stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרדכי אלקחי
ההוצאה להורג

ב-15 באפריל הועברו תחת חשאיות רבה ארבעת הנידונים מבית הסוהר המרכזי בירושלים אל כלא עכו. למחרת, ביום כ"ו בניסן תש"ז, 16 באפריל 1947, החל משעה 4 בבוקר הועלו הארבעה לגרדום, ללא התרעה מוקדמת, ללא וידוי, ובלי שנפרדו ממשפחותיהם. באותם ימים פיזרו השלטונות רמיזות כי הוצאתם להורג אינה קרובה, ואף מספר שעות לפני כן נמסר לעו"ד מקס זליגמן אשר טיפל בבקשות החנינה, כי אין הכנות לקראת ביצוע גזר-דינם. בלילה לפני התלייה תוקן חוק החירום בארץ, ובוטלה כל אפשרות לערער על בתי דין צבאיים, בוטל המקסימום של שלוש תליות ביום אחד, ובוטל הנוהל של תליות ביום שלישי בשבוע. הארבעה ביקשו כי רב יגיע אליהם לפני מותם, אך הם לא נענו, ולמעשה לא היה אף יהודי שידע על התלייה. כל אחד מהנידונים עלה לגרדום כששירת "התקווה" בפיו ואליו הצטרפו חבריו הממתינים לתורם. כששמעו אסירי הכלא האחרים מתאיהם את קול השירה העמומה, עמדו על רגליהם והצטרפו אל שירת ההמנון בקול גדול. מרדכי אלקחי נתלה שני, ונאבק חמש דקות עם המוות.
את גופות הארבעה הובילה שיירה כבדה של טנקים ומכוניות משוריינות אל העיר צפת, ללא שהודיעו לחברה קדישא, ללא בני משפחה, והן הונחו עירומות למחצה במשטרת הר-כנען. בכך גם הופרה בקשתם האחרונה להיקבר בראש פינה, יחד עם עולה הגרדום שלמה בן-יוסף. בשבע בבוקר נודע על ההוצאות להורג ברדיו, ועוצר הוטל בארץ. בבוקר ביקשו אנשי צפת להשתתף בקבורה אך גם עליה הוטל העוצר. בכל זאת הגיעו מאות יהודים בגשם השוטף אל בית הקברות, שם נקברו ליד קורבנות פרעות תרפ"ט-תרצ"ט.
זעזוע גדול היה ביישוב עקב אירועי התליות, ויצאו גינויים מצד קהילות יהודיות רבות בעולם. באמריקה אף ארגנו כמרים אמריקאיים אספות אזכרה לזכרם.
חודשים אחר כך עדיין הוטלה שמירה בריטית על הקברים כדי שלא יוציאו לוחמי האצ"ל את הגופות ויעבירו אותן לראש פינה כפי שביקשו ארבעת החברים.מרדכי אלקחי היה בן 22 במותו.
הנצחה

בתאריך 22 בדצמבר 1982 דאר ישראל הנפיק גיליון מזכרת של 20 בולי דאר שכותרתו "הרוגי מלכות בדור התקומה". אחד מהבולים האלה הוקדש  להנצחת זכרו של אלקחי שדיוקנו מופיע עליו. האמנית רות בקמן מלכא עיצבה את  הדיוקן והאמן אריה גלזר עיצב את הגיליון.
על שמו נקראו רחובות באחדות מערי ישראל: תל אביב - יפו, באר שבע וירושלים. בבית הקברות היהודי העתיק בצפת הוקמה אנדרטה לשבעה עולי הגרדום.
לקריאה נוספת

חיה ברנס (עורכת), עולי הגרדום, הוצאת המדרשה הלאומית ע"ש רנה מור.
אריה אשל (עורך), ארבעה צעדים למוות, הוצאת ספרית מעריב, ת"א תשל"ט.(הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  יעקב צחור (עורך), בולי ישראל תש"ח -  תשס"ב,  קטלוג מס' 14, רשות הדאר - השירות הבולאי, כתר הוצאה לאור, 2008, עמ' 227
בול לזכרו
שלט הסבר על ליל ההלקאות בגן עולי הגרדום בפתח תקווה
28 באפריל

המרד על הבאונטי
28 באפריל הוא היום ה־118 בשנה (119 בשנה מעוברת). עד לסיום השנה, נשארו עוד 247 ימים.
אירועים היסטוריים ביום זה

