stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרב פריוויל
תוצאות הקרב

אבדות האיחוד הסתכמו ב-4,726 נפגעים (894 הרוגים, 2,911 פצועים ו-471 שבויים או נעדרים). אבדות הקונפדרציה הסתכמו ב-3,401 נפגעים (532 הרוגים, 2,641 פצועים ו-228 שבויים או נעדרים).
ניתן לטעון כי בראג זכה בניצחון טקטי לאחר שתקף בנחישות והדף את יריבו יותר מקילומטר וחצי לאחור, אך מצבו האסטרטגי המסוכן התברר לו כשגילה את נוכחותם של הקורפוסים הנוספים על דרך ספרינגפילד ועל דרך לבנון. ב-21:00 נפגש בראג עם פקודיו בבית קרופורד ונתן הוראות לתחילת נסיגה בחצות תוך השארת קו הגנה מדומה בזמן שהארמייה שלו תצטרף לארמייה של קירבי סמית'. בזמן שהארמייה צעדה לכיוון הרודסברג נשארו כ-900 פצועים מאחור.
בראג התאחד עם הארמייה של קירבי סמית' בהארודסברג וארמיות הקונפדרציה והאיחוד שהיו כעת בגודל שווה התכתשו ביניהן במשך כשבוע אך אף צד לא תקף. בראג, שהבין שמגויסים חדשים מבני קנטקי אינם ששים להצטרף לצבאו וללא סיוע לוגיסטי שיאפשר לו להמשיך ולהחזיק במדינה, נסוג דרומית מזרחית לעבר נוקסוויל שבטנסי דרך מעבר קמברלנד. הוא נקרא במהרה לריצ'מונד כדי להגן על עצמו בפני נשיא הקונפדרציה, ג'פרסון דייוויס, כנגד האשמות שהועלו נגדו על ידי קציניו על הדרך בה ניהל את המערכה ודרשו את החלפתו. על אף שדייוויס החליט להשאיר את בראג בתפקידו, נפגעו יחסיו עם פקודיו בצורה קשה. לאחר שחזר לארמייה, הורה בראג לנוע לעבר מרפריסבורו, טנסי.
ביואל ניהל מרדף הססני אחרי בראג וחזר לבסוף לנאשוויל, במקום להיכנס לתוך מזרח טנסי כפי שדרש ממשל לינקולן. בעקבות חוסר שביעות רצון כללית מתפקודו של ביואל, החל ארגון מחדש של המרחבים הפיקודיים בזירת המערב. ב-24 באוקטובר הוקם המרחב הפיקודי של קמברלנד בפיקודו של מייג'ור גנרל ויליאם רוזקרנס וארמיית אוהיו של ביואל צורפה אליו בסימון חדש - הקורפוס ה-14 (לאחר קרב סטון ריבר, הפסד אסטרטגי נוסף של בראג, יקבל הקורפוס את שמו המוכר יותר - ארמיית קמברלנד). ביואל נאלץ להופיע בפני ועדה שחקרה את התנהגותו ופעולותיו במהלך המערכה. ביואל נשאר במערכת הצבאית במשך כשנה וחצי נוספים אך הקריירה של נהרסה. הוא פרש מן הצבא במאי 1864.
בעקבות קרב פריוויל, נשארה קנטקי באיחוד עד לסוף המלחמה. ההיסטוריון ג'יימס מ. מק'פירסון (James M. McPherson) מחשיב את הקרב כאחד מנקודות המפנה במלחמת האזרחים. קרבות אנטיאטם ופריוויל הדפו את פלישות הקונפדרציה, הביאו לעצירת ניסיונות התיווך והכרה מצד מדינות אירופה בקונפדרציה וייתכן כי מנעו את ניצחון המפלגה הדמוקרטית בבחירות 1862 שיכלו לפגוע ביכולת הממשל להמשיך במלחמה ויצרו את הבסיס להכרזת האמנסיפציה, שהרחיבה את מוקד הסכסוך ומטרות המלחמה.
חלקים משדה הקרב של פריוויל נשתמרו על ידי מדינת קנטקי כאתר שדה הקרב ההיסטורי של פריוויל.
הערות שוליים

