stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הפרעת שימוש בקנאביס

| --- | --- |

זרימת דם נמוכה בקליפת המוח הקדם-מצחית, סימן נפוץ להפרעה כשהיא מתפתחת בקרב קטינים
 שמות נוספים:  הפרעת התמכרות לקנאביס, התמכרות לקנאביס, CUD
 תחום:  פסיכיאטריה, פסיכולוגיה
 שכיחות:  9% ממעשני קנאביס
 סיבות:  עישון חזרתי של קנאביס
 אבחון:  דיספוריה, חרדה, עצבנות, דיכאון, דה-פרסונליזציה, אי שקט, בעיות שינה, בעיות במערכת העיכול וירידה בתיאבון
 טיפול:  טרם אושרה טכניקת טיפול רשמית
 סיווגים
 ICD-11:  6C41.2 
 
הפרעת שימוש בנקאביס (במקור: Cannabis use disorder; בקיצור: CUD; ידוע גם כ-"התמכרות לקנאביס") היא הפרעה נפשית שעל פי ה-DSM-5 (המהדורה החמישית של ספר האבחנות הפסיכיאטריות האמריקאי), מתבטאת בפיתוח תלות ב-THC (תרכובת שנמצאת בסם הקנאביס). אנשים אשר לוקים בהפרעה, מפתחים סימני גמילה כאשר מפסיקים ליטול THC. סימני הגמילה כוללים: דיספוריה, חרדה, עצבנות, דיכאון, דה-פרסונליזציה, אי שקט, בעיות שינה, בעיות במערכת העיכול וירידה בתיאבון.
נתונים הראו כי בני נוער שעישנו באופן קבוע (7% על פי מחקר אחד) תפקדו באופן לקוי בשיעורים, בשל הפרעה זאת, וגם הציונים שלהם היו נמוכים יותר מאשר ציונים של תלמידים שלא לוקים בהפרעה.
עם זאת, אין עדות רבה לאנשים הלוקים בהפרעה זאת, רק 9% ממעשני הקנאביס לוקים בה. ההפרעה מתפתחת בעיקר בקרב קטינים ובקרב אוכלוסיות ילידים כגון אבוריג'ינים.
הערות שוליים

↑  References | National Institute on Drug Abuse (NIDA), web.archive.org, ‏2018-05-07
ערך זה הוא קצרמרבנושא רפואה ובנושא פסיכולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הפארק הסולארי ואלדפולנץ

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  תחנת כוח פוטו-וולטאית 
 מדינה:  גרמניה 
 מפעיל:  juwi 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2008
 תאריך פתיחה רשמי:  2008 
 עלות:  130,000,000 אירו 
 מידות
 שטח:  2,200 דונם 
 קואורדינטות:  51°19′42″N 12°39′22″E﻿ / ﻿51.3283°N 12.6561°E﻿ / 51.3283; 12.6561
 אתר רשמי
  (למפת גרמניה מוגדלת) שטוטגרט מינכן ברלין קלן ברמן המבורג פרנקפורט הנובר דיסלדורף לייפציג דרזדן נירנברג קיל בון מגדבורג ארפורט רוסטוק מיינץ פרייבורג שוורין לוקס. הולנד בלגיה צרפת דנמרק צ'כיה פולין אוסטריה שווייץ הים הבלטי הים הצפוניהפארק הסולארי ואלדפולנץ(למפת גרמניה רגילה) שטוטגרט מינכן ברלין קלן ברמן המבורג פרנקפורט הנובר דיסלדורף לייפציג דרזדן נירנברג קיל בון מגדבורג ארפורט רוסטוק מיינץ פרייבורג שוורין לוקס. הולנד בלגיה צרפת דנמרק צ'כיה פולין אוסטריה שווייץ הים הבלטי הים הצפוניהפארק הסולארי ואלדפולנץ
 
הפארק הסולארי ואלדפולנץ היא תחנת הכוח שהייתה הגדולה בעולם מסוגה בעת הקמתה. היא מופעלת באמצעות מערכת של תאים פוטו-וולטאים. התחנה הוקמה בשנת 2008 בבסיס חיל האוויר הסובייטי לשעבר ממזרח ללייפציג שבגרמניה. הפארק מספק 40 מגה-ואט של אנרגיה סולארית. הוא הוקם על שטח של 2,200 דונם ועלות הקמתו המשוערת הייתה כ-130 מיליון אירו. בשנת 2011 תחנת הכוח הורחבה ב-12 מגוו"ט.
האנדרטה הלאומית לטיסה 93

