stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סקר הר מנשה
היקף הסקר

במסגרת סקר הר מנשה, נסקרו מהקרקע, ברכב וברגל, ומהאוויר, 3,000 קמ"ר - כרבע משטחה של ארץ ישראל להוציא את שטחו של הנגב.
הסקר הארכאולוגי, ביסודו, הוא מיפוי של כל האתרים ההיסטוריים. עורכי הסקר מודדים אותם, רושמים את הממצאים ומצלמים את עיקרם. לבסוף, מנסים לתארך את תולדות האתר באמצעות איסוף מדוקדק של החרסים על פני השטח. לעיתים, באתרי מפתח, עורכים גם חפירות.
לאחר המיפוי נאספים נתונים על גורמי הטבע: המסלע, הקרקע, המים, הטופוגרפיה, תנאי המעבר - התחבורה; וכן גורמי אנוש: חברה, שבט, דת, פולחן ולאום.
אחד מחידושי הסקר היא ההתייחסות לכל אתר ואתר לפי 24 אפיונים קבועים, ובהם:
שם האתר - בשפות עברית, ערבית ואנגלית - כולל תעתיק מדויק.
סיווג האתרים בהתאם ל-19 סוגים, בין השאר: תל, "תל מבוצר", "חורבה גדולה מעל 10 דונם", מתחם - שטח מבוצר ללא מבנים, רגמים - ערימות אבנים גדולות מעשי ידי אדם, אתר פרהיסטורי ומערה.
טופוגרפיה לפי הגדרות שונות, מ"שלוחה", "כיפה", "גיא" ו"אוכף" - תוואי נמוך בין שתי כיפות.
המסלע - התצורה הגאולוגית.
הקרקע - לפי 5 סוגים: רנדזינה, טרה רוסה, גרומוסולים, אדמת סחף וקרקע יער חומה.
חקלאות - הוגדרו 3 אפשרויות: אין, מטעים או גידולי שדה.
מים- מספר בורות המים, הנביעה הקרובה ביותר.
תעבורה - הדרך הקרובה ביותר לאתר.
וכן תיאור כללי של האתר, ממצאים מיוחדים ואזכורים היסטוריים. הנתונים נקלטו במאגר נתונים ואיפשרו את ניתוח האפיונים. גם זה אחד מהחידושים של הסקר.
ייחודו של הסקר

סקירת הממצאים של הסקר לפי האתרים, כפי שתיעשה בהמשך, מצביעה על השימוש שנעשה בהתייחסות לכל אתר ואתר לפי 24 אפיונים שונים. לאור האפיונים ניתן היה להגיע להערכות לגבי המועדים שבהם חלו התפתחויות של היישוב, הן מבחינת שטחי העיבוד והן מבחינת היקף האוכלוסיות שהתגוררו בהם. אינדיקטור חשוב התגלה בסקירת מקורות המים של האתר: מרחקם ממקור טבעי ומספרם של בורות המים בו. איתור ממצאי העיבוד החקלאי והשוואה לשיטות העיבוד הנוכחיות, שאמנם השתנו מאז, אך עדיין נשאר דמיון ביניהם. המסקנה הסופית אליה הגיעו עורכי הסקר הייתה לגבי זיהוי אפשרי של האתר, זיהוי התואם מקורות מחקריים והיסטוריים. הזיהוי שנמצא בעבר הושווה עם הזיהוי אליו הגיעו עורכי הסקר - לעיתים הוא אומת ולעיתים הוא נדחה.
לאור הסקר בוצעו סקרי משנה: על סוגי המטבעות שהתגלו בכל אזור, על הממצאים הפריהיסטוריים - כלי הצור, על סוגי המתקנים החקלאיים ועוד.
הר המנשה

על פי החלטתו של זרטל תחומי הסקר חופפים את נחלות השבטים על סמך התיאור המקראי. בחירה זו מתבססת על הערכה כי אלו יחידות גאומורפולוגיות. החלוקה של ארץ ישראל ליחידות שבטיות היא קדומה וטבעית. היא נמשכה גם בתקופות אחרות ויש לה הדים גם בימינו.
הר המנשה > חלק ב: העמקים המזרחיים וספר המדבר > ממצא הצור בעמקים המזרחיים

