stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תאודאס
תאודאס ופעולותיו

בימי כהונתו של הנציב פאדוס, ראשון הנציבים של תקופת הנציבות השנייה, הופיע ביהודה "משיח שקר" ושמו תאודאס, שם מיוון שאפיין יהודים רבים בתקופה זו, ואולי בעל משמעות בהקשר לרוחניותו.
לדברי יוסף בן מתתיהו: ”פיתה איש אחד בדאי, ושמו תאודאס, המון גדול מאוד לקחת רכושם וללכת אחריו לנהר הירדן, שכן אמר שנביא הוא, והוסיף שבמצוותו יבקע את הנהר ויתן להם מעבר קל בתוכו”. ההליכה למדבר, ההתקהלות ההמונית, נטילת הרכוש (ואחר-כך חלוקתו), זיקה למקווי מים כסימן לטהרה והבטחת ביצוע מעשי פלא ונס אפיינו תופעות "נבואיות משיחיות" של שלבי היטהרות במדבר. שמו של תאודאס מוזכר גם במקורות הנוצריים כמשיח שקר.
תגובת הרומאים

הרומאים, כצפוי, לא היססו להפעיל כוח צבאי מול תאודאס ומאמיניו. בפקודת פאדוס נשלחה למקום פלוגת פרשים, שכיתרה את החבורה במפתיע. רבים נהרגו והמונים נתפשו. תאודאס נפל בשבי וראשו נכרת מעליו. עונש העריפה, כעונשו של יוחנן המטביל, נועד, בדומה לתליה/לצליבה, לבוגדים בשלטון, ובמיוחד כלפי מי שחוששים ממנו מאוד ומבקשים להבטיח, שבשום פנים ואופן לא יטריד את הרומאים גם לאחר מותו.
ראו גם

משיח שקר
הערות שוליים

↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, כ' 97.
↑  מעשי השליחים 5.36.
תומר הימן

| --- | --- |

 לידה:  12 באוקטובר 1970 (בן 53) כפר ידידיה, ישראל
 סוגה מועדפת:  תעודה, להט"ב
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1998
 עיסוק:  במאי קולנוע, מפיק, תסריטאי
 יצירות בולטות:  תומר והשרוטים, יונתן אגסי הציל את חיי
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  זוכה פסטיבל הקולנוע ירושלים לסרט התיעודי הטוב ביותר
 http://heymannfilms.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
תומר הֶימן (נולד ב-12 באוקטובר 1970) הוא במאי ומפיק סרטי תעודה ישראלי. ביים למעלה מעשרה סרטים וסדרות, כולם דוקומנטריים, ורובם עוסקים בדמויות משולי החברה הישראלית. עובד עם אחיו, ברק הימן, במאי ומפיק סרטים, שהפיק איתו אחדות מיצירותיו.
ביוגרפיה

הימן גדל בכפר ידידיה במשפחה בת חמישה בנים. את משפחתו ובני זוגו תיעד בסדרה "בדרך הביתה", שנוצרה מתוך מאות קלטות בהן צילם את משפחתו וחבריו במשך שנים אחדות.
הימן למד בבית הספר לתיאטרון חזותי בירושלים, וכשבחר להתמקד בקולנוע, עבר ללמוד בבית הספר לאמנות קמרה אובסקורה. שם, הוא פיתח את תשוקתו לסרטים תיעודיים.
סרטו המוכר הראשון של הימן הוא "תומר והשרוטים" משנת 2001, בו תיעד את עצמו ואת קבוצת הנערים שהדריך במשך שנה. במהלך הסרט הימן יוצא מהארון בפני הקבוצה, ומספר להם שהוא הומו. כמו ברבות מהיצירות המאוחרות שלו, הימן מופיע בסרט בעצמו ומשמש אחד הגיבורים שסיפורם מתואר. את הסרט, שהקנה לו את שמו כבמאי מוערך, הפיק עמו חגי לוי. לוי הפיק גם את סרטו הבא, "אביב", משנת 2003, שעסק באביב גפן וזכה לביקורות מעורבות.
ב-2010 יצא סרטו "I Shot My Love" שעסק ביחסיו של הימן עם בן זוגו הגרמני, רקדן במקצועו. בסרט התמודד הימן עם היחסים האנושיים הטעונים בין גרמניה ובין ישראל, כפי שהשתקפו ביחסיו עם בן זוגו וכן ביחסה של אמו, בתו של יהודי שנמלט מגרמניה ערב מלחמת העולם השנייה.
חבר המועצה הציבורית של הקרן החדשה לישראל.
הימן הוא אב לשניים.
פילמוגרפיה נבחרת

