stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זמני היום בהלכה
תחילת היום וסופו

הנושא החשוב ביותר בזמני היום הוא זמן תחילת היום וסופו. זמנים אלו נוגעים למצוות שזמנן רק ביום או בלילה.
היום מתחיל מעיקר הדין בעלות השחר. המקור בפסוקים לכך הוא: לשיטת רבא מהפסוק: "ויקרא אלוהים לאור יום", ומפרש רבא שאור הוא במשמעות פעולה, כלומר מהזמן שמתחיל להאיר. לשיטת רבי זירא: "ואנחנו עושים במלאכה וחצים מחזיקים ברמחים מעלות השחר עד צאת הכוכבים לנו הלילה משמר והיום מלאכה". הגמרא דוחה את מקורו של רבא, כיוון שאי אפשר לפרש את המשך הפסוק כדבריו, "ולחושך קרא לילה" לזמן שמתחיל להחשיך, שהרי הלילה הוא רק כשיש חושך מוחלט, בצאת הכוכבים. הגמרא מבארת את הפסוק ויקרא ל"אור" לזמן האור ממש.
עם זאת, המשנה כותבת לא לקיים את מצוות היום רק מהנץ החמה. רש"י מבאר שזה משום גזירה, כיוון שלא כל האנשים בקיאים מתי עלות השחר, וברא"ש מבאר שזו גזירה מפני שעד הנץ החמה נראה כלילה.
היום מסתיים בצאת הכוכבים והמקור בפסוקים הוא כפי דרשת רבי זירא מהפסוק בנחמיה. הכוכבים שיש לראותם כדי שיחשב ללילה הם כוכבים בינוניים, ולא גדולים שנראים ביום ולא קטנים שלא נראים עד מאוחר.
עם זאת, מחמירים לקיים את מצוות היום עד שקיעת החמה, כיוון שכבר משקיעת החמה אפשר לראות כוכבים, ולחכמים היה ספק האם אלו נחשבים לכוכבים בינוניים. הזמן שבין שקיעת החמה לצאת הכוכבים נקרא בין השמשות. עם זאת לשיטת רבינו תם, יש שתי שקיעות, והשקיעה הנהוגה כיום היא השקיעה הראשונה שאחריה עדיין יום, ובין השמשות מתחיל מהשקיעה השנייה, שזמנה 58.5 דקות אחרי השקיעה הראשונה.
שעה זמנית

השעות המדוברות בזמני היום בהלכה אינן השעות הרגילות, אלא שעות זמניות, והכוונה היא שמחלקים את אורך היום ל-12 חלקים וכל חלק נקרא שעה לעניין זה, וכן שעות הלילה. בפוסקים נחלקו מה נחשב יום לעניין זה ומה נחשב לילה:
לדעת המגן אברהם מונים את הזמן שמעלות השחר עד צאת הכוכבים ומחלקים אותו ל-12 חלקים, כשכל חלק הוא שעה. כך הוא גם מנהג יוצאי תימן ויוצאי עדות המזרח כולם (שיטה זו היא גם דעת הבן איש חי ושאר המקובלים מבית אל הדוגלים בתפילת ותיקין ככל המקובלים).
השיטה השנייה היא שמונים את הזמן שמהנץ החמה עד שקיעתה. שיטה זו מובאת לראשונה ברמב"ם, ואחרי כן בכתבי הגר"א, שעל שמו היא קרויה שיטת הגר"א, וכך פסק גם רבי שניאור זלמן מלאדי. וכן הוא מנהג הרבה מיוצאי אשכנז. ואולם למרות זאת, רבים מיוצאי אשכנז מקדימים להתפלל כשיטת המגן אברהם משום שחוששים שמא שיטת הגר"א מאחרת את התפילה יותר מדי.
לדוגמה, ביום שבו הזריחה ב-5:00 והשקיעה ב-19:00, לדעת הגר"א נחשב את ההפרש ביניהן (19:00-5:00 = 14 שעות, שהן 840 דקות), ואת ההפרש נחלק ל-12 (840/12 = 70). לכן, ביום זה אורכה של שעה זמנית הוא 70 דקות. כמו כן כדי למצוא את אורכה של דקה זמנית נחלק שעה זמנית ל-60.
זמני היום > עלות השחר

