stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דע
רקע וכתיבה

השיר נכתב והולחן על ידי עלמה זהר והופק על ידי אסי איילון. בדצמבר 2008 נכנס השיר לראשונה למצעד העברי השבועי של רשת ג'. הוא דורג לראשונה במקום ה-18, ובשבוע העוקב עלה למקום ה-15. בהמשך, דורג בעשירייה הפותחת, והצליח להחזיק במצעד במשך שמונה שבועות בסך הכול.
בכתבה שפורסמה ב-ynet נכתב: ”הדתיות הזו מתערבבת עם חילוניות, למשל בשיר "דע", שבו הפזמון לקוח מ"פרקי אבות": "דע מאין באת ולאן אתה הולך ובפני מי אתה עתיד לתת דין וחשבון", והבתים מהווים את אותו דין וחשבון: "תיראה אותך, משקר, מסתתר, לא בוטח באף אחד”.
הופעה

את "דע" ביצעה זהר פעמים רבות במהלך הקריירה שלה. בשנת 2011 פורסם ביוטיוב ביצוע שלה לשיר באולפני פלוטו בתל אביב-יפו.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2008)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2008)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2008)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2008)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | המצעד העברי השבועי של רשת ג' | 10 |  |
|  ישראל | המצעד הרשמי של גלגלצ | 8 |  |
|  ישראל | רדיו אמצע הדרך | 6 |  |
|  ישראל | מדיה פורסט | 5 |  |
היסטוריית יציאות לאור

| אזור | תאריך יציאה | פורמט | חברת תקליטים | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| כלל העולם | 25 בנובמבר 2008 | תקליטור | לב העולם • לב גרופ |  |
הערות שוליים

1 2 3 4 5  עלמה זהר - דע, נבדק ב-2023-08-08
1 2  12.2.2009 – פזמונט, באתר pizmonet.co.il
↑  4.12.2008 – פזמונט, באתר pizmonet.co.il
↑  18.12.2008 – פזמונט, באתר pizmonet.co.il
↑  25.12.2008 – פזמונט, באתר pizmonet.co.il
↑  1.1.2009 – פזמונט, באתר pizmonet.co.il
↑  תימורה לסינגר, המשיכי לדבר, באתר ynet, 28 ביולי 2008
↑  עלמה זוהר באולפני פלוטו - "דע", נבדק ב-2023-08-08
| עלמה זהר |
| --- | --- | --- |
| אלבומי אולפן | דברי • שלושים ושלוש • לחם אהבה • פלא |  |
| מיני-אלבומים | חיים משוגעים |  |
| ערכים קשורים | "24 שעות" (ידיעות אחרונות) • "מקימי" • מאט זו (אח למחצה) |  |
| עלמה זהר – סינגלים |
| --- | --- | --- |
| דברי | "עם הגב" • "אגו טריפ" • "שיר אהבה אינדיאני (Miguel)" • "דע" |  |
| שלושים ושלוש | "התרגשתי לקראתך" • "ממצרים" • "אוניות" |  |
| לחם אהבה | "מצב הרוח" • "ניצחונות" • "אושר גדול" • "צונאמי" |  |
| פלא | "אם" • "ילד יפה" |  |
| חיים משוגעים | "כחולת עיניים" • "דגים" • "תפתח" • "חיים שלי" • "על החיים ועל המוות" • "לב כנוע" |  |
| סינגלים אחרים | "כמה טוב שבאת הביתה" • "ברוש" • "1969" • "איפכא מסתברא" |  |
ה'תע"א

ה'תע"א (5,471) ובקיצור תע"א – היא שנה עברית  אשר החלה ביום א' בתשרי, אור ל-25 בספטמבר 1710, והסתיימה ביום כ"ט באלול, 13 בספטמבר 1711.
המולד של תשרי חל ביום שלישי, 13 שעות ו-539 חלקים. לפיכך זו שנה מסוג הכז. איננה מעוברת, ואורכה 354 ימים.
זו שנה רביעית לשמיטה, ושנת 18 במחזור העיבור ה-288. תקופת ניסן שבשנה זו היא תחילת שנת 11 (סימנה יאיבא) במחזור השמש ה-196.
שנה זו היא שנת 1,642 לחורבן הבית, ושנת 2,022 לשטרות.
אירועים

כ"ד בטבת – פרצה השרפה הגדולה בפרנקפורט דמיין. השלטונות האשימו בשרפה את רבה של יהדות פרנקפורט, רבי נפתלי כ"ץ, ולבסוף הוא הוכרח לעזוב את העיר. יום זה נקבע כתענית ציבור קהילתית.
נפטרו