224 – קרב הורמוזדגן הסאסאנים בראשות ארדשיר הראשון מנצחים את הפרתים ומביאים לנפילתה
1738 – האפיפיור קלמנס השנים עשר מוציא בולה חריפה נגד הבונים החופשיים ואוסר על פעילותם
1787 – פורץ המרד על הבאונטי, המורדים משתלטים על הספינה ונוטשים את הקפטן ויליאם בליי בסירה עם עוד 18 מלחים בלב האוקיינוס השקט
1848 – ביטול העבדות במושבות הצרפתיות שמעבר לים
1920 – אזרבייג'ן מצורפת לברית המועצות
1923 – אצטדיון ומבלי בלונדון נפתח לראשונה
1925 – המורדים הכורדים נכנעים לצבא הטורקי
1935 – פתיחת הרכבת התחתית של מוסקבה
1939 – לקראת מלחמת העולם השנייה, אדולף היטלר מודיע על ביטול הסכם אי ההתקפה בין פולין-גרמניה הנאצית, וההסכם הימי עם הממלכה המאוחדת
1940 – רודולף הס מתמנה למפקד מחנה ההשמדה אושוויץ
1943 – מתקפת נגד גרמנית-איטלקית בצפון אפריקה
1945 – בניטו מוסוליני מוצא להורג יחד עם פילגשו
1947 – מסע הקון טיקי מתחיל בפרו
1948 – ההגנה כובשת את יפו
1951 – מוחמד מוצאדק נבחר לראש ממשלת איראן על ידי המג'לס
1952 – מסתיים שלטון הכיבוש האמריקני ביפן
1956 – אחרוני החיילים הצרפתיים עוזבים את וייטנאם
1965 – כוחות מארינס אמריקניים פולשים לרפובליקה הדומיניקנית
1969 – שארל דה גול מתפטר מנשיאות צרפת
1970 – מכתב השמיניסטים נשלח לראש הממשלה, גולדה מאיר
1977 – אנדראס באדר וחבריו לכנופיית באדר-מיינהוף נשפטים למאסר עולם בגרמניה המערבית
1981 – מוכרזת האוטונומיה גליסיה שבספרד
1991 – שיגור משימת מעבורת החלל דיסקברי STS-39 לביצוע משימה מסווגת של משרד ההגנה האמריקאי
1992 – בגאנה מתקבלת חוקה חדשה במשאל עם
1993 – אסון התעופה בגבון בו נהרגו כל שחקני נבחרת זמביה בכדורגל למעט קפטן הקבוצה, קאלושה בואליה
1994 – אולדריץ' איימס, קצין CIA לשעבר, ואשתו מודים באשמת ריגול
2001 – שיגור החללית סויוז TM-32 עם צוות לתחנת החלל הבינלאומית ותייר החלל הראשון דניס טיטו
2008 – לוויין התקשורת הישראלי עמוס 3 שוגר לחלל מאתר השיגור קוסמודרום בייקונור בקזחסטן
2015 – שודר הפרק הראשון של דרגון בול סופר אחרי כמעט 20 שנה שלא שודרו פרקים חדשים לסדרה
נולדו

