stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חנן הגנן
עלילה

חנן הגנן זרע באדמה זרע קטן, וכעבור זמן הזרע גדל והיה לעץ. חנן קוטף את הפירות ומציע לילדים שונים לקנות את הפירות אשר בתוכם חבוי מטמון, לדבריו.
חמישה ילדים וילדות קונים ממנו פירות שונים המתחרזים עם שמם (אפרסמון לארנון, גויאבה לכוכבה, תמר לאדר, אגס להדס ודובדבן לסיוון) אך מאוכזבים לגלות כי אין מטמון בתוך הפרי.
כשהם פונים לחנן בבקשת הסבר, הוא מסביר להם שהחרצן שנשאר להם אחרי אכילת הפרי הוא המטמון, ואם הם יטמנו אותו באדמה - יזכו בהרבה פירות.
הילדים הולכים אחרי חנן אל הגן, וזורעים את החרצנים. כעבור זמן, מוצאים הילדים בגן חמישה עצים עמוסי פירות.
עיבודים לתיאטרון ולטלוויזיה

תיאטרון המדיטק, הצגת בכורה: 2019.
יוצרים: מחזה - אורי אוריין, בימוי, מוזיקה מקורית ועיצוב תנועה - עדינה חיימיס, עיבוד והפקה מוזיקלית - גור מורד, עיצוב תפאורה - נטשה טוכמן פוליאק, עיצוב תלבושות - אביה בש, ייצור אביזרים ובובות - רועי עקאב, שפה ודיבור - מרגלית גז, עוזרת במאית - דנה עדיקא
שחקנים: אסף דגני, נעמה בסון/אור אילן.
ב-2022 עלתה בערוץ הופ! סדרת טלוויזיה בשם חנן הגנן וחברים. הפרק הראשון הוקדש לספר חנן הגנן, בגילומו של ערן מור.
מעיין צלנר הפקות , הצגת בכורה: 2024
מחזה - רינת הופר, במאי - רני מגר, לחנים ועיבודים מוזיקליים - חגי אלקיים, כוריאוגרפיה - אור משיח, עיצוב תפאורה ואביזרים - בתיה ומיכאל פיק, עיצוב תלבושות - אלה קולסניק, עיצוב תאורה - טל סער ורועי אלפר, הפקה בפועל - בשמת שלומי רובין, ניהול משרד ושיווק פרויקט - נעם צלנר, עיצוב גרפי - עדי ברק, ניהול במה: ג'קי קצנק, ייצור תפאורה - אורי שוורץ (pollywood), תפעול הגברה ותאורה - אורן קוק
שחקנים: עמרי רוזנצוויג, אבירם קליך, הדר בורשטיין, יובל קלו
הערות שוליים

↑   נורית אסיאג, "חנן הגנן": הצגה אינטימית לצופה המתחיל, באתר הארץ, 14 ביולי 2019
הארכיון הלאומי של ארצות הברית

| --- | --- |
סמליל הארכיון הלאומי

בניין הארכיון הלאומי
 
 חותם הארכיון הלאומי
 מידע כללי
 מדינה:  ארצות הברית 
 תחום שיפוט:  ארצות הברית 
 סוכנות אם:  הממשלה הפדרלית של ארצות הברית 
 סוכנות בת:  Office of the Federal Register 
 תאריך הקמה:  19 ביוני 1934 
 חוק:  הקודקס המשפטי של ארצות הברית 
 מטה מרכזי:  וושינגטון די. סי. 
 www.archives.gov
 קואורדינטות:  38°53′34″N 77°01′23″W﻿ / ﻿38.892777777778°N 77.023055555556°W﻿ / 38.892777777778; -77.023055555556
 he
 
הארכיון הלאומי (באנגלית: The National Archives and Records Administration, בראשי תיבות: NARA) נוסד ב-19 ביוני 1934, הוא סוכנות עצמאית של הקבינט של ארצות הברית אשר ממונה על שמירה ותיעוד של ההיסטוריה של ארצות הברית ומסמכים שונים של הממשל (חוקים פדרליים, תקנות שונות, וכו'), ועל יצירת נגישות ציבורית למידע זה.
היסטוריה

עד לשנת 1934 כל סוכנות בממשל האמריקאי הייתה אחראית לשמירת המסמכים שלה, דבר שהוביל לחוסר סדר ואף לאבדן. לכן הוחלט בשנה זו להקים את הארכיון, שהפך לסוכנות עצמאית ב-1 באפריל 1985.
המטה הראשי של הארכיון נמצא בוושינגטון הבירה, בבניין הארכיון הלאומי ארכיון מרכזי נוסף שוכן באוניברסיטת מרילנד. בנוסף עליהם, יש כ-13 ארכיונים אזוריים פרוסים בערים מרכזיות ברחבי המדינה, כמו שיקגו, בוסטון, דנוור, פילדלפיה, סיאטל, סן פרנסיסקו, ניו יורק, קנזס סיטי, פורט וורת' וסנט לואיס. ישנם גם ספריות נשיאותיות, אשר משמרים מסמכים של כל נשיאי ארצות הברית מאז הרברט הובר. בין ספריות אלו ניתן למנות את הספרייה והמוזיאון הנשיאותיים ג'ורג' בוש השוכנים בטקסס, המרכז הנשיאותי ע"ש קלינטון בליטל רוק, ארקנסו ואת המרכז הנשיאותי ג'ורג' ווקר בוש בבירת טקסס - דאלאס.
נכון לשנת 2012, תקציב הארגון עומד על 391 מיליון דולר ועובדים בו כ-3,112 עובדים (נכון לשנת 2014).
מלור