כ"ה באדר – רבי יצחק שפירא, רבה של דרוהוביץ' ומחבר 'אלף המגן', אביו של רבי אריה לייב שפירא.
אב – רבי יצחק דלויה, רבה של מרקש וראש ישיבה בה.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג הכז, ובה 354 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "כסדרה": שבה חשוון בן 29 יום ואילו כסלו בן 30 יום
ג' בתשרי חל בשבת, ולכן צום גדליה נדחה ליום ראשון ד' בתשרי.
י"ז בתמוז חל בשבת, ולכן צום שבעה עשר בתמוז נדחה ליום ראשון י"ח בתמוז
ט' באב חל בשבת, ולכן צום תשעה באב נדחה ליום ראשון י' באב
היסטוריה של עם ישראל
הדבקה רגשית

הדבקה רגשית היא תופעה מתחום הפסיכולוגיה החברתית והארגונית אשר מתארת מעבר של רגשות מאדם אחד לשני. אדם "נדבק" ברגשות הזולת וחש כמותו. השפעת היחיד או הקבוצה על רגשות האדם ה"מודבק" יכולה להיות מכוונת (מודעת) או לא מודעת. ישנם מספר הסברים למכניזמים שבבסיס התופעה. אחד המקובלים שבהם טוען כי התהליך מתחיל מחיקוי אוטומטי, לא רצוני, של האובייקט המחוקה. בשלב הבא, האדם המחקה מתאים את תפיסותיו הרגשיות להבעות שלו עצמו, ובכך למעשה רגשותיו מתכנסים עם אלה של המשפיע עליו וההדבקה הרגשית נשלמת.
מחקר על הדבקה רגשית

מחקרים בנושא הדבקה רגשית ניתן למצוא בספרות על היבטים פסיכולוגיים והתנהגות של קהל. למשל, פחד קולקטיבי, גועל או התפרעות. אולם, התופעה נחקרת גם בישויות קטנות יותר כגון קבוצות עבודה, כיתות וסיטואציות של משא ומתן. התופעה עשויה להתרחש גם באינטראקציה בין אדם אחד למשנהו, לדוגמה: כאשר ילד שמח כי מישהו אחר שמח, ועצוב כשהשני עצוב. התופעה של העברת רגשות בין אנשים היא חלק אינטגראלי מטבע האדם. הקשר בין הדבקה רגשית ואמפתיה מעניין, שכן מה שמבחין ביניהם היא היכולת להפריד בין חוויות רגשיות אישיות לחוויות של האחר.
זיהוי רגשות והמקור שלהם עוזר בהימנעות מהידבקות רגשית לא רצונית. הדבקה רגשית נחקרה במגוון סיטואציות, בעיקר מכיוון הגורמים הפסיכולוגיים והסוציולוגיים לתופעה.
מנגנונים של הדבקה רגשית > הדבקה רגשית מרומזת, סמויה

בשונה מהדבקה קוגניטיבית, הדבקה רגשית היא פחות מודעת ויותר אוטומטית. היא מסתמכת בעיקר על תקשורת בלתי-מילולית, אם כי הוכח כי הדבקה רגשית מתרחשת גם כאשר התקשורת היא תקשורת מרחוק, ללא מגע פנים אל פנים. למשל, אנשים המתכתבים בדואר אלקטרוני מושפעים מרגשותיו של האדם איתו הם מתכתבים, גם ללא היכולת לקלוט את הרמזים הבלתי-מילוליים שלו.

אחד המנגנונים, שהוצע על ידי Hatfield ועמיתיו, מתאר את התהליך כפרימיטיבי, אוטומטי ולא מודע. לפי הסבר זה, התהליך מורכב ממספר שלבים: בשלב הראשון, כאשר מוסר רגשי נמצא באינטראקציה עם מקבל רגשי, המקבל תופס את ההבעות הרגשיות של המוסר (כגון הבעות פנים, תנוחות, טון דיבור ותנועות של האובייקט המדביק) ומחקה אוטומטית את ההבעות הרגשיות הללו. אחר כך, דרך היזון-חוזר אפרנטי (Afferent feedback), ההבעות החדשות הללו מתורגמות להרגשה של האמוציות שהמוסר שלח, ואז ישנו מיזוג של רגשות המקבל לפי רגשות השולח.

הסבר אחר, שצמח מתאוריות של השוואה חברתית, רואה בהדבקה רגשית תהליך שדורש יותר עיבוד קוגניטיבי ומודעות. לפי ראיה זו, אנשים משווים את התגובות הרגשיות שלהם לאלה של האנשים שבסביבתם כדי לראות האם התגובות של עצמם הולמות את הסיטואציה. במקרה הזה, מקבל הרגש משתמש ברגשות הנמסרים אליו כבסוג של אינפורמציה חברתית כדי להבין כיצד עליו להרגיש ולהתנהג.

אנשים מגיבים באופן שונה לאירועים חיוביים מאשר לשליליים. ככלל, אירועים שליליים גורמים לתגובות רגשיות, קוגניטיביות והתנהגותיות חריפות ומהירות יותר, מאשר אירועים נייטרליים או חיוביים. אי לכך, רגשות שליליים יובילו להדבקה רגשית חזקה יותר מאשר רגשות חיוביים.