32 – אותו, קיסר רומא בשנת 69 ("שנת ארבעת הקיסרים") (התאבד ב-69)
1442 – אדוארד הרביעי, מלך אנגליה (נפטר ב-1483)
1758 – ג'יימס מונרו, הנשיא החמישי של ארצות הברית (נפטר ב-1831)
1841 – קארל גרינג, שחמטאי גרמני (התאבד ב-1879)
1874 – קרל קראוס, סופר, עיתונאי וסאטיריקן אוסטרי יהודי (נפטר ב-1936)
1889 – אנטוניו דה אוליביירה סלזר, דיקטטור פורטוגלי (נפטר ב-1970)
1900 – יאן אורט, אסטרונום הולנדי, מחלוצי הרדיו-אסטרונומיה (נפטר ב-1992)
1900 – אהרן זאב, משורר וסופר עברי, קצין חינוך ראשי ונשיא הוועד למען החייל (נפטר ב-1968)
1906 – קורט גדל, מתמטיקאי ולוגיקן אוסטרי-אמריקאי (נפטר ב-1978)
1908 – אוסקר שינדלר, איש עסקים צ'כי, חסיד אומות העולם (נפטר ב-1974)
1914 – זינה הרמן, דיפלומטית ישראלית וחברת הכנסת מטעם המערך (נפטרה ב-2013)
1921 – ראובן כהן-רז, פסיכולוג תאורטי (נפטר ב-2014)
1922 – אליסטר מקלין, סופר סקוטי (נפטר ב-1987)
1924 – דונאטס בניוניס, שחקן תיאטרון וקולנוע סובייטי ממוצא ליטאי (נפטר ב-2014)
1924 – קנת קאונדה, פוליטיקאי זמביאני (נפטר ב-2021)
1926 – נל הרפר לי, סופרת אמריקנית, זוכת פרס פוליצר ב-1961 (נפטרה ב-2016)
1928 – יוג'ין שומייקר, אסטרונום וגאולוג וחוקר משפיע בתוכניות רייג'ר, סרוויור ואפולו, ממיסדי תחום מדעים פלנטריים (נפטר ב-1997)
1930 – קרולין ג'ונס, שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית (נפטרה ב-1983)
1930 – ג'יימס בייקר, מזכיר המדינה האמריקאי בממשל ג'ורג' הרברט ווקר בוש
1930 – זלמן שובל, דיפלומט, פוליטיקאי ובנקאי ישראלי
1930 – תיאודור מירון, משפטן יהודי-אמריקאי
1934 – ג'יימס פלין, פילוסוף ופסיכולוג חוקר אינטליגנציה אמריקאי (נפטר ב-2020)
1935 – אהרן שביט, קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף, טייס קרב, מפקד טייסת ומפקד כנף בחיל האוויר ונספח אווירי בארצות הברית
1937 – סדאם חוסיין, דיקטטור עיראקי (הוצא להורג ב-2006)
1940 – אבירם גלעד, תת-אלוף ישראל
1943 – ג'פרי טייט, מנצח אנגלי (נפטר ב-2017)
1943 – אריה ביבי, חבר הכנסת, נציב בתי הסוהר וניצב במשטרת ישראל
1944 – שולה רווח, שחקנית ישראלית
1946 – ראובן ארליך, מזרחן ואלוף-משנה בצה"ל (נפטר ב-2021)
1947 – נחמה גולן, אמנית ישראלית בתחומי הפיסול, מיצב, וידאו ארט וצילום
1948 – טרי פראצ'ט, סופר בריטי, שחיבר בין היתר את ספרי "עולם הדיסק" (נפטר ב-2015)
1950 – בילו בליך, אמן ישראלי
1950 – ג'יי לנו, קומיקאי ומנחה טלוויזיה אמריקאי
1952 – מאיר ישראל, מתופף וזמר ישראלי
1952 – מרי מקדונל, שחקנית אמריקאית
1953 – רוני וייס, מעבד מוזיקלי ומנצח ישראלי
1955 – סאיב עריקאת, פוליטיקאי פלסטיני, פעיל בצד הפלסטיני של ניהול תהליך השלום עם מדינת ישראל (נפטר ב-2020)
1957 – אבי דור, שחקן, זמר ובמאי ישראלי
1960 – וולטר זנגה, כדורגלן ומאמן איטלקי, שוערן של אינטר מילאנו ונבחרת איטליה בכדורגל
1964 – ל'ורן סקוט, מעצבת אופנה ודוגמנית אמריקאית, בת זוגו של סולן להקת הרולינג סטונז מיק ג'אגר (נפטרה ב-2014)
1970 – סיגלית פוקס, שחקנית ישראלית, זוכת פרס אופיר לשחקנית הראשית הטובה ביותר
1972 – מלני דניאל, אמנית רב תחומית ישראלית
1973 – יובל אדלמן, בדרן ישראלי
1974 – פנלופה קרוז, שחקנית ומפיקה ספרדייה
1975 – ענת מגן-שבו, שחקנית, מדבבת וקומיקאית ישראלית
1979 – הנרי דוד, שחקן ישראלי
1980 – בני אלדר, שחקן ישראלי
1980 – קרולינה גוצ'בה, זמרת מקדונית
1981 – ג'סיקה אלבה, שחקנית ודוגמנית אמריקאית
1983 – טל גולדברג, במאי ותסריטאי ישראלי
1988 – חואן מאטה, כדורגלן ספרדי
1989 – יואב אשד, מוזיקאי, גיטריסט ומלחין ישראלי עטור פרסים
1990 – ערבה שחף, כדורגלנית ישראלית
1995 – מלאני מרטינז, זמרת אמריקאית
נפטרו

1772 – יוהאן פרידריך שטרואנזה, מדינאי גרמני-דני, הוצא להורג (נולד ב-1737)
1813 – מיכאיל קוטוזוב, גנרל רוסי (נולד ב-1745)
1918 – גברילו פרינציפ, רוצחו הסרבי של פרנץ פרדיננד, ברצח זה הצית את מלחמת העולם הראשונה (נולד ב-1894)
1945 – בניטו מוסוליני, עריץ איטלקי, נלכד על ידי פרטיזנים והוצא להורג (נולד ב-1883)
1975 – סוניה נוסקויאק, צלמת אמריקאית (נולדה ב-1900)
1994 – אבנר חזקיהו, שחקן תיאטרון וקולנוע ישראלי, אחד משחקניו הבולטים של תיאטרון הקאמרי (נולד ב-1926)
2002 – אלכסנדר לבד, גנרל ופוליטיקאי רוסי (נולד ב-1950)
2004 – אברהם דשא (פשנל), איש בידור ותיאטרון ישראלי, ממקימי הגשש החיוור (נולד ב-1926)
2005 – אברהם רונאי, שחקן תיאטרון הבימה ושחקן קולנוע ישראלי (נולד ב-1932)
2006 – בן-ציון אורגד, מלחין ישראלי, זוכה פרס ישראל (נולד ב-1926)
2008 – יעקב בר, אלוף-משנה בצה"ל, מקים מתקן באלי"ש ומפקדו השלישי של מחנה מטכ"ל (נולד ב-1928)
2013 – סלבה צ'פלין, במאי ישראלי (נולד ב-1932)
2014 – ג'ק רמזי, מאמן כדורסל אמריקאי (נולד ב-1925)
2019 – מנחם מנדל טאוב, האדמו"ר מקאליב, ניצול השואה שהקדיש את ימיו למען הנצחת זכרם של הנרצחים בשואה (נולד ב-1923)
2019 – ריצ'רד לוגאר, פוליטיקאי אמריקאי (נולד ב-1932)
2021 – מייקל קולינס, אסטרונאוט אמריקאי,היה טייס תא הפיקוד במשימת אפולו 11 (נולד ב-1930)
2021 – חסין פארס, איש ציבור ערבי ישראלי, שכיהן כחבר הכנסת מטעם מפ"ם ומרצ (נולד ב-1936)
2021 – דוד דרום, ביולוג ימי וצלם טבע (נולד ב-1943)
חגים ואירועים החלים ביום זה

