stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עצם בלתי מזוהה
תצפיות של עב"מים בישראל

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בתשובה לשאילתה של ח"כ אבי יחזקאל האם עב"מים נחתו בישראל, נמסר על ידי מנכ"ל משרד המדע (1997), צבי ינאי, כי התשובה היא שלילית והוסיף כי "אחד המאפיינים של פסבדו-מדע, הוא שהזמן לא מגדיל את הבנת התופעה, ואכן אחרי 50 שנות מפגשים כביכול עם עב"מים וחייזרים איננו יודעים עליהם היום יותר מכפי שידענו עליהם לפני 50 שנה. כך הדבר עם הדינוזאור השוכן כביכול באגם לוך נס, עם האסטרולוגיה, עם הפאראפסיכולוגיה, עם הקריאה בכף היד, וכיוצא באלו אמונות שונות ומשונות."
ראו גם

| --- | --- |
: ספר: עב"מולוגיה ועב"מים
אוסף של ערכים בנושא הזמינים להורדה כקובץ אחד.
הספרים: הפיזיקה של העתיד, הפיזיקה של הבלתי אפשרי מאת פרופ' מיצ'יו קאקו
חוצנים
הסיווג של היינק
הערות שוליים

↑  Ruppelt 1956, Chapter 1: "Project Blue Book and the UFO Story"
↑  Garber, Megan. "The Man Who Introduced the World to Flying Saucers". The Atlantic (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2017-02-02.
↑  "Saturday Night Uforia Audioplex: Edward R. Murrow - The Case ForOf The Flying Saucer (April 7, 1950 broadcast)". www.saturdaynightuforia.com (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2017-02-02.
↑  2015 FighterSweep.com account of the 2004 Nimitz UFO incident
↑  יוגב ישראלי, חוקרים ישראלים גילו קשר מפתיע בין דיווחים על עב"מים למצב הכלכלי, באתר ynet, 29 בדצמבר 2024
↑  אבי בליזובסקי, ‏שאילתה בכנסת: האם עב"מים נחתו בארץ?, באתר "הידען", 23 בנובמבר 1997
| עב"מולוגיה ועב"מים |
| --- | --- | --- |
| טענות בולטות למקרים לכאורה של מפגשים מהסוג הראשון | תצפית העב"ם של הטייס קנת' ארנולד (1947) • תקרית מנטל (1948) • תקרית וושינגטון (1952) • תצפית העב"ם של הטייס רולנד יוז (1952) • תקרית קקסבורג (1965) • תקרית טהראן (1976) • היעלמותו של פרדריק ולנטיץ' (1978) • תקרית יער רנדלשם (1980) • התצפית בעב"מים במהלך טיסה 1628 של ג'פאן איירליינס (1986) • גל תצפיות העב"מים בבלגיה (1990) • אורות פיניקס (1997) • סרטוני העב"מים של הפנטגון (2004, 2014, 2015 ו-2019) • התצפית בעב"ם בנמל התעופה שיקגו או'הייר (2006) |  |
| טענות בולטות למקרים לכאורה של מפגשים מהסוג השני | הבעירות הספונטניות בעיירה קנטו (סיציליה) (2003-2005) |  |
| טענות בולטות למקרים לכאורה של מפגשים מהסוג השלישי | תקרית אורורה (1897) • תקרית רוזוול (1947) |  |
| טענות בולטות למקרים לכאורה של מפגשים מהסוג הרביעי | חטיפתו של אנטוניו וילאס בואס (1957) • חטיפתם של בטי ובארני היל (1961) • חטיפת פסקגאולה (1973) • חטיפתו של טרוויס וולטון (1975) |  |
| גזעי חוצנים | אפורים • רפטיליאנים • אינסקטואידים (איש העש) • פליאדיאניים |  |
| תאוריות קשר בולטות | אזור 51 • גברים בשחור |  |
| שונות | חוצנים • חטיפה בידי חוצנים • נתיחת גופת חוצן (סרטון תרמית) • כדור ברק • בילי מאייר • בוב לזר • דייוויד גראש • הסיווג של היינק • פרויקט הספר הכחול • מעגלי תבואה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007560927905171  BNE: XX526015  BnF: cb11933297z (data)  GND: 4078498-8  LCCN: sh85139676  NARA: 10643350  NDL: 00571425  NKC: ph117151 
קצין חיל האוויר השוודי המחפש "רקטת רפאים" באגם קולמיאב (Kölmjärv) שבצפון שוודיה, יולי 1946.
תיאור של כדורים שחורים מסתוריים שנראו בשמי בזל ב-7 באוגוסט 1566
מר פופר והפינגווינים

