stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איתן הבר
ספריו

את מרבית הספרים כתב עם עיתונאים חברים (מיכאל בר-זוהר, זאב שיף, אהוד יערי, ישעיהו בן-פורת ואחרים).
מאת כתבנו הצבאי, הוצאת רמדור, 1967 (עם אלי לנדאו וזאב שיף)
כך ניצחנו, 1967
גיבורי ששת הימים, הוצאת רמדור, 1967
ספר הצנחנים, הוצאת א. לוין אפשטיין, 1969 (עם מיכאל בר-זוהר)
טייסת הקרב הראשונה: פרקי יומן, הוצאת טייסת הקרב הראשונה, 1973
Military Aspects of the Israeli-Arab conflict, University - Publishing Projects, Tel Aviv, 1975
המחדל, הוצאה מיוחדת, תל אביב, 1973 (אורי דן, ישעיהו בן-פורת, יהונתן גפן, חזי כרמל, אלי לנדאו ואלי תבור)
Kippur, Special Edition, Tel Aviv, 1973
Kippur, Hachette Literature, paris, 1974
לקסיקון לביטחון ישראל, זמורה-ביתן-מודן, 1976 (עם זאב שיף)
טיסה 139, זמורה-ביתן, 1976 (עם ישעיהו בן-פורת וזאב שיף)
Operatie Thunderball, H.J.W.Becht, Amsterdam, 1977
Antebbe Rescue, Dell Book, New York, 1977
Antebbe, Hachette Lit., Paris, 1976
Antebbe Rescue, Delacorte Press, N.Y. 1977
מבצע אנטבה (טיסה 139) זמורה ביתן, 1991
Menachem Begin, The Legend and the Man, Delacorte Press, New York 1978
Menachem Begin, Stock, Paris, 1978
Menahem Begin, Mies Ja Legenda, Kustannuspiste y, Tampere, Finland, 1979
Menachem Begin, Dell Book, New York 1979
ברק, סיפור קרבות חטיבה 188, רמת הגולן, מלחמת יום הכיפורים, בהוצאת המשפחות השכולות, 1979
שנת היונה, זמורה ביתן מודן, 1980 (עם אהוד יערי וזאב שיף)
The year of the Dove, Bantam Books, New York, 1979
L'annee de la colombe, Hachette Litterature, Paris, 1979
1979ת חדת'ה פי קאמפ דייוויד (שנת היונה), הוצאת "כתאב אל-אהלי", קהיר
המרדף אחרי הנסיך האדום, זמורה-ביתן, 1984 (עם מיכאל בר-זוהר)
The Quest for the Red Prince, William Morrow, NY, 1983
The Quest for the Red Prince, Weidenfeld and Niclson, London, 1983
De Jacht OPDE Rode Prins, Salomon, Amsterdam, 1985
Le Prince Rouge, Fayard, Paris, 1984
The Quest for the Red Prince, The Lyons Press, Connecticut, 2002
נקמת מינכן, זמורה-ביתן, 2005
The Quest for the Red-Prince, Hayakawa Publishing Inc., Tokyo, 2006
Rache Fur Munchen, Droste, Germany, Dusseldorf, 2006
יצחק רבין משוחח עם מנהיגים וראשי מדינות, הוצאת רביבים, 1984
היום תפרוץ מלחמה, עידנים – ידיעות אחרונות, 1987 - זכרונותיו של תת-אלוף ישראל ליאור, באתר המרכז למורשת יום הכיפורים
עמוד ראשון, ספר היובל של ידיעות אחרונות, 1989-1939, הוצאת ידיעות אחרונות, 1990. מהדורה שנייה - 2000
רודף שלום, נאומי השלום של ראש הממשלה, יצחק רבין, זמורה-ביתן, 1995
המרגלים, פרשיות ריגול בישראל, ידיעות אחרונות, 2002 (עם יוסי מלמן)
לקסיקון מלחמת יום הכיפורים, זמורה-ביתן, 2004 (עם זאב שיף)
"המלחמה" - מהדורה מורחבת ומעודכנת של לקסיקון יום הכיפורים (הוצאה משותפת לידיעות אחרונות וזמורה-ביתן, 2013)
זאב שיף - ספר-זיכרון, בהוצאת המשפחה, 2008 (עם אהוד יערי)
הוקרה לפועלו לה זכה

איש השנה בתקשורת מטעם האיגוד ליחסי ציבור, 1995
יקיר העיר רמת גן, 2012
הערות שוליים

