stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נדיה אברהם
קורות חיים

נולדה בבגדאד ב-1933, למשפחה יהודית אמידה, כזכר בשם נאג'י. בילדותה עברה תקיפה מינית בידי קרוב משפחה. תקיפה זו גרמה לה להתבודד בילדותה, להסתגר בחדרה ולא ללכת לבית ספר. בשל כך, לא למדה קרוא וכתוב. בגיל שלוש עשרה עלתה לארץ ישראל במסגרת העלייה הבלתי לגאלית מעיראק, ביחד עם אחותה. לאחר עלייתה, עברה דירה עם אחותה באופן תדיר והתגוררה בשער העלייה בחיפה, בבנימינה, תלפיות, ראשון לציון ולבסוף התמקמה בשכונת התקווה. בהמשך גם שאר משפחתה עלתה לארץ ומספר חודשים לאחר מכן אימה נפטרה. החזרה למגורים משותפים ביחד עם משפחתה פגעה בה, שכן אחיה התעללו בה כלכלית, נפשית וגופנית. סורבה לגיוס לצה"ל.
בגיל שש עשרה ברחה מהבית ועברה לגור ברחוב בתל אביב. בהמשך אומצה על ידי זוג רומנים ללא ילדים, אשר הכירה דרך מכר הומוסקסואל בשם ויקטור, שאומץ אף הוא על ידי הזוג. חיה עם הזוג וויקטור במשך שמונה שנים באור יהודה. בהמשך עברה לבלגיה עם ויקטור והם עבדו בזנות כקרוסדרסריות (בהמשך ויקטור יצא מהארון כאישה טרנסית גם, ושינה את שמו לוויקטוריה) לאורך חמש עשרה שנים נדדה בין מדינות שונות באירופה תוך התפרנסות מזנות.
בהמשך חזרה להתגורר בתל אביב. כשהגיע רופא אמריקאי לארץ ישראל שהתמחה בניתוחי התאמה מגדרית, נפגשה עימו והחליטה לעבור ניתוח. אברהם עברה אבחון פסיכיאטרי ולאחר שבוע כבר עברה את הניתוח. הייתה האישה הרביעית בישראל שעברה ניתוח מסוג זה. לאחר שעברה ועדה רפואית, אושר שינוי מינה במשרד הפנים לנקבה.
לאחר מכן, ניסתה לחזור לאירופה, אך לאחר תקופה קצרה שבה לארץ. המשיכה לעסוק בזנות, ולאחר כשנה חסכה מספיק כסף על מנת לקנות דירה בצפון הישן של תל אביב.
בבגרותה אימצה ילד בן ארבע עשרה שברח מביתו ועבר לגור ברחוב, כשלאורך השנים היא שמרה איתו על קשר ואף סייעה לו לגדל בהמשך את ילדיו. לאחר מותו אלמנתו ושני ילדיו עברו לגור עימה. שמונה עשרה שנים לאחר מכן, השאירה להם את דירתה ועזבה אותה. אף על פי שלא הייתה בקשר עם משפחתה לאורך שנים, ירשה יחידת דיור בשכונת התקווה מאביה. חיה בדירה זו עד שנפטרה בשנת 2018.
הערות שוליים

1 2  תמיד אשה, באתר סיפור ישראלי
↑  'את אשה לכל דבר, חוץ מאשר להביא ילדים', באתר WDG, ‏29 באפריל 2018
↑   מאיה קוסובר, הייתי האשה הרביעית שעברה ניתוח לשינוי מין בישראל, באתר הארץ, 27 בדצמבר 2017
↑  איתי בלומנטל, מתה נדיה אברהם, מהטרנסג'נדריות הראשונות בישראל, באתר ynet, 29 באפריל 2018
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "נדיה אברהם".
הרפורמות הבורבוניות

קרלוס השלישי (מלך: 1759–1788) – בזמן שלטונו בוצעו מרבית הרפורמות הבורבוניות.
הרפורמות הבורבוניות (בספרדית: Las Reformas Borbónicas; באנגלית: The Bourbon Reforms) הן הכינוי המקובל בהיסטוריוגרפיה לסדרת צעדים שנקט הכתר הספרדי תחת בית בורבון במרוצת המאה ה-18, במיוחד בשליש האחרון שלה תחת קרלוס השלישי, שנועדו להגביר את אחיזת הכתר באימפריה הספרדית ולהגדיל את הרווח המופק מהקולוניות, וזאת ברוח הנאורות שעלתה באותה העת באירופה כולה.
תחילה יושמו הרפורמות בספרד עצמה, ומאוחר יותר ברחבי האימפריה, ונגעו בכל תחומי החיים: הקמת מיליציות, חיזוק הצי ושיפוץ מבצרים נועדו לשמור על ביטחון האימפריה כנגד מעצמות קולוניאליות אחרות בעולם החדש; שינוי שיטת המיסוי וכינון סחר חופשי בתוך האימפריה נועדו להגדיל את הרווחים מהקולוניות; השתתת מערכת מנהלית מסודרת יותר, הדרת הקריאולים מעמדות מפתח בה ומינוי בעלי תפקידים חדשים שדיווחו ישירות למלך נועדו להתגבר על השחיתות ולחזק את המלך לעומת האליטות המקומיות; גירוש הישועים נועד להחליש את עוצמת הכנסייה ולהפיק רווח מנחלותיהם הרווחיות; ושורת רפורמות חברתיות נועדו ליצור חברה מסודרת יותר עם גבולות חברתיים ברורים יותר וניתנים לאכיפה ביתר קלות. הרפורמות השפיעו עמוקות על החברה הקולוניאלית ותרמו לתחילת תהליך העצמאות של אמריקה הספרדית בראשית המאה ה-19.
רקע וסיבות ליישום הרפורמות