| שנה | שם | אודות | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1998 | הבאתי לך סוכריות כי פרחים זה נובל | סרט תיעודי קצר באורך 21 דקות | במאי |  |
| 2000 | עד החתונה זה יעבור | סרט תיעודי |  |  |
| 2001 | תומר והשרוטים | סרט תיעודי על קבוצת נערים המעלים הצגה, זוכה פרס אופיר לסרט תיעודי | במאי, מפיק, משחק, תסריטאי |  |
| 2003 | אביב | סרט תעודה על אביב גפן | במאי, מפיק, תסריטאי |  |
| 2004 | בובות נייר | סדרת טלוויזיה על מהגרי עבודה מהפיליפינים ומופע דראג שהם מעלים |  |  |
| 2005 | גשר על הוואדי | סדרת תעודה על הקמת בית ספר דו לאומי בוואדי עארה |  |  |
| 2006 | בובות נייר | סרט על מהגרי עבודה מהפיליפינים ומופע דראג שהם מעלים | במאי, מפיק, מוזיקה מקורית, תסריטאי |  |
| 2007 | שחור על לבן | סרט על מסע הפרויקט של עידן רייכל באתיופיה |  |  |
| 2007 | Out Of Focus | סרט על הכוריאוגרף אוהד נהרין |  |  |
| 2009 | בדרך הביתה | סדרת טלוויזיה, זוכה פסטיבל ירושלים לסדרה התיעודית הטובה ביותר | במאי, מפיק |  |
| 2010 | I Shot My Love | סרט על הקשר בין הימן ובן זוגו הגרמני הרקדן אנדראס מרק | במאי |  |
| 2011 | The Queen Has No Crown |  |  |  |
| 2013 | משפחות | סדרת טלוויזיה, על חמש משפחות ישראליות השונות במהותן | במאי |  |
| 2014 | עליזה | סרט על השחקנית עליזה רוזן | במאי, משחק |  |
| 2016 | מיסטר גאגא | במאי, תסריטאי |  |  |
| 2016 | מי יאהב אותי עכשיו? | במאי, מפיק |  |  |
| 2018 | יונתן אגסי הציל את חיי (זוכה פרס אופיר לסרט התיעודי הטוב ביותר מעל 60 דק') | במאי, מפיק, תסריטאי |  |  |
| 2022 | אני לא | זוכה פרסי הבימוי הטוב ביותר והצילום הטוב ביותר בפסטיבל דוקאביב | במאי |  |
תורת רמזי

תורת רמזי היא תחום בקומבינטוריקה העוסק בשאלה כמה גדול צריך להיות מבנה מתמטי כדי להבטיח שתת-מבנה שלו מקיים תכונה מסוימת. הרעיון המרכזי הוא להראות ששום דבר גדול לא יכול להיות "אקראי מדי", ובכל מערכת כאוטית גדולה יש איים של סדר.
התורה פותחה בעיקר במאה ה-20. היא נקראת על שמו של פרנק רמזי שהוכיח את משפט רמזי, אחד המשפטים הראשונים במסגרת התורה. רמזי עצמו הוכיח את המשפט רק כלמה בדרך להוכחת תוצאה בלוגיקה מתמטית.
תוצאה טיפוסית בתורת רמזי תראה כי תכונה מסוימת חייבת להתקיים בתת-מבנה (למשל תת-גרף, מקצוע של היפרקובייה, קבוצה של מספרים טבעיים וכו') שהוא גדול מספיק. על פי רוב זו תהיה הוכחה לא קונסטרוקטיבית, ולא תבהיר כיצד למצוא תת-מבנה שכזה. בנוסף המבנים המעורבים נוטים להיות גדולים מאוד, והתורה מספקת את הדוגמאות הגדולות ביותר למספרים גדולים שיש להם שימוש (למשל מספר גרהאם).
תוצאות בסיסיות

משפט רמזי - לכל מספר טבעי n קיים גרף שלם, כך שלא משנה כיצד נצבע את קשתותיו בשני צבעים שונים, תמיד יהיה לו תת-גרף שלם בגודל n שכל צלעותיו צבועות באותו הצבע (את המשפט ניתן להכליל לכל מספר טבעי של צבעים שונים).
משפט ואן דר וארדן  (לפי בארטל לנדרט ואן דר וארדן, 1927) - לכל c ו-n קיים מספר N כך שאם N מספרים עוקבים נצבעים ב-c צבעים שונים, אז קיימת סדרה חשבונית באורך n שכל איבריה באותו הצבע.
משפט ארדש-סקרש: לכל  a,b טבעיים, בכל סדרה באורך  \ ab+1 של מספרים ממשיים שונים יש תת־סדרה עולה באורך  \ a+1 או תת־סדרה יורדת באורך  \ b+1.
ראו גם

קומבינטוריקה קיצונית
בארטל לנדרט ואן דר וארדן
שלמון יפואי

| שלמון יפואי |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: שלמונאים
משפחה:: יערתיים
סוג:: שלמון
מין:: שלמון יפואי
שם מדעי
 Cephalaria joppensis ‏קנדול, 1830
שַׁלְמוֹן יָפוֹאִי (Cephalaria joppensis) – צמח עשבוני חד-שנתי זקוף וגבוה (1 עד 1.5 ולפעמים עד 3 מ') ממשפחת היערתיים (Caprifoliaceae). שלמון יפואי גדל באזורים רבים בישראל והוא הנפוץ והבולט מבין חמשת המינים הגדלים בר בישראל. השאר נדירים שַׁלְמוֹן דַּק, שלמון זיפני (בחרמון), שַׁלְמוֹן כּוֹכְבָנִי (בחרמון) ושלמון סוּרִי שפרחיו כחולים.
הסוג שלמון מונה כ-100 מינים. המינים שלו דומים למינים של משפחת המורכבים דמיון חיצוני: הפרחים נישאים בקרקפות, פרחי ההיקף גדולים מפרחי המרכז, השחלה תחתית, עלי הכותרת מאוחים והפרי זרעון. אבל, הם נבדלים במעטפת חיצונית שבבסיס הפרח בנוסף לגביע, ובאבקנים חופשיים ועוד.
על אף תפוצתו של שלמון יפואי אין מרבים להתפעל ממנו. לדוגמה, הוא לא נזכר בספרון של עזריה אלון 300 פרחי-בר בצבעי הקשת, ולא נזכר בספר פרי האדמה - 500 צמחי מאכל.
לסוג שלמון אין כמעט ערך כלכלי.
מאפייני הסוג שלמון

