stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'וזף רייט מדרבי
ביוגרפיה

ג'וזף רייט נולד בדרבי למשפחה מכובדת של עורכי דין. השלישי מבין חמישה ילדים של האנה ברוקס (1764-1700) ושל ג'ון רייט (1767-1697), עורך דין ופקיד בכיר של מועצת דרבי. לג'וזף היו שני אחים גדולים, ג'ון וריצ'רד רייט.
לאחר שהחליט להיות צייר, עבר רייט ללונדון בשנת 1751 ולמד כשנתיים אצל תומאס האדסון שהיה גם המורה של ג'ושוע ריינולדס. אחרי שצייר מספר דיוקנאות בדרבי, חזר שוב רייט לעבוד כשוליה אצל האדסון למשך 15 חודשים. בשנת 1753 חזר רייט לדרבי. רייט עסק בציור דיוקנאות עם קיארוסקורו חזק תחת אור מלאכותי שהיה לסימן היכר שלו, וגם צייר נופים. בשנים 1768 עד 1771 עת שהה בליברפול, הייתה לרייט עוד תקופה פורייה בדיוקנאות של מכובדים ומשפחותיהם.
ב-28 ביולי 1773 נשא רייט לאישה את אן (ידועה כ-האנה) סוויפט, בתו של כורה עופרת. לרייט ולאשתו היו שישה ילדים, מתוכם שלושה מתו בינקות.
בשנת 1773 יצא רייט לאיטליה עם אשתו ההרה, עם ג'ון דאונמן (צייר דיוקנאות וולשי), ועם ריצ'רד הרלסטון (תלמידו לעתיד). אנייתם עגנה במשך שלושה שבועות בניס לפני השלמת מסעם לליבורנו איטליה בפברואר 1774. דאונמן חזר לאנגליה ב-1775 ורייט המשיך לשהות זמן רב בנאפולי אך לא זכה לחזות בהתפרצות משמעותית של הר הגעש וזוב. ייתכן אבל שנכח בהתפרצויות קטנות יותר שנתנו לו השראה לכמה מציוריו של ההר.
כשחזר מאיטליה התיישב בעיר באת' ועסק שוב בציור דיוקנאות, אך בעקבות הצלחה מועטה שם חזר סופית לדרבי בשנת 1777 ושם נשאר לגור לשארית חייו. רייט פיתח אסתמה והיה מודאג לגבי ביתו ובקשר לבעיות אלה טופל על ידי חברו הרופא, הממציא והמשורר האנגלי ארסמוס דרווין (סבו של צ'ארלס דרווין אבי תורת האבולוציה). ב-17 באוגוסט 1790 מתה אשתו. ב-29 באוגוסט 1797 מת רייט בביתו החדש (שברחוב Queen מס' 28, דרבי), שם העביר את חודשי חייו האחרונים עם שתי בנותיו..
רייט הציג לעיתים קרובות את ציוריו בתערוכות של אגודת האומנים ושל האקדמיה המלכותית לאמנויות, אליה התקבל כחבר עמית ב-1781 וכחבר מלא ב-1784. הוא סירב לקבל את חברות הכבוד הזאת בשל יחס מזלזל שקיבל לדעתו וניתק כל קשר עם האקדמיה, אף על פי שהמשיך להציג בה בשנים 1783–1794.
רייט הכיר בהשפעה של אלכסנדר קוזנס (צייר בריטי) על יצירתו וגם רכש כמה מציוריו. הוא הזכיר באופן מיוחד את שיטתו של קוזנס לפתח ציור נוף מתוך כתמי צבע מופשטים על הבד.
יצירתו על רקע המהפכה התעשייתית

