stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יריד המזרח
הפיתוח האורבני של אזור חצי האי הירקוני > פרויקט ה"מרינה סיטי"

עקב החובות שצברה עברה "החברה לפיתוח תל אביב" לבעלות משותפת של עיריית תל אביב והסוכנות היהודית ב-1964. והחל תהליך של שיקום ופינוי האזור. באוגוסט 1971 אושרה התוכנית לפיתוח המתחם ונמל תל אביב הסמוך כאתר תיירות, ובספטמבר 1971 נחתם חוזה עם קבוצת משקיעים מארצות הברית להקמת פרויקט של מסחר, מגורים ומלונאות, הקמת מרינה גדולה ואי מלאכותי מול הנמל, בשם "מרינה סיטי" או "עיר ימים". בשנת 1973 הופקע כל השטח של חצי האי הירקוני הכולל את שטח מגרשי התערוכה של יריד המזרח ונמל תל אביב שהיה מנוהל על ידי חברת אוצר מפעלי ים. ההפקעה בוצעה על ידי חברת אתרים, חברה עירונית ממשלתית בבעלות שווה של עיריית תל אביב ומשרד התיירות. מטרת ההפקעה הייתה מימוש הפרויקט. החברה החלה לפנות את בעלי העסקים במתחם תמורת פיצוי כספי, אך מיד החל מאבק של בעלי העסקים באזור נגד ההפקעה ונגד הפרויקט. חברת "אוצר מפעלי ים" גם התנגדה לתוכנית וב-1983 ביקשה הסוכנות להעביר את חלקה בחברה לפיתוח תל אביב לעיריית תל אביב.
במשך השנים פינתה חברת אתרים דיירים מוגנים מהמתחם, אך בסופו של דבר המטרה שלשמה בוצעה ההפקעה לא מומשה ואתרים לא הצליחה לבצע את הפרויקט. ב-1988 הוחלט למכור את "החברה לפיתוח תל אביב", לאנשי העסקים יעקב נמרודי וגד זאבי שביקשו לממש את תוכניות הפיתוח. הסוכנות היהודית שעדיין הייתה בעל מניות חברה, התנגדה למכירת החברה בלי שנערך מכרז פומבי וקידום תוכנית המתאר לאזור התעכב במשך שנים רבות. עיריית תל אביב התעקשה למכור את חלקה, לאיש העסקים גד זאבי, ללא מכרז, בנימוק שהקרקע היא בבעלות חברה, ששותפות בה העירייה והסוכנות, ולא חלה על העסקה חובת המכרזים. בשנת 1992 חברה זרה בשם "טאון דוולופמנט" בשליטתו של זאבי רכשה אופציה בהסכם קומבינציה לפיתוח 60 דונם באזור שפך הירקון ונמל תל אביב מהסוכנות היהודית ומהקרן הקיימת לישראל. תמורת הקרקע התחייב זאבי להעביר למוכרים 25% מהשטח שייבנה. בהסכם שנחתם בין הצדדים התחייבו הסוכנות והקרן הקיימת למכור את השטח לזאבי. זאבי התחייב בתמורה לקבל את הסכמתן של עיריית תל אביב וחברת אתרים (חברה עירונית שבבעלותה היה חלק מהשטח) לחוזה. במקביל התחייב זאבי לפעול לשינוי התכנית החלה על השטח, באופן שיביא להגדלת זכויות הבנייה במתחם, להקמת אלפי יחידות דיור וחדרי מלון ומרינה. עיריית תל אביב, במימון זאבי וחברת אוצר מפעלי ים פרסמה תחרות אדריכלים בינלאומית לתכנון השטח ב-1996. גורמים רבים התנגדו למימוש פיתוח הפרויקט העצום על חוף תל אביב והתוכנית בוטלה. בשנת 2002, עתרה החברה לפיתוח תל אביב גם לבג"ץ כדי לבטל ההפקעה שביצעה חברת אתרים כדי לממש את העסקה עם זאבי.
הפיתוח האורבני של אזור חצי האי הירקוני > שיפוץ המתחם

פרויקט הפיתוח לא מומש והחברה לפיתוח תל אביב, שנשארה בבעלות עירונית, החלה בשנת 2006 בעבודות לשיקום האזור והפיכתו למתחם של קניות ובילוי, בעלות של 40 מיליון שקל. החברה כיסתה את עלויות פיתוח השטחים הציבוריים, ואילו בעלי העסקים נשאו בעלות שיפוץ המבנים. עבודות שיפוץ המתחם הסתיימו ב-2013.
בשנת 2011 החל מהלך של איחוד הבעלות במתחם תחת חברה אחת. תחילה רכשה חברת "אתרים" (שכבר החזיקה בחלק הצפוני של חצי האי) את "החברה לפיתוח תל אביב". ביוני 2016 הושלם המהלך, כאשר רשות החברות הממשלתיות ועיריית תל אביב חתמו על עסקת הפרדת החזקות, לאחר תהליך ממושך של משא ומתן. במסגרת ההסכם מכרה המדינה לעירייה את החזקותיה בחברת אתרים (50%) וכן את החזקותיה בחברת אוצר מפעלי ים (83%) ובחברה לפיתוח יפו העתיקה (50%). כך שמאז כל אזור החוף של תל אביב מוחזק ומנוהל תחת חברה עירונית אחת - "אתרים".
בשנת 2014 פונה פונה אחד העסקים הוותיקים במתחם תמורת 9.2 מיליון שקל, מוסך אולימפייה שהיה הדייר המוגן האחרון במתחם ופעל מאז 1944.
ב-2016 אירח האתר המשופץ את יריד האמנות צבע טרי.
העיצוב האדריכלי של יריד המזרח

