stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שוואנדזאנג
עלייה לרגל > מסע דרך מרכז אסיה > ממלכת באמיאנה

דרומית לבקטרה נמצאת המדינה של קאסיק, ואז הרי השלג הגדולים עם עמקים "שורצים בכנופיות של שודדים". לאחר חציית הרים אלו נמצאת המדינה של במיאנה (אנ') (חלק מאפגניסטן המודרנית). שם, מציין סיפור המסע שלו יש פסל ענק של בודהה עומד, מגולף מתוך סלע בהרים, גובהו כ-43 מטרים ומעוטר באבני חן. בעמק הזה יש מנזרים בודהיסטים, וגם פסל נחושת אדיר של הבודהה, שגובהו למעלה מ-30 מטרים. נאמר לו שהוא נוצק בחלקים נפרדים ואז חובר יחדיו. ממזרח למנזר בעמק באמיאנה היה בודהה שוכב (אנ') שנכנס לפארינירוונה (אנ') שאורכו היה למעלה מ-300 מטרים. האנשים והמלך של העמק הזה משרתים את הנזירים הבודהיסטים, תיעד שוואנדזאנג.
פונה בכיוון מזרח וחוצה את "הרכס השחור", שוואנדזאנג מתאר את מדינת קפישי (אנ'), שבה שולטת מסורת המהאיאנה של הבודהיזם. היו בה למעלה מ-100 מנזרים עם סטופות. יותר מ-6,000 נזירים, רובם מהאיאנה, שלמדו כאן. יחד עם המנזרים הבודהיסטים הללו, מציין ספר המסע שלו, היו למעלה מעשרה מקדשי דווה (הינדואיזם) עם "מאמינים כופרים שהולכים עירומים ומורחים אבק על גופם", יתר על כן, באותו אזור בירה, יש מנזר הינאיאנה עם 300 נזירים למרגלות הגבעות הצפוניות.
אזרחי המדינה הזו, מוסיף שוואנדזאנג, זוכרים בחיבה את "המלך קנישקה של גנדהארה" (אימפריית קושאן, המאה השנייה לספירה). ממזרח לו נמצאים "מקדש העיר סווטוואט" והר ארונה הידוע במפולות השלגים התכופות שלו. לאחר מכן, ספר המסע שלו מתאר כמה אגדות פופולריות על מלך נאגה. הוא גם מתאר אירועים מופלאים מסטופה בודהיסטית, כמו להבות משתוללות שמתפרצות מהן ומשאירות אחריהן זרם של פנינים. האזרחים כאן, קובע שוואנדזאנג, סוגדים לחלקים משרידיו של בודהה שהובאו לכאן בתקופות קדומות יותר. הוא מזכיר ארבע סטופות שנבנו באזור זה על ידי המלך אשוקה.
עלייה לרגל > מסע דרך הודו ודרום אסיה

