stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אל-מג'דל (אשקלון)
היסטוריה > תקופת המנדט

בתקופת המנדט הייתה מג'דל חלק מנפת עזה וכדי להבדילה ממקומות אחרים בשם מג'דל, היא נקראה בפי כל: "מג'דל ע'זה".
בקיץ 1929, במהלך מאורעות תרפ"ט, תקפו מאות ערבים ממג'דל ומכפרים נוספים את באר טוביה שהיה אז היישוב היהודי הדרומי ביותר בארץ ישראל, רצחו שניים מתושביה, שרפו את כל הבתים והחריבו את המושבה.
ערב מלחמת העצמאות התגוררו במג'דל כ־10,000 תושבים. בין 5 ל-15 במאי הזהירה הוועדה הלאומית של מג'דל את תושבי הכפרים הסמוכים שלא לנטוש את בתיהם והציבה שומרים בכניסה לעיירה, כדי לא לאפשר את כניסתם. על אף זאת באוקטובר 1948 נוספו לעיירה אלפי פליטים ערבים ממקומות אחרים בארץ ישראל. אלה התגוררו ברחובות העיירה, במבנים ציבוריים ובפרדסים.
היסטוריה > מלחמת העצמאות

בזמן המלחמה חנה באזור חיל המשלוח המצרי בדרכו צפונה לכיוון תל אביב וחיל האוויר הישראלי הפציץ את העיירה מספר פעמים. בין 30 באוקטובר ל-4 בנובמבר 1948, נטשו החיילים המצריים את העיירה וברחו יחד עם רבים מתושביה לרצועת עזה. העיירה נכבשה על ידי צה"ל, ב־5 בנובמבר 1948 (יחד עם איסדוד ויבנא), במהלך מבצע יואב. באותו זמן נמצאו בעיירה 2,000-1,000 תושבים. לדברי ההיסטוריון בני מוריס, מפקד חזית הדרום, יגאל אלון, הורה, ככל הנראה, לגרש את התושבים שנותרו בעיירה, אולם הוראתו לא בוצעה. באותו חודש הועברה האחריות על העיירה ליחידה של הממשל הצבאי ועשהאל צוקרמן, כיהן בתפקיד המושל עד קיץ 1949. בשבועות הראשונים של הממשל הצבאי חזרו אל העיירה פליטים רבים ובתחילת ינואר 1949 דווח על 2,600 נפש.
ב-1 בדצמבר 1948 ערך צה"ל סריקה בעיירה וגירש כ-500 ערבים שלא נפקדו במפקד בעת כיבוש העיירה ולכן נחשבו לתושבים בלתי חוקיים. בהמשך גורשו מסתננים ותושבים שנחשדו בסיוע להם. ההסתננות מעזה למג'דל החלה בסוף 1948 ונמשכה למעשה עד לפינוי העיר. חלק מהמסתננים הגיע להתיישב מחדש בעיר ואחרים עסקו בגניבות.
ב-31 בדצמבר 1948 החליטה ועדת השרים לענייני רכוש נטוש, ליישב את מג'דל ביהודים ובסוף אפריל כבר היו בעיר כ-200 משפחות יהודיות שרוכזו בשני רחובות. בסוף השנה כבר התגוררו בעיר כ-2,500 יהודים ושמה הוסב ל"מגדל־גד". לצדם התגוררו כ־2,500 ערבים והממשל הקים עבורם בית ספר ומרפאה. בתחילת 1950 שבו למגדל-גד ערבים מעזה במסגרת איחוד משפחות. רוב הערבים שם היו מדלת העם, לאחר שהשכבות המשכילות ברחו במהלך המלחמה. התושבים הערבים רוכזו בצפון העיר, במתחם שכונה על ידי הפקידים והחיילים הישראלים "הגטו", תחת הממשל הצבאי. המתחם היה מגודר בגדרות תיל וכל יציאה ממנו וכניסה אליו הייתה טעונה אישור של צה"ל. הפועלים הערבים הפשוטים עבדו והשתכרו, אולם בעלי הקרקעות נותקו מאדמותיהם ומפרנסתם. הממשל הצבאי רשם את התושבים הערבים, חילק להם תעודות זהות ודאג לאספקת מצרכים עבורם. הוא דאג לתעסוקתם, בעיקר בקטיף, וכך יכלו התושבים לשלם עבור המצרכים שקיבלו. בנוסף לכך, טיפל במקרי סעד.
היסטוריה > לאחר המלחמה

