stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פפין האמצעי
ביוגרפיה

פפין נולד בז'ופיל (Jupille-sur-Meuse), בימינו חלק מלייז'. שמו נובע מהרסטל, שבאזור לייז' (בבלגיה של ימינו). הוא היה נכדם של ארנולף ממץ מצד אביו, אנסגיזל, ושל פפין מלנדן, מצד אמו, בגה. הנישואין בין השניים איחדו את שני השבטים העיקריים בממלכת המרובינגים למה שיקרא מאוחר יותר השושלת הקרולינגית. ב-656 או 657 הוצא להורג דודו של פפין, גרימואלד הזקן, והיה נראה כאילו בא הקץ על שושלתו של פפין הזקן - באמצע שנות ה-70 של המאה ה-7 נותרו בחיים רק בתו בגה ונכדו פפין. פפין נישא בשלב זה לפלקטרודיס, בתם של הרוזן הוגוברט ואירמינה מטריר, בעלי כוח בממלכה המרובינגית.
פפין מוזכר בפעם הראשונה במסמכים היסטוריים בערך בתקופה זו, כשהוא נלחם, יחד עם מרטין, הדוכס משמפן, נגד אברוין, המאיורדומוס של נויסטריה. השניים הפסידו בקרב ליד לאן ב-679 ומרטין נהרג. המלחמות בין הצדדים השונים באימפריה המרובינגית המשיכו לתוך שנות ה-80 של המאה ה-7 וגם אברוין נרצח על ידי מתנגדיו. ב-687 שם פפין קץ לעימות בין המלכים למאיורדומי שלהם, על ידי ניצחונו בקרב טרטי, והפך למעשה השליט היחיד של כל הפרנקים. החלקים השונים של הממלכה לא קיבלו את שלטונו בקלות, ופפין הטיל את האחריות על החלק המזרחי, שמסרב לקבל את שליטתו, לידיו של בנו גרימואלד הצעיר. יורשו של פפין היה בנו הבלתי-חוקי קרל מרטל.
תיאודואלד

תיאודואלד (Theudoald, או תיאודאלד Theodald; בערך 708 – 741) היה המאיורדומוס (ראש הארמון) הפרנקי לזמן קצר בשנת 714, לאחר מותו של סבו, פפין האמצעי.
ביוגרפיה

תיאודואלד היה הבן החוקי, אך מאוחר יותר נטען שהוא לא חוקי, של גרימואלד הצעיר (בנם של פפין האמצעי ופלקטרודיס) ותיאודסינדה (אנ') מפריזיה (בתו של המלך רדבוד (אנ')). לפיכך, הוא היה נכדו של המלך הפריזי.
סבתו של תיאודואלד, פלקטרודיס, ניסתה לגרום לסבו, פפין, להכיר בו כיורש הלגיטימי של כל אדמות הפיפינים, במקום קרל מרטל.
לאחר מותו של פפין, בשנת 714, מונה תיאודואלד למאיורדומוס של הממלכה הפרנקית (כמסתבר, בגיל 6 בלבד).
אולם בשנת 715 הכתירה האצולה את רגנפריד (אנ') למאיורדומוס של נויסטריה ואת קרל מרטל למאיורדומוס של אוסטרזיה.
רגנפריד הביס את תיאודואלד וכוחותיו בספטמבר 715 בקרב קומפיין (אנ'); תיאודואלד חזר לקלן. סבתו נכנעה בשמו בשנת 716 לכילפריך השני מנויסטריה ולרגנפריד.
למרות שקרל מרטל הוכרז כיורשו של פפין מהרסטל, כאשר תפס את השלטון, הוא אפשר לאחיינו לחיות, במקום להרוג אותו, כפי שהיה נהוג לעיתים קרובות בימי הביניים.
תיאודואלד מת, כפי הנראה הרגו אותו, בסביבות שנת 741, לאחר מותו של קרל מרטל, דודו ומגנו.
| השושלת הקרולינגית |
| --- | --- | --- |
| שבט פפין | פפין הזקן (580–640) • גרימואלד הזקן (616–656) • כילדברט המאומץ (מת ב-662) |  |
| שבט ארנולף | ארנולף ממץ (582–640) • כלודולף ממץ (מת ב-696 או 697) • אנסגיזל (מת לפני 679) • פפין האמצעי (635–714) • גרימואלד הצעיר (מת ב-714) • דרוגו משמפאן (670–708) • תיאודואלד (708–741) • כילדברנד הראשון (מת ב-743 או 751) |  |
| השושלת הקרולינגית | קרל מרטל (686–741) • קרלומן (מת ב-754) • פפין הגוץ (714–768) • קרלומן הראשון (751–771) • קרל הגדול (מת ב-814) • לואי החסיד (778–840) |  |
| לאחר הסכם ורדן (843) | לותאר הראשון (795–855) • קרל הקירח (קרל השני) (823–877) • לואי הגרמני (לואי השני) (804–876) |  |
פונקציית כשירות

