stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הקפות ביער
פרשנות ומסרים > שם הספר

בשלב כלשהו במעקב אחרי זקן רגל מבין שאול שהפיל מוליך אותו במעגלים: שיטה ידועה של הפילים להפוך את כיוון המרדף ולהדביק את העוקב מגבו. עם זאת, שאול מרגיש שזקן רגל עשה זאת על מנת להביא אותו שוב למחוזות ילדותו ושייכותו ליער, ולהחזיר אותו לשם מתוך מצב של ביטחון ויכולת וכך שיוותר על כוונתו לעזוב.
כמו כן, ההקפות מתייחסות למעגל הסגור של הניצול במציאות חייהם של החוטבים: הם עובדים בפרך על מנת להבטיח את הישרדותם, אבל בתוך כך הורסים את היער שהוא מקור המחייה שלהם. השם בתרגום לעברית (בשונה מהמקור באנגלית, "circles", מעגלים) מתייחס גם לצורת הקנייה בתשלום דחוי, "הקפה", שהיא אופן התשלום שנכפה על החוטבים במסחר עם קוני העץ.
פרשנות ומסרים > רומן חניכה

הספר מלווה את הגיבור מנערות לבגרות ומתאר את התמודדותו עם קשיים וערכים סותרים עד לגיבוש דמותו ועקרונותיו, באמצעות מספר דמויות חונכות. תהליך החניכה מתבטא בשלושה תחומים: כלכלה, השכלה, חברה ופוליטיקה, כאשר לכל תחום חונך מסביבה אחרת (האב יורם בארנארד מבין החוטבים, קייט מאנשי העיירה והפיל זקן רגל מהיער). בכל התחומים עובר שאול ממצב של בורות וחוסר אונים למודעות נרחבת ורגישה, מציאת דרך ויכולת לפעול בין הקיצוניות של אטימות והרסנות ובין ויתור באמצעות עזיבה.
בסיפור זה מלווה התהליך הפנימי גם במסע פיזי, שמתרחש במהלך הימים שבהם שאול מחפש את זקן רגל ביער.
פרשנות ומסרים > רומן מחאה פוליטית-חברתית

הרומן עוסק בסוגיות חברתיות עליהן הוא מצביע במטרה להעביר מסר של תיקון. הקונפליקט המניע את העלילה הוא עוולות ובעיות הקיימות בחברה ובמקביל מוצעות דרכים אפשריות לפתרון. הספר עוסק במספר סוגיות, ביניהן האפליה הכלכלית והחברתית של האוכלוסייה האפריקנרית על ידי המתיישבים האנגלים; הפגיעה במאזן האקולוגי בטבע באמצעות כריתת עצים בקצב גבוה ולא מוסדר, הכחדת פילים בעבור שנהב (מצד החוטבים לצורך הישרדות, מצד האנגלים מתוך אינטרס כלכלי וחמדנות); והבערות וצרות האופקים: בחברת החוטבים ניכרת התבצרות באמונות טפלות ובדרכי חיים קבועות, ואילו החברה האנגלית המשכילה והתרבותית לכאורה, מתאפיינת בדעות קדומות ובאפליה גזענית.
וטריס

וטריס (בלטינית: Veteris או Vheteris) או ויטיריס (Vitiris) הוא אל מהמיתולוגיה הקלטית שפולחנו היה נפוץ בבריטניה בתקופת הרומית בקרב החיילים של הלגיונות הרומיים ששהו בבריטניה.
וטריס היה אל מקומי (בדומה לאל מוגונס) ולא זוהה עם אל מהמיתולוגיה הרומית.
מרכזי פולחן ומזבחות לווטריס התגלו ברחבי בריטניה, בעיקר בנית'רבי, וכן בסמוך לחומת אדריאנוס.
על מזבח מקארוורן התגלה תגליפים של חזיר בר ונחש המסמלים כנראה את היות האל אל ציד ומלחמה או אל רפואה.
לקריאה נוספת

Miranda J. Green, Dictionary of Celtic Myth and Legend, Thames and Hudson Ltd, 1997
הרוזנת דה מונסורו (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |
 מבוסס על:  הרוזנת דה מונסורו 
 בימוי:  ולדימיר פופקוב 
 שחקנים ראשיים:  Gabriella Mariani Evgeny Dvorzhetsky Yury Belyayev אלכסנדר דומוגארוב אלכסיי גורבונוב 
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 הקרנת בכורה:  1997 
 משך הקרנה:  1,357 דק' 
 שפת הסרט:  רוסית 
 סוגה:  סדרה המבוססת על ספר 
 דף הסרט ב־IMDb
 
