stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שלומי צ'רקה
ביוגרפיה

שלומי צ'רקה נולד ב-19 ביוני 1979 בפתח תקווה. למד בישיבה התיכונית כפר הרא"ה ובישיבת ההסדר קריית שמונה. שירת בצה"ל כתצפיתן במודיעין-קרבי. את לימודיו המקצועיים החל בשנת 2002 במחלקה לאנימציה בבצלאל, שם סיים בשנת 2005.
יצירותיו הראשונות פורסמו בעיתונים אותיות וכולנו כשהיה בן אחת-עשרה. את קריירת האיור המקצועית שלו החל צ'רקה בשנת 2004 בעיתון עכבר כל העיר (ירושלים), שם פרסם עמודי קומיקס ברוח פילוסופית, ללא דמויות קבועות. רבים מעמודי הקומיקס הנ"ל ראו אור שלוש שנים לאחר מכן בחוברת הקומיקס שלו - "הצינורות המקובלים".
לאחר מכן פרסם מספר סדרות קומיקס בעיתון הילדים הדתי אותיות ובעיתון הילדים מקור ראשון לילדים. בין הסיפורים "הרפתקה בים המלח", "הרפתקה בממד השמיני" וגם סדרות הקומיקס "זוקי –מדריך בגן החיות" ו-"לודוויג – מסע בעקבות הרש"ר הירש" שיצאו לאחר מכן כספרים בהוצאת ספריית בית-אל.
בנוסף, יצר צ'רקה סדרות קומיקס לעיתונים "ישראלי", "מקור ראשון", "אסימון", "מבראשית", "מחר", "דעות", "קפטן-קידס" ו-"מעריב לילדים" ואייר לעיתונים "בשבע", "אותיות" ו"עולם קטן". החל משנת 2022 מאייר צ'רקה את טורו של אראל סג"ל במוסף הפוליטי של "ישראל היום".
ברשת יצר שלומי צ'רקה סדרות קומיקס לאתרים "השרת העיוור", "בית אבי-חי" ואת סדרת הקומיקס "שאינו משיב כהלכה" (2014-2016) שמתפרסמת באתר "וואלה!". כמו כן יצר איורים לאתרים "929" ו"צו פיוס".
בנוסף, אייר צ'רקה משחקי קופסה ומשחקי מחשב וכן ספרים של הסופרים זהר אביב ("כח המוח"), אושי גרוס ("סיפור מעודד"), דניאל בלטה (סדרת ספרי "עשן ואמיץ"), ווביט וורקו ("אלמז פוסעת בשבילי ילדותה"), מוטי קרמר ("נשמה מחפשת חברים"), לאורה וולמר ("מה עושה האומללות אצלנו בסלון"), סוזן וייס ("חפצים מהלב"), ברק יהודאי ("ימלא פי"), יצחק סברדלוף ("מסכת יציאות"), מיכל פרץ (סדרת הספרים "הסודות של שירי") וג'קי לוי ("נעלי השבת של אברמיקו").
שלומי צ'רקה נמנה בין מייסדי קבוצת היוצרים הדתית "ארמדיל" שהוקמה בשנת 2005.
בשנת 2007 ביים שלומי צ'רקה וידאו-קליפ מונפש לשיר "מרפסת" של להקת "ג'ירפות".
עיצב ואייר עטיפות אלבומים לזמר-יוצר חמי רודנר וללהקת "פרה אדומה". בשנים 2013–2014 ערך צ'רקה סדרת ראיונות עם יוצרים (מאיירים, קריקטוריסטים ויוצרי קומיקס) עבור אתר האינטרנט של המוזיאון הישראלי לקריקטורה וקומיקס בחולון.
צ'רקה מרצה ומעביר סדנאות, בבמות שונות, על קומיקס, קריקטורה ואנימציה ואף מלמד קומיקס במסגרות קבועות כגון מכללת אמונה, אמן (השלוחה החרדית של בצלאל) ובתי-ספר למחוננים. החל משנת 2015 משמש שלומי צ'רקה כלקטור ויועץ אמנותי לגופים שונים בענייני קומיקס ואנימציה. החל משנת 2017 נמנה שלומי צ'רקה בצוות הניהול האמנותי של הפסטיבל השנתי "אנימיקס" (הפסטיבל לאנימציה קומיקס וקריקטורה) ומשמש כשופט בתחרויות הקומיקס השנתיות ע"ש דודו גבע וע"ש אריה נבון מטעם דיזנגוף סנטר ועיריית ת"א ובתחרות הקריקטורות ע"ש דן פתיר.
אחיו שי אף הוא קומיקסאי ומאייר.
מתגורר בירושלים.
פרסומים (קומיקס)

