stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הדיוויזיה הראשונה (האימפריה הגרמנית)

| --- | --- |

סמל מפקדת דיוויזיה בצבא הקיסרי הגרמני
 פרטים
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 שיוך:   צבא הקיסרות הגרמנית
 סוג:  דיוויזיה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  5 בספטמבר 1818 – 25 ביולי 1919 (100 שנה)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה
הדיוויזיה הראשונה (בגרמנית: 1. Division) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת אוסטריה–פרוסיה, מלחמת צרפת–פרוסיה ובמלחמת העולם הראשונה, ופורקה עם סיומה.
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה בקניגסברג (כיום קלינינגרד, רוסיה) במרץ 1816 כחטיבה.  היא הפכה לדיוויזיה הראשונה ב-5 בספטמבר 1818.  מאז הקמת הקורפוסים ב-1820, הדיוויזיה הוכפפה בימי שלום לקורפוס ה-1
הדיוויזיה הראשונה לחמה במלחמת אוסטריה–פרוסיה נגד האימפריה האוסטרית ב-1866, כולל בקרב קניגרץ.  הדיוויזיה לחמה לאחר מכן במלחמת צרפת-פרוסי נגד צרפת בשנים 1870–1871. הגדודים שלה לחמו בקרב נוסוויל, קרב גרבלוט, המצור על מץ, קרב אמיין, קרב הלוו וקרב סן-קנטן, בין היתר.
במלחמת העולם הראשונה, הדיוויזיה שירתה בתחילה בחזית המזרחית, כאשר לחמה בקרבות שטלופנן, גומבינן וטננברג, ובקרב הראשון על האגמים המזוריים. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרב לודז' ובמתקפת גורליצה-טרנוב של 1915. במרץ 1916 הועברה הדיוויזיה לחזית המערבית. חודש לאחר מכן, היא נכנסה לקרב ורדן. לאחר לחימה קשה של מספר חודשים סביב פורט וו, הוסרה הדיוויזיה מהקו והוחזרה לחזית המזרחית, לשם הגיעה באוגוסט 1916. לאחר מכן השתתפה בפלישה לרומניה, שנכנסה למלחמה ב-1916 בצד מדינות ההסכמה. הדיוויזיה חזרה לוורדן בסוף 1917. בשנת 1918, היא השתתפה במתקפת האביב הגרמנית, הקרב השני על המארן וקרב קו הינדנבורג.  בהמשך לחמה הדיוויזיה כנגד מתקפת מאה הימים של מדינות ההסכמה עד לתום המלחמה ב-11 בנובמבר 1918.
הדיוויזיה הראשונה פורקה ב-25 ביולי 1919, במהלך פירוז הצבא הגרמני לאחר מלחמת העולם הראשונה.
מפקדים

קרל היינריך פון ז'ילינסקי (24 בספטמבר 1815–7 במרץ 1817)
אוגוסט פרידריך לודוויג פון וראנגל (5 בספטמבר 1818–25 בספטמבר 1823)
היינריך כריסטוף קרל הרמן פון ויליך אונד לוטום (26 בספטמבר 1823–27 בנובמבר 1829)
קרל פרידריך לודוויג גאורג פון אוטנהופן (30 במרץ 1832–27 ביוני 1834)
פרידריך וילהלם פון הסן (7 בספטמבר 1834–29 במרץ 1839)
אוגוסט פון קאניץ (30 במרץ 1839–1 בדצמבר 1841)
קרל אוגוסט פון אזבק (7 באפריל 1842–4 במרץ 1845)
גוסטב פון בלוב (16 בנובמבר 1848–8 בנובמבר 1852)
פרדיננד פון וינינג (17 בפברואר 1853–5 באפריל 1855)
ברנהרד פון פלהווה (1 במרץ 1855–2 בדצמבר 1857)
קרל פרידריך פון שטיינמץ (3 בדצמבר 1857–28 בינואר 1863)
קרל פון גריסהיים (29 בינואר 1863–6 בדצמבר 1865)
גאורג פרידריך פון גרוסמן (4 בינואר 1866–16 בספטמבר 1866)
גאורג פרדיננד פון בנטהיים (17 בספטמבר 1866–4 בינואר 1871)
וילהלם פון גייל (5 בינואר 1871–14 במרץ 1873)
קונו פון דר גולץ (15 במרץ 1873–21 בדצמבר 1876)
הוגו פון קוטוויץ (22 בדצמבר 1876–5 בפברואר 1878)
אמיל פון קונראדי (5 בפברואר 1878–11 באפריל 1879)
פרידריך פון בקדורף (12 באפריל 1879–4 בפברואר 1881)
אוסקר פון נאכטיגל	(5 בפברואר 1881–16 באפריל 1883)
יוליוס פון ורדי דו ורנואה (17 באפריל 1883–14 בינואר 1887)
הרמן פון מלכיאור (15 בינואר 1887–2 ביולי 1888)
הנס פון ורדר (7 ביולי 1888–28 ביוני 1891)
גרהרד פון פלט-נרבון (29 ביוני 1891–13 במאי 1894)
ארנסט פון פטרסדורף (14 במאי 1894–26 בינואר 1895)
פרדיננד פון שטילפנגל (27 בינואר 1895–3 באפריל 1899)
קרל בוטו צו אולנבורג (4 באפריל 1899–17 בפברואר 1902)
הנס פון גרונאו (27 באוקטובר 1903–1 באוקטובר 1907)
הנס פון גורצקי-קורניץ (20 במרץ 1911–26 בדצמבר 1913)
ריכרד פון קונטה	(1 בינואר 1914–19 ביולי 1916)
קונרד פאשן (20 ביולי 1916–נובמבר 1918)
דטלף וט (15 בפברואר 1919–25 ביולי 1919)
לקריאה נוספת

