stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קו הינדנבורג

מפה המציגה את קווי ההגנה בקו הינדנבורג
קו הינדנבורג (או קו זיגפריד) היה קו ביצורים גרמני במלחמת העולם הראשונה, שנבנה בחורף 1916–1917 בחזית המערבית, מאראס עד לאפו, ליד סואסון על האן,אשר היווה בעיה קשה לכוחות מדינות ההסכמה,שנחלו פעם אחר פעם כישלון בהבקעתו. ב־1916 נחלה המתקפה הגרמנית בקרב ורדן כישלון יקר. המתקפה האנגלו־צרפתית בקרב על הסום אילצה קרב הגנה על הגרמנים והותירה את הצבאות המערביים מותשים. בחזית המזרחית גרמה מתקפת ברוסילוב הרוסית לאבדות גדולות בקרב הצבא האוסטרו-הונגרי ברוסיה ואילצה את הגרמנים להשתלט על חזית נוספת. הכרזת המלחמה של רומניה הטילה לחץ נוסף על הצבא הגרמני ועל כלכלת המלחמה. בניית קו הינדנבורג בצרפת החלה על ידי הגרמנים בספטמבר 1916, כדי לסגת מחזית הסום, וכדי להתמודד עם העלייה הצפויה בכוחן של התקפות אנגלו־צרפתיות ב־1917.
עמדת ההגנה הקצרה יותר, שמאחורי נויון, נבנתה כדי לחסוך בכוח אדם, להכיל פריצת דרך של בעלות הברית ולגרום לנסיגה גרמנית מכוונת לעמדות מוכנות. על ידי השמדת התשתית והריסת מבנים אזרחיים במקום לפני נסיגה, יכלו הגרמנים לגרור את ההכנות ההתקפיות של צרפת ובריטניה, על ידי כך שהכריחו אותם להתקדם לשממה. צבאות הבריטים והצרפתים יזדקקו לשמונה שבועות כדי לבנות מחדש כבישים, גשרים ורכבות באזור הנטוש לפני שיוכלו לתקוף מחדש. חזית מערבית קצרה יותר יכולה להתקיים עם פחות חיילים ולהכיל את הלקחים של מאבק הגנה על הסום, את חשיבות פיזור הכוחות, עמדות שיפוע לאחור, הגנה לעומק והסוואה, אפשר לצמצם את מספר חיילי חיל הרגלים הגרמני. בעוד הצבא הגרמני התאושש מן ההפסדים של 1916, מוגן על ידי קו הינדנבורג עמדות הגנה דומות בשאר החזית החלו להיבנות. מס' הדוויזיות הגרמניות בחזית המערבית היה 133 ב־25 בינואר 1917, צמצמו את המחסור בכוח האדם הגרמני, אך לא די בהרהור על מתקפה. תפוקה גדולה יותר של חומרי נפץ, תחמושת ונשק על ידי התעשייה הגרמנית כדי לספק את האמצעים כדי להילחם בחומרים של מדינות ההסכמה Materialschlacht (קרב של ציוד) ניסו בתוכנית הינדנבורג של אוגוסט 1916. הייצור לא גדל מספיק בחורף, עם רק 60 אחוזים ממה שתוכנן להתקיים עד קיץ 1917. היוזמה הגרמנית, פרידנסאנגבוט (יוזמת השלום) בדצמבר 1916, נדחתה על ידי ההנהגה וחוק שירות עזר בדצמבר 1916, שנועדה לגייס את הכלכלה האזרחית.
הנסיגה לקו הינדנבורג התקיימה במסגרת מבצע "אלבריך ביוונג" (מבצע אלבריך או תמרון אלבריך) מפברואר־מרץ 1917, לאחר נסיגות מקומיות על הסום, שנכפו על הארמייה הגרמנית הראשונה בינואר ובפברואר, על ידי התקפות בריטיות בעמק אנקרה. חדשות ההריסות ומצבם הצפוי של אזרחים צרפתים שהושארו מאחור, היו מהלומות קשות ליוקרה הגרמנית במדינות נייטרליות. העבודה הועברה דרומה בפברואר 1917, מלה פרא עד לרתל ועל עמדות קדימה בחזית האן, אשר הגרמנים ידעו שהם היו אמורים להיות מותקפים על ידי הצבאות הצרפתים. חטיבות ששוחררו על ידי מבצע אלבריך ותגבורות אחרות, הגדילו את מספר הדיוויזיות בחזית האן עד 38 בתחילת אפריל. קו הינדנבורג הותקף מספר פעמים בשנת 1917, בעיקר בסן קנטן, בולקור, האן וקמברה והובקע רק בספטמבר 1918, במהלך מתקפת מאה הימים.
רקע