| --- | --- |

קיר השיש הלבן ועליו שמות הנספים הממוקם על נתיב הטיסה
 מידע כללי
 סוג:  אנדרטה
 על שם:  טיסה 93 של יונייטד איירליינס 
 מיקום:  סטוניקריק, סומרסט, פנסילבניה (העיר הקרובה ביותר)
 מדינה:  פנסילבניה, ארצות הברית
 מפעיל:  שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית 
 מבקרים בשנה:  137,837 (נכון ל־2010)
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 24 בספטמבר 2002
 תאריך פתיחה רשמי:  10 בספטמבר 2011 (קיר השמות) 9 בספטמבר 2018 (מגדל הקולות)
 מידות
 שטח:  22 קמ״ר, מתוכם 4 קמ״ר פדרליים
 קואורדינטות:  40°03′22″N 78°54′26″W﻿ / ﻿40.056111111111°N 78.907222222222°W﻿ / 40.056111111111; -78.907222222222
 Flight 93 National Memorial
  (למפת פנסילבניה מוגדלת) האריסברג פילדלפיה פיטסבורג אלנטאון אירי סקרנטון וילאמספורט ניו יורק ניו ג'רזי  מרילנד דל. ויר. מע. א ו ה י ו  ימת איריהאנדרטה הלאומית לטיסה 93(למפת פנסילבניה רגילה) האריסברג פילדלפיה פיטסבורג אלנטאון אירי סקרנטון וילאמספורט ניו יורק ניו ג'רזי  מרילנד דל. ויר. מע. א ו ה י ו  ימת איריהאנדרטה הלאומית לטיסה 93
 
האנדרטה הלאומית לטיסה 93 (באנגלית: Flight 93 National Memorial) היא אנדרטה שנבנתה להנצחת זכר הנספים בטיסה 93 של יונייטד איירליינס, שהייתה אחת מארבעת המטוסים שנחטפו בפיגועי 11 בספטמבר. לחימתם של נוסעי וצוות הטיסה בטרוריסטים הובילה להתרסקות, שמנעה מהם מלהשיג את מטרתם. האנדרטה ממוקמת סביב אתר ההתרסקות בעיר סטוניקריק שבמחוז סומרסט, פנסילבניה, 126 ק"מ דרומית מזרח לפיטסבורג ו־364 ק"מ מערבית לפילדלפיה.
זמן קצר לאחר ההתרסקות הוקמה אנדרטה זמנית ל-40 הקורבנות. השלב הראשון של האנדרטה הקבועה הושלם, נפתח ונחנך ב-10 בספטמבר 2011, ערב יום העשור לפיגועים. האנדרטה מעוצבת כגרסה שונה של היצירה "ירח החיבוק" מאת פול ומילנה מרדוק.
מרכז מבקרים העשוי מבטון וזכוכית נפתח ב-10 בספטמבר 2015, על גבעה המשקיפה על אתר ההתרסקות ועל קיר השמות העשוי משיש לבן. התצפית במרכז המבקרים וקיר השיש הלבן מיושרים שניהם לאורך המסלול שבו חלפה טיסה 93.
הטיסה והתרסקותה

מבין ארבעת המטוסים שנחטפו ב-11 בספטמבר 2001, טיסה 93 של יונייטד איירליינס היא היחידה שלא הגיעה ליעדם המתוכנן של החוטפים, שלכאורה היה הקפיטול בוושינגטון הבירה, משכנו של הקונגרס של ארצות הברית. כמה מהנוסעים ואנשי הצוות ביצעו שיחות טלפון סלולריות מהמטוס החטוף, בהן שמעו על ההתקפות המקבילות במרכז הסחר העולמי בניו יורק והפנטגון במחוז ארלינגטון שבווירג'יניה. הם החליטו להסתער ולהשתלט מחדש על המטוס מידי החוטפים. המטוס התרסק בשדה בעיר סטוניקריק, כ־240 ק"מ צפונית-מערבית לוושינגטון הבירה, והרג את כל 40 הנוסעים ואנשי הצוות, ואת ארבעת הטרוריסטים.
האנדרטה הזמנית

