stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יאן פוקלמן
לקריאה נוספת

על אמנות הסיפור לפי שיטתו של ג. פ. פוקלמן מאת אהרון סביב, בית מקרא, כרך לג, חוברת א באתר JSTOR
על ספרו של פוקלמן Narrative Art and Poetry in the Books of Samuel ביקורת מאת שאול זלבסקי בית מקרא, כרך כז, חוברת ד באתר JSTOR
ספר בראשית, קורס של האוניברסיטה הפתוחה, כרך ב', עמודים 248–249, 255-256
הסיפור על דוד וגלית (שמואל א י"ז-י"ח) - קריאה חווייתית מאת יוספה רחמן באתר מכללת הרצוג
יוסף אבירם

| --- | --- |

 לידה:  16 במרץ 1916 רפובליקת פולין 
 פטירה:  27 ביולי 2022  (בגיל 106) 
 ענף מדעי:  ארכאולוגיה 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מוסדות:  החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה 
 פרסים והוקרה:  פרס פרשיה שימל (1982) 
 
יוסף אבירם (במקור אברמסקי; 16 במרץ 1916 – 27 ביולי 2022) היה ארכאולוג ישראלי וראש החברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה.
ביוגרפיה

אבירם נולד בפולין לניסן ומאשה-מרים אברמסקי. למד בסמינר למורים "תרבות" בווילנה, ועלה לארץ ישראל בשנת 1936. למד מקרא, ספרות עברית וגאוגרפיה היסטורית באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנים 1969–1954 שימש מזכיר הפקולטה למדעי הרוח, ובמסגרת זו הוציא לפועל מפעלי ארכאולוגיה רבים יחד עם יגאל ידין, ובהם חפירות תל חצור, סקר מדבר יהודה וחפירות מצדה.
אבירם הקים יחד עם ידין את המכון לארכאולוגיה בגבעת רם, ועזר להשיבו להר הצופים לאחר מלחמת ששת הימים. אבירם ניהל את המכון בשנים 1969–1983, והיה מארגנם של מפעלים ארכאולוגים נוספים בירושלים: חפירות הכותל, הרובע היהודי, ועיר דוד. ייסד יחד עם ידין את ביטאון המכון "קדם".
משנת 1940 שימש אבירם מזכיר בחברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה, ומשנת 1983 עמד בראשה. בשנת תשמ"ט קיבלה החברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה את פרס ישראל על תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה. את הפרס קיבל בשם החברה יוסף אבירם.
אבירם יזם את הוצאת סדרת "ארץ ישראל, מחקרים בידיעת הארץ ועתיקותיה", סדרה בת 31 כרכים, שכל אחד מהם הוקדש לחוקר בולט; ספר כ"ה הוקדש לאבירם עצמו.
אבירם ערך יחד עם אפרים שטרן ואיילת לוינזון-גלבוע את האנציקלופדיה החדשה לחפירות ארכאולוגיות בארץ ישראל.
אחיו פרופ' שמואל אברמסקי היה היסטוריון ואביו של הנוירולוג פרופ' עודד אברמסקי.
בשנת 1982 קיבל ביחד עם הארכאולוג האמריקאי ויליאם דיוור את פרס פרשיה שימל. הפרס ניתן לו על ניהול במשך 40 שנה את החברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה.
לקריאה נוספת

אפרים שטרן, איילת לוינזון-גלבוע, ויוסף אבירם, האנציקלופדיה החדשה לחפירות ארכאולוגיות בארץ ישראל, בשיתוף הוצאת "כרטא", 1992.
יוסף אבירם (עורך), ארץ שומרון - הכינוס הארצי השלושים לידיעת הארץ, החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה, ירושלים, תשל"ד.
הערות שוליים

↑  Strata: Happy 100th Birthday, Joseph
↑  פרס ליוסף אבירם וויליאם דיוור באתר Biblical Archaeology Society
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305820305171  BIBSYS: 90732957  BnF: cb13754787m (data)  CiNii: DA09302789  GND: 1089141165  ICCU: LIGV008240  ISNI: 0000 0000 6654 9013  LCCN: n91073362  NKC: xx0015272  SUDOC: 066888204  VIAF: 59265194   WorldCat (עם VIAF): 59265194 
משלחת הסקר הארכאולוגי של ישראל בראשותו של יוחנן אהרוני במדבר יהודה. משמאל יוסף אבירם, במרכז משה כוכבי. שנות ה-50–60
יאן סירובי

