stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זיכרון אידטי
זיכרון אידטי וזיכרון צילומי

המונחים זיכרון אידטי וזיכרון צילומי נפוצים ונוטים לבלבול בקרב אנשים בשל העובדה ששניהם הם זיכרונות חזותיים. עם זאת, קיימים מספר הבדלים, המרכזי שבהם הוא שזיכרון אידטי הוא היכולת להיזכר בסצנה או בתמונה לפרק זמן קצר, בעוד זיכרון צילומי הוא היכולת לזכור תמונה לזמן ממושך יותר.
על פי אנט קיוסאקי טיילור, "בזיכרון אידטי, לאדם יש תמונת מצב נפשית כמעט נאמנה או תצלום של האירוע בזיכרונו. עם זאת, זיכרון אידטי אינו מוגבל להיבטים החזותיים של הזיכרון וכולל היבטי שמיעה, כמו גם חושים שונים הנפרסים על פני מגוון גירויים הקשורים לדימוי חזותי". בעלי היכולת של זיכרון אידטי מדווחים כי הם זוכרים דמות גרר חיה כשעיניהם סורקות אותה. בניגוד לדימויים נפשיים רגילים, זיכרונות אלה נחווים כהתבוננות על האירוע מ"חוץ" למקום בו האירוע התרחש. החיות והיציבות של התמונה מתחילות לדעוך לאחר הפסקת הגירוי החזותי.
בניגוד לזיכרון אידטי, זיכרון חזותי הוא היכולת לזכור טקסט, מספרים או דומיהם, לפרטי פרטים, ללא ההדמיה שנכללת בזיכרון האידטי. ניתן לתאר אותה כיכולת להסתכל על דף מידע ואז לדקלם אותו בצורה מושלמת מהזיכרון. יכולת זו מעולם לא הוכחה מדעית ונחשבת למיתוס.
שכיחות

זיכרון אידטי נמצא בדרך כלל בקרב ילדים קטנים, בעוד שהוא כמעט ואינו קיים בקרב מבוגרים. זיכרון אידטי נמצא בקרב 2%-10% מקרב הילדים בגילאי 6 עד 12. נהוג לחשוב כי רכישת השפה והכישורים המילוליים מאפשרים לילדים גדולים יותר לחשוב בצורה מופשטת יותר וכך להסתמך פחות על מערכות הזיכרון החזותיות. עם זאת, לאורך השנים מחקרים נרחבים לא הצליחו להוכיח קשר בין זיכרון אידטי לבין כל מדד קוגניטיבי, אינטלקטואלי, נוירולוגי או רגשי.
מספר מבוגרים היו בעלי זיכרונות פנומנליים אולם לא נמצא קשר בין יכולות אלו לרמות האינטליגנציה שלהם.
שאלת קיומו של זיכרון אידטי

ספקות באשר להיתכנות קיומו של הזיכרון האידטי הועלו סביב שנת 1970 על ידי צ'ארלס סטרומייר, שבדק את אשתו לעתיד, אליזבת', שטענה שהיא יכולה לזכור שירה שנכתבה בשפה זרה ולא מובנת שנים אחרי שראתה לראשונה את השיר. היא הצליחה לעבור את המבחן שנערך. על אף זאת, השיטות הנהוגות בהליכי הבדיקה נחשבות למפוקפקות, מה גם שהחוקר התחתן לבסוף עם מושא הניסוי שלו. בנוסף, הבדיקות מעולם לא נערכו שוב (אליזבת' סירבה לעבור אותן בשנית), מה שמעלה חשד נוסף.
זיכרון אידטי נחשב לנושא שנוי במחלוקת. יש המכנים אותו "זיכרון ממושך בקרב אנשים בני מזל ובעלי זיכרון צילומי". הסופר והספקן המדעי בריאן דאנינג סקר את הספרות בנושא זיכרון אידטי וצילומי כאחד והגיע למסקנה כי "יש מחסור בהוכחות משכנעות לקיומו של זיכרון אידטי בקרב מבוגרים בריאים, ואין שום עדות לקיומו של זיכרון צילומי. אבל ישנו מאפיין משותף אחד שמופיע בקרב רבים מהמחקרים, והוא שההבדל בין זיכרון רגיל לזיכרון יוצא דופן הוא כל הנראה הבדל ניכר".
ראו גם

