stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'נין
היסטוריה > המאה ה-20

במלחמת העולם הראשונה שימשה ג'נין בסיס לכוחות של האימפריה העות'מאנית וגרמניה. בכניסה לעיר ממערב אנדרטה של חיל האוויר של הצבא הגרמני לנופליו במלחמה – קיר אבן ועליו מדחף של מטוס.
בראשית שנות ה-20 הייתה ג'נין מרכז המחוז שכלל את צפון הרי השומרון ודרום עמק יזרעאל. התגוררו בג'נין כ-1,500 ערבים מוסלמים. היה בה שוק, שני מסגדים, שני בתי ספר, בית דואר וטלגרף. בשנת 1922, הוקם מחנה צבא בריטי באתר אל-ח'רוּבֶה 3 ק"מ מצפון מזרח לגרעין העיר. המחנה הוקם בעבודת כפיים של חבורות חלוצים וחלוצות אנשי העלייה השלישית שאורגנו על ידי הסתדרות העובדים, ביניהם חבורה בשם: 'קבוצת וילנה'; שכרם שולם מתקציב 'העבודות הציבוריות' שיזם הממשל הבריטי בארץ ישראל. על פי מפקד האוכלוסין הבריטי של 1922, באותה תקופה התגוררו בעיר 2,637 תושבים, מתוכם שבעה יהודים שמרביתם שירתו במשטרת ג'נין, ובשנת 1931 התגוררו בעיר ארבעה יהודים בלבד.
בשנת 1943 הכינה מפקדת ההגנה בראשות משה סנה תוכנית התיישבות, שהציעה להקים בסביבות ג'נין כעשרה יישובים חדשים, וזאת במטרה להקיף את העיר ביישוב יהודי, אך תוכנית זו לא יצאה לפועל.
מפגעים בראשות עז א-דין אל-קסאם יצאו מן העיר בתקופת המנדט הבריטי ופגעו באוכלוסייה היהודית. בתקופת מאורעות 1936–1939 שימשה העיר בסיס לכנופיות. ב-24 באוגוסט 1938, נרצח בג'נין פקיד בכיר של הממשל הבריטי – סגן מושל אחד המחוזות. כתוצאה מזה, נהג השלטון הבריטי בהענשה קולקטיבית כלפי תושבי ג'נין. כמו כן, נדרש אדריכל הערים של המנדט, הנרי קנדל, לתכנן כביש עוקף לעיר, שימנע חיכוך מיותר בין פקידי הממשל לפורעים.
במלחמת העצמאות כבש כוח צה"ל, שכלל את גדוד 21 של חטיבת כרמלי, את ג'נין לזמן קצר אך נסוג בשל מתקפת נגד של הכוחות העיראקים בסיוע כוחות מקומיים, תוך שהוא סופג אבדות כבדות. בקרב שהתקיים ב-3 ביוני 1948 נהרגו 45 לוחמים מגדוד 21. לוחם האצ"ל ברוך מזרחי, גר, מוסלמי במקור, נשלח לג'נין ונתפס. הוא נהרג וגופתו הוחבאה במערה ליד ג'בע בצפון השומרון. בסיום המלחמה נכללה העיר בשטחי יהודה ושומרון שבשליטת ירדן.
בתקופת פעולות התגמול חדרו כוחות צה"ל לעיר ושבו שבויים, במטרה להחליפם ביצחק ג'יבלי, לוחם 101 שנפל בשבי בפעולה בעזון.
במלחמת ששת הימים כבשה ישראל את יהודה ושומרון מהירדנים, ובכלל זה את העיר ג'נין. במסגרת הסכמי אוסלו נמסרה העיר בשנת 1996 לשליטת הרשות הפלסטינית והיא הוגדרה כשטח A.
היסטוריה > המאה ה-21

במהלך האינתיפאדה השנייה הייתה העיר מעוז של תנועת הג'יהאד האיסלאמי, ונודעה במספר הרב של מחבלים מתאבדים שיצאו ממנה לשטח ישראל. בשל כך היא אף זכתה לכינוי "בירת המתאבדים". באפריל 2002 יצא צה"ל למבצע חומת מגן, על מנת לבלום את סדרת הפיגועים, ובפרט פיגועי ההתאבדות, שיצאו מיהודה ושומרון. אחת הפעולות המרכזיות במבצע הייתה הקרב במחנה הפליטים ג'נין. גם לאחר תום מבצע חומת מגן המשיכו מחבלים לפעול בעיר, שנקלעה לתוהו ובוהו מנהלי, ופעילי הג'יהאד האיסלאמי וגדודי חללי אל אקצא (בראשות זכריא זביידי) המשיכו בניסיונות להוציא פיגועים לשטח ישראל, ובעיקר לערים חדרה, עפולה ונתניה.
השלמת בניית גדר ההפרדה בצפון השומרון, הפעילות הנרחבת של צה"ל והשב"כ בעיר ובכפרים הסמוכים לה והתחזקות מנגנוני הביטחון של הרשות הפלסטינית בעיר בסיוע ארצות הברית, הובילו לירידה דרסטית בכמות הפיגועים היוצאים מג'נין, אף שחוליות טרור המשיכו לנסות להוציא לפועל פיגועים בשומרון ובשטח מדינת ישראל. במקביל לכך חל שיפור במצבה הכלכלי והמנהלי של העיר ובחופש התנועה שמאפשר צה"ל באזור.
בשנת 2020 ארגון פת"ח חנכו בעיר אנדרטה לזכרם של 52 חללי העיר שנפלו במלחמתם למען שחרור פלסטין, ולזכר יאסר ערפאת, שנרצח בידי הציונים לדבריהם.
מ־2020 שימשה ג'נין כמעוז טרור – פיגועים רבים יצאו מגבולות העיר, ומערכת הביטחון הישראלית פעלה פעמים רבות בעיר לסיכול פעולות כאלה. בסוף שנת 2024 פתחו כוחות הביטחון של הרשות הפלסטינית במבצע הגנת המולדת נגד "גדוד ג'נין, מיליציה פלסטינית מקומית.
בשנת 2025 צה"ל יצא למבצע חומת ברזל שהתמקד בג'נין.
ראשי עיריית ג'נין