↑  הטייס של ביל"ו, הצופה, 4 באוגוסט 1967
↑  כאן חדשות, איתן הבר הלך לעולמו בגיל 80, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 7 באוקטובר 2020
↑  השאלה: א כיצד נקביל פני העולים החדשים, חרות, 13 במאי 1957
ב גילה את בתו לאחר פרידה של 18 שנים, חרות, 17 בפברואר 1958
↑  היחיד והציבור, חרות, 17 ביולי 1957
↑  אורחות בלתי רצויות, חרות, 31 ביולי 1957
↑  בן ציון ציטרין, אנשי מפתח, רשימת החברים שיפתחו לך כל דלת, תל אביב 2004, עמ' 96
↑  אחי מפקד "צבא פלשתין" מתגודד בחיפה, על המשמר, 2 באוקטובר 1964
↑  המלחמה, המחדל והאשמה, דבר, 25 בינואר 1974
↑  ראה כתבה בשבועון שישי תקשורת/תרבות בתאריך 12 באוגוסט 1994, שפורסמה מחדש בספר אדם ברוך תקשורת - אנתולוגיה, 1972 - 2008 תחת הכותרת איתן הבר כותב רבין, הוצאת דביר, 2010, עמ' 231 - 233
↑  ראיון שהעניק לכאן חדשות
↑  איתמר אייכנר, הלך לעולמו איתן הבר, מנהל לשכתו של רבין ועיתונאי "ידיעות אחרונות", באתר ynet, 7 באוקטובר 2020
↑  דנה ירקצי‏, איתן הבר הובא למנוחות: "כולם הקשיבו לעמדתו", באתר וואלה, 13 באוקטובר 2020
↑  גילה (ג'ויס) הבר לבית נול ז"ל, באתר אבלים - ידיעות אחרונות, ‏15 בדצמבר 2010 (ארכיון)
↑  כתב את ההיסטוריה - אנשי ידיעות אחרונות נפרדים מאיתן הבר, באתר ynet, 8 באוקטובר 2020
↑  דני רובינשטיין, זהירות, הלטורה - 'המירדף אחרי הנסיך האדום' מאת מיכאל בר־זוהר ואיתן הבר: זמורה־ביתן, כותרת ראשית, 24 באוקטובר 1984
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262269105171  PLWABN: 9810661947205606  BnF: cb12611585h (data)  GND: 1136965343  ISNI: 0000 0000 8360 5769  LCCN: n50019116  NDL: 01029696  NTA: 070209375  SUDOC: 237272490  VIAF: 17342267   WorldCat (עם VIAF): 17342267 
מפגש בכירי התקשורת הממלכתית ינואר 1987. מימין לשמאל: תא"ל יצחק שני - הצנזור הראשי, איתן הבר - יועץ התקשורת של שר הביטחון יצחק רבין, תא"ל אפרים לפיד - דובר צה"ל, אבי פזנר - יועץ התקשורת לראש הממשלה יצחק שמיר, וישראל פלג - מנהל לשכת העיתונות הממשלתית.
איתן הבר מספיד את ראש ממשלת ישראל יצחק רבין בהלווייתו ומקריא את שיר לשלום מתוך דף המוכתם בדמו של רבין
נדב לוי

נדב לוי (נולד ב-24 במרץ 1979) הוא ספורטאי פאראלימפי ישראלי בענף הבוצ'ה. נשא את דגל ישראל בטקס הפתיחה למשחקים הפאראלימפיים טוקיו (2020) (יחד עם מורן סמואל), אלוף אירופה, הולנד (2023).
ביוגרפיה

עקב חוסר חמצן בזמן הלידה, נדב נולד עם שיתוק מוחין (CP). נדב גדל והתחנך בקיבוץ מעגן שעל שפת הכנרת במסגרות החינוכיות הרגילות, וסיים את לימודיו האקדמאיים במכללת עמק הירדן ואוניברסיטת בר-אילן. החל משנת 2009 נדב עובד בחברת "הראל", כמנתח מערכות ומנהל פרויקטים ועוסק בספורט הישגי כספורטאי במועדון איל"ן ברמת גן עם המאמן ברוך חגאי במקביל לעבודתו.
קריירה בספורט פראלימפי

בשנת 2009 נדב החל לעסוק בספורט הבוצ'ה והיה ממייסדי הענף בישראל, ענף פראלימפי ותיק אשר לא היה בישראל לפני כן. הבוצ'ה הוא ענף ספורט המיועד לאנשים בכיסא גלגלים בעלי מוגבלות קשה. חוקי המשחק דומים בחלקם לחוקי הפטנק. המשחק משוחק ביחידים, זוגות וקבוצתי, כשהמטרה היא לקרב כמה שיותר כדורים אל כדור המטרה הלבן, אותו ממקם השחקן על פי קשות[דרושה הבהרה]. הענף אינו דורש מאמץ פיזי או כוח, כך שהמדד המרכזי בהצלחת האתלט הוא ריכוז, דיוק ומיומנות.
כספורטאי ומאמן בענף, נדב לקח חלק בעשרות תחרויות רשמיות בחו"ל ביניהן אליפויות אירופה, אליפויות עולם ובמשחקים הפאראלימפיים ריו דה ז'ניירו (2016).
באוגוסט 2017, נדב היה מדורג עשירי בעולם, וזכה במדליית כסף במשחקים העולמיים הפתוחים אשר נערכו בסביליה בספרד. נדב היה הנציג הראשון של ישראל במשחקים הפאראלימפיים בענף הבוצ'ה.
ברמה הארצית, נדב היה אלוף ישראל ב-2010 ושמר על התואר כ-6 שנים ברציפות עד 2016, וב-2018 הצליח שוב לזכות בתואר.
הניקוד שצבר לוי בדרוג העולמי לאחר אליפות העולם הפתוחה שהסתיימה ב־31 באוקטובר 2016 בפורטוגל, הבטיח את הכרטיס שלו לטוקיו. עבור נדב, יהיו אלה המשחקים הפאראלימפיים השניים, לאחר שכבר השתתף בריו 2016, שם הגיע למקום ה-9.
נדב הגיע לרבע הגמר באליפות העולם ב-2018 ו-2019, ולמקום הרביעי באליפות אירופה בשנים 2017 ו-2019.
ב-2023, זכה באליפות אירופה שהתקיימה בהולנד, כשניצח 4:5 את רוברט מז'יק מסלובקיה (11 בעולם).
השתתפותו במשחקים הפאראלימפיים פריז (2024) הובטחה על בסיס דירוגו במקום ה-7 בדירוג העולמי.
מתגורר בכפר סבא.
הערות שוליים