הרוזנת דה מונסורו (ברוסית: Графиня де Монсоро) היא סדרת טלוויזיה בדיונית רוסית ב-26 פרקים, גרסת מסך של הרומן מאת אלכסנדר דיומא האב "הרוזנת דה מונסורו" (אנ').
הסדרה צולמה מ-1994 עד 1996. בשנת 1997 הושלמה העבודה על התמונה (דיבוב ועריכה). הקרנת הבכורה התקיימה ב-5 בינואר 1998. סדרה זו היא סדרת המשך לסדרת הטלוויזיה "המלכה מרגו" (רו') ושתי הסדרות צולמו במקביל.
עלילה

הסרט מגולל את סיפור אהבתם של דיאנה היפהפייה והגרף דה בוסי (אנ') על רקע אירועים היסטוריים בצרפת בעידן מלחמות הדת בין הקתולים וההוגנוטים.
בראש ההוגנוטים עומד אנרי מנווארה. בראש הקתולים מובילה המשפחה הלוחמנית של בית גיז. המלך אנרי השלישי, חובב יוקרה ובידור מפונק, אינו מסוגל לשלוט במדינה. הוא הקיף את עצמו במועדפים ("מיניונים") (אנ'), עליהם הוא מבזבז את האוצר.
המלך מסוקרן[דרושה הבהרה] מאחיו הצעיר, פרנסואה, דוכס אנז'ו, שחולם לקחת את כס המלוכה, כיוון שלאנרי אין ילדים. עימותים מתמידים מתקיימים בין האצילים של אנרי לבין הקרובים לאנג'ו, שעליהם נמנה גם הגרף דה בוסי. גיזה[דרושה הבהרה] חולמת גם על כתר צרפת, טווה מזימה להפיל את אנרי ולשלוח אותו בכוח למנזר. רק בזכות ליצן-החצר הנאמן שיקו (אנ') – אציל גסקוני שנעלב על ידי אחד הגייזים[דרושה הבהרה] – מצליח אנרי, המלך הצרפתי האחרון מבית ולואה, לשמר בינתיים את חייו, את חירותו ואת כס המלכות.
הערות שוליים

↑  Сериал Графиня де Монсоро: фото, видео, описание серий - Вокруг ТВ., Вокруг ТВ (באנגלית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא סרטים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
השושלת השלישית של מצרים

| --- | --- |
 מדינה:  מצרים העתיקה 
 בית האב:  הממלכה העתיקה של מצרים 
 תקופת השושלת:  2686 לפני הספירה – 2613 לפני הספירה 
 
מקדש הלוויה של ג'וסר בסקארה.
השושלת השלישית של מצרים העתיקה (שושלת III) היא השושלת הראשונה של הממלכה הקדומה. שושלות אחרות של הממלכה הקדומה כוללות את הרביעית, החמישית והשישית. הבירה בתקופת הממלכה הקדומה הייתה בממפיס.
סקירה

לאחר השנים האחרונות הסוערות של השושלת השנייה, שאולי כללה מלחמת אזרחים, עברה מצרים לשלטונו של ג'וסר, וסימנה את תחילתה של השושלת השלישית. גם רשימת המלכים מטורינו וגם רשימת המלכים מאבידוס מתעדים חמישה מלכים, בעוד שבלוח סקארה מתעדים רק ארבעה, ומנתון מתעד תשעה, שרבים מהם לא היו קיימים או שהם פשוט אותו מלך תחת מספר שמות.
רשימת המלכים מטורינו מציינת את נב-כא, ג'וסר, Djoserti, Hudjefa I וחוני.
רשימת המלכים מאבידוס מציינת את נב-כא, ג'וסר, טטי, Sedjes ונפרקארה.
לוח סקארה מציין את ג'וסר, ג'וסרטטי, נבקארה וחוני.
מנתון מציין את לנצ'רופס (נב-כא), טוסורתרוס (ג'וסר), טיריס (דז'וסרטי/סחמחת), מסוצ'ריס (סנחט, כנראה אותו אדם כמו נב-כא), סופיס (גם ג'וסר), טוסרטאזיס (גם דז'וזרטי/סחמחת (נ'ק), ; חעבה לא סביר, אולי לא קיים), Sêphuris (Qahedjet), ו-Kerpherês (חוני).
העדויות הארכאולוגיות מראות כי חעא סח'מוי, השליט האחרון של השושלת השנייה, הוחלף על ידי ג'וסר, שבאותה תקופה העיד רק שם הורוס Netjerikhet. יורשו של ג'וסר היה סחמחת, שהיה לו שם נבטי ג'סרטי. הפרעה האחרון של השושלת הוא חוני, שעשוי להיות אותו אדם כמו Qahedjet או, פחות סביר, חעבה. נותרו שלושה שמות הורוס של פרעוני השושלת השלישית ידועים: סאנח'ת, חעבה ואולי Qahedjet. אחד משלושת אלה, ככל הנראה סאנח'ת, קיבל שם נבטי נב-כא.
תיארוך השושלת השלישית הוא מאתגר באופן דומה. שו נותן את התאריכים בערך מ-2686 עד 2613 לפני הספירה. רשימת המלכים מטורינו מציגה בסך הכול 75 שנים לשושלת השלישית. ביינס ומאלק הציבו את השושלת השלישית כמשתרעת על השנים 2650–2575 לפנה"ס, בעוד שדודסון והילטון מתארכים את השושלת ל-2584–2520 לפנה"ס. לא נדיר שההערכות הללו שונות ביותר ממאה שנה.
מספר חוקרים הציעו מקור דרומי לשושלת השלישית. פיטרי האמין שהשושלת מקורה מסודאן בהתבסס על עדויות איקונוגרפיות, וקייטה טען שמקורה בנוביה.
שליטים