שוואנדזאנג נכנס להודו כשהוא חצה את "הרכס השחור" ונכנס לארץ לאמפה. ספר המסע שלו מציג את הודו בחלקים נפרדים מאלה של מרכז אסיה. עם זאת, הוא לא קורא לה הודו, אלא המקבילה הפונטית למה שקודם לכן התפרש באופן שונה כ"טְייֵנְג'וּ" או "שֶׁנְגְדוּ" או "שְׂייֵנְדוֹאוּ". מחקר עדכני יותר מציע שההגייה הקרובה ביותר של המונח מהמאה ה-7 בספרי המסע שלו תהיה "אינדוּ".
שוואנדזאנג קבע כי הודו היא מדינה עצומה בהיקף של מעל תשעים אלף לי, עם שבעים ממלכות, ים משלושה צדדים והרי שלג מצפון לה. זוהי ארץ עשירה וגשומה, חקלאות פורייה וצמחייה שופעת. הוא מוסיף כי יש לה מנהגים עתיקים משלה, כמו מדידת מרחק ב"יוג'אנה (אנ')", השווה לארבעים לי, אך משתנה בין שלושים לשש עשרה בהתאם למקור. הם מחלקים יום ולילה לקאלה, וחומרים לחלוקות שונות, עד לעדינות שהם מכנים בלתי ניתנת לחלוקה וריקנות. למדינה שלוש עונות: חמה, קרה, גשומה על פי כמה בודהיסטים; בעוד שאחרים אומרים שיש ארבע: שלושה חודשים כל אחת, של אביב, קיץ, מונסון וסתיו.
בממלכות הודו יש כפרים וערים רבות. לעיירות ולערים שלהן יש חומות מרובעות, רחובות מפותלים וצרים, עם חנויות לאורך הדרכים הללו. יין נמכר בחנויות ברחובות הצדדיים. מי שמקצועו הוא קצב, דייג, תליין או מטפל בנבלות (אנשים שהורגים יצורים חיים ומתעסקים במוצרים שמקורם בהם) אינם רשאים לחיות בתוך הערים. הערים בנויות מלבנים, בעוד שבתים עשויים בעיקר מלבנים או מ"חזרן או עץ". הבקתות מכוסות קש ועשב.
תושבי הודו מנקים את הרצפות שלהם ואז מורחים אותן בתכשיר של גללי פרות, ולאחר מכן מקשטים אותן בפרחים, בניגוד לבתים סיניים. ילדיהם הולכים לבית הספר בגיל שבע, שם הם מתחילים ללמוד מספר טקסטים של חמשת גופי ידע - הראשון דקדוק, השני כישורים טכניים שלדבריו כוללים אמנויות, מכניקה, יין-יאנג ולוח השנה, השלישי רפואה, הרביעי הוא לוגיקה, ותחום הידע החמישי הנלמד הוא ידע פנימי יחד עם תאוריית סיבה ותוצאה.
לאחר הקדמה דומה נוספת שסקרה את ההיבטים המגוונים של התרבות ההודית שצפה בהם, כולל: אופנה, סגנונות שיער, העדפה להיות יחפים, טקס שטיפת ידיים לאחר שחרור פסולת גופנית, ניקוי שיניים על ידי לעיסת זרדים מיוחדים, אמבטיות לפני שהולכים למקדשיהם, סוגדים במקדשיהם, האלפבית שלהם המכיל ארבעים ושבע אותיות, מגוון השפות המדוברות, כמה הרמוניות ואלגנטיות הן נשמעות כשהן מדברים בשפותיהם, שוואנדזאנג מציג את הממלכות השונות של הודו.
שוואנדזאנג כולל קטע על ההבדלים בין הקהילות הבודהיסטיות של הינאיאנה ומאיהיאנה. יש שמונה עשרה כתות בבודהיזם, לפי שוואנדזאנג. הם חלוקים זה נגד זה, מתווכחים "בנקודות מבט שונות, בתקיפות כמו גלים מתנפצים". אף על פי שהם חולקים את אותה מטרה, הם לומדים נושאים שונים ומשתמשים במילים חדות כדי להתווכח. לכל כת בודהיסטית יש מערכת חוקים וכללים שונים עבור הנזירים שלהם. הנזירים שאינם יכולים להסביר טקסט אחד חייבים לבצע את חובות הנזירים השגרתיות (ניקוי מנזר וכדומה). מי שיכול להסביר טקסט בודהיסטי אחד ללא רבב פטור מחובות כאלה. מי שיכול לדקלם שני טקסטים, מקבל חדרים איכותיים יותר. נזירים שיכולים להסביר שלושה טקסטים בודהיסטים מקבלים מלווים לשרת אותם, בעוד שהנזירים המעטים שיכולים להסביר את כל הארבעה מקבלים משרתים עמאיים. למסבירים של חמישה טקסטים יש פילים לטיולים, בעוד שהסבר של שישה טקסטים מעניק למסביר זכות לפמליה של שומרים.
עלייה לרגל > מסע דרך הודו ודרום אסיה > ממלכת לאמפה, נגראהארה וגנדהארה

שוואנדזאנג מתאר את למפקה (לגמאן המודרנית, ליד מקור הנהר קאבול) כטריטוריה של צפון הודו, כזו שההיקף שלה הוא יותר מ-1,000 לי ושבה כל המנזרים למדו בודהיזם מהאיאנה. יש בה עשרות מקדשי דווה (הינדואיזם) שכופרים (לא בודהיסטים) פוקדים אותם. מדרום-מזרח לה נמצאת המדינה נגראהארה (מחוז ננגרהאר של ימינו), עם מנזרים בודהיסטים רבים וחמישה מקדשי דווה. עם זאת, מספר הנזירים כאן מועט.
הסטופה נטושה ובמצב רעוע. הבודהיסטים המקומיים מאמינים שהבודהה לימד כאן בעודו עף באוויר, כי אם הוא היה הולך כאן, זה היה גורם לרעידות אדמה רבות. לנגראהארה יש סטופה בגובה 100 מטרים שנבנתה על ידי אשוקה, עם פסלים נפלאים. שוואנדזאנג חלק לה כבוד בכך שהקיף אותה. שתי המדינות הן למפקה והן נגראהארה היו עצמאיות עם מלכים משלהן, אבל הן הפכו לוואסל של הממלכה הבודהיסטית של קפיסה (אנ') שנמצאה ליד במיאנה (אנ').
המנזרים בממלכות הללו מפוארים, עם מגדלים בני ארבע פינות ואולמות עם שלוש קומות. יש להם פסלים מוזרים למראה על המחברים, הקורות, המרזבים וקורות הגג. ההודים צובעים את הקירות, הדלתות והחלונות בצבעים ובתמונות. אנשים מעדיפים לקבל בית שנראה פשוט מבחוץ, אבל מעוצב מאוד מבפנים. הם בונים את בתיהם כך שהם נפתחים לכיוון מזרח.
שוואנדזאנג מתאר גם אירועים בלתי סבירים כמו טביעות רגל זוהרות בסלע של בודהה, דרקונים, סיפורי נאגה, סטופה שבה נשמר גלגל העין של הבודהה כ"גדול כמו תפוח" ושהוא "מבריק ושקוף" לכל אורכו, ופסל בודהה מאבן לבנה שעשה ניסים ו"פלט אור לעיתים קרובות". בספר המסע נכתב כי שוואנדזאנג נכנס למערה חשוכה כאן בה חיו יצורים מסוכנים, דקלם את סוטרת סרימלדווי סימהנאדה (אנ'), והם הפכו לבודהיסטים. לאחר מכן כולם הבעירו קטורת וסגדו לבודהה עם פרחים.
כחמש מאות לי (כ-200 ק"מ במאה ה-7) מדרום-מזרח נמצאת המדינה של גנדהארה - שכמה טקסטים סיניים היסטוריים תעתיקו פונטית כצְ'ייֵנְטְווֹוֵיי. ממזרח לה, היא גובלת בנהר האינדוס, ובירתה היא פורוסאפורה.
זוהי ארץ החכמים העתיקים ומחברי הססטרות ההודיות, והם כוללים את נאראינדווה, אסנגה, ואסובנדהו, דהרמטראטה, מונראטה ופרשווה. מדרום-מזרח לעיר פורוסאפורה נמצאת סטופה בגובה 120 מטרים שנבנתה על ידי הקיסר קנישקה, אחת בקוטר של כמעט 600 מטרים וגלגל של 25 שכבות בחלק העליון. ליד זה יש מנזר גדול. בגנדהארה יש אתרים בודהיסטים קדושים רבים, ושוואנדזאנג ביקר וסגד לכולם. הוא מכנה את הסטופות ופסלי הבודהה באזור זה כ"מפוארים" ועשויים ב"אומנות מושלמת".
עלייה לרגל > מסע דרך הודו ודרום אסיה > ממלכת אודיאנה, קשמירה