| --- | --- |

 לידה:  24 בינואר 1888 טשביץ', האימפריה האוסטרו-הונגרית האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  17 באוקטובר 1970 (בגיל 82) פראג, צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה 
 מקום קבורה:  בית הקברות אולסני 
 מדינה:  ציסלייטניה (ארצות אוסטריה), צ'כוסלובקיה 
 השתייכות:  הלגיונות הצ'כוסלובקיים במלחמת העולם הראשונה 
 דרגה:  גנרל 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת האזרחים ברוסיה 
 עיטורים
 מסדר סנטה אנה, דרגה 4 (1917)  מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה 3 (1915)  אזרחות כבוד של טשביץ' (1937)  דרגה רביעית במסדר גאורגיוס הקדוש (1915)  עיטור ולדימיר הקדוש, דרגה 4 (1916)  Knight Grand Officer of the Order of the Crown (Romania) (1931)  צלב המלחמה הבלגי (1923)  הצלב הגדול של מסדר הכוכב של רומניה (1926)  צלב המלחמה הצ'כוסלובקי 1918 (1919)  העיטור הלאומי לשירות נאמן (1925)  צלב המלחמה של צ'כוסלובקיה 1939–1945 (1939)  מדליית הניצחון (1920)  מסדר הכוכב של קאראג'ורג'ה (1925)  מפקד גבוה במסדר הצלב של ויטיס (1932)  מסדר סאבה הקדוש (1930)  צלב גיאורגי הקדוש (1915)  צווארון מסדר התהילה התוניסאי (1926)  מפקד עם כוכב של מסדר פולוניה רסטיטוטה (1925)  מסדר האוצר הקדוש (1920)  אביר מפקד במסדר האמבט (1919)  מסדר שלושת הכוכבים, דרגה שנייה (1930)  אביר הצלב הגדול של מסדר העיט הלבן (1933)  קצין גבוה במסדר הכתר הבלגי (1923)  קצין גבוה בלגיון הכבוד (1925)  קצין בכיר של מסדר הכתר של איטליה (1923)  צלב המלחמה 1914–1918 (1919)  הצלב הגדול של מסדר הפוניקס (1926)  1st Class of the Order of the Cross of the Eagle (1933)  הצלב הגדול של המסדר המלכותי עלווי (1925)  Cross of the Order of Lāčplēšis, 2nd class  מפקד גבוה במסדר הצלב של ויטיס  מסדר סטניסלב הקדוש 
 
יאן סירובי (בצ'כית: Jan Syrový;‏ 24 בינואר 1888 - 17 באוקטובר 1970) היה איש צבא צ'כוסלובקי, מפקד הלגיונות הצ'כוסלובקיים ברוסיה, ראש המטה הכללי של צבא צ'כוסלובקיה. כיהן כראש ממשלת צ'כוסלובקיה בתקופת משבר מינכן.
ביוגרפיה

יאן סירובי נולד בטשביץ' ב-24 בינואר 1888. לאחר סיום בית ספר טכני שירת בהתנדבות שנה אחת בצבא האוסטרו-הונגרי. בשנת 1911 נסעה לוורשה (שהייתה אז בתחומי האימפריה הרוסית), שם למד הנדסת בניין. לאחר סיום הלימודים עבד בחברת בנייה מקומית. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התנדב אל צבא האימפריה הרוסית, כיוון שהאמין כי ניצחון של מדינות ההסכמה במלחמה יביא לשחרור מולדתו צ'כיה משלטון בית הבסבורג.
תחילה שירת כטוראי ולאחר מכן הוסמך לקצונה. הוא הצטרף אל שורות הלגיון הצ'כוסלובקי מיד עם הקמתו ושירת בו כמפקד פלוגה. באחד הקרבות עם הצבא האוסטרו-הונגרי באוקראינה נפצע קשה (איבד את עינו הימנית).
בסוף 1917 קודם יאן סירובי לתפקיד מפקד רגימנט בלגיון, לאחר שמרבית הקצינים הרוסים עזבו את הלגיון כתוצאה מהתפרקות הצבא הרוסי בעקבות מהפכת אוקטובר. יחד עם הלגיון הוא השתתף במלחמת האזרחים הרוסית לצד הצבא הלבן. בשנת 1919 הוא הועלה לדרגת גנרל ומונה למפקד הלגיונות הצ'כוסלובקיים. בשנת 1920 ניהל את מבצע פינוי של חיילי הלגינות מרוסיה לצ'כוסלובקיה.
לאחר חזרתו לצ'כוסלובקיה מילא שורה של תפקידים בכירים בצבא. בשנת 1926 מונה לראש המטה הכללי של צבא צ'כוסלובקיה. בשנים 1933 – 1938 היה המפקח הכללי של הכוחות המזוינים של צ'כוסלובקיה.
ב-23 בספטמבר 1938, בעיצומו של משבר מינכן, הוא מונה לראש ממשלה ולשר ההגנה על ידי הנשיא אדווארד בנש. סירובי קיבל על עצמו את התפקידים באי רצון, הוא הצהיר כי הוא חייל ולא פוליטיקאי והסכים למלא את התפקיד ראש הממשלה אך ורק לבקשתו האישית של הנשיא בנש.
כראש ממשלה הוא אולץ לקבל את הסכם מינכן. בנאומו אל אזרחי המדינה הצהיר כי אין לצ'כוסלובקיה ברירה, אלא לקבל את ההסכם, לאחר שצרפת ובריטניה נטשו אותה והם נשארו לבד מול הצבא הגרמני.
ב-5 באוקטובר התפטר הנשיא בנש מתפקידו וסירובי מילא באופן זמני את תפקיד הנשיא (מתוקף החוקה) עד ל-30 בנובמבר, אז נבחר אמיל האכה לנשיא. יום לאחר מכן התפטר סירובי מתפקיד ראש הממשלה, אך נשאר עדיין לכהן כשר ההגנה. סירובי היה זה שנתן את הפקודה לצבא צ'כוסלובקיה לא להתנגד לכוחות הוורמאכט שפלשו למדינה וכבשו אותה באפריל 1939.
בכל תקופת הכיבוש הגרמני הוא נמנע מליטול חלק פעילות פוליטית או מחתרתית כלשהי.
במא 1945, כמה ימים לאחר סיום המלחמה, נעצר סירובי והואשם בבגידה ובשיתוף הפעולה עם שלטון הכיבוש הנאצי. בשנת 1947 נערך משפט ראווה למשתפי פעולה צ'כוסלובקיים בפראג, בה נידונו סירובי ורודולף בראן (פוליטיקאי שכיהן כראש ממשלה לאחר סירובי) ל-20 שנות מאסר.
בשנת 1960 הוא קיבל חנינה מהנשיא אנטונין נובוטני ושוחרר מן הכלא. הוא נאלץ לעבוד למחייתו כשומר באחד המוזיאונים של פראג, כיוון שהשלטון הקומוניסטי שלל ממנו את כל זכויות הפנסיה. רק בשנת 1967, כשכבר לא היה מסוגל לעבוד מפאת מצב בריאותי קשה, הוא החל לקבל קצבה.
בראיון שנתן לעיתון מערבי ב-1968 טעון סירובי, כי נעשה לו עוול ובמשפטו הוא הואשם באשמות שווא. עוד טען שהורשע אך ורק על סמך שתי תמונות, באחת הוא לוחץ את ידו של היטלר ובשנייה הוא עומד ליד קונראד הנליין. סירובי טען כי נפגש עם שני האנשים האלו אך ורק כשכיהן כראש ממשלה בתקופה שלפני הכיבוש.
הוא נפטר בפראג ב-17 באוקטובר 1970.
יאן סוקונאוטיו