עוד גורם שיש לקחת בחשבון הוא רמת האנרגיה של הרגש המופגן. מכיוון שרגש שמופגן ברמת אנרגיה גבוהה מושך אליו יותר תשומת לב, מצופה כי רגש ברמת אנרגיה גבוהה יגרום ליותר הדבקה רגשית מרגש ברמת אנרגיה נמוכה, גם אם מדובר באותו מימד רגשי (חיובי או שלילי).
מנגנונים של הדבקה רגשית > הדבקה רגשית גלויה, מכוונת

בשונה מההדבקה האוטומטית שתוארה, יש מקרים בהם רגשות של אחרים מתופעלים בידי אדם או קבוצה על-מנת להשיג משהו. זה יכול להיות תוצאה של השפעה רגשית מכוונת של מנהיג או חבר בקבוצה. נניח ואדם זה רוצה לשכנע את האחרים בצידקתו, הוא יכול לסחוף אותם (להדביק אותם) בהתלהבותו וברגשות החיוביים שלו כלפי הרעיון, או ברגשות שליליים כלפי רעיונות אחרים. במצב כזה, הרגשות שלו יכולים להיות הצגה שמטרתה "להדביק" את רגשות האחרים.

סוג אחר של הדבקה מכוונת הוא על ידי מתן פרס (או עונש) במטרה להעלות (או להוריד) את הרגשות של הקבוצה.

בספרות של הפסיכולוגיה הארגונית, גוף מחקר נרחב עוסק בהשלכות של עבודת רגשות. בקצרה, מדובר בצורך לנהל ולווסת את הבעת הרגשות כך שהם יתאימו לצורכי ומטרות הארגון, ללא התחשבות בהיותם תואמים לרגשות שאותו עובד מרגיש באותו רגע או לא. בהקשר של הדבקה רגשית, במקומות עבודה עם דרישה להבעת רגשות מסוימים, העובד מחויב להביע, וכתוצאה מכך להרגיש, אותם רגשות. בתהליך שבו הצגה שטחית הופכת להיות הצגה עמוקה, הדבקה רגשית היא תוצר לוואי של ניהול הבעת רגשות מכוון.
מנגנונים של הדבקה רגשית > גורמים המשפיעים על הדבקה רגשית

ישנם מספר גורמים שקובעים את הקצב והמידה של התלכדות רגשות בקבוצה. חלק מגורמים אלו הם: יציבות החברות בקבוצה, נורמות לוויסות רגשי, תלות הדדית לצורכי המטלה ותלות הדדית בין-אישית.
בנוסף לגורמים אלו שהם מבניים או מצביים, ישנם גורמים שהם אישיותיים, של הפרטים בקבוצה. אלו גורמים כגון: פתיחות לשדר ולקלוט רגשות, משתנים דמוגרפיים, רגשנות ופרה-דיספוזיציה רגשית. כל הגורמים הנ"ל משפיעים על מידת ועוצמת ההידבקות הרגשית בין חברי הקבוצה השונים.
הדבקה רגשית מזווית פסיכו-אבולוציונית

במדע הפסיכולוגיה ישנו ענף של פסיכולוגיה אבולוציונית אשר מנסה לפענח את טבע האדם דרך ראיה אבולוציונית-מעשית. כלומר, התנהגויות ואופי האדם עוצבו במשך מיליוני שנים על-מנת לתת מענה לצורכי החיים ולבעיות שניצבו בפני המין האנושי. לפי גישה זו, תופעת ההדבקה הרגשית מוסברת באמצעות התועלת שהיא מביאה לאדם בקבוצה. מכיוון שרגשות מסייעים בידי האדם להסתגל לסיטואציה חברתית, זה הגיוני שרגש של אדם אחד ישפיע על הרגש של השני. בדיוק כמו שחיות בלהקה מרוויחות ממעבר מידע מהיר על סכנה או פרס, כך גם בני האדם מסתייעים בהדבקה רגשית כדי להסתדר בקבוצה. מעבר הרגשות עשוי לספק מידע על הזדמנויות או על סכנות לקבוצה, לעזור לתווך באינטראקציות קבוצתיות ולשמור על קיום חוקים חברתיים ונורמות בחברה.
השלכות של הדבקה רגשית במקומות עבודה וארגונים

הדבקה רגשית בתוך צוות עבודה
הדבקה רגשית מעובד ללקוח
ראו גם

אינטליגנציה רגשית
רגש קבוצתי
רגש
רגשנות
פסיכולוגיה חברתית
עבודת רגשות
משא ומתן
קבוצה חברתית
רגשות כמידע חברתי
הדבקה מורכבת
הערות שוליים