הכרך השני כולל נספח מיוחד שנערך ביוני 1994 על אודות ממצאי אבן הצור שנאספו באזור הסקר. לדעת החוקר, חיים וינט: "ניתוח העשוי להאיר את תולדותיהן ואופיין של החברות האנושיות הקדומות באזור, שכמעט לא היו ידועות עד לתחילת הסקר". בעקבות סקר הר מנשה, נערך סקר מפורט בשנים 1993/1994 בארבעה אתרים: "ח'ירבת אל-מליח", "ג'למת אל-אחמר", "עיראק אל-חמרה" וחלק מאתרי "ראס אל ח'רובה".
באזור ראס ח'רובה, נמצאו פריטים רבים מתקופת האבן הקדומה או התקופה הפלאוליתית – תיכונה – החוקרים הגיעו למקור אבן הצור בשכבות התחתונות של הגיר מתקופת אאוקן – תצורת צרעה. שם הוא מופיע כעדשות אקראיות בתוך שכבות אבן גיר. צבעו חום בהיר עד חום אפרפר. בתקופה הנאוליתית ובתקופה הכלקוליתית רוב כלי הצור נעשו מצור בהיר יותר, חלקו גירני, בגוונים של חום ובז'. הלהבים הכנענים עשויים מצור בהיר. החוקר מוסיף כי ייתכן שלהבי המגל ומגרדי המניפה הגיעו לאתרים בדרכי מסחר.
הכלים והטכנולוגיות ששימשו לזיהוי בתקופות השונות היו:
תקופה הפלאוליתית התחתונה – אבן היד, אבן היכולה להיות צמודה לחתיכת עץ בתור גרזן.
תקופת הפלאוליתית התיכונה – שימוש בטכניקת הלוולואה, קיום משטח נקישה ו"כובע הז'נדארם" לריסוק גרעינים, ריבוי מקרצפים וכמות יחסית גדולה של כלים.
מתקופת הפאליאוליתית העליונה נמצאו ממצאים רק בשולי האזור ולא נכללו בעבודה.
התקופה הנאוליתית – כלים דו-פניים: הגרזן, הכילף והאיזמל, ראשי חץ ולהבי מגל.
התקופה הכלכוליתית – כלים, להבים, דיסקוס מנוקב ומגרד המניפה.
תקופת הברונזה התיכונה עד תקופת הברזל הוגדרו על ידי הימצאות להב המגל הגאומטרי.
מתקופת הפאלאוליתית התיכונה אתרים וריכוזי צור רבים בתחום: בדרום: בכביש 57 מ"צומת אדם" במזרח עד "צומת מכורה" במערב – כביש הגישה ליישוב חמרה ובצפון: הואדיות: א-ג'ופה, אום ח'רז ואבו סדרה. "מספר האתרים מצביע על נוכחות אנושית ניכרת בתקופה הזאת". עוד תופעה מעניינת, האתרים נמצאו במקומות גבוהים מעל פני השטח ואינם קרובים למקורות מים.
מספר הממצאים יכול להעיד על היקף העבודה: באתר "ח'ירבת אל-מיתה" התגלו 903 כלים ופסולת תעשיית אבן הצור – ביניהם להבים כנעניים מגוונים. ב"ח'ירבת אל- מליח" נמצאו למעלה מ-1,000 פריטים מהם 498 ללא כל שבר. נערכה השוואה עם ממצאים מאתרים בנגב ובהר סיני.
עורך הסקר מציין כי באזור זה יש עוד 50 אתרים עם כלי צור שאינם כלולים בסקר המנשה.
הר המנשה > כרם חצוב

בסקר התגלה ממצא מעניין ויחודי: כרם חצוב בשיטה חקלאית בלתי ידועה מהתקופה הרומית-ביזנטית. סוקרי הר מנשה נתקלו מפעם לפעם "בריכוזי פירים ריבועים ועמוקים, חצובים בסלע". הם התפרסו על שטחים רחבים בצפון השומרון והסברה הייתה כי אלו קברים. אדם זרטל הגיע למסקנה כי הפירים נועדו לגידול גפנים על גבי משטחי סלע שאינם ראויים לעיבוד אחר. הפירים נתגלו בין העמקים הפנימיים סאנור וא-ראמה בדרום לבין הרכס הגבוה של אום אל-פחם, עד למישור החוף במערב ועד לספר המדבר במזרח. כאן בא לידי ביטוי הניצול של הסדקים והחללים המבתרים את הסלעים לאורך ולרוחב. החללים נוצרו כתוצאה מסחיפה והתמלאו בחלקם בקרקע.
השיטה הייתה: החללים בסלע נוצלו כמצע לשרשי הגפן, החללים התמלאו בקרקע סחף והפכו בסיס למצע גידול. כך הפכו בעלי הכרם החצוב את חללי הסלע לשיטת גידול מבוקרת. גם היום, במקומות שאינם מעובדים, צומחים מחללים אלה עצי תאנה, זית ושיחים ועצים של החורש הים תיכוני.
זרטל סבור כי הייתה שיטה בבניה הכרמים החצובים: עשרות ומאות פירים עמוקים נמצאו. החציבות מרוכזות בקבוצות על משטחי הסלע. הכרם החצוב כולל ארבעה מרכיבים:
הפירים - מידה ממוצעת 50 ס"מ על 50 ס"מ ועומק מטר. המרחק בין פיר למישנהו 2–3 מטר.
הספלולים - הם גומות חרוטות, חצובות בסלע, שקטרן 10 ס"מ ועומקן 5 ס"מ. הם שימשו בסיס לתומכות (קורדונים) שהגפן מטפסת עליהן.
החריצים - על הסלע חרוטים חריצים או תעלות רדודות באורך של מטר עד שלשה מטרים. מטרתן לרכז את מי הגשם ולהובילם לפיר. מכאן הקשר בין החריצים לבין הפירים.
הגתות - כמעט בכל הריכוזים נמצאו גתות חצובות להפקת יין. כל גת כוללת: משטח דריכה, בור תירוש ומרכיבים נוספים כמקבל בתקופה הרומית-ביזנטית.
ההנחה היא שבעפר שהוטמן בפיר היה גם זבל, החלל הספיק להתפתחות שתיל הגפן, אשר המשיך לבקע את הסלע ולהרחיב את החלל. מטרת ההדליה על הספלולים הייתה להרחיק אשכולות הגפנים המתפתחות מהמגע עם הסלע הלוהט בקיץ.
לפי ההערכה, ההשקעה בהקמת הפירים הייתה רבה אך התחזוקה הייתה קלה. צוות שניסה את השיטה הגיע למסקנה כי חציבת פיר והכנתו לנטיעה דורשת 3 עד 6 שעות.
זרטל מצא סימוכין לשיטה במקורות וכך כתוב במשנה מסכת כלאיים: "גפן שהיא נטועה בגת או בנקע, נותנין לה עבודתה וזורע את המוצר. רבי יוסי אומר: אם אין שם ארבע אמות לא יביא זרע לשם. והבית שבכרם, זורעים בתוכו" (ה' ,ד'). כלומר, מדובר בגפן שאינה נטועה בקרקע אלא בגת או בנקע. במקור נוסף כתוב: "הגת שבכרם עמוקה עשר ורחבה ארבעה; רבי אחיעזר אומר זורעים בתוכה:" (ה',ג'). הוא גם סיוע לדעתו כי ה"גת" הוא כל מתקן מלבני חצוב בסלע.
בסקר משנת 1978 נמצאו באזור תענך 117 גתות, המייצגות 8,000 דונם. לפי מחקרים אחרים היחס הוא בין 45 - 80 דונם גפנים לגת אחת.
הר המנשה > חלק ה: מנחל פצאל לנחל ייט"ב