בלגנדריום של טולקין, מַלוֹר (באנגלית: Mallor) היה מלך אַרְתֵדַין השלישי.
אטימולוגיה

"מַלוֹר" הוא שם בסִינְדָרִין. משמעותו אינה ידועה, אך מציעים שזהו שילוב של המילה "מַל" ("זהב", "צהוב") ושל המילה "גְלוֹר" ("זהב [בהיר או צבע]"). תיאוריה זו נתמכת על ידי העובדה ששמותיהם של שלושת המלכים ששלטו אחריו מכילים את המונחים "כסף" או "זהב".
ביוגרפיה

מַלוֹר נולד לבֶּלֶג, בנו של אַמְלַית מלך אַרְתֵדַין, ולאשתו, ששמה לא ידוע. אביו מת בשנת 1029 והוריש לו את הכתר. בין ממלכתו לבין ממלכות קַרְדוֹלָן ור'וּדָאוּר פרצו מלחמות רבות. על שלטונו לא ידוע כמעט דבר.
הוא מת בשנת 946 לעידן השלישי לאחר 83 שנות שלטון באַרְתֵדַין. במותו ירש אותו בנו הבכור, קֶלֶפַרְן, שהיה בן 131 שנים.
ביאורים

1 2 3  לעידן השלישי
↑  לפעמים מובלעים צלילים במילים בשפות סִינְדָרִין וקְוֶּנְיָה, כאן הובלע ה"גְ".
הערות שוליים

1 2 3 4  ג'. ר. ר. טולקין, עמנואל לוטם (ע), תרגום: רות לבנית, אוריאל אופק, שר הטבעות, זמורה ביתן מוציאים לאור, 1998, עמ' 998
↑  "Eldamo : Sindarin : Mallor". eldamo. נבדק ב-2025-02-05.
↑  מלור, באתר Tolkien Gateway (באנגלית)
↑  ג'. ר. ר. טולקין, עמנואל לוטם (ע), תרגום: רות לבנית, אוריאל אופק, שר הטבעות, זמורה ביתן מוציאים לאור, 1998, עמ' 1000
↑  קלפרן, באתר Tolkien Gateway (באנגלית)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| מלך אַרְתֵדַין ה-2: בֶּלֶג | מלך אַרְתֵדַין ה-3  1029–1110 | מלך אַרְתֵדַין ה-4: קֶלֶפַרְן |
תחבורה במאלי

במקו, 2004
בדומה למצבה הכללי של מאלי, גם מערכת התחבורה במדינה לא מפותחת דיה, גם בהשוואה למדינות שכנות, דבר שמשפיע על הפיתוח הכלכלי של המדינה. התחבורה במדינה מורכבת בעיקר ממכוניות, מטוסים וספינות.
מסילות רכבת

במאלי מסילת רכבת אחת, באורך של 729 ק"מ, שנעה בין נמל העיר קוליקורו, דרך הבירה במקו עד לגבול עם סנגל, שם היא ממשיכה לדקר. מסילת הרכבת, שהוגדרה כהרוסה בחלקה, הייתה בבעלות חברה משותפת מאלית–סנגלית שהוקמה ב-1995, והיא יועדה להפרטה. בשנת 2003 רכשה חברה קנדית את זכויות השימוש במסילה ל-25 שנים, בהן התחייבה לשדרג את המסילה.
לפי ההערכות, בשנת 1999 נסעו במסילה בחלק של מאלי 778 אלף נוסעים, והוסעו 536 אלף טון מטענים. מסילת הרכבת נמצאת במצב רעוע, והיא נסגרת לעיתים קרובות בעונת הגשמים. לקו חשיבות רבה, שכן הוא מחבר את הסחורות של מאלי נטולת הגישה לים, לנמל ימי.
ב-2015 נחתם הסכם בשווי מיליארד וחצי דולר בין מאלי לחברה הסינית CRCC שמטרתו לשדרג את המסילה. לפי התוכנית, היו צפויים לשפץ 644 ק"מ של מסילה ולחדש 22 תחנות רכבת. כמו כן, הוא יאפשר את האצת מהירות הרכבות מ-20 ל-80 קמ"ש. עם זאת, בשנת 2018 הופסקה תנועת הרכבות במסילה
כבישים

בשנת 2000 היו במאלי 18,563 ק"מ של דרכים, מתוכם 4,450 ק"מ היו סלולים. החיבור הכלכלי הראשי של מאלי לחוף האוקיינוס היה כביש בין במקו לאביג'אן שבחוף השנהב. קרן הפיתוח האירופית מממנת את הקמת הכביש המקשר בין במקו לדקר, והבנק לפיתוח אפריקאי מממן את בניית הכביש בין במקו לקאנקאן שבגינאה. כמו כן, קיים תכנון לכביש חוצה סהרה בין מאלי לאלג'יריה.
באופן כללי, תנאי הנסיעה במאלי קשים, בייחוד בשעות הלילה ומחוץ לעיר. תנאי הדרך הירודים ונוכחות כנופיות בדרכים הופכים נסיעה למסוכנת במיוחד, ועל כן יש העדפה לתחבורה ימית ואווירית. רבים מצירי התחבורה המרכזיים במאלי הם מסלולים מדבריים מבודדים וארוכים.
תחבורה עירונית

