stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המודל האפירמטיבי
התפתחות המודל האפירמטיבי

המודל התפתח במספר דרכים:
התפתחותו של המודל החברתי של מוגבלויות הגדיר מחדש את המושג "מוגבלות" במונחים של המחסומים שנוצרים על ידי חברה מונעת ולא תומכת, ולא במונחים של טרגדיה אישית. בעזרת הזהות הקבוצתית, השיח שינה את המוקד לחוויות המשותפות ולנתק מחסומים. המושג "טרגדיה אישית" הוגדר מחדש כתסכול וזעם על הדחייה לשוליים ועל האפליה.
עבור אנשים מסוימים עם מוגבלויות, עצם השייכות לקבוצה שנמצאת במסע לעבר יצירת זהות קבוצתית היא יתרון. יש ריגוש בלהיות חלק מתנועה חברתית שחותרת ליצירת שינוי מוחשי.
תסכול וזעם מובעים בצורה קולקטיבית. הם מובעים באמצעות אומנות של אנשים עם מוגבלויות ולא כבעיות אישיות שיש לפתור באמצעות ייעוץ. שורשיה של אומנות של אנשים עם מוגבלויות נעוצים במתן אופי פוליטי לסוגיות של מוגבלויות. בין היתר באמצעות שירה, כתיבה ודרמה, אנשים עם מוגבלויות חגגו את השוני ודחו את האידאולוגיה של הנורמות והנורמליות, לפיה אנשים עם מוגבלויות הם לא נורמליים. הם יצרו תמונה של כוח וגאווה, ההפך מתלות וחוסר אונים.
עצם בידודה של קבוצה של אנשים עם מוגבלויות מהחברה הבריאה, אך הקפיטליסטית, המגבילה והמנוכרת, מעניקה לאותה קבוצה יתרונות מסוימים. דרך חשיבה זו מצביעה על כך שקבוצה של אנשים עם מוגבלויות נהנית לנצל את אותם היתרונות שמתאפשרים להם מעצם היותם "שונים", אבל עם זאת, הם אינם צריכים להידחק החוצה והם ראויים להיות שייכים במידה וירצו בכך.
שיקום בעלי מוגבלויות לתוך הזרם המרכזי היווה אבן יסוד בבנייתה של חברה מתוקנת יותר, שמקנה מקומות עבודה משופרים, עם דגש על סביבה פיזית יותר, וערכים גבוהים יותר, אשר מציגים את השוני באור חיובי.
לעבר המודל האפירמטיבי של מוגבלויות

המודל האפירמטיבי מונע על ידי אנשים עם מוגבלויות, אשר דוחים את המודל הרפואי, שמהווה התעלמות מהניסיון והחוויה האישית של אותם אנשים, דבר אשר יותר אינטרפרטציה מעוותת ביחס לאותם אנשים עם מוגבלויות. בנוסף, מודל זה מתבסס על המודל החברתי אשר מכיל בתוכו הגדרה מחודשת למוגבלות. המודל מסמל את הדחייה של ההנחות הקשורות לטרגדיה, לצד דחייתן של הנחות אשר קשורות לתלות וחריגות. בעוד שהמודל החברתי נוצר מתוך החוויות של אנשים עם מוגבלויות, בחברה שאינה תומכת ומונעת, המודל האפירמטיבי נולד מתוך חוויותיהם של אנשים עם מוגבלויות כאינדיבידואלים ברי תוקף, שקובעים בעצמם את סגנון חייהם, תרבותם וזהותם. אימוץ המודל האפירמטיבי מצביע על זהות חיובית, לא רק כאדם עם מוגבלות, אלא כאדם עם חולשה. בעת הכרזה על זהות חיובית כאדם עם חולשה, אנשים עם מוגבלויות דוחים בצורה אקטיבית את הערך השולט של נורמליות. השינויים עבור אינדיבידואלים אינם רק בשינוי התודעתי של הגדרת המושג "נכות", אלא מתן תוקף וערך לחיים כאדם עם מוגבלות.
התפתחותו של המודל האפירמטיבי מובילה את המאבק ישירות לזירת ההתערבות הרפואית. מוגבלויות מסוימות, כגון סוכרת, אפילפסיה ואחרות, שמעורב בהן כאב, יכולות להגיב להתערבות רפואית. המודל האפירמטיבי מציין בעלות על הפגמים, או במובן הרחב יותר, על הגוף. השליטה על התערבות היא בעלת חשיבות עליונה. זהו האישור שאנשים עם מוגבלויות נותנים על כך שהם בעלי הזכות לשלוט על מה שנעשה לגופם. זה כולל את הזכות לדעת את הבסיס לקבלת החלטות רפואיות, השפעה על נטילת תרופות, ההשלכות של אי נטילת תרופות והחלופות האפשרויות.
המודל אינו עוסק ב"כאב הלקות", ההפך, הוא עוסק בחוויות החיוביות ובזהות של אנשים עם מוגבלויות שמתגבשת מתוך הלקות והמוגבלות. המודל מסייע בכך על ידי פיתוח התנועה לאומנות לאנשים עם מוגבלויות, שבה הם מחזקים בצורה קולקטיבית את הזהות החיובית שלהם בעזרת אומנות ויזואלית, קברט, מוזיקה ושירה.
המודל האפירמטיבי מרחיב את המודל החברתי, על ידי כך שאנשים עם מוגבלויות יכולים לדמות בנפשם שוויון זכויות מלא והשתתפות אזרחית. אנשים עם מוגבלויות מקווים לא רק לחברה שבה אין מחסומים מבניים, סביבתיים או עמדתיים, אלא לחברה שבה מעריכים ומקבלים את השונה ללא הבדל גזע, נטיות מיניות, מגדר, גיל או לקות.
לקריאה נוספת