הצינורות המקובלים (חוברת, 2007)
אל תפני מבטך לאחור (עריכה והפקה)(שירים בקומיקס, 2008)
הפח נמלט ואנחנו נשברנו (חוברת, 2010)
זוקי – מדריך בגן החיות (לילדים, 2011)
ריסים בבוהן (חוברת, 2013)
לודוויג – מסע בעקבות רש"ר הירש (לילדים, 2012)
בבלים טיפשים (2014, עם קבוצת ארמדיל)
שאינו משיב כהלכה (ספר קומיקס דיגיטלי, 2015)
חלקי חילוף (שירים בקומיקס, 2016)
שיבושים (שירים שנכתבו על פי קומיקס, 2018)
ספירלה (שירים של נעה א.ג שנכתבו על פי קומיקס, 2020)
זוקי II - מדריך בגן החיות ומחוצה לו (לילדים ונוער, 2024)
פרסים

2008 - ציון לשבח של 'מועצת הפיס לתרבות ואמנות' (בעקבות הספר "אל תפני מבטך לאחור – שירים בקומיקס")
Communication Arts - 2013: פרס הצטיינות.
תערוכות קבוצתיות

2022 - "זוקי" - תערוכת קומיקס לילדים בספריית מעלה אדומים.
2022 - יצירות על פי המחזה "הדיבוק" - תערוכה קבוצתית באוניברסיטה העברית ובתיאטרון ירושלים.
2021 - אנימיקס - סינמטק ת"א - תערוכת מחווה ללאה גולדברג.
2021 - הביאנלה של ירושלים לאמנות יהודית עכשווית.
2020 - אאוטליין - איור ומילים בירושלים, תערוכת מחווה ללאה גולדברג.
2019 - 'המלך קינג ג'ורג' פינת קיבוץ גלויות', מוזיאון היכל שלמה, ירושלים.
2019 - שיבושים - שירים שנכתבו על פי קומיקס-קולאז'י, גלריה על הצוק, נתניה.
2018 - 'לילה בלב עיר', איור ומילים בירושלים.
2018- 'קריקטורה במדים', המוזיאון הישראלי לקריקטורה וקומיקס, חולון. תערוכה קבוצתית.
2018 - שיבושים - שירים שנכתבו על פי קומיקס-קולאז'י, מתחם התחנה, י-ם.
2017 - אאוטליין - איור ומילים בירושלים
2017 - נונסנס ויהדות - תערוכה קבוצתית בפ"ת.
2014 - תערוכת קומיקס קבוצתית בינלאומית ביריד ספרי האמן בברלין.
2013 - הביאנלה של ירושלים לאמנות יהודית עכשווית.
2012 - 'Ordinary', גלריית לורבר, 'שנקר', בי"ס גבוה להנדסה ולעיצוב, רמת גן.
2011 - “תסבוכת”, הגלריה של סדנאות האמנים בתלפיות, ירושלים
2010 - 'X+'Y קומיקס ישראלי 1995–2010, המוזיאון הישראלי לקריקטורה וקומיקס, חולון. תערוכה קבוצתית.
2010 - 'אשת העשור שלי', גלריית בית יד לבנים, רמת השרון. תערוכה קבוצתית.
2009 - "בית", תערוכה של קבוצת ארמדיל בגלריה עירוני ה'- 2010
2009 - '2009 השנה שהייתה!', המוזיאון הישראלי לקריקטורה וקומיקס, חולון. תערוכה קבוצתית.
2009 - 'אמנות בשדרות', יצירות אמנות במרחב הציבורי, שדרות תל אביב. תערוכה קבוצתית.
2007 - 'שירה ואמנות', הגלריה העירונית, רעננה. תערוכה קבוצתית.
ראווי שנקר

ערך זה עוסק במוזיקאי הודי. אם התכוונתם למורה רוחני וגורו ממוצא הודי, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  7 באפריל 1920 ואראנסי, הראג' הבריטי 
 פטירה:  11 בדצמבר 2012 (בגיל 92) סן דייגו, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  הראג' הבריטי, הודו 
 תקופת הפעילות:  1930–2012 (כ־82 שנים) 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית הינדוסטנית, מוזיקה קלאסית הודית 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  סיטאר 
 חברת תקליטים:  His Master's Voice, דויטשה גרמופון, Pacific Jazz Records, דארק הורס רקורדס, פרייבט מיוזיק, אפל רקורדס, מנטיקור רקורדס 
 בן או בת זוג:  Annapurna Devi (1941–1961) 
 צאצאים:  נורה ג'ונס, Shubbo Shankar, אנושקה שנקר 
 פרסים והוקרה:  פרס גראמי לאלבום השנה (1972)  פרס גראמי למוזיקה קאמרית הטובה ביותר (1967)  פדמה בהושן (1967)  פרס פוקואוקה לתרבות אסיה (1991)  בהרט רטנה (1999)  פרס פולר למוזיקה (1998)  פרס גראמי למוזיקת עולם (2001)  Sangeet Natak Akademi Award (1962)  פרימיום אימפריאל (1997)  פרס גראמי למפעל חיים (2013)  פרס רמון מגסאיסאי (1992)  Tagore Award (2012)  פדמה ויבהושן (1981)  Fellow of the Sangeet Natak Akademi  מפקד בלגיון הכבוד  מפקד מסדר האמנויות והספרות  פרס ג'יימס פארקס מורטון לבין-דתיות  פרס גראמי למוזיקת עולם  אביר מפקד במסדר האימפריה הבריטית  בנגה ביבהושאן  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת קלקוטה 
 www.ravishankar.org
 פרופיל ב-IMDb
 