עלות השחר היא נקודת הזמן בה מתחיל להיראות אור באופק המזרחי, וקיימות מספר שיטות בחישוב זמנו:
90 דקות לפני הנץ החמה (כשהחמה נמצאת 20° מתחת לאופק).
72 דקות לפני הנץ החמה (כשהחמה נמצאת 16.1° מתחת לאופק).
ישנה מחלוקת נוספת בפוסקים האם הזמן מחושב על פי דקות רגילות או דקות זמניות (מעלות).
עלות השחר הוא הזמן בו מתחיל היום, ומעיקר הדין ניתן לקיים בו את כל המצוות שזמנן ביום, אך לכתחילה יש להמתין עד זמן הנץ החמה.
זמני היום > זמן טלית ותפילין

זמן 'משיכיר' הוא הזמן היחיד שבגמרא לא מפורש לו שום שיעור. זמן זה משמש כתחילת הזמן בו ניתן לברך על הציצית - משעה שיוכל להבחין בין תכלת ללבן. לדעת הרמ"א ניתן לברך עליה כבר מעלות השחר. אחרונים רבים הסתייגו מדבריו.
נהוג להתעטף בציצית ולהניח תפלין כ-50 דקות לפני הנץ החמה,, ואילו הרב משה פיינשטיין והרב צבי שכטר כותבים שזמן זה הוא בין 35 ל-40 דקות בניו יורק (שיצא אפילו פחות מזה בארץ, שיותר קרובה לקו המשווה).
זמני היום > משיכיר בין תכלת לכרתי

לפי דעת רבי אליעזר במשנה במסכת ברכות (פרק א משנה ב), תחילת זמן קריאת שמע של שחרית הוא "משיכיר בין תכלת לכרתי". דעה זו לא נפסקה להלכה.
זמני היום > הנץ החמה

זמן הנץ החמה הוא הרגע בו נראית הנקודה הראשונה מגוף השמש. כמו בשקיעת החמה, נחלקו הפוסקים האם מתייחסים לגובהו של האדם – האם הוא במישור או על הר (כשהאדם גבוה יותר הוא רואה את הנץ מוקדם יותר), והאם מתייחסים לגובהו של האופק (כשהאופק גבוה יותר רואים את הנץ מאוחר יותר).
באופן עקרוני כל המצוות שחייבים לעשות אותן ביום (לדוגמה תקיעת שופר וברית מילה) החובה מתחילה מעלות השחר, אך תקנו חכמים לעשותם מהנץ החמה ואילך, מפני שאין הכל בקיאין בזמן עלות השחר.
זמני היום > סוף שעה שלישית

סוף השעה השלישית מהשעות הזמניות הוא סוף זמן קריאת שמע של שחרית (ובראשי תיבות: סוזק"ש).
זמני היום > סוף שעה רביעית

סוף השעה הרביעית מהשעות הזמניות הוא סוף זמן תפילת שחרית (ובראשי תיבות: סוז"ת).
זמני היום > שעה חמישית

בערב פסח (י"ד בניסן) עד סוף השעה הרביעית (לפי שעות זמניות) מותר לאכול חמץ. החל מתחילת השעה החמישית אסור לאכול חמץ מדרבנן אך מותר ליהנות מהחמץ, ולכן עד סוף השעה החמישית מקפידים לסיים את ביעור החמץ וביטולו.
זמני היום > חצות היום

חצות היום זהו הזמן הממוצע שבין הנץ החמה לשקיעתה, והיא השעה השישית בשעות הזמניות. שעה זו קרובה בערכה (עד כדי שניות ספורות) לשעה שבה חל באותה היממה חצות הלילה.
זמן חצות היום משמש בהלכה בכמה מקומות:
בדיעבד מותר להתפלל תפילת שחרית עד חצות היום.
בשבת ישנו איסור לצום וחובה לטעום משהו קודם חצות היום.
בתשעה באב חלק ממנהגי האבלות מפסיקים בחצות היום.
בערב פסח מחצות היום ניתן להתחיל לשחוט את קרבן הפסח, ויש איסור מלאכה (כמו בחול המועד) בכל מקום (אפילו במקומות שנוהגים לעשות מלאכה בערב פסח בבקר).
זמני היום > מנחה גדולה

זמן מנחה גדולה הוא שש שעות ומחצה מתחילת היום (חצי שעה אחרי חצות היום).
בפוסקים נחלקו האיך נמדדים השעות לעניין זה. החפץ חיים נוטה לומר שