stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הדלתות
היסטוריה > בעיות באמצע הקריירה: 1969–1971

הדלתות רכשו במהרה מוניטין בתחום ההופעות החיות. בהופעה אחת זכורה מה-17 בספטמבר 1967 בתוכנית האירוח המופע של אד סאליבן ברשת CBS, ביקשו מהם מנהלי הרשת ומפיקי התוכנית לשנות מילה אחת בשורה בשיר "Light My Fire". את השורה "Girl we couldn't get much higher", ביקשו ממוריסון לשיר: "Girl we couldn't get much better", זאת עקב העובדה שהשורה המקורית מתייחסת לשימוש בסמים (Get higher – לעשן/להשתמש בסמים, להמריא, להתמסטל בעברית). חרף כל הבקשות, שר מוריסון את השורה המקורית בשידור חי מול מיליוני אנשים בשעת שיא, ו-CBS לא יכולים היו לעצור את השידור החי באמצעו. מנחה התוכנית, אד סאליבן, היה כה נסער ונרגז, ובסיום התוכנית לא הסכים ללחוץ את ידי חברי הלהקה, והם מעולם לא הוזמנו להופיע שוב בתוכנית זו. מאוחר יותר טען מוריסון כי התרגש במהלך ביצוע השיר, ושכח לשנות את טקסט השורה כפי שהתבקש.
עקב צריכת הסמים של מוריסון, ריי מנזרק שם לב לעובדה שג'ים מוריסון מתנהג בצורה מוזרה ביותר בזמן הופעות. בהופעה אחת, קראה סולנית להקת ג'פרסון איירפליין, הזמרת גרייס סליק למוריסון לעלות לבמה, אך זה היה כה מסומם ופעלתן, עד שהתעורר צורך להורידו משם מיד.
אף על פי שמוריסון קיבל את עיקר תשומת הלב הציבורית, הוא התעקש שכל הלהקה תקבל הכרה. לפני הופעה אחת, קראו להם לעלות לבמה בשם "ג'ים מוריסון והדלתות" ומוריסון סירב לעלות לבמה עד שלהקת ה"דלתות" תיקרא לעלות לבמה.
בשנתיים האחרונות לחייו, הפחית מוריסון את צריכת הסמים הפסיכדליים והחל שותה משקאות חריפים באופן "כבד ביותר". עובדה זו השפיעה על התנהגותו, בהופעות חיות ובעבודה באולפן. בניסיון להימנע מהתדמית התקשורתית של כוכב רוק נאה שדבקה בו, החל מוריסון להעלות במשקל ולגדל זקן עבות. בשלב זה, רצתה חברת התקליטים אלקטרה בה היו חתומה הלהקה, להדפיס תמונות שצולמו דווקא בתחילת הקריירה של מוריסון (ללא הזקן והק"ג העודפים) על גבי עטיפת אריך הנגן מההופעה החיה: Absolutely Live שיצא בסוף 1969. האלבום כלל חלק גדול מסיבוב ההופעות האמריקאי של הלהקה בשנים 1968–1969, ובכלל זה גם את השיר "The Celebration Of The Lizard" באורך מלא (כחצי שעה).
אלבומם הרביעי, The Soft Parade, שוחרר ב-1969. אלבום זה, בו נעשה שימוש רב בכלי נשיפה, נחשב בעיני רבים לאלבום החלש ביותר של הלהקה בהרכבה המלא. בתקופה זו פיתח מוריסון בעיות שתייה חמורות, והפך כתוצאה מכך לאדם מריר, חסר סבלנות, מתוסכל ועצבני, שלא ניתן היה לסמוך עליו עוד בנוגע להגעה בזמן להקלטות באולפן. למרות זאת, חזרה הלהקה להופיע עם האלבום שנחשב לאחד מן הטובים שלה, Morrison Hotel ששוחרר ב-1970. הדלתות, היו מן הלהקות הגדולות, המפורסמות, החשובות והפופולריות ביותר באותה תקופה שלא הופיעו במולדתם בפסטיבל וודסטוק המפורסם. לעומת זאת, הופיעה הלהקה כשנה מאוחר יותר ב-אוגוסט 1970 בבריטניה בפסטיבל האי וייט. ב-1971 נראה היה שהלהקה רוכשת מחדש את המוניטין שצברה לה כאחת מן הלהקות האמריקאיות הטובות ביותר בכל הזמנים, בעיקר בזכות תקליט נוסף שיצא באותה שנה בשם L.A. Woman. אלבום זה נחשב כ"חזרה לבסיס", ובו שבו חברי הלהקה אל שורשי הבלוז והג'אז שלהם. במהלך אחת החזרות להקלטת האלבום התפתחה מריבה קשה בין חברי הלהקה לבין המפיק שלה, פול רוטשילד, שכינה את המוזיקה שלהם "מוזיקת קוקטייל", עקב ערבוב הסגנונות שבאלבום. רוטשילד פרש, והעביר את ההפקה לבוטניק, טכנאי ההקלטות של הלהקה. התוצאה של מהלך זה הייתה הקלטת שירים קודמים וידועים של הלהקה בעיבוד חדש. בזכות זאת, הפך השיר "Riders On The Storm" ללהיט רדיו ענק.
היסטוריה > אחרי מותו של מוריסון: 1971–1989