לרייט היו קשרים קרובים עם כמה מחלוצי התעשייה באזור מרכז אנגליה. שניים מפטרוניו היו ג'וזאיה וג'ווד שלזכותו נרשם התיעוש של ייצור כלי החרסינה, וריצ'רד ארקרייט יזם, תעשיין, וממציא המכונה לטוויית כותנה. לרייט היו קשרים גם עם ארסמוס דרווין וחברים נוספים באגודת הירח של ברמינגהאם שהפגישה תעשיינים, מדענים, ופילוסופים מובילים בערבים של ירח מלא. חלק מציוריו של רייט הושפעו מהתאורה של מפגשים אלה וברבים מהם מופיע הירח (ראו במספר תמונות להלן).
"ניסוי על צפור במשאבת אוויר" (1768) - קבוצת אנשים מכונסים לצפות בניסוי. הניסוי, במקור של רוברט בויל, נערך כמאה שנים לפני יצירת הציור וחקר את השפעת הריק על הפיזיולוגיה של ציפורים וחיות אחרות כדי להקיש על טבעו של האוויר ועל תפקוד הריאות. הדמויות השונות מגיבות לניסוי ולסבל של הציפור בהתעלמות, בסקרנות, ובזוועה. המדען עצמו בעל דמות קוסם או נביא נראה כמגלם את כוחו של הרציונליזם ואת הצד המדאיג שבו.
"האלכימאי, בחיפושו אחר אבן החכמים, מגלה את הזרחן, ומתפלל לסיום מוצלח של הניסוי כמנהג האסטרולוגים הכימיים הקדומים" (1771) - גילוי הזרחן על ידי האלכימאי הגרמני הניג ברנד בשנת 1669 בעת חיפושיו אחר אבן החכמים שאמורה הייתה להפוך מתכת רגילה לזהב. בקבוק עם כמות גדולה של שתן (המכיל זרחן רב) הורתח ונראה מתפרץ באור הזוהר של הזרחן (המוצת באופן ספונטני באוויר). לעיסוק המדעי ניתן חותם של מעשה דתי עם כריעת הברך של המדען כמו אדם הנוכח בנס ועם האופי הכנסייתי של החדר.
"פילוסוף מרצה על האוררי (מכשיר אסטרונומי)" (1776) - מרצה המדגים את מכשיר האוררי לפני קהל מצומצם. על התמונה צויר פיטר פורז בורדט, חברו של רייט. האוררי הוא מכשיר אסטרונומי המדגים את מערכת השמש, וכאן את השמש מחליפים נרות. המדען הסקוטי ג'יימז פרגוסון ערך סדרת הדגמות כאלה בדרבי ביולי 1762. התפעמות הצופים מהמכשיר המדעי מזכירה את ציורי העבר בהם נשמרה התפעמות מסוג זה לנושאים קדושים וכאן היא מסמלת אולי את החוויה שעברה על החברה האירופית כולה בימים ההם בהם העיסוק הדתי הוחלף ברציונלי ובהנדסי. פסל של מכשיר אוררי מוצב כיום כציון על מדרכה בסמוך למקום הולדתו של רייט (רחוב Irongate מס' 28 בדרבי).
שלושה אנשים בוחנים פסל גלדיאטור לאור נר (1765)
פילוסוף לאור נר (1769)
סדנת הנפח (1771)
הר וזוב מכוון פוסיליפו (1788~)
דוודייל לאור ירח (1785)
אלמנת צ'יף אנדיאני שומרת על כליו (1785)
איש זקן והמוות (1774)
הערות שוליים

↑  Francis Klingender|F. D. Klingender; quoted in Ellis Waterhouse, Painting in Britain 1530 to 1790, Fourth Edition, New York, Viking Penguin, 1978; p. 285.
1 2  "Joseph Wright of Derby Biograph". אורכב מ-המקור ב-2008-01-14. נבדק ב-1 בדצמבר 2007. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Lyles, Anne;  et al. "Inside the Arcade of the Colosseum". Catalogue entry from British Watercolours from the Oppé Collection. The Tate. נבדק ב-7 בספטמבר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "'Vesuvius in Eruption, with a View over the Islands in the Bay of Naples', Joseph Wright of Derby: Summary - - Tate". Tate. נבדק ב-11 בפברואר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  מדע ותועבה בגלריה הלאומית, באתר אלכסון.
↑  "Joseph Wright of Derby: Art, the Enlightenment and Industrial Revolution". אורכב מ-המקור ב-8 בינואר 2008. נבדק ב-23 בנובמבר 2007. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Baird, Olga; Dick, Malcolm. "Joseph Wright of Derby: Art, the Enlightenment and Industrial Revolution". אורכב מ-המקור ב-16 במרץ 2007. נבדק ב-23 בנובמבר 2007. {{cite web}}:  (עזרה).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007422706705171  PLWABN: 9810586794605606  AAG: 1925  BNE: XX1598563  BnF: cb12155799p (data)  CANTIC: a10256519  CiNii: DA04868013  DSI: 3341  GND: 118812785  ISNI: 0000 0001 0859 100X  KulturNav: cd3182e0-3469-419b-a9e3-8cd19ed5b3d8  LCCN: n87933688  MusicBrainz: 1827417e-560f-4181-b5a8-69618c0afce2  NDL: 00621667  NGV: 1712  NKC: ola2003192358  NLA: 35621531  NTA: 068779771  RKD: 85718  SNAC: w6nw03j3  SUDOC: 030067081  Trove: 1017810  ULAN: 500029777  VcBA: 495/261286  VIAF: 89048916   WorldCat (עם VIAF): 89048916 
דיוקן עצמי כאדם צעיר 1765–1768, הגלריה הלאומית ויקטוריה, במלבורן אוסטרליה
"נקרה במפרץ סלרנו" 1774, מוזיאון קולג' סמית' לאומנות
"ניסוי על צפור במשאבת אוויר" 1768, הגלריה הלאומית בלונדון
"האלכימאי, בחיפושו אחר אבן החכמים, מגלה את הזרחן, ומתפלל לסיום מוצלח של הניסוי כמנהג האסטרולוגים הכימיים הקדומים" 1771 המוזיאון האמנותי של דרבי
"פילוסוף מרצה על האוררי (מכשיר אסטרונומי)" 1776 המוזיאון האמנותי של דרבי
ג'וזף שלייפשטיין