זיכרון
זיכרון פרוספקטיבי
הערות שוליים

↑  דניס קון, Psychology: A Modular Approach to Mind and Behavior, 2005, עמ' 310
↑  Eidetic,  American Heritage Dictionary, מהדורה רביעית, 2000
↑  [The Roving Mind: A Modern Approach to Cognitive Enhancement The Roving Mind: A Modern Approach to Cognitive Enhancement], ST Press, 2015, עמ' 117, ISBN 069240905X
↑  No one has a photographic memory, Slate Magazine
↑  אנט קיוסאקי טיילור, Encyclopedia of Human Memory, https://books.google.co.il/books?id=VevXAQAAQBAJ&pg=PA1099&redir_esc=y#v=onepage&q&f=false, 2013, עמ' 1099, ISBN 144080026X
↑  The Truth About Photographic Memory, Psychology Today, ויליאם לי אדמס, 1 במרץ 2006
1 2  Kaavya Syndrome, Slate, Joshua Foer, 27 April, 2006
↑  Does Photographic Memory Exist?, Scientific American, January 1, 2013
↑  Twenty years of haunting eidetic imagery: where's the ghost?, Cambridge University Press, Ralph Norman Haber, December 1979
↑  Photographic Memory, Skeptoid, Brian Dunning, 25 October 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007293866405171  LCCN: sh00009368
שלמה הופמן (איש חינוך)

| --- | --- |

 לידה:  29 ביוני 1922 ג' בתמוז תרפ"ב וינוהרדיב, צ'כוסלובקיה 
 פטירה:  25 בפברואר 2013 (בגיל 90) י"ד באדר תשע"ג ירושלים 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 תקופת הפעילות:  ? – 25 בפברואר 2013 
 רבותיו:  יצחק אייזיק שר 
 
הרב שלמה הופמן (ג' בתמוז תרפ"ב - י"ד באדר תשע"ג) היה מנהל שירות המבחן, יועץ ואיש חינוך חרדי־ישראלי.
ביוגרפיה

נולד בתמוז תרפ"ב בסעליש, צ'כוסלובקיה. לרב צבי יוסף, חסידו של הרב יצחק אייזיק וייס מספינקא. אביו סבל מאסתמה ובחורף תרצ"ג הורעה בריאותו והוא החליט לעבור למקום עם אקלים נח יותר ולעלות לארץ ישראל עם בני משפחתו.
בשנת תרצ"ד הגיעה משפחת הופמן לחיפה ושלמה נשלח ללמוד בישיבת תפארת ישראל.
בהוראת האדמו"ר מספינקא עבר שלמה בשנת תרצ"ו ללמוד בישיבת תפארת צבי ששימשה אז כמכינה לישיבת חברון, ובקיץ תרצ"ח נכנס ללמוד בישיבת חברון שם למד שמונה שנים.
בישיבת חברון נעשה לתלמידם של המשגיח הרב מאיר חדש וראש הישיבה הרב יחזקאל סרנא.
בתקופת לימודיו בישיבת חברון התקרב גם לרבי אייזיק שר, בו ראה את רבו המובהק, רבי אייזיק שהיה ראש סלבודקה בליטא שהה בשווייץ בזמן פרוץ מלחמת העולם השנייה ולא יכל לשוב לישיבתו, עקב כך החליט לעלות לארץ ישראל ובא להתגורר בסמיכות לישיבת חברון, בחורי הישיבה היו באים לשמוע ממנו בביתו שיחות מוסריות ולעיתים היו נשארים אחר כך לתפילת מנחה. הופמן, שהתייתם מאביו בשנת תש"ב אמר אחר התפילה קדיש יתום והרב שר התעניין בבחור היתום והחל לקרבו, הקשר ביניהם נמשך עד לפטירתו של הרב שר בשנת תשי"ב.
בישיבה התיידד הופמן עם גדליה אייזמן שהיה חברותא מבוגר שלו, ועם דב שוורצמן שהיה בן גילו.
הופמן שוכן על ידי הנהלת הישיבה בחדר שנשכר בביתו של רבי שלמה גולדמן (ר' שלומק'ע) האדמו"ר מזוועהיל שקירבו ואף נתן לו לקרוא פתקאות של חסידיו.
בשנת תש"ג נשלח על ידי הרב יצחק זאב הלוי סולובייצ'יק רבה של בריסק לקיבוץ יגור כדי להביא משם ילד יליד בריסק, בעקבות זאת החליט להצטרף למערכה שניטשה אז בין החרדים לבין הנהגת היישוב ולדאוג לשליחת הילדים למוסדות דתיים. הופמן החל להדריך במוסד עליית הנוער שהיה אחראי על קליטת ילדי טהרן.
בשנת תש"ז צורף לצוות החינוכי במדרשיית נעם בפרדס חנה, שנה לאחר מכן התחתן עם שושנה לוי מבת ים. לאחר חתונתו המשיך ללמד במדרשיה עוד תקופה קצרה עד קום המדינה, אז גויס לצה"ל, בעת שירותו הצבאי התייעץ עם רבי אברהם ישעיהו קרליץ בקשר לכמה נידונים הלכתיים שעלו לו במסגרת השרות בצה"ל. לאחר שחרורו מצה"ל החל לעבוד בשירות המבחן כשבמקביל כיהן כמזכיר "חבר הפעילים" ובתקופה מסוימת אף עזב את עבודתו בשירות המבחן ועבד כמפקח מטעם הפעילים.
במסגרת עבודתו בשירות המבחן עסק בשיקום אסירים ולמד באופן מקצועי את מדעי התנהגות האדם ותורת הנפש, וכן דרכי אבחון בעיות נפשיות וטיפול והתמודדות עמן, בהדרכת רבי יחזקאל סרנא טרח למצוא מקורות בחז"ל ובכתבי רמח"ל והגאון מווילנה לדרכי הטיפול והחינוך.
במסגרת עבודתו בפעילים יצר קשר עם רבים מגדולי ישראל ובהם הרבנים אברהם ישעיהו קרליץ, יצחק זאב הלוי סולובייצ'יק, יוסף שלמה כהנמן, אליהו אליעזר דסלר, אהרן קוטלר, יחזקאל אברמסקי ואלעזר מנחם מן שך.
בסוף תשמ"ב יצא לפנסיה והחל ללמוד בכולל האברכים של ישיבת בית התלמוד בראשות ידידו הרב דב שוורצמן.
במשך השנים החלו לפנות אליו מחנכים ומנהלי מוסדות להתייעץ עמו בענייני חינוך, והוא החל לקבל בני נוער לטיפול. בשלושים שנותיו האחרונות יעץ ביחידות למחנכים ומנהלים רבים ומסר אלפי ועדים ושיחות.
בתחילת שנת תשע"ג הפסיק לקבל אנשים לייעוץ וסגר את בית הכנסת שבביתו.
נפטר בי"ד באדר תשע"ג לאחר תקופת מחלה קצרה ונקבר בהר המנוחות.
חיבורים מתורתו