↑  Kennedy, עמ' 127, ארמיית אוהיו כולה מנתה כ-60,000 חיילים
1 2  Kennedy, עמ' 127
↑  Noe, עמ' 373
↑  Noe, עמ' 369
↑  Eicher, עמוד 367
↑  Kennedy, עמוד 124
↑  Noe, עמודים 8-10
↑  Noe, עמוד 31
↑  Noe, עמ' 30
↑  Noe, עמ' 31-32
↑  Noe, עמ' 32-35
↑  Breiner, Bragg's Kentucky Invasion
↑  Noe, עמ' 129
↑  Official Records, סדרה I, כרך XVI, חלק 1, עמ' 1023-24.
↑  Noe, עמ' 94-95
↑  Noe, עמ' 373-374
↑  Noe, עמ' 375-377
↑  Noe, עמ' 97, 377-380
↑  Noe, עמ' 369-372
↑  Noe, עמ' 118-119
↑  Cameron, עמ' 97
↑  Noe, עמ' 110-111
↑  Noe, עמ' 136-139
↑  Cameron, עמ' 98
↑  Noe, עמ' 140
↑  Noe, עמ' 144-159
↑  Kennedy, עמ' 124
↑  Noe, עמ' 169-171
↑  Noe, עמ' 173-176; Cameron, עמ' 117
↑  Eicher, עמ' 370
↑  Noe, עמ' 193 ,186-188; Cameron, עמ' 117
↑  Noe, עמ' 193-204
↑  McDonough, עמ' 249
↑  על פי גרסה נוספת, פרסונס נשאר לירות לבדו מאחד התותחים, חיילי הקונפדרציה התוקפים שהתרשמו מאומץ ליבו הניחו לו לסגת. McDonough, עמ' 253-254
↑  Noe, עמ' 204-211
↑  Noe, עמ' 250-256; Cameron, עמ' 136-144
↑  Noe, עמ' 245-247
↑  Noe, עמ' 256-260; Cameron, עמ' 145-150
↑  Noe, עמ' 260-261; Breiner, The Battle of Perryville
↑  Noe, עמ' 216-218; 238-241
↑  Noe, עמ' 266-268
↑  Noe, עמ' 219-228
↑  Noe, עמ' 263-270; Cameron, עמ' 174-176
↑  Breiner, The Battle of Perryville
↑  Noe, עמ' 215
↑  McDonough, עמ' 267-271
↑  Noe, עמ' 277-283
↑  McDonough, עמ' 270-271
↑  Noe, עמ' 283-287; עמ' 291-292
↑  בערב הקרב דנו ג'קסון, טריל וובסטר באפשרות ששלושתם ימותו למחרת ודחו אותה כבלתי סבירה. McDonough, עמ' 237; Noe, עמ' 272-274; Cameron, עמ' 181-182
↑  Noe, עמ' 292-298
↑  Noe, עמ' 290-291; Cameron, עמ' 183-184
↑  McDonough, עמ' 285-286; Noe, עמ' 301-305
↑  Noe, עמ' 369, 373
↑  Noe, עמ' 313-315
↑  Noe, עמ' 338-339
↑  Noe, עמ' 339-343; Eicher, עמ' 371
↑  McPherson, עמ' 858
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007536488105171  LCCN: sh85100047 
הפעולות בחזית המערבית מהמצור על קורינת' דרך המערכה על קנטקי ועד להערכות מחדש בטנסי  הקונפדרציה
  האיחוד
מיקום הכוחות ב-14:00, 8 באוקטובר
ההתקפות של דונלסון, מנהי, סטיוארט וג'ונס (סביבות 15:00)
ההתקפות של מנהי, בראון, ג'ונסון וקלבורן (סביבות 15:45)
עמדת הסוללה של פרסונס על הגבעה החשופה, 2007.
"קו פרשת המים" (סביבות 16:15)
ביתו של "סקוויר" הנרי בוטום ב-2007
ההתקפה של פאוול על שרידן והתקפת הנגד של קארלין
ההגנה על צומת דיקסיוויל
המצבה המסמנת את קברי חיילי הקונפדרציה בשטחו של בית גודנייט
רוזו

| --- | --- |
בתים לחוף הים ברוזו
בתים לחוף הים ברוזו
 מדינה:  דומיניקה דומיניקה
 ראש העיר:  ססיל ג'וזף
 מושל:  נוריס פרווסט
 על שם:  reed 
 גובה:  43 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  14,725 (2011)
 קואורדינטות:  15°18′00″N 61°23′00″W﻿ / ﻿15.3°N 61.383333333333°W﻿ / 15.3; -61.383333333333 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת דומיניקה מוגדלת) פורטסמות' מריגוט וסלי רוזלי סנט ג'וזף פוינט מישל סופרייר גראנד ביי פונט קסה קוליהו האוקיינוס האטלנטי  הים הקריבי רוזו(למפת דומיניקה רגילה) פורטסמות' מריגוט וסלי רוזלי סנט ג'וזף פוינט מישל סופרייר גראנד ביי פונט קסה קוליהו האוקיינוס האטלנטי  הים הקריבי רוזו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
צילום אווירי של העיר
קתדרלת רוזו
אצטדיון וינסדור פארק
רוֹזוֹ או רוסו (באנגלית וצרפתית: Roseau, בקריאולית: Wozeau) היא בירתה של דומיניקה והעיר הגדולה בה. העיר נמצאת על חופו המערבי של האי דומיניקה. העיר מוקפת בנהר רוזו מצידה האחד ובים הקאריבי מהצד השני. מספר התושבים על פי מפקד האוכלוסין של 2011 הוא 14,725. רוזו היא יישוב עירוני הנמצא במחוז סנט ג'ורג' שבדומיניקה. מבין היישובים הקיימים היום רוזו היא ההתיישבות העירונית העתיקה ביותר באזור.
העיר בנויה באופן המשלב סגנון מודרני וקולוניאלי צרפתי. העיר משמשת נמל יצוא לפרות הדר, שמן צמחי, קקאו פירות טרופיים, ירקות ותבלינים.
בעיר קיים גן בוטני הכולל דוגמאות של רוב צמחי האי, בתוכם צמחים ייחודיים לאי.
מידע כללי

