stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרטין נות

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  3 באוגוסט 1902 דרזדן, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  30 במאי 1968 (בגיל 65) שבטה, ישראל 
 מקום קבורה:  בית לחם 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת לייפציג  אוניברסיטת רוסטוק  אוניברסיטת ארלנגן-נירנברג 
 מוסדות:  המכון הפרוטסטנטי הגרמני (1 באוקטובר 1964–1 באוקטובר 1967)  אוניברסיטת גרייפסוואלד  אוניברסיטת גטינגן  אוניברסיטת המבורג  אוניברסיטת בון  אוניברסיטת טיבינגן 
 פרסים והוקרה:  מדליית בורקיט (1967) 
 
מרטין נות (בגרמנית: Martin Noth;‏ 3 באוגוסט 1902 – 30 במאי 1968) היה חוקר מקרא גרמני, שהתמחה בהיסטוריה היהודית שלפני גלות בבל. יחד עם גרהרד פון ראד היה חלוץ הגישה המסורתית-היסטורית ללימודי המקרא, והדגיש את תפקידן של מסורות בעל-פה בהתהוות הטקסטים המקראיים.
חייו

נות נולד בדרזדן, ממלכת סקסוניה. הוא למד באוניברסיטאות ארלנגן, רוסטוק, ולייפציג ולימד בגרייפסוואלד וקניגסברג.
בשנים 41–1939 ובשנים 45–1943 שירת נות כחייל גרמני במלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה הוא לימד בבון, גטינגן, טיבינגן, המבורג ובאוניברסיטת בזל.
ב-1964 הוא שימש כמנהל המכון האוונגליסטי הגרמני בירושלים, עד למותו הפתאומי ב-1968 מהתקף לב, במהלך סיור בשבטה.
השפעה

נות משך לראשונה תשומת לב רחבה עם חיבורו "Das System der zwölf Stämme Israels" ("התוכנית של שנים-עשר שבטי ישראל", 1930), וטען כי שנים עשר השבטים לא היו קיימים לפני הברית בשכם שתוארה בספר יהושע.
חיבורו "Überlieferungsgeschichte des Pentateuch" ("מסורת החומש", 1948) הציב מודל חדש למבנה החומש והתורה כולה. נות השלים את המודל הדומיננטי של התקופה, השערת התעודות, וראה את החומש כמורכב מגושים סיפוריים מסורתיים המצטברים סביב מספר חוויות היסטוריות מרכזיות, ובהם: סיפורי יציאת מצרים, סיפורי הכניסה לכנען, סיפורי ההבטחה לאבות וכן הלאה. מאוחר יותר הראה רוברט פולזין (אנ') שכמה ממסקנותיו העיקריות מראות שימוש שרירותי או לא עקבי בכללים שהציע.
עבודה מהפכנית ומשפיעה עוד יותר, הייתה "ההיסטוריה הדויטרונומיסטית". בעבודה זו טען נות כי תאוריות דויטרונומיסטיות קודמות לא מסבירות עובדות רבות, ובמקום זאת הציע להרכיב "היסטוריה ספרותית" שהיא יצירה של מחבר בודד שחי בתקופת הגלות ולא יאוחר משנת 562 לפנה"ס. מרתין נות הניח כי 'ההיסטוריה הדויטרונומיסטית' כוללת את הפרקים מספר דברים, פרק א' ועד ספר מלכים ב', פרק כ"ה, החיבור המספר את תולדות ישראל מהר חורב עד גלות בבל. חוקרים רבים קיבלו את השערתו ופיתחו אותה.
נות פרסם גם פירושים לכל חמשת ספרי החומש: בראשית, שמות, ויקרא, במדבר וספר דברים. נות חיבר את ספר דברים לספרי נביאים ראשונים - יהושע, שופטים, שמואל ומלכים וכרך את כולם יחד כ"היסטוריה של ספר דברים". כן העדיף את המונח "טטרטוך" להתייחס לארבעת הספרים הראשונים של הברית הישנה.
פרסומיו > ספרים