יאן סוקונאוטיו (בפינית: Janne Suokonautio; נולד ב-20 במאי 1968) הוא כדורגלן עבר פיני ששיחק בעמדת הקשר.
קריירה

סוקונאוטיו התחיל את הקריירה שלו המחלקת הנוער של הונקה ובגיל 17 הצטרף לקבוצה הבוגרת. בעונת 1987 חתם בה.י.ק. הלסינקי עמה זכה באליפות כבר בעונתו הראשונה. עונה לאחר מכן הושאל למועדון PTT פורי בה שיחק בחצי עונה שלאחריה חזר להלסינקי. בהמשך הושאל לקומו, אאנדרכט אאלסט והאקה.
בעונת 1996 חתם בפינפה ובמהלך העונה הושאל להבידורה מליגת העל הדנית בה שיחק עד ינואר 1997.
בקיץ 1997 הצטרף למכבי עירוני אשדוד מהליגה הראשונה בישראל. ב-2 באוגוסט 1997 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 1-1 נגד בית"ר ירושלים.
בהמשך הקריירה שיחק גם במועדון PK-35, אטלאנטיס,VJS ואנטה וAC ואנטה.
לזכותו של סוקונאוטיו 4 הופעות בנבחרת פינלנד כולם היו במשחקי ידידות.
תארים

ליגת העל הפינית: 1987, 1988, 1990, 1992
הגביע הפיני: 1993
יאן סטיין

| --- | --- |

דיוקן עצמי של יאן סטיין (1670)
 לידה:  בסביבות 1626 ליידן, הולנד
 פטירה:  נקבר ב-3 בפברואר 1679 ליידן, הרפובליקה ההולנדית 
 שם לידה:  Jan Havicksz. Steen 
 מקום קבורה:  כנסיית פיטר 
 לאום:  הולנדי
 זרם באמנות:  תור הזהב של הולנד 
 הושפע על ידי:  ניקולאוס קנופפר 
 יצירות ידועות:  Wine is a Mocker, Girl eating oysters, The Feast of Saint Nicholas 
 בן או בת זוג:  Grietje Van Goyen 
 
יאן הביקסזון סטֶיין (בהולנדית: Jan Havickszoon Steen; ליידן 1625 או 1626 – נקבר ב-3 בפברואר 1679) היה צייר הולנדי שציוריו הצטיינו בהומור, דמויות של אנשים פשוטים, ובחירת צבעים אופיינית לצייר.
ביוגרפיה

