stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דלקת בדרכי השתן
טיפול > דלקת בשלפוחית השתן

קיימות מספר אפשרויות לטיפול בדלקת פשוטה של שלפוחית השתן:
טיפול קו ראשון: מתן טרימטופרים-סולפמתוקזול (TMP-SMX, שם מסחרי לדוגמה, רספרים), טבלייה אחת פעמיים ביום למשך 3 ימים, כשלתרופה זו יעילות גבוהה יחסית בטיפול. תופעות לוואי אפשרויות יכולות לכלול פריחה, גרד, בחילות, הקאות והפרעות בספירת הדם. טיפול קו ראשון נוסף הוא מתן ניטרופוראנטואין (שם מסחרי בישראל: מקרודנטין). המינון הוא 100 מ"ג פעמיים ביום למשך 5 ימים עד שבוע. יעילותו גבוהה אולם מעט פחות מאשר TMP-SMX. תופעות לוואי יכולות לכלול בחילות וכאבי ראש. תרופה זו איננה מגיעה למינונים גבוהים ברקמות ולכן לא ניתן להשתמש בה במידה ומדובר בפיילונפריטיס.
טיפול קו שני: יכול להתבצע על ידי תרופות ממשפחת הפלורוקינולונים, תרכובות בתא-לקטמיות, פוספומיצין. פוספומיצין למשל ניתן בפעם אחת (3 גרם), פלורוקינולונים הניתנים לרוב למשך 3 ימים (שמות מסחריים: ציפרופלוקסצין, ציפרודקס, לבופלוקסצין, אופלוקסצין וכדומה). הטיפול בקינולונים נפוץ ויעיל יחסית לטיפול בדלקת פשוטה של שלפוחית השתן, עם זאת הבעיה בשימוש בתרופות אלו היא התפתחות של עמידות חיידקים אליו, עליה בהתפרצות של חיידק מסוג קלוסטרידיום דפיצילה בבתי חולים, ועליה בשכיחות של קרע גיד אכילס אצל מבוגרים. ההמלצה היא לטפל בפלורוקינולונים רק במצבים בהם לא הייתה תגובה לטיפול מקו ראשון.
בנוסף לטיפול האנטיביוטי, מקובל לתת טיפול אנלגטי (הפחתת כאב) בדרכי השתן- התרופה phenazopyridine (הידועה בארץ בשם "סדורל") היא תרופה אנלגטית המשמשת לצורך הפחתת הכאב הנלווה להשתנה בעת דלקת בדרכי השתן. אמצעים נוספים להפחתת כאב כוללים קומבינציות של תרופות אחרות הפועלות במנגנונים נוספים.
אצל נשים בהריון - ניטרופורנטואין, אמפיצילין וצפלוספורינים הוכחו כבטוחים יחסית לשימוש במהלך ההריון, אם כי נמצא קשר מסוים שטרם הוכח בין שימוש בניטרופורנטואין לבין מומי לידה שונים. בכל מקרה, אין לתת תרכובות סולפה (כמו ב- TMP-SMX) או פלורוקינולונים אשר מקושרים עם טרטוגניות לעובר, ועל כן טיפולי הבחירה הם אמפיצילין וצפלוספורינים.
אצל גברים- מאחר שבלוטת הערמונית אף היא מעורבת במרבית מקרים של דלקות בדרכי השתן, המטרה תכלול גם טיפול בה. במרבית המקרים, מומלץ מתן טיפול אנטיביוטי בין 7-14 ימים על ידי פלורוקינולון או TMP-SMX. במידה ויש דלקת כרונית של הערמונית שהיא חיידקית, לעיתים יש צורך בטיפול אנטיביוטי למשך חודש עד חודש וחצי.
טיפול > פיילונפריטיס  (אנ')

