stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בודוג שומלו
קורות חיים

בודוג שומלו היה בנם של ליפוט פליישר, מהנדס ושל יוזפין ויינברגר. הוא למד בקלוז'-נפוקה, בלייפציג, ובהיידלברג. בשנת 1899 הפך למרצה למשפטים באוניברסיטת קלוז' ובשנת 1903 גם במדע המדינה. הוא לימד גם באקדמיה למשפטים באוראדיה משנת 1899. הוא מונה לפרופסור באוניברסיטת קלוז' בשנת 1905. משנת 1918 היה פרופסור למדע המדינה ולמשפט בינלאומי באוניברסיטת בודפשט. הוא התאבד בשנת 1920 כיוון שלא יכול היה להשלים עם הסכם השלום בטריאנון שנטל שטחים נרחבים מהונגריה.
פעילותו

ב־29 במרץ 1903, קיימה האגודה למדעי החברה ישיבה בה דר' בודוג שומלו קרא את מחקרו בנושא: התאוריה של ההתפתחות החברתית וכמה יישומים מעשיים. גיליון מרץ של כתב העת "המאה העשרים" (Huszadik Század) פרסם את נוסח ההרצאה והציג את הוויכוח שלאחר מכן. המשורר אנדרה אדי כתב על כך מאמר. הטקסט המעוות של המאמר נשלח לשר כהסתה נגד המלוכה. בסופו של דבר אדי חולץ על ידי הפרלמנט - מה שאדי ראה כניצחון המאבק נגד אנשי הדת. שומלו המשיך להסתתר ברקע ולהימנע מאור הזרקורים. (("המאה העשרים" היה כתב עת בורגני מתקדם למדעי החברה, שפורסם בין השנים 1900–1919 ומשנת 1901 ואילך בהוצאת האגודה למדעי החברה. עורכי כתב העת היו גוסטב גראץ (1900–1903), בודוג שומלו (1903-1906) ואוסקר יאסי משנת 1906 עד לפירוק כתב העת)).
בשלב הראשון בקריירה של שומלו, עד שנת 1910, הייתה לסוציולוגיה האבולוציונית של הרברט ספנסר השפעה רבה. עבודות התקופה השנייה מפריכות את הראשונה. הוא נטש את תחום הסוציולוגיה הנטורליסטית ומרכז העניין שלו הפך הפילוסופיה של החוק והמוסר. עבודתו הראשונה ששרדה "הפרלמנטריזם במשפט ההונגרי", היא עבודה בהיסטוריה של המשפט. לדעתו, פרלמנטריזם יכול להיות רק תופעה חולפת בחיי האנושות והממשלה, ברמת התפתחות מסוימת. עבודותיו סוציולוגיה (1901), אתיקה (1900) ופילוסופיה משפטית (1901) המחישו בבירור את קווי המחשבה שהשפיעו עליו באופן מכריע: הסוציולוגיה האבולוציונית של ספנסר, תיאורית התובנה של דיולה פיקלר והסוציולוגיה של קרל מרקס.
תיאורית התובנה של פיקלר עצמה מלמדת אנשים ליצור בצורה רציונלית חוק, מדינה, התאחדות, וכך כל מוסד, אם הם מגלים כי שצרכיהם מוגשים טוב יותר על ידי המוסד חדש מאשר על ידי הקודם. בהיות התהליך רוחני, שומלו הסיק שחוקיות סוציולוגית אינה אפשרית. שומלו דחה במהרה את הקשר לפיו הגורמים התורמים ליצירת תופעה חברתית אפשריים רק בגוף האדם, כלומר שהם פסיכולוגיים.
עבודתו נמשכה עד מותו ומשמשת עד היום חוקרים וסטודנטים כאחד.
עבודותיו העיקריות > בשפת המקור

Parlamentarizmus a magyar jogban (Bp., 1896);
Törvényszerűség a szociológiában (Bp., 1898);
A nemzetközi jog bölcseletének alapelvei (Bp., 1898);
Ethika. (Pozsony, 1900);
Jogbölcselet. (Pozsony, 1901);
Szociológia. (Pozsony, 1901);
Zur Gründung einer beschreibenden Soziologie (Berlin, 1909);
Der Güterverkehr in der Urgeschellschaft (Bruxelles - Leipzig, 1909);
A szokás jog. Kolozsvár : Stein J., 1914. 31 p.
A helyes jog elmélete (Kolozsvár, 1914);
Machiavelli / Somló Bódog. Budapest : Politzer Zsigmond és Fia, 1921.30 p.
Gedanken zu einer ersten Philosophie (Berlin – Leipzig, 1926);
Juristische Grundlehre (Leipzig, 1927).
Értékfilozófiai írások / szerk., az előszót és a jegyzeteket írta Szegő Katalin. Kolozsvár : Pro Philosophia ; Szeged : JATE BTK Filozófia Tansz., 1999. (Ser. A magyar nyelvű filozófiai irodalom forrásai ; 1.) ISBN 963-482-410-2
Műveinek jegyzéke: megjelent: Állambölcseleti töredék. Somló Bódog írásai és hátrahagyott jegyzetei egy megírni tervezett Állambölcseletből. Budapest, Gondolat, 2016. /Juris Dictio; Florilegium/ (264.) ISBN 978 963 693 684 6 169–187. old.
עבודותיו העיקריות > בתרגום מהונגרית

