stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ניגוני חב"ד

ניגוני חב"ד הם יצירות מוזיקליות הקשורות בחסידות חב"ד. ישנם לפחות 560 ניגונים הנחשבים כ'ניגוני חב"ד'. חלק מהניגונים, אלו שהולחנו על ידי אחד מאדמו"רי חב"ד או שהיו חביבים עליהם במיוחד, מכונים "ניגון מכוון" וזוכים לחשיבות גדולה יותר. מרבית הניגונים הולחנו על ידי חסידים, וניגוני חב"ד אחרים נלקחו ממקורות שמחוץ לחסידות.
לנגינה משמעות רבה בתנועת החסידות, ככלי ביטוי לנפש, ובלשונו של רבי יוסף יצחק שניאורסון "הלשון היא קולמוס הלב והניגון הוא קולמוס הנפש". הניגון בחסידות נועד לבטא רגשות כמו שמחה, געגועים ודביקות.
את הניגונים שרים בין השאר בעת ההתוועדויות בציבור ובעת התפילה באריכות, במטרה להביא להתעלות רוחנית. לעיתים (כגון בליל שבת, או בשבת אחר הצהריים, זמן סעודה שלישית) אף עורכים טקס המכונה "סדר ניגונים", והוא מוקדש כולו לשירת הניגונים.
סוגי ניגונים

ישנם שלשה סוגים כלליים של ניגוני חב"ד: ניגון מכוון - ניגון שנתחבר על ידי אחד מאדמו"רי חב"ד, הכוונות המסתתרות בו נחשבות נשגבות יותר מניגון חסידי רגיל. ניגון ממולא - ניגון שחיברו אותו חסידים גדולים או שהושר על ידם בעיתות קדושה (בעת התפילה או בלימוד וכדומה) ונקרא גם ניגון מיוחס, ניגון שוטה - שהתוכן הרוחני בו לא משמעותי במיוחד והוא נוצר ללא מחשבה מעמיקה.
סוגי ניגונים > ניגוני האדמו"רים

אחד הניגונים המקודשים ביותר בחסידות חב"ד הוא ניגון "ארבע בבות" (שמשמעותו ארבעת השערים או ארבעת החלקים) שחיבר מייסד חסידות חב"ד רבי שניאור זלמן מלאדי. ניגון זה, כשמו, מורכב מארבעה חלקים, המתארים את ארבעת העולמות בקבלה: אצילות, בריאה, יצירה, עשיה. רבי שניאור זלמן עצמו חיבר כמה ניגונים מתוכם ידוע שהיו עשרה ניגונים הקרויים "עשרת הניגונים המכוונים", אך מהם מזוהים כיום בבירור רק שישה ניגונים. לאדמו"ר השני בחסידות חב"ד (אדמו"ר האמצעי), הייתה מקהלה בשם "קאפעליע", שגם הלחינה ניגונים.
ישנם ניגונים מפורסמים ('הניגונים המכוונים') שחיברו אדמו"רי חב"ד, כאשר כנגד כל אדמו"ר ישנו ניגון שמזוהה עמו:
ניגון שלוש תנועות - ניגון בן שלושה חלקים, שהולחנו על ידי הבעש"ט, המגיד ממעזריטש ואדמו"ר הזקן.
אדמו"ר הזקן: אבינו מלכנו או אלי אתה (צמאה 2 מוקדש ברובו לניגוני האדמו"ר הזקן). מתוך הניגונים שהלחין.
ניגון הקאפעליע - אדמו"ר האמצעי. ניגון שהולחן על ידי מקהלת החצר שלו. בנוסף קיימים מספר ניגונים קצרים - "תנועות" המיוחסות אליו.
ימין ה' רוממה - הצמח צדק. ניגון נוסף שהלחין הוא "ניגון ההשתטחות".
לכתחילה אריבער - הניגון שהלחין המהר"ש.
ניגון הכנה - הרש"ב ניגון רוסטוב
ניגון הבינוני - הריי"צ. ניגון שהלחין אהרן חריטונוב, והיה חביב על האדמו"ר ומושר על ידו בקביעות.
הוא אלוקינו, אתה בחרתנו - הרבי מנחם מנדל שניאורסון
ניגון הקפות - רבי לוי יצחק שניאורסון.
בהתכנסויות בעלות אופי רציני, נהוג בחסידות חב"ד לנהל "סדר ניגונים" שבמהלכו מושרים ברציפות ניגונים אלו, ניגון אחד כנגד כל אדמו"ר.
סוגי ניגונים > ניגוני חסידים