פרעוני השושלת השלישית שלטו במשך כ-75 שנים. עקב ממצאים ארכאולוגיים אחרונים באבידוס שחושפים שג'וסר הוא זה שקבר את חעא סח'מוי, השליט האחרון של השושלת השנייה, כיום רווחת האמונה שג'וסר הוא מייסד השושלת השלישית, כיורש הישיר של חעא סח'מוי והאחראי על גמר בניית קברו. ממצאים אלה סותרים כתבים קודמים, כמו וילקינסון (Wilkinson 1999), שהעידו כי נב-כע/סאנח'ת היה מייסד השושלת. עם זאת, השניים לא היו רחוקים מאוד זה מזה מבחינה זמנית; ייתכן שהם היו אחים, יחד עם סחמחת, בתור בניו של חעא סח'מוי ובת זוגו המועדפת נימאאתאפ (Nimaathap).
הערות שוליים

1 2  Dodson, Hilton, The Complete Royal Families of Ancient Egypt, 2004
1 2 3  Toby A.H. Wilkinson, Early Dynastic Egypt, Routledge, 2001
↑  Aidan Dodson: The Layer Pyramid of Zawiyet el-Aryan: Its Layout and Context. In: Journal of the American Research Center in Egypt (JARCE), No. 37 (2000). American Research Center (Hg.), Eisenbrauns, Winona Lake/Bristol 2000, ISSN 0065-9991, pp. 81–90.
↑  Shaw, Ian, ed. (2000). The Oxford History of Ancient Egypt. Oxford University Press. p. 480. ISBN 0-19-815034-2.
↑  Keita, S. O. Y. (March 1992). "Further studies of crania from ancient Northern Africa: An analysis of crania from First Dynasty Egyptian tombs, using multiple discriminant functions". American Journal of Physical Anthropology. 87 (3): 245–254. doi:10.1002/ajpa.1330870302. ISSN 0002-9483. PMID 1562056.
↑  Bard, Kathryn (2015). An Introduction to the Archaeology of Ancient Egypt (2 ed.). John Wiley & Sons. pp. 140–145. ISBN 978-1-118-89611-2.
↑  Toby A. H. Wilkinson: Early Dynastic Egypt. Routledge, London 2001, ISBN 0415260116, pp. 80–82, 94–97.
↑  Silke Roth: Die Königsmütter des Alten Ägypten von der Frühzeit bis zum Ende der 12. Dynastie (=Ägypten und Altes Testament, vol. 46). Harrassowitz, Wiesbaden 2001, ISBN 3-447-04368-7, pp. 59–61, 65–67.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007552244905171  LCCN: sh2009000929
הקסטל

ערך זה עוסק בהר ואתר לאומי בישראל. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

מצודת הקסטל
 מידע כללי
 על שם:  castellum 
 גובה:  779 מ' 
 שטח:  1.4 קמ"ר 
 מדינה:  ישראל 
 מיקום:  מחוז ירושלים, ישראלישראל
 רכס הרים:  הרי ירושלים 
 קואורדינטות:  31°47′49″N 35°08′39″E﻿ / ﻿31.796944444444°N 35.144166666667°E﻿ / 31.796944444444; 35.144166666667
 הקסטל (למפת ירושלים מוגדלת) הקסטל(למפת ירושלים רגילה) הקסטל(למפת הרי ירושלים רגילה) הקסטל(למפת הרי ירושלים מוגדלת) הקסטל
 