תלמידו מאיר שמחה שטיין ערך משיעוריו מספר ספרים.
מאיר שמחה שטיין (ע), שיחות עם הרב שלמה הופמן: על מוּדעוּת והתמודדות, ירושלים, תשע"ו
מאיר שמחה שטיין (ע), שיחות עם הרב שלמה הופמן: על שידוכים ושלום בית, מעלות, תשע"ט
אפשר לתקן: עובדות מקוריות מד' אמותיהם של גדולי ישראל, כפי שנרשמו מפיו
בנין נפש האדם ממשנתו של הרב שלמה הופמן זצ"ל, תשע"ט
המחונך המחנך, תובנות מרבו הרב אייזיק שר
מאיר שמחה שטיין (ע), ועדים מהרב שלמה הופמן על יסודות החינוך
הערות שוליים

↑  שלמה הופמן באתר GRAVEZ
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007604032705171  LCCN: n2017044173  VIAF: 12148035594087970689   WorldCat (עם VIAF): 12148035594087970689
ניה ג'קס

| --- | --- |

ג'קס, אפריל 2018
 לידה:  29 במאי 1984 (בת 40) סידני, ניו סאות' ויילס, אוסטרליה
 שם במה:  ניה ג'קס
 משקל:  123 ק"ג
 גובה:  1.83 מטר
 מקום מגורים:  סן דייגו, קליפורניה, ארצות הברית
 לאום:  אמריקאי
 קריירה מקצוענית:  7 במאי 2015 – הווה (9 שנים)
 מאמנים:  WWE Performance Center
 ליגות:  WWE
סבלינה פננה (באנגלית: Savelina Fanene; נולדה ב-29 במאי 1984), הידועה יותר בשם הבמה שלה, ניה ג'קס היא מתאבקת אמריקאית, המופיעה בארגון ההיאבקות WWE, בתוכנית סמאקדאון.
ביוגרפיה

פננה נולדה בסידני, אוסטרליה וגדלה בהונולולו, הוואי. בתם של ג'וסף ורנאטה פננה. פננה למדה בקולג' פלמור בסן מרקוס, קליפורניה, שם שיחקה כדורסל. לפני שהחלה להתאבק הייתה דוגמנית למידות-גדולות.
קריירת היאבקות מקצועית > WWE > המרדף אחר אליפות הנשים של NXT‏ (2014–2016)

פננה הוחתמה על ידי ה-WWE בתחילת שנת 2014 ונשלחה למתחם הפיתוח NXT, שמקורו באורלנדו, פלורידה. את הופעת הבכורה שלה ערכה ב-7 במאי 2015 במופע NXT שלא שודר לטלוויזיה תחת השם זאדה בקרב זוגות יחד עם דווין טיילור נגד ביילי וכרמלה, קרב שאותו זאדה וטיילור הפסידו. באוגוסט התאבקה פננה תחת שם הבמה החדש שלה ניה ג'קס.
את הופעת הבכורה הטלוויזיונית שלה ערכה ג'קס ב-14 באוקטובר בפרק של NXT, כאשר היא מנצחת. לאחר הבכורה שלה, ג'קס פתחה ברצף ניצחונות כדי להפוך את דמותה ל"רעה" ובלתי מנוצחת. בנובמבר ג'קס פתחה בריב הראשון שלה נגד ביילי על אליפות הנשים של NXT. ג'קס קיבלה הזדמנות להילחם על האליפות ב-16 בדצמבר באירוע NXT TakeOver: London, אותה הזדמנות לא מומשה וג'קס לא הצליחה לנצח את ביילי.
ב-27 בינואר 2016 ג'קס שבה לזירה לאחר חודש של חוסר פעילות עקב "פציעה" שסופרה בעלילה עם ניצחון על ליב מורגן. ב-25 במאי ג'קס ניצחה בקרב משולש כדי להיות הטוענת לכתר נגד אסקה תוך כדי שהיא גוברת על אלכסה בליס וכרמלה. קרב האליפות בין השתיים נקבע ל-8 ביוני לאירוע NXT TakeOver: The End, אך שוב ג'קס לא הצליחה לזכות באליפות. ב-20 ביוני ג'קס הפסידה לביילי במה שהיה למעשה הקרב האחרון שלה ב-NXT.
חיים אישיים