היום הבינלאומי לבטיחות וגיהות בעבודה (אנ')
ראו גם

27 באפריל – 29 באפריל
אפריל
לוח אירועים שנתי
יהדות התפוצות

| --- | --- |
 :  ראו גם – תפוצת ישראלים בעולם, גלות (יהדות)
התפוצה היהודית בעולם
יהדות התפוצות זהו השם הכולל ליהודים החיים בגולה, קרי, מחוץ לארץ ישראל או מדינת ישראל.
הקהילות היהודיות בעולם מחולקות תחילה לפי יבשות, ובחלוקה-משנית לאזורים גאוגרפיים-יבשתיים, ולמוצאות אתניים על פי חבלי ארץ או מדינות מקור.
אסיה

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  מערב ודרום אסיה המזרח הקרוב מדינת ישראל קודם לכן "היישוב"  יהדות סוריה  יהדות ירדן  יהדות לבנון  יהדות עיראק  יהדות טורקיה (החלק האסיאתי)  יהדות כורדיסטן  יהדות ערב הסעודית  יהדות תימן  יהדות איראן  דרום אסיה יהדות אפגניסטן  יהדות פקיסטן  יהדות הודו יהדות קוצ'ין  בני ישראל  בני מנשה |  צפון ומזרח אסיה יהדות סיביר – החלק האסייתי של יהדות רוסיה  הקווקז יהודי ההרים  יהדות גאורגיה  יהדות אזרבייג'ן  יהדות ארמניה  מרכז אסיה יהדות בוכרה  יהדות אוזבקיסטן  יהדות קירגיזסטן  יהדות קזחסטן  יהדות טג'יקיסטן  המזרח הרחוק יהדות סין  יהדות יפן  יהדות בורמה  יהדות אינדונזיה  יהדות סינגפור |  |  |  |  |  |  |
אפריקה ואוקיאניה > צפון אפריקה

יהדות מצרים
יהדות סודאן
מגרב
יהדות מרוקו
יהדות אלג'יריה
יהדות תוניסיה
יהדות לוב
אפריקה ואוקיאניה > דרום ומזרח אפריקה

יהדות אוגנדה
יהדות אתיופיה
ביתא ישראל
יהדות דרום אפריקה
יהדות זימבבואה
אפריקה ואוקיאניה > אוקיאניה

יהדות אוסטרליה
יהדות ניו זילנד
אירופה

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  דרום ומערב אירופה מערב אירופה יהדות בלגיה  יהדות הולנד  יהדות לוקסמבורג  יהדות צרפת  יהדות מונקו יהדות קורסיקה  יהדות ספרד  יהדות פורטוגל  יהדות גיברלטר  דרום אירופה יהדות איטליה יהדות ונציה  יהדות סיציליה  יהדות סרדיניה  יהדות בולגריה  יהדות קפריסין  יהדות מלטה  יהדות אלבניה  יהדות יוון  יהדות רומניה  יהדות יוגוסלביה יהדות סלובניה  יהדות קרואטיה  יהדות בוסניה והרצגובינה  יהדות סרביה  יהדות מונטנגרו  יהדות מקדוניה  יהדות טורקיה (החלק האירופאי) |  שאר אירופה מרכז אירופה יהדות גרמניה  יהדות אוסטריה  יהדות שווייץ  יהדות פולין  יהדות צ'כיה  יהדות סלובקיה  יהדות הונגריה  מזרח אירופה יהדות רוסיה  יהדות אסטוניה  יהדות ליטא  יהדות לטביה  יהדות אוקראינה  יהדות בלארוס  יהדות מולדובה  צפון אירופה יהדות נורווגיה  יהדות דנמרק  יהדות שוודיה  יהדות פינלנד  יהדות אירלנד  יהדות בריטניה יהדות סקוטלנד |  |  |  |  |  |  |
אמריקה