פונקציית כשירות או פונקציית כושר היא סוג מסוים של פונקציית הפסד המשמשת לסכם נתון יחיד של כשירות, כלומר עד כמה קרוב פתרון עיצוב נתון להשגת המטרה שנקבעה. פונקציות כשירות משמשות בתכנות גנטי ובאלגוריתמים גנטיים כדי להנחות סימולציות לקראת פתרונות אופטימליים.
תכנות גנטי ואלגוריתמים

בפרט, בתחומי התכנות הגנטי והאלגוריתמים הגנטיים, כל פתרון אפשרי מיוצג בדרך כלל כמחרוזת מספרים (המכונה כרומוזום). לאחר כל סבב בדיקה, או סימולציה, הרעיון הוא למחוק את n פתרונות העיצוב הגרועים ביותר, ולגדל n חדשים מפתרונות העיצוב הטובים ביותר. לפיכך, יש להעניק לכל פתרון עיצובי נתון ראוי, כדי לציין עד כמה הוא הגיע לעמידה במפרט הכולל, וזה נוצר על ידי יישום פונקציית הכושר במבחן, מציאותי או סימולטיבי, על התוצאות המתקבלות מאותו פתרון.
הסיבה שאלגוריתמים גנטיים אינם יכולים להיחשב כדרך עצלה לביצוע עבודת עיצוב פתרונות, היא בדיוק בגלל המאמץ הכרוך בתכנון פונקציית כושר מעשית. למרות שזה כבר לא מעצב אנושי, אלא המחשב שמגיע עם העיצוב הסופי, עדיין מעצב אנושי שצריך לעצב את פונקציית הכושר. אם היא מתוכננת בצורה גרועה, האלגוריתם יתכנס לפתרון לא הולם, או יתקשה להתכנס בכלל.
פונקציית כושר לא רק צריכה להיות בקשר הדוק עם המטרה של המעצב, אלא שהיא גם צריכה להיות יעילה מבחינה חישובית. מהירות הביצוע חשובה מאוד, שכן יש לבצע איטרציה של אלגוריתם גנטי טיפוסי פעמים רבות על מנת להפיק תוצאה שמישה לבעיה לא טריוויאלית.
קירוב לכושר (Fitness approximation) עשוי להיות מתאים, במיוחד במקרים הבאים:
זמן חישוב הכושר של פתרון יחיד גבוה במיוחד
חסר מודל מדויק לחישוב כושר
תפקוד הכושר אינו וודאי או מכיל רעשים
קיימים שני סוגים עיקריים של פונקציות כושר: האחת שבה פונקציית הכושר אינה משתנה, כמו באופטימיזציה של פונקציה קבועה או בדיקה עם סט קבוע של מקרי בדיקה; ואחד שבו פונקציית הכושר ניתנת לשינוי, כמו בידול נישה (niche differentiation) או התפתחות משותפת של מקרי הבדיקה.
דרך נוספת להסתכל על פונקציות כושר היא במונחים של נוף כושר (fitness landscape), המראה את הכושר של כל "כרומוזום" אפשרי.
ההגדרה של פונקציית הכושר אינה פשוטה במקרים רבים ולעיתים מבוצעת באופן איטרטיבי אם הפתרונות המתאימים ביותר המיוצרים על ידי אלגוריתמים גנטיים אינם מה שרצוי. אלגוריתמים גנטיים אינטראקטיביים מטפלים בקושי זה על ידי מיקור חוץ של הערכה לגורמים חיצוניים שהם בדרך כלל בני אדם.
ראו גם

פונקציית הפסד
עיר עמים

עיר עמים היא עמותה הפועלת במגמה שירושלים תהיה עיר תקינה ושוויונית, תוך קידום התנאים לעתיד פוליטי יציב יותר בירושלים. היא מעמידה בראש מעייניה את ירושלים כעיר הוגנת בה חולקים שני העמים, הישראלי והפלסטיני, עיר הדואגת לרווחתם ולכבודם של כל תושביה על קודשיהם ונכסיהם ההיסטוריים והתרבותיים. העמותה מקיימת קשרים עם פלסטינים תושבי העיר, וכן עם גורמים בינלאומיים הפועלים בנושא. והיא בעלת השפעה על המדיניות הבינלאומית ועיצוב דעתם של מקבלי ההחלטות באירופה ובארצות הברית. האיחוד האירופי הוא מקור מרכזי במימונה ודוחותיו מעוצבים על פי הנתונים והאג'נדה שלה.
העמותה נוסדה בשנת 2000 על ידי עו"ד דניאל זיידמן ובראשיתה שימשה אשתו דורית כיו"ר העמותה. זיידמן עצמו הועסק בעמותה בשכר שהגיע לעיתים לגובה של כמעט 40% ממחזורה הכספי של העמותה.
פעילות