1 2  אברהם תשובה, המשחקים הפראלימפיים האירופיים: זהב וארד לישראל בענף הבוצ'ה, באתר ynet, 12 באוגוסט 2023
↑  רותם פלדברג, ‏נדב לוי השיג את הכרטיס לפראלימפיים, באתר ערוץ הספורט, 26 במרץ 2024
|  משלחת ישראל למשחקים הפאראלימפיים ריו דה ז'ניירו (2016)  |
| --- | --- | --- |
|  אופני יד | קובי ליאון |  |
|  אתלטיקה | גדי ירקוני |  |
|  בוצ'ה | נדב לוי |  |
|  חתירה |  מורן סמואל • חתירה זוגית (ראובן מגנאג'י ויוליה צ'רנוי) |  |
|  טניס | איתי ארנליב • אדם ברדיצ'בסקי • שרגא ויינברג |  |
|  טניס שולחן | דני בוברוב • חגית בריל • קרולין טביב • שי סיאדה |  |
|  כדורשער | נבחרת ישראל (נשים) (סיון אברבאיה, ירדן אדיקה, רוני אוחיון, ליהיא בן-דוד, גל חמרני, אלהאם מחאמיד רוזין (קפטן)) |  |
|  קיאק | פסקל ברקוביץ |  |
|  קליעה |  דורון שזירי |  |
|  שחייה | יוליה גורדיצ'וק • ורוניקה גירנקו • אראל הלוי • יואב ולינסקי • יצחק ממיסטבאלוב •  ענבל פיזרו • איאד שלבי |  |
|  שיט | צוות סונאר (ארנון אפרתי, שמעון בן-יעקב, דרור כהן) • צוות סקאד (הגר זהבי, משה זהבי) |  |
|  משלחת ישראל למשחקים הפאראלימפיים טוקיו (2020)  |
| --- | --- | --- |
|  אתלטיקה | אלכסנדר אלכסיינקו |  |
|  בדמינטון | נינה גורודצקי |  |
|  בוצ'ה | נדב לוי |  |
|  הרמת כוח | פולינה כצמן |  |
|  חתירה | שמוליק דניאל •  מורן סמואל • רביעייה מעורבת (סימונה גורן, ברק חצור, מיכל פיינבלט, אחיה קליין וההגאית מרלנה מילר) |  |
|  טניס | אדם ברדיצ'בסקי • שרגא ויינברג • יוסי סעדון • גיא ששון |  |
|  טניס שולחן | קרולין טביב |  |
|  ירי תחרותי | יוליה צ'רנוי • דורון שזירי |  |
|  כדורשער | נבחרת ישראל (נשים) (רוני אוחיון, ליהיא בן-דוד, גל חמרני (קפטן), אורי מזרחי, אלהאם מחאמיד רוזין, נועה מלכה) |  |
|  קיאק | פסקל ברקוביץ |  |
|  שחייה | יוליה גורדיצ'וק • ורוניקה גירנקו •  עמי דדאון • אראל הלוי • בשאר חלבי • אריאל מליאר •  מארק מליאר •  איאד שלבי |  |
|  משלחת ישראל למשחקים הפאראלימפיים פריז (2024)  |
| --- | --- | --- |
|  אופני יד | עמית חסדאי |  |
|  בדמינטון | נינה גורודצקי • אמיר לוי |  |
|  בוצ'יה | נדב לוי |  |
|  חתירה | שמוליק דניאל •  מורן סמואל •  חתירה זוגית (שחר מילפלדר וסאלח שאהין) |  |
|  טאקוונדו |  אסף יסעור • עדנאן מילאד |  |
|  טניס | אדם ברדיצ'בסקי • מעיין זיקרי • סרגיי ליסוב •  גיא ששון |  |
|  ירי תחרותי | יוליה צ'רנוי |  |
|  כדורשער |  נבחרת ישראל (נשים) (רוני אוחיון, ליהיא בן-דוד, גל חמרני, אורי מזרחי, אלהאם מחאמיד רוזין, נועה מלכה) |  |
|  קאנו/קיאקים | טליה אילת (קיאק) • אירן שפיר (קאנו) |  |
|  שחייה | ורוניקה גירנקו •  עמי דדאון • אריאל מליאר •  מארק מליאר |  |
פרס אקו"ם

| --- | --- |
 תיאור:  פרס ישראלי בתחום המוזיקה והספרות
 מדינה:  ישראל 
 הגוף המעניק:  אקו"ם 
 תקופת הפרס:  1958–הווה (כ־66 שנים) 
 אתר רשמי
 
