stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חוזה חברתי חדש

| --- | --- |

 מדינה:  הולנד 
 שם רשמי:  Nieuw Sociaal Contract 
 מייסד:  פיטר אומטזיכט 
 מנהיגים:  Bert van Boggelen 
 תקופת הפעילות:  19 באוגוסט 2023 – הווה (שנה) 
 אידאולוגיות:  דמוקרטיה נוצרית 
 מיקום במפה הפוליטית:  מרכז-ימין 
 ארגונים בינלאומיים:  מפלגת העם האירופית 
 נציגויות בפרלמנטים
 חברי פרלמנט:  20 (בית הנבחרים של הולנד), 0 (Dutch Senate), 0 (הפרלמנט האירופי) 
 
 אתר רשמי
 
חוזה חברתי חדש (הולנדית: Nieuw Sociaal Contract) היא מפלגה פוליטית בהולנד שהושקה והובלה על ידי פיטר אומטזיכט. המפלגה מתמקדת בנושאים של ממשל תקין ורווחה.
היסטוריה

בתחילת 2021 כתב אומטזיכט את המנשר A New Social Contract עם רעיונות למפלגה הנוצרית דמוקרטית (CDA), שעבורה כיהן בבית הנבחרים באותה תקופה. לאחר סכסוך עם מפלגתו על מינויו של וופקה הוקסטרה למנהיג המפלגה והערה שדלפה במהלך כינון הקבינט 2021–2022, הוא נפרד מה-CDA ביוני 2021 והמשיך בתור סיעה של איש אחד בספטמבר אותה שנה.
לאחר שהוכרזו הבחירות הכלליות בהולנד ב-2023 בעקבות נפילת הקבינט הרביעי של מארק רוטה, אומטזיכט הקים את "חוזה חברתי חדש" (NSC) ב-19 באוגוסט 2023. המניפסט של 2021 שלו שימש בסיס למצע המפלגה החדשה. ב-20 באוגוסט 2023 הודיע שהוא לא שואף לכך ש-NSC תהפוך למפלגה הגדולה ביותר בבחירות הכלליות בנובמבר אותה שנה. אם זה אכן יקרה, הוא לא רצה להיות ראש ממשלה, אלא להישאר בבית הנבחרים כמנהיג פרלמנטרי. לאחר הצגת רשימת המועמדים של המפלגה, אומטזיכט כבר לא שלל את ראשות הממשלה.
אידאולוגיה ועמדות

NSC תוארה על ידי מתנגדים כאנטי-ממסדית, וכן כדמוקרטית נוצרית, וקרובה לקהילתנות. סעיף 2 בתקנון המפלגה מדבר על "אחריות אישית, משפחה וקהילות ורכוש פרטי מבוזר" כעקרון מכונן, בעוד שתוכנית עקרונות נלווית מזכירה גם מושגים הכוללים פרסונאליזם, אתיקה של מידות וכלכלת שוק חברתית. המפלגה מבקרת גם את הנאו-ליברליזם ומאמינה שיש לרסן את הנטיות הנאו-ליברליות בכלכלה ההולנדית.
הערות שוליים

