stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרנץ ליסט
יצירתו המוזיקלית

ליסט הוא יוצרה של הפואמה הסימפונית – סוגה של יצירות מוזיקליות ללא צורה מוגדרת מראש, הנשענות על נרטיב חוץ-מוזיקלי. הפואמה הסימפונית היא ביטוי מובהק לתקופה הרומנטית, המעדיפה את ביטוי חופשי של רגשות היחיד על פני היצמדות לצורות ביטוי מקובלות. ליסט חיבר יצירות ארוכות ורבות דמיון. כפסנתרן הוא נחשב לאחד הווירטואוזים הגדולים שידע העולם. ליסט כתב כ-1,300 יצירות, 400 מהן מקוריות והשאר עיבודים (בעיקר לפסנתר) ליצירותיהם של אמנים אחרים. אף שהשפיע על פסנתרנים ועל מלחינים רבים, יצירותיו המקוריות של ליסט לא זכו עד לאחרונה להכרה הראויה להן.
ברליוז מול שופן

נראה שהגרנדיוזיות ביצירתו של ליסט נבעה מהשפעתו של ברליוז עליו, והצד המופנם של יצירתו מבטא את השפעת שופן עליו. יצירותיו של ליסט ארוכות מאוד ובעלות הברקות טכניות ודגש על וירטואוזיות. שופן, שומאן וברהמס היו מהמתנגדים הבולטים לליסט ולחבורת המוזיקאים שאסף סביבו (שכללה גם את וגנר) [דרוש מקור]. שומאן אמר פעם ש"עולמו של ליסט הוא לא עולמי"[דרוש מקור]. ושופן כינה את ליסט "מלחין מכורכם המהלך על קביים",[דרוש מקור] והוסיף שהוא "תוקע פורטיסימו ופיאניסימו בשופרות של יריחו". ברהמס נרדם כאשר ליסט ניגן את הסונאטה בסי מינור.
אף ששופן אמר על ליסט, שהוא מקדם טכניקה וירטואוזית בנגינת הפסנתר אך כמלחין הוא "תחבולן מוכשר", מאוחר יותר נוצרה חברות בין שניהם[דרוש מקור]. ליסט העריץ את שופן והאמין שהוא גאון שאין שני לו. הוא אף כתב ספר על "חייו של שופן".
יצירות מפורסמות

קונצ'רטו מס' 1 לפסנתר ולתזמורת במי-במול מז'ור
קונצ'רטו מס' 2 לפסנתר ולתזמורת בלה מז'ור
סונטה לפסנתר בסי מינור
סימפוניית "פאוסט"
סימפוניית "דנטה"
13 פואמות סימפוניות
פנטזיה על נושאים עממיים הונגריים, לפסנתר ולתזמורת
מחול-המוות (Totentanz), פרפרזה על "Dies irae", לפסנתר ולתזמורת
12 אטיודים ברמת ביצוע עילאית (Études d'exécution transcendante), לפסנתר
שנות העלייה-לרגל (Années de Pèlerinage), לפסנתר
הרמוניות פואטיות ודתיות (Harmonies Poétiques et Réligieuses), לפסנתר
19 רפסודיות הונגריות, לפסנתר
רפסודיה ספרדית
עיבוד לפסנתר ל-9 הסימפוניות של בטהובן
עיבוד לפסנתר לסימפוניה הפנטסטית של ברליוז
עיבוד לפסנתר ליצירתו של פגניני "La Campanella"
חלומות אהבה (Liebesträume), לפסנתר וסופרן או פסנתר סולו
4 קטעי "ואלס מפיסטו" לפסנתר
4 "ואלסים נשכחים" (Valses Oubliées), לפסנתר
"עננים אפורים" (Nuages Gris), לפסנתר
Bagatelle sans tonalité (זוטה ללא טונאליות), לפסנתר
בתרבות הפופולרית

ג'ולט הרשני, "רפסודיה הונגרית"
הנצחה

הר ליסט באי אלכסנדר שבאנטארקטיקה נקרא על שמו של פרנץ ליסט בנוסף נקרא על שמו נמל התעופה פרנץ ליסט שבבודפשט.
על שמו קיימים שני מבנים ללימודי מוזיקה בעיר ויימאר שבגרמניה.
לקריאה נוספת