בשנת 1700, עם מותו של קרלוס השני, מלך ספרד לבית הבסבורג, שהיה מחוסר צאצאים, פרצה מלחמת ירושה בין הכוחות האירופיים ומושבותיהם מעבר לים, עימות בן למעלה מעשור, שנודע בשם מלחמת הירושה הספרדית. קרלוס השני הוריש את ממלכתו לאחיינו פליפה החמישי, דוכס אנז'ו, נכדו של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת מאשתו הראשונה, מריה תרסה, שהייתה אחותו של קרלוס השני. אולם לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, התנגד לירושה זו וביקש להגן על תביעת שושלתו, ואליו הצטרפו אנגליה והרפובליקה ההולנדית, שחששו מאיחודן של צרפת וספרד. בשנת 1713 נחתם הסכם אוטרכט שסיים את המלחמה, וזה הותיר את פליפה על כס המלוכה הספרדי, אולם מנושל מירושת הכתר הצרפתי ובכך נמנע איחוד שתי הממלכות תחת כתר אחד.
השושלת המלכותית החדשה לבית בורבון ירשה אימפריה שיכולות השליטה, ההגנה והפקת הרווח ממנה בידי המטרופולין, קרי ספרד, מרכז האימפריה, לא היו משביעות רצון כבעבר. הדבר נבע מסיבות רבות, שחוקרים שונים מדגישים היבטים שונים שלהן. קבוצה אחת של חוקרים תולה את חוסר היעילות בנחשלות כלכלית. על אף העושר הרב שהגיע לספרד מנחלותיה שביבשת אמריקה, ובעיקר ממכרות הכסף במקסיקו ובפוטוסי שבבוליביה, לא התקיימה בספרד תעשייה, המסים לא נגבו ביעילות ורווחי הכתר נפגעו. יתר על כן, המטבע היה לא יציב ורמת האבטלה הייתה גבוהה. חוקרים אחרים דוחים את טענת הנחשלות ומצביעים על כך שחלקים גדולים יותר מההון המופק באמריקות לא הגיעו לספרד הן משום שהושקעו בקולוניות עצמן, והן משום שעברו בסחר בלתי חוקי למדינות אחרות, בעיקר באמצעות האנגלים, הצרפתים וההולנדים שחדרו לקאריביים. מבחינה פוליטית נהנתה האליטה המקומית במושבות מכוח רב ובמובנים רבים, שליטתה של ספרד באימפריה הייתה חלשה ביותר. קבוצות שונות, כגון הכנסייה, הצבא, גילדות הסוחרים והאצולה, נהנו מזכויות מיוחדות שפטרו אותן מחובות מסוימים, דבר שפגע ביכולת השליטה של הכתר. בנוסף, מלכי ספרד הושפעו מהנאורות שהפכה מרכזית באירופה, ובעיקר בצרפת באותה התקופה, ושאפו לעצב את האימפריה לפי עקרונותיה. לאור כל אלו השיקו המלכים הבורבוניים סדרת רפורמות פוליטיות, כלכליות, חברתיות ודתיות, שהיו קשורות באופן הדוק זו בזו.
תחילה מוקדו הרפורמות בספרד עצמה, אולם מלחמת שבע השנים (1756–1763) והתפשטותן של בריטניה ופורטוגל מערבה, לעבר טריטוריות ספרדיות, כמו גם קשיי מימון המלחמה, הביאו להפניית תשומת לבו של קרלוס השלישי, שמלך בספרד בין השנים 1759 ו-1788, לנחלותיו בעולם החדש, דבר שהביא לכך שמרבית הרפורמות המשמעותיות התבצעו בזמן שלטונו. הרפורמות הבורבוניות היוו חלק משמעותי ממאמצי המודרניזציה שלו על פי הדגם הצרפתי, ברוח הנאורות ובכוח המונרכיה האבסולוטית, שהביאו לתיוג תקופת שלטונו כדספוטיזם נאור. הצלחתו מיוחסת לניסיונו הקודם שרכש בתפקידי ניהול ושלטון בטריטוריות האיטלקיות של הכתר הספרדי (דוכס פארמה בין השנים 1732 ו-1735 ומלך שתי הסיציליות בין 1735 ל-1759), ולבחירתו את יועציו על פי יכולותיהם ועל פי שותפותם לרפורמה הליברלית, ולא על פי מעמדם החברתי.
רפורמות פוליטיות ומנהלתיות