עקב שיעור נמוך של בעלות על רכב ותחבורה ציבורית מצומצמת, אוטובוסים ומוניות לא רשומים קיימים בכמות גדולה בערי מאלי. הבירה במקו ידועה בזכות צי המוניות הירוקות והצהובות, וכלי רכב אחרים כמו משאיות, אוטובוסים, אופנועים ומיני–ואנים משמשים גם הם כמוניות. במאה ה-21 עלתה שכיחות אופנועים קטנים סיניים שאינם רשומים. אופנועים אלה משמשים כאמצעי התחבורה הזול ביותר במדינה, בעלות של 700 דולר לאופנוע.
למרות שהממשלה דורשת רישום של האופנועים, רבים מתעלמים מהחוק. על פי ההערכות, כחצי מיליון פעלו ב-2009, כששני שלישים מהם סינים, בעלי מאפייני בטיחות נמוכים יותר לעומת מקביליהם המערביים.
בשנות ה-90 נאסר השימוש בעגלות עם סוס, דבר שגרם לעלייה בשימוש בעגלות משא באמצעות הידיים. כמו כן, בשנים האחרונות, בכבישים החדשים שנסללו סומנו נתיבים לדו גלגליים, ארבעה גלגליים ולהולכי רגל.
תאונות דרכים

תאונות דרכים שכיחות במאלי. בשנים 2013–2019 נרשמו בממוצע 4,350 הרוגים מתאונות דרכים מדי שנה, 23.1 הרוגים ל-100 אלף תושבים.
שחיתות במשטרה

למרות שמחסומים בכבישים מהירים הם נפוצים, והשימוש בשוחד נפוץ גם הוא, הכביש בין במקו לבורקינה פאסו סומן בסוף 2008 כגרוע ביותר. לפי סקר שערך האיחוד הכלכלי והמוניטרי של מערב אפריקה, בכביש זה מספר המחסומים הוא הגבוה ביותר עם הסכום הממוצע הגבוה ביותר ששולם בדרך. 29 מחסומים, כמעט 4 לכל 100 ק"מ, דווחו ב-2008. השוחד נפוץ גם בנמל התעופה במדינה, ובעוד ברוב המדינות מדובר בפקידי מכס, במאלי מדובר בז'נדרמריה שאחראית לרוב השוחד.
תחבורה ימית

חרף היותה מדינה ללא מוצא לים, למאלי נמל על נהר ניז'ר, שמשמש כנמל עיקרי עבורה. מסורתית, נמל אביג'אן הוא הנמל הימי העיקרי שמטפל ב-70% מהמסחר של מאלי (למעט ייצוא זהב). הייצוא של מאלי ספג מכה כשבתחילת שנות ה-2000 סערה פגעה בנתיב הסחר הזה.
במאלי 1,815 ק"מ של נתיבי מים פנימיים, בעיקר נהר ניז'ר, שחלקם משמשים לספינות בינוניות וגדולות במהלך העונה הגשומה. חלקים מנהר סנגל ניתנים גם הם לשיט, ומספקים גישה בכל השנה לאוקיינוס האטלנטי.
תעופה

במאלי 25 שדות תעופה, והמרכזי שבהם הוא נמל התעופה בבמקו, שמציע טיסות בינלאומיות. בשנת 2002 הוארך מסלול ההמראה שלו.
נכון ל-2025, הסוכנות האירופית לבטיחות תעופה ממליצה שלא לטוס מעל מאלי, בשל המצב הביטחוני המסוכן שבה.
הערות שוליים

↑  Senegal announces plans to fast track rehabilitation of Dakar-Bamako railway connection – The North Africa Post (באנגלית אמריקאית)
↑  Kari Barber, Chinese Motorcycles Flood West Africa, news VOA, ‏27 באוגוסט 2007
↑  Transport and infrastructure in Mali, Worlddata.info (באנגלית)
↑  Airspace of Mali, EASA (באנגלית)
כביש סלול במאלי
סיפורי הג'טאקה

