stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יובל סיגלר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  21 בדצמבר 1965 (בן 58) ראשון לציון, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 קישורים חיצוניים
 טוויטר:  yuvalsigler
 
יובל סיגלר (נולד ב-21 בדצמבר 1965) הוא עיתונאי, עורך ומוציא לאור בחברת "טיים אאוט ישראל" שמקבוצת יובל סיגלר תקשורת.
ביוגרפיה

סיגלר גדל בשכונת רמת אליהו שבראשון לציון. בשירותו הצבאי היה מדריך בבית הספר לקצינים. למד פילוסופיה ומנהל עסקים באוניברסיטה העברית, אך לא סיים את לימודיו. למד קולנוע באוניברסיטת תל אביב ועזב את הלימודים לאחר שנה.
בגיל 24, ב-1990 הקים את הירחון קונטקסט. שימש כמוציא לאור, מנהל ועורך העיתון. העיתון פרסם ארבעה גיליונות בלבד, וכשנסגר טענו רבים מהעובדים כי סיגלר לא עמד בהתחייבויותיו הכספיות כלפיהם.
ב-1991 הקים את העיתון "נמר של נייר", שעסק בתחום המדיה והפרסום ושוגר למנוייו בפקס. ב-1992 ייסד את הירחון "התקשורת" שעסק בתחומים דומים.
ב-1995 ייסד את אתר חדשות הפרסום והשיווק "אייס", אותו מכר בנובמבר 2009 לחברת "קו מנחה".
תחת זיכיון של המותג "Time Out", אותו קיבל ב-2002, מפרסם סיגלר את השבועון "Time Out תל אביב", ומדריכי תיירות בעולם. ב-27 במאי 2010 יצא לאור גם הגיליון הראשון של "טיים אאוט ירושלים", אך נסגר לאחר כשנה עקב חוסר תקציב.
בעברו היה סיגלר אמון על המגזינים "360 מעלות", "התקשורת" ו-"yes", עיתון "ערוץ הילדים" ועיתוני הפקס "נמר של נייר" שעסק בפרסום ושיווק, "פקסדין" שעסקה בפסיקה ומשפט, "טעימות" ו"פרודקשן פוסט" שעסק בתעשיית ההפקות והטלוויזיה.
במאי 2002 קיבל את הזיכיון להוצאה לאור את המגזין "אטמוספירה" המופץ לנוסעי טיסות אל על. באוקטובר 2002 קיבל את הזיכיון להוצאת מדריך התרבות והבילויים טיים אאוט בישראל.
בשנת 2013 רכש את פעילות אתר allmag ואת המגזינים בקבוצת מוטו תקשורת, ביניהם מסע אחר, נישה וגלילאו וביוני 2014 רכש את מגזין "את".
בשנת 2017 שימש כמוציא לאור של העיתון "גלובס" במשך מספר חודשים.
סיגלר היה נשוי במשך 6 שנים לזמרת אפרת גוש ולזוג, ילד.
הערות שוליים

↑  אלכסנדר כץ, יובל סיגלר ממשיך להתרחב: רכש את המגזינים 'את' ו'ביג טיים' משלמה בן-צבי, באתר אייס, 2 ביוני 2014
↑  לא רע לה: אפרת גוש מתחתנת, באתר וואלה, 9 בספטמבר 2013
↑  יוני פרוים, פתיחה עשרמזל טוב: אפרת גוש ילדה, במדור "פנאי פלוס" באתר ynet‏, 19 בספטמבר 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007498627905171  VIAF: 308255332   WorldCat (עם VIAF): 308255332 
ערך זה הוא קצרמרבנושא תקשורת ובנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
כיבוד אב ואם

| --- | --- |
 מקרא:  שמות, כ', י"א
 תלמוד בבלי:  מסכת קידושין, דף ל', עמוד ב'–דף ל"ג, עמוד ב'
 משנה תורה:  ספר שופטים, הלכות ממרים, פרק ו'
 שולחן ערוך:  יורה דעה, סימן ר"מ
 ספרי מניין המצוות:  ספר המצוות, עשה ר"י ספר החינוך, מצווה ל"ג
 
כיבוד אב ואם היא מצוות עשה דאורייתא, הדיבר החמישי בעשרת הדיברות.
מצווה זו היא אחת מתוך שתיים  שהתורה פירטה את שכרו של המקיימה: ”לְמַעַן יַאֲרִכוּן יָמֶיךָ, עַל הָאֲדָמָה, אֲשֶׁר־ה' אֱלֹהֶיךָ נֹתֵן לָך” (ספר שמות, פרק כ', פסוק י"א).
האחרונים חקרו בגדר מצווה זו האם היא מצווה שבין אדם למקום או מצווה שבין אדם לחברו.
מקור המצווה

מקור מצוות כיבוד אב ואם נלמד מהפסוק בספר שמות: ”כַּבֵּד אֶת אָבִיךָ וְאֶת אִמֶּךָ לְמַעַן יַאֲרִכוּן יָמֶיךָ עַל הָאֲדָמָה אֲשֶׁר ה' אֱלֹהֶיךָ נֹתֵן לָךְ” (שמות, כ', י"א).
עשרת הדיברות
אנוכי ה'
לא יהיה
לא תשא
זכור את
כבד את
לא תרצח
לא תנאף
לא תגנוב
לא תענה
לא תחמד
פרטי המצווה