פלורוקינולונים: התפתחות של עמידות ל- TMP-SMX במצבים של פיילונפריטיס הביא לכך שכיום הקו הראשון בטיפול בפיילונפריטיס אצל מבוגרים הוא פלורוקינולונים. לא תמיד יש צורך באשפוז וניתן לתת את התרופות בבליעה- נמצא כי נטילת ציפרופלוקסצין למשך שבעה ימים במקרים של פיילונפריטיס פשוט יעיל במסגרת טיפול בבית ולא תחת אשפוז.
טיפול על ידי TMP-SMX (למשך 14 יום) יעיל אף הוא למקרים של פיילונפריטיס שאיננה מורכבת, זאת במידה והחיידק רגיש לטיפול זה. ניתן לתת בנוסף צפטריאקסון תוך ורידית בתחילת הטיפול במידה ולא ידועה הרגישות של החיידק.
אופציות נוספות לטיפול תוך ורידי כוללות טיפול באמינוגליקוזידים, צפלוספורינים וקרבפנם.
שימוש באנטיביוטיקה ממשפחת הפניצילינים והכוללת בנוסף מעכב של בטא לקטאמאז (למשל, טזוצין, אוגמנטין וכו') יכולה להיות אצל חולים הכוללים סיפור חוזר של פיילונפריטיס או טיפול שנעשה לאחרונה.
אצל ילדים, יש לתת טיפול בן 10-14 יום למקרים של פיילונפריטיס. ילדים מיובשים, שמקיאים, או שאינם מסוגלים לשתות, וכן תינוקות בני פחות מחודש או כאלו שיש אצלם חשד לאורו-ספסיס, צריכים להיות מאושפזים לצורך קבלת נוזלים תוך ורידית ואנטיביוטיקה תוך ורידית. הטיפול האנטיביוטי הניתן לילדים כולל צפטריאקסון, או אמפיצילין, בשילוב עם אמינוגליקוזיד כגון גנטמיצין הוא השילוב המועדף. ניתן להחליף צפטריאקסון הניתן תוך ורידית בצפלוספורין מדור שלישי כגון cefixime, הניתן דרך הפה- PO. באופן כללי יש לנסות ולהימנע ממתן פלורוקינולונים לפני גיל 17, היות שהוא מביא לנזק לרקמת הסחוס אצל ילדים. שימוש בפלורוקינולונים ניתן במקרים מיוחדים- כגון במצבים בהם יש זיהום עם פסאודומונס בעיקר אצל ילדים החולים בציסטיק פיברוזיס.
טיפול > דלקת מורכבת של דרכי השתן

הטיפול במצבים של דלקת מורכבת בדרכי השתן- Complicated UTI, צריך להיעשות באופן אינדיבידואלי. בכל אופן, מצבים קשים הכוללים למשל פיילונפריטיס קסנטוגרנולומטוטי מחייבים ביצוע ניתוח נפרוקטומי (כריתת הכליה הפגועה). במצבים של פיילונפריטיס אמפיזמטוטי אשר מתרחש אצל חולי סוכרת בעיקר, ניתן לשקול בשלב הראשון ניקוז דרך העור ובהמשך ניתוח להסרת הכליה.
מניעת דלקות חוזרות בדרכי השתן

דלקות חוזרות בדרכי השתן נפוצות בקרב נשים בגיל הפוריות, ולעיתים יש צורך בטיפול מונע במידה והישנות זו מפריעה לאורח החיים הרגיל. אין סף מקובל להתחלת טיפול מונע, שניים או יותר אירועים של דלקת בדרכי השתן בשנה אינם קריטריונים מוחלטים לתחילת טיפול ויש לבחון את העדפות המטופלת בהקשר זה.
ישנן שלוש אסטרטגיות מקובלות לטיפול מונע:
טיפול מתמשך - סוג טיפול זה כולל מינון נמוך של TMP-SMX, פלורוקינולון או ניטרופורנטואין. לרוב הטיפול ניתן למשך חצי שנה ואז מופסק, כשבשלב זה בו מופסק הטיפול, יורדת השכיחות לדלקות חוזרות בדרכי השתן.
טיפול שלאחר קיום יחסי מין - טיפול במינון נמוך של TMP-SMX, פלורוקינולון או ניטרופורנטואין.
טיפול שהוא patient-initiated - טיפול זה כולל אספקה של אמצעי בדיקה ותרופות לחולים עצמם לתחילת טיפול עצמאי ברגע שמופיעים התסמינים.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529762605171  GND: 4023498-8  LCCN: sh85141416  NDL: 00946940  NKC: ph135714 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
פרח לאומי

פרח לאומי או פרח סמלי נבחר על ידי מספר מדינות בעולם כדי לייצג את האזור הגאוגרפי שבו שוכנת המדינה ולעיתים אף את תרבותה. בחלק ממדינות העולם, בנוסף לפרח הלאומי, קיימים אף פרחים המסמלים אזורים בתוך המדינה. פרחים לאומיים של מדינות נבחרים בהליכים שונים, חלקם על ידי גופים ממשלתיים ובמקומות אחרים נערכות הצבעות ציבוריות לא רשמיות.
פרחים לאומיים > אפריקה