ארגון שנים עשר השבטים, תורגם על ידי י"מ גרינץ, ירושלים, תשכ"ה
מארטין נות, המשרה של שופט ישראל, בתוך: השופט בישראל, בהוצאת האוניברסיטה העברית בירושלים, החוג להיסטוריה של עם ישראל ויהדות זמננו. תשכ"ה
Noth, Martin (1957). Überlieferungsgeschichtliche Studien: Die sammelnden und bearbeitenden Geschichtswerke im Alten Testament. Tübingen: M. Niemeyer. OCLC 6106170.
——— (1958). History of Israel: Biblical History. London: Adam & Charles Black. OCLC 750923003. - translation of Geschichte Israels
——— (1959). Exodus: a commentary. Old Testament Library. London: SCM Press. OCLC 913482441. - translation of Das Zzweite Buch Mose : Exodus
——— (1962). Leviticus: a commentary. Old Testament Library. London: SCM Press. OCLC 923331089. - translation of Das Dritte Buch Mose: Leviticus
——— (1968). Numbers: a commentary. Old Testament Library. London: SCM Press. ISBN 9780334011569. OCLC 925325336. - translation of Das Vierte Buch Mose : Numeri
——— (1972). A History of Pentateuchal Traditions. Englewood Cliffs, NJ: Prentice-Hall. ISBN 9780133912357. OCLC 215462.
——— (1981). The Deuteronomistic History. Journal for the study of the Old Testament, Supplement series. Vol. 15. Sheffield, UK: University of Sheffield, Dept. of Biblical Studies. ISBN 9780905774251. OCLC 7642739. - translation of Überlieferungsgeschichtliche Studien
פרסומיו > מאמרים

——— (1938). "Die Wege der Pharaonenheere in Palästina und Syrien. Untersuchungen zu den hieroglyphischen Listen palästinischer und syrischer Städte. III. Der Aufbau der Palästinaliste Thutmoses III". ZDPV. 61: 26–65.
——— (1962). "The Background of Judges 17-18".  In Anderson, Bernhard W.; Harrelson, Walter J. (eds.). Israel's Prophetic Heritage: essays in honor of James Muilenburg. New York: Harper. pp. 68–85. OCLC 5717754.
לקריאה נוספת

"נות, מרטין", האנציקלופדיה העברית (כרך כד, עמ' 1016-1017), חברה להוצאת אנציקלופדיות, תשל"ב.
מ. ז. סולה, לקסיקון מפרשי המקרא וחוקריו, תל אביב: יסוד, תשמ"ג/ 1983. עמ' 217.
הערות שוליים

↑  ראו את הרשומה על מרטין נות ברשימות אוניברסיטת רוסטוק
↑  היסטורית המכון, השלב השלישי בין 1964 ל-2005 (באנגלית)
↑  שלמה גבעון, חוקר המקרא פרופ' מרטין נוט מת פתאום בעת ביקור בשיבטה, מעריב, 3 ביוני 1968; ראו גם ערכו, באנציקלופדיה העברית
↑  רוברט פולזין, Martin Noth's A history of Pentateuchal Traditions
↑  Dennis Bratcher Hexateuch, Tetrateuch, and the Deuteronomic History
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265894205171  PLWABN: 9810578551705606  BIBSYS: 90135352  BNE: XX1010037  BnF: cb12025904x (data)  CiNii: DA00436152  GND: 118588826  ICCU: CFIV097548  ISNI: 0000 0001 1041 3800  LCCN: n50022837  LNB: 000163960  NDL: 00451498  NKC: skuk0001014  NLA: 35392121  NLK: KAC2018G2702  NTA: 068650981  RERO: 02-A003646006  SUDOC: 030901642  Trove: 936463  VcBA: 495/147124  VIAF: 17237077   WorldCat (עם VIAF): 17237077
מרקוס מוסורוס

| --- | --- |

 לידה:  סביב 1470 הירקליון (קנדיה), דוכסות קנדיה, חלק משטחי הרפובליקה של ונציה - כיום ביוון
 פטירה:  25 באוקטובר 1517 רומא, מדינת האפיפיור 
 מדינה:  הרפובליקה של ונציה 
 מקום קבורה:  Santa Maria della Pace 
 עיסוק:  לקסיקוגרף, פילולוג, משורר, מרצה ליוונית וללטינית
 מקום לימודים:  פירנצה
 שפות היצירה:  יוונית ביזנטית, לטינית, יוונית עתיקה 
 יצירות בולטות:  Dictionarium graecum copiosissimum, Etymologicum Magnum
 הושפע מ:  יאנוס לאסקריס
 השפיע על:  ארסמוס מרוטרדם
 
מרקוס מוסורוס (ביוונית: Μάρκος Μουσούρος, בלטינית: Marcus Musurus,‏ בסביבות 1470 קנדיה, כרתים – 24 באוקטובר 1517, רומא) היה פילולוג, לקסיקוגרף, משורר ומורה הומניסט יווני-איטלקי שפעל בעיקר בוונציה, אחד מחשובי ההלניסטים והלטיניסטים של תקופת הרנסאנס. תלמידו, ארסמוס מרוטרדם תיאר אותו כ"פולימאט ואיש אשכולות, שומר אוצרות הלשון היוונית ומומחה נפלא בשפה הלטינית".
ביוגרפיה