פננה היא ממוצא סמואני וגרמני והיא בת דודה של דוויין "דה רוק" ג'ונסון ושל רומן ריינס.
ב-2 באוגוסט 2014 פננה והדודה שלה (אמו של דה רוק) נפגעו בתאונה חזיתית על ידי נהג שיכור תוך כדי שנהגו הביתה בחזרה מאירוע תרומה. תאונה זו גרמה לשתיים להתאשפז בבית החולים והנהג המעורב בתאונה הואשם בנהיגה בשכרות.
אליפויות והישגים

הישגים במגזין ההיאבקות Pro Wrestling Illustrated - PWI
PWI דירג אותה במקום ה-8 מתוך 100 המתאבקות הטובות ביותר לשנת 2018
הישגים בארגון ההיאבקות World Wrestling Entertainment - WWE
אליפות הנשים של ה-WWE (פעמיים)
אליפות זוגות הנשים של ה-WWE (פעמיים)  - עם שיינה בייזלר
מלכת הזירה (2024)
הערות שוליים

↑  ניה ג'קס נגד רונדה ראוזי על אליפות הנשים של Raw
↑  ג'קס תעבור ניתוח בברכיים
↑  ג'קס מחוץ לפעילות, עלולה להיעדר כתשעה חודשים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2019045934  VIAF: 3315155411326908940009   WorldCat (עם VIAF): 3315155411326908940009 
ג'קס, מאי 2017
ג'קס לאחר הזכייה באליפות הנשים של Raw ברסלמניה 34
דניאל שמידט

דניאל שמידט (ביפנית: シュミット・ダニエル, באנגלית: Daniel Schmidt; נולד ב-3 בפברואר 1992 באילינוי שבארצות הברית) הוא כדורגלן יפני-אמריקאי יליד ארצות הברית המשחק בעמדת השוער בקבוצת נגויה גראמפוס מליגת העל היפנית ובנבחרת יפן.
חיים אישיים

שמידט נולד בארצות הברית לאב אמריקאי ולאם יפנית. בגיל שנתיים עבר עם משפחתו לסנדאי שביפן.
קריירת מועדונים

שמידט החל את הקריירה המקצוענית שלו בווגאלטה סנדאי מליגת העל היפנית, במדיה ערך 57 הופעות ליגה. במהלך תקופתו במועדון הושאל לרואסו קוממוטו ולמצומוטו ימאגה מליגת המשנה היפנית.
ב-18 ביולי 2019 חתם שמידט בסנט טרוידן מליגת העל הבלגית. ב-2 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 0–6 לקלאב ברוז' במסגרת המחזור השני בליגה לעונת 2019/2020. בשלוש העונות הראשונות שלו במועדון ערך 75 הופעות ליגה.
ב-28 בדצמבר 2023 חתם שמידט בגנט.
קריירה בינלאומית

ב-16 בנובמבר 2018 ערך שמידט את הופעת הבכורה שלו בנבחרת יפן, בתיקו 1-1 נגד נבחרת ונצואלה במשחק ידידות.
הוא היה חלק מסגל נבחרת יפן בטורניר גביע אסיה 2019, וערך הופעה אחת בטורניר.
נכלל בסגל נבחרת יפן לטורניר מונדיאל 2022.
הערות שוליים