ב-1971 במהלך משפטו, הותר למוריסון לקחת פסק זמן מן המשפט ולבלות עם חברתו, פמלה קורסון. מוריסון עבר להתגורר בפריז. ב-3 ביולי 1971, נמצא מוריסון ללא רוח חיים באמבטיה. סיבת המוות הרשמית הייתה התקף לב, אך כנראה מותו נגרם עקב צריכת יתר של סמים, בעיקר של הסם הרואין. דמותו הצבעונית של מוריסון ומותו הפתאומי גרמו להתפתחות של מספר תאוריות קשר סביב מותו. מוריסון נקבר בבית הקברות "פר לה שז" שבפריז, בו קבורים גם מספר אנשים מפורסמים נוספים כגון אוסקר ויילד. בהזדמנויות רבות היו מעריצים של הזמר מרססים כתובות גרפיטי על הקבר ומסביבו. כיום מקיפה גדר את הקבר כדי למנוע הישנות מקרים דומים. קברו של ג'ים מוריסון נחשב עד עצם היום הזה לאתר עלייה לרגל של רבים ממעריציו שמגיעים למקום, מדליקים בו נרות, ומתייחדים עם זכרו של האמן.
הדלתות המשיכו להופיע גם לאחר מותו של מוריסון. בתחילה הועלה הרעיון להחליף את מוריסון בזמר אחר, אך בסופו של דבר, לאחר שרבים נבחנו לתפקיד, קריגר ומנזרק החליטו לקחת על עצמם תפקיד זה. הדלתות הוציאו לאור עוד שני אלבומים לאחר מותו של מוריסון – Other Voices ו-Full Circle. מכירות האלבומים היו לא רעות, אך לא הגיעו כלל לרמת המכירות העצומה שהייתה בתקופתו של מוריסון. בסופו של דבר, החליטו חברי הלהקה להיפרד ב-1972, לאחר שהגיעו למסקנה שאין הם מסוגלים להופיע ללא מוריסון.
למרות התפרקותם כבר ב-1972, באמצע שנות ה-70 נזכרו חברי הדלתות שבידיהם הקלטות של מוריסון מדקלם שירה שכתב, ללא מנגינה, לפני מותו. לאחר עבודה של מספר שנים, יצא לאור ב-1978 התקליט "An American Prayer", פואמות מפיו של מוריסון, בשילוב מוזיקה של הדלתות. האלבום זכה להצלחה מסחררת. למרות זאת, מעמדה של הלהקה נותר כמפורקת.
היסטוריה > שנות ה-90 ואילך

בשנת 1991, הבמאי אוליבר סטון העלה לאקרנים את הסרט הדלתות, בכיכובו של ואל קילמר בתפקיד מוריסון. בנוסף, קריגר, דנסמור ורוטשילד מככבים בסרט. בעוד שרבים מהמבקרים והצופים היו נלהבים מהמשחק של קילמר, חברי הלהקה ביקרו קשות את הסרט בטענה שאיננו משקף כלל את המציאות. הם טענו שהמשחק של קילמר גורם למוריסון להיראות כמעין מטורף חסר שליטה, והדמות מבוססת על המיתוס של מוריסון, ולא על אישיותו האמיתית. חברי הלהקה הנותרים שימשו כיועצים טכניים בהפקה, אך סטון הרבה להתעלם מהצעותיהם.
בשנת 2002 מנזרק וקריגר התאחדו ויצרו אלבום חדש של הדלתות תחת השם The Doors of the 21st Century. בתור סולן ראשי הם הציבו את סולן הלהקה הבריטית The Cult, יאן אסטבורי. אנג'לו ברברה, מלהקתו של קריגר, ניגן בבאס. בהופעה הראשונה של הלהקה, הם הודיעו שהמתופף ג'ון דנסמור לא יופיע, מאוחר יותר הם הודיעו שהוא לא ניגן איתם כי הוא לוקה בטנטון.
דנסמור לעומת זאת, אמר שהוא בכלל לא הוזמן לקחת חלק באיחוד. בפברואר 2003 הוא הגיש צו מניעה בקשר לשימוש בשם "הדלתות". במאי של אותה שנה, הצעד שלו נדחה. מנזרק טען שההזמנה שלו שדנסמור יחזור ללהקה עדיין קיימת. דווח גם כן, שמשפחתו של מוריסון הצטרפה לדנסמור בניסיון למנוע ממנזרק וקריגר את שימוש בשם "הדלתות".
ביולי 2005, דנסמור ומשפחתו של מוריסון ניצחו בזכות צו מניעה. מנזרק הסכים להופיע תחת השם "Riders On The Storm" במקום הדלתות. בכל מקרה, איפשרו להם גם להופיע תחת השמות: "שניים מהדלתות" וכדומה.
דנסמור הוחלף על ידי סטיוארט קופלנד מלהקת פוליס, אך הוא עזב אחרי זמן מה והוחלף על ידי תיי דניס המתופף מלהקתו של קריגר.
ב-2004 משחק המחשב "Need For Speed Underground 2" שילב רמיקס של השיר "Riders On The Storm" בכיכובו של הראפר סנופ דוג.
השיר "Break On Through" שלהם שולב במשחק ה-PSP "Tony Hawks Underground 2" בגרסת רמיקס.
ב-5 ביולי 2011 הופיעו בישראל רובי קריגר וריי מנזרק ביחד עם הסולן דייב ברוק.
ב-20 במאי 2013 נפטר ריי מנזרק ממחלת הסרטן.
בתרבות הפופולרית