מוסורוס נולד בסביבות שנת 1470 בקנדיה, כיום הירקליון, באי כרתים, אז בממלכת קנדיה, מושבה של הרפובליקה של ונציה, למשפחה של סוחרים יוונים מקומיים. מוסורוס למד בבית הספר "קתרינה הקדושה מסיינה" בעיר הולדתו. לדבריו, היה תלמידו של הכומר המלומד אריסטובולוס אפוסטוליס. לא ידוע מתי בדיוק הגיע לאיטליה. בשנת 1486 למד לטינית ואיטלקית אצל יאנוס לאסקריס, מנהל הספרייה הלורנציאנית בפירנצה, הוא הזכיר זאת באודה שהקדיש לפילוסוף אפלטון (פסוק נ"ט: Λασκαρέων γενεῆς ἐρικυδέος ἄκρον ἄωτον).
בשנים 1491–1492 שלח לורנצו דה מדיצ'י את לאסקריס לאסוף כתבי יד במזרח, וייתכן כי מוסורוס התלווה למורו ושהה לתקופה קצרה בכרתים. ככל הנראה, מותו של דה מדיצ'י (1492) והפלישה הצרפתית (1494), אילצו את מוסורוס לעזוב את פירנצה (בשלהי 1494/תחילת 1495) ולהתיישב בוונציה. בוונציה פרצה הקריירה המזהירה שלו כמורה ליוונית, כיועץ ועורך בהוצאתם לאור של כתבים יוונים ורומיים רבים בבית הדפוס של המלומד ההלניסט אלדו מנוציו. בסוף שנת 1495 נסע שוב לכרתים ושב לוונציה בספטמבר 1497. לפי המלצתו של מנוציו, נסע מוסורוס לעיירה קארפי כדי ללמד את הדוכס אלברטו פיו לטינית ויוונית וכעבור זמן קצר חזר לוונציה ופעל במסגרת האקדמיה החדשה מיסודו של מנוציו שנועדה לקידום התרבות היוונית. בשנת 1503 מינה אותו הסנאט של ונציה כמנהל משרד הכתבים היוונים (Publica Graecarum Literarum Officina), תפקיד של צנזור אותו מילא עד שנת 1516. בשנת 1504 התמנה מוסורוס למרצה לשפה היוונית בוונציה וכעבור שנתיים באוניברסיטת פדובה. הוא היה מורה כה נערץ שבאו ללמוד אצלו תלמידים מארצות רבות באירופה. ארסמוס מרוטרדם, שנכח בהרצאותיו, העיד על ידיעותיו בלטינית. אולם, כשהאוניברסיטה נסגרה בשנת 1509 במהלך מלחמת ליגת קמברה, הוא שב לוונציה, שם אייש תפקיד דומה.
ב-8 ביולי 1499 פרסם זכריאס קליארגס מהדורה מודפסת ראשונה של ה"אטימולוגיקום מאגנום" עם פתח דבר מאת מוסורוס. שניהם כתבו יחדיו ספר דקדוק לשפה היוונית. ב-1512 הוענק לו תואר פרופסור ליוונית בוונציה, ופרסם בעזרת אלדוס מנוטיוס מהדורה של כתבי אפלטון. הייתה זאת הפעם הראשונה בה הודפסו הדיאלוגים ביוונית. ב-5 בדצמבר 1514 נרשם מוסורוס ב"אחוות היוונים האורתודוקסים" בוונציה (Scuola de San Nicolò dei Greci) וחידש בה את חברותו בדצמבר 1515. עקב פרסומו הזמין אותו האפיפיור, לאו העשירי לרומא, שם לימד מוסורוס יוונית ב"גימנסיה היוונית" האפיפיורית, אותה הקים על גבעת הקווירינל יחד עם יאנוס לאסקריס. האפיפיור מינה אותו לבישוף קתולי של יראפטרה בכרתים, אחר כך ארכיבישוף של מונמבסיה בפלופונסוס אך לא הספיק להגיע כדי למלא את התפקיד, מכיוון שנפטר בשנת 1517 בגיל 47 מ"הידרופיזיה" (בצקת כללית).
הערות שוליים