אחד הצעדים הראשונים שננקטו במסגרת הרפורמות הבורבוניות היה ביטולם של פרלמנטים אזוריים ואיחוד מערכות החוקים השונות לחוק אחד. בספרד של תחילת המאה ה-18 היו נהוגות מערכות חוק שונות לפי חלוקה אזורית מחד, ולפי מעמד חברתי, או השתייכות לקבוצות חברתיות מסוימות, מאידך. איחוד מערכות החוק היה כרוך ישירות בהחלשת מוקדי כוח פוליטיים מתחרים לשלטון המרכזי. כך, למשל, הוחלש כוחן של הקבילדוס, המועצות העירוניות שמסורתית היו בעל זכויות רבות ברמת הממשל המקומי ואף היוו ערכאה ראשונה בתחומים שונים של החוק, על ידי ביטול נוהג מכירת המשרות, הגברת הביורוקרטיזציה, חיובן לדווח ישירות לכתר על מעשיהן והשמתן תחת פיקוח וביקורת.
לראשונה בספרד הוקם קבינט מסודר של שרים בעלי תחומי אחריות מוגדרים. בין המשרדים שהוקמו היה המשרד שתחום אחריותו היה האמריקות. למשרד זה הוכפפה גם מועצת האינדיאס (Consejo de Indias), המוסד שניהל את הקולוניות באמריקות. רפורמה במוסד זה הביאה למינוי ביורוקרטים בעלי ניסיון מעשי בקולוניות למועצה. אף על פי כן נחלש כוחה של המועצה ונסוג בפני כוחו של השר.
בהתאם לרעיונות ההשכלה, שאף הכתר לקבל את החלטותיו בהתבסס על מידע. לשם כך שיגר הכתר מבקרים שונים לאמריקות, כדי לעמוד על המצב בקולוניות מהיבטים שונים. כמו כן, בין השנים 1778 ו-1782 נערך מפקד אוכלוסין מלא ומקיף ברחבי האימפריה. הרשומות ששרדו ממפקד זה מהוות כיום מקור מידע ראשון במעלה להיסטוריונים אודות התקופה.
באמריקות נאכפו חוקים שנועדו למנוע את שליטת האליטות הקריאוליות בשלטון המקומי באמצעות איסור על פקידי ממשל וקציני צבא לשאת את בנות האליטה המקומית. בעוד שבמקומות מסוימים ברחבי האימפריה, כגון בבואנוס איירס, בירת מלכות המשנה של ריו דה לה פלטה, נאכפו צעדים אלו בקפדנות ואכן הביאו להפרדה המבוקשת, במקומות אחרים, בעיקר בפריפריה האימפריאלית, כגון בצ'ילה, אכיפה חלקית ביותר הביאה להמשך ניכוסה של הבירוקרטיה בידי האליטה המקומית. דרך נוספת לחיזוק הגוף המנהלי הייתה יצירת מסלול קידום ברור ומקצועי, שאמור היה לספק משכורות נאותות, על מנת להקטין את תלות המנהלנים באליטה המקומית ובכלכלתה.
הכתר הבין כי אין די בחלוקת שטחי האימפריה העצומים באמריקות לשתי מלכויות משנה בלבד, כדי להבטיח שלטון אפקטיבי. ב-1717 נוצרה מלכות המשנה של גרנדה החדשה לחופה הקריבי של אמריקה הדרומית, שחשיבותה נבעה מהנוכחות הבריטית המתחזקת בקריביים. מלכות המשנה נכשלה ופורקה, אך הוקמה בשנית בשנת 1739. ב-1776 הוקמה מלכות משנה נוספת, היא מלכות המשנה של ריו דה לה פלטה בדרום האימפריה. בין לבין הוקמו יחידות מנהליות עצמאיות קטנות יותר, קפיטניה חנרל, בגואטמלה ובקובה. בראש היחידות המנהליות מונו כעת, לרוב, אנשי צבא אשר הוכיחו את צייתנותם ויעילותם.
החלוקה המנהלית החדשה של האימפריה אכן שיפרה את השליטה, אך לא במידה מספקת. משום כך הועתקה מצרפת שיטת האינטנדנסיה, שאמורה הייתה ליצור אחידות ולאכוף משמעת ברמה המקומית, לפקח על הוצאת כספים, על מוכנות הצבא, על פיתוח תעשייה ומסחר, ועוד. בראש יחידות מנהליות אלו, אשר פעלו במקביל לאלו הקיימות, עמדו אינטנדנטס, שדיווחו ישירות למלך על עניינים פיננסיים, ולמשנה למלך בתחומים אחרים, כגון דת, שיפוט ומנהל. האינטנדנסיה הראשונה כוננה בקובה בשנת 1764, ועד לשנת 1790 יושמה בכל רחבי האימפריה: 17 במלכות המשנה של ספרד החדשה, ו-18 נוספות בדרום אמריקה הספרדית.
ברמה המקומית ננקטו צעדים לשיפור ההיגיינה ביישובים השונים, לאכוף אחידות בבנייה, להשליט סדר ציבורי, להקים כוחות שיטור ולהגביר את הפיקוח על החיים העירוניים בכלל.
רפורמות צבאיות