מצוות כיבוד אב ואם היא מצווה שכוללת בעיקר עשיית מעשים חיוביים לצורך כבוד האב, בניגוד למצוות מורא אב ואם שנלמדת מהפסוק: ”אִישׁ אִמּוֹ וְאָבִיו תִּירָאוּ, וְאֶת שַׁבְּתֹתַי תִּשְׁמֹרוּ, אֲנִי ה' אֱלֹהֵיכֶם” (ויקרא, י"ט, ג'), אשר לפיה יש להיזהר מלעשות מעשים שליליים, הנוגדים לעקרון הכיבוד.
רש"י מפרש את ההבדל בין שני הציווים על פי האמור בתלמוד (מסכת קידושין, דף ל"א, עמוד ב'):
איזהו מורא? לא ישב במקומו, ולא ידבר במקומו, ולא יסתור את דבריו.
ואיזהו כבוד? מאכיל ומשקה, מלביש ומנעיל, מכניס ומוציא.
מלבד חיובים אלה שהם מדאוריתא הוסיפו חז"ל אף חובה לזון ולסעוד אותם במידת הצורך לעת זקנה, ולאחר פטירתם להביאם לקבורה.
כמו כן, קיימת חובה של קימה לכבוד אביו ואמו, בדומה למצוה והדרת פני זקן.
בתלמוד העירו על ניסוח המילה בתורה; "כבד את.. ואת.." -ריבוי "את" במקום ו' החיבור.. והסבירו לרבות אחיך הגדולים שאף אותם צריך לכבד. באחרונים נחלקו האם הכוונה לאח הגדול ביותר, או לאח הגדול ממנו, ולא דווקא הגדול בבית.
מלבד מצוות הכיבוד ישנן עוד שתי מצוות לא תעשה הכרוכות אף הן ביחס להורים: 1. איסור קללת אב ואם, 2. איסור הכאת אב ואם. העובר על איסורים אלו מתחייב מיתה.
טעם המצווה

שורשי המצווה הם, לפי הרמב"ם, בהכרת התודה שכל ילד צריך להרגיש כלפי הוריו על הבאתו לעולם (על פי היהדות בתהליך הלידה שותפים האב, האם והקב"ה) ועל גידולו.
אך למעשה אף אם אין גידול והשתדלות מצד ההורים החובה על הילד נשארת ולכן אף ילד מאומץ מחויב לכבד את הוריו הביולוגיים אף שלא גידלו אותו שכן לא מדובר רק בהכרת תודה שזה דבר שכלי אלא מצד המצווה האלוהית.
חובת כיבוד ההורים הוסמכה לחובת כיבוד הקדוש ברוך הוא - "הוקש כבוד אב לכבוד המקום" ולכן אדם שלא מכבד הורים בהכרח לא מכבד מספיק את הקב"ה.
שכר ועונש > שכר אריכות ימים

מצוות כיבוד הורים היא אחת המצוות היחידות ששכרן כתוב וידוע - אריכות ימים. עם זאת, התלמוד משנה את פשטו של הכתוב: "למען יאריכון ימיך - בעולם שכולו ארוך", דהיינו בעולם הבא.
ציווי זה מתפרש בשני אופנים:
כבד את הוריך וחייך יתארכו; מי שכיבד את הוריו חייו יתארכו.
כבד את הוריך ויהיו לך ימים ארוכים כלומר תספיק יותר.
שכר ועונש > עונש מוות

החוק המקראי מטיל עונש מוות, בתנאים מסוימים, על בן שמקלל את הוריו (ויקרא, כ', ט') או מכה אותם (שמות, כ"א, ט"ו) . כמו כן, במקרא ישנו המושג בן סורר ומורה שמתואר כצעיר פורק עול "שזולל וסובא" (דברים, כ"א, י"ח–כ"א) והוא אבטיפוס לאדם שעובר על מצווה בסיסית זו, של כיבוד אב ואם, ולפי החוק המקראי עונשו היה מוות.
האב לעומת האם

המשנה (מסכת כריתות ו' ט') קובעת סדר עדיפויות בין ההורים, מבחינת מעמדם במשפחה, במקרה של התנגשות בין כבודם ורצונותיהם. לפי המשנה מעמדו של האב קודם למעמדה של האם וכבודו קודם לכבודה:
האב קודם לאם בכל מקום; יכול שכבוד האב עודף על כבוד האם--תלמוד לומר "איש אימו ואביו תיראו" (ויקרא, י"ט, ג'), מלמד ששניהם שקולין. אבל אמרו חכמים, האב קודם לאם בכל מקום, מפני שהוא ואימו חייבין בכבוד אביו.
פשוטו של מקרא משווה בין כבוד האם לכבוד האב. הרמב"ם, במשנה תורה, הלכות ממרים הבין את פשט הפסוק: "הקדים אב לאם בכבוד, והקדים אם לאב במורא -- ללמד ששניהם שווין, בין לכבוד בין למורא".
אמנם, אם האב והאם נשואים, קודם כבודו של האב לכבודה של האם. הסיבה לכך היא "שאתה ואמך חייבים בכבוד אביך" (בתלמוד בבלי, מסכת קידושין, דף ל"א, עמוד א'). אך כאמור, התלמוד קובע מפורשות כי אם ההורים גרושים אין כל הבדל בין חובת כיבוד האב לחובת כיבוד האם.
נידונים שונים