חלק ה' של הסקר פורסם בשנת 2013, ועוסק בבקעת הירדן התיכונה. הסקר כולל אתרים מנחל פצאל ועד נחל ייט"ב.
הר המנשה > חלק ו: הכתף המזרחית של השומרון - מנחל תרצה ועד צומת מעלה אפרים

חלק ו' פורסם בסוף 2016 והוא עוסק בכתף המזרחית של השומרון מנחל תרצה ועד צומת מעלה אפרים.
ראו גם

ח'רבת ח'ייבר
הר עיבל
חרושת הגויים
אל-אחוואט
ח'ירבת אל-חמאם
גלגל (אתר מקראי)
לקריאה נוספת

אדם זרטל, סקר הר מנשה, כרך ראשון – קער שכם, הוצאת אוניברסיטת חיפה ומשרד הביטחון, 1992
אדם זרטל, סקר הר מנשה, כרך שני – העמקים המזרחיים, וספר המדבר, הוצאת אוניברסיטת חיפה ומשרד הביטחון, 1996
אדם זרטל וניבי מרקם, סקר הר מנשה, כרך שלישי – מנחל עירון לנחל שכם, הוצאת אוניברסיטת חיפה ומשרד הביטחון, 2000
אדם זרטל, סקר הר מנשה, כרך רביעי – מנחל בזק עד הסרטבה, הוצאת אוניברסיטת חיפה ומשרד הביטחון, 2005
אדם זרטל, עם נולד - מזבח הר עיבל וראשית ישראל, הוצאת ידיעות אחרונות, 2000.
אדם זרטל, "סקר הר מנשה", שלושים ושבע השנים הראשונות", קדמוניות, חוברת מ"ז 148 תשע"ה 2014, עמ' 72–79
בהכנה:
אדם זרטל, דרום בית שאן ובקעת הירדן
Zertal, A., 2004. The Survey of the Manasseh Hill-Country, vol. 1 – The Shechem Syncline, .Brill, Leiden
Zertal, A., 2007. The Survey of the Manasseh Hill-Country, vol. 2 – The Eastern Valleys and the Fringes of the Desert, Brill, Leiden
הערות שוליים