Ruhmeshalle unserer Alten Armee. Herausgegeben auf Grund amtlichen Materials des Reichsarchivs, Militär-Verlag, Berlin 1927, S. 66, 113–114.
הערות שוליים

↑  Günter Wegner, Stellenbesetzung der deutschen Heere 1815-1939. (Biblio Verlag, Osnabrück, 1993), Bd. 1, p.93; Claus von Bredow, bearb., Historische Rang- und Stammliste des deuschen Heeres (1905), p.280
↑  Wegner, p. 91.
↑  Wegner, p. 43.
↑  Hermann Cron et al., Ruhmeshalle unserer alten Armee (Berlin, 1935)
↑  Cron et al., Ruhmeshalle
↑  1. Infanterie-Division
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1804

הבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-1804 היו הבחירות החמישיות בארצות הברית. הן נערכו מיום שישי, 2 בנובמבר, עד ליום רביעי, 5 בדצמבר 1804. הן העמידו את הנשיא הדמוקרטי רפובליקני המכהן תומאס ג'פרסון מול הפדרליסט צ'ארלס קוטוורת' פינקני, שהיה המועמד לתפקיד סגן הנשיא תחת ג'ון אדמס 4 שנים קודם לכן, גיבור מלחמת העצמאות האמריקנית והשגריר בצרפת. ג'פרסון הביס את פינקני בקלות וכך סגנו, ג'ורג' קלינטון, הפך לסגן הנשיא. קלינטון היה הסגן של ג'פרסון ושל יורשו, ג'יימס מדיסון.
בחירות 1804 היו הבחירות הראשונות שהתקיימו לאחר העברת התיקון ה-12 לחוקת ארצות הברית, שהפריד בין בחירת הנשיא לסגנו. לפי החוקים של התיקון ה-12, האלקטורים היו צריכים להפריד בין בחירתם לתפקיד הנשיאות לבין בחירתם את המועמד לסגן הנשיא. לפני כן, האלקטורים הצביעו לנשיא, והמועמד לנשיאות שהגיע למקום השני מונה לסגן הנשיא.
הניצחון של ג'פרסון בהפרש של 45.6 אחוזים (הוא זכה ב-72.8% לעומת יריבו שזכה ב-27.2%) הוא ההפרש הגדול בהיסטוריית הבחירות לנשיאות ארצות הברית, בהן היה יותר ממועמד אחד. עם ניצחונו בבחירות אלו, ג'פרסון הפך לסגן הנשיא הראשון בהיסטוריה האמריקנית שנבחר לנשיאות ונבחר גם בפעם השנייה, הישג שרק ריצ'רד ניקסון הצליח להשיג ב-1968 וב-1972.
רקע

אף על פי שהבחירות הקודמות היו צמודות, ג'פרסון זכה לפופולריות במהלך כהונתו. הסחר האמריקני שגשג בעקבות ההפסקה הזמנית במלחמות הנפוליאוניות באירופה, ורכישת לואיזיאנה גם נחשבה להישג.
מועמדים > מועמדים דמוקרטים-רפובליקנים

האספה של הרפובליקנים שהיו חברי הקונגרס בחרה במועמדים. אף אחד לא פקפק במועמדותו של ג'פרסון, והבעיה האמיתית הייתה מי יחליף את סגן הנשיא לשעבר, ארון בר. לבר הייתה ממילא מערכת יחסים עכורה עם ג'פרסון, אבל לאחר שחיסל בדו-קרב את אלכסנדר המילטון, כל סיכוייו להיבחר שוב התאפסו. המושל ג'ורג' קלינטון מניו יורק נבחר במקום.
מועמדים > מועמדים פדרליסטים

הפדרליסטים בחרו בפינקני ובסנאטור לשעבר, רופוס קינג מניו יורק, כדי להתמודד מול ג'פרסון וקלינטון.
בחירות כלליות