יאן סטיין, נולד בליידן, הבכור מבין שמונה ילדים של האביק סטין ואליזבת קפיטיין. הוא נרשם ב-1646 לאוניברסיטת ליידן. את הכשרתו כצייר רכש באוטרכט מצייר גרמני בשם ניקולאוס קנופפר ממנו שאב השראה כמו גם מהצייר אדריאן ון אוסטדה שגר בהארלם וצייר את חיי הכפר.
ב-1648 הקים יאן סטיין יחד עם חבריאל מטסו את גילדת הציירים סנט לוקאס. ב-1649 הצטרף סטיין לצייר הנוף ואן יאן גוין בהאג וגם התחתן עם בתו מרגריט, איתה נולדו לו שמונה ילדים. הציירים עבדו יחד עד 1654, ואז סטיין עבר לעיר דלפט, שם ניהל אכסניה – לא בהצלחה מרובה. הכלכלה בעיר נפגעה קשות לאחר פיצוץ אדיר באתר לחומר נפץ, שהחריב בתים רבים בעיר. מדלפט עבר סטיין לשנים ספורות לעיר בשם ווארמונד ובמשך כעשור, 1660–1670, גר בהארלם שם חווה את התקופה היצירתית ביותר שלו. עם זאת, הוא נאלץ להמשיך לשלם חובות שגרר עוד מתקופות מגוריו בדלפט.
ב-1669 מתה עליו אשתו. שנה לאחר מכן מת אביו והוא עבר שוב לליידן וגר בבית שירש מהוריו עד יום מותו. ב-1673 הוא נישא למריה ואן אגמונט. בשנים אלו הוא גם שב להוביל את גילדת סנט לוקאס, ובמקביל חובותיו תפחו שוב בעקבות שנת האסון בהולנד.
יאן סטיין נפטר ב-1679 ונקבר בכנסיית פיטר (פיטרסקרק) בליידן.
עבודותיו

הנושא העיקרי של ציוריו של יאן סטיין היה תמונות מחיי היום יום. רבים מהציורים שוקקי חיים, ואפילו קאוטים, עד כדי כך שנטבע הביטוי: "משק בית של יאן סטיין" – מטבע לשון המתאר משק בית בלגניסטי ומושאל גם לתחומים אחרים בחיים כאשר רוצים לתאר בלגן באווירה נעימה. רבים מהציורים מתייחסים לביטויים הולנדים ישנים, ואפשר למצוא בהם לא פעם גם רמזים וסמלים דרכם ביקש סטיין להעביר מסר סמוי. בני משפחתו דגמנו לעיתים קרובות בציוריו.
הוא צייר נושאים שונים: מצבים היסטוריים, מיתולוגיים, דתיים, דיוקנאות, טבע דומם ועודו והתפרסם בתשומת לבו לפרטים בעיקר כשזה נגע לטקסטיל, השליטה בטכניקת האור, הצורה בה צייר ילדים. הוא צייר כ-400 ציורים במהלך הקריירה שלו.
סטיין צייר מספר דיוקנאות עצמיים, אף אחד מהם לא מצביע על יוהרה כלשהי אצל האומן.
עמיתיו בני זמנו העריכו את עבודותיו ובהתאם היה מחירן. לסטיין לא היו תלמידים אך עבודותיו היוו מקור השראה לאומנים נוספים.
יהדות לואיזיאנה

הקהילה היהודית בלואיזיאנה היא אחת הקהילות היהודיות בדרום ארצות הברית.
היהודים הראשונים הגיעו ללואיזיאנה בשנת 1719.  היהודים שהגיעו בתקופה זאת היו מעטים מאוד בגלל האיסור על עיסוק דתי יהודי במקום במהלך המאה ה-18.
ב-1802 התיישב בניו אורלינס איש העסקים והנדבן הנודע יהודה טורו, ממייסדי שכונת משכנות שאננים בירושלים.
לאחר שהצטרפה לואיזיאנה לארצות הברית החל לגדול מספר היהודים בה. בשנת 1828 אף הוקם בה בית הכנסת הראשון, בעיר ניו אורלינס.
לפני סופת ההוריקן קתרינה חיו בלואיזיאנה כ-10,000 יהודים, ומרביתם התרכזו בעיר ניו אורלינס. עם זאת, בעקבות פינוי תושבי העיר לפני ההוריקן והליך השיקום האיטי, רבים מאוד מהתושבים לא חזרו, ואוכלוסיית היהודים אחרי קתרינה מונה 6,100 יהודים (נכון לדצמבר 2006).
| דגל לואיזיאנה מדינת לואיזיאנה |
| --- | --- | --- |
| בירת המדינה | באטון רוז' |  |
| אזורים גאוגרפיים | המטרופולין של ניו אורלינס • אכדיאנה |  |
| היישובים הגדולים ביותר | ניו אורלינס • באטון רוז' • שריבפורט • לפאייט • לייק צ'ארלס • קנר • בוסייר סיטי • מונרו • אלכסנדריה • הומה • ניו איבריה • סלידל • סנטרל • רסטון • סולפור • האמונד • גרטנה • אופלוסאס • זאקרי • ת'יבודו |  |
| נושאים נוספים | מחוזות • סמלים • היסטוריה • דמוגרפיה • יהדות לואיזיאנה |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא יהדות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
טרומן ניוברי