1 2 3  Barsade S.G.(2002). The Ripple Effect: Emotional Contagion and Its Influence on Group Behavior. Administrative Science Quarterly; 47, 644-675
↑  Hatfield, E., Cacioppo J., and Rapson R. L (1994) Emotional Contagion. NewYork: Cambridge University Press.
↑  Kelly, J.R. and Barsade, S.G (2001). Mood and Emotions in Small Groups and Work Teams. Organizational Behavior and Human Decision Processes Vol. 86, No. 1, September, pp. 99–130.
↑  Bartel, C.A. and Saavedra, R.(2000) The Collective Construction of Work Group Moods. Administrative Science Quarterly, 45, p.197-231.
↑  Melissa Bayne & Joshua Freedman. White Paper: Emotional Contagion (2007). http://6seconds.org/modules.php?name=News&file=article&sid=267
↑  Sy T., Cote S., Saavedra R. (2005). The Contagious Leader: Impact of the Leader’s Mood on the Mood of Group Members, Group Affective Tone, and Group Processes. Journal of Applied Psychology, 2005, Vol. 90, No. 2, 295–305
1 2  Hennig-Thurau, T., Groth, M., Paul, M., & Gremler, D. D. 2006. Are all smiles created equal? How emotional contagion and emotional labor affect service relationships. Journal of Marketing, 70(3): 58-73
↑  Grandey, A. 2003. When "the show must go on": Surface acting and deep acting as determinants of emotional exhaustion and peer-rated service delivery. Academy of Management Journal, 46(1): 86-96
↑  Pugh, S. D. 2001. Service with a smile: Emotional contagion in the service encounter. Academy of Management Journal, 44(5): 1018-1027 http://links.jstor.org/sici?sici=0001-4273(200110)44%3A5%3C1018%3ASWASEC%3E2.0.CO%3B2-A
הגנת ינוקא

הגנת ינוקא (ינוקא הוא ילד קטן בארמית) הוא מונח משפטי-כלכלי בדיני ההגבלים העסקיים המייצג גישה לפיה יש להעניק הגנה מיוחדת לשחקן חדש שנכנס לזירה בענף כלכלי מוסדר שמתנהלת בו תחרות של מעט גופים. לפי גישה זו זכאי השחקן החדש עם כניסתו בתחילת דרכו להגנה מיוחדת בעיקר להקלה בדרישות הרגולטוריות מפני כוחם של השחקנים המבוססים הדומיננטיים בשוק. המתחרה החדש זכאי להגנה זו, לרוב למשך זמן מוגבל למספר שנים, או לחלופין עד שיגיע למספר מסוים של לקוחות ועד שיצבור כוח שוק שיאפשר לו להתמודד עם יריביו הוותיקים כשווה בן שווים בתנאים של תחרות חופשית.
דוגמה להגנת ינוקא ניתן לראות בהחלטת משרד התקשורת להעניק בשנת 2003 לחב' התקשורת הוט רישיון להעניק שירותי טלפוניה נייחת ובמקביל להשית על חברת בזק הגבלות ופיקוח על המחירים ובהם איסור על מתן הנחות ללקוחות, כל זאת כדי לעודד את כניסתה של הוט כשחקן דומיננטי בשוק.
ההיגיון של גישה זו הוא השאיפה לאפשר תנאים נוחים יותר לכניסתם של שחקנים חדשים וזאת כדי ליצור תחרות בת קיימא עם כניסתם, ומהווה מעין אפליה מתקנת הניתנת לשחקן החדש. מאידך, יש המבקרים גישה זו וטוענים כי השימוש בה אינו אפקטיבי ברוב המקרים, ומאידך הוא כרוך בעלויות משקיות.
בית המשפט העליון בישראל הכיר גם הוא בתקפותה של גישת הגנת הינוקא ואישר בשנת 1999 (בג"ץ 7852/98 - ערוצי זהב ושות' ו-2 אח' נ' שרת התקשורת) את ההגבלות שהטילה שרת התקשורת לימור לבנת על חברות הכבלים והמועצה לשידורי כבלים ושידורי לוויין על האפשרות לשדר חלון מקבצים (טירינג).
ראו גם

רגולציה
רשות התחרות
שיתוף פעולה של מתחרים
הערות שוליים

↑  רישיון חברת בזק: עיקרי מדיניות לעניין הנחות לגודל וסלי שירותים, באתר GOV.IL
↑  גיא שגיא, ‏הגנת הינוקא המגבילה את יכולת התחרות של יצרנים דומיננטיים – האם לעולל הזה פיללנו?, משפטים ‏מ"ב, חוברת 2, אפריל 2012, עמ' 521–588
↑  בג"ץ דחה עתירת הכבלים לקבלת חלון הטירינג עם כניסת הדי.בי.אס, באתר גלובס, 5 ביולי 1999
היורשים (קומיקס)

