התנגדות בלתי אלימה
דוגמאות היסטוריות

התנגדות אזרחית ומחאה לא אלימה הן תופעות נפוצות בהיסטוריה האנושית. מקרים ידועים של התנגדות אזרחית מפורטים בהמשך. בחלק מהמקרים המחאה הצליחה ובחלקם נכשלה. כמו כן בחלק מהמקרים המחאה הלא אלימה הידרדרה למחאה אלימה, למלחמה או להפיכה דיקטטורית.
תפקידו של מהאטמה גנדי בתנועת העצמאות ההודית בשנים 1917–1947.
תפקידיהם של מרטין לותר קינג, ג'יימס בוול ופעילים אחרים בתנועה לזכויות האזרח בארצות הברית, בשנים 1955–1968.
המהפכה הסודנית נגד המשטר הצבאי (בהנהגת איברהים אבוד), 1958-1964.
היבטים של תנועת זכויות האזרח של צפון אירלנד בשנים 1967–1972.
מגוון פשיטות על לשכות הגיוס של ארצות הברית במחאה נגד מלחמת וייטנאם, 1967-1971.
בשנות ה-70 ו-80 קיים ארגון גרינפיס משטים של ספינות לכיוון של אזורי הסגר סביב אתרי ניסוייים גרעיניים שבוצעו בים, במחאה נגד ניסויים גרעיניים. הדבר עורר מודעות לניסויים גרעיניים באטמוספירה, וגרם להפסקתם. במיוחד לאחר הטבעת האונייה ריינבו וורייר על ידי סוכנים של ממשלת צרפת. הארגון המשיך לקיים פעילות סביבתית במגוון סוגיות תוך שימוש בפעולה ישירה כמו היקשרות למנופים, לשערי מפעלים מזהמים ועוד.
המהפכה הסודנית נגד המשטר הצבאי (Jaffer Numairy) בשנים 1969-1984.
מהפכת הציפורנים בפורטוגל בשנים 1974–1975, ותמיכה בהפיכה הצבאית ב-25 באפריל 1974 נגד השלטון הפשיסטי.
המהפכה האיראנית בשנים 1977–1979, לפני עלייתו של חומייני לשלטון בפברואר 1979.
תנועת "סולידריות" בפולין, בהנהגת לך ולנסה, השתמשה בהתנגדות אזרחית כדי להפגין נגד הממשלה הנשלטת בידי ברית המועצות, גם לאחר שהוצאה מהחוק ובוצעה פעילות אלימה נגד אנשיה.
"מהפכת כוח העם" בפיליפינים בשנות ה-80 שהדיחה את הדיקטטור פרדיננד מרקוס לאחר 20 שנות שלטון.
הקמפיינים נגד האפרטהייד בדרום אפריקה, במיוחד לפני 1961, ובשנים 1983–1994.
ההתגייסות ההמונית נגד השלטון האוטוריטרי בצ'ילה של אוגוסטו פינושה, 1983–1988.
הפגנות כיכר טיאננמן ב-1989 נגד המשטר הקומינסטי בסין. ההפגנות נכשלו עקב דיכוי אלים של הצבא הסיני שירה על המפגינים ועצר אותם.
התנועות השונות שתרמו למהפכות סתיו העמים ב-1989 במרכז אירופה ובמזרחה נגד שלטונות קומוניסטים. בין היתר מהפכת הקטיפה בצ'כוסלובקיה, נפילת חומת ברלין בגרמניה המזרחית, ונפילת המשטר הקומוניסטי ברומניה.
מהפכת השירה של 1988–1990 שהובילה להחזרת עצמאותן של שלוש המדינות הבלטיות שנכבשו על ידי ברית המועצות.
בשנות ה-90 החלו מחאות של ארגוני זכויות בעלי חיים ותנועות סביבתיות נגד ציד של גורי כלבי ים על ידי קנדה לשם הכנת פרווה. פעילים ניסו, בין היתר, לחסום אוניות ציד וכן סימנו בצבע כלבי ים במטרה להפוך את פרוותם לבלתי שימושית לציידים. פעילי זכויות בעלי חיים נוקטים לעיתים בפעולות ישירות בלתי אלימות, כמו שחרור בעלי חיים ממכלאות או לולים או מחאה מול חברות גדולות המשווקות מוצרים מבעלי חיים.
המערכה נגד שליטת סרביה בקוסובו, בהנהגת הליגה הדמוקרטית של קוסובו (LDK), שהוביל איברהים רוגובה בשנות ה-90. מחאה זו הידרדרה למחאה אלימה, ולאחריה פרצה מלחמת קוסובו.
המחאה של ארגון "אוטפור!" (התנגדות!) הסרבי בשנת 2000, שהצליחה להפיל את סלובודן מילושביץ', לאחר שזה סירב להכיר בהפסדו בבחירות.
מהפכת הוורדים בגאורגיה ב-2003 שהייתה התנגדות מוצלחת נגד הממשלה המכהנת, שסירבה להכיר בתבוסתה בבחירות וביקשה לזייף את תוצאות הבחירות.
המהפכה הכתומה באוקראינה בשנת 2004 כתוצאה מטענות לזיוף בחירות בידי המועמד הפרו-רוסי ויקטור ינוקוביץ'. המהפכה הובילה לסבב בחירות נוסף בו ניצח ויקטור יושצ'נקו, מועמד פרו-מערבי. כמו כן המאבק הוביל להיווצרות תנועת "פורה" שדגלה בהתנגדות בלתי אלימה כדרך לקדם דמוקרטיה במדינה.
מהפכת הארזים בלבנון ב-2005, בעקבות רצח ראש הממשלה לשעבר רפיק אל-חרירי ב-14 בפברואר 2005, שהובילה לנסיגת הצבא הסורי מלבנון.
ההפגנות, בעיקר בהובלת סטודנטים ונזירים, במהפכת הזעפרן בבורמה ב-2007.
מחאת הבחירות לנשיאות באיראן ב-2009 בעקבות עדויות למניפולציה אלקטורלית בבחירות של יוני 2009.
התקוממויות האביב הערבי במזרח התיכון ובצפון אפריקה, שהחלו בתוניסיה בדצמבר 2010, והביאו ב-2011 לנפילת השליטים בתוניסיה, במצרים, בלוב ובתימן. בחלק מהמדינות החלה מלחמה בעקבות התנועות (למשל מלחמת האזרחים בסוריה והמלחמה בתימן), או חזר השלטון צבאי, כמו במצרים ב-2013 בעקבות המהפכה המצרית של 2011.
מחאת פארק גזי בטורקיה ב-2013, בהתנגדות לתוכניות פיתוח עירוניות, ולפגיעת הממשלה בחופש הביטוי ולמסורות החילוניות של טורקיה.
השלבים המוקדמים של הפגנות יברומאידאן באוקראינה בשנים 2013–2014, בדרישה לשילוב הדוק יותר עם מדינות האיחוד האירופי, והתפטרותו של הנשיא ויקטור ינוקוביץ'.