במידה מסוימת היו הרפורמות הצבאיות, שנועדו להבטיח את שליטתה של ספרד במושבותיה מעבר לים, החשובות ביותר, שכן לו הייתה מאבדת ספרד את מושבותיה, לא היה כל טעם ברפורמות האחרות. המלחמות בין המעצמות באמריקות המחישו לספרד את הצורך בקיומו של צבא סדיר קבוע, המורכב מספרדים (פנינסולרים וקריאולים כאחד), ואשר יונהג בידי קצינים אירופיים שיבטיחו את נאמנות הצבא לכתר. אולם, מימון צבא שכזה היה מעבר לכוחותיה הפיננסיים של ספרד. מעת לעת נשלח צבא סדיר למקומות חיכוך לתקופות קצובות, כגון צבא בן כ-40,000 ספרדים שנשלח למלכות המשנה של ריו דה לה פלטה בזמן הקמתה ובמשך שנתיים הבטיח את גבולות מלכות המשנה אל מול הפורטוגזים שבברזיל. צבא סדיר אחר הוצב לאורך גבולה הדרומי של צ'ילה, על מנת להתמודד עם השבטים הארוקאנים. עם זאת, בשגרה בכל רחבי האימפריה המשיכו המיליציות המקומיות להיות אלו שסיפקו את ההגנה השוטפת.
גם הרכבו של הצבא לא עלה בקנה אחד עם שאיפות הבורבונים, שכן בני האליטה הקולוניאלית מצאו את דרכם אל מחוץ לשורות המיליציה ואילו בני המעמדות הנמוכים, שברובם המכריע לא היו ספרדים, היו מוכנים להתגייס בתמורה למשכורת ולמוביליות חברתית. ספרדים רבים היו פטורים משירות צבאי, בתוקף זכויות יתר קיבוציות שהיו זכאים להם, כגון אנשי כנסייה, בני אצולה, פקידי הבירוקרטיה ובעלי אחוזות גדולות. אחרים בני האליטה נהגו להמיר את שירותם בתשלום לאדם אחר שישרת במקומם. גם בקרב המעמדות הנמוכים היו רבים שהתחמקו מהשירות הצבאי במיליציה מסיבות שונות. אחד החששות הנפוצים היה השארת נשות המשפחה לבדן בזמן תקופת השירות הפעיל. חיילי המיליציה של מקסיקו סיטי, למשל, נשלחו לתקופה של כחודש תמים להגנה על חופה המזרחי של מקסיקו ועל נמל וראקרוס. המוניטין המפוקפק של הנמל כמקור למחלות גם הוא לא סייע למשיכת מתנדבים. הקושי בגיוס המיליציה הוביל את הכתר למצוא דרכים לאלץ כניסה למיליציה, למשל על ידי שליחת פושעים פליליים לשנות שירות במיליציה במסגרת ריצוי עונשם. צעדים כגון אלו פגעו עוד יותר במוטיבציה של אנשים חופשיים לשרת במיליציה מרצונם החופשי.
משום כך הקימה ספרד יחידות צבאיות שהורכבו מבני הקולוניות, והרחיבה את המיליציה. שדרת הקצונה של צבאות אלו הורכבה ברובה מקריאולים. על מנת לספק צורך זה יושמה רפורמה נוספת שהתירה קבלת קריאולים, ובעיקר בני קצינים צבאיים בעצמם, לבתי הספר לקצינים בספרד ואישור שיבתם לשירות בקולוניות. לבוגרי בתי ספר אלו היה תפקיד חשוב במלחמות העצמאות ברחבי היבשת בתחילת המאה ה-19, כאשר רבים מהם, כגון חוסה דה סן מרטין וחוסה מיגל קררה בצ'ילה הובילו את תנועת השחרור מספרד. פתיחת תפקידי הקצונה לקריאולים התקבלה בשמחה בקולוניות, שכן השירות הצבאי הקנה יוקרה ואפשר התקדמות בסולם החברתי והכלכלי.
בתחום הימי פנתה ספרד לשיקום הצי הקרבי שלה, בד בבד עם שיקום צי הסוחר. לאחר תבוסת ספרד וצרפת לבריטניה במלחמת שבע השנים איבדה ספרד את פלורידה, מאחז אסטרטגי לשליטה בים הקריבי והאיום הבריטי לאורך החופים הקריביים גבר. כתוצאה מכך פתחה ספרד בפרויקט שיקום, חיזוק ובניית מבצרים רבים באזור זה. הפיקוד על הציים השונים אוחד בשנת 1714 תחת משרד הצבא והצי, והחל פרויקט נרחב של יצירת תקנים משותפים בספינות, במבצעים ובמנהל. הצי הספרדי היה לשלישי בחשיבותו בעולם, אחרי האנגלי והצרפתי. הצי הספרדי השתתף בהצלחה במלחמת הירושה הפולנית (1733–1738), במלחמת אוזנו של ג'נקינס (1739–1748), ובמלחמת העצמאות של ארצות הברית (1775–1783). נוסף על כך המשיך הצי לשאת במטלותיו השוטפות, כגון שמירת ביטחון החופים, ליווי שיירות, ומלחמה בשודדי הים הקאריביים ובפריבטירים.
רפורמות חברתיות