| --- | --- |

משפחת היורשים, כפי שהופיעה על עטיפת החוברת Amazing Spider-Man Vol.3 #12 מינואר 2015, אמנות מאת אוליבייה קויפה.
 סוג:  קבוצת נבלי-על
 הוצאה לאור:  מארוול קומיקס
 הופעה ראשונה:  Superior Spider-Man #33 (נובמבר 2014)
 הופעה אחרונה:  Spider-Geddon #5 (דצמבר 2018)
 יוצרים:  כריסטוס גייג', מ.א. ספולוודה
 מידע
 סטטוס:  לא פעיל
 בסיס:  עולם הנול (ארץ-001)
 חברוּּת לשעבר בקבוצה:  סולוס (אבי המשפחה) מורלון בריקס בורה דיימוס ג'ניקס קארן ורנה
"היורשים" (באנגלית: Inheritors) הייתה קבוצה בדיונית של נבלי-על שהופיעה בחוברות הקומיקס ספיידרמן ביקום מארוול קומיקס. הופעתה הראשונה הייתה בחוברת Superior Spider-Man #33 מנובמבר 2014, והיא נוצרה על ידי הכותב כריסטוס גייג' והמאייר מ.א. ספולוודה.
היורשים מעולם הנול (ארץ-001) הופיעו לראשונה במהלך קשת הסיפור "יקום העכביש", והם שבט של ציידי טוטמים שניזונים מבעלי חיים, בני אדם ואלים. הם לוכדים את אל העכביש הנקרא בשם האורג הגדול מארץ-000 אך במחיר חייו של מטריארך השבט משום שקארן היסס להתקיף אותו. הפטריארך סולוס פוקד עליו לעטות מסכה ומגלה אותו עד אשר ירוויח את דרכו חזרה. הם משתמשים בכוחו של האורג הגדול כדי לכבוש את ארץ-001 ועוברים מממד אחד למשנהו כדי לצוד אחר טוטמי עכביש מאחר שלפי הנבואה היה להם את הכוח להפיל אותם משלטונם.
לדבריו של הכותב כריסטוס גייג', מדובר באויבים יוצאים מן הכלל שדומים בהתנהגותם לערפדים ואוכלים אנשי עכביש פשוטו כמשמעו על ידי שאיבת כוח החיים שלהם.
היפופוטם מג'ור

| היפופוטם מג'ור |
| --- | --- |
 
תקופה
תחילת-אמצע פליסטוקן כ-1,810,000–126,000 שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
משפחה:: היפופוטמיים
סוג:: היפופוטם
מין:: היפופוטם מג'ור
שם מדעי
 Hippopotamus major ‏קיווייה, 1824

היפופוטם מג'ור (שם מדעי: Hippopotamus major) הוא מין נכחד של מכפיל פרסה ממשפחת ההיפופוטמיים שהתקיים באירופה בתחילת עד לאמצע הפליסטוקן לפני 1.81 עד 0.126 מיליון שנה. מאובניו התגלו לראשונה בבריטניה ותוארו על ידי החוקר הצרפתי ז'ורז' קיוויה ב-1824. פירוש השם של המין "major" פירושו: "גדול".
המאובנים שלו התגלו בעוד מדינות במערב אירופה ביניהם: צרפת, הולנד, ספרד ואיטליה, אם כי ייתכן שמבלבלים בינו לבין היפופוטם גורגופס או היפופוטם אנתיקוס שחיו לצידו.
היפופוטם זה הגיע על פי מדידה של הגולגולת למשקל של 4,000 ק"ג, כך שהיה כפול מההיפופוטם המודרני. הוא חי ככל הנראה במקווי מים שתמכו במשקלו ובעזרת לסתותיו נלחם על נקבות.
היפופוטם זה התקיים לצד הניאנדרתלים שאולי הכחידו אותו לבסוף במשך עידן הקרח שלפני 126 אלף שנה מזמננו.
היפופוטם אנתיקוס

| היפופוטם אנתיקוס |
| --- | --- |
 היפופוטם אנתיקוס
תקופה
פליסטוקן
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
משפחה:: היפופוטמיים
סוג:: היפופוטם
מין:: היפופוטם אנתיקוס
שם מדעי
 Hippopotamus antiquus ‏דמארה, 1822

היפופוטם אנתיקוס (שם מדעי: Hippopotamus antiquus) הוא מין של מכפיל פרסה נכחד ממשפחת ההיפופוטמיים אשר חי ברחבי אירופה בתקופת הפליסטוקן שלפני עידן הקרח האחרון ולא שרד עד לתקופת ההולוקן, אולי כתוצאה מציד אנושי. מאובניו נחקרו ב-1822 בידי החוקר הצרפתי אנסלם גטאן דסמרסט והתגלו בספרד, בריטניה, יוון ונהר הריין שבגרמניה והוא היה אחד מההיפופוטמים שהיגרו מאפריקה לאירופה, אולי כתוצאה מרעב ונדידה מרובה.
היפופוטם פרהיסטורי זה דמה במראהו להיפופוטם גורגופס והגיע גם הוא לאורך של ארבעה מטרים, לגובה של מעל שני מטר בכתפיים ולמשקל קרוב לארבע טונות, הרבה יותר מההיפופוטם המצוי. הוא היה בעל מבנה לסתות ענקיות בעלות שיניים חדות, באמצעותם נלחם מול יריביו על נקבות, בדומה להיפופוטמים מודרניים.
היסאהיטו, נסיך אקישינו