באוגוסט 1916 היו הצבאות הגרמניים על הסום נתונים ללחץ רב. חיל המילואים 11 היה "מרוסק" בהגנה על פוזייר. עשר חטיבות טריות הובאו אל חזית הסום ודיוויזה נוספת הוכנסה לקו מול הבריטים. התנועה מאחורי החזית הגרמנית נעשתה קשה על ידי הפצצה מתמדת של הארטילריה האנגלו־צרפתית, שהוסיפה למחסור בציוד על ידי עיכוב משלוחים ברכבת והפסקת תחזוקת כבישים. הרס, לכידה, נזק, בלאי ותחמושת פגומה גרמו ל־1,068 תותחי שדה ו־371 מתוך 820 אקדחים כבדים שיצאו מכלל פעולה עד סוף אוגוסט. המצב הארטילרי השתפר רק לאט־לאט על ידי תוכניתו של הגנרל מקס פון גאלוויץ, כדי למקד את הפיקוד על הארטילריה שנותרה לירי נגד סוללות ולהשתמש בתגבורות מטוסים כדי להגדיל את כמות הירי הארטילרי שנצפה, שבסופו של דבר הגבירה את הדיוק והיעילות של ההפצצות הגרמניות. הצבא השני גווע ברעב באמצע שנות אוגוסט, כדי להחליף דיוויזיות מותשות בצבא הראשון ותוכניות למתקפת־נגד ננטשו מחוסר כוחות. מצב החירום ברוסיה שנגרם על ידי המתקפה של ברוסילוב, כניסת רומניה למלחמה והתקפת הנגד הצרפתית בוורדן כבר הרסה את הצבא הגרמני.
רקע > אסטרטגיה גרמנית ל־1917

גנרל אריך פון פאלקנהיין, ראש המטה הכללי הגרמני, פוטר ב־29 באוגוסט 1916, והוחלף על ידי פילדמרשל פאול פון הינדנבורג. הפיקוד העליון החדש הורה על סיום המתקפות בוורדן ועל משלוח חיילים משם לרומניה ולחזית הסום. ב־5 בספטמבר התבקשו מפקדי הארמיות המערביות, לפגוש את הינדנבורג בקמבריי, ב־8 בספטמבר. למפקדי החזית המערבית נאמר כי אין עתודות למבצעי התקפי, למעט אלה המתוכננים לרומניה. סגן מפקד כוחות הפיקוד, גנרל גאורג פוקס, המליץ על הקמת קו הגנה מאראס למערב לאון, כדי לקצר את החזית ב־40 ק"מ ולשחרר עשר דיוויזיות, אשר עם חיילים אחרים יוכלו לשמש למתקפה באלזס או לורן. לודנדורף יד ימינו של הינדנבורג מתח ביקורת על הנוהג של החזקת הקרקע ללא קשר לערכו הטקטי ודגל בעמדת עמדות קדמיות עם מינימום של חיילים והשתלטות של עמדות אבודות על ידי התקפות־נגד, נוהל שכבר נכפת על הצבא הגרמני את הסום.
ב־15 בספטמבר הוטל על הגנרלפלדמרשל, הנסיך רופרכט, מפקד קבוצת הארמיות רופרכט, להכין קו הגנה אחורי, וב־23 בספטמבר החל לפעול על הקו החדש של קו הינדנבורג. ב־21 בספטמבר, לאחר קרב פלירס־קורסלט (15–22 בספטמבר), הורה הינדנבורג, כי חזית הסום תהיה בעלת עדיפות במערב לחיילים ולאספקה. בסוף קרב מורו (25–28 בספטמבר) לא היה לרופרכט כל עתודות בחזית הסום. במהלך חודש ספטמבר שלחו הגרמנים עוד 13 דיוויזיות חדשות למגזר הבריטי ולקחו חיילים בכל מקום שבו ניתן היה למצוא אותם. הופעתו הראשונה של הטנק של, התבוסה בקרב תייפל (26–28 בספטמבר) ומספר הנפגעים (ספטמבר היה החודש היקר ביותר של הקרב על הצבאות הגרמניים) היו מכות קשות למוראל הגרמני. ב־7 באוקטובר ציפה רופרכט התקפה בריטית מצפון לנהר אנקרה באמצע אוקטובר, והחרדה מהמצב בוורדן גדלה אף היא, וב־19 באוקטובר הושעה שיגור תגבורות מוורדן לסום. תבוסות שנגרמו על ידי הארמייה העשירית הצרפתית (10–21 באוקטובר) הובילו לפיטור הרמטכ"ל השני של הצבא, ברונסארט פון שלנדורף.
הינדנבורג ולודנדורף דרשו שינויים בתעשייה הגרמנית כדי להשלים את השינויים באסטרטגיה שלהם. עובדים גרמנים היו כפופים לחוק שירות עזר (Hilfsdienstgesetz), שחשף את כל הגרמנים בגילאי 16–50 לשירות חובה, מנובמבר 1916. התוכנית החדשה נועדה לשלש את תפוקת התותחים ותותחים של מקלעים והכפלה של תחמושת ופצצות מרגמה. הרחבת הצבא ותפוקת חומרי המלחמה גרמה להגברת התחרות על כוח האדם בין הצבא לתעשייה.
הצבא הגרמני החל ב־1916, באותה מידה, להיזקק לארטילריה ולתחמושת, בהסתערות של 8.5 מיליון פגזים לתותחי שדות ו־2.7 מיליון פגזים ארטילריים כבדים לתחילת הקרב על ורדן, אך ארבעה מיליון סיבובים נורו בשבועיים הראשונים והצבא החמישי היה זקוק 34 תחמושת רכבות ביום כדי להמשיך את הקרב. הקרב על הסום הפחית עוד יותר את עתודת התחמושת הגרמנית, וכאשר חיל הרגלים אולץ לצאת מהמיקום הקדמי, גבר הצורך בספרפייר (מטחי הגנה), כדי לפצות על המחסור במכשולים. לפני המלחמה, גרמניה הייתה מיובאת חנקות לייצור מניע לרובה והמלחמה הייתה יכולה להימשך רק בגלל גילוי תהליך הבר לסינתזה של חנקות מחנקן אטמוספירי, אך פיתוח תהליך הבר ומפעלי בנייה לניצול זה לקח זמן.
כדי לענות על הביקוש הקיים ועל מנת ליצור נשק חדש, הינדנבורג רצה עלייה גדולה של התפוקה ל-12,000 טון בחודש. אך תוכנית זו גרמה למשבר בכוח האדם הגרמני מכיוון שהרבה אנשים שהיו אמורים להתגייס לצבא עבדו בתעשייה.
רקע > אסטרטגיה אנגלית־צרפתית ל־1917