ראווי שנקר (בבנגלית: রবি শংকর;‏ 7 באפריל 1920 – 11 בדצמבר 2012) היה מוזיקאי הודי, מלחין מוזיקה הינדוסטנית קלאסית וידוע ביכולת הנגינה שלו בסיטאר.
שנקר השפיע לאורך הקריירה שלו על מוזיקאים רבים, הוא זכה להכרה רבה לאחר שג'ורג' האריסון, חבר להקת הביטלס, הפך לתלמידו ונחשב לאחד המוזיקאים הבולטים שחשפו את המוזיקה ההודית אל המערב במהלך שנות ה-60.
הוא אביהן של הזמרת האמריקנית נורה ג'ונס ושל נגנית הסיטאר אנושקה שנקר (הן אחיות למחצה) ושל שובהנדרה שנקר.
שנקר היה אחד המדריכים הידועים ביותר של הסיטאר במחצית השנייה של המאה ה-20, בשנת 1999 הוענק לו התואר "בהרט רטנה", התואר האזרחי החשוב ביותר בהודו.
ביוגרפיה

שנקר נולד נולד בשם "רבינדרה שנקר צ'וודהורי" ב-7 באפריל 1920, בורנאסי בתקופת המנדט הבריטי למשפחה ממוצא בנגלי. הוא היה הצעיר מבין 7 אחים. אביו, שנקר צ'וודהורי, היה בריסטר (סוג של עורך דין) וחוקר מלומד במידל טמפל אשר היה ממוקם בבנגלדש. מאוחר יותר עבר אביו לאנגליה ועבד כעורך דין. הוא לא פגש את שנקר עד שזה היה בן 8. שנקר קיצר את שמו לראווי (שמש).
בגיל 10 נסע עם אחיו לפריז. אחיו היה רקדן וכוריאוגרף וחבר בלהקת מחול וראווי הצטרף למסע ההופעות שלהם. עד גיל 13 הפך לחבר בלהקה.
הלהקה הופיעה באירופה וארצות הברית ושנקר למד באותה תקופה צרפתית ולנגן על כלים הודים מסורתיים ונחשף למוזיקה קלאסית מערבית, ג'אז וקולנוע.
ב-1935 שמע שנקר את נגינתו של אלאודין קאן, אחד המוזיקאים ההודים הבולטים בהודו במאה ה-20 כאשר זה הופיע באירופה. הוא החל ללמוד אצלו והתלווה לסיבוב ההופעותיו, כאשר אלאודין הציע לשנקר לחזור איתו להודו ולהפוך למוזיקאי מקצועי.
ב-1938 חזר שנקר להודו לעיירה מאיהר אשר נמצאת במאדהיה פרדש והחל ללמוד מוזיקה קלאסית הודית אצל אלאודין קאן. ב-1939 החל להופיע בעיקר עם סיטאר וב-1944 סיים את לימודיו.
שנקר עבר למומבאי והצטרף לארגון תיאטרון אשר בין השאר הלחין מוזיקה לבלט. הוא החל להוציא אלבומים ועבד בתור המנהל המוזיקלי ב"אול אינדיה רדיו".
בין 1949–1956 עבר לניו דלהי והקים את התזמורת הסימפונית הלאומית של הודו והלחין עבורה יצירות אשר שילבו בין מוזיקה קלאסית מערבית להודית, תוך שימוש בכלי נגינה קלאסיים וכלי נגינה הודים מסורתיים. והחל לכתוב ראגה.
באותה תקופה גם כתב את הפסקול לסרט "הטרילוגיה של אפו" אשר נחשב לאחד הסרטים המוערכים בקולנוע ההודי.
בין 1956–1969 החלה הפריצה הבינלאומית שנקר, כאשר מנהל התזמורת הסימפונית של הודו הכיר בינו לבין הכנר יהודי מנוחין. הוא הופיע עם מנוחין בניו יורק. הוא עזב את התזמורת הסימפונית ההודית והחל בסיבוב הופעות בבריטניה, גרמניה וארצות הברית. שנקר קיים הופעות קטנות והכיר לקהל את המוזיקה ההודית. הוא הוציא את אלבומו הראשון במערב, Three Raga ב-1956. סיבוב ההופעות שלו בארצות הברית הוקלט והוא החל להופיע בפסטיבלים שונים.
רבים עם זאת הכירו אותו במערב כאשר ג'ורג' האריסון החל ללמוד אצלו, מה שהשפיע על המוזיקה של להקת הביטלס.
ב-1968 זכה ביחד עם יהודי מנוחין בפרס גראמי למוזיקה הקאמרית הטובה ביותר, באותה שנה אף חיבר את המוזיקה לסרט "צ'ארלי" בכיכובו של קליף רוברטסון.
שנה לאחר מכן הופיע בפסטיבל וודסטוק, מאוחר יותר ביקש להפריד עצמו מילדי הפרחים וטען שכואב לו לראות את הקישור של הסמים אל המוזיקה, אותה הוא רואה כרוחנית ודתית.
ב-1970 החל ללמד מוזיקה בארצות הברית באוניברסיטאות שונות. כמו כן הלחין קונצ'רטו לתזמורת הסימפונית של לונדון. ב-1971 ארגן ביחד עם ג'ורג' האריסון את הקונצרט למען בנגלדש, למען איסוף כספים לפליטי המלחמה בבנגלדש, הקונצרט התקיים במדיסון סקוור גרדן שבניו יורק. ב-1973 זכה בפרס אמי השני שלו על אלבום השנה.
ב-1974 הוזמן להופיע בבית הלבן. ב-1982 היה מועמד שנקר לאוסקר על הלחנת הפסקול לסרט גנדי. בשנות ה-80 הופיע במוסקבה עם התזמורת הפילהרמונית של מוסקבה.
בין 1986–1992 התמנה להיות חבר ברג'יה סבהה, הבית העליון של הפרלמנט ההודי, בו נהוג שהנשיא ממנה 12 חברים בזכות תרומתם לאומנות, ספרות, מדע או שירותים חברתיים. ב-1989 הלחין ביחד עם פיליפ גלאס את Ghanashyam. במהלך שנות ה-90 המשיך להופיע בקונצרטים ברחבי העולם.
בשנת 2002 זכה בגראמי השלישי שלו בקטגוריית אלבום מוזיקת העולם הטוב ביותר. בשנת 2011 קיים את מופע הקונצרט האחרון שלו באירופה.
במהלך חייו הוציא לאור שלושה ספרים: שניים מהם ביוגרפיים ואחד ללימוד מוזיקה הודית.
ביוגרפיה > חייו הפרטיים ומשפחתו