ההתקפה על המדיניות של ג'פרסון הייתה חסרת טעם. הניצחון של ג'פרסון היה סוחף, והוא אף ניצח באזור ניו אינגלנד הפדרליסטי. פינקני ניצח רק בקונטיקט ובדלאוור.
בחירות כלליות > הצבעה לפי מועמדים

| המועמד | שותף | אלקטורים |
| --- | --- | --- |
| תומאס ג'פרסון | ג'ורג' קלינטון | 162 |
| צ'ארלס פינקני | רופוס קינג | 14 |
בחירות כלליות > בחירת האלקטורים לפי מדינות

| אופן בחירת האלקטורים | המדינות שבהן התקיים |
| --- | --- |
כל מדינה מחולקת למחוזות, ונבחר אלקטור אחד לכל מחוז על ידי בוחרי המחוז: קנטקי, מרילנד, קרוליינה הצפונית, טנסי
כל אלקטור נבחר על ידי בחירות כלליות: ניו המפשיר, ניו ג'רזי, אוהיו, פנסילבניה, רוד איילנד, וירג'יניה
שתי אסיפות בוחרות 5 אלקטורים כל אחת, שתי אסיפות אחרות בוחרות 3 אלקטורים כל אחת. כל אלקטור נבחר על ידי רוב המצביעים באסיפות. אם מספר בלתי מספיק של אלקטורים נבחר על ידי האסיפות, אלקטורים נותרים ימונו על ידי בית המחוקקים: מסצ'וסטס
שני אלקטורים נבחרים על ידי המצביעים, אלקטור אחד נבחר לכל מחוז על ידי בוחרי המחוז: מסצ'וסטס
האלקטורים ממונים על ידי בית המחוקקים של המדינה: קונטיקט, דלאוור, ג'ורג'יה, ניו יורק, קרוליינה הדרומית, ורמונט.
הערות שוליים

↑  http://www.ourcampaigns.com/RaceDetail.html?RaceID=59538
הדיוויזיה ההררית השמינית (ורמאכט)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:   ורמאכט
 סוג:  לוחמה הררית
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  ספטמבר 1944 – 2 במאי 1945 (כ־244 ימים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים
 
הדיוויזיה ההררית השמינית (בגרמנית: 8. Gebirgs-Division) הייתה דיוויזיה הררית של הורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-27 בפברואר 1945 על ידי שינוי שמה בספטמבר 1944 של הדיוויזיה ההררית ה-157, אשר בעצמה הוקמה מדיוויזיית הרגלים ה-157, שהייתה חלק מקורפוס המילואים ה-64 והוקמה בנובמבר 1942, ואשר השתתפה במבצעים נגד המאקי של ורקור. הדיוויזיה הוצבה בצרפת עד הכניעה האיטלקית, אז עברה לאיטליה ולקחה 5,772 שבויים ביומיים במהלך פירוק הצבא האיטלקי. הדיוויזיה נשארה באיטליה למשך שארית המלחמה ונכנעה לאמריקאים באפריל 1945.
מפקדים

גנרל-לויטננט פאול שריקר
הדיוויזיה ההררית התשיעית (ורמאכט)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:   ורמאכט
 סוג:  לוחמה הררית
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1945 
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 
הדיוויזיה ההררית התשיעית (בגרמנית: 9. Gebirgs-Division) היה השם שניתן לשתי דיוויזיות הרריות גרמניות נפרדות במקרה ב-1945.
היסטוריה

שני ניסיונות בו-זמניים אך עצמאיים נעשו להקים את הדיוויזיה בימי המלחמה; היחידות מובדלות באופן קונבנציונלי כנורד ("צפון") ואוסט ("מזרח"), בהתאם לזירות שבהם הם הוקמו. בפועל, הדיוויזיה ההררית ה-9 מעולם לא הוקמה במלואה.
היסטוריה > הדיוויזיה הצפונית

באביב 1944, הרגימנט ההררי ה-139, שהושאר בלפלנד על ידי הדיוויזיה ההררית השלישית כשפרשה בסוף 1941, תוגבר כדי להפוך ל-Divisionsgruppe Kräutler. בספטמבר היא הוגדרה כדיוויזיה ה-140 למטרות מיוחדות, וכתוצאה מכך מוזכרת פעם אחת בתיעוד של סוף המלחמה בתור "הדיוויזיה ה-140". ב-6 במאי 1945, ה-OKW הוציא צו המגדיר אותה מחדש כדיוויזיה ההררית ה-9, אך הצו הגיע כל כך מאוחר עד שהיא למעשה אינה רשומה ככזה במפות מצב או ברשומות רשמיות אחרות. היחידה נסוגה מלפלנד לנורווגיה כאשר הכוח הגרמני באזור הארקטי דעך, ונכנעה לבריטים בתום המלחמה (תיעוד מסוים מהתקופה שלאחר המלחמה מבלבל עוד יותר את העניינים על ידי התייחסות ליחידה זו כאל הדיוויזיה ההררית ה-10).
מפקד הדיוויזיה היה מתיאס קראוטלר.
היסטוריה > הדיוויזיה המזרחית