↑  סקרים אחרים כמו הסקר הארכאולוגי של ישראל ערוכים לפי מפות בקנה מידה של 1:20,000. שטחה של מפה אחת (10‏X‏10 ק"מ) מהווה יחידת סקר בסיסית. מקור: סקר ארכאולוגי ישראל
↑  אדם זרטל, אדם זרטל - מזבח העולה בהר עיבל - מיתוס או מציאות?, באתר יוטיוב
↑  את ספרו, המתאר את תהליך הכרתו וחקירתו של האזור הוא כינה: עם נולד - מזבח הר עיבל וראשית ישראל, הוצאת ידיעות אחרונות, 2000
↑  פרופ' אדם זרטל: מזבח העולה בהר עיבל - מיתוס או מציאות, נבדק ב-2024-02-24
↑ נתוני אוכלוסייה באזור מצביעים על דלילותה. כך לדוגמה, שלושת היישובים הגדולים באזור במפקד 1931 כוללים את מספר התושבים הבאים: המפקד הישראלי בוצע לאחר תקופת הסקר ולכן אינו נכלל בו.
ענבתא - 2,494 נפש.
יעבד - 2,383 נפש.
סילת א-ד'אהר - 1,985 נפש.
1 2  אדם זרטל - כרך ראשון
↑  יואל רפל, תולדות ארץ ישראל, הוצאת משרד הביטחון, כרך א', עמ' 127.
↑  יואל אליצור, שמות מקומות קדומים בארץ ישראל השתמרותם וגלגוליהם, הוצאת יד יצחק בן-צבי ומוסד ביאליק, עמ' 179–181, 346, 389.
↑  ראו ערך הר עיבל
↑  יואל אליצור, שמות מקומות קדומים בארץ ישראל השתמרותם וגלגוליהם, הוצאת יד-יצחק בן צבי ומוסד ביאליק, עמ' 183, 184, 349, 369, 385, 398, 403, 421, 423, 427.
↑  האבן אחוזה בתוך כלי אחר
↑  "מכל מקום, ברור ש'עמק גינה' מתייחס לשטח צר ומצומצם סמוך למגידו" מקור : י' אפעל, בקעת מגידו, א"מ, ירושלים תשכ"ג, ד, עמ' .631-630 .
↑  יואל אליצור, שמות מקומות קדומים בארץ ישראל השתמרותם וגלגוליהם, הוצאת יד-יצחק בן צבי ומוסד ביאליק, עמ' 125)
↑  סקר אלשטרום AHLSTROM 1978 45 -46 1978
↑  בקעת הירדן ומדבר שומרון עמוד 345
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 312477174   WorldCat (עם VIAF): 312477174 
צילום אוויר של גלגל ארגמן ליד מושב ארגמן שהתגלה בסקר
נחלות שבטי ישראל
ד"ר אחיה כהן-תבור מציג את הספר סקר הר מנשה בתחילת טיול במעלה הסרטבה
פרופסור ארנון סופר בהרצאה בכנס לכבוד יציאת הכרך החמישי של סקר הר מנשה. משמאל אדם זרטל
סוללת ליתיום

השוואה בין סוללות שונות. סוללת הליתיום היא הראשונה מלמטה
סוללות ליתיום הן סוללות חד פעמיות אשר מורכבות מתרכובות של מתכת ליתיום או מליתיום טהור (Li). סוללות ליתיום נבדלות מהסוללות האחרות באורך חייהן, בממדיהן הקטנים ובאיכותן. כתוצאה מסיבות אלו מחיר סוללות הליתיום גבוה ביחס לסוגי הסוללות האחרות. תאי הליתיום של הסוללה יכולים לספק מתח חשמלי בטווח של 1.5V-3.7V. המונח "סוללות ליתיום" הוא מונח אשר מכליל את כל סוגי סוללות הליתיום אשר בינן הבדלים רבים כגון: גודל, צורה וכן סוגי הקתודות והאנודות אשר נמצאים בסוללה המסוימת. הסוללה צורכת בין 0.15-0.3 קילוגרם ליתיום לקוט"ש (קילוואט לשעה).
היסטוריה

תהליך המצאת סוללות הליתיום נמשך במשך תקופה ארוכה ועדיין סוללות הליתיום הולכות ומשתכללות מדי שנה. לכן מספר אנשים פיתחו את הסוללה ולא אחד.
הראשון שבנה סוללה חשמלית היה אלסנדרו וולטה (1745 - 1827). הוא בנה את תא וולטה (תא נוזלי). המצאתו של וולטה אפשרה למדענים בימיו לחקור את תכונות החשמל ויכולותיו.
הסוללה החשמלית הראשונה הייתה תא שבתוכו היו ערוכים לסירוגין, בזה אחר זה, לוחות עשויים אבץ ונחושת: לאחר לוח אבץ בא לוח נחושת ואחריו שוב לוח אבץ, וכך הלאה. לוחות אלה הם האלקטרודות (האנודה והקתודה). הן מופרדות זו מזו בשכבות של חומר נקבובי, רווי באלקטרוליט, לרוב תמיסה של חומצה גופרתית מהולה. כל תא כזה ובו לוח אבץ, לוח נחושת וביניהם אלקטרוליט הוא תא חשמלי העומד בפני עצמו, וניתן לחברו לתא הבא אחריו בטור, ליצירת מתח חשמלי גבוה יותר.
לרוע המזל, התברר שלאחר שימוש ממושך בסוללה, מצטברת על האלקטרודות שכבה של גז המבודדת אותן מבחינה חשמלית. עם השנים הסוללה הלכה והשתכללה עד שבשנת 1970 גילה מנלי סטנלי וויטנגהם (Manley Stanley Whittingham), בזמן שעבד בחברת אקסון (Exxon), את הקונספט של אלקטרודות אינטרקלציה, אשר הובילו את חברת אקסון לייצור סוללת ליתיום ראשונה המבוססת על קתודת טיטניום (II) סולפיד ועל אנודת ליתיום-אלומיניום. אינטרקלציה ודה-אינטרקלציה של יוני ליתיום מגרפיט ואינטרקלציה אל תחמוצות קתודיות דווחו גם הן בשנת 1970 על ידי J.O. Besenhard, שהציע את השימוש במערכות אלו כסוללות ליתיום בעלות צפיפויות אנרגיה גבוהות.
כיוון שסוללות ליתיום ראשוניות, בהן האלקטרודה השלילית מורכבת ממתכת ליתיום, סבלו מבעיית בטיחות, חוקרים רבים פנו לפיתוח סוללות בהן שתי האלקטרודות מורכבות מחומרים שמכילים יוני ליתיום בלבד, אך אינם מכילים מתכת ליתיום.
בשנת 1979 ג'ון גודאינף הציג תא נטען בעל מתח של 4 וולט הכולל מתכת ליתיום כאלקטרודה שלילית ותחמוצת ליתיום קובלט כאלקטרודה החיובית. השימוש בליתיום קובלט אוקסיד היציב בתא כחומר קתודי, פתח אפשרויות רבות עבור מערכות סוללות נטענות. היה זה הפיתוח של אנודות גרפיט בתחילת שנות ה-80 על ידי מעבדות בל אשר סימן את תחילת המעבר מסוללות ליתיום המבוססות על ליתיום מתכתי כאנודה לסוללות המבוססות על יוני ליתיום.
מבנה הסוללה