בניגוד לגני התערוכה המחודשים שהוקמו בסגנון "פארק תערוכות" לאחר קום המדינה, ליריד המזרח היה אופי ברור של "עיר תערוכות" עם רחובות ומרחבים ציבוריים, דבר שהיה מאוד נפוץ בשנות ה-30 של המאה ה-20 בדומה מאוד אל מרכז התערוכה של כל רוסיה במוסקבה הבנוי בסגנון מתחם של רחובות. שהוא כלל ביתנים המוקדשים למדינות ומרכזים כלכליים.
הכניסה הראשית אל המתחם נקראת: "כיכר פלומר" (במרכז רחוב התערוכה כיום) הקרויה על שם "הרברט פלומר" שהיה הנציב השני של ארץ ישראל מטעם המנדט הבריטי בין השנים 1925–1928, אחרי הרברט סמואל.
בכניסה ליריד המזרח מוצבות שתי לוחיות זיכרון:
לוחית זיכרון על התקפת אצ"ל ב-27 בדצמבר 1945 על המחנה הצבאי הבריטי שהיה במקום לשם החרמת נשק ותחמושת. בפעולה נהרג לוחם האצ"ל דב שטרנגלז.
לוחית זיכרון ל"מכון הסניף" של תע"ש שהיה בביתן הרומני בשנים 1942–1947 ובו יוצרו חלקי תת-מקלעים ומכונות ייצור למפעלי תע"ש.
העיצוב האדריכלי של יריד המזרח > פסלים מפורסמים

פסל "הגמל המעופף" - שימש כסמל היריד והוצב בכניסה ליריד בכיכר פלומר. עוצב על ידי האדריכל אריה אלחנני.
פסל הפועל העברי - גם הוא יצירתו של אריה אלחנני, פסל בטון שהוצב בקצה כיכר פלומר, ואשר סימל את רוח העבודה העברית. הפסל שוחזר בשנת 1989 על ידי עיריית תל אביב.
"פסל הצבי" - סימל את ארץ התנ"ך והוצב בסמוך אל ביתן תוצרת חוץ.
"פסל האישה" - פסל שהוצב בכניסה אל ביתן האישה.
"פסל אשת לוט" (של זאב בן-צבי) - הוצב בסמוך אל קפה גלינה.
"פסל הזורע" - יצירתו של זאב בן-צבי שהוצב בביתן ויצו וסימל את הרוח החקלאית.
"כנפי העיר" - הוצב באוקטובר 2012 בשטח יריד המזרח המתחדש, תרומת עיריית מקסיקו סיטי לתל אביב.
העיצוב האדריכלי של יריד המזרח > מבנים, ביתנים ואתרים ביריד המזרח