Demko Miroslav, Franz Liszt compositeur Slovaque, L´Age d´Homme, Suisse, 2003.
Oliver Hilmes, Franz Liszt: Biography of a Superstar, Yale University Press, 2016. (הספר בקטלוג ULI)
Erika Quinn, Franz Liszt: a Story of Central European Subjectivity, Brill, 2014. (הספר בקטלוג ULI)
Alan Walker, Reflections on Liszt, Cornell University Press, 2011. (הספר בקטלוג ULI)
Dana Gooley, Christopher H. Gibbs (eds.), Franz Liszt and his World, Princeton University Press, 2006. (הספר בקטלוג ULI)
Adrian Williams, Portrait of Liszt: by Himself and his Contemporaries, Clarendon Press, 1990. (הספר בקטלוג ULI)
Alan Walker, Franz Liszt, A.A. Knopf, 1983. (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  (Life of Chopin)
↑  הר ליסט באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264655105171  PLWABN: 9810574380305606  BIBSYS: 90066794  BNC: 000064558  BNE: XX963604  BnF: cb139773750 (data)  BPN: 49289277  CANTIC: a10431202  CiNii: DA03176116  GND: 118573527  HDS: 041459  ICCU: CFIV029699  ISNI: 0000 0001 2280 979X  KulturNav: de8adc95-8e3a-4405-bccd-310eea3c86d0  LCCN: n79079048  LNB: 000035855  Léonore: 236166  MusicBrainz: 2cd475bb-1abd-40c4-9904-6d4b691c752c  NDL: 00523887  NKC: jn19981001756  NLA: 35308243  NLG: 71395  NLK: KAC199616810  NSK: 000042593  NTA: 068284764  RERO: 02-A000105858  SELIBR: 208502  SNAC: w6dp4v3n  SUDOC: 026991535  Trove: 906123  ULAN: 500330920  VcBA: 495/70350  VIAF: 64199483   WorldCat (עם VIAF): 64199483 
פרנץ ליסט
פסל של פרנץ ליסט בפארק לזיאנקי בוורשה
מיקלוש הורטי

אדמירל מיקלוש הורטי (נאג'באניאי) (בהונגרית: Vitéz Nagybányai Horthy Miklós;‏ 18 ביוני 1868 – 9 בפברואר 1957) היה קצין-ים ומדינאי הונגרי אשר שימש כעוצר הונגריה בין השנים 1920–1944. הורטי היה שמרן ימני בעל סגנון שלטון סמכותי. הוא החליט להצטרף לברית עם מעצמות הציר בימי מלחמת העולם השנייה. תחת שלטונו בזמן המלחמה, היו גזרות אנטי יהודיות שונות, עם זאת, דחה כל עוד החזיק במושכות השלטון את דרישות הנאצים הגרמנים לגירוש יהודי הונגריה למחנות ההשמדה. ב־1944 השתלטו הנאצים בפועל על הונגריה ולאחר תקופת ביניים קצרה הודח על ידם מתפקידו.
ביוגרפיה > נעורים וקריירה בצי במהלך מלחמת העולם הראשונה

הורטי נולד למשפחת אצולה הונגרית והתחנך בבית הספר הצבאי לקצינים. אף על פי שאחיו מת בתאונה בצי הקיסרי האוסטרו-הונגרי, בחר הורטי בקריירה ימית ושרת כקצין ימי ב-1886. עד 1907 שימש בתפקידי פיקוד בצי ובין 1908 ל-1914 היה שלישו הצבאי של הקיסר פרנץ יוזף הראשון שרחש לו הערכה רבה.
הורטי הצטיין במהלך מלחמת העולם הראשונה כקצין בצי האוסטרו-הונגרי והסב כמה תבוסות לצי האיטלקי. הוא נפצע בקרב במצר אוטרנטו במאי 1917. בעקבות הצלחתו בקרבות קוּדם במרץ 1918 לעמדת מפקד הצי הקיסרי, תפקיד בו החזיק עד שקיבל מקרל הראשון, קיסר אוסטריה את פקודת הכניעה לצי המשותף של סרביה ושל המדינות החדשות סלובניה וקרואטיה, ב-31 באוקטובר 1918.
ביוגרפיה > בין מלחמות העולם