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  דרום אמריקה יהדות פרו  יהדות אקוודור  יהדות סורינאם  יהדות גיאנה  יהדות בוליביה  יהדות קולומביה  יהדות ארגנטינה  יהדות ברזיל  יהדות אורוגוואי  יהדות פארגוואי  יהדות צ'ילה  יהדות ונצואלה |  צפון אמריקה יהדות ארצות הברית  יהדות קנדה  יהדות מקסיקו  יהדות קוסטה ריקה  יהדות פנמה  יהדות האיים הקריביים  יהדות קובה  יהדות גואטמלה  יהדות ניקרגואה |  |  |  |  |  |  |
ראו גם

גלות (יהדות)
יהדות לפי מדינה
לקריאה נוספת

גבריאל שפר ואייל צור, "למען ציון לא אחשה?": יחס יהדות התפוצה לירושלים, מכון ירושלים לחקר ישראל, 2011
ריכוז מאמרים ומחקרים בנושא יהדות התפוצות, המכון למחקרי ביטחון לאומי
אהרון אריאל לביא, ‏"אנחנו ואנחנו: זהות יהודית בתפוצות ובישראל", השילוח, 9, אפריל 2018
שירה רודרמן, תפקידה של ישראל מול יהודי התפוצות במצבי משבר, דעות 93, 2020
דן שיפטן, היעדים הלאומיים של ישראל - פרספקטיבה כוללת, המכון למחקרי ביטחון לאומי, עדכן אסטרטגי, דצמבר 2020.
הערות שוליים

↑  DellaPergola, Sergio (2022). "World Jewish Population, 2020". American Jewish Year Book 2020. American Jewish Year Book (באנגלית). 120: 273–370. doi:10.1007/978-3-030-78706-6_7. ISBN 978-3-030-78705-9. ארכיון מ-20 במאי 2022. נבדק ב-20 במאי 2022. {{cite journal}}:  (עזרה)
| יהדות אירופה |
| --- | --- | --- |
| מדינות | אוסטריה • אוקראינה • אזרבייג'ן • איטליה (סיציליה) • איסלנד • אירלנד • אלבניה • אנדורה • אסטוניה • ארמניה • בולגריה • בלגיה • בלארוס • בוסניה והרצגובינה • בריטניה (גיברלטר • סקוטלנד • ויילס) • גאורגיה • גרמניה • דנמרק • הולנד • הונגריה • טורקיה • יוון • לוקסמבורג • לטביה • ליטא • ליכטנשטיין • מולדובה • מונקו • מלטה • מקדוניה הצפונית • נורווגיה • סלובניה • סלובקיה •  סן מרינו • ספרד • סרביה • פולין • פורטוגל • פינלנד • צ'כיה • צרפת • קפריסין • רומניה • רוסיה • שוודיה • שווייץ • ברית המועצות • יוגוסלביה |  |
| מדינות שההכרה בהן מוגבלת | אבחזיה • קוסובו • צפון קפריסין • דרום אוסטיה • טרנסניסטריה |  |
| אזורים היסטוריים | אשכנז • מזרח אירופה • אוברלנד • אונטרלנד • אלזס • גליציה • טרנסילבניה • קטלוניה • הקרפטים |  |
| יהדות אפריקה |
| --- | --- | --- |
| צפון אפריקה | אלג'יריה • הרי האטלס • לוב (בנגאזי • טריפולי) • מצרים • מרוקו • סודאן • תוניסיה (יהדות ג'רבה • יהדות קרתגו) |  |
| אחרות | אוגנדה • אנגולה • אסוואטיני • אריתריאה • אתיופיה •גאנה • ג'יבוטי • גינאה ביסאו • דרום אפריקה • זימבבואה • זמביה • חוף השנהב • כף ורדה • לסוטו • מאוריציוס • מאלי • מוזמביק • ניגריה • נמיביה • סאו טומה ופרינסיפה • קניה |  |
| ראו גם | אבאיודאיה • האיגבו • למבה |  |
ג'ון דיקסון-פוינדר, ברון איזלינגטון הראשון

הגעתו של הלורד איזלינגטון לולינגטון בכרכרה טקסית
ג'ון פוינדר דיקסון-פוינדר, ברון איזלינגטון הראשון (באנגלית: John Poynder Dickson-Poynder, 1st Baron Islington;‏ 31 באוקטובר 1866 – 6 בדצמבר 1936) היה פוליטיקאי בריטי שכיהן בין שאר תפקידיו כמושל ניו זילנד בין השנים 1910 – 1912.
ראשית חייו

נולד באי וייט בשם ג'ון פוינדר דיקסון כבנו של סגן אדמירל ג'ון בורמסטר דיקסון. הוא התחנך בבית הספר טויפורד ובבית הספר הארו ולמד בקולג' כרייסט צ'רץ'. ב-1884 הוא ירש מדודו את התואר הברונט השישי וב-1888, כאשר הוא ירש את רכושו של דודו מצד אמו, הוא קיבל הרשאה מלכותית להוסיף לשם משפחתו את השם פוינדר.
חבר הפרלמנט