↑  Assonitis, Alessio (2016-12-31). "Luigi Ferreri, L'Italia degli Umanisti: Marco Musuro". Variants. The Journal of the European Society for Textual Scholarship (באנגלית) (12–13): 246–249. ISSN 1573-3084.
↑  Wolkenhauer, Anja (2013-12-04). "Musurus, Marcus". Brill's New Pauly Supplements I - Volume 6 : History of Classical Scholarship - A Biographical Dictionary (באנגלית).
↑  Z. Kallierges (ed. and printed), Etymologicum Magnum Graecum (Venice 1499)
↑  Desiderius Erasmus; Roger Aubrey Baskerville Mynors; Douglas Ferguson Scott Thomson (1974). The Correspondence of Erasmus: Letters 446 to 593, 1516-1517. University of Toronto Press. p. 337. ISBN 978-0-8020-5366-4.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007282797405171  PLWABN: 9810644479705606  BNE: XX4783197  BnF: cb134875678 (data)  GND: 119014386  ICCU: BVEV055122  ISNI: 0000 0001 2103 3483  LCCN: n87890844  MGP: 152901  NKC: ola2011646614  NLA: 35746849  NLG: 24662  NSK: 000085173  NTA: 070340501  RERO: 02-A003621048  SELIBR: 292848  SNAC: w6s78fd5  SUDOC: 066915562  Trove: 1068692  VcBA: 495/239  VIAF: 99864768   WorldCat (עם VIAF): 99864768
משה וארון

משה וארון (3 בינואר 1926– 18 בדצמבר 2007) היה כדורגלן ומאמן כדורגל ישראלי.
ביוגרפיה

וארון נולד בבולגריה ב-1926, ובינואר 1940 עלה לארץ ישראל על גבי ספינת הליווי אוריון שהייתה קשורה לרודניצ'אר שהפעיל ברוך קונפינו בהפלגה הרביעית והאחרונה שלה. החל לשחק בהפועל פתח תקווה, ולשמש במקביל מאמן קבוצת הנוער, בה שיחק באותה תקופה נחום סטלמך. בשנת 1949 שיחק וארון 3 פעמים במדי נבחרת ישראל: פעמיים מול נבחרת יוגוסלביה במסגרת מוקדמות מונדיאל 1950, ומשחק ידידות מול נבחרת קפריסין.
ב-1955 החל לאמן את קבוצת הבוגרים של הפועל פתח תקווה, בה המשיך לשחק, והוביל אותה לזכייה הראשונה בתולדותיה באליפות המדינה. בשנת 1958 מונה לתפקיד מאמן נבחרת ישראל, ואימן אותה במוקדמות מונדיאל 1958 (שני הפסדים לוויילס) ובגביע אסיה 1958 (מקום שלישי).
מלבד הפועל פתח תקווה, אימן וארון את בית"ר ירושלים, מכבי פתח תקווה, הפועל רמת גן, הפועל ירושלים, ואת מכבי יפו, אותן העלה לליגה הלאומית.
נפטר ב-18 בדצמבר 2007.
משחק חצי פתוח

משחק חצי פתוח או פתיחה א-סימטרית ובשמה הנוסף פתיחת חייל המלך הבודד היא פתיחת אב בשחמט שמאופיינת ברצף המהלכים הבאים:
הלבן משחק 1. ה4 והשחור עונה לא סימטרית (כל מהלך מלבד 1...ה5) .
דוגמאות למשחק חצי פתוח

1. ה4 א5 - הגנת קורן סטלאק.
1. ה4 א6!? - הגנת סיינט ג'ורג'.
1. ה4 פ-א6 - הגנת לאמינג.
1. ה4 ב-6 - הגנה יוונית.
1. ה4 ג5 - הגנה סיציליאנית.
1. ה4 ג6 - הגנת קארו-קאן.
1. ה4 פ-ג6 - הגנת נימצוביץ'.
1. ה4 ד5 - הגנה סקנדינאבית.
1. ה4 ד6 2. ד4 ו5 - הגנת בלוג.
1. ה4 ד6 2. ד4 פ-ו6 3. פ-ג3 ג6 - פתיחה צ'כית.
1. ה4 ד6 2. ד4 פ-ו6 3. פ-ג3 ז6 - פתיחת פירץ.
1. ה4 ה6 - הגנה צרפתית.
1. ה4 ו5 - הגנת פרד.
1. ה4 ו6 - הגנת בארנס.
1. ה4 פ-ו6 - הגנת אלכין.
1. ה4 ז5 - פתיחת בורג.
1. ה4 ז6 - הגנה מודרנית.
1. ה4 ח5 - הגנת גולדשמיט.
1. ה4 ח6 - הגנת קאר.
1. ה4 פ-ח6 - הגנת אדמס.
ראו גם

תורת הפתיחות בשחמט
אנציקלופדיית פתיחות שחמט
מרקוס ליוויוס סלינטור

מרקוס ליוויוס סלינטור (בלטינית: Marcus Livius Salinator; המאה ה-3 לפנה"ס) היה מצביא רומאי שפיקד על הכוחות הרומאיים בקרב מטאורוס.
ביוגרפיה