עבד אל־מג'יד מנצור
עבד א־רחמן אל־חאג' חסן
רג'ב א-סוקי
חאג' חסן פאזה
תאופיק מנצור
בשארה אטאללה
חוסיין אל-עבושי
עארף עבד א־רחמן
פהמי אל-עבושי (אנ') ‏(1935–1937)
טהסין עבדול הדי
חילמי אל-עבושי (סביבות 1949)
עבד א־רחים ג'ראר
סאלח עארף אזוקה
עאדל זאוואתי (אנ') ‏(1961–?)
חוסני אל-סוקי (1963– 1972)
אחמד כמאל אל-סעדי (1972 – המחצית השנייה של שנות ה-70 של המאה ה-20)
אחמד שוואקי אל מחמוד (המועצה הנבחרת בראשותו פורקה ב-1982, עם הנהגת הממשל הצבאי עד 1995. תחת הממשל הצבאי מונתה מועצה בראשות שהאב סאנורי)
שהאב סאנורי (מיולי 1982)
עבדאללה לחלוח (המחצית השנייה של שנות ה-80 של המאה ה-20)
ואליד אבו מואיס
חאתם רדא ג'ראר (2006–2010)
ואליד אבו מואיס (קדנציה שנייה)
מוחמד אבו ע'אלי
פאיז פאריס אל-סעדי
מוחמד ג'ראר (מכהן)
מחנה הפליטים ג'נין

מחנה הפליטים ג'נין הוקם בשטח העיר ג'נין בשנת 1953, למגוריהם של פליטים פלסטינים שנמלטו במהלך מלחמת העצמאות, בעיקר מהכרמל ומאזור חיפה. שטחו הנוכחי של המחנה הוא כ-0.42 קמ"ר, ורשומים בו למעלה מ-16,000 פליטים.
במהלך מבצע חומת מגן, בשנת 2002, נערך במחנה קרב קשה בין כוחות צה"ל ובין מחבלים. המאמץ להכריע את המחבלים שהתרכזו במרכז מחנה הפליטים הביא לאבדות רבות בקרב הפלסטינים, ולהרס רב במחנה הפליטים ג'נין, לאחרי שהוחלט להרוס כל בית שבו יש חשש להסתתרות מחבלים וכן עקב ריבוי מטעני החבלה שהוטמנו ברחבי המחנה ואף בעיר ג'נין עצמה. נוהל הריסת הבית כלל כריזת אזהרה לפינוי הבניין ומתן הזדמנות למבוקשים להסגיר את עצמם לפני שהדחפור החל לטלטל את הבית עם ה"סכין" שלו. בישראל העריכו כי נהרסו כ־80 בתים בשטח שגודלו כעשרה דונם. עם זאת, הארגון Human Rights Watch טען כי ישראל הרסה 140–170 בתים לחלוטין וגרמה נזק חלקי למספר רב יותר של מבנים, ושתוך כדי הריסת הבתים פגעו גם באזרחים לא חמושים רבים. שיא ההרס נגרם בשכונת חאוואשין, שנהרסה ושוטחה כליל באמצעות הדחפורים המשוריינים, בעקבות הערכות ששם מצויים רוב המחבלים ורוב מלכודות הנפץ שהכינו הפלסטינים. הקרב הסתיים עם 23 חיילים ישראלים הרוגים ו-52 פלסטינים הרוגים, רובם מחבלים. הקרב זכה לתהודה בינלאומית עקב ההרס הרב וההאשמות שהעלו הפלסטינים על טבח שביצע צה"ל במחנה שהופרכו בסופו של דבר.
בשנים 2022–2023 יצאו פיגועים רבים ממחנה הפליטים ג'נין, ועקב כך נהרסו בתי מחבלים במחנה, ונערכו, במסגרת מבצע שובר גלים, פשיטות אחדות של צה"ל על המחנה, שבהן נהרגו פלסטינים, מרביתם מחבלים, שפתחו באש על כוחות צה"ל. פעילות זו הגיעה לשיא ב-26 בינואר 2023, בקרב במחנה הפליטים ג'נין, פשיטה של צה"ל והימ"מ שבה נהרגו 11 פלסטינים (10 מהם מחבלים) ונעצרו מבוקשים אחדים, וסוכל פיגוע שהוגדר כפצצה מתקתקת. ב-26 ביוני 2023 שוגרו שתי רקטות מג'נין לכיוון היישוב רם און אשר נפלו בשטח הרשות הפלסטינית.
ב-3 ביולי 2023 פתח צה"ל במבצע בית וגן במטרה לסכל את תשתיות הטרור בעיר.
ב-12 בדצמבר 2023, במקביל למלחמת חרבות ברזל, פתח צה"ל במבצע נוסף בעיר ובו סיכל תשתיות טרור ומחבלים על ידי כלי טיס וכוחות חי"ר. המבצע הגיע לסיומו ב-14 בדצמבר.
ב-21 בינואר 2025, במקביל למלחמת חרבות ברזל, ולאחר שנחתם הסכם הפסקת אש בין ישראל לחמאס, פתח צה"ל במבצע בעיר בשם "חומת ברזל", לסיכול תשתיות טרור ומחבלים על ידי כלי טיס, כוחות חי"ר ויחידות מיוחדות.
סגן ראש המטה הכללי