| --- | --- |

 מבוסס על:  Mr. Popper's Penguins 
 בימוי:  מרק ווטרס 
 הופק בידי:  ג'ון דייוויס 
 תסריט:  שון אנדרס, John Morris 
 עריכה:  ברוס גרין 
 שחקנים ראשיים:  ג'ים קארי ג'פרי טמבור דומיניק קיינסה קלארק גרג דייוויד קרומהולץ ג'יימס טאפר פיליפ בייקר הול Maxwell Perry Cotton קארלה גוג'ינו אופליה לוביבונד אנג'לה לאנסברי מדלין קרול Kelli Barrett 
 מוזיקה:  רולף קנט 
 צילום:  פלורין בלהאוס 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Davis Entertainment, פוקס המאה ה-20, רטפק-דיון אנטרטיינמנט 
 חברה מפיצה:  InterCom, דיסני+, נטפליקס, פוקס המאה ה-20 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  23 ביוני 2011 
 משך הקרנה:  94 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט קומדיה, סרט מבוסס יצירה ספרותית, סרט לכל המשפחה 
 מקום התרחשות:  ניו יורק 
 תקופת התרחשות:  שנות ה-80 של המאה ה-20 
 הכנסות באתר מוג'ו:   mrpopperspenguins
 www.popperspenguins.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
מר פופר והפינגווינים (באנגלית: Mr. Popper's Penguins) הוא סרט קומדיה-משפחתית אמריקאי משנת 2011 בבימויו של מארק ווטרס, המבוסס על ספר הילדים באותו שם מאת ריצ'רד ופלורנס אטווטר. את התסריט כתבו שון אנדרס, ג'ון מוריס וג'ארד שטרן. בתפקיד הראשי מככב ג'ים קארי, לצד קרלה גוג'ינו, מדליין קרול, אופליה לוביבונד ואנג'לה לאנסברי.
הסרט מספר את סיפורו של טום פופר, איש עסקים מצליח מניו יורק שמקבל בירושה שישה פינגווינים, מה שמוביל למהפך בחייו האישיים והמקצועיים. בעודו מנסה להיפטר מהם, הוא נקשר אליהם רגשית והם משנים את חייו לטובה. הסרט היה הצלחה כאשר הופק בתקציב של כ-55 מיליון דולר והכניס כ-187.4 מיליון דולר ברחבי העולם.
עלילה

טום פופר הוא איש עסקים מצליח בניו יורק שמתמקד בקידום הקריירה שלו על חשבון משפחתו וחייו האישיים. כאשר הוא מקבל ירושה מפתיעה מאביו המנוח – תיבת עץ המכילה שישה פינגווינים חיים – חייו יוצאים משליטה. הוא מנסה בכל דרך להיפטר מהפינגווינים, אך ילדיו נקשרים אליהם, והוא מתחיל לראות את חייו ואת המשפחה שלו באור שונה.
העניינים מסתבכים כאשר הפינגווינים מתחילים להתרבות ולהפוך את דירתו בניו יורק למקפיא ענקי. במקביל, טום עומד בפני עסקה חשובה בעבודתו, אך נקרע בין שאיפותיו המקצועיות לבין משפחתו והפינגווינים. לבסוף, הוא מבין שהמשפחה חשובה לו יותר מכל, מחליט לשמור על הפינגווינים ולהעניק להם בית ראוי במקום הנכון.
צוות השחקנים

ג'ים קארי – טום פופר, איש עסקים קרייריסט שמקבל בירושה שישה פינגווינים.
קארלה גוג'ינו – אמנדה פופר, גרושתו של טום ואמם של ילדיו.
מדליין קרול – ג'ניס פופר, בתו המתבגרת של טום.
מקסוול פרי קוטון – בילי פופר, בנו הצעיר של טום.
אופליה לוביבונד – פיפי, העוזרת הנאמנה של טום במשרד.
אנג'לה לאנסברי – גברת ואן גנדי, בעלת נכס היסטורי שטום מנסה לרכוש.
ביקורות

הסרט "מר פופר והפינגווינים" קיבל ביקורות מעורבות מצד המבקרים. באתר Rotten Tomatoes זכה הסרט לציון של 47%, בהתבסס על 152 ביקורות, עם הקונצנזוס: "ג'ים קארי מספק הופעה מבדרת, אך הסרט עצמו הוא עיבוד בנאלי לספר ילדים קלאסי, שמתקשה לרגש או להפתיע". באתר Metacritic הסרט קיבל ציון ממוצע של 53 מתוך 100, בהתבסס על 30 ביקורות, דבר המעיד על ביקורות "מעורבות או ממוצעות".
גלי פיאלקוב מ"עכבר העיר" כתבה: "הקומדיה המשפחתית החדשה אמנם תצחיק את הילדים הקטנים, אבל בסופו של דבר מדובר בעוד סיפור משפחתי צפוי, אפילו עבור צופים צעירים... רוב הבדיחות מבוססות על מחוות גופניות מוגזמות והפרשות של פינגווינים, וכמעט כולן די צפויות, כך שהסרט מצחיק בעיקר ילדים קטנים או מבוגרים ילדותיים במיוחד.".
הערות שוליים