בתחום החברתי ננקטו מספר צעדים שונים שהמשותף להם היה הניסיון ליצור חברה צייתנית, מסודרת וממושמעת יותר, שהגבולות האתניים בין המעמדות השונים בה הם ברורים יותר. צו מלכותי משנת 1776 (הורחב לאמריקות בשנת 1778) הורה על רפורמה בהליך הנישואים (Pragmática sanción para evitar el abuso de contrear matrimonies des iguales). זו התנתה את קיום הנישואים, שעד לאותו זמן היו סקרמנט שהתנאי היחידי לו היה הסכמת בני הזוג, בהסכמת ההורים משני הצדדים. התנגדות ההורים יכלה להיעשות על בסיס טענה ל"אי שוויון" בין בני הזוג העתידיים. אי שוויון שכזה יכול היה להיות על בסיס של מוניטין חברתי, הון כלכלי, מוצא אתני וכדומה. בני הזוג שנמנע מהם להינשא יכלו לתבוע את הוריהם בבית דין אזרחי (הליך שנקרא disenso), ולעיתים זכו בקרב המשפטי והותר להם להינשא. בשלב מאוחר יותר הוחמר החוק והתנגדות ההורים לא נדרשה להיות מנומקת כלל. כמרים שהפרו את החוק והשיאו זוגות חרף התנגדות ההורים הועמדו לדין בבית דין אזרחי ולראשונה בחוק הספרדי יכלו הורים לנשל את צאצאיהם מצוואתם אם המרו את פיהם ונישאו ללא הסכמתם. צעד זה הביא לניכור מצד צעירים שנישואיהם נמנעו מהם. חוק זה, בדומה לחוקים קולוניאליים רבים, נשאר שנים רבות בספר החוקים של הרפובליקות הלטינו אמריקניות הצעירות. כך, למשל, הוא היה שריר וקיים בארגנטינה עד לשנת 1870.
מגזרים שונים בחברה הספרדית המסורתית נהנו מפוארוס (fueros), מערכות משפט, ולעיתים גם ערכאות שיפוט נפרדות. במסגרת הרפורמות שאף הכתר להחליש את מוקדי כוח אלו וביטל את הפוארוס המסורתיים (להוציא את אלו של הצבא). כך גם חלה ירידה משמעותית בהענקת תוארי אצולה ומיורזגו (mayorazgo: הזכות להוריש את כל הרכוש לבן הבכור, במקום לחלקו בין כל הצאצאים כמתחייב בחוק, ובכך לשמר את העוצמה הכלכלית המשפחתית לאורך דורות) באמריקות.
בשנת 1783 נעשה ניסיון למסד את הצוענים ולהטמיעם באוכלוסייה הספרדית. בתמורה לזניחת סממניהם האתניים (לבושם, שפתם ומנהגיהם) נקבע כי מעמדם האזרחי שווה, כי אין לתייגם עוד כ"צוענים" על מנת להפלותם, כי ילדיהם יזכו לחינוך מגיל צעיר, כי הם ייהנו מחופש העיסוק והתנועה וכי מי שינסו להגביל את התערותם בחברה ייענשו.
רפורמות נוספות יצרו בתי עניים מחד, והגברת האכיפה בידי כוחות השיטור העירוניים מאידך, על מנת להרחיק את העניים ובני המעמדות הנמוכים מרחובות העיר; ביטול קרבות שוורים כחלק מהחגיגות הממומנות בידי הכתר; והקמת תיאטראות ועידוד הביקור בהם כחלופה לפעילות פנאי תרבותית.
לקריאה נוספת > מאפייני ההיסטוריוגרפיה