למרות התפרקות להקת הדלתות ב-1973 שנתיים לאחר מותו של ג'ים מוריסון, הלהקה נחשבת כאחת מבין להקות הרוק האיכותית והחשובות בכל הזמנים של תעשיית המוזיקה, וג'ים מוריסון בפרט נחשב כאחד מבין מוזיקאי וזמרי הרוק האיכותיים אי פעם. ב-1979, עם צאת סרט המלחמה האפי של פרנסיס פורד קופולה "אפוקליפסה עכשיו", השיר "The End", בן ה-12 דקות, נכלל בסרט.
חברי ההרכב

ג'ון דנסמור – תופים
רובי קריגר – גיטרה חשמלית
ריי מנזרק – אורגן
ג'ים מוריסון – זמר
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

The Doors, ינואר 1967, ארצות הברית: מקום 2; בריטניה: מקום 43.
Strange Days, אוקטובר 1967, ארצות הברית: מקום 3.
Waiting For The Sun, יולי 1968, ארצות הברית: מקום 1; בריטניה: מקום 16.
The Soft Parade, יולי 1969, ארצות הברית: מקום 6.
Morrison Hotel, פברואר 1970, ארצות הברית: מקום 4; בריטניה: 12.
L.A. Woman, אפריל 1971, ארצות הברית: מקום 9; בריטניה: מקום 26.
Other Voices, אוקטובר 1971, ארצות הברית: מקום 31.
Full Circle, יולי 1972, ארצות הברית: מקום 68.
An American Prayer, נובמבר 1978, ארצות הברית: מקום: 54.
דיסקוגרפיה > אלבומים הופעה חיה

Absolutely Live, יולי 1970, ארצות הברית: מקום 8; בריטניה: מקום 69.
Alive, She Cried, אוקטובר 1983
Live at the Hollywood Bowl, מאי 1987
In Concert מאי 1991, ארצות הברית: מקום 50; בריטניה: מקום 24.
Message to Love: The Isle of Wight Festival 1970, אוקטובר 1996
דיסקוגרפיה > אוספים, פסקולים ואחרים (רשימה חלקית)

The Doors מרץ 1991, ארצות הברית: מקום 88; בריטניה מקום 11. (פסקול)
Box Set אוקטובר 1997, ארצות הברית: מקום 65.
Bright Midnight: Live In America, פברואר 2002.
Live In Hollywood, מאי 2002.
Legacy: The Absolute Best, אוגוסט 2003, ארצות הברית: מקום 63.
When You're Strange: Music from the Motion Picture, אפריל, 2010. (פסקול)
דיסקוגרפיה > סינגלים

Break on Through (To The Other Side), ינואר 1967, ארצות הברית: מקום 106
Light My Fire, אפריל 1967, ארצות הברית: מקום 1.
People Are Strange, ספטמבר 1967, ארצות הברית: מקום 12.
Love Me Two Times, נובמבר 1967, ארצות הברית: מקום 25.
The Unknown Soldier, מרץ 1968, ארצות הברית: מקום 39.
Hello, I Love You, יוני 1968, ארצות הברית: מקום 1. בריטניה מקום 15.
Touch Me, דצמבר 1968, ארצות הברית: מקום 3.
Wishful Sinful, מרץ 1969, ארצות הברית: מקום 44.
Tell All the People, מאי 1969, ארצות הברית: 57.
Runnin' Blue, אוגוסט 1969, ארצות הברית: מקום 64.
You Make Me Real / Roadhouse Blues, מרץ 1970, ארצות הברית: מקום 50.
Love Her Madly, מרץ 1971, ארצות הברית: מקום 11.US #11
Riders on the Storm, יוני 1971, ארצות הברית: מקום 14.
Tightrope Ride, נובמבר 1971, ארצות הברית: מקום 71.
Ships With Sails, ינואר 1972
Get Up And Dance, יולי 1972
The Mosquito, אוגוסט 1972, ארצות הברית: מקום 85.
The Piano Bird, נובמבר 1972
ג'ים מוריסון במהלך הופעה, 1967
Dixie Dregs

| --- | --- |

 מקום הקמה:  אוגוסטה 
 מוקד פעילות:  ארצות הבריתאוגוסטה, ג'ורג'יה
 תקופת הפעילות:  מ-1970
 סוגה:  רוק כבד רוק ג'אז רוק דרומי ג'אז רוק פיוז'ן רוק מתקדם רוק אינסטרומנטלי
 חברת תקליטים:  Capricorn Records, אריסטה רקורדס
 dixiedregs.com
 חברים
 סטיב מורס רוד מורגנשטיין דייב לארו ג'רי גודמן
 חברים לשעבר
 אנדי וסט פרנק בריטינהם דייב מורס ג'וני קאר מארק פאריש אלן סלואן בארט יארנול גילברט פרייר פרנק ג'וזפס סטיב דוידובסקי טי לאביץ מארק או'קונור
 