| שם | שנת בנייה | אדריכלות | הערות | תצלום |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| כיכר פלומר (תל אביב) |  |  | הכניסה הראשית אל מתחם היריד. השם "פלומר" נשאר כמו שהיה בתחילה והמיבנים בצורת "ר" שהיו בכניסה נהרסו בחלקם ועברו שיפוץ לאחר שיקום המתחם | . |
| הגמל המעופף |  | אריה אלחנני | נהרס. סמלו של היריד שהוקם בכיכר פלומר בכניסה הראשית אל היריד. כיום הוא מופיע בסמליל של מרכז הירידים והקונגרסים בישראל ופסל שלו נמצא בכניסה לביתן 1 שם. | . |
| ביתן עיר מודיעין |  |  | נהרס באופן חלקי.  המבנה המזרחי בכיכר הכניסה הראשית "כיכר פלומר" |  |
| ארמון תוצרת הארץ | 1934 | ריכרד קאופמן | נהרס חלקית. המבנה המרכזי של יריד המזרח, שנבנה על שטח של 3,400 מ"ר, עוצב בצורת ספינה שחזיתה פנתה מזרחה. מן המבנה המקורי שרד רק ה"חרטום" או האפסיס. |  |
| ארמון תוצרת חוץ |  | אריה אלחנני | נהרס בחלקו.  מבנה זה הורכב למעשה משלושה מבנים: "הביתן האיטלקי", "הביתן הזר" ו"הביתן הצרפתי", שלושת המבנים אופיינו בסגנון מודרני מובהק. ב-26 בדצמבר 1936 נערכה במבנה זה הופעת הבכורה של התזמורת הפילהרמונית הישראלית. |  |
| ביתן המוסדות הלאומיים / ביתן לבנון | 1936 |  | נהרס בחלקו מן המבנה המקורי נותר ביתן קטן מעוגל, הצמוד למבנה גלידה מונטנה, ועליו תבליט המציג את עתיקות בעלבכ מאת הפסל אהרן פריבר. |  |
| ביתן ההסתדרות | 1934 | אריה שרון | נהרס. מבנה בסגנון קונסטרוקטיבי. תצוגת הביתן עוצבה בשנת 1934 על ידי משה רביב, וכללה תצלומים וטקסטים שתיארו את התפתחות הפעילות של ההסתדרות בארץ ישראל. |  |
| אולם המכונות |  | ה. לוריא | נהרס. |  |
| ביתן בריטיש טומסון יוסטון |  |  | נהרס. |  |
| ביתן בריטניה |  |  | נהרס |  |
| ביתן איטליה |  |  | נהרס |  |
| ביתן בלגיה |  | שרל ורשל | נהרס. מבנה בסגנון חצי באוהאוס וסגנון חצי אקלקטי. |  |
| ביתן נורווגיה / ביתן האישה |  | אריה אלחנני |  |  |
| ביתן צ'כיה |  | ריכרד פסובסקי | נהרס. |  |
| ביתן רומניה |  |  | נהרס. במבנה זה פעל בשנים 1942 - 1947 מפעל תע"ש שכונה "הסניף" ובו יוצרו חלקים לתת מקלע. שלט על כך נמצא במקום. |  |
| ביתן בולגריה |  | ה. לוריא | נהרס בחלקו. הביתן נבנה כמבנה אורך מלבני שבצידו האחד אפסיס. בשנות השישים של המאה ה-20 הוקמה במקום "גלידה מונטנה". בשנת 2013 החל שיפוץ מקיף בבניין וסככת הפח והסורגים שנוספו לבניין במשך השנים הוסרו. |  |
ביתן פולין: 
| הפועל העברי | 1934 | אריה אלחנני | שוחזר בשנת 1989 |  |
| קפה גלינה | 1934 | ג'ניה אוורבוך, אלזה גדעוני, שלמה גינזבורג | נהרס. "קפה גלינה" הוקם במסגרת היריד של שנת 1934 במבנה מעוגל בן שתי קומות. הוא פעל עד לשנת 1949, אז נסגר הנמל. כיום פועל במתחם "יריד המזרח" בית קפה הנושא שם זה, אך במבנה שונה ממבנה בית הקפה המקורי. |  |
| גשר ארתור ווקופ | 1937 |  | שרד. גשר להולכי רגל שהוקם בשנת 1937 מעל שפך הירקון כדי לחבר את תחנת הכוח עם הנמל. |  |
| מגדלור שפך הירקון | 1935 |  | שרד ושופץ בשנת 2013. מגדלור שהוקם בצמוד אל תל כודאדי בשפך הירקון עם פתיחת נמל תל אביב. |  |
| אצטדיון המכביה | 1932 | ג'ניה אוורבוך | נהרס. האצטדיון נבנה לקראת משחקי המכביה הראשונה שנערכו במרץ 1932. האצטדיון הכיל כ-5,000 מקומות ישיבה (בטריבונות עץ) וכ-15,000 מקומות עמידה. |  |
ראו גם

שפך הירקון
תל כודאדי
נמל תל אביב
מרכז הירידים והקונגרסים בישראל
גלידה מונטנה
נווה שאנן (תל אביב)
מגרשי התערוכה החדשים בראשון-לציון (בית-דגן)
לקריאה נוספת

מרדכי נאור ובתיה כרמיאל, הגמל המעופף - 85 שנים של תערוכות וירידים בתל אביב, בהוצאת מרכז הירידים והקונגרסים בישראל ומוזיאון ארץ ישראל, 2010
עופר רגב, יורם רז, יריד החלומות - מפעלי חצי האי הירקוני בשנות השלושים. הוצאת החברה להגנת הטבע והמועצה לשימור מבנים ואתרי התיישבות (התשנ"ו 1996)
אריאל חוברת מספר 48–49: תל אביב ואתריה (מרץ 1987)
יעקב שביט, גדעון ביגר, ההיסטוריה של תל אביב: משכונות לעיר 1909-1936, הוצאת רמות אוניברסיטת תל אביב
שדה הנפט מגד

| --- | --- |

שדה הנפט מגד, 2011
 מדינה:  ישראל
 אזור:  ראש העין
 מיקום:  מחוז המרכז 
 קואורדינטות:  32°02′27″N 35°00′01″E﻿ / ﻿32.04089444°N 35.00021111°E﻿ / 32.04089444; 35.00021111
 מפעיל:  גבעות עולם חיפושי נפט
 תאריך הגילוי:  2009
 תחילת ההפקה:  2010
 תפוקת שיא:  כ-400 חביות ליום
 שנת תפוקת השיא:  2011
 תפוקת נפט מצטברת:  1.055 מיליון חביות
 שנת תפוקת הנפט המצטברת:  2016
 heקידוחי שדה הנפט מגד
 