Swain, J., French, S. (2000). Towards an Affirmation Model of Disability. Disability & Society, 15(4), 569-582.
הווידויים

ערך זה עוסק באוטוביוגרפיה מאת ז'אן-ז'אק רוסו. אם התכוונתם לסדרת חיבורים אוטוביוגרפיים מאת אוגוסטינוס, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ז'אן-ז'אק רוסו 
 שפת המקור:  צרפתית 
 סוגה:  אוטוביוגרפיה, מסה 
 מקום התרחשות:  צרפת 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1782 
 
הווידויים (בצרפתית: Les Confessions) הוא אוטוביוגרפיה מאת ז'אן-ז'אק רוסו. (לרוב הוא יוצא לאור תחת הכותרת "הווידויים של ז'אן-ז'אק רוסו", כדי להבדיל בינו לבין "וידויים" מאת אוגוסטינוס, הספר ששימש השראה לכותרת שבחר רוסו.) רוחב יריעתו של הספר מכסה את חמישים ושלוש שנותיו הראשונות של רוסו, עד 1765. הוא הושלם ב-1770, אבל פורסם רק ארבע שנים אחרי מותו, ב-1782.
הספר מחולק לשני חלקים שבכל אחד שישה פרקים. רוסו רומז לכתיבת חלק שלישי, שמעולם לא הושלם. למרות אופיו האוטוביוגרפי, התאריכים בספר אינם מדויקים, וכמה אירועים אינם על פי הסדר הנכון. רוסו מציג את ההתנסויות שעיצבו את הפילוסופיה שלו. למשל, התנסויותיו בתחום החינוך שימשו לעיצוב התורה הפילוסופית שלו בתחום זה, במיוחד בספר אמיל.
עבודתו של רוסו היא אחת מהיצירות האוטוביוגרפיות הגדולות הראשונות. לפני כתיבת "הווידויים", שני האוטוביוגרפים הגדולים היו אוגוסטינוס ותרזה הקדושה שהתמקדו בחוויותיהם הדתיות האישיות. רוסו היה הראשון שכתב על חייו במונחי התנסויות ורגשות אישיים. רוסו זיהה את יחידאיותה של יצירתו; הוא פותח את היצירה במילים מפורסמות אלו:
החלטתי על מיזם חסר תקדים, שכאשר יושלם לא יהיה מי שיחקה אותו. מטרתי להציג פורטרט נאמן לטבע, והאדם שאציג הוא אני עצמי.
המקור בצרפתית
Je forme une entreprise qui n'eut jamais d'exemple, et dont l'exécution n'aura point d'imitateur. Je veux montrer à mes semblables un homme dans toute la vérité de la nature; et cet homme, ce sera moi. Moi seul.
סגנון "הווידויים" השפיע על כותבים רבים, ביניהם גתה וטולסטוי.
בספר גם דיווח מפורט על חוויותיו היותר משפילות של רוסו. למשל, רוסו מתאר אירוע שבו, בזמן היותו משרת, האשים נערה בגנבה שביצע. רוסו גם מתאר את האופן שבו התכחש לחמשת ילדיו הבלתי חוקיים, שילדה לו בת זוגו תרזה.
תרגום עברי

ז'אן-ז'אק רוסו, הווידויים, תרגמה מצרפתית והוסיפה הערות אירית עקרבי; כתבו מאמרים יעקב גולומב, נדין קופרטי-צור, דוד אוחנה, ירושלים: כרמל; המועצה הציבורית לתרבות ואמנות – המפעל לתרגום ספרי מופת, תש"ס 1999.
החברה לפיתוח עכו העתיקה

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל 
 מטה הארגון:  עכו 
 תקופת הפעילות:  1967–הווה (כ־57 שנים) 
 www.akko.org.il
 