שלייפשטיין בבוכנוואלד, זמן קצר לאחר שחרור המחנה
ג'וזף שלייפשטיין (נולד ב-7 במרץ 1941) הוא יהודי יליד פולין אשר שרד את מחנה הריכוז בוכנוואלד, ממנו שוחרר בגיל 4, ונחשב לאחד מניצולי המחנות הצעירים ביותר. הוא הוחבא על ידי אביו בשק וכך אנשי האס אס לא גילו אותו עם הגיעו למחנה. אסירים אחרים עזרו לאביו להחביא אותו במחנה וכך שלייפשטיין ניצל עד לשחרור המחנה על ידי האמריקאים. לאחר המלחמה היגר עם הוריו לארצות הברית. הוא לא דיבר על זיכרונותיו מהמלחמה, אף לא עם ילדיו. סיפור ההישרדות שלו התגלה במקרה בשנת 1999, הוא אותר ונערך עמו ריאיון לעיתון.
הישרדות

שלייפשטיין נולד בגטו היהודי ליד העיר סנדומייז' (צוזמיר) שבפולין, הוריו היו ישראל ואסתר שלייפשטיין. הוא ומשפחתו חיו בגטו סנדומייז' עד לפינוי שלו ביוני 1942, משם הועברו לגטו צ'נסטוחובה ובו הוריו היו עובדי כפייה במפעל מתכת. הוא הוחבא במרתפים, מפני שהשומרים הנאצים בגטאות היו תופסים ילדים קטנים מדי מכדי לעבוד ושולחים אותם לתאי הגזים באושוויץ. זיכרונותיו מהילדות, בה היה מוסתר במרתפים ובמקומות חשוכים, רדפו אותו במשך שנים, גרמו לו ל"סיוטים נוראיים" והובילו אותו לפתח פחד מן המוות וסלידה לכל החיים משהייה בחשכה.
בשנת 1943 הוא וכל משפחתו גורשו למחנה בוכנוואלד. עם הגעתם למחנה פקדו על הוריו לפנות ימינה, לצדו של המחנה בו הוחזקו עובדי הכפייה ואילו הוא הופנה על ידי הנאצים שמאלה, לקבוצת הילדים הקטנים, הזקנים והנכים, הקבוצה שאותה עמדו להוציא להורג. במסמכים של ארגון הג'וינט משנת 1947 נרשם על הצלתו של שלייפשטיין "למרות הבלבול הכללי שנוצר בחלוקה לשורות, אביו של ג'וזף מצא שק גדול, ועם אזהרה נוקשה לשמור על שקט מוחלט, הכניס את בנו בן השנתיים וחצי לשק". השק, שהכיל את כלי האב לעיבוד עורות ומעט בגדים, אפשר את הברחתו של ג'וזף אל המחנה, מבלי שהשומרים הבחינו בו. אמו של שלייפשטיין נשלחה בהמשך למחנה ברגן-בלזן. כל הקבוצה שנשלחה לשמאל המחנה הוצאה להורג.
במשך תקופה, שלייפשטיין הוחבא על ידי אביו בעזרתם של אסירים גרמנים אנטי-פאשיסטיים אך לבסוף הוא התגלה. שומרי המחנה חיבבו אותו והחלו להתייחס אליו כ"קמע המחנה": הוכנו בעבורו מדי מחנה קטנים, הוא הועמד במסדרי הבוקר עם שאר האסירים והיה עליו להצדיע לשומר האחראי ולומר "כל האסירים נספרו". למרות זאת, כאשר ביקרו במחנה בכירים נאצים שלייפשטיין היה צריך להתחבא. הוא סיפר שבאחד מן המקרים הוא הועמד בשורה של אסירים שהייתה מיועדת לחיסול, אך ניצל שוב בהתערבות אביו. אביו היה מוערך במחנה על יכולתו לייצר אוכפים ורתמות. שלייפשטיין סיפר גם שפעם חלה מאוד ובמשך תקופה חי בבית החולים שבמחנה.
שחרור