בשנים הראשונות לאחר מכן, אתר ההתרסקות היה מוקף בגדרות וסגור לציבור, למעט בני משפחות הנספים. האנדרטה הזמנית להנצחתם הייתה ממוקמת באותן השנים על צלע גבעה, במרחק 450 מטרים מאתר ההתרסקות עצמו. היא כללה גדר טבעות באורך 40 רגל (12 מטרים) – אורך המנציח את 40 הנוסעים ואנשי הצוות – שעליה יכלו המבקרים להשאיר פרחים, דגלים, כובעים, מחרוזות תפילה ופריטים אחרים. שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית אסף את אותם פריטים.
ערים רבות הביעו רצון להנציח את גיבורי טיסה 93. בין הראשונות הייתה מרשל, טקסס, שבהוראת ועדת העיר, קראה לרחוב "טיסת יונייטד 93" בראשית 2002. הדוברת המרכזית הייתה ברברה קטוצי, אמה של הנספה לורן גרנדקולס.
סמוך לגדר הוקמו כמה אנדרטאות ובהן לוח שמות העשוי מברונזה, דגלים וצלב גדול. האנדרטה הזמנית כללה גם שורה של מלאכי עץ קטנים, אחד לכל נוסע או איש צוות. על מעקות הבטיחות באנדרטה היו גם הודעות בכתב יד. באתר ההנצחה היה גם מבנה קטן בו יכלו המבקרים לחתום על ספר אורחים. הבניין אויש על ידי מתנדבי שירות הפארקים הלאומיים, שנקראו "שגרירים"; תפקידם היה לענות על שאלות. בשנים שלאחר הפיגועים הגיעו לאתר ההנצחה כ-150,000 מבקרים מדי שנה, מספר שהגיע לכמעט מיליון איש נכון ליולי 2008.
האנדרטה הזמנית, ששכנה במשך שנים על קרקע שהחכירה לאנדרטה סבונבק בע"מ, חברת פחם שבסיסה בסומרסט, פנסילבניה, הועברה ב-2008 מכיוון שהחברה לא חידשה את חוזה ההחכרה. היא הועברה לרוחב הכביש על קרקע שהיא חלק מכ-900 דונם (360 הקטרים) שקרן משפחות טיסה 93 קנתה ב-2008.
האנדרטה הקבועה

ב-7 במרץ 2002, חבר הקונגרס ג'ון מורטה הציג הצעת חוק בבית הנבחרים של ארצות הברית להקמת אנדרטה לאומית שפותחה על ידי ועדה, ובסופו של דבר תנוהל על ידי שירות הפארקים הלאומיים. ב-16 באפריל 2002, הסנאטור ארלן ספקטר הציג בסנאט הצעה של "חוק הזיכרון הלאומי לטיסה 93". ב-10 בספטמבר 2002, הצעת החוק עברה בשני בתי הקונגרס. הצעת החוק הסופית חרגה במפורש את ארבעת החוטפים מהנצחה. כאשר נחתם על ידי הנשיא ג'ורג' ווקר בוש ב-24 בספטמבר 2002, הוא הפך לחוק ציבורי מס' 107–226, והאתר היה רשום במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים. עד ספטמבר 2005, הוועדה המייעצת של טיסה 93 נדרשה לשלוח למזכיר הפנים ולקונגרס המלצות לתכנון, עיצוב, בנייה וניהול ארוך טווח של אנדרטה קבועה. החוק גם קבע רכישת כל קרקע נדרשת ממוכרים מרצון.
מסע האנדרטה הלאומית לטיסה 93 היה שותפות בין משפחות טיסה 93, הוועדה הפדרלית המייעצת של טיסה 93, כוח המשימה לזיכרון טיסה 93, שירות הפארקים הלאומיים, קרן הפארק הלאומי ונציגים רבים של ארגונים מקומיים, ממלכתיים ולאומיים, סוכנויות ואינטרסים, כמו גם אנשים מרחבי העולם על מנת לבנות אנדרטה קבועה. שותפות ציבורית-פרטית זו, שהושקה ב-2005, ביקשה לגייס 30 מיליון דולר מאנשים, תאגידים וקרנות פילנתרופיים כדי לאפשר את בניית האנדרטה הלאומית לטיסה 93. לאחר 14 שנים של תכנון ופיתוח, הושלמה האנדרטה הלאומית לטיסה 93 ונפתחה לבני משפחתם של הקורבנות ב-10 בספטמבר 2015, יום לפני ציון יום השנה לפיגועים.
האנדרטה הקבועה > רכישת הקרקע