| --- | --- |

סגן ראש המטה הכללי, אלוף תמיר ידעי
 איוש נוכחי:  אלוף תמיר ידעי
 תאריך כניסה לתפקיד:  6 במרץ 2025
 תחום שיפוט:  ישראל
 דרגה:    אלוף
 ייסוד המשרה:  ינואר 1948
 איוש ראשון:  אלוף צבי איילון
 
דרגתו של סגן הרמטכ"ל (דרגת אלוף)
סגן הרמטכ"ל הוא סגנו של ראש המטה הכללי של צה"ל. סגן הרמטכ"ל הוא קצין בדרגת אלוף, הממונה על ידי שר הביטחון בהמלצת ראש המטה הכללי, והוא בעל התפקיד השני בראש מדרג צה"ל. סגן הרמטכ"ל חבר במטה הכללי של צה"ל מתוקף תפקידו. על פי הפקודה משמש גם כרמ"ט הצבא, מתאם ומכוון את פעולות המפקדה הכללית בתחום בניין הכוח ובתחום הפעלת הכוח. סגן הרמטכ"ל הנוכחי הוא האלוף תמיר ידעי.
היסטוריה

תפקיד סגן הרמטכ"ל לא אויש באופן רציף. עד לשנת 1999, סגני רמטכ"ל כיהנו במקביל בתפקיד ראש אג"ם, למעט חיים בר-לב שכיהן בתפקיד ערב מלחמת ששת הימים ובמהלכה וישראל טל שכיהן בתפקיד לאחר מלחמת יום הכיפורים. בשנת 1999 הוקם אגף המבצעים והתפקידים הופרדו באופן רשמי, מאז מקובל לראות בסגן הרמטכ"ל כממונה על בניין הכוח בצה"ל. על אף הצעות חוק בעניין, סגן הרמטכ"ל אינו מוגדר בחוק כממלא מקומו של הרמטכ"ל, סוגיה שמבקר המדינה נתן עליה את דעתו בדו"ח שפרסם בשנת 2010.
מאז שנת 2005 כפופה מחלקת הבקרה והמעקב בצה"ל לסגן הרמטכ"ל. בשנים 2016–2017 היה כפוף לסגן הרמטכ"ל גם מטה הסייבר.
ממלא תפקיד סגן הרמטכ"ל (ובעבר – ממלא תפקיד ראש אג"ם) הוא בדרך-כלל אחד המועמדים הטבעיים להחליף את הרמטכ"ל היוצא, ומקובל לראות במילוי התפקיד "חניכה" לפני קבלת הפיקוד על צה"ל. 21 מבין 24 הרמטכ"לים שעמדו בראש צה"ל עד היום, שימשו קודם לכן בתפקיד סגן הרמטכ"ל, לרוב בסמוך למינוים לראשות המטכ"ל.
סגני הרמטכ"ל לדורותיהם