1 2  Adams, Kelly (20 באוגוסט 2023). "Pieter Omtzigt begint eigen partij en doet mee aan de verkiezingen". Tubantia (בהולנדית). ארכיון מ-30 באוגוסט 2023. נבדק ב-22 באוגוסט 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  "Partij Nieuw Sociaal Contract opgericht". Pieteromtzigt.nl (בהולנדית). 20 באוגוסט 2023. ארכיון מ-30 באוגוסט 2023. נבדק ב-23 באוגוסט 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Omtzigt, Pieter Herman (23 בפברואר 2021). Een nieuw sociaal contract (בהולנדית). Amsterdam: Uitgeverij Prometheus. ISBN 9789044648058. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Hanna, Marc (22 במאי 2021). "Een Nieuw Sociaal Contract: Omtzigts Belangrijkste Politieke Lessen En Aanbevelingen". Interruptie (בהולנדית). Christian Democratic Youth Appeal. ארכיון מ-30 באוגוסט 2023. נבדק ב-22 באוגוסט 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Lammers, Esther (12 ביוני 2021). "Omtzigt voelt zich gepasseerd voor lijsttrekkerschap CDA". Trouw (בהולנדית). ארכיון מ-24 ביוני 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  "Omtzigt doet mee aan verkiezingen met eigen partij: Nieuw Sociaal Contract". NOS (בהולנדית). 20 באוגוסט 2023. ארכיון מ-30 באוגוסט 2023. נבדק ב-20 באוגוסט 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Hartog, Tobias den; Timmer, Edwin (26 בספטמבר 2023). "Omtzigt kiest voor veel ex-CDA'ers, een model en lokale politici – en sluit het premierschap toch niet uit". Het Parool (בהולנדית). ארכיון מ-27 בספטמבר 2023. נבדק ב-3 באוקטובר 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Scotto di Santolo, Alessandra (28 באוקטובר 2023). "The unlikely country where a Brexit-style party could win power in disaster for EU". Daily Express. ארכיון מ-30 באוקטובר 2023. נבדק ב-31 באוקטובר 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Henley, Jon (21 בספטמבר 2023). "'A perfect storm brewing': how anti-establishment politicians could challenge Europe this autumn". The Guardian. ארכיון מ-26 באוקטובר 2023. נבדק ב-31 באוקטובר 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Stöckl, Benedikt (25 באוקטובר 2023). "Dutch anti-establishment newcomer party opposes further EU integration". Euractiv. ארכיון מ-28 באוקטובר 2023. נבדק ב-31 באוקטובר 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Valk, Guus (25 באוגוסט 2023). "Het CDA-denken is springlevend, in de partijen van Omtzigt en Van der Plas". NRC (בהולנדית). ארכיון מ-30 באוגוסט 2023. נבדק ב-26 באוגוסט 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  Voerman, Gerrit; Jonge, Léonie de (28 באוגוסט 2023). "NSC: Nieuw Sociaal Contract of Nieuw Sociaal CDA?" (בהולנדית). Montesquieu Institute. ארכיון מ-1 בספטמבר 2023. נבדק ב-1 בספטמבר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Fundamentals & Principles of the Political Party New Social Contract" (PDF). Pieteromtzigt.nl (בהולנדית). 19 באוגוסט 2023. ארכיון (PDF) מ-30 באוגוסט 2023. נבדק ב-24 באוגוסט 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Senay Boztas; Pjotr Sauer (14 בנובמבר 2023). "Pieter Omtzigt: centrist outsider who wants to remake Dutch politics in his own image". theguardian.com. Amersfoort. {{cite web}}:  (עזרה)
רוקפור (להקה)

| --- | --- |
 
רוקפור בהופעה במועדון בארבי, ינואר 2015
 מקום הקמה:  חולון
 מוקד פעילות:  חולון, ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1988
 סוגה:  רוק • רוק פסיכדלי • רוק מתקדם • רוק קל • פופ רוק
 כלי נגינה:  גיטרה חשמלית, גיטרה בס, תופים, קלידים
 חברת תקליטים:  אן אם סי EarSay הד ארצי Rainbow Quartz אנובה מיוזיק Cooking Vinyl USA נענע דיסק
 עמוד הפייסבוק הרשמי
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 אלי לולאי ברוך בן יצחק מרק לזר יקי גני יוני טננבאום
 חברים לשעבר
 איסר טננבאום אמיר צורף נעם לדרמן איתמר לוי
רוקפור (Rockfour) היא להקת רוק ישראלית הפועלת ברציפות משנת 1988 ועד אמצע העשור השלישי של שנות ה-2000.
סגנון הלהקה לוקח השראה מסצנת הפסיכדליה של שנות ה-60 המאוחרות, כך שניכרים בחלק משיריה אלמנטים שהיו נפוצים בסצנה זו, כמו השפעה של מוזיקה קלאסית, שימוש נרחב במגוון אפקטים, ואלמנטים אחרים שהיו נפוצים באותה תקופה. חברי הלהקה משתדלים לשמור בהופעתם על רוח התקופה ועל סגנון הפסיכדליה, ומרבים בשימוש בכלי נגינה ישנים ובטכניקות הקלטה מתקופה זו. רוקפור חדרה למיינסטרים הישראלי על אף הסגנון הפסיכדלי הכבד שלה, והיא נחשבת לאחת מלהקות הרוק הפופולריות בישראל של שנות ה-90 ובכלל.
היסטוריה > הקריירה המוקדמת

רוקפור הוקמה בחולון בשנת 1988, כשאמיר צורף וברוך בן יצחק בני ה-19 חברו אל אלי לולאי ואל המתופף איסר טננבאום, והחלו לנגן יחד. בספטמבר 1991 יצא אלבום הבכורה של הלהקה "רשת פרפרים", השירים הבולטים באלבום היו: "שוב לא שקט", "הכעס" (שאת מילותיו כתבה טל גורדון) ו"חום". באותו זמן נקראה הלהקה באנגלית "Rock 4".
היסטוריה > תקופת "האיש שראה הכל"

