stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'פרי קמוורור
ביוגרפיה > 2014

באליפות העולם בחצי מרתון שנערכה בחודש מרץ בקופנהגן, דנמרק, זכה קמוורור במדליית הזהב כשקבע תוצאה של 59:08 שעות, ובמדליית הזהב בתחרות הקבוצתית, לפני נבחרת אתיופיה ואחרי נבחרת אריתראה. בשנת 2014 קמוורור התחרה לראשונה בשני מרתונים מסבב המרתונים המרכזיים העולמי בשנה אחת: במרתון טוקיו סיים במקום השישי בתוצאה של 2:07:37 שעות, ובמרתון ברלין סיים במקום הרביעי בתוצאה של 2:06:39 שעות. במקום הראשון סיים דניס קימטו, ששבר את שיא העולם והעמידו על 2:02:57 שעות.
ביוגרפיה > 2015

באליפות העולם במרוצי שדה שנערכה בגויאנג, זכה במדליית הזהב האישית, ובמדליית הכסף הקבוצתית, לפני נבחרת בחריין ואחרי נבחרת אתיופיה. בתחרות ליגת היהלום ביוג'ין, סיים במקום השלישי בריצת 10000 מטר בשיא אישי חדש של 26:52.65 דקות, אחרי מו פארח (26:50.97 דקות) ופול טנוי (26:51.86 דקות). באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בבייג'ינג, זכה במדליית הכסף בריצת 10000 מטר בתוצאה של 27:01.76 דקות, לפני פול טנוי (27:02.83 דקות) ואחרי מו פארח (27:01.13 דקות). במרתון ניו יורק זכה במדליית הכסף לאחר שקבע תוצאה של 2:10:48 דקות, לפני לליסה דסיסה (2:12:10 שעות) ואחרי בן ארצו סטנלי ביווט (2:10:34 שעות).
ביוגרפיה > 2016

באליפות העולם בחצי מרתון שנערכה בקרדיף, זכה קמוורור במדליית הזהב בפעם השנייה ברציפות, כשקבע תוצאה של 59:10 דקות, למרות שנפל בזינוק הריצה. הוא הקדים את בן ארצו בדן קרוקי מוצ'ירי (59:36 דקות) ואת מו פארח (59:59 דקות). בתחרות הקבוצתית הוא זכה גם כן במדליית הזהב, ביחד עם חבריו לנבחרת בדן קרוקי מוצ'ירי וסימון צ'פרוט, לפני נבחרת אתיופיה ונבחרת אריתראה. באולימפיאדת ריו, סיים במקום ה-11 בריצת 10000 מטר בתוצאה של 27:31.94 דקות.
ביוגרפיה > 2017

באליפות העולם במרוצי שדה זכה קמוורור בשתי מדליות: בתחרות האישית זכה במדליית זהב שנייה ברציפות, ובתחרות הקבוצתית זכה במדליית הכסף, לפני נבחרת אוגנדה ואחרי נבחרת אתיופיה.
בתחרות ליגת היהלום ביוג'ין, סיים במקום השלישי בריצת 5000 מטר בתוצאה של 13:01.35 דקות, אחרי מו פארח (13:00.70 דקות) ויומיף קג'לצ'ה (13:01.21 דקות). באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בלונדון, סיים במקום השישי בריצת 10000 מטר בתוצאה של 26:57.77 דקות. במרתון ניו יורק זכה במדליית הזהב לאחר שקבע תוצאה של 2:10:53 שעות, לפני וילסון קיפסנג (2:10:56) ולליסה דסיסה (2:11:32 שעות).
ביוגרפיה > 2018

באליפות העולם בחצי מרתון שנערכה בוולנסיה, קמוורור זכה בפעם השלישית ברציפות במדליית הזהב, לאחר שקבע תוצאה של 59:31 שעות, והקדים את אברהם צ'רובן הבחרייני (1:00:22 שעות) וארון קיפלה האריתראי (1:00:31 שעות). בתחרות הקבוצתית זכה במדליית הכסף, לפני נבחרת בחריין ואחרי נבחרת אתיופיה. במרתון ניו יורק זכה במדליית הארד בתוצאה של 2:06:26 שעות, אחרי לליסה דסיסה (2:05:59 שעות) ושורה קיאטה האתיופי (2:06:01 שעות).
ביוגרפיה > 2019

באליפות העולם במרוצי שדה שנערכה באורהוס, דנמרק, זכה קמוורור במדליית הארד, כשסיים אחרי ג'ושוע צ'פטגאי וג'ייקוב קיפלימו האוגנדים. בתחרות הקבוצתית זכה במדליית הכסף, לפני נבחרת אתיופיה ואחרי נבחרת אוגנדה.
הערות שוליים