פרלמנטריזם בחוק ההונגרי (עמ '1896);
לגיטימציה בסוציולוגיה (עמ '1898);
עקרונות המשפט הבינלאומי (עמ '1898);
אתיקה . (ברטיסלבה, 1900);
פילוסופיה משפטית . (ברטיסלבה, 1901);
סוציולוגיה . (ברטיסלבה, 1901);
Zur Gründung einer beschreibenden Soziologie (ברלין, 1909);
Der Güterverkehr in der Urgeschellschaft (Bruxelles - Leipzig, 1909);
ההרגל הוא החוק. קלוז 'נאפוקה : שטיין ג'יי, 1914. 31 עמ '.
תורת החוק הימני (קלוז'-נפוקה, 1914);
מקיאוולי / סומלו בודוג. בודפשט : זיגמונד פוליצר ובנו, 1921.30 עמ '.
Gedanken zu einer ersten Philosophie (ברלין - לייפציג, 1926);
Juristische Grundlehre (לייפציג, 1927).
פילוסופיה של כתיבה/עריכה, הקדמה ותווים מאת קטלין סגה. קלוז'-נאפוקה: פילוסופיה פרו; סגדתי: המחלקה לפילוסופיה של 1999(סר. מקורות לספרות פילוסופית הונגרית; 1.) ISBN 963-482-410-2
רשימת עבודותיו:פורסם:Fragment of Philosophy State. כתביו של שומלו בודוג ושאר הערות מהפילוסופיה הממלכתית המתוכננת. בודפשט, מחשבה, 2016.ISBN 978 963 693 684 6 169-187 p.
ספרות בנושא

Bárd János: S. B. jogászati alapvetése (Huszadik Század, 1918. 1.);
Moór Gyula: S. B. (Budapest, 1921);
Szabadfalvi József: Somló Bódog (1873-1920). Magyar Jogtudósok IV. Szerk. Hamza Gábor. Budapest, 2014. 53-67. old.
Takács Péter: Somló Bódog élet- és pályarajza dokumentumokkal illusztrálva. Jog – Állam –Politika. Jog- és Politikatudományi Folyóirat. 8. évf. 2016/4. szám [megj.: 2017],
Takács Péter: Somló Bódog élete és pályája. & Képek, dokumentumok [Somló Bódog életéből]. megj: Állambölcseleti töredék. Somló Bódog írásai és hátrahagyott jegyzetei egy megírni tervezett Állambölcseletből. Budapest, Gondolat, 2016. /Juris Dictio; Florilegium/ (264.) ISBN 978 963 693 684 6 191–224. & 239–250 old.
לקריאה נוספת

Hidas Zoltán: A kezdetek: Pulszky Ágost és Somló Bódog pozitivista társadalomelmélete. Egyetemi jegyzet.
Nagy Endre: Magyar szociológiatörténet. Egyetemi jegyzet.
Somló Bódog. Magyar Életrajzi Index. Petőfi Irodalmi Múzeum (Hozzáférés: 2015. november 15.)
Magyar életrajzi lexikon II. (L–Z). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1969.
Szegvári Katalin: Somló Bódog jogelméletéről
Magyar zsidó lexikon. Szerk. Ujvári Péter. Budapest: Magyar Zsidó Lexikon. 1929. Online elérés
לקריאה נוספת > בתרגום מהונגרית

זולטאן הידש: ההתחלות: התאוריה החברתית הפוזיטיביסטית של אגושט פולשקי ובודוג סשומלו.
אנדרה נג': ההיסטוריה של הסוציולוגיה ההונגרית.
בודוג שומלו. אינדקס ביוגרפי הונגרי. המוזיאון הספרותי פטפי
לקסיקון ביוגרפי הונגרי
סגווארי קטלין: תאוריית החוק של בודוג שומלו
לקסיקון יהודי הונגרי. בודוג שומלו.
הערות שוליים