הרובע המרכזי של העיר בנוי בצפיפות והוא משלב בתוכו בתים קטנים וגדולים לצד בניינים מודרניים. שטחים פתוחים או ירוקים מעטים בלבד קיימים בתוך גבולות העיר וגם אלה פוחתים עם התרחבות הבנייה. אף על פי כן, גבולות הרובע המרכזי הם טבעיים ברובם. מצידה האחד נמצא הים הקאריבי, והנהר ובצד השני נמצאים הגנים הבוטניים וגני בית הממשל בהם יש דווקא שטחים ירוקים נרחבים. העיר מתבלטת לעומת ערים קאריביות אחרות בגודל ובמגוון הגנים ובגודלו של הנהר המקיף אותה.
המבנה האדריכלי של העיר הוא בלתי סדיר ומבוסס על בנייה לא מתוכננת. לכן צורתה של העיר היא מבולבלת ולמרות גודלה הקטן יחסית קשה להתמצא בה. בעיר יש כ-80 מבננים הנפרשים על פני 30 הקטארים בלבד. לשם ההשוואה העיר צפופה פי 2 בקירוב מערי הבירה של המדינות השכנות, קינגסטאון, סנט וינסנט והגרנדינים וקסטריז, סנט לוסיה.
בעיר יש מלונות קטנים אחדים וכמה אכסניות משפחתיות.
היסטוריה

העיר נמצאת על מניפת סחף הקיימת כבר מאות שנים ונוצרה בשנים שהנהר זרם מניוטאון המודרנית למקום זרימתו היום. באלפיים השנה האחרונות אינדיאנים שהגיעו לאי וסביבתו התיישבו בעיר שמשכה אותם בגלל מקורות המים שלה. עם הגעת האירופאים במאות ה-16 וה-17 הצרפתים הקימו התיישבות קטנה באזור וכמו שהיה נהוג בהתיישבויות צרפתיות קראו לה על שם הקנה והסוף שראו גדלים על גדות הנהר. הצרפתים הכינו תוכניות וביצעו אותן להרחבת הרחובות מהאזור הקרוי היום "השוק העתיק ברחבי ההתיישבות ואף מחוץ לגבולותיה.
מאבקים רבים התרחשו בין הבריטים לצרפתים על השליטה בעיר. בסופו של דבר בסוף המאה ה-18 ובתחילתה של המאה ה-19 הצליחו הבריטים להשיג דריסת רגל בעיר ופיתחו תוכניות לבניית מוצבים ומבני ממשל בעיר באזור הקרוי היום פוטרס ויל וניוטאון.
פיתוח העיר המשיך גם בשנות ה-50 וה-80 של המאה ה-20. התיישבויות חדשות שקמו בקצה העיר יצרו רצף טריטוריאלי עם התיישבויות פרבריות קיימות ויצרו בעצם מבנה מורחב של היישוב החצי-עירוני.
ההשפעה הצרפתית מאופיינת בסגנונות של רבים מהרחובות שאינם ישרים אלא עקומים בעוד האנגלית מאופיינת דווקא בשמותיהם.
אדריכלות

העיר משלבת כמה סגנונות בנייה האופייניים לאיים הקריביים בתוכה. הבולטים ביותר הם סגנון קולוניאלי צרפתי ובנייה ורנקולרית. ההשפעה הצרפתית בולטת ביותר ברחוב הקרוי על שם המלך ג'ורג' החמישי וברחבי העיר ניתן גם למצוא השפעה אנגלית בדמות מבנים קולוניאליים גדולים ומבנים ציבוריים ומבני ממשל שנבנו בסגנון דומה.
הכנסיות בעיר מציגות השפעה אירופית חזקה האופיינית לדומיניקה בשילוב קל עם סגנון קריאולי. הכנסייה הקתולית בנויה בסגנון המשלב אדריכלות רומנסקית וגותית. הכנסייה האנגליקנית בנויה בסגנון ג'ורג'יאני. לצד מבנים כאלה ניתן למצוא מבנים שנבנו בסגנון בנייה עממי.
מאפייני העיר