העמותה, שמשרדיה ממוקמים בירושלים, פועלת באמצעות פרסום מידע ודוחות, כלים משפטיים ותקשורתיים, ארגון סיורים ועוד, כדי לקדם את מטרותיה, בהן פעילות משפטית נגד צעדים ישראליים, הפוגעים לטענתה במרקם החיים ובאפשרות להגיע להסדר מוסכם לגבי עתיד ירושלים. היא מתדרכת כתבים ישראלים וזרים וגורמים בינלאומיים כדי להשפיע על המדיניות של ישראל. בדו"ח של שירות המחקר של הקונגרס האמריקאי צוינו מפות העמותה כמכילות מידע מקיף ואמין על הבנייה במזרח ירושלים. בעבר העבירה העמותה גם סיורים והדרכות לחיילי צה"ל, אך אלו נפסקו בהוראת שר הביטחון לאחר שהתפרסם שהחיילים התבקשו לפשוט את מדיהם בסיורים כיוון ש"מדי צה"ל הם התגרות בתושבים הפלסטיניים" לטענת דוברת העמותה דאז אורלי נוי.
בין היתר, העמותה נאבקה נגד תוואי גדר ההפרדה ובפרט נגד הכללת גוש מעלה אדומים בתוך הגדר והבנייה באזור E1 הסמוך לה. העמותה מספקת שירות משפטי לפלסטינים שנפגעו מהקמת הגדר. כמו כן היא נאבקת בפרויקטים של עמותות אלע"ד ועטרת כהנים ליישוב יהודי בשכונות פלסטיניות בעיר העתיקה ובמזרח העיר, כגון סילוואן, ראס אל עמוד ושייח' ג'ראח. העמותה גם נאבקת נגד כמה פרויקטים של עיריית ירושלים באזור זה, בהם הקמת גנים לאומיים בגן המלך ובגן לאומי מורדות הר הצופים. היא מתנגדת גם לחפירות ארכאולוגיות במזרח ירושלים המתבצעות מטעם רשות העתיקות ואוניברסיטאות ישראליות.
קיימים פערים בין האופן שהעמותה מציגה את עצמה בעברית וכלפי ישראלים, לבין דבריה בפניה לקהל הבינלאומי. כך לדוגמה באתר בעברית נטען שהעמותה מתייחסת כהתנחלויות רק ל"בניה יהודית בלב מרחב פלסטיני" ושכונות דוגמת גילה מוצגות כלגיטימיות בעיניה, ולעומת זאת בפנייתה לקהל בינלאומי כמו בבלוג שלה ב"האפינגטון פוסט" היא מציבה גם שכונות כאלו כהתנחלויות ובלתי לגיטימיות. בתגובה לכתבה שחשפה פערים אלו אמרה העמותה "עמדתה היא שעתידה (של גילה) צריך להיקבע סביב שולחן המשא ומתן, ולא על ידי מהלכים חד-צדדיים והכתבת עובדות בשטח. את זאת אומרת 'עיר עמים' בכל השפות ובכל הפלטפורמות שהיא מתבטאת בהן".
כמו כן, בכירים בעמותה נוהגים בבמות שונות להתבטא בחריפות רבה כלפי ישראל ולקרוא ל"חרם בלתי מתפשר" עליה. כך לדוגמה דוברת העמותה כינתה את ישראל "ממלכת רשע" ו"מדינה פושעת, ארורה", ואת צה"ל "מכונת ההרג". היא אף אמרה שהיא "מחזיקה אצבעות" למרגל מרדכי ואנונו. עם זאת, פעילי העמותה ודוברתה זהירים מלומר זאת בשם העמותה או לחשוף זאת באתרה, ובתגובה לתהיה עיתונאית הגיבה הדוברת שאין העמותה אחראית למה שלא נאמר בשמה באופן רשמי.
צוות העמותה

בראש הנהלת העמותה עומד (זמנית) ארי פלטיאל וקדמו לו ד"ר יהודית אלקנה. ופרופ' אלינער ברזקי, לשעבר מהנדסת העיר ירושלים. מנכ"לית העמותה היא יהודית אופנהיימר, לשעבר מנכ"לית הארגון הפמיניסטי "קול האישה". קדם לה בתפקיד עמוס גיל, לשעבר מנכ"ל האגודה לזכויות האזרח. העובדים בעמותה הם בדרך כלל עובדים בשכר. עם חבריה נמנים פרופ' אלחנן ריינר וד"ר אלון ליאל.
תקציב

מחזור הפעילות של עמותת "עיר עמים" עמד בשנת 2021 על כ-5 מיליון שקלים ובשנת 2020 על כ-4.3 מיליון שקלים. מימונה של העמותה מגיע מישויות ומדינות זרות, בהן קרנות, ממשלות זרות ותורמים פרטיים. בין השנים 2006–2010 התקבלו תרומות לעמותה מהאיחוד האירופי (כ-3,147,000 שקלים), מבריטניה (כ-2,966,000 שקלים), מנורווגיה (899,000 שקלים), משוודיה (511,000 שקלים). עם הקרנות התומכות בפעילות העמותה נמנות קרן פורד, הקרן החדשה לישראל ואחרות.
ב-2017 עמד מחזור הפעילות על כ-3.4 מיליון ש"ח והיקף התרומות מיישות מדינית זרה על כ-2 מיליון ש"ח.
הערות שוליים