הערה: בתאים הבהירים מופיעים סגני רמטכ"ל שכיהנו מאוחר יותר גם בתפקיד הרמטכ"ל.
| תמונה | שם | תקופת כהונה | הרמטכ"ל | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | צבי איילון | ינואר 1948 | יעקב דורי |  |
|  | מרדכי מקלף | 9 בנובמבר 1949 – 7 בדצמבר 1952 | יגאל ידין | הרמטכ"ל השלישי |
|  | משה דיין | 7 בדצמבר 1952 – דצמבר 1953 | מרדכי מקלף | הרמטכ"ל הרביעי |
|  | חיים לסקוב | 20 באוגוסט 1955 – 23 ביולי 1956 | משה דיין | הרמטכ"ל החמישי |
|  | צבי צור | 1958 – 1958 | חיים לסקוב | הרמטכ"ל השישי |
|  | יצחק רבין | 23 בינואר 1961 – 30 בדצמבר 1963 | צבי צור | הרמטכ"ל השביעי |
|  | חיים בר-לב | מאי 1967 – ינואר 1968 | יצחק רבין | הרמטכ"ל השמיני |
|  | דוד אלעזר | 1969 – ינואר 1972 | חיים בר לב | הרמטכ"ל התשיעי |
|  | ישראל טל | 1972 – 1973 | דוד אלעזר |  |
|  | הרצל שפיר | אפריל 1974 – מרץ 1976 | מוטה גור | לימים המפכ"ל ה-7 של משטרת ישראל |
|  | רפאל איתן | אוגוסט 1977 – אפריל 1978 | מוטה גור | הרמטכ"ל ה-11 |
|  | יקותיאל אדם | 1978 – 1982 | רפאל איתן | נהרג בזמן כהונתו במלחמת לבנון הראשונה |
|  | משה לוי | 1982 – 1983 | רפאל איתן | הרמטכ"ל ה-12 |
|  | דוד עברי | 1983 – 1985 | משה לוי |  |
|  | דן שומרון | 17 בינואר 1985 – 1 באוקטובר 1986 | משה לוי | הרמטכ"ל ה-13 |
|  | אמיר דרורי | 1 באוקטובר 1986 – 6 באפריל 1987 | משה לוי דן שומרון |  |
|  | אהוד ברק | 7 במאי 1987 – 13 במרץ 1991 | דן שומרון | הרמטכ"ל ה-14 |
|  | אמנון ליפקין-שחק | 13 במרץ 1991 – 29 בנובמבר 1994 | אהוד ברק | הרמטכ"ל ה-15 |
|  | מתן וילנאי | 29 בנובמבר 1994 – 15 בספטמבר 1997 | אמנון ליפקין-שחק |  |
|  | שאול מופז | 15 בספטמבר 1997 – 11 ביוני 1998 | אמנון ליפקין-שחק | הרמטכ"ל ה-16 |
|  | עוזי דיין | 11 ביוני 1998 – 15 בספטמבר 2000 | שאול מופז |  |
|  | משה יעלון | 15 בספטמבר 2000 – 9 ביולי 2002 | שאול מופז | הרמטכ"ל ה-17 |
|  | גבי אשכנזי | 9 ביולי 2002 – 15 ביולי 2004 | משה יעלון | הרמטכ"ל ה-19 |
|  | דני חלוץ | 15 ביולי 2004 – 17 במרץ 2005 | משה יעלון | הרמטכ"ל ה-18 |
|  | משה קפלינסקי | 17 במרץ 2005 – 1 באוקטובר 2007 | דן חלוץ |  |
|  | דן הראל | 1 באוקטובר 2007 – 1 באוקטובר 2009 | גבי אשכנזי | לימים מנכ"ל משרד הביטחון |
|  | בני גנץ | 1 באוקטובר 2009 – 25 בנובמבר 2010 | גבי אשכנזי | הרמטכ"ל ה-20 |
|  | יאיר נוה | 25 בנובמבר 2010 – 14 בינואר 2013 | בני גנץ |  |
|  | גדי איזנקוט | 14 בינואר 2013 – 15 בדצמבר 2014 | בני גנץ | הרמטכ"ל ה-21 |
|  | יאיר גולן | 15 בדצמבר 2014 – 11 במאי 2017 | גדי איזנקוט |  |
|  | אביב כוכבי | 11 במאי 2017 – 13 בדצמבר 2018 | גדי איזנקוט | הרמטכ"ל ה-22 |
|  | אייל זמיר | 13 בדצמבר 2018 – 11 ביולי 2021 | אביב כוכבי | לימים מנכ"ל משרד הביטחון והרמטכ"ל ה-24 |
|  | הרצי הלוי | 11 ביולי 2021 – 31 באוקטובר 2022 | אביב כוכבי | הרמטכ"ל ה-23 |
|  | אמיר ברעם | 31 באוקטובר 2022 - 6 במרץ 2025 | אביב כוכבי הרצי הלוי |  |
|  | תמיר ידעי | 6 במרץ 2025 ואילך | אייל זמיר |  |
הערות שוליים

↑  קובי פינקלר, אייזנקוט מחליף את האלוף יאיר נווה שסיים את שירותו כסגן הרמטכ"ל, לאחר שנתיים וחודשיים., באתר ערוץ 7
↑  נועם אמיר, ‏אלוף אביב כוכבי מונה לסגן הרמטכ"ל הבא, באתר מעריב אונליין, 3 בנובמבר 2016
↑  יואב זיתון ואיתמר אייכנר, סגן הרמטכ"ל הבא: אייל זמיר, באתר ynet, 22 בנובמבר 2018
↑   אלוף אמיר ברעם נכנס לתפקידו כסגן הרמטכ"ל, באתר צה"ל, 31 באוקטובר 2022
אריק אדמס (פוליטיקאי)

אריק לירוי אדמס (באנגלית: Eric Leroy Adams; נולד ב-1 בספטמבר 1960) הוא פוליטיקאי אמריקאי, משפטן וקצין משטרה לשעבר, המכהן כראש עיריית ניו יורק החל מינואר 2022.
קורות חיים