אלבומה השני של הלהקה, "האיש שראה הכל", שיצא במרץ 1995, הציג להקה בשלה, שונה מעט בהרכבה (עזיבתו של אמיר צורף וכניסתו של מרק לזר לתפקיד הבסיסט, כשבן יצחק עובר לנגן גיטרות) ובעיקר בגישתה המוזיקלית. האלבום בעצם היה מעבר בין להקת רוק קלילה ללהקת רוק פסיכדלי מגובשת בעלת צליל ייחודי. באותו זמן שינתה רוקפור את שמה באנגלית ל-"Rockfour". האלבום זוכה להערכה רבה עד היום בזכות השירים המורכבים והצליל הייחודי. להיטיו הבולטים הם "מכונת הזמן", "חור בלבנה", "כל כיוון", "האיש שראה הכל" ו"קטיפה שחורה". לאלבום בוימו שישה קליפים בסגנון אחיד וייחודי שתואם את אווירת שנות ה-60. בקליפים שולבו צילומים ישנים במצלמת חובבים עם צילומים של הלהקה בסגנון דומה.
היסטוריה > "בחזרה לשבלול" ואלבום הופעה

בשנת 1996 בשולי העיתון מעריב (אשר היה שייך לאותה קבוצה עסקית עם חברת התקליטים של רוקפור, הד ארצי) החלו להתפרסם מודעות קטנות עם הכותרות "בחזרה לשבלול". לאחר מספר חודשים נחשף, כי רוקפור מוציאים אלבום תחת שם זה, "בחזרה לשבלול", שהיה בעצם הצדעה לשלושת האלבומים שבהם יצרו אריק איינשטיין ושלום חנוך את מהפכת הרוק הישראלי בשנות ה-60 - "פוזי", "שבלול" ו"פלסטלינה". באלבום שיצא במרץ 1996 הופיעו החידושים לשירים "אבשלום", "אל תוותרי עליי" ועוד. איסר טננבאום, המתופף באותו זמן, שהה בחו"ל, לכן במקומו תופף נעם לדרמן. בנוסף התארחו באלבום ירמי קפלן, קרני פוסטל, ג'נגו ואלדד גואטה על האורגן.
בסוף שנת 1999 הוציאה הלהקה אלבום בהופעה חיה בשם "רוקפור בהופעה". באלבום הופיעו שירי האלבומים הקודמים כגון: "הכעס", "מכונת הזמן", "שוב לא שקט" (עם אביב גפן), וגרסת כיסוי לשיר של פינק פלויד "Astronomy Domine" ושלושה שירים חדשים. נעשו בו מספר ניסיונות מוזיקליים חדשים של הלהקה. לדוגמה, חלק מהשירים הוקלטו עם עשיריית כלי מיתר בניצוחו של דניאל סלומון. האלבום היה למעשה סיכום לקריירה העברית של הלהקה.
היסטוריה > עזיבתו של לולאי ואחריה