פרס אקו"ם הוא תחרות נושאת פרסים ישראלית בתחומי היצירה. פרס אקו"ם החל את דרכו בשנת 1958 כתחרות קטנה נושאת פרסים על יצירות אשר הוגשו בעילום שם והפך למפעל פרסים חשוב בתחום המוזיקה והספרות בישראל.
בעבר, כונה הפרס גם "נוצת הזהב".
הערות שוליים

↑  עמוס אורן, פותח קופה: הפנים היפות של אקו"ם, אתר "הבמה", 24 בינואר 2008
|  פרסים ישראליים  |
| --- | --- | --- |
| פרסים כלליים | פרס ישראל • פרס משרד החינוך והתרבות • פרס וולף • פרס א.מ.ת. • פרס דן דוד • פרס רוטשילד • פרס ירושלים • פרס בראשית • פרס יושב-ראש הכנסת לאיכות החיים |  |
| ציונות | פרס בגין • פרס בוני ציון • פרס יגאל אלון • פרס הרצל (הרצליה) • פרס בן-גוריון • פרס היצירה בתחום הציונות • פרס מוסקוביץ' לציונות • פרס ירושלים (ערוץ 7) • פרס שומר ציון |  |
| טכנולוגיה | פרס ביטחון ישראל • פרס ראש הממשלה ליזמות ולחדשנות • פרס ראש הממשלה לחדשנות בתחום תחליפי נפט |  |
| מדעים מדויקים | פרס אברבנאל  • פרס ארדש • פרס הארווי • פרס לויצקי • פרס נסיהו • פרס קריל |  |
| מוזיקה | פרס אקו"ם • פרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים • פרס עמ"י |  |
| ספרות | פרס ביאליק • פרס ברנר • פרס זאב • פרס טשרניחובסקי • פרס ספיר • פרס ברנשטיין • פרס גפן • פרס עומר • פרס רופין • פרס קוגל • פרס היצירה לסופרים עבריים • פרס רעיית נשיא המדינה לשירה עברית |  |
| אמנות פלסטית | פרס עידוד היצירה לאמנות פלסטית • פרס האמן הצעיר • פרסי מוזיאון ישראל • פרסי מוזיאון תל אביב • פרס אנדי • פרס קרן גוטסדינר לאמן ישראלי צעיר • פרס הרמן שטרוק • פרס רפפורט • פרס שיף • פרס היצירה הציונית • פרס ליאון קונסטנטינר • פרס קרן מנדל ואווה פונדיק לאמנות ישראלית |  |
| ספרות תורנית | פרס הרב עובדיה יוסף לכתיבה הלכתית • פרס הרב קוק לספרות תורנית • פרס ירושלים לספרות תורנית • פרס לספרות תורנית בני ברק • פרס הרב מימון • פרס הרב טולידאנו לספרות תורנית • פרס הרב בר שאול |  |
| עיתונות | פרס סוקולוב • פרס דוש לקריקטורה • פרס עיפרון הזהב |  |
| קולנוע וטלוויזיה | פרס האקדמיה לטלוויזיה • פרס אופיר • פרס גרוס למצוינות באנימציה |  |
| תרומה לחברה | אות הנשיא להתנדבות • פרס זוסמן-ג'וינט • פרס ירושלים לאחדות ישראל |  |
יאיר חזן

יאיר חזן (נולד ב-23 במאי 1957) הוא עורך דין ופוליטיקאי ישראלי, שכיהן, לא ברציפות, בקדנציה אחת כראש המועצה המקומית אופקים ובקדנציה אחרת כראש עיריית אופקים.
קורות חיים