בדרכו צפונה לכיוון קשמיר, הוא הגיע לעיר פושקלוואטי (אנ'), עם אתרים בודהיסטים קדושים רבים. שוואנדזאנג סגד ל"סטופות הגדולות והמנזרים הגדולים" הללו. לאחר מכן הגיע לארץ אודיאנה, שדרכה זרם הנהר סובהאבסטו (אנ') (שנקרא כיום הנהר סוואט). היו בה 1,400 מנזרים של חמש אסכולות בודהיסטיות מוקדמות (מתוך 18 תת-מסורות). אסכולות אלה הפכו לא פופולריות, כאשר הצורה המאוחרת של המהאיאנה שגשגה. לדברי שוואנדזאנג, המנזרים הללו של האסכולות הבודהיסטיות המוקדמות שוממים ומושכים מעט נזירים. לאחר מכן הוא הגיע לעיר היי-לו ומנגלאור (אנ').
בכל המקומות הללו הוא מזכיר איך הבודהה חי כאן באחד מחייו הקודמים (סיפורי הג'טאקה) והמחיש חוזק-חמלה באמצעות מעשיו. ישנו מקדש בודהיסטי צפונית-מזרחית למנגלאור עם פסל הבודהיסטווה אוולוקיטשוורה, המפורסם בזכות "הביטויים המופלאים שלו". כשהוא חוצה עוד 1,000 לי, הוא הגיע לעמק דאראדה - הבירה הישנה של אודיאנה, עם פסל עץ מוזהב בגובה 30 מטרים של הבודהיסטווה מאיטריה. הפסל הזה, מציין ספר המסע שלו, נבנה על ידי אמן שנכנס שלוש פעמים לגן עדן כדי לראות איך הוא נראה ואז לסתת את הדמות הריאליסטית שלו עלי אדמות.
שוואנדזאנג הגיע לתכסילא, לאחר שחצה נהר עם "דרקונים רעילים וחיות מרושעות". שם, הוא ביקר במנזר בודהיסטי גדול של אסכולת סאוטראנטיקה. משם, לאחר שעבר כ-2,200 לי, הוא עבר דרך ארץ סימאפורה (קלאבאג (אנ')), אוראסה (כיום אזור האזרה (אנ')), ולאחר מכן לתוך קשמירה. הוא התקבל על ידי המלך, ונזירים רבים ממנזר ג'יינדרה. קשמירה היא ארץ עם אקלים קר מאוד ולעיתים קרובות היא רגועה ללא כל רוח. באזור יש אגמים, מגדלים שפע של פרחים ופירות, זעפרן ועשבי מרפא. בקשמירה יש למעלה מ-100 מנזרים ויותר מ-5,000 נזירים. התושבים מוקירים ארבע סטופות גדולות שנבנו בימי קדם על ידי אשוקה.
גם הקיסר קנישקה בנה כאן מנזרים בודהיסטים רבים. הוא כתב מסות עם 960,000 מילים כתובות על לוחות נחושת, והוא אחסן אותן בסטופה גדולה. באזור קשמירה יש נזירים רבים שמכירים היטב את הטריפיטקה (אנ') קבע שוואנדזאנג. הוא שהה שנתיים בקשמירה ולמד איתם את המסות.
שוואנדזאנג מתאר אירועים רבים שבהם הוא נעזר גם בבודהיסטים וגם לא בודהיסטים. לדוגמה, הוא מתאר את עזיבת העיר סקאלה ונרסימהה, ואז עבר עם חבריו דרך יער הפלאשה הגדול. הם נשדדים ומולכים לעבר איזו אגם יבש כדי להיהרג. הוא ונזיר נמלטים. הם ממהרים לעבר כפר. בסמוך אליו, הם פוגשים בראהמנה שעובד את אדמתו. הם מספרים לו ששודדים תקפו אותם ואת חבריהם. הברהמין הולך לכפר ומכה בתוף ותוקע בקונכייה. כ-80 גברים מתאספים, ויחד הם ממשיכים להציל את מלוויו של שוואנדזאנג.
בעוד מלוויו האחרים שניצלו מייללים על אובדן כל רכושם, שוואנדזאנג מזכיר להם שכולם צריכים להיות שמחים להיות בחיים ולא לדאוג מאובדן רכוש. תושבי הכפר עוזרים למלוויו ולו על ידי אירוחם לפני חידוש מסעם. עם זאת, במקומות אחרים, שוואנדזאנג גם מדקלם את הסיפור הבלתי סביר על פגישה עם בראהמין שהיה בן 700 והיו לו שני קרובים, כל אחד מעל גיל 100, אשר שלטו בכל הוודות ובססטרה הבודהיסטית של מדהייאמיקה. הוא קורא להם כופרים (לא בודהיסטים). הכופרים האלה עוזרים לו ולחבריו להשיג בגדים ומזון חדשים. הוא שהה עם הבראהמין הזקן והבלתי סביר הזה במשך חודש, ולמד איתו את ססטרת המדהייאמיקה.
עלייה לרגל > מסע דרך הודו ודרום אסיה > האנדרטה לזכר פאניני