ב-16 בנובמבר 1918 הוכרזה הרפובליקה ההונגרית בראשותו של מיהאי קארואי. קארוי פעל במצב חירום, עקב התמוטטות האימפריה האוסטרו-הונגרית, ונאלץ לוותר על שטחים רבים - מה שהפך את הונגריה למדינה ללא מוצא לים, עם צי זעיר המורכב מכמה ספינות משמר השטות על נהר הדנובה. במצב זה לא היה כל תפקיד הולם  לקצין צי כהורטי, אך זה שמר על תדמיתו כגיבור לאומי.
ממשלתו של קארוי נאלצה להתפטר ב-20 במרץ 1919, ובמקומה קמה רפובליקה סובייטית קצרת ימים, בראשותו של הקומוניסט ממוצא יהודי בלה קון. קון נתקל בקשיים הן במדיניות הפנים, והן כלפי חוץ, כשצבא הונגריה נאלץ ללחום בצבא הצ'כי והרומני. בחזית הפנים, בעיר סגד שבדרום מזרח הונגריה, התגבש "צבא לבן" לאומני כנגד "הצבא האדום ההונגרי" של קון, בראשו עמד הורטי. הצבא "הלבן" הוקם ב-10 באפריל וזכה לתמיכת כוחות צרפת ששהו באזור. ב-6 באוגוסט כבשו כוחות רומניים את בודפשט, וסילקו את קון מהשלטון. בתמיכת החיילים הרומנים נכנס צבאו של הורטי לבודפשט ב-14 בנובמבר 1919. ב-25 בפברואר 1920 פינה הצבא הרומני את בודפשט. תקופת שלטון הצבא הלבן בחסות הרומנים בבודפשט התאפיינה בטרור כנגד גורמי שמאל וכן ברדיפת היהודים.
בחודש מרץ 1920 חידשה האספה הלאומית ההונגרית מחדש את הממלכה ההונגרית, אך בחרה שלא להחזיר לשלטון את קרל מבית הבסבורג מגלותו באוסטריה, אלא להכריז על הורטי כעוצר לתקופת זמן בלתי מוגבלת. כך נהיה האדמירל ללא צי - לעוצר ללא מלך, של המדינה ללא מוצא לים.
הורטי היה, מעל לכל, שליט בעל סגנון סמכותי. דעותיו הפוליטיות התאפיינו בשמרנות ימנית קיצונית. אף על פי שזכויות האדם של היהודים נשמרו בימי משטרו בדרך כלל, הרי שמרגע שעלה לשלטון הוטלו מגבלות תחיקתיות על היהודים, וכבר בספטמבר 1920 הוגבל מספר היהודים בחינוך הגבוה. בתחילה נמנע הורטי מאנטישמיות קיצונית כדוגמת זו של הנאצים, אך ככל שחלף הזמן, הלך משטרו והתקרב למשטרים הפשיסטיים הפרו-נאציים שקמו באירופה. מטרתו המדינית העיקרית הייתה להחזיר את השטחים שאבדו להונגריה בחוזה טריאנון; אגב כך ראה הורטי באדולף היטלר בן ברית נאמן, שערכים רבים ממשטרו היו מקובלים עליו.
משטרו של הורטי לא היה טוטליטרי כמשטרו של היטלר, והוא איפשר קיומן של מפלגות אופוזיציה (פרט למפלגה הקומוניסטית). המשטר היה שמרני והיווה מעין המשך למשטר הקיסרי הקודם, שנשען על אלמנטים חברתיים של האצולה הישנה והשמרנים הוותיקים. המשבר הכלכלי של שנות השלושים, ופעילותם של קיצונים מן השמאל ומן הימין, היוו איום על המשטר, אך באופן כללי יש לומר כי הורטי היה אהוד על העם ההונגרי, וכי משטרו היה סמכותי, אך לא רודני.
הצטרפותו לברית עם מדינות הציר איפשרה להורטי להשיב להונגריה בין השנים 1938–1940 חלקים נרחבים מן השטחים שאבדו לה, כאשר התהפוכות המדיניות באירופה - בהן פירוקה של צ'כוסלובקיה - איפשרו כיבוש שליש מסלובקיה וכן את חבל רותניה. באוגוסט 1940, לאחר חתימת תכתיב וינה קיבלה הונגריה - בהתערבותו של היטלר - גם את צפון טרנסילבניה מרומניה, חבל שהיה בחזקת הונגריה עוד מימי הביניים.
ביוגרפיה > במלחמת העולם השנייה