על חסידות חב"ד נמנו מלחינים רבים, בין הפורים והנודעים שבהם נמנו רֶבּ הלל מפאריץ', שלמה מצ'אשניק, משפחת חריטונוב (שלום, אהרן ובני משפחה נוספים), משפחת אלטהויז, הרב מאיר שלמה ינובסקי, הרב יהודה אבר, הרב מיכאל דבורקין, "שלמה דער געלער" ואחרים.
לגבי חסידים מסוימים ידוע על ניגון אחד בלחנם, כאשר בדרך כלל ניגון זה היה מלווה אותם בתפילתם. בין היתר קיימים "ניגון לרבי אהרן מסטרשלה", ניגון לר' משה וילנקר", "ניגון מפולטבה" שהלחין הרב מרדכי מפולטבה, "ניגון לרבי פסח ממלסטובקה", "ניגון לר' חוניע מרוזוב" ועוד.
ניגונים אחרים ידועים על שם בני הקהילה בה הושרו או הולחנו. הסיבה לכך היא לרוב חסידים יוצאי עיירה מסוימת, שאצרו בראשם ניגון מעירם אך לא זכרו את המלחין. בין הפוריים שבהם ידועים ניגוני ניקולייב, ניגוני נוול, ניגוני קלימוביץ' ועוד. כמו כן ידועים ניגונים בודדים המזוהים עם עיר, בהם "ניגון מדוקשיץ", "ניגון מדוברובנה" (מקור הניגון של ופרצת) ועוד.
ניגוני חסידים רבים מחולקים לקטגוריות הייחודיות לניגוני חב"ד, כגון: "ניגון לשבת ויום טוב", "ניגון התוועדות", "ניגון דבקות" או "ניגון התעוררות", "ניגון געגועים", "ניגון שמחה" ו"ניגון ריקוד". תחת כל אחת מכותרות אלו קיימים עשרות ניגונים. קיימים גם סגנונות מיוחדים, כגון ניגוני ה"וואלאך" שסגנונם קצבי מעט ודומה לניגונים שמקורם מרומניה וסרביה.
סוגי ניגונים > ניגונים שנקלטו ממקורות אחרים

אחד מיסודות תורת החסידות הוא "בירור הניצוצות", כלומר: לפי הקבלה בכל פרט בעולם ישנו פן קדוש, שיש צורך לגלותו. זו הסיבה, שלניגוני חב"ד חדרו מנגינות ממקורות שונים ואף זרים ליהדות. בולטים ביניהם שני ניגונים שלימד הרבי מנחם מנדל שניאורסון: מילות הפיוט 'האדרת והאמונה' במנגינת המארסייז - המנון צרפת, וניגון שאמיל המיוחס לאימאם שאמיל שהיה מנהיגם של המוסלמים בקווקז במאה ה־19. כמו כן, מפורסם בחב"ד "מארש נפוליאון" שעל פי המסורת שימש את צבא נפוליאון בעת כיבושיו. ניגונים אחדים מקורם בשירי עם מהשפות הסלאביות המזרחיות או שירי רועים מארצות אלו (אוקראינה, רוסיה ובלארוס), אשר נקלטו בחסידות חב"ד במשך הדורות, לעיתים בשינוי הטקסט ולעיתים ללא מילים. הניגון "ניע ז'וריצי" על פי המסורת הובא לחב"ד במילותיו המקוריות שהושרו על ידי אוקראינים, ומיוחסת להם משמעות פנימית בדרך משל.
בדומה לחצרות חסידיות אחרות, ישנם ניגונים שנקלטו מקהילות יהודיות אחרות. ניגונים כאלו הושרו בחצר הרבי או בקהילות של חסידי חב"ד על ידי חסידים נכבדים, ונכנסו ל"ספר הניגונים". היו "בעלי מנגנים" או חזנים חב"דיים שייבאו כמה ניגונים כאלו, כמו רבי ישראל מדוברובנה, יחיאל היילפרין או הרב מנחם צבי ריבקין. קיימים כמה ניגונים כאלו בעלי מקור יהודי-פולני או אחר. הניגון הירושלמי (המיוחסים לרבי מאיר שפירא מלובלין) "עוצו עצה" הושרו על ידי הרבי מלובביץ', וכן הניגון אני מאמין הפולני. "אימתי קאתי מר" ו"בך בטחו" עברו שינוי במנגינה לפני שנכנסו לספר הניגונים החב"די. הניגון "הושיעה את עמך" של אברהם טברסקי קיבל את תפוצתו הרחבה לאחר שהושר בחסידות חב"ד. שני ניגוני חב"ד ידועים מיוחסים לרבי אריה לייב משפולי, "הופ קוזאק" ו"קול ביער". ישנם גם כמה ניגונים שהושרו בחב"ד אך לא נרשמו בספר הניגונים כיוון שהושרו בחצר למשך תקופה קצרה בלבד, דוגמת הבה נגילה שהושר בעבר במספר חצרות.
בחצר הרבי מלובביץ' האחרון, התקבלו כמה ניגונים בעלי מקור יהודי ספרדי ונכנסו לרפרטואר של ניגוני חב"ד. בהם "עזרני א-ל חי" המרוקאי, ניגון פרסי וכמה ניגונים מגאורגיה (בהם "הנה מה טוב") ובוכרה (בהם "אתם שלום").
תיעוד הניגונים > חברת ניח"ח