בחיים קודמים, כנקר, הבודהה מסיר עצם מגרונו של אריה, בסגנון אמרוואטי, סביב. 175-225 לספירה
וסנטארה ג'טאקה, סאנצ'י
סיפורי הג'טאקה (בסנסקריט: סיפורי לידה) הם גוף ספרות רחב היקף שמקורו בתת-היבשת ההודית הנוגע בעיקר ללידות קודמות של גאוטמה הבודהה בצורת אדם וחיה כאחד. סיפורי ג'טאקה תוארו על המעקות והטוראנות של הסטופות. לפי פיטר סקילינג, ז'אנר זה הוא "אחד הסוגים העתיקים ביותר של הספרות הבודהיסטית". חלק מהטקסטים הללו נחשבים גם ליצירות ספרות גדולות בפני עצמם.
בסיפורים אלה, הבודהה העתידי עשוי להופיע כמלך, כמנודה, כדווה (אנ'), או חיה - אך, בכל צורה שהיא, הוא מפגין סגולה כלשהי שהסיפור נועד להשריש בקורא. לעיתים קרובות, סיפורי ג'טאקה כוללים מגוון נרחב של דמויות המקיימות אינטראקציה ונקלעות לסוגים שונים של צרות - ואז דמות הבודהה מתערבת כדי לפתור את כל הבעיות ולהביא לסוף טוב. ז'אנר הג'טאקה מבוסס על הרעיון שהבודהה היה מסוגל לזכור את כל חייו הקודמים, וכך יכול היה להשתמש בזיכרונות הללו כדי לספר סיפור ולהמחיש את תורתו.
סיפורי הג'טאקה ממחישים עבור המסורות הבודהיסטיות את החיים, המעשים והתרגולים הרוחניים הרבים הנדרשים בדרך הארוכה לבּוּדְהִיוּת (אנ'). הם גם ממחישים את התכונות הגדולות או השלמות של הבודהה (כגון נדיבות (אנ')) ומלמדים לקחים מוסריים בודהיסטיים, במיוחד במסגרת הקארמה והלידה מחדש (אנ'). סיפורי הג'טאקה מומחשים גם באדריכלות בודהיסטית (אנ') ברחבי העולם הבודהיסטי והם ממשיכים להיות מרכיב חשוב באמנות בודהיסטית פופולרית. כמה מהייצוגים המוקדמים ביותר מסוג זה ניתן למצוא בסאנצ'י ובבהרהוט (אנ').
לדברי נעמי אפלטון, ייתכן שאוספי ג'טאקה גם מילאו "תפקיד חשוב בגיבוש ובתקשורת של רעיונות לגבי בודהיות, קארמה ומצוינות, ומקומו של הבודהה ביחס לבודהות ובודהיסטוות אחרים". על פי השקפה מסורתית שנמצאת בג'טאקאנידנה הכתובה בפאלי, פרולוג לסיפורים, גאוטמה נדר להפוך לבודהה בעתיד, מול בודהה דיפנקארה (אנ') שבעבר. לאחר מכן הוא בילה תקופות חיים רבות בדרך לבודהיות, והסיפורים מהחיים הללו מתועדים כסיפורי ג'טאקה.
סיפורי הג'טאקה קשורים קשר הדוק לז'אנר אחר של נרטיב בודהיסטי (ולעיתים קרובות חופפים לו), האוואדאנה (אנ'), שהוא סיפור של כל מעשה בעל משמעות קארמית (בין אם על ידי בודהיסטווה ובין אחרת) והתוצאה שלו. לפי נעמי אפלטון, כמה סיפורים (כגון אלו שנמצאו בעשור השני והרביעי של האוואדאנאסטאקה (אנ')) ניתנים לסווג גם כסיפורי ג'טאקה וגם כסיפורי אוואדאנה.
סקירה כללית > תיארוך

סיפורי ג'טאקה עשויים להיות עתיקים למדי. המונח מופיע כחלק מסכימה של צורות ספרותיות בודהיסטיות הנקראות תשעת הז'אנרים המרכיבים את תורת הבודהה (נאוואנגה-בודהאסאסאנה), וייצוגים שלהן מופיעים באמנות ההודית (אנ') הקדומה (כבר במאה השנייה לפני הספירה). הם גם מיוצגים באופן נרחב בכתובות הודיות עתיקות. לדברי שטראובה, "כנראה הדגימות העתיקות ביותר של נרטיבים משוכללים לחלוטין מפוזרות ברחבי הווינאיה פיטאקה והסוטה פיטאקה של האוספים הקאנוניים של האסכולות הבודהיסטיות השונות (אנ'). טקסטים אלו מועברים בניבים הודיים שונים ונובעים ממסורת קודמת בעל פה".
יתר על כן, בעוד שלא ניתן לתארך טקסטים אלו בצורה מדויקת, "העובדה שנרטיבים רבים מועברים בצורה כמעט זהה בתוך הקאנונים של האסכולות השונות מלמדת שהם מתוארכים לתקופה שלפני התרחשות הפילוגים בין האסכולות". שרה שואו, כותבת על ג'טאקה בפאלי, מציינת שהחלק הקדום ביותר של הג'טאקה, החרוזים, "נחשבים לחלק הקדום ביותר של מסורת הפאלי ומתוארכים למאה החמישית לפני הספירה" בעוד "החלקים המאוחרים יותר שולבו במהלך התקופה עד המאה השלישית לספירה".
לדברי האינדולוג אנתוני קנדי וורדר (אנ') סיפורי הג'טאקה הם המבשרים לביוגרפיות המיתולוגיות השונות של הבודהה, אשר חוברו במועדים מאוחרים יותר. אף על פי שג'טאקה רבים נכתבו מתקופה מוקדמת, המתארים את חייו הקודמים של הבודהה, תועד מעט מאוד חומר ביוגרפי על חייו של גאוטמה עצמו. סיפורי ג'טאקה גם מטמיעים אגדות הודיות מסורתיות רבות ופולקלור שאינם בודהיסטים ספציפיים. כשהז'אנר התפשט מחוץ להודו, הוא שאב גם מסיפורי עם מקומיים.
סקירה כללית > היסטוריה