גדר המצווה - בספרי האחרונים חקרו בגדר מצוות כיבוד הורים, האם היא מצווה שבין אדם לחברו, או מצווה שבין אדם למקום.
כשאין לאב הנאה - בראשונים נחלקו האם כשהאב אינו נהנה, האם נכלל הדבר במצוות כיבוד אב או לא.
סיפורי המצווה בתלמוד ובמדרש

בתלמוד הבבלי ובתלמוד הירושלמי ישנם דיונים רבים בהקשר לכיבוד הורים, הן הלכתיים והן אגדתיים-מוסריים.
סיפורים אחדים עוסקים בשבחם של מי שהדרו בקיום המצווה:
סיפור דמא בן נתינה עוסק בחכמים שיצאו לחפש אבן ישפה לחושן של הכהן הגדול במקום זו שאבדה. הגיעו לדמא ורצו לקנות ממנו את האבן, אך זה סירב מכיוון שהוצאת האבן מהתיבה שבה היא נמצאת תעיר את אביו (ישנה מחלוקת בתלמוד האם מפתחות התיבה היו בידי אביו או מתחת לכריתו, או שמא רגלי אביו היו מונחות על התיבה). החכמים ניסו שוב ושוב להעלות את המחיר שהם מוכנים לשלם עבורה. לאחר מכן, כשהחכמים פנו לדרכם ללא האבן, בא אליהם דמא בן נתינה עם האבן. החכמים רצו לשלם את מלוא הסכום כפי שעמד לאחר שהעלו אותו. דמא בן נתינה סירב באומרו לחכמים, "מה מוכר אני לכם את כיבוד אבותי במעות כסף?"
סיפור נוסף על דמא בן נתינה מספר על מקרה שקרה כשישב עם נכבדי רומא ולבוש בבגד מיוחד (סירקון של זהב). אמו, שלקתה בנפשה, נכנסה, קרעה את בגדו וירקה בפניו לעיני כל חכמי רומא. למרות הבושות הגדולות, שתק דמא ולא ביישה, ואפילו לא גער בה. בתלמוד מובא סיפור זה כמופת לכיבוד הורים, למרות התבזות עצמית.
במדרש רבה על הפסוק ”וַתִּקַּח רִבְקָה אֶת בִּגְדֵי עֵשָׂו בְּנָהּ הַגָּדֹל הַחֲמֻדֹת, אֲשֶׁר אִתָּהּ בַּבָּיִת” (ספר בראשית, פרק כ"ז, פסוק ט"ו) מסופר: "אמר ר' שמעון בן גמליאל: כל ימי הייתי משמש את אבא, ולא שמשתי אותו אחד ממאה ששמש עשו את אביו. אני, בשעה שהייתי משמש את אבא, הייתי משמשו בבגדים מלוכלכין, ובשעה שהייתי יוצא לדרך הייתי יוצא בבגדים נקיים, אבל עשו, בשעה שהיה משמש את אביו, לא היה משמשו אלא בבגדי מלכות."
סיפורים אחרים מלמדים שאין גבול להשקעה הנדרשת בקיום המצווה:
מסופר בתלמוד הירושלמי: אמו של רבי טרפון ירדה לטייל לתוך חצירה בשבת ונפסק קורדייקין שלה, והלך רבי טרפון והניח שתי ידיו תחת פרסותיה והייתה מהלכת עליהן עד שהגיעה למיטתה. פעם אחת נכנסו חכמים לבקרו, אמרה להן: "התפללו על טרפון בני שהוא נוהג בי בכיבוד יותר מדאי". אמרין לה: "מה הוא עביד ליך?" ותניית להן עובדא. אמרין לה: "אפילו הוא עושה כן אלף אלפים עדיין לחצי הכיבוד שאמרה התורה לא הגיע".
בהמשך לסיפור זה מופיע מעשה באמו של רבי ישמעאל שהתלוננה באוזני חכמים על שבנה אינו מכבד אותה. כאשר התפלאו ושאלו: מה עשה לה, ענתה שכאשר יצא מבית הוועד רצתה לרחוץ רגליו ולשתות את המים, ולא נתן לה. אמרו על כך חכמים: "הואיל והוא רצונה הוא כיבודה".
סיפור נוסף בתלמוד ירושלמי מלמד שבקיום המצווה יש להקפיד על כבוד האב. הנה הסיפור בתרגום לעברית:
כיבוד מורים (של תורה)

היחס למורים קשור למצווה זו, שכן לפי התפיסה החז"לית, בעוד שההורה מביא את האדם לעולם הזה ומקנה לו קיום פיסי, המורה מקנה לאדם ידיעות ומוסר, מביאו לעולם הבא ומקנה לו קיום רוחני. בשל כך בכמה מצוות אף יש להקדים את מוריו הרוחניים של האדם להוריו. המצווה לכבד חכמים ומורים נלמדת מהפסוק והדרת פני זקן.
כיבוד הורים בתרבויות אחרות