טרומן הנדי ניוברי (באנגלית: Truman Handy Newberry;‏ 5 בנובמבר 1864 – 3 באוקטובר 1945) היה איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כמזכיר הצי של ארצות הברית בין השנים 1908–1909 וכסנאטור רפובליקני מטעם מישיגן בין השנים 1919–1922.
ראשית חייו

טרומן ניוברי נולד בדטרויט, מישיגן לג'ון סטואוטון ניוברי, בעצמו חבר בית הנבחרים, ולאשתו השנייה, הלן פ. הנדי, בתו של טרומן פ הנדי, איל הון ובנקאי מקליבלנד. טרומן ניוברי למד באקדמיה הצבאית של מישיגן לפני שסיים ב-1885 את לימודיו בבית הספר המדעי שפילד של קולג' ייל, שם הוא היה חבר באחוות אולם סנט אנטוני.
פעילות עסקית

לאחר סיום לימודיו בקולג' היה ניוברי המפקח הראשי על הבנייה, אחראי התשלומים, סוכן ראשי לתנועת מטען ונוסעים ובסופו של דבר המנהל של חברת הרכבות "דטרויט, ביי סיטי ואלפנה" בין השנים 1885–1887. לאחר מכן, ועד 1901 הוא היה הנשיא והחשב של חברת הפלדה של דטרויט. ב-1902 הוא סייע לארגן את חברת המכוניות פקארד. הוא היה מעורב בפעילויות תעשייה מגוונות, כולל החברות Union Trust Company, Union Elevator Company ו- Michigan State Telephone Company.
פעילות בצי ומזכיר הצי

ב-1893 הצטרף ניוברי יחד עם אחרים למלאכת הארגון של "הבריגדה הימית של מישיגן" וב-1895 הוא שימש שם בתפקיד על היבשה. ב-1897 וב-1898 הוא שימש שם כלוטננט וכנווט. במאי 1898 הוא קיבל דרגת לוטננט בצי ארצות הברית ושירת על סיפון סיירת העזר "יוסמיטי" (USS Yosemite) במלחמת ארצות הברית-ספרד. בין השנים 1905–1908 הוא שימש כעוזר מזכיר הצי תחת הנשיא תאודור רוזוולט ומילא את מקומו של המזכיר החולה ויקטור מטקלף, שהתפטר ב-1 בנובמבר 1908. ב-1 בדצמבר אותה שנה מונה ניוברי כמזכיר הצי ובתפקיד זה הוא כיהן עד 5 במרץ 1909. ב-6 ביוני 1917 הוא מונה כסגן מפקד צי המילואים, ועד 9 בינואר 1919 הוא היה עוזר המפקד של מחוז הצי השלישי שמטהו שכן בניו יורק.
סנאטור

ניוברי נבחר מטעם המפלגה הרפובליקנית לסנאט של ארצות הברית וכיהן בו החל מה-4 במרץ 1919 ועד להתפטרותו ב-18 בנובמבר 1922. בשנת 1921 הוא נשפט והורשע על פי "החוק הפדרלי למעשי שחיתות" על מעשי חריגה בבחירות. הרשעה זו בוטלה על ידי בית המשפט העליון של ארצות הברית, ובעקבות חקירה שנערכה, הכריז הסנאט שניוברי ראוי לאייש את מושבו, אך הביע את אי שביעות רצונו מהסכום שהוצא במערכת הבחירותת כנגד יצרן המכוניות הנרי פורד שהתמודד במישיגן כמועד לסנאט מטעם המפלגה הדמוקרטית. לנוכח קריאה ציבורית להדיחו מהסנאט, התפטר ניוברי והוחלף בג'יימס ג'. קוזנס, שמועמדותו אושרה על ידי מושל מישיגן אלכס גרוסבק. לאחר התפטרותו שב ניוברי לעסקי התעשייה.
טרומן ניוברי נפטר ב-3 באוקטובר 1945 בגרוס פוינט, מישיגן ונטמן בבית הקברות אלמווד שבדטרויט.
הערות שוליים

↑  The Political Graveyard
1 2  "Truman H Newberry". Historic Elmwood Cemetery.
↑  "Secretaries of the Navy From 1798 to present". US Navy.
↑  Newberry v. United States, 256 US 232 (US Supreme Court 1921)., 65 L.Ed. 913, 41 S.Ct. 469.
↑  "January 12, 1922 Senator "Condemned" for Excessive Campaign Expenditures". U.S. Senate: Art & History; Historical Minute Essays.
↑  "Tradition". The Detroit Club. Archived from the original on 2008-04-20.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1036487539  ISNI: 0000 0000 2995 8475  LCCN: n89125977  NARA: 10571092  SNAC: w6st8j37  SUDOC: 168646994  US Congress: N000062  VIAF: 77907049   WorldCat (עם VIAF): 77907049
יוסף קריב

| --- | --- |

 לידה:  1 במרץ 1909 רפובליקת פולין 
 פטירה:  29 בדצמבר 1995 (בגיל 86) 
 שם לידה:  יוסף קרקובי 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית העלמין ירקון 
 