מצפון-מזרח למדינת ורשה, מציין שוואנדזאנג, יש הר גבוה עם פסל אבן כחלחל של בהמאדווי. היא אשתו של מהסווארה. זהו אתר עלייה לרגל נהדר, אליו מגיעים הודים מרחוק מאוד עם תפילות. למרגלות ההר הזה נמצא מקדש נוסף למאהסווארה בו מקיימים טקסים על ידי כופרים עירומים אשר מורחים אפר על גופם. כ-30 לי (כ-12 ק"מ במאה ה-7) מדרום-מזרח למקדשים הללו נמצאת סלאטורה (אנ'), מה שאומר ששוואנדזאנג היה במקום הולדתו של רישי פאניני (אנ'), מחבר ה"סבדה-וידיה-ססטרה".
בהשראת מהסווארה, יצא רישי זה "לערוך בירורים לגבי דרך הלמידה". הוא למד ביסודיות את כל השפה הכתובה והמדוברת, מילים עתיקות יומין, ולאחר מכן יצר מסה בת אלף בתים. הכופרים (הינדים) מעבירים את הטקסט הזה בעל פה ממורה לתלמיד, וזה מה שהופך את הברהמינים של העיר הזו ל"מלומדים גדולים בעלי כישרון גבוה עם ידע רחב". יש להם פסל של פאניני המוצב ביראת כבודו בעיר הזאת של סלאטורה.
עלייה לרגל > מסע דרך הודו ודרום אסיה > ממלכות קאלינגה, מולטן, אנדרה, צ'ולה, דרווידה ומלקוטה

שוואנדזאנג פנה דרומה ונסע לכיוון אנדרדסה כדי לבקר את הוויהארות בסטופה של אמראוואטי ונגארג'ונאקונדה (אנ'). הוא שהה באמראוואטי ולמד את הטקסטים של "אבהידהממאפיטאקם". הוא הבחין שיש הרבה ויהארות באמראוואטי וחלקן היו נטושות. מאוחר יותר הוא המשיך לקאנצ'י (אנ'), בירת שושלת פלאווה וביקר במקדש ואיקונטה פרומאל, וגם אמר שקאנצ'י הייתה מרכז חזק של הבודהיזם. הוא המשיך במסעו לנאשיק, מערות אג'אנטה ומאלווה; משם הוא נסע למולסטאנה ולפראוואטה לפני שחזר שוב לנלנדה.
עלייה לרגל > מסע דרך הודו ודרום אסיה > ממלכות קונקנאפורה, מהאראשטרה, מאלווה, ולאבהי, גורג'ארה, אוג'אייני, סינגהו, לאנגלה, אוונדה ווארנו

שוואנדזאנג התקבל בברכה בקניאקובג'ה לבקשת הקיסר הרשווארדאנה, שהיה בן בריתו של המלך קומאר בהסקראווארמן (אנ') מקמארופה (אנ'), להשתתף שם בסנגהה בודהיסטית גדולה בה השתתפו גם המלכים וגם כמה אחרים מממלכות שכנות, נזירים בודהיסטים, הינדים וג'יינים. הקיסר הארשה הזמין את שוואנדזאנג לקומבה מלה בפריאגראג', שם היה עד לחלוקה הנדיבה של הקיסר של מתנות לעניים.
לאחר ביקור בפריאגראג', הוא חזר לבירה הקיסרית קניאקובג'ה, שם זכה לפרידה מפוארת על ידי הקיסר הארשה. במסע דרך מעבר ח'ייבר של רכס הרי הינדו-כוש שוואנדזאנג עבר דרך קאשגאר, חוטן (אנ') ודונחוואנג (אנ') בדרכו חזרה לסין. הוא הגיע לבירה צ'אנגאן ביום השביעי של החודש הראשון של שנת 645, 16 שנים לאחר שעזב את שטח סין, ותהלוכה גדולה חגגה את שובו.
עלייה לרגל > חזרה לסין