גם בחוקי חמורבי ניתן למצוא התייחסות למצוות כיבוד אב ואם, אך שם העונש שונה מבמקרא: "בן כי יכה את אביו, הם את ידיו יקצצו" (סעיף 195) ואילו במקרא דינו מוות.
ראו גם

מורא אב ואם
הריני כפרת משכבו
מושג מקביל לכיבוד הורים בקונפוציאניזם: "סיו" (ויקיפדיה אנגלית)
ביאורים

1 2  במהדורות תנ"ך מודפסות רבות, הפסוק הזה מופיע כפסוק יב של שמות פרק כ, ולא יא. לפרטים נוספים, עיינו בהסבר בויקיציטוט, ציון מספרי הפסוקים בעשרת הדברות.
ההתקוממות הפרו-רוסית באוקראינה

ההתקוממות הפרו-רוסית באוקראינה מתייחס להפגנות של קבוצות פרו-רוסיות ואנטי-ממשלתיות שהתקיימו בערים מרכזיות במזרח ודרום אוקראינה כחלק מהמשבר הפוליטי באוקראינה.
הפגנות החלו בפברואר 2014 בעקבות עלייתם לשלטון של חוגים אוקראינים פרו-מערביים ולאומיים. חוגים אלה הדיחו את הנשיא הפרו-רוסי ויקטור ינוקוביץ' בסדרה של הפגנות שנמשכו כשלושה חודשים, עקב סירובו לחתום על הסכם שיתוף הפעולה עם האיחוד האירופי. הדחת הנשיא הקצינה רגשות בדלניים[דרושה הבהרה] בקרב חלק מהאוכלוסייה בדרום מזרח אוקראינה שהייתה מעוזו של הנשיא המודח. רגשות אלה התגבשו בשאיפה להתנתק מאוקראינה ולהקים מדינה עצמאית בשם נובורוסיה, או להסתפח מרצון לרוסיה. הבדלנים זוכים לעידודה של רוסיה, לסיוע בנשק ואף בהשתתפות של מתנדבים רוסים בלחימה.
בפברואר-מרץ 2014, רוסיה פלשה לחצי האי קרים וסיפחה אותו, בעקבות משאל עם שלא הוכר על ידי הקהילה הבינלאומית (בהתבסס על החלטת האו"ם 68/262). במקביל, קבוצות בדלנים התקיימו בחלקים אחרים של מזרח ודרום אוקראינה. בדלנים מקומיים, חלקם מונחים וממומנים על ידי שירותי הביטחון הרוסיים, ניצלו את המצב והשתלטו על בנייני ממשלה במחוזות דונצק, לוהנסק וחרקוב בתחילת מרץ 2014. ממשלת אוקראינה הצליחה לדכא להשיב את הסדר לכנו בחרקוב ואודסה עד 10 במרץ. לעומת זאת, בדונצק ולוהנסק (דונבאס), הגובלים ברוסיה, פתחו ארגונים חמושים בהתקוממות בדלנית באזור בחסות רוסיה.
רקע

הרקע לשאיפות הבדלניות נעוץ בהיסטוריה של האזור. עד אמצע המאה ה-17 הוא היה חלק מהאיחוד הפולני-ליטאי, ואז עבר בחלקו, במרד חמלניצקי, לשליטת רוסיה הצארית. לאחר חלוקת פולין הפכו השטחים המערביים לממלכת גליציה תחת שלטון בית הבסבורג, שם עודדו האוסטרים במאה ה-19 את יצירתה של זהות אוקראינית עצמאית כמשקל נגד ללאומיות הפולנית. השטח המזרחי נותר רוסי, והונהגה בו מדיניות רוסיפיקציה נוקשה, ובהמשך צורף לברית המועצות. ב-1921 שטח גליציה אוחד מחדש עם פולין העצמאית, שניסתה לדכא את הלאומיות האוקראינית. ב-1939 פלשו הסובייטים לפולין וסיפחו את החבלים המאוכלסים אוקראינים לרפובליקה הסובייטית המקבילה, אוקראינה הסובייטית, ואלה נותרו בשליטתם עד קריסת ברית המועצות. לפיכך, הצד המזרחי הוא בעל זיקה חזקה לרוסיה וחלק נכבד מהאוכלוסייה הוא ממוצא רוסי. בצד המערבי של אוקראינה האוכלוסייה היא אוקראינית בעלת רגשות לאומיים חזקים וחלק מתושביה אף לקח חלק במאבק מזוין נגד ברית המועצות במסגרת ארגונים לאומניים אוקראינים במהלך מלחמת העולם השנייה.
השאיפות הבדלניות של אזרחי אוקראינה ממוצא רוסי זכו לעידוד של רוסיה בהנהגת ולדימיר פוטין, ששואף לחדש את ימיה של רוסיה כמעצמה עולמית. ההתקרבות ההולכת ונמשכת של אוקראינה למערב, ורצונם של רבים בתוכה להצטרף לאיחוד האירופי עוררו התנגדות במוסקבה.
התפרקות ברית המועצות אפשרה את כינון המדינה האוקראינית העצמאית המודרנית, אך אוקראינה נותרה קשורה באופן הדוק לרוסיה. הקשרים בין רוסיה לאוקראינה הם תרבותיים, אתניים ובעיקר כלכליים. שאיפות ההתמערבות של מדינאים דוגמת ויקטור יושצ'נקו, אשר ניסו לקדם את חבירתה של אוקראינה לברית נאט"ו המערבית, שלה היסטוריה ארוכה של עוינות כלפי ברית המועצות, חידדו את ההבדלים בין חלקי המדינה. רוסיה, שירשה גישה אנטי־מערבית מברית המועצות, התנגדה לצירופה של אוקראינה לברית נאט"ו ובחשה בפוליטיקה הפנימית שלה. גם בקשת אוקראינה להצטרף לאיחוד האירופי הייתה לצנינים בעיני של רוסיה.
הלחץ התפוצץ באירועי יברומאידאן. ההפגנות הגדולות החלו כאשר הנשיא הפרו-רוסי, ויקטור ינוקוביץ', סירב לחתום על הסכם שיתוף פעולה עם האיחוד האירופי. הוא הודח מתפקידו ולאחר תקופת מעבר החליפו פטרו פורושנקו. האירועים שהחלו בהפגנות התפתחו וחלקים ממזרח המדינה ביקשו להתנתק מאוקראינה. גורמים מערביים טוענים שרוסיה אף שלחה לאוקראינה כוחות צבא, שהוסוו כמתנדבים, כדי לסייע לבדלנים להתנתק מאוקראינה.
המתיחות במחוזות השונים > חצי האי קרים