על מנת לשמר את ניגוני חב"ד, בשנת תש"ד ביקש האדמו"ר הריי"צ, מהרב שמואל זלמנוב שהיה אחד מחסידי חב"ד בוורשה לדאוג לשמר בתווי נגינה את ניגוני חב"ד (שחלקם הועברו במסורת בעל פה). הרב זלמנוב שהכיר נוסחאות שונות של ניגוני חב"ד (שעברו עיבודים שונים) בירר את הנוסח המקורי ובעזרת מוזיקאים בהם יעקב מזור ואחרים, כתב את התווים. לאחר מכן פורסמו בספר הניגונים.
במקביל לספר הניגונים, הקים הרב זלמנוב מקהלה של חסידי חב"ד במטרה להקליט את הניגונים. הם הפיקו 16 קלטות המכילות כ־140 ניגונים. כיום הקלטות והחומרים שהפיקה ניח"ח מצויים בבעלות ארגון המדיה החב"די jem. קלטות אלו נחשבות לפורצות דרך בתחום הניגונים החסידיים בכלל, וכתוצאה מהן מקהלות של חצרות חסידיות אחרות החלו גם הן להקליט את ניגוניהן בשנים הבאות. דבר שלא היה לפני כן.
המקהלה הייתה עורכת במקביל מופעי שירה שכונו "ערבי חב"ד". המנצח היה יוסף יהודה מרטון וכסולנים השתתפו בה "בעלי-מנגנים" נחשבים מחסידות חב"ד.
תיעוד הניגונים > אחרים

מלבד ניח"ח, היו חסידים שהקליטו ניגונים בליווי אינסטרומנטלי והוציאו תקליטורים של ניגוני חב"ד. הידוע בהם הוא שמואל בצלאל אלטהויז שהוציא בשלב מוקדם 3 תקליטורים ידועים בשם "ניגוני ליובאוויטש", כן החזן משה טלישבסקי הוציא 3 תקליטורים, זלמן לווין שהוציא תקליט מניגוני העיר נוול, שמשון חריטונוב שהוציא תקליט מניגוני אביו שלום חריטונוב, אלי ליפסקר ואחרים.
בשנת תשמ"ד יצא לאור "ניגונים חסידיים - חב"ד", רישום תווים של 53 ניגוני חב"ד שלא מופיעים בספר הניגונים.
דוד הורביץ חסיד חב"ד מקראון הייטס, יצר אוסף סולו עצמי של כ-500 ניגונים עם מקורות, הסברים ודיוקים פרטניים, בהם ניגונים שלא הופיעו בספר הניגונים. האוסף מכונה "מסורת הניגונים". הורביץ השתתף בהקלטות אנתולוגיות שונות בנושא ניגוני חב"ד ונעזרו בו מוזיקולוגים דוגמת יעקב מזור ואחרים.
המוזיקאי החב"די מרדכי ברוצקי הוציא אלבום ייעודי לניגוני רבי הלל מפאריץ' בליווי הסברים, ועוד.
החל משנות ה-90 של המאה ה-20 החלו לצאת סדרות תקליטורים רבים בביצועים של אמנים שונים ובמגוון סגנונות. ביניהם הצליחו הסדרות של אבי פיאמנטה, אברהם פריד, חנן בר-סלע, חב"ד קלאסיק, מנחם מנדל עמאר, הברירה החסידית, ישראל אדלסון, זלמן גולדשטיין (עם ירון גרשובסקי), טוביה בולטון, יאיר כלב, מקהלת "הקאפליע", מקהלות ילדים ועוד.
תיעוד הניגונים > אחרים > היכל הנגינה

בשנות ה-10 של המאה ה-21 הוציא מכון היכל מנחם פרויקט אוסף של 350 ניגונים בתקליטור, בשם "היכל הנגינה" בקריינותו של מענדל ליפסקר (שאף שר סולו חלק מהניגונים) שליקטו בתוכו הרבה הקלטות של ניגונים שבמשך השנים חסידים טובי זמר (מכונים "בעלי מנגנים") הוקלטו בשירת סולו, ללא ליווי אינסטרומנטלי, בין החסידים נמנים יואל כהן, פרץ מוצ'קין, זלמן ברונשטיין ומיכאל דבורקין. כל ניגון מלווה הסבר מילולי ביידיש ובדרך כלל כל רצועה כוללת למעלה מביצוע אחד וכאשר יש גרסאות שונות לניגון - מובאים כל הגרסאות השונות שהיה תחת ידי מחבר הפרויקט. בפרויקט מופיע בכל ניגון גם ההקלטות של ניח"ח. לצד זאת הוציא המכון גם ספר בשם זהה המאגד את 350 הניגונים.
ניגוני חב"ד ידועים

