הסיכול הממוקד בשאמיל בסאייב
הריגת בסאייב > פרטי המבצע

כל פרטי המבצע המיוחד ומבצעיו עדיין נשמרו בסוד. המהלך הכללי של המבצע משוחזר על פי מקורות שונים על בסיס הצהרות רשמיות מעטות של נציגי השירותים המיוחדים הרוסיים ועדי ראייה.
בהצהרות הראשונות של שירות הביטחון באינגושטיה נאמר שהתפוצצות המשאית הייתה מקרית. על פי נתוני משרד הפנים של אינגושטיה, בסאייב התכוון לפוצץ את בניין משרד הפנים של אינגושטיה. כפי שנמסר לאיזווסטיה ממשטרת נזראן, כוחות מיוחדים חסמו את המשאית ושתי מכוניות בפאתי הכפר אקאז'בו, שלאחריו אירע פיצוץ. מנהל פ.ס.ב. ניקולאי פטרושב, במהלך ההודעה הרשמית על הריגת בסאייב, לא אמר דבר על פרטי המבצע וציין רק שקיומו "התאפשר בשל העובדה שנוצר בסיס הכנה מבצעית, בעיקר במדינות בהן הורכב אמצעי לחימה, שהועבר מאוחר יותר למיליטנטים ברוסיה." לאחר הריגתו של בסאייב, הופיעו כמה גרסאות לאירוע בתקשורת. מקורות הקשורים לבדלנים הצ'צ'נים נוטים לטעון שהנפץ טופל בחוסר זהירות. בשנת 2011 שודר בערוץ הראשון הסרט התיעודי "תוכנית קווקז-2: גרורות", שכלל הקלטת שמע של דוקו אומרוב, ובו הצהיר כי בסאייב פוצץ על ידי שירותים ביון גרוזיניים או רוסים. הערוצים הממלכתיים הודיעו כי בסאייב, כמו ג'וחר דודייב, זוהה על ידי אות מהטלפון הנייד שלו ונהרג בנעילת טילים ממוקדת.
עם זאת, בשנת 2010 פורסמו תמונות שצולמו על ידי קציני שירות הביטחון הפדרלי במהלך מבצע מיוחד להריגת שמיל בסייב. משאית הקאמא"ז עם לוחיות רישוי אוסטיות נועדה כביכול על לבצע פיגוע מחוץ לאינגושטיה, כמו תפיסת בית חולים בבודיונובסק או משבר בני הערובה בבסלאן. על המשאית היו 296 רקטות, 19 משגרי רימונים, 16 רובי סער, 2 מקלעים, כ-200 מוקשים, 143 ק"ג חומר נפץ, 93,000 מחסניות תחמושת וכלי נשק נוספים. בצילומים ניתן לראות את סמל חיל האוויר הסעודי על גבי חבילות הרקטות, מה שמוכיח שחלק מכלי הנשק של בסאייב הגיעו מחוץ למדינה.
על פי דיווחי כתב העת Itogi, העיתונאי גריגורי סאנין טען שהצליח לראיין סוכן אנונימי שהיה אחד המשתתפים במבצע:
"הכל דווח למנהל (ראש השירות הביטחון הפדרלי של רוסיה, באותה תקופה, ניקולאי פטרושב) וכמעט כל השירותים השתתפו - שירות הביטחון הפדרלי, שירות ביון החוץ, מינהל המודיעין הצבאי ואפילו משרד הפנים בשלב מסוים. באמצעות הסוכנים נמסר לבסאייב מידע כוזב על כך שתומכיו באיראן מוכנים לשלוח לו משלוח גדול של כלי נשק. אלה היו בעיקר מוקשים, משגרים תוצרת בית ונשק קל, כולל משגר הרימונים AGS-17. מאיראן הועברו כלי הנשק לטורקיה, שם כבר חיכו אנשיו של בסאייב לחבילה. כלי הנשק מטורקיה הגיעו לגאורגיה ורק אז לאינגושטיה. משלוח כלי הנשק נכנס לשטחה של אינגושטיה במשאית קאמא"ז עם לוחיות רישוי אוסטיות."
על פי האתר "עין הפלנטה", בסאייב ועוזריו הורדמו בעזרת כדורי שינה במלונית דרכים. בזמן שהמחבלים ישנו, נחטפה משאית עם לוחית רישוי B319EU, אזור 15 (צפון אוסטיה) על ידי סוכני שירות הביטחון. המטען נשלף, תועד וצולם. לאחר מכן הוחזר הנשק למשאית ובקאמא"ז הוטמן מטען חבלה. לאחר שהחמושים התעוררו והמשיכו בדרכם, מטען החבלה הופעל בפאתי הכפר . קרוב לוודאי שהיה גם רכב דומה, שחנה מתחת לחלונות. עם זאת, לדברי עיתונאי Itogi, גריגורי סאנין,"... למעשה, הכל היה הרבה יותר פשוט: הנהג קיבל חמשת אלפים דולר עבור העברת המשאית מאוסטיה לאינגושטיה, ולאחר שנשלח לישון, המכונית הוסעה להאנגר גדול. זה קרה באחד מכפרי הגבול הקטנים באינגושטיה."
לדברי סאנין, היה צורך במלאי מפורט של כלי הנשק לצורך דיווח לרשויות: "אנחנו, כמו כל השירותים החשאיים, משרד נייר. המשמעות היא כי היה צריך לרשום את כל כלי הנשק, להכניס לפרוטוקול, מכיוון שכספי המדינה שולמו עבורם - כ-300 אלף דולר! אם מסיבה כלשהי האקדח ייפול לידי החמושים, כל המעורבים בתכנון המבצע יעמדו למשפט." אין לפסול גם אפשרות שהדבר נעשה לצורכי תעמולה וגיוס לגיטימציה.
לדברי ראש שירות הביטחון הפדרלי, המבצע להריגת בסאייב "התאפשר בשל העובדה שנוצר בסיס הכנה מבצעית, בעיקר באותן מדינות בהן הורכב כלי נשק, שנשלחו לאחר מכן למיליטנטים ברוסיה."