בגלל תופעת הפרבור הקיימת בסביבת העיר תושבים מעטים יחסית מתגוררים במרכזה. אף על פי כן, תושבים רבים פוקדים אותו על בסיס יומיומי. רחובות העיר הם רב שימושיים ובד בבד עם תחבורה מנועית הנפוצה בעיר רחובותיה גם משמשים למשחקי ספורט, גננות ומפגשים חברתיים.
הימצאותם של הגנים הבוטניים במרכז העיר מהווה ניגוד לצפיפות והעומס שיש באזור המסחרי הסמוך. כמה בתי ספר ממוקמים קרוב לגנים וביום רגיל ניתן לראות בעיקר תלמידי בית ספר ותיירים פוקדים את הגנים. ביום בו נערך משחק קריקט בתחומי הגן הוא בדרך כלל מושך צופים רבים.
בעיר ממוקמים כמה בנייני שגרירות, הגדולים שבהם שייכים למדינות ונצואלה והרפובליקה העממית של סין.
ספורט ופנאי

הגנים הבוטניים הם מקום בילוי פופולרי, אחד מני רבים. בעיר, גם בתחומי הגנים, נערכים משחקי קריקט ואימוני ספורט שונים. ספורט נוסף המוכר בעיר הוא כדורגל. קריקט וכדורגל נפוצים מאוד בעיר ואף ברחובות ובחוף הים ניתן להיתקל בתושבים המעבירים את זמנם הפנוי במשחקים אלה. בעיר יש 4 מגרשים ואצטדיון גדול אחד בוינסדור פארק. בעיר ניתן גם למצוא מגרשי טניס. מגרשי נטבול וכדורסל ניתן למצוא בכל בתי הספר בעיר.
בנייתו של אצטדיון וינסדור פארק, מגרשה הביתי של נבחרת דומיניקה בכדורגל, הושלמה בשנת 2007. את בנייתו מימנה הרפובליקה העממית של סין שתרמה לטובת הקמתו 33 מיליון דולר מזרח קריבי.
בעיר פועלות 3 תחנות רדיו. אחת ממשלתית ושתיים פרטיות.
הערות שוליים

↑  מפקד האוכלוסין של דומיניקה - 2011
↑  ניקו ליפסאנן, Naturalistic and existential realms of place in Roseau, Dominica. המחלקה הגאוגרפית באוניברסיטת הלסינקי.
| בירות מדינות איי הודו המערבית |
| --- | --- | --- |
| מדינות האיים הקריביים | אנטיגואה וברבודה: סנט ג'ונס • בהאמה: נסאו • ברבדוס: ברידג'טאון • גרנדה: סנט ג'ורג'ס • דומיניקה: רוזו • הרפובליקה הדומיניקנית: סנטו דומינגו • האיטי: פורט-או-פרנס • ג'מייקה: קינגסטון • טרינידד וטובגו: פורט אוף ספיין • סנט וינסנט והגרנדינים: קינגסטאון • סנט לוסיה: קסטריז • סנט קיטס ונוויס: באסטר • קובה: הוואנה |  |
| שטחים תלויים | איי הבתולה הבריטיים: רואוד טאון • איי הבתולה של ארצות הברית: שארלוט אמאלי • איי קיימן: ג'ורג' טאון • אנגווילה: הוואלי • ארובה: אורנייסטאד • גוואדלופ: באס-טר • איי טרקס וקייקוס: קוקבורן טאון • מרטיניק: פור-דה-פראנס • מונטסראט: פלימות' (בריידס) • סן ברתלמי: גוסטביה • סן מרטן: מריגו • סנט מארטן: פיליפסבורג • פוארטו ריקו: סן חואן  • קוראסאו: וילמסטאד |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007552691405171  GND: 4602308-2  LCCN: n83052346  MusicBrainz: 72c98e5a-a528-49e8-9680-6a99eb6a490a  NARA: 10037386  NKC: xx0039644  VIAF: 155974880   WorldCat (עם VIAF): 155974880
רצח מלך פורטוגל ויורשו ב-1908

רצח מלך פורטוגל ויורשו ב-1908
באירוע רצח מלך פורטוגל ויורשו שבוצע ב-1 בפברואר 1908 נרצח מלך פורטוגל קרלוש הראשון בן ה-44 ונסיך הכתר לואיש פיליפה בן ה-20 על ידי מתנקשים רפובליקנים אשר לא היו מרוצים מהמדיניות של המלך ומהמצב הכללי בפורטוגל.
ההתנקשות