↑  "Magyarországi egyetemi tanárok életrajzi adattára 1848–1944 I. Zsidó és zsidó származású egyetemi tanárok" (PDF). Eötvös Loránd Tudományegyetem. ELTE Eötvös Kiadó. 2012.
1 2  Klny. a Farkas Lajos-emlékkönyvből.
1 2  Klny. a Társadalom c. folyóirat I. évf. 1. számából.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007288687605171  BIBSYS: 1080045  BnF: cb13624564m (data)  CiNii: DA05578121  GND: 122431278  ISNI: 0000 0000 8306 5686  LCCN: nb2004017240  NLA: 35877379  NTA: 156450763  RERO: 02-A006016664  SUDOC: 138879249  Trove: 1127409  VIAF: 111847666   WorldCat (עם VIAF): 111847666
בית גרמו

שולחן לחם הפנים, ועליו לחם הפנים, בדגם המשכן בתמנע
איור משנת 1871 המציג את הכוהנים מחליפים את לחם הפנים
בית גרמו  הייתה משפחה שהייתה אחראית על אפיית לחם הפנים בתקופת בית המקדש השני.
בספרות חז"ל נמתחה עליה ביקורת על ידי החכמים מפני שלא רצו ללמד את סודות המקצוע.
תפקידם

במשנה מסכת שקלים הובאה רשימה של בעלי תפקידים חשובים בבית המקדש, ביניהם נמנה בית גרמו:
אלו הן הממונין שהיו במקדש: יוחנן בן פינחס, על החותמות; אחיה, על הנסכים; מתתיה בן שמואל, על הפייסות; פתחיה, על הקינין, פתחיה זה מרדכי, למה נקרא שמו פתחיה? שהיה פותח בדברים ודורשן ויודע שבעים לשון; בן אחיה, על חולי מעיים; נחוניא, חופר שיחין; גביני, כרוז; בן גבר, על נעילת שערים; בן בבי, על הפקיע; בן ארזה, על הצלצל; הוגרס בן לוי, על השיר; בית גרמו, על מעשה לחם הפנים; בית אבטינס, על מעשה הקטורת; אלעזר, על הפרוכת; ופנחס, על המלבוש.
ניסיון הדחתם והחזרתם לתפקידם כאופי לחם הפנים

בית גרמו נזכרו לגנאי במשנה מפני שלא רצו ללמד את סודות המקצוע שלהם. בתוספתא נזכרו לשבח שהיו נזהרים שלא לאכול לחם לבן כדי שלא יחשדו אותם שהם אוכלים מלחם הפנים.
בתוספתא תואר שהיה ניסיון להחליפם במומחים אלכסנדרוניים, אבל מומחי האפייה שהובאו מאלכסנדריה לא הצליחו להגיע לרמת האומנות של בית גרמו, ולכן נאלצו להחזיר את בית גרמו לתפקידם שלא רצו לחזור עד שהכפילו את משכורתם:
של בית גרמו היו פקיעין במעשה לחם הפנים ולא רצו ללמד. שלחו חכמים והביאו אומנין מאלכסנדריא של מצרים שהיו פקיעין כיוצא בהן, אלא שאין פקיעין לרדותה. של בית גרמו היו מסיקין את התנור מבחוץ והיא נרדית מבפנים, של אלכסנדריין לא היו עושין כן ויש אומרים זו הייתה מעפשת. וכשידעו חכמים בדבר אמרו לא ברא הקדוש ברוך הוא את העולם אלא לכבודו, שנאמר כל "הנקרא בשמי" וגו'. שלחו להן ולא באו עד שכפלו להן שכרן שנים עשר מנה היו נוטלין בכל יום חזרו להיות נוטלין עשרים וארבעה דברי ר' מאיר, ר' יהודה אומר עשרים וארבעה היו נוטלין בכל יום חזרו להיות נוטלין ארבעים ושמונה מנה. אמרו להן חכמים: מה ראיתם שלא ללמד? אמרו: יודעין היו בית אבא שבית המקדש עתיד לחרוב ולא רצו ללמד שלא יהו עושין לפני ע"ז בדרך שעושין לפני המקום. ובדבר הזה מזכירין אותן לשבח שלא נמצאת פת נקייה ביד בניהם וביד בנותיהם מעולם. שלא יאמרו מלחם הפנים הן נזונין לקיים [מה] שנאמר "והייתם נקיים מה' ומישראל"
ראו גם