שלייפשטיין ואביו שוחררו מן המחנה על ידי הצבא האמריקאי ב-12 באפריל 1945. החיילים מצאו יותר מ-21,000 אסירים בבוכנוואלד, בהם כ-1,000 קטינים, בעיקר בגילאי העשרה. שלייפשטיין צולם רבות ביום שחרור המחנה, באחד מהצילומים הוא יושב על מכסה מנוע של ג'יפ של האו"ם. לו ולילדים קטנים אחרים לא היה מה ללבוש בשל מחסור בביגוד, אז עשו להם בגדים ממדי החיילים הגרמנים. במסמכי הג'וינט קיים תיעוד על זיכרונו מיום השחרור: "ג'וזף נזכר ביום ההוא באושר מכמה סיבות. ראשית, מפני שמיום זה והלאה הוא לא היה צריך להתחבא. שנית, מפני שהחל לקבל מנות גדולות יותר של אוכל ושתייה. ושלישית, ג'וזף זוכר את היום הזה בעליצות, מפני שהיו "הרבה" נסיעות שהאמריקאים נתנו לו בג'יפים ובטנקים שלהם".
לאחר השחרור, הג'וינט ארגן לו ולאביו טיפול רפואי בשווייץ. לאחר מספר חודשים, הם חזרו לגרמניה כדי לאתר את אמו של ג'וזף והיא נמצאה לבסוף בעיר דכאו. הם חיו בגרמניה במשך תקופה קצרה ואז היגרו לארצות הברית בשנת 1948 הודות לג'וינט. בארצות הברית הוא רואיין על ידי עיתונאי וצולם במדים שקיבל בבוכנוואלד. הוא אף לקח חלק במשפט מחנה בוכנוואלד שהיה חלק ממשפטי דכאו בגרמניה, מ-11 באפריל 1947 עד 14 באוגוסט 1947. שלייפשטיין העיד בעבור התביעה כנגד הנאשמים, 31 שומרים מהמחנה ואנשי סגל. מבין 31 הנאשמים, שכללו גם ארבעה אסירים מן המחנה שהואשמו בפשעים כלפי אסירים אחרים, 22 נידונו למוות, היתר נשפטו לתקופות מאסר ארוכות.
שלייפשטיין לא דיבר על שאירע לו במחנה, גם לא עם ילדיו, במשך כמה עשורים. לאחר צאת הסרט של רוברטו בניני "החיים יפים", על ילד שנכלא במחנה ריכוז, ארכיונאי של הג'וינט מצא מסמכים על סיפורו של ג'וזף. בעקבות גילוי המסמכים ניסו לאתר אותו והוא נמצא בניו יורק. משפחתו התיישבה בברוקלין עם הגעתם לארצות הברית ובנם השני נולד בשנת 1950. ישראל שלייפשטיין נפטר בשנת 1956 ואשתו אסתר בשנת 1997. ג'וזף שלייפשטיין עבד בחברת AT&T במשך 25 שנה, ופרש לגמלאות בשנת 1997.
ראו גם

סטפן יז'י צווייג - ניצול נוסף מבוכנוואלד ששוחרר בגיל 4.
שלייפשטיין (בשורה הראשונה במרכז) עם ילדים אחרים שניצלו בבוכנוואלד, לאחר שחרור המחנה
ג'ון פ. מאייר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  8 באוגוסט 1942 ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  18 באוקטובר 2022 (בגיל 80) סאות בנד, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  New Testament studies, נצרות קדומה 
 מקום לימודים:  המכון האפיפיורי למקרא  האוניברסיטה האפיפיורית הגרגוריאנית  סמינר סנט ג'וזף  האוניברסיטה הקתולית של אמריקה 
 מוסדות:  האוניברסיטה הקתולית של אמריקה  אוניברסיטת נוטרדאם 
 
ג'ון פאול מאייר (באנגלית: John Paul Meier;‏ 8 באוגוסט 1942 – 18 באוקטובר 2022) היה חוקר מקרא אמריקאי וכומר קתולי.
מאייר היה פרופסור לברית החדשה במחלקה לתאולוגיה באוניברסיטת נוטרדאם. לפני כן היה פרופסור באוניברסיטה הקתולית בארצות הברית.
למד בקולג' סנט ג'וזף בניו יורק (1968), באוניברסיטה הגיאורגית ברומא (1968) ובמוסד המקראי ברומא (1976). מאייר חיבר תשעה ספרים ויותר מ-60 מאמרי מחקר. היה העורך של כתב עת בשם "המקרא  הקתולי" ונשיא הארגון למקרא קתולי.
בשר נא

בשר נא (על פי ההלכה בשר חי) הוא כל רקמת שריר מן החי המשמשת למאכל מבלי שתעבור עיבוד כלשהו, מלבד חיתוך או קיצוץ. בשר נא משמש במגוון של מאכלים, המפורסמים שבהם הם סטייק טרטר וסושי.