ב-1 בפברואר 1908 חזרה משפחת המלוכה לליסבון מחופשה בארמון וילה ויסוסה שבמרכז פורטוגל. לאחר שחצו את נהר הטאגו באמצעות ספינת קיטור, הם נסעו בכירכרה פתוחה לעבר הארמון בליסבון. על פי הנוהג הרגיל הייתה המרכבה מלווה באנשי המשמר המלכותי, אשר היו חמושים וקצין פרשים רכוב. כאשר הכירכרה המלכותית חצתה את כיכר Terreiro do Paço, החלו שני המתנקשים אלפרדו קוסטה ומנואל בויסה לירות לעבר משפחת המלוכה. בויסה, שהיה בעבר צלף בצבא, ירה באמצעות רובה קרבין, שהוסתר מתחת למעיל שלבש, ממרחק של כ-8 מטרים. הירייה פגעה בצווארו של קרלוס הראשון והוא מת באופן מיידי. המתנקש השני קפץ על מדרגת הכירכרה, וירה גם הוא על גופתו של המלך. המלכה אמליה שלא נפגעה, ניסתה להגן על ילדיה, תוך שהיא צורחת בקול רם, והודפת את המתנקש באמצעות זר פרחים.
בעקבות כן, הפנו המתנקשים את תשומת לבם אל נסיך הכתר לואיש פיליפה אשר עמד לירות על התוקפים באמצעות אקדח מוסתר, אך הם הספיקו גם לירות בו ופגעו בחזהו. הנסיך הצליח לירות ארבע יריות לעבר התוקף אשר נפל מן הכירכרה. עם זאת, כאשר לואיש פיליפה נעמד, הוא הפך גלוי יותר לתוקף שהחזיק ברובה הקרבין אשר פגע בראשו וגרם בעקבות כך למותו המיידי. הנסיך מנואל נפצע בזרועו. בויסה הספיק לירות עוד שתי יריות, ופצע קצין וחייל שהתקרבו אליו. שני המתנקשים נרצחו על ידי אנשי המשמר המלכותי שגם הרגו בהמולה עובר אורח חף מפשע.
אחרית דבר

כמה ימים לאחר ההתנקשות הוכתר הנסיך מנואל כמלך פורטוגל. ההתנקשות גרמה לזעזוע גדול בפורטוגל ובשאר אירופה. עם זאת, לאחר הפיגוע הפכה המפלגה הרפובליקנית לפופולרית מאוד, וב-5 באוקטובר 1910 הצליחה המפלגה לבצע הפיכה רחבת היקף, שגרמה להחלפת המונרכיה ברפובליקה. המלך הצעיר מנואל השני, אשר נפצע בהתנקשות אך שרד, נמלט לבריטניה במהלך ההפיכה של 1910.
רן אדליסט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  27 ביולי 1943 (בן 81) עפולה, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  ישראל 
 
רן אֶדֶליסט (נולד ב-27 ביולי 1943) הוא עיתונאי וסופר ישראלי.
ביוגרפיה

אדליסט נולד בעפולה. עם גיוסו לצה"ל התנדב לסיירת שקד. בסיירת עבר אדליסט מסלול הכשרה כלוחם וכן קורס מ"כים חי"ר וקורס סיור. עם תום המסלול השתתף באימונים ופעילות מבצעית במסגרת הסיירת בפיקוד הדרום
עבד ככתב צבאי בטלוויזיה הישראלית. באפריל 1969, במהלך מלחמת ההתשה, נפצע מירי תוך כדי סיקור חדשותי. בנובמבר 1969 נפצע בעת שירות מילואים בתעלה. בדצמבר 1969 התלווה לכוחות הפושטים במבצע תרנגול 53.
ב-1978 היה ממייסדי תנועת שלום עכשיו. במאמר שפרסם במעריב בפברואר אותה שנה תחת הכותרת "שלום עכשיו" טען ש"רק גל ציבורי של מורעבי שלום שיסחוף אותנו ואת הממשלה יביא אותנו למצב שבו נהיה מוכנים לשלום. גל שיגאה תחת הכותרת שלום - עכשיו, ויידחף על ידי אלה שאין להם מה להפסיד פרט לארץ ישראל ולמלחמה הבאה, ויהפוך את הממשלה לממשלת עם ישראל ולא רק לממשלת ארץ ישראל".
אדליסט כתב בעיתון "חדשות" ובירחון "מוניטין", אותו גם ערך בשנות ה-90. פרסם כתבות רבות בעיתונות הישראלית, בעיקר בנושאי צבא וביטחון. כמו כן כתב ספרים רבים, בעיקר מותחנים וספרי עיון בנושאים ביטחוניים.
בשנות האלפיים שימש אדליסט הכתב הצבאי של הערוץ הראשון וביים תוכניות דוקומנטריות בטלוויזיה.
במרץ 2007 שודר בערוץ הראשון סרט תיעודי שיצר אדליסט בשם "רוח שקד" על סיירת שקד, אשר עורר תקרית דיפלומטית בין ישראל למצרים. בסרט נטען כי חיילי הסיירת, בפיקודו של בנימין בן אליעזר, הרגו 250 חיילי קומנדו מצריים במלחמת ששת הימים. בתקשורת המצרית נטען כי מדובר בשבויי מלחמה לא חמושים, לאחר שהפסקת האש נכנסה לתוקף. ערוץ 1 ואדליסט הבהירו כי לא נטען שחיילי הסיירת רצחו שבויים מצרים, ואדליסט ציין כי תמונות של שבויים מצריים שנכנסו לסרט הוכנסו ללא ידיעתו על ידי עורך מחלקת התעודה איתי לנדסברג.
אדליסט שימש מספר שנים כמנהל התוכן הישראלי בתחנת הרדיו "כל השלום".
כיום הוא כותב בעיתון "מעריב השבוע" ובמגזין "ליברל".
הוא מחזיק ב-2.5% ממניות ערוץ הלא TV.
אדליסט הוא חבר קיבוץ עין שמר.
ספריו