באביב 1945, שלטה דיוויזיית הצללים שטיירמרק על שתי חטיבות RAD, ואלה גויסו לתפקיד קרבי כדיוויזיית "אזעקה" תחת השם הדיוויזיה ההררית "שטיירמרק". שני הרגימנטים של הדיוויזיה הורכבו מתמהיל מגוון מאוד של אנשי צבא, לופטוואפה, קריגסמרינה, וואפן אס אס, משטרה וארגונים אחרים. נראה שהיא קשורה גם ל-Kampfgruppe Raithel ו/או ל-Kampfgruppe Semmering, אם כי התיעוד של סוף המלחמה חלש. מרכיביה נכנעו לסובייטים בתום המלחמה. מפקד הדיוויזיה היה אוברסט הריברט רייתל.
סמל הדיוויזיה הצפונית
סמל הדיוויזיה המזרחית
הלמה של סקרף

הלֶמה של סקרף (Scarf's Lemma) היא אחת מהתוצאות היסודיות בתחום קומבינטוריקה. בארבעת העשורים האחרונים היא שימשה כנקודת מפתח בפתרון בעיות קומבינטורית השואפות למציאת פתרון יציב. נקראת ע"ש הרברט סקרף.
פירוט

יהי  m<n ו  B_{mxn} מטריצה של מספרים ממשיים כך ש  b_{i,j}=\delta _{i,j}
לכל  1\leq i,j\leq m.

יהי  b\in \mathbb {R} ^{m} וקטור חיובי כך שהקבוצה  \ \{\alpha \in \mathbb {R} _{+}^{n}:B\alpha =b\} חסומה.

תהי 
 C_{mxn} מטריצה כך ש  c_{i,i}\leq c_{i,k}\leq c_{i,j} כאשר
 i,j\leq m;i\neq j;k>m

אזי קיימת תת-קבוצה  \left|J\right|=m;J\subseteq [n] המקיימת:

1.  
 B\alpha =b עבור  \alpha \in \mathbb {R} ^{n} חיובי כשלהוא כך ש
 {\boldsymbol {\alpha }}_{j}=0 כאשר  j\not \in J


2. לכל  k\in [n] קיים  i\in [m] כך ש  c_{i,k}\leq c_{i,j} לכל  j\in J
הוכחה

את ההוכחה המלאה ללמה המבוססת על אלגוריתם Lemke-Howson ניתן למצוא במאמר המקורי של הרברט סקרף (H. E. Scarf).‏
סיבוכיות

לא מזמן הוכח שהסיבוכיות החישובית של הלמה שייכת למחלקת הסיבוכיות PPAD.‏
שימושים

הלמה משמשת הוכחה למספר בעיות "fractional stability type" להלן רשימה חלקית:
1. Every balanced game with non-transferable utilities has a non-empty core.


2. Every clique-acyclic digraph has a strong fractional kernel.


3. Every hypergraphic preference system has a fractional stable solution.


4. Every instance of stable paths problem has a fractional stable solution.


5. Stable matchings and Scarf's lemma..
ראו גם

PPAD (מחלקת סיבוכיות)
List of PPAD-complete problems
הלמה של שפרנר
אלגוריתם Lemke-Howson
הערות שוליים

↑  Herbert E. Scarf. The core of an N person game., pp. 60–65.
↑  Shiva Kintali, Laura J. Poplawski, Rajmohan Rajaraman, Ravi Sundaram, Shang-Hua Teng Reducibility Among Fractional Stability Problems  Electronic Colloquium on Computational Complexity (ECCC) TR09-041 2009
↑  Herbert E. Scarf. The core of an N person game. Econometrica, 35 1967
↑  Ron Aharoni, Ron Holzman : Fractional Kernels in Digraphs.  J. Comb. Theory, Ser. B 73(1) 1998
↑  Ron Aharoni, Tamás Fleiner : On a lemma of Scarf. J. Comb. Theory, Ser. B 87(1) 2003
↑  Penny E. Haxell, Gordon T. Wilfong : A fractional model of the border gateway protocol (BGP). 2008
↑  Tamas Kiraly and Julia Pap. Kernels, Stable Matchings and Scarf's Lemma. The Egervry
Research Group Technical Report 2008
הכדור הפורח של תל אביב

TLV Balloon
TLV Balloon
הכדור פורח של תל אביב (TLV Balloon) הוא כדור פורח קשור הממוקם במתחם גני יהושע בתל אביב.
האטרקציה