ניגוני חב"ד רבים מושרים גם מחוץ לחוגי חב"ד, כמו ארבע בבות, אלי אתה, צמאה לך נפשי ועוד. אחת הסיבות לקליטת הניגונים מחוץ לחסידות היא בכך שחב"ד מפיצה את ניגוניה בקלטות, והייתה מהחלוצות בעניין. כמו כן אברהם פריד, זמר חרדי פופולרי וחסיד חב"ד בעצמו הוציא מספר תקליטים של ניגוני חב"ד, דבר שגרם לפרסום הניגונים בציבור הדתי והחרדי. תקליטורים נוספים לניגוני חב"ד יצאו בשלבים מוקדמים, בהם מונה רוזנבלום בתקליט "נעימות חב"ד" ועוד.
בשנת 2011 התחיל המלחין משה לאופר בפרויקט משה לאופר מנגן חב"ד שמטרתו להנגיש את ניגוני חב"ד לציבור הרחב, בעטיפה מוזיקלית עדכנית, עד 2020 יצאו ארבעה אלבומים, באלבומים שרים אמנים ידועים כגון מנדי ג'רופי, יוני שלמה, אלי מרקוס, צודיק גרינוולד ועוד.
הניגון "ופרצת" הופיע באלבום קפה אצל ברטה כשיר עממי. ניגון לחסידי הצמח צדק התפרסם ב-2011 כניגון שמחה מהיר, אף על פי שבחב"ד נהוג לנגן אותו בקצב איטי מאוד. ניגונים ישנים היו מושרים בראשית המדינה גם על ידי חוגים חילוניים, כגון השיר "שכב בני" בלחנו של שלום חריטונוב ועוד.
סדרת אלבומים של ניגוני חב"ד בשם "צמאה" החלה לצאת משנת 2015, ביוזמת ארגון "תורת חב"ד לבני הישיבות" ובהפקת המוזיקאי נאור כרמי. בביצוע הניגונים השתתפו זמרים ואמנים ידועים, דתיים וחילונים, ביניהם רמי קלינשטיין, אהוד בנאי, אביתר בנאי, אברהם פריד, ברי סחרוף ודוד ד'אור. עד כה (2022) יצאו לאור 6 אלבומים: האלבום צמאה של ניגוני הרבי מנחם מנדל שניאורסון (2015), אלבום צמאה 2 של ניגוני בעל התניא (2015), אלבום צמאה 3 הכולל ניגוני חב"ד על ספר התהילים (2016), אלבום צמאה 4 הכולל ניגוני חב"ד שהולחנו למילים מן התפילה, אלבום צמאה 5 לניגוני נשמה ואלבום צמאה 6 המשך ניגוני נשמחה. שלושת האלבומים הראשונים הגיעו למעמד של אלבום פלטינה.
לחיים טיש הוציאו 2 אלבומים של ניגוני חב"ד, וכך גם הלב והמעיין.
מדי שנה בי"ט בכסלו חג הגאולה, מאז העשור הראשון של המאה ה-21 מתקיימים מופעי צמאה במשך כמה ימים בבנייני האומה.
לקריאה נוספת

הרב שמואל זלמנוב (עורך), ספר הניגונים, תווי נגינה של ניגוני חסידי חב"ד, א-ג, תש"ט-תש"מ
מ. ש. גשורי, הניגון והריקוד בחסידות, חלק א (רוסיה הגדולה), הוצאת נצח, תל אביב, תשט"ו, פרק 11: נגינה וזמרה בשושלת החבדי"ם, (100 עמודים), עמודים 158-260
מ. ש. גשורי, "לתורת הניגון בחסידות", פרק ב זרמים וגוונים. עמודים: ר"י-רי"ב, רי"ח. בתוך: סיני (כתב עת), שנה עשרים ושלוש, כרך מ"ז, ניסן-אלול תש"ך, ירושלים
מ. ש. גשורי, תלפיות, תשרי תשי"ח, 1957, ניו יורק, כרך ז' חוברת א, "שושלת חב"ד ונגינתם", עמודים 153–165
מ. ש. גשורי, רבעון תלפיות תשכ"א, כרך ז חוברות ב'-ד', "שושלת חב"ד ונגינתה", עמודים 519–532
יעקב לייב אולטיין, עמודים ל'-מ"ב, "ניגוני חב"ד כאמצעי להתבוננות פנימית", בתוך: היכל הבעש"ט, גיליון י"ד, ניסן תשס"ו.
זושא וולף, היכל הנגינה - ניגוני חב"ד בתורת הרבי מליובאוויטש, היכל מנחם ירושלים, תשס"ז
לב לייבמן, נגינה לאור החסידות, בהוצאת חיש, תש"ע
עקיבא סגל, השפה שמעבר לשפה (על תורת הנגינה של האדמו"ר הזקן ואדמו"ר האמצעי), בתוך: "שבעה רקיעים: שיח חב"די", הוצאת ידיעות אחרונות, התשע"ג
זלמן לוין, כל עצמותי – ניגוני חסידי חב"ד מהעיירה נעוועל, גל עיני, ירושלים[דרושה הבהרה]
סאאב 95

| --- | --- |

Saab 95
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  SAAB 95 Estate
 יצרן:  סאאב
 שנות ייצור:  1959–1978
 הרכבה:  שוודיה שוודיה
 מודל קודם:  סאאב 93
 מודל אחריו:  סאאב 99 
 סיווג:  מכונית סטיישן
 אורך:  4,120 מ"מ  (בין השנים 1959-1969)  4,300 מ"מ (בין השנים 1969-1978)
 רוחב:  1,570 מ"מ
 גובה:  1,470 מ"מ
 משקל:  900 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,490 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  3 צילינדרים, בטור, מנוע שתי פעימות, 841 סמ"ק המפיק 38 כ"ס ב-4,250 סל"ד, יחס דחיסה 8.5:1, מנוע קירור מים  4V צילינדרים, 1,498 סמ"ק, המפיק 66 כ"ס ב-4,600 סל"ד, יחס דחיסה 9.0:1, (מנוע פורד של דגם "Ford Taunus V4 engine" (אנ'))  4V צילינדרים, 1,698 סמ"ק, המפיק 73 כ"ס, יחס דחיסה 8.0:1, (מנוע פורד, שווק בארצות הברית)
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 4 מהירויות
 מהירות מרבית:  127 קמ"ש (מנוע 3 צילינדרים)  155 קמ"ש (מנוע פורד 1,498 סמ"ק)
 