באפריל 1941 הייתה הונגריה לחברה מלאה במחנה מדינות הציר ולקחה חלק פעיל לצידן במלחמת העולם השנייה. ראש הממשלה פאל טלקי, שניסה למנוע התפתחויות אלו, התאבד כשהמציאות טפחה על פניו, וראש הממשלה החדש - לסלו בארדושי, תמך במדיניות פרו-גרמנית: השיא היה השתתפותה של הונגריה, יחד עם בולגריה, בפלישה הגרמנית ליוגוסלביה. עם פתיחתו של מבצע ברברוסה - הפלישה הגרמנית לברית המועצות - הכריזה הונגריה אף היא מלחמה על ברית המועצות, לצד גרמניה ורומניה.
בשנים אלו החל הורטי בחקיקה אנטי-יהודית נמרצת, אך בשנים 1942–1943 הוא דחה את דרישות הגרמנים לריכוז כל היהודים במחנות ולגירושם להשמדה בפולין הכבושה. מצב היהודים בשנים אלו הלך והתדרדר; הכשירים לשירות צבאי גויסו לגדודי עבודה - לא ניתן להם נשק, אלא השתמשו בהם לעבודות כפייה ורבבות מהם נספו בתנאים הקשים. "זרים" שנתפסו, נעצרו ולעיתים אף נרצחו. כן נרצחו יהודים בפוגרומים שהוסוו כפעילות כנגד "פרטיזנים", אך פרט לכך דבק הורטי בדעתו שלא לשלוח את היהודים, כקיבוץ אתני, להשמדה - על אף לחץ גובר מצד ברלין.
ב-1944, עם התקדמותן של בעלות הברית, התקרב הצבא האדום לגבולות הונגריה. הגרמנים חששו כי הורטי יחבור לצד הסובייטים, ובחודש מרץ פלשו להונגריה במבצע מרגרטה ומינו בה ממשלת בובות. הורטי עצמו המשיך לכאורה להחזיק בתאריו, אולם איבד בפועל את כל סמכויותיו לטובת מיופה הכוח הנאצי אדמונד וזנמאייר. התפתחות זו הייתה טראגית ליהדות הונגריה. הנאצים החליטו לגרש באופן מיידי כחצי מיליון מיהודי הונגריה להשמדה במזרח תוך כמה חודשים.
מאמצע מאי 1944, הופץ בעולם המערבי דו"ח ורבה-וצלר. הדו"ח גרם בפעם הראשונה להבנה לגבי מהות והיקף ההשמדה של היהודים בשטחי הכיבוש של גרמניה הנאצית. נשיא ארצות הברית פרנקלין רוזוולט שלח להורטי מכתב מאיים (על ידי שר החוץ קורדל הול) ב-26 ביוני. מספר ימים אחר כך, ב-2 ביולי, הופצצה בודפשט קשות בהתקפת 600 מפציצים אמריקאים. המכתב (עם מכתבים נוספים של מלך שוודיה, האפיפיור ועוד) יחד עם ההפצצה שכנעו את הורטי. ב-7 ביולי הורה הורטי באופן עצמאי על הפסקת המשלוחים לאושוויץ. בשלב זה היו כמאה וחמישים אלף יהודים בבודפשט בין החיים, אך רוב יהדות הונגריה הושמדה כבר באושוויץ על ידי הנאצים. אחרי הפסקת המשלוחים הציע הורטי למעצמות המערב כי שארית הפליטה תישלח למדינות שתסכמנה לקבלן. המשא ומתן על הצעה זו נמשך מספר שבועות, אך טורפד על ידי הגרמנים.
באוגוסט פיטר הורטי את ממשלת הבובות הגרמנית, ופתח במשא ומתן עם הסובייטים, אך הנאצים שוב התערבו. בנו של הורטי נחטף על ידי איש הקומנדו הגרמני אוטו סקורצני, והורטי נאלץ להתפטר מתפקידו כעוצר ב-15 באוקטובר. במקומו מונה פרנץ סלשי, ראש המפלגה האנטישמית הפרו-נאצית צלב החץ לשליט במקום הורטי, ולא היה עוד תוקף להצעות להצלת שארית הפליטה של יהודי הונגריה.
את שארית המלחמה בילה הורטי במעצר בית בגרמניה, ובמאי 1945 שוחרר על ידי בעלות הברית.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

למרות דרישתה של יוגוסלביה כי הורטי יישפט כפושע מלחמה, סירבו לכך בעלות הברית. לכך תרמה השפעתו האישית של סטלין, כהכרת תודה לניסיונו של הורטי להביא לשביתת נשק בשנת 1944. הורטי שימש כעד תביעה במשפטי נירנברג ב-1946 ולאחר מכן שוחרר. הוא התיישב באשטוריל שבפורטוגל, שהייתה אז תחת שלטונו הרודני של אנטוניו דה אוליביירה סלזאר, ושם הוא מת ב-1957. זיכרונותיו, בשם "חיים למען הונגריה", יצאו לאור בשנת 1953.
הורטי נישא פעם אחת - למגדלנה, והיה אב לשני בנים, ששימשו כעוזריו, ולשתי בנות. שלושה מילדיו מתו לפניו. בצוואתו ביקש הורטי להיטמן בהונגריה רק לאחר עזיבת החייל הרוסי האחרון את אדמתה. בשנת 1993, עם עזיבת הכוחות הרוסיים האחרונים את הונגריה, נטמנה גופתו בעיר הולדתו, קנדרס.
ראו גם