בסוף שנת 2004 החליט סולן הלהקה אלי לולאי שלא להמשיך במסע ההופעות העמוס, עזב את הלהקה ואת ארצות הברית, ושב לישראל. חברי הלהקה הנותרים קיימו את המחויבות שלהם להופעות והשלימו את מסע ההופעות; הם הופיעו בסן פרנסיסקו כבר למחרת, בלי שהספיקו לקיים חזרות כשלישייה. בנובמבר באותה שנה חזרה הלהקה בהרכבה החדש לישראל, וזמן קצר לאחר מכן הוציאה הודעה רשמית על עזיבתו של לולאי את הלהקה. בהודעה זאת גם הכריזו שלושת החברים הנותרים כי לא יחפשו סולן חדש ללהקה, וכי הם ימלאו את מקומו בשירה.
בשנת 2005 חזרה רוקפור להופיע בישראל כשלישייה מגובשת. הופעתה הראשונה ב-2005 בבארבי תל אביב עמדה בסימן זכייתו של השיר "Honey" במקום הראשון במצעד האלטרנטיבי של וואלה לשנת 2004. מהופעה זו גם נערך קליפ לשיר הזוכה. משם המשיכה הלהקה למסע הופעות אינטנסיבי בישראל במקביל לסדרת הופעות אקוסטיות, שם ביצעה שירים ישנים וחדשים לצד חידושים, בלוויית אורחים. בהופעה זו חשפה הלהקה לראשונה את השיר "No Warries" (משחק מילים על המילים האנגליות war "מלחמה" ו-worries "דאגות") וכן פרטים על האלבום הבינלאומי השלישי הבא שלה.
שלושת חברי הלהקה ניגנו בשיר "מפלצת" באלבום השני של אפרת בן צור שיצא בשנת 2006; בן יצחק אף הפיק מוזיקלית את השיר. הלחן היה של בן צור, אך סגנון הנגינה, במיוחד בגיטרה, היה של רוקפור. שנה קודם הופיע "Beautiful Life", אלבומו השני של שי נובלמן, שבו ניגן איסר טננבאום בכל שיריו.
ללהקה צורף כחבר רביעי הקלידן והגיטריסט יקי גני, ויחד החלו לעבוד על אלבום ראשון ללהקה בהרכבה החדש. האלבום, שרובו הוקלט בסן דייגו, יצא לאור ב-2007 תחת השם Memories of the Never Happened, וסימן את מעברה של הלהקה לניהולו של הלייבל החדש וחברת התקליטים העצמאית "אנובה מיוזיק". הלהקה חתמה על חוזה הפצה עם חברת התקליטים הבינלאומית Cooking Vinyl, ובאוקטובר 2007 יצאה למסע הופעות ברחבי ארצות הברית, במקביל להשקת האלבום.
בתחילת 2007, לקראת סוף העבודה על אלבומם החדש, השתתפו חברי רוקפור בתחרות שקיים דייוויד גילמור לזכרו של סיד בארט, חברו ללהקת פינק פלויד, שנפטר ביולי 2006. בתחרות הוזמנו הרכבים מרחבי העולם לשלוח לאתר אינטרנט שהוקם לתחרות את גרסתם לשיר "Arnold Layne", שירם הראשון של פינק פלויד. הגולשים הוזמנו להצביע לגרסאות האהובות עליהם. שלוש הגרסאות הטובות ביותר הועברו לדייוויד גילמור, שיחד עם דייוויד בואי וריצ'רד רייט, בחרו בגרסתם של רוקפור כגרסה הטובה ביותר. רוקפור מימשו הפרס, יום הקלטות באולפני ההקלטות אבי רוד שבלונדון, בהמשך אותה שנה. הקלטות אלה טרם ראו אור.
במסגרת חגיגות שנת ה-60 לישראל בשנת 2008 שודר בערוץ 2 "המצעד הגדול של ישראל", משדר שסיכם 60 שנות מוזיקה בישראל. במשדר חברו רוקפור לנינט טייב, וביצעו גרסת כיסוי לשיר "מדינה קטנה" של להקת כוורת, שנבחרה ל"להקת השישים". שיתוף הפעולה עם טייב נמשך לעבודה על האלבום השני של הזמרת, שבו ניגנו חברי רוקפור. האלבום, "קומוניקטיבי", יצא בשנת 2009. על רוב הלחנים באלבום חתומים בן יצחק ולזר יחד עם טייב, והשניים גם עיבדו והפיקו את האלבום איתה. בעיבודים השתתף גם טננבאום. הלהקה המשיכה את שיתוף הפעולה עם טייב וליוותה אותה בסיבוב ההופעות של האלבום.
היסטוריה > חזרה לעברית

בספטמבר 2009 החלה הלהקה להקליט את אלבומה הבא, ששיריו הם בעברית. האלבום, שנקרא "העולם המופלא" הוקלט באולפני אנובה בתל אביב, ויצא ב־2 במאי 2010.
ב־24 בפברואר יצא הסינגל הראשון מתוך האלבום, "העולם המופלא". השיר ניתן להאזנה ולהורדה ללא תשלום דרך אתר הלהקה.
במרץ 2010, לרגל מלאת 15 שנה ליציאת "האיש שראה הכל" יצאה רוקפור לסיבוב הופעות קצר במחווה לתקליט. בסיבוב נוגן האלבום בשלמותו, בעיבודים קרובים למקור. בנוסף לאלבום היו אלו ההופעות הראשונות בהם נוגן השיר "העולם המופלא".
במסגרת פרויקט עוד מעט נהפוך לשיר באותה שנה הקליטה הלהקה את השיר "חבל", למילים שכתב סמ"ר רועי יעקב סלומון, שנהרג בקרב עם מחבלים בשומרון ב-2003.
באוקטובר 2010 יצאה הלהקה למספר הופעות בהודו.
במאי 2013 יצא אלבומה התשיעי והחמישי באנגלית של הלהקה "Too Many Organs". טרם יציאת האלבום יצאו לאוויר שני סינגלים, שיר הנושא שלווה בקליפ מושקע, והשיר "Two Miles" בו משתתפת הזמרת והשחקנית אפרת בן צור בקולות. באלבום משתתפת גם הזמרת האמריקנית ליסה ג'רמנו שתרמה את קולה בשיר "Don't Shoot The Messenger". יחד עם האלבום שיצא גם בתקליט ויניל, שיצא לאור בהפצה מוגבלת גם אוסף של קטעים נדירים הנקרא For Fans Only! 2 וכולל בין השאר חידוש לשירו של שמוליק קראוס "אחרי עשרים שנה" (שיר שהוקלט עבור הפרויקט "עבודה עברית 2" ולבסוף נגנז). גרסת הכיסוי לשיר "Arnold Layne" של פינק פלויד שזיכתה את הלהקה ביום הקלטות באולפני אבי רוד. וכן קטע בשם "Still Believes" שהוקלט באולפנים המיתולוגיים כחלק ממימוש אותה זכייה.
היסטוריה > האיחוד עם לולאי ושינויים נוספים בלהקה