לחם הפנים
לקריאה נוספת

"מכון לחם הפנים-תעלומת בית גרמו".
"בית גרמו, מכון המקדש".
הערות שוליים

↑  משנה, מסכת יומא, פרק ג', משנה י"א.
↑  הברייתא הובאה בשינויים מסוימים בתלמוד בבלי, מסכת יומא, דף ל"ח, עמוד א'.
באר מלחן

|  מיקום המעיין |
| --- | --- |
 מדינה:  ישראל 
 קואורדינטות:  29°49′58″N 34°55′22″E﻿ / ﻿29.8326573°N 34.9227647°E﻿ / 29.8326573; 34.9227647
 גישה למעיין
  (למפת דרום הנגב מוגדלת) באר מלחן(למפת דרום הנגב רגילה) באר מלחן(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום באר מלחן(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום באר מלחן
 
חניון באר מילחן
באר מילחן
באר מלחן (בערבית: بير ملحان) היא באר מים הנמצאת באפיק נחל מלחן, כ-10 ק"מ דרומית לנמל התעופה עובדה.
קוטר הבאר הוא 3.5 מטר, עומקה 8 מטר והיא מכוסה במבנה בטון. מימי הבאר מליחים. בסמוך לבאר חניון לילה.
הבאר נבנתה בתקופת המנדט, על מנת לספק מקום לעצירה בצומת דרכים חשוב בין הערבה לבקעת עובדה. הבאר שימשה בדואים להשקיית עדריהם עד לשנות ה-80 של המאה ה-20. עם התמעטות אוכלוסיית הבדואים במרחב, פסק השימוש בבאר.
הערות שוליים

↑  באר מלחן, באתר מט"ח
↑  קטע מספר 43: משחרות לחניון נחל מנגן, באתר טיולי
↑  מקטע מספר 2: משחרות לבאר מלחן, באתר "דרך הערבה"
אתר קרוואנים

אתר קרוואנים, 1991
אתרי קרוואנים היו שכונות של קרוואנים למגורים, שהוקמו בישראל כפתרון זמני לעלייה ההמונית מברית המועצות לשעבר ומאתיופיה בראשית שנות ה-90. ברוב אתרי הקרוואנים התקיימו מגורים במשך תקופה שמעבר למתוכנן, בשל אוזלת יד בתכנון ובביצוע פתרון קבוע למצוקת הדיור. כיום רוב אתרי הקרוואנים נסגרו וקיומם תם.
היסטוריה

בשנת 1990, ערב הגעתה של העלייה העצומה מברית המועצות ומאתיופיה, פנתה מדינת ישראל אל האדריכל יונה פיטלסון, אשר היה בעל ידע וניסיון מוכח בכל הנוגע ליחידות מתועשות ולמהירות תכנון וביצוע, ומינתה אותו כראש צוות תכנון פרויקט המגורים הזמניים, לפתרון מצוקת הדיור.
מצוקת הדיור עלתה עם בואם של מאות אלפי העולים החדשים, אשר הגדילה את האוכלוסייה היהודית במדינת ישראל ביותר מ-10% בתוך פרק זמן קצר.
תחילה נהגתה תוכנית המתאר הארצית (תמ"א) 33 לדיור מיידי וזמני, אשר אושרה בזמן שיא של כ-5 חודשים ופתחה מסלול ישיר לוועדות המקומיות להוצאת היתרי בנייה. תמ"א 33 לדיור מיידי וזמני הקיפה 55 אתרים ובהם 24,406 יחידות דיור.
27,000 קרוואנים ומגורונים הוצבו תוך שנתיים כפתרון דיור מיידי וזמני, עד להשלמת בניית הקבע של משרד הבינוי והשיכון. על פי "תוכנית הצל" אשר הגה צוותו של יונה פיטלסון, היו אתרי הדיור הזמני אמורים להתפנות בתוך תקופה שלא תעלה על חמש שנים, ועל מקומם יוקמו פונקציות שונות: מגורים, אזורי מלאכה ותעשייה, אזורי נופש וכדומה. תוכניות אשר לא מומשו לבסוף, בשל אוזלת יד אשר הביאה לדחיית פינויים של האתרים.
הצורך הדחוף בקרקע זמינה תוך הישענות על אוכלוסיות חזקות ותשתיות על קיימות (כבישים ארציים, מערכות קליטת ביוב ואספקת מים, וקווי הולכת חשמל), היוו התניה לאיתור האתרים. הצורך להישען על ערים גדולות במגבלות שטחים זמינים הוליד את הפריסה הסופית. פיזור באוכלוסיות כפריות של מושבים וקיבוצים, יש"ע ומועצות קטנות איפשר פיזור של חלק קטן מהצורך הכולל והיווה פתרון משני.
בהתפלגות יחידות הדיור לפי אזורי הארץ נמצא כ-30% מהן במרכז הארץ ועוד כ-30% מצפון לנתניה. שאר היחידות נבנו בנגב ובישובי יש"ע. האתרים הגדולים ביותר הם בבאר שבע (שכונת נחל בקע, שם הוצבו 2308 יחידות דיור), בסמוך לעכו (חצרות יסף, שם הוצבו 1658 יחידות דיור), בסמוך לבסיס חצור (בת חצור או חצורית, שם הוצבו 918 יחידות דיור) וכן בסמוך לחיפה (נוה כרמל, שם הוצבו 914 יחידות דיור).
הרצון לפיזור גדול ככל שניתן, יצר גם אתרים קטנים בהם האתר "חצר בארותיים" שהיה בסמוך לבארותיים וכן האתר אתגר בסמוך לעצמון-שגב של מספר עשרות יחידות דיור, וסך כל השכונות שהוקמו הוא כ-430.
מלכתחילה לא נקבעו אתרים מיוחדים עבור עולי אתיופיה, אך כאשר הגיעו אלו ארצה במבצע מהיר, אוכלסו במלואן שכונות אחדות, אשר בהן לא התגוררו אוכלוסיות עולים אחרות.
ראו גם