↑  אודות עיר עמים, באתר עיר עמים
1 2 3 4 5  ארנון סגל, פרשת העמותה: כל האמת מאחורי עמותת השמאל "עיר עמים", באתר nrg‏, 16 במאי 2011
↑  כך למשל בחיבור של שרות המחקר של הקונגרס האמריקאי (Congressional research service) על פתרון שתי המדינות: Jim Zanotti, Israel and the Palestinians: Prospects for a Two-State Solution
נכתב כי "Perhaps the most comprehensive publicly available maps detailing construction are those produced by the Israeli non-governmental organization Ir Amim"
↑  הנהלת עיר עמים, באתר עיר עמים
↑  עיר עמים דוחות כספיים ליום 31 בדצמבר 2021, באתר עיר עמים, ‏30 ביוני 2022
↑  התורמים לעיר עמים, באתר "עיר עמים"
↑  The EU Partnership for Peace Programme, באתר EEAS
↑  Israel: Expenditure, באתר הפרלמנט הבריטי
1 2  דו"ח תרומות שנתקבלו מישות מדינית זרה כהגדרתה בסעיף 36א לחוק העמותות לשנת 2009, באתר עיר עמים
↑  דו"ח כספי לשנת 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297648605171  LCCN: no2010007477  VIAF: 142433478   WorldCat (עם VIAF): 142433478
אלס בנדהיים

| --- | --- |

 לידה:  7 ביולי 1923 כ"ג בתמוז תרפ"ג אמסטרדם, הולנד 
 פטירה:  12 בינואר 2023 (בגיל 99) כ' בטבת תשפ"ג 
 שם לידה:  Rebeca Salomon Prins 
 מדינה:  ממלכת ארצות השפלה 
 השכלה:  קולג' ברנרד  בית הספר של ניו יורק לעיצוב פנים 
 השקפה דתית:  יהדות 
 מספר צאצאים:  7 
 פרסים והוקרה:  יקיר ירושלים (2002) 
 
אלס (רבקה) סלומון-פרינס בנדהיים (7 ביולי 1923 – 12 בינואר 2023) הייתה מנהיגה יהודייה-אורתודוקסית הולנדית, תאולוגית, סופרת וצלמת.
בנדהיים תרמה לסיוע למוסדות רפואה וחינוך בירושלים. יחד עם בעלה, (צ'ארלס) חיים בנדהיים, פעלה יחד עם אורי לופוליאנסקי להקמת יד שרה בישראל ב-1976. בני הזוג היו מעורבים גם בתחזוקת המרכז הרפואי שערי צדק. בנוסף, הם היו בין החברות המייסדות של בתי ספר יהודיים וישיבות רבות, כולל בית ספר היהודי של מנהטן (Manhattan Day School), שטרן קולג' לנשים וישיבה יוניברסיטי.
קורות חיים

אלס סלומון-פרינס בנדהיים נולדה באמסטרדם. בתם של איוואן סלומון וסופי וילהלמינה פרינס סלומון, ונכדתו של אליעזר ליפמן פיליפ פרינס. אחיה היה הרמן פרינס סלומון. אחיה למחצה היו רוברט סלומון, ארנה סטיינדקר ותיאודור סלומון. אלס בנדהיים גדלה באמסטרדם ולמדה בליציום (Amsterdams Lyceum).
לאחר עלייתו של היטלר לשלטון, היא ברחה עם משפחתה ב-1939 לקנדה, שם למדה בבית ספר במונטריאול, ולאחר מכן סיימה את תיכון ווסטמאונט. היא סיימה את לימודיה במכללת ברנרד עם תואר ראשון בכימיה בשנת 1944.
אלס בנדהיים השלימה את בית הספר לעיצוב פנים בניו יורק ב-1957. במשך חייה היא עסקה בצילום ובעיצוב. למרות שלא הצליחה לשמור על אזרחותה ההולנדית לאחר שהיגרה לאמריקה, בנדהיים זיהתה את עצמה כהולנדית ולעיתים קרובות ביקרה בהולנד, מקום הולדתה. כמחווה לאהבתה להולנד, היא צילמה מאות צילומי נוף וצבעונים הולנדים בביקוריה, ולאחר מכן הציגה עבודות אלו על קירות המרכז הרפואי שערי צדק.
במשך עשורים רבים, יחד עם בעלה צ'ארלס, לשעבר יו"ר הדירקטוריון הבינלאומי, אלס סייעה להבטיח את ההתפתחות המודרנית של שערי צדק. הוריה סופי (שפרה) ואיוואן סולומון מאמסטרדם היו מאנשי החזון הראשונים שפעלו למען הרעיון של בית חולים מודרני בירושלים. מורשת המסירות לבית החולים, שהחלה עם הוריה, הועברה מאז לילדיה ולדורות הצעירים, שרבים מהם ממשיכים לעבוד ולשרת מטעם שערי צדק כולל ג'ק בנדהיים, יו"ר משותף של הבינ"ל. מועצת המנהלים.
ב-1976, יחד עם אורי לופוליאנסקי, הקימה בנדהיים את אגודת ידידי יד שרה בארצות הברית. מסירותה לפרויקט זה נמשכה למעלה מארבעים שנה. בנה, פיליפ בנדהיים, מכהן בהנהלה ומרכז את פעילות אגודות ידידי יד שרה בארצות הברית ובאירופה.
בנדהיים, יחד עם בעלה, צ'ארלס, היו מסורים להקמת ושימור מוסדות יהודיים רבים ברחבי העולם, ביניהם ישיבה יוניברסיטי (Yeshiva University), מכללת שטרן, המכללה הטכנולוגית בירושלים.
בנדהיים פרסמה בהרחבה באנגלית, עברית והולנדית בנושאי תאולוגיה, כתבים רבנים והיסטוריה של יהודי אירופה. אחד מניירות העמדה היותר שנויים במחלוקת שלה בנוגע להלכה היה מעורבותה בהקמת עירוב מנהטן ב-1962. עמדתה של אלס בנדהיים הדגישה את חשיבות הקהילה וההכלה ביחס לחברים שהיו מרותקים לכיסא גלגלים ואמהות עם עגלות תינוקות; חלקים מהחברה האורתודוקסית שלא יכלו להגיעה לבית הכנסת בשבת ללא עירוב.
אלס סלומון-פרינס בנדהיים, יצרה תרומה ייחודית למשכן הנשיא בירושלים והוציאה לאור ספר ברכות בשם "פרק שירה" שהוגש לראשונה לנשיא חיים ואורה הרצוג ובהמשך פורסם מחדש עבור הנשיאים הבאים ובהם בנם הנשיא יצחק הרצוג.
לבנדהיים היו שבעה ילדים.
הוקרה