החברה לפיתוח עכו העתיקה בע"מ היא חברה ממשלתית הכפופה למשרד התיירות, העוסקת בפיתוח העיר העתיקה בעכו ובמיתוגה כמוקד תיירותי בינלאומי. החברה נוסדה בשנת 1967 ומשרדיה שוכנים במתחם "הגן הקסום", ממזרח למצודת עכו. החברה מפעילה במקום מרכז מבקרים והזמנות ובו מוצגת גם תצוגה קבועה של ממצאים ארכאולוגיים מהעיר.
על פעולותיה החשובות של החברה נמנה פרויקט השימור המתמשך של מצודת עכו שהיוותה את מרכזו של הרובע ההוספיטאלרי בעכו הצלבנית. החברה מלווה את העבודות, מבצעת סקרים ותיעוד ומשתתפת בצוות התכנון של הפרויקט. עוד מבצעת החברה עבודות תחזוקה ובינוי שונות ברחבי העיר העתיקה.
מאז 2018 משמש כמנכ"ל החברה יובל פורת.
ראו גם

אוצרות בחומה
הערות שוליים

↑  אודות החברה לפיתוח עכו העתיקה ונצרת בע"מ, באתר OLD AKKO
| דגל ישראל חברות ממשלתיות בישראל |
| --- | --- | --- |
| אוצר | ענבל חברה לביטוח |  |
| אנרגיה | חברת החשמל לישראל • המכון הגיאופיסי לישראל • נתיבי הגז הטבעי לישראל • תשתיות נפט ואנרגיה • החברה הלאומית לאספקת פחם • חקר ימים ואגמים לישראל • מקורות |  |
| ביטחון | רפאל מערכות לחימה מתקדמות (SCD) • התעשייה האווירית לישראל • אלתא מערכות • תומר חברה ממשלתית • נצר השרון |  |
| בינוי ושיכון | האגודה לתרבות הדיור • דירה להשכיר • חלמיש • עמידר • ערים • חברת קרתא |  |
| דת | המרכז הארצי לפיתוח המקומות הקדושים |  |
| חינוך | הארכיון המרכזי לתולדות העם היהודי • הכפר הירוק • מאיר שפיה • מדרשת שדה בוקר • מקוה ישראל • החברה למתנ"סים |  |
| ירושלים | החברה לפיתוח מזרח ירושלים • החברה לשיקום ולפיתוח הרובע היהודי |  |
| כלכלה | אשרא • המועצה הישראלית לצרכנות |  |
| סביבה | החברה הממשלתית להגנות מצוקי חוף הים התיכון • החברה הממשלתית להגנות ים המלח • פארק אריאל שרון • החברה לשירותי איכות הסביבה |  |
| רווחה | המשקם |  |
| תחבורה | חברת כביש חוצה ישראל • נתיבי איילון • נתיבי ישראל • נת"ע - נתיבי תחבורה עירוניים • רכבת ישראל • נמל אשדוד • חברת נמלי ישראל |  |
| תיירות | החברה לפיתוח עכו העתיקה • החברה הממשלתית לתיירות |  |
| חברות ממשלתיות בעבר | אל על • בזק • נמל אילת • נמל חיפה • צים • תעש מערכות • עשות אשקלון • תדמור• דואר ישראל • בנק הדואר |  |
רשות החברות הממשלתיות • הפרטה בישראל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257360705171  LCCN: nr93050113  VIAF: 148287531   WorldCat (עם VIAF): 148287531
המוזיאון הלאומי של חיל האוויר של ארצות הברית

| --- | --- |


מבט מהאוויר על המוזיאון הלאומי של   חיל האוויר האמריקני
 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון צבאי
 כתובת:  בסיס רייט פטרסון 
 מיקום:  דייטון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מבקרים בשנה:  1,000,000 (נכון ל־אוגוסט 2017)
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1923
 תאריך פתיחה רשמי:  1971 
 קואורדינטות:  39°46′53″N 84°06′38″W﻿ / ﻿39.781388888889°N 84.110555555556°W﻿ / 39.781388888889; -84.110555555556
 www.nationalmuseum.af.mil
  (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה מוזיאון חיל האוויר(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה מוזיאון חיל האוויר(למפת אוהיו רגילה) קולומבוס קליבלנד סינסינטי טולידו דייטון ינגסטאון פארמה אקרון פ נ ס י ל ב נ י ה  וירג'יניה המערבית  קנטקי א י נ ד י א נ ה  מישיגן קנדה ימת אירימוזיאון חיל האוויר(למפת אוהיו מוגדלת) קולומבוס קליבלנד סינסינטי טולידו דייטון ינגסטאון פארמה אקרון פ נ ס י ל ב נ י ה  וירג'יניה המערבית  קנטקי א י נ ד י א נ ה  מישיגן קנדה ימת אירימוזיאון חיל האוויר
 
המוזיאון הלאומי של חיל האוויר של ארצות הברית (באנגלית: The National Museum of the United States Air Force; לשעבר: The United States Air Force Museum) הוא המוזיאון הרשמי של חיל האוויר האמריקני, והוא ממוקם באחד מבסיסי החיל הסמוך לעיר דייטון שבאוהיו. המוזיאון הוקם בשנות ה-60 של המאה ה-20, והוא מוזיאון התעופה הוותיק והגדול בעולם; נמצאים בו מעל 400 כלי טיס וטילים, רובם מוצגים בתוך מבנה המוזיאון. מדי שנה פוקדים את המוזיאון מעל 1.3 מיליון מבקרים, מה שהופך אותו לאחד מאתרי התיירות הבולטים באוהיו.
הורן (עיר)