הצבא הגרמני היה רחוק מתבוסה, אך ב־1916 נסוג בסום ובורדן, וכך גם הצבא האוסטרו־הונגרי בדרום רוסיה. בוועידת שאנטי, בנובמבר 1916, הסכימו בעלות־הברית לפתוח במתקפה כללית נוספת. התרומה האנגלו־צרפתית הייתה חידוש של הסום עם כוחות הרבה יותר גדולים, והרחבת ההתקפה צפונה לאראס ודרום לאויז, ובעקבותיה התקפה צרפתית בין סויסון וריימס. הבריטים היו אמורים לתקוף את המרחב שהשתרע בין באפאום ל"וימי רידג" עם שני צבאות וצרפתים עם שלושה צבאות מן הסום אל נויון. ההתקפות היו אמורות להתבצע בחזיתות הרחבות ביותר ולהתקדם מספיק כדי לאיים על עמדות הארטילריה הגרמנית. כאשר המרשל ג'וזף ז'ופר הוחלף על ידי גנרל רוברט ניבל, "אסטרטגיית שנטילי" השתנתה. מדיניות של פריצת דרך וקרב מכריע שיושג בתוך 24–48 שעות ולהוביל ל"הרס מוחלט של כוחות אויב פעיל על ידי תמרון קרב" הוחזר. התקפות מתמשכות במאבק שיטתי הופלו והוחלפו דחפי פרץ מתמשכים, כדי לשלול מן הגרמנים את הזמן לחזק את הגנותיהם. כמות גדולה של אש ארטילרית כבדה עד 8 ק"מ לתוך קווי האויב, עד הקצה האחורי של ההגנות הגרמניות. התקדמות החי"ר הייתה אמורה להגיע עד לארטילריה הכבדה הגרמנית בהתקפה אחת ולאחר מכן להרחיב את הפריצה בהתקפות לרוחב. עתודה אסטרטגית תעבור דרך הפער ותהרוס את הרזרבות הגרמניות. ההתקפות הצרפתיות המקוריות בין הסום לאויז צומצמו, והמתקפה המשנית בין סויסון וריימס התחזקו והפכו למתקפה העיקרית. ההתקפה של ניבל תוכננה להתחיל עם התקפה בריטית על באפאום בתחילת אפריל 1917, כדי לסייע למתקפות הצרפתיות העיקריות שבוע לאחר מכן על ידי החזקת חיילים גרמנים בחזית אראס והסטת עתודות מהאייסן.
הקדמה > הכנות גרמניות בחזית המערבית