התואר "יקיר ירושלים" לשנת 2002
פרסומים

זיכרונות ילדות: גישה לפילוסופיה יהודית מאת נימה ה' אדלרבלום, עורך. אלס בנדהיים
פרק שירה: יוסף פסוחים תפילה, 1986, עברית
עירוב מנהטן: מתוך כתבי הרב מנחם מ' כשר, עורך. אלס בנדהיים (הוצאת כתב, 1986). מסת"ב 9780881251104
פרנס לדורות: הגחות ומאמות מאת ליפמן פיליפ פרינס, 1999/2001, עברית ואנגלית
בית הכנסת בפנים: אייזנמן שול של אנטוורפן
שיעור עמלק: מדריך הוראה מאת מאיר הרשקוביץ, אלס בנדהיים, 1990/2007, אנגלית ועברית
פרחים בשבילך: מהמרכז הרפואי שערי צדק מאת מרכז הרפואי שערי צדק (ירושלים), אנגלית
נעמות אלף: קטלוג ספרים עבריים בספרייתו של אליעזר ליפמן פרינץ, אמסטרדם, מתקיים כעת בסמינר למורים במזרח ירושלים מאת יהודה ליב פולק, עורך. אלס בנדהיים, 1990, עברית
פרנס לדורו: היטקטבות אליעזר ליפמן הדפסים 'עם חמה דורו' מאת ליפמן פיליפ פרינס, 1992, עברית
נימות אלף, 1992, עברית
ליפמן פיליפ פרינס: התכתבותו המלומדת. מאיר הרשקוביץ ואלס בנדהיים עורכים. (ניו ג'רזי: כטב, 1992)
מכתב מיום ג' ניסן תשס"ו (תרס"א) מהחפץ חיים לר' אליעזר ליפמן פיליפ פרינס מאת ישראל מאיר, תשנ"ג, לשון קודש.
אילן היוחסין של אליעזר ליפמן פיליפ פרינץ. (ניו יורק: עזרא, 1993)
בית כנסת אייזנמן, וינייטות: נוסד 1908–5668 על ידי יעקב [יעב הלחי] ז'אק ס. אייזנמן, Oostenstraat 41, אנטוורפן, בלגיה, 1998, אנגלית
חנוכתו מחדש של "אייזנמן שול" שנוסד בשנים 1908-1908 על ידי [יעב הלחי] ז'אק ס. אייזנמן: Oostenstraat 41, Antwerpen, בלגיה, 1998, אנגלית
קהילת יעקב האייזנמן שול: וינייטות, 1998, אנגלית
פירושי הגאון רבי שמעון הממלבורג על סדר נשים, עריכה ותורגמה מהולנדית על ידי אלס בנדהיים.
אליעזר ליפמן פרינץ פרנס לדורות: הגהות ומעמרות מאת ליפמן פיליפ פרינס, 1999, עברית
פרק שירה: שירים זמירות וברכות, 2000, עברית
Aantekeningen in de marge: ליפמן פיליפ פרינס: een Ansterdamse geleerde uit de Mediene מאת ליפמן פיליפ פרינס, 2001, הולנדית
זכרונות של צ'רלי, 2002, אנגלית, עורכים. נועם אייזנברג ואלס בנדהיים
זכרונות של אלס, 2003, אנגלית
בית הכנסת שבפנים, אייזנמן שול של אנטוורפן, 2004
הערות שוליים