מעברה
אתגר (יישוב)
הערות שוליים

↑  המדיניות המלווה את פינוי אתר הקרוואנים נחל בקע בבאר-שבע, באתר כנסת פתוחה, ‏25 באפריל 1994
↑  גלית אברהם, אתר הקרוואנים בחצרות יסף - סוף תקופה, באתר ynet, 26 בינואר 2004
↑  מצב אתר הקרוואנים בת-חצור במועצה האזורית באר-טוביה, באתר כנסת פתוחה, ‏28 בינואר 1991
↑  אתר הקראוואנים נווה כרמל פונה מכל יושביו, באתר גלובס, 18 באוגוסט 2002
באר לימון

הכניסה לבאר
הבאר
באר לימון הוא אתר ארכאולוגי קטן באזור בית שמש.
העתיקות באתר

באתר באר לימון הנמצא קרוב ליישוב ישעי נמצאת באר בת כאלפיים שנה מן התקופה הרומית, מעליה בנוי מבנה צלבני מרשים בגובה 7 מטרים הבנוי מאבני גזית גדולות.
שוד העתיקות בבאר לימון

בתחילת 2012 האתר עלה לכותרות לאחר שנלכדה חוליית שודדי עתיקות בדואים מהפזורה הבדואית שהחריבו את האתר. השודדים פעלו באתר מספר לילות עם כלי חפירה, פטישים, וציוד הרמה כבדים. הם חפרו בתוך באר המים העתיקה שתחת המבנה הצלבני הגבוה, שברו את קירות הבאר, ריסקו את האבנים העתיקות, וחפרו בורות עמוקים בשכבות המבנה הארכאולוגי, תוך גרימת נזק בלתי הפיך לאתר העתיקות.
בחקירתם התברר כי אגדות שהתהלכו בקרב הפזורה הבדואית סיפרו על מטמון זהב הנמצא באתר, בעקבות כך הגיעו שודדי העתיקות לחפש את המטמון במקום.
בורוו