| מדינה | שם | שם מדעי | תמונה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| אתיופיה אתיופיה | בת קלה אתיופית | Zantedeschia aethiopica |  |  |
| בוטסואנה בוטסואנה | טופר השטן | Harpagophytum procumbens |  |  |
| דרום אפריקה דרום אפריקה | פרוטאת המלך | Protea cynaroides |  |  |
| זימבבואה זימבבואה | גלוריוזה הדורה | Gloriosa superba |  |  |
| תוניסיה תוניסיה | יסמין | Jasminum grandiflorum |  |  |
| לוב לוב | פרח רימון מצוי | Punica granatum |  |  |
| ליבריה ליבריה | פלפל שחור | Piper nigrum |  |  |
| לסוטו לסוטו | אלווי לוליני | Aloe polyphylla |  |  |
| מאוריציוס מאוריציוס | Trochetia boutoniana (Boucle d'Oreille) | Trochetia boutoniana |  |  |
| מצרים מצרים | נימפאה | Nymphaea lotus |  |  |
| ניגריה ניגריה | חצוצרה צהובה | Costus spectabilis |  |  |
| נמיביה נמיביה | Welwitschia | Welwitschia mirabilis |  |  |
פרחים לאומיים > אסיה

| מדינה | שם | שם מדעי | תמונה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| אינדונזיה אינדונזיה | יסמין ערבי (סמבק) | Jasminum sambac |  |  |
| איראן איראן | ורד | Rosa |  |  |
| בהוטן בהוטן | פרג כחול | Meconopsis |  |  |
| בנגלדש בנגלדש | נימפאה תכולה | Nymphaea nouchali |  |  |
| ברוניי ברוניי | Simpoh Ayer | Dillenia suffruticosa |  |  |
| האיים המלדיביים האיים המלדיביים | ורד רב-פרחים ורוד | Polyantha rosa |  |  |
| הודו הודו | לוטוס | Nelumbo nucifera |  |  |
| וייטנאם וייטנאם | לוטוס אדום | Nelumbo nucifera |  |  |
| טאיוואן טאיוואן | פריחת שיזף סיני | Prunus mume |  | הפרח הלאומי של הרפובליקה הסינית (טאיוואן) |
| טורקיה טורקיה | צבעוני | Tulipa |  |  |
| ירדן ירדן | אירוס שחור | Iris nigricans |  |  |
| ישראל ישראל | כלנית מצויה | Anemone coronaria |  |  |
| כווית כווית |  | Rhanterium epapposum |  |  |
| לאוס לאוס | פלומריה | Plumeria |  |  |
| מיאנמר מיאנמר |  | Pterocarpus indicus |  |  |
| מלזיה מלזיה | היביסקוס סיני | Hibiscus rosa-sinensis |  |  |
| נפאל נפאל | רודודנדרון | Rhododendron |  |  |
| סינגפור סינגפור | סחלב סינגפורי Vanda 'Miss Joaquim' | Papilionanthe |  |  |
| סרי לנקה סרי לנקה | נימפאה | Nymphaea nouchali |  |  |
| עיראק עיראק | ורד | Rosa |  |  |
| הפיליפינים הפיליפינים | יסמין ערבי | Jasminum sambac |  |  |
| פקיסטן פקיסטן | יסמין מצוי | Jasminum officinale |  |  |
| קוריאה הדרומית קוריאה הדרומית | היביסקוס סורי | Hibiscus syriacus |  |  |
| קוריאה הצפונית קוריאה הצפונית | מגנוליה | Magnolia sieboldii |  |  |
| קמבודיה קמבודיה | רומדול | Sphaerocoryne affinis Ridley |  |  |
| תאילנד תאילנד | כסית האבוב | Cassia fistula |  | שם עממי: Shower of Gold (גשם של זהב) |
פרחים לאומיים > אירופה