שנקר התחתן ב-1941 עם בתו של אלאדין קאן, שנה לאחר מכן נולד להם בנם, אך ב-1962 התגרשו. בשנות ה-70 יצא עם סו ג'ונס, מפיקה מניו יורק וב-1979 נולדה בתם נורה ג'ונס. בסוף שנות ה-70 יצא עם שוקניה ראג'ן איתה התחתן ב-1989. וב-1981 נולדה להם בתם אנושקה שנקר.
אחייניתו היא המוזיקאית אננדה שנקר.
הופעתו האחרונה הייתה ב-4 בנובמבר 2012. הוא הופיע ביחד עם בתו אנושקה בקליפורניה, ארצות הברית.
ב-9 בדצמבר 2012 הובהל לבית החולים לאחר שהתלונן על קשיי נשימה, ב-11 בדצמבר נפטר לאחר ניתוח להחלפת שסתום הלב.
הכרה ופרסים > ממשלת הודו

התואר פדמה בושן (1967)
התואר פדמה ויבושן (1981)
בהרט רנטה (1999)
הכרה ופרסים > באקדמיה וממשלות בעולם

פרס רמון מגסאיסאי (פיליפינים, 1992)
תואר לגיון הכבוד (צרפת, 2000)
חברות במסדר האימפריה הבריטית (בריטניה, 2001)
הערכה באוניברסיטאות רבות בהודו ובארצות הברית
חברות באקדמיה האמריקנית לאמנויות ולספרות
הכרה ופרסים > פרסים אומנותיים

מלגת קרן רוקפלר השלישי (1964)
דב הכסף בפסטיבל ברלין (1957)
קונסול כבוד למוזיקה בינלאומית באונסק"ו (1975)
פרס פוקאוקה לתרבות אסייתית (1991)
פרס פרמיום אימפריאלה למוזיקה ביפן (1997)
פרס פולר למוזיקה (1998)
5 פרסי גראמי (1967, 1973, 2002, 2013 ומפעל חיים)
שוב בן 17

| --- | --- |

כרזת הסרט בגרסה העברית
 בימוי:  בור סטירס 
 הופק בידי:  אדם שנקמן, ג'ניפר גיבגוט
 תסריט:  ג'ייסון פילרדי 
 עריכה:  פדריק מקינלי
 שחקנים ראשיים:  זאק אפרון, מת'יו פרי, לזלי מאן, תומאס לנון, מישל טרכטנברג, מלורה הארדין, סטרלינג נייט
 מוזיקה:  רולף קנט 
 צילום:  טים שוורסטדט 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Offspring Entertainment 
 חברה מפיצה:  InterCom, ניו ליין סינמה, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  17 באפריל 2009 (ארצות הברית)
 משך הקרנה:  102 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  קומדיה רומנטית, סיפור התבגרות, סרט נעורים, סרט פנטזיה 
 תקציב:  $20,000,000
 הכנסות:  $127,464,946 (יוני 2009)
 הכנסות באתר מוג'ו:   17again
 17againmovie.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
שוב בן 17 (באנגלית: ‎17 Again) הוא סרט קולנוע קומי משנת 2009 בבימויו של בר סטירס.
תקציר העלילה