Dixie Dregs היא להקה אמריקאית שהוקמה ב-1970. הלהקה ידועה במוזיקה הייחודית שלה המשלבת אלמנטים מז'אנרים שונים כגון רוק כבד, ג'אז, בלוגראס ומוזיקה קלאסית.
היסטוריה

"Dixie Dregs" התפתחה מלהקה אחרת בשם "Dixie Grit" אותה הקימו הגיטריסט סטיב מורס ונגן הבס אנדי וסט ב-1970. בלהקת "Dixie Grit" היו חברים אחיו הגדול של מורס, דייב, כמתופף, פרנק בריטינהם כסולן וכגיטריסט מלווה וג'וני קאר על הקלידים. זמן קצר לאחר שסטיב מורס רשם את עצמו ל"אוניברסיטת מיאמי למוזיקה", חדלה הלהקה מלהתקיים. וסט ומורס הופיעו יחד כדואט, כשהם מכנים את עצמם "Dixie Dregs".
ב-1973, הצטרפו לשניים הכנר אלן סלואן, המתופף רוד מורגנשטיין ונגן האורגן פרנק ג'וזפס. במהלך 1975 עסקה הלהקה בהקלטות חומרים עבור אלבומה הראשון, וב-1976 יצא אלבום הבכורה שלה "The Great Spectacular".
בסוף 1976, הוחתמה הלהקה על ידי חברת התקליטים "Capricorn Records", ושנה לאחר מכם הוציאה את אלבומה השני "Free Fall", בו השתתף כנגן קלידים סטיב דוידובסקי. אלבום זה זכה לתגובות חיוביות ממבקרי מוזיקה. מיד לאחר הוצאת האלבום פרש דוידובסקי מהלהקה, ואת מקומו תפס מארק פאריש. הצלחת "Free Fall" הובילה את הלהקה לכתיבת אלבומם השלישי "What If" שיצא ב-1978, וזכה לביקורות חיוביות ביותר. אלבום זה סימן את פריצתה של הלהקה לתודעה הציבורית. על הפקת האלבום היה מופקד המפיק המפורסם קן סקוט. לאחר הוצאת האלבום, ערכה הלהקה לראשונה מסעי הופעות ברחבי ארצות הברית.
באפריל 1979 יצא אלבומם הרביעי "Night of the Living Dregs", שהיה מועמד לפרס גראמי בקטגוריית "ביצוע הרוק האינסטרומנטלי הטוב ביותר", בו זכתה לבסוף להקת Wings של פול מקרטני. אלבום זה הכיל חומרים מהקלטות האולפן של הלהקה וכן קטעים אותם ביצעה הלהקה בפסטיבל הג'אז במונטרה שנערך ביולי 1978. גם אלבום זה כקודמו הופק על ידי קן סקוט.
באוקטובר 1979, הכריזה חברת התקליטים "Capricorn Records" על פשיטת רגל, ובינואר 1980 הוחתמה הלהקה על ידי "אריסטה רקורדס" על חוזה של שלושה אלבומים. באותה התקופה, פרש הקלידן מארק פאריש, והוחלף על ידי טי לאביץ. מאוחר יותר באותה שנה, הוציאה הלהקה את אלבומה החמישי "Dregs of the Earth" שזיכתה את הלהקה במועמדות נוספת לפרס גראמי בקטגוריית "ביצוע הרוק האינסטרומנטלי הטוב ביותר".
באלבום השישי "Unsung Heroes" שיצא ב-1981, שינתה הלהקה את שמה ל-The Dregs, במאמץ לזכות בתשומת לב ציבורית. לאחר יציאת האלבום עזב הכנר אלן סלואן את הלהקה, ובמקומו נכנס מארק או'קונור.
ב-1982 יצא אלבומה השביעי "Industry Standard", שזכה לביקורות נלהבות. האלבום הציג לראשונה ליריקה בשיריו, בשונה מאלבומיה הקודמים של הלהקה שהכילו מוזיקה אינסטרומנטלית בלבד. הסולנים-אורחים באלבום היו פטריק סימונס מלהקת The Doobie Brothers ואלכס לייגרטווד מלהקת סנטנה. אלבום זה זיכה את הלהקה במועמדות שלישית לפרס גראמי.
ניסיונותיה הנואשים של הלהקה לזכות בהצלחה מסחרית ותשומת לב תקשורתית וציבורית, כמו שינוי שמם, הכנסת סולן ועריכת מסעי הופעות חיות, כשלו והלהקה התפרקה כשחבריה פונים לפרויקטים אישיים.
במהלך השנים התאחדו חברי הלהקה מספר פעמים להופעות חיות, שלשיאם הגיעו ב-1992 בהוצאת אלבום ההופעה "Bring 'em Back Alive". ב-1994 התאחדו על מנת להוציא את אלבומם השמיני "Full Circle", שיצא תחת הלייבל הקודם שלהם "Capricorn Records".
היסטוריה > הלהקה כיום