החל מ-26 בפברואר חיילים של צבא רוסיה התחילו לזרום לחצי האי במטרה להשתלט עליו תוך סיוע ממליציות מקומיות של בדלנים פרו-רוסים. שאלת ניתוקו של חצי האי הועמדה למשאל עם. ההצבעה במשאל עם שבו השתתפו 83% מבעלי זכות בחירה הראתה תמיכה גורפת של 96% בעד צירוף חצי האי לרוסיה. אוקראינה ומדינות המערב לא קיבלו את תוצאות משאל העם וגורלו של חצי האי טרם הוכרע. הלכה למעשה, חצי האי הצטרף לרוסיה בעקבות חתימה על הסכם ב-18 במרץ, אך מעמדו המשפטי לא ברור ולא מוכר על ידי מדינות העולם. בתגובה למהלך הטילו מדינות המערב סנקציות כלכליות על רוסיה.
לא כל תושבי חצי האי היו מרוצים מהמהלך. לפי נציבות האו"ם לפליטים כ-10,000 בני אדם יצאו מחצי האי, 80% מהם טטרים (מיעוט אתני גדול בחצי האי).
המתיחות במחוזות השונים > אודסה

על פי מפקד האוכלוסין האוקראיני של שנת 2001, אוקראינים אתניים היוו 62.8% מאוכלוסיית מחוז אודסה, בעוד שהרוסים האתניים היוו 20.7%. 46.3% מהאוכלוסייה דיווחו ששפת האם שלהם היא אוקראינית, בעוד ש-41.9% דיווחו שהיא רוסית.
ב-2 במאי 2014 התקיימו שתי הפגנות באודסה, האחת של פרו רוסים והשנייה של לאומנים אוקראינים, רבים מהם אוהדי כדורגל המכונים "אולטראס". במהלך ההתנגשות בין המפגינים נהרגו עשרות בני אדם בחילופי אש ונשק קר, רובם פרו-רוסים שנלכדו בתוך בניין איגודי הפועלים שהוצת בידי הלאומנים האוקראינים.
המתיחות במחוזות השונים > דונצק ולוהנסק

| --- | --- |
 :  ראו גם – המלחמה בדונבאס
בעקבות ההתחזקות הפוליטית בקייב של מחנות לאומיים אוקראיניים, שפעלו לחזק קשרים עם המערב על חשבון הקשרים עם רוסיה, החלו בסוף פברואר 2014 הפגנות המוניות בערים דונצק ולוהנסק שבחבל דונבאס בדרום-מזרח אוקראינה. ההפגנות קראו לשמירת השפה, התרבות הרוסית והקשר עם רוסיה. בתחילת מאי 2014, בעקבות הצלחת הבדלנים הרוסים בחצי האי קרים, התקיים משאל עם במחוזות דונצק ולוהנסק שתמך בהקמת מדינות עצמאיות, והבדלנים הכריזו על הקמת הרפובליקה העממית של דונצק והרפובליקה העממית של לוהנסק, לאחר מכן התאחדו שתי הרפובליקות לנובורוסיה.
באפריל 2014 אוקראינה הגיבה לאירועים במבצע צבאי שנועד לשמר את ריבונותה של המדינה, והעבירה כוחות צבא גדולים למחוזות המורדים. כוחות הצבא האוקראיני נתקלו בכוחות חמושים של הבדלנים. מאז אפריל 2014 מתנהלים באזור קרבות כבדים של שריון בשריון וחי"ר והופלו עשרות מטוסי קרב ותובלה של חיל האוויר האוקראיני.
ראו גם