↑  トップページロアッソ熊本 公式サイト באתר הרשמי של רואסו קוממוטו (ביפנית)
↑  トップページロアッソ熊本 公式サイト באתר הרשמי של רואסו קוממוטו (ביפנית)
↑  シュミット ダニエル選手 ベガルタ仙台から 期限付移籍加入のお知らせ באתר הרשמי של מצומוטו ימאגה, 24 בדצמבר 2015 (ביפנית)
↑  Hajime Moriyasu announces Japan squad for World Cup באתר The Japan Times, ‏ 1 בנובמבר 2022 (באנגלית)
| נבחרת יפן – גביע אסיה בכדורגל 2019 |
| --- | --- | --- |
|  1 היגשיגוצ'י •  2 מיורה •  3 מורויה •  4 ססאקי •  5 נגאטומו •  6 ו. אנדו •  7 שיבסאקי •  8 הראגוצ'י •  9 מינאמינו •  10 אינוי •   11 גיטאקווה •  12 גונדה • 13 מוטו •  14 איטו • 15 אוסאקו • 16 טומיאסו • 17 אאוימה • 18 שיאוטני • 19 ה. סאקאי • 20 מקינו • 21 דואן • 22 יושידה • 23 שמידט • מאמן: מוריאסו |  1 היגשיגוצ'י •  2 מיורה •  3 מורויה •  4 ססאקי •  5 נגאטומו •  6 ו. אנדו •  7 שיבסאקי •  8 הראגוצ'י •  9 מינאמינו •  10 אינוי •   11 גיטאקווה •  12 גונדה • 13 מוטו •  14 איטו • 15 אוסאקו • 16 טומיאסו • 17 אאוימה • 18 שיאוטני • 19 ה. סאקאי • 20 מקינו • 21 דואן • 22 יושידה • 23 שמידט • מאמן: מוריאסו | יפן |
| נבחרת יפן – מונדיאל 2022 |
| --- | --- | --- |
|  1 קוואשימה •  2 ימאנה •  3 טאניגוצ'י •  4 איטקורה •  5 נגטומו •  6 אנדו •  7 שיבסאקי •  8 דואן •  9 מיטומה •  10 מינאמינו •   11 קובו •  12 גונדה • 13 מוריטה •  14 ג'. איטו • 15 קמאדה • 16 טומיאסו • 17 טנאקה • 18 אסאנו • 19 סאקאי • 20 מאצ'ינו • 21 אואדה • 22 יושידה • 23 שמידט • 24 סומה • 25 מאדה • 26 ה. איטו • מאמן: מוריאסו |  1 קוואשימה •  2 ימאנה •  3 טאניגוצ'י •  4 איטקורה •  5 נגטומו •  6 אנדו •  7 שיבסאקי •  8 דואן •  9 מיטומה •  10 מינאמינו •   11 קובו •  12 גונדה • 13 מוריטה •  14 ג'. איטו • 15 קמאדה • 16 טומיאסו • 17 טנאקה • 18 אסאנו • 19 סאקאי • 20 מאצ'ינו • 21 אואדה • 22 יושידה • 23 שמידט • 24 סומה • 25 מאדה • 26 ה. איטו • מאמן: מוריאסו | יפן |
הטל צל ענק

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  מלוויל שבלסון 
 הופק בידי:  מלוויל שבלסון 
 תסריט:  מלוויל שבלסון 
 עריכה:  ברט בייטס 
 שחקנים ראשיים:  קירק דאגלס, ג'ון ויין, יול ברינר, פרנק סינטרה, סנטה ברגר
 מוזיקה:  אלמר ברנסטין 
 צילום:  אלדו טונטי 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  יונייטד ארטיסטס
 חברה מפיצה:  יונייטד ארטיסטס, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  30 במרץ 1966
 משך הקרנה:  146 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית/עברית
 סוגה:  סרט דרמה, סרט מלחמה 
 מקום התרחשות:  צרפת 
 דף הסרט ב־IMDb
 
קירק דאגלס, בהפוגה מצילומי הסרט, עם בנו אריק (אנ') שמנופף מולו בדגל ישראל קטנטן
הטֵל צֵל ענק (באנגלית: Cast a Giant Shadow) בישראל הופץ הסרט בשם  צלו של ענק הוא סרט מלחמה אמריקני משנת 1966, שנכתב, בוים והופק על ידי מלוויל שבלסון. הסרט מבוסס על ביוגרפיה
מאת טד ברקמן (אנ'), המספרת על חייו של קולונל דוד מרכוס. בסרט מככבים קירק דאגלס וסנטה ברגר. ג'ון ויין, יול ברינר ופרנק סינטרה מופיעים בתפקידי משנה. בנוסף לסוללת הכוכבים ההוליוודית המרכיבה את הסרט, שיחקו גם חיים טופול ובנו של קירק דאגלס, מייקל, בהופעתו הקולנועית הראשונה, כנהג ג'יפ.
דוד "מיקי" מרכוס (ידוע בישראל גם בשם מיקי סטון), קולונל בצבא ארצות הברית, שירת בצה"ל במסגרת מח"ל (מתנדבי חוץ לארץ). מרכוס היה הראשון שהוענקה לו דרגת אלוף, בעת שמונה בידי דוד בן-גוריון למפקד חזית ירושלים ב-28 במאי 1948.
הסרט צולם ברובו בישראל, באתרים בהם מתרחשת העלילה. הוא אינו מדויק לחלוטין מבחינה היסטורית, אך האירועים שהתרחשו בו אמיתיים.
עלילה