ציידים: סיפורים (מרחביה, ספרית פועלים, תשכ"ט 1968)
הפרוטוקולים של צעירי ציון: סיפורים (מרחביה, ספרית פועלים, תשל"ב 1972), עם רישומים של שאול קנז
מגדלים פורחים (תל אביב, ספרית פועלים, תש"ם 1980)
הרי החושך (ירושלים, דביר, תשמ"ג 1982)
מלון פלשתינה (תל אביב, מודן, 1986) - אוסף כתבות שהופיעו בירחון "מוניטין", בשיתוף רון מיברג
כן ולא (תל אביב, ידיעות אחרונות: ספרי חמד, 1992)
חוט הרימה (הוצאת פלג, 1992)
האיש שרכב על הנמר (תל אביב, זמורה-ביתן, 1995) - סיפור מותו המסתורי של עמירם ניר
עיוורון: המודיעין המערבי וקריסת ברית-המועצות, 1980–1991 - עשר השנים שלא זעזעו את העולם (תל אביב, ידיעות אחרונות: ספרי חמד, 1998) בשיתוף דוד ארבל
רון ארד - התעלומה (תל אביב, ידיעות אחרונות - ספרי חמד, 2000) בשיתוף אילן כפיר
ביזנס טריפ (הוצאת אחיאסף, 2003)
אהוד ברק - מלחמתו בשדים: מה קרה לברק? מה קרה לכולנו? (אור יהודה, כנרת, תשס"ג 2003) בעריכת רון מיברג
אנשי הקצה - החיים אונליין (הוצאת ינשוף-דיאלוג, 2007)
מי-שלח פרא חפשי (הוצאת משרד הביטחון, 2009) – סיפור חייו של אברהם יפה, בשיתוף דני יפה
איפה טעינו (הוצאת נובמבר 2012) ביוגרפיה היסטורית של רצף הטעויות של מדינת ישראל מאז ועד היום.
הקפטן האחרון - (הוצאת סטימצקי 2013). מותחן פילוסופי.
הערות שוליים

↑  רן אדליסט, ‏הוא היה גיבור: הלוחם ששבר מיתוסים שקריים ואגדות מופרכות, באתר מעריב אונליין, 8 בספטמבר 2015
↑  מאיה פולק, למען המפקד פואד: הקרב האחרון של סיירת שקד, באתר nrg.
↑  שלמה גבעון, כתב הטלוויזיה הישראלית נפצע ביריית צלף בתעלה, מעריב, 18 באפריל 1969.
↑  כתב הטלוויזיה נפצע קל, דבר, 28 בנובמבר 1969.
↑  ד"ר אורי מילשטיין, ‏מתחת לרדאר: הסיפור שלא סופר על חטיפת המכ"ם המצרי במלחמת ההתשה, באתר מעריב אונליין, 26 בדצמבר 2015
↑  רן אדליסט, שלום - עכשיו, מעריב, 21 בפברואר 1978.
↑  רועי נחמיאס, בעקבות "רוח שקד": בן-אליעזר ביטל הביקור במצרים, באתר ynet, 5 במרץ 2007
↑  הודעת משרד החוץ על הסרט "רוח שקד", אתר משרד החוץ, 7 במרץ 2007
↑  אסף כרמל, ערוץ 1: בסרט לא נאמר שנרצחו שבויים, באתר הארץ, 6 במרץ 2007
↑  שירות YNET, ‏מצרים: לחקור "רצח השבויים", באתר גלובס, 6 במרץ 2007
↑  רן אדליסט: "תמונות השבויים הוכנסו ב’רוח שקד’ מאחורי הגב שלי"; מוסיף התמונות: איתי לנדסברג עורך מחלקת התעודה, באתר ביזפורטל, 22 במרץ 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305659705171  BIBSYS: 3100266  BnF: cb16256801c (data)  CiNii: DA14795878  GND: 1089863616  ISNI: 0000 0001 0986 1710  LCCN: n91015220  VIAF: 71802703   WorldCat (עם VIAF): 71802703
רוי קרישנה

רוי קרישנה (באנגלית: Roy Krishna; נולד ב-30 באוגוסט 1987) הוא כדורגלן מפיג'י, המשחק בעמדת החלוץ.
קריירת מועדונים