הסרט מתחיל בשנת 1989, בהצגת מייק אודונל (זאק אפרון), התלמיד המקובל ביותר בבית הספר, ובנוסף הטוב ביותר בכדורסל. ביום של משחק כדורסל חשוב חברתו הודיעה לו שהיא בהריון ממנו, והוא עוזב את המשחק אשר היה יכול להבטיח את עתידו בתור שחקן מבטיח, במטרה להתחתן עם אהובתו. לאחר עשרים שנה, מייק (מת'יו פרי) אב לשניים, הוא מאוכזב מחיי המשפחה, והקריירה שלו מדשדשת. מייק עומד להתגרש מאשתו, ובהחלטה של רגע הוא מגיע לבקר את התיכון בו הוא למד, ולהיזכר בימי התהילה שלו. כשהוא מציץ בתמונת קבוצת הכדורסל שלו, הוא נפגש עם שרת בית הספר, אשר שואל אותו אם היה עובר הכול מהתחלה, ונענה בחיוב מצידו של אודונל. בדרך חזרה לביתו, הוא רואה את השרת עומד לקפוץ מגשר. מייק בא לקראתו אבל מחליק מהגשר ובדרך מפתיעה חוזר הישר לגיל 17. הוא נרשם לתיכון בו לומדים ילדיו ומנסה להתחבר אליהם, ותוך כדי, הוא מבין את אהבתו לאשתו.
צוות שחקנים

זאק אפרון בתפקיד מייק אודונל, התלמיד המקובל ביותר בבית הספר .
מת'יו פרי בתפקיד מייק אודונל המבוגר .
לזלי מאן בתפקיד סקארלט אשתו של מייק
מישל טרכטרברג בתפקיד מגי, בתו של מייק ומאוהבת במייק הצעיר, ללא הידיעה שהוא אביה
סטרלינג נייט בתפקיד אלכס בנו של מייק.
האנטר פאריש בתפקיד סטאן מלך השכבה, חבר של מגי ויריבו של מייק.
תומאס לנון בתפקיד נד, חברו טוב של מייק.
קתריה גרהאם בתפקיד ג'יימי ומאוהבת במייק
מלורה הארדין בתפקיד מנהלת בית הספר ומנהלת רומן עם נד.
אדם גרגורי בתפקיד דום
אנדרטת האצ"ל ברמלה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אנדרטה 
 על שם:  לוחמי האצ"ל שנפלו בקרב על רמלה במלחמת העצמאות
 מיקום:  רמלה 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1992
 תאריך פתיחה רשמי:  1992 
 יוצר:  אלברטו (אבי) ואוסקר פרישר
 קואורדינטות:  31°56′26″N 34°51′56″E﻿ / ﻿31.940638888889°N 34.865580555556°E﻿ / 31.940638888889; 34.865580555556
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) אנדרטת האצ"ל ברמלה(למפת גוש דן רגילה) אנדרטת האצ"ל ברמלה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אנדרטת האצ"ל ברמלה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אנדרטת האצ"ל ברמלה  he אנדרטת האצ"ל ברמלהhe אנדרטת האצ"ל ברמלהמפת  __ רמלה (in English: Ramla) [‌השפלה וסביבותיה‌]מצפון: __ לוד (in English: Ludd), __ מועצה אזורית שדות דן (in English: Sdot Dan Regional Council) ממזרח: __ מועצה אזורית חבל מודיעין (in English: Hevel Modi'in Regional Council) ממזרח, מדרום וממערב: __ מועצה אזורית גזר (in English: Gezer Regional Council) ממערב: __ באר יעקב (in English: Be'er Ya'akov) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
סמלי אצ"ל וצה"ל באנדרטת האצ"ל ברמלה
שמות 51 הנופלים באנדרטת האצ"ל ברמלה
תבליט מפת התקפות האצ"ל על רמלה באנדרטת האצ"ל ברמלה
אנדרטת האצ"ל ברמלה היא אנדרטה הנמצאת בכניסה הצפונית-מערבית לעיר, ליד צומת רמלה צפון. האנדרטה מנציחה את 51 לוחמי האצ"ל שנפלו בקרב על רמלה במלחמת העצמאות.
רקע היסטורי