חזן נולד בבאר שבע. למד בבית הספר התיכון מקוה ישראל. שירת בצה"ל כקצין ביחידות שדה, ובמילואים הגיע לדרגת סרן. בוגר תואר ראשון בהנדסה מאוניברסיטת בן-גוריון (1985).
חזן הוא חבר מרכז מפלגת "הליכוד". ב-1986 החל לעבוד כמפקח הארצי על הקרינה במשרד העבודה והרווחה בירושלים, וב-1987 היה יועצו לענייני ערבים של השר במשרד ראש הממשלה משה ארנס. ב-1989 ניצח בהתמודדות על ראשות עיריית אופקים, וכיהן כראש העיר עד 1993. בתקופה זו שימש גם כחבר הנהלת מכללת ספיר, וחבר דירקטוריון "בנק אוצר השלטון המקומי" וחברת "אפרידר" הממשלתית לבינוי ושיכון. ב-1990 ייסד את "החממה הטכנולוגית" באופקים ושימש כחבר דירקטוריון בה עד 2005.
מ-1993 כיהן כמנכ"ל בחברת "כ.א.מ" לכוח אדם וביטחון, ומ-1994 היה מנכ"ל חברה פרטית שהקים, "ישרא-קאר", לשירותי מימון וייעוץ. בשנים 1997–2000 שימש כחבר דירקטוריון ב"תע"ש" וכחבר במספר ועדות בה. ב-1997 מונה ליו"ר דירקטוריון "בזק זהב אחזקות".
ב-1998 שב להתמודד על ראשות עיריית אופקים וניצח בבחירות. כיהן כראש העיר חמש שנים, במהלך שימש גם כראש פורום ראשי ערי הפיתוח בישראל. היה גם יו"ר האגודה למען הזקן באופקים. במקביל למד לתואר במשפטים במרכז האקדמי למשפט ולעסקים ברמת גן, בשנים 2000–2003.
לאחר סיום תפקידו כראש עיריית אופקים, עבד כמתמחה במשרד עורכי דין בבאר שבע (2004–2005). במקביל שימש כיו"ר הצוות הבין-משרדי לאיחוד פעילות החברות לדיור ציבורי במשרד האוצר והשיכון. בתקופה זו גם ניסה להתמודד במסגרת הפריימריז בליכוד לקראת הבחירות לכנסת, אך לא הגיע למקום ריאלי ברשימת הליכוד לכנסת.
ב-2005 מונה ליו"ר דירקטוריון נמל אילת וכיהן בתפקיד זה עד שנת 2013; כיום הוא ממשיך בפעילות פוליטית במפלגת הליכוד ובאופקים.
חזן נשוי ואב לארבעה ילדים.
הערות שוליים

↑  גדי גולן, ‏דירקטוריון חב' נמל אילת אישר את מינויו של יאיר חזן ליו"ר, באתר גלובס, 23 בינואר 2005
פארמה

ערך זה עוסק בעיר באיטליה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
פַּארְמָה (באיטלקית: Parma) היא עיר במחוז אמיליה-רומאניה שבצפון איטליה, בין הערים מילאנו ובולוניה. עם אוכלוסייה של 196,764 תושבים נכון לינואר 2023, פארמה היא העיר השנייה בגודלה במחוז אמיליה-רומאנה אחרי בולוניה. על אף גודלה הקטן יחסית, העיר נחשבת כמרכז אומנויות משמעותי. בין 1545 לאיחוד איטליה (1859) העיר הייתה מרכזה של דוכסות פארמה.
בפארמה נולד ארטורו טוסקניני, מגדולי המנצחים במאה ה-20, וקבור בה המלחין ניקולו פאגאניני. במאה ה-19 חי בעיר המלחין וגדול מחברי האופרות ג'וזפה ורדי. בזכותם נחשבת העיר כמרכז מוזיקלי, ובית האופרה "תיאטרו רג'ו" הוא מקום ידוע לחובבי האופרה. גם מבחינה קולינארית יש לפארמה תרומה נכבדה: מפארמה הגיעה גבינת הפרמזן, ששמה נגזר משם העיר. זוהי גבינה קשה העוברת תהליך התיישנות עד לקבלת מרקם מוצק, וידועה בריחה ובטעמה החזקים. הפרושוטו מאזור פארמה נחשב למשובח באיטליה.
בעיר נמצאת קתדרלה עתיקה, שנבנתה במאה ה-11, ובתוכה ציורי קיר פרי מכחולו של קורג'ו (1494-1534), מגדולי ציירי הרנסאנס בתקופה המוקדמת.
בעיר שוכנת אוניברסיטת פארמה, אשר נוסדה עוד במאה ה-11 והיא אחת האוניברסיטאות העתיקות בעולם. בעיר גם ממוקמת ספריית פאלאטינה.
היסטוריה > העת העתיקה

אזור פארמה כבר יושב בתקופת הברונזה, בין יתר אתרי טרמרה העתיקים שיושבו באזור. ככל הנראה העיר נוסדה ונקראה בשמה על ידי האטרוסקים.
היסטוריה > התקופה הרומית

המושבה הרומית נוסדה בשנת 183 לפני הספירה, יחד עם מודנה, והתיישבו בה כ-2,000 משפחות. באפריל 43 לפנה"ס העיר חרבה, ולאחר מספר שנים הקיסר אוגוסטוס בנה אותה מחדש. בתקופת האימפריה הרומית העיר זכתה בתואר הכבוד "יוליה", על נאמנותה לבית הקיסרות.
אטילה שליט ההונים ביטל את תואר העיר בשנת 452, אך מספר שנים לאחר מכן החזיר המלך אודואצ'ר הגרמני את תואר זה לפארמה. במאה ה-6, במהלך המלחמה הגותית שנערכה בין האימפריה הביזנטית לממלכה האוסטרו-גותית, ביטל טוטילה מלך הגותים שוב את תוארה, אך זה הושב לה לאחר הבסת הגותים.
עד תקופה זו פארמה נכללה במחוז רוונה של האימפריה הביזנטית, ומשנת 569 השתייכה לממלכת איטליה הלומברדית.
היסטוריה > ימי הביניים