ב-1890 מונה דיקסון-פוינדר להיות השריף העליון (High Sheriff) של מחוז וילטשייר. ב-1892 הוא נבחר לפרלמנט הבריטי מטעם המפלגה השמרנית במחוז הבחירה של צ'יפנהאם וב-1905 הוא הצטרף להמפלגה הליברלית. בין השנים 1898 – 1904 הוא היה חבר במועצת מחוז לונדון.
קריירה צבאית

מלכתחילה התגייס דיקסון-פוינדר לגדוד המתנדבים של הרגימנט הסקוטי המלכותי, אך הוא עבר לרגימנט הפרשים המלכותי של וילטשייר, שם הוא קודם ב-7 בדצמבר 1898 לדרגת קפטן. הוא התנדב לשרת במלחמת הבורים ומונה להיות לוטננט בגדוד הפרשים האימפריאלי הראשון ב-7 בפברואר 1900 ומאוחר יותר הוא שימש כשלישו האישי של הלורד מט'ואין ועל כך הוא עוטר בנובמבר אותה שנה באות השירות המצוין. בעקבות פרישתו מגדוד הפרשים האימפריאלי הוענקה לו ב-5 בפברואר 1901 דרגת כבוד של לוטננט בצבא. בשנה שלאחר מכן הוא קודם ב-31 במאי 1902 לדרגת מייג'ור בגדוד הפרשים המלכותי של וילטשייר.
מושל ניו זילנד

ב-1910 מונה דיקסון-פוינדר לתפקיד מושל ניו זילנד, תפקיד אותו הוא מילא במשך שנתיים וב-27 באפריל אותה שנה הוענק לו התואר ברון איזלינגטון, על שם שכונת איזלינגטון שבלונדון. הוא היה האחרון שהחזיק בתואר "מושל ניו זילנד" לפני שזה שונה לתואר "המושל הכללי של ניו זילנד" בתקופת כהונתו של יורשו. ב-1911 הוענק לו התואר אביר מפקד במסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש והוא נכנס כחבר במועצה המלכותית וב-1912 הוא מונה להיות נשיא הוועדה המלכותית לשירותים הציבוריים בהודו.
קריירה מאוחרת

שנתיים מאוחר יותר מונה דיקסון-פוינדר להיות תת-מזכיר המדינה במשרד המושבות וב-1915 הוא מונה להיות תת-מזכיר המדינה לענייני הודו. במשך שמונה שנים הוא גם היה יושב הראש של המכון האימפריאלי (Imperial Institute) והוא היה האחראי על הוועדה הלאומית לחסכונות מ-1920 ועד 1926. באותה שנה הוענק לו התואר אביר הצלב הגדול במסדר האימפריה הבריטית, לאחר ש-13 שנים קודם לכן הוענק לו התואר אביר מפואר במסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש.
הלורד איזלינגטון מת ב-6 בדצמבר 1936 בגיל 70 בלונדון ונקבר בהילמרטון שבוילטשייר.
יואל ברנד (מוזיקאי)

| --- | --- |

 לידה:  1 ביוני 1934 (בן 90) בודפשט, ממלכת הונגריה 
 שם לידה:  בלה יאנוש פרנץ 
 מדינה:  ישראל 
 
יואל ברנד (נולד ב-1 ביוני 1934 בהונגריה) הוא מוזיקאי שהקים את רשת קונסרבטוריוני אנזאגי בארץ והכשיר דורות של אקורדיוניסטים. ברנד הוא הבעלים והמנכ"ל של רשת החנויות כלי זמר.
ביוגרפיה

יואל ברנד נולד בבודפשט בשם בלה יאנוש פרנץ. הוא למד בבית ספר רגיל וחווה יחס אנטישמי. בילדותו ניגן בכינור, ואחותו נהגה ללוותו בפסנתר.
במרץ 1944 פלשו הגרמנים להונגריה. משפחת ברנד הצליחה לשרוד בזכות חזותו הארית של הילד יואל. בני המשפחה נאלצו לעזוב את ביתם המרווח ובזכות קשרי האב עם חברת הביטוח ג'נרלי, עברו לבית באזור הקונסוליות של הארצות הנייטרליות. בית זה נמצא מול האנדרטה "נעליים על הדנובה" שהוקמה לזכר נספי השואה שנרצחו והושלכו למי הדנובה. מאוחר יותר הועברה המשפחה לגטו בפשט.
בתום המלחמה שבה המשפחה לביתה והאב חזר למשרתו כמנכ"ל חברת הביטוח ג'נרלי. הוא נעצר בעקבות האשמות מצד השלטונות על אי סדרים כספיים בחברה וזמן קצר לאחר שחרורו נפטר.
ברנד המשיך את לימודיו בבית ספר מקצועי יהודי והצטרף לתנועת הנוער הציונית "השומר הצעיר". בקרב חברי התנועה התגבש גרעין שהחליט לעלות לארץ ישראל.
העלייה לישראל