עם שובו לסין בשנת 645 לספירה, שוואנדזאנג התקבל בכבוד רב, אך הוא סירב לכל המינויים האזרחיים הגבוהים שהציע הקיסר שעדיין שלט, טאידזונג, קיסר סין משושלת טאנג. במקום זאת, הוא פרש למנזר והקדיש את מרצו לתרגום טקסטים בודהיסטים עד מותו בשנת 664 לספירה. על פי הביוגרפיה שלו, הוא חזר עם "מעל שש מאות טקסטים של מהאיאנה והינאיאנה, שבעה פסלים של בודהה ויותר ממאה שרידי סרירה (אנ')". לרגל חגיגות ההישג יוצא הדופן של שוואנדזאנג בתרגום הטקסטים הבודהיסטיים, הורה הקיסר גאודזונג משושלת טאנג (אנ') לקליגרף טאנג הנודע צ'וּ סְווֵיְלְיָאנְג (褚遂良) ולסופר וָאן וֶנְשָׁאו (萬文韶) להתקין שתי אסטלות אבן, הידועות ביחד בשם "ההקדמה של הקיסר לתורות הקדושות" בסינית (雁塔聖教序) בפגודת אווז הבר הגדולה (אנ').
בודהיזם סיני (השפעה)

במהלך מסעותיו של שוואנדזאנג, הוא למד עם מאסטרים בודהיסטים מפורסמים רבים, במיוחד במרכז המפורסם של הלמידה הבודהיסטית בנלנדה. כשחזר, הוא הביא איתו 657 טקסטים בסנסקריט. בתמיכת הקיסר, הוא הקים לשכת תרגום גדולה בצ'אנגאן (שיאן של ימינו), ומשך אליו תלמידים ומשתפי פעולה מכל רחבי מזרח אסיה. לזכותו מיוחס תרגום של כ-1,330 כתבי קודש לסינית. העניין האישי החזק ביותר שלו בבודהיזם היה בתחום יוגאצ'רה (אנ') (瑜伽行派), או תודעה בלבד (唯識), והוא ייסד אסכולה של מסורת זו בסין. למחקר שלו מהמאה ה-7 בנושא יוגאצ'רה יש השפעה גדולה על הבודהיזם הסיני, ולאחר מכן על הבודהיזם במזרח אסיה.
עוצמת המחקר שלו, התרגום והפרשנות שלו לטקסטים של מסורות אלה יזמו את פיתוח אסכולת פאשיאנג (אנ') (法相宗) במזרח אסיה. חלק מתלמידיו של שוואנדזאנג, כגון קְווֵיְגִ'י (窺基, 632–682), הפכו לסופרים משפיעים בזכות עצמם. אף על פי שאסכולת פאשיאנג עצמה לא שגשגה במשך זמן רב, התיאוריות שלו לגבי תפיסה, תודעה,  קארמה, לידה מחדש, וכו' מצאו את דרכם לדוקטרינות של אסכולות אחרות מצליחות יותר. תלמידו הקרוב והבולט ביותר של שוואנדזאנג היה קְווֵיְגִ'י (窺基) שזכה להכרה כאב הקדמון הראשון של אסכולת פאשיאנג. ההיגיון של שוואנדזאנג, כפי שתואר על ידי קְווֵיְגִ'י, הובן לעיתים קרובות לא נכון על ידי מלומדים של הבודהיזם הסיני, משום שחסר להם את הרקע הדרוש בלוגיקה הודית (אנ').
שוואנדזאנג היה ידוע בתרגומיו הנרחבים, אך הקפדניים של טקסטים בודהיסטים הודיים לסינית, שאפשרו שחזורים של טקסטים הודיים בודהיסטים אבודים לאחר מכן מהעותקים הסיניים המתורגמים. הוא קיבל קרדיט לכתיבת או חיבור הצ'נג ויישיה לון (אנ') כפרשנות לטקסטים אלה. התרגום שלו לסוטרת הלב (אנ') הפך ונשאר אבן דרך חשובה בכל הכתות הבודהיסטיות במזרח אסיה.
בודהיזם סיני (השפעה) > שלמות סוטרת החוכמה

שוואנדזאנג חזר לסין עם שלושה עותקים של הסוטרה מהאפראג'נאפראמיטה (אנ'). שוואנדזאנג, עם צוות של מתרגמים תלמידים, החל לתרגם את היצירה הנרחבת בשנת 660 לספירה, תוך שימוש בכל שלוש הגרסאות כדי להבטיח את שלמות תיעוד המקור. כמה מתלמידיו המתרגמים ניסו לעודד את שוואנדזאנג ליצור גרסה מקוצרת. לאחר שסדרת חלומות זירזה את החלטתו, שוואנדזאנג היה נחוש לייצר כרך לא מקוצר, שלם, נאמן למקור של 600 פרקים.
יצירות מקוריות