במחצית מאי 1948 פנה פיקוד ההגנה לאצ"ל בבקשה לתקוף את רמלה כדי למשוך כוחות אויב מחזית לטרון. הבקשה נענתה בחיוב ותשע פלוגות שמנו כ-800 לוחמים רוכזו בבסיס בבאר יעקב בפיקודו של עמיחי פאגלין ומשם החלו בהתקפות על רמלה שנמשכו מ-16 במאי 1948 עד 11 ביוני 1948.
לוחמי האצ"ל היו חמושים בנשק נחות ומאומנים ללוחמת גרילה ולא נגד צבא סדיר. דווקא הצד המערבי של רמלה היה מבוצר ומוגן על ידי מאות לוחמים ערביים מקומיים וחיילי הלגיון הערבי ועל חומה בצורה זו התנפצו כל התקפות לוחמי האצ"ל שהצליחו רק לכבוש את בניין מפקדת חסן סלאמה ולהתבסס בו.
כיבוש מחנה צריפין ב-20 במאי 1948 גרם לקיצור החזית ונסיגת הכוחות הערביים מהמחנה לרמלה והגביר שם את כוחו של חסן סלאמה. הוא הגביר את התקפות הנגד שלו על כוחות האצ"ל וגרם להם אבדות כבדות. כן הגיעו לעיר מאות לוחמים מקומיים ופלוגה של הלגיון הערבי. לנוכח המצב הקשה פנו נציגי אצ"ל עמיחי פאגלין ויעקב מרידור בבקשת עזרה למטה חטיבת גבעתי. גדוד 54 בפיקודו של צבי צור היה בקיבוץ נען, 5 ק"מ דרומית לרמלה. תוך תיאום עם המטכ"ל והפיקוד העליון החל הגדוד לבצע סיורים אלימים ופשיטות על רמלה בתאריכים 22 במאי 1948 - 29 במאי 1948 ולאחר מכן עבר דרומה בעקבות התקדמות הצבא המצרי.
ב-11 ביוני 1948, זמן קצר לפני שנכנסה ההפוגה הראשונה לתוקף, פתחו הערבים בהתקפה גדולה והצליחו לכבוש בחזרה את בניין מפקדתו של חסן סלאמה. לוחמי האצ"ל נסוגו באבדות כבדות כשהם משאירים גופות רבות בשטח.
51 לוחמי אצ"ל (ביניהם שתי לוחמות - חובשות) נפלו בקרב על רמלה. מספר חללי האצ"ל היה הגדול ביותר בקרב זה. העיר נכנעה כעבור חודש כמעט ללא קרב במבצע דני כאשר כותרה ממזרח.
22 גופות נשארו בשטח ורק לאחר מבצע איתור הן נקברו ב-1952 בקבר אחים בבית הקברות הצבאי קריית שאול.
האנדרטה

האנדרטה הוקמה ביוזמת ברית יוצאי האצ"ל, בתכנון האדריכלים אלברטו (אבי) ואוסקר פרישר. נחנכה ב-21 במאי 1992 ושופצה ב-2002. היא מעוצבת כמגן דוד תלת־ממדי אשר הקירות משני עבריו בנויים בגבהים שונים ויוצרים מכלול הפונה לירושלים.
בחלק החיצוני נמצאים סמלי האצ"ל וצה"ל וכן אמרה של מנחם בגין: "חייהם מלחמה, מותם גבורה, קרבנם קדושה, זכרם נצח".
בחלק הפנימי יש פרטים על הקרב, מפת הקרב ושמות 51 הנופלים.
לקריאה נוספת

דוד ניב: מערכות הארגון הצבאי הלאומי, חלק שישי, עמ' 218 - 220, הוצאת הדר, 1980
הערות שוליים

↑  אברהם אילון, חטיבת גבעתי במלחמת הקוממיות, עמ' 584, הוצאת מערכות, 1959
↑  מספר חללי האצ"ל הגדול ביותר היה בקרב על כיבוש רמלה, באתר ליכודניק
↑  אותה אמרה מופיעה גם באנדרטה לזכר 41 חללי התקפת האצ"ל על יפו
רוני לוית

| --- | --- |

 לידה:  14 בינואר 1979 (בת 45) ירושלים, ישראל
 תחום יצירה:  עיצוב גרפי
רוני לוית (נולדה ב-14 בינואר 1979 בירושלים) היא מעצבת גרפית ישראלית.
ביוגרפיה

רוני לוית נולדה בירושלים וב-2005 סיימה את לימודיה בהצטיינות במחלקה לתקשורת חזותית של בצלאל. החל מ-2008 החלה להרצות במחלקה לתקשורת חזותית, בבצלאל. בין השנים 2006–2012 לימדה תקשורת חזותית במכללת מנשר בתל אביב ובמקביל בין השנים 2010-2012 במכללת שנקר.
בעלת סטודיו לעיצוב גרפי בתל אביב המתמחה בעיצוב נתונים ומידע.
כותבת ומעצבת עמודי סטטיסטיקה לעיתונים שונים בארץ. בין השנים 2007–2011 כתבה ועיצבה טור אישי שבועי, בנושא סטטיסטיקה עולמית במגזין סוף השבוע של עיתון גלובס. ב-2009 הוציאה לאור את ספרה הראשון "אטלס ישראל - מיפוי סובייקטיבי של מדינת ישראל" בהוצאה פרטית. ב-2012 תורגם ספרה לגרמנית ולאנגלית, ויצא לאור בהוצאת "AphorismA Verlag" בגרמניה.
פרסים

2006 - פרס מצטיינים מטעם קרן התרבות אמריקה-ישראל
תערוכות > תערוכות יחיד

1991 - תערוכת יחיד במחלקה לעיצוב, מוזיאון ישראל, ירושלים.
תערוכות > תערוכות קבוצתיות

2002 - תערוכה קבוצתית דו־לאומית, שיתוף בין גלריה רוזנפלד וגלריה אום־אל־פאחם.
2005 - תערוכה קבוצתית,"ארטיק 9" - זוכי פרס היצירה הצעירה, קרן התרבות אמריקה-ישראל, אוניברסיטת תל אביב.
2008 - תערוכה קבוצתית, "עוצב בישראל", קהילת המעצבים, נמל ת"א.
פרויקטים מיוחדים