יוסף קריב (1 במרץ 1909 – 29 בדצמבר 1995) היה ראש המחלקה היהודית של הש"י, שירות המודיעין של ארגון ההגנה, שעל בסיסו קמו שירותי הביטחון והמודיעין של מדינת ישראל. לאחר מכן היה ממפעילי תחנת הרדיו של "ההגנה" קול ישראל. במלחמת העצמאות היה קצין החינוך הראשי הראשון בצה"ל ולאחר מכן היה ממנהלי רשות השידור. ערך ספרים.
מהספרים שבעריכתו

דב הררי ברגר. הוצאת דבר, 1957.
זמירות [תווים] : שירים לעם, לנוער ולבתי-ספר, לקראת עשור המדינה. הוצאת ההסתדרות הציונית, 1958.
סארני ספר יזכור לקהילת סארני. הוצאת ארגון יוצאי סארני, 1961.
ספר הורוכוב. הוצאת ארגון יוצאי הורוכוב בישראל, 1966.
ההסתדרות. הוצאת כרטא, 1978.
הערות שוליים

↑  איסר הראל, ביטחון ודמוקרטיה, הוצאת ידיעות אחרונות, 1989, עמ' 89.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007295107005171  ISNI: 0000 0000 2514 6648  LCCN: n85030067  SUDOC: 255610505  VIAF: 50646010   WorldCat (עם VIAF): 50646010
יוקון (נהר)

| --- | --- |
נהר היוקון ליד דוסון סיטי
נהר היוקון ליד דוסון סיטי
 מידע כללי
 אורך:  3,700 ק"מ
 ספיקה ממוצעת:  6,430 מ"ק לשנייה
 אגן ניקוז:  832,700 קמ"ר
 מוצא:  ימת טגיש
 יובלים:  Chandindu River, Pelly River, Big Salmon River, Indian River, Stewart River, Bonasila River, Porcupine River, Fifteenmile River, Trout Creek, Tatonduk River, Nowitna River, Little Salmon River, Coal Creek, Eagle Creek, Ray River, Seventymile River, Bull Creek, Nordenskiold River, Anvik River, Hodzana River, Dall River, Kandik River, Fortymile River, Andreafsky River, נהר קויוקוק, Nulato River, טנאנה, Yuki River, Innoko River, Beaver Creek, Charley River, Birch Creek, White River, Atchuelinguk River, Reindeer River, Teslin River, Melozitna River, Teedriinjik River, Khotol River, Tozitna River, קלונדייק, Hadweenzic River, Takhini River 
 שפך:  ים ברינג
 מדינות באגן הניקוז:  יוקון שבקנדה,  אלסקה שבארצות הברית
 אגן הניקוז של היוקון
 
נהר יוקון (באנגלית: Yukon River) הוא אחד הנהרות הגדולים באמריקה הצפונית שיותר מחציו במדינת אלסקה שבארצות הברית והשאר בטריטורית יוקון שבקנדה. אורכו 3,700 קילומטרים והוא נשפך לתוך ים ברינג. אגן הניקוז שלו 832,700 קמ"ר, 323,800 קמ"ר מזה בקנדה. פירוש שמו הוא "נהר גדול" בגוויצ'ן, שפת בני המקום.
טכנולוגיות מידע ותקשורת

.
תרשים הממחיש התלכדות מדיה בטלפונים חכמים. ניתן לראות את השילוב בין גישות הניתוח השונות בתרשים המעגלי
אישה עם מכשירים שונים המשמשים לאחסון מידע ותקשורת
שימוש במכשיר אלקטרוני להקלטת הרצאה.
טכנולוגיות מידע ותקשורת (ICT – Information and Communications Technology) הן השימושים בטכנולוגיה לשם קליטה, הצגה ושידור של מידע באופן אלקטרוני. המונח מהווה מקבילה למונח טכנולוגיית מידע, אלא שמונח זה מדגיש את חשיבותם של אמצעי התקשורת בשימושים בטכנולוגיה לצורכי מידע.
מקור המושג

הביטוי ICT היה בשימוש חוקרים באקדמיה החל משנות השמונים . הביטוי נעשה פופולרי משנת 1997 עקב דו"ח שהגיש דניס סטיבנסון לממשלת בריטניה. תוספת המילה "תקשורת" (Communications) למונח "טכנולוגיות מידע" (IT), נובע מהחשיבות ההולכת וגוברת של אמצעי התקשורת השונים, ובפרט רשת האינטרנט, בטיפול במידע. בעברית משמש למטרה זו המונח תקשוב – הלחם של תקשורת ומחשוב.
גישות ניתוח