הסוג שלמון מקיף צמחים עשבוניים חד-שנתיים או רב-שנתיים לא קוצניים, גבוהים על פי רוב, מאוחי עלי כותרת ובעלי שחלה תחתית.
הגבעולים מצולעים.
העלים נגדיים, פשוטים (אינם מחולקים אלא מאונים) או גזורים-מנוצים (שלמון זיפני). שפתם תמימה או משוננת. העלים לא לוואים.
התפרחות רבות והן ערוכות בצורת קרקפת קטנה המוקפת מעטפת קשקשים (כמו במשפחת מורכבים) ודמוית ביצה או כדורית (ולא דמוית סוכך או סוכך מורכב).
חפי המעטפת וחפי המצעית דומים אלה לאלה. המצעית מכוסה מוצים, והמעטפת מורכבת מדורים אחדים של קשקשים מרועפים. הקשקשים דו-קרניים ועשויים קרום יבש.
הפרחים בלתי נכונים, דו-מיניים, מאוחי עלי כותרת, ובעלי שחלה תחתית. הפרחים בעלי עטיף כפול. ובנוסף כל פרח מוקף בבסיסו מעטפית דמוית גביע (הגביע החיצוני) בעלת צינור ואגן. להבדיל, למורכבים אין לכל פרח יחיד מעטפית משלו וגביע משלו (פרט למקרים מעטים בהם הצמחים קוצניים). המעטפית (הגביע החיצוני) בעלת 4 או 8 מקצועות ובעל חריצי אורך. ראשה בעל 4 עד 8 שיניים או מלענים (למשל בשלמון זיפני).
כל פרח מוקף בגביע אמיתי (הפנימי) בעל צינור קצר ואוגן דמוי דמויי ספל ששפתו רבת שיניים זעירות או זיפים. הגביע משתייר בראש השחלה גם אחרי ההבשלה.
הכותרת דמוית משפך בת 4 אונות שצבעם צהוב, כחול וסגול חיוור או לבן. פרחי ההיקף אינם גדולים משאר הפרחים (בשונה מנוצין).
האבקנים 4, מפורדים והמאבקים שלהם מפורדים (בניגוד למינים במשפחת המורכבים), שווים באורכם ובולטים מתוך הפרח.
השחלה תחתית. בעלי מגורה אחת ועמוד שחלה אחד. עמוד שחלה בעל צלקת בלתי מחולקת או בעלת 2 אונות (בניגוד למשפחת מורכבים שלה 2 צלקות).
הצופן מהווה טבעת בין האבקנים ועמוד השחלה.
הפרי זרעון עטוף בתוך מעטפית וראשו עטור באוגן של המעטפית. המעטפית בפרי בעלת 8 שיניים שווים או 4 ארוכות ו-4 קצרות.
מאפיינים של שלמון יפואי

שלמון יפואי עשב חד-שנתי זקוף וגבוה (60 עד 200 ס"מ) גדל באזורים.
הגבעול מחורץ לאורכו, כמעט בלתי מסתעף. העלים לאורכו נגדיים, יושבים, הולכים וקטנים כלפי מעלה ושפתם משוננים פחות. הגבעול מתפצל בראשו לעמודי תפרחת אחדים דקים וארוכים. צדם התחתון של עלי הגבעול מרושת עורקים בולטים  ושערות דלילות.
העלים בשושנת-העלים (עלי הבסיס), פשוטים, רכים, אורכם 12 עד 15 ס"מ ומאונים. האונה הקיצונית של העלה גדולה פי 4 ויותר משאר האונות (בשונה משלמון סורי). שפת האונות משוננת כמשור.
התפרחת אמירית, דמוית קרקפת כדורית שקוטרה ס"מ אחד. צבע הכותרת סגול חיוור או לבן.
המעטפית (הגביע החיצוני) בעלת 4 מקצועות ו-4 חריצי אורך. ראשה בעל 8 שיניים. המעטפית בפרי בעלת 8 שיניים שוות כולן באורכן.
המצעית מכוסה מוצים, והמעטפת מורכבת מדורים אחדים של קשקשים מרועפים. בסיס הקשקשים רחבים, קודקודם מחודד וצבעם ירוק-ורוד.
חפי המעטפת אינם מסתיימים במלען (בשונה משלמון סורי).
המאבקים גדולים ובצעירותם הם כחולים. בולטים מצינור הכותרת שצבעה תכול-אפרפר.
עמוד השחלה בולט מהכורת. הצלקת שבראשו אינה בולטת.
הפרי זרעון עטוף בגביעון יבש.
פנולוגיה של שלמון יפואי