חברי הלהקה שומרים כיום על קשר רופף, ומתכנסים להופעות חיות ולעיתים נדירות יותר להקלטת חומרים באולפן.
סגנון מוזיקלי

הלהקה שומרת על סגנון מוזיקלי ייחודי, המשלב אלמנטים מקשת רחבה של סגנונות מוזיקליים: מרוק כבד ורוק מתקדם ועד ג'אז, בלוגראס ומוזיקה קלאסית. למעשה, ניתן להגדיר את הלהקה כ"להקת פיוז'ן". נגינתה של הלהקה היא לרוב אינסטרומנטלית, ועושה שימוש רחב בכינור וגיטרה בס.
חברי הלהקה לאורך השנים

| כינור | קלידים | גיטרה |
| --- | --- | --- |
|  אלן סלואן: 1973-1981, 1988-1992  מארק או'קונור: 1981-1982  ג'רי גודמן: 1992-הווה |  ג'וני קאר: 1970  מארק פאריש: 1970-1971, 1973, 1977-1978  פרנק ג'וזפס: 1974-1975  סטיב דוידובסקי: 1975-1977  טי לאביץ: 1978-2010  ג'ורדן רודס: 1994 (ממלא מקום בלבד) |  סטיב מורס: 1970-הווה  פרנק בריטינהם: 1970-1971 |
| גיטרה בס | תופים |  |
|  אנדי וסט: 1970-1988  דייב לארו: 1988-הווה |  דייב מורס: 1970-1971  בארט יארנול: 1973  גילברט פרייר: 1973 |  |
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

The Great Spectacular - ‏(1976)
Free Fall - ‏(1977)
What If - ‏(1998)
Night of the Living Dregs - ‏(1979)
Dregs of the Earth - ‏(1980)
Unsung Heroes - ‏(1981)
Industry Standard - ‏(1882)
Off the Record - ‏(1988) (מיני אלבום)
Full Circle - ‏(1994)
דיסקוגרפיה > אלבומי הופעות חיות

Bring 'Em Back Alive - ‏(1992)
King Biscuit Flower Hour Presents - ‏(1997)
'California Screamin - ‏(2000)
!From the Front Row... Live - ‏(2003) (DVD)
דיסקוגרפיה > אלבומי אוסף

the Best of the Dregs: Divided We Stand - ‏(1989)
20th Century Masters: The Best of the Dixie Dregs - ‏(2002)
דיסקוגרפיה > סרטים

Sects, Dregs and Rock 'n' Roll - ‏2002 (DVD)
הערות שוליים

↑  ‏Free Fall - Review, באתר AllMusic
↑  What If - Review, באתר "AllMusic"
↑  Industry Standard - Review, באתר "AllMusic"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb15543607b (data)  GND: 5232224-5  ISNI: 0000 0001 0664 8973  LCCN: n92102799  MusicBrainz: 9978a09b-4467-4790-9bde-424f004b7312  VIAF: 138065258   WorldCat (עם VIAF): 138065258
Deerhunter

| --- | --- |

הופעה חיה בפסטיבל קואצ׳לה 2010
 מקום הקמה:  אטלנטה 
 תקופת הפעילות:  מ-2001
 סוגה:  אינדי רוק, נויז פופ, שוגייז, גאראג׳ רוק, ניו-פסיכדליה, אמביינט, נויז רוק, פוסט-פאנק
 חברת תקליטים:  4AD, Kranky, Stickfigure
 deerhuntermusic.com
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 ברדפורד פוקס   לוקט פאנדט   מוזס ארצ׳ולטה   ג׳וש מקיי
 חברים לשעבר
 דן וולטון פול הארפר ג׳אסטין בוסוורת׳ קולין מי אדם ברונו וויטני פטי ג׳וש פובר פרנקי ברויאלס
 