סיפורי ג'טאקה סופרו במקור בשפות פראקריטיות ובצורות שונות של סנסקריט (מסנסקריט קלאסי ועד בודהיסטי היברידי (אנ')). לאחר מכן הם תורגמו לשפות מרכז אסיה (כגון חוטנית, טוכארית, אויגורית וסוגדיאנית (אנ')). סיפורי ג'טאקה שונים וטקסטים מקוריים תורגמו גם לסינית ולטיבטית עבור הקאנונים הבודהיסטים הסיניים (אנ') והטיבטיים (אנ'). הם היו חלק מהטקסטים הראשונים שתורגמו לסינית. הנזיר הסיני קאנג סנגחווי (אנ') (שפעל בנאנג'ינג בסביבות 247) היה אחד מהמתרגמים הסיניים הראשונים של סיפורי הג'טאקה. אולי התרגום המשפיע ביותר שלו הוא "כתבי הקודש של אוסף ששת השלמויות".
לאסכולות הבודהיסטיות ההודיות השונות היו אוספים שונים של סיפורי ג'טאקה. האוסף הידוע הגדול ביותר הוא הג'טאקאטתוואנאנה של אסכולת טהרוואדה. בבודהיזם מזרם הטהרוואדה, סיפורי הג'טאקה הם חלוקה טקסטואלית של הקאנון הפאלי, וכלולים בקודאקה ניקאיה (אנ') של הסוטה פיטאקה (אנ'). המונח ג'טאקה עשוי להתייחס גם לפירושים מסורתיים (אטתאקתה (אנ')) על ספר זה. הסיפורים מתוארכים בין השנים 300 לפנה"ס עד 400 לספירה.
לאסכולת הקאיטיקה (אנ'), תת-זרם באסכולת המהאסמגיקה (אנ') מאזור אנדרה היו גם סיפורי ג'טאקה כחלק מהקאנון שלהם, וידוע שהם דחו חלק מסיפורי הג'טאקה של הטהרוואדה המתוארכים לתקופתו של המלך אשוקה. המאמינים מאסכולת קאיטיקה טענו שסיפורי הג'טאקה שלהם מייצגים את האוסף המקורי לפני שהתפצלה המסורת הבודהיסטית לשושלות שונות.
במסורת הבודהיסטית הצפונית, חוברו סיפורי הג'טאקה בסופו של דבר בסנסקריט קלאסית. אולי הטקסט המשפיע והחשוב ביותר בסנסקריט של סיפורי הג'טאקה הוא הג'טאקמלה (זר של סיפורי ג'טאקה) של אריאסורה הכולל 34 סיפורי ג'טאקה. יצירה זו נבדלת ממקורות קודמים בכך שהיא שירה מתוחכמת ביותר העושה שימוש באמצעים ספרותיים שונים בסנסקריט. לסיפורי הג'טאקמלה הייתה השפעה רבה ומחברים מאוחרים יותר חיקו אותה שכתבו את הג'טאקמלה משלהם, בעיקר האריביאטה וגופאדאטה. יצירות אלו כתובות כולן בז'אנר סנסקריט קלאסי המכונה קאמפו, שהוא שילוב של פרוזה וחרוזים במשקלות שונים. סיפורי הג'טאקמלה כולם משתמשים גם בשש השלמויות (פרמיטה) כמסגרת העיקרית שלהם. ניתן לראות את השפעתם של סיפורי הג'טאקמלה במתחם מערות אג'אנטה, שם כתובים באיורים של סיפורי הג'טאקה ציטוטים מאריאסורה, עם כתב המתוארך למאה השישית. סיפורי הג'טאקמלה תורגמו גם לסינית בשנת 434 לספירה. בורובודור, אתר בודהיסטי עצום מהמאה ה-9 בג'אווה, מכיל תיאורים של כל 34 סיפורי הג'טאקה מהג'טאקמלה.
שני מחברים נוספים בסנסקריט הקשורים לז'אנר הג'טאקה הם קומראלטה (אנ') (המאה ה-2 לספירה), מחבר ה"קלפנאמנדיטיקה דרסטנטאפנקטי" (אוסף דוגמאות, מעוטר בסידור אמנותי) וסנגהאסנה (תאריך לא ידוע) "פוסה בניואן ג'ינג" (菁看眩薩, סוטרה של האוואדאנה של הבודהיסטווה). שתי היצירות קיימות רק בתרגום לסינית (אבל יש קטעי סנסקריט). הטקסטים הללו קודמים לג'טאקמלה והם פחות מתוחכמים מבחינה פואטית.
מאוחר יותר סופרים בסנסקריט המשיכו לכתוב בז'אנר. טקסט מאוחר אחד כזה הוא של קסמנדרה (בערך 1036–1065) בודהיסאטוואוואדאנאקלפלאטה (צמח מטפס מגשים משאלות המורכב באוואדאנה של בודהיסטווה), טקסט ג'טאקה ייחודי שנכתב במלואו בחרוזים. עבודה זו הייתה בעלת השפעה על המסורת הטיבטית.
סיפורי ג'טאקה חשובים גם בבודהיזם הטיבטי. הם היו אחד ממקורות ההוראה והלימוד העיקריים של אסכולת קאדאם (אנ') הפופולרית ומאוחר יותר סופרים טיבטים הפיקו אוספים מקוצרים כמו מאה הלידות של הקרמאפה (אנ') ה-3, רנגג'ונג דורג'ה וסיכום של אוואדאנאקלפלאטה של פדמה צ'ופל.
מקורות ג'טאקה קלאסיים > סיפורי ג'טאקה מאוחרים