בחורף נובט הזרע ומפתח שושנת עלים מנוצים ורכים. מאוחר באביב צומח עמוד תפרחת הנושא עלים נגדיים שהולכים וקטנים כלפי מעלה. ושוליהם משוננים פחות. מאוחר יותר במאי מתפצל עמוד התפרחת לעמודי תפרחת משניים דקים וארוכים. כל אחד מהם נושא קרקפת פרחים.
הפריחה מתחילה מתחתית הקרקפת כלפי מעלה. הפרחים הראשונים גדולים ומהווים פרחי ראווה. לפעמים הפריחה שמתחילה בתחתית ממשיכה בקודקוד. ובמרכז עדיין הקשקשים נותרים סגורים וחופים על הפקעיות של הפרחים.
הפרחים דו-מיניים ופרוטאנדריים (האבקנים מבשילים ראשונים לפני שעמוד השחלה מתארך), כלומר הם בעלי מנגנון של הפרדה בזמן בין חיוניות עמוד השחלה והצלקת לבין חיוניות האבקנים. זהו מנגנון חשוב למניעה או צמצום של האבקה עצמית. הפרחים בעלי צוף ומואבקים על ידי חרקים במיוחד דבורים. הפצת הזרעים באמצעות רוח.
בית גדול ותפוצה

התפוצה העולמית משתרעת בעיקר מזרח האזור הים-תיכוני: באיטליה, בסיציליה, בטורקיה, בסוריה, בלבנון, בירדן ובישראל. התפוצה בישראל היא באזורים הים-תיכוניים עד גובה של 700 מ': בחוף הגליל, בחוף הכרמל, בשרון, במישור החוף הדרומי, בכל ההר, בעמק יזרעאל, בחרמון, בגולן, בעמק החולה, בבקעת כנרות, בבקעת בית שאן, בגלבוע במדבר שומרון בערבות הירדן.
שלמון יפואי גדל בעיקר בבתי-גידול טבעיים, אך גם בקרבת האדם ובולט בכסותו בשדות, בבתי גידול מופרעים ובצדי דרכים. בית גידולו הראשוני של שלמון יפואי גדל הוא גדות נחלים גבוהות או בחגורה החיצונית המרוחקת סביב מקורות של מים מתוקים. אבל, הוא גדל היטב בצדי דרכים ובבתי גידול מופרעים.
4 מיני בר נוספים

מלבד שלמון יפואי גדלים שני מינים נדרים בחרמון: שלמון זיפני (צמח חד-שנתי) ושַׁלְמוֹן כּוֹכְבָנִי שהוא בן שיח הפורח בשפעה בחודש יולי בחרמון. התפרחת שלו נישאת על עוקץ ארוך ללא עלים וצבע כותרתו צבע הכותרת צהוב חיוור או לבן קרם. המין השלישי שַׁלְמוֹן דַּק אך צמח חד-שנתי נדיר הגדל בהרי יהודה. צבע כותרתו סגול חיוור החפים הפנימיים מסתיימים במלען קצר.
שלמון סורי (Cephalaria syriaca) - צמח עשבוני חד-שנתי שנחשב כעשב רע בשדות תבואה. גובהו עד מטר אחד, בולט בקרקפות תכולות-כחולות, דמויות ביצה וגדולות יותר מאלה של שלמון יפואי. הגבעולים מכוסים פלומה של שערות לא כוכביות. עלי הבסיס אינם מחולקים (מנוצים). העלים דמויי אזמל או אליפיזיים-אזמליים. חפי המעטפת וחפי המצעית מסתיימים במלען. המעטפית בפרי בעלת 15 עד 20 שיניים קצרות, שוות או כמעט שוות זו לזו. גודל הזרעים  כגודל גרגר החיטה. הם גם דומים לגרגרי החיטה בצורתם. בעבר, הזרעים של שלמון סורי נטחנו יחד עם גרגרי החיטה וגרמו לקלקול טעמו של הקמח. השלמון היה נפוץ מאוד בשדות שעובדו בשיטת חקלאיות ישנות. ותפוצתו פחתה בעקבות התפתחות שיטות הדברה. הפריחה מאמצע מרץ ועד אמצע יוני.
הערות שוליים

↑  שלמון, באתר צמחיית ישראל וסביבתה
↑  .Cephalaria Schrad, POWO plants of the World Online. Published on the Internet
↑  עזריה אלון, 300 פרחי בר בצבעי הקשת, שנייה, החברה להגנת הטבע, 1988
↑  רחלי עינב, פרי האדמה - 500 צמחי בר נאכלים, כרך 3, חולון: חוביזה, 2019
1 2 3 4 5  נעמי פינברון-דותן, אבינעם דנין, המגדיר לצמחי בר בארץ ישראל, ירושלים: כנה, 1998, עמ' 648-650
1 2 3 4 5 6  מיכאלי זהרי, מגדיר חדש לצמחי ישראל, מהדורה חדשה ומורחבת, תל אביב: עם עובד, 1998, עמ' 426-428
↑  א. פאהן, אנטומיה של הצמח, מהדורה שניה, מורחבת ומעודכנת, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1987, עמ' 531
↑  עזריה אלון (ע), החי והצומח של ארץ ישראל, כרך 11, רמת גן: משרד הבטחון - ההוצאה לאור, החברה להגנת הטבע, 1983, עמ' 119-120
↑  Cephalaria syriaca (L.) Roem. & Schult., POWO plants of the World Online. Published on the Internet, ‏6-2023
↑  Cephalaria syriaca (L.) Schrad., WFO: World Flora Online. Published on the Internet, ‏6-2023
1 2  שלמון סורי, באתר צמחיית ישראל וסביבתה
תוכנית אורנים