גבולות האנדרטה הלאומית משתרעים מכביש למברטסוויל לכביש 30 של ארצות הברית (כביש לינקולן המהיר), שם נמצאת הכניסה. מדובר בכ-2,200 אקר (890 דונם), מתוכם כ-1,000 אקר (400 דונם) בבעלות פרטית אך מוגנים באמצעות הסכמי שותפות. אתר ההנצחה עצמו הוא שטח בצורת קערה בשטח של 400 אקר (160 דונם), עם 1,800 אקר (730 דונם) מסביב כחיץ. בדצמבר 2002 תרם בעל הקרקע טים למברט 6 דונם (2.4 דונם) באתר ההתרסקות ונכנס לדיונים עם הקרן לשימור לגבי תוספת של 160 אקר (65 דונם). באמצעות כמה כספים שנתרמו מקבלות עבור הסרט טיסה 93, ארגון משפחות טיסה 93 רכש 3 דונם (1.2 דונם) בקיץ 2006. הארגון ביקש מימון פדרלי של 10 מיליון דולר לשימוש לרכישת קרקע. בנובמבר 2006, קרן השימור רכשה 100 אקר (40 דונם) כקרקע חיץ, שתנוהל על ידי ועדת המשחקים של פנסילבניה. PBS Coals Inc מכרה 900 אקר (360 דונם) לארגון המשפחות במרץ 2008.
סבונבק בע"מ החזיקה בחלקה של 275 אקר (111 דונם), שהייתה מכרה רצועה שהוחזר. מייקל סבונבק, שעבד עם השמאי רנדל בל, הגיש מכתב לשירות הפארקים הלאומיים בנובמבר 2003 ובו תוכניות לבנות מוזיאון ומרכז מבקרים על אדמתו. אף על פי שבעלי הנכסים האחרים מכרו את אדמתם עבור האנדרטה, חברת סבונבק האמינה שההתרסקות העלתה את ערך הנכס של הקרקע שלה ל-23.3 מיליון דולר, בעוד שהממשלה הכירה רק בקרקע כשווה 610,000 דולר. הוועדה המייעצת של טיסה 93 ומשפחות טיסה 93 כתבו מכתב לנשיא ג'ורג' ווקר בוש, וביקשו ממנו להוציא צו מנהלי שיאשר את השימוש בהפקעה מובהקת להבטחת הקרקע. במקום זאת, סנאטורים מטעם פנסילבניה דחפו תיקון דרך הקונגרס שאפשר למחלקת הפנים לתפוס את האדמה לפי תחום מובהק. שאלת הפיצוי עדיין לא נפתרה, ולכן התיק של United States v 275.81 Acres of Land הובא בפני בית משפט מחוזי פדרלי כדי לקבוע פיצוי ראוי עבור הנכס. הוועדה שמונתה על ידי בית המשפט הגיעה למסקנה כי הפיצוי המתאים הוא 1,535,000 דולר.
האנדרטה הקבועה > תחרות העיצוב > בחירת העיצוב

הוועדה החליטה לבחור את העיצוב לאנדרטה באמצעות תחרות עיצוב רב-שלבית במימון מענקים מקרן היינץ וקרן ג'ון ס. וג'יימס ל. נייט. התחרות החלה ב-11 בספטמבר 2004 (יום השנה השלישי לפיגועים); מעל 1,000 ערכים הוגשו באינטרנט. בפברואר 2005 נבחרו חמישה פיינליסטים להמשך פיתוח ובחינה. חבר השופטים האחרון, בן 15 חברים, כלל בני משפחה, אנשי מקצוע בתחום העיצוב והאמנות, ומנהיגים קהילתיים ולאומיים. לאחר שלושה ימים של סקירה ודיונים, הם הכריזו על הזוכה ב-7 בספטמבר 2005: Crescent of Embrace על ידי צוות עיצוב בראשות פול ומילנה מרדוק מלוס אנג'לס.
העיצוב כלל "מגדל קולות", שהכיל 40 פעמוני רוח - אחד לכל נוסע וחבר צוות שנספה. ירח היה נוצר על ידי שביל עגול מרופד בעצי מייפל אדומים העוקב אחר צורת הקערה הטבעית של הארץ. ארבעים חורשות של אדר סוכר אדום ועצי אלון לבנים מזרחיים היו אמורים להיות נטועים מאחורי הירח. קיר צפחה שחור יסמן את קצה אתר ההתרסקות, שבו קבורים הקורבנות.
מספר בלוגרים וקבוצות דתיות מתחו ביקורת על העיצוב החדש. חבר חבר מושבעים טום ברנט האב, שבנו נהרג בהתרסקות, אמר שהוא נשא נאום נלהב בפני חבריו המושבעים על מה שהוא הרגיש שהירח מייצג. "הסברתי שזה חוזר מאות שנים אחורה כסמל אסלאמי עתיק יומין... אמרתי להם שנהיה לצחוק אם נעשה את זה", אמר ברנט. הנציג טום טנקרדו מקולורדו התנגד לצורת העיצוב "בגלל השימוש הבולט של הסהר כסמל באסלאם". מייק רוזן מ"רוקי מאונטיין ניוז" כתב: "ביום השנה ל-11 בספטמבר, לא קשה לדמיין את אל-קאעידה חוגגים את ירח עצי האדר, הופך לאדום בסתיו, "חובק" את אתר ההתרסקות של טיסה 93. להם, זה יהיה אנדרטה לחללי הקדושים שנפלו. למה להזמין את זה? פשוט תמציא עיצוב אחר שמבטל את המשמעות והמחלוקת". האדריכל טען שהיישור היה מקרי ושאין כוונה להתייחס לסמלים מוסלמים, עם דבריו הסכימו איתו כמה מהמשפחות של הקורבנות. ארגון אל-קאעידה וקבוצות הג'יהאד המזוהות איתו משתייכים לתנועה הסלפית, שבדרך כלל אינה רואה בירח סמל הייך לאסלאם, ורואה בו חידוש מאוחר יותר של אימפריות פחות אדודות לכאורה.
אחרים מתחו ביקורת על העיצוב כלא ייצוגי מדי. ג'יימס לילק, עיתונאי ופרשן לענייני אדריכלות, כתב:
"אנחנו לא צריכים פסלי ענק של החבר'ה שדוחפים את עגלת המשקה לתוך הדלת. אבל למרות שאנדרטה כזו תהיה פדנטית, הדורות הבאים יסיקו את העלילה. כל מה שאתה מקבל מירח החיבוק הוא אנחה נוגה של יגון מקיף ומחילה, כאילו חייהם של כל המתים במקום הזה היו שווים בטרגדיה. הם לא."
האנדרטה הקבועה > תחרות העיצוב > עיצוב שונה