היסטוריה של הונגריה
הערות שוליים

↑  הצעת הורטי באנציקלופדיה של השואה
| מנהיגי מדינות הציר ובנות בריתם במלחמת העולם השנייה |
| --- | --- | --- |
| גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית | אדולף היטלר |  |
| איטליה הפשיסטית איטליה הפשיסטית | בניטו מוסוליני |  |
| האימפריה היפנית האימפריה היפנית | הירוהיטו |  |
|  ממלכת הונגריה | מיקלוש הורטי |  |
| רומניה ממלכת רומניה | יון אנטונסקו |  |
|  הרפובליקה הסלובקית הראשונה | יוזף טיסו |  |
| בולגריה ממלכת בולגריה | בוריס השלישי • קיריל |  |
|  המדינה העצמאית של קרואטיה | אנטה פאבליץ' |  |
| תאילנד תאילנד | פלק פיבונסונגרם |  |
| פינלנד פינלנד | ריסטו רייטי |  |
|  ממלכת יוגוסלביה | פאבלה, נסיך יוגוסלביה |  |
|  ממלכת עיראק | רשיד עאלי אל-כילאני |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262902805171  PLWABN: 9810655054905606  BnF: cb12217474b (data)  CANTIC: a11248397  CiNii: DA07874056  GND: 118707191  ICCU: SBLV107659  ISNI: 0000 0001 2098 1553  LCCN: n82158404  NARA: 10569471  NKC: xx0045846  NLA: 35880286  NTA: 070560943  RERO: 02-A012322152  SELIBR: 61733  SNAC: w6tm8pd5  SUDOC: 029567750  TePapa: 70002  Trove: 1128758  VcBA: 495/19538  VIAF: 61123   WorldCat (עם VIAF): 61123 
הורטי בבודפשט, אוגוסט 1931
יארוסלאב הראשון, נסיך קייב

יארוסלאב  (ברוסית: Ярослав‏; 978 בקירוב – 20 בפברואר 1054) או יארוסלאב החכם, היה נסיך קייב בתקופת הזהר של רוס של קייב.
ביוגרפיה

בהתאם לכרוניקה הרוסית הראשונה יארוסלאב נפטר בשנת 1054 בגיל 76. בהתאם לכך הוא נולד בשנת 978–979. אומנם, באותה כרוניקה צוין שהוא התחיל להיות נסיך קייב בשנת 1016 בגיל 28, כלומר הוא נולד בשנת 988–989. בנוסף לכך, בהתחשב שהוא היה הבן ה-3 של רוגנדה שהתחתנה בשנת 978 לא סביר שהוא נולד כבר בשנת 979. הדעה הרווחת בין ההיסטוריונים שכותבי הכרוניקות רצו להציג את יארוסלאב כבן בכור לעומת סוויאטופולק וזה הסיבה לאי-התאמות בין הכרוניקות השונות. בהתאם לבדיקת עצמות שבוצע בשנים 1939–1940 שנת הלידה שלו בין 983 לבין 986. חלק מההיסטוריונים אף חולקים על כך שהוא היה בן של רוגנדה ולדעתם הוא היה בן של הנסיכה הביזנטית אנה.
בתחילת המאה ה-11 הוא היה נסיך רוסטוב. בהתאם למסורת, בתקופה זו הוא יסד את העיר ירוסלבל.
עם פטירת האח הגדול וישסלאב, בשנת 1011 הוא מונה להיות נסיך נובגורוד. בשנת 1014 הוא התחיל במאבק עם נסיך קייב, ולדימיר הראשון, שהיה אביו והפסיק את תשלום המיסים לקייב. משערים שהסיבה לכך היה רצון אביו למנות את אחיו בוריס לתפקיד נסיך קייב. עם מות ולדימיר, סוויאטופולק הוכתר כנסיך קייב. המאבק בין האחים על השליטה נמשך 4 שנים. יארוסלאב התבסס על הכוחות של נובגורוד והורנגים. סוויאטופולק נתמך על ידי הפולנים. המאבק הסתיים בשנת 1019 עם מות סוויאטופולק במהלך קרב. גם 3 אחים נוספים (בוריס, גלב וסוויאטוסלאב) נהרגו במהלך המאבק. החל משנה זו יארוסלאב נשא בתואר נסיך קייב, אך הוא לא עזב את נובגורוד עד לשנת 1036.
בשנת 1019 הוא התחתן עם אינגריד אולופסדוטר משוודיה, בתו של אולוף סקטקונונג, מלך שוודיה.
בשנת 1020 בריאצ'יסלאב, נכד של ולדימיר הראשון, נסיך פולוצק החל במערכה נגד נובגורוד. יארוסלאב ניצח אותו בקרב ובמסגרת חתימת חוזה שלום הרחיב את השטחים שבשליטתו.
בשנת 1023 מסטיסלאב, אח של יארוסלאב, נסיך תמוטרקן החל במתקפה על השטחים בשליטת יארוסלאב וכבש את העיר צ'רניגוב ושטחים נרחבים בגדה השמאלית של נהר דנייפר. בקרב מכריע כוחות יארוסלאב הובסו והוא נמלט לנובגורוד. בשנת 1026 נחתם חוזה שלום, לפיו רוב השטחים שנכבשו על ידי מסטיסלאב נשארו בשליטתו.
בשנת 1030 התחיל מערכה בצפון והקים את העיר טרטו.
בשנת 1031, שני האחים יארוסלאב ומסטיסלאב החלו במערכה נגד פולין. במערכה זו הם כבשו מספר ערים והרחיבו את השטחים שבשליטתם.
בשנת 1034 הוא מינה את הבן שלו ולדימיר להיות נסיך נובגורוד. בשנת 1036 באופן פתאומי, במהלך הצייד, נהרג מסטיסלאב. בשלב זה יארוסלאב עבר לקייב. החל משנה זו הוא הפך לשליט של רוב המוחלט של השטחים המאוכלסים על ידי הרוסים, למעט נסיכות פולוצק.
בשנת 1036 הוא ניצח את הפצ'נגים בקרב מכריע ולציון ניצחון זה יסד את קתדרלת סופיה הקדושה בקייב בשנת 1037.
בשנת 1043 יארוסלאב שלח כוחות צבא בראשות בנו ולדימיר לקונסטנטינופול. אף על פי שהצי הרוסי הובס, חוזה השלום היה מוצלח והביא לחתונת בנו, וסבולוד, עם בתו של קונסטנטינוס התשיעי מונומכוס, קיסר האימפריה הביזנטית. משערים שבמקביל לתקיפת הצי הייתה מערכה יבשתית בחצי האי קרים והיא גרמה לביזנטים להסכים לחוזה שלום.
הוא נפטר בשנת 1054, 4 שנים לאחר אשתו ושנתיים לאחר מות ולדימיר, הבן הבכור. הוא הוטמן בקתדרלת סופיה הקדושה בקייב.
המשפחה