שדה הנפט מגד הוא שדה נפט סמוך לאלעד, המנוהל על ידי גבעות עולם חיפושי נפט. בשדה זה מספר קידוחים.
יחד עם שדה הנפט חֶלֶץ הם שני שדות הנפט המסחריים היחידים בישראל.
מגד 2

בשנת 1994 החלה השותפות בקידוח מגד 2 שביער חורשים, בסמוך לכפר סבא, שם מצאה לראשונה סימני נפט שלא נבדקו במבחן הפקה בגלל בעיות טכניות בקידוח. ארבע שנים לאחר מכן, בדצמבר 1998, בוצע באתר זה קידוח נוסף ומבחני הפקה אשר העלו כי למרות שהופקו 15 חביות נפט מאיכות טובה, כמות הנפט אינה מצדיקה את הפקתו.
מגד 3

בחודש מרץ 2000 ביצעה גבעות עולם את קידוח מגד 3, כחמישה קילומטרים ממערב לקידוח הראשון, בסמוך למושב אלישמע. בסיומו הודיעה החברה כי לא איתרה סימני נפט (הידרוקרבונים) בכמות מסחרית ולכן החליטה לנטוש אותו. ביולי 2000 פג תוקפו של "רישיון ראש העין", שהוחזק על ידי גבעות עולם במשך 7 שנים. למרות שזוהי התקופה המרבית המותרת בחוק, קיבלה השותפות הארכה נוספת, עד גמר קידוח הנפט מגד 3, שקדחה בשטח הרישיון. גם המועד הזה הסתיים בסתיו 2000 כשהקידוח נמצא יבש.
מגד 4

באוקטובר 2002 החלה גבעות עולם לקדוח את מגד 4, הממוקם כחמישה קילומטרים צפון-מערבית למגד 2 וחמישה קילומטרים מצפון למגד 3, אשר הסתיים בחודש מאי 2003. השותפות החלה בביצוע לוגים חשמליים ומבחני הפקה, אשר העידו על בעיית מוליכות של שכבת הסלע. בשותפות החליטו "לעקוף" את התכונות הפיזיקליות הבעייתיות, ולנסות ולבצע את הקידוח אופקית. הקידוח האופקי באתר זה החל בחודש יוני 2005, אך חודשיים לאחר מכן התמוטטה שכבת הסלע מעל הקידוח, והעבודה הופסקה. בעקבות כישלון שלושת הקידוחים, הוחלט בשותפות לפנות לקידוח בשטחו הדרומי של המבנה, ולקדוח את מגד 5 במרחק 20 ק"מ דרומית לקודמיו.
מגד 5

ב-24 בדצמבר 2009 דיווחה השותפות כי גילתה מצבור נפט בקידוח "מגד 5", הממוקם בסמוך לכביש 465 ובקרבת מחסום רנתיס. החברה ציינה כי מדובר ב"כמויות משמעותיות", אך אינה יכולה להעריך בדיוק באלו כמויות מדובר. בעקבות ההודעה זינק מחיר יחידות השתתפות בכ-100% ביום אחד.
ב-2 בפברואר 2010 קבוצה המחזיקה כ-10% מיחידות ההשתתפות של החברה, הגישה מכתב לחברה, בו ביקשה למנות דירקטור מטעמה, להפחית את דמי הניהול שמשלמת השותפות מוגבלת ולמנות עו"ד חיצוני כמפקח על פעילות השותפות. צעד שהתפרש כניסיון השתלטות מאחר שבעלי העניין בחברה מחזיקים בה כ-4.4% בלבד מיחידות ההשתתפות.
ב-2 ביוני 2010 היו לשותפות הכנסות ראשונות, כאשר מכרה 250 חביות נפט לבז"ן. ב-21 ביולי 2010 דיווחה השותפות כי קידוח "מגד 5" הוא "מסחרי" ויכול להפיק 470 חביות נפט ליום, לאחר שהפיק 3,015 חביות במשך 189 שעות.
ב-26 בספטמבר 2010 ערכה השותפות אספת משקיעים במלון כפר המכביה, בה נכחו מאות משקיעים במטרה לקבל הבהרות לדיווחי השותפות (שהסחר בניירות הערך שלה הופסק באותו שבוע). באספה טען טוביה לוסקין כי באתר מגד 5, יש "פי 5 יותר ממה שקיווינו", וכי הקידוח הוא המוצלח בתולדות ישראל.
ב-20 באוקטובר 2010 מסרה גבעות עולם בדיווח רשמי לבורסה לניירות ערך בתל אביב את לוח הזמנים לפעילותה בקידוח "מגד 5", בו היא הודיעה כי ההפקה המסחרית מהקידוח צפויה להתחיל בנובמבר 2011. הצפי הוא שהקידוח יפיק 2,000 חביות ליום.
ביוני 2011 הודיעה החברה כי היא החלה בשלב הפקת הנפט באתר וכי היא מעריכה את קצב ההפקה ב-800 חביות ליום.
ב-7 באוקטובר 2013 פרסמה חברת NSAI דו"ח משאבים ממנו עולה כי יתרות הנפט המוכחות בבאר "מגד 5" גדלו לכ-900 אלף חביות בפוטנציאל הנפט, בהסתברות הפקה של 90%.
החל ממרץ 2017 הופסקה ההפקה ממגד 5 עקב תקלות טכניות.
לאחר יותר משנה, ב-30 ביולי 2018 חודשה ההפקה.
נכון לסוף 2020 קצב ההפקה ירד ל-400 חביות.
מגד 6