בדצמבר 1949 פונה החלק הדרום-מערבי של "הגטו" מתושביה הערבים והמתחם צומצם כדי לפנות בתים ליהודים.
בינואר 1950, בתיאום עם צה"ל, הגיעה למגדל-גד משלחת מצריית, שהוציאו את שרידי גופותיהם של חללי הצבא המצרי מבית הקברות המוסלמי שבעיר כדי לקבור אותם בשטח מצרים.
עד פברואר 1950 יושבו במגדל-גד כ־3,500 עולים חדשים ובמקביל נשלחו ערבים לרצועת עזה. בתחילת יולי 1950 עברו כ־400 ערבים לרמלה ורבים עברו לעזה. חלקם עברו לאחר שאויימו על ידי הממשל וחלקם נשמעו לתעמולה המצרית שבקרוב יהיה "סיבוב שני" למלחמה והם ינצחו.
ב-14 בפברואר 1950, במסגרת "תוכנית איחוד המשפחות", חזרו למג'דל 102 מפליטיה ששהו בעזה, והתקבלו בה בהתלהבות. אלא שהעברה זו הייתה חד-פעמית ויומיים אחר כך התבצעה ההעברה הראשונה של תושבי מג'דל לעזה. במרץ-אפריל נעשו העברות נוספות. ביום העצמאות פתח הממשל את מחסומי ה"גטו" והתושבים הערבים הצטרפו לחגיגות התושבים היהודים. ב-14 ביוני החל מבצע הפינוי הרשמי. המפונים הוסעו לגבול במשאיות צבאיות. המשלוח הראשון נעשה ללא תיאום עם שלטונות מצרים ולאחר מכן ההעברות נעשו בתיאום מלא. כמעט כל המתפנים הוחתמו על הצהרה שהם עוזבים מרצון ושהם מוותרים על בעלותם על נכסיהם ועל זכות השיבה. המשאיות יצאו מרחבה ליד בית העירייה, הגיעו למחסום ארז, משם הובלו על ידי המצרים במשאיות למחנות הפליטים. אדמותיהם ובתיהם עברו לידי האפוטרופוס לרכוש נטוש. בסוף אוגוסט 1950 נותרו בעיר כ־1,300 ערבים.
ב-21 בספטמבר 1950 פרסם ראש מטה משקיפי האו"ם ויליאם אדוארד ריילי דו"ח על גירוש ערבים מישראל בו נכתב, בין השאר, על שמועות בדבר הכוונה לגרש את כל תושבי מג'דל הערבים. משרד החוץ הישראלי דחה את האשמותיו והכחשות פורסמו גם בעיתונות הישראלית, אלא שבמהלך ספטמבר ואוקטובר לחצו שלטונות הצבא על הערבים הנותרים לצאת וב-8 באוקטובר נסגר בית הספר. ב-12 באוקטובר יצאו לעזה 229 נפשות, ובעיר נותרו 17 משפחות בלבד. ב-13 באוקטובר הועברו 15 משפחות ללוד ושתי משפחות לעזה ולא נשארו ערבים במג'דל. בקיץ ובסתיו 1950 שולחו ממג'דל 2,000–2,500 ערבים.
בעקבות תלונה של מצרים על "גירוש" ערבים ממג'דל לעזה, החליטה מועצת הביטחון של האו"ם (17 בנובמבר 1950) את החלטה 89ובהמשך לה, דרשה ועדת שביתת הנשק ישראל–מצרים (ב-30 במאי 1951) שישראל תאפשר את שובם של המפונים. ישראל דחתה את ההאשמות ואת הדרישה. רבים מהמפונים התחרטו זמן-מה לאחר הגיעם למחנות הפליטים בעזה וביקשו לחזור, אולם ישראל לא הסכימה לכך.
היסטוריה > שנות ה-50

במקום העיירה מג'דל נבנתה "שכונת מגדל" באשקלון ובה שוכן המרכז המסחרי העיקרי בעיר. כמו כן נמצא בה מוזיאון במבנה הח'אן והשוק העירוני.
משהד סידנא אל-חוסיין

בפברואר 1950 פוצץ צה"ל את המסגד שהיה בנוי במקום, בהוראת אלוף פיקוד דרום, משה דיין.
המשהד נמצא בתחום מרכז רפואי ברזילי. בשנת 2001 נבנתה במקום המשהד בימה משיש, מוקפת ב"גדר" שיש מעוטר, בגובה כחצי מטר. המבקרים במשהד הם צליינים מקומיים וכן תיירים איסמאעילים. המאמינים השיעים חלוקים בדעותיהם לגבי שאלת מיקום ראשו של חוסיין, שכן נטען שהראש הגיע לקהיר ונקבר שם.
לקריאה נוספת

בני מוריס, "נדידה שרצון ואונס כרוכים בה יחדיו": על העברת תושביה הנותרים של מג'דל לעזה 1950, בתוך תיקון טעות, הוצאת עם עובד, 2004, עמ' 149–174.
אורנה כהן, "'צבא ישראל הגיע!': האוכלוסייה הערבית במג'דל", בתוך: מרדכי בר-און ומאיר חזן (עורכים), אזרחים במלחמה: קובץ מחקרים על החברה האזרחית במלחמת העצמאות, יד בן צבי, המכון לחקר הציונות באוניברסיטת תל אביב, העמותה לחקר כוח המגן על שם ישראל גלילי, ירושלים תש"ע (2010)
הערות שוליים