מלחמת רוסיה – אוקראינה
אטלנטיס – סרט על המלחמה
פרוליסקה – ארגון חוץ ממשלתי המעניק סיוע ההומניטרי לאוכלוסייה האזרחית באזורי בחבל דונבאס
הערות שוליים

↑  Ukraine's historic day of revolution, BBC News (באנגלית)
↑  רוסיה בעימות — בין הזירה הפנימית לזירה הבינלאומית, המכון למחקרי ביטחון לאומי, אוקטובר 2016 צבי מגן, שרה פיינברג, ורה מיכלין־שפיר
↑  צבי מגן‏, פוטין רוצה את אוקראינה, אך לא במחיר מלחמה עולמית, באתר וואלה, 2 במרץ 2014
↑  News, World, Vladimir Putin admits for first time Russian troops took over Crimea, refuses to rule out intervention in Donetsk | National Post, ‏2014-04-17 (באנגלית)
↑  http://www.voanews.com/content/voting-under-way-in-crimea-referendum-to-join-russia/1872380.html(הקישור אינו פעיל, 2.4.2020)
↑  United Nations High Commissioner for Refugees, UNHCR says internal displacement affects some 10,000 people in Ukraine, UNHCR (באנגלית)
↑  ynet, עשרות הרוגים באודסה. קייב: "לא עוצרים", באתר ynet, 3 במאי 2014
תפוצת דוברי הרוסית כשפת אם באוקראינה באחוזים (2001)
קניון חיפה

| --- | --- |
קניון עזריאלי חיפה ופסל "המסע הציוני של דוד עזריאלי" (2024)
קניון עזריאלי חיפה ופסל "המסע הציוני של דוד עזריאלי" (2024)
 מידע כללי
 סוג:  shopping mall 
 מיקום:  חיפה 
 מדינה:  ישראל 
 
 קואורדינטות:  32°47′23″N 34°57′55″E﻿ / ﻿32.78974722°N 34.96520278°E﻿ / 32.78974722; 34.96520278
  (למפת חיפה מוגדלת) קניון חיפה(למפת חיפה רגילה) קניון חיפה(למפת הגליל המערבי רגילה) קניון חיפה(למפת הגליל המערבי מוגדלת) קניון חיפה he
 
פארק מת"ם וקניון חיפה משמאל
קניון חיפה או קניון עזריאלי חיפה הוא מרכז מסחרי הממוקם במבואות הדרומיים של חיפה. הקניון נמצא ברחוב פלימן 4, סמוך לדרך פרויד העולה למרכז העיר, לכביש 4 ולכניסה למנהרות הכרמל, וכן סמוך לפארק מת"ם, אצטדיון סמי עופר, תחנת הרכבת חיפה - חוף הכרמל, תחנת האוטובוסים מרכזית חוף הכרמל ושכונת נאות פרס.
היסטוריה

הקניון הוקם בין השנים 1995 ל-1997 על ידי חברת דנקנר השקעות שהחזיקה 60% מהבעלות, אנשי העסקים שמשון פריצקר שהחזיק 23%, יעקב חי 13%, וחברת קמור (שהייתה בבעלות אהרון אחיעז ודן ברנר) שהחזיקה 5%. ביולי 1998 רכש איש העסקים הרוסי-ישראלי ולדימיר גוסינסקי מ"דנקנר השקעות" 28.5% ממניות הקניון, תמורת 31 מיליון דולר, על פי שווי קניון של כ-110 מיליון דולר. בשנת 1999 נפתח בקניון סניף של רשת מועדוני כושר הבינלאומית הולמס פלייס. בשנת 2001 התקבל אישור לבנות על גג הקניון מגדל משרדים, בשטח של 20 אלף מ"ר, בהשקעה של 16 מיליון דולר אך המגדל לא נבנה.
ב-2004 נמכרה חברת דנקנר השקעות לחברת דלק נדל"ן מקבוצת דלק שבבעלות יצחק תשובה, שהייתה לבעלת השליטה בקניון. בינואר 2010 נרכש הקניון מדלק נדל"ן על ידי קבוצת עזריאלי, תמורת 300 מיליון שקל.
באוקטובר 2007, הודיעה הנהלת הקניון כי החנויות יפתחו גם בשבתות וחגים. בתי הקפה והאטרקציות השונות של הקניון (קרטינג, באולינג ועוד) פעלו כבר בשבתות. עם זאת, כיום החנויות אינן פתוחות בשבתות וחגים.
מבנה הקניון

שטחו 30,000 מטר רבוע, והוא כולל עשרות חנויות ועסקים מגוונים. תמהיל ענפי המסחר בקניון כולל חנויות הלבשה והנעלה, חנויות ספרים, חנויות חשמל, אלקטרוניקה ומחשוב, אופטיקה, תכשיטים, רשת פארם, בתי קפה, מסעדות, רשתות מזון מהיר, מרכזי שירות של חברות סלולר, מתפרה, מאפיה, רשת מרכולים ומכון כושר. הוא משרת בעיקר את תושבי חיפה, טירת כרמל ויישובי מועצה אזורית חוף הכרמל.
בתי הקולנוע שפעלו בקניון בעבר נסגרו, אך בספטמבר 2019 נפתח בקניון בית קולנוע מרשת Movieland.
בכניסה לקניון נמצא הפסל "המסע הציוני של דוד עזריאלי" שהועבר ב-2014 מקניון עזריאלי בתל אביב.
הערות שוליים