נולד ככל הנראה בשנת 254 לפנה"ס. בשנת 219 לפנה"ס בתקופת המלחמה האילירית השנייה נבחר לקונסול יחד עם לוקיוס אמיליוס פאולוס, אולם הואשם במעילה בשלל ונאלץ לחזור לרומא. הוא פרש מהחיים הציבוריים עד שנת 207 לפנה"ס, אז מונה לקונסול יחד עם גאיוס קלאודיוס נרו. אותה תקופה המלחמה הפונית השנייה השתוללה וחניבעל בזז בנחת את איטליה. אחיו של חניבעל עזרובעל חצה את האלפים ושלח שליח אל אחיו להודיע לו שהגיע. אולם השליח נפל בשבי של נרו, שלקח ממנו את המכתב ולמד על כוונותיו של עזרובעל. בחשאי הוא חמק מחניבעל והצעיד את חייליו במהירות אל מטאורוס, שם ליוויוס חנה בלי לדעת שעזרובעל חונה לא רחוק. המחנות התאחדו ובקרב מטאורוס הובס עזרובעל.
ליוויוס ונרו הוכתרו כגיבורים, ליוויוס קיבל תפקיד של פרוקונסול 206 לפנה"ס לבין 205 לפנה"ס. בתחילת שנת 204 לפנה"ס מונה למושל של גאליה קיסאלפינה, הוא המשיך להחזיק בתפקיד עד סוף המלחמה. במהלך אותה שנה הוא ונרו קיבלו תפקיד של קנסורים. הוא מת באותה שנה. בנו היה האדמירל גאיוס ליוויוס סלינטור.
לקריאה נוספת

ישראל שצמן. תולדות הרפובליקה הרומית. ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תש"ן.
תאודור מומזן, דברי ימי רומא. תרגמו צ’ ויסלבסקי, דוד קלעי, צ’ רודי. עורכים: פ. לחובר, צ’ וויסלבסקי. תל אביב, הוצאת מסדה,
פוליביוס. היסטוריה. כרך ראשון, ספרים א-ו. תרגם וכתב מבואות: בנימין שימרון. ירושלים, מוסד ביאליק, 1991
טיטוס ליוויוס. תולדות רומא. ספרים א, ב, כא, כב, ל. תרגמה מרומית: שרה דבורצקי. ירושלים, מוסד ביאליק, תשל"ב
הרולד למב, חניבעל - האחד נגד רומי, מערכות, 1964.
Livius. Translated by F.G. Moore. The Loeb Classical Library. London, William Heinemann, 1919-1959 .
Polybius. Translated by W.R. Paton. The Loeb Classical Library. London, William Heinemann, 1922-1925 .
Mommsen, Theodore. History of Rome. Online version in Classic Literature Library.
J. F. Lazenby, Hannibals' war. Aris & Phillips, 1978
F. W. Walbank, A historical commentry on Polybius. Oxford university press, 1957
הערות שוליים

↑  Frontinus, Strat., IV 1,45
מרטין לותר (דיפלומט)

| --- | --- |

 לידה:  16 בדצמבר 1895 ברלין, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  13 במאי 1945 (בגיל 49) ברלין, שטח הכיבוש הסובייטי בגרמניה 
 מדינה:  גרמניה 
 תפקיד:  מזכיר מדינה 
 מפלגה:  המפלגה הנאצית 
 
מרטין פרנץ יוליוס לותר (בגרמנית: Martin Franz Julius Luther;‏ 16 בדצמבר 1895 – 13 במאי 1945) היה דיפלומט גרמני.
הוא היה חבר במפלגה הנאצית מראשיתה, יועץ של שר החוץ יואכים פון ריבנטרופ, תחילה ב-Dienststelle Ribbentrop (לשכת ריבנטרופ), ואחר כך במשרד החוץ הפדרלי (Auswärtiges Amt) כשפון ריבנטרופ החליף את קונסטנטין פון נויראט. הוא השתתף בוועידת ואנזה בינואר 1942, בה תוכנן הפתרון הסופי - רצח העם היהודי. הגילוי של עותק הפרוטוקול שהיה ברשותו ב-1947 הביא לידיעת בעלות הברית את קיום הוועידה ומטרתה.
עסק רהיטים

לותר ניהל עסק להובלת רהיטים ועיצוב פנים. הוא הצטרף למפלגה הנאצית ולאס אה ב-1 במרץ 1933. הוא עזר לריבנטרופ להשיג מספר נמוך של חברות במפלגה (מה שהעיד על ותק), וכאשר ריבנטרופ נשלח ללונדון כשגריר ב-1936, ריבנטרופ שכר את לותר להעביר את רהיטיו מברלין ולעצב את פנים שגרירות גרמניה בלונדון.
קריירה נאצית