↑  כתבה על זכייתו של קמוורור באליפות העולם במרוצי שדה לנוער באתר התאחדות האתלטיקה הבינלאומית
↑  Is Geoffrey Kamworor the next Kipchoge, באתר Runners world
↑  prefontaine classic results באתר Letsrun
| --- | --- |
בקרת זהויות :  World Athletics: 14423680 
ג'פרי קמוורור מאחורי מו פארח, בישורת האחרונה בריצת 10000 המטרים באליפות העולם באתלטיקה 2015
ג'פרי קמוורור באליפות העולם בחצי מרתון 2018
גודריק רוז'ה

| --- | --- |

גודריק רוז'ה
 לידה:  6 בספטמבר 1846 מייאס, ממלכת הצרפתים צרפת
 פטירה:  7 באפריל 1917  (בגיל 70) פריז, הרפובליקה הצרפתית השלישית צרפת
 מקום קבורה:  קסטלנודארי 
 מדינה:  צרפת 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית סן-סיר  Ecole d'Etat-Major (France) 
 השתייכות:   צבא צרפת
 דרגה:  ז'נרל דה בריגדה
 פעולות ומבצעים
 מלחמת צרפת–פרוסיה
 עיטורים
 קצין בלגיון הכבוד  officier d'académie  מסדר התהילה התוניסאי 
 
גודריק רוז'ה (בצרפתית: Gaudérique Roget;‏ 6 בספטמבר 1846 – 7 באפריל 1917) היה ז'נרל דה בריגדה בצבא צרפת אשר התפרסם בשל חלקו בניסיון ההפיכה ב-23 בפברואר 1899.
ביוגרפיה

רוז'ה נולד בעיר מייאס ב-6 בספטמבר 1846. באוקטובר 1864 הוא נכנס ללימודים באקדמיה הצבאית סן-סיר, ולאחר סיום לימודיו ב-1866 הוצב כלוטננט משנה בצבא צרפת. לאחר מכן למד בבית ספר לקצינים אותו סיים ב-1867. לאחר מכן הוא הוצב באלג'יריה, אולם עם פרוץ מלחמת צרפת–פרוסיה חזר לצרפת כדי להשתתף בקרבות. הוא השתתף בקרב גרבלוט ובמצור על מץ, ולאחר המצור נפל בשבי הפרוסי. הוא שוחרר עם סיום המלחמה וחזר לצרפת. למשך תקופה קצרה הוא היה מוצב בארמיית ורסאי, ובמהלך תקופה זו הועלה לדרגת קפטן וקיבל את אות לגיון הכבוד. ב-1871 הוא הפך לאביר לגיון הכבוד וב-1892 לקצין בלגיון הכבוד. ב-1875 הוא קיבל עיטור קצין במסדר הדקל האקדמי.
ב-1883 מונה רוז'ה למפקד גדוד וב-1890 הועלה לדרגת לוטננט קולונל, והוחזר לאלג'יריה שם שירת בשש השנים הבאות. ב-1896 הוא הועלה לדרגת קולונל, ושנה לאחר מכן לדרגת ז'נרל דה בריגדה. בעקבות קידומו הוא הוצב במטה הכללי עד אוקטובר 1898, עת קיבל פיקוד על הבריגדה ה-17, שחנתה בפריז. במהלך פרשת דרייפוס היה רוז'ה מתנגד בולט לעריכת משפט חוזר לקצין היהודי אלפרד דרייפוס שהואשם בריגול.
במהלך הלווייתו של נשיא צרפת פליקס פור ב-23 בפברואר 1899, השתתפו הרגימנטים ה-4 וה-82, אשר היו חלק מהבריגדה שלו, במסע ההלוויה של הנשיא. ללא ידיעתו של רוז'ה ניסו הליגות הלאומניות והאנטישמיות של פריז בהנהגת פול דרולד להוביל הפיכה צבאית, וקיוו לקבל את תמיכת הצבא. הלאומנים סיכמו עם ז'ורז'-גבריאל דה פלייה שיעשה זאת, אולם ברגע האחרון פלייה לא הגיע, ולפיכך הם החליטו לבקש את תמיכתו של רוז'ה. כאשר אנשיו של רוז'ה חזרו מהלוויה, דרולד ניגש אל רוז'ה המופתע וצעק: "רכב אחרינו, אדוני הגנרל, רחם על המולדת, הצל את צרפת ואת הרפובליקה. לארמון האליזה, אדוני הגנרל!". אנשי הליגות החלו לצעוק, וסוסו של רוז'ה נעמד על רגליו האחוריות. רוז'ה שלף את חרבו ופקד על אנשיו לסגת חזרה לקסרקטינים הסמוכים לכיכר. אנשיו של דרולד ניסו לחסום את הדרך, אולם רוז'ה הסתער עליהם בעצמו ופרץ את הדרך. דרולד רץ אל שער הקסרקטין וניסה לאחוז במושכות סוסו של רוז'ה. אנשיו של רוז'ה צעדו כולם אל תוך הקסרקטין, ודרולד מצא את עצמו אסיר בפנים יחד עם סגנו מרסל האבר. רוז'ה היה נבוך כליל ולא ידע מה לעשות. הוא הציע לדרולד והאבר לעזוב את הקרסקטין, אולם דרולד היה נחוש להפוך לקדוש מעונה ולפיכך הוא נשאר בפנים וצעק החוצה אל ז'ול גרן: "לך ואמור בפריז כי אני אסיר בידי הצבא!" רוז'ה ניסה להוציא אותם החוצה בכוח, אולם בסופו של דבר נכנע לבקשתם ואסר אותם.
למרות הפגנת נאמנות זו, נראה כי עצם העובדה שהלאומנים פנו אליו החשידה את רוז'ה בעיני מפקדי הצבא. ביוני של אותה שנה הוא הועבר לאורליאן ובהמשך לבלפור, שם שימש כמפקד הבריגדה ה-28. הוא הבין שעתידו בצבא חסום, וב-1907 ביקש להתפטר. ב-1908 הוא הועבר לכוחות המילואים.
הוא נפטר בביתו שבפריז ב-7 באפריל 1917 לאחר מחלה ממושכת, בגיל 70. הלווייתו נערכה בפריז, אולם הוא נקבר בעיר קסטלנודרי.
לקריאה נוספת