הקסטל ב-1955
מצפור דב פייט בקסטל
בול שהוצא לכבוד יום העצמאות השלישי של מדינת ישראל בשנת 1951 ומתאר את אתר הקרב בקסטל
כביש שבע האחיות מטפס ממוצא עילית למבשרת ציון ולקסטל, מימין קטע מכביש מ"ס 1 שהחליף את כביש שבע האחיות בדרך ירושלים - תל אביב.
קַסְטֶל הוא שמה של גבעה ואתר לאומי בקצהו של הר מעוז, מעל כביש 1 (כביש תל אביב–ירושלים), בשטחה של מבשרת ציון. עד 1948 שכן על הגבעה יישוב ערבי בשם אל-קסטל, שהיווה נקודה אסטרטגית במהלך המערכה על ירושלים במלחמת העצמאות בשל שליטתו המוחלטת על הכביש מהשפלה לירושלים, בו נעו השיירות לירושלים.
גאוגרפיה

גבעת הקסטל מתנשאת לגובה 779 מטר, והיא יושבת בחלקו הדרומי של רכס קטן, המשתרע מבית סוריק ועד הר חרת וצובה. הרכס תחום במספר נחלים מכיוונים שונים (נחל כסלון, נחל לוז ונחל שורק). גבעת הקסטל היא הנקודה הגבוהה ביותר בסביבתה הקרובה, וממנה מסתעפות מספר שלוחות קצרות בכיוונים שונים. לגבעה חשיבות אסטרטגית בשל מעברו של כביש 1 (שנסלל על גבי תוואי דרך עתיק הקיים עוד מהתקופה הרומאית) בסמוך לגבעה, לאחר טיפוס תלול מאפיק נחל כסלון מהצד המערבי, ומאפיק נחל שורק בצד המזרחי.
היסטוריה

החוקר ב"צ לוריא מזהה את ההר עם הר עפרון, המוזכר בספר יהושע.
מקור השם "קסטל" הוא במילה הרומית "קסטלום" (Castellum) אשר משמעותה מצודה (המדובר בצורת הקטנה של המילה Castra, שפירושה מחנה צבאי), המתייחסת למצודה שהרומאים בנו במקום לשמירה על הדרך לירושלים. בימי הביניים נבנה על הפסגה מבצר צלבני שנקרא באותה תקופה "קאסטלום בלוואר" (בצרפתית "Castellum Belvoir" - מבצר יפה נוף), ממנו לא נותר שריד. השם הרומי השתמר גם בשמו של הכפר הערבי אל-קסטל.
היסטוריה > מלחמת העצמאות

בחודשים ינואר ופברואר של 1948, בתחילת מלחמת העצמאות, פעל אהרן חיים כהן, מייסד המחלקה לפועל הערבי של ההסתדרות, להסדרת הסכמי שלום עם הכפרים שבעיבורה של ירושלים ובהם אל-קסטל. בחודשים לאחר מכן לוחמיו הבלתי סדירים של עבד אל-קאדר אל-חוסייני לא הורשו להישאר בכפר ונאלצו לשוב לבסיסם בבית סוריק.
בהמשך המלחמה שימש המשלט "קו חסימה" בדרך לירושלים, והיווה נקודת שליטה על הדרך מן השפלה לעיר הבירה. קרבות קשים וסיפורי גבורה כרוכים במאבק השליטה שהתקיים במקום והקסטל עבר שלוש פעמים מיד ליד. בשנת 1948 הייתה על ראש גבעה זו עמדה ערבית, שחלשה על הדרך לירושלים ואיימה לנתק את העיר משאר היישוב בארץ.
בחודש אפריל 1948, לאחר ששלוש שיירות שעלו לירושלים הותקפו ונפגעו, התקבלה החלטה לכבוש את הקסטל בכל מחיר. הפעולה הראשונה נערכה בליל ה-3 באפריל בשילוב כוחות חי"ש ויחידת הפלמ"ח. לוחמי החי"ש נבחרו לחיפוי ולוחמי הפלמ"ח נבחרו לכיבוש הגבעה. הלוחמים טיפסו אל הגבעה, אבל התברר שהערבים נטשו את הגבעה, והיא נתפשה ללא קרב. הפלמ"ח עזב את הקסטל ובמקום נותרו רק כ-70 לוחמי חי"ש, חלקם טירונים ועולים חדשים חסרי ניסיון.
באותו היום החלה מתקפת נגד של הערבים משני כיוונים. הקרבות היו עזים ומרים ולוחמי החי"ש ספגו אבדות רבות ובקושי החזיקו מעמד. במהלך הקרב הגיעה תגבורת מירושלים, אבל הלוחמים המשיכו ליפול ולהיפגע. במקביל לכך, לשמחת הלוחמים, שיירה אחת הצליחה לעבור בכביש והגיעה לירושלים. הלילה שלאחר הקרב המתיש היה גשום וקר, הלוחמים היו עייפים מחוסר שינה, מזונם מועט והתחמושת הייתה מועטת. נפגעים רבים שכבו בחוסר אונים. ב-8 באפריל לפנות בוקר, פסקו ההפגזות. עם עלות השחר עלו שלוש דמויות אל הגבעה. בתחילה הלוחמים חשבו שהם אנשי תגבורת, אולם משהתברר שהם ערבים הם נורו בידי מאיר קרמיול ונהרגו. מאוחר יותר התברר שאחד ההרוגים היה מנהיג הכוחות הערבים באזור ירושלים במלחמת העצמאות, עבד אל-קאדר אל-חוסייני.
לאחר שהתפרסמה עובדת מותו של עבד אל-קאדר אל-חוסייני הוכרזה "פזעה" בכל אזור ירושלים והשפלה. כ-1,200 ערבים התקבצו מכל האזור, כולל רמאללה ואפילו מחברון ורמלה והתקיפו את מגיני הקסטל. הלוחמים נלחמו ביאוש, בכוחות אחרונים, אחרי חמישה ימי קרבות רצופים ועם מעט תחמושת. עם החרפת הקרבות וכשנותרו רק כ-30 לוחמים, התקבלה פקודה לסגת מהקסטל. שמעון אלפסי, מ"מ פלוגה א' מגדוד 3 של הפלמ"ח הכריז: "הטוראים יסוגו והמפקדים יחפו מאחור", אמרה שהפכה לסמל צה"לי לדורותיו.
לאחר נסיגת הכוחות נטשו רוב הלוחמים הערבים את הקסטל ויצאו להלווייתו של מפקדם, אל-חוסייני. בעקבות זאת יצאה פקודה חדשה: "יש לכבוש מחדש את הקסטל. כל הארץ מאזינה ומקווה". כוח מיומן יצא לכבוש את הגבעה והצליח בקרב קצר לכבוש אותה מחדש, לאחר שרוב כח האויב יצא להלוויה. מאז נותר הקסטל בידי ישראל.
חללי הקרב על הקסטל הובאו לקבורה בקברי אחים בבית הקברות הצבאי בהר הרצל.
לאחר המלחמה הוקמה באזור מעברה לעולים מכורדיסטן שנקראה "מעוז ציון א'".
המקום שימש לתצפית ובסיס היציאה עבור חטיבת הראל במלחמת ששת הימים לקרב שייח עבד אל עזיז ובפריצה לכיוון ירושלים.
האתר