מטוס סיור גרמני סקר את כל החזית המערבית בחורף 1916–1917 כדי לחפש סימנים של הכנות התקפיות אנגלו־צרפתיות. עיצובו של זיגפרידסטלונג (עמדת זיגפריד, שנודעה מאוחר יותר על ידי כוחות בעלות־הברית כקו הינדנבורג), נערך על ידי קולונל קרמר, מהנדס מהמפקדה העליונה וגנרל לאוטר, המפקח הכללי של הארטילריה. הבנייה אורגנה על ידי רופרכט וקוהל; כאשר התוכניות היו מוכנות, הקו נחלק למגזרים ולקצינים מהמטכ"ל, התותחנים והמהנדסים מונו לפקח על הבנייה, שצפויה להימשך חמישה חודשים. ההגנות נבנו על ידי חברות בנייה גרמניות, שהביאו פועלים מיומנים לבנייה של עמדות בטון מזוין, ואילו 12,000 גרמנים 3,000 עובדים בלגים ו־50,000 שבויי מלחמה רוסים בעיקר חפרו את התעלות. רכבת, שהביאה 1,250 מטענים של חנויות הנדסה, אם כי תקופת הבנייה מאוקטובר 1916 עד מרץ 1917 פירושה שרק שמונה רכבות ביום נוספו לתנועה רגילה.
הקו היה באורך של 140 ק"מ ונבנה עבור עשרים דיוויזיות, אחת כל 7.2 ק"מ. כבלי הטלפון היו קבורים עמוק ורכבות קלות נבנו כדי לספק אספקה למנגנוני ההגנה. שדות של גדר תיל עד 90 מטר עומק. עמדות תצפית ארטילריות וקני מקלעים נבנו לפני קווי התעלה ומאחוריהם. במקום שבו השתרעה קרקע הקרקע מאחורי המערכת, היא נבנתה על מדרונות הפוכים (Hinterhangstellung), עם שדה אש קצר של חיל הרגלים, על פי הניסיון של קרבות ההגנה החזית המערבית של 1915 ו־1916, כאשר עמדות מדרונות קדמיים נשברו על ידי אש תותחים צרפתית־בריטית שנצפתה.
הקדמה > שיטת ההגנה הגרמנית

הנוהג של הגנה נוקשה על שוחות קדמיות, ללא קשר לנפגעים, בוטל, לטובת הגנה ניידת על השטחים המבוצרים שנבנו במהלך הסתיו והחורף של 1916–1917. Allgemeines über Stellungsbau (עקרונות ביצור השדה) פורסם בינואר 1917, שבו ניתנו הוראות לבניית מערכי הגנה לעומק, על פי עקרונות העומק והמסווה על ידי פיזור והסוואה. שוחות נועדו בעיקר לאירוח, למזבלות של אספקה ופתיון ולא כקו ירי. חפירות עמוקות בקו הקדמי הוחלפו על ידי הרבה יותר קטנות ורדודות של מבצרים קטנים.
ערך הקרקע נקבע על ידי חשיבותו האסטרטגית והטקטית. במקום שבו נתנה הקרקע לשטח יתרון טקטי, שבאמצעותו ניתן היה להביס את התוקף עם מינימום נפגעים למגינים, עם ירי מנשק קל, בעמדות מוסוות, היה צריך להיאבק על ידי חיל המצב ועל די רזרבות מקומיות, אשר היו עושים מתקפת נגד כדי להחזיר את כל הקרקע שנאבדה. השינויים בוצעו בחוברת ההדרכה של "גראנדסאץ'" ("התנהגות בקרב הגנתי במלחמה"), שפורסמה ב־1 בדצמבר 1916, שהפכו את גדודי חיל הרגלים ולא את הגדוד ליחידה הטקטית הבסיסית. חילות קטנים היו אמורים להדוף התקפות.
הקדמה > הכנות למתקפה האנגלו־צרפתית

התוכניות הבריטיות והצרפתיות ל־1917 הוסכמו בוועידה של בעלות הברית בשאנטילי בין ה־15 ל־16 בנובמבר 1916. פעולות קיימות היו אמורות להימשך בחורף, כוחות חדשים שהגיעו ליחידות קדמיות היו אמורים להתאמן ובאביב חזית ההתקפה הייתה אמורה להתרחב, מן הסום אל אראס ואל האויז. חזית ההתקפה הייתה אמורה להיות כ־80 ק"מ, עם שתי התקפות פתע צרפתיות ליד ריימס ובאלזס, כדי להסיח את הגרמנים מהמתקפה העיקרית, כדי לנצל את חוסר הארגון הגרמני וחוסר בעתודות. בעלות הברית ציפו שיהיו להן 168 דיוויזיות נגד 129 דיוויזיות גרמניות, על ההתקפות המתואמות. כמו כן הוסכם על מבצע בריטי בפלנדרס, שיחל כמה שבועות לאחר שההתקפות העיקריות ימשיכו דרומה. הרמטכ"ל הצרפתי ג'ופר הוחלף על ידי ניבל ב־13 בדצמבר, שהציעה אסטרטגיה שאפתנית הרבה יותר, שבה נשמרה התוכנית לחידוש ההתקפות האנגלו־צרפתיות משני צדי שדה הקרב של סום ב־1916, אך ההתקפה על האיין הוסבה לפריצת דרך מוחצת, ואחריה יגיעו עתודות אסטרטגיות של 27 דיוויזיות, להילחם במאבק "המכריע" שיוביל לניצול הניצחון על ידי כל הצבאות הבריטיים והצרפתים.
הקדמה > מבצעים באנקרה 1917