ולדימיר - נסיך נובגורוד
איזיאסלאב - נסיך קייב
סוויאטוסלאב השני, נסיך קייב - נסיך צ'רניגוב
וסבולוד - נסיך קייב
ויאצ'סלאב - נסיך סמולנסק
איגור - נסיך סמולנסק
אליזבטה, התחתנה עם האראלד השלישי, מלך נורווגיה
אנסטסיה מקייב, התחתנה עם אנדראש הראשון, מלך הונגריה
אן מקייב, התחתנה עם אנרי הראשון, מלך צרפת
הערות שוליים

↑  Arrignon J.—P. Les relations diplomatiques entre Bizance et la Russie de 860 à 1043 // Revue des études slaves. — 1983. — Т. 55. — С. 133—135
| שליטי רוסיה |
| --- | --- | --- |
| נסיכי נובוגרוד | רוריק • אולג |  |
| נסיכי קייב | אסקולד ודיר • אולג • איגור • אולגה • סוויאטוסלאב הראשון • יארופולק הראשון • ולדימיר הראשון "הקדוש" • סוויאטופולק הראשון • יארוסלאב הראשון • סוויאטופולק הראשון • יארוסלאב הראשון • איזיאסלאב הראשון • וסלאב • איזיאסלאב הראשון • סוויאטוסלאב השני • וסבולוד הראשון • איזיאסלאב הראשון • וסבולוד הראשון • סוויאטופולק השני • ולדימיר השני • מסטיסלאב הראשון • יארופולק השני • ויאצ'סלב הראשון • ווסוולוד השני • איגור השני • איזיאסלאב השני • יורי הראשון • ויאצ'סלב הראשון • איזיאסלאב השני • יורי הראשון • איזיאסלאב השני • ויאצ'סלב הראשון • רוסטיסלאב הראשון • איזיאסלאב השלישי • יורי הראשון • איזיאסלאב השלישי • מסטיסלאב השני • רוסטיסלאב הראשון • איזיאסלאב השלישי • רוסטיסלאב הראשון • ולדימיר השלישי • מסטיסלאב השני |  |
| נסיכי ולדימיר | אנדרי בוגולובסקי • מיכאל הראשון • יארופולק השלישי • מיכאל הראשון • וסבולד השלישי • יורי השני • קונסטנטין מרוסטוב • יורי השני • יארוסלאב השני • סוויאטוסלאב השלישי • מיכאל חורובריט • סוויאטוסלאב השלישי • אנדרי השני • אלכסנדר נבסקי • יארוסלאב השלישי • וסילי הראשון • דמיטרי • אנדרי השלישי • דמיטרי • אנדרי השלישי • מיכאיל • יורי השלישי • דמיטרי • אלכסנדר • אלכסנדר מסוזדל • איוואן הראשון |  |
| נסיכי מוסקבה | דניאיל • יורי • איוואן הראשון "שק הכסף" • סמיון איוואנוביץ' • איוואן השני "האדום" • דמיטרי דונסקוי • וסילי הראשון • וסילי השני • איוואן השלישי "הגדול" • וסילי השלישי • איוואן הרביעי "האיום" |  |
| צארים של רוסיה | איוואן הרביעי "האיום" • פיודור הראשון • בוריס גודונוב • פיודור השני • דמיטרי הכוזב הראשון • דמיטרי הכוזב השני • וסילי שויסקי • מיכאיל הראשון • אלכסיי הראשון • פיודור השלישי • איוואן החמישי • פיוטר הראשון "הגדול" |  |
| קיסרי רוסיה | פיוטר הראשון "הגדול" • יקטרינה הראשונה • פיוטר השני • הקיסרית אנה • איוואן השישי • הקיסרית יליזבטה • פיוטר השלישי • יקטרינה השנייה "הגדולה" • פאבל הראשון • אלכסנדר הראשון "המנצח" • ניקולאי הראשון • אלכסנדר השני "המשחרר" • אלכסנדר השלישי • ניקולאי השני |  |