בורוו (Borvo) שנקרא גם בורמו (Bormo) או בורמאנוס (Bormanus) או בורמאניקוס (Bormanicus) או בורבאנוס (Borbanus) או בורואובואנדואה (Boruoboendua) או ואבוסואה (Vabusoa) או לאבונוס (Labbonus) או בורוס (Borus), היה אל הבריאות ואל המעיינות במיתולוגיה הקלטית.
מרכזי הפולחן של בורוו היו בבורבון-לה-בן שבגאליה (כיום בצרפת) בה התגלו עשר כתובות המוקדשות לבורוו. כתובות נוספות התגלו באזורים רבים בצרפת, וכן באוטרכט שבהולנד ובפורטוגל.
עם המפגש בין התרבות הרומית לתרבות הקלטית, זוהה בורוו עם האל אפולו מהמיתולוגיה הרומית.
על פי המיתולוגיה הקלטית, זוגתו של בורוו הייתה האלה דאמונה (לפי חלק מהכתובות), או האלה בורמאנה (על פי כתובות אחרות שהתגלו). ייתכן שאימו הייתה האלה סירונה.
בוישי שבצרפת התגלה תגליף של האל לבוש קסדה ושריון, דמות האלה ישובה, ומתקדם לעברו נחש שלראשו קרן (ייתכן שמדובר בבסיליסק).
ייתכן ומקור שמו של האל במילה הפרוטו קלטית "ברו" שמשמעה "לרתוח" - וזאת בשל שיוכו למעיינות מרפא חמים.
| המיתולוגיה הקלטית |
| --- | --- | --- |
| אלים כלל-אירופאיים | אוגמיוס • אווטה • אזוס • איאלונוס • אלאונוס • אליסאנוס • אנדארטה • אנקאסטה• אנקסטיומארוס • אפונה • ארטיו • ארקורה • בורוו • בלאטו-קאדרוס • בלנוס • בליסאמה • בריגנטיה • בריטניה • גראנוס • דאמונה • דיאה מטרונה • דיס פאטר • ויסוקיוס • וירוטוטיס • טאוטאטיס • טאראניס • לוגוס • ליטאוויס • לנוס • מאטרס • מאפונוס • מוגונס • נאנטוסואלטה • נמטונה • סגומו • סוקלוס • סירונה • קאמולוס • קונדאטיס • קיקולואיס • קיסוניוס • קרנונוס • רוזמרטה |  |
| אלים ייחודיים לבריטניה | אבנדינוס • איוגה  • אלייסיאגאה  • אנדרסטה • וטריס • ורביה  • לאטיס • נודנס • סאטיאדה • סנונה • סוליס • קוונטינה  • קוקידיוס • ריקאגומבדה |  |
| אלים ייחודיים לגאליה אקוויטניה | אבליו  • פאגוס |  |
| אלים ייחודיים לגאליה בלגיקה | אבנובה • איוואנטוקארוס  •  אינטאראבוס • אינקיונה • איקוולאונה  • אנקאמנה • ארדואינה • ארוורנוס • ווסגוס • וינדונוס • וראודונוס  • קסולסיגיאה  • ריטונה |  |
| אלים ייחודיים לגאליה קלטיקה | אטפומארוס • איקאוניס • בריקטה • טלו • לוקסוויוס • מוריטאסגוס • מולו • סוקונה • סמרטריוס • סקוואנה • רובור |  |
| אלים ייחודיים לגאליה נרבוננסיס | אמביסאגרוס • בוקסנוס • לרו • לרינה • נמאוסוס • קטובודואה • רודיאנוס |  |
| אלים ייחודיים לגרמאניה | אופאניה • גבריניוס • נהלניה |  |
בית החולים הפסיכיאטרי בבית לחם

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית חולים 
 על שם:  בית לחם 
 מיקום:  בית לחם 
 מדינה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1898
 תאריך פתיחה רשמי:  1898 
 קואורדינטות:  31°41′57″N 35°11′32″E﻿ / ﻿31.6990374°N 35.192234°E﻿ / 31.6990374; 35.192234
 he
 
בית החולים הפסיכיאטרי בבית לחם הוא מוסד רפואי בעיר בית לחם. הוא משמש כמוסד העיקרי לטיפול בחולי נפש בתחומי הרשות הפלסטינית.
תולדות בית החולים

בית החולים הוקם על ידי שלטונות המנדט הבריטי ב-1928 וארבע שנים אחר כך החל לפעול באופן מלא. הוא היה למוסד האשפוז הציבורי העיקרי לחולי נפש בארץ ישראל המנדטורית בניהול מחלקת הבריאות של שלטונות המנדט. מנהל בית החולים היה בריטי והרופאים היו ערבים. אושפזו בו ערבים וגם יהודים במחלקות מעורבות. לטובת החולים היהודים הגיש מטבח המוסד מזון כשר. הביקוש למיטות אשפוז פסיכיאטריות לאחר פתיחת המוסד היה גדול: שנתיים לאחר שנפתח היו יותר מ-150 חולים ברשימת ההמתנה לאשפוז בו, מהם 67 יהודים. נראה שבמוסד התאשפזו חולים שמשפחתם לא הייתה מסוגלת לממן אשפוז בבית חולים בלבנון או במוסד פרטי, כפי שהיה נפוץ במגזרים הערבי והיהודי בהתאמה.
ככל שהיו חולים יהודים בבית החולים בימי מאורעות 1929, הם לא נפגעו, וכך היה גם במהלך המרד הערבי הגדול בשנים 1936–1939.
לאחר תום המנדט הבריטי עבר המוסד לניהולה של אגודת הרופאים הערבית בפלסטין. דוקטור מוחמד טאהה דג'אני מונה למנהלו. בית החולים המשיך לפעול תחת השלטון הירדני ולאחר 1967 - תחת השלטון הישראלי. כיום הוא מנוהל על ידי הרשות הפלסטינית. יש בו 180 מיטות אשפוז.
תולדות בית החולים > פרשת החולים היהודים במוסד במלחמת העצמאות