1 2  זאב וילנאי, אריאל, אנציקלופדיה לידיעת א"י, 1976, עמ' 417, 4164
1 2  Andrew Petersen, The Towns of Palestine under Muslim Rule AD 600-1600, Ann Arbor, MI: University of Michigan Press, 2005, ISBN 978-1-84171-821-7
↑  Welcome To al-Majdal Asqalan - المجدل عسقلان (אל-מג'דל), באתר palestineremembered.com
↑  גיליון 129 לשנת 2017אשקלון, המרכז הרפואי ברזילי, באתר www.hadashot-esi.org.il
↑  מירון רפופורט, המבצע לפיצוץ המסגדים, באתר הארץ, 4 ביולי 2007
1 2 3  عسقلان... مدينة التاريخ والذاكرة العربية, web.archive.org, ‏2023-10-30
↑  היסטוריה, באתר beer-tuvia.org.il
↑  ה. בן-עדי, מגדל גד עיר חדשה בישראל, באתר www.nli.org.il, מעריב, ‏25 נובמבר 1949⁩
↑  י.יעקבי, ⁨114 ערבים חזרו מעזה לישראל, באתר www.nli.org.il, דבר, ‏15 פברואר 1950
↑  ⁨ה"גטו" הערבי במגדל גד נעול בחג הסולידאריות, באתר www.nli.org.il, על המשמר, ‏2 מאי 1950
↑  י. ושיץ, ⁨עידוד, באתר www.nli.org.il, ⁨על המשמר⁩, ‏22 אוגוסט 1950
↑  האמנם מגורשים ערביי מגדל־גד, באתר www.nli.org.il, על המשמר, ‏18 אוגוסט 1950
↑  שרות מעריב, ⁨יעבירו חלק מערביי מגדל־גד ⁩, באתר www.nli.org.il, ⁨מעריב⁩, ‏17 אוגוסט 1950
↑  ⁨א-דיפאע: תחת אש יריות מגורשים תושבי מגדל־גד ⁩, באתר www.nli.org.il, ⁨על המשמר⁩, ‏29 אוגוסט 1950
↑  ב. ויניצקי, ⁨משוט בארץ הנגב ⁩, באתר www.nli.org.il, חרות, ‏25 אוגוסט 1950
↑  ⁨מה גרם ליציאת ערביי מגדל-גד, באתר www.nli.org.il, מעריב, ‏24 ספטמבר 1950
↑  ישראל גירשה 5000 ערבים למצרים, באתר www.nli.org.il, חרות, ‏22 ספטמבר 1950
↑  ⁨אחרוני הערבים יוצאים ממגדל-גד, באתר www.nli.org.il, מעריב, ‏11 אוקטובר 1950
↑  ראשו של נכד הנביא מוחמד קבור באשקלון, באתר וואלה, 12 במאי 2008
↑  شناسه خبر, مقام «رأس الحسین» در سرزمین‌های اشغالی, Nour News, ‏1400/05/23 בלוח השנה הפרסי = 14 באוגוסט 2021
מפת אל-מג'דל בשנת 1931-2 (המנדט הבריטי)
אחרוני הערבים בכפר מג'דל עוברים לרצועת עזה
אחרוני הערבים בכפר מג'דל (לימים אשקלון) עוברים לרצועת עזה לאחר הסכם בין תושבי הכפר לצה"ל, 12 באוקטובר 1950
כוכב השחר (סרט)

| --- | --- |

כרזת תקליטור הסרט
 בימוי:  עקיבא ברקין
 הופק בידי:  דוד אטינגר, עקיבא ברקין
 תסריט:  עקיבא ברקין, שולה פסטר לויטס, סימון אדירה
 עריכה:  אלן יעקובוביץ
 שחקנים ראשיים:  נועם קניאל אשר צרפתי
 מוזיקה:  אלי קניאל
 צילום:  גדי דנציג
 מדינה:  ישראל ישראל
 הקרנת בכורה:  1980
 משך הקרנה:  75 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 תקציב:  2,000,000 ל"י
 דף הסרט ב־IMDb
כוכב השחר הוא סרט מוזיקלי ישראלי משנת 1980 בבימויו של עקיבא ברקין, עם נועם קניאל ואשר צרפתי בתפקידים הראשיים.
עלילת הסרט מתרכזת סביב נועם קניאל שהיה אז מפורסם בישראל והוא שר בסרט שישה שירים שהולחנו על ידי אביו, אלי קניאל, למילים של אליעוז רבין.
הסרט צולם ביפו העתיקה ובעיקר בנמל יפו.
הסרט והשירים שבו לא זכו להצלחה. זה סרטו היחיד של נועם קניאל בישראל.
תקציר העלילה