| שליטי ברית המועצות | גאורגי לבוב • אלכסנדר קרנסקי • ולדימיר לנין • יוסיף סטלין • גאורגי מלנקוב • ניקיטה חרושצ'וב • ליאוניד ברז'נייב • יורי אנדרופוב • קונסטנטין צ'רניינקו • מיכאיל גורבצ'וב |  |
| נשיאי הפדרציה הרוסית | בוריס ילצין • ולדימיר פוטין • דמיטרי מדבדב • ולדימיר פוטין |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007329838205171  PLWABN: 9810607702605606  GND: 119197391  ISNI: 0000 0000 5141 4757  LCCN: n83068359  NKC: jn20000700803  NTA: 30112308X  SELIBR: 236549  SUDOC: 061444820  VIAF: 40182973   WorldCat (עם VIAF): 40182973 
רוס בתקופת יארוסלאב
זיטה, נסיכת בורבון-פארמה

זיטה מריה דלה גרציה אדליגונדה מיכאלה רפאלה גבריאלה ג'וזפינה אנטוניה לואיזה אגנס, נסיכת בורבון-פארמה (באיטלקית: Zita Maria delle Grazie Adelgonda Micaela Raffaela Gabriella Giuseppina Antonia Luisa Agnese;‏ 9 במאי 1892 - 14 במרץ 1989) הייתה אשתו של קרל הראשון, קיסר אוסטריה, וככזו הייתה הקיסרית האחרונה של האימפריה האוסטרו-הונגרית.
ביוגרפיה > תחילת דרכה

זיטה נולדה ב-9 במאי 1892 בעיר לוקה שבממלכת איטליה. אביה היה רוברטו הראשון, דוכס פארמה ואמה הייתה מריה אנטוניה, נסיכת פורטוגל. סבא מצד אמא שלה היה מיגל הראשון, מלך פורטוגל, וסבא רבא מצד אבא שלה היה שארל פרדינן, דוכס ברי. אביה הודח מכיסאו כשליט פארמה ב-1859, בעקבות איחוד איטליה. לפני נישואיו למריה אנטוניה הוא היה נשוי למריה פיה, נסיכת בורבון-שתי הסיציליות. היא ילדה לו שנים עשר ילדים (מתוכם שישה לקו בנפשם ושלושה מתו צעירים). ב-1882 מתה מריה פיה, ורוברטו נישא למריה אנטוניה, נסיכת פורטוגל כעבור שנתיים. היא ילדה לו שנים עשר ילדים נוספים, אשר זיטה הייתה החמישית מביניהם. בסך הכל זיטה הייתה הבת ה-17 מבין 24 בניו של רוברטו. היא נקראה זיטה על שם הקדושה זיטה מלוקה.
המשפחה הגדולה נהגה לגור רוב השנה בטירה בעיר שוורצאו באוסטריה תחתית, ובקיץ לחזור ללוקה שבאיטליה. לצורך כך נשכרה רכבת מיוחדת. זיטה ואחיה למדו לדבר איטלקית, צרפתית, גרמנית, ספרדית, פורטוגזית ואנגלית. היא העידה מאוחר יותר שפעם שאלה את אביה כיצד עליהם להגדיר את עצמם, והוא השיב: "אנחנו נסיכים צרפתים ששלטו באיטליה". בפועל, מבין 24 ילדים של רוברטו, רק שלושה, כולל זיטה, נולדו באיטליה. בגיל 10 נשלחה זיטה ללמוד בפנימייה בעיר זאנברג שבבוואריה. בסתיו 1907 היא עזבה את הלימודים עקב מותו של אביה. סבתא שלה, אדליידה מלוינשטיין-ורטהיים-רוזנברג שלחה אותה ואת אחותה פרנצ'סקה להשלים את לימודיהן במנזר קתולי באי וייט. חינוך זה הפך אותן לקתוליות אדוקות, והן עסקו רבות בפעילות צדקה. שלוש מאחיותיה של זיטה הפכו לנזירות, והיא עצמה שקלה ללכת בדרך זו תקופה מסוימת.
ביוגרפיה > נישואים