סאאב 95 (בשוודית: Saab 95) היא מכונית סטיישן, 3 דלתות, מתוצרת יצרנית הרכב והמטוסים השוודית סאאב אשר יוצרה בין השנים 1959–1978.
יוצרו 110,527 יחידות.
דגמי "סאאב 95" השתתפו בסרטי קולנוע ובסדרות טלוויזיה.
דגמים

3 דלתות סטיישן
3 דלתות מסחרית (ללא מושבים אחוריים וללא חלונות צד אחוריים, דגם ה"סאאב 95" מסחרית יוצא לדנמרק ונורווגיה)
דרגות גימור

"Saab 95" (בסיסי)
"SAAB 95 De Luxe"
"Saab 95 GL"
גלריה

סאאב 95 דגם דה-לוקס, שנת 1961
סאאב 95, שנת 1963
סאאב 95
סאאב 95
סאאב 95, שנת 1964 - מבט לתא הנהג
סאאב 95, מנוע 841 סמ"ק, שנת 1966 - מבט לתא הנהג
סאאב 95
סאאב 95, מנוע 841 סמ"ק, שנת 1966
סאאב 95 - 2 מושבים נוספים בתא המטען
סאאב 95
סאאב 95 דגם "GL"
סאאב 95, שנת 1978
"סאאב 95" ומאחוריו סאבו (קרוואן)
ראו גם

סאאב
סאאב 93
סאאב 96
הערות שוליים

↑  סאאב 95, מנוע 841 סמ"ק, שנת 1959 - מפרט טכני carfolio.com/specifications/models/car/?car
↑  סאאב 95, שנת 1967 סטיישן lanemotormuseum.org/collection/cars/item/saab-95-station-wagon-1967
↑  סאאב 95 בסרטי קולנוע ובסדרות טלוויזיה imcdb.org/vehicles.php?make=saab&model
↑  סאאב 95 saabklubben.se/saabfakta/saab-9596-tt-v4/saab-95-jamforelser
סאאב 90

| --- | --- |

Saab 90, שנת 1986
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  סאאב  "Valmet" (אנ')
 שנות ייצור:  1958–1960
 הרכבה:  פינלנד פינלנד
 מודל קודם:  סאאב 99
 סיווג:  קופה 2 דלתות
 מרכב:  Front-engine, front-wheel-drive layout
 אורך:  4,580 מ"מ
 רוחב:  1,690 מ"מ
 גובה:  1,430 מ"מ
 משקל:  1,225 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,459 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, 1,971 סמ"ק המפיק 73.5 כ"ס ב-5,200 סל"ד
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 4 מהירויות  תמסורת ידנית - 5 מהירויות
 מהירות מרבית:  165 קמ"ש
 צריכת דלק:  9.5 ליטר ל-100 ק"מ
 מעצב:  Björn Envall (אנ')
סאאב 90 (בשוודית: Saab 90) היא מכונית קופה, 2 דלתות, מתוצרת יצרנית הרכב השוודית סאאב בשותפות עם ספקית הטכנולוגיות הפינית "Valmet" (אנ') אשר יוצרה בין השנים 1984–1987 בעיר "Uusikaupunki" (אנ') בפינלנד.
סך הכול יוצרו 25,378 יחידות.
נתונים

5 מושבים
2 דלתות
תאוצה בין 0-100 קמ"ש היא 14.0 שניות
תמונות

"סאאב 90"
"סאאב 90", שנת 1986
"סאאב 90", שנת 1986
"סאאב 90", שנת 1985
מנוע 4 צילינדרים "סאאב 90"
"סאאב 90", שנת 1986 - מבט לתא הנהג
"סאאב 90", שנת  1986
ראו גם

סאאב
סאאב 99
לקריאה נוספת

"סאאב 90" - תמונות
הערות שוליים

↑  "סאאב 90" pl.saab.wikia.com/wiki/Saab_90
↑  "סאאב 90" - מפרט catalog.com/car/1985/31070/saab_90
↑  "סאאב 90" saab-90.com/brochures
↑  "סאאב 90" autoevolution.com/cars/saab-90
סאאב 93

סאאב 93
סאאב 93, מבט לתא הנהג
סאאב 93
סאאב 93
סאאב 93, סדרה B deluxe, שנת 1959
סאאב 93 (93 Saab) היא  מכונית משפחתית קטנה, שיוצרה על ידי יצרנית הרכב והמטוסים השוודית סאאב בין השנים 1955–1960. ה"סאאב 93" יוצאה ל- ארצות הברית. יוצרו 52,731 יחידות.
גרסת הספורט של "סאאב 93" הייתה קרויה סאאב GT750.
את דגם הסאאב 93 החליף דגם ה-סאאב 95. בשנת 1960 יוצרו 2 הדגמים בעת ובעונה אחת.
היסטוריה