ב-30 בינואר 2012 אישר הממונה על ענייני הנפט במשרד התשתיות את פיתוח קידוחי מגד 6–8. ב-8 בנובמבר 2012 דיווחה השותפות כי הוועדה המחוזית לתכנון ובניה אישרה לשותפות לקדוח את קידוחים מגד 6–8, הממוקמים 1–3 קילומטרים מקידוח מגד 5. עתירה לבג"ץ כנגד אישור זה נדחתה כליל ביום 24 בדצמבר 2012. את הקידוחים מבצעת חברת הקידוחים דאפורה גרופ מרומניה. קידוח מגד 6 החל ב-20 ביוני 2013. ב-2 בדצמבר 2013 דווחה החברה לבורסה כי ארעה תקלה בקידוח מגד 6 וכי צינורות הקידוח נתקעו בעומק של 3,860 מטר ונעשים מאמצים לשחררם. בשל כך הקידוח נפסק באופן זמני. ב-4 בפברואר 2014 הודיעה החברה כי ”השלימה את הקידוח בבאר "מגד 6", לאחר שהגיעה לעומק של 4,754 מטר. השותפות מסרה כי בכוונתה לבצע לוגים אלקטרונים ולהשלים את הבאר לצורך מבחני ההפקה. השותף הכללי, שמנהל את הקידוח, מעריך כי יידרשו כשלושה חודשים לביצוע המבחנים והפעולות הנלוות להם.”
ב-6 בנובמבר 2016, דווחה החברה לבורסה כי במהלך המבחנים שביצעה במגד 6 הצליחה להפיק 6,239 חביות נפט באיכות דומה לנפט של מגד 5.
מגד 8

באוגוסט 2019 החל קידוח מגד 8 כ-2 קילומטר מערבית למגד 5, משך הקידוח הצפוי כ-180 ימי עבודה.
הערות שוליים

↑  רשימת קידוחי נפט וגז טבעי בישראל
↑  גבעות עולם: "קידוח מגד 2 לא מפיק נפט, אבל מחזק את הסיכוי למציאת נפט במגד 3", באתר גלובס, 13 בדצמבר 1998
↑  גבעות עולם דורשת להכריז על מגד 2 "תגלית נפט" למרות שהופקו בו רק 15 חביות נפט צלול, באתר TheMarker‏, 4 במרץ 2001
↑  שלומי גולובינסקי, שותפות גבעות עולם מתכננת לבצע קידוח נפט אלכסוני של 4.5 קילומטר באזור ראש-העין, באתר ynet, 5 במאי 2004
↑  רונית מורגנשטרן, מנכ"ל גבעות עולם למעריב: "נביא ישועה לעם ישראל", באתר nrg,‏ 24 בדצמבר 2009
↑  גיל קליאן, מחזיקי יחידות השתתפות בגבעות מנסים להשתלט על החברה, באתר כלכליסט, 10 בפברואר 2010
↑  ליאור זנו, גבעות חוגגת את חביות הנפט הראשונות מקידוח "מגד 5": ערכה טקס חגיגי בהשתתפות בכיריה, באתר כלכליסט, 2 ביוני 2010
↑  גבעות עולם: 'מגד 5' מסחרי; יכול להפיק 470 חביות נפט ליום, באתר TheMarker‏, 21 ביולי 2010
↑  עדכון הפעולות הצפויות במגד 5 ופעולות לפיתוח חזקה עד ל-20/10/2010, באתר מאיה
↑  תחילת שלב ההפקה במגד 5, באתר מאיה, 22 ביוני 2011
↑  http://www.givot.co.il/ProjectPage.aspx?l=1&id=6
↑  דיווח במא"יה: אושרה בקשה לקידוחי מגד 6,7,8
↑  דיווח במא"יה: נדחתה עתירה כנגד אישור קידוחי מגד 6,7,8
↑   ערן אזרן, גבעות: הקידוח ב"מגד 6" הסתיים; מבחני הפקה ברבעון השני; המניה נוסקת ב-5%, באתר TheMarker‏, 4 בפברואר 2014
↑   ערן אזרן, חברת חיפושי הנפט הגוססת לא מתייאשת - זה מה שהיא מצאה הפעם ליד ראש העין, באתר TheMarker‏, 6 בנובמבר 2016
↑  דיווח במא"יה:תחילת קידוח במגד 8
שמואל אומני