אדמס נולד בברוקלין, ילדם הרביעי מבין שישה של דורותי ולירוי. הוא גדל עם אמו ואחיו בשכונת סאות' ג'מייקה בקווינס. בגיל 15 הוא ואחיו נעצרו והוכו קשות בידי שוטרים, אירוע שהשפיע עליו בבגרותו, להצטרף למשטרה ולתקן את דרכיה.
למד עיבוד מידע במכללה הטכנולוגית של ניו יורק, סיים תואר ראשון במשפט פלילי מקולג' ג'ון ג'יי ותואר שני במנהל ציבורי ממרסיט קולג'.
ב-1984 השלים את הכשרתו באקדמיית המשטרה העירונית. שירת במשטרת התחבורה ולאחר מכן במשטרת העיר ניו יורק עם איחוד כוחות המשטרה העירוניים. פרש לאחר 22 שנות שירות, בדרגת קפטן. לאחר פרישתו היה ממייסדי ארגון נגד אלימות משטרתית, אפיון גזעי ולמען גיוון בין-גזעי במקומות העבודה.
אדמס אב לבן אחד ומתגורר בשכונת בדפורד-סטייבסנט בברוקלין.
פוליטיקאי

ב-2006 נבחר לכהן בסנאט של מדינת ניו יורק כנציג המחוז ה-20 (שכונות במרכז ברוקלין). כיהן כיו"ר הוועדה לביטחון הפנים ולנושאים צבאיים (2009–2012), יו"ר הוועדה לענייני הימורים, מרוצים ומשחקים (2009–2010) ויו"ר הוועדה לענייני הזדקנות. ב-2013 נבחר לנשיא רובע ברוקלין, תפקיד בו החל לכהן בינואר 2014 ובסוף 2017 נבחר לתקופת כהונה נוספת.
ב-2021 ניצח בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית לקראת הבחירות לראשות עיריית ניו יורק ובנובמבר אותה שנה ניצח בבחירות הכלליות. הוא נכנס לתפקיד ב-1 בינואר 2022.
בפברואר 2022, נחשף סרטון מ-2019 בו אדמס התייחס לשוטרים לבנים שעבד לצידם כ"קראקרים", כינוי גנאי ללבנים ממעמד נמוך.
במאי 2023 השתתף באירוע של איגוד החינוך האורתודוקסי 'TeachNYS', והצהיר על הצורך לשכפל את המרכיבים המיוחדים של החינוך בישיבות היהודיות ולהעתיק אותם אל מערכת החינוך הציבורית בארצות הברית.
באוקטובר 2023 עם פרוץ מלחמת חרבות ברזל בישראל, הכריז אדמס בנאום פומבי על תמיכתו בישראל. בין היתר קרא לפירוק חמאס, גינה את הזוועות וכינה את היהודים "אחים" שלו. בנוסף הכיר בזכות של ישראל להגן על עצמה והביע תמיכה חסרת תקדים בישראל. נאומו זכה להד תקשורתי גדול בישראל ובעולם.
בספטמבר 2024 פורסם כי ה-FBI ערך מספר חקירות סמויות שבסופן הוחלט להעמיד את אדמס ובכירים נוספים בעירייה לדין, בגין חשדות לתרומות בלתי חוקיות מיישויות שונות. אדמס הכחיש את ההאשמות נגדו.
ב-10 בפברואר 2025, מחלקת המשפטים תחת הנשיא טראמפ הנחתה את התובעים הפדרליים בניו יורק לבטל את ההאשמות כנגד אדמס, תוך ציון החשש שהתיק הושפע מפרסומים ומפריע ליכולתו למשול. המזכר, שנכתב על ידי ממלא מקום סגן התובע הכללי אמיל בוב, קבע שהתביעה הגבילה את יכולתו של אדמס להתמקד בנושאים כמו הגירה ופשע. החלטת מחלקת המשפטים לא התייחסה בדבריה לעוצמת הראיות או לטיעונים המשפטיים בתיק. האישומים בוטלו חודשים ספורים לפני הפריימריז הדמוקרטי בעיר, בהם מבקש אדמס להיבחר מחדש.
הערות שוליים

↑  קרייג מקארתי, Adams apologizes for video boasting about being a better cop than 'cracker' colleagues, ניו יורק פוסט, ‏4 בפברואר 2022
↑  ניצן קידר, ראש עיריית ניו יורק: במקום לשכפל את הצלחת הישיבות, מתנכלים להן, באתר ערוץ 7, 12 במאי 2023
↑   NYC Mayor Eric Adams Delivers Heartfelt Message about the War in Israel, סרטון בערוץ "Jewish Learning Institute", באתר יוטיוב (אורך: 04:14).
↑  דניאל אדלסון, ניו יורק, דרמה בניו יורק: אישום נגד ראש העיר בפרשת "השוחד הזר", הוא מסרב להתפטר, באתר ynet, 26 בספטמבר 2024
↑  דור מלול, כתבנו בארה"ב, הראשון שעומד לדין בזמן כהונתו: כתב אישום הוגש נגד ראש עיריית ניו יורק, באתר ישראל היום, 26 בספטמבר 2024
↑  Paula Reid, Gloria Pazmino, Justice Department directs prosecutors to drop federal corruption case against New York City Mayor Eric Adams | CNN Politics, CNN, ‏2025-02-10 (באנגלית)
↑  טראמפ ביטל את האישום נגד ראש העיר ניו יורק: "מפריע לו לטפל במהגרים", באתר ynet, 11 בפברואר 2025
↑  Weiser, Benjamin; Bromwich, Jonah E. (2025-02-12). "Danielle Sassoon, a Manhattan Prosecutor, Quits Rather Than Do Trump's Bidding". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2025-02-14.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012689563205171  GND: 1331394635  LCCN: no2010034180  VIAF: 108012731   WorldCat (עם VIAF): 108012731
עוצבת בני חיל