דִירְהַאנְטֶר (באנגלית: Deerhunter) היא להקת אינדי-רוק אמריקנית מאטלנטה, ג'ורג'יה שנוסדה בשנת 2001. בלהקה חברים בְּרֶדְפוֹרד קוֹקס (קולות, גיטרה, קלידים), מוֹזס אָרצ׳וּלֶטָה (תופים), לוֹקֶט פּאנְדְט (גיטרה, קולות) וג׳וֹש מקיי (בס).
הלהקה הוקמה על ידי קוקס וארצ׳ולטה, והליין-אפ היציב הראשון שלה כלל את הגיטריסט קולין מי והבסיסט ג׳אסטין בוסוורת׳. לאחר שהקליטו אלבום EP משותף עם ההרכב Alphabets, בוסוורת׳ נפטר כתוצאה מפציעת ראש שספג במהלך תאונת סקייטבורדינג. מותו השפיע על הקלטת אלבום האולפן הראשון של הלהקה (2005) Turn It Up Faggot כאשר גו׳ש פובר מילא את התפקיד הריק של הבסיסט. לאחר יציאת האלבום קוקס ביקש מחבר ילדותו, לוקט פאנדט, להצטרף לדירהאנטר כגיטריסט השני וכזמר חלקי.
אלבומם הבא של הלהקה שהוקלט ביומיים, (2007) Cryptograms, שילב בין סגנון האמביינט לבין שירי אינדי-רוק. Fluorescent Grey, אלבום ה-EP הבא שלהם יצא לאור כעבור זמן קצר. בעיצומו של סיבוב ההופעות שנערך עבור שני אלבומים אלה, מי עזב את דירהאנטר בעקבות חוסר הסכמה על לוח הזמנים של הלהקה, אך שב והצטרף זמן לא רב לאחר מכן. דירהאנטר הוציאו שני אלבומי אולפן, Microcastle ו-.Weird Era Cont בשנת 2008. שני האלבומים הוקלטו ללא השתתפותו של מי, שעזב בפעם השנייה והאחרונה. הלהקה גייסה לשורותיה חברת תיכון של קוקס, וויטני פטי, בתור מחליפתו בזמן סיבובי ההופעות.
את אלבום האולפן הרביעי שלה, (2010) Halcyon Digest שזכה לביקורות משבחות, הקליטה הלהקה כרביעייה עם המפיק בן ה. אלן. בשנת 2012, העזיבה של הבסיסט הוותיק פובר הטילה את עתיד הלהקה בספק. קוקס, פאנדט וארצ׳ולטה התארגנו עם חברים חדשים, הבסיסט ג׳וש מקיי והגיטריסט פרנקי ברויאלס, כדי להקליט את (2013) Monomania, אלבום בעל השפעות גאראג׳ רוק. בשנה העוקבת, קוקס נפגע בתאונת דרכים קשה שהשפיעה רבות על אלבום האולפן השביעי של הלהקה, (2015) Fading Frontier.
דירהאנטר תיארו עצמם כלהקת ״אמביינט פאנק״, אף על פי שהם משלבים מנעד רחב של סגנונות כגון נויז רוק, גאראג׳ רוק, ארט רוק, שוגייז, פוסט-פאנק וגם אלמנטים השאובים מן הפופ.
היסטוריה > 2001-2005: הקמה ו-Turn It Up Faggot

הלהקה הוקמה בשנת 2001 על ידי הזמר ברדפורד קוקס והמתופף והקלידן מוזס ארצ׳ולטה. השם דירהאנטר הגיע מהתעניינות הלהקה בסדרת משחקי ארקייד בעלי אותו שם. אל הלהקה הצטרף קולין מי, אותו קוקס פגש בזמן שמי גר באטלנטה עם חברים מההרכב Black Lips. ב-2004 הבסיסט הראשון של הלהקה, ג׳אסטין בוסוורת׳, נפטר מפציעת ראש שקיבל בתאונת סקייטבורדינג. הוא הופיע רק ביצירה אחת של דירהאנטר, Deerhunter/Alphabets Split, אלבום EP שיצא טרם לאלבום הבכורה של הלהקה. ג׳וש פובר, חבר בהרכב הפאנק מאטלנטה Electrosleep International, תפס את תקן הבסיסט. המוות של בוסוורת׳ השפיע על הסאונד של האלבום הראשון של דירהאנטר, Turn It Up Faggot, עליו קוקס הצהיר שהוא תוצאה של הרבה שליליות. הערות האלבום מוקדשות לבוסוורת׳. לאחר ש-Turn It Up Faggot יצא, ביקש קוקס מחברו הטוב ביותר מהתיכון, לוקט פאנדט, להצטרף ללהקה.
היסטוריה > 2005-2007: Cryptograms ו-Fluorescent Grey EP

הלהקה, כעת עם סאונד הגיטרה מלא הריוורב של פאנדט, יצאה לסיבוב הופעות, כאשר היא חולקת הופעות עם הרכבים כמו Lightning Bolt ו-Gang Gang Dance. סיבוב ההופעות נחתם בסשן הקלטות בניו יורק בניהולה של זמרת הפולק הידועה סמארה לובלסקי. ההקלטות לא הניבו חומרים בהם ניתן להשתמש בעקבות חילוקי דעות עם לובלסקי ובעקבות מצבו הנפשי והפיזי של קוקס באותו הזמן. קוקס ציין שהוא החזיק מתחת למיטתו עותק של ההקלטות על גבי דיסק שלגביו ציין שאיש לא ישמע אותו לעולם. בניגוד להצהרתו של קוקס, קטעים מאותן ההקלטות פורסמו מאוחר יותר בבלוג של הלהקה להורדה חופשית. הלהקה חזרה לאולפן בו הקליטו את אלבומם הראשון בפאתי את׳נס, ג׳אורג׳יה והחליטו לתת הזדמנות נוספת להקלטת אלבומם השני. ההחלטה הזו נבעה בחלקה מעצה שקיבלו מההרכב Liars שעודדו אותם להקליט בשנית.
בנובמבר 2005 הספיקו ללהקה יומיים בלבד כדי להקליט את אלבומם השני Cryptograms. האלבום יצא לאור על ידי חברת התקליטים Kranky בינואר 2007. האלבום חשף סאונד מרוכך ומופנם יותר של הלהקה. כמו באלבומם הראשון, גם Cryptograms כלל הקדשה בהערות האלבום, הפעם עבור חבר של קוקס, בראדלי איירה האריס, מכור להרואין שנפטר ב-2005.
ב-8 במאי 2007 הוציאה הקבוצה את Fluorescent Grey EP, שהוקלט ביולי 2006. באותו החודש, הלהקה הוציאה את הסינגל "Whiryball 7, שהיה זמין אך ורק ב-Criminal Records, חנות תקליטים באטלנטה. הסינגל שימש גם ככרטיס כניסה למופע.
ב-29 באוגוסט 2007 הפכה הקבוצה לרביעייה בעקבות עזיבתו של הגיטריסט קולין מי. מי טען שעזב משום שלא יכול היה להגיע לשתי הופעות שכבר הוזמנו מראש, דבר שנחשב כלא מקובל עבור חלק מחברי הלהקה. מי הצטרף ללהקה אחרי סתיו 2007 לסיבוב הופעות אירופאי.
היסטוריה > 2007-2009: Microcastle ופסק זמן