גרעין תנועת השומר הצעיר שאליו השתייך ברנד הועבר מהונגריה לצ'כוסלובקיה ואחר כך לאוסטריה, שם קיבלו את פניהם אנשי ארגון הג'וינט. ניתנה להם הבחירה לעבור לקנדה, לאוסטרליה, לארצות הברית או לישראל, והקבוצה החליטה לעלות לארץ ישראל. חבריה שהו במחנה עקורים בעיר בארי באיטליה, ולאחר כשלושה חודשים הפליגו לישראל באונייה "גלילה".
במאי 1949 הגיעה הקבוצה לנמל חיפה ונשלחה למעברה בקריית חיים, ומשם הופנתה לקיבוץ דליה. בקיבוץ עסק ברנד בפעילות מוזיקלית. הוא היה מנצח המקהלה, ניגן במפוחית פה וליווה בנגינתו ריקודי עם.
שנתיים לאחר עלייתו עזב ברנד את הקיבוץ בשל חילוקי דעות אידאולוגיים. כיוון שהיה חסר כל וללא תשתית כלכלית הוא התגייס לצבא – רעיון שעלה בדמיונו כשקרא ספרים על לגיון הזרים.
בצה"ל החל את דרכו כפקיד פלוגתי בבסיס אימונים בצריפין, ולאחר הטירונות הועבר לגבעתי. בבסיס שבו שירת עמד פסנתר שנותר מתקופת הבריטים. ברנד פרט על הפסנתר והלחין את המנון גבעתי. בזכות השיר מינה קצין החינוך את ברנד לתפקיד עוזר קצין הווי של להקות צבאיות וצוותי הווי.
כשהשתחרר מהצבא ניגן באקורדיון בחוגי ריקודי עם אף על פי שמעולם לא למד לנגן באקורדיון. בתחילה החזיק את הכלי הפוך (מקלדת ביד שמאל ובאסים ביד ימין) מפני שסבר שבדומה לכינור המנגינה מופקת ביד השמאלית.
נגינתו באקורדיון השתפרה והוא החליט להפוך אותה למקצועית. בהמלצת מורו נסע ברנד לאיטליה והשתלם אצל מורה בשם לואיג'י אנזאגי.
הלימודים בקונסרבטוריון אַנזַאגי באיטליה

המוזיקאי האיטלקי לואיג'י אנזאגי (1903–1963) פיתח שיטה ייחודית ללימוד אקורדיון. הוא חיבר חוברת מתודית מפורטת ויסודית ללימוד אקורדיון וכן עיבד לכלי זה יצירות קלאסיות רבות. אנזאגי פתח רשת קונסרבטוריונים ברחבי איטליה והסניף הראשי היה בעיר מילנו. בשנות החמישים היו באיטליה כחמישים סניפים של קונסרבטוריון אנזאגי.
יואל ברנד הגיע למילנו באמצע שנות החמישים במטרה להשתלם אצל אנזאגי. עם הגעתו מצא מגורים בסיוע הקהילה היהודית והחל ללמוד איטלקית. הוא השתלם אצל אנזאגי במשך שנתיים ושיפר את רמת נגינתו. בשל כישרונו הבולט אפשרו לו ללמד בקונסרבטוריון כבר בשנה השנייה ללימודיו. בסיום הלימודים הוענקו לו שלוש דיפלומות: רמה ראשונה, רמה שנייה ורמה שלישית המכונה דיפלומת אומן. נוסף על שלוש הדיפלומות שהוענקו לו בשל הישגיו בנגינה, קיבל ברנד דיפלומה ייחודית שהעניקה לו זכות לפתוח סניפים של קונסרבטוריון אנזאגי בכל רחבי אירופה.
קונסרבטוריון אנזאגי בישראל

עם חזרתו ארצה פתח יואל ברנד את הסניף הראשון של קונסרבטוריון אנזאגי בארץ, ברחוב פרישמן 37 בתל אביב. להלן כרזות פרסום אחדות של הקונסרבטוריון.
במשך השנים התרחבה רשת קונסרבטוריוני אנזאגי בארץ ונפתחו סניפים בערים אחדות. הסניף היחיד שנותר ופועל עד היום (2022) הוא הסניף ברמת גן. בקונסרבטוריון לימדו נגינה, הלחנה ועיבוד, וכל תלמיד חויב להשתתף גם בשעורי סולפג', תיאוריה והרמוניה. בשיעורים התאורטיים לימדו מיטב המורים ובהם הפרופסורים צבי אבני ומנחם צור.
לימודי האקורדיון התבססו על "שיטת אנזאגי" והתנהלו לפי תוכנית לימודים מסודרת ומוגדרת. בסוף כל שנת לימודים התקיימו בקונסרבטוריון מבחנים ולכל התלמידים הוענקו תעודות. למתקדמים הוענקו דיפלומות בשלוש רמות, השלישית – דיפלומת אומן. במהלך מבחני הדיפלומות ישבו הנגנים מאחורי פרגוד כדי להבטיח שיפוט אובייקטיבי. הבוחן הראשי היה המנהל יואל ברנד. בכל סיום שנה ארגן הקונסרבטוריון קונצרטים שבהם הופיעו התלמידים בקטעי סולו. ברנד עצמו לימד רק את התלמידים המצטיינים. כמו כן הקים תזמורת אקורדיונים עם תלמידיו המצטיינים ואף כתב עבורה עיבודים ליצירות קלאסיות.
אחדים מתלמידיו של יואל היו למורים בקונסרבטוריון והם הקימו תזמורת אקורדיונים. רבים מבוגרי אנזאגי הם מוזיקאים ונגני אקורדיון מקצועיים עד היום.
יואל ברנד בעולם העסקים