בסוף שנת 1947 הבריטים מתכוננים לעזוב את ארץ ישראל, והערבים מתעלמים בפומבי מתוכנית החלוקה של ארץ ישראל שהתקבלה באו"ם בכ"ט בנובמבר 1947, והוחלט בה על הקמתן של מדינה יהודית ומדינה ערבית. קולונל דוד "מיקי" מרכוס (קירק דאגלס), בוגר האקדמיה הצבאית בווסט פוינט ובוגר הפלישה לנורמנדי, מגויס על ידי נציגי ארגון ההגנה כדי לארגן ולאמן את היחידות הלוחמות בזמן מלחמת העצמאות. מרכוס בתחילה אינו מתלהב, ואפילו מסויג, זאת לאחר שנתן הבטחה לאשתו אמה (אנג'י דיקנסון) כי לא יברח שוב למלחמה, בעוד היא מבטיחה לו כי אם יעשה זאת ימצא את חפציו ממתינים על מפתן הדלת. בנוסף להתנגדותה של אשתו נתקל קולונל מרכוס גם בהתנגדותם של אנשי הפנטגון. למרות כל זאת הוא מסכים ומקבל על עצמו את התנאי של מערכת הביטחון האמריקאית, לנסוע לארץ ישראל תחת שם בדוי ולא לאזכר את שירותו הצבאי.
בחלקו הראשון של הסרט משולבים כמה פלאשבקים על עברו הצבאי של מרכוס במלחמת העולם השנייה ועל יחסיו עם גנרל מייק רנדולף (ג'ון ויין). שניים מהם מתמקדים באירועים אמיתיים. האחד מתאר את סיפור התנדבותו של מרכוס לצנוח יחד עם הדיוויזיה המוטסת ה-101. בשני מתוארת כניסתם של הכוחות האמריקאים אל מחנה הריכוז דכאו: למראה הגופות ושרידי האסירים פורץ גנרל רנדולף בבכי (זו הייתה אחת הפעמים הבודדות בהן הזיל השחקן ג'ון ויין דמעות בסרטיו).
עם הגעתו לארץ ישראל מגלה קולונל מרכוס כי צבא המחתרת סובל מנחיתות מספרית של 1 ל-60, ושהכוחות הלוחמים סובלים מחילוקי דעות פנימיים. מי שנחלצת לעזרתו היא החיילת מגדה שמעון (סנטה ברגר), שביניהם מתפתח קשר רומנטי בהמשך.
מוטרד מהידיעות על מצבה הבריאותי של אמה, עקב הפלה שעברה, ומסירובו של ארגון ההגנה לקבל את הנהגתו הצבאית, חוזר מרכוס לארצות הברית. בארצות הברית, בשעה שהוא מנסה לברר האם ארצות הברית תהיה הראשונה להכיר במדינת ישראל, הוא מתוודע למורשתו היהודית ומחליט לחזור לישראל ולשרת את המדינה החדשה.
בישראל הוא מתאחד מחדש עם מגדה בשעה שמגיעה הידיעה כי ארצות הברית מכירה בהכרזת העצמאות של מדינת ישראל. מרכוס חוזר לפעול עם גורמי הביטחון בישראל ולשתף פעולה עם אשר גונן (יול ברינר). כאשר מגיעה הידיעה כי האו"ם קורא להפסקת אש, מקבל מרכוס פקודה לפרוץ דרך לירושלים הנצורה לפני שהפסקת האש תיכנס לתוקפה. לאחר שכמה ניסיונות התקפה נכשלים, מחליט מרכוס לרכז את המאמצים ולפרוץ דרך שתעבור בהרים ותסיר את המצור מעל העיר (דרך בורמה).
לאחר ההצלחה בפריצת הדרך לירושלים, מקבל מרכוס מכתב מאמה אשתו, בו היא מציעה לו להתגרש. עתה, כאשר הוא מבין עד כמה הוא אוהב את אשתו, הוא נפרד ממגדה, ופוסע אל תוך חצר מנזר. מכיוון שאינו יכול לדבר או להבין עברית, הוא מתעלם מאזהרתו של הזקיף ונורה בטעות למוות, כמה שעות לפני כניסת הפסקת האש לתוקפה.
שחקנים

קירק דאגלס - דוד "מיקי" מרכוס
סנטה ברגר - מגדה שמעון
פרנק סינטרה - וינס
יול ברינר - אשר גורדון
ג'ון ויין - גנרל מייק רנדולף
אנג'י דיקנסון - אמה מרכוס
חיים טופול - אבו איבן קאדר
גורדון ג'קסון - ג'יימס מק'אפי
מייקל הורדרן - השגריר הבריטי
יהודה אפרוני - מוכר הסודה
קבלת הסרט בישראל