הכדור הקשור רשאי לפעול באזורים מיושבים ופארקים. הוא מוגדר ככלי טיס, רשום וכפוף לנוהלי רשות התעופה. כוח העילוי של הבלון נוצר באמצעות גז הליום ויכול להגיע לגובה של עד 200 מטר, ורצפתו שקופה בחלקה.
הכדור הוא אטרקציה הכוללת טיסה לגובה של כ־120 מטר (400 רגל) ותצפית ממעוף הציפור על הנוף של גוש דן.
מספר הנוסעים בכל טיסה משתנה בהתאם למהירות הרוח ויכול להגיע לעד 30 נוסעים.
תפעול האטרקציה כולל שלושה אנשי צוות לפחות, ביניהם מנהל אתר ברמת הכשרה בכירה ושני מפעילים או טייסים נוספים, כאשר אחד מהם מטיס את הבלון והאחר בקרקע ומסייע במענה במקרים שאינם בשגרה.
האטרקציה משתפת פעולה עם 360 CINEMAX.
ראו גם

כדור פורח
הערות שוליים

↑  כדור פורח Balloon TLV, באתר גני יהושע
↑  לי אברמוביץ', ‏אטרקציה חדשה: כדור פורח בשמי ת"א, באתר ‏מאקו‏, 5 באפריל 2015
↑  עופר פטרסבורג, ל־אביב מצטרפתל־50 ערים בעולם בקרוב: כדור פורח עצום יאפשר לנו להביט על העיר ממעוף הציפור
↑  חודש המודעות לסרטן השד: הכדור הפורח בפארק הירקון מעוטר בסרט ורוד, באתר ynet, 2 באוקטובר 2019
↑  כדור פורח בתל אביב, באתר אובר ישראל
↑  שווה ביקור: מקומות שכדאי להכיר, באתר מסע אחר
↑  דני שדה, בועה תל אביבית: כדור פורח בפארק הירקון, באתר ynet, 19 במרץ 2015
↑  גלעד כרמלי, הצצה ראשונה מבעד לרצפת הזכוכית של הכדור הפורח בתל אביב, באתר ynet, 5 במרץ 2018
↑  kikar co il בשיתוף הכדור הפורח של תל אביב TLV BALLOON, אטרקציה מיוחדת למשפחה: כדור פורח.., באתר כיכר השבת, ‏2017-09-26
↑  אטרקציה חדשה בעיר: כדור פורח, באתר טייםאאוט
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1820

הבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-1820 היו הבחירות לנשיאות התשיעיות בארצות הברית. הן התרחשו החל מיום רביעי, 1 בנובמבר, עד ליום רביעי, 6 בדצמבר 1820. בחירות אלו היו הפעם השלישית והאחרונה בהיסטוריה של ארצות הברית בהן התקיימו בחירות נשיאותיות כאשר מועמד רץ לנשיאות ללא מתחרים אחרים (הפעמיים הקודמות היו הבחירות ב-1789 ו-1792 בהן ג'ורג' וושינגטון התמודד על הנשיאות בלי תחרות ממשית). הנשיא ג'יימס מונרו וסגן הנשיא דניאל טומפקינס נבחרו מחדש ללא מאמץ משמעותי וזכו בכל האלקטורים פרט לאחד. המפלגה הפדרליסטית כבר קרסה, ואמנם התמודדה כשהציעה את ריצ'רד סטוקסון כמועמד לתפקיד סגן הנשיא, היא לא הצליחה להעמיד מועמד אחד לנשיאות. היא לא השתתפה שוב בבחירות. זאת הייתה הפעם האחרונה עד 2012 בה שלושה נשיאים נבחרו לכהונה ברצף (עת אובמה נבחר לכהונה שנייה, לאחר קלינטון ובוש הבן).
רקע

למרות המשך המערכת החד-מפלגתית (שידועה בתור "עידן הרגשות הטובים"), בעיות רציניות עמדו על הפרק בבחירות של 1820. האומה הייתה בהלך-רוח דיכאוני בגלל מיתון שפקד את ארצות הברית באותה תקופה (בהלת 1819), והרחבת העבדות אל הטריטוריות החדשות נעשתה למוקד של ויכוח בעם. למרות זאת, ג'יימס מונרו לא התמודד עם אופוזיציה רצינית בבחירתו, אך לא קיבל את כל הצבעות האלקטורים.
למסצ'וסטס הוקצו 26 אלקטורים בבחירות הקודמות, אך הוקצו לה רק 15 בבחירות אלו. הירידה בכוחה של המדינה נגרמה בגלל פשרת מיזורי שעשתה את מיין- חלק ארוך של מסצ'וסטס- למדינה חופשית, כאיזון לקראת הקבלה של מדינת העבדות מיזורי אל האיחוד.
פנסילבניה, טנסי ומיסיסיפי שלחו אלקטור אחד פחות ממה שהיו צריכות, כי אלקטור אחד מכל מדינה מת. דבר זה גרם למיסיסיפי לשלוח רק שני אלקטורים, בעוד שכל מדינה זכאית לשלוח לפחות שלושה.
אלו היו הבחירות הראשונות של מיסיסיפי, אילינוי, אלבמה ומיזורי. מיזורי עדיין לא הייתה מדינה באופן רשמי והשתתפותה הייתה שנויה במחלוקת. רק ב-1836 השתתפו מדינות חדשות בבחירות, לאחר שארקנסו הצטרפה ב-1836 ומישיגן ב-1837 (אחרי ההצבעה, אבל לפני ספירת האלקטורים).
מועמדים > מועמדים דמוקרטים-רפובליקנים