1 2  Els Bendheim, Els Reminisces, 2003, English
↑  Bernard bulletin 1945
↑  Barnard College Alumnae Magazine. Her daughter-in-law (1969), granddaughter (1993) and great granddaughter (2017) were alumni there as well
↑  Flowers for you: from Shaare Zedek Medical Center by Merkaz ha-refuʼi Shaʻare tsedeḳ (Jerusalem), English
↑  Obituary Shaare Zedek Medical Center Jerusalem, Facebook 12 January 2023
↑  Yad Sarah site, board of trustees
↑  Charlie Reminisces, 2002, English, eds. Noam Eisenberg and Els Bendheim
↑  Video shows political clout of NYC Eruv supporters (14.07.2015). O'Dwyer's, Public Relations Marketing Communications News Resources (Accessed: January 17, 2023).
↑  Rabbi Henkin along with other Rabbis of her time, was involved in this discussion
↑  Mintz, A. (2014) It's a thin line: Eruv from Talmudic to modern culture. Brooklyn, NY: Ktav Publishing House. ISBN 1602802769.
↑  The Manhattan Eruv. Edited by Els Bendheim, a compilation of rabbinic scholarship and source material published on the topic of the eruv.
↑   Pereḳ shirah : shirim zemirot u-verakhot, 2000, Hebrew
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258446005171  ISNI: 0000 0000 7152 3205  LCCN: n98012932  NTA: 268024936  SUDOC: 252967259  VIAF: 97666762   WorldCat (עם VIAF): 97666762 
צלמת: אלס בנדהיים
 טחנת רוח עדם-זוידפולדר עם פרחים, 2008
אנוביס

ערך זה עוסק באל מצרי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
האל אנוביס
אָנוּבִּיס (Anubis, Anpu) הוא אל במיתולוגיה המצרית שגופו גוף אדם וראשו ראש תן או שגופו הוא גוף של תן. אנוביס קשור למוות, ובמספר גרסאות הוא מופיע אף כאל המוות עצמו. בגרסה מסוימת שאנוביס מוצג כאל המוות, תפקידו הוא לשבת עם אוסיריס ושרי המשפט, ולשפוט ולשקול את לב המתים במאזני הצדק.
משפחתו של אנוביס

אמו של אנוביס זוהתה כנפתיס. נפתיס, המתוסכלת מחוסר ההתעניינות של סת בה, התחפשה לאיזיס היותר מושכת, אך לא הצליחה למשוך את תשומת לבו של סת, כפי הנראה עקב נטיותיו המיניות. אוסיריס חשב בטעות את נפתיס לאיזיס וקיים עימה יחסי מין, וכך נולד אנוביס לאוסיריס ונפתיס, אם כי בגרסאות מסוימות הוא כן מופיע כבנו של סת ויש לציין גם גרסאות המיחסות להוריו זהויות נוספות. לאנוביס אף הייתה אישה בשם אנפוט (Anput), אשר למעשה הייתה התגלמותו הנקבית.
תפקידיו ומעמדו של אנוביס

קיימות שתי גרסאות לתפקידיו ולמעמדו של אנוביס.
על פי הגרסה הראשונה, הקדומה יותר, אנוביס היה במקור אל המוות. הוא היה אחראי על חניטת המתים ועל הובלתם לאורך נהר הנילוס לשמיים זוהה כעוזרו של אוסיריס בשקילת הלב ביחד עם עמות חיתו שאחראי לטרוף את נשמות הרעים.
על פי הגרסה השנייה, היה אחראי על אסיראין, הנצר של אל השמש.
ראו גם

אלוהויות במצרים העתיקה
כילפריך השני

כילפריך השני (Chilperic II, בלטינית: Chilperikus;‏ 672 בערך – 13 בפברואר 721) היה מלך הפרנקים משנת 715 ועד מותו.
ביוגרפיה