בשר נא חייב להיאכל טרי מאוד, שאם לא כן רבה הסכנה לקלקול. בשל כך, צריכת מאכלי בשר נא הייתה נדירה יחסית לאורך ההיסטוריה, בשל הסיכון הגדול להימצאות פתוגניות באוכל. יחד עם זאת, אצל האינואיטים אכילת בשר נא הייתה נפוצה, ככל הנראה בשל טמפרטורת הסביבה הנמוכה שמונעת את קלקול הבשר. גם במטבח היפני נפוצים מאוד מאכלי בשר נא - כולם מדגים או פירות ים.

כיום צריכת הבשר הנא בטוחה יחסית, בשל קיומם של אמצעי קירור מודרניים ותנאים סניטריים נאותים, אך גם אמצעים אלו אינם מונעים לחלוטין את הסכנה שבצריכת בשר נא.
ברוס ריוק

ברוס דייוויד ריוק (באנגלית: Bruce David Rioch; נולד ב-6 בספטמבר 1947 באלדרשוט, אנגליה) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל סקוטי בהווה. ריוק היה המאמן של אולבורג בולדספילקלאב מליגת העל הדנית עד לפיטוריו ב-23 באוקטובר 2008. הוא ייצג את נבחרת סקוטלנד ב-24 משחקים, והיה הקפטן הסקוטי הראשון שנולד באנגליה. ברוס ריוק הוא אביו של גרגורי, שהיה גם כן כדורגלן מקצועני ומשמש כמאמן הראשי של אקדמיית הכדורגל של קובנטרי סיטי.
קריירה כשחקן

ריוק עבר ללוטון בגיל 14 והצטרף למועדון המקומי לוטון טאון. על חוזה המקצוען שלו הוא חתם בספטמבר 1964. משחקו הראשון היה בסוף ספטמבר, והבכורה בליגה הייתה בהפסד 0 - 1 לסאות'נד יונייטד בנובמבר 1964. הוא שיחק בלוטון במשך שנתיים וביסס את מעמדו כשחקן הרכב קבוע, הבקיע 24 שערים בליגה, וסייע למועדון לזכות באליפות הליגה הרביעית ב-1968. ביולי 1969 הוא עבר לאסטון וילה תמורת סכום של 100,000£, שהיה סכום שיא ששולם על ידי מועדון מהליגה השנייה. הוא זכה עם וילה במקום השני בגביע הליגה של 1971, לאחר הפסד במשחק הגמר לטוטנהאם הוטספר.
ריוק עבר לדרבי קאונטי ב-1974, וזכה עם המועדון באליפות. הוא הצטרף לאברטון בדצמבר 1976, אך חזר לדרבי בספטמבר 1977. בעקבות מחלוקת עם המאמן טומי דוקרטי הוא הושאל למשך תקופות קצרות לברמינגהאם סיטי (דצמבר 1978) ושפילד יונייטד (מרץ 1979). לאחר מכן הוא עזב את אנגליה ועבר לשחק בסיאטל סונדרס מארצות הברית. בזמן ששיחק עבור סיאטלה הוא נבחר לאחד משחקני העונה של 1980. הוא חזר לאנגליה באוקטובר 1980 והצטרף לטורקי יונייטד כמאמן-שחקן, בתחילה תחת מייק גרין ולאחר מכן תחת פרנק או'פרל.
ברוס רוברטסון

ברוס ריצ'רד רוברטסון (באנגלית: Bruce Richard Robertson; נולד ב-27 באפריל 1953) הוא שחיין קנדי בעבר. הוא אלוף עולם ובעל מדליית כסף אולימפית במשחה ל-100 מטר פרפר.
ביוגרפיה

רוברטסון נולד בוונקובר, קולומביה הבריטית.
ביוגרפיה > מדליית כסף אולימפית

באולימפיאדת מינכן (1972) זכה רוברטסון בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 55.56 שניות, אחרי כוכב האולימפיאדה מארק ספיץ שקבע שיא עולם חדש של 54.27 שניות ולפני ג'רי היידנרייך (55.74 שניות) שניהם מארצות הברית ומדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:53.26 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 3:48.16 דקות ומזרח גרמניה (3:52.26 דקות). הוא שחה את סגנון הפרפר ב"זינוק שליחים" בתוצאה של 54.48 שניות. נוסף לכך, הוא סיים במקום 32 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 54.76 שניות, במקום 19 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:59.02 דקות, במקום 26 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:20.31 דקות, במקום חמישי במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:33.20 דקות, ובמקום שביעי במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:53.61 דקות. כשחיין ראשון הוא קבע תוצאה של 1:57.55 דקות.
ביוגרפיה > אלוף עולם