↑  גלי פיאלקוב, מר פופר והפינגווינים: גם ג'ים קארי לא מציל את הסרט, באתר הארץ, 8 ביולי 2011
הר שנאן

| --- | --- |
תצפית מפסגת הר שנאן לכיוון צפון מזרח. במרכז ניתן לראות את היישוב מרגליות. מאחורי מרגליות (במעלה הגבעה): בסיס "מצפה עדי", שם שוכנת מפקדת הגדוד המרחבי של רכס רמים. מאחור ברקע: צפון עמק החולה. בתחתית התמונה: גדר המערכת, שאינה חופפת באזור זה לקו הכחול ומשאירה "מובלעת" ישראלית.
תצפית מפסגת הר שנאן לכיוון צפון מזרח. במרכז ניתן לראות את היישוב מרגליות. מאחורי מרגליות (במעלה הגבעה): בסיס "מצפה עדי", שם שוכנת מפקדת הגדוד המרחבי של רכס רמים. מאחור ברקע: צפון עמק החולה. בתחתית התמונה: גדר המערכת, שאינה חופפת באזור זה לקו הכחול ומשאירה "מובלעת" ישראלית.
 מידע כללי
 גובה:  902 מטרים (הגבוה בהרי נפתלי)
 מדינה:  ישראל ישראל לבנון לבנון
 מיקום:  מזרח הגליל העליון
 רכס הרים:  רכס רמים
 מסלול ההעפלה הקל:  כביש
 קואורדינטות:  33°12′33″N 35°32′13″E﻿ / ﻿33.20925°N 35.53691°E﻿ / 33.20925; 35.53691
  (למפת אצבע הגליל מוגדלת) הר שנאן(למפת אצבע הגליל רגילה) הר שנאן(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הר שנאן(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הר שנאן
הר שנאן או שייח' עבאד הוא שמו של ההר הגבוה בהרי נפתלי שבגליל העליון. ההר, שגובהו 902 מטר מעל פני הים, ממוקם ברכס רמים, ועל פסגתו עובר הגבול בין ישראל ללבנון (הקו הכחול). מקור שמו העברי של ההר בפרק ס"ח בספר תהילים. על פסגת ההר שוכן מוצב ציפורן של צה"ל.
במלחמת העצמאות

ב-22 באוקטובר 1948, בעת ההפוגה השנייה, נכבש המשלט שעל הר שנאן על ידי צבא ההצלה של קאוקג'י. לכוח הערבי הייתה עדיפות מספרית והיחידה הישראלית הקטנה שהייתה עליו נאלצה לסגת. לאחר הכיבוש נפתחה אש מההר לכיוון קיבוץ מנרה הסמוך שנשאר מנותק מכוחות צה"ל. בשלב זה הוחש כוח של חטיבת כרמלי מדרום, מכיוון מצודת כ"ח. הכוח נתקל בכוחות ערביים, ובקרב שהתפתח ננטשו רוב כלי הרכב המשוריינים וכלי הנשק נפלו שלל. כמה לוחמים נפלו בשבי באירוע זה.
למחרת, התגבש כוח של גדוד 22 מחטיבת כרמלי יחד עם אנשי מנרה ואנשי חי"מ על מנת לתקוף את ההר שהייתה לו חשיבות אסטרטגית ממעלה ראשונה. במסגרת המתקפה הישראלית, שכונתה מבצע יעל, ספג הכוח הישראלי אבדות ונאלץ לסגת. כוח ההצלה המשיך להשתלט על נקודות מפתח לאורך רכס הרי נפתלי, ולא נענה לבקשת משקיפי האו"ם לסגת מהנקודות שתפס בעת ההפוגה. בעקבות הסירוב חודשה הלחימה בזירה הצפונית על ידי צה"ל, והר שנאן נכבש ללא קרב במסגרת מבצע חירם בסוף אוקטובר 1948.
מוצב ציפורן

בעקבות מלחמת לבנון הראשונה הוקם על פסגת ההר מוצב של צה"ל בשם ציפורן. המוצב הוקם ברובו מעבר לקו הגבול הבין-לאומי בשטח לבנון. עם השנים הפך למוצב הגדול ביותר של צה"ל על רכס רמים, תחת אחריות עוצבת חירם. המוצב אויש על ידי פלוגות מחטיבת הצנחנים וגולני לסירוגין, בדרך כלל פלוגות מסלול, צוות מיחידת הגששים, כוח טנקים, צוות של חיילות שהפעיל מכ"ם קשת, שישב בו באופן קבוע וצוות קשת נוסף, מדלג, שהיה יוצא מהמוצב למארב גדר בנקודה סמוכה, שכן ממנה היה תמיד חשש לחדירות לתוך ישראל.
בעת הנסיגה מרצועת הביטחון הופגז המוצב על ידי החזבאללה. ב-29 במאי 2000, פוצץ צה"ל את המוצב משום שהיה ברובו ממוקם בצד הלבנוני של הגבול. המוצב נבנה מחדש, כך שכולו בשטח ישראל, כמבצר בטון בן שש קומות (שלוש מהן תת-קרקעיות). בצידו הלבנוני התמקם כוח יוניפי"ל של האו"ם במטרה לשמור על השלום באזור.
קבר קדום המצוי במקום