| מדינה | שם | שם מדעי | תמונה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| אוסטריה אוסטריה | אדלווייס | Leontopodium alpinum |  |  |
| אוקראינה אוקראינה | חמניה | Helianthus annuus |  |  |
| איי פארו איי פארו | ציפורן חתול של ביצה (Marsh marigold) | Caltha palustris |  |  |
| איטליה איטליה | רקפת | Cyclamen |  |  |
| איסלנד איסלנד | דירס לבן | Dryas octopetala |  |  |
| אירלנד אירלנד | עלה תלתן | Trifolium |  |  |
| אלבניה אלבניה | פרג אדום-שחור | Papaver |  |  |
| אנגליה אנגליה | שושנת טיודור | Tudor rose |  |  |
| אסטוניה אסטוניה | דרדר כחול | Centaurea cyanus |  |  |
| בולגריה בולגריה | ורד | Rosa |  |  |
| בוסניה והרצגובינה בוסניה והרצגובינה | שושן בוסני | Lilium bosniacum |  |  |
| בלגיה בלגיה | פרג אדום | Papaver |  |  |
| בלארוס בלארוס | פשתן | Linum usitatissimum |  |  |
| גיברלטר גיברלטר | פשתן | Iberis gibraltarica |  |  |
| גרמניה גרמניה | דרדר כחול | Centaurea cyanus |  |  |
| הולנד הולנד | חיננית רב-שנתית | Bellis perennis |  |  |
| הונגריה הונגריה | צבעוני | Tulipa |  |  |
| לטביה לטביה |  | Leucanthemum vulgare |  |  |
| ליטא ליטא | פיגם ריחני | Ruta graveolens |  |  |
| יוון יוון | קוציץ רך | Acanthus mollis |  |  |
| מונקו מונקו | ציפורן | Dianthus caryophyllus |  |  |
| מלטה מלטה |  | Cheirolophus crassifolius |  |  |
| מקדוניה מקדוניה | חיטה | Triticum |  |  |
| נורווגיה נורווגיה |  | Saxifraga cotyledon |  |  |
| סלובניה סלובניה | ציפורן | Dianthus caryophyllus |  |  |
| סלובקיה סלובקיה | ורד | Rosa |  |  |
| ספרד ספרד | ציפורן | Dianthus caryophyllus | ] |  |
| סקוטלנד סקוטלנד | דרדר הכותנה | Onopordum acanthium |  |  |
| סרביה סרביה | לילך | Syringa vulgaris |  |  |
| פולין פולין | פרג אדום | Papaver |  |  |
| פורטוגל פורטוגל | אזוביון | Lavandula |  |  |
| פינלנד פינלנד | שושנת העמקים | Convallaria majalis |  |  |
| צ'כיה צ'כיה | טיליה קורדטה | Tilia cordata |  |  |
| צרפת צרפת | שושן צחור (Fleur de lys) | Lilium candidum |  |  |
| קפריסין קפריסין | רקפת קפריסאית | Cyclamen cyprium |  |  |
| קרואטיה קרואטיה | אירוס קרואטי | Iris croatica |  |  |
| רומניה רומניה | ורד הכלב | Rosa canina |  |  |
| רוסיה רוסיה | קמומיל | Chamomile |  |  |
| שוודיה שוודיה | פעמון כחול קטן (אנ') | Campanula rotundifolia |  |  |
| שווייץ שווייץ | אדלווייס | Leontopodium alpinum |  |  |
פרחים לאומיים > אמריקה הצפונית והקריביים

| מדינה | שם | שם מדעי | תמונה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| איי בהאמה איי בהאמה | דק פרי זקוף | Tecoma stans |  |  |
| אנטיגואה וברבודה אנטיגואה וברבודה | אגבה | Agave karatto |  |  |
| ארצות הברית ארצות הברית | ורד | Rosa |  | נקבע בהכרזת נשיא ארצות הברית רונלד רייגן בשנת 1986. |
| ברבדוס ברבדוס | קסאלפיניה יפהפייה | Caesalpinia pulcherrima |  |  |
| ברמודה ברמודה |  |  Sisyrinchium bermudianum |  |  |
| ג'מייקה ג'מייקה |  | Guaiacum officinale |  |  |
| דומיניקה דומיניקה |  | Pereskia quisqueyana |  |  |
| האיטי האיטי | היביסקוס | Hibiscus |  |  |
| טרינידד וטובגו טרינידד וטובגו |  | Warszewiczia coccinea |  |  |
| מקסיקו מקסיקו | דליה | Dahlia |  |  |
| סנט קיטס ונוויס סנט קיטס ונוויס | צאלון נאה אדום | Delonix regia |  |  |
| קובה קובה |  | Hedychium coronarium |  |  |
| קנדה קנדה | עלה אדר | Acer |  |  |
פרחים לאומיים > אמריקה המרכזית

| מדינה | שם | שם מדעי | תמונה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| אל סלוודור אל סלוודור | יוקה ענק | Yucca gigantea |  |  |
| בליז בליז |  | Prosthechea cochleata |  |  |
| גואטמלה גואטמלה |  | Lycaste skinneri |  |  |
| הונדורס הונדורס |  | Rhyncholaelia |  |  |
| ניקרגואה ניקרגואה | פלומריה ריחנית | Plumeria alba |  |  |
| פנמה פנמה |  | Peristeria elata |  |  |
| קוסטה ריקה קוסטה ריקה |  | Guarianthe skinneri |  |  |
פרחים לאומיים > אוקיאניה