היסאהיטו, נסיך אקישנו (ביפנית: 悠仁親王; נולד ב-6 בספטמבר 2006) הוא אחיינו של נארוהיטו, קיסר יפן, והשני בתור לכס החרצית אחרי אביו.
ביוגרפיה

הנסיך היסאהיטו נולד לנסיך פומיהיטו, נסיך אקישינו, בנו הצעיר של קיסר יפן, ולאשתו, קיקו, נסיכת אקישינו, בניתוח קיסרי ב-6 בספטמבר 2006. להיסאהיטו שתי אחיות גדולות ממנו. לידתו באה לאחר שמאז 1965 לא נולד בן זכר למשפחה הקיסרית. על כן, היסאהיטו הוא השני בסדר לרשת את כס החרצית, אחרי אביו הנסיך פומיהיטו. בטרם נולד, בתחילת 2006, התנהל ביפן דיון סוער סביב השאלה, האם ניתן לשנות את החוק כך שאשה תוכל לרשת את כס הקיסרות, לאור העובדה שלאביו ולדודו לא היו בנים. לאחר לידתו נזנחה ההצעה לשנות את החוק.
הנסיך היסאהיטו הוא הראשון מבני המשפחה הקיסרית שאינו הולך לבית הספר של האצולה, הגאקושין. הוא מתחנך בבית הספר היסודי של אוניברסיטת אוצ'אנומיזו בטוקיו.
הערות שוליים

↑  היורש היפאני הראשון ב-41 שנה ייקרא היסאהיטו, באתר הארץ, 13 בספטמבר 2006
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 486147423227444882798   WorldCat (עם VIAF): 486147423227444882798
הייל וודרוף

| --- | --- |

 לידה:  26 באוגוסט 1900 קיירו (אילינוי), ארצות הברית 
 פטירה:  6 בספטמבר 1980 (בגיל 80) ניו יורק, ארצות הברית 
 לאום:  אפרו-אמריקאים 
 מקום לימודים:  Herron School of Art and Design  בית הספר לאמנות של מכון שיקגו 
 פרסים והוקרה:  פרס הארמון 
 
הייל אספסיו וודרוף ( באנגלית: Hale Aspacio Woodruff;‏ 1900 – 1980) היה אמן אפרו-אמריקאי, שנודע בזכות ציורי הקיר, ציוריו והדפסיו.
ביוגרפיה > משפחה וחינוך

וודרוף נולד בקהיר, אילינוי ב־26 באוגוסט 1900. הוא גדל עם משפחתו בנאשוויל, טנסי, שם למד בבתי הספר המופרדים המקומיים. הוא למד בבית הספר לאמנות ועיצוב של הרון באינדיאנפוליס, במכון לאמנות בשיקגו ובמוזיאון לאמנות בהרווארד.
וודרוף זכה בפרס מטעם קרן הרמון בשנת 1926, שאפשרה לו לבלות ארבע שנים מכריעות בלימודים בפריז בין השנים 31–1927. הוא למד גם במוזיאונים בעיר, תוך כדי היכרות עם ציירים אחרים, כולל הנרי אוסאווה טאנר, אמן אפרו-אמריקאי. וודרוף פגש דמויות מרכזיות מהאוונגרד הצרפתי והחל באיסוף אמנות אפריקאית, שהיוותה מקור השראה למודרניסטים רבים אחרים, כולל פבלו פיקאסו.
הוא שב לארצות הברית בשנת 1931 והתחתן באותה שנה עם תרזה עדה בייקר. נולד להם בן אחד, רוי.
ביוגרפיה > קריירה ואמנות