תוכנית אורנים הייתה תוכנית מגירה צבאית של צה"ל. התוכנית כללה כניסת צה"ל ללבנון, סילוק מפקדות אש"ף וצבא סוריה מתוכה, והשלטת שלטון נוצרי במדינה, ועל פיה התבצעה הכניסה הצבאית ללבנון בתחילת מבצע שלום הגליל.
אורנים גדול

ראשיתה של התוכנית היה בתקופת כהונתו של עזר ויצמן כשר הביטחון. היא הוצגה בפניו כבר באוגוסט 1979, ובהמשך הוצגה בפני שר הביטחון אריאל שרון, ב-30 באוקטובר 1981.
יעדיה המדיניים של התוכנית היו:
כניסת צה"ל ללבנון, כיתור וכיבוש ביירות, כדי ליצור "סדר חדש" בלבנון.
חבירה לפלאנגות וסיוע לבשיר ג'ומאייל בשליטה על לבנון.
גירוש צבא סוריה מאזור הבקאע ועד לבעלבכ.
גירוש אש"ף לממלכת ירדן, ובכך לגרום לה להיות המדינה הפלסטינית שממזרח לנהר הירדן.
התוכנית נדחתה על ידי הממשלה.
אורנים קטן

לאחר דחיית תוכנית "אורנים גדול" הוצגה בפני הממשלה תוכנית "אורנים קטן" שעיקרה היה להרחיק את אש״ף ואת הארטילריה שלו מישובי הצפון ולחסל את תשתיתו בדרום לבנון עד לנהר האוואלי, ("קו 40 הקילומטר"). מתוכנית זו נגזרו היעדים הצבאיים, שכללו שלושה מהלכים עיקריים:
בגזרה המערבית - תנועה על ציר החוף והתייצבות שתי אוגדות מול ביירות תוך 96 שעות.
בגזרה המזרחית - תנועת כוח על-עוצבתי בצירי הבקאע, שישמיד את הצבא הסורי תוך 96 שעות.
בגזרה המרכזית - מהלך אוגף עמוק שיציב אוגדה משוריינת על כביש ביירות - דמשק תוך 48 שעות, לשתי מטרות:
לחבור לכוחות המכתרים את ביירות בגזרה המערבית.
לאגוף וללפות בתנועת מלקחיים את הצבא הסורי מעורפו בצפון הבקאע.
לקריאה נוספת

שמעון גולן, שלג בלבנון, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, מודן הוצאה לאור, 2017
זאב שיף, אהוד יערי, מלחמת שולל, הוצאת שוקן, 1984
הערות שוליים

↑  מיכאל בר-זוהר, קיצור תולדות ישראל, הוצאת ידיעות אחרונות וספרי חמד, 2018, עמוד 186
↑  עמנואל ולד, קללת הכלים השבורים, הוצאת שוקן, 1987, עמוד 27
תל אפיס

תל אָפיס הוא אתר ארכאולוגי במחוז אידליב בצפון סוריה. התל נמצא בצמוד לכפר אפיס, המצוי כ-45 קילומטר דרומית מערבית לעיר חלב, כ-14 ק"מ מזרחית לעיר אידליב וכ-11 ק"מ מצפון לשרידי העיר העתיקה אבלה. ההשערה הרווחת מזהה את התל עם העיר העתיקה חזרק, המכונה בתעודות אשוריות "ממלכת לחטי" ואשר יש המזהים אותה עם חדרך המקראית.
האסטלה ובה כתובת זכור, המכילה הקדשה לאל אִלֻוֶר, התגלתה באתר ב-1903 על ידי הארכאולוג הצרפתי אנרי פוניון (צר').
האתר נחפר בשנים 1986–2006 על ידי משלחת משותפת לאוניברסיטאות רומא, פיזה ובולוניה בראשות סרנה מריה צ'קיני וסטפניה מאצוני. מטרתה הראשונית של המשלחת הייתה חקירת תקופת הברזל בתל, לאור ממצאי קרמיקה מתקופה זו שנמצאו על פני השטח. במהלך עונות החפירה נתגלתה חומה מהתקופה הכלקוליתית ועדויות לרצף התיישבותי ממושך בתקופה זו. התקופה הבאה שממנה נמצאו ממצאים היא תקופת הברונזה המאוחרת ב שהבולטים בהם היו בתי מגורים חיתיים.