סאאב (Saab) היא חברת רכב ותעשייה כבדה שהוקמה בשנת 1937 ועסקה ביצור מטוסים. עם סיום מלחמת העולם השנייה חיפשה החברה שווקים חדשים. בשנת 1944 החל פרויקט במטרה ליצור את המכונית הראשונה, חמש שנים לאחר מכן החל היצור של המכונית "SAAB 92". העיצוב הדגיש את שורשיה של החברה בתעופה בעיקר.
גרסאות

2 דלתות סדאן
2 דלתות סדאן (עם גגון בד גדול) - כאופציה
גרסאות > מפרט טכני ומידות

מנוע אורכי 3 צילינדרים, 2 פעימות, 748 סמ"ק המפתח 25 כ"ס
תמסורת ידנית 3 הילוכים, (גיר על מנוף ידית ההגה)
4 בלמי תוף, ומשנת 1967 4 בלמי דיסק
אורך הרכב - 4,007 מ"מ
גובה - 1,448 מ"מ
רוחב - 1,581 מ"מ
בסיס גלגלים - 2,489 מ"מ
משקל - 787 ק"ג
משנת 1957 - 2 נקודות חגורות בטיחות - כאופציה
תחרויות מרוץ מכוניות

ב-1957 זכתה הסאאב 93 בראלי פינלנד, במקום הראשון.
ב-1959 זכתה הסאאב 93 בראלי שוודיה, במקום הראשון.
ראו גם

סאאב
סאאב 96
סאאב 99
סאות' קוג'י

| --- | --- |

הכנסייה האנגליקנית סיינט פול, רחוב גרגורי, סאות' קוג'י
 מדינה:  אוסטרליה אוסטרליה
 מדינה:  ניו סאות' ויילס ניו סאות' ויילס
 פרוור:  הפרוורים המזרחיים
 עיר אם:  סידני
 גובה:  55 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בפרוור:  5,611 (10 באוגוסט 2021)
 קואורדינטות:  33°56′04″S 151°15′04″E﻿ / ﻿33.934444444444°S 151.2511111°E﻿ / -33.934444444444; 151.2511111 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אוסטרליה מוגדלת) בריזבן קנברה מלבורן הובארט אדלייד פרת' דרוויןסאות' קוג'י(למפת אוסטרליה רגילה) בריזבן קנברה מלבורן הובארט אדלייד פרת' דרוויןסאות' קוג'י(למפת ניו סאות' ויילס רגילה) סידני ניוקאסל וולונגונג וואגה וואגה טוויד הידס קופס הארבור טאמוורת' אולבורי אורנג' דובו וילנדרה הבירה קווינסלנד א ו ה ד ר ו מ י ת  ויקטוריה ים טסמן סאות' קוג'י(למפת ניו סאות' ויילס מוגדלת) סידני ניוקאסל וולונגונג וואגה וואגה טוויד הידס קופס הארבור טאמוורת' אולבורי אורנג' דובו וילנדרה הבירה קווינסלנד א ו ה ד ר ו מ י ת  ויקטוריה ים טסמן סאות' קוג'י  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
סאות' קוג'י (באנגלית: South Coogee) הוא פרוור בסידני, המנוהל על ידי עיריית רנדוויק (City of Randwick).
גאוגרפיה

סאות' קוג'י ממוקם כ-9 ק"מ דרום-מזרחית למרכז העסקים הראשי של סידני. הפרוור גובל ממזרח בים טסמן, בצפון בקוג'י, במערב ברנדוויק ובדרום במרוברה. אף על פי שהפרוור קטן יחסית לקוג'י הסמוך אליו, הוא מיושב בצפיפות. הדרך הראשית החוצה אותו מצפון לדרום היא דרך מלבר, והרחוב המקביל לה רחוב דנינג.
היסטוריה

בשנת 1874 ניתן שטר הקניין הראשון למגורים באזור סאות' קוג'י, כחלק מהרחבת בית העלמין הקיים ברנדוויק לאתר חדש. הפרוור גדל בהדרגה יחד עם רנדוויק וקוג'י והתפתח מעבר לאזור הסובב את בית העלמין.
תרבות

הפארק הגדול בסאות' קוג'י הוא פארק לאת'ם, ובו מגרש פוטבול, קריקט, טניס וכדורת דשא. אתר גדול נוסף בפרוור הוא בית העלמין רנדוויק, סביבו התפתח הפרוור.
סיליסטרה

סיליסטרה (בבולגרית: Силистра) היא עיר נמל בולגרית על חוף הדנובה, ובירת מחוז סיליסטרה. העיר ממוקמת 350 קילומטרים מהבירה סופיה, 120 קילומטרים מהעיר רוסה וסמוכה לגבול רומניה.
היסטוריה