באליפות העולם הראשונה בשחייה שנערכה בבלגרד, אז יוגוסלביה בשנת 1973 זכה רוברטסון בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 55.69 שניות, לפני ג'ו בוטם (56.37 שניות) ורובין בקהאוז (56.42 שניות) שניהם מארצות הברית ומדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:56.37 דקות, אחרי ארצות הברית (3:49.49 דקות) ומזרח גרמניה (3:53.24 דקות).
במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו באוקלנד, ניו זילנד בשנת 1974 זכה רוברטסון ב-6 מדליות, 2 זהב, 2 כסף ו-2 ארד. מדליות זהב במשחי שליחים 4x100 מטר חופשי ו-4x100 מטר מעורב, מדליות כסף במשחים ל-100 ול-200 מטר חופשי ומדליות ארד במשחה ל-100 מטר פרפר ובמשחה שליחים 4x1200 מטר חופשי.
באולימפיאדת מונטריאול (1976) זכה רוברטסון במדליית כסף לאחר ששחה בשלב המוקדמות במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב. הוא שחה את סגנון הפרפר ב"זינוק שליחים" בתוצאה של 55.83 שניות. נוסף לכך, הוא סיים במקום 13 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 53.37 שניות ובמקום 12 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 56.72 שניות.
בצלאל צדיקוב

ערך זה עוסק במגיד בצלאל צדיקוב. אם התכוונתם לנכדו תא"ל (מיל.) בצלאל אמיר (צדיקוב), ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1853 פלך קובנה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  1918 (בגיל 65 בערך) 
 
ר' שלום בצלאל צָדיקוֹב (כונה: המגיד צדיקוב; בכתיב יידי: צדיקאָוו; תרי"ג, 1853 - תרע"ח, 1918) היה מגיד בליטא ובארץ ישראל, שהטיף לחיבת ציון ולעלייה לארץ ישראל.
תולדותיו

שלום בצלאל צדיקוב נולד בעיירה הקטנה פושלאט, במחוז פוניבז' שבפלך קובנה בליטא (בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית), לחיים צבי צדיקוב. בצעירותו קיבל חינוך תורני והתחנך בישיבות ליטא. לאחר נישואיו היה מלמד דרדקי, וכן מסר שיעורי תורה ל'בעלי בתים'. עם הזמן גילה את כושר הנאום והחל לדרוש ברבים בבתי כנסת בקהילות שונות, כשהוא מתמקד בהטפה לחיבת ציון. לאחר יסוד "המזרחי" נשלח על ידי הרב יצחק יעקב ריינס לשאת דרשות תעמולה בערי תחום המושב למען הציונות הדתית.
בשנת 1906, בהיותו כבן 53, עלה לארץ ישראל, ויחד עמו הביא גם את בניו הבוגרים. בהיותו בארץ ישראל המשיך לדרוש ברבים ולהטיף לחלוציות וליישוב הארץ. את דרשותיו נשא בבית המדרש של בעלי המלאכה בנוה שלום שביפו (משם צמח ארגון מרכז בעלי מלאכה). כשנודע לו שמת בנו החלוץ, אליעזר, שעבד בשמירה בגליל העליון, כינס את הקהל בבית הכנסת ודרש בפניהם בהתלהבות על מיתת בנו למען הארץ, ולבסוף בירך ברכת "שהחיינו".
לפני מלחמת העולם הראשונה נסע לרוסיה לסבב של דרשות על עלייה לארץ ישראל וחיבת ציון, אך בשל המלחמה נבצר ממנו לשוב ארצה. נפטר במינסק בשנת תרע"ח (1918).
משפחתו

היה נשוי לעדה, בת נתן סגל (נפטרה בתל אביב בשנת 1921). בנו אליעזר מת בחייו. בנו חיים צדיקוב היה ממייסדי דגניה א' (ובנו שלו, בצלאל אמיר, היה קצין חינוך ראשי בצה"ל). בתו רבקה נישאה לנתן שיפריס, ממתיישבי עין גנים וממייסדי "הפועל הצעיר".
ספריו

צדה לדרך: יכלכל שני דרושים ... לחג הנרות ולחג המצות, בולטימור: דפוס מ’ זילבערמאן, תרנ"ו.
ספר מהות היהדות, וילנה: ש"פ גארבער, תרע"ג 1913. (הגיונותיו והטפותיו במשך 30 שנה)
לקריאה נוספת

חיים ליפשיץ, 'לתולדות הדרשה וההטפה לחיבת־ציון ברוסיה', העבר' (רבעון לדברי ימי היהודים והיהדות ברוסיה) י (תשכ"ג), 170–176.
שמואל בן-מתתיהו, 'שלום בצלאל צדיקוב', העבר (רבעון לדברי ימי היהודים והיהדות ברוסיה) יא (תשכ"ד), עמ' 106–111.
חיים ראובן רבינוביץ, 'המטיפים לציון: הרב שלום בצלאל צדיקוב (תרי"ג-תרע"ז); הרב יהודה יבזירוב (תרי"ד-תרצ"ה); הרב חיים זונדיל מכבי (המגיד מקמניץ) (תרט"ו-תרע"ו); הרב צבי אורליאנסקי (תרכ"ד-ת"ש); הרב מאיר הכט (תרי"א-תשי"ג); הרב פסח פינפר (תקצ"ח-תרע"ג); הרב איש שלום (תרל"ה-תש"ד)', בתוך: יצחק רפאל, ש. ז. שרגאי (עורכים), הציונות הדתית: עיונים, מאמרים, רשימות, תעודות, ירושלים: מוסד הרב קוק, תשל"ז, כרך א, עמ' 474–489.
ג'וזף שוסטר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1905 איסטנבול, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  1969  (בגיל 64 בערך)
 מקום קבורה:  El Carmelo Cemetery 
 מוקד פעילות:  אמריקאי ממוצא רוסי
 מקום לימודים:  האוניברסיטה לאמנויות בברלין, הקונסרבטוריון של מוסקבה 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  צ'לו
 