על פסגת ההר נמצא מבנה קבר קדום. הקבר זוהה לראשונה במחצית השנייה של המאה ה-20 עם האמורא רב אשי או עם בנו, מר בר רב אשי, בעקבות מסורת יהודית המתארת את קבורתו באזור אחר הקרוב גם הוא לגבול.
על פי מסורת מוסלמית מיוחס הקבר לשייח' עבאד, וזה גם שמו הערבי של ההר (الشيخ عباد).
בשנת 1972 דיווח חוקר ארץ ישראל צבי אילן על קיום שילוט המציין "קבר ר' אשי" בהר שנאן. בניגוד למסורות המוקדמות שהתייחסו לאזור אחר, בהר שנאן יוחס הקבר רק לדמות אחת – רב אשי (או לבנו).
בשנת 1990 הוקם ושופץ הקבר בהר שנאן על ידי ארגון "קדמונינו" במסגרת פרויקט שימור אתרי מורשת. בתחילת המאה ה-21 חל שינוי בייחוס הקבר, כאשר החלו לסמנו כקברו של מר טביומי בר רב אשי, בנו של רב אשי.
מחקר מקיף משנת 2007, שנערך על ידי החוקרים הרצברג, סטפנסקי וגבאי, קבע כי המיקום בהר שנאן "רחוק מאוד מהמיקום אותו ציינו עולי הרגל, ואינו שייך כלל לא לבניאס ולא לאזור הבניאס". על פי ניתוח כתבי המסעות ההיסטוריים, החוקרים הציעו שהקבר המקורי שאליו התייחסו המקורות ממוקם במקאם נבי אל-ח'דר שבבניאס (מעל מערת בניאס), מקום המקודש כיום לעדה הדרוזית, המיוחס לאליהו הנביא. לפיכך, "ועד אהלי צדיקים" סימן את המקום המזוהה על פי המסורת כקברם של האמוראים (רב אשי, רב פפא ובניו, רבא, אביי ובניו, רב ביבי ורב שימי) במקאם נבי אל-ח'דר.
מחקר שפורסם במרץ 2025 על ידי החוקר דיויד שפירו, שעסק בפולמוס סביב מיקום הקבר בתקופת מלחמת חרבות ברזל, מציג סקירה היסטורית של המסורות הקשורות למקום. המחקר מצביע על כך שהמסורת היהודית אודות קבורתם של האמוראים רב פפא, רב אשי ובניו של אביי בסמוך ל"מערת פמיאס" (אזור בניאס), מתועדת לראשונה רק במפנה המאות ה-14 וה-15. תיעוד מהמאה ה-16, המיוחס למקור מהמאה ה-15, מזכיר לראשונה גם את המסורת שלפיה באזור זה התרחש מעמד ברית בין הבתרים.
שפירו טוען במחקרו כי ההיתכנות לקיומו של ידע היסטורי מהימן אודות מקום קבורתו של רב אשי היא אפסית. הוא מבקר את הזיהוי המייחס את קברו להר שנאן, זיהוי שהתפתח רק במחצית השנייה של המאה ה-20. לעומת זאת, שפירו מציין כי אם יש לייחס משמעות כלשהי, יש להתייחס למסורת הקדומה יותר המקשרת את קברו עם אלו של אישים נוספים באזור בניאס, ובכך תומך במסקנותיהם של הרצברג, סטפנסקי וגבאי. עם זאת, הוא מדגיש כי גם מסורת זו (בבניאס) היא בעלת חשיבות מבחינה מסורתית בלבד, וחסרת כל ערך היסטורי ממשי. בהתייחסותו לטענות השוללות את אפשרות קבורתו של רב אשי בארץ ישראל בשל העובדה שנפטר בבבל, שפירו מציין כי אין בכך כדי לשלול לחלוטין את האפשרות, שכן קיימות עדויות בתלמוד על העלאת גופותיהם של חכמים בני דורו לקבורה בארץ ישראל.
קבר קדום המצוי במקום > אירועים ביטחוניים

הקבר היה אחת מנקודות המחלוקת האחרונות בין ישראל ללבנון, לאחר נסיגת צה"ל מלבנון ב-2000. שליח האו"ם טריה לארסן הציע לחלק את הקבר בין ישראל ללבנון בצורה שתאפשר גישה לשני העמים וכך בוצע.
עד נסיגת ישראל מדרום לבנון היה הקבר כולו בשליטת ישראל, והתאפשרה גישה חופשית של יהודים למקום. לאחר הנסיגה חולק השטח בין ישראל ללבנון. זמן קצר לאחר מכן התמקם חזבאללה ליד הגדר, וצה"ל מנע הגעת יהודים לקבר מחשש לחייהם, עד מלחמת לבנון השנייה, אז הורחק חזבאללה מהאזור. כיום, באמצע הקבר יש גדר תיל החוצצת בין צידו הישראלי לצידו הלבנוני. מצידו הישראלי של הקבר הוקם מוצב של צה"ל, האזור כולו מוגדר "שטח צבאי" והכניסה אליו מתאפשרת בתאום ביטחוני. ארגון "יסוד עולם" מארגן עליות המוניות לקבר בחנוכה. במספר מקרים שבהם נכנסו קבוצות מתפללים ללא אישור, הצבא הגיש נגדם תלונות במשטרה.
במלחמת חרבות ברזל כבש צה״ל שטחים שולטים בדרום לבנון, בין היתר באזור ההר. במהלך הפסקת האש היו מספר אירועים שבהם ניסו חרדים לבקר בהר ואף הצליחו לעבור את הגבול. באחד המקרים, בפברואר 2025, יידו המבקרים אבנים כלפי כוח צה"ל, ובעזרת המשטרה נעצרו ארבעה.
ב-7 במרץ 2025 התאפשרה כניסה מסודרת של כ-300 חסידי ברסלב לתפילה בקבר רב אשי בתיאום עם הצבא.
הערות שוליים