שרידים להתיישבות אנושית באזור העיר מתוארכים לתקופת הברונזה המאוחרת, עידן הממלכה התראקית. ב-49 נכבש האזור על ידי צבא האימפריה הרומית ובמקום הוקמה מצודה המאוזכרת בתעודות מהמאה ה-2 בשם דורוסטורום (Durostorum). מאוחר יותר עבר היישוב לשליטת האימפריה הביזנטית, במאה ה-8 לחזקת האימפריה הבולגרית הראשונה, שוב לשלטון ביזנטי, בסוף המאה ה-11 לשליטת האימפריה הבולגרית השנייה והחל מאמצע המאה ה-14 לחזקת נסיכות ולאכיה.
ב-1413 נכבשה העיר על ידי מהמט הראשון סולטאן האימפריה העות'מאנית והיא הפכה בהמשך לאחת מערי המבצר העות'מאניות החשובות לאורך הדנובה. סיליסטרה נותרה תחת שלטון עות'מאני עד לשחרורה במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) ולאחריה הפכה חלק מנסיכות בולגריה. לאחר תבוסת בולגריה במלחמת הבלקן השנייה עברה העיר ביחד עם כל אזור דרום דוברוג'ה לחזקת ממלכת רומניה, מתוקף סיכומי הסכם בוקרשט. במהלך מלחמת העולם הראשונה, כבש צבא משותף גרמני-בולגרי בפיקוד הגנרל אוגוסט פון מקנזן את העיר והיא נותרה בשליטה גרמנית עד סוף המלחמה. לאחר המלחמה הוחזרה לרומניה ונותרה בחזקתה עד 1940 עת הוחזרה לבולגריה, בלחצה של גרמניה הנאצית בעלת בריתה של בולגריה, במסגרת הסכם קראיובה. ממועד זה נותרה סיליסטרה תחת שלטון בולגרי.
אקלים

האקלים השורר במקום הוא אקלים ממוזג עם השפעה ממתנת מכיוון נהר הדנובה, כך שישנם מאפיינים מסוימים של אקלים ים תיכוני. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 11.6oc. כמות המשקעים השנתית הממוצעת עומדת על 540 מ"מ גשם ובמשך כ-50 ימים בשנה העיר מכוסה מעטה שלג בגובה של עד חצי מטר. רוחות מערביות.
כלכלה ודמוגרפיה

נכון ל-2010 מנתה אוכלוסיית סיליסטרה 40,195 נפשות, במגמת הגירה שלילית מחד ועליית הגיל הממוצע של התושבים, מאידך. מבחינת התמהיל האתני של האוכלוסייה עולה, כי 75.5 אחוזים הם בולגרים, 12.6 אחוזים הם טורקים ו1.2 אחוזים הם בני רומה. מרבית התושבים הם נוצרים אורתודוקסים ומיעוטם אוונגליסטים ומוסלמים סונים.
בשטח הרשות המקומית קיים שדה תעופה המיועד למטוסי נוסעים ומטען קטנים. הכביש המהיר מספר I-7, מחבר את סיליסטרה עם העיר שומן וכביש מספר I-21, מחבר את העיר עם רוסה ודובריץ'. בסמיכות לעיר עובר עורק מספר 5 של נתיבי התעבורה הפאן-אירופיים, המחבר את מדינות סקנדינביה לאזור הבלקן ודרך טורקיה למזרח אירופה. בעיר קיימת תחנת רכבת מרכזית המקושרת לרשת מסילות הברזל הבולגריות. בעיר קיים נמל על גדות נהר הדנובה המשמש לייצוא ויבוא של סחורות וחומרי גלם.
בעיר ישנן חברות ומפעלים בתחום הטקסטיל, מוצרי גומי ופלסטיק, הובלה ימית ועיבוד עץ. בסביבות העיר מגדלים גידולים חקלאיים שונים ובכלל זה חיטה, גרעיני חמנית, שעורה, תירס וכרמים בהם מגדלי ענבי יין. כמו כן ישנן גם מספר חוות לגידול צאן ובקר בשטח הרשות המקומית.
הקהילה היהודית