ג'וזף שוסטר (Joseph Schuster;‏ 23 במאי 1905 – 16 בפברואר 1969) היה צ'לן יהודי אמריקאי ממוצא רוסי.
קורות חיים

יוסף שוסטר נולד ב-1905 באיסטנבול שבטורקיה, ובגיל שלוש שב עם משפחתו לרוסיה. הוא היה ילד פלא, והרבה להופיע עוד בטרם מלאו לו עשר. בגיל עשר שמע אותו אלכסנדר גלאזונוב, ובהשפעתו קיבל מלגה ללימודים בקונסרבטוריון למוזיקה של סנקט פטרבורג והחל ללמוד בו נגינה בצ'לו. בזמן המהפכה הרוסית נמלטה משפחתו לברלין, שם המשיך בלימודיו אצל הוגו בקר בבית הספר הגבוה למוזיקה של ברלין. בגיל 17 קיבל שוסטר את משרת הצ'לן הראשון והסולן בתזמורת הפילהרמונית של ברלין בניצוח וילהלם פורטוונגלר, והיה לנגן הצעיר ביותר שכיהן במשרה זו מאז ומעולם. הוא נשאר עם הפילהרמונית של ברלין עד 1934, לאחר עליית הנאצים לשלטון, אז עבר לניו יורק.
הופעתו הראשונה בניו יורק, עוררה סנסציה בקרב המבקרים והוא הוזמן מיד לנגן כצ'לן ראשי וכסולן בתזמורת הפילהרמונית של ניו יורק. אחד הרגעים הגדולים בקריירה שו עם הפילהרמונית של ניו יורק חל ב-13 בנובמבר 1943, כשנועד לנגן את "דון קישוט" של שטראוס בניצוח ברונו ולטר. ולטר חלה אותו יום ומחליפו, ליאונרד ברנשטיין עול הימים, ניצח בפעם הראשונה על הפילהרמונית של ניו יורק. הקהל והעיתונות יצאו מגדרם והקריירה של ברנשטיין יצאה לדרך.
בסוף שנות ה-40 החליט שוסטר לעזוב את הפילהרמונית של ניו יורק ולהקדיש את כל זמנו להופעות סולו בקונצרטים. בשנת 1947 עבר עם אשתו קתרינה ובנו ג'ון לבוורלי הילס שבקליפורניה, ולמשך שאר הקריירה שלו סייר, הן ברחבי אמריקה והן בארצות העולם, ברסיטלים ובנגינה עם גדולי המנצחים והתזמורות בעולם. הוא ניגן בצ'לו גופרילר משנת 1720, כלי שהשתייך לפניו לעמנואל פוירמן.
שוסטר ערך אין ספור הקלטות של סונאטות ושל קונצ'רטי עם תזמורות נודעות ואף הופיע בתוכניות רדיו וטלוויזיה במשך כל שנות הקריירה שלו. הוא ערך תשעה מסעות קונצרטים, שזכו להצלחה כבירה, ברחבי אירופה, במרכז אמריקה, בדרום אמריקה ובאסיה. שוסטר הופיע כסולן עם מנצחי ידועי-שם כמו ארטורו טוסקניני, ברונו ולטר, דימיטרי מיטרופולוס, ארטור רודז'ינסקי, גאורג שולטי, רפאל קובליק, וילהלם פורטוונגלר, ליאונרד ברנשטיין, אויגן יוכום, הרברט פון קאראיין, זובין מהטה, ועוד רבים אחרים.
שוסטר נפטר ב-1969 בבוורלי הילס, בגיל 64.
לקריאה נוספת

"Joseph Schuster," in: Gdal Saleski, Famous Musicians of a Wandering Race, New York: Bloch Pub. Co., 1949, p. 437.
הערות שוליים