החל מעונת החפירות ב-1988 התגלו שפע של ממצאים מתקופת הברזל I (בין 1150 לבין 1000 לפני הספירה). בשנותיה המאוחרות יותר של המשלחת, התמקדו החפירות באקרופוליס שבו התגלו שרידים של מבנה מקודש מהתקופה הארמית של האתר והשינויים שהתחוללו במבנה זה במהלך תקופת הברזל. כמו כן, חזרה המשלחת לעסוק בתקופה החיתית (תקופת הברונזה המאוחרת ב) לאור גילוי ארמון שכלל ארכיון תעודות מתקופה זו.
בעקבות הקמת מחנה של הצבא הסורי בסמוך לתל, במהלך מלחמת האזרחים בסוריה, עלה חשש לגרימת נזק לאתר ובעיקר חשש מביזה.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  edited by
Stefania Mazzoni, Sebastiano Soldi, "Syrian Archaeology in Perspective Celebrating 20 Years of Excavations at Tell Afis", November 2006
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb124427111 (data)  SUDOC: 033571937  VIAF: 40144647636431034669   WorldCat (עם VIAF): 40144647636431034669
תוכנית אירופה

תוכנית אירופה היא תוכנית שגובשה בידי קבוצת מנהיגים יהודים בסלובקיה בשם "קבוצת העבודה". קבוצה זו הוקמה על ידי הרב חיים מיכאל דב ויסמנדל וגיזי פליישמן מנהיגת ויצו ונציגת הג'וינט בברטיסלאבה בסלובקיה, במטרה להציל את יהודי אירופה תמורת תשלום שוחד לעוזריו של אייכמן, ובעיקר לדיטר ויסליצני.
הפסקה קצרה בשילוחים, מסיבות טכניות, גרמו לחברי הקבוצה להאמין כי אכן הצליחו בתוכנית. מיד ניסו לגשש אחרי אפשרות להרחיב את התוכנית ולגרום להפסקת השילוחים באירופה כולה. הם קיבלו אישור מויסליצני כי מפקדיו מסכימים לדון בתוכנית תמורת קבלת דמי קדימה של 12.5 אחוז מהסכום (250,000 דולר - כאשר אם אכן תצא התוכנית לפועל יינתנו בתמורה להפסקת השילוחים בסה"כ 2 מיליון דולר). הנהלת הסוכנות חששה כי מדובר בהטעיה והיססה זמן רב לפני שהסכימה להתחיל ולשחרר כספים לשוחד. לאחר שנעלם הכסף שהעביר שליח הסוכנות בטורקיה טדי קולק כרבע מיליון דולר, הודיע ויסליצני באוגוסט 1943 כי הגרמנים חזרו בהם מהתוכנית. למרות שלתוכנית זו לא הייתה כל תוצאה ממשית, התוכנית נחשבת כאחת התוכניות הנועזות ביותר להצלת יהודים.
רקע היסטורי

סלובקיה הייתה מדינה גרורה של גרמניה הנאצית, ובעקבות ועידת ואנזה החלו השילוחים של רוב יהודי סלובקיה (כ-85 אלף נפש) למחנות ההשמדה, ואחרים גויסו לעבודות כפייה במחנות העבודה תחת פיקוחו של קצין האס אס דיטר ויסליצני, שהיה היועץ לענייני יהודים בסלובקיה ומעוזריו הקרובים של אדולף אייכמן. כאשר הגיעו הידיעות כי המגורשים נרצחו, התארגנה בקרב יהודי סלובקיה על ידי הרב חיים מיכאל דב ויסמנדל וגיזי פליישמן קבוצה יהודית שכונתה "קבוצת העבודה", וחבריה פעלו להצלת היהודים. הקבוצה תכננה למנוע את גירוש היהודים באמצעות מתן שוחד לויסליצני. ויסליצני דרש לקבל 50 אלף דולר בתוך 10 ימים תמורת הפסקת הגירושים.
בקיץ 1942 סגרו ויסמנדל ופליישמן עסקה עם ויסליצני, ככל הנראה בידיעת הממונים עליו. בשלב זה כבר גורשו כ-60 אלף וכ-30 נותרו. הגירושים מסלובקיה אכן עוכבו למשך שנתיים, אולם לא בשל העסקה האמורה, אלא מטעמים אחרים: לחץ של הכנסייה להפסקת הרציחות; מחסור חמור בכוח עבודה ובבעלי מקצוע מיומנים; תסיסה בדעת הקהל הסלובקי על גילויי האכזריות בגירושים וגורלם של המגורשים בפולין; ואי היענות של נציגי המשרדים לבטל את תעודות החסות. אנשי קבוצת העבודה הולכו שולל וחשבו שהם אלה שמנעו את גירוש שארית קהילת סלובקיה.
ויסמנדל ופליישמן גייסו את הכסף בכוחות עצמם, אולם גרמו לנאצים להניח שהכסף מגיע משווייץ, על פי הוראת "היהדות העולמית". לצורך כך, גיהצו חברי הקבוצה חלק מהשטרות, כדי שייראו כחדשים. הכסף נמסר בשני תשלומים. בעקבות הצלחת הקבוצה בהפסקת השילוחים בסלובקיה, מיד העלתה הקבוצה את "תוכנית אירופה" אשר ניסתה לגשש אחרי אפשרות להרחיב את הפסקת השילוחים באירופה כולה, הפסקת ההשמדה במחנות ומתן היתר ליציאת היהודים מאירופה.
התוכנית