הורן (בהולנדית: Hoorn) היא עיר בהולנד, הממוקמת במחוז צפון הולנד. העיר ממוקמת 35 ק"מ צפונית מאמסטרדם. בשנת 2017 התגוררו בעיר כ-72,707 תושבים ושטח העיר הוא כ-53.25 קמ"ר, כאשר רובו (62%) מים. כף הורן בארץ האש, שהתגלתה על ידי יליד העיר וילם סכאוטן, וכן איי הורן בוואליס ופוטונה קרויים על שם העיר.
היסטוריה

העיר נוסדה בשנת 716 ובמהרה הפכה לעיר נמל גדולה ובהמשך למרכז חשוב של חברת הודו המזרחית ההולנדית. לעיר הגיעו סחורות רבות, בהן ציפורן, פלפל שחור ואגוזי מוסקט. סוחרי העיר הם אלו שעזרו לפתח את העיר ג'קרטה. השגשוג המסחרי של הורן ירד במאה ה-18, והיא הפכה לכפר דייגים מנומנם. לאחר תקופת שלטון נפוליאון בונפרטה העיר התפתחה מאוד מבחינה כלכלית, חקלאית ומסחרית, אך באמצעות סחר ביבשה, ולא על הים. תוצרת חלב המריאה והפכה בסופו של דבר למקור ההכנסה העיקרי עבור סוחרים רבים בעיירה. ההתפתחות הזו גברה כאשר מסילת הרכבת הגיעה להורן באמצע 1800, יחד עם בניית כבישים תקינים באזור זה וסביבו, דבר שהקל על קשרי סחר טובים יותר עם האזור המקומי. הכלכלה התפתחה עוד יותר לאחר מלחמת העולם השנייה.
מועצת העיר מורכבת מ-35 נציגים, כאשר המפלגות הגדולות הן מפלגת העבודה (5 נציגים), דמוקרטים 66 (4 נציגים) ומפלגת העם למען חופש ודמוקרטיה (4 נציגים).
ערים תאומות

מלזיה מלאקה, מלאקה, מלזיה (מ־1989)
הערות שוליים

↑  Netherlands Tourism, Hoorn
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 9e0b3cf0-3111-439f-847a-06e571c5777e  NKC: ge766319 
ערך זה הוא קצרמרבנושא הולנד ובנושא יישובים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
המוזיאון הלאומי של טוקיו

| --- | --- |


 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון לאמנות, ארכאולוגיה והיסטוריה
 כתובת:  אואנו 
 מיקום:  Ueno-kōen 
 מדינה:  יפן 
 מפעיל:  National Institutes for Cultural Heritage 
 מבקרים בשנה:  2,684,754 (נכון ל־2019)
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1872
 תאריך פתיחה רשמי:  17 באפריל 1872 
 אדריכל:  Josiah Conder, Jin Watanabe 
 סגנון אדריכלי:  סגנון הכתר הקיסרי, אדריכלות אקלקטית יפנית-מערבית 
 קואורדינטות:  35°43′08″N 139°46′35″E﻿ / ﻿35.718888888889°N 139.77638888889°E﻿ / 35.718888888889; 139.77638888889
 www.tnm.jp
  (למפת טוקיו מוגדלת) המוזיאון הלאומי של טוקיו(למפת טוקיו רגילה) המוזיאון הלאומי של טוקיו
 
"המוזיאון הלאומי של טוקיו" (ביפנית: 東京国立博物館) הוא מוזיאון לאמנות הממוקם בפארק אואנו, ברובע טאייטו של העיר טוקיו, יפן. המוזיאון, שהוקם בשנת 1872 הוא המוזיאון הגדול והוותיק ביפן. אוספו, המכיל למעלה מ-100,000 פריטים, כוללים פריטי ארכאולוגיה, אומנות ואמנות מיפן ומרחבי המזרח הרחוק. בין מוצגיו 87 פריטים הנחשבים לאוצר לאומי (National Treasure) ו-610 פריטים המוגדרים כבעלי חשיבות תרבותית (Important Cultural Property).
היסטוריה

