ג'ון לנון
ביוגרפיה > 1940–1962: נעוריו ותחילת דרכו

לנון נולד בשם ג'ון וינסטון לנון בעיר הנמל ליברפול שבממלכה המאוחדת, בעת מלחמת העולם השנייה. שמו האמצעי, וינסטון, הוא על שמו של ראש ממשלתה של האימפריה הבריטית באותם ימים, וינסטון צ'רצ'יל. הוא תיעב את השם הזה, ולבסוף אף החליפו בשם אונו. סיפורו המשפחתי של לנון לא היה פשוט – אביו, אלפרד, שהיה מלח בצי הסוחר ממוצא אירי, כמעט לא נכח בבית במהלך מלחמת העולם השנייה. אמו, ג'וליה, אשר קיימה יחסים מחוץ לנישואין עם גבר אחר והרתה לו, סירבה לחדש את הקשר עם אביו כאשר שב לאנגליה, וג'ון הועבר לטיפולה של מימי, אחות אמו, בעקבות לחץ ממשפחתה שלא הייתה מרוצה מכך שבתה "חיה בחטא".
לנון התבטא מאוחר יותר על ילדותו באומרו, "אמי פשוט לא הייתה מסוגלת להתמודד עם החיים. היא הייתה הצעירה (מבין חמש אחיותיה), בעלה ברח לים, המלחמה הייתה בעיצומה והיא פשוט לא הייתה מסוגלת לטפל בי, ולכן בסופו של דבר גרתי אצל אחותה הבכורה". משפחתה התקשרה פעמיים לשירותי הרווחה של ליברפול ודיווחה על כך שג'ון ישן עם אמו במיטתה למרות גילו המתקדם (בן 8–10 בערך). במשך תקופה ארוכה בילדותו חי בנתק מאמו, רבות מכך בעקבות העובדה שדודתו לא ששה לגלות לו שבית אמו קרוב במיוחד. מימי, דודתו אשר גידלה אותו כאם, האמינה שהשפעתה של ג'וליה המעורערת על הילד ג'ון תהיה הרסנית, וסיפרה לביוגרף של לנון האנטר דייוויס שלא סיפרה לו על אביו ואמו מכיוון שדאגה לו מאוד. מאוחר יותר התוודתה  ש"אולי דאגה יותר מדי", אך כניסתה של אמו לחייו הייתה משפיעה במיוחד – היא זו שחשפה אותו למוזיקת הרוקנרול, ומותה  בתאונת דרכים הותיר עליו חותם.
בעת לימודיו בתיכון הקים ג'ון את להקת "החוצבים" (The Quarrymen), בהשראת שם בית הספר התיכון שבו למדו חברי הלהקה. הלהקה הופיעה כמה פעמים, בין השאר בפני קהל יהודי בלבד בשנת 1956, במועדון הגולף בגייטאקר, פרוור של ליברפול. בשבת, 6 ביולי 1957, הופיעה להקת החוצבים בכנסיית סנט פיטר בפרוור וולטון (Woolton), שבו גר לנון. אחרי ההופעה, שכללה שני שירים (Puttin' On The Style, Baby Let's Play House), הפגיש חבר משותף בין לנון ומקרטני. מקרטני הרים גיטרה, כיוון אותה (דבר שהרשים את חברי הלהקה) וניגן לכבוד לנון ולהקתו. בפגישתם השנייה החליטו חברי הלהקה, ובהם ג'ון, לצרף את מקרטני בשל כישרונו בשירה ובגיטרה ולמרות גילו הצעיר. מעט מאוחר יותר הכיר מקרטני ללנון את ג'ורג' האריסון והציע לצרפו ללהקה. בתחילה התנגד לכך לנון בשל גילו הצעיר של האריסון (שהיה בן 14 באותה עת), אך לאחר ששמע את נגינתו על גיטרה השתכנע וצירף גם אותו ללהקה כגיטריסט מוביל. ב-1960 פרשו לנון, מקרטני והאריסון מה"חוצבים", והקימו להקה משלהם. הלהקה החדשה עברה מספר גלגולים עד שהפכה ללהקה המוכרת בתור הביטלס (The Beatles).
בשנים שלאחר מכן הופיעו לנון, מקרטני, האריסון ופיט בסט (המתופף הראשון של הלהקה) בליברפול וכן בהמבורג, שבגרמניה המערבית. לנון התבטא מאוחר יותר באמירה "נולדתי בליברפול, אך התבגרתי בהמבורג", בהתייחסו לכך שתקופת המבורג בחיי הלהקה הייתה סוערת במיוחד. לנון, כמו גם שאר חבריו ללהקה, עשה שימוש נרחב בסם בשם "ספיד", והם נהגו להופיע במקומות מפוקפקים. בכמה מהמועדונים בהם הופיעו היו צריכים המלצרים להסתובב עם אלות וסכינים כדי להשתלט על הלקוחות האלימים והשיכורים. אותם טיפוסים מפוקפקים הכריחו את לנון וחבריו לשתות כמויות גדולות של אלכוהול. "הם היו שולחים אל הבמה שמפניה, את החיקוי הגרמני הזול לשמפניה, והיינו צריכים לשתות את זה אחרת הם היו הורגים אותנו", אמר לנון מאוחר יותר. סביב לנון נקשרו כמו כן שמועות רבות על מעשי התגרות בקהל הגרמני תוך כדי שכרות, עם צעקות כמו "הייל היטלר" ו"תחזרו לטנקים שלכם", על שצפה כביכול בהאריסון מאבד את בתוליו, או שלקח חזיר לטייל בעיר. הביוגרף של לנון, ג'ון וייז ג'קסון, טען שאין סיבה לפקפק באמיתות הדברים. אף-על-פי שהתקופה בהמבורג הייתה ללא ספק קשה ואלימה, הייתה לה השפעה מכרעת על התפתחות הביטלס. חברי הלהקה בילו ביחד כ-800 שעות על הבמה, דבר שאימן אותם וגיבש אותם – דבר שלא יכלו לצבור בשום מקום מהוגן יותר.