ז'אן דניס ברדן, פרשת דרייפוס, עם עובד, 2003.
ברברה טוכמן, המגדל הגאה, דביר, 1998.
ג'ים בראון

| --- | --- |
ג'ים בראון, 1961
ג'ים בראון, 1961
 לידה:  17 בפברואר 1936 סנט. סימונס, ג'ורג'יה, ארצות הברית 
 פטירה:  18 במאי 2023 (בגיל 87) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 לאום:  אמריקאי
 עמדה:  פולבק
 גובה:  1.88 מטר
 משקל:  105 קילוגרם
 מספר:  32
 מכללה:  אוניברסיטת סירקיוז
 דראפט:  דראפט ה-NFL‏ 1957, קליבלנד בראונס, סבב 1, מספר 6
 היכל התהילה:  1971 (פוטבול מקצועני) 1965 (פוטבול מכללות)  1983 (לקרוס)
 קבוצות כשחקן
 1957–1965:  קליבלנד בראונס
 הישגים כשחקן
 זכייה באליפות ה-NFL בשנת 1964  3 פעמים נבחר ל-MVP של ה-NFL‏ (1957, 1958, 1965)  בחירה לפרו בול – 9 פעמים רצופות (1957–1965)  3 פעמים MVP של הפרו בול – (1961, 1962, 1965)  בחירה לאול-פרו – 8 פעמיים (1957, 1958, 1959, 1960, 1961, 1963, 1964, 1965)  רוקי השנה ב-NFL‏ (1957)  8 פעמים הוביל את הליגה ביארדים בריצה (1957, 1958, 1959, 1960, 1961, 1963, 1964, 1965)
 
ג'ים בראון ב-2014
ג'ים בראון (באנגלית: Jim Brown; ‏17 בפברואר 1936 – 18 במאי 2023) היה שחקן פוטבול ושחקן קולנוע אמריקאי. בראון שיחק בליגת ה-NFL בעמדת הפולבק (רץ אחורי), במשך תשע עונות במדי קבוצת קליבלנד בראונס והוא מגדולי השחקנים בכל הזמנים.
ביוגרפיה

בראון נולד בעיירה בדרום מזרח ג'ורג'יה לחופי האוקיינוס האטלנטי. בגיל 8 עברה משפחתו ללונג איילנד שבמדינת ניו יורק.
ביוגרפיה > אוניברסיטת סירקיוז

בראון התחרה במסגרת האוניברסיטה במגוון ענפי ספורט. הוא היה חבר נבחרת הפוטבול, נבחרת הכדורסל, נבחרת הלקרוס ונבחרת האתלטיקה.
בלקרוס הנבחר בשנתו הראשונה לנבחרת השנייה של האול-אמריקן ובשנתו השנייה נבחר לנבחרת הראשונה. הוא סיים את העונה במקום השני מבחינת הבקעות, קבוצתו סיימה לא מנוצחת ובמשחק האולסטאר של המכללות הבקיע 5 פעמים.
באתלטיקה התחרה בין השאר בקרב עשר, הטלת כידון וקפיצה לגובה. בכדורסל נבחר בדראפט ה-NBA של 1957 במקום ה-69.
בפוטבול שיחק כרץ וכבועט. ב-1956 סיים שלישי במדינה במספר היארדים בריצה, נבחר פה אחד לאול-אמריקן וסיים חמישי בדירוג לגביע הייזמן. במשחק האחרון של העונה הסדירה באוניברסיטה רץ ל-197 יארד, ושישה טאצ'דאונים ובנוסף הבקיע בבעיטה עוד 7 נקודות בונוס.
ביוגרפיה > שחקן פוטבול מקצועני