בתגובה לביקורת, הסכים המעצב לשנות את התוכנית. האדריכל האמין שניתן לשמור על האלמנטים המרכזיים על מנת לספק ביקורת. "זו מאכזב שיש פרשנות שגויה ועיוות פשטני של העניין הזה, אבל אם זה אכן עניין ציבורי, אז זה משהו שננסה לפתור בצורה אשר תשמור על התכונות החיוניות", אמר מרדוק בראיון טלפוני לסוכנות הידיעות AP.
לאנדרטה המעוצבת החדשה יש צורה פשוטה של עיגול, בניגוד לסהר. עיצוב המעגל חצוי על ידי מסלול הטיסה, המסומן על ידי קרחת יער בעצים. העיצוב החדש היה אמור להדגיש את אזור ההשפעה. לדברי אדריכל האנדרטה, פול מרדוק:
"... שביל הליכה מתקרב ממגרש הגעה לאורך שפת האדמה הקדושה ומשקיפה עליה. השביל מתרחב בסופו של דבר משער טקסי. וקיר השמות, המורכב מ-40 לוחות של לוחות בעובי 3 אינץ' (7.6 ס"מ) של גרניט לבן מלוטש, בגובה 8 רגל (2.4 מ'), על כל אחד מהם כתוב שם 40 הגיבורים. שני קירות שמאגפים את השער מצופים בגרניט לבן מלוטש ומסלול הטיסה מרוצף בגרניט שחור. מעבר לשער נמצא אתר ההשפעה... נטוע בפרחי בר, וחורשת הרוש שמעבר לו."
האנדרטה הקבועה > בנייה > שלב 1: קיר השמות

עלות האנדרטה הקבועה נאמדה ב-60 מיליון דולר. נכון למרץ 2011, 20 מיליון דולר בתרומות פרטיות גויסו, חבר העמים של פנסילבניה סיפק 18.5 מיליון דולר, והקונגרס הפקיד 10 מיליון דולר; משפחות הקורבנות של טיסה 93 דחקו בקונגרס להקצות 3.7 מיליון דולר נוספים בתקציב שנת הכספים 2012. האנדרטה הקבועה תוכננה במקור להיחנך ב-11 בספטמבר 2011; יום העשור לפיגועים. עם זאת, קצב הבנייה התעכב, בין היתר, בשל מחסור במימון ובגלל השפל הכלכלי הכללי באמריקה.
הקרקע נשברה ב-8 בנובמבר 2009, בטקס בראשות מזכיר הפנים קן סלזאר ובהשתתפות המושל אד רנדל, הסנאטור בוב קייסי והנציגים ג'ון מורטה וביל שוסטר, כמו גם פקידי הפארק הלאומי, המגיבים הראשונים, ובני משפחתם של הקורבנות. קיר השמות הושלם ב-2011.
האנדרטה הקבועה > בנייה > שלב 2: מגדל הקולות

בשנת 2017, החלה בנייתו של "מגדל הקולות" המונומנטלי בגובה 93 רגל (28 מ'). המגדל מכיל 40 פעמוני רוח - אחד לכל נוסע וחבר צוות שמת בהתרסקות, אך אף אחד עבור המחבלים שכן הם היו אחראים לחטיפה. המגדל מהווה את שער הכניסה לאנדרטה הלאומית ונראה מכביש 30 של ארצות הברית. הוא המבנה הגדול ביותר שנבנה אי פעם, מגדל הבטון הטרומי תומך בפעמוני אלומיניום מלוטשים באורך של 5 רגל (1.5 מ') עד 10 רגל (3.0 מ') ו גוונים שונים (קולות). המגדל, שנבנה מ-274 טונות קצרות (249 ט') של בטון ופלדה, נבנה על ידי ל.ס. פיורי. את גובה הצלצולים הגה המלחין סמואל פלמן ונבנה על ידי יועץ הנדסת רוח, מהנדס אקוסטיקה ויוצר כלי נגינה. אבות טיפוס נבדקו בסימי ואלי, קליפורניה, מורטון, אילינוי, והמדבר באריזונה - אתרים עם תנאי רוח דומים לאנדרטה, הממוקמת באזור של מהירויות רוח ממוצעות גבוהות יחסית, ובסמוך לה חוות רוח.
בניית המגדל הראשי הסתיימה בשנת 2018 והותקנו שמונה מתוך ארבעים פעמוני הרוח. בספטמבר 2020, פעמוני הרוח הנותרים הותקנו על ידי ARCH Production & Design NYC יחד עם המנגנון שמאפשר להם לצלצל.
האנדרטה הקבועה > חניכת שלבי האנדרטה