סביר להניח שראשוני המתיישבים באזור היו הרומניוטים, שהגיעו ביחד עם הצבא הרומי והתיישבו במספר ערי מצודה לאורך הדנובה. עם זאת עדויות שניוניות לקהילה יהודית בעיר, נמצאו בתעודות עות'מאניות, מסוף תקופת האימפריה הבולגרית השנייה, עת שלט בה הקיסר איוון שישמן. כמו כן מתועדת בכתובים הגעתו לעיר של הרב משה ונטורה בשלהי המאה ה-16. בראשית המאה ה-19 התגורר בעיר הרב אליעזר פאפו, מחבר ה"פלא יועץ", שכיהן גם כרבה של קהילת יהודי העיר מ-1819 ועד לפטירתו ב-1828. ב-1811 כבשו צבאות האימפריה הרוסית את העיר, הפכו אותה לעיר מבצר וגרשו את היהודים לבוקרשט, כאשר החיילים הרוסים בזזו את רכושם והשתלטו על בתיהם. בשלהי 1878 לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית, התגוררו בסיליסטרה 350 יהודים.
בראשית המאה ה-20 מנתה הקהילה היהודית בעיר כ-500 נפשות ובעת מלחמות הבלקן התגוררו בסיליסטרה 600 יהודים. לאחר מלחמת הבלקן השנייה, עם מעברה של העיר לחזקת הרומנים פעלו מנהיגי הקהילה היהודית בבולגריה, אירופה וארצות הברית, להבטחת זכויותיהם של יהודי העיר אשר תחת חוקת טרנובו נהנו מזכויות רבות ובהגדרת השלטון הרומני נחשבו נתינים זרים כפי שהיה מעמדם של כל היהודים במדינה זו. ממשלת בולגריה תמכה בפעילות זו מתוך רצון להבליט את יחסה הליבראלי למיעוטים. סוגיה זו עוררה תגובות חריפות באירופה מצד ראש הממשלה האיטלקי ושר החוץ הבריטי, עניין שגרם לשר החוץ הרומני טאקה יונסקו להכריז מעל דפי העיתונות שזכויות היהודים תשמרנה ולממשלת רומניה למסור לשר החוץ הבריטי אדוארד גריי הצהרה דומה. ב-1920 נבנה בית הכנסת המרכזי.
עם חתימת הסכם קראיובה והחזרת חבל דרום דוברוג'ה לבולגריה פרסם המושל הצבאי של החבל הגנרל גאורגי פופוב, צו גירוש ליהודי החבל ובכלל זה ליהודי סיליסטרה. יהודי החבל יועדו לגירוש לרומניה. ראשי הקונסיסטוריה היהודית של בולגריה, פנו לנציגי ארגון המיעוט הבולגרי בדוברוג'ה עימם ניהלו קשרים ענפים במסגרת הפעילות בקונגרס הבינלאומי למיעוטים לאומיים ואלו פנו לגנרל פופוב אשר ביטל את צו הגירוש. בהמשך, העניקה הממשלה הבולגרית ליהודי החבל, אזרחות בולגרית, בטענה שהחבל הוחזר בהליך דיפלומטי ובהסכמת הרומנים והקהילה הבינלאומית.
על יהודי העיר הוחל החוק להגנת האומה והגברים בגילאי 20–40 נלקחו לעבודות כפייה. במכסת הגירוש הראשונית מקרב היהודים בעלי אזרחות בולגרית שמנתה 6,365 נפשות לא נכללו בני קהילת סיליסטרה. בין השנים 1947–1949 עלו מרבית יהודי העיר למדינת ישראל. ב-28 במאי 1949 בשלהי גל העלייה, ערך הקונסיסטוריון של יהודי בולגריה מפקד ובסיליסטרה נמנו 11 יהודים. בראשית המאה ה-21 לא התגוררו יהודים בעיר. חלקת קברו של הרב פאפו שוקמה ומהווה אתר עלייה לרגל ליהודים מרחבי העולם.
ערים תאומות

הונגריה דונאוז'ארוש, הונגריה.
גרמניה דרזדן, גרמניה.
ארצות הברית קטרינג, אוהיו, ארצות הברית.
רוסיה רז'ב, רוסיה.
סרביה לסקובאץ, סרביה.
סרביה קיקינדה, סרביה.
מקדוניה ולס, מקדוניה.
רומניה סלובוזי, רומניה.
בלארוס לידא, בלארוס.
אוקראינה חמלניצקי, אוקראינה.
טורקיה לילבורגאז, טורקיה.
ברזיל פרומיסאו, סאו פאולו, ברזיל.
רומניה קלאראשי, רומניה.
הערות שוליים

↑  קרן צבי, "יהודי בולגריה, מבוא היסטורי קצר", באתר "כולנו בולגרים", אתר הבית של יהודי בולגריה .
↑  "דמוגרפיה בעיר סיליסטרה'" באתר הרשות המקומית סיליסטרה (בבולגרית).
↑  צבי קרן, תולדות יהודי בולגריה – היבטים חדשים במחקר, המבוססים על מקורות עות'מאניים, יהודים ואחרים, סמוליאן, בולגריה, 2006.
1 2  הקהילה היהודית בסיליסטרה, באתר "כולנו בולגרים", אתר הבית של יהודי בולגריה.
↑  חיים קשלס, דורות הראשונים, בתוך:אנציקלופדיה של גלויות, יהדות בולגריה, ירושלים, 1967, עמודים 62-49.
↑  נתן מיכאל גלבר, שאלת יהודי בולגריה בקונגרס ברלין (1878), בתוך:אנציקלופדיה של גלויות-יהדות בולגריה, ירושלים, 1967, עמוד 155.
↑  אלברט רומנו, יהדות בולגריה, בתוך: אנציקלופדיה של גלויות-יהדות בולגריה, ירושלים, 1967, עמודים 291-289.
↑  חיים קשלס, היהודים במשטר הפאשיסטי - רדיפות ראשונות, בתוך: אנציקלופדיה של גלויות - יהדות בולגריה, ירושלים, 1967, עמודים 769-774.
↑  להבדיל ממה שהתרחש בחבלי תראקיה ומקדוניה, אליהם התייחסו כשטח כבוש.
↑  מיכאל בר-זוהר, הרכבות יצאו ריקות, הוצאת הד ארצי, אור יהודה, 1999, עמוד 229.
↑  חיים קשלס, קורות יהודי בולגריה - כרך ד', מאחורי מסך הברזל, הוצאת דבר, תל אביב, 1969, עמוד 296.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007552627405171  BnF: cb14506087x (data)  GND: 4220588-8  LCCN: n79115471  NKC: ge666627  SUDOC: 128937149  VIAF: 155929364   WorldCat (עם VIAF): 155929364 
קברו של הרב אליעזר פאפו בסיליסטרה
תמונת פנורמה של העיר