אף על פי ששוואנדזאנג ידוע בעיקר בעבודות התרגום שלו, הוא גם כתב כמה יצירות מקוריות.
בשנת 646, לפי בקשת הקיסר, השלים שוואנדזאנג את ספרו, "רשומות של האזורים המערביים (אנ')", שהפך לאחד המקורות העיקריים לחקר מרכז אסיה והודו של ימי הביניים. ספר זה תורגם לראשונה לצרפתית על ידי הסינולוג סטניסלס ז'וליאן (אנ') ב-1857.
שוואנדזאנג כתב גם חיבור גדול על הפילוסופיה הבודהיסטית של יוגאצ'רה (אנ'), הצ'נג ויישיה לון (אנ').
יש גם טקסט מקורי נוסף בשם בָּשְׁה גְווֵיְג'וּ' סונְג (八識規矩頌 - פסוקים על מבנה שמונה התודעות).
יש גם ביוגרפיה של שוואנדזאנג שנכתבה על ידי הנזיר חְווֵיְלִי (慧立). שני הספרים תורגמו לראשונה לאנגלית על ידי סמיואל ביל, ב-1884 וב-1911 בהתאמה. תרגום לאנגלית עם הערות רבות מאת תומאס ווטרס פורסם לאחר מותו בלונדון ב-1905.
יצירות מקוריות > מהדורות מתורגמות

Watters, Thomas (1904). On Yuan Chwang's Travels in India, 629-645 A.D. Vol.1. Royal Asiatic Society, London. Volume 2. Reprint. Hesperides Press, 1996. ISBN 978-1-4067-1387-9.
Beal, Samuel (1884). Si-Yu-Ki: Buddhist Records of the Western World, by Hiuen Tsiang. 2 vols. Translated by Samuel Beal. London. 1884. Reprint: Delhi. Oriental Books Reprint Corporation. 1969. Vol. 1, Vol. 2
Julien, Stanislas, (1857/1858). Mémoires sur les contrées occidentales, L'Imprimerie impériale, Paris. Vol.1 Vol.2
Li, Rongxi (translator) (1995). The Great Tang Dynasty Record of the Western Regions. Numata Center for Buddhist Translation and Research. Berkeley, California. ISBN 1-886439-02-8
מורשת

"רשומות של האזורים המערביים (אנ')" של שוואנדזאנג הוא התיאור הארוך והמפורט ביותר של מדינות מרכז ודרום אסיה שהוענקו לדורות הבאים על ידי צליין בודהיסטי סיני. בעוד שמטרתו העיקרית הייתה להשיג ספרים בודהיסטים ולקבל הדרכה על בודהיזם בהודו, בסופו של דבר הוא עשה הרבה יותר. הוא שמר את התיעוד של ההיבטים הפוליטיים והחברתיים של הארצות שבהן ביקר.
התיעוד שלו לגבי המקומות שבהם ביקר בבנגל – בעיקר ראקטמריטיקה ליד קארנאסוברנה (אנ'), פונדרנאגארה (אנ') וסביבותיה, סמטטה (אנ'), טמרליפטי (אנ') והאריקלה (אנ') - סייעו מאוד בתיעוד ההיסטוריה הארכאולוגית של בנגל. תיאורו גם שופך אור מבורך על ההיסטוריה של בנגל מהמאה ה-7, במיוחד ממלכת גאודה (אנ') תחת ששאנקה (אנ'), אם כי לפעמים הוא יכול להיות די קנאי לדתו.
שוואנדזאנג השיג ותרגם 657 יצירות בודהיסטיות בסנסקריט. הוא קיבל את ההשכלה הטובה ביותר על בודהיזם שיכל למצוא ברחבי הודו. חלק גדול מהפעילות הזו מפורט בכרך הנלווה לשִׂייוּ' גִ'י, הביוגרפיה של שוואנדזאנג שנכתבה על ידי חְווֵיְלִי, שכותרתה חייו של שוואנדזאנג.
הגרסה שלו לסוטרת הלב היא הבסיס לכל הפירושים הסיניים על הסוטרה, ודקלומים ברחבי סין, קוריאה, וייטנאם ויפן. סגנונו היה, בסטנדרטים סיניים, מסורבל ומילולי מדי, וסומן בחידושים מלומדים בטרמינולוגיה; בדרך כלל, היכן שקיימת גרסה אחרת של המתרגם הקודם קומראג'יבה (אנ'), זו של קומראג'יבה פופולרית יותר.
מורשת > בסיפורת