בסביבת טירת שוורצאו שבה התגוררה זיטה במשך רוב השנה, נמצאה וילה וורתולז אשר שימשה כמקום מגוריה של הארכידוכסית מריה תרזה, בתו של מיגל הראשון, מלך פורטוגל ודודתה מצד האם של זיטה. מריה תרזה הייתה גם גיסתו של פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה, ואמו החורגת של אוטו פרנץ, ארכידוכס אוסטריה. כילדה, ביקרה זיטה רבות אצל דודתה, ונפגשה שם מספר פעמים עם בנו של אוטו, הארכידוכס קרל. לאחר שכל אחד מהם נשלח להתחנך במקום אחר, הם לא נפגשו כמעט עשר שנים. ב-1909 מונה קרל למפקד רגימנט דרגונים שהוצב לא רחוק, ולפיכך הוא הגיע מדי פעם לבקר את סבתו החורגת. במהלך אחד מביקוריו, הוא וזיטה נפגשו מחדש, ואט אט החלו לגלות עניין רומנטי זה בזו. קרל, היה באותה תקופה השני בתור לרשת את השלטון על האימפריה האוסטרו-הונגרית. קודמו בתור, פרנץ פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה, נישא בנישואים מורגנטיים לסופיה, דוכסית הוהנברג, ולפיכך ילדיו לא יכלו לרשת את הכתר. גורמים בחצר המלוכה הפעילו לחץ על קרל שיקים משפחה ויעמיד צאצאים שיוכלו לרשת את הכתר. בסתיו 1910 התפשטו שמועות על כך שזיטה התארסה עם קרוב משפחה רחוק שלה, חיימה, דוכס מדריד. קרל נלחץ מאוד, ומיהר לפגוש את סבתו אשר אמרה לו שאין אמת בשמועות. בעקבות כך, קרל החליט להתארס עם זיטה לפני שהיא תתארס עם מישהו אחר.
ב-13 ביוני 1911 הוכרז על אירוסיהם של קרל וזיטה. הם נישאו בטירת שוורצאו ב-21 באוקטובר. הקיסר פרנץ יוזף בן ה-81, שחיבב את אחיינו קרל, השתתף בחתונה בעצמו, בניגוד לחתונת פרנץ פרדיננד שבה לא השתתף. לכבוד חתונתם, אסטרואיד 689 זיטה שהתגלה על ידי יוהאן פאליזה נקרא על שמה של זיטה כמתנת חתונה.
עם זאת, לנוכח העובדה שפרנץ פרדיננד היה במצב בריאותי טוב, קרל לא ציפה לרשת את הכתר אי פעם. המצב השתנה ב-28 ביוני 1914, עת נרצחו פרנץ פרדיננד ואשתו בידי גברילו פרינציפ. רצח זה הפך את קרל ליורש העצר של האימפריה. הרצח הוביל למשבר יולי, אשר בעקבותיו פרצה מלחמת העולם הראשונה. המלחמה הייתה קשה מנשוא עבור זיטה. בעלה שירת בצבא האוסטרו-הונגרי בדרגת גנרל ופיקד על קורפוס ולאחר מכן על ארמייה. גם שניים מאחיה לחמו בצבא האוסטרו-הונגרי, אולם שני אחים אחרים שרתו בצבא בלגיה, אשר לחם כנגד הקיסרות הגרמנית - בעלת בריתה של אוסטריה. כמו כן, ארץ הולדתה של זיטה, איטליה, לחמה גם כן כנגד אוסטריה. לבקשתו של הקיסר, עזבו קרל וזיטה את ביתם ועברו לגור לצדו בארמון שנברון. זיטה בילתה זמן רב עם הקיסר הזקן אשר חיבב אותה מאוד. הקיסר נפטר ב-21 בנובמבר 1916, וקרל הוכתר כקיסר החדש.