במהלך ימי הביניים התפתחה קהילה יהודית בעיר. בספריית פאלאטינה שבעיר נמצא האוסף הגדול ביותר של כתבי יד עבריים מאיטליה, והשני בגודלו בעולם אחרי הספרייה הבודליינית באוקספורד שבבריטניה.
בשנת 774, תחת שלטון הפרנקים הפכה פארמה לבירת מחוז. כמו רוב ערי צפון איטליה, היא הייתה חלק מהאימפריה הרומית הקדושה שייסד קרל הגדול, אך נשלטה בפועל על ידי הבישופים המקומיים.
ספורט

העיר היא ביתו של מועדון הכדורגל פארמה קאלצ'יו 1913 המשחק כיום בסרייה ב'.
ערים תאומות

סלובקיה ברטיסלאבה, סלובקיה
קנדה מונקטון, ניו ברנזוויק, קנדה
בית הכנסת בפארמה
הקתדרלה הימי-ביניימית בפארמה
נבחרת מאוריטניה בכדורגל

נבחרת מאוריטניה בכדורגל, הידועה בכינוייה "מורביטונים", היא נבחרת הכדורגל הלאומית של מאוריטניה.
נבחרת מאוריטניה היא אחת הנבחרות החלשות ביותר ב-CAF, ומעולם לא השתתפה בטורניר גמר כלשהו. הדירוג הנוכחי של נבחרת מאוריטניה ברשימת הדירוג של פיפ"א, הוא המקום ה-114 בעולם, נכון ל-24 באוקטובר 2024; הניקוד הוא 1,168.44 – ירידה של 2 נקודות לעומת ניקוד קודם. דירוג השיא 81 נמדד לראשונה ביולי 2017, והדירוג הנמוך ביותר 206 נמדד לראשונה בנובמבר 2012.
כל גביעי העולם

1930 עד 1974 - לא נכנסה
1978 - לא העפילה
1982 עד 1994 - לא נכנסה
1998 עד 2010 - לא העפילה
2014 - לא השתתפה
2018 עד 2022 - לא העפילה
כל גביעי אפריקה

| שנה | סיבוב | משחקים | ניצחונות | תיקו* | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
1957 עד 1959: הייתה חלק מצרפת
1962 עד 1974: לא הייתה חברה בCAF
אתיופיה (1975–1987, 1991–1996) 1976: לא נרשמה
גאנה 1978: לא נרשמה
ניגריה 1980: לא העפילה
לוב (1977-2011) 1982: לא העפילה
חוף השנהב 1984: לא נרשמה
מצרים 1986: לא העפילה
מרוקו 1988: לא נרשמה
אלג'יריה 1990: פרשה
סנגל 1992: לא העפילה
תוניסיה 1994: פרשה
דרום אפריקה 1996: לא העפילה
בורקינה פאסו 1998: לא העפילה
גאנה ניגריה 2000: פרשה
מאלי 2002: לא העפילה
תוניסיה 2004: לא העפילה
מצרים 2006: לא העפילה
גאנה 2008: לא העפילה
אנגולה 2010: לא העפילה
גבון גינאה המשוונית 2012: פרשה
דרום אפריקה 2013: לא נרשמה
גינאה המשוונית 2015: לא העפילה
גבון 2017: לא העפילה
| מצרים 2019 | סיבוב ראשון | 3 | 0 | 2 | 1 | 1 | 4 |
| קמרון 2021 | סיבוב ראשון | 3 | 0 | 0 | 3 | 0 | 7 |
| חוף השנהב 2023 | שמינית גמר | 4 | 1 | 0 | 3 | 3 | 5 |
מרוקו 2025: לא העפילה
| סה"כ | 3/35 | 10 | 1 | 2 | 7 | 4 | 16 |
משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה
שיאי שחקנים

נכון ל-29 בינואר 2024.
שיאי שחקנים > שיאני ההופעות

| דירוג | שחקן | שנות פעילות | הופעות | שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | סוליימאן דיאלו | 2006 - 2019 | 76 | 0 |
| 2 | מוחמד דלהי יאלי | 2015 - הווה | 70 | 3 |
| 3 | איסמעיל דיאקיטה | 2008 - 2022 | 68 | 9 |
| 4 | מולאי אחמד | 2013 - הווה | 66 | 13 |
| 5 | עלי אבייד | 2015 - הווה | 62 | 3 |
| 6 | עבדוליי סילייה גאייה | 2012 - 2020 | 58 | 2 |
| 7 | מוכטאר אל האקן | 2013 - הווה | 54 | 9 |
| 8 | עבדול בה | 2013 - 2022 | 52 | 0 |
| 9 | מוסטפא דיאו | 2015 - 2021 | 50 | 1 |
| 10 | אדאמה בה | 2013 - 2022 | 48 | 6 |
שיאי שחקנים > מלכי השערים