מסעו של שוואנדזאנג לאורך דרך המשי, והאגדות שצמחו סביבו, היוו השראה לרומן "המסע למערב" מתקופת שושלת מינג, אחת הקלאסיקות הגדולות של הספרות הסינית. המקבילה הבדיונית טָאנְג סָאנְדְזָאנְג היא גלגולה של ציקדה הזהב, תלמידו של גאוטמה הבודהה, ומוגן במסעו על ידי ארבעה תלמידים רבי עוצמה. אחד מהם, "קוף", השפיע עמוקות על התרבות הסינית ומאנגה ואנימה יפניים עכשוויים (כולל הסדרה "דרגון בול"), ונודע במערב על ידי התרגום של ארתור ויילי ומאוחר יותר על ידי סדרת הטלוויזיה "קוף (אנ')".
בשושלת יואן, היה גם מחזה מאת ווּ צָ'אנְגְלִינְג (吳昌齡) על שוואנדזאנג המשיג כתבי קודש.
הסרט "שוואנדזאנג (אנ')" יצא לאקרנים בשנת 2016 כהפקה סינית והודית רשמית. הוא הוצע כמועמד לסרט הזר הטוב ביותר בטקס פרסי האוסקר ה-89 בשל עבודת המצלמה שלו, אך בסופו של דבר לא היה מועמד.
מורשת > שרידים

שריד גולגולת שהתיימר להיות זה של שוואנדזאנג הוחזק במקדש החמלה הגדולה (אנ') בטיינג'ין עד 1956, אז נלקח לנלנדה - לכאורה על ידי הדלאי לאמה - והועבר להודו. השריד היה במוזיאון פטנה (אנ') במשך זמן רב, אך הועבר לאולם הנצחה חדש שנבנה בנלנדה ב-2007. גם מנזר וונשו (אנ') בצ'נגדו במחוז סצ'ואן טוען שיש לו חלק מהגולגולת של שוואנדזאנג.
חלק משרידיו של שוואנדזאנג נלקחו מנאנג'ינג על ידי חיילי הצבא היפני הקיסרי ב-1942, וכעת הם נשמרים במקדש יאקושי-ג'י (אנ') בנארה ביפן. בנובמבר 1965, שרידים של שוואנדזאנג הוחזרו על ידי ממשלת יפן לממשלת טאיוואן ובסופו של דבר הם נשמרים במקדש שוואנדזאנג בטייוואן.
גלריה

איור של שוואנדזאנג מתוך "המסע למערב", תיאור בדיוני של מסעות.
פסל הזהב של שוואנדזאנג. פגודת אווז הבר הגדולה, שיאן
היכל ההנצחה של שוואנדזאנג בנלנדה, ביהאר, הודו.
פסל של שוואנדזאנג. פגודת אווז הבר הגדולה, שיאן.
פסל של שוואנדזאנג מול פגודת אווז הבר הגדולה, שיאן
פסל שוואנדזאנג במנזר העלייה לרגל רנגקוט בנאסרם בבנגלדש
לקריאה נוספת

Beal, Samuel, trans. (1911). The Life of Hiuen-Tsiang. Translated from the Chinese of Shaman (monk) Hwui Li. London. 1911. Reprint Munshiram Manoharlal, New Delhi. 1973. (a dated, abridged translation)
Bernstein, Richard (2001). Ultimate Journey: Retracing the Path of an Ancient Buddhist Monk (Xuanzang) who crossed Asia in Search of Enlightenment. Alfred A. Knopf, New York. ISBN 0-375-40009-5.
Christie, Anthony (1968). Chinese Mythology. Feltham, Middlesex: Hamlyn Publishing. ISBN 0600006379.
Gordon, Stewart. When Asia was the World: Traveling Merchants, Scholars, Warriors, and Monks who created the "Riches of the East" Da Capo Press, Perseus Books, 2008. ISBN 0-306-81556-7.
Julien, Stanislas (1853). Histoire de la vie de Hiouen-Thsang, par Hui Li et Yen-Tsung, Paris.
Yung-hsi, Li (1959). The Life of Hsuan Tsang by Huili (Translated). Chinese Buddhist Association, Beijing. (a more recent, abridged translation)
Li, Rongxi, trans. (1995). A Biography of the Tripiṭaka Master of the Great Ci'en Monastery of the Great Tang Dynasty. Numata Center for Buddhist Translation and Research. Berkeley, California. ISBN 1-886439-00-1 (a recent, full translation)
Nattier, Jan. "The Heart Sutra: A Chinese Apocryphal Text?". Journal of the International Association of Buddhist Studies Vol. 15 (2), p. 153-223. (1992) PDF (אורכב 29.10.2013 בארכיון Wayback Machine)
Saran, Mishi (2005). Chasing the Monk's Shadow: A Journey in the Footsteps of Xuanzang. Penguin Books. ISBN 978-0-14-306439-8
Sun Shuyun (2003). Ten Thousand Miles Without a Cloud (retracing Xuanzang's journeys). Harper Perennial. ISBN 0-00-712974-2
Waley, Arthur (1952). The Real Tripitaka, and Other Pieces. London: G. Allen and Unwin.
Watters, Thomas (1904–05). On Yuan Chwang's Travels in India. London, Royal Asiatic Society. Reprint, Delhi, Munshiram Manoharlal, 1973.
Wriggins, Sally Hovey. Xuanzang: A Buddhist Pilgrim on the Silk Road. Westview Press, 1996. Revised and updated as The Silk Road Journey With Xuanzang. Westview Press, 2003. ISBN 0-8133-6599-6.
Wriggins, Sally Hovey (2004). The Silk Road Journey with Xuanzang. Boulder, Colorado: Westview Press. ISBN 0-8133-6599-6.
Yu, Anthony C. (ed. and trans.) (1980 [1977]). The Journey to the West. Chicago and London: The University of Chicago Press. ISBN 978-0-226-97150-6 (fiction)
Bhat, R. B. & Wu, C. (2014). Xuan Zhang's mission to the West with Monkey King. New Delhi: Aditya Prakashan, 2014.
Sen, T. (2006). The Travel Records of Chinese Pilgrims Faxian, Xuanzang, and Yijing, Education About Asia 11 (3), 24-33
Weerawardane, Prasani (2009). Journey to the West: Dusty Roads, Stormy Seas, and Transcendence, biblioasia 5 (2), 14-18
Kahar Barat (2000). The Uygur-Turkic Biography of the Seventh-Century Chinese Buddhist Pilgrim Xuanzang: Ninth and Tenth Chapters. Indiana University, Research Institute for Inner Asian Studies. ISBN 978-0-933070-46-2.
Jain, Sandhya & Jain, Meenakshi (2011). The India they saw: Foreign accounts. New Delhi: Ocean Books.
ביאורים