קרישנה התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של לבאסה המקומית ובשנת 2008, חתם בוויטאקרה יונייטד מניו זילנד. במרץ 2009 פ.ס.וו איינדהובן הביעה עניין בשחקן, אך קרישנה דחה את ההצעה עקב קשיי שפה.
בספטמבר 2013, קרישנה חתם באוקלנד סיטי. ב-12 בדצמבר 2013 כבש את בהפסד 1–2 לרג'א קזבלנקה במסגרת גביע העולם למועדונים 2013 והפך לשחקן הפיג'י הראשון שמבקיע בטורניר של פיפ"א.
ב-7 בינואר 2014, קרישנה חתם בוולינגטון פיניקס מליגת העל האוסטרלית עד לסיום העונה. ב-16 במרץ, קרישנה הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 2-2 נגד מלבורן הארט. ארבעה ימים לאחר מכן, קרישנה חתם לשנתיים נוספות בקבוצה.
ב-18 באפריל 2018, קרישנה נבחר לשחקן העונה בוולינגטון פיניקס והשער שכבש נגד בריזביין רואר נבחר לשער העונה של הקבוצה.
ב-2 בדצמבר 2018, קרישנה כבש את שערו ה-34 בקבוצה והפך למלך שערי הקבוצה בליגה בכל הזמנים. ב-19 בינואר 2019, קרישנה הפך לכדורגלן הראשון בליגה האוסטרלית שכובש שלושער משחק אחרי משחק.
ב-18 ביוני 2019, קרישנה חתם באתלטיקו קולקטה מהסופר ליג ההודית. את העונה הראשונה בקבוצה, קרישנה סיים עם 6 בישולים ו-15 שערים, אשר סייעו לו לסיים כמלך שערי הליגה ביחד עם נריוס ואלסקיס וברתולומיאו אוגבצ'ה. בעונת 2019/2020, קרישנה זכה עם הקבוצה באליפות הליגה.
בסיום העונה, התאחדה עם מוהון בגאן לקבוצת אתלטיקו מוהון בגאן, וקרישנה האריך את חוזהו במועדון לעונה נוספת ומונה לסגן הקפטן. קרישנה, חתום על השער הראשון של הקבוצה המאוחדת בניצחון 0-1 נגד קרלה בלסטרס.
קריירה בינלאומית

ב-25 באוגוסט 2007, קרישנה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פיג'י, בניצחון 0-16 נגד טובאלו, בו כבש שלושער.
קרישנה השתתף עם הנבחרת באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016), והיה חתום על השער היחיד והראשון בהיסטוריה של פיג'י במשחקים האולימפיים נגד מקסיקו.
חיים אישיים

קרישנה הוא בעל שורשים הודים. בנוסף, הוא מחזיק באזרחות ניו זילנדית.
ביולי 2018, התחתן עם הדוגמנית ואשת העסקים נאזיה עלי.
תארים

ליגת העל הניו זילנדית: 2007/2008, 2009/2010, 2010/2011, 2011/2012, 2012/2013
ליגת האלופות האוקיאנית: 2007/2008
הסופר קאפ הניו זילנדית: 2013/2014
הסופר ליג ההודי: 2019/2020
כדורגלן השנה בליגת העל הניו זילנדית: 2008/2009
מלך שערי אליפות אוקיאניה בכדורגל עד גיל 20: 2007 (8 שערים)
מלך שערי ליגת העל הניו זילנדית: 2012/2013 (12 שערים)
כדורגלן השנה של וולינגטון פיניקס: 2016/2017
שער השנה של וולינגטון פיניקס: 2017/2018 (נגד בריזביין רואר - 28 באוקטובר 2017)
כדורלגן השנה בוולינגטון פיניקס: 2017/2018
כדורגלן החודש בליגת העל האוסטרלית: ינואר 2019
מלך שערי ליגת העל האוסטרלית: 2018/2019 (18 שערים)
כדורגלן השנה בסופר ליג ההודית: נובמבר 2019
מלך שערי הסופר ליג ההודית: 2019/2020 (15 שערים)
נבחרת העשור של IFFHS: 2011–2020
רצח מיכל חלימי

| חלק מהסכסוך הישראלי-פלסטיני |
| --- | --- |
 תאריך:  28 במאי 2017
 תאריך עברי:  ג' בסיוון ה'תשע"ז
 מקום:  חולות חולון
 מטרה:  יהודים
 סוג:  פיגוע 
 נשק:  חניקה
 הרוגים:  1
 מבצע:  מחבל פלסטיני
 מספר מפגעים:  אחד
 מניע:  טרור פלסטיני
  (למפת גוש דן מוגדלת) חולות חולון(למפת גוש דן רגילה) חולות חולון(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חולות חולון(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חולות חולון
 
רצח מיכל חלימי הוא פיגוע חניקה שאירע ב-28 במאי 2017, ג' בסיוון תשע"ז, במהלכו רצח מחבל פלסטיני את מיכל חלימי לאחר שחנק אותה למוות וקבר את גופתה בחולות ליד חולון.
הפיגוע