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  7 בספטמבר 1934 המנדט הבריטי עין חרוד, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  9 ביוני 2022 (בגיל 87) ישראל רמת גן, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  1962–2022 (כ־60 שנה)
 עיסוק:  שחקן קולנוע, מפיק
 בת זוג:  מירי אלוני
 פרופיל ב-IMDb
 
שמואל (שמוליק) אוּמָני (שמו המקורי: שמואל אוּמַנְסקי; 7 בספטמבר 1934 – 9 ביוני 2022) היה שחקן קולנוע ותיאטרון, במאי, מפיק, אמרגן ומסעדן ישראלי.
ביוגרפיה

שמואל אומני נולד וגדל בקיבוץ עין חרוד, בנם של טוביה ומרים אומני. שירת בסיירת צנחנים. לאחר שחרורו מצה"ל עבד כמכונאי רכב ואחר כך היה מנופאי בנמל חיפה. בסוף שנות ה-50 למד משחק בחוג לדרמה שייסד פיטר פריי בחיפה, אך כשנפסקה פעולת הסטודיו, זנח את התחום. ב-1963 התקבל לתפקיד ראשי, ביטניק אמריקאי בשם ג'רי, בסרטו של פריי "אשת הגיבור".
בין השנים 1968–1971 למד תיאטרון באוניברסיטת ניו יורק. בשנת 1970 שיחק בלינקולן סנטר בניו יורק בהצגה "קמינו ריאל", כשבתפקיד הראשי השחקן אל פצ'ינו. לאחר שובו ארצה היה בעל מסעדה.
ב-1972 שיחק בסרט "עזית הכלבה הצנחנית" בתפקיד אבו חסאן.
בשנת 1984 נישא בפעם הרביעית לזמרת מירי אלוני ונולדו להם שני בנים. לאחר נישואיו לאלוני, הסב את עיסוקו והיה למנהלה האישי. בין השאר, הפיק עבורה את המופע "נשים על פי ברכט", שזכה להצלחה בשנות ה-80.
אומני נפטר ב-9 ביוני 2022 בגיל 87, בבית החולים תל השומר, אחרי שנים של מאבק בבעיות בריאותיות. הובא למנוחות בבית העלמין פרדס חיים בכפר סבא.
מעורבות בפלילים

אומני הורשע מספר פעמים בעבירות אלימות שונות בהן אונס, תקיפה, איומים, העלבת עובד ציבור וגרימת נזק לרכוש.
ב-1965 הוא נעצר בחשד להכאת אשתו והוריה. בשנת 1978 הורשע באונס מלצרית שעבדה בפאב שבבעלותו. הוא נידון למאסר שנה בפועל ושנתיים על תנאי, אך בית המשפט העליון המתיק את עונשו והמיר את המאסר בחודשים ספורים ושנה על תנאי. בשנת 2005 הורשע ב-12 אישומים של איומים על עובדי ציבור, העלבת עובד ציבור וזילות בית המשפט, ונגזרו עליו ארבעה חודשי עבודות שירות, חצי שנת מאסר על תנאי וקנס של 4,000 שקל.
הצגות תיאטרון

ימים של זהב (1965)
קמינו ריאל (1970)
פיאף (1980)
פילמוגרפיה

אשת הגיבור (1963) - בתפקיד ג'רי
עזית הכלבה הצנחנית (1972) - בתפקיד אבו חסן
מי ורדים מפורט סעיד (1972)
נחצ'ה והגנרל (1972)
ג'וקר (1976)
מתחת לאף (1982) - בתפקיד סנ"צ חסון
סבבה (1983) - בתפקיד רס"ר גת בפלוגת עציוני
כאסח (1984)
גנבים בלילה (1988) - בתפקיד מוקטר
מלאכים ברוח (1992) - בתפקיד מוריס
סיוטים בלילה (1993)
הערות שוליים