לאחר תום המנדט הבריטי ובעיצומה של מלחמת העצמאות נמצאו בבית החולים 75 חולים יהודים. החל ביוני 1948 התקיימו מגעים ממושכים בין הנהלת המוסד לבין משרד הבריאות בישראל בתיווך הצלב האדום בנוגע להעברתם לישראל. מספר חולים מתו במוסד וכ-67 החולים הנותרים הועברו לירושלים העברית בינואר 1949.
הערות שוליים

↑   ניר חסון, בחרפת רעב, בצד הלא נכון של הגבול: היהודים שהמדינה זנחה במוסד פסיכיאטרי בבית לחם, באתר הארץ, 28 באפריל 2020.
ארמון פוטאלה

ארמון פוטאלה (בטיבטית: པོ་ཏ་ལ; בסינית מסורתית 布達拉宮; בסינית מפושטת: 布达拉宫) הוא ארמון בלהסה, כיום בירת המחוז האוטונומי הטיבטי ובעבר בירת ממלכת טיבט. הארמון שימש במשך מאות שנים כמשכנו העיקרי של הדלאי לאמה, המנהיג הרוחני של הבודהיזם הטיבטי ומנהיגה הפוליטי של טיבט. מסורת זו נקטעה בשנת 1959, אז נאלץ הדלאי לאמה ה-14, טנזין גיאטסו, לברוח לדרמסאלה, הודו, לאחר כישלון ההתקוממות העממית של הטיבטים נגד שלטון הרפובליקה העממית של סין. כיום משמש ארמון פוטאלה כמוזיאון. ארמון פוטאלה נוסף לרשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו ב-1994. ב-2000 וב-2001 נוספו מקדש ג'וקהנג ונורבולינגקה לרשימה כהרחבות לאתר, בשם "המכלול ההיסטורי של ארמון פוטאלה, להסה".
היסטוריה

האגדה מספרת כי מערה במקום שימשה כמפלט לצורכי מדיטציה עבור מייסד האימפריה הטיבטית (אימפריית טובו) ומי שנחשב כמייבא הבודהיזם לטיבט, המלך סונגטסן גמפו (649-605). על מנת לחזק את קשריו עם המעצמות האזוריות נשא סונגטסן גמפו את הנסיכה טריטסון (או בהיריקוטי) מבית המלוכה הנפאלי ואת הנסיכה וֶנְצֶ'נְג שהייתה אחייניתו של שליט סין, הקיסר טָאידְזונְג (649-599), הקיסר השני בשושלת טאנג. לכבוד כלתו הסינית בנה סונגטסן גמפו בשנת 637‏ את הארמון הראשון באתר, קוחר פוטרנג. כתבים מתקופה זו מתארים מכלול נרחב של בניינים הכוללים שלוש חומות הגנה והמכילים 999 חדרים וחדר נוסף על פסגת ההר. רוב המבנים בארמון זה נשרפו במחצית השנייה של המאה ה-8 כתוצאה מפגיעת ברק, והארמון חרב לחלוטין במאה התשיעית, במלחמה שבה התפרקה אימפריית טובו. מתקופה זו נותרו בארמון פוטאלה היכל פגבלהקנג ומערת הנסיך של דהרמה (שעליה נאמר כי שימשה מפלטו של סונגטסן).
לאחר התמוטטותה של אימפריית טובו נכנסה טיבט לתקופה ארוכה של חוסר יציבות. הארמון אמנם חרב, אבל המקום החל לקבל משמעות דתית. במהלך המאה ה-12 הטיף במקום ראש הזרם בבודהיזם המכונה "קדמפה", ומאוחר יותר הטיף במקום טסונג חפה, מייסד מסורת הגלוג, אסכולה בבודהיזם המכונה גם כת הכובעים הצהובים. אסכולה זו התפשטה במהירות בטיבט והפכה לזרם השולט במדינה. במאה ה-17 הביס לוזאנג גייטסו, איש אסכולת הגלוג והדלאי לאמה החמישי לעתיד, את שושלת קרמפה תוך שימוש בסיוע צבאי מגושי חאן, שליט מונגולי. לוזאנג גייטסו יסד את שושלת גנדן פודרנג. כס השלטון הראשון של השושלת היה במנזר דרפונג, אבל ב-1645 החל הדלאי לאמה החמישי לבנות את ארמון פוטאלה על פסגת מרפו רי לאחר שאחד ממוריו הרוחניים, קונצ'וג צ'ופל (מת 1646), הצביע על כך שהאתר אידיאלי לשמש כמושב הממשל, בהיות ממוקם בין מנזר דרפונג ומנזר סרה והעיר העתיקה של להסה. בניית הפוטרנג קרפו ("הארמון הלבן") הושלמה 3 שנים אחר כך, והדלאי לאמה וממשלתו עקרו אליו ב-1649. הדלאי לאמה החמישי מת ב-1682, אבל עובדת מותו הוסתרה מהטיבטים במשך 14 שנים על ידי ראש הממשלה והעוצר (ועל פי השמועה בנו של הדלאי לאמה), דסאי סנגיי גאיטסו. שמונה שנים לאחר מותו של הדלאי לאמה (1690), החל העוצר בבניית הפוטרנג מרפו ("הארמון האדום"). בבנייה הועסקו 7,000 אומנים. קאנגשי, קיסר סין משושלת צ'ינג, שלח אומנים סיניים ומנצ'ורים לסייע בעבודה, ועזרה נוספת נתקבלה מנפאל. הבנייה נמשכה עד 1694. ארמון פוטאלה שימש כארמון החורף של הדלאי לאמה מאז. שיפוצים נוספים שהתבצעו ב-1922 הרחיבו את הארמון לממדיו הנוכחיים.
הארמון החדש נתכנה בשם פוטאלה על שם אתר בקצה הדרומי של הודו – גבעה סלעית המוקדשת לבודהיסטווה אוולוקיטשוורה או בשמו הטיבטי "צ'נרזיג", שעל פי הבודהיזם הטיבטי הדלאי לאמה הוא אחד מגלגוליו. הטיבטים עצמם קוראים למקום הקדוש "פוטאלה" לעיתים רחוקות בלבד, ונוהגים להתייחס אליו כאל "צוק פוטאלה" ("טצה פוטאלה") או בדרך כלל בכינוי "הצוק" בלבד.
הארמון ניזוק קלות במרד הטיבטי כנגד הסינים ב-1959, כאשר הפגזים הסיניים כוונו לחלונות הארמון. הוא ניצל מנזק במהלך מהפכת התרבות של 1966 בזכות התערבותו האישית של ג'ואו אנלאי שהיה אז ראש ממשלת הרפובליקה העממית של סין, ועם זאת מתנגדי המשטר טוענים כי מעל ל-100,000 כרכים של כתבים, מסמכים היסטוריים ועבודות אמנות אחרות סולקו מהארמון, ניזוקו או הושמדו.
היסטוריה > אתר מורשת עולמית ומאמצי תחזוקה ושימור