בחקר התקשורת, נהוג לנתח את טכנולוגיות המידע והתקשורת באמצעות שלוש גישות מרכזיות. הגישות הללו אינן תאוריות "קונבנציונלית" כמו התאוריה המבנית-תפקודית או תאוריות הקונפליקט השונות. הגישות מהוות דרך הסתכלות לתופעות ולתמורות בעולם הטכנולוגי.
הגישה הטכנולוגית – ענף רחב העוטף בתוכו את גישת הדטרמיניזם הטכנולוגי, אך במקביל מנסה לעקוב ולבחון כיצד שינויים טכנולוגיים מובילים לשינויים חברתיים. הגישה מסתכלת על ההתפתחות הטכנולוגית בחברה נתונה כמדד מרכזי של חברות המידע.
הגישה החברתית – גישת ניתוח הבודקת כיצד בני-האדם או החברה מעצבים ומייצרים את הטכנולוגיה, וכיצד כל חברה עושה באמצעותה שימושים שונים בהתאם לצרכיה. בניגוד לגישה הטכנולוגית, הגישה החברתית מכניסה למשוואה את הצרכים החברתיים כעוגן. אמנם, היא אינה מסתכלת על החברה בלבד ומייחסת משמעות גם לטכנולוגיה.
הגישה הסביבתית (לעיתים גם נקראת הגישה האקולוגית) – מעין שילוב של שתי הגישות אשר נמנות לעיל. הגישה בוחנת את הצרכים החברתיים, המאפיינים והמגבלות של הטכנולוגיות הזמינות. הגישה מנסה למצוא איזון בין הגישה הטכנולוגית והחברתית. הגישה הסביבתית מתבוננת בארבעה מרכיבים: הראשון, האוכלוסייה; השני, הצרכים של האוכלוסייה; השלישי, המשאבים שברשותנו (הטכנולוגיה שברשותנו); הרביעי, הסביבה – המרחב התקשורתי שבה נמצאים האוכלוסייה והמשאבים.
גישות ניתוח > דוגמה

השימוש במערכות ניווט לוויני בעת נסיעה ברכב, ניתן לניתוח באמצעות הגישות השונות:
הגישה הטכנולוגית תבחן כיצד השימוש ההולך וגובר בקרב אנשים פרטיים במערכות ניווט לווייני משפיע על החברה לטווח-הרחוק. הגישה תטען למשל, כי כושר הניווט העצמאי של הנהגים הולך ופוחת מאחר שהם מסתמכים יותר על מערכות הניווט.
הגישה החברתית תטען, כי בני-האדם המציאו את הטכנולוגיה על-מנת לענות על צרכים שונים: קבלת מידע על תוואי-הדרך, קבלת מידע על זמן ההגעה המשוער אל היעד, הגעה אל היעד במהירות רבה יותר, קבלת מידע על אודות פקקי תנועה ועוד.
דוגמה נוספת היא שהגישה הטכנולוגית תראה בגידול בנגישות לאינטרנט כמדד מרכזי להשגת צמיחה בכלכלה ובחברה.
השפעות והתמודדות

טכנולוגיות המידע והתקשורת הציפו את העולם בים של מידע. באמצעות האינטרנט מידע זה נגיש לכול וזמין בכל עת. הוא פתוח, חשוף אך גם פרוץ ובלתי מבוקר.
במצב של היצף מידע הכמות העודפת של המידע מפריעה לקבלת החלטה וליכולת להתעדכן.
אחד היעדים החשובים של מערכת החינוך הוא להכשיר את התלמידים לחיים בחברה תקשורתית ועתירת מידע, כך שיוכלו להפיק תועלת מן המידע הנגיש להם באופן בטוח.
המיומנויות הנדרשות לבוגר מערכת החינוך להשתלב בשוק העבודה של עידן המידע מכונות מיומנויות המאה ה-21.
תחומי מחקר

מחקרה של הסוציולוגית אסתר הארגיטאי מתמקד בהשלכות החברתיות ובהשלכות של עיצוב מדיניות של טכנולוגיות המידע, בדגש על תרומתן של טכנולוגיות המידע לשוויונות או אי-שוויונות חברתיים. במחקרה אשר מקובל לשייך אותו לאסכולת פער הידע, העוסק בפער הדיגיטלי, חקרה הארגיטאי את הפערים בכישורי השימוש באינטרנט בין קבוצות דמוגרפיות שונות וקבוצות בעלות מאפיינים שונים אחרים באוכלוסייה. כמו כן היא חקרה את התפתחותם של מנועי החיפוש ואת השימוש הפוליטי הנעשה בטכנולוגיות מידע.
הסוציולוג פול דימאג'יו ועמיתיו מצאו שפערים בחברה הנמצאים "מחוץ" לגבולות האינטרנט משתקפים גם "בתוכו".
בישראל, מטרתו של המכון לחקר האינטרנט באוניברסיטת תל אביב היא "לחקור את מהפכת המידע בפרט והשלכותיה בכלל, הבנת תהליכיה וצפיית עתידה". המכון בוחן, בין היתר, את מאפייני השימוש באינטרנט בחברה הישראלית ומקיים שיתופי פעולה עם גורמי מחקר בישראל וברחבי העולם.
ראו גם