בתחילת המשא ומתן, כתב ויסמנדל מכתב לעצמו, בו הסמיך את עצמו בשם "נציג רבני העולם" לפתוח במשא ומתן עם הנאצים להפסקת הגירושים וההשמדה בכל ארצות הכיבוש, תמורת כמה מיליוני דולרים. לצורך ההתחזות, כתב ויסמנדל את המכתב על נייר מכתבים של בית מלון שווייצרי שלקח עמו באחת מנסיעותיו לפני המלחמה ואף השתמש במכונת כתיבה שווייצרית.
אנדרי שטיינר חבר "קבוצת העבודה", העביר לויסלצני מכתב מ"פרדיננד רוט" (שהייתה דמות בדיונית שהגו אנשי קבוצת העבודה, שנועדה לשכנע את הנאצים בכך שיהדות ארצות הברית תומכת בעסקה), שבו נכתב שמצפים מויסלצני לפעול להפסקת הגירושים מאירופה כולה. הקבוצה אף דרשה את הפסקת ההשמדה במחנות ומתן היתר ליציאת היהודים מאירופה. ויסליצני יצא מיד לברלין לדווח על ההצעה להיינריך הימלר, ובמאי 1943 קיבל אישור לנהל משא ומתן, והודיע כי תמורת 2–3 מיליון דולר, תהיה מוכנה הנהגת האס אס לבחון את הצעותיה של "קבוצת העבודה". את הסכום הסכימו לקבל בעשרה תשלומים וניתנה הבטחה כי עם קבלת התשלום הראשון בסך 200 אלף דולר יופסקו הגירושים לחודשיים.
אולם, למרות שהמידע על "תוכנית אירופה" היה בידיהם של מנהיגי יהדות ארצות הברית ובהנהלת הסוכנות היהודית, הן בירושלים והן בניו יורק, ולמרות שהרב ויסמנדל וגיזי פליישמן שלחו עשרות מכתבים, לא היו מוכנים לצעד זה והכספים לא הגיעו אליהם (למרות שנטען שנשלחו) ומכונת ההשמדה לא עצרה. ביוני 1943 העבירה הסוכנות אל טדי קולק, שהיה אז נציג הסוכנות בטורקיה, כרבע מיליון דולר. לא ברור מה עלה בגורל הכסף.
באחד ממכתביו כתב הרב ויסמנדל: "אין אנחנו מבינים, איך אתם אוכלים ושותים? איך אתם ישנים על מיטתכם? איך אתם מטיילים בחוצות? וזה האחריות מוטל עליכם. זה חודשיים אנחנו צועקים, ועדיין כלום לא עשיתם. אחינו בני ישראל האם השתגעתם? האם אינכם יודעים באיזה גיהנום אנחנו חיים?? אתם שומרים את הכסף, למה אתם ממתינים?".
בניגוד לעסקאות כופר אחרות שנועדו לשחד יחידים, ויסמנדל היה מודע לכך שכספי השוחד של תוכנית אירופה יעברו ישירות למנגנון האס-אס. יש תעודה מסתיו 1942 על כך שהימלר היה להוט אחרי כסף יהודי, ומוכן לשחרר יהודים סלובקים עשירים תמורת סכומי כסף גדולים לטובת הקמת דיוויזיית אס-אס בהונגריה. בצמרת הגרמנית לא הייתה שום נכונות לסגת מתוכנית ההשמדה הכוללת, וכספי השוחד הגיעו בסופו של דבר למימון מנגנון הרצח וההשמדה הנאצי. אייכמן העיד במשפטו לגבי תוכנית אירופה, שהימלר הורה לו: "קח מהיהודים כל מה שתוכל. הבטח להם כל מה שתרצה. מה שנקיים – זה עניין אחר".
כישלון התוכנית