ריבנטרופ הציע ללותר תפקיד בלשכת ריבנטרופ. לותר הפך לאחד מאנשי הביצוע האהובים על ריבנטרופ. כעבור שנתיים השתלט על מחלקת "דויטשלנד" (גרמניה) והעביר אותה לבניין משלה.
לותר היה נאמן להימלר. במאי 1940 מונה לתפקיד קשר משרד החוץ לאס אס. ביולי 1941 התקדם לתפקיד ממונה משרדי (Ministerialdirektor) בדרגת תת-מזכיר מדינה (Unterstaatssekretär); כוחו עלה על זה שהשתמע מתוארו ודרגתו, שכן הוא היה איש הקשר בין המפלגה למשרד. בנוסף הוא הפך לבריגדפיהרר באס אה.
לותר השתתף בוועידת ואנזה ב-20 בינואר 1942 כנציג משרד החוץ. הוא היה בין אלה שידעו שהמדיניות בעניין "השאלה היהודית" השתנתה. לאחר מכן משימתו העיקרית הייתה לשכנע או ללחוץ על משתפי פעולה ובעלי ברית של גרמניה למסור את יהודיהם לגירוש למחנות המוות. בתקופה זו המשיך לעבוד כמעצב פנים של אשתו של ריבנטרופ, וסייע לה בעיצוב בתיה ובגדיה. הוא התרעם על כך שהתייחסה אליו כאל משרת בית. היא סברה שהוא נבער. ריבנטרופ לא היה מרוצה מכך שהוא לא מקדם את האינטרסים של משרד החוץ במאבק עם הימלר והאס אס, ועייף מניהולו הכושל בנוגע לכספי המשרד. ריבנטרופ קיבל תלונות על כך שלותר סוחט אנשים.
ב-1943, בסיועו של פרנץ ראדמאכר, ניסה לותר להחליש את ריבנטרופ כשר חוץ, אך מטרתו סוכלה והוא נשלח למחנה הריכוז זקסנהאוזן ב-1944. היטלר רצה שייתלה, אבל הימלר דאג שיועסק בעישוב במחנה. לאחר ניסיונות התאבדות הוא שוחרר על ידי הצבא האדום באביב 1945, ומת זמן קצר לאחר מכן מאי ספיקת לב.
מזכר ועידת ואנזה

העותק של פרוטוקול ועידת ואנזה ששלח ללותר היידריך התגלה בארכיון משרד החוץ ב-1947 ומילא תפקיד חשוב בתיעוד הוועידה.
עותק הפרוטוקול של לותר הוא היחיד ששרד, וגילויו היה הפעם הראשונה שבעלות הברית התוודעו לפגישה ולפגישת המשך ב-6 במרץ 1942. בוועידה הביע לותר דאגה מה"יישוב מחדש" רחב ההיקף הנדרש ברחבי אירופה הכבושה, מה שהצביע לכאורה על כך שלא לגמרי הבין מה תוכנן. בנוסף, הכין תזכיר לשימושו בוועידה, המדבר רק על גירוש. מכחישי השואה השתמשו בו כדי לטעון שהוועידה לא הציגה מדיניות של רצח עם,
תיאורים בתקשורת

את לותר מגלם הנס-ורנר בוסינגר בסרט הדרמה-תיעודי של הטלוויזיה הגרמנית ועידת ואנזה משנת 1984.
לותר היה חלק מרומן ההיסטוריה החלופית של רוברט האריס משנת 1992, ארץ אבות. בעיבוד הקולנועי של HBO מ-1994, שונה שמו לפרנץ לותר ושיחק אותו ג'ון וודוויין.
בסרט HBO משנת 2001, הפתרון הסופי, גילם את לותר קווין מקנלי.
לותר מתואר בקצרה בספרו של דניאל סילבה מ-2003, The Confessor (המוודה), שהוא חלק מסדרת גבריאל אלון של סילבה.
בסרט הגרמני הוועידה משנת 2022 גילם אותו השחקן האוסטרי סימון שוורץ.
הערות שוליים