מחזור חיי טכנולוגיה
אוריינות מדיה
מצגת
הערות שוליים

↑  William Melody et al., Information and Communication Technologies: Social Sciences Research and Training: A Report by the ESRC Programme on Information and Communication Technologies, ISBN 0-86226-179-1, 1986. Roger Silverstone et al., "Listening to a long conversation: an ethnographic approach to the study of information and communication technologies in the home", Cultural Studies, 5(2), pages 204-227, 1991.
↑  The Independent ICT in Schools Commission, Information and Communications Technology in UK Schools: An Independent Inquiry, 1997. Impact noted in Jim Kelly, What the Web is Doing for Schools, Financial Times, 2000.
1 2  משרד החינוך, האגף לתכנון ולפיתוח תוכניות לימודים (2009). מידענות - מתווה לפיתוח תהליכים מידעניים במהלך הלמידה של תחומי הדעת להתנהלות לומדים בסביבה עתירת מידע.
↑  Hargittai, E. Second-Level Digital Divide: Differences in People's Online Skills (2002). First Monday 7(4);
↑  DiMaggio P., Hargittai E., Neuman W.R. and Robinson J.P. Social Implications of Internet. Annual Review of Sociology (2001) Vol. 27.;
↑  על אודות המכון לחקר האינטרנט באוניברסיטת תל אביב באתרו הרשמי.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007532077305171  BnF: cb11952896f (data)  LCCN: sh87002293  LNB: 000338073  NKC: ph752781 
אחת השפעות של טכנולוגיות מידע ותקשורת היא פתיחה של אפשרויות חדשות להבעה בכתב ותקשורת במסגרת קשרים בין-אישיים. כגון: שליחה של מסרון באמצעות טלפון סלולרי.
טהורה לעד

| --- | --- |

 בימוי:  מאיה זינשטיין 
 הופק בידי:  מאיה זינשטיין, ג׳ף ארבורן
 עריכה:  נעם עמית, ג׳סטין רייט
 שחקנים ראשיים:  זאור סדאייב, ג'יבראל קדאייב, איציק קורנפיין, אריאל הרוש, ארקדי גאידמק
 מדינה:  ישראל 
 חברה מפיצה:  Dogwoof Pictures, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  2017
 משך הקרנה:  87 דקות
 שפת הסרט:  עברית, אנגלית, צ'צ'נית
 סוגה:  סרט תיעודי 
 פרסים:  פרס פסטיבל הקולנוע ירושלים על בימוי ועריכת סרט תיעודי  פרס אמי בקטגוריית פוליטיקה וממשל.
 דף הסרט ב־IMDb
 
טהורה לעד (באנגלית: Forever Pure) הוא סרט תיעודי זוכה בפרס האמי שיצא בשנת 2017 בערוץ Yes דוקו ועקב אחר קבוצת הכדורגל הישראלית בית"ר ירושלים בעונת 2012/2013, אותו ביימה מאיה זינשטיין.
רקע

בתחילת עונת 2012/13 הייתה קבוצת הכדורגל בית"ר ירושלים בצמרת ליגת העל בכדורגל. בתחילת שנת 2013 יצאה הקבוצה למשחק ידידות בצ'צ'ניה מול הקבוצה המקומית טרק גרוזני. כחודש לאחר המשחק שהסתיים בתוצאת תיקו, האוליגרך הרוסי-ישראלי ארקדי גאידמק, הבעלים של הקבוצה באותה עת, החתים במועדון שני כדורגלנים הצ'צ'נים: זאור סדאייב וג'בראיל קדאייב. הייתה זו אחת הפעמים הבודדות בהן שיחקו כדורגלנים מוסלמים בקבוצת בית"ר ירושלים, הידועה בכך שמעולם לפני כן לא שיחק בה שחקן מוסלמי או ערבי (למעט הניגרי, איברהים נדאלה, ששיחק בקבוצה בעונת 2004/2005). בעקבות הבאת צמד הכדורגלנים הצ'צ'נים פתחו חלק מאוהדי הקבוצה (בראשות ארגון האוהדים "לה פמיליה") במחאה שכללה קריאות גזעניות, החרמת הקבוצה ופעולות אלימות. מקור השם של הסרט הוא בשלט הפרובוקטיבי עם הכיתוב "בית"ר טהורה לעד" שהונף על ידי מספר אוהדי הקבוצה במשחק שהתקיים בליגת העל מיד לאחר צירוף הכדורגלנים המוסלמים.