| דירוג | שחקן | שנים בנבחרת | שערים | הופעות | ממוצע למשחק |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | מולאי אחמד | 2013 - הווה | 13 | 66 | 0.2 |
| 2 | מוכטאר אל האקן | 2013 - הווה | 9 | 54 | 0.17 |
| 2 | איסמעיל דיאקיטה | 2008 - 2022 | 9 | 68 | 0.13 |
| 4 | אבובכר קמארה | 2021 - הווה | 8 | 23 | 0.35 |
| 5 | המייה טאנג'י | 2018 - הווה | 44 | 0.16 |  |
| 6 | אדאמה בה | 2013 - 2022 | 6 | 48 | 0.13 |
| 6 | בובקאר באגילי | 2015 - 2019 | 6 | 35 | 0.17 |
| 8 | ממאדו ניאס | 2013 - הווה | 5 | 45 | 0.11 |
| 8 | אחמד סידיבה | 1994 - 2008 | 5 | 19 | 0.26 |
| 8 | בראהים אולד מלחה | 1994 - 2002 | 5 | 23 | 0.22 |
הערות שוליים

↑  דירוג לנבחרות לאומיות לגברים באתר פיפ"א
1 2  החל מאוגוסט 1993 – אז החל דירוג פיפ"א לנבחרות גברים בכלל
זלדה ויליאמס

| --- | --- |

 לידה:  31 ביולי 1989 (בת 35) ניו יורק, ארצות הברית 
 שם לידה:  Zelda Rae Williams 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1994 
 מקום לימודים:  בית הספר האורבני של סן פרנסיסקו 
 פרופיל ב-IMDb
 
זלדה ריי ויליאמס (נולדה ב-31 ביולי 1989) היא שחקנית, ובמאית אמריקאית. זלדה היא בתם של השחקן והקומיקאי המנוח רובין ויליאמס ושל מפיקת הסרטים מרשה גארסס ויליאמס (אנ').
ביוגרפיה

זלדה ויליאמס נולדה בניו יורק ב-31 ביולי 1989. שמה ניתן לה על שם הנסיכה זלדה מסדרת משחקי הווידאו הפופולרית האגדה של זלדה בעיקר בשל אהבתו של אביה למשחקי וידאו. אמה היא ממוצא פיליפיני ופיני.
בשנת 1994, כאשר היא הייתה בת חמש, זלדה הופיעה יחד עם אביה בסרט הטלוויזיה "In Search of Dr. Seuss"(אנ'). כאשר היא הייתה בשנות העשרה היא החלה להתמקד במשחק יותר ברצינות.
בשנת 2004 שיחקה בסרט הדרמה "House of D"(אנ') בבימויו של דייוויד דוכובני, בו היא גם שיחקה יחד עם אביה והשחקן אנטון ילצ'ין, בתור אהבתו הראשונה של הדמות אותה גילם ילצ'ין.
במהלך השנים הבאות היא שיחקה בסרטים עצמאיים שונים, כולל קומדיית האימה Detention בשנת 2011 ובסרט הדרמה Never בשנת 2014. לאורך השנים זלדה גם שיחקה בתפקידי אורח בסדרות טלוויזיה שונות כמו "זאב צעיר" ו"ג'יין הבתולה". בשנת 2014 זלדה דיבבה את דמותה של קובריה(אנ'), האנטגוניסטית הראשית בעונה האחרונה של סדרת האנימציה "האגדה של קורה".
בנוסף למשחק, לאורך השנים ויליאמס עסקה גם בכתיבה ובימוי. סרט הראשון אותה ביימה היה הסרט הקומי הקצר "שרימפס" משנת 2018, בו היא גם שיחקה. הסרט עוסק בחייהם של דומינטריקסיות בלוס אנג'לס.
בשנת 2024 היא ביימה את הסרט העלילתי הראשון שלה "ליסה פרנקנשטיין".
הערות שוליים

↑  "Zelda Rae Williams Biography". entertainment.oneindia.in.
↑  Derschowitz, Jessica (16 ביוני 2011). "Robin Williams, daughter Zelda star in 'The Legend of Zelda' ad (Video)". CBS News. ארכיון מ-3 בפברואר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "How Robin Williams remained close to Pinoy family even after divorce with Fil-Am wife". GMA News Online. 12 באוגוסט 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Bergenson, Samantha (2023-03-08). "28 Rising Female Filmmakers to Watch in 2023". Indie Wire. נבדק ב-2024-04-16.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 143967029  ISNI: 0000 0004 4884 769X  LCCN: no2019051892  MusicBrainz: 10ea8ae2-96d6-4663-af53-fc3586884288  VIAF: 170441480   WorldCat (עם VIAF): 170441480
יחידה 663