בנובמבר 2014 פרסמה הלהקה הודעה לפיה, לאחר 10 שנות נתק חברי רוקפור יתאחדו להופעה חגיגית עם הסולן אלי לולאי. הופעה זו התקיימה במועדון הבארבי בתל אביב ב-15 בינואר 2015, וכללה מגוון שירים מאלבומי הלהקה, וביניהם שירים שלא ביצעה שנים רבות בהופעותיה. לדברי הלהקה לא מדובר באיחוד חד פעמי כי אם מתוכננת עבודה משותפת עתידית. כחודש לאחר ההכרזה יצא לאור הסינגל "חלקיקי אבק", שיר חדש המתכתב עם התהליך אותו עברה הלהקה, ומדבר על התחלה חדשה והשארת מטעני העבר מאחור. השיר הגיע אל המקום השלישי במצעד של רשת ג', ואף נכנס לפלייליסט יום בגלגלצ. לאור הביקוש, נקבעו שתי הופעות נוספות במועדון הבארבי בת"א, ולשתיהן כמו לראשונה, אזלו הכרטיסים תוך זמן קצר. במרץ 2015 הוציאה הלהקה את השיר "נמר של נייר", סינגל נוסף עם לולאי כסולן.
ב-9 וב-10 בינואר 2016 ציינה הלהקה בשלמותה 20 שנה לאלבום "האיש שראה הכל" בשתי הופעות במועדון הבארבי. בהמשך אותה שנה הודיעו חברי הלהקה כי הם עובדים על אלבום חדש.
במקביל לסיבוב ההופעות המצליח של 20 שנה ל"איש שראה הכל" החלה הלהקה בסיבוב הופעות אקוסטי במקביל, שכלל רפרטואר מכל אלבומי הלהקה, ובמסגרת העיבודים המיוחדים שנתפרו לסיבוב זה, ההופעות התקיימו ללא מתופף הלהקה, איסר טננבאום.
באוגוסט 2016, הודיעה הלהקה כי תבצע הופעת מחווה לסיד בארט, סולן פינק פלויד (בעיקר בתחילת דרכה). באותה ההודעה, פרסמו חברי ההרכב כי המתופף איסר טננבאום, ממייסדי הלהקה, יוצא לדרך חדשה, וכי את מקומו על התופים יתפוס איתמר לוי (לשעבר בום פם).
באמצע 2017, הלהקה עברה לניהולה של חברת התקליטים נענע דיסק, ובמקביל, לאחר עזיבתו של איתמר לוי, מלווה את ההרכב בהופעות המתופף יוני טננבאום (לשעבר אלקטרה).
ב-19 במאי 2020 יצא אלבומה העשירי של הלהקה, "ארץ עיר". זהו אלבום האולפן הראשון של הלהקה מזה כ-7 שנים, והראשון מאז האיחוד עם לולאי.
ב-2 בספטמבר 2020 יצא לאקרנים הסרט הדוקומנטרי "רוקפור: מכונת הזמן". הסרט, בבימויו של גד אייזן, מתעד את תולדות הלהקה מהקמתה ועד היום.
באוקטובר 2020 הוציאה הלהקה גרסת כיסוי לשיר "שיר של אחרי מלחמה" עם הזמרת אילנית במסגרת מיזם צו השעה.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

רשת פרפרים (1991)
האיש שראה הכל (1995)
בחזרה לשבלול (1996)
Supermarket‏ (2000)
One Fantastic Day‏ (2001)
Nationwide‏ (2004)
Memories of the Never Happened‏ (2007)
העולם המופלא (2010)
Too Many Organs‏ (2013)
ארץ עיר (2020)
דיסקוגרפיה > אלבומי הופעה

רוקפור בהופעה (1999)
דיסקוגרפיה > אוספים

Another Beginning‏ (2002)
!For Fans Only‏ (2003)
For Fans Only! 2‏ (2013)
דיסקוגרפיה > סינגלים

חום (1991)
סינדרלה (1991)
רחובות העיר (1991)
הכעס (1991)
Wild Animals‏ (2000)
Superman‏ (2000)
President Of Me‏ (2001)
Where The Byrds Fly‏ (2001)
SeatBelts‏ (2001)
Next Monroe‏ (2004)
Young Believer‏ (2007)
Goes Around‏ (2007)
העולם המופלא (2010)
חלקיקי אבק (2015)
נמר של נייר (2015)
הערות שוליים