2009 - השתתפות באירוע התרבות והאומנות הבינלאומי "פצ'ה קוצ'ה 10", תל אביב.
2011 - השתתפות בסדנת מיפוי העיר רהט, קורס מנהיגות של מרכז מנדל למנהיגות בנגב.
2012 - השתתפות ב"פאנל סופרים" ביריד הספרים של לייפציג, גרמניה.
2012 - הרצאה בנושא "אינפוגרפיקס במרחב האינטרנטי" כנס עיתונות אונליין, המרכז הבינתחומי הרצליה.
2013 - השתתפות במרתון תקשורת של אג'נדה - מרכז ישראלי לאסטרטגיה תקשורתית, חיפה.
גלריה

דפים הספר "אטלס ישראל הסוביקטיבי"
מארק צ'רי

| --- | --- |

מארק צ'רי בדינר של "האומץ להוביל", יוני 2006
 לידה:  23 במרץ 1962 (בן 62) לונג ביץ', קליפורניה, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 עיסוק:  מפיק, במאי ותסריטאי
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מדינת קליפורניה בפולרטון  תיכון טרוי 
 יצירות בולטות:  עקרות בית נואשות, עוזרות בית נחושות
 פרופיל ב-IMDb
 
מארק צ'רי (באנגלית: Marc Cherry; נולד ב-23 במרץ 1962) הוא תסריטאי ומפיק קולנוע וטלוויזיה אמריקאי. הוא ידוע בעיקר בשל סדרת הדרמה עקרות בית נואשות אותה הפיק עבור ה-ABC, וסדרת הדרמה עוזרות בית נחושות אותה הפיק עבור חברת Lifetime.
ביוגרפיה וקריירה

מארק צ'רי נולד בלונג ביץ' והתגורר במשך זמן קצר באוקלהומה. אביו היה מנהל חשבונות, תפקיד שדרש רילוקיישן לקליפורניה. צ'רי סיים את לימודיו בבית הספר התיכון "טרוי" בפולטרון, ופנה ללימודי תיאטרון באוניברסיטת המדינה של קליפורניה בפולרטון. לאחר שסיים את לימודיו לתואר תכנן לפתח קריירה בתחום זה. ב-1986 לאחר שזכה ב-15,000$ בשעשועון הפירמידה 100,000$ החליט לעבור להוליווד ולהמשיך בכתיבה. המעבר שלו קרה בזמן לא מוצלח מבחינתו, שכן שביתת התסריטאים של שנת 1988 החלה בדיוק כשצ'רי סיים את המעבר. פריצתו של צ'רי לתעשייה התרחשה כשעבד כעוזרה האישי של דיקסי קרטר בסדרה "Designing Women".

ב-1990 החל לעבוד כתסריטאי ומפיק בקומדיית המצבים "בנות הזהב", ולאחר מכן בסדרת הספין אוף "ארמון הזהב". לאחר מכן השתתף צ'רי ביצירת קומדיית המצבים "The 5 Mrs. Buchanans", סדרה הסובבת סביב ארבע נשים הנשואות לארבעה אחים וחמותן הלא פשוטה. הסדרה שודרה ברשת CBS במהלך עונת 1994–1995. בהמשך השתתף צ'רי גם ביצירת הסדרה "The Crew" ‏(1995). ב-2001 כתב בעצמו את קומדיית המצבים "Some of My Best Friends", סדרה שהתבססה בחלקה על הסרט נשק אותי, ערס (1997). צ'רי הופיע כשהוא מגלם את עצמו בסדרה "Arrested Development" בפרק "Righteous Brothers", סדרה שנוצרה על ידי התסריטאית מישל הורוביץ שאיתה עבד ב"בנות הזהב".
עקרות בית נואשות

ב-2002 שיחה עם אימו גרמה לו להשראה והוא החליט להפיק סדרת טלוויזיה אודות חייהן השבורים של נשות פרוורים מהמעמד הבינוני גבוה. לאחר שנדחה על ידי החברות HBO, FOX, CBS, Showtime ו-Lifetime צ'רי הצליח לפרוץ את דרכו כשהסוכן שלו נעצר ונשלח למאסר בגלל עבירות מעילה. סוכנו החדש שלח את הסדרה ל-ABC שהחליטה להפיק אותה. הסדרה עקרות בית נואשות הפכה מיידית להצלחה מסחררת ויצרה ויכוחים לאומיים (ובהמשך גם בינלאומיים) עצומים. צ'רי קיבל הצעות מפתות מחברות שונות אך החליט לחתום על עסקה ארוכת טווח עם Touchstone, מאחר שהיא הייתה הרשת היחידה שנתנה לעקרות בית נואשות הזדמנות בשעה שאף אחד אחר לא. צ'רי עבד עם חלק מהשחקנים עוד לפני שהחלו לעבוד יחד בעקרות בית נואשות: מארק מוזס שגילם את פול יאנג והרייט סנסום האריס שגילמה את פלישיה טילמן, שניהם השתתפו כשחקנים בסדרה "The 5 Mrs. Buchanans". בעונה השלישית צ'רי ליהק את הבוסית שלו לשעבר דיקסי קרטר לתפקיד גלוריה הודג', אימו המעורערת של אורסון. השחקן אלק מאפה, שהופיע גם ב-"Some of My Best Friends", הופיע בעקרות בית נואשות בתפקיד חוזר כמעצב האופנה של גבריאל. צ'רי הופיע בפרק האחרון של סדרת עקרות בית נואשות בהופעת אורח כאחד האנשים הנעים של סוזן.
תביעה