בראון נבחר בדראפט ה-NFL של 1957, במקום השישי בסיבוב הראשון על ידי קליבלנד בראונס. בעונתו הראשונה נבחר לרוקי השנה לאחר שדורג ראשון בליגה ביארדים בריצה ובמספר הטאצ'דאונים. סך הכל שיחק במשך 9 עונות בליגה, בהן היה השחקן הבולט ביותר. בכל העונות נבחר לפרו בול, 8 פעמים נבחר לאול פרו (נבחרת העונה) ושלוש פעמים נבחר ל-MVP של הליגה. ב-8 מתוך העונות הוביל את הליגה ביארדים בריצה וחמש פעמים במספר הטאצ'דאונים. תחת הנהגתו זכתה הקבוצה באליפות ליגת ה-NFL ב-1964.
לאחר 9 עונות ובעודו בשיאו, פרש בראון מפוטבול. בעת פרישתו הוביל את הליגה במספר היארדים בריצה בכל הזמנים ובמספר הטאצ'דאונים (בריצה ובריצה+תפיסה). פרישתו המוקדמת הייתה מפתיעה והגיעה בתום עונה בה היה ה-MVP של הליגה. בין הסיבות שייתכן והשפיעו על החלטתו הייתה הרצון להתמקד בקריירה כשחקן קולנוע, ואיומים מצד בעלי קליבלנד בראונס לקנוס אותו אם יאחר למחנה האימונים בשל צילומי סרטים.
ב-2010 נבחר בראון על ידי ה-NFL במקום השני (אחרי ג'רי רייס) ברשימת 100 השחקנים הגדולים בכל הזמנים, בחירה שנעשתה על ידי פאנל שחקנים, מאמנים, בעלי קבוצות ושדרנים.
לכבוד יום הולדתו ה-80 ב-2016 הודיעה קליבלנד בראונס כי תציב פסל בדמותו של בראון בכניסה לאצטדיונה.
ביוגרפיה > שחקן קולנוע

בראון החל את הקריירה שלו כשחקן קולנוע במערבון Rio Conchos משנת 1964. הסרט השני בו השתתף היה 12 הנועזים בו גילם את אחד מ"הנועזים", חייל-אסיר בצבא ארצות הברית שנידון למוות ומגויס למשימת התאבדות נגד גרמניה הנאצית. שיחק בסרט "100 רובים" בכיכובה של ראקל ולש. ב-1968 שיחק בסרט תחנת זברה אינה עונה. בהמשך הקריירה שיחק בתפקידים ראשיים במערבונים, בסרטי ניצול, בסרטי פעולה ובסרטי ספורט שונים וכן בתפקידי אורח רבים.
הערות שוליים

1 2  Jerry Rice named No. 1, באתר ה-NFL
↑  Jim Brown Quits Football for the Movies, באתר הניו יורק טיימס, 13 ביולי 1966
↑  Jim Brown humbled as Browns unveil statue plans to honor ex-RB, באתר ESPN, ‏17 בפברואר 2016
| פרס NAACP Image לשחקן יוצא מן הכלל בסרט קולנוע |
| --- | --- | --- |
| 1969–1999 | ריימונד סיינט ז'אק (1969) • ג'ים בראון (1970) • דונלד סאת'רלנד (1971) • בילי די ויליאמס (1972) • ברני קייסי (1974) • ג'יימס ארל ג'ונס (1975) • ביל קוסבי (1976) • בילי די ויליאמס (1977) • פול וינפילד (1978) • מייקל ג'קסון (1979) • לוואר ברטון (1980) • ריצ'רד פריור (1981) • לואיס גוסט ג'וניור. (1982) • אדי מרפי (1983) • פרינס (1984) • אדולף סיזר (1985) • גרגורי היינס (1986) • דני גלובר (1987) • דנזל וושינגטון (1988) • מורגן פרימן (1989) • מורגן פרימן (1990) • וסלי סנייפס (1992) • דנזל וושינגטון (1993) • דנזל וושינגטון (1994) • דנזל וושינגטון (1996) • דנזל וושינגטון (1997) • דג'ימון הונסו (1998) • דני גלובר (1999) |  |
| 2000–היום | דנזל וושינגטון (2000) • דנזל וושינגטון (2001) • דנזל וושינגטון (2002) • דנזל וושינגטון (2003) • קובה גודינג ג'וניור. (2004) • ג'יימי פוקס (2005) • סמואל ל. ג'קסון (2006) • פורסט ויטאקר (2007) • דנזל וושינגטון (2008) • ויל סמית' (2009) • מורגן פרימן (2010) • דנזל וושינגטון (2011) • לאז אלונזו (2012) • דנזל וושינגטון (2013) • פורסט ויטאקר (2014) • דייוויד אוילאו (2015) • מייקל בי. ג'ורדן (2016) • דנזל וושינגטון (2017) • דניאל קלויה (2018) • צ'דוויק בוזמן (2019) • מייקל בי. ג'ורדן (2020) • צ'דוויק בוזמן (2021) • ויל סמית' (2022) • ויל סמית' (2023) • קולמן דומינגו (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007449447705171  PLWABN: 9810610714705606  BIBSYS: 7015103  BNE: XX4738268  BnF: cb14083224n (data)  GND: 1024131599  ISNI: 0000 0001 2028 9559  LCCN: n50040061  MusicBrainz: 78675b7f-735d-437f-a31e-13fb045e4636  NARA: 10580528  NKC: xx0171873  NLK: KAC2020M4280  SNAC: w6j127b8  SUDOC: 160346819  VIAF: 77557971   WorldCat (עם VIAF): 77557971
גודרון שימן