מזג אוויר חורפי באמצע נובמבר 1916, עצר את ההתקפות האנגלו־צרפתיות על הסום, ולא את מאמצי ההגנה של הצבא הגרמני. ב־1 בינואר, תקיפה גרמנית לקחה את הופ פוסט ליד ביומונט האמל, שאבדה למתקפה בריטית ב־5 בינואר. בליל ה־10 בינואר, התקפה בריטית כבשה את תעלת מאק, שכיסתה את האגפים של ההתקפה על תעלת מינכן במהלך היום; הכוחות הבריטים התקדמו קדימה מעל רדאן רידג 'לשאר החודש. ירידה בטמפרטורה שנוספה לקשיים הגרמניים, על ידי הקפאת הבוץ בעמק אנקרה, מה שמקל על חיל הרגלים לנוע. ב־3 וב־4 בפברואר הצליחו ההתקפות הבריטיות לעבור את השוחות בפויסיו ונהר, למרות התקפות־נגד גרמניות ב־4 בפברואר. ב־7 בפברואר איימו התקפות בריטיות על החזקות הגרמנים בגראנדקור ובסר. כל התקדמות קטנה חשפה למשקיפים בריטיים, חלק נוסף של ההגנות הגרמניות הנותרות.
נסיגה > התוכנית הגרמנית

במהלך החורף בוצעו פעולות הטעיה גרמניות, וסימנים למתקפה דרך שווייץ הסיטו את תשומת הלב הצרפתית בסוף 1916. הבריטים היו תפוסים על ידי דיווחים על חיילים ותותחים כבדים שנסעו לפלנדרס ומספר גדל והולך של דיווחים של סוכנים על תנועות חיילים מליל, טורקינג וקורטרי. עד ינואר 1917 לקחו הבריטים ברצינות אפשרות שהגרמנים יתקיפו בהתקפה מוגבלת לעבר נמלי הערוץ והפכו את פלנדרס לנושא רוב טיסות הסיור ארוכות הטווח שלהם. רופרכט, מפקד קבוצת ארמיות הצפון בחזית המערבית, היה אחראי לתכנון ההרס של התשתית בתוך המרחב של נויון והנסיגה לתפקידי הגנה חדשים לאורך קו הינדנבורג. הגרמנים הכינו לוח זמנים בן 35 ימים; התשתיות ומבנים נהרסו מ־9 בפברואר עד ה־15 במרץ.
עצים היו צריכים להיכרת, בארות היו צריכים להיזדהם והאוכלוסייה האזרחית תהיה לעזוב את האזור. רופרכט התנגד למדיניות זו מטעמים מוסריים ומעשיים, שהחורבן יהיה אסון תעמולה, יספק מחסה לאויב, חומר לתקן את הנזק לכבישים ולערער את המורל והמשמעת של החיילים הגרמנים המעורבים בהרס. המבנים של כמה כפרים היו מחוץ לתוכנית ו־10,000-15,000 אזרחים צרפתים נשארו מאחור בהם, בעוד 150,000 אזרחים בעלי גוף חזק היו פונו לעבוד בשאר צרפת הכבושה ובלגיה.
נסיגה > נסיגה גרמנית בסום

עמדות ההגנה של הצבא הגרמני על הסום אחרי נובמבר 1916 היו במצב גרוע, החילות היו מותשים, והתקשורת דיווחה על עייפות ומורל נמוך, מה שהשאיר את הפיקוד הגרמני בספק אם הצבא יכול לעמוד בחידוש הקרב. ההגנות הגרמניות על אנקרה החלו להתמוטט תחת מתקפה בריטית בינואר 1917, מה שגרם לרופרכט לדחוק ב־28 בינואר, כי תחילת הנסיגה לקו הינדנבורג צריכה להתחיל. לודנדורף דחה את ההצעה למחרת, אך ההתקפות הבריטיות על הארמייה הראשונה גרמו לרופרכט בליל ה־22 בפברואר להורות על נסיגה ראשונית של כ־6.4 ק"מ בין אסארט ללטרנסלוי. ב־24 בפברואר נסוגו הגרמנים.
נסיגה > תמרון אלבריך

ב־4 בפברואר, ההוראה ניתנה כדי להתחיל את תמרון אלבריך, עם 9 בפברואר להיות יום התמרון הראשון ו־16 מרץ יום הצעידה הראשון. הדוויזיות הקדמיות, שנשחקו על ידי התקפות בריטיות, נסוגו מאחורי קו הינדנבורג. ב־17 במרץ נסוגו הכוחות הגרמניים בקצה הצפוני של "חוף הבפאום" במהירות, שכן לא היו קווי ביניים. ב־19 במרץ בוייר וברקורלה פונו. הנסיגה היישר לקו הינדנבורג, הייתה בכל העמדות הגרמניות בצפון צרפת למעט בבהנין סור קויול, סנט מרטין סור קויול והחלק המערבי של נואוויל ויטאסה. הגנות גרמניות ננטשו מצפון לאנקרה.
ב־17 במרץ החלו הנסיגות מצפון לאבר וב־18 במרץ החלו הכוחות הגרמניים האחת להתרחק מקו החזית הישן. סיוסון הייתה נטושה, כבישים המובילים לנויון הוצפו, וגשרים של רכבות פוצצו.
התקפת־נגד גדולה הותחלה בחזית הצרפתית ב־22 במרץ, אשר אילצה את חיל הפרשים הצרפתי לחזור אל מאחורי תעלת קרוזאט עם נפגעים רבים, אך החלה מוקדם מדי כדי לארוב לכוח גדול שכלל ארטילריה, כפי שהיה מיועד.
כפרים הסמוכים לקו הינדנבורג דרומית לקיאנט היו הגרמנים צריכים להחזיק זמן רב מהצפוי, בשל הצורך להשלים את התוספות להגנות שנבנו כדי לתקן פגמים בעמדה המקורית. הכפרים סורל הינכורט וסנפירים אבדו ב־30 במרץ. כפרים הצפוניים לקו אבדו ב־2 באפריל, וממפר נפל ב־5 באפריל.
תוצאות > אבדות