ב-5 באפריל 2010 הגישה ניקולט שרידן, שחקנית עבר של עקרות בית נואשות, תביעה בסך 20 מיליון דולר נגד צ'רי ו-ABC בטענה שצ'רי תקף אותה במהלך הצילומים לסדרה וגרם לסיום החוזה שלה. בנוסף שרידן טענה בתביעה שצ'רי התעלל גם בשחקנים ובתסריטאים אחרים בעקרות בית נואשות. ב-ABC הצהירו שטענות דומות של שרידן נחקרו אך תוצאות החקירות לא העלו דבר. כוכבות עקרות בית נואשות (טרי האטצ'ר, פליסיטי האפמן, מרשה קרוס ואווה לונגוריה)
תמכו בצ'רי במאבקו נגד האשמות התקיפה של שרידן. בסוף 2010 הסירה שרידן את טענותיה על התעללות. בסופו של דבר הגיע המקרה לבית המשפט בפברואר 2012. ב-13 במרץ 2012 דחה השופט את הטענות נגד צ'רי בשל חוסר ראיות ובכך יצא צ'רי זכאי מהתביעה. מאותה נקודה והלאה התמקדה התביעה בסיום הפסול לכאורה של החוזה בין שרידן ל-ABC. ב-14 במרץ 2012 הושמעו הסיכומים וחבר המושבעים החלו בדיוניהם. ב-19 במרץ 2012 שנים עשר חברי המושבעים לא הצליחו להגיע להכרעת הדין ולכן הוכרז על ביטול המשפט. משפט חוזר תוכנן להיפתח ב-10 בספטמבר 2012, אך ב-16 באוגוסט 2012 בית המשפט לערעורים של לוס אנג'לס קבע כי שרידן לא פוטרה שלא בצדק ולכן דחה את המשפט החוזר. שרידן הגישה ערעור נוסף לבית המשפט העליון בקליפורניה. הערעור נדחה ב-16 בנובמבר 2012.
השתייכות פוליטית

במאמר אודותיו בשבועון החדשות "Newsweek" תואר צ'רי כ"רפובליקני הומוסקסואל שמרני במקצת". צ'רי רשום כרפובליקני.

ב-29 ביוני 2006 קיבל צ'רי את פרס "Log Cabin Republicans' American Visibility" בדינר בהוליווד. בדינר זה זכה מושל קליפורניה ארנולד שוורצנגר בפרס הראשי של המועדון, "האומץ להוביל".
הערות שוליים

↑  Tony Vitale, ‏A Funny Thing Happened on the Way to Wisteria Lane, באתר Writers Guild of America, ‏אפריל 2006
↑  Victoria Kim, ‏Former 'Desperate Housewives' actress sues show's creator, ABC, באתר Los Angeles Times‏, 6 באפריל 2010
↑  Andrei Harmsworth, ‏Desperate Housewives stars unite against Nicollette Sheridan, באתר METRO, ‏14 באפריל 2010
↑  Laurie I, ‏‘Housewives’ stand behind Cherry in assault battle, באתר SFGATE, ‏14 באפריל 2010
↑  ‏‘Desperate Housewives’ Stars Potential Witnesses In Nicollette Sheridan Suit, באתר CBS Los Angeles, ‏15 בפברואר 2012
↑  Kate Stanhope, ‏Nicollette Sheridan Drops Abuse Claims From Desperate Housewives Lawsuit, באתר TV Guide, ‏18 בדצמבר 2010
↑  Todd Cunningham & Pamela Chelin ‏‘Desperate Housewives’ Trial: Closing Arguments Wednesday, באתר The Wrap, ‏ 13 במרץ 2012
↑  Dominic Patten, ‏Nicollette Sheridan’s ‘Housewives’ Appeal Denied By State Supreme Court, באתר Deadline, ‏17 בנובמבר 2012
↑  Anthony D'Alessandro, ‏EMMYS: 'Devious Maids' Second Life After Its Death At ABC; Creator Marc Cherry Q&A, באתר Deadline, ‏7 ביוני 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX4762934  BnF: cb15071896m (data)  GND: 1056823836  ISNI: 0000 0001 1584 6824  LCCN: no2005042285  MusicBrainz: 54f0ee15-89dd-4345-bb13-cfa8964e7925  NKC: jx20100608001  NTA: 298618192  SUDOC: 124068197  VIAF: 299886   WorldCat (עם VIAF): 299886