↑  אירוח רוקפור בפורום אורחי מוזיקה ישראלית של ynet,‏ 26 במאי 2007
↑  אור ברנע, רוקפור חתמה על חוזה הפצה עם לייבל בריטי, באתר ynet, 5 באוגוסט 2007
↑  Arnold Layne Winner, ההכרזה בבלוג של דייוויד גילמור, 2 במרץ 2007
↑  נינט משתפת פעולה עם "רוקפור", באתר הארץ, 7 באפריל 2008
↑  נויה כוכבי, להקת "רוקפור" תשחזר בסדרת הופעות את האלבום "האיש שראה הכל", באתר הארץ, 24 בפברואר 2010
↑  מנחה נופה, האיש שראה הכל: רוקפור מקפיצים את חיפה, באתר הארץ, 14 במרץ 2010
↑  הפכו אותם לשיר, באתר ynet, 19 באפריל 2010
↑  להאזנה: האיחוד ההיסטורי של רוקפור ב"רוק בישראל", מערכת Gimmel, רשת ג', 9 בפברואר 2015
↑  דוד רוזנטל‏, "ממשיכים לצעוד": הופעת האיחוד של רוקפור הציגה תשוקה גדולה מתמיד, באתר וואלה, 16 בינואר 2015
| רוקפור |
| --- | --- | --- |
אלי לולאי • ברוך בן יצחק • מרק לזר • יקי גני
אמיר צורף • יוני טננבאום • נעם לדרמן • איסר טננבאום • איתמר לוי
| אלבומי אולפן | רשת פרפרים (1991) • האיש שראה הכל (1995) • בחזרה לשבלול (1996) • Supermarket‏ (2000) • One Fantastic Day‏ (2001) • Nationwide‏ (2004) Memories of the Never Happened‏ (2007) • העולם המופלא (2010) • Too Many Organs‏ (2013) • ארץ עיר (2020) |  |
| אלבומי אוסף | Another Beginning‏ (2002) • !For Fans Only‏ (2003) • For Fans Only! 2‏ (2013) |  |
| אלבומי הופעה | רוקפור בהופעה (1999) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302705205171  LCCN: no2004083877  MusicBrainz: d81b52ad-22f6-434e-bd3d-fc126493356b   WorldCat (עם LCCN): no2004-083877 
הלוגו הקודם של רוקפור
גראומן וסטרן

|  נתונים כלליים |
| --- | --- |
 מייסדים:  Siegbert Samuel Stern 
 תקופת הפעילות:  1888–1938 (כ־50 שנה) 
 מיקום המטה:  ברלין 
 ענפי תעשייה:  cloth trade, תעשיית הטקסטיל 
 מוצרים עיקריים:  overcoat, שמלה 
 
גראומן וסטרן  (בגרמנית: Graumann & Stern) הייתה חברת טקסטיל מברלין - מיטה, שנוסדה ב-1888 ונסגרה ב-1938 כתוצאה מרדיפות הנאצים.
היסטוריה

גראומן וסטרן נוסדה ב-1888 על ידי יוליוס גראומן והאחים זיגברט שמואל סטרן ואלברט אברהם סטרן, לייצור ומכירת מעילים ושמלות לנשים. העסק שכן ברחוב מוהרנשטראסה בברלין-מיטה, מרכז תעשיית הטקסטיל באותה תקופה. אחד המבנים ששימש אותם היה "בית סטרן" בכתובת מוהרנשטראסה 36, בבעלות האחים שטרן.
לאחר מלחמת העולם הראשונה, הרחיבה החברה את פעילותה באירופה ובארצות הברית באמצעות סניפים בינלאומיים שהיא מגדילה את המכירות לכ-20 מיליון רייכסמרק ב-1920. הדור הבא, היינץ גראומן ובשנת 1931 וילהלם זאב סטרן, בנו של אלברט סטרן, נטלו את ניהול החברה והפכו לבעלים היחידים ב-1932. ב-1931, שותף החברה וולטר רבוב נפטר מהתקף לב לאחר שהותקף על רקע אנטישמי.
רדיפות הנאצים

עם עליית הנאצים לשלטון בגרמניה ב-30 בינואר 1933, נרדפה גראומן את סטרן כעסק בבעלות יהודית. קריאת הנאצים להחרמת חברות יהודיות ב-1 באפריל 1933 פגעה קשות בעסק. המסחר בגרמניה הפך קשה או בלתי אפשרי. אלברט סטרן ברח להולנד. סגירת החברה המתוכננת נמנעה תחת איום אלימות של עובדים לא-יהודים ולאחר אלימות מצד פלוגות הסער הנאציות. משפחתו של וילהלם זאב סטרן ברחה לישראל כבר ב-1933, והוא עצמו ברח משם ב-1935. ב-1936 וילהלם זאב סטרן ויתר על החברה והשאיר אותה לשותפים. ב-3 בדצמבר 1938 פורסם צו בדבר השימוש ברכוש יהודי, שחייב עסקים ונדל"ן בבעלות יהודית להימכר. בעקבות זאת, חברת "גראומן וסטרן" פורקה ב-1938. אלברט סטרן נפטר בינואר 1945 במחנה המעצר לאופן (זלצאך)(אנ').
הערות שוליים