האתר הוא אתר לאומי בניהול רשות הטבע והגנים ובשטחו יד זיכרון לחללי הקרב על הקסטל (כולל אנדרטה שעוצבה בשנת 1980 על ידי יצחק ימין), תבליט של האזור ויד זיכרון למשוריינים שניסו לפרוץ את הדרך לירושלים. באפריל 2016 נחנך "שביל הערכים" במסגרת חידוש פניו של האתר. במסגרת החידושים הופקו שני סרטים, האחד מוקרן במבואה לאתר והשני בבור המים המשופץ מתחת לבית המוכתאר. הוצבו מתקנים המיועדים לפעילות אקטיבית ומאתגרת של קהל. הפעילות משלבת חשיבה ופעילות צוות הכרחית לדימוי אחוות לוחמים, מסירות, נאמנות, רעות, ודבקות במטרה. חלק משביל הערכים עובר בתעלות קשר ובונקרים שנחפרו ונבנו במקום בשנות ה-50, לאחר קום המדינה, והוכשרו למעבר בטיחותי ומהנה קהל המבקרים. החדרים הפנימיים של תעלות הקשר הוסבו לתחנה המוקדשת לערך אמינות, ובה שאלות סיכום וידע על קרבות הקסטל. הסרט המוקרן בבור המים המשופץ שמתחת לבית המוכתאר, מספר עובדות שלא התפרסמו עד כה אודות קרבות הקסטל.
ב-2019 נצפו באתר עשרות פרטים של צמריר הקדד, אחד הפרפרים הנדירים בישראל.
לקריאה נוספת

עזריה אלון, אטלס כרטא, שמורות טבע וגנים לאומיים.
יורם קניוק, תש"ח, הוצאת משכל (ידיעות ספרים) - 2010
דני רובינשטיין, "זה אנחנו או הם" - הקסטל וירושלים, אפריל 1948: 24 השעות שהכריעו את המלחמה, הוצאת ידיעות ספרים, 2017.
הערות שוליים

