnett) | 2013 | 2015 |
| אנגליה ג'ון סטיל (John Still) | 2015 | 2018 |
| אנגליה פטר טיילור (Peter Taylor) | 2018 | היום |
שוער העבר, טוני רוברטס.
דאגלס קופלנד

| --- | --- |

דאגלס קופלנד, 2013
 לידה:  30 בדצמבר 1961 (בן 62) ריינמונסטר, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  קנדה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אמילי קאר לאמנות ועיצוב, אוניברסיטת מקגיל, Hokkaido College of Art & Design 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 יצירות בולטות:  Microserfs, JPod 
 תקופת הפעילות:  1991–2015 (כ־24 שנים) 
 הושפע מ:  ברט איסטון אליס, ג'יימס גראהם באלארד 
 פרסים והוקרה:  קצין במסדר קנדה 
 coupland.com
 
דאגלס קופלנד, 2005
דאגלס קופלנד (באנגלית: Douglas Coupland, נולד ב-20 בדצמבר 1961) הוא סופר, מחזאי ואמן ויזואלי קנדי. רומן הבכורה שלו, "דור X: מעשיות לתרבות מואצת", אשר פורסם לראשונה בשנת 1991, הפך לרב מכר בינלאומי ובספר זה קופלנד טבע את המונח "דור ה-X" אשר הפך פופולרי בעקבות כך.
ב-2013 זכה קופלנד לכבוד הגדול ביותר לאזרח קנדי, כאשר קיבל את אות מסדר קנדה.
חייו

קופלנד נולד בבסיס נאט"ו בבאדן זולינגן, גרמניה המערבית וגדל בוונקובר שבקנדה. הוא למד אמנות ועיצוב תעשייתי בקנדה, באיטליה וביפן. הוא הומוסקסואל, והוא משמש ככתב ב"ניו יורק טיימס" בנושאי תרבות ואמנות.
קופלנד חי כיום במערב ונקובר שבקולומביה הבריטית.
מספריו

דור X: מעשיות לתרבות מואצת, תרגמה שרית פרקול, בבל, תשנ"ה 1995.
החיים על פי אלוהים, תרגם אסף גברון, מודן, 1995.
כוכב הלכת שמפו, תרגמה ורד שוסמן, כנרת, 1996.
נערה בתרדמת, תרגם דני אמיר, משכל ידיעות אחרונות, 2000.
הערות שוליים

↑  Alonso Duralde, All the lonely people: artist and Generation X novelist Douglas Coupland talks about disaster movies, Google, and his new book, Eleanor Rigby. Oh, and he comes out, The Advocate, 1/2/2005
↑  Decca Aitkenhead, Douglas Coupland: the writer who sees into the future, The Guardian, 7/9/2009
↑  Kurutz, Steven (2009-08-12). "Saving the House Next Door". The New York Times. ארכיון מ-2012-02-25. נבדק ב-2009-10-21.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007439544005171  PLWABN: 9810530301405606  BIBSYS: 90691019  BNE: XX896710  BnF: cb123029289 (data)  CiNii: DA08121392  GND: 119373602  ISNI: 0000 0001 2141 8033  KulturNav: 8e1a13e1-6940-4fc8-9d70-f0f985cf9772  LCCN: n90696473  LNB: 000008727  MusicBrainz: 1d56d7a2-e2bb-4fc2-9ca1-bd7431561caa  NDL: 00464982  NKC: mzk2002171005  NLA: 35970321  NLG: 69726  NLK: KAC201315909  NSK: 000240957  NTA: 097857890  RERO: 02-A003139800  RKD: 401916  SUDOC: 031901271  Trove: 1167982  ULAN: 500291268  VIAF: 84536439   WorldCat (עם VIAF): 84536439 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספרות ובנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דוד טלשיר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1944 מעלה החמישה, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  5 בינואר 2017 (בגיל 73 בערך)
 ענף מדעי:  עברית מקראית, לשון חז״ל 
 מקום מגורים:  ישראל
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב 
 בן או בת זוג:  צפורה טלשיר 
 
דוד טַלְשִׁיר (תש"ה, 1944 – ז' בטבת תשע"ז, 5 בינואר 2017) היה פרופסור בחוגים ללשון העברית באוניברסיטה העברית בירושלים ובאוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
ביוגרפיה

דוד טלשיר נולד במעלה החמישה. למד באוניברסיטה העברית בירושלים בחוגים ללשון העברית, למקרא ולהיסטוריה של עם ישראל. בשנת תשמ"א הגיש את עבודת הדוקטור שלו, שעסקה בנושא "שמות בעלי החיים בתרגום הארמי של השומרונים".
בשנים תשל"ב–תשנ"א לימד בחוג ללשון העברית באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנים תשנ"א–תשנ"ז עבד במפעל המילון ההיסטורי של האקדמיה ללשון העברית. משנת תשנ"ד לימד במחלקה ללשון העברית באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
נבחר לחבר-יועץ של האקדמיה ללשון העברית בשנת תשנ"ט ולחבר מלא בשנת תשס"ה. היה חבר המערכת של לשוננו לעם, וכן היה חבר בוועדות המינוח האלה: הוועדה לשמות צמחי ארץ ישראל, הוועדה לזואולוגיה, הוועדה לגאוגרפיה אנושית והוועדה למונחי בלשנות.
תחומי המחקר העיקריים שלו היו לשון המקרא (בעיקר העברית המקראית המאוחרת), לשון מגילות מדבר יהודה, לשון חז"ל, העברית בתקופת התחייה, הארמית לרבדיה ולניביה ומילונאות שמית. נודע גם כחוקר של לשון הריאליה: שמות בעלי חיים, צמחים, אנשים, מקומות וחפצים.
דוד טלשיר היה נשוי לצפורה טלשיר (נפטרה ב-3 באוקטובר 2016), פרופסור במחלקה למקרא, ארכאולוגיה והמזרח הקדום באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, ולהם ארבעה ילדים, ובהם גייל טלשיר. הובא למנוחות לצד אשתו ציפורה בבית העלמין בקיבוץ מעלה החמישה .
ספרו

שמות חיים: בעלי חיים מקומות ואנשים, ירושלים תשע"ב.
ממאמריו

"מעמדה של העברית המקראית המאוחרת – בין לשון המקרא ללשון חכמים", מחקרים בלשון ב-ג (תשמ"ז), עמ' 161–172.
"לשון חכמים באספקלריה של שמות פרטיים", מחקרים בלשון ה–ו (תשנ"ב), עמ' 225–244.
"העברית בימי הבית השני – בית גידולה וגלגוליה", מחקרי תלמוד ב (תשנ"ג), עמ' 285–301.
"הצב, החרדון והקרפדה", לשוננו סה (תשס"ג), עמ' 351–373.
"חספין – גלגוליו של שם מקום", קול ליעקב – אסופת מאמרים לכבוד פרופ' יעקב בן-טולילה, בעריכת דניאל סיון ופבלו-יצחק הלוי-קירטצ'וק, באר שבע תשס"ג, עמ' 191–201.
"על משמעי אנ"ס בארמית ובעברית", מגילות 3 (2005), עמ' 205–229.
"על ידיד שהוא חבר", מחקרים בלשון יג (2011), עמ' 39–50.
דאגלס ראסל

דאגלס אלברט "דאג" ראסל (באנגלית: Douglas Albert "Doug" Russell; נולד ב-20 בפברואר 1946) הוא שחיין אמריקאי בעבר, אלוף אולימפי בעל 2 מדליות זהב ושיאן עולם.