ראשיתו של המוזיאון הלאומי של טוקיו היא בתערוכה שאורגנה בשנת 1872 על ידי מחלקת המוזיאונים במשרד החינוך של יפן. בשנת 1882 עבר המוזיאון למיקומו הנוכחי שבפארק אואנו. בשנת 1886 הפך המוזיאון ל"מוזיאון האימפריאלי" של האימפריה היפנית. בשנת 1900 שונה שמו ל"מוזיאון בית הנכות האימפריאלי של טוקיו" (Tokyo Imperial Household Museum). בשנת 1923 נפגע בניין המוזיאון ברעידת האדמה והצונמי בקאנטו. ב-1925 הופרדו ממנו אוספי הטבע, שהיוו את הבסיס להקמת מוזיאון הטבע והמדע הלאומי. ב-1938 נפתח המוזיאון במבנה מחודש - בניין הונקאן (Honkan) - בסגנון "אימפריאלי" (Imperial Crown Style). כיום משמש הבניין כמבנה הראשי של המוזיאון. בשנת 1947 שונה שמו ל"מוזיאון הלאומי של טוקיו".
בשנת 1968 נוסף למוזיאון בניין טויוקטן (Tōyōkan), המציגה אמנות אסייתית שאינה יפנית. בשנת 1999 נפתח בניין הייקייסן (Heiseikan) לציון נישואיו של נארוהיטו, נסיך יפן. הוא מציג בעיקר פריטי ארכאולוגיה ואמנות יפנית. שטח המוזיאון כולל גם את מבנה היוקייקאן (Hyōkeikan), שהוקם בשנת 1909 לציון נישואיו של יושיהיטו, לימים קיסר יפן, ומשמש כחלל לתצוגות מתחלפות וכן את בניין אוצרות הוריו-ג'י (Hōryū-ji Hōmotsukan), המציג כ-300 פריטים ממקדש הוריו-ג'י.
המדיניות הכלכלית החדשה (ישראל 1952)

המדיניות הכלכלית החדשה היא החלטת ממשלה שהתקבלה בפברואר 1952 על ידי שר האוצר של ממשלת ישראל, אליעזר קפלן לשינוי המדיניות הכלכלית כדי להחליף את שיטת הקיצוב (הצנע).
הרקע לקבלת ההחלטה

בשנת 1951 תקף את המשק משבר כבד - שהחל עוד קודם לכן. המשבר הביא את המדינה כמעט לסף קריסה. כדי לנסות להיחלץ ממנו ביקש שר האוצר, אליעזר קפלן, לשנות את המדיניות הכלכלית. דוד בן-גוריון, דב יוסף וחברים אחרים בממשלה טענו שאין צורך בשינוי וכי מספיק להמשיך לבצע את מדיניות הקיצוב. לבסוף הביאו הבחירות לכנסת ה-2 שנערכו ביולי 1951 לאימוץ תפיסתו של קפלן. בבחירות הללו התחזקה מאוד מפלגת הציונים הכלליים, ובכך הבהיר הציבור שהוא אינו מעוניין בהמשך מדיניות הצנע. קפלן ומשרד האוצר החלו לנקוט מספר צעדים שנועדו לכסות את הגירעון האדיר אליו נכנסה המדינה (ראה המשבר הכלכלי בשנותיה הראשונות של המדינה) ולעזור לה לממן את התקציב ללא הדפסת כסף שתגרור אינפלציה.
חלק מעיקרי התוכנית:
הגבלה על העלייה. עד כה לא הייתה כל הגבלה על עלייה יהודית לארץ בהתאם לחוק השבות. משנת 1952 ואילך החלו שלטונות המדינה להקפיד על קריטריונים מסוימים לעולים. ההגבלות בוטלו לאחר זמן קצר מכיוון שהן הפסיקו כמעט לגמרי את זרם העולים.
מכירת איגרות חוב שהנפיקה המדינה בחו"ל. צעד זה מכונה מלווה העצמאות או מפעל הבונדס.
פנייה לממשלת גרמניה המערבית ופתיחת המשא ומתן על הסכם השילומים.
בקשת סיוע מארצות הברית בתמורה להזדהות עם עמדותיה במלחמה הקרה.
כל הצעדים הללו נועדו לשם הזרמת מט"ח אל המשק ולשם התרת הלחצים האינפלציוניים.
עיקרי התוכנית

התוכנית כללה, שלושה תחומים עיקריים: המדיניות הפיסקלית, המדיניות המונטרית ושער החליפין שסעיפיהם הוצגו לציבור בנאום של אליעזר קפלן בפברואר 1952 מעל במת הכנסת הנוגעים למחירים, לשער החליפין, לאשראי ולצמצום הוצאות הממשלה.
בתחום הפיסקלי - בתקציב המדינה נקבע שהממשלה לא תמשיך להדפיס כסף לשם מימונו, כפי שהיה עד כה והוא ימומן מכספי מיסים ומהכנסות שוטפות. תקציבים נוספים ימומנו ממלווה העצמאות, מענקיה של ממשלת ארצות הברית וממלוות מהציבור.
בתחום המוניטרי - מדיניות הניהול של המערכת הכספית הוחלט להפסיק להנפיק שטרי מקרקעין ושטרי אוצר לבנק אפ"ק בתמורה לכסף מזומן, כמו כן הוחלט על ריסון האשראי הבנקאי.
הוטל מעשר (בדמות מלווה חובה חד פעמי) על כל הכסף הנזיל במטרה להוריד את האינפלציה ולעזור לממשלה במימון תפקודה, על אף שלא נכלל בהודעתו המקורית.
בעקבות המשבר הכלכלי בשנותיה הראשונות של המדינה הוחלט על מעבר לשלושה שערי חליפין לסוגי העסקאות במטרה לרכך את עליית המחירים שתלווה את הגבהת שער החליפין.
ביצוע התוכנית - ההשפעה על המשק