בתוך המסורת בשפת פאלי, ישנם גם סיפורי ג'טאקה לא-קאנוניים רבים של חיבור מאוחר יותר (חלקם מתוארכים אפילו למאה ה-19), אך מתייחסים אליהם כקטגוריה נפרדת של ספרות מסיפורי הג'טאקה ה"רשמיים" שזכו לקאנוניזציה פחות או יותר רשמית, לפחות מהמאה ה-5 - כפי שהעידו עדויות אפיגרפיות וארכאולוגיות רבות, כגון איורים קיימים בתבליטים מקירות המקדשים העתיקים. סיפורי ג'טאקה אפוקריפיים מהקאנון הבודהיסטי הפאלי, כמו אלה השייכים לאוסף "פניניאסה ג'טאקה (אנ')", שונו כך שיתאימו לתרבות המקומית במדינות מסוימות בדרום-מזרח אסיה וסופרו מחדש עם תוספות לעלילות לשקף טוב יותר את המוסר הבודהיסטי. לדברי קייט קרוסבי, "יש גם אוסף של סיפורי ג'טאקה של עשרה בודהות עתידיות, החל במאיטריה (אנ'), שאף שהוא פחות ידוע היום הופץ בבירור בעולם הטהרוואדה".
ישנן גם יצירות מאוחרות המבוססות על סיפורי הג'טאקה הקלאסיים, כמו הקאווסילומינה, שיר המבוסס על הקוסה ג'טאקה בסינהלית ארכאית שנכתבה המלך פראקקמאבאהו השני, מלך דמבאדנייה (אנ') (המאה ה-13) ומהאצ'אט קהאם לואנג, ה"גרסה המלכותית" של הווסנטארה ג'טאקה, אשר חוברה בחצרו של המלך התאי פראמטראילוקנאתה (בערך 1482). האמנות של הכנסת ג'טאקה קלאסי לחרוזים תאילנדים (אנ') נותרה מסורת חיה עד היום.
סיפורי ג'טאקה חשובים > בטהרוואדה

סיפורי הג'טאקה של הטהרוואדה כוללים 547 פואמות, מסודרות בערך לפי מספר הולך וגדל של חרוזים. לפי פרופסור פון היניבר, רק 50 האחרונות נועדו להיות מובנות בפני עצמן, ללא פרשנות. הפרשנות מספקת סיפורים בפרוזה שלטענתה יוצרים את ההקשר לחרוזים, וסיפורים אלה הם שמעניינים את חוקרי הפולקלור (אנ'). ניתן למצוא גרסאות אלטרנטיביות של חלק מהסיפורים בספר אחר של הקאנון הפאלי, הקאריאפיטאקה (אנ'), וניתן למצוא כמה סיפורים בודדים הפזורים בספרים אחרים של הקאנון. רבים מהסיפורים והמוטיבים שנמצאו בסיפורי הג'טאקה, כגון ארנב הירח (אנ') של סאסאג'טאקה (סיפורי ג'טאקה: מספר 316), נמצאים בשפות ובאמצעי תקשורת רבים אחרים.
לדוגמה, "הקוף והתנין", "הצב שלא יכול היה להפסיק לדבר" ו"הסרטן והעגור" המפורטים להלן, הופיעו גם הם בפנצ'טנטרה ההינדית, הסנסקריט ניטי-שאסטרה שהשפיעה בכל מקום על ספרות העולם. רבים מהסיפורים והמוטיבים הם תרגומים מהפאלי, אך אחרים נגזרים במקום זאת ממסורות בעל פה עממיות לפני חיבורי הפאלי. בסטופה מהאתופה (אנ') בסרי לנקה היו מיוצגים כל 550 סיפורי הג'טאקה בתוך תא שרידי הקדושים. חפצים המכילים שרידי קדושים מתארים לעיתים קרובות את סיפורי הג'טאקה.
בדרום-מזרח אסיה, הסיפורים החשובים והידועים ביותר הם 10 הסיפורים של "מאהאניפטה ג'טאקה (אנ')" ("עשרה סיפורי לידה גדולים"). סיפורים אלו נחשבים כעשרת חייו האחרונים של הבודהיסטווה גאוטמה ונאמר שהם היו השלמה של 10 הפרמיטה או השלמויות.
מבין אלה, הווסנטארה הוא הפופולרי ביותר. לפי פיטר סקילינג, חלק מהסיבה לפופולריות שלו "הייתה האמונה הרווחת, שהתפשטה דרך המאלייה-סוטה והספרות הקשורה לכך, שבהאזנה לג'טאקה הזו יוכל המאזין להבטיח לפגוש את הבודהה העתידי, מאיטריה".
הרשימה הבאה כוללת כמה סיפורי ג'טאקה חשובים ממסורת הפאלי:
חמור בעור אריה (סיהאקמה ג'טאקה)
אייל הפיקוס הבנגלי
התרנגול והחתול (קוקוטה ג'טאקה)
הסרטן והעגור
פרצוף הנערה של הפיל
מלך הקופים (מהאקאפי ג'טאקה)
הארנב הטיפש והפחדן (דדאבהה ג'טאקה)
ארבע חיות הרמוניות
הקוף הגדול
איך הצב הציל את חייו שלו
התן והעורב (ג'אמבו-קהאדאקה ג'טאקה)
התן והלוטרות (דאבהאפופה ג'טאקה)
הפיל הלבן של המלך
האריה והנקר (ג'וואסקונה ג'טאקה)
מידת האורז
הסוחר מסרי
הקוף והתנין
השור שקנא בחזיר (מוניקה-ג'טאקה)
השור שזכה בהפסד
סיפורה של יונת רומאקה (רומאקה ג'טאקה)
הנסיך סאטווה
הנסיכים ושדון המים
ריב השלווים
הברבור עם נוצות הזהב (סובאנאהמסה ג'טאקה)
המלך סיבי
המלך דאשארתה
הנמר, הברהמין והתן
הצב שלא יכול היה להפסיק לדבר (קצ'אפה ג'טאקה)
שתים עשרה האחיות
הסוחר החכם והשוטה
וסנטארה ג'טאקה
מדוע הינשוף אינו מלך הציפורים
סיפורי ג'טאקה חשובים > הג'טאקמלה של אריאסורה