הדיוק של נתונים סטטיסטיים על נפגעים במלחמה הגדולה הוא שנוי במחלוקת. נתוני הנפגעים הזמינים מתייחסים לסכומי החזית המערבית כפי שמוצג במשבר העולמי של וינסטון צ'רצ'יל ולא מתייחסים ישירות לנסיגה הגרמנית לקו הינדנבורג (ז או להפסדים אשר ייחשבו "בזבוז נורמלי", המתרחשים תוצאה של קיומו של החזית המערבית, ולא של פעולות צבאיות מסוימות. סך כל ההפסדים הבריטיים מינואר עד מרץ 1917 בצרפת היו כ־67,217, ההפסדים הצרפתיים היו 108,000 והפסדים גרמנים היו 65,381.
שבירת קו הינדנבורג

לקראת סוף המלחמה ב־1918 הצליחו כוחות מדינות ההסכמה לחדור ולשבור את קו הינדנבורג במהלך מתקפת מאה הימים בסוף ספטמבר 1918.
פינג

ערך זה עוסק בחבילת נתונים בפרוטוקול תקשורת. אם התכוונתם לנהר בתאילנד, ראו .
פעולות PING דרך CMD
פינג הוא יישום השולח חבילת נתונים בפרוטוקול ICMP ממקור מסוים ליעד מסוים ברשת לפי כתובתו. המטרה העיקרית לה היא משמשת היא בחינת תקינות התקשורת בין נקודת המקור לנקודת היעד.
אפשר להשתמש בפינג לאתר אינטרנט ידוע על מנת למצוא האם יש תקשורת לרשת האינטרנט, למשל הפקודה (כמעט בכל מערכת הפעלה בת זמננו):
ping he.wikipedia.org
יכולה לשמש לבדיקת התקשורת לאינטרנט מהמחשב האישי. חיסרון של שיטה זו הוא שאתר עלול לא להיות זמין עקב עומס או תקלה טכנית, או שהוא חוסם את אפשרות משלוח הפינג אליו.
ההודעה שהמחשב שולח נקראות ECHO REQUEST ומכונה פינג, והתשובה שהוא מקבל נקראת ECHO RESPONSE ומכונה פונג (pong).
המונח "פינג" הפך לביטוי המייצג בסלנג המחשבי את הקשר ברשת, גם אם לא מדובר בקישור רשת פשוט (למשל דרך חומת אש שכלל איננה מאפשרת משלוח פינג דרכה).
כמו כן מושג נוסף הקשור לפינג הוא לאג. הלאג הוא הזמן העובר משליחת הפינג ועד חזרת תגובת הפינג.
במשחקי רשת וצ'אטי IRC נפוץ השימוש בביטוי זה.
מבנה ההודעה

פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא שהפסקה מדברת על מבנה כללי של פאקטת ICMP ולא על פאקטת ICMP שמשומשת בתוכנת הפינג.
מבנה ההודעה > ICMP packet