גודרון שימן (בשוודית: Gudrun Schyman; נולדה ב-9 ביוני 1948, טאבי, אופלנד) היא פוליטיקאית שוודית.
שימן הייתה מנהיגת מפלגת השמאל השוודית מ-1993 עד ינואר 2003 וחברה במפלגה עד 2004. שימן עזבה על מנת להתרכז בפעילותה הפוליטית פמיניסטית ובעקבות שערוריית העלמת מס. היא נשארה חברת פרלמנט עצמאית בריקסדאג עד 2006. ב-2005 שימן הקימה עם אחרות את מפלגת יוזמה פמיניסטית, ושימשה כדוברת שלה עד 2011 ובין השנים 2013–2019. ב-2022 היא עזבה את המפלגה.
מנהיגת מפלגת השמאל

ב-1993, נבחרה שימן כמנהיגת מפלגת השמאל השוודי והצליחה בזמן כהונתה להכפיל את מספר חברי הפרלמנט מטעם מפלגת השמאל. היא נחשבה למנהיגה פופולרית והייתה גלוית לב בנוגע ליוזמות שלה, למשל בתמיכתה במאבק באלכוהוליזם וביוזמה להפוך את הפרלמנט השוודי למקום עבודה ללא אלכוהול. כמנהיגת המפלגה היא הובילה לכך שפמיניזם הוא אחד הבסיסים האידאולוגיים של המפלגה. ב-2003, היא הואשמה ונמצאה אשמה על ידי רשויות המס בניסיון ליהנות מניכויי מס שלא הייתה זכאית להם.
ב-2002 נשאה נאום מעורר מחלוקת בו התייחסה לדיכוי נשים על ידי גברים: "אפליה ופגיעה בזכויות מופיעים בצורות שונות בכל מקום שבו אנחנו מוצאות את עצמנו. בכל מקום זאת אותה הנורמה, אותו המבנה, אותו הדפוס, שחוזר על עצמו גם באפגניסטן של הטליבאן וגם כאן בשוודיה".
באוקטובר 2004, הציגו בריקסדאג שימן וחברי פרלמנט נוספים ממפלגת השמאל את המשמעויות הכלכליות של אלימות גברים כלפי נשים, ודרשו מהמדינה להקים קרן למקלטי נשים. ההצעה משכה תשומת לב רחבה, והתקשורת כינתה אותה "מס הגברים".
יוזמה פמיניסטית

שימן עזבה את מפלגת השמאל בשנת 2004, וב-2005 ייסדה את יוזמה פמיניסטית (Fi), שהתמודד כבר ב-2006 בבחירות לפרלמנט וקבלה רק כ-0.7% מהקולות, אחוז נמוך משמעותית ביחס לסף הנדרש בשוודיה לכניסה לפרלמנט (4%). ג'יין פונדה תמכה ביוזמה. בבחירות בפרלמנט האירופאי שהתקיימו ב-2009 המפלגה קיבלה 2.22% מהקולות. לקראת הבחירות לפרלמנט שימן שרפה 100,000 כתר שוודי מחאה אי השוויון בשכר שוודיה. למרות תשומת הלב התקשורתית הרבה, בבחירות לפרלמנט המפלגה קיבלה רק 0.4% מהקולות. בבחירות לנציגות השוודית בפרלמנט האירופי, המפלגה זכתה ב-5.3% מהקולות. בבחירות הכלליות בשנת 2014 קיבלה המפלגה 3.1% מהקולות; אף על פי שעדיין לא הגיעו לסף מנדטים המאפשר כניסה לפרלמנט, כוחה של המפלגה גדל. בבחירות בספטמבר 2018 שימן מתמודדת שוב על מקום בפרלמנט השוודי מטעם מפלגת יוזמה פמיניסטית. מאז ספטמבר 2017, היא המנהיגה היחידה של המפלגה לאחר שוויקטוריה קאוסה ביקשה לסיים את תפקידה עקב התחייבויות נוספות.
הערות שוליים