הסרט היה אחד ממספר סרטים הוליוודיים שנוצרו בשנות ה-60 והציגו את מלחמת העצמאות באור אוהד, ברוח מלודרמטית והרואית, ובהם השתתפו מיטב כוכבי התקופה. כך המשיך הסרט את אקסודוס (1960) בו כיכב פול ניומן, ואת הסרט יהודית (1966) בו השתתפה סופיה לורן. סרטים אלו התקבלו בישראל באהדה רבה, אך "הטל צל ענק" (שנקרא על ידי המפיצים בישראל "צלו של ענק") לא זכה לכך.
הסרט מציג מאורעות ממלחמת העצמאות, אך הוא אינו מדייק בפרטים ההיסטוריים. פרט למרכוס ולאשתו, לא נקראות הדמויות בשמות בהן נקראו במציאות, אך ברור, למשל, כי "יעקב ציון" בעל רעמת השיער הלבנה המקיפה את קרחתו, הוא בן דמותו של דוד בן-גוריון. הסרט רווי בשגיאות קטנות, כגון סצנה בה מציע מרכוס ל"יעקב ציון" כי יאחד את ההגנה והפלמ"ח. בעת הקרנת הסרט התרעמו אישים כמבקר הקולנוע של דבר, זאב רב-נוף, כי הסרט מעוות את המציאות, וכי הישגיו של מרכוס מנופחים אל מעבר לכל קנה מידה סביר.
על אף שהסרט נכשל בישראל בעת הצגתו, הוא הוצג פעמים רבות בטלוויזיה הישראלית, לעיתים קרובות בערב יום העצמאות.
הערות שוליים

↑  זאב רב-נוף, גיבור בחלל ריק, דבר, 9 בדצמבר 1966
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007289794805171 
דוד מרכוס (קירק דאגלס) ו"יעקב ציון" בן דמותו של דוד בן-גוריון (לותר אדלר)
ג'ון ויין מברך "לחיים!"
פרנק סינטרה, כטיס מתנדב המח"ל, וינס, במטוס פייפר קטן ולא חמוש, מפיל בקבוקי סודה על טור השריון המצרי ונלחם במטוס קרב מצרי ב"שפריץ" מבקבוק סודה ומופל על ידו
תאודור קורנציס

| --- | --- |

צילום משנת 2017 בטקס הענקת פרס מסיכת הזהב
 לידה:  24 בפברואר 1972 (בן 52) אתונה, ממלכת יוון 
 שם לידה:  Θεόδωρος Ιωάννης Κουρεντζής
 מוקד פעילות:  פרם, סנקט פטרבורג 
 מקום לימודים:  Hellenic Conservatory, הקונסרבטריון של סנקט פטרבורג 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  רוסית, יוונית 
 כלי נגינה:  כינור, פסנתר
 בת זוג:  יוליה מחאלינה (בעבר)
 פרסים והוקרה:  עיטור הידידות (רוסיה) (29 באוקטובר 2008)  מסכת הזהב (2017)  מפקד במסדר הפוניקס (27 בספטמבר 2018)  מסכת הזהב (2004, 2008, 2011, 2013, 2015)  מסכת הזהב (2018) 
 www.teodor-currentzis.com
 פרופיל ב-IMDb
 
צילום משנת 2017 באולם לידרהאלה של התזמורת הסימפונית של SWR בשטוטגרט
תאודור קורנציס (ביוונית: Θεόδωρος Κουρεντζής – תאודורוס קורנדזיס, ברוסית: Теодо́р Куре́нтзис, באנגלית: Teodor Currentzis, נולד ב-24 בפברואר 1972 באתונה) הוא מנצח ושחקן יווני-רוסי יליד יוון, מייסד ומנהל התזמורת והמקהלה musicAeterna.
בשנת 2014 התאזרח ברוסיה.
קורות חיים > ילדות וצעירות

תאודורוס יואניס קורנציס נולד באתונה, ביוון, בשנת 1972 למשפחה של מוזיקאים. אמו פסנתרנית, כיהנה כסגן מנהלת הקונסרבטוריון של אתונה. בגיל ארבע התחיל ללמוד נגינה בפסנתר ובגיל שבע - כינור. בגיל 12 התקבל לקונסרבטוריון הלאומי של אתונה (האודיאון של אתונה) בכיתה לכינור וכלי מיתר ובהמשך בכיתה לתאוריית המוזיקה. בשנת 1987 בגיל 15 התחיל ללמוד הלחנה אצל יורגוס חדזיניקוס ובשנת 1989 אצל ב. שרק (Shreck). כמו כן היה תלמידו של דיון אריוואס בתחום הזמרה. המשיך את לימודיו האקדמיה למוזיקה של אתונה אצל הזמר קוסטס פסקליס, ואחר כך השתלם בכיתת אמן של הפסנתרן גאבור גאבוש.
אחיו של תאודור, ונגלינו קורנציס, הוא מלחין.
בשנת 1990 הקים תזמורת קאמרית באתונה. בשנים 1994–1999 למד ניצוח אצל איליה מוסין בקונסרבטוריון הממלכתי של סנקט פוטרבורג. ב-1999 היה עוזר מנצח לצדו של יורי טמירקאנוב, המנצח הראשי של הפילהרמונית של סנקט פטרבורג. משנת 2003 היה מנצח התזמורת הפילהרמונית הלאומית של רוסיה.
בשנת 2002 יחד עם הפילולוגית הרוסית פטימה יאלוייבה תחת חסות משרד התרבות היווני (בימי השר אוונגלוס וניזלוס) הקים קורנציס את המרכז לתרבות יוונית באוניברסיטת סנקט פטרבורג.
קורות חיים > המשך פעילותו המוזיקלית ברוסיה ובעולם