אבי (נועם קניאל) הוא נער בגיל ההתבגרות בעל כישרון זמרה. הוא גר בדירה קטנה ביפו עם אביו הדייג שמעון (אשר צרפתי) ואמו סטלה (ז'ניה פונטיין). אבי עוזר לאביו בדיג בלילות ובשווק הדגים ועקב זה הוא מידרדר בלימודים למורת רוחה של אמו.
שמעון ודייגים נוספים מאוימים על ידי חבורת עבריינים שבראשם לוסיין (נסים זוהר) וסמי (יוסף שילוח) שהוא אחיה של סטלה. העבריינים דורשים שכל הדגים ישווקו למפעל שלהם. שמעון מסרב ובתגובה מפוצצים ושורפים את סירת הדייג שלו "כוכב השחר".
שמעון שוקע בשתיית אלכוהול ויושב כל הזמן במסעדה של אליאס (אריה אליאס), משחק קלפים ושותה לשוכרה. המצב בבית מידרדר וסמי מציע לסטלה שתעזוב את בעלה ותעבור עם אבי לגור אצלו. לבסוף היא עוברת לאחיה אך אבי מחליט להישאר ולתמוך באביו. מי שמעודד את אבי הוא ג'ימי (ריפעת טורק) שעובד כדייג וכשחקן כדורגל ומיודד עם אתי (גלית רוטמן).
אבי מחליט לעזור לאביו להשתקם ומתחיל לנצל את כשרון הזמרה שלו כשהוא מופיע בבתי קפה. אליאס מבחין בכושר השירה ומציג אותו לפני אמרגן (יונה אטלס). אבי מצליח ומתפרסם כל הכנסותיו מוקדשות לקניית סירה חדשה לאביו ביחד עם ג'ימי.
סמי מצליח כמעט לשכנע את שמעון לחתום על חוזה לשווק את הדגים למפעל שלו אך ברגע האחרון מצליח אבי לגלות שהוא קשור לעבריינים ושמעון מסרב.
האמרגן מחתים את אבי על חוזה בהסכמת אביו. סטלה שומעת את אבי ברדיו טרנזיסטור ומחליטה לחזור למשפחתה. בסצנה האחרונה אבי, ג'ימי ושמעון עובדים על הסירה החדשה כשמגיעה סטלה ושמעון יוצא לקראתה ומחבק אותה - סוף שמח.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| נועם קניאל | אבי |  |
| אשר צרפתי | שמעון | אבא דייג |
| אריה אליאס | אליאס | בעל מסעדה |
| יוסף שילוח | סמי | דוד |
| ז'ניה פונטיין | סטלה | אמא |
| ג'ימי טורק | ג'ימי | דייג וכדורגלן |
| גלית רוטמן | אתי | חברה של ג'ימי |
| מלי גולד | סווטלנה | זמרת |
| נסים זוהר | לוסיין | עבריין |
| יונה אטלס |  | אמרגן |
גברי בנאי: 
משה איבגי:
הרשלה (סרט)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  יואל זילברג 
 הופק בידי:  יצחק קול, דוד שפירא
 תסריט:  יואל זילברג, דוד גורפינקל. פזמונים - דן אלמגור
 עריכה:  אלן יעקובוביץ
 שחקנים ראשיים:  מייק בורשטיין אריה אליאס אשר צרפתי מנדי רייס-דייוויס אסתי כץ-גרנות
 מוזיקה:  דובי זלצר
 צילום:  דוד גורפינקל
 מדינה:  ישראל 
 חברת הפקה:  אולפני הרצליה - סרטי שפירא
 הקרנת בכורה:  1977
 משך הקרנה:  90 דק' 
 שפת הסרט:  עברית, אנגלית
 תקציב:  3,000,000 ל"י
 הכנסות:  308,900 צופים
 דף הסרט ב־IMDb
 
הרשלה הוא סרט מוזיקלי סאטירי ישראלי משנת 1977 בבימויו של יואל זילברג, עם מייק בורשטיין בתפקיד הראשי.
התסריט נכתב על ידי יואל זילברג ודוד גורפינקל (צלם ראשי) והמוזיקה הולחנה על ידי דובי זלצר. את המילים לשירים כתב דן אלמגור.
העלילה היא על התנגשויות של מוצא ותרבויות, אשכנזים מול יוצאי המזרח. בתחילה יש מריבות אבל בסוף כולם מתאחדים.
תקציר העלילה

הרשלה קנאק (מייק בורשטיין) הוא מוזיקאי צעיר, נגן קלרינט שמגיע לישראל מברית המועצות בתקווה גדולה לייסד בה תזמורת. הרשלה הוא נינו של הבדחן הידוע הרשל'ה אוסטרופולר והוא מדמיין את ישראל כמקום שבו כל היהודים אוהבים ומכבדים זה את זה ללא הפליה.
הוא מתקבל באדישות על ידי הפקיד יהודה וייספיש (מוסקו אלקלעי) אבל כשמתברר לו שהרשלה הוא קרוב של מנכ"ל עיריית תל אביב, אליעזר קנאק (שמואל רודנסקי) מיד משתנה התנהגותו והוא מסדר להרשלה דירה בבניין מגורים חדש בשכונה בדרום תל אביב המשקיף על שכונת צריפים בה גרים עולים מארצות ערב.
הרשלה הוא נטע זר בשכונה ונגינתו בקלרינט מוציאה עליו את חמתו של חממה (אריה אליאס), מובטל שמעסיק עצמו כל הזמן במשחק שש בש עם מוכר הגרעינים חיימיקו (אלברט כהן) ובמריבות עם אשתו ברכה (רבקה גור). הוא לא מסוגל לשמוע את נגינתו של הרשלה, זורק אבן לעבר דירתו, מנפץ את השמשה ואחר כך מכחיש כל קשר לכך.
לחממה יש בן צעיר בשם עזרא (רונן ספיר) שהרשלה מנסה ללמד אותו נגינה בקלרינט, ובת בוגרת, יפה (אסתי כץ גרנות) שמופיעה בלהקת סדנה מקומית של רקדנים וזמרים בני השכונה בהדרכת הבמאית רות (מנדי רייס-דייוויס), עולה חדשה מבריטניה. אלברט (אשר צרפתי) הוא חבר של יפה, טיפוס אלים שמתנגד שיפה תמשיך להתאמן בסדנה ומתעמת כל הזמן עם רות. כאשר הרשלה מזמין את חממה לשמוע את נגינתו של עזרא, הוא מתרכך והופך לידידו.
הרשלה נפגש עם אליעזר קנאק מנכ"ל העירייה ומבקש שיעזור לו במימון קניית כלים לתזמורת השכונה וקנאק דוחה אותו. הרשלה מגייס את כל אנשי השכונה להפגנה מול בניין העירייה והם שרים "עם אחד בלב אחד". קנאק מזמין משטרה והם נעצרים ביחד עם אלברט שמתפייס עם הרשלה בחדר המעצר. קנאק מאשר לבסוף את התקציב להקמת תזמורת השכונה.
לבסוף נערך קונצרט של תזמורת השכונה בבית הבימה שבסופו הם צועדים ברחובות נווה צדק.
שחקנים