בסוללה ישנם שלושה מרכיבים עיקריים:
אנודה - (קוטב חיובי) שבה מתרחש תהליך חיזור, שבו נקלטים אלקטרונים מהמעגל החיצוני (צרכן החשמל).
קטודה- (קוטב שלילי) שבה מתרחש תהליך חמצון, שבו נמסרים אלקטרונים למעגל החיצוני.
אלקטרוליט - תווך המפריד בין האנודה לקתודה ומאפשר את יצירת הפרש הפוטנציאלים ביניהן. הוא מכיל בסיס, חומצה או סוג של מלח.
אופן פעולת התא

הסוג הנפוץ ביותר של סוללות ליתיום אשר נמכרות לצרכנים, בנויות ממתכת ליתיום כאנודה ודו תחמוצת מנגן עם מלח ליתיום מומס בממס אורגני כקתודה.

סוג נוסף של סוללות ליתיום בהן יש אנרגיה גדולה הוא סוללת ליתיום אשר בה תא ליתיום של תיוניל כלוריד. סוללות ליתיום תיוניל כלוריד בדרך כלל לא נמכרות לצרכן בשוק, ולרוב משתמשים בהן ביישומים תעשייתיים, או שהן מותקנות במכשירים בהם הלקוח לא יכול להחליף את הסוללות. התא מכיל תערובת נוזלית של תיוניל כלוריד (SOCl2) וליתיום (lithium tetrachloroaluminate), הפועלים כקתודה ואלקטרוליט, בהתאמה. חומר פחמן נקבובי משמש כאספן קתודה אשר מקבל אלקטרונים מהמעגל החיצוני. סוללות ליתיום תיוניל כלוריד מתאימות גם ליישומים אשר צורכים אנרגיה מאוד נמוכה אך למשך זמן רב, כגון מערכות אזעקה אלחוטיות.
אחסון

לסוללות הליתיום יכולת קיבול גבוהה במיוחד, וכל זאת באריזה קומפקטית וקטנה. אחסון לא נכון של הסוללה עלול לגרום להתדרדרות בביצועיה. סוללה שנשארת במכשיר אותו היא מפעילה למשך זמן רב ללא כל שימוש במכשיר, פורקת כוח אלקטרוני זעיר לתוך המכשיר גם כשהמכשיר כבוי, דבר זה עלול להוביל לפריקת הסוללה וכתוצאה מכך לסיום אורך חיי הסוללה. כדי למצות את מירב חיי הסוללה חשוב לשמור על הסוללה במרחב מוצל ולא חם מדי, ולא לנצל הרבה כוח של הסוללה בבת אחת. דבר נוסף אשר ניתן לעשות הוא לשמור את הסוללה בתוך האריזה עד שייעשה שימוש בה.
תיאור וצורת הסוללה

שימוש בסוללות ליתיום קטנות, נעשה לרוב במכשירים אלקטרוניים ניידים כגון: מחשבי כף יד, שעונים, מצלמות וידאו, מצלמות פילם, מדי חום, מחשבונים ומנעולי מכוניות. סוללות הליתיום זמינות במגוון צורות וסוגים. בדרך כלל, צורת הסוללה היא עיגול דמוי מטבע, בקוטר של עד כ־20 מ"מ ועובי שבין 1.6-4 מ"מ. דרישות החשמל הגבוהות של מכשירים שונים הופכות את סוללת הליתיום ליותר שימושית במכשירים הללו. סוללות ליתיום, יכולות לתמוך בקלות בדרישות מתח קצרות וגבוהות של מכשירים, כגון מצלמות דיגיטליות.
לרוב, משתמשים בסוללות הליתיום במוצרים בהם המכשיר צריך לפעול לפרק זמן ארוך כדוגמת אזעקות, או מתקנים אשר פעילותם חייבת להיות מתמדת, לדוגמה: קוצבי לב מלאכותיים או מתקנים רפואיים אחרים אשר מושתלים בגוף ואמורים לעבוד בדרך כלל במשך 15 שנים. סוללות הליתיום לרוב לא יימצאו בצעצועים, הפועלים על סוללות רגילות, מכיוון שמחיר סוללות הליתיום כאמור גבוה.

ישנם גם שעונים ומצלמות אשר פועלים על סוללות ליתיום, בשל היתרון של "זמן החיים" הארוך בסוללות אלו. שימוש בסוללת ליתיום יקטין את הצורך בהחלפת הסוללה בתדירות גבוהה, וכך יחסוך בעלויות.