↑  "רֶכֶב אֱלֹקִים רִבֹּתַיִם אַלְפֵי שִׁנְאָן" (תהילים ס"ח, י"ח)
↑  אז הוא נקרא שייח' עבאד בפי כל.
1 2  יוסי וקנין, 20 שנה ליציאת צה"ל מלבנון: אז והיום - סיפורו של מוצב ציפורן (וידאו), באתר mynet‏ עפולה ועמק, 11 במאי 2020
↑   עופר אדרת, 20 שנה לאחר הנסיגה, החיילים האלה עדיין בלבנון, באתר הארץ, 21 במאי 2020
↑  חיזבאללה הפגיז את מוצב ציפורן, סמוך למנרה, באתר גלובס, 18 במאי 2000
↑  מערכת וואלה! NEWS‏, צה"ל פוצץ הבוקר את מוצב ציפורן בגזרה המזרחית, באתר וואלה, 29 במאי 2000
↑  צבי אילן, באוטובוס הראשון, לאורך "כביש גדר הצפון" החדש, דבר, 5 ביוני 1972
↑  מקומות קדושים וקברי צדיקים בגליל, חלק א', עמודים: 108-109, מהדורת 2011)
↑  שמעון אביבי, גבריאל ברקאי ואלי שילר, הדרוזים בישראל ומקומותיהם הקדושים, אריאל כתב עת לידיעת ארץ ישראל (142, מרץ 2000), עמוד 95
↑  דיויד שפירו, ‏"מעשה בשלושה קברים, כמה חסידים ורב אשי אחד" - היכן באמת קבור רב אשי?, באתר כיכר השבת (06.03.2025)
↑  אנשיל פפר, ‏פה וחם בארץ ישראל, באתר גלובס, 21 בפברואר 2007
↑  תלמוד בבלי, מסכת מועד קטן, דף כ"ה, עמוד ב'
↑  עמיקם חורש, קבר הרב יחולק: חציו בישראל, חציו בלבנון, באתר ynet, 26 ביולי 2000
↑  חיים ישראלי, קבר רב אשי ייפתח למתפללים יהודיים, באתר News1 מחלקה ראשונה, 9 באוגוסט 2008
↑  צה"ל התלונן נגד מתפללים שהגיעו למתחם קבר ליד גבול לבנון, באתר ynet, 31 באוגוסט 2008
↑  יאיר קראוס, שילֹה פריד, יואב זיתון, בעיצומה של הפסקת האש: עשרות חרדים חצו בלילה ללבנון - והושבו לישראל, באתר ynet, 16 בפברואר 2025
 עשרות חסידים חצו לשטח לבנון - כדי להתפלל בקבר הרב אשי, סרטון בערוץ "כאן | חדשות - תאגיד השידור הישראלי", באתר יוטיוב (אורך: 02:29)
↑  יאיר קראוס, עשרות חרדים חצו ללבנון, 4 השליכו אבנים על כוח צה"ל ונעצרו, באתר ynet, 19 בפברואר 2025
↑  גיא ורון, ‏תקרית חריגה: 4 ישראלים נעצרו לאחר שחצו לשטח לבנון - ויידו אבנים על כוח צה"ל שבא לפזר אותם, באתר ‏מאקו‏, 19 בפברואר 2025
↑  צה"ל יאבטח כניסת מאות חסידים לקבר רב אשי בגבול לבנון, באתר ערוץ 7, 6 במרץ 2025
מתפללים בקבר רב אשי לאחר חלוקתו
יצרני כלי רכב

תעשיית הרכב מפתחת, מעצבת, מייצרת, משווקת ומוכרת כלי רכב. בשנת 2019 יוצרו ברחבי העולם כ-92 מיליון כלי רכב, מהם כ-62 מיליון כלי רכב פרטיים והשאר מסחריים.
היסטוריה