| מדינה | שם | שם מדעי | תמונה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| אוסטרליה אוסטרליה | שיטה מכחילה | Acacia pycnantha |  |  |
| פולינזיה הצרפתית פולינזיה הצרפתית | גרדניה טהיטית | Gardenia taitensis |  |  |
| פיג'י פיג'י |  | Medinilla waterhousei |  |  |
| ניו זילנד ניו זילנד | סופורה | Sophora |  | זהו הפרח המקובל אף שלא הוכרז רשמית |
| טונגה טונגה |  | Garcinia sessilis |  |  |
פרחים לאומיים > אמריקה הדרומית

| מדינה | שם | שם מדעי | תמונה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |

| אורוגוואי אורוגוואי |  | Erythrina crista-galli |  |  |
| ארגנטינה ארגנטינה |  | Erythrina crista-galli |  |  |
| בוליביה בוליביה |  | Cantua buxifolia |  |  |
| ברזיל ברזיל |  | Handroanthus albus |  |  |
| גיאנה גיאנה | נימפאה ענקית | Victoria |  |  |
| ונצואלה ונצואלה |  | Cattleya mossiae |  |  |
| סורינאם סורינאם |  | Ixora coccinea |  |  |
| פרגוואי פרגוואי | שעונית | Passiflora |  |  |
| פרו פרו |  | Cantua buxifolia |  |  |
| צ'ילה צ'ילה |  | Lapageria |  |  |
הערות שוליים

↑  Pelontle, Kedirebofe (13 במאי 2014). "Department unveils national symbols". DailyNews. Botswana Press Agency (BOPA). {{cite news}}:  (עזרה)
↑  http://www.gov.mu/portal/site/abtmtius?content_id=7c690d31693c8010VgnVCM100000ca6a12acRCRD
↑  'Calanit' (the anemone) crowned as Israel's national flower. Jerusalem Post, November 25, 2013
↑  הפרח הפך להיות מזוהה ביותר עם אוסטריה בעקבות המחזמר "צלילי המוזיקה".
↑  Sveriges nationalblomma, מתוך אתר הבוטניקה השוודית (בשוודית)
↑  Proclamation 5574 -- Designation of the Rose as the National Floral Emblem of the United States of America. November 20, 1986
↑  The Rose: National (U.S.) Flower Symbol
↑  Floral Emblems of Australia
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NDL: 00566275
חומת ירושלים העות'מאנית

חומת ירושלים העות'מאנית היא החומה הנוכחית של העיר העתיקה בירושלים, והאחרונה בשורת חומות שנבנו בירושלים מיום היווסדה לפני אלפי שנים ועד ימינו. החומה נבנתה בידי סולימאן הראשון, סולטאן האימפריה העות'מאנית במאה ה-16, לאחר שהעיר עמדה פרוּזה במשך כ-300 שנה. החומה נבנתה בהתאם לטופוגרפיה הטבעית של העיר ולנקודות התורפה שלה, ולכן באופן טבעי היא עוקבת במהלכה אחר תוואי החומות שקדמו לה, ולרוב אף בנויה מעליהן. בשל כך רבים מהנדבכים התחתונים בחלקיה השונים של החומה שייכים לתקופות קדומות יותר. במחצית המאה ה-19, עם תהליך היציאה מהחומות, איבדה חומת ירושלים העות'מאנית מחשיבותה הביטחונית, ומאז ועד היום היא משמשת כאתר תיירותי וכסמל לעיר העתיקה של ירושלים.
מפת החומה העות'מאנית
החומה באזור שער יפו בשנת 1864
הפינה הצפונית-מערבית של החומה במאה ה-19
רקע

במשך רוב שנות קיומה של ירושלים, הייתה העיר מוקפת בחומה, שנועדה להגן עליה מפני אויבים. כמעט בכל פעם שהעיר נכבשה ונהרסה, חרבה גם חומתה, אך לרוב היא נבנתה שוב על ידי הכובש החדש, או בידי תושבי העיר. החומה הראשונה נבנתה סביב ירושלים בימי הכנענים לפני למעלה מ-4,000 שנה, והאחרונה, הקיימת עד היום, היא חומת ירושלים העות'מאנית, שנבנתה לפני כ-500 שנה.
יוזמת הקמת החומה העות'מאנית