↑  "Odalisque". www.musealeverwervingen.nl (באנגלית). נבדק ב-2022-01-27. Albert Stern was a German Jewish businessman in the textile trad, a joint owner of Graumann & Stern in Berlin. Lieuwe Bangma was the firm's Dutch representative.
↑  "About Rudolf Bernhard Stern". Joods Monument (באנגלית). נבדק ב-2022-01-27.
↑  "The Early Stages of Persecution (1933) Graumann & Stern" (PDF).
↑  "REMEMBRANCE. REFLECTION. RESPONSIBILITY. | VOLUME 2 Fashion and Persecution The Fate of Jewish Clothiers in the Nazi Dictatorship on the Premises of Today's Justice Ministrer" (PDF). A "business cell" formed in his operations on Mohrenstrasse 36, and Stern's chauffeur Steffin advanced to be its head. 2 0 The ringleader had collected resignation letters from all of the staff and, under threat of violence, forced Stern to compose a "declaration of obligation," in which he stated his intention to continue to operate the company "for the benefit of the staff and the German people." 2 1
↑  "Liste jüdischer Gewerbebetriebe in Berlin zwischen 1930-1945 / Textil und Bekleidung, S. 96". אורכב מ-המקור ב-2022-01-17. נבדק ב-2022-01-25.
↑  "Gedenkbuch - Gedenkbucheintrag". www.bundesarchiv.de. נבדק ב-2022-01-27.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "גראומן וסטרן".
ציונות וגופניות

בשלהי המאה ה-19 התעוררה הלאומיות היהודית והתגבשה האידאולוגיה הציונית כתנועה לאומית. השיח הציוני שם את הגוף הגברי במרכז השיח, כאשר הוא עושה אנלוגיה בין הגוף לאומה: שיקום האומה היהודית מגולם דרך הבראת הגוף היהודי, ועיצוב של יהודי חדש במקומו של היהודי הגלותי. מנהיגי הציונות, כמו הרצל ונורדאו, אימצו לתוך השיח הציוני את הסטראוטיפים האנטישמיים אשר מציגים את היהודי החולני, החלש והפגום, אבל הדגישו כי המקור לכך אינו מולד אלא תוצאה חברתית ופוליטית שיש לה פתרון, בצורת תחיית העם היהודי בארץ ישראל. היהודי הגלותי, המנוון, הנשי, יכול להירפא ולהשתקם על ידי כך שיהפוך לגבר חזק, שרירי, שעסוק 
בגאולת הקרקע ובכיבוש השממה, באמצעות כיבוש העבודה, כיבוש השמירה ויישוב ארץ ישראל.
בנימין זאב הרצל
לאומיות וציונות

שני תהליכים השפיעו על התפתחותו של הרעיון הלאומי היהודי: האחד – אכזבה מהאמנציפציה: פעילותם של המשכילים במזרח אירופה לא הביאה למתן שוויון הזכויות המקווה, ויהודי תחום המושב והאזורים הסמוכים נותרו תחת הגבלות חוקיות כבדות. השני – הופעת האנטישמיות במערב, אשר הוסיפה את מימד הגזע כמאפיין לזהות לאומית. מיעוט הציונים בארצות אלה, כמו הרצל ונורדוי, הצביעו על כך שזכויותיהם החדשות לא הביאו לשילוב היהודים בחברה הכללית והשנאה כלפיהם נותרה עזה, בשילוב מוטיבים גזעיים חדשים. היהודים האדוקים פסלו את הרעיון הלאומי, מאחר שלדעתם הוא נותן לאדם אוטונומיה וחופש בחירה כאפשרות מנוגדת לדת ולאלוהים, דבר שגורם להינתקות מהיהדות. חלק ממנהיגי הציונות כדוגמת אחד העם, שאפו להפוך את הדת לכלי להבטחת קיומו של עם ישראל, במקום שהדת תהיה המהות של העם. אחד העם סבר שיש לשמר את המסורת ואת תרבות ישראל מסיבות לאומיות ולא דתיות. הוגים ציוניים אחרים כדוגמת ברדיצ'בסקי וברנר גרסו, שיש להוציא את אלוהים לגמרי ממערכת הערכים היהודית, על ידי שינוי ערכים כולל: העברת המשקל מהרוחני לגשמי. ערכים כמו עוצמה, כוח, יצריות - יצרו אלטרנטיבה של זהות חילונית יהודית ארצישראלית. החל ויכוח בתוך הקהילות היהודיות, בין אלה שרצו קיום של המיעוט הלאומי היהודי בתוך המדינות בהן הם חיו, ובין הציונים שכונו "שוללי הגלות" אשר תבעו טריטוריה לאומית נפרדת ליהודים. האחרונים האמינו שאין ליהודים עתיד בגולה, זאת עקב ביטול שוויון הזכויות, הפוגרומים ואובדן הפרנסה. החלה ביקורת נוקבת על אורחות החיים של היהודים, וקריאה לחילון, השכלה ומודרניזציה. הדרך החדשה האמינה שיש לחדש את רוח האומה על ידי חילון ופתיחות לתרבות הגויית, תוך שמירה על קיומו של הייחוד היהודי.
גוף ולאומיות