ראשיתה של תעשיית הרכב בשלהי המאה ה-19 במנהיים שבגרמניה אז נבנה לראשונה כלי רכב ממונע בנזין על ידי קרל בנץ. ב-1888 החל ייצור הרכב למטרת שיווק אחרי ששנתיים קודם לכן קיבל בנץ אישור לרישום הרכב כפטנט. בשנת 1898 לואי רנו הצרפתי פיתח את רכב המנועי הראשון שלו מדגם רנו Type A, באותה שנה, ב-1889, עיצבו גוטליב דיימלר וויליאם מייבאך את הרכב הראשון שנבנה כולו כרכב ממונע ולא ככרכרה רתומה למנוע.
בתחילת דרכה, תעשיית הרכב התבססה על הרכבה ידנית על ידי עובדים. תהליך הייצור התפתח ממהנדסים שעבדו על מכונית נייחת למערכת סרט נע שבה המכונית עוברת דרך מספר תחנות עבודה המאוישות במהנדסים מתמחים.
בשנות ה-1960 הוכנס לראשונה ציוד רובוטי לתהליך הייצור, וכיום רוב המכוניות מורכבות בעיקר על ידי מכונות אוטומטיות.
מאז מתחרים יצרני הרכב בעולם על לבם של הקונים בעיצוב, בחסכוניות הצריכה ובפאר.
עד לתחילת המאה ה-21 השליטה הייתה בידי מכוניות עם מנוע בנזין. בתחילת המאה ה-21 החלו להופיע מכוניות שמונעות על ידי סוללת יוני ליתיום. תחום זה התפתח מאוד וחלק מיצרני רכב החלו להודיע על העברה הדרגתית של פסי הייצור לרכבים חשמליים בלבד.
במכוניות משולבות כיום מערכות ממוחשבות רבות, הדבר גרם להתפתחות תופעת סייבר בעולם הרכב, כאשר האקרים מסוגלים לקבל שליטה על מערכות המותקנות ברכבים.
תעשיית הרכב כיום

כיום תעשיית הרכב כוללת חברות ומותגי רכב רבים המתפלגים למספר אזורי-ייצור עיקריים:
האיחוד האירופי: קבוצת פולקסווגן, תאגיד מרצדס-בנץ AG קבוצת PSA, פיאט ועוד;
ארצות הברית: ג'נרל מוטורס, פורד, טסלה וקרייזלר;
אסיה (יפן, סין, קוריאה הדרומית, הודו): מאזדה, יונדאי-קיה, הונדה, טויוטה, ניסאן, שאנגחאי אוטומוטיב, ג'ילי, ביג'ינג' אוטומוטיב, בי. ואי. די אוטו, צ'רי, טאטא, סמסונג מוטורס
שיא ייצור המכוניות היה בשנת 2017 כאשר יוצרו כ-97 מיליון מכוניות, כאשר היצרן הגדול ביותר היא הרפובליקה העממית של סין עם כ-27 מיליון מכוניות.
התפלגות תעשיית הרכב > טויוטה

יצרנית הרכב הגדולה בעולם, ייצור ממוצע של כ-9.1 מיליון מכוניות בשנה, בשנת 2006 עברה טויוטה את ג'נרל מוטורס, שהיה תאגיד הרכב הגדול בעולם מאז תחילת המאה ה-20. הוקמה על ידי קיאישירו טויודה בשנת 1933.
איסוזו (יפן) - הוקמה ב-1918 ונקראת בשמה רק משנת 1949. בעבר הייתה בבעלות ג'נרל מוטורס אך נמכרה לטויוטה עקב קשיים כלכליים. רוב דגמי החברה הם משאיות קלות וטנדרים (PickUp).
דייהטסו (יפן) - הוקמה ב-1907, שינתה את שמה ל'דיהטסו' בשנת 1951, דגמי החברה ידועים בהיותם קטנים וחסכוניים בתצרוכת הדלק.
הינו (יפן) - מייצרת משאיות, טויוטה מחזיקה בכל מניותיה של הינו.
לקסוס (ארצות הברית) - הוקמה ב-1988 על ידי טויוטה כדי לתת מענה הולם לרכבי היוקרה האירופים מתוצרת גרמניה, בריטניה ואיטליה בשוק הכול כך חשוב לטויוטה, ארצות הברית. מאז הקמתה נגסה לקסוס בנתח השוק של יצרניות היוקרה הגרמניות באירופה ביחד עם האינפיניטי של קונצרן ניסן-רנו
סובארו (יפן) - כמו איסוזו, גם את סובארו רכשה טויוטה מידי ג'נרל מוטורס, הפעם בשנת 2005. סובארו הוקמה לאחר מלחמת העולם השנייה. בישראל ידועה סובארו בעיקר ברכב המשפחתי החסכוני שלה, סובארו אימפרזה ובגרסאות הספורט STI והראלי WRX שלו.
התפלגות תעשיית הרכב > ג'נרל מוטורס