| --- | --- |

סמל היחידה, המשמש גם כתג היחידה שלה.
 פרטים
 כינוי:  בני חיל
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:  צה"ל צה"ל: חיל השריון
 סוג:  חטיבת שריון
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1948–הווה (כ־77 שנים)
 מלחמות:  מלחמת ההתשה, מלחמת יום הכיפורים, מלחמת לבנון הראשונה, האינתיפאדה הראשונה, האינתיפאדה השנייה, מלחמת לבנון השנייה, מבצע עופרת יצוקה
 פיקוד
 מפקדים:  ראו בהמשך
עוצבת בני חיל או חטיבה 454 הייתה חטיבה ששימשה כבית ספר לשריונאים בבה"ד 5 ובמחנה עמנואל.
בשנת 2009 מוזגה החטיבה לתוך חטיבה 460 (מחנה שיזפון).
היסטוריה

בתחילת 1948 הוקם בנתניה בית הספר לשריון שקיבל את השם בסיס ההדרכה 11. באפריל 1948 עבר בית הספר לתל ליטוינסקי, אבל פעילותו הופסקה בזמן מלחמת העצמאות ומרבית הטנקים שימשו להקמת חטיבה 8, החטיבה המשוריינת הראשונה של צה"ל. בספטמבר 1949 הוקם במחנה צריפין "מרכז אימונים ותגבורות לחיל השריון", שלימים הפך לבה"ד 5 ובית הספר לשריון, וב-1954 עבר בית הספר לבסיס ג’וליס (מחנה עמנואל). לאחר מלחמת סיני הורחב בית הספר וקיבל מעמד של חטיבה, שנקראה עוצבת בני חיל (חטיבה 454). בשנת 1985, בעקבות מחסור בשטחי אש, עברה חטיבת בית הספר לשריון (ביסל"ש) אל מחנה מגן סיירים הנמצא בבקעת סיירים שמצפון לאילת, שם פעלה כ-25 שנה. אל בית הספר לשריון בסיירים הגיעו לוחמי השריון מהטירונות שהתקיימה במחנה צוקי־עובדה הסמוך (עד 1995, אז הועבר מחנה צוקי־עובדה אל חיל ההנדסה לשימוש כבית הספר להנדסה צבאית), ובו התקיימה ההכשרה הבסיסית במקצועות צוות הטנק (תותחן, טען-קשר ונהג), וכן התקיים קורס מדריכות שריון (קמ"ד). בשנת 2009 - כחלק ממגמת צמצום בסיסים וסד"כ - אוחדה חטיבת ביסל"ש לתוך חטיבה 460 וההכשרות שהתבצעו בה הועברו אל מחנה שיזפון.
מפקדי החטיבה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| שם | תקופת כהונה | הערות |
| רס"ן ג'ו ויינר | 1948 |  |
| רס"ן אפרים פורת | 1949 - 1950 |  |
| סא"ל פרדיננד רוהטין | 1950 - 1951 | [דרוש מקור] |
| סא"ל עמוס בנין | 1950 - 1953 |  |
| סא"ל ברוך בר-לב | 1953 |  |
| סא"ל ישראל כרמי | 1953 -1954 | לימים קצין משטרה צבאית ראשי, |
| סא"ל זיו צפרירי | 1954 |  |
| סא"ל אהרון נחשון | 1954 - 1956 | מפקד בית הספר במלחמת סיני, |
| אל"ם עמוס בנין | 1956 - 1958 |  |
| אל"ם אריה שחר (שוורצמן) | 1958 - 1960 |  |
| אל"ם הרצל שפיר | 1960 - 1963 | לימים אלוף פיקוד הדרום ומפכ"ל משטרת ישראל |
| אל"ם אברהם אדן (ברן) | 1963 - 1964 | לימים אלוף פיקוד הדרום |
| אל"ם אורי רום | 1964 - 1968 | מנוי חרום מפקד חטיבה 37 במלחמת ששת הימים, |
| אל"ם מרדכי צפורי | 1968 - 1971 |  |
| אל"ם יעקב אבן | 1971 - 1972 | לימים מפקד המכללה לביטחון לאומי |
| אל"ם גבריאל עמיר | 1972 - 1973 | מפקד בית הספר בפרוץ במלחמת יום הכיפורים, בתקופתו פוצל בית הספר לשתי חטיבות |
| תא"ל יהודה גביש | 1973 | מינוי חירום בתקופת מלחמת יום הכיפורים |
| סא"ל שלמה ארבלי | 1973 - 1974 |  |
| אל"ם יעקב הדר (פפר) | 1974 - 1975 |  |
| אל"ם גדעון אבידור | 1976 - 1977 |  |
| אל"ם עוזי לבצור (לנצנר) | 1977 - 1978 |  |
| אל"ם עמנואל סקל | 1978 |  |
| אל"ם אברהם אלמוג | 1979 - 1981 |  |
| אל"ם חגי רגב | 1981 - 1982 | מפקד בית הספר במבצע שלום הגליל, לימים מזכיר צבאי לשר הביטחון |
| אל"ם דוד שובל | 1982 - 1983 |  |
| אל"ם מנשה ענבר | 1983 - 1985 |  |
| אל"ם בני טרן | 1985 - 1986 |  |
| אל"ם מאיר זמיר | 1986 - 1987 | לימים מפקד המרכז הלאומי לאימונים ביבשה |
| אל"ם שמואל בן שחר | 1987 - 1988 |  |
| אל"ם אריה בן קיש | 1988 - |  |
| אל"ם גידי לבנון | 1989-1992 | ביסס את מערך המדריכות וקליטת מרכבה סימן 3 |
| אל"ם חנן ברנשטיין | 1992-1994 |  |
אל"ם ציון ספיר: 
| אל"ם דידי בן יואש | 1999-1997 | לימים קצין שריון ראשי בחירום |
אל"ם עופר אופיר: 
| אל"ם אבי אשכנזי | 2001 - 2002 |  |
| אל"ם רוני בני |  | לימים קצין משטרה צבאית ראשי |
הערות שוליים