הספרות המקצועית העוסקת ברפורמות הבורבוניות עשירה ביותר, ונדונה בעיקר במסגרת לימודי אמריקה הלטינית ופחות כחלק מההיסטוריוגרפיה הספרדית. הדבר נובע ממרכזיות התהליך בהיסטוריה של אמריקה הלטינית: הן כתקופה בהיסטוריה הקולוניאלית המאוחרת ובעיקר במסגרת הדיונים על גורמי העצמאות. סיבות פרקטיות נוספות, כגון הקלות היחסית בקריאת כתבי היד והישרדות גבוהה יותר של מסמכים, הביאו גם הן להתמקדות המחקר האקדמאי בנושא. מאפיין נוסף של ההיסטוריוגרפיה על הרפורמות הבורבוניות הוא ריבוי מחקרים על היבטים מסוימים של הרפורמות, ועל רפורמות מסוימות, ומיעוט בעיסוק כולל ברפורמות כמקשה אחת. סקירות סינתטיות ניתן למצוא בספרות הכללית, ולא זו המחקרית, כגון באנציקלופדיות וספרי לימוד (textbooks). מאפיין שלישי של ספרות המחקר על הרפורמות, שכבר הוזכר בעקיפין, הוא העיסוק ברפורמות מנקודת המבט של תהליך העצמאות של מדינות אמריקה הספרדית והמעבר מקולוניה לרפובליקה, לרוב במסגרת לאומית כל שהיא. מכיוון שכך יש לראות ברשימת המקורות הבאה מדגם חלקי ביותר של ספרות ענפה, העוסקת בפרוטרוט בהיבטים רבים של הרפורמות, אך ממעטת, יחסית, לדון בהן בכללותן.
לקריאה נוספת > מקורות נבחרים

Barbier, Jacques A. Reform and Politics in Bourbon Chile, 1755–1796. Ottawa, Canada: University of Ottawa Press, 1980.
Brown, Kendall W. Bourbons and Brandy: Imperial Reform in Eighteenth-Century Arequipa. 1st ed. Albuquerque: University of New Mexico Press, 1986.
Burkholder, Mark A., and D. S. Chandler. From Impotence to Authority: The Spanish Crown and the American Audiencias, 1687–1808. Columbia: University of Missouri Press, 1977.
Burkholder, Mark A., and Lyman L. Johnson. Colonial Latin America. 5th ed. New York: Oxford University Press, 2004.
Cañeque, Alejandro. The King's Living Image: The Culture and Politics of Viceregal Power in Colonial Mexico. New York, N.Y.: Routledge, 2004.
Cañizares-Esguerra, Jorge. How to Write the History of the New World: Histories, Epistemologies, and Identities in the Eighteenth-Century Atlantic World. Stanford, Calif.: Stanford University Press, 2001.
Curcio, Linda Ann. The Great Festivals of Colonial Mexico City: Performing Power and Identity. Albuquerque: University of New Mexico Press, 2004.
Fisher, John. "The Spanish American Empire, 1580–1808." In The Cambridge Encyclopedia of Latin America and the Caribbean, edited by Simon Collier, Harold Blakemore and Thomas E. Skidmore, 96–187. Cambridge [Cambridgeshire]; New York: Cambridge University Press, 1985.
Kinsbruner, Jay. Independence in Spanish America: Civil wars, Revolutions, and Underdevelopment. Revised ed. Albuquerque: University of New Mexico Press, 2000.
Kuethe, Allan J. Military Reform and Society in New Granada, 1773–1808. Gainesville: University Presses of Florida, 1978.
Premo, Bianca. Children of the Father King: Youth, Authority, & Legal Minority in Colonial Lima. Chapel Hill, NC: University of North Carolina Press, 2005.
Socolow, Susan Migden. The Bureaucrats of Buenos Aires, 1769–1810: Amor Al Real Servicio. Durham: Duke University Press, 1987.
Stein, Stanley J., and Barbara H. Stein. Apogee of Empire: Spain and New Spain in the Age of Charles III, 1759–1789. Baltimore, Md.: Johns Hopkins University Press, 2003.
Twinam, Ann. Public Lives, Private Secrets: Gender, Honor, Sexuality, and Illegitimacy in Colonial Spanish America. Stanford, Calif.: Stanford University Press, 1999.
Vinson, Ben. Bearing Arms for His Majesty: The Free-Colored Militia in Colonial Mexico. Stanford, Calif.: Stanford University Press, 2001.
Viqueira Albán, Juan Pedro. Propriety and Permissiveness in Bourbon Mexico. English ed. Wilmington, Del: Scholarly Resources, 1999.
Voekel, Pamela. Alone before God The Religious Origins of Modernity in Mexico. Durham: Duke University Press, 2002.
הערות שוליים