ביצוע התוכנית הצריך בראש ובראשונה קיצוץ בתקציב הביטחון שהביא להתפטרותו של הרמטכ"ל - יגאל ידין. כמו כן נדרשה הרחבתו של מס ההכנסה.
ביצוע התוכנית השפיע על המשק בכמה תחומים:
שיפור במאזן התשלומים.
גידול ביצוא עד לכדי כ־30%.
הגרעון של המדינה צומצם גם הוא בכ־30%.
המחירים עלו בכ־60% במהלך 1952 ועד ל־1954 הכפילו את עצמם.
גידול באבטלה - התוכנית עצרה למעשה את הגידול בתל"ג ועל כן גררה בהכרח אבטלה שהגיעה לשיא ופגעה בעיקר בעולים החדשים. יש הרואים בכך מסובב עיקרי בהחלטה של רבים מהעולים שעזבו את הארץ.
צעד נוסף אליו הביאה התוכנית הוא העלאות שכר כך שהשכר יותאם לעליית המחירים החדה. צעד זה העיב במקצת על התוכנית מכיוון שמדובר בהוצאה נוספת בתקופה בה מנסה המדינה לצמצם בהוצאותיה. העלאת השכר לא אפשרה את הוזלת הוצאות הייצור ועידוד היבוא ובעקבותיה פוחתה הלירה הישראלית ב־80% לעומת הדולר.
בחלוף השנים נודע למדיניות הכלכלית החדשה שם טוב והיא הצטיירה כמדיניות נכונה וחיובית. לטענת היסטוריונים כלכליים המזוהים כקפיטליסטים הבעיה המרכזית נעוצה בכך שהתוכנית לא שינתה את המאפיינים העמוקים יותר של המשק - כלכלה ריכוזית, חולשת המגזר הפרטי, התערבות שיקולים לא כלכליים, פריון עבודה נמוך ומיעוט השקעות הון מחו"ל.
שר האוצר אליעזר קפלן, הוגה התוכנית
המדינות הנורדיות

המדינות הנורדיות, מימין לשמאל: פינלנד, שוודיה, נורווגיה, דנמרק ואיסלנד
המדינות הנורדיות הן אזור גאוגרפי ותרבותי בצפון אירופה, המורכב מחמש מדינות ושלוש טריטוריות תלויות, שבהן אוכלוסייה כוללת של כ-27 מיליון נפש (נכון ל-2015).
שפות האם איסלנדית, דנית, נורווגית, פארואזית ושוודית הן כולן שפות גרמאניות (שפות גרמאניות צפוניות) שמקורן בנורדית העתיקה. שפות האם שאינן שייכות למשפחת השפות הגרמאניות הן גרינלנדית (שפה אינואיטית), סאמי ופינית (שפות מענפים אורליים שונים). הדת העיקרית באזור היא נצרות לותרנית. מאפיינים משותפים אחרים הם אורח החיים, היסטוריה ומבנה חברתי. במישור המדיני, המדינות משתפות פעולה במסגרת המועצה הנורדית.
מדינות חברות

המדינות הנורדיות הן גם המדינות החברות של המועצה הנורדית:
דנמרק דנמרק – שליש ממדינות סקנדינביה
נורווגיה נורווגיה – שליש ממדינות סקנדינביה
שוודיה שוודיה – שליש ממדינות סקנדינביה
פינלנד פינלנד
איסלנד איסלנד
כמו כן הפרובינציות האוטונומיות הבאות הן חברות נילוות של המועצה הנורדית:
אולנד אולנד (של פינלנד)
איי פארו איי פארו (של דנמרק)
גרינלנד גרינלנד (של דנמרק)
הנורדיות וסקנדינביה

המונח "סקנדינביה" משמש לעיתים בטעות כמילה נרדפת למדינות הנורדיות. פוליטית ותרבותית סקנדינביה כוללת את שוודיה, נורווגיה ודנמרק בלבד. גאוגרפית וגאולוגית סקנדינביה כוללת את שוודיה ונורווגיה בלבד. המונח הנכון לשטח של סקנדינביה ופינלנד הוא פנוסקנדיה.
ראו גם

פנוסקנדיה
סקנדינביה
המועצה הנורדית
החברה לקניית אדמת יריחו
לקריאה נוספת

אברהם יערי (עורך), זכרונות ארץ ישראל , כרך א':
י"ח: יהושע ילין, משא ומתן על קניית אדמת יריחו, 1872
י"ט: פנחס גראייבסקי, על קניית אדמת יריחו שר יואל משה סולומון, 1872.
הערות שוליים