רבים מחוקרי השואה, ובהם: יהודה באואר, ישראל גוטמן, שאול פרידנדר ולני יחיא, וכן חוקרים אחרים שייחדו את עבודותיהם להצלה ולחקר תוכניות הכופר, ביניהם: דינה פורת, יחיאם ויץ, חוה אשכולי, ילה פטרן וחנה יבלונקה, גורסים שלא היה ממש בתוכנית זאת, ולא הייתה אפשרות להצלה גדולה הרבה יותר מזו שעשה היישוב.
לג'וינט בארצות הברית היו באותם ימים סכומים משמעותיים והם היו יכולים לעמוד בהוצאה, אבל באותם ימים היו חוקים קפדניים בארצות הברית בנוגע להעברת כספים למדינות אחרות, והג´וינט נהג להקפיד שלא לעבור על החוקים הללו.
המכתב, כמו מכתבים דומים, הגיע ל"ועדת ההצלה ליהודי אירופה" בארץ ישראל, אולם בדיון שהתנהל בוועדה הובעה התנגדות להשתמש בכסף שנועד למימוש החזון הציוני לטובת הצלת יהודים. על פי מסמכים מאותה תקופה יצחק גרינבוים, שהיה אז ראש ועדת ההצלה, בתמיכת אליעזר קפלן (הגזבר) אמר שיש לשמור על הכסף שבקופת הוועד לשם הכשרת ארץ ישראל לשרידי היהודים. לעומתו, דוד רמז, מאיר יערי, יוסף שפרינצק ואחרים היו מוכנים לתת כל מה שיש לטובת ניסיון ההצלה.
על הסיבה שהמנהיגים היהודים לא סייעו לתוכנית באופן נחרץ, חלוקות הדעות. הרב וייסמנדל טען שהמנהיגים הציוניים ראו לנגד עיניהם אך ורק את גורל המדינה היהודית העתידית ולא היו מוכנים להשקיע הרבה למען הצלת יהודי אירופה. אחרים טוענים, שהייתה אי ודאות רבה ביחס לרצינותו של המשא ומתן עם הנאצים. לטענתם, הרעיון שהיה אפשר לבטל את ההשמדה תמורת שוחד נראה דמיוני, ולכן לא היה טעם להקצות לנושא זה סכומים גדולים. כמו כן, חששו מנהיגי הציונות ומנהיגים יהודיים בארצות הברית להסתכסך עם בעלות הברית שמא יואשמו בפשעי מלחמה בשל העברת כספים ואספקה לאויב באמצע המלחמה. על פי טענה נוספת, מנהיגי הסוכנות ביררו אצל השלטונות הבריטיים, והבינו שהבריטים לא יאפשרו ליהודים להיכנס לארץ ישראל, ומכאן שהיהודים יקלעו שוב למלתעות הנאצים. כל הכספים שגויסו על ידי הנהגת היישוב היהודי בארץ ישראל (כופר הישוב) והגיעו לנאצים, יועדו בסופו של דבר למימון מנגנון ההשמדה הנאצי.
המגעים עם הגרמנים בנושא נמשכו כשנה, והופסקו בקיץ ה'תש"ג (אוגוסט 1943). המחלוקת בנושא קיימת עד היום.
הגירושים נמשכו וגם ויסמנדל ופליישמן עצמם נשלחו לאושוויץ. ויסמנדל הצליח לקפוץ מהרכבת הנוסעת וניצל (אך משפחתו וילדיו נספו באושוויץ), ואילו גיזי פליישמן נרצחה שם.
הערות שוליים

1 2 3 4  תום שגב, המיליון השביעי: הישראלים והשואה, עמ' 79–80.
↑  האם מאבק על הישרדות : הנהגת יהודי סלובקיה בשואה 1938-1944, גילה פטרן, 1992, עמ' 179.
↑  יהודים למכירה? : משא ומתן בין יהודים לנאצים. 1933-1945, יהודה באואר, 2001, עמ' 137. שלמה אהרונסון, א-מ המלכודת הנאצית 9, האוניברסיטה המשודרת, דקה 19:00.
↑  פילוביץ שחף הדם והדמים
↑  שמואל קופר איפה הכסף באתר "צופר"
↑  פטרן גילה, האם מאבק על הישרדות, הנהגת יהודי סלובקיה בשואה, 1935-1945, תל אביב, 1992. עמו' 186. שואה וזיכרון, ישראל גוטמן, 1999, עמ' 187.
↑  שלמה אהרונסון, א-מ המלכודת הנאצית 8, האוניברסיטה המשודרת, דקה 18:00.  שלמה אהרונסון, א-מ המלכודת הנאצית 9, האוניברסיטה המשודרת, דקה 16:54.
↑  יהודים למכירה? משא ומתן בין יהודים לנאצים 1933-1945, יהודה באואר, 2001, עמ' 217.
↑  השנים הנעלמות והחור השחור, שבתי טבת, תשנ"ט 1999, עמ' 205-206. המחבר התייחס בצורה כללית לארבעת עסקאות הכופר, ובניהן עסקה זאת.
↑  שלמה אהרונסון, א-מ המלכודת הנאצית 8, האוניברסיטה המשודרת, דקה 18:00.
שנאי

איור תלת־ממד של שנאי
שרטוט שנאי
שנאי על עמוד חשמל
שנאי ביתי בארצות הברית
שנאי על עמוד חשמל
סכמת זרמים ומתחים של שנאי אידיאלי
שנאי (בלעז: טרנספורמטור, באנגלית: Transformer) הוא מכשיר אלקטרומגנטי שמעביר אנרגיה חשמלית ממערכת זרם חילופין אחת למערכת זרם חילופין אחרת. התכונה העיקרית של השנאי היא היות שתי המערכות המחוברות מצדדיו בעלות מתח וזרם שונים או שווים – תלוי בסוג השנאי.
עקרון פעולה

העיקרון עליו פועל השנאי הוא שני סלילים הנמצאים בשדה מגנטי זהה, הנוצר כתוצאה מהזרם העובר בסליל אחד (הסליל ה"ראשוני") ומשרה כוח אלקטרו מניע (כא"מ) בסליל האחר (הסליל ה"משני"). במצב זה, כל תכונה חשמלית של המערכת בצד אחד של השנאי משוקפת לצד השני.
מכיוון שהזרם והמתח על סליל תלויים בהשראות שלו, וזו פרופורציונית למספר הכריכות בסליל, הרי שכאשר מספר הכריכות בשני סלילי השנאי שונה זה מזה, יתקבלו מתחים וזרמים שונים על שני הסלילים.