בשנות השישים פתח יואל ברנד בתל אביב חנות לכלי נגינה בשם "רסיטל" ובה נמכרו כלי נגינה משופצים. בהמשך החליט לרכוש את הזיכיון לייצוג חברת ימאהה בישראל.
הזיכיון של חברת ימאהה למכירת כלי נגינה וכלי רכב בארץ היה אז בידי עורכי הדין צליוק וולפסון. הם קיבלו את הזיכיון בשנת 1967 והקימו את נציגות ימאהה בארץ. לרשת היו אז שתי חנויות לכלי נגינה, בחיפה ובתל אביב. ברנד התעניין ברכישת הזיכיון של כלי הנגינה בלבד. עורך הדין צליוק לא היה מעוניין בשותפות והציע לו לרכוש את מלוא הזיכיון. הרכישה יצאה לפועל בעזרת הלוואות שנתנו לברנד ליאון רקנטי ואיש העסקים ברני רוזנברג.
בשנת 1970 הגיע ברנד ליפן לשם העברת הזיכיון על שמו. לאחר משא ומתן ניתן לו הזיכיון, בתחילה לשלוש שנים ואחר כך הוארך לעשר, לעשרים ולשלושים שנה.
יואל ברנד הקים רשת חנויות כלי נגינה בשם "כלי זמר", הפרושה כיום בכל רחבי הארץ. שמונה סניפים הם בבעלותו המלאה ועשרים נוספים נמכרו לזכיינים. חברת ימאהה מוכרת את תוצרתה בחנויות הרשת. הסניף הראשי של הרשת משתרע על פני קומות אחדות בדיזנגוף סנטר בתל אביב. ברנד בחר לרשת אך ורק עובדים ואנשי מכירות שהתמצאו היטב במוזיקה.
לפני למעלה משלושים שנה נפתחה בתוך החנויות של כלי זמר רשת בתי ספר ימאהה. בתי ספר אלו מכשירים מוזיקאים בכל הגילים בכלי נגינה שונים. הלימודים מתבססים על שיטת ימאהה שפותחה ביפן. כמו כן תורמת רשת כלי זמר רבות לקהילה בתחום החינוך המוזיקלי ותורמת כלים לגופים שונים בארץ. הרשת מפעילה כיתות אומן בהנחיית אומנים ואנשי מקצוע מובילים בתחומי המוזיקה, ההגברה והסאונד.
במשך השנים התארחו בארץ תלמידי ימאהה מיפן שהפגינו נגינה וירטואוזית בקונצרטים לאורגן. כולם ניגנו באורגן חשמלי משוכלל בן שלוש מקלדות מתוצרת ימאהה. ימים אחדים לפני רצח יצחק רבין הגיעה לארץ משלחת תלמידים מצטיינים מיפן, וראש הממשלה יצחק רבין כיבד את האירוע בנוכחותו. הפגישה נערכה יומיים לפני רצח רבין.
כיום מתבצעים כשבעים אחוזים ממכירות כלי הנגינה וציוד ההגברה בארץ דרך רשת כלי זמר. הרשת מייצגת באופן בלעדי עשרות יצרני כלי נגינה מהמובילים בעולם. על מכירת כלי הנגינה נוספה בשנים האחרונות פעילות חטיבת סאונד מקצועית והתרחבה גם לתחום תאורת הבמה ותאורה מקצועית.
כיום

יואל ברנד משמש מנכ"ל של כלי זמר. ניתנה לו תעודת הוקרה והערכה על מפעל חיים מטעם עיריית פתח תקווה.
יואל בן שלוש בחצר ביתו
יואל ברנד עם משפחתו
דיפלומת האומן של יואל ברנד מטעם "אנזאגי"
דיפלומה המקנה ליואל ברנד זכות להקים סניפים של "אנזאגי" ברחבי אירופה


יואל ברנד מנצח על תזמורת האקורדיונים שהקים
הסמל של "כלי זמר"
יצחק רבין עם תלמידי ימאהה מיפן