↑  לוין פנחס יעקב, ירחון בית יעקב, גיליון מס' 32
↑  תולדות רבי ח. א. וקס, ת"א תש"י, עמוד פ"ו, מכתב מהרב אדלר לרב וקס. עוד במכתב "ימחל לדבר עם הגביר התורני מו"ר לייב קושמאריק בשמי שיביא הדבר ממחשבה הטובה לפעולת המעשה..."
↑  בנימין מינץ, דאס יודישע טאגבלאט (עמ' 136) (ארכיון)
↑  ריבלין בהדביר מזכיר את מעורבות של קוזמאריק במשפט אחד "ואמנם כבר עלה בידו להשיג את הבטחת הגביר קאשמאק מפולין להשקיע בהפרחת אדמת יריחו סכום גדול של מאה אלף רו"כ (רובל)" ריבלין כתב את שמו עם שגיאה "קאשמאק" כנראה חשש להסגיר את שמות אלו שגרו בחו"ל המעורים בקנייה זו, במפורש.
↑  דוד תדהר (עורך), "הרב זאב מוזס", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ג (1949), עמ' 1129. ביקור קושמארק בארץ מוזכר גם בספר "להב אש" מאת אפרים מאיר זיכלינסקי עמוד 130
| ידיעת ארץ ישראל |
| --- | --- | --- |
| כללי | ארץ ישראל • ידיעת ארץ ישראל • מחקר אזור בארץ ישראל |  |
| תחומי מדע | היסטוריה • גאוגרפיה • גאולוגיה • אקלים • החי • הצומח • הצפרות בישראל |  |
| תחומי הפעילות | לימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה • של"ח וידיעת הארץ • סדרות חינוך • לימודי ארץ ישראל • חוגי סיירות • החקלאות בישראל |  |
| מוסדות | בתי ספר שדה • האגודה הגאוגרפית הישראלית • החברה ההיסטורית הישראלית • החברה המזרחנית הארץ-ישראלית • החברה להגנת הטבע • החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה • המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל • המחלקה ללימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה באוניברסיטת בר-אילן • המכון לארכאולוגיה (אוניברסיטת תל אביב) • המכון לארכיאולוגיה ע"ש זינמן • המכון לארכיאולוגיה גלילית • המכון ללימודי ים ע"ש ליאון רקנאטי • המרכז הבינלאומי לשימור ע"ש העיר רומא • המרכז למיפוי ארץ ישראל • המרכז למיפוי ישראל • העמותה הישראלית לפרהיסטוריה • הקרן לחקר ארץ ישראל • יד יצחק בן-צבי • מכון אבשלום • מכון ישראלי לארכאולוגיה • רשות העתיקות • רשות הטבע והגנים |  |
| מסלולים מסומנים | שביל ישראל • שביל ישראל לאופניים • שביל ירושלים • שביל הגולן • שביל הסנהדרין • שביל גולני • שביל הים • סובב כנרת |  |
| חוקרי ארץ ישראל | בנימין מטודלה • אשתורי הפרחי • יהוסף שוורץ • אברהם משה לונץ • אברהם יעקב ברור • זאב וילנאי • יוסף ברסלבי • שמריה גוטמן • צבי אילן • יוסי בן-ארצי • אורי דביר • ספי בן-יוסף • שמואל אביצור • ברוך ספיר • מורה דרך |  |
| ספרי יסוד | ארץ-ישראל: ספר-המסעות • מדריך ארץ ישראל • אנציקלופדיה אריאל • מדריך ישראל • כל ארץ ישראל • אנציקלופדיה לתולדות ארץ-ישראל • אנציקלופדיית החי והצומח של ארץ ישראל |  |
הומיט

| --- | --- |
הומיט עם ספינל (המינרל הסגול)
הומיט עם ספינל (המינרל הסגול)
 תכונות המינרל
 הרכב כימי:  Mg,Fe2+)7(SiO4)3(F,OH)2)
 מערך קריסטלוגרפי:  אורתורומבי
 צורת הגביש:  בדרך כלל משובץ כגרגירים. הגבישים קטנים מעוגלים באורך של עד סנטימטר אחד
 צבע:  בדרך כלל צהוב, אך גם לבן, חום או כתום כהה
 ברק:  זגוגי
 שקיפות:  שקוף עד שקוף למחצה.
 פצילות:  גרועה בכיוון אחד המקביל לבסיס
 שבירה:  בלתי שווה עד דמוית קונכייה
 קשיות:  6 בסולם מוס
 משקל סגולי:  3.3-3.2
 שרטוט:  לבן
 מידע נוסף:  תופעת פליאוכרואיזם בגבישים
 מינרלים נלווים:  ספינל, קלציט, דיופסיד, ביוטיט, סרפנטין, כונדרודיט, פורסטריט, וולאסטוניט וגרוסולאר
הומיט  הוא מינרל מינרל נזוסיליקטי (סיליקט במבנה דמוי איים) של ברזל ומגנזיום, המכיל גם פלואור והידרוקסיל, והשייך לקבוצת מינרלים הקרויה על שמו, קבוצת ההומיט.
תכונות