התנועות הלאומיות במאה ה-19, עסקו בהבניה של גבריות חדשה, המגולמת בגבר בריא, חזק, מאופק מינית, אשר מציית לכללי המהוגנות והמכובדות. על פי ג'ורג' מוסה, הלאומיות והמהוגנות נשזרו זו בזו, על ידי אימוץ של אידאולוגיה חדשה, אשר בה הגבריות הופכת לסמל לנורמליות ולמהוגנות. המהוגנות מתגלמת בתוך אידיאל של גבר בעל מידות טובות שמתבטאות בשליטה עצמית, איפוק, בריאות. הלאומיות אימצה סטראוטיפ של יופי גברי קלסי שהוא מעבר לתשוקה, סמל למוסריות ולטוהר. הגבריות החדשה שהובנתה על ידי הלאומיות, היא גבריות שיש בה גדלות רוח, תשוקה להנהיג והיא חופשית מיצר מיני. ערך נוסף שהודגש היה ערך הנעורים. הצעיר סימל את הדם החדש, הרענן, האופטימי, הדינמי. הלאום החדש העדיף את היופי הצעיר על פני כל מה שסימל את הזקנה והניוון.
גוף ולאומיות > הגוף היהודי הגלותי

משנות ה-70 של המאה ה-19, הוגים בספרות העברית טענו שגבר היהודי גולה לא רק מארצו, אלא גם מגופו, ומתחיל שיח שדן בגופניות יהודית פגומה.
טשרניחובסקי לדוגמה, מתאר את היהדות הגלותית במונחים גופניים: מצב של חולי, זקנה, ניוון, מוות בחיים. ביאליק מתאר את היהודי הגלותי כחלש, חסר כוח, כמי שסובל מפגמים מגדריים ומיניים. סמולנסקין אף הוא מתאר את האומה היהודית במונחים גופניים, כמי שהוא חולה אנוש השרוי במצב של מוות קליני. בספרות של סוף המאה ישנו למעשה שימוש בשני דימויים בולטים: האחד - העם היהודי כגווייה הקבורה תחת הר של ספרים, והשני - העם היהודי כזקן בגוף חבוט, קורס תחת ערמת ספרים. הסופר יוסף חיים ברנר, טען שהגלותיות הפכה למהות של העם היהודי, והיא מתבטאת בכך שזה עם "בלתי עובד" ו"הולכי בטל".
הדימויים של היהודי החולה, הפגום, המנוון - רוויים סטראוטיפים אנטישמיים. עליית המדע במאה ה-19, ביססה את הצידוק לסטראוטיפים על היהודים במדע, וכך סומן היהודי כ'אחר', כבעל גוף נבדל. הרפואה הצדיקה את הגזענות, על ידי שהבטיחה לסלק את כל מה שחריג, סוטה ופגום. השיח האנטישמי תיאר את היהודים כמי שמגלמים חוסר תקינות גופנית ומינית. היהודי הוא מכוער, מעוות, כפוף, מלוכלך ובעל מיניות פתולוגית - הוא מתואר כגבר נשי עם נטייה הומוסקסואלית מובהקת.
השיח הזה מחלחל אל תוך הציונות, אך בעוד שהאנטישמיות השתמשה בנימוקים מהמדע והרפואה, ההוגים הציוניים טענו, שחולשת הגוף היהודי, היא תוצאה של תנאי מחיה קשים - ללא אור, אוויר, מים ואדמה, ללא פעילות גופנית. ההשקפה הציונית באה לפתור את בעיית האנטישמיות, אך עם זאת התקנאה בדמות הגוי, והתוצאה של קנאה זו הייתה שלילת דמותו של היהודי הגלותי. הסטראוטיפ של היהודי הגלותי שימש להדגיש את העליונות של התרבות הציונות על פני הדת והמסורת. השאלה כיצד נראה היהודי בעיני הגוי, העסיקה את ההוגים החילונים המשכילים, ששאפו לעמוד בנורמות החברתיות האירופאיות, וכך דימויים אנטישמיים חדרו אל תוך עולם הדימויים שלהם.