השלב הראשון של האנדרטה נחנך ב-10 בספטמבר 2011 (יום העשור לפיגועים), בטקס פומבי בהשתתפות סגן נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן, הנשיאים לשעבר ג'ורג' ווקר בוש וביל קלינטון, יושב ראש בית הנבחרים ג'ון ביינר, מכובדים נוספים ובני משפחה של הנוסעים, ואלפי אזרחים אחרים. במהלך הטקס הודיע קלינטון כי הוא וביינר יפתחו במאמץ גיוס כספים לגיוס 10 מיליון דולר הנדרשים להשלמת האנדרטה. הזמרת-יוצרת שרה מקלכלן ביצעה גם את "Angel" וגם את "I Will Remember You" בטקס החנוכה. פעמוני הזיכרון נשמעו 40 פעמים, פעם אחת עבור כל אחד מהנוסעים והצוות כפי שהוקרא שמותיהם, מסורת ממצוות ה-11 בספטמבר השנתית.
מגדל הקולות נחנך ב-9 בספטמבר 2018 (יומיים לפני יום השנה לפיגועים).
ראו גם

האנדרטה הלאומית והמוזיאון לפיגועי 11 בספטמבר
פיגועי 11 בספטמבר
מגדל החירות
הפארק הפרובינציאלי הר רובסון

הפארק הפרובינציאלי הר רובסון (באנגלית: Mount Robson Provincial Park) הוא פארק פרובינציאלי הנמצא בחלק הקנדי של הרי הרוקי, ומשתרע על פני 2,249 קמ"ר שכולם בשטחה של קולומביה הבריטית. הפארק גובל בפארק הלאומי ג'ספר שבאלברטה.
מאז תחילת המאה ה-19 עברו בשטח שבו הוקם הפארק ציידים, חוקרים, ומחפשי אוצרות טבע, והם נעזרו רבות בתושבי האזור הילידים. הפארק עצמו הוקם ב-1913 על פי חוק שהועבר בממשלת קולומביה הבריטית, והוא היה השני מסוגו בפרובינציה. באותה שנה הפך מטפס ההרים האוסטרי קונרד קיין לאדם הראשון שמצליח להעפיל לפסגת הר רובסון שבשטח הפארק ומהווה את הנקודה הגבוהה ביותר בחלק הקנדי של הרי הרוקי. שבט הטקסקאלט שיישב בעבר את האזור כינה את הר רובסון ""יוה-האי-האס-קון", שמשמעותו היא "ההר של הדרך הספירלית". הסיבה לשם זה היא ככל הנראה המראה השכבתי של ההר.
מלבד הר רובסון נמצאים בפארק גם תצורות סלע גדולות אחרות, בעיקר בגבול עם הפארק הלאומי ג'אספר, נהרות, בתי גידול מימיים, אגמים ואזורים אלפיניים רחבים. במעבר פרייזר הנמצא בפינה הדרום-מזרחית של הפארק נמצאים מקורותיו של נהר פרייזר, שזורם לאורך 100 קילומטרים בפארק ומתנקז לאוקיינוס הפסיפי ליד ונקובר שמרוחקת מהפארק כ-1,200 קילומטרים.
עד כה תועדו בפארק 42 מינים של יונקים, 4 מינים של דו-חיים, זוחל אחד ו-182 מינים של עופות. בפארק יש ארבעה אזורים ביו-גאו-אקלימיים, ובכל אחד מהם יש בתי גידול של בעלי חיים שונים. חלק מבעלי החיים, כגון דובי גריזלי, אינם מוגבלים לאזור אחד. בעלי חיים נוספים הגדלים בפארק הם אייל פרדי שחור-זנב, אייל קורא, אייל קנדי, דוב שחור אמריקני וזאב ערבות. באביב מתחילות נקבות האייליים לגונן ביתר שאת על צאצאיהן, ובסתיו אלו הזכרים שנוטים להיות יותר מגוננים. עונת הייחום היא בין ספטמבר לאוקטובר. קיימת מסורת בפארק ולפיה בחודש יוני מתאספים בפארק צפרים רבים על מנת לצפות באוכלוסיית העופות המקומית.
ב-1984 נכלל הפארק באתר המורשת העולמית "הפארקים בהרי הרוקי הקנדיים", שהוכרז על ידי אונסק"ו. כיום עוברים בו הכביש המהיר הלאומי מספר 16, חלק ממערכת הסיבים האופטיים של קנדה, וצינור מים ראשי שמחבר בין האוקיינוס הפסיפי ובין הערבות הקנדיות. דרכי התעבורה דרך הפארק ממוקמות אך ורק בתוך עמק צר, וזאת על מנת להגן על שאר חלקי הפארק.
הסכם קיבוצי