↑  ספר יהושע, פרק ט"ו, פסוק ט', ראו: שמו העברי של הקסטל; בית מקרא כתב-עת לחקר המקרא ועולמו, ניסן, תשי"ט, עמ' 38
↑  Excavations and Surveys in Israel, Volumes 5-8
↑  בני מוריס, לידתה של בעיית הפליטים הפלסטינים 1947–1949 תל אביב: עם עובד, תשנ"א 1991. עמוד 62
↑  נתנאל לורך קורות מלחמת הקוממיות הוצאת מערכות
↑  חוויה בטעם של פעם - אתר לאומי קסטל, באתר ערוץ 7, ‏ג' באב תשע"ז
↑   צפריר רינת, עשרות פרטים של פרפר נדיר התגלו באזור ירושלים, באתר הארץ, 26 בפברואר 2019
הירידה מהקסטל, 1955
הרברט וורברטון

הרברט בירצ'בי וורברטון (באנגלית: Herbert Birchby Warburton‏; 21 בספטמבר 1916 – 30 ביולי 1983) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מווילמינגטון, דלאוור, ופרנקפורד, דלאוור. הוא היה יוצא מלחמת העולם השנייה וחבר במפלגה הרפובליקנית ושימש כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מדלאוור.
ביוגרפיה > ראשית חייו

וורברטון נולד ב-21 בספטמבר 1916 בווילמינגטון, דלאוור. הוא למד בבתי הספר הציבוריים של וילמינגטון ורידינג, פנסילבניה, וסיים את לימודיו באוניברסיטת דלאוור בניוארק ב-1938, וב-1941 בבית הספר למשפטים של דיקינסון בקרלייל, פנסילבניה.
כבוגר ROTC מאוניברסיטת דלאוור, הוא הוסמך כלוטננט משנה והחל בשירות צבאי פעיל כלוטננט ראשון של גדוד הנ"מ ה-122 בספטמבר 1941. לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר לפיקוד ולמטה כללי בפורט לוונוורת', קנזס, בספטמבר 1945, הוא שירת כמפקד גדוד עד שהשתחרר מתפקיד פעיל כמייג'ור בדצמבר 1945.
ביוגרפיה > קריירה מקצועית ופוליטית

וורברטון התקבל ללשכת עורכי הדין בדלאוור שלא בפניו ב-1942 והחל לעסוק בכך לאחר שובו מהצבא ב-1946. הוא שימש כעורך דין עירוני בווילמינגטון מ-1949 עד 1952. וורברטון נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית בשנת 1952, כשהביס את הדמוקרט ג'וזף ג'יי סקנל. הוא כיהן ברוב הרפובליקני בקונגרס ה-83. ב-1954 הוא לא ביקש קדנציה נוספת בבית הנבחרים האמריקני, אך ניסה להיבחר ללא הצלחה למושב הסנאט של ארצות הברית של הדמוקרט המכהן ג'וזף אלן פריר הבן. בסך הכול, וורברטון כיהן מ-3 בינואר 1953 עד 3 בינואר 1955, כולם מלבד 17 הימים הראשונים נפלו בתקופת ממשלו של נשיא ארצות הברית דווייט ד' אייזנהאואר.
לאחר כהונתו בקונגרס, וורברטון מונה לעוזר מיוחד של מזכיר העבודה של ארצות הברית, ג'יימס פ. מיטשל, מ-1955 עד 1957, ליועץ המשפטי הכללי של מחלקת הדואר מ-1957 עד 1961, וליועץ זוטר לוועדת המשנה לפעולות ממשלתיות של בית ארצות הברית, מ-1961 עד 1964. לאחר מכן, הוא הפך לתושב פרנקפורד, דלאוור, והיה מנכ"ל האגודה האמריקאית לאורתוטיקה ותותבות והמועצה האמריקאית להסמכה לאורתוטיקה ותותבות.
ביוגרפיה > מוות ומורשת

וורברטון מת ב-30 ביולי 1983 בלואיס, דלאוור.
הרברט לוך

| --- | --- |

גנרל הרברט לוך
 לידה:  5 באוגוסט 1886 אידר-אוברשטיין, האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית
 פטירה:  28 באוקטובר 1976 (בגיל 90) לנדאו, גרמניה המערבית גרמניה המערבית
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:  האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית   רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר   גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1905–1945 (כ־40 שנה)
 דרגה:   גנרל חיל התותחנים (ורמאכט)
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-17   מפקד הקורפוס ה-28   מפקד הארמייה ה-18
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה   מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה   הצלב הגרמני בזהב
 
גנרל הרברט לוך (בגרמנית: Herbert Loch;‏ 5 באוגוסט 1886 – 28 באוקטובר 1976) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