↑  Therésia Erneborg, "Gudrun Schyman: Det är alkohol-industrins vinstintressen som styr," (אורכב 01.10.2011 בארכיון Wayback Machine) Dagen March 1, 2003, retrieved July 26, 2011 (בשוודית)
↑  Åsa Kroon and Mats Ekström, Vulnerable woman, raging bull or mannish maniac?: Gender differences in the visualization of political scandals(הקישור אינו פעיל), Working Paper 4, 2006,אוניברסיטת ארברו: "Gudrun Schyman — Leader of the Left Wing Party 1993 – 2003," pp. 7–8, "The Schyman scandal," pp. 9–14 (pdf)
↑  נאומה המלא, (בשוודית)
↑  Gudrun Schyman et al., Motion 2004/05:So616 Ansvaret för mäns våld mot kvinnor, Sveriges Riksdag, October 5, 2004 (בשוודית)
↑  "Schyman in equality policy shock: tax men," The Local October 5, 2004, retrieved July 26, 2011.
↑  "Val till Europaparlamentet - Röster" (בשוודית). Election Authority (Sweden). 11 ביוני 2009. אורכב מ-המקור ב-2010-08-12. נבדק ב-29 ביוני 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Swedish feminists burn cash in wage equality protest". BBC News. 6 ביולי 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Fredrik Wass, "TV: Här bränner Gudrun Schyman 100 000," Makthavare.se, July 6, 2010, retrieved July 26, 2011 (בשוודית)
↑  "Val till riksdagen - Röster" (בשוודית). Election Authority (Sweden). 23 בספטמבר 2010. נבדק ב-26 ביולי 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Preliminary results of Swedish EU elections". אורכב מ-המקור ב-2014-05-28. נבדק ב-2014-05-26.
↑  "What you need to know about Sweden's party leaders ahead of the 2018 election" (באנגלית). 2017-09-11. נבדק ב-2018-06-26.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 14034069  GND: 12090599X  ISNI: 0000 0000 7863 8910  LCCN: nb2003030798  SELIBR: 202067  VIAF: 90777337   WorldCat (עם VIAF): 90777337
ג'ים ברואר

ג'יימס טרנר "ג'ים" ברואר (באנגלית: James Turner "Jim" Brewer; נולד ב-3 בדצמבר 1951) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק באופן פעיל בין השנים 1973–1985. בעונת 1981/1982 זכה באליפות ליגת ה-NBA כשחקן לוס אנג'לס לייקרס, ובעונת 1982/1983 זכה בגביע אירופה לאלופות כשחקן פלקנסטרו קאנטו. ממוצעיו הכוללים לאורך תשע עונותיו ב-NBA הם 5.8 נקודות, 6.3 ריבאונדים ו-1.5 אסיסטים למשחק.
דודו של כדורסלן העבר והמאמן דוק ריברס.
קריירת תיכונים ומכללות

ברואר נולד בעיר מייווד שבאילינוי, ולמד בתיכון "Proviso East" המקומי. בשנתו האחרונה בתיכון, 1969, הוביל את קבוצת הכדורסל של התיכון לזכייה באליפות התיכונים של אילינוי.
בין השנים 1969–1973 למד באוניברסיטת מינסוטה, ובשלוש עונותיו בקבוצת הכדורסל שלה רשם ממוצעים של 13.5 נקודות ו-12.1 ריבאונדים למשחק. בעונת 1971/1972 הוביל את הקבוצה להעפלתה הראשונה אי פעם לטורניר אליפות המכללות, ובסיום עונת 1972/1973 נבחר לחמישייה השנייה של העונה בליגת המכללות (Second-team All-American).
נבחרת ארצות הברית

בקיץ 1972 השתתף בטורניר הכדורסל של אולימפיאדת מינכן, כשחקן נבחרת ארצות הברית. לאחר שניצחה בכל שמונת משחקיה הראשונים בפער ממוצע של 33 נקודות, הפסידה ארצות הברית במשחק הגמר מול נבחרת ברית המועצות בתוצאה 50–51; הייתה זו הפעם הראשונה בה האמריקאים לא זוכים במדליית הזהב מאז נוספו טורנירי הכדורסל למשחקים האולימפיים באולימפיאדת ברלין (1936). לאורך הטורניר קלע ברואר 7.6 נקודות והוריד 7.1 ריבאונדים בממוצע למשחק.
קריירת משחק > בליגת ה-NBA

בדראפט ה-NBA‏ 1973 נבחר ברואר על ידי קליבלנד קאבלירס בבחירה השנייה, אחרי דאג קולינס אשר נבחר ראשון. בעונת 1975/1976 רשם שיאי קריירה של 11.5 נקודות ו-10.9 ריבאונדים למשחק, ונבחר לחמישיית ההגנה השנייה של העונה לצד חברו לקבוצה ג'ים קלימונס. באותה עונה השיגו הקאבלירס את המאזן השני בטיבו האזור המזרחי, 49–33, והעפילו למעמד הפלייאוף לראשונה בתולדות המועדון. בסדרת גמר המזרח הפסידה קליבלנד מול בוסטון סלטיקס, בתוצאה 2–4.
בפברואר 1979, לאחר כ-5 עונות וחצי בקליבלנד, הועבר ברואר בטרייד לדטרויט פיסטונס, ובספטמבר 1979 הועבר בטרייד נוסף לפורטלנד טרייל בלייזרס. לקראת עונת 1980/1981 נשלח בטרייד ללוס אנג'לס לייקרס, עמה זכה בעונה העוקבת באליפות ה-NBA, בהובלתם של כרים עבדול-ג'באר ומג'יק ג'ונסון. בכל 3 וחצי עונותיו האחרונות ב-NBA – עם הפיסטונס, הבלייזרס והלייקרס – מיעט לשחק ותרם 2.6 נקודות ו-3.8 ריבאונדים בממוצע למשחק בלבד.
קריירת משחק > באיטליה