1 2 3 4 5  חטיבה 454-857-844 בני חיל, באתר יד לשריון
↑  אפרים פורת (לשעבר פירט) התמנה ביוני 1949, עמיעד ברזנר, "סוסים אבירים: התפתחות ותמורות בשריון הישראלי מתום מלחמת העצמאות ועד מלחמת סיני", הוצאת מערכות, 1999, עמ' 197
↑  עמוס בנין מונה לתפקיד בינואר 1950, עמיעד ברזנר, "סוסים אבירים: התפתחות ותמורות בשריון הישראלי מתום מלחמת העצמאות ועד מלחמת סיני", הוצאת מערכות, 1999, עמ' 60
↑  ברוך בר-לב התמנה לתפקיד בתחילת 1953, עמיעד ברזנר, "סוסים אבירים: התפתחות ותמורות בשריון הישראלי מתום מלחמת העצמאות ועד מלחמת סיני", הוצאת מערכות, 1999, עמ' 123
↑  ישראל כרמי, באתר הפלמ"ח
↑  צפרירי מונה בפברואר 1954 ובתקופתו הועבר בית הספר מרמלה אל מחנה עמנואל ומ-1 ביולי 1954 נקרא הבסיס "בית ספר לשריון". עמיעד ברזנר, "סוסים אבירים: התפתחות ותמורות בשריון הישראלי מתום מלחמת העצמאות ועד מלחמת סיני", הוצאת מערכות, 1999, עמ' 58
חמולת קוואסמה

חמולת קַוָואסמֶה (בערבית: القواسمة, בתעתיק מדויק: אלקואסמה) היא חמולה פלסטינית מחברון. האב המייסד שאליו מתייחסים בני החמולה הוא הסייד אבי אלקאסם אלג'ניד מבגדאד, נכדו של מוסא אל-כאט'ם.
החמולה עברה במשך השנים הקצנה ואחד הפלגים שלה שולט בחמאס בחברון, שמהווה פלג אופוזיציה רדיקלי בתוך ארגון הטרור חמאס כשרבים מבני החמולה נוטלים חלק בפעילות הטרור. אחדים מהם שימשו מחבלים מתאבדים.
מחישובים שונים שנערכו על ידי ארגון הצלה יהודה ושומרון נרצחו על ידי מחבלים מחמולת קוואסמה כ-104 יהודים, ונפצעו מאות.
פעילי טרור בני החמולה

פעילי טרור ידועים מחמולת קוואסמה הם:
עווד כליל אל-קווסמה - הוביל את המתקפה על ימין משה במלחמת העצמאות ביום 10.2.1948.
מחמוד עמדאן סלים קוואסמה – מחבל מתאבד שביצע את הפיגוע בקו 37 בחיפה
חאזם קוואסמה – ביצע פיגוע ירי בקריית ארבע. נהרג בידי צה"ל
פואד קוואסמה – מחבל מתאבד שביצע את הפיגוע בכיכר גרוס בחברון
חמזה קוואסמה – רצח את נתנאל עוזרי. נהרג בידי צה"ל
מוחסן קוואסמה – ביצע פיגוע על יישוב נגוהות. נהרג בידי צה"ל
ראאד מיסק קוואסמה – מחבל מתאבד שביצע את הפיגוע בקו 2 בירושלים
עבדאללה קוואסמה – ראש החמאס בחברון. נהרג על ידי הימ"מ
באסל קוואסמה – ראש חמאס בחברון אחרי מותו של אחמד באדר. נהרג בידי צה"ל בספטמבר 2003.
אחמד עבד קוואסמה – מחבל מתאבד, אחד מאלה שביצעו את פיגוע ההתאבדות הכפול בבאר שבע
עימאד קוואסמה – בכיר חמאס בחברון, היה המוח מאחורי פיגוע ההתאבדות הכפול בבאר שבע (נעצר ב-2004 על ידי יחידת אגוז)
איוב אל-קוואסמה – בכיר חמאס בחברון (נעצר ב-2014 על ידי יחידת דובדבן)
מואיד קוואסמה – מאסר עולם, שוחרר בעסקת שליט
עאמר קוואסמה – מאסר עולם, היה כלוא מ-1988, שוחרר בעסקת שליט
מחמוד קוואסמה – 20 שנות מאסר, שוחרר בעסקת שליט. נעצר על ידי צה"ל במבצע ניתוח מקומי בבית החולים שיפא במהלך מלחמת חרבות ברזל.
מרואן קוואסמה – פעיל בחמאס בחברון, השתתף בחטיפת וברצח שלושת הנערים ביוני 2014. נהרג על ידי כוחות צה"ל ב-23 בספטמבר 2014 בחברון.
מחמד עלי קואסמה – אחיו של חוסאם קוואסמה, נעצר על ידי צה"ל ושב"כ בנובמבר 2015, תכנן ביחד עם עוד 3 פלסטינים לבצע פיגוע ירי לעבר כביש 35.
חוסאם קוואסמה – פעיל בחמאס בחברון, פיקד על מבצעי פיגוע החטיפה ורצח שלושת הנערים ביוני 2014. הוא נעצר בענאתא על ידי כוח ימ"מ בעקבות מידע שהתקבל מהשב"כ, ונידון ל-3 מאסרי עולם.
עבד אל-קאדר קוואסמה – בנו של עבדאללה קוואסאמה, ביצע את פיגוע הירי במחסום המנהרות ב-16 בנובמבר 2023. נהרג במהלך הפיגוע.
חאתם קואסמה - ביצע פיגוע משולב של ירי ודריסה בשכונת רוממה בירושלים, בערב חג הפסח, 22 באפריל 2024.
פעילי טרור בני החמולה > פירוט וכרונולוגיה