| שחקן | תפקיד |
| --- | --- |
מייק בורשטיין: הרשלה קנאק
אריה אליאס: חממה
אשר צרפתי: אלברט
אסתי כץ-גרנות: יפה
אלברט כהן: חיימיקו
שמואל רודנסקי: אליעזר קנאק
מוסקו אלקלעי: יהודה וייספיש
רבקה גור: ברכה
רונן ספיר: עזרא
מנדי רייס-דייוויס: רות
שמוליק בילו: חבר סדנה
חיל האוויר השמיני של ארצות הברית

| --- | --- |

 "שלום דרך חוסן"
 פרטים
 כינוי:  "השמיני האדיר"
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 שיוך:  חיל האוויר של ארצות הברית   צבא ארצות הברית (חילות האוויר של צבא ארצות הברית)
 סוג:  חיל אוויר
 בסיס האם:  בסיס בארקסדייל
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  22 בפברואר 1944 – הווה (81 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה 
 נתוני היחידה
 ייעוד:  כוח מהלומה אווירית אסטרטגי גלובלי
 פיקוד
 דרגת המפקד:   מייג'ור גנרל
 מפקד נוכחי:  ג'ייסון ארמאגוסט
 
חיל האוויר השמיני של ארצות הברית (באנגלית: Eighth Air Force) הוא יחידה צבאית המשתייכת לפיקוד התקיפה הגלובלית (AFGSC) במסגרת חיל האוויר של ארצות הברית. מפקדת החיל שוכנת בבסיס חיל האוויר בארקסדייל (Barksdale Air Force Base) בלואיזיאנה.
פעילות

החיל משמש ככוח מהלומה אווירית אסטרטגי גלובלי - אחד המרכיבים האוויריים המשרתים בפיקוד האסטרטגי של ארצות הברית. חיל האוויר השמיני מכיל את לבו של כוח המפציצים הכבדים האמריקני: ה-B-2 ספיריט וה-B-52 סטרטופורטרס.
החיל נוסד במהלך מלחמת העולם השנייה, ב-22 בפברואר 1944, כאשר פיקוד המפציצים ה-8 שבסיסו בבריטניה קיבל את שמו החדש. כחלק מחילות האוויר של צבא ארצות הברית פעל החיל בחזית מערב אירופה ועסק בהפצצות אסטרטגיות בשמי צרפת, ארצות השפלה וגרמניה, ובקרבות אוויר כבדים כנגד הלופטוואפה עד לכניעה הגרמנית במאי 1945. החיל היה המערך האווירי הגדול ביותר שפעל במלחמה מבחינת כוח האדם, הציוד והמטוסים.
במהלך המלחמה הקרה היווה החיל חלק מפיקוד האוויר האסטרטגי של ארצות הברית בפיקוד לוטננט גנרל שבסיסו בווסטובר (Westover), מסצ'וסטס והפעיל את המפציצים והטילים האסטרטגיים ברמה הגלובלית.
חיל האוויר השמיני השתתף במלחמות ובעימותים רבים ברחבי העולם, בהם מלחמת קוריאה, מלחמת וייטנאם ומלחמת המפרץ הראשונה.
מיקום בסיסי החיל

בסיס חיל האוויר בארקסדייל - ליד בוסייר סיטי שבלואיזיאנה
בסיס חיל האוויר פרנסיס א. וורן - ליד שאיין שבוויומינג
בסיס חיל האוויר מאלמסטורם - במחוז קסקייד שבמונטנה
בסיס חיל האוויר מינוט - ליד מינוט שבדקוטה הצפונית
בסיס חיל האוויר וייטמן - ליד נוב נוסטר שבמיזורי
פובידיליה