הג'טאקמלה (זר של סיפורי ג'טאקה) של אריאסורה, יצירה משפיעה מאוד בסנסקריט שתורגמה לשפות השונות ברחבי העולם הבודהיסטי, מכילה את סיפורי הג'טאקה הבאים (המלמדים סגולות שונות):
סיפור הנמרה (מתמקד בשלמות של (דאנה (אנ'), נתינה)
סיפורו של מלך הסיביס (דאנה)
סיפורה של החלק הקטן של דייסה (דאנה)
סיפורו של ראש גילדה (דאנה)
סיפורו של אבישאייה, ראש הגילדה (דאנה)
סיפורו של הארנב (דאנה)
סיפורה של אגסטיה (דאנה)
סיפורו של מאטריבאלה (דאנה)
הסיפור של וישוונטארה (דאנה)
סיפור הקורבן (מלמד את סילה (אנ'), מוסר)
סיפורה של סאקרה (קארונה (אנ'), חמלה)
סיפורו של הברהמן (הרי (אנ'), כבוד עצמי)
סיפורו של אונמדאיאנטי דהאיריה, "שליטה עצמית")
סיפורה של סופראגה (סאקה, אמת)
סיפור הדג (סאקה, אמת)
סיפורם של אפרוחי השליו (סאקה, אמת)
סיפורו של הכד (וארה, מצוינות)
סיפורו של חסר ילדים (פראוויווקה, הסתגרות)
סיפורם של גבעולי הלוטוס (פראוויווקה)
סיפורו של האוצר (פראוויווקה)
סיפורו של קודאבודהי (קהנטי (אנ'), סבלנות וסלחנות)
סיפורם של הברבורים הקדושים (מאיטרי, נדיבות-לב אוהבת)
סיפורו של מהבודהי (קהנטי)
סיפורו של הקוף הגדול (אנוקמפה, חמלה)
סיפורו של השראבהה (אנוקמפה)
סיפורו של צבי רורו (דייה, חסד)
סיפורו של הקוף הגדול (אנוברטינה, ציות)
סיפורו של קסאנטיוואדין (קהנטי)
סיפורו של תושב הברהמלוקה (אנוקמפה)
סיפורו של הפיל (קארונה)
הסיפור של סוטאסומה (סאטסמגה, יופי)
סיפורה של איוגרהה (סאמווגה (אנ'), דחיפות רוחנית)
סיפורו של הבאפלו (קהנטי)
סיפורו של הנקר (קהנטי)
סיפורי ג'טאקה באמנות ובתרבות

