אוניברסיטת ייל
היסטוריה

תחילתה של ייל בחוק "למען החירות, להקים בית ספר קולגיאלי" שעבר בבית המשפט הכללי של המושבה קונטיקט ב-9 באוקטובר 1701. מיד לאחר מכן, קבוצה של עשרה מנהיגים נוצרים פרוטסטנטים בהנהגתו של ג'יימס פיירפונט, כולם בוגרי הרווארד (הרווארד הייתה המכללה היחידה בצפון אמריקה בזמן לימודיהם), נפגשו בחדר העבודה של הכומר סמואל ראסל בברנדפורד, קונטיקט, והחליטו לתרום את ספריהם הפרטיים כדי ליצור את הספרייה הראשונה של האוניברסיטה. הקבוצה הזו ידועה בשם "המייסדים". ייל נוסדה על מנת להכשיר אנשי דת פרוטסטנטים.
המוסד נקרא במקור "בית הספר הקולגיאלי", ונפתח בביתו של הרקטור הראשון שלו, אברהם פיירסון, בקילינגוורת' (קלינטון). מאוחר יותר הוא הועבר לסייברוק, ואז לוות'רספילד. בשנת 1718, המכללה הועברה לניו הייבן, קונטיקט.
בה בעת נוצר קרע בהרווארד בין נשיאה השישי אינקריס מיית'ר לבין שאר כמורת הרווארד, שראתה את מיית'ר כליברל מתקדם, והאשימה אותו בהזנחת שלטון הכנסייה. היחסים החמירו לאחר שמיית'ר התפטר, וההנהלה סרבה למנות את בנו ועמיתו האידאולוגי, קוטון מיית'ר, לתפקיד נשיא הרווארד. הסכסוך גרם לבני מיית'ר להצטרף אל בית הספר הקולגיאלי בתקווה שבית ספר זה יחזיק בראייה דתית אורתודוקסית-פוריטנית, שלא כמו הרווארד.
בשנת 1718, קוטון מיית'ר יצר קשר עם איש עסקים מצליח מוויילס בשם אליהוא ייל וביקש ממנו תמיכה כלכלית בבניית בניין חדש למכללה. ייל, שצבר את הונו דרך מסחר שעסק בו בזמן שחי בהודו כנציג של חברת הודו המזרחית, תרם תשע חבילות של סחורה, שנמכרו ביותר מ-560 פאונד, סכום עצום באותם ימים. ייל תרם גם 417 ספרים ודיוקן של ג'ורג' הראשון, מלך בריטניה. קוטון מיית'ר הציע שבית הספר ישנה את שמו למכללת ייל כהכרת טובה לנדבן שלו, וגם כדי להגדיל את הסיכויים שהמכללה תקבל עוד תרומה גדולה מייל או את עיזבונו. אליהוא ייל היה בהודו כשהחדשות על שינוי שמו של בית הספר הגיעו לביתו בבריטניה, אך ייל מעולם לא חזר לביתו. אף על פי שהוא באמת הוריש את הונו ל"בית הספר הקולגיאלי שבמושבת הוד מלכותו קונטיקט", האוניברסיטה מעולם לא הצליחה לקבל את העיזבון.
סטודנטים בולטים לתאולוגיה ומדעי הרוח בניו אינגלנד החשיבו את השפה העברית כשפה קלאסית, ביחד עם יוונית ולטינית, כיוון שהיא נחוצה ללימוד התנ"ך בשפתו המקורית. הכומר עזרא סטילס, נשיא המכללה בשנים 1778–1795, הביא עמו את העניין בשפה העברית כאמצעי ללימוד טקסטים תנ"כיים בשפתם המקורית, והנהיג את חובת לימוד העברית לתלמידי השנה הראשונה, זאת בניגוד להרווארד, שבה רק תלמידי השנים המתקדמות היו חייבים ללמוד עברית. קיים מיתוס כי סטילס אחראי גם להוספת המילים "אורים ותמים" בעברית לחותם ייל, אך הדבר אינו נכון שכן החותם עם הכיתוב העברי מופיע כבר בתעודה משנת 1749. מאורע מכריע בתקופת כהונתו של סטילס התרחש ביולי 1779, בזמן מלחמת העצמאות האמריקאית, כשכוחות בריטיים עוינים כבשו את ניו הייבן ואיימו להרוס את המכללה. בוגר ייל אדמונד פנינג, שהיה מזכירו של הגנרל הבריטי שפיקד על התקיפה, תיווך בין הצדדים והמכללה ניצלה. מאוחר יותר הוענק לפנינג תואר כבוד על מעשהו.
הדגש על הקלאסיקה גרם לעלייה במספר מועדוני הסטודנטים הפרטיים, הפתוחים בהזמנה בלבד, שהוקמו בעיקר כפורומים לדיון בלמידה מודרנית, ספרות ופוליטיקה. הארגונים הראשונים מסוג שכזה היו מועדוני דיון: קרוטוניה ב-1738, לינוניה ב-1753, ו"אחים באחדות" (Brothers in Unity) ב-1768.
מכללת ייל התרחבה בהדרגה. היא כוננה את פקולטת ייל לרפואה (1810), פקולטת ייל לתאולוגיה (1822), פקולטת ייל למשפטים (1843), פקולטת ייל לאמנויות ומדעים (1847), הפקולטה המדעית ע"ש שפילד (1847), ופקולטת ייל לאמנות (1869). הפקולטה לתאולוגיה הוקמה על ידי נוצרים שחשו כי פקולטת הרווארד לתאולוגיה הפכה לליברלית מדי. צעד זה דומה למרד של אוקסברידג', שבמהלכו משכילים בדלנים פרשו מאוניברסיטת אוקספורד וייסדו את אוניברסיטת קיימברידג'. בשנת 1887, בעוד המכללה המשיכה לגדול תחת נשיאותו של טימות'י דוויט החמישי, מכללת ייל שינתה את שמה לאוניברסיטת ייל. לאחר מכן המשיכה וגדלה, ונוספו לה פקולטת ייל למוזיקה (1894), פקולטת ייל ליערנות וללימודי הסביבה (1901), פקולטת ייל לבריאות הציבור (1915), פקולטת ייל לסיעוד (1923), פקולטת ייל לדרמה (1955), תוכנית אגודת הרופאים של ייל (1973) ופקולטת ייל לניהול (1976).
עד סוף שנות ה-60 של המאה ה-20 רק גברים יכלו ללמוד באוניברסיטה (נשים יכלו החל מהמאה התשע עשרה ללמוד לימודים לתארים מתקדמים). מכללת ואסר, שהייתה מיועדת לנשים, נחשבה למכללת האחות של ייל. בשנת 1966, ייל החלה בדיונים עם ואסר, בנוגע למיזוג שני המוסדות, וכך ליצור חינוך מעורב אפקטיבי. בסופו של דבר האיחוד לא יצא לפועל ושני המוסדות החליטו להתחיל לקבל את בני שני המינים, החל משנת 1969.
ייל, כמו שאר המוסדות בליגת הקיסוס, נקטה החל מתחילת המאה העשרים במדיניות קבלה מכוונת שנועדה לשמר את כמות התלמידים שמוצאם ממשפחות מכובדות, נוצריות לבנות (נומרוס קלאוזוס). היא הייתה מבין האחרונות בליגת הקיסוס שביטלה במידה רבה את ההעדפות הללו, החל ממחזור 1970, אם כי העדפות מסוימות עדיין קיימות היום.
נשיא מכללת ייל ועמיתים של המכללה, שביחד נודעים גם בשם "תאגיד ייל", הם הוועד המנהל של האוניברסיטה.