בצהרי יום ראשון 28 במאי 2017, נפגשה מיכל חלימי אחרי ביקורת היריון בקופת חולים, עם פלסטיני שהיה מכר שלה, בחולות חולון. במהלך הפגישה הוא רצח אותה בחניקה, הטיח אבנים בראשה, כיסה את גופתה וברח מהמקום. כעבור כחודשיים של חיפושים ב-24 ביולי 2017 נמצאה גופתה, ולאחר שנעצר המחבל הודה שרצח אותה על רקע לאומני.
בפברואר 2018 הורשע המחבל מוחמד חארוף, תושב שכם ברצח של חלימי, ונגזר עליו מאסר עולם בבית המשפט המחוזי בתל אביב, ובנוסף נגזרו עליו עוד חמש שנות מאסר על עבירות נוספות שביצע. כמו כן הוטל עליו לשלם פיצויים בסך 258 אלף שקלים למשפחתה של חלימי.
הערות שוליים

↑  גלעד מורג, הפלסטיני שרצח את מיכל חלימי נידון למאסר עולם: "רוצח אכזר", באתר ynet, 25 בפברואר 2018
רזדאז רקורדז

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברת תקליטים
 מייסדים:  אבישי כהן וריי ג'פורד
 תקופת הפעילות:  2002–הווה (כ־22 שנים)
  
 www.razdazrecordz.com
 
רזדאז רקורדז הוא מותג הקלטות עצמאי שהוקם בשנת 2002 בניו יורק, על ידי המוזיקאי אבישי כהן, וריי ג'פורד, מנהלו האישי.
אבישי כהן החליט להקים מותג פרטי, בדומה למוזיקאי הנודע צ'יק קוריאה שתחת מותגו הפרטי Stretch Records הפיק כהן את ארבעת אלבומיו הראשונים בין השנים 1998–2001, כדי לאפשר לעצמו את מרב החופש והעצמאות, וכמו קוריאה, לטפח אמנים צעירים ולאפשר להם להפיק את אלבומיהם. מטרה נוספת הייתה חוסר המחויבות לסוגה מוזיקלית מסוימת, וכך לאפשר התפתחות והשתלבות במגוון פרויקטים מוזיקליים בעלי אופי שונה. אלבום הבכורה של המותג, Lyla ‏(ספטמבר 2003), נחשב לאקלקטי ביותר באלבומיו של כהן (המזוהה בעיקר עם סוגת הג'אז) והיווה דוגמה לגמישות הסגנונית וההצהרה האקלקטית שמאחורי המותג.
כהן עצמו הוציא שישה מאלבומיו, בין השנים 2003–2008, תחת Razdaz Recordz. אמנים נוספים שאלבומיהם הופקו תחת מותג זה הם סאם בארש, מארק ג'וליאנה, עמוס הופמן, ג'ימי גרין, קרן מלכה ואילן סאלם, כולם השתתפו באלבומיו של כהן ברבות השנים. ההרכבים המלווים את האמנים השונים באלבומם גם הם כוללים לעיתים אמנים שניגנו עם כהן בעבר (למשל שי מאסטרו, איתמר דוארי, אמיר ברסלר) כמו גם כהן עצמו.
ההפצה העולמית של אלבומי המותג נעשית בסיוען של חברות תקליטים נוספות (למשל Sunnyside Records, ‏MCI Records, ‏Nocturne).
מקור השם Razdaz ("רזדז") הוא בכינוי חיבה לאבישי כהן, שאחותו העניקה לו ברבות השנים.
דיסקוגרפיה

Avishai Cohen, Lyla (2003)
Avishai Cohen, At Home (2005)
Avishai Cohen, Continuo (2006)
HEERNT, Locked in a Basement (2006)
Avishai Cohen, As Is... Live At The Blue Note (2007)
Sam Barsh, I Forgot What You Taught Me (2008)
Amos Hoffman, Evolution (2008)
Avishai Cohen, Gently Disturbed (2008)
Avishai Cohen, שעות רגישות ‎(2008)
Jimmy Greene, Mission Statement (2009)
Amos Hoffman, Carving (2010)
Karen Malka, Lady Of The Forest (2010)
Ilan Salem, Wild (2012)
הערות שוליים

↑  רונית מזרחי ויורי בלכרוב, בגובה העיניים עם אבישי כהן, באתר nrg, 26 ביולי 2009 (ריאיון עם אבישי כהן במקומון זמן ירושלים)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: e857061d-1cf9-4ecc-a73b-0458594c49e9
רוי קלארק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 בינואר 1930 (בן 94) Austerfield, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 פרסים והוקרה:  קצין במסדר האימפריה הבריטית 
 פרופיל ב-IMDb
 
רויסטון (רוי) קלארק, OBE (באנגלית: Royston (Roy) Clarke; נולד ב-28 בינואר 1930) הוא תסריטאי אנגלי המוכר בעיקר מקומדיות המצבים שכתב "בערוב ימי היין", "מה יגידו השכנים?", "Open All Hours" וסדרת ההמשך "Still Open All Hours".
ביוגרפיה

קלארק נולד באוסטרפילד בווסט ריידינג שביורקשייר. לפני שהתחיל להתפרנס מכתיבה הוא היה מורה, שוטר, נהג מונית, סוכן מכירות וגם חייל ב-Royal Corps of Signals בצבא הבריטי.