|  | ביטים 0–7 | ביטים 8–15 | ביטים 16–23 | ביטים 24–31 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Header (20 בתים) | Version/IHL | Type of service | Length | Length |
| Header (20 בתים) | Identification | Identification | flags and offset | flags and offset |
| Header (20 בתים) | Time To Live (TTL) | Protocol | Header Checksum | Header Checksum |
Header (20 בתים): Source IP address
Header (20 בתים): Destination IP address
| ICMP Header (8 בתים) | Type of message | Code | Checksum | Checksum |
ICMP Header (8 בתים): Header Data
ICMP Payload (אופציונאלי): Payload Data
|  | ביטים 0–3 | ביטים 4–7 | ביטים 8–11 | ביטים 12–15 | ביטים 16–23 | ביטים 24–31 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Header (40 בתים) | Version | Traffic Class | Traffic Class | Flow Label | Flow Label | Flow Label |
| Header (40 בתים) | Payload Length | Payload Length | Payload Length | Payload Length | Next Header | Hop Limit |
Header (40 בתים): Source Address
Header (40 בתים): Destination Address
| ICMP6 Header (8 בתים) | Type of message | Type of message | Code | Code | Checksum | Checksum |
ICMP6 Header (8 בתים): Header Data
ICMP6 Payload (אופציונאלי): Payload Data
מבנה כללי של הודעת ICMP :
IPv4 Header (בכחול): protocol עם הערך 1 (ICMP) ו Type of Service עם הערך 0.
IPv6 Header (בכחול): Next Header עם הערך 58 (ICMP6)
ICMP Header (באדום):
Type of ICMP message ‏(8 ביטים)
Code ‏(8 ביטים)
שדה Checksum (16 ביטים), מחושב עם חלק ה- ICMP של ה-packet (ה-IP header אינו בשימוש).
שדה Header Data ‏(32 ביטים), במקרה זה (בקשות ותשובות של ICMP echo), יורכבו ממזהה (16 ביטים) ומספר סידורי (16 ביטים).
ICMP Payload: ‏payload לסוגי תשובות שונים; עם גודל משתנה, תלוי מימוש.  אולם, החלק המכיל את ה- IP וה-ICMP צריך להיות פחות מ- maximum transmission unit של הרשת או להסתכן בפפרגמנטציה network or risk being.
התקפת פינג

התקפת פינג היא התקפת מניעת שירות בה שולחים בקשות פינג רבות על מנת להעמיס על השרת ולגרום לסירובו לבקשות משמעותיות יותר. כיום התקפות כאלו נדירות יחסית מכיוון שמרבית השרתים שהותקפו חוסמים את אפשרות הפינג. תקיפה אחרת שהשתמשה בפינג בעבר הוא פינג המוות (Ping Of Death) שניצל באג במימוש הפרוטוקול שאפשר לגרום לקריסתו של  מחשב מרחוק באמצעות שליחת רצף חבילות פינג.
פינג המוות מאפשר גם פריצה של רשתות וירטואליות במתג כאשר המתג מוצף בפינגים הוא מתחיל לתפקד כרכזת, ובכך לבטל את החלוקה לרשתות וירטואליות וכל המידע שהוגדר לא לעבור בין שני מחשבים שאינם באותה רשת, עובר בכל זאת. במתגים מתוחכמים קיימת הגנה מפני התקפות מסוג זה (למשל כיבוי אוטומטי של ה-Port).
ראו גם

מונחים ברשת מחשבים
הערות שוליים

↑  "RFC 792 - Internet Control Message Protocol". Tools.ietf.org. נבדק ב-2014-02-02.
↑  "RFC Sourcebook's page on ICMP". נבדק ב-20 בדצמבר 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
| פקודות בסביבת Unix ובמערכות הפעלה דמויות יוניקס |
| --- | --- | --- |
| מערכת קבצים |  bzip • cat • cd • chmod • chown • chgrp • cksum • cmp • cp • dd • du • df • file • fsck • gzip • ln • ls • mkdir • mount • mv • pwd • rm • rmdir • tar • tee •  tree • touch • type • umask • zip  |  |
| תהליכים |  at • chroot • cron • htop • kill • killall • nice • pgrep • pkill • ps • pstree • time • top  |  |
| סביבת משתמש |  dig • env • exit • finger • passwd • su • sudo • uptime • talk • uname • w • wall • who • whoami  |  |
| עיבוד טקסט |  awk • basename • cut • diff • ed • ex • head • less • more • paste • sed • sort • strings • tail • tr • Uniq • vi • vim • wc • xargs  |  |
| מעטפת |  alias • echo • expr • printf • sleep • test • wait  |  |
| רשת |  ifconfig • inetd • ip • netcat • netstat • nload • nmap • nslookup • ping • rlogin • route • ssh • traceroute  |  |
| חיפוש |  find • grep • locate  |  |
| שונות |  man • bc • cal • date • parted • seq  |  |
תל ארפאצ'ייה

| --- | --- |

תוכנית הבית השרוף
 היסטוריה
 תרבויות:  תרבות חלף 
 תקופות:  תקופת עובייד 
 אתר ארכאולוגי
 התגלה:  1928 
 ארכאולוגים:  מקס מלוואן 
 מיקום
 מדינה:  עיראק 
 קואורדינטות:  36°29′00″N 42°57′00″E﻿ / ﻿36.4833°N 42.95°E﻿ / 36.4833; 42.95
  (למפת עיראק מוגדלת) בגדאד בצרה ארביל כירכוכ פלוג'ה סולימאניה כרבלא נג'ף רמאדי טורקיה סוריה יר. ערב הסעודית כווית איראן המ. הפ. תל ארפאצ'ייה(למפת עיראק רגילה) בגדאד בצרה ארביל כירכוכ פלוג'ה סולימאניה כרבלא נג'ף רמאדי טורקיה סוריה יר. ערב הסעודית כווית איראן המ. הפ. תל ארפאצ'ייה
 