↑  דנקנר ופריצקר השכירו 14,200 מ"ר ל-7 עוגנים בקניון חיפה, באתר גלובס, 7 ביולי 1997
↑  דוד חיון, ‏קבוצת אור-חי דורשת מגוסינסקי לרכוש חלק ממניותיה בקניון חיפה, באתר גלובס, 13 באוגוסט 1998
↑  אלעזר לוין, ‏הולמס פלייס שכרה 1,600 מ"ר בקניון חיפה לפי %8 או 15 דולר למ"ר, באתר גלובס, 19 ביולי 1999
↑  אלעזר לוין, ‏קניון חיפה מתרחב - ישקיעו 16 מיליון דולר בבניית 20 אלף מ"ר משרדים, באתר גלובס, 31 בדצמבר 2001
↑  הארץ, תשובה במגעים לרכישת אחזקות בקניון חיפה, באתר TheMarker‏, 24 ביולי 2005
↑  רנית נחום-הלוי, דלק נדל"ן מכרה את קניון חיפה לקבוצת עזריאלי תמורת 300 מיליון שקל, באתר TheMarker‏, 14 בינואר 2010
↑  אילנית חיות, ‏קניון חיפה יפתח את כל עסקיו בשבתות וחגים, באתר גלובס, 18 באוקטובר 2007
פסיפאה (מיתולוגיה)

| --- | --- |

 תפקיד:  מלכת כרתים
 תרבות:  מיתולוגיה יוונית 
 אב:  הליוס 
 אם:  פרסה 
 אחים:  קירקה, אייטס, פרסס 
 בן או בת זוג:  מינוס 
 צאצאים:  פדרה, דיאוקליון, מינוטאורוס, קלאוקוס, קטראוס, Astraea, אנדרוגאוס, Acacallis, Xenodice, אריאדנה, Hecale 
 
פסיפאה (ביוונית: Πασιφάη) היא דמות במיתולוגיה היוונית.
קשרי משפחה

פסיפאה היא בתו של הליוס (השמש) ופרסה. היא נישאה למינוס מלך כרתים (בנם של זאוס ואירופה). אמם של אריאדנה, אנדרוגאוס, דיאוקליון, פדרה, גלאוקוס, קטראוס, המינוטאור ורבים אחרים. סבתה של מדיאה.
פסיפאה ומינוס

מינוס היה ידוע כרודף שמלות. פסיפאה רצתה למנוע ממנו מלבגוד בה, ועל כן הטילה עליו כישוף שיהרוג את הנשים עמם הוא שכב. מינוס הפר את שבועתו לפוסידון ועל כן גרם לפסיפאה לתאווה בלתי נשלטת לשור לבן אותו שלח למינוס. פסיפאה פנתה לדדלוס על מנת שיתקין מתקן בו תוכל לקיים יחסי מין עם השור. פסיפאה נכנסה להריון וילדה את המינוטאור. מינוס כלא את המינוטאור במבוך.
תרבות פופולרית

בספר בית האדס, הכרך הרביעי בסדרה גיבורי האולימפוס, פסיפאה מנסה להחזיר לעולם את המבוך של דדלוס, כשהוא שזור בקסמה האפל. הייזל מצליחה להשתמש בערפול כדי להביס את פסיפאה ולהשמיד את המבוך. אחרי שששת החצויים מתאחדים עם הקטה הם מביסים את הענק, ופרסי ואנבת' מצליחים לצאת מטרטרוס.
לקריאה נוספת

אהרן שבתאי, המיתולוגיה היוונית, תל אביב: מפה, 2000, מסת"ב 9653210351
טלמאכוס

| --- | --- |

 תפקיד:  נסיך איתקה
 תרבות:  מיתולוגיה יוונית
 מקום מגורים:  איתקה
 אב:  אודיסאוס
 אם:  פנלופה
 בן או בת זוג:  נאוסיקה, קירקה
 צאצאים:  לטינוס, פוליפורתס, פטוליפורתוס, פרספוליס 
 
טלמאכוס נפרד מנסטור, ציור פרי מכחולו של הנרי האוורד (1769–1847)
טלמאכוס (ביוונית: Τηλέμαχος) הוא בנם של פנלופה ואודיסאוס, המתואר על ידי הומרוס ביצירתו "האודיסיאה" כנער במעבר בין הילדות לבגרות.
דמותו