ארמון פוטאלה נוסף לרשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו ב-1994. ב-2000 וב-2001 נוספו מקדש ג'וקהנג ונורבולינגקה (ארמון הקיץ של הדלאי לאמה) לרשימה כהרחבות לאתר. עם זאת, ארגון אונסק"ו מוטרד מהמודרניזציה המהירה שעובר האזור, והביע דאגתו מבניית מבנים מודרניים המאיימים לדבריו על האווירה הייחודית של הארמון. הממשלה הסינית הגיבה בחקיקה האוסרת על הקמת מבנים גבוהים מ-21 מטרים באזור. אונסק"ו היה מוטרד גם מהחומרים בהם נעשה שימוש בשיפוץ הארמון בשנת 2002 בעלות של 180 מיליון יואן (כ-22.5 מיליון דולר), אם כי מנהל הארמון, ציאנגבה גסנג, הבהיר כי נעשה שימוש באומנים וחומרים מסורתיים בלבד. הארמון עבר שיפוץ קודם בין 1989 ל-1994 בעלות של 55 מיליון יואן (6.9 מיליון דולר).
עד 1 במאי 2003 ביקרו בארמון בממוצע כ-1,500 מבקרים ליום, כשלעיתים קפץ מספרם עד לשיא של 5,000 מבקרים ביום אחד. מ-1 במאי 2003 הוגבל מספר המבקרים בארמון ל-1,600 ביום כששעות הפתיחה צומצמו לשש שעות ביום על מנת להימנע מצפיפות יתר. לאחר שהושלמו ב-2006 עבודות השיפוץ, נאסרה הכניסה לגג המבנה על מנת להימנע מנזק מבני נוסף. ב-1 ביולי 2006, לאחר שנפתחה מסילת הרכבת צ'ינגדזאנג שחיברה את להסה לסין, הוגדלו מכסות הביקור ל-2,300 מבקרים ליום על מנת להתמודד עם הגידול של 30% בכמות המבקשים, אבל המכסה התמלאה כבר באמצע הבוקר. שעות הביקור הוארכו בתקופת הלחץ של החודשים בין יולי לספטמבר, בהם הגיעו מעל ל-6,000 מבקרים ביום.