הסכם קיבוצי הוא הסכם שנערך בין ארגון עובדים לבין מעביד או ארגון מעבידים, ועוסק בתנאי עבודתם של העובדים אצל המעבידים החתומים על ההסכם.
ההסכם מבשיל במשא ומתן בין ארגון עובדים לבין מעביד או ארגון של מעבידים, הקרוי משא ומתן קיבוצי. לאחר שהגיעו להסכמות על סעיפיו, נחתם בידי הצדדים, והופך להיות בעל תוקף המחייב את המעבידים החתומים עליו ואת כל העובדים של אותם מעבידים, גם אם אינם חברים בארגון העובדים.
המשא ומתן הקיבוצי, וההסכם הקיבוצי שנחתם בעקבותיו, מגבירים את כוחם של העובדים, המתייצבים כקבוצה מאורגנת מול המעביד, בהשוואה למשא ומתן לכריתתו של הסכם עבודה אישי, שבו העובד הבודד ניצב מול המעביד.
יתרונות וחסרונות הסכם קיבוצי

כברירת מחדל, כוחה של הנהלת חברה גדול מכוחו של עובד בודד, דבר המאפשר לחברה לנצל את העובד, לתגמל אותו במשכורת ותנאים נמוכים, ולהחליף אותו במהרה בעובדים חדשים. לעומת זאת, הסכם קיבוצי עשוי להוביל למצב שבו כוחם של העובדים גובר על כוחה של ההנהלה, דבר שיקשה על החברה בהתמודדות עם קשיים כלכליים (יקשה על התייעלות, פיטורי עובדים והורדות שכר), יקשה על ההנהלה לערוך רפורמות על רקע שינויים גלובליים בתחום הפעילות של החברה, ויוביל למחירים גבוהים של מוצרי החברה, בשל עלות כח-אדם כבדה. חשש זה גובר במיוחד בחברות ממשלתיות ובמונופולים, שם יכולים העובדים להסתייע בתמיכת נציגים פוליטיים כנגד הנהלת החברה, ואף יכולים לנצל את כוחם כנגד הכנסת תחרות לשוק מונופוליסטי.
הסכם קיבוצי יוצר אחידות בתנאי ההעסקה.
בישראל

הסכם קיבוצי הוא דרך נפוצה להסדרת יחסי העבודה בישראל. הסדרתם של הסכמים קיבוציים נעשית בהתאם לחוק הסכמים קיבוציים, תשי"ז-1957.
באמצעות צו הרחבה אפשר להרחיב את תחולתו של הסכם קיבוצי כללי גם על מעסיקים ועובדים במקומות עבודה שלא נכללו בו.
הפארק הלאומי צפון מזרח גרינלנד

| --- | --- |
הפארק, 2018
הפארק, 2018
 מידע כללי
 תאריך הקמה:  21 במאי 1974
 גוף מנהל:  ממשלת גרינלנד
 נתונים ומידות
 שטח:  972,000 קמ"ר
 מיקום
 מדינה:  גרינלנד גרינלנד, דנמרק דנמרק
 קואורדינטות:  77°N 31°W﻿ / ﻿77°N 31°W﻿ / 77; -31
  (למפת גרינלנד מוגדלת) נוק קאקורטוק אילוליסאט סיסימיוט אסיאט מאניצוק טאסילאק פאמיוט נארסאק קאנאק קנגרטיטיווק קנדה איסלנד אוקיינוס הקרח הצפוני מפרץ באפין  ים גרינלנד  האוקיינוס האטלנטי  ים לברדור צפון מזרח גרינלנד(למפת גרינלנד רגילה) נוק קאקורטוק אילוליסאט סיסימיוט אסיאט מאניצוק טאסילאק פאמיוט נארסאק קאנאק קנגרטיטיווק קנדה איסלנד אוקיינוס הקרח הצפוני מפרץ באפין  ים גרינלנד  האוקיינוס האטלנטי  ים לברדור צפון מזרח גרינלנד
 