↑  Wistrich, Robert S. (1982). Who's Who in Nazi Germany. New York: Macmillan. pp. 163–64. ISBN 9780026306003.
1 2  Reitlinger, Gerald (1981). The SS: Alibi of a Nation 1922–1945. London: Arms and Armour. p. 115. ISBN 0-85368-187-2.
↑  Lüdicke, Lars (2014).  Hürter, Johannes; Mayer, Michael (eds.). Die Personalpolitik der Minister Neurath und Ribbentrop. Das Auswärtige Amt in der NS-Diktatur. Schriftenreihe der Vierteljahrshefte für Zeitgeschichte (בגרמנית). Vol. 109. Munich: De Gruyter Oldenbourg. p. 53. ISBN 9783486781397.
↑  Browning, Christopher R. (2004). The Origins of the Final Solution: The Evolution of Nazi Jewish Policy, September 1939–March 1942. Comprehensive history of the Holocaust. Lincoln, Nebraska: University of Nebraska. p. 410. ISBN 9780803213272.
1 2  Reitlinger, pp. 234–36.
↑  Botsch, Gideon (2011).  Benz, Wolfgang (ed.). Warenhausfrage. Handbuch des Antisemitismus: Judenfeindschaft in Geschichte und Gegenwart. Volume 4 Ereignisse, Dekrete, Kontroversen (בגרמנית). Berlin: De Gruyter. pp. 431–32. ISBN 9783110255140.
↑  Browning, p. 407.
↑  Kulaszka, Barbara, ed. (1992). Did Six Million Really Die?: Report of the Evidence in the Canadian "False "False News" trial of Ernst Zündel – 1988. Toronto: Samisdat. p. 424. ISBN 9781896006000. The account gives a date of 21 August 1942 for the Luther Memorandum, rather than before the conference.
↑  Cohen, Yehuda (2010). A critique of Christopher Browning's scholarship. The Germans: Absent Nationality and the Holocaust. Heritage, society and national identity in the European Union. Brighton: Sussex Academic Press. pp. 160–63. ISBN 9781845193584.
לקריאה נוספת

Browning, Christopher R. (1977). "Unterstaatssekretär Martin Luther and the Ribbentrop Foreign Office". Journal of Contemporary History. 12 (2): 313–44. doi:10.1177/002200947701200206.
Browning, Christopher R. (1978). The Final Solution and the German Foreign Office: A Study of Referat D III of Abteilung Deutschland, 1940–43. New York: Holmes & Meier. ISBN 9780841904033.
Döscher, Hans-Jürgen (1993). "Martin Luther—Aufstieg und Fall eines Unterstaatssekretärs". Die braune Elite (בגרמנית). Vol. 2. Darmstadt: Wissenschaftliche Buchgesellschaft. pp. 179–92. ISBN 9783534102549.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 128649003  VIAF: 40434218   WorldCat (עם VIAF): 40434218
מקורב למלכות

שרה צ'רצ'יל, הדוכסית ממרלבורו מקורבת של אן, מלכת בריטניה
מקורב למלכוּת (באיטלקית: favorito) היה תואר שניתן לאדם מקורב למונרך.
התואר החל להיות בשימוש באירופה בימי הביניים והתייחס לאדם שבזכות קרבתו האישית למונרך והעובדה שהצליח להתחבב עליו באופן אישי, הצליח לצבור כוח פוליטי רב בממלכה. המקורבים למלכות הגיעו לשיא השפעתם במאות ה-16 וה-17 הודות לעובדה שניהול המדינה נעשה מסובך מדי מכדי שיוכל להיעשות על ידי אדם אחד מחד, והעובדה שבתקופה זאת מוסדות כגון פרלמנט וממשלה היו רק בתחילת דרכם ההתפתחותית מאידך.
עם התפתחותם של מונרכיות חוקתיות, שהעבירו חלק מסמכותיות וההשפעה הפוליטית מן המונרך אל מוסדות כגון בית נבחרים, וממשלה, דעכה השפעתם של המקורבים למלכות עד שהתואר הפסיק להיות בשימוש.
מסילת דרג'ילינג ההימלאית

מסילת דרג'ילינג ההימאלית (באנגלית: The Darjeeling Himalayan Railway) שכינויה הוא "רכבת צעצוע", היא מסילת רכבת צרה ברוחב 610 מ"מ מג'לפאיגורי הסמוכה לסיליגורי לדרג'ילינג במדינת מערב בנגל בהודו, המנוהלת על ידי חברת הרכבות של הודו.
המסילה נבנתה בין השנים 1879 ו-1881 ואורכה כ-86 ק"מ. המסילה מטפסת מרום של כ-100 מטר מעל פני הים בניו-ג'לפאיגורי עד לגובה של כ-2,200 מטר בדרג'ילינג. על המסילה נעים עד היום קטרי קיטור. לגרירת רכבת הדואר מדרג'ילינג נעשה שימוש בקטר דיזל.
בשנת 1999 הוכרזה המסילה כאתר מורשת עולמית על ידי ארגון אונסק"ו. בשנת 2005 הוסיף ארגון אונסק"ו את מסילת נילג'ירי ההררית לאתר המקורי.
תוואי המסילה