לוך נולד ב-5 באוגוסט 1886 באידר-אוברשטיין, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1905 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הארטילריה הבווארי ה-5 (אלפונסו השלושה עשר, מלך ספרד), עמו לחם במלחמת העולם הראשונה, וב-17 ביוני 1916 הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף לוך לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בינואר 1927 מונה למפקד סוללה 1 ברגימנט הארטילריה ה-7 (הבווארי), וב-1 בפברואר 1928 הועלה לדרגת מיור. ב-1 באוקטובר 1929 עבר ללמוד באוניברסיטת ברלין, וב-1 באוקטובר 1930 מונה לקצין מטה במשרד המלחמה. ב-1 באוקטובר 1932 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, וב-1 בנובמבר 1932 מונה למפקד הגדוד ה-3 ברגימנט הארטילריה ה-7 (הבווארי). ב-1 באוקטובר 1934 הועלה לוך לדרגת אוברסט, ומונה למפקד רגימנט הארטילריה ה-7 (הבווארי). ב-6 באוקטובר 1936 מונה למפקד רגימנט הארטילריה ה-33, וב-12 באוקטובר 1937 מונה למפקד אגד הארטילריה ה-32. ב-1 במרץ 1938 הועלה לדרגת גנרל מיור, וב-1 באפריל 1939 מונה למפקד הדיוויזיה ה-17.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ המלחמה היה לוך מפקד הדיוויזיה ה-17, ופיקד עליה במהלך הפלישה לפולין כחלק מהקורפוס ה-13 במסגרת הארמייה השמינית, וב-1 במרץ 1940 הועלה לדרגת גנרל לוטננט. במהלך המערכה על צרפת לחם לוך עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס ה-13 במסגרת הארמייה ה-16, ובשלב השני במסגרת הארמייה ה-12, וב-16 ביוני 1940 קיבל על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. במהלך מבצע ברברוסה לחם לוך עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס ה-13 במסגרת הארמייה הרביעית ולאחר מכן במסגרת הארמייה השנייה, וב-1 באוקטובר 1941 הועלה לדרגת גנרל חיל התותחנים. במהלך הקרב על מוסקבה לחם לוך עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוסים ה-12 וה-13 לסירוגין, במסגרת הארמייה השנייה.
ב-27 באוקטובר 1941 מונה לוך למפקד הקורפוס ה-28, שהיה חלק מהארמייה ה-18, וב-22 באפריל 1942 קיבל על פעולותיו את עיטור הצלב הגרמני בזהב. ב-25 במאי 1943 פרש לוך לחופשה קצרה, וב-30 ביוני חזר לתפקידו. ב-28 במרץ מונה לוך למפקד הארמייה ה-18, וב-2 בספטמבר 1944 פרש מתפקידו והועבר לעתודת המילואים. בפברואר 1945 מונה לוך למפקד מפקדת הכוחות בהרי אייפל, ובאפריל 1945 נפל בשבי האמריקני.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

לוך שוחרר מהשבי באביב 1948. לאחר שחרורו התגורר לוך בלנדאו, וב-28 באוקטובר 1976 מת, והוא בן 90 שנים.
הר קוזיאק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  הרי ברוגמאן 
 קואורדינטות:  64°01′29″S 61°54′50″W﻿ / ﻿64.0247°S 61.9139°W﻿ / -64.0247; -61.9139
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמההר קוזיאק(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמההר קוזיאק(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר קוזיאק(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר קוזיאק
 
הר קוזיאק (באנגלית: Mount Kozyak; בבולגרית: връх Козяк) הוא הר מכוסה בקרח ברי ברוגמן באי לייז ' בארכיפלג פאלמר, בחצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 600 מטרים מעל פני הים.
ההר מתנשא מעל מפרצון קוריה שמצפון מזרח לו; מעל מפרצון בריפארה שמדרום לו; ומעל קרחון סיגמן שמצפון-מערב לו.
ההר ממוקם 1.67 קילומטרים דרומית לפסגת ואז'ארוב; 1.72 קילומטרים צפונית-מערבת לנקודת לשקו; ו-3.6 קילומטרים צפונית-מזרחית לפסגת פבלוב.
היסטוריה > גילוי ומיפוי הקרחון

ההר מופה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1978.
היסטוריה > מקור השם

ההר נקרא על שם הכפר קוזיאק שבצפון מזרח בולגריה.
לקריאה נוספת

כיפת הקרח טומבה בגאזט האנטארקטי הבולגרי (בבולגרית)
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים של בולגריה
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  מידע גאוגרפי והיסטורי
| איים בארכיפלג פאלמר |
| --- | --- | --- |
| איים | אבוט • אולין • אומגה • אטא • אלפא • אלקה • אונוור • אפסילון • בראבנט • בוב • גאנד • גלארוס • דייוויס • דינק • דלתא • דרים • הארי • וינצקה • טאוור • למדא • לייז' • לקוואנט • פמפה |  |
| קבוצות איים | איי אומיקרון • איי טטראד • איי כריסטיאניה • איי מלכיור • איי סיגמא • איי פאי • איי פסי |  |
| איונים | סלע גריינדר |  |
הרייכסטאג של שפייר