בשנת 1982 עבר לשחק בקבוצת פלקנסטרו קאנטו האיטלקית. בעונת 1982/1983 סייע לקבוצה לזכות בגביע אירופה לאלופות, כאשר קלע 14 נקודות במשחק הגמר מול אולימפיה מילאנו, עליה גברה קאנטו בתוצאה 69–68. בסיום עונת 1984/1985 עזב ברואר את קאנטו ופרש ממשחק, בגיל 33.
קריירת אימון וניהול

בנובמבר 1990 מונה ברואר לג'נרל מנג'ר של קבוצת מינסוטה טימברוולבס, לקראת עונתה השנייה ב-NBA. בשתי עונותיו בתפקיד רשמו הטימברוולבס מאזן כולל של 44 ניצחונות ו-120 הפסדים (26.8%).
במהלך עונתו השנייה כג'נרל מנג'ר במינסוטה שימש במקביל גם כעוזרו של מאמן הקבוצה ג'ימי רוג'רס, והוא נשאר בתפקיד זה גם בשנתיים הבאות, תחת המאמן סידני לואו. בין השנים 1994–1999 שימש כעוזר מאמן בלוס אנג'לס קליפרס תחת ביל פיץ' וכריס פורד, ובין השנים 2000–2002 היה עוזרו של לני וילקינס בטורונטו ראפטורס. לקראת עונת 2004/2005 מונה לעוזרו של מאמן בוסטון סלטיקס הנכנס, דוק ריברס, ונשאר בתפקיד זה במשך שתי עונות.
הערות שוליים

↑  סטטיסטיקות הקריירה של ברואר ב-NBA, באתר basketball-reference.com
↑  אוסטין ריברס ואוסטין קאר כבר חברים ותיקים, באתר cleveland.com,‏ 12 בינואר 2019
↑  סטטיסטיקות המכללות של ברואר, באתר sports-reference.com
↑  נבחרת ארצות הברית באולימפיאדת מינכן, באתר USA Basketball
↑  רשימת הנבחרים בדראפט 1973, באתר basketball-reference.com
↑  רשימת הפעולות של ברואר כג'נרל מנג'ר, באתר basketball-reference.com
↑  סטטיסטיקות האימון של ברואר ב-NBA, באתר basketball-reference.com
גלאס GT

| --- | --- |

Glas V8
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  BMW 1600 GT (יוני 1967 - מאי 1968)
 יצרן:  Hans Glas GmbH (אנ')  BMW (יוני 1967 - מאי 1968)
 שנות ייצור:  1964–1968
 יחידות שיוצרו:  6,635
 הרכבה:  גרמניה המערבית גרמניה המערבית
 סיווג:  מכונית קופה
 מרכב:  מנוע קדמי, הנעה אחורית
 אורך:  4,030 מ"מ
 רוחב:  1,550 מ"מ
 גובה:  1,280 מ"מ
 משקל:  830-960 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,320 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדר, 1,290 סמ"ק המפיק 75 כ"ס  4 צילינדר, 1,290 סמ"ק המפיק 85 כ"ס  4 צילינדר, 1,682 סמ"ק המפיק 100 כ"ס  4 צילינדר, 1,573סמ"ק המפיק 105 כ"ס
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 4 מהירויות  תמסורת ידנית - 5 מהירויות
 מהירות מרבית:  170 קמ"ש (דגם 1.3 ליטר המפיק 75 כ"ס)  175 קמ"ש (דגם 1.3 ליטר המפיק 85 כ"ס)  185 קמ"ש (דגם 1.7 ליטר)  190 קמ"ש (דגם 1.6 ליטר)
 צריכת דלק:  10.5 ליטר ל-100 ק"מ (מנוע 1,290 סמ"ק)  12.0 ליטר ל-100 ק"מ (מנוע 1,682 סמ"ק)  10.3 ליטר ל-100 ק"מ (מנוע 1,573 סמ"ק)
גלאס GT (בגרמנית: Glas GT) היא מכונית ספורט בתצורת קופה מתוצרת יצרנית הרכב הגרמנית Hans Glas GmbH (אנ') אשר יוצרה בין השנים 1964–1968 בגרמניה המערבית.
מיוני 1967, לאחר השתלטות יצרנית הרכב הגרמנית BMW על היצרנית Hans Glas GmbH, המשיכה BMW לייצר את הדגם עד מאי 1968.
תצורות

2 דלתות - קופה.
2 דלתות - קבריולה.
תצורות > דגמים

1.3 ליטר.
1.7 ליטר.
1.6 ליטר.
"דגם "גלאס GT"

2 דלתות.
מספר נוסעים: 2+2.
מנוע בנזין.
סוג הנעה: הנעה אחורית.
"דגם "גלאס GT" > תאוצות