ג'יימס מונרו, נשיא ארצות הברית מווירג'יניה
בגלל שמועמדותו של מונרו לא הייתה בספק, מעטים טרחו להגיע לאספה המפלגתית באפריל. רק 40 צירים היו שם, ללא צירים ממדינות גדולות כמו וירג'יניה, פנסילבניה, קרוליינה הצפונית, מסצ'וסטס וניו ג'רזי. במקום לספור את הקולות לנשיאות, האספה החליטה לא לבצע הגשת מועמדות פורמלית. הצירים תמכו בכך פה אחד, ולכן הנשיא מונרו וסגן הנשיא דניאל טומפקינס הפכו למועמדים בפועל.
בחירות כלליות > מסע הבחירות

לא היה מסע בחירות, כיוון שלא הייתה התנגדות למונרו ולתומפקינס.
בחירות כלליות > ערעורים

ב-9 במרץ 1820, הקונגרס העביר חוק שדרש ממיזורי לכונן חוקה וליצור ממשלה מקומית. נאמר שכשמיזורי תיווצר, היא תצטרף לאיחוד כמדינה מן המניין. אולם כשהקונגרס התכנס בנובמבר, צירופה של מיזורי הפך לבעייתי. חלקו טען שמיזורי עשתה את המוטל עליה, וחלקו טען שחוקת מיזורי נוגדת את חוקת ארצות הברית.
כשהקונגרס נפגש כדי לספור את האלקטורים, הסכסוך הזה נמשך כבר חודשיים. נוצרה בעיה: אם הקונגרס יספור את קולותיה של מיזורי, היא תהפוך למדינה. ואם לא, היא לא תיחשב למדינה. כיוון שמונרו ממילא ניצח ולכן קולותיה של מיזורי לא שינו, הסנאט החליט ב-13 בפברואר 1821 שאם לא יערערו על כך, לא יספרו את קולותיה של מיזורי אלא אם הן ישפיעו על זהות הנשיא. נשיא הסנאט הכריז על התוצאות פעמיים, עם או בלי מיזורי.
לאחר ויכוח, ההחלטה עברה. למרות זאת, נציג ניו המפשייר התנגד לספירת קולותיה של מיזורי כיוון שעוד לא הפכה למדינה באופן רשמי. נציג וירג'יניה דרש שכן יספרו את קולות מיזורי. לאחר ויכוח, הסדר חזר רק כשהתוצאות הוקראו לפי החלטת הסנאט.
תוצאות

אף על פי שכל אחד מחבר האלקטורים היה מחויב למונרו, מספר פדרליסטים הצביעו לסגן נשיא פדרליסט. אפילו במסצ'וסטס, מדינה בה האלקטורים היו פדרליסטיים, הם תמכו במונרו.
רק אלקטור אחד (מניו המפשייר) הצביע נגד מונרו. טענו שניסה לשמור על מעמדו של ג'ורג' וושינגטון כנשיא היחיד שנבחר פה אחד, אולם למעשה הוא לא חיבב את מונרו.
| המועמד לסגנות הנשיאות | מדינה | מפלגה | מספר קולות האלקטורים שקיבל |
| --- | --- | --- | --- |
| דניאל טומפקינס | ניו יורק | דמוקרטית-רפובליקנית | 215 |
| ריצ'רד סטוקסון | ניו ג'רזי | פדרליסטית | 8 |
| דניאל רודני | דלאוור | פדרליסטית | 4 |
| רוברט הארפר | מרילנד | פדרליסטית | 1 |
| ריצ'רד רוש | פנסילבניה | פדרליסטית | 1 |
תוצאות > הצבעה לפי מועמדים

| המועמד | שותף | אלקטורים |
| --- | --- | --- |
| ג'יימס מונרו | דניאל טומפקינס | 215 |
| ג'יימס מונרו | ריצ'רד סטוקסון | 8 |
| ג'יימס מונרו | דניאל רודני | 4 |
| ג'יימס מונרו | רוברט הארפר | 1 |
| ג'ון קווינסי אדמס | ריצ'רד רוש | 1 |
תוצאות > בחירת האלקטורים לפי מדינות