תל ארפאצ'ייה  (בערבית: تل الاربجية ; מבטאים אַרְפָּאצִ'יֶה) הוא אתר ארכאולוגי מהתקופה הנאוליתית. האתר שוכן בפרוורי העיר מוסול בעיראק, במחוז נינוה על הגדה המזרחית של החידקל. התל שוכן כ-6 ק"מ צפונית-מזרחית לעיר העתיקה נינוה. שמו של האתר ניתן לו על שם כפר השוכן בקרבת התל. האתר ידוע גם בשם טפה רשווה (Tepe Reshwa).
האתר היה מיושב בתקופת חלף ובתקופת עובייד. נמצאו באתר עקבות של תעשייה מסיבית של כלי חרס. הממצאים של הכלים באתר נתנו בסיס ליצירת כרונולוגיה של תקופת חלף.
תולדות המחקר הארכאולוגי

האתר התגלה לראשונה ב-1928 על ידי האשורולוג הבריטי רג'ינלד תומפסון, ונחפר לראשונה בשנת 1933 על ידי הארכאולוג הבריטי מקס מלוואן וג'ון רוז (John Cruikshank Rose) מבית הספר הבריטי לארכאולוגיה בעיראק, אליהם הצטרפה אגאתה כריסטי, אשתו של מלוואן. חפירות נוספות נערכו ב-1976 על ידי צוות בראשות איסמעיל היג'רה (Ismail Hijara).
התל וסביבתו

תל ארפאצ'ייה הוא תל קטן בעל צורה אובלית. קוטרו הגדול הוא 120 מטר. הוא שוכן באזור של גבעות באזור בו אפשר לקיים חקלאות בעל.
השכבות המשויכות לתרבות חלף הן בגובה של 7.5 מטר לערך והן כללו 11 שלבים של ארכיטקטורה, מחולקים על פני 4 שכבות מהתקופה החלפית מהמוקדמת ועד המאוחרת.
בחפירות נמצאו מספר מבנים עגולים בעלי כיפה הנקראים במחקר "תולואי" (Tholoi). המבנים היו בקוטר של 7-3 מטר. לעיתים נמצאו לידם מבנים קטנים מלבניים, שייתכן והיו חדרי כניסה. מבנים מעטים מסוג זה נחפרו. המבנים נבנו מטיט, לעיתים הן הונחו על גבי יסודות אבן. באחד המבנים נמצאו צלמיות נשים רבות וייתכן והוא שימש למטרה פולחנית. המבנים האחרים שימשו כנראה למגורים. נמצאו גם כלים ממשפחת "כלי חלף". בנוסף נמצאו גם חותמות הטבעה.
המבנים העגולים התחלפו במשך הזמן במבנים מלבניים עם שבילים מרוצפים המובילים ממרכז האתר החוצה. בשכבה הרביעית נמצא בית מלבני הידוע בשם "הבית השרוף" (על שם שרפה שהביאה לקריסתו), בו נמצאו ממצאים קטנים רבים, כולל צלחות עדינות ממשפחת כלי חלף הצבועות ב-3 צבעים עם עיטורים גאומטריים, כלים מאבן וצלמיות, ממצאים מאובסידיאן וחרוזים. להערכת החוקרים, הבית השתייך לקדר או לאדם בעל תפקיד רשמי. לאחר שכבה זאת האתר ניטש.
באתר נמצאו ממצאים המעידים על גידול בעלי חיים כבשים ועזים, ובמשך הזמן שימוש נרחב יותר בבקר וחזירים. בנוסף הם עסקו בציד, במיוחד איילים ופראים. הם גידלו חיטה, שעורה תרבותית ופשתן.
באתר נמצאו גם מספר בתים וקברים מתקופה מאוחרת יותר, תקופת עובייד.
לקריאה נוספת

Hijara, Ismail. The Halaf Period in Northern Mesopotamia, Nabu, 1997, ISBN 1-897750-06-4
Stuart Campbell, The Burnt House at Arpachiyah: A Reexamination, Bulletin of the American Schools of Oriental Research, no. 318, pp. 1–40, 2000
Peter M. M. G. Akkermans, Glenn M. Schwartz, The Archaeology of Syria: From Complex Hunter-gatherers to Early Urban Societies (c. 16,000-300 BC), Cambridge University Press, 2003, ISBN 0-521-79666-0
T. Davidson and H. McKerrell, The neutron activation analysis of Halaf and Ubaid pottery from Tell Arpachiyah and Tepe Gawra, Iraq, vol. 42, pp. 155–67, 1980
Three New Graves at Arpachiyah מאת Ismail Hijara World Archaeology Vol. 10, No. 2, Archaeology and Religion (Oct., 1978), pp. 125-128
הערות שוליים

↑  Tell Arpachiyah ב-Encyclopedia of Prehistory: Volume 8: South and Southwest Asia עמ' 146
↑  Iraq: The ancient sites and Iraqi Kurdistan מאת Geoff Hann, Karen Dabrowska, Tina Townsend Greaves, עמ' 227
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012878374005171