חוקרים רבים תהו מה הביא את הסולטאן סולימאן לבנות חומה בירושלים, לאחר שעמדה פרוּזה שנים כה רבות. מקובל כי המוטיבציה שלו הייתה דתית בעיקרה – אמונה כי עיר הקודש ראויה לחומה משלה, כהגנה בפני פשיטות שודדים בדואים ממדבר יהודה. כמו כן נראה כי ביקש להדגיש בכך את חשיבותה של עיר הקודש, שהוזנחה שנים רבות מדי: "הדורות הבאים... ראו במעשהו של סולימאן הבעת כבוד ויקר לירושלים, וניסיון להעלאת חשיבותה." כמו כן, ייתכן שבניית החומה נועדה למשוך תושבים לירושלים ולשפר בכך את מצבה הכלכלי, לקדם אותה מבחינה דמוגרפית ולהשליט בה חוק וסדר. דעה נוספת גורסת כי החומה נבנתה כהגנה לעיר, בשל החשש מחידוש מסעי הצלב במאה ה-16 בידי קרל החמישי, מלך ספרד וקיסר האימפריה הרומית הקדושה, והחשש מפני רצונו לכבוש את ירושלים. ייתכן גם שסולימאן ביקש לחזק בכך את הנוכחות המוסלמית בירושלים, להעמיק את קדושתה לאסלאם ו"לזכות באהדת האוכלוסייה המוסלמית הכבושה".
זהותם של אדריכלי החומה אינה ידועה. יש הטוענים כי הסולטאן גייס לתכנון החומה את סינאן, אדריכל החצר האגדי של האימפריה העות'מאנית, שתכנן כ-500 מבנים ברחבי האימפריה, אולם נראה כי מעורבותו של סינאן בחומת ירושלים הייתה בתכנון שער שכם בלבד. בנוסף, על-פי אגדה אורבנית, קברי המהנדסים בשער יפו הוא קברם של אדריכלי החומה.
תיאור החומה ומאפייניה

אורכה של חומת ירושלים העות'מאנית הוא כארבעה וחצי קילומטרים, והיא מקיפה מרובע ששטחו כקילומטר רבוע אחד (העיר העתיקה של ימינו). היא בנויה ברובה על בסיס חומות קדומות, ומהלכה משמר את התוואי שלהן כמעט במדויק. החומה בנויה לגובה של כ-10 מטרים, אולם היא דקה למדי ביחס לחומות שנהגו לבנות בתקופתה, ועובייה אינו עולה על 2 וחצי מטרים.
בחומה העות'מאנית משולבים מספר אמצעי הגנה, ובהם:
שיניות חומה – נועדו לאפשר לחיילים להסתתר מאחוריהן ולירות באויב שבחוץ דרך הרווחים שביניהן.
צריחים ומגדלי שמירה – מגדלים הבולטים מקו החומה, ומאפשרים לחיילים שעליה לתקוף את האויב מצדו ולירות עליו, אם ינסה לטפס עליה.
משיקולי – מרפסות הגנה ללא רצפה שהותקנו במגדלי השמירה ובעיקר מעל השערים, דרכן יכלו השומרים לשפוך חול חם, אבנים ומים רותחים על האויב.
חרכי ירי – חלונות צרים מאוד בחומה ובמגדלי השמירה, שמתוכם יכלו החיילים לעקוב אחר המתרחש מחוץ לחומה, ואף לירות באויב מבלי שיבחין בהם.
חפיר – תעלה עמוקה לאורך החומה הצפונית, שנועדה למנוע מאיל ניגוח להתקרב לחומה. העות'מאנים לא שיפצו את החפיר הישן מהתקופה הערבית הקדומה, אך בנו את החומה לאורכו.
מדפי תותחים – ייחודה של החומה העות'מאנית ביחס לתקופתה, הוא שילובן של נישות קטנות בראשה לצורך הצבת תותחים.
שערים מוגנים – נקודת התוּרְפָּה בכל מערכת ביצורים היא שעריה. בשל כך אובטחו שערי החומה העות'מאנית בכמה אמצעים, כמו בתי שער, דלתות כבדות, מנעולים, משיקולי ועוד (ראו להלן).
בניית החומה