בנוסף, משתמשים בסוללות ליתיום במכשירים ימיים, כגון מכשירי קשר, מכיוון שסוללת ליתיום אחת מכילה פי 3 אנרגיה מסוללה רגילה, דבר אשר בחלק מהמקרים מצדיק את מחירן הגבוה.
תיאור וצורת הסוללה > מחיר

סוללת הליתיום היא סוללה שעלויות הייצור שלה גבוהות בהשוואה לעלויות הייצור של סוללות רגילות. אולם, בשל האנרגיה הרבה שאגורה בתוכה, יתרונה בשימוש לטווח ארוך, מכיוון שהיא חוסכת את הצורך בהחלפה תדירה של הסוללה וכתוצאה מכך אין צורך לפרק את המכשיר שבו היא נמצאת, והדבר מקבל חשיבות יתר במיוחד בהתקנים רפואיים שנמצאים בתוך גוף האדם, ששם משמעות החלפת סוללה הוא ניתוח.
סוללות אלו היו נפוצות גם בצילום (פילם), משום הפריקה העצמית הנמוכה שלה וקיבולת האנרגיה הגדולה שלה.
קיבולת האנרגיה של הסוללה

קיבולת האנרגיה של סוללות הליתיום נמדדת כמו כל שאר הסוללות ביחידות של Ah (אמפר שעה). כלומר, כאשר מצוין על גבי סוללה שהיא בעלת קיבולת של 1Ah, הכוונה היא שהסוללה מסוגלת לספק זרם של אמפר אחד במשך שעה. לדוגמה, מכשיר אלקטרוני שצורך 100mA, וניזון מסוללה שהקיבולת שלה 1300mAh, ירוקן את הסוללה תוך 13 שעות עבודה. בפועל, חישוב זה הוא פשטני למדי שכן בפועל, כאשר סוללה קרובה להתרוקן, יורד בהדרגה גם המתח בין הדקיה. כאמור, אורך חיי סוללת הליתיום גדול, אודות לקיבול האנרגיה הגבוהה שלה, בנפח קטן, ולכן נמצא אותה בעיקר במכשירים שנדרשים לעבוד במשך זמן רב.
בעיות בטיחות > בליעה וסכנת חנק

מכיוון שסוללות הליתיום קטנות, יש סכנה שילדים קטנים יבלעו אותן. בנוסף, בשל צורתה העגולה של הסוללה, הסוללה עלולה להיתקע בוושט של הילדים ולגרום לנזק לטווח ארוך, סיבוכים קליניים ואפילו מוות. לעיתים הסוללה לא נתקעת בוושט וכך היא ממשיכה בדרכה עד שמגיעה למערכת העיכול שם היא יכולה לפרוק את מטענה החשמלי ולגרום לנזק ברקמות. נזק זה הוא רציני למדי והוא עלול לגרום למוות. לרוב סוללות בצורת דיסק לא פורקות את מטענן החשמלי אך הן יכולות להישאר תקועות במערכת העיכול.
בעיות בטיחות > התפוצצות

סוללות ליתיום מספקות זרם גבוה מאוד במהירות רבה. תכונה זו הופכת את הסוללה לשימושית, במוצרים אשר זקוקים לפריקה מהירה. אך מאותה תכונה, נוטות סוללות הליתיום להתחמם יתר על המידה ואף להתפוצץ. כדי למנוע התחממות והתפוצצות, נהוג לשלב במכשיר בו שמים את הסוללה, פתחי אוורור או אמצעי הגנה אחרים. במקרים מסוימים סוללות הליתיום יכולות לגרום לכוויה כימית.
בעיות בטיחות > סוללות ליתיום ומעבדות סמים

סוללות ליתיום שאינן בשימוש, הן מקור זמין של מתכת ליתיום למעבדות ליצירת סמים בלתי חוקיים. תחומי שיפוט או עסקים מסוימים ביקשו לבצע הגבלות מרצון של רכישת סוללות ליתיום, כדי למנוע הכנת מעבדות סמים בלתי חוקיות. דוגמה לעסק אשר הגביל את רכישת סוללות הליתיום היא רשת חנויות "וול מארט" בארצות הברית, שהגבילה בשנת 2004 את מכירת חבילות סוללות הליתיום ל-3 במיזורי, ול-4 חבילות במדינות אחרות.
בעיות בטיחות > מסע באוויר

בספטמבר 2010 התרסקה טיסת מטען UPS 6 בדובאי לאחר שפרצה שרפה במטוס. חוקרי תאונות תעופה תלו את האשמה בעשרות אלפי סוללות ליתיום שהיו במטען. החל מאחד בינואר 2013, החלו תקנות מחמירות ביותר בנוגע לנשיאת סוללות ליתיום דרך האוויר. תקנות אלו הוצגו על ידי IATA, והן אומצו על ידי איגוד הדואר העולמי. לעומת זאת, במדינות כמו בריטניה לא הסכימו כלל למכור סוללות ליתיום, אלא אם כן הסוללות נמצאות בתוך המכשיר אותו הן מפעילות. בגלל הסיכונים וההגבלות שהוזכרו, משלוח והובלה של סוללות ליתיום קשה ויקר במצבים מסוימים, בעיקר באוויר.