דירהאנטר תרמו את השיר ״After Class״ ל-Living Bridge, אלבום אוסף שהוכן על ידי חברת התקליטים Rare Book Room Records. השיר הוקלט באותו האולפן בו ניסתה הלהקה בעבר להקליט את אלבומה השני. הם חזרו לאולפן ההקלטות של Rare Book Room באפריל 2008 כדי להקליט את ״Oh, It's Such A Shame״, גרסת כיסוי ל-Jay Reatard שיצאה כסינגל משותף עם ריאטרד עצמו שיקליט גרסת כיסוי לשיר מ-Fluorescent Grey. באותו החודש הם הקליטו את אלבומם הבא Microcastle. טרם להכרזה על תאריך יציאה לאלבום, הלהקה המשיכה בסיבוב הופעות, כשבתאריך אחד הם פתחו עבור The Smashing Pumpkings ובמספר תאריכים פתחו עבור Nine Inch Nails.
האלבום השלישי של הרביעייה Microcastle תוכנן לשחרור ב-27 באוקטובר 2008 אף על פי שהוא נעשה זמין דרך רשתות שיתוף קבצים כבר בסוף מאי. בניסיון לתגמל מעריצים שחיכו לתאריך היציאה הרשמי, הקבוצה התאספה מחדש כדי להקליט אלבום עם חומרים חדשים, .Weird Era Cont, אלבום שלאחר מכן דלף גם כן טרם ליציאתו הרשמית. עם זאת, Microcastle הצליח להתייצב במקום 123 במצעד Billboard 200, הישג ראשון מסוגו עבור דירהאנטר. קולין מי עזב שוב את הלהקה והוחלף על ידי חברת תיכון של קוקס, וויטני פטי.
בזמן סיבוב ההופעות של Microcastle בבריטניה, קוקס הזמין ערב באולפן והקליט את מה שיהיה הקלטת On Platts Eyott. הקלטת שוחררה בשתי מהדורות של 100 עותקים בכל אחת. מהדורה של קלטות ורודות ניתנה לזוכים בתחרות של חברת התקליטים של קוקס, ומהדורה של קלטות כתומות נמכרו בהופעה מיוחדת של ליל כל הקדושים באטלנטה ב-31 באוקטובר 2008. בהודעה שהשאיר קוקס בבלוג של דירהאטנר ב-28 בפברואר הוא הודיע שוויטני פטי כבר אינה חברה בלהקה.
בזמן סיבוב ההופעות, הלהקה הוציאה את Rainwater Cassette Exchange, אלבום EP של שירים שנכתבו בתקופת ההקלטות של Microcastle, ואת Vox Celest 5, סינגל של שירים מ-Weird Era Cont ומ-Microcatle שיצא בחברת התקליטים Sub Pop. כדי לקדם את ההוצאות האלו, הם החלו להופיע בקיץ עם צמד הפאנק No Age ועם המוזיקאי האלקטרוני Dan Deacon בתור ״No Deachunter Tour״. מאוחר יותר בספטמבר, במהלך הופעה בפסטיבל המוזיקה All Tommorow's Parties 2009 (שנאצר על ידי The Flaming Lips), ברדפורד קוקס הכריז שהלהקה יוצאת לפסק זמן כדי להקדיש זמן לעניינים אחרים. במשך פסק הזמן, ברדפורד קוקס המשיך כ-Atlas Sound והוציא את אלבומו השני Logos; ג׳וש פובר חזר לעבוד בחברת התקליטים Army of Bad Luck; מוזס ארצ׳ולטה נרשם לבית ספר לקולינריה, ולוקט פאנדט הופיע מספר פעמים לכבוד The Floodlight Collective, אלבום הבכורה שלו בתור Lotus Plaza שיצא במרץ של אותה השנה.
היסטוריה > 2010: Halcyon Digest