| אופן בחירת האלקטורים | המדינות שבהן התקיים |
| --- | --- |
כל מדינה מחולקת למחוזות, ונבחר אלקטור אחד לכל מחוז על ידי בוחרי המחוז: אילינוי, קנטקי, מרילנד, טנסי
כל אלקטור נבחר על ידי בחירות כלליות: קונטיקט, מיסיסיפי, ניו המפשיר, ניו ג'רזי, צפון קרולינה, אוהיו, פנסילבניה, רוד איילנד, וירג'יניה
האלקטורים ממונים על ידי בית המחוקקים של המדינה: אלבמה, דלאוור, ג'ורג'יה, אינדיאנה, לואיזיאנה, מיזורי, ניו יורק, דרום קרולינה, ורמונט.
שני אלקטורים נבחרים על ידי המצביעים, שניים על ידי מחוזות בחירה: מיין, מסצ'וסטס
הטגארט ברמלה בתוך כלא איילון

| --- | --- |

מגדל שמירה בבית הסוהר איילון
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל 
 קואורדינטות:  31°56′06″N 34°52′53″E﻿ / ﻿31.935083°N 34.88127°E﻿ / 31.935083; 34.88127
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) הטגארט ברמלה בתוך כלא איילון (למפת גוש דן רגילה) הטגארט ברמלה בתוך כלא איילון (למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הטגארט ברמלה בתוך כלא איילון (למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הטגארט ברמלה בתוך כלא איילון   he הטגארט ברמלה בתוך כלא איילוןhe הטגארט ברמלה בתוך כלא איילוןמפת  __ רמלה (in English: Ramla) [‌השפלה וסביבותיה‌]מצפון: __ לוד (in English: Ludd), __ מועצה אזורית שדות דן (in English: Sdot Dan Regional Council) ממזרח: __ מועצה אזורית חבל מודיעין (in English: Hevel Modi'in Regional Council) ממזרח, מדרום וממערב: __ מועצה אזורית גזר (in English: Gezer Regional Council) ממערב: __ באר יעקב (in English: Be'er Ya'akov) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מצודת הטגארט שנמצאת בשטח בית הסוהר איילון (ידוע גם בשמו הקודם כלא רמלה) היא חלק משרשרת מצודות טגארט שהוקמו בארץ ישראל ביוזמתו של סר צ'ארלס טגארט. המצודה ומתקן כליאה של שירות בתי הסוהר ממוקמים סמוך לערים רמלה ולוד. בית הסוהר משמש לכליאת אסירים שנשפטו על ידי בית משפט לתקופות מאסר ממושכות.
הכניסה לכלא איילון 2018
מבנה הטגארט בין רמלה ללוד

מצודת הטגארט ברמלה נבנתה על ידי הבריטים ובנייתה הסתיימה בשנת 1943 לאחר המרד הערבי הגדול.
לאחר הקמת המדינה הועבר המבנה למשטרת ישראל.
המצודה השתמרה עד היום והיא נמצאת בתוך השטח הכללי של כלא איילון. ניתן לזהות גם היום את סימני ההיכר של הטגארט – שני מגדלי שמירה בצד מזרח, שערי ברזל לכניסה לחיילים, לכלי רכב ולפרשים, חומה היקפית, וחצר גדולה מרובעת במרכז. עובי קירות המצודה הוא כ־60 ס"מ.
רקע היסטורי > העיר רמלה