אבטחת התחבורה והמנהל של ארצות הברית הודיעה על הגבלות בנשיאת סוללות ליתיום במזוודות. הכללים חלים על סוללות ליתיום אשר לא מותקנות בתוך המכשיר אותו הן מפעילות.
תקנות בריטניה על הובלת סוללות ליתיום תוקנו על ידי מרכז החירום הכימי בשנת 2009. בסוף שנת 2009 הגבילו מספר ממשלי דואר את כמות המשלוחים של סוללות ליתיום, סוללות ליתיום-יון ומוצרים אשר מכילים סוללות כאלו בתוכם. כמה מהמדינות שביצעו מהלך זה הן יפן, הונג קונג וארצות הברית.

אוסטרליה הודיעה על איסור של העברת סוללות ליתיום במשלוחים דרך האוויר במהלך שנת 2010.
סילוק ומחזור

סוללות הליתיום מהוות בעיה לסביבה מכיוון שלאחר שנעשה בהן השימוש וצריך למחזר אותן, לא ניתן לבצע בהן טיפול מכני, כגון גריסה, מכיוון שהרכב הסוללות מכיל חומרים אורגניים ומתכות רעילות.
התקנות לסילוק ומחזור סוללות הליתיום משתנות מארץ לארץ ולפעמים אף מאזור לאזור באותה הארץ. דבר זה מתבטא בכך שמוסיפים תקנות נוספות לגבי המחזור והסילוק של הסוללות בנוסף לתקנות הלאומיות בנושא זה. בישראל נאספים בשנה לא פחות מ-20 טון של סוללות ליתיום. מכיוון שבארץ לא מטפלים במחזור סוללות אלו, הן נשלחות לקנדה צרפת ובלגיה, ושם הן עוברות טיפול פירומטלורגי (טיפול בשריפת מתכת). כאשר שורפים את סוללות הליתיום החומר האורגני (הרעיל) שבהן מתנדף ומתכת הליתיום מצויה באפר שנשאר. חלק מהאפר מתנדף באוויר וחלק מצוי בתחתית בצורה מוצקה. ייצוא של סוללות הליתיום לארצות אחרות הוא תהליך אשר עולה למדינת ישראל כסף רב, ולכן הקמת מפעלים אשר יבצעו את תהליך שרפת סוללות הליתיום היא כדאית. הקמת המפעלים הללו עולה כסף רב, אך הרווח הצפוי מייצוא של מתכת הליתיום אשר תישאר בסוף התהליך הוא כ-10,000 דולרים לטון ליתיום.
ראו גם

מיחזור
ליתיום
ננו-ארכיטקטורות סוללות ליתיום-יון
ליתיום כלורידי
סוללת ליתיום מסוג CR2032
סוללת ליתיום מסוג CR1234
סוללת ליתיום
השוואת גודל סוללות ליתיום לעומת גפרור
סוללת ליתיום מדגם CR-V3
פרויקט גנו

הלוגו של GNU
GNU הוא מיזם לפיתוח תוכנה חופשית שמטרתו היא ליצור מערכת הפעלה חופשית ותוכנות נלוות בשביל לאפשר למתכנתים לבנות קהילה לשיתוף פעולה. הפרויקט הושק בתחילת שנות ה-80 על ידי ריצ'רד סטולמן. השם GNU מוגדר באופן היתולי כראשי תיבות רקורסיביים של "GNU's Not Unix" (גנו אינו יוניקס). מיזם זה היה חלוץ רעיון התוכנה החופשית והקוד הפתוח. המיזם התחיל בכתיבת מערכת ההפעלה GNU והוא כולל היום עשרות רבות של תוכנות וכלי פיתוח.
היסטוריה