בתחילת ינואר התגלה שהקבוצה תפתח עבור הלהקה Spoon בסיבוב ההופעות שלהם לקידום האלבום Transference. לצד ההופעות עם Spoon, הקבוצה הכריזה על מספר הופעות משל עצמה, כולל עצירה בפסטיבל קואצ׳לה 2010 ובפסטיבל All Tomorrow's Parties (שנאצר על ידי יוצר הסימפסונים, מאט גריינינג). במהלך ההופעות האלו החלה הלהקה להציג חומרים חדשים, כולל השירים ״Helicopter״, ״Primitive 3D״, ״Fountain Stairs״ ו-״Revival״, כאשר כולם היו עתידים להופיע באלבום האולפן הקרוב.
ביוני, יצאו דירהאנטר להפסקה קצרה מההופעות כדי להקליט את Halcyon Digest. חדשות ראשונות על האלבום התפרסמו כאשר Milk Money, חברת ייעוץ למוזיקאים, פרסמה הודעה בחשבון הטוויטר שלה שהלהקה מיקססה את האלבום החדש שלה עם בן אלן (Ben Allen) (שעבד גם על Merriweather Post Pavilion ועל Fall Be Kind EP של ההרכב Animal Collective). שבוע לאחר מכן הלהקה השיקה אתר אינטרנט חדש, שם הכריזו על שם האלבום ועל תאריך יציאתו לצד קמפיין שיווקי בסגנון גרילה. הסינגל הראשון ״Revival״ היה זמין למעריצים שהתעקשו בפני הלהקה דרך כתובת אימייל רשמית שהאלבום החדש יזכה לקידום מכירות לקראת יציאתו. באותו החודש, פרסם הבמאי ג'ון אלברכט (John Albrecht) טריילר לסרט הופעה בדף ה-Vimeo שלו שעתיד לצאת מאוחר יותר באותה שנה.
היסטוריה > 2013-2014: Monomania

ב-22 במרץ 2013 הכריזו דירהאנטר על אלבום האולפן השישי שלהם, אשר יצא ב-7 במאי של אותה שנה. האלבום Monomania הוקלט בניו-יורק עם המפיק הוותיק ניקולס ורנס (Nicolas Vernhes) באולפן שלו, Rare Book Room Studio, היכן ש-Microcastle הוקלט. ב-Monomania, הוחלף הבסיסט ג׳וש פובר בג׳וש מקיי, ופרנקי ברויאלס מאטלנטה הצטרף כדי לנגן בגיטרה. בהודעה לעיתונות לקראת צאתו, תואר האלבום על ידי דירהאנטר כ״גאראג׳ לילי״ עם קונטקסט אוונגרדי. ב-2 באפריל 2013 הלהקה הופיעה עם השיר ״Monomania״ בתוכנית הלילה של ג'ימי פאלון.
דירהאנטר הופיעה ואצרה את פסטיבל המוזיקה All Tomorrow's Parties שהתקיים במחנה הנופש Pontins ב-Camber Sands באנגליה ב-21–23 ביוני 2013. בהופעה הם ניגנו את האלבומים Cryptograms, Microcastle & Halcyon Digest במלואם. דירהאנטר הוכרזה כמשתתפת ראשית בפסטיבלים Austin Psych Fest, Heinekern Primavera Sound (Barcelona), Optimus Primavera Sound (Porto), Dancity Festival (Foligno, Italy) & FYF Fest.
ב-4 בדצמבר 2014 נפצע ברדפורד פוקס בצורה קשה ואושפז לאחר שמכונית פגעה בו באטלנטה.
היסטוריה > 2015-היום: Fading Frontier

ב-16 באוגוסט 2015 הוציאו דירהאנטר וידאו קליפ עבור שירם החדש ״Snakeskin״, והכריזו שאלבומם החדש, Fading Frontier, ייצא לאור ב-16 באוקטובר של אותה שנה בחברת התקליטים 4AD. בשיר השתתף גם הסקסופוניסט Zumi Rosow והקליפ בוים על ידי Valentina Tapia. ב-13 באוקטובר, דירהאנטר שיתפו את קליפ הווידאו עבור ״Living My Life״ שהוקדש ל-Miles Davis.
חברים > חברים נוכחיים

ברדפורד קוקס- קולות, גיטרה, כלי הקשה, קלידים, אלקטרוניקה (2001-היום)
מוזס ארצ׳ולטה- תופים, כלי הקשה, אלקטרוניקה (2001-היום)
לוקט פאנדט- גיטרה, קולות, קלידים (2005-היום)
ג׳וש מקיי- גיטרה בס, אורגן (2013-היום)
חברים > חברים קודמים

פרנקי ברויאלס- גיטרה (2012–2014)
ג׳וש פובר- גיטרה בס (2004–2012)
וויטני פטי- גיטרה (2008–2009)
קולין מי- גיטרה (2001–2007, 2007-2007)
ג׳אסטין בוסוורת׳- גיטרה בס (2001–2004)
פול הארפר- גיטרה בס (2001)
דן וולטון- תופים (2001)
אדם ברונו- מערכת תופים משנית בהופעה אחת