ילוד אישה
נושאים עיקריים > מדיקליזציה של תהליכי היריון ולידה

ריץ' התייחסה לתמורות שחלו במקצוע המיילדות, תולדותיו, מיקומה ומעורבותה של המיילדת בתהליך הלידה והעברת כל הכרוך בתחום הלידה לידיים גבריות.
היא מגוללת בניתוח היסטורי את השפעות התהליכים הפוליטיים-החוקתיים, הכללים הדתיים והמסורות האתניות - על תהליכי הפריון והמיניות אצל נשים. היא מדגימה כיצד נשללה מהנשים עצמן כל זכות ליטול חלק בתהליכים הללו, ואף לתרום מתבונתן בהבנת התהליכים ובמציאת דרכי התמודדות עימם. למשל, כאבי הלידה נתפסו כעונש משמיים, כביכול עקב הקללה שהוטלה על חוה בגן העדן.
ב-1591 הועלתה על המוקד בסקוטלנד מיילדת בשם אגנס סמפסון (Agnes Sampson) שניסתה להקל על כאבי היולדת באמצעות אופיום ותכשירים אחרים. רק במאה ה-19 הותר השימוש בכלורופורם, כדי לסייע ליולדת לאבד את הכרתה וכך להפוך לפסיבית לחלוטין בשעת הלידה.
עד המאה ה-18 הייתה הלידה באחריותן ובתחומן הבלעדי של נשים. המיילדות היו מייעצות בתחומי רבייה ופריון, הן סייעו במהלך הלידה ואף ביצעו הפלות מלאכותיות. ברברה ארנרייך ודיידרה אינגליש (Deirdre English) תיארו בחיבור Witches, Midwives and Nurses: A History of Women Healers את ההשפעה הגברית והמאבק לשליטה על מקצוע המיילדות, שהושתת על דיכויין של המיילדות והאשמתן בפשעים דמיוניים. מאות שנות ציד מכשפות, ראו במיילדות יעד עיקרי לרדיפות על שימושן לכאורה באמצעי כישוף וקסם אליליים. המיילדות הודחו אט אט מתפקידן ואליטה גברית צמחה ועלתה במקומן ויזמה שימוש במכשירים, כמו המלקחיים, שגרמו לא פעם נזק מיותר לגופו של הילוד ופגיעה בגופה של האם.
במאה ה-17 פרצה מגפת 'קדחת הלידה' שנמשכה כמאתיים שנה, ונקשרה במישרין לגידול במספר הגברים שעסקו בתחום המיילדות. הרופא בא לא פעם אל מיטתה של יולדת היישר ממיטת חולה במחלה מידבקת, וסיכויי ההדבקה היו גבוהים. ואולם, האדישות והבוז כלפי מחלות נשים הביאו לכך שבמשך למעלה ממאתיים שנה רוב הרופאים נמנעו ממחקרים בנושא. זאת עד תגליתו של לואי פסטר על קיומו של זיהום בקטריולוגי, שהביא רופאים לרחוץ את ידיהם לפני מגע עם חולה, וכך באה לקיצה קדחת הלידה.
התאוריות התאולוגיות ביססו לאורך ההיסטוריה את הלידה כמאורע מסתורי, לעיתים מאגי, המלווה בפחד וחרדה מפני המוות. נשים רבות, מרקעים ותרבויות שונות, הגיעו ללידה כמו למאורע בלתי ידוע; הבורות סביב תהליך הלידה הביא אותן להאמין כי גופן טמא ונתון לפגיעות והשפעות רעות. גישות שליליות אלה הגבירו את הניכור אצל נשים, גם המשכילות שביניהן, ביחס לתהליך הלידה.
בראשית המאה העשרים התפתחו שיטות הרדמה ייעודיות ללידה, החל מהרדמה מלאה (בה היולדת פסיבית בתכלית) וכלה בהרדמה מקומית, שהאריכה את משך השלב השני של הצירים ואת הצורך במכשירים רפואיים. אותו "שחרור מן הכאב" העמיד את הנשים בשליטת הגברים, מבחינה פיזית, והגביר את הניכור בינן ובין העוצמות והכוחות הטמונים בגופן. הטכנולוגיה הרפואית הגברית שקידמה את הרפואה - סייעה להמשך כניעתה ושיעבודה של האישה.
המדיקליזציה של הלידה, כלומר הגדרתה כמצב חירום רפואי, יצרה בעיות מלאכותיות, להן נדרש למצוא מרפא טכנולוגי.
מרגרט מיד כתבה בספרה "Male and female: a study of the sexes in a changing world" על האלימות הנהוגה בבתי החולים ליולדות באמריקה ביחס לאם ולוולדה, בשעות חייו הראשונות.
בתרבויות שונות נוטלות הנשים חלק בתהליך קבלת ההחלטות בנוגע ללידה שלהן: אין פירוש הדבר שהלידות נטולות כאב, אך אין רואים שם בתהליך הלידה "אירוע רפואי", ומזגה של כל אישה ואישה, ומבנה גופה, זוכים למלוא האמון והכבוד.
ריץ' סיכמה את הנושא בדרישתה מהנשים לקבל תמיכה וטיפול אקטיביים במהלך הלידה, כדי להביא לכדי שינוי בחוויית הלידה וליתר שליטה בגורלן, שינוי שיגרור אחריו תמורות חברתיות ביחס הנשים אל עצמן, אל כוחן וכלפי העולם שבחוץ.