תחנת ניו ג'לפאיגורי (New Jalpaiguri) – המסילה הוארכה דרומה בשנת 1964 כדי ליצור מפגש עם המסילה הרחבה המובילה לאסאם. בנקודת המפגש נבנתה תחת ניו ג'לפאיגורי.
העיירה סיליגורי (Siliguri Town) – במקור הייתה זו תחנת הסיום הדרומית של המסילה.
צומת סיליגורי (Siliguri Junction) – הפכה לתחנה משמעותית על הקו רק לאחר שנבנתה מסילה ברוחב מטר משם לאסאם בראשית שנות החמישים.
סוקנה (Sukna) – תחנה זו מבשרת שינוי בנוף שבו עוברת המסילה, עד כאן עוברת המסילה במישור ומכאן נכנסת לאזורים המיוערים במורדות ההרים. השיפוע של המסילה משתנה כאן באופן ניכר.
רנגטונג (Rangtong)
טינדהריה – זוהי תחנה ראשית על קו המסילה, מתחת לתחנה קיים מוסך קטרים גדול. בתחנה גם משרד לנהגי הקטר.
גאיאבארי (Gayabari)
מאהאנאדי (Mahanadi)
קורסאונג (Kurseong) – בתחנה זו קיימת סככה לקטרים מספר שלוחות מקבילות של המסילה הראשית, אבל התחנה עצמה נמצאת בקצה ללא מוצא. רכבות הממשיכות במעלה המסילה חייבות לצאת מן התחנה אחורנית (תוך חציית מפגש כביש-מסילה) בטרם תמשכנה בדרכן. נטען כי התחנה תוכננה בדרך זו כדי שהרכבת תוכל להיכנס לחצר מאובטחת בעוד הנוסעים ירדו מן הרכבת להתרענן.
טונג (Tung)
דילאראם (Dilaram)
סונאדה (Sunada)
ראנג'בול (Rangbul)
ג'ור בונגאלו (Jor Bugalow)
גום (Ghum)- פסגת המסילה ותחנת הרכבת הגבוהה ביותר בכל הודו. בתחנה קיים מוזיאון עם מוצגים שונים מתחנת הסחורות שהייתה במקום בעבר.
דרג'ילינג
קטרים

כל קטרי הקיטור הנמצאים בשימוש במסילה הם מסוג B Class, דגם שנבנה בין השנים 1889 ו-1925. סך הכול נבנו 34 קטרים מדגם זה, אבל בשנת 2005 נותרו רק 12 קטרים פעילים על המסילה.
קטר 787 הוסב לשימוש בדלק נוזלי (להבדיל מפחם). כדי להפעיל את מבער הדלק ואת משאבת הדלק, הותאם לתוך הקטר דיזל-גנרטור וכדי להפעיל את בלמי האוויר הותאם לקטר מדחס דיזל. בנוסף הותאם לקטר מחמם מי הזנה לדוד הקיטור. כתוצאה מכך השתנה מאוד מראהו החיצוני של הקטר.
בחודש מרץ 2001 הועבר קטר 794 למסילה ההררית של מטראן, זאת לצורך הפעלת רכבת נוסעים תיירותית על אותה מסילה. הקטר החל לפעול במסילה החדשה בחודש מאי 2002.
קטר בודד ממסילת דרג'ילינג ההימלאית הועבר מחוץ לגבולות הודו, זהו קטר 778 (מספרו המקורי 19). לאחר שהוצג שנים ארוכות במוזיאון בארצות הברית, הוא נמכר לחובב רכבות באנגליה ושופץ למצב עבודה. הוא נמצא היום על מסילה פרטית באוקספורדשייר, אבל נסע בעבר על מסילת פסטיניוג (Ffestiniog Railway) שבווילס.
על המסילה נוסעים שני קטרי דיזל, מספר 604 ו-605. שניהם מסוג NDM6. שניהם נבנו במקור לשימוש במסילה ההררית של מטראן וזהים לארבעה קטרים אחרים הנמצאים בשימוש על אותה מסילה.
בשנת 1910 רכשה החברה קטר מפרקי מעיצוב גארט (Garratt), בעל סידור הגלגלים 0-4-0+0-4-0.
גלריה

קטר 780 גורר את "רכבת הצעצוע" בלולאת באטאסיה
קטר קיטור על מסילת דרג'ילינג ההימאלית
קטר דיזל מס' 604, אחד משני קטרי הדיזל המשרתים את המסילה
ראו גם

רכבות בהודו
מסילת נילג'ירי ההררית
מסילת קאלקה-שימלה
משה מנחם מנדל ורנר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1840 קרושנייוויצה, רפובליקת פולין 
 פטירה:  10 באוגוסט 1914 (בגיל 74 בערך) פריז, צרפת 
 
משה מנחם מנדל ורנר (1840–1914) היה יהודי חרדי, מייסד שכונות בירושלים.