ג'נרל מוטורס (ארצות הברית) הייתה עד 2006 קונצרן הרכב הגדול בעולם (ב-2006 הפסיד את הבכורה לקונצרן טויוטה היפני). ייצור ממוצע של כ-9 מיליון מכוניות בשנה. הוקם ב-1908 על ידי ויליאם דוראנט, הקונצרן מאגד תחתו כעשרה מותגים עולמיים:
אולדסמוביל (ארצות הברית) - הוקמה ב-1897, נרכשה על ידי ג'נרל מוטורס בשנת 1908, ב-2004 הכריזה ג'נרל מוטורס על פירוק החברה.
ביואיק (ארצות הברית) - הוקם ב-1903. לאחר היקלעות לקשיים כלכלים כבדים, ביקש מייסד ביואיק עזרה מדוראנט, ובתגובה רכש דוראנט את ביואיק.
דייהו (קוריאה הדרומית) - הוקמה ב-1937, לאחר מכן נקנתה על ידי קונצרן דייהו, ב-2001 הודיעה על פשיטת רגל שהובילה לרכישתה על ידי ג'נרל מוטורס.
האמר (ארצות הברית) - התחיל כמותג רכבי שטח צבאיים, נרכש על ידי ג'נרל מוטורס ב-1999. נחל הצלחה בארץ אחרי צאתו של ה-Hummer 2 וה-Hummer 3.
סאאב (שוודיה) - הוקמה ב-1949, בעבר עסקה בייצור מטוסים. ב-1990 רכשה ג'נרל מוטורס חלק גדול ממניותיה, ב-2000 השלימה את רכישת כל מניותיה.
סאטורן (ארצות הברית) - הוקמה ב-1990 על ידי ג'נרל מוטורס בניסיון לחדור לשוק המכוניות החסכוניות, מותג זה נחל כישלון חרוץ.
פונטיאק (ארצות הברית) - הוקמה ב-1906, נרכש על ידי ג'נרל מוטורס ב-1926. מייצרת בעיקר מכוניות עממיות 'ספורטיביות'.
קדילק (ארצות הברית) - הוקמה ב-1902, נרכשה על ידי GM ב-1909 עיקר דגמיה מכוונים לפלח השוק האמריקאי הגבוה.
שברולט (ארצות הברית) - הוקמה עם הקמתה של ג'נרל מוטורס. עד לא מזמן רכשה את המותג דייהו ו'הימרה' על המזרח הרחוק בכל הקופה, העבירה את הייצור למזרח והשיקה כלי רכב עממיים יותר.
הולדן (אוסטרליה) - הוקמה ב-1853, ב-1931 נרכשה על ידי ג'נרל מוטורס. חטיבה המפתחת מכוניות המותאמות לשוק האוקיאני, כגון המונארו הספורטיבית, אך גם משמשת כשם מותג לשיווק דגמי אופל באזור אוקיאניה.
התפלגות תעשיית הרכב > פורד

קונצרן פורד הוא הקונצרן השלישי בגודלו בעולם, אולם מבחינת נכסים עומד הוא במקום הראשון. ב-1913 נפתח פס הייצור הראשון של פורד עם המודל T.
אסטון מרטין (בריטניה) - הוקמה בשנת 1913 על ידי ליונל מרטין ורוברט במפורד, ב-1993 רכשה פורד את אסטון מרטין מה שהוביל אותה לבעיות כלכליות. לאחרונה הכריזה אסטון מרטין על רכישתה על ידי קבוצת משקיעים ממדינות ערב הכוללים שני בנקי השקעות מאיחוד האמירויות ומליונר ערבי נוסף. בנוסף על כך, קרובה היא להשיק את האסטון מרטין ראפיד - רכב סדאן ספורטיבי.
דיימלר (בריטניה) - הוקמה ב-1986, ב-1960 נרכשה על ידי יגואר, ולאחר מכן התחברו כולם לקונצרן פורד.
לינקולן (ארצות הברית) - הוקמה ב-1917, הצטרפה לקונצרן פורד בשנת 1922. עיקר רכבי לינקולן הם רכבי יוקרה אמריקאים קלאסיים כמו הלינקולן טאון-קאר, נאביגייטור (מתחרה ישיר לאסקלייד של קאדילק).
מרקורי (ארצות הברית) - הוקמה על ידי פורד עצמה בשנת 1939. רכביה נמצאים בין היוקרתיים של הלינקולן לבין העממיים של פורד.
התפלגות תעשיית הרכב > פולקסווגן

פולקסווגן הוא קונצרן הרכב הרביעי בגודלו בעולם והגדול ביותר ביבשת הקלאסית, אירופה. פולקסווגן הוקמה על ידי פרדיננד פורשה (שבעתיד תקרא על שמו חברת מכוניות ספורט קטנה). בשנת 1933 הטיל אדולף היטלר על פורשה לייצר מכונית עממית עבור כל גרמני, בקשה זו הולידה את החיפושית שייצורה נפסק דווקא במקסיקו.
כיום מחזיקת המניות העיקרית בפולקסווגן היא דווקא חברת פורשה, שנקראה על שם מייסד פולקסווגן. כושר הייצור הממוצע של קונצרן פולקסווגן כיום עומד על 5 מיליון מכוניות בשנה.
פולקסווגן (גרמניה) - המותג עצמו.
אאודי (גרמניה) - הוקמה בשנת 1899, בתחילה נקראה 'הורש', ב-1958 נרכשה הורש על ידי מרצדס, ולאחר מכן ב-1964 נמכרה לפולקסווגן. ב-1965 זכתה לשם 'אודי'. עיקר דגמיה של אודי ממוצבים כרכבי יוקרה.
בוגאטי (צרפת) - הוקמה על ידי אטורה בוגאטי, לפני מלחמת העולם השנייה נודעה ברכב אוטורויאל המפורסם, בוגאטי הכריזה פעמיים על שתי פשיטות רגל, עד אשר נרכשה על ידי פולקסווגן ב-1998. רכבה המפורסם כיום הוא הבוגאטי שירון ששבר את מחסום ה-1,500 כוח סוס לרכב סדרתי.
בנטלי (בריטניה) - הוקמה ב-1919. נרכשה על ידי רולס-רויס ב-1931, ולאחר מכן בשנת 1999 נרכשה על ידי פולקסווגן. רכבה המפורסם ביותר הוא בנטלי אזור.
למבורגיני (איטליה) - בתחילה ייצר פרוצ'יו למבורגיני טרקטורים, ב-1963 החל לייצר מכוניות ספורט. בשנת 1998 רכשה פולקסווגן את למבורגיני. למבורגיני נודעים ברכביהם הסופר-אקסקלוסיביים ובעלי העיצובים המרשימים ביותר כמו הקונטאש המפורסמת שפרצה דרך בעיצוב המכוניות בשנות ה-80.
סיאט (ספרד) - הוקמה ב-1950 כאשר פיאט היו בעליהם, נמכרו חלק ממניותיה לפולקסווגן ב-1981 ולאחר מכן השלימו הגרמנים את הרכישה ב-1986.
סקודה (צ'כיה) - בתחילה הייתה סקודה חברה לייצור אופניים ממונעים, לאחר מכן החלה בייצור מכוניות. בשנת 1991 נרכשה על ידי קונצרן פולקסווגן.
התפלגות תעשיית הרכב > דיימלר-קרייזלר