בשנים 2004–2010 שימש קורנציס מנצח ראשי של תיאטרון האופרה והבלט של נובוסיבירסק ברוסיה. הקים שם את תזמורת musicAeterna ומאוחר יותר, את המקהלה בעלת אותו השם. בשנים 2011–2019 כיהן כמנהל מוזיקלי של התיאטרון לאופרה ולבלט בעיר פרם, גם כן ברוסיה והעביר לשם את פעילות תזמורתו musicAeterna שהייתה בתקופה זו תזמורת הבית של האופרה בפרם. בתקופת הנהגתו הפכה פרם ל"בירת האופרה ברוסיה". ב-2019 העביר את מושב התזמורת שלו לסנקט פטרבורג והפך אותה לתזמורת עצמאית.
קורנציס שיתף פעולה עם הווירטואוזים של מוסקבה, התזמורת הסימפונית הגדולה ע"ש צ'ייקובסקי, התזמורת הלאומית הרוסית מיסודו של מיכאיל פלטניוב, תזמורת "רוסיה החדשה". השתתף בקונצרטים של התזמורת הפילהרמונית של סנקט פטרסורג, התזמורת הסימפונית האקדמית הממלכתית של סנקט פטרבורג והתזמורת של תיאטרון מרינסקי.
בשנת 2011 התמנה קורנציס למנצח אורח ראשי בתזמורת הרדיו של דרום-מערב גרמניה בבאדן-באדן ופרייבורג.
בשנת 2017 התמנה למנצח ראשי ראשון של תזמורת זו.
ב-2018 ביצע עם תזמורתו musicAeterna את כל הסימפוניות של בטהובן. ב-2019 ניצח על האופרה אידומניאו בבימויו של פיטר סלארס בשיתוף פעולה עם התזמורת פרייבורג בארוק ויחד עם מקהלתו music Aeterna. קורנציס ותזמורתו musicAeterna הופיעו ב-2018 בפרומס בלונדון ובפברואר 2019 ערכו את סיורם הראשון ביפן - בטוקיו ובאוסקה.
בנובמבר 2019 הופיעו בבכורה עם הפילהרמונית של ברלין ברקוויאם של ורדי.
בשנת 2009 שיחק קורנציס בסרט הרוסי "דאו" של הבמאי איליה חרז'נובסקי, המבוסס על חייו של הפיזיקאי לב לנדאו.
בין השנים 2018 - 2024 היה המנצח הראשי של התזמורת הסימפונית של SWR.
חייו האישיים

קורנציס היה לתקופה נשוי לרקדנית הבלט יוליה מחאלינה.
פרסים ואותות הוקרה

שמונה פעמים – הפרס הלאומי לתיאטרון "מסיכת הזהב" ברוסיה
2007 – פרסים מיוחדים חבר השופטים – בתחום התיאטרון המוזיקלי – עבור המופע "סינדרלה" מאת סרגיי פרוקופייב
2008 – פרס מיוחד של חבר השופטים בתחום התיאטרון המוזיקלי עבור הישגים מרשימים באותנטיות המוזיקלית – עבור המופע "נישואי פיגארו" מאת מוצרט
2011 – פרס המנצח הטוב ביותר עבור הצגת האופרה "ווצק" מאת אלבן ברג בתיאטרון בולשוי במוסקבה
2012 – פרס המנצח הטוב ביותר בתחום האופרה – עבור הצגת האופרה "כך עושות כולן" מאת מוצרט
2012 – פרס המנצח הטוב ביותר בתחום הבלט – עבור מופע הבלט "הליצן" (Chout) מאת סרגיי פרוקופייב
2017 – פרס המנצח הטוב ביותר עבור מופע האופרה "לה טרוויאטה" מאת ג'וזפה ורדי
2018 – פרס המנצח הטוב ביותר בתחום הבלט עבור המופע "סינדרלה" מאת פרוקופייב
2018 – פרס מיוחד לתיאטרון מוזיקלי עבור המופע עם האופרה "קנטוס" מאת אלכסיי סיומאק על טקסטים מאת עזרא פאונד
2008 – עיטור הידידות של רוסיה
2018 – עיטור המסדר פניקס של יוון, בדרגת מפקד.