טלמאכוס נולד ביום שאודיסאוס נקרא להילחם במלחמת טרויה. הוא פוגש את האלה אתנה, מחופשת בדמותו של מנטור, והיא שואלת אותו האם הוא בנו של אודיסאוס. תשובתו היא:
"בכנות, אמי אומרת שאני בנו, אבל אני איני יודע. איש אינו יכול להיות בטוח מי אביו".
אתנה מעודדת אותו לפעול נגד מחזריה של אמו (אנ') ולצאת לחפש את אביו הנעדר. בספר השני של האודיסאה, לאחר עשר שנות מלחמה ועוד עשר שנות היעדרות של אביו, פונה טלמאכוס אל מחזריה של אימו, שמפעילים עליה לחץ כבד לבחור באחד מהם, ומבקש מהם לחדול מלחזר אחריה, אך הם בזים לו.
טלמאכוס שואל ספינה ומפליג בלילה אל פילוס בלווית אתנה, המחופשת למנטור.
בספר השלישי, הם מגיעים לפילוס וזוכים לקבלת פנים נאה מידי נסטור, מלך פילוס, שמוסר כי אין בידיו חדשות על גורלו של אודיסאוס; הוא הופך לידיד של פייסיסטראטוס (אנ'), בנו של נסטור, וממשיך יחד עמו לספרטה כדי לקבל מידע על אביו. מנלאוס מלך ספרטה מתקשר עם האל פרוטאוס, ונודע לו כי אודיסאוס שבוי בידי קליפסו. טלמאכוס חוזר לאיתקה ולהפתעתו פוגש שם את אביו, ויחד עמו הורג את כל מחזריה של אמו.
מאחר שטלמאכוס גודל רק על ידי אמו והמטפלת שלו, הוא נתפס כמי שלא הגיע לרמת גבריות המצופה מגבר באותה תקופה. רק לאחר שהוא מנסה להציל את אמו מידיהם של המחזרים האלימים שלה, ניתן לומר שהגיע לבגרות מסוימת. על פי אריסטו ודיקטיס מכרתים (אנ'), נשא טלמאכוס לאישה את נאוסיקה, ונולד להם בן, פרספטוליס. על פי אגדות אחרות הוא נשא לאישה את פוליקסטה (אנ'), בתו של נסטור (מיתולוגיה), ועל פי גרסה שלישית - את קירקה.
ארבעת הספרים הראשונים של האודיסאה קרויים טלמאכיאה (אנ'), על שמו של טלמאכוס, מאחר שהם עוסקים במסעו של טלמאכוס בחיפוש אחר אביו.
בתרבות

בספרו של ג'יימס ג'ויס, יוליסס, נקרא הפרק הראשון "טלמאכוס", ושלושת הפרקים הראשונים נקראים "טלמאכיה". הגיבור סטיבן דדאלוס שהוא האלטר אגו של ג'ויס עצמו, מייצג את דמותו של טלמאכוס.
ראו גם

טלמכוס קליי
הערות שוליים

↑  אודיסיאה, השיר הראשון
↑  במהדורה המקורית נמנע ג'ויס משמות לפרקים, ואלה הופיעו רק בפרשנויות שהופיעו מאוחר יותר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007415990805171  PLWABN: 9810548465205606  BnF: cb135143620 (data)  GND: 118756419  LCCN: no2016080455  SUDOC: 050475150  VIAF: 8183225   WorldCat (עם VIAF): 8183225 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מיתולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אליפות אירופה בכדורגל נשים עד גיל 17

| --- | --- |

 ענף:  כדורגל
 תאריך ייסוד:  2008
 ארגון מפעיל:  אופ"א
 מספר מתמודדים:  54 בסבב המוקדמות 24 בסבב העילית 8 בשלב הגמר
 זוכה:   צרפת
 הכי הרבה זכיות:   גרמניה (8 זכיות)
 uefa.com/womensunder17
 
אליפות אירופה בכדורגל נשים עד גיל 17 (באנגלית: UEFA Women's Under-17 Championship) הוא טורניר כדורגל נשים שנתי, המאורגן על ידי אופ"א, המיועד לכדורגלניות מתחת לגיל 17. הטורניר הראשון נערך בשנת 2008 בשווייץ ושלב הגמר כלל 4 נבחרות. האליפות משמשת גם כטורניר המוקדמות לגביע העולם עד גיל 17. נבחרת גרמניה היא הנבחרת המצליחה ביותר בטורניר עם שבע זכיות והיא גם האלופה הנוכחית.
מבנה הטורניר

הטורניר כולל שני שלבי מוקדמות כאשר בשלב הראשון רשאיות להשתתף כל הארצות החברות באופ"א שמחולקות לבתים בני 4 נבחרות. הנבחרות משחקות ביניהן בטורניר שנערך באחת הארצות מהבית.
בשש השנים הראשונות, לשלב המוקדמות השני עלו 16 קבוצות שחולקו לארבעה בתים בני 4 נבחרות. הראשונה מכל בית עלתה לשלב הגמר שבו התקיימו שלב חצי גמר וגמר.
החל משנת 2014, לשלב המוקדמות השני, שנקרא גם "שלב העילית", עולות 24 נבחרות שמחולקות לשישה בתים. הראשונה מכל בית (6 סה"כ), הסגנית הטובה ביותר ומארחת הטורניר מעפילות לשלב הגמר. בשלב הגמר, 8 הנבחרות מחולקות שלני בתים. שתי הראשונות מכל בית עולות לשלב חצי הגמר והמנצחות נפגשות בגמר. המנצחת בגמר היא האלופה.