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  יואב פז, דורון פז
 הופק בידי:  שי אינס, גיא בהר, עמיר גולן, דנה זרעוני
 תסריט:  יואב פז, דורון פז, יזהר הר לב (ספר מקורי)
 עריכה:  סימון הרמן, רותם שמיר
 שחקנים ראשיים:  עפר שכטר אפרת בוימולד שלמה בר-שביט אפרת דור
 צילום:  ניתאי נצר
 מדינה:  ישראל 
 חברה מפיצה:  יונייטד קינג
 הקרנת בכורה:  25 בפברואר 2010
 משך הקרנה:  88 דקות
 שפת הסרט:  עברית, אנגלית
 סוגה:  סרט מתח 
 תקציב:  70,000 דולר
 פרסים:  השחקן הטוב ביותר (עפר שכטר) בפסטיבל חיפה, מועמד לשלושה פרסי אופיר
 דף הסרט ב־IMDb
 
פובידיליה הוא סרט דרמה ישראלי שיצא להקרנה בשנת 2010. הסרט מבוסס על הספר "פובידיליה" מאת יזהר הר לב.
עלילה

איש מחשבים צעיר בשם רגב ויינבלום (עופר שכטר), פיתח אגורפוביה לאחר שהתמוטט נפשית במקום ציבורי. הוא מסתגר בדירתו כאשר הקשר היחידי שלו לעולם הם מסכי הטלוויזיה והמחשב. הוא יוצר מן הפוביה הפרטית שלו אידיליה. יש לו כל מה שהוא רוצה - אוכל בהזמנה טלפונית, בידור בטלוויזיה ואהבה באינטרנט.
לאחר כשלוש שנים בגן העדן המבודד שבנה לעצמו בדירתו, רגב עובר טלטלה כאשר ניצול השואה בן 70 בשם גראמפס (שלמה בר-שביט), העובד כמתווך דירות בבנין, מודיע לו כי בעל הדירה בה הוא מתגורר, עומד למכור אותה ועליו לחפש דירה אחרת. רגב לא מוכן לוותר על הממלכה שבנה לעצמו, ומחליט להגן בכל מחיר על הבית ועל העולם האידיאלי שבנה.
במקביל נכנסת לחייו דניאלה (אפרת בוימולד), בחורה צעירה העובדת בחברה המודדת את אחוזי הרייטינג בטלוויזיה. דניאלה משכנעת את רגב להצטרף למדגם, והם מתאהבים. המציאות שדוחפת אותו לצאת מהדירה והדילמה בין העולם הווירטואלי - בו הוא פיתח מערכת יחסים עם נערת אינטרנט בשם ג'סיקה (אפרת דור) - לבין דניאלה מהעולם החיצוני, יוצרת סדקים בעולמו האידיאלי.
ראו גם

היקיקומורי
שבלול (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  בועז דוידזון 
 הופק בידי:  חברת ההפקה 'הגר'
 תסריט:  בועז דוידזון 
 עריכה:  ענת לוברסקי 
 שחקנים ראשיים:  אורי זוהר, אריק איינשטיין,  שלום חנוך וצבי שיסל.
 מוזיקה:  שלום חנוך 
 צילום:  נורית אביב 
 מדינה:  ישראל 
 הקרנת בכורה:  אוקטובר 1970
 משך הקרנה:  80 דק' 
 שפת הסרט:  עברית 
 דף הסרט ב־IMDb
 
שבלול הוא סרט קולנוע משנת 1970 שביים בועז דוידזון בכיכובם של אנשי חבורת לול. אלבום הפסקול של הסרט, שהלחין שלום חנוך, נחשב לאחד התקליטים החשובים בתולדות המוזיקה הישראלית והרוק העברי בפרט.
הסרט בנוי כסיפור מסגרת, שבו מספר אריק איינשטיין לאשתו, אלונה איינשטיין, על תהליך הפקת אלבום תוך כדי קליעה לסל במגרש נטוש. בסרט אלמנט פסיכדלי מוביל החוזר ומופיע, של בובת בד בגודל אדם, אשר צבי שיסל מטלטל ממקום למקום ומכה אותה. בקטעים מסוימים הבובה מכה חזרה. בסוף הסרט הבובה רצה באזור רדינג. הסרט מכיל סדרה של מערכונים ושירים, שרבים מהם הפכו לנכסי צאן ברזל של התרבות הישראלית. בין הקטעים, שיחזור מלא של טקס גירושין, מערכון שבו אורי זהר מלמד את צבי שיסל קרטה ביידיש, שיחה פילוסופית בין שלום חנוך לאריק איינשטיין ועוד.
בסרט מופיעים אריק איינשטיין, צבי שיסל, שלום חנוך, אורי זהר, ג'וזי כץ, זאב רווח, פופיק ארנון, ועוד כוכבים מהתקופה. הסרט צולם בשחור לבן.
שחקנים

| שחקנים | דמויות |
| --- | --- |
אריק איינשטיין: אריק
שלום חנוך: שלום
צבי שיסל: שיסל
ג'וזי כץ: ג'וזי
אורי זוהר: מורה לקארטה
ליהי חנוך: ליהי
יהודית סולה: יהודית
אלונה איינשטיין: אלונה
זאב רווח: שטקרמן (אמרגן)
מרדכי ארנון: עיתונאי
ישראל סגל:
ראו גם