↑  המונח "מטרופולין" בהקשר זה מציין את אופי היחסים בין המרכז לפריפריה בתוך המערכת הקולוניאלית ככאלו בהן קיימת תלות וחוסר שיויון בין חלקי המערכת. המושג מקובל בשיח הסובב סביב טיב הקשרים בין מדינות וחלקי עולם שונים, השואב רבות מהגותו של עמנואל ולרשטיין ומתאוריית התלות.
↑  John Fisher, "The Spanish American empire, 1580–1808," The Cambridge Encyclopedia of Latin America and the Caribbean, edited by Simon Collier, Harold Blakemore and Thomas E. Skidmore, Cambridge University Press, 1982, pp. 194–195.
↑  משום כך מכונות הרפורמות לעיתים "הרפורמות הקרליסטיות".
↑  פרשנות אחרת לשיטת הרפרטימינטו דה ביינס הציג ג'רמי באסקס, הטוען כי לפחות בכל הנוגע לאזור ייצור הקוצ'יניל בספרד החדשה, שימשה המערכת כאמצעי הלוואה ואספקת הון נזיל לאינדיאנים עצמם, שהרוויחו ממנה, ולא נוצלו על ידה. ראו: Jeremy Baskes, "Coerced or Voluntary? The Repartimiento and Market Participation of Peasants in Late Colonial Oaxaca," Journal of Latin American Studies, Vol. 28, No. 1. (Feb., 1996), pp. 1–28.
↑  החיבור התפרסם תחילה בצרפתית, ובשנת 1801 הופץ תרגומו לספרדית. לטקסט המלא (בספרדית) ולרקע קצר על ויסקרדו אי גוסמאן וחיבורו ראו: Antonio Gutiérrez Escudero, "Juan Pablo Viscardo y su 'Carta Dirigida a Los Españoles Americanos'"
האלגוריה של שלום 1714, הוא חוזה אוטרכט. החוזה סיים את מלחמת הירושה הספרדית שהעניקה לבית בורבון את כתר ספרד.
קרב מפרץ ביגו (Vigo;‏ 23 באוקטובר 1702. בריטים והולנדים מטביעים את אחד מציי האוצר הספרדיים, שהוביל אל ספרד כסף מהקולוניות שבאמריקות, בשווי מוערך של כמיליון לירות שטרלינג.
בית גילדת הסוחרים בסביליה (כיום ארכיון האינדיאס)
האימפריה הספרדית באמריקה במאה ה-18. (בצבע כתום מצוין אזור שנתבע על ידי ספרד, אולם לא הייתה לספרד בו שליטה אפקטיבית); ממערב למלכות המשנה של ריו דה לה פלטה התקיימה הקפיטניה חנרל של צ'ילה. לספרד לא הייתה שליטה אפקטיבית בכל השטח.
מבצר סן פליפה דה בראחאס (San Felipe de Barajas) בקרטחנה (Cartagena de Indias). בשנת 1741 הביסו הספרדים צי בריטי עצום ממבצר זה, הנמצא כיום בקולומביה, והבטיחו את דרכי התנועה הימיות הספרדיות באזור עד לראשית המאה ה-19.
סנטיסימה טרינידד, אוניית קו בצי הספרדי מן הדרג הראשון, בעלת 120 תותחים בארבעה סיפונים. אחת מאוניות הקו הגדולות ביותר שנבנו אי פעם והגדולה ביותר בזמן שבו נבנתה, בשנת 1769, בהוואנה שבקובה
חתונה קתולית. מקטע מציור "שבעת הסקרמנטים" של רוחיר ון דר ויידן (1445)
חזית הכנסייה הנטושה במיסיון הישועי סן איגנסיו מיני (San Ignacio Miní), כיום במיסיונס שבארגנטינה
המיסיונים הישועיים (רדוקסיונס) החשובים באזור ריו דה לה פלטה, עם חלוקה פוליטית מודרנית
הוצאתו להורג של חוסה גבריאל קונדורקאנקי (Condorcanqui), הוא טופאק אמארו ה-2, ב-18 במאי 1781
פרגה אלפא