↑  אתר סיירת צנחנים
1 2  שרית ישי לוי, אומני נגד שאר העולם, חדשות, 20 באוקטובר 1989
↑  וואלה! תרבות‏, השחקן והמפיק שמוליק אומני, בעלה של מירי אלוני, הלך לעולמו, באתר וואלה, 12 ביוני 2022
↑  כוכב "אשת הגבור" חשוד בהכאת אשתו, חרות, 28 באוקטובר 1965; חשוד בהכאת אשתו והוריה, מעריב, 28 באוקטובר 1965
↑  (השחקן אומני הורשע באונס, דבר, 31 במרץ 1978
מאסר שנה לשחקן שמואל אומני על אונס מלצרית במועדונו, דבר, 5 באפריל 1978; שמואל אומני שהורשע באונס – יצא לחופשי, דבר, 13 ביולי 1978)
↑  ורד לוביץ', עבודות שירות נגזרו על בעלה של מירי אלוני, באתר ynet, 27 בדצמבר 2005; הדס שפיר, מאסר לבעלה של מירי אלוני, nrg מעריב, 27 בדצמבר 2005)
הכרעת הדין, באתר פסקדין
↑  דב בר-ניר, גלויות מצויירות, על המשמר, 9 ביולי 1965
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302568505171  VIAF: 299356594   WorldCat (עם VIAF): 299356594
דמיטרי דונסקוי (צוללת)

| --- | --- |

2006
 
 תיאור כללי
 סימן זיהוי:  SSBN "Typhoon"
 סוג אונייה:  צוללת
 צי:  הצי הבלטי של הצי הרוסי
 דגל הצי:  
 סדרה:  אקולה 941
 סדרה קודמת:  דולפין 667
 סדרה עוקבת:  בוריי 955
 אוניות בסדרה:  סימבריסק, ארכנגלסק, סברסטאל
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  רובין
 הוזמנה:  16 במרץ 1976
 תחילת הבנייה:  25 ביולי 1977
 הושקה:  29 בספטמבר 1980
 תקופת הפעילות:  29 בדצמבר 1981 – 20 ביולי 2022 (40 שנה)
 מלחמות וקרבות:  המבצע הרוסי בסוריה
 מידות
 אורך:  172 מטר
 רוחב:  23.3 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  27 קשר (50 קמ"ש)
 עומק צלילה:  400 מטר
 גודל הצוות:  165 איש
 הנעה:  אטומית ודיזל
 צורת הנעה:  טורבינה 2 כורים אטומים
 אמצעי לחימה
 שריון:  533 מטר קליבר
 חימוש:  20 טילי בולאווה 8+8 טילי נ"מ 22 טילי טורפדו
דמיטרי דונסקוי (Дмитрий Донской; לפי קוד דיווח נאט"ו: SSBN Typhoon) הוא שמה של צוללת טילים בליסטיים רוסית בשירות הצי הצפוני של הצי הרוסי. הצוללת מהווה לצוללת הדגל של הצי וחמושה בטילי בולבה אסטרגיים בעלי יכולת גרעינית בין-יבשתית. הצוללת נחשבת לאחת הצוללות המתקדמות והמהירות בשירות צבא רוסיה ומגיעה למהירות של 50 קמ"ש.
מאפיינים

דמיטרי דונסקוי מהווה חלק מסדרת הצוללות אקולה, סדרת הצוללות הגרעיניות הכבדות בעולם. אורך הצוללת 574 רגל (175 מטרים), הדחי העל-מימי מגיע ל-24,000 טון (בצלילה: 40,000 טון). מהירותה המרבית העל-מימית מגיעה ל-22.2 קשרים ו-27 קשרים בצלילה. הצוללת מסוגלת לשהות בצלילה עד 180 יום, עם עומק צלילה מרבי של 400 מטרים.
היסטוריה

הצוללת הוכנסה לשירות הצי הסובייטי לראשונה, ב-29 בדצמבר 1981 ותחילה נקראה "אקולה" 941UM. בשנים 1991–1996 עברה מודרניזציה ושיפוצים שונים.
ב-7 באוקטובר 2002 הוענק לה השם "דמיטרי דונסקוי" על שם נסיך ולדימיר ומוסקבה דמיטרי דונסקוי. בשנת 2008 נשלחה למספנות סבמאש לשלב שיפוצים נוסף וביוני 2014 הושבה לשירות הצי הרוסי. ביולי אותה שנה ערכה ניסויים בלב ים עם צוללות נוספות של הצי וב-30 באוגוסט 2014 יצאה אל הים הלבן בליווי ארבע צוללות נוספות.
באוקטובר 2014 נפוצו דיווחים שונים על כך שמאות חיילים מצבא שוודיה יצאו למבצע צבאי לאיתור כלי שיט צבאי רוסי שחדר למים הטריטוריאליים של שוודיה, לאחר מכן נודע כי הצוללת הרוסית נתקעה מול סטוקהולם ושידרה אותות מצוקה. בתקשורת הרוסית דווח כי הצוללת שנתקעה היא "דמיטרי דונסקוי" הנושאת צוות של 165 חיילים, אם כי התקשורת הממלכתית ברוסיה לא אישרה נתונים שכאלה.
ב-20 ביולי 2022 דווח בעיתונות הרוסית כי הצוללת הוצאה משירות. צוללת זו ואחיותיה למשפחת הטייפון יוחלפו בצוללות רוסיות מדור רביעי מדגם בוריי (אנ'). בשנת 2021 החלה בנייתה של הראשונה מהן שתישא גם היא את השם "דמיטרי דונסקוי".
הערות שוליים