תאוצה בין 0–100 קמ"ש היא 13.0 שניות (מנוע 1,290 סמ"ק המפיק 75 כ"ס).
תאוצה בין 0–100 קמ"ש היא 12.5 שניות (מנוע 1,290 סמ"ק המפיק 85 כ"ס).
תאוצה בין 0–100 קמ"ש היא 11.5 שניות (מנוע 1,682 סמ"ק המפיק 100 כ"ס).
תאוצה בין 0–100 קמ"ש היא 11.2 שניות (מנוע 1,573 סמ"ק המפיק 105 כ"ס, מנוע מתוצרת BMW).
"דגם "גלאס GT" > מכירות

ממרץ 1964 עד אוגוסט 1967 יוצרו 5,013 יחידות מדגם קופה.
ממאי 1965 עד יולי 1967 יוצרו 363 יחידות מדגם קבריולה.
מיוני 1967 עד מאי 1968 יוצרו 1,259 יחידות.
תמונות

דגם "גלאס GT"
דגם "גלאס GT", מנוע 1.3 ליטר - קבריולה
דגם "גלאס GT", מנוע 1.3 ליטר - קבריולה
דגם "גלאס GT", מנוע 1.7 ליטר
דגם "גלאס GT", מנוע 1.7 ליטר
דגם "גלאס GT", מנוע 1.7 ליטר - קבריולה
דגם "גלאס GT", מנוע 1.7 ליטר - קבריולה
דגם BMW 1600 GT Coupé
דגם BMW 1600 GT Coupé
דגם BMW 1600 GT Cabriolet
ראו גם

גלאס 1700
גלאס V8
גלאס איסר
גלאס 1004
הערות שוליים

↑  "גלאס GT" web.archive.org/web
↑  Werner Oswald: Deutsche Autos 1945–1990. Band 4, 1. Auflage. Motorbuch Verlag, Stuttgart 2001. ISBN 3-613-02131-5. S. 463–465
↑  "גלאס GT" car.info/en-se/glas/gt
↑  "גלאס GT" dw.com/en/vintage-glas-gt/av-16747549
גודרון אנסלין

| --- | --- |

גודרון אנסלין
 לידה:  15 באוגוסט 1940 בארתולומה, באדן-וירטמברג, הרייך הגרמני 
 התאבדה:  18 באוקטובר 1977 (בגיל 37) Stammheim Prison, באדן-וירטמברג, גרמניה המערבית 
 מדינה:  גרמניה הנאצית, גרמניה המערבית, גרמניה 
 מקום קבורה:  Dornhaldenfriedhof 
 השכלה:  גימנסיית קרן המלכה קתרינה בשטוטגרט (1960)  University of Education Schwaebisch Gmuend (1964)  אוניברסיטת טיבינגן (1963)  האוניברסיטה החופשית של ברלין 
 
גודרון אנסלין (בגרמנית: Gudrun Ensslin‏; 15 באוגוסט 1940 – 18 באוקטובר 1977) הייתה אחת המייסדות של ארגון הטרור השמלאני-רדיקלי הגרמני סיעת הצבא האדום.
ראשית חייה

גודרון אנסלין היא הרביעית למשפחה של שבעה אחים, בתו של כומר. היא נולדה בכפר בארתולומה שבבאדן-וירטמברג בגרמניה. בגיל 18 היא התגוררה בארצות הברית במשך שנה ולמדה בבית ספר תיכון בפנסילבניה, ובשנת 1959 סיימה את לימודי התיכון שלה כתלמידה מצטיינת. מששבה לגרמניה קיבלה מלגת לימודים מהקרן האקדמאית הלאומית הגרמנית והחלה ללמוד חינוך, אנגלית וגרמנית באוניברסיטת טיבינגן. בשנת 1962 היא הכירה את ברנווארד וספר, בנו של הסופר וחבר המפלגה הנאצית וויל וספר, ובהמשך גודרון וברנווארד היו לזוג והקימו יחד הוצאת ספרים.
בשנת 1964, לאחר שגודרון אנסלין קיבלה את תעודת ההוראה שלה, הזוג עבר להתגורר בברלין המערבית. בשנת 1965 נישאה ג'ואנה, אחותה הצעירה של גודרון, לגנטר מאסצ'קי, משורר מרקסיסט שהיה מקורב לפעיל השמאל הרדיקלי רודי דוצ'קה. בהמשך אותה שנה גודרון וברנווארד התארסו, החלו להיות פעילים בקרב השמאל הדמוקרטי הגרמני, ושניהם החלו לעבוד עבור המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה. השניים השתתפו בהפגנות נגד מלחמת וייטנאם, ולמען חופש ההפגנה בגרמניה. במאי 1967 ילדה גודרון את בנם פליקס.
זמן קצר לאחר הולדת בנה, גודרון אנסלין הכירה את אנדריאס באדר, פעיל אנרכיסט שהגיע לברלין כשנמלט ממערכת החוק במינכן, והחלה לנהל עמו רומן. בפברואר 1968 היא הודיעה לברנווארד שהיא עוזבת אותו בשיחת טלפון. במאי 1971 הוא התאבד, ובנם פליקס נשלח למשפחת אומנה.