קונצרן דיימלר קרייזלר הוא למעשה מיזוג בין שתי חברות ענק, דיימלר הגרמנית עם קרייזלר האמריקאית. לפני המיזוג, הייתה דיימלר מהבעלים של מרצדס ומאייבך וסמארט, ומנגד קרייזלר הייתה בעלת דודג', ג'יפ, וקרייזלר עצמה. לאחר המיזוג רוב הדירקטור נשאר זהה לזה של מרצדס, מה שהביא לתביעות ענק כנגד החברה. כאמור, כולם נדחו על הסף.
מיזוג זה החזיק מעמד עד שנת 2007 כשחברת דיימלר מכרה את חלקה בקונצרן קרייזלר לחברת השקעות אמריקאית כתוצאה מכך קונצרן דיימלר-קרייזלר פוצל, כיום דיימלר וקרייזלר חברות מופרדות בבעלות שונה
מותגים בבעלות קרייזלר
ג'יפ (ארצות הברית) - הוקמה ב-1941 כיצרנית רכבי שטח לצבא ארצות הברית, מאז נקנתה ג'יפ על ידי קרייזלר ב-1987. למרות היותו שם מסחרי רשום של חברת קרייזלר, משמשת בישראל לעיתים קרובות המילה "ג'יפ" כשם גנרי לכל רכבי השטח.
דודג' (ארצות הברית) - הוקמה ב-1914 על ידי הנרי פורד שמינה את האחים ג'ון פרנסיס והורס הלג'ין דודג' לאחראים על חטיבה זו, לאחר מחלוקות בין השלושה החליטו אחראי דודג' לעבור לייצור נפרד, וכך קנתה קרייזלר את דודג' ב-1928.
פלימות' (ארצות הברית) - הוקמה ב-1928, מטרתה העיקרית של החברה הייתה להתחרות בשוק הרכבים העממים בפורד. בשנת 2001 הכריזה קרייזלר על פירוק פלימות' שכן מאז שנות ה-60 מכירות פלימות' לא מצליחות לנסוק.
קרייזלר (ארצות הברית) - הוקמה ב-1925, מתחרתה העיקרית היא ג'נרל מוטורס. עד 1955 רכשה קרייזלר את דודג' והקימה את פלימות'. במרוצת השנים סבלה קרייזלר ממשברים כלכליים קשים עד שבשנת 1998 התמזגה עם מרצדס, מה שלמעשה היה השתלטות עוינת של מרצדס על המותג קרייזלר.
מותגים בבעלות דיימלר קרייזלר AG
מאייבאך (גרמניה) - הוקמה ב-1909, מייסדה היה וילהלם מאייבאך, מבין ממצאי מנוע הבערה, שעבד בדיימלר בעבר. אחרי שעזב את מקום עבודתו החליט לייצר מנועים לצפלינים עד 1921, מאז החליט להתמקד בייצור מכוניות פאר. לאחר מלחמת העולם ה-2 נרכשה מאייבך על ידי מרצדס. עד שנות ה-90 לא השיקה מרצדס ולו רכב אחד מתוצרת מאייבך.
מרצדס בנץ (גרמניה) - בשנת 1926 התמזגה דיימלר עם חברת בנץ. מכונית המרצדס, שנקראה על שם ביתו של מיליונר יהודי אוסטרי התמזגה עם מכוניות חברת בנץ והוליד את השם 'מרצדס-בנץ'. מכוניות מרצדס מיצבו את עצמן לאורך ההיסטוריה כמכוניות יוקרתיות בעלות עיצוב שמרני שנשבר בגרסת ה-CLS וה-CL.
סמארט (גרמניה) - שילוב בין חברת השעונים Swatch למרצדס שהוליד מכונית-מיקרו, הסמארט.
ראו גם

תעשיית הרכב ביפן
תקן זיהום אוויר
תחנת דלק
סמלי יצרני רכב
רכב חשמלי מונע מצבר
מנוע בנזין
מנוע דיזל