סיפורי ג'טאקה היו חשובים כדרך להפצת תורות בודהיסטיות, והם היו בשימוש נרחב כחלק מהטפות, טקסים, פסטיבלים וצורות שונות של אמנות. קייט קרוסבי כותבת שהם תוארו בצורות מגוונות כמו "ספרות אפוקריפית, שחזורים עממיים, מיצגים, אמנות מקדש, אמנות רחוב זמנית ופסטיבלים, סרטים, קומיקס וסרטים מצוירים". הענקת החסות על דקלומים, העתקות ואמנות של ג'טאקה בסופו של דבר גרמה לאמנות להיראות כאקט שיצר ערך לבודהיסטים הדיוטים. פעולות אלה נפוצות יותר סביב פסטיבלים חשובים כמו וסאק (אנ').
הממצאים הארכאולוגיים המוקדמים ביותר המתארים את סיפורי הג'טאקה הם האיורים שנמצאו במעקות הסטופה של בהרהוט וכן בסנצ'י (בערך שלהי המאה השנייה – המאה הראשונה לפנה"ס), הכוללים גם כתובות. לאחר מכן, סיפורי ג'טאקה מופיעים באתרים בודהיסטים רבים, כמו במערות אג'אנטה. סיפורי ג'טאקה דומים נמצאים בציורי קיר של אתרי דרך המשי בתקופת טרום שושלת טאנג (בערך 421–640 לספירה), כמו בקוצ'ה (אנ'). הם נמצאים גם באתרים המוקדמים של דרום-מזרח אסיה, במיוחד באתרי בגאן. לבודהיזם הבורמזי יש מסורת נרחבת של איורי ג'טאקה, אחת הדוגמאות הטובות ביותר היא האיורים שנמצאו במקדש אננדה (אנ') (המתאר 554 סיפורים).
סיפורי ג'טאקה מקושרים לרוב למקומות ספציפיים. במקור, זה חל על מקומות ספציפיים בהודו, ששימשו כאתרי עלייה לרגל בודהיסטיים. מסורות מאוחרות יותר הרחיבו את זה כדי לכלול מקומות אחרים ברחבי העולם הבודהיסטי. לדברי נעמי אפלטון, העובדה שלסיפורי ג'טאקה חסרים התייחסויות ספציפיות למקומות ספציפיים אפשרה להעביר אותם בקלות ולמקם אותם מחדש. גמישות זו תרמה לפופולריות המתמשכת של סיפורי הג'טאקה. מסורת זו של קישור בין סיפורי הג'טאקה לאזורים מחוץ להודו מילאה חלק חשוב בקידום ובלגיטימציה של הבודהיזם באזורים אלה.
לפיכך, מספרים שסטופות רבות בנפאל ובצפון הודו מסמנות מיקומים מסיפורי ג'טאקה. עולי רגל סינים כמו שׂוֵאנְדְזָאנְג ופאשיין דיווחו על כמה מהם ודנו בסיפורים הקשורים אליהם. אתרים שנדונו על ידי דמויות אלה כוללים את "ארבע הסטופות הגדולות" וכן סטופות בפושקלוואטי (אנ'), מנגלורה, הר האדה וסרבאדאטאן.
לפי נעמי אפלטון, "ארבע הסטופות הגדולות" בהן ביקר פאשיין (337–422 לספירה) הן:
הראשונה הייתה במקום שבו בודהה פדה את חייה של יונה בבשרו שלו; השנייה (בגנדהארה) היה המקום שבו הוא נתן את עיניו לקבצן עיוור; והשלישית והרביעית (בתכסילא) היו המקום שבו מסר את ראשו לאיש ואת כל גופו לנמרה מורעבת שעמדה לאכול את גוריה, ושם "מלכים, שרים ועמים מכל הממלכות מסביב. מתחרים זה עם זה בהעלאת מנחות". מאה שנה לאחר מכן, סונג יון (אנ') כותב על אותם ארבעה אתרים ומזכיר גם אזור שלם הקשור לווסנטארה ג'טאקה.
סיפורי ג'טאקה באמנות ובתרבות > תיאורים אמנותיים באתרים ראשיים

אתרים ארכאולוגיים בודהיסטיים הודיים רבים מכילים איורים של סיפורי ג'טאקה, ולכן הם מקורות אמנותיים חשובים לסיפורי ג'טאקה. חלק מהאתרים העיקריים הם:
מערות אג'אנטה
אמרוואטי (אנ')
מערות באג
בהרהוט (אנ')
גולי
קנאגנאהאלי (אנ')
מאתורה (אנ')
נאגרג'ונאקונדה (אנ')
סאנצ'י
אתרים עתיקים אחרים מחוץ להודו המכילים איורי ג'טאקה כוללים את בורובודור, דונחוואנג (אנ') באגן טארים (מערות מוגאו), פולונארווה, אנוראדאפורה, באגאן, ונאקהון פאתום (אנ'). איורי ג'טאקה (במיוחד מ-10 הסיפורים האחרונים של אוסף הקאנון הפאלי) נפוצים בעולם הטהרוואדה הבודהיסטי, ומקשטים מקדשים רבים, ואטים ואתרים מרכזיים.
סיפורי ג'טאקה באמנות ובתרבות > הופעות

לדברי הצליין הסיני ייג'ינג (אנ'), שביקר בהודו במאה ה-7, מחזות ג'טאקה הוצגו "ברחבי חמש מדינות הודו". תרבות ביצוע זו התפשטה גם לאזורים אחרים.
בטיבט הוסב הווסנטארה ג'טאקה למחזה פופולרי בשם דרי מד קון אידן. מחזות ג'טאקה פופולריים אחרים כוללים את סודהאנה או נור בזאן ואת סיפורו של הנסיך מאניקונדה (לוקהאנדה).
בארצות שבהם נהוג זרם הטהרוואדה, כמה מהסיפורים הארוכים יותר כמו "שתים עשרה האחיות (אנ')" והווסנטארה ג'טאקה מוצגים עדיין בריקוד, בתיאטרון, בתיאטרון בובות, ובדקלום רשמי (מעין פולחני). חגיגות כאלה קשורות לחגים מסוימים בלוח השנה הירחי המשמש את תאילנד, מיאנמר, סרי לנקה ולאוס. קריאת הווסנטארה ג'טאקה היא עדיין טקס חשוב במדינות טהרוואדה כיום.