כילפריך השני היה בנו של כילדריך השני ושל אשתו ובת דודו, ביליכילד (אנ'), שניהם נרצחו, יחד עם בנם הבכור דגוברט, בשנת 675. כילפריך הפעוט הוברח למנזר כדי להגן על חייו מפני הסכסוכים ההרסניים של משפחתו. שם הוא גדל כדניאל עד מותו של דגוברט השלישי בשנת 715, אז נלקח מהמנזר, בגיל 43, והוכתר למלך.
נראה שהוא היה אמור להיות רק כלי בידיו של רגנפריד (אנ'), המאיורדומוס של נויסטריה, שהוכרז בשנת 714 כנגד תאודואלד, היורש המיועד של פפין האמצעי, המאיורדומוס של אוסטרזיה. כילפריך היה האיש שלו: גם לוחם וגם מנהיג, תמיד בחזית בקרב בראש כוחותיו. בשנת 716, הוא ורגנפריד הובילו יחד צבא לתוך אוסטרזיה, ולאחר מכן נלחמו נגד פלקטרודיס, בשם נכדה תאודואלד, וקרל מרטל, בנו של פפין. הנויסטרים התחברו לכוח פולש נוסף בפיקודו של רדבוד, מלך הפריזים (אנ'), ופגשו את קרל בקרב ליד קלן, שהייתה אז בידי פלקטרודיס. כילפריך ניצח וקרל ברח להרי אייפל. לאחר מכן פנו המלך והמאיורדומוס שלו לצור על יריבם האחר בעיר. פלקטרודיס הכירה בכילפריך כמלך, מסרה את האוצר האוסטרזי וזנחה את תביעת נכדה למשרת המאיורדומוס.
בשלב זה, האירועים קיבלו תפנית נגד כילפריך. בזמן שהוא ורגנפריד הובילו את חייליהם המנצחים בחזרה לנויסטריה, קרל ארב להם ליד מלמדי (אנ') ובקרב אמבלב (אנ') קרל הניס אותם והם נמלטו. לאחר מכן, קרל מרטל נותר למעשה בלתי מנוצח ורצונו החזק של כילפריך הוכנע בשורה של מסעות מלחמה שהתנהלו בשטח נויסטריה.
בשנת 717 חזר קרל לנויסטריה עם צבא ואישר את עליונותו עם ניצחון בקרב וינסי (אנ'), ליד קמברה. הוא רדף אחרי המלך והמאיורדומוס הנמלטים לפריז לפני שחזר להתמודד עם פלקטרודיס וקלן. לאחר שהצליח שם, הכריז קרל מרטל מיד על כלותאר הרביעי כמלך אוסטרזיה כנגד כילפריך. בשנת 718, כילפריך, בתגובה, התחבר עם אודו הגדול (אנ'), דוכס אקוויטניה (אנ'), שהפך את עצמו לעצמאי במהלך המאבקים בשנת 715, אך הוא הובס שוב על ידי קרל, בסואסון בשנת 718. המלך כילפריך השני ברח עם בעל בריתו הדוכסי אודו לארץ שמדרום לנהר לואר והמאיורדומוס שלו רגנפריד ברח לאנז'ר. עד מהרה נפטר כלותאר הרביעי באופן חשוד בשנת 718. לאחר מכן מסר הדוכס אודו את כילפריך השני לקרל מרטל, ובתמורה לכך שקרל יכיר במלכותו של כילפריך על כל הפרנקים, המלך מסר את כוחו הפוליטי לקרל, בו הכיר כמאיורדומוס של כל הממלכות (בשנת 718).
בשנת 719, הוכתר כילפריך השני רשמית כמלך כל הפרנקים, אך הוא שרד שנה בלבד ויורשיו היו "מלכים עצלים" בלבד. הוא נפטר באטיגני (אנ') ונקבר בנויון (אנ'). ייתכן שכילפריך השני היה אביו של כילדריך השלישי, אולם אין זה ודאי.
עמוד פרסום

הדפס אבן בן-הזמן של עמוד הפרסום הראשון בברלין
עמוד פרסום, פריז 1910
עמוד פרסום בתל אביב, 1934
עמוד פרסום (בצרפתית: colonne Morris, בגרמנית: Litfaßsäule) הוא מבנה גלילי, המוצב ברחובות ומשמש לפרסום ולמטרות אחרות. מבנים מסוג זה נפוצים בעיר ברלין שבגרמניה, שם הותקנו 100 העמודים הראשונים בשנת 1855. את עמודי הפרסום המציא המדפיס הגרמני ארנסט ליטפאס (אנ') ב-1854, ולכן הם מכונים בגרמנית "Litfaßsäulen" ("עמודי ליטפאס"). ניתן למצוא אותם בכל רחבי גרמניה.
בצרפת נקראים העמודים "עמודי מוריס" (colonnes Morris), על שם גבריאל מוריס, מדפיס שהחזיק בזיכיון לפרסום בשנת 1868. הם נבנו במקור על ידי La Société Fermière des Colonnes Morris ("חברת החקלאים של עמודי מוריס"). כיום הם נבנים ברובם על ידי חברת JCDecaux, שרכשה את החברה בשנת 1986.
היסטוריה