פהד קוואסמה שימש כראש עיריית חברון מ-1976 עד גירושו ללבנון ב-1980, בעקבות הפיגוע בבית הדסה. הוא נרצח בירדן ב-31 בדצמבר 1984, על ידי גורם לא מזוהה. ישראל לא אישרה לקבור אותו בחברון עירו.
ב-21 ביוני 2003 נהרג עבדאללה קוואסמה, ראש החמאס בחברון, מירי של הימ"מ לאחר שהתנגד למעצר. הפלסטינים טענו שמסתערבים ירו בו כשיצא ממסגד בחברון. יורשו בתפקיד, אחמד באדר, נהרג ב-9 בספטמבר 2003. הוא הוחלף בידי באסל קוואסמה, שנהרג בפעולה צבאית של צה"ל אחרי שאותר על ידי השב"כ. הוא התבצר בבית פלסטיני, אחרי שגירש את תושביו באיומי נשק קל. אחרי שסירב להיכנע וירה על החיילים שצרו על הבית, טנק ירה פגז, וכשגם זה לא עזר הובא למקום דחפור D9N משוריין שהרס את הבית על באסל. תת-מקלע נמצא ליד גופתו.
ב-31 באוגוסט 2004 אחמד עבד קוואסמה ביצע פיגוע התאבדות בבאר שבע בו נרצחו 16 אזרחים ישראלים. הוא נשלח על ידי קרובו, ויורשו של באסל, עימאד קוואסמה. ב-13 באוקטובר 2004 נעצר עימאד קוואסמה על ידי צה"ל בעקבות מידע מודעיני שהתקבל מהשב"כ. עימאד נכנע לאחר שדחפור D9R משוריין החל להרוס את הבית בו התבצר.
ב-2011 עצר השב"כ 13 תאי טרור של חמאס שעמדו להוציא פיגוע, בין המחבלים שנעצרו נמנו שלושה מחמולת קוואסמה.
מחבלים מחמולת קוואסמה יזמו והשתתפו בחטיפת ורצח שלושת הנערים ביוני 2014. על החטיפה פיקד חוסאם קוואסמה ואת החטיפה עצמה ביצעו מרואן קוואסמה ועמר אבו עיישה. חוסאם נעצר בענאתא על ידי כוח ימ"מ בעקבות מידע שהתקבל מהשב"כ, ונידון ל-3 מאסרי עולם. מרואן ואבו עיישה נהרגו בידי צה"ל והימ"מ בנוהל סיר לחץ ב-23 בספטמבר 2014 בחברון.
במהלך אירועי אוקטובר 2015 נהרג פאדי עווד קוואסמה על ידי אזרח חמוש בחברון, לאחר שניסה לדקור יהודים.
עומר אל-קוואסמה, נורה על ידי חיילי צה"ל בשנת 2011, בעת שישן בביתו אשר בשכונת א-שיח' בחברון. הירי בוצע בעקבות זיהויו כואאיל אל-ביטאר, פעיל חמאס אשר שוחרר מהכלא של הרשות הפלסטינית יום לפני כן והיה לשכנו של קוואסמה. בהודעה שפרסם דובר צה"ל נאמר כי הירי בוצע בעקבות תנועה מחשידה שביצע קוואסמה וגרמה לחייל לחוש בסכנת חיים. דובר צה"ל הביע צער על מותו של עומר אל-קוואסמה אך הדגיש כי הירי נעשה על פי הוראות הפתיחה באש. עם זאת החליט אלוף הפיקוד שלא להאריך את שירות הקבע של אחד משני החיילים שירו באל-קוואסמה.