חורבות בית המשפט של מועצת שפייר משנת 1789
הרייכסטאג (אספה פוליטית ומחוקקת) של שפייר כונס למעלה מחמישים פעמים בתקופת האימפריה הרומית הקדושה. יום הכינוס הראשון בשפייר נערך על ידי לואי החסיד בשנת 838.
כינוסים > 1526

פרדיננד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, שהיה אז עדיין ארכידוכס אוסטריה ומישייצג את אחיו קארל החמישי בשפייר, קרא בנאום הפתיחה שלו לתמוך בהונגריה נגד האיום העות'מאני. מאוחר יותר אושרה בקשה זו על ידילאיוש השני, מלך בוהמיה והונגריה. כמה אחוזות קיסריות, ובראשן פיליפ הראשון, רוזן הסן ויוהאן, הנסיך הבוחר מסקסוניה, התעקשו קודם כל להבהיר את שאלות המדיניות הנוצרית.
כינוסים > 1529

בשנת 1529 הרייכסטאג נמשך מ־15 במרץ עד 22 באפריל. לאחריו התקיימה ההפגנה בשפייר נגד הרייכסטאג, שבה הנסיכים הפרוטסטנטים מחו נגד הטלת חרם קיסרי על מרטין לותר. בעקבות כך הם סירבו לתת לפרדיננד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה תמיכה צבאית כלשהי נגד יאנוש הראשון זאפויה וסולימאן הראשון במלחמה.
כינוסים > 1542

בשנת 1542 הרייכסטאג נמשך מ-29 בדצמבר 1541 עד 11 באפריל 1542. הסיבה לכינוס הייתה האיום על האימפריה מצד האימפריה העות'מאנית (כיבוש בודה (עיר) בספטמבר 1541). הרייכסטאג התקיים בהיעדר קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ובהנחיית פרדיננד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ושני נציבים קיסריים. האחוזות הקיסריות הטילו מס למימון הצבא הקיסרי.
כינוסים > 1544

בשנת 1544 הרייכסטאג נמשך מ-20 בפברואר עד ל-10 ביוני. ברייכסטאג זה הוחלט לסייע לקיסר במלחמה נגד צרפת וההאימפריה העות'מאנית.
עם נתינת הפריווילגיה (כתב זכות) ליהודים בשנת 1544, אישר קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את ההגנה על קהילת יהודי שפייר וחידש את זכויותיהם.
הערות שוליים

↑  [deposit.fernuni-hagen.de Geschichtsdenken und Ständekritik in apokalyptischer Perspektive] (PDF). 2004. p. 83. {{cite book}}: Check |url= value (עזרה)
↑  [deposit.fernuni-hagen.de Geschichtsdenken und Ständekritik in apokalyptischer Perspektive] (PDF). 2004. p. 132. {{cite book}}: Check |url= value (עזרה)
כנסיית הזיכרון הנאו-גותית בשפייר מנציחה את המחאה על החלטת הרייכסטאג
הפריווילגיה (כתב זכות) ליהודים שניתנה בשנת 1544. עמוד 1 מתוך 7
ואנדרסון (כדורגלן יליד 2001)

ואנדרסון דה אוליביירה קמפוס (בפורטוגזית: Vanderson de Oliveira Campos; נולד ב-21 ביוני 2001 ברונדונופוליס שבברזיל) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת מונקו מליגת העל הצרפתית ובנבחרת ברזיל.
קריירת מועדונים

ואנדרסון גדל במחלקות הנוער של אוניאו רונדונופוליס, ריו ברנקו וגרמיו. הוא ערך 47 הופעות ליגה במדי הקבוצה הבוגרת של גרמיו במסגרת ליגת העל הברזילאית, בהן הבקיע חמישה שערים.
ב-1 בינואר 2022 חתם ואנדרסון על חוזה לחמש שנים וחצי במונקו מליגת העל הצרפתית. ב-9 בינואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 0-0 נגד נאנט במסגרת המחזור ה-20 בליגה לעונת 2021/2022. ב-23 בינואר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בהפסד 3-2 למונפלייה במסגרת המחזור ה-22 בליגה.
קריירה בינלאומית

ב-17 ביוני 2023 ערך ואנדרסון את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ברזיל, בניצחון 4-1 על נבחרת גינאה במשחק ידידות.
הערות שוליים

↑  Monaco : Vanderson, c'est fait ! (officiel) באתר Maxifoot, ‏ 1 בינואר 2022 (בצרפתית)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ואנדרסון (כדורגלן יליד 2001)".