הפארק הלאומי צפון מזרח גרינלנד (בגרינלנדית: Kalaallit Nunaanni nuna eqqissisimatitaq) הוא הפארק הלאומי הגדול ביותר בעולם, המשתרע על מעט פחות מחצי של האי הגדול ביותר בעולם, גרינלנד. הפארק הוקם בשנת 1974 והורחב לשטח של 972,000 קילומטרים רבועים בשנת 1988. הפארק גדול מכל המדינות בעולם מלבד 29, והוא היה הפארק הלאומי הראשון אי פעם שהוקם בשטחה של ממלכת דנמרק. הפארק הלאומי הוא הצפוני ביותר בעולם.
גאוגרפיה

הפארק בנוי מגבולות שהם בעיקר קווים ישרים, עם הרשות המוניציפלית סרמרסוק מדרום ועם הרשות המוניציפלית אוונאטה ממערב (בהתאמה לקו האורך 45 מערב). הפארק הלאומי בנוי ברובו משכבת הקרח היבשתית הגרינלנדית, אך קיימים בו גם אזורים גדולים שאינם מכוסים בקרח לאורך החוף ובארץ פירי בצפון גרינלנד. הפארק הלאומי כולל את האזורים הגאוגרפיים של ארץ המלך פרידריק השמיני וארץ המלך כריסטיאן העשירי.
מדי שנה, מאבדת שכבת הקרח היבשתית הגרינלנדית מתכולתה.
היסטוריה

הפארק הלאומי צפון מזרח גרינלנד הוכרז לראשונה ב-22 במאי 1974 כשנקרע מהחלק הצפוני והלא מיושב של הרשות המוניציפלית איטוקורטורמיט. ב-1988 הורחב הפארק כשנוספו לו עוד 272,000 קילומטרים רבועים, והוא הגיע לגודלו הנוכחי. בינואר 1977 הוצע הפארק כשמורת ביוספרה בינלאומית. הפארק מפוקח על ידי המחלקה לסביבה וטבע של ממשלת גרינלנד.
עולם החי

כבש המושק נפוץ בכמויות של כ-15,000 פריטים בפארק הלאומי, בנוסף לדוב הקוטב ולכלבי ים המצויים בעיקר באזורי החוף של הפארק. יונקים נוספים המצויים בשטח הפארק הלאומי הם שועל השלג, ארנבת הקוטב, הרמין, למינג ואוכלוסייה קטנה אך משמעותית של זאב ארקטי. בגזרת היונקים הימיים, נפוצים בשטח הימי שמסביב לפארק בעיקר מיני לווייתנים, ובראשם לבנתן לבן.
ניתן למצוא בפארק גם את מיני העופות: שכווי השלג, צוללן צפוני ועורב שחור, בז ארקטי, אוח השלג ועוד.
הערות שוליים

↑  Greenland Statistics 2009
↑  Ramskov, Jens. "Climate models underestimate the melting of the ice cap " In English Ingeniøren, 26 December 2014. Accessed: 26 December 2014.
1 2  Kalaallit Nunaat high arctic tundra, וורלדוויילדלייף, 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1103833049  VIAF: 13146635491241980094   WorldCat (עם VIAF): 13146635491241980094 
פיורד קייזר פרנץ יוזף
תחנת צאקנברג
קרחון בפארק הלאומי
הכל כלול (סרט, 2004)

| --- | --- |

כרזת הסרט באנגלית
 בימוי:  ג'סי טראו
 הופק בידי:  דייוויד סקוט רובין ג'סי טראו
 תסריט:  צ'אק וילסון בו זנגה
 עריכה:  מייקל אר. מילר
 שחקנים ראשיים:  קווין הארט טום ארנולד מת'וד מן סנופ דוג
 מוזיקה:  ריזה
 צילום:  ג'ונתן סלע
 מדינה:  ארצות הברית
 חברת הפקה:  Boz Productions Turbo Productions
 חברה מפיצה:  מטרו גולדווין מאייר (ארצות הברית) אולפני המאה ה-20 (בין-לאומי)
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 28 במאי 2004
 משך הקרנה:  86 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט קומדיה
 תקציב:  16,000,000 דולר
 הכנסות:  14,800,000 דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   soulplane
 דף הסרט ב־IMDb
 
הכל כלול (תרגום חופשי מאנגלית: Soul Plane – "טיסה רגועה") הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 2004 שבוים על ידי ג'סי טראו (שזהו פרויקט הביכורים שלו). בסרט מככבים טום ארנולד, קווין הארט, מת'וד מן וסנופ דוג. בנוסף, שחקני המשנה בסרט הם מוניק, לוני לאב, קיי.די אווברט, די.אל האולי, גודפריי וסופיה ורגרה. הסרט עוקב אחר מספר דמויות וסיפורי משנה המתקיימים בזמן טיסה מלוס אנג'לס לניו יורק. הסרט קיבל ביקורות שליליות ממבקרים והרוויח 14 מיליון דולר כנגד 16 מיליון דולר שהושקעו ביצירתו.