בניית החומה החלה בצפון, שכן שם היה שטח מישורי מול החומה, שאיפשר נקודות פריצה נוחות לעיר. טבלאות ההקדשה מעל לכל שער בחומה כוללות גם את תאריך חנוכתו של השער על פי הלוח המוסלמי, דבר המלמד כי עם השלמת החומה הצפונית התפצלו הבונים לשתי קבוצות: האחת המשיכה בבניית החומה המערבית, והשנייה פנתה לבניית החומה המזרחית. הכתובות מלמדות, למשל, כי שער שכם שבחומה הצפונית הושלם כבר בשנת 1538, ואילו שער ציון הדרומי נחנך בשנת 1542. עולה אפוא כי החומה נבנתה במהירות, והושלמה בתוך 4 שנים וחצי בלבד.
החומה נבנתה על ידי אלפי פועלים, בהם אנשי מקצוע כמו בנאים מומחים שהובאו מקהיר, מחלב ומאיסטנבול. את משכורתם שילם הסולטאן, ותשלום נוסף ניתן להם גם מכספי מסים ששילמו תושבי ארץ ישראל וסוריה. כמו כן, אולצו תושביה הנוצרים של ירושלים לספק לפועלים חלק מהאבנים לחומה. בעבר נטען כי מנהל הפרויקט הגדול של בניית חומת ירושלים העות'מאנית היה אברהם קאשטרו (קסטרו), יהודי מגולי ספרד ששימש באותה עת כשר האוצר במצרים תחת שלטון הסולטאן, ואף כונה "הממונה על בניין חומות ירושלים". אולם, עולה כי זיהוי זה שגוי, וכי מנהל העבודה היה מוחמד צ'לבי אלנקאש, פקיד עות'מאני רם-דרג, שאף היה אחראי על גביית המיסים.
מלבד המספר העצום של הפועלים, שבנו אותה בו-זמנית, הושגה בנייתה המהירה של החומה העות'מאנית בכמה דרכים:
בנייה על גבי חומות עתיקות – הבונים השתיתו ככל האפשר את החומה החדשה על שרידי חומות קודמות, וחסכו בכך בניית נדבכים רבים, וכן חציבת יסודות בקטעים אלה.
שימוש משני – הבונים פירקו מבנים ישנים והשתמשו באבניהם לבניית החומה. הם העדיפו בעיקר מבני ציבור גדולים, כמו כנסיות ובתי הארחה, שסיפקו גם עיטורי אבן לקישוט שערי החומה ומגדליה.
בניית חומה קצרה – בניגוד להיגיון הטופוגרפי, שעל פיו יש לכלול את הר ציון בתוך החומות, התחקו הבונים אחר התוואי הדרומי של החומה הפאטימית, שהותירה את הר ציון ואת עיר דוד מחוץ לעיר.
שילוב כותלי הר הבית בתוואי החומה - הבונים חיברו את החומה לאמצע הכותל הדרומי של הר הבית, כך שמחציתו המזרחית, וכן כל הכותל המזרחי של הר הבית, הפכו לחלק מהחומה החיצונית של העיר (ראו שרטוט). כל שנותר להם לעשות בקטע גדול זה היה להוסיף שיניות חומה לכותלי הר הבית, כדי לשוות לקטע זה מראה הדומה לשאר חלקי החומה.
בניית חומה דקה – החומה העות'מאנית אמנם גבוהה, אך אינה עבה במיוחד: חלקיה העבים ביותר מגיעים ללא יותר משני מטרים וחצי, וזאת לעומת חומות בערים אחרות מאותה התקופה, שנבנו בעובי של ארבעה מטרים לפחות.
גם אחרי שהסתיימה בניית החומה, דאג השלטון לתחזוקתה ולשלמותה. בשנת 1556, למשל, נשפט אדם על כי חפר מחוץ לחומה ליד שער השבטים (באב אל-אסבאט; נראה שהכוונה היא לשער האריות) באופן שעלול היה לערער את יסודות ביצורי העיר. ב-1557 נשלחו ציוד וסכום כסף גדול מהסולטאן לחיזוק הביצורים ובניית חפיר סביב החומה במקומות הנחוצים.
שערי החומה