הרעיון של עמודי פרסום התגבש במטרה להילחם בפרסום ובגרפיטי שכיסו את המרחב הציבורי, גם במקומות שלא יועדו להם. ארנסט ליטפאס הציע למפקד המשטרה של ברלין, קארל לודוויג פון הינקלדיי (גר'), להציב עמודים בכל רחבי העיר, כדי שאנשים יוכלו להציב עליהם את הפרסומות שלהם. ב-5 בדצמבר 1854, לאחר שנים של הליכים, אושרה לראשונה הצבת עמודיו של ליטפאס, שקרא להם Annoncier-Säulen. הוא קיבל אישור מהעירייה להיות מונופול – מציבם היחיד של העמודים ברחבי העיר – עד 1865. האישור להציב את העמודים ברחבי העיר הותנה בכך שעליהם יתלו גם ידיעות עיתונאיות חדשות. ב-1855 הוצבו מאה עמודים ראשונים בברלין, שנקראו "עמודי ליטפאס", כדי לכבד את ממציאם, וב-1865 הוצבו חמישים עמודי פרסום נוספים בעיר.
במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה פורסמו על עמודי הפרסום טלגרמות עם מידע על הלחימה. מדיום הפרסום החדש התפשט במהירות במדינות אירופה השכנות וברחבי העולם. צורתם הותאמה לתנאי הסביבה המקיפה אותם, ואדריכלים עיצבו עמודים ייחודיים ברוחם.
שימוש

בדרך כלל משתמשים בעמודי פרסום להצגת פרסומות בצורה של פוסטרים, באופן מסורתי בעיקר פרסומים בנושא תיאטרון, קולנוע, מועדוני לילה והודעות על הופעות.כמה מהם משמשים גם כשירותים ציבוריים, כסניזטים (אנ') או כתאי טלפון. לאחר הפצת הטלפוניה בקנה מידה רחב נוספו תפקידים נוספים לעמודי הפרסום, והוצבו, לדוגמה, בחלל שבתוכם ארונות סעף ותחנות שנאים.
בווינה ישנם מספר עמודי פרסום באזור המקורה של נהר וין. העמודים מכסים את המדרגות הספירליות המובילות לשם כמוצא חירום, כדי להגן עליהם מפני כניסה בלתי מורשית. לעמודי הפרסום דלת, שאותה ניתן לפתוח מבחוץ רק עם מפתח.
בשנת 2017 נעשו מבדקים בפריז לעמודי פרסום ייחודים לטיפול בזיהום: הם מכילים חומר לסינון חלקיקים מהאוויר ולהפחית את כמויות הפחמן הדו-חמצני. בתחילת 2006 היו בפריז 790 עמודי פרסום.
מבנה

המבנה המקורי של עמודי הפרסום שתכנן ליטפאס הוא מבנה גלילי וחלול בעל קוטר של 1.4 מטרים והיקף של 3.6–4.3 מטרים, בגובה 2.6–3.6 מטרים. מרבית העמודים היו עשויים יריעות מתכת, ובהמשך גם בטון ואבן מלאכותית. לרובם מעין "רגל" רחבה בתחתיתם, והכיסוי המונח עליהם מלמעלה הוא עגול, ושוליו לעיתים מעוטרים. במקום כיסוי מעוגל יש על חלק מעמודי הפרסום כיסוי שטוח, שעליו מוצב חומר פרסום נוסף.
החל משנות התשעים ישנם עמודים הנפתחים פנימה, וגם בתוכם נעשים שימושים שונים (ראו "מטרות"). חלק מהעמודים ממונעים, ומסתובבים לאט מאוד סביב צירם, וחלקם מוארים ועשויים זכוכית אקרילית.
אזכורים תרבותיים

בסרט "האדם השלישי", הארי ליים (בגילומו של אורסון ולס) משתמש באחד העמודים הללו כדרך מילוט למערכת הביוב שמתחת לווינה.
בסרט "גרמלינס 2", בילי פלצר (בגילומו של זק גליגאן) ודניאל קלאמפ (בגילומו של ג'ון גלובר) עושים שימוש באחד העמודים הללו כנתיב מילוט מן מבניין קלאמפ רוחש הגרמלינס.
בסרט "גברים בשחור 2", הסוכן קיי (בגילומו של טומי לי ג'ונס) והסוכן ג'יי (בגילומו של ויל סמית') משתמשים בעמוד פרסום כנתיב מילוט ממטה "גברים בשחור", שבו שורצים ייזרים.
גלריה

בריחוף באמצעות העכבר מוצג תיאור של התמונה
עמוד פרסום מול ארמון ברוניאר (אנ')
עמוד פרסום בווינה
עמוד פרסום משופץ מהמאה ה-19 בעיר מגדבורג שבגרמניה
עמוד פרסום בסגנון האר נובו, בעיר קרלסרוהה
עמוד פרסום עם פרסומת לבחירת המפלגה הנאצית, ברלין 1932
עמוד פרסום משנות ה-60 של המאה ה-20 בעיר טרוסטברג (אנ') שבבוואריה
חנות לממכר פרחים בתוך עמוד פרסום, המבורג, 1975
תחנה לממכר כרטיסי נסיעה בתוך עמוד פרסום בעיר שטוטגרט
שירותים ציבוריים בתחנה המרכזית של קרלסרוהה
עמודי פרסום שבראשם כובעי צמר כאמצעי לפרסום שיפוץ מבנים חסכוני באנרגיה, מינכן, 2008
מודעות על אירועי תרבות בקוויבק שבקנדה, 2012
מוצג בתערוכה בצ'אקובץ שבקרואטיה
ראו גם

שלט חוצות
לוח מודעות