| --- | --- |
 באוויר בים וביבשה
 פרטים
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:  חיל הים הישראלי חיל הים הישראלי
 סוג:  יחידת איסוף מודיעין
 בסיס האם:  מפקדת זרוע הים
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  נובמבר 1968 – הווה (כ־56 שנים)
 נוצרה מתוך:  יחידה 8200
 מלחמות:  מלחמת יום הכיפורים מלחמת שלום הגליל מלחמת לבנון השנייה מבצע עמוד ענן מבצע צוק איתן מבצע שומר החומות מלחמת חרבות ברזל
 נתוני היחידה
 ייעוד:  איסוף וסיכול
 כוח אדם:  כ-50
 פיקוד
 יחידת אם:  מספן המודיעין
 דרגת המפקד:  רס"ן
 מפקדים:  פיני טנצמן, איציק ליברמן
 
יחידה 663 היא יחידה של מספן המודיעין בחיל הים הישראלי, העוסקת במודיעין אותות מתוך סטי"לים וצוללות.
היחידה הוקמה בנובמבר 1968, כחלק מלקחי טיבוע המשחתת אילת. היא הורכבה מיוצאי יחידה 515 (שמה אז של יחידה 8200). לוחמי היחידה שולבו בקרבות של הזירה הימית במלחמת יום הכיפורים. בין השאר השתתפו לוחמי היחידה במבצע הצגת תכלית להריגתו של אבו ג'יהאד, מבצע ענבי זעם ומבצעים רבים נוספים.
לוחמי היחידה עוסקים בעיקר באיסוף מודיעין טקטי בעת מבצע ימי, אך המידע שהם אוספים משרת גם גופי מודיעין אחרים, בהם אגף המודיעין.
לוחמי היחידה עוברים הכשרה כחיילי מודיעין בבה"ד 15 וגם כלוחמי חוד ימיים המשרתים על כלל כלי השיט בזרוע הים.
הערות שוליים

↑  יצחק ורדי, ההתרעה שלא הגיעה ליעדה - טיבוע אח"י אילת - 21 באוקטובר 1967, באתר עמותת בוגרי 8200
|  זרוע הים  |
| --- | --- | --- |
| מפקדת זרוע הים | מספן הים • מספן המטה • מספן המודיעין • מספן הציוד • מספן כוח האדם |   |
| בסיסים | בסיס חיפה • בסיס אשדוד • בסיס אילת • בסיס עתלית • מספנת זרוע הים • בסיס ציוד ותובלה • בה"ד זרוע הים |   |
| שייטות | שייטת ספינות הטילים (שייטת 3) • שייטת הצוללות (שייטת 7) • שייטת 13 |   |
| פלגות הבט"ש | פלגה 916 • פלגה 915 • פלגה 914 • יחידת סנפיר |   |
| יחידות נוספות | יחידת האיתור התת-מימית • יחידת השליטה הימית • המכון לרפואה ימית • יחידת מפת"ח • יחידה 663 • היחידה למשימות תת-מימיות • שייטת הנחתות • גף סיורי ים |   |
| בתי ספר לפיקוד | קורס חובלים • בית הספר לפיקוד ימי |   |
| יחידות שפורקו | שייטת המשחתות (שייטת 1) • פלגות הטרפדות • פלגה 788 (חוליית הכנרת) • יחידת הנצלה ימית • מרכז תקשו"ב |   |
מבואות ערד

| --- | --- |

 מספר יישובים:  5
 מדינה:  ישראל ישראל
 מחוז:  הדרום
 חבל ארץ:  צפון הנגב
 העיר הגדולה:  יישוב בדואי
 עיר אם:  ערד
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בגוש:  12,200 צפי אוכלוסייה 3,000 יחידות דיור
 אזור זמן:  UTC +2
מבואות ערד הוא גוש התיישבות עתידי במזרח מטרופולין באר שבע, בבקעת ערד, ממערב לעיר ערד, בשטחים הסובבים את כבישים 31 ו-80 בין העיר כסיף העתידית לקו הירוק.
יישובי הגוש המתוכננים: שלהבית, עירית, מרווה, צבר וחבצלת הנגב. היישובים כולם נקראים על שם צמחים הנושאים שמות זהים. אחד מהם יהיה קיבוץ של התנועה הקיבוצית, והוא המשכו של מעלה אהרן.
אחד היישובים בגוש ייוועד לבדואים, והוא יתפרש על שטח השווה בגודלו לשטח שאר היישובים יחד. ביישוב יוקמו 1,000 יחידות דיור ב-1,635 דונם, ולו צפי אוכלוסייה של 5,000 תושבים. ארבעת היישובים האחרים ייוועדו ליהודים, וכל אחד מהם יכיל 500 יחידות דיור על תחום של כ-500 דונם וצפי אוכלוסייה של 1,800 תושבים. מהדיונים בוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה עולה כי הוקצו קרוב ל-6,000 דונם לחקלאות בגוש.
כיום, שטח הגוש הוא שטח גלילי.
הגוש נמצא בסמיכות לתל ערד ולחבל יתיר.