נוסחת המבנה הכימי של הומיט היא Mg,Fe2+)7(SiO4)3(F,OH)2). ההומיט העניק את שמו לקבוצה של מינרלים המאופיינים במבנה המשלב שכבות של סיליקטים ותחמוצות. לשכבות הסיליקטים יש מבנה כשל המינרל אוליבין ולשכבות התחמוצת יש מבנה דמוי המינרל ברוסיט (Mg(OH)2). במקרה של ההומיט יש שלוש שכבות רצופות של אוליבין בין שכבות הברוסיט.
ההומיט מתגבש במערכת האורתורומבית, חבורת סימטריות נקודתית האורתורומבית דיפירמידלית  2/m\ 2/m\ 2/m וחבורת סימטריות מרחבית Pmcn. הפרמטרים של תא היחידה הם: Å‏a=10.243‏, b=20.72Å‏, c=4.735Å.
ההומיט מופיע בטבע בדרך כלל בדרך כלל משובץ כגרגירים. הגבישים קטנים מעוגלים באורך של עד סנטימטר אחד. ההומיט נשבר באופן בלתי שווה. הקשיות של המינרל בינונית, 6 בסולם מוס, והמשקל הסגולי הוא בממוצע 3.3.
אופטית המינרל הוא דו-צירי חיובי. מקדם השבירה של ההומיט נע בין 1.607 ל-1.67. גבישי ההומיט שקופים עד שקופים למחצה וצבעם הם בדרך כלל צהוב, אך גם לבן, חום או כתום כהה. המינרל ניחן בפליאוכרואיזם. מכיוון אחד נראה המינרל בגוון צהוב חיוור עד צהוב עמוק, ומשני הכיוונים האחרים צהוב חיוור עד חסר צבע.
המינרל תואר לראשונה ב-1813 על סמך גבישים קטנים בצבע צהוב-דבש שנמצאו משובצים בתוך גוש אבן גיר גבישית שנפלטה מהר סומה - הר געש קדום שפסגתו קרסה לפני כ-18 אלף שנה בפעילות געשית, ובמרכז המכתש שנוצר צמח החרוט הגעשי הצעיר יותר של הר הגעש וזוב שבמחוז קמפניה, שבאיטליה. הדוכס ז'אק לואי דה ברנון (Jacques Louis de Bournon‏ 1825-1751), המינרלוג והקריסטלוגרף הצרפתי שתיאר את המינרל לראשונה, קרא לו על שם אספן עבודות האמנות, המינרלים ואבני החן היקרות האנגלי, סר אברהם הומה (Abraham Hume‏ 1839-1749). הדגימה המקורית מצויה במוזיאון לתולדות הטבע בפריז שבצרפת.
שימושים

השימוש העיקרי בהומיט הוא במכירה בחנויות לאספנים. קיימות אומנם אבני חן מחיתוך גבישים של הומיט, אבל השימוש בהם נדיר, ומקובל יותר להשתמש בשני סוגים אחרים של מינרלים מקבוצת ההומיט למטרה זו, הקלינוהומיט והכונדרודיט.
מקור ותפוצה

ההומיט מצוי בדרך כלל בסלעי גיר וסלעי דולומיט שעברו התמרה אזורית והתמרת מגע במפגש עם סלעיים פלוטוניים פלסיים או אלקליים. וכן בעורקים הידרותרמיים במיוחד אם כתוצאה תהליך המטאסומטיזם חדרו לסלע תמיסות המכילות ברזל, בורון ופלואור.
ההומיט הוא מינרל נדיר למדי. מקומות בהם ניתן למצוא ההומיט כוללים את הר סומה שסמוך להר הגעש וזוב שבמחוז קמפניה, שבאיטליה. (המקום בו נתגלה המינרל לראשונה); מכרה השיש היינריך בגיילבך (Gailbach), ליד אשפנבורג (Aschaffenburg), הרי ספסרט (Spessart) בבוואריה שבגרמניה; מכרה אל ברוקל (El Berrocal) שליד טולדו שבספרד; אתר המינרלים של פרנקלין במחוז ססקס (Sussex) בניו ג'רזי, ומכרה קרסוול (Creswell) במחוז ג'פרסון (Jefferson), בקולורדו שבארצות הברית; ומכרה מין טיין (Minh Tien) במחוז לוק יאן (Lục Yên) בפרובינציה ייאן באיי (Yên Bái) שבווייטנאם.
לקריאה נוספת

Deer, W. A., Howie, R. A., and Zussman, J., 1997, Rock-forming minerals: Volume 1A, Second Edition, Orthosilicates. The Geological Society, Bath, UK. ISBN 1-897799-8-88
הערות שוליים

↑  במוזיאון קיימברידג' מצוי עד היום אוסף היהלומים שהוא הוריש לאוניברסיטה
↑  לרשימה המלאה ניתן להיעזר בקישור לאתר Mindat.