יוניקס הייתה (ועודנה) מערכת הפעלה קניינית בשימוש נרחב; כיוון שהארכיטקטורה שלה הייתה מוכחת היטב, מערכת GNU תוכננה להיות תואמת לה. הארכיטקטורה של יוניקס אפשרה ל־GNU להיות מתוכנתת כרכיבי תוכנה נפרדים: רכיבים שכבר היו זמינים באופן חופשי, כמו מערכת סידור הדפוס TeX והמערכת הגרפית X Windows, אומצו ונעשה בהם שימוש חוזר, אחרות נכתבו מהבסיס.
המיזם הוכרז לציבור ב-27 בספטמבר 1983 בקבוצות הדיון net.unix-wizards ו-net.usoft. העבודה על הפרויקט החלה באופן רציני ב־5 בינואר 1984, כאשר סטולמן התפטר מעבודתו ב־MIT, כך שהוא יכול היה להשקיע את זמנו ב־GNU. ההודעה המקורית לוותה במנשר של גנו (GNU Manifesto) ומאמרים אחרים של סטולמן אשר פרשו את המניעים שלו בנוגע לפרויקט גנו. אחד מהם היה "להחזיר את תחושת שיתוף הפעולה אשר שלטה בקהילת המחשוב בימים עברו".
כדי להבטיח שהתוכנה של GNU תישאר חופשית לכל משתמשיה "להרצה, העתקה, שינוי והפצה", שוחרר המיזם תחת רישיון אשר מיועד לתת לכל אחד את ההיתרים הנ"ל, בעת שהוא גם מונע מכולם להוסיף הגבלות משל עצמם לרישיון המקורי. רעיון זה, אשר מוזכר כ־copyleft (משחק מילים באנגלית עם הביטוי "copyright", אשר מתורגם כ"זכויות יוצרים"), הפך מאוחר יותר לבסיס GPL, הוא "הרישיון הציבורי הכללי של GNU".
בשנת 1985 ייסד סטולמן את "המוסד לתוכנה חופשית" (FSF), מוסד הפטור ממס, כדי לספק תמיכה לוגיסטית, חוקית ופיננסית לפרויקט גנו. כמו כן, המוסד העסיק מתכנתים אשר תרמו ל־GNU, אם כי את החלק העיקרי של הפיתוח ביצעו (וממשיכים לבצע) מתנדבים. כאשר גנו החלה לצבור פרסום, חברות מגלות עניין החלו לתרום לפיתוח או למכירה של תוכנה של GNU ושל עזרה טכנית. הבולטת והמוצלחת מבין החברות הללו הייתה Cygnus Solutions, כעת חלק מ־Red Hat.
בשנת 1990 היה למערכת גנו כבר עורך תמלילים בר הרחבה בשם Emacs, מהדר יעיל ומצליח בשם GCC, ומרבית ספריות הגרעין והכלים של הפצת יוניקס סטנדרטית. המרכיב העיקרי שעדיין היה חסר היה הליבה (Kernel).
המיזם החל לכתוב ליבה בשם Hurd אולם פיתוחה של זו נתקל בקשיים, ובמקביל ליבת לינוקס נכתבה ובראשית שנות התשעים של המאה העשרים החלו לצוץ הפצות של ליבת לינוקס בשילוב עם שאר הכלים מבית פרויקט גנו ובכך, למעשה, המערכת החדשה נקראה כבר "גנו/לינוקס".
תוכנות של גנו

חלק מהתוכנות שמפותחות בשביל פרויקט גנו הן:
Bison - יוצר תוכניות ניתוח במטרה להחליף את yacc.
Bash - מעטפת פקודה.
BFD - ספרייה של קובצי אובייקט.
Classpath - ספריות ל־Java.
DotGNU - חלופה עבור .NET של Microsoft.
Emacs - עורך טקסט בר הרחבה.
GIMP - תוכנת עיבוד תמונות.
glibc - ספרית POSIX C סטנדרטית, בתוספת תפקודיות נוספת.
GMP - ספרייה לתכנות חישובים מספריים עם דיוק שרירותי.
GNOME - סביבת עבודה גרפית.
GNU Binutils - GNU Assembler, GNU Linker, וכלים קשורים.
GNU build system - Automake, Autoconf, Libtool.
GCC - מהדר מייעל קוד לשפות תכנות רבות, כולל שפת C ,C++, Ada וFortran.
מנפה השגיאות של גנו - תוכנה לניפוי שגיאות.
GNU MDK - ערכת פיתוח לתכנות ב-MIX.
GNU Octave - תוכנה לחישובים מספריים דומה ל-MATLAB.
GNU Robots - משחק קטן למתכנתים.
GNUnet - רשת תקשורת עמית לעמית (P2P) מבוזרת, מתוכננת להיות חסינה לצנזורה.
GNUstep - מימוש של סטנדרט OpenStep עבור מערכת של ספריות וכלי פיתוח ליישומים גרפיים.
GSL - הספרייה המדעית של גנו.
Gzip - ספרייה ותוכנה לדחיסת נתונים.
Hurd - מערכת של שרתים מבוססי מיקרו-ליבה אשר מתפקדים כמו ליבה של יוניקס.
Maxima - מערכת למתמטיקה סימבולית.
R - תוכנה לחישובים מספריים וסטטיסטיים.
Texinfo - מערכת תיעוד ליצירת מדריכים מקוונים ומודפסים.
פרויקט גנו מפיץ ועוזר בפיתוח של חבילות אחרות אשר נוצרו במקום אחר, למשל:
CVS - בקרה על קוד מקור.
DDD - ממשק גרפי לתוכנות ניפוי שגיאות (Debugging).
eCos - מערכת הפעלה קטנה להתקנים קבועים.
ראו גם

תוכן חופשי
גנו (מערכת הפעלה)
קולין פורד

| --- | --- |

 לידה:  12 בספטמבר 1996 (בן 28) נאשוויל, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2002 
 מקום לימודים:  Oaks Christian School  תיכון קמפבל 
 http://www.colinfordactor.com
 פרופיל ב-IMDb
 
קולין פורד (באנגלית: Colin Ford; נולד ב-12 בספטמבר 1996)  הוא שחקן ומדבב אמריקאי. הוא ידוע בתפקידיו בסדרות הטלוויזיה "בתוך הבועה", "היום שאחרי (אנ')" ובסרט הקולנוע "מקום לחלום עליו".
ביוגרפיה

פורד נולד בנאשוויל, טנסי. למד בתיכון "Oaks Christian School" בעיר ווסטלייק וילג', קליפורניה.