שבלול (אלבום)
העקידה (סרט, 2024)

| --- | --- |

 בימוי:  אייל קנטור
 הופק בידי:  אייל קנטור יואב קרן
 תסריט:  אייל קנטור יואב קרן
 עריכה:  יואב קרן
 שחקנים ראשיים:  יואב קרן שמעון מימרן אורי פנירי
 מוזיקה:  אורי גינצל
 צילום:  אופק חסיד
 מדינה:  ישראל
 חברת הפקה:  טוני הפקות
 חברה מפיצה:  The Open Reel
 הקרנת בכורה:  ישראל 9 בנובמבר 2024 (TLVFest) ארצות הברית 26 בנובמבר 2024
 משך הקרנה:  111 דק'
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  דרמה מותחן להט"ב
 דף הסרט ב־IMDb
העקידה הוא סרט קולנוע עצמאי ישראלי מסוגת דרמת מתח להט"בית של אייל קנטור ויואב קרן משנת 2024. הסרט הופק ונכתב בידי אייל קנטור ויואב קרן מחברת ההפקות העצמאית שלהם טוני הפקות ובוים על ידי אייל קנטור שזה הוא סרטו השני לאחר "קבלו אותי". הסרט בכיכובם של יואב קרן, שמעון מימרן ואורי פנירי. הסרט מופץ בידי The Open Reel ונבחר כסרט הנעילה של פסטיבל TLVFest.
תקציר עלילה

חייו של בנימין (יואב קרן) עומדים להשתנות כאשר נחלץ לעזרתו אבינועם (שמעון מימרן), יהודי מאמין ובעליו של הבר התל אביבי בו הוא עובד. תחת חסותו, בנימין מוצא מקום בטוח עד שאירוע לא צפוי יכפה על השניים להעביר יחד את השבת ויציף סודות אפלים מן העבר.
צוות שחקנים ודמויות

| שם השחקן\ית | שם הדמות | אודות הדמות |
| --- | --- | --- |
| יואב קרן | בנימין | גיבור הסרט. ברמן בתל אביב. |
| שמעון מימרן | אבינועם | יהודי מאמין. בעליו של הבר בתל אביב בו בנימין עובד. |
אורי פנירי: 
טל בן אלעזר: 
מגד חיון: 
עמית אליהו: 
ניתאי יואל:
פרסים ומועמדויות

מתחרה בפסטיבל TLVFest לשנת 2024, סרט הנעילה.
הפצה > הצגה ראשונית

הסרט לראשונה יראה אור בפסטיבל TLVFest בבכורה עולמית כסרט הנעילה של הפסטיבל ב-9 בנובמבר 2024.
הפצה > הפצה בינלאומית

הסרט עלה בתאריך 26 בנובמבר 2024 לשירותי הדיגיטל באפל טיוי, אמאזון פריים, גוגל פליי ויוטיוב אך ורק בארצות הברית. הסרט עתיד לעלות גם לשירותי הדיגיטל בצרפת בתאריך 16 בינואר 2025. עוד לא ידוע באילו שירותי דיגיטל הוא ייצא.
מעגלים של שישבת

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  עידית שחורי
 הופק בידי:  יעקב קוצקי
 תסריט:  עידית שחורי
 עריכה:  לודמילה גוליאט
 שחקנים ראשיים:  רחל שיין ארגמן חוה אורטמן נועה כהן-רז גלית גיל
 מוזיקה:  אבנר קנר
 צילום:  נורית אביב, גדי דנציג
 מדינה:  ישראל ישראל
 הקרנת בכורה:  1980
 משך הקרנה:  86 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט דרמה 
 תקציב:  4,000,000 ל"י
 הכנסות:  28,500 צופים בישראל
 דף הסרט ב־IMDb
 
מעגלים של שישבת (או מעגלים) הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1980 בכתיבתה ובימויה של עידית שחורי, עם רחל שיין ארגמן, חוה אורטמן, נועה כהן-רז וגלית גיל בתפקידים הראשיים.
הסרט מתאר את אווירת סופי השבוע של צעירים בתל אביב דרך סיפורן של ארבע חברות צעירות שמחפשות את עצמן. חייהן מתנהלים במעגלים מסופ"ש לסופ"ש בחברה שמתעניינת רק במסיבות, סמים אורגיות ויחסים להט"בים. בסרט יש סצנה של רחיצה בים בעירום של ארבעת הצעירות עם רמזים לסביים ברורים. הגברים בסרט משחקים בתפקידים קטנים. עמוס לביא מופיע כאן בפעם הראשונה בקולנוע כבליין שתוי ומתפרע. רוב צילומי הסרט בוצעו על ידי נורית אביב.
הפקה