| --- | --- |

Praga Alfa, דגם Alfa 8/25HP
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  (company) (אנ')
 שנות ייצור:  1914–1913  1937–1919
 הרכבה:  האימפריה האוסטרו-הונגרית האימפריה האוסטרו-הונגרית (1914-1913)  צ'כיה צ'כיה (1937-1919)
 מרכב:  מנוע קדמי, מנוע הנעה אחורית
 אורך:  3,545 מ"מ (סדרה Alfa 5/15HP)  4,100 מ"מ (סדרה Alfa 8/25HP)
 רוחב:  1,400 מ"מ (סדרה Alfa 5/15HP)  1,530 מ"מ (סדרה Alfa 8/25HP)
 גובה:  1,700 מ"מ (סדרה Alfa 8/25HP)
 משקל:  750 ק"ג (דגם 4 דלתות מסוג "Phaeton", סדרה Alfa 5/15HP)  1,150 ק"ג (דגם 4 דלתות מסוג "Phaeton", סדרה Alfa 8/25HP)  1,250 ק"ג (דגם 4 דלתות סדאן, סדרה Alfa 8/25HP)
 בסיס גלגלים:  2,650 מ"מ (דגם Alfa 5/15HP)  2,900 מ"מ (דגם Alfa 8/25HP)
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים 1,130 סמ"ק (הורכב בדגם Alfa 5/15HP)  6 צילינדרים 1,493 סמ"ק המפיק 25 כ"ס (הורכב בדגם 4 דלתות קבריולה מסוג "Phaeton", סדרה Alfa 8/25HP)  6 צילינדרים 1,496 סמ"ק המפיק 34 כ"ס (הורכב בסדרה Alfa 8/25HP)  6 צילינדרים 1,795 סמ"ק המפיק 38 כ"ס (הורכב בסדרה Alfa 8/25HP, משנת 1927)
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 4 מהירויות
 מהירות מרבית:  55 קמ"ש (סדרה Alfa 5/15HP)  80 קמ"ש (סדרה Alfa 8/25HP)
 צריכת דלק:  11 ליטר ל-100 ק"מ (מנוע 1,496 סמ"ק בסדרה Alfa 8/25HP)
פרגה אלפא (בצ'כית: Praga Alfa) היא מכונית סלון מתוצרת יצרנית המטוסים והרכב הצ'כית Praga (company) (אנ') אשר יוצרה בין השנים 1914–1913 ולאחר מלחמת העולם הראשונה בין השנים 1937–1919.
בין השנים 1914 – 1913 "פרגה גרנד" יוצרה באימפריה האוסטרו-הונגרית (דגם Alfa 5/15HP יוצר עד שנת 1926).
בין השנים 1937–1919 "פרגה גרנד" יוצרה בצ'כיה (ביו השנים 1927–1937 יוצר דגם Alfa 8/25HP).
נתונים

בתקופת מלחמת העולם הראשונה דגם "פרגה אלפא" לא יוצר.
בין השנים 1927–1929 יוצרו 2,500 יחידות.
מנוע קדמי.
מנוע בנזין.
סוג הנעה: הנעה אחורית.
נתונים > סדרות

"Alfa 5/15HP"
"Alfa 8/25HP"
נתונים > תצורות

4 דלתות, 6 מושבים - לימוזינה (סדרה Alfa 8/25HP)).
4 דלתות, 4 מושבים - סגנון גוף "Phaeton" (אנ') (סדרה Alfa 5/15HP, סדרה Alfa 8/25HP).
4 דלתות, 6 מושבים - קבריולה סדרה Alfa 8/25HP).
2 דלתות, 4 מושבים - קבריולה (סדרה Alfa 5/15HP, סדרה Alfa 8/25HP).
2 דלתות, 2 מושבים - קופה סדרה Alfa 8/25HP).
גלריה

"פרגה אלפא", דגם Alfa 5/15HP, שנת 1913
"פרגה אלפא", דגם Alfa5/15HP
"פרגה אלפא", דגם Alfa5/15HP
"פרגה אלפא", דגם Alfa 8/25HP, שנת 1930
"פרגה אלפא", דגם Alfa 8/25HP
"פרגה אלפא", דגם Alfa 8/25HP
"פרגה אלפא", דגם Alfa 8/25HP, שנת 1933
ראו גם

פרגה גרנד
פרגה RV
פרגה סופר פיקולו
הערות שוליים

↑  [Jacobs, Andrew James (2007). Automotive FDI in Emerging Europe: Shifting Locales in the Motor Vehicle Industry. London: Palgrave Macmillan. ISBN 1-1374-0781-6
↑  "פרגה אלפא", שנת 1928 - מפרט automobile-catalog.com/car/1928/41900/praga_alfa
↑  "פרגה אלפא" automobilrevue.cz/rubriky/clanky/historie/praga-alfa-sestivalce-z-libne
↑  "פרגה אלפא", סדרה 15, שנת 1929 ceskatelevize.cz/porady/11388675211-prvni-republika-ii/0/51276-praga-alfa-15-serie-1929
תאונת הרכבת ביוהנסבורג

| --- | --- |
 תאריך:  28 באפריל 2015 
 מיקום:  תחנת הרכבת דנבר ביוהנסבורג, דרום אפריקה
 הרוגים:  1
 פצועים:  240
 נזק:  17,500,000 ראנד
 המעורבים באסון
 רכבת נוסעים
 רכבת
 
תאונת הרכבת ביוהנסבורג הייתה תאונת רכבת אשר התרחשה ב-28 באפריל 2015 כאשר רכבת נוסעים נתקלה בחלקה האחורי של רכבת אחרת בתחנת דנבר ביוהנסבורג, דרום אפריקה. אדם אחד נהרג וכ-240 נפצעו. הנזקים היו 17.5 מיליון ראנד (1.4 מיליון דולר, 1.3 מיליון אירו או 960 אלף ליש"ט נכון למאי 2015).