וודרוף חזר באי רצון לארצות הברית בגלל בעיות כלכליות עקב השפל הגדול. הוא עבד כמורה לאומנות כדי לפרנס את עצמו. מאוחר יותר הפך למנהל האמנות באוניברסיטת אטלנטה, מכללת השחורים ההיסטורית, וכן לימד שיעורים לסטודנטיות במכללה שלמדו בה נשים שחורות.
בשנת 1936 נסע וודרוף למקסיקו ללמוד כחניך אצל דייגו ריברה על ציורי הקיר ולמד את טכניקת הפרסקו שלו והתעניין בציור דמויות. הוא שב לאטלנטה והמשיך ללמד. הוא החל לנסוע למכללה באלבמה כדי ללמד ולעבוד בהכנת סדרת ציורי קיר.
לאחר שובו לארצות הברית בשנת 1936, וודרוף יישם את הבנתו בפוסט-אימפרסיוניזם וקוביזם בציור ורתמם לטובת מחאה חברתית. וודרוף קיבל השראה מהגזענות והעוני בדרום שהתעצמו בזמן השפל הגדול.
במהלך שנות החמישים היו לוודרוף שלוש תערוכות יחיד בגלריה ברטה שפר.
עבודתו הידועה ביותר של וודרוף היא שלושה ציורי קיר "אמיסטד מוטיני" (1938). את הציורים האלה השלים לספרייה במכללת טלדלגה לשחורים. ציורי הקיר האלה תיארו את המרד, סצנת המשפט והחזרה לאפריקה. האירועים קשורים למרד העבדים בשנת 1839 בספינת האמיסטד הספרדית. המרד קרה לאחר שארצות הברית ובריטניה אסרו על סחר העבדים האטלנטי, אך ספרד המשיכה לסחור בעבדים מאפריקה. ציורי הקיר מתארים את האירועים בספינה, את המשפט בית המשפט העליון בארצות הברית, והחזרתם של אנשי הספינה לאפריקה.
בספרייה ישנה סדרה נוספת של שלושה ציורי קיר של וודרוף הבוחנים אירועים הקשורים לתפקיד המכללה השחורה בהיסטוריה האפרו-אמריקאית, כולל עבדים משוחררים לאחר מלחמת האזרחים האמריקאית והקמת מבני הקמפוס.
שני ציורי הקיר נוספים של וודרוף ששרדו הם "הכושי בהיסטוריה של קליפורניה" (1949), שהוזמן על ידי חברת ביטוח החיים ההדדית של גולדן סטייט בלוס אנג'לס. עבודה זו הייתה בשיתוף פעולה עם צ'ארלס אלסטון. וודרוף השלים גם שישה פאנלים בסביבות שנת 1951 בגלריית אוניברסיטת קלארק אטלנטה.
בשנת 1942, בזמן מלחמת העולם השנייה, יזם וודרוף את פעילות האמנות באוניברסיטת אטלנטה - תערוכה ותחרות שנערכו עד 1970. נערכו 29 תערוכות לאומיות שנתנו מקום חשוב להתפתחות אמנים שחורים.
בשנת 1946 הצטרף וודרוף לסגל אוניברסיטת ניו יורק במנהטן. הוא לימד שם יותר מעשרים שנה לפני שפרש בשנת 1968.
וודרוף נפטר בעיר ניו יורק ב־6 בספטמבר 1980.
מורשת

בשנת 2012 המוזיאון לאמנות באטלנטה, ג'ורג'יה, ארגן תערוכה של ציורי קיר של וודרוף שנוצרו עבור מכללת טלדלגה.
התערוכה כללה שישה מציורי הקיר המשוחזרים נדדה בארצות הברית כולל במוזיאון האפרו- אמריקני (דאלאס), מוזיאון ברמינגהם לאמנות, מרכז התרבות בשיקגו, המוזיאון הלאומי להיסטוריה ותרבות אפרו-אמריקאית, מוזיאון האמנות של נלסון אטקינס, והמוזיאון לאמנות בניו אורלינס.
הערות שוליים

1 2  Hale Woodruff | Biography, Artworks, & Facts, Encyclopedia Britannica (באנגלית)
↑  Tonya Bolden, Wake up our souls : a celebration of Black American artists, New York : H.N. Abrams ; [Washington, D.C.] : Published in association with the Smithsonian American Art Museum, 2004
1 2  Smith, Roberta (2013-08-15). "In Electric Moments, History Transfigured". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2020-05-02.
↑  "Five Decades of Greatness in Art, Hale Woodruff" (ארכיון)
↑  "Hale Woodruff | Going Home | The Met", www.metmuseum.org
↑  HALE WOODRUFF (1900 - 1980) Dragon., invaluable.com (באנגלית)
1 2  Hale Woodruff (1900-1980), New Georgia Encyclopedia (באנגלית)
↑  Swann Galleries - The Richard A. Long Collection of African-American Art - Sale 2359, Part I - October 9, 2014, www.swanngalleries.com
↑  Rising Up: Hale Woodruff’s Murals at Talladega College, High Museum of Art (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 121544699  ISNI: 0000 0000 6683 667X  LCCN: n85176444  NARA: 10569189  NTA: 153055855  RKD: 415691  SNAC: w6n59125  SUDOC: 125332831  ULAN: 500097842  VIAF: 64865871   WorldCat (עם VIAF): 64865871
דעוה