את הסרט יזמה עידית שחורי זמן קצר לאחר שסיימה את לימודי הקולנוע, בגיל 24. בעת שעבדה כנערת תסריט ספרה למפיק יעקב קוצקי על רעיון לסרט ארוך שהגתה, קוצקי התלהב מהרעיון והחליט להפיק אותו לאחר שגייס ממשקיעים 4 מיליון ל"י.
את המוזיקה חיבר אבנר קנר. יואל לרנר (שגם משחק בסרט) שר את שיר הנושא למילותיו של עלי מוהר.
צילומי הסרט נערכו במשך 5 שבועות באוגוסט 1979, אך בעת העריכה הוחלט לערוך צילומי השלמה בנובמבר 1979, והסרט יצאה לאקרנים ביוני 1980 הסרט השתתף בפסטיבל הקולנוע הים תיכוני במונפלייה, זכה לביקורות מעורבת, אך שנים אחר כך נחשב כסרט פורץ דרך בדרך שבה הציג נשים בקולנוע.
תקציר העלילה

דורית פלדמן (רחל שיין ארגמן) היא צעירה תל אביבית בת 24 שמנהלת חיים חפשיים עם גברים. היא עובדת בהפקות ומכירה גברים רבים מחוגי הבוהמה. הסרט מתחיל כאשר היא שוכבת עם שחקן נשוי (אלברט אילוז) לאחר הצגה. איתה בדירה גרה גילי (נועה כהן-רז) שהגיעה מטבעון כדי לגלות את העיר הגדולה בעזרתה.
תמרה וינר (חוה אורטמן) היא גרושה משכילה בת 30 שהתחברה לדורית כדי שתכיר לה גברים. ליאור (גלית גיל) היא צעירה מירושלים שמגיעה לדורית באמצעות חבר, במטרה למצוא חדר להשכרה.
דורית לוקחת את חברותיה לרחוב דיזנגוף שם מתקבצים כל הבליינים ובראשם מוש (אלדד ירון) כדי למצוא מסיבה טובה בה יוכלו לרקוד, לעשן סמים ולמצוא "סטוצים".
היא לוקחת בינתיים את חברותיה להופעה של מייק בן דוד (יואל לרנר) ולהקתו במועדון צוותא. אחד המנגנים בלהקה הוא גיא (מוטי דיכנה).
לאחר ההופעה הן הולכות למסיבה בבית של "מוש" שם כולם שותים, מתמסטלים ומקיימים יחסי מין. רק תמרה עצובה לאחר שנודע לה שהגרוש שלה מתחתן.
הן עוזבות את המסיבה ומגיע לשתות בבאר, שם "מתחיל" איתם איתן (עמוס לביא) וכשהן עונות ל"חיזוריו" בחוצפה הוא מתרגז ומתחיל להרוס את הבאר עד שמסולק משם.
החברות מסיימות את הלילה ברחיצה בים בעירום בחוף תל אביב לאחר היציאה מהמים הן ממשיכות לשבת עירומות על החוף ולשוחח על הנטיות הלסביות שיש בהן.
בבוקר מתפתח ויכוח סוער בין דורית לתמרה. דורית מאשימה אותה בהתנשאות תרבותית ובכך שהיא חברה שלה רק שתספק לה בילויים וגברים. היא מסלקת אותה ואת ליאור ונשארת לבד כשבחדר הסמוך מקבלת גילי את גיא (מוטי דיכנה).
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| רחל שיין ארגמן | דורית פלדמן |  |
| חוה אורטמן | תמרה וינר |  |
| נועה כהן-רז | גילי |  |
| גלית גיל | ליאור |  |
| יואל לרנר | מייק בן דוד | זמר |
| מוטי דיכנה | גיא | נגן/בליין |
| אלדד ירון | מוש | בליין |
| שיש קולר | איציק | מפיק |
| עמוס לביא | איתן | בליין |
הערות שוליים

1 2  מריוס טימן, עידית שחורי סוגרת מעגל, דבר, 1 באוגוסט 1979
סמדר שיר, "לוחצים על הקלאץ' על הסוף ועובדים", מעריב, 9 באוגוסט 1979
↑  שעיה סגל, ארבע במעגל אחד, מעריב, 6 באוגוסט 1979
גידי אורשר, איפה הכסף?, מעריב, 1 באוגוסט 1979
↑  המעגל הנוסף של עדית, מעריב, 1 בנובמבר 1979
↑  גלעד אומר, עידית שחורי מציגה סרט ביכורים שלה, דבר, 4 ביוני 1980
↑  גידי אורשר, אהבה וכדורגל, מעריב, 18 ביוני 1980
↑  שרית פוקס, רביעייה במעגל, מעריב, 16 במאי 1980
אורי קליין, החתול שגילה את השמנת, דבר, 18 ביוני 1980
↑  נטע אלכסנדר ועידן חגואל, עכבר העיר, הצילו: סרטים ישראלים נשכחים שחייבים לשמר, באתר הארץ, 23 בפברואר 2013
גרופי

| --- | --- |

 בימוי:  נדב לויתן 
 תסריט:  נדב לויתן 
 מדינה:  ישראל 
 הקרנת בכורה:  1993 
 משך הקרנה:  82 דק' 
 שפת הסרט:  עברית 
 דף הסרט ב־IMDb
 
גרופי הוא סרט קולנוע ישראלי מ-1993, מסוגת סרט נעורים וסרט דרמה עם מילי אביטל בתפקיד הראשי.