↑  הייתה אחת מהאסכולות הבודהיסטיות המוקדמות שהוקמו סביב שלטונו של אשוקה (המאה השלישית לפני הספירה).
↑  הוא אחד מארבעת המלכים השמימיים, ונחשב לדמות חשובה בבודהיזם. הוא אל הלחימה ובדרך כלל מוצג כלוחם-מלך.
↑  מילה בסנסקריט שפירושה "מצוות, כללים, מדריך, חיבור, ספר או חיבור" במובן כללי.
↑  המונח המסורתי לאוספים עתיקים של כתבי קודש בודהיסטים. הטריפיטקה מורכב משלוש קטגוריות עיקריות של טקסטים המהווים ביחד את הקאנון הבודהיסטי.
↑  מונח כללי המתייחס לשרידים בודהיסטים, אם כי בשימוש נפוץ הוא מתייחס בדרך כלל לחפצים דמויי פנינה או גביש דמוי חרוז שנמצאים בין האפר הנשרף של מאסטרים רוחניים בודהיסטים.
אפרים ק. וילסון השני

אפרים קינג וילסון השני (באנגלית: Ephraim King Wilson II‏; 22 בדצמבר 1821 – 24 בפברואר 1891) בנו של אפרים ק. וילסון, היה נציג הקונגרס וסנאטור מטעם מרילנד.
ביוגרפיה

אפרים קינג וילסון השני נולד בסנואו היל, מרילנד, ולמד באקדמיית יוניון בסנואו היל ובאקדמיית וושינגטון בפרינסס אן, מרילנד. הוא סיים את לימודיו במכללת ג'פרסון ב-1840 ולימד בבית הספר במשך שש שנים. הוא למד משפטים והתקבל ללשכת עורכי הדין ב-1848 והחל לעסוק בכך בסנואו היל.
הוא היה חבר בבית הנבחרים של המדינה ב-1847 ואלקטור לנשיאות מטעם הדמוקרטים ב-1852. בגלל בריאות לקויה הוא נטש את עריכת הדין שלו ב-1867 ופרש לחווה שלו. ב-1868 הוא היה הבוחן והגזבר של מועצת בתי הספר של מחוז ווסטר, מרילנד, ונבחר כדמוקרטי לקונגרס הארבעים ושלושה ממחוז הקונגרס הראשון של מרילנד ב-1873. הוא סירב להיות מועמד לבחירה מחדש ב-1874. הוא היה שופט של המחוז השיפוטי הראשון של מרילנד בין השנים 1878 ל-1884 ונבחר כדמוקרט ב-1884 לסנאט של ארצות הברית, וכיהן מ-4 במרץ 1885 ועד מותו בוושינגטון ב-24 בפברואר 1891.
הוא היה נכדו של גיבור מלחמת העצמאות האמריקאית ג'ון גונבי וגם אביו המאמץ של מושל מרילנד לעתיד, ג'ון וולטר סמית'. הוא נקבר בחצר הכנסייה של הכנסייה הפרסביטריאנית של Makemie Memorial בסנואו היל.
הערות שוליים

↑  The National Cyclopaedia of American Biography. Vol. I. James T. White & Company. 1893. pp. 295–296. נבדק ב-2021-04-14 – via Google Books.
1 2 3  אפרים ק. וילסון השני, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)
↑  "Wilson, E to F". Political Graveyard. נבדק ב-25 באוקטובר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no95053042  US Congress: W000577  VIAF: 75903483   WorldCat (עם VIAF): 75903483
אישם גרין האריס

אישם גרין האריס (באנגלית: Isham Green Harris;‏ 10 בפברואר 1818 –  8 ביולי 1897) היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כמושל טנסי בשנים 1857–1862, וכחבר הסנאט של ארצות הברית משנת 1877 עד מותו. הוא היה המושל הראשון של מדינת מערב טנסי.