↑  תעלומה צבאית בשוודיה: צוללת זרה צצה מול החוף - וואלה חדשות, באתר וואלה, 19 באוקטובר 2014
↑   שוודיה במבצע לאיתור צוללת רוסית ששידרה אותות מצוקה בים הבלטי, באתר הארץ, 19 באוקטובר 2014
↑  איזו "פעילות תת-ימית זרה" מחפשים השוודים?
↑  «Дмитрий Донской» - самая большая подводная лодка в мире. Характеристики и вооружение
↑  Шведские ВС не располагают информацией о поврежденной подлодке РФ
פירוק הנשק הכימי בסוריה

ג'ון קרי וסרגיי לברוב, בפתיחת השיחות על פירוק הנשק הכימי בסוריה, 12 בספטמבר 2013
קרי, לברוב ועוזרים בכירים בסיום המשא ומתן, 14 בספטמבר 2013
אחמט אוזומצו, טורקיה, מזכ"ל הארגון למניעת הפצת נשק כימי - OPCW, המופקד על פירוק הנשק הכימי הסורי, בצילום מ-2013
פירוק הנשק הכימי בסוריה היה תהליך מוסכם בין סוריה לבין ארצות הברית ורוסיה, שהחל בספטמבר 2013 ואמור היה להסתיים ביוני 2014 ובמסגרתו אמור היה להתפרק כל הנשק הכימי הנמצא בסוריה, יחד עם כל האמצעים לייצורו. תהליך זה לא הושלם ובידי סוריה נותר נשק כימי גם לאחר סיומו.
רקע

נשק כימי קיים בסוריה מאז אמצע שנות ה-80 של המאה ה-20, אף שהסורים הכחישו זאת מאז ומתמיד. סוריה הייתה אחת מחמש מדינות בלבד, בעולם כולו, שלא חתמו על האמנה לאיסור ייצורו, פיתוחו והשימוש בו. הנשיא הסורי לשעבר חאפז אל-אסד הודה בהימצאותו של נשק כימי בארצו, ברמז בלבד אמנם, בהצהרות פומביות בשנים 1990 ו-1997. ביולי 2012, על רקע מלחמת האזרחים שפרצה בסוריה למעלה משנה קודם לכן, הודתה בכך סוריה בפה מלא.
באוגוסט 2012, כחודש אחרי אותה הודאה סורית מפורשת, הציב נשיא ארצות הברית ברק אובמה "קו אדום", לפיו שימוש סורי בנשק כימי יגרור מתקפה צבאית אמריקאית על סוריה.
שמועות על שימוש סורי בנשק כימי, נגד אזרחים סורים, החלו לדלוף מיד לאחר מכן ובמהלך כל השליש השלישי של שנת 2012, השנה השנייה למלחמת האזרחים, וביתר שאת בראשית 2013. עם זאת, בשלב זה השמועות לא הוכחו ומכל מקום, ארצות הברית הכחישה את נכונותן.
באפריל 2013 הודיע בכיר באמ"ן, כי כוחות אסד השתמשו בנשק כימי, ככל הנראה גז עצבים מהסוג סארין. ארצות הברית הסתייגה תחילה גם מהערכה זו של אמ"ן, אך ב-25 באפריל 2013 אישר מזכיר ההגנה של ארצות הברית צ'אק הייגל, כי סוריה אכן השתמשה בנשק כימי. הוא טען עם זאת, שהשימוש הזה היה במידה מועטה ומכאן, במשתמע, לא עבר כביכול עדיין את הקו האדום שהציב אובמה כמעט שנה קודם לכן.
ב-21 באוגוסט 2013 התרחשה המתקפה הכימית בע'וטה שבמחוז ריף דמשק, שהיוותה את הזרז לתחילתו של תהליך פירוק הנשק הכימי בסוריה. מאות אזרחים סורים, בנוסף לעשרות מכוחות המורדים באסד, ובסך הכל כ-1400 איש על פי ארצות הברית, נהרגו. אובמה הרגיש שאיננו יכול יותר להתעלם וכי הקו האדום שהציב בדיוק שנה אחת קודם לכן, נחצה. הוא תכנן תקיפה צבאית בסוריה, כצעד ענישה על השימוש בנשק כימי, וניסה לגבש קואליציה של מדינות שישתתפו בה, כשבמקביל גם החל בהליך להבאת עניין התקיפה העתידית, לאישור הקונגרס של ארצות הברית.
רוסיה התנגדה לתוכניתה של ארצות הברית לתקוף בסוריה, אף כי נשיאה, ולדימיר פוטין, הודיע, שיתמוך בתקיפה שכזו אם יינתן לה אישור האו"ם, ואם יוכח שמשטר אסד אכן השתמש בנשק כימי. במקביל, איראן איימה שתקיפה תוביל לחורבן ישראל.