↑  Renate Heuer, Bibliographia Judaica. Verzeichnis juedischer Autoren deutscher Sprache, vol. 3, Frankfurt/Main: Campus Verlag: 1988, p. 51.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007290829505171  BIBSYS: 1576136031126  BNE: XX5033510  BnF: cb13839499r (data)  GND: 135205239  ICCU: DDSV243111  ISNI: 0000 0001 1026 784X  LCCN: no92022071  MusicBrainz: 51919fae-09a9-450d-8fa3-b451aca2f6a0  NKC: xx0125728  RERO: 02-A017994904  SNAC: w63s2vmv  VIAF: 51874009   WorldCat (עם VIAF): 51874009
ברוסטר שו

| --- | --- |

ברוסטר שו, 1989
 לידה:  16 במאי 1945 (בן 79) קאס סיטי, מישיגן
 מידע כללי
 בשירות:  אסטרונאוט בשירות נאס"א
 לאום:  ארצות הברית ארצות הברית
 השכלה:  אוניברסיטת ויסקונסין-מדיסון  בית הספר לטייסי ניסוי של חיל האוויר האמריקני 
 עיסוק בעבר:  טייס
 עיסוקים נוספים:  טייס ניסוי
 תקופת השירות:  1978–1996 (כ־18 שנים)
 דרגה:  קולונל
 זמן שהייה בחלל:  22 ימים, 5 שעות ו-51 דקות
 ביוגרפיה בנאס"א:  ברוסטר שו
 משימות
 STS-9,‏ STS-61-B,‏ STS-28
   
 עיטורים
   מדליית השירות העילאי של מחלקת ההגנה  צלב התעופה המצוינת
 
ברוסטר שו (באנגלית: Brewster Hopkinson Shaw Jr.;נולד ב-16 במאי 1945, קאסי סיטי, מישיגן) הוא טייס קרב ואסטרונאוט לשעבר בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א.
קורות חיים

ברוסטר שו נולד בעיירה קאסי סיטי שבמדינת מישיגן. הוא צאצא של ברוסטר ויליאמס שהגיע לפלימות' באוניית "מייפלאואר". שו גדל בעיירה בה נולד וסיים את בית הספר. בשנת 1968 הוא סיים לימודים באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון וקיבל תואר בהנדסת מכונות. בשנת 1969 הוא קיבל שם תואר שני.
בשנת 1969 שו התגייס לחיל האוויר של ארצות הברית וסיים קורס טיס בשנת 1970. תקופה מסוימת הוא שירת בווייטנאם וביצע מספר רב של טיסות מבצעיות. בהמשך הוא היה מדריך למטוסי מקדונל דאגלס F-4 פנטום.
שרות בתחום החלל

בשנת 1978 שו נבחר ליחידת האסטרונאוטים של נאס"א. בשנת 1983 הוא השתתף במשימת STS-9 כטייס במעבורת החלל קולומביה. במשימת STS-61-B בשנת 1985 הוא היה מפקד צוות. בשנת 1989 שו היה מפקד משימה STS-28 במעבורת החלל אטלנטיס.
בשנת 1989 שו התמנה לתפקיד ניהולי במרכז החלל קנדי. הוא שירת במרכז במספר תפקידים עד לשנת 1996.
לאחר פרישה מנאס"א

לאחר פרישה מנאס"א שו התחיל לעבוד ברוקוול אינטרנשיונל שתוך זמן קצר נרכשה על ידי בואינג. שו עבד בבואינג עד לשנת 2003 כאשר עבר ל-United Space Alliance. בשנת 2006 הוא חזר לבואינג ועבד בה עד לשנת 2011.
ג'וזף רסיניו

| --- | --- |

 לידה:  8 באוקטובר 1945 (בן 79) קווינס, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פורדהם, בית הספר מנהטן למוזיקה 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 
ג'וזף רסיניו (באיטלקית: Joseph Rescigno, נולד ב-8 באוקטובר 1945) הוא מנצח אמריקאי ממוצא איטלקי, הנודע בעיקר בניצוח אופרות בצפון אמריקה ובאירופה. מאז 1981 הוא מכהן כיועץ אמנותי ומנצח ראשי של להקת אופרה פלורנטין של מילווקי, ויסקונסין. כמו כן כיהן במשך ארבע עונות כמנהל אמנותי של תזמורת מטרופוליטן במונטריאול, קוויבק, קנדה. מחויבתו כלפי נגנים וזמרים צעירים מחזירה אותו מדי שנה ללה מוזיקה ליריקה, תוכנית קיץ לזמרים בצפון איטליה, שלה הוא משמש מנהל מוזיקלי מאז 2005. נוסף לכך, הוא יושב בוועדה המייעצת של קרן אולגה פוראי, התומכת בהכשרה, חינוך ופיתוח קריירה של זמרים ומנצחים. והוא והאופרה פלורנטין נבחרו להדריך את מקבלי פרס שולטי האמריקאי כחלק ממיזם הבית של הקרן (שהורחב זה עתה לאופרה) מאז עונת 2015-2014.