א.י. ברור מציין בספרו "ארץ ישראל" בסקירה היישובית את לוד ורמלה יחד. מאחר שבמשך מאות בשנים היו שכנות וביניהם כרמים ופרדסים.
הערים רמלה ולוד ישבו במרכז הדרך מהרי ירושלים לכוון דרך האורך שבשפלת החוף שהייתה לה חשיבות רבה לאורך ההיסטוריה. דרך זו חיברה מאז ומעולם את מצרים עם ארצות הפרת והחידקל.
לוד הייתה עיר קדומה שהופיעה עוד בכתבי המצרים לפני תקופת כיבוש יהושע בן נון; מאידך רמלה (עיר החול בערבית) הוקמה על ידי הח'ליף סלימאן עבד אל מלכ בשנת 715 לספירה.
בתקופת הערביים שלפני הצלבנים הייתה רמלה בירת הארץ. זו העיר היחידה שתוכננה ונבנתה כדי להיות בירת המינהל של המחוז במקום קיסריה. סלימאן ביקש לעשות את רמלה למטרופולין ובנה בה בית חרושת לצביעה. הוא קידם את כלכלתה על ידי תעשייה ומסחר. בתקופה זו הצטרפו לאוכלוסייתה בני עמים רבים כולל קהילה יהודית חשובה שהוזכרה גם בגניזה הקהירית.
במשך השנים הוקמו בעיר מסגדים גדולים והעיר התפתחה בזכות מיקומה ובמאה ה־10 נחשבה לאחת הערים המשגשגות ביותר בסוריה. היא הייתה מוקפת בוסתנים ושווקיה ששקקו מסחר נפרשו סביב המסגד הגדול שבמרכזה.
בשנים הבאות עד למאה ה־16, עבר השלטון על רמלה ידיים רבות. הפאטמים, הבדווים, הסלג'וקים הצלבנים והממלוכים.
בשנת 1546 העיר נהרסה לחלוטין ברעש אדמה. ובתקופה העות'מאנית ירדה ממעמד של "עיר מחוז" למעמד "עיר נפה" במחוז עזה.
עקב מיקומה המרכזי שימשה רמלה במשך כל השנים כתחנה לעולי הרגל היהודים והלא יהודים. בציר משפלת החוף ומיפו לירושלים.
בסוף המאה ה־19 ועד מלחמת העולם הראשונה עוד היה בה יישוב יהודי קטן.
בתקופת המנדט היה לבריטים ברמלה בסיס תעופה, וגם בסיסי צבא רבים בסרפנד (צריפין) ובלוד הסמוכה לרמלה.
בתקופת המנדט הבריטי היה בלוד צומת מרכזי של מסילות הברזל, בשנות ה־40 היו ברמלה כ־12,000 נפש.
בשנות המנדט התפתחה רמלה והייתה למרכז פעילות מדינית מוסלמית לאומנית.
רקע היסטורי > המרד הערבי הגדול

הסיבות למרד הערבי הגדול של 1936–1939 היו העלייה החמישית, גידול באוכלוסייה היהודית, וצמיחה כלכלית אדירה.
הפלסטינים חשו שהיישוב היהודי גדל על חשבונם. בזירה הבינלאומית התגבשה ברית של מדינות שנקראות מדינות הציר – גרמניה, איטליה, ספרד ויפן.
ההנהגה הערבית בארץ ישראל גיבשה הבנה פוליטית שבמצב הפוליטי הבינלאומי יש הזדמנות לסילוק המנדט הבריטי והישוב היהודי.
לכן הנהגת הערבים פתחה במאבק בשני שלבים:
שלב א – התחיל בשנת 1936 וכלל קיום הפגנות, מחאות, שביתות, אינתיפאדה לא אלימה, סגירת עסקים ובתי ספר. התוצאה המידית הייתה פגיעה בפלסטינים עצמם ובעיקר במעמד העירוני הבינוני. הפגיעה בכפריים הייתה קטנה יותר מאחר הם יכלו לקיים את עצמם.
שלב ב – היות ששיטה זו לא הועילה הם עברו למרד צבאי בבריטים וביהודים (1937–1939) המרד נכשל. מכמה סיבות:
רמת השתתפות נמוכה של האוכלוסייה הפלסטינית, הנכבדים שהיו משפחות מרכזיות לא אפשרו פעילות לקבוצות שהתארגנו.
במהלך המרד התארגנו מאבקים פנימיים ומאבקים על הבכורה, בתוך ההנהגה הפלסטינית.
נחישות הבריטים שתפסו את המרד כמאיים על האימפריה ולכן הזרימו לא"י חיילים וחטיבות מכל רחבי האימפריה. הם השתמשו בשיטות אלימות ביותר כנגד המפגינים.
התארגנות היישוב היהודי – האצ"ל וההגנה התארגנו לשיתוף פעולה עם הבריטים.
כתוצאה מהמרד הערבי הגדול ממשלת בריטניה הבינה שצריך לחפש מוצא מהקונפליקט. הבריטים הקימו את ועדת פיל שהציעה את הפתרון של חלוקת ארץ ישראל כאשר על רוב השטח תקום מדינה פלסטינית ובחלק קטן מהשטח מדינה יהודית.
למרד הערבי הגדול היו תוצאות חשובות מבחינת היישוב היהודי: מבחינה צבאית ההגנה והאצל רכשו ניסיון רב מהעבודה עם הבריטים.
מבחינה כלכלית הייתה חשיבות גדולה לתוצאות המרד – למעשה אם נסתכל על שתי הקהילות היהודים והערבים בארץ נראה שמלכתחילה בין שתי הקהילות הייתה הפרדה גאוגרפית, פוליטית, ותרבותית. אך בתחום הכלכלי היו תלויים האחד בשני.
המרד הביא להפרדה גם בתחום הכלכלי והחל משנת 1936 היישוב היהודי דאג לעצמו בתוצרת חקלאית ובמסחר.
בנמל חיפה שהיה מתופעל על ידי ערבים שובשה העבודה. הקמת נמל תל אביב היווה אלטרנטיבה שאפשרה ליהודים עצמאות גם בנושא זה.