בחומת ירושלים העות'מאנית ישנם 8 שערים: שבעה מהם נבנו בה מלכתחילה, ואחד, השער החדש, נפרץ בה במאה ה-19. אחד משבעת השערים המקוריים הוא שער הרחמים, המוביל ישירות להר הבית דרך הכותל המזרחי. שער זה קדום לחומה העות'מאנית, ומתוארך לימי הביניים. באופן אירוני, עם שילובו של הכותל המזרחי בחומת ירושלים העות'מאנית, נאטם שער הרחמים מסיבות של הגנה וביטחון, דלתות העץ שלו הוחלפו בקירות אבן, והמבנה כולו הפך למגדל שמירה, כך שמעולם לא שימש כשער בתקופה העות'מאנית. השער הגדול, המשוכלל והמפואר ביותר הוא שער שכם, ששימש בעבר כשער הראשי של ירושלים, שכן הדרך הראשית לעיר הגיעה מצפון (היום – כביש 443). שאר השערים הם שער האריות במזרח; שער האשפות ושער ציון בדרום; שער יפו שהוא השער היחיד במערב; ושער הפרחים הקרוב לשער שכם, שניהם בחומה הצפונית.
חלק משמות השערים לקוח מחומות קדומות יותר שהיו בירושלים, למשל השם 'שער האשפות', שמקורו בחומת ירושלים מתקופת נחמיה בראשית ימי בית שני בירושלים: ”וָאֵצְאָה בְשַׁעַר הַגַּיא לַיְלָה וְאֶל פְּנֵי עֵין הַתַּנִּין וְאֶל שַׁעַר הָאַשְׁפֹּת” (נחמיה ב יג). שם מושאל נוסף הוא 'שער ציון', המשמר את שמו של 'בָּאבּ א-צהיון', שהיה פתח בחומה מימי הביניים בהר ציון.
שערי חומת ירושלים העות'מאנית מקושטים בעיטורים ובשילובי אבן רבים, שנשדדו ברובם הגדול ממבנים קדומים שעמדו בקרבת מקום, ופורקו בידי בוני החומה. כך למשל מעוטרת חזיתו של שער ציון בכותרות עמודים צלבניות, ומשני צדיו חרכי ירי מסוגננים, שהם למעשה חלונות כנסייה; שער האריות קושט בצמד ברדלסים, שעיטרו כנראה לפני-כן מבנה של השליט הממלוכי ביברס, שסמלו היה ברדלס; דומה גם שהקשת הפנימית בשער יפו נלקחה מכנסייה צלבנית.
שערי ירושלים ננעלו מדי לילה עם שקיעת החמה, ונפתחו למחרת היום עם זריחתה. המנעולים והמפתחות הוחזקו דרך קבע בידי מפקד חיל המצב העות'מאני בעיר, שישב במצודה. רק בשלהי המאה ה-19 (ואולי בראשית המאה ה-20), כשהיציאה מהחומות הייתה בשיאה, ולא הייתה עוד משמעות הגנתית לנעילת השערים, הם הושארו פתוחים גם ביום וגם בלילה.
מדוע החומה לא הושלמה?

בחינה מדוקדקת של חומת ירושלים העות'מאנית מלמדת כי היא לא הושלמה מעולם: בחומה משולבים 35 מגדלי שמירה, אולם 18 מתוכם לא הושלמו, כך שהם בולטים כלפי חוץ, אך חסרי חלל פנימי; בשמונה מקומות שונים בחומה הותקנו טבלאות לחריתת כתובות, אך הן נותרו ריקות; שלושה תאי משיקולי במקומות שונים בחומה לא הושלמו, אף שהוחל בהכנתם. נראה כי עבודות הבנייה הופסקו באופן פתאומי, לאחר שרוב החומה כבר עמד על כנו.
ההיסטוריון נתן שור, שתלה את בניית החומה באיום כיבוש העיר על ידי קרל החמישי, טוען כי בשנת 1543 השתנה מאזן הכוחות הפוליטיים והצבאיים באירופה: ניסיונותיו של קרל החמישי לגייס לצדו את הציים האיטלקיים במלחמתו בעות'מאנים עלו בתוהו. כן הכשילה סערה ימית גדולה פעולת קרב גדולה שתכנן, ומטרתה הייתה להשתלט על מעוזים עות'מאניים באלג'יר. כישלונות אלה ריפו את ידיו של קרל, והוא ויתר על תוכניתו לכבוש את ירושלים. זאת הסיבה, על-פי נתן שור, להפסקת פרויקט בניית החומות בירושלים, והסולטנות העות'מאנית הפנתה את משאביה למטרות אחרות.
המזרחן אמנון כהן חולק על טענה זו וסובר כי הסולטנות ראתה בלטישת העיניים הנוצרית לירושלים איום תמידי. בשל כך, למשל, הקפידה על אחזקת חיל מצב גדול מאוד בעיר (כמאה יניצ'רים), וכן על תחזוקה שוטפת של תותחי העיר, ואף על החלפתם בתותחים חדשים במידת הצורך. באמצע המאה ה-16, למשל, כשהסתבר כי מצב התחזוקה של חלק מהתותחים הידרדר, נשלחו הוראות, מומחים ותקציב מאיסטנבול להקמת בית מלאכה לתיקון תותחים ולייצורם בירושלים. כהן אינו מתייחס לשאלה מדוע לא הסתיימה בניית החומה, ולמעשה אף חוקר, למעט שור, לא נתן על כך את הדעת.