מוסלמי מבצע דעוה לקבוצת איכרים בפיליפינים
מרכז הדעוה בעיר יוסטון שבטקסס
דַעוה או דעווה (בערבית: دعوة. בתרגום מילולי מדויק לעברית: הזמנה) היא פעילות פרוזליטיזם באסלאם. הפצת האסלאם ללא-מוסלמים ברחבי העולם ("הזמנתם" לדת), באמצעים לא אלימים. החל מהמאה ה-20 קיימת גם פעילות דעוה של תנועות אסלאמיות כדי לקרב מוסלמים "חילוניים" לדת.[דרוש מקור] פעילות זו בולטת באירופה על ידי ארגונים שונים הקשורים לתנועת האחים המוסלמים.
אטימולוגיה

משמעות המילה, בתרגום מילולי לעברית, "קריאה" או "הזמנה"; בהקשר האסלאמי הכוונה לקריאה לאמונה באללה.
מוסלמי המבצע דַעוה, איש דת או מתנדב, נקרא דַעוי.
הדַעוי הוא אדם שמזמין אנשים להבין ולקבל את האסלאם באמצעות דיאלוג וטכניקות אחרות, במטרה שיקבלו את האמונה, התפילה ואורח החיים האיסלאמי (בדומה למיסיונר בנצרות).
דעוה מתוארת גם כחובה "לפעיל מוסלמי לעודד מוסלמים אחרים לחיות באדיקות רבה יותר בכל תחומי חייהם" (בדומה לחזרה בתשובה ביהדות), הגדרה שהפכה למרכזית במחשבה האיסלאמית העכשווית.
מקורות המצווה > בתקופת מוחמד

מוסעב בן עומייר היה השליח המוסלמי הראשון, בספטמבר 621 הוא נשלח לאל-מדינה כדי ללמד את העם את תורות האסלאם ולתת להם הדרכה.
לאחר קרב אוחוד בשנת 625, מוחמד שלח כמה שליחים כמיסיונרים לשבטים שונים, לאחר שכמה אנשים הגיעו למוחמד וביקשו ממנו לשלוח מדריכים שילמדו אותם את האסלאם, אך השליחים קיבלו שוחד על ידי שני שבטי ח'וזמה, שרצו לנקום בהתנקשות בח'אלד בן-סופיאן (ראש שבט בַּ֫נוּ לחיאן) על ידי חסידיו של מוחמד. במסע זה נהרגו מספר מיסיונרים, שמונה או על פי דיווח אחר – עשרה. אירוע זה ידוע בשם "משלחת א-רג'יע" (אנ').
במהלך "משלחת ביר מעונה" (אנ'), ביולי 625, מוחמד שלח כמה מיסיונרים לבקשתם של כמה אנשים משבט בַּ֫נוּ עאמר, אך המוסלמים נהרגו שוב כנקמה על ההתנקשות בח'אלד בן סופיאן על ידי חסידיו של מוחמד. 70 מוסלמים נהרגו במהלך משלחת זו. במהלך משלחת ח'אלד בן אל-וליד (בַּ֫נוּ גַ'ד'ימה) בינואר 630, מוחמד שלח את ח'אלד בן אל-וליד להזמין את שבט בַּ֫נוּ גַ'ד'ימה לאסלאם. זה מוזכר בחדית' הסוני צחיח אל-בוח'ארי, 5: 59: 628.
למונח יש משמעויות אחרות בקוראן. בסורה (פרק) 30:25, למשל, המונח מציין את הקריאה למתים לקום ביום הדין. בקוראן, בדרך כלל מתייחסת המילה להזמנה של אללה לחיות על פי רצונו. לפיכך, כאשר נעשה שימוש במאות הראשונות של האסלאם.
מקורות המצווה > לאחר מותו של מוחמד

לאחר מותו של מוחמד בשנת 632, מהראיות ההיסטוריות הקיימות, נראה כי המוסלמים לא יצאו מייד לפעילות של דעוה – במהלך כיבושי האימפריה הביזנטית והאימפריה הסאסאנית של ממלכת פרס, הם לא עסקו מעט, אם בכלל בהטפה ללא-מוסלמים מקומיים. דעוה נכנס לשימוש נרחב כמעט מאה שנה לאחר מותו של מוחמד, בעקבות התעמולה העבאסית נגד חמולת השלטון האומיית בשנות ה-20 של המאה ה-8. עם זאת, 'הדעוה העבאסית' נפסקה ברגע שהעבאסים היו בשלטון – עובדה המעידה על אופייה הפוליטי. דעוה כפעילות מיסיונרית באמת, אם כי עדיין בתוך האומה המוסלמית, הופיעה בפלג האסמאעיליה במאות ה-9 עד ה-13. האיסמאעילים, במובנים רבים, יכולים להיחשב כחלוצי הפעילות המיסיונרית המוסלמית המאורגנת: מבנה הדעוה הממסדי והמתוחכם שלהם כמעט ולא חזר עד היום. יתר על כן, עבור האיסמאעילים, דאווה הייתה בראש סדר העדיפויות של המדינה. הדעוה האיסמאעילית כללה הטפה פנימית בתוך אומת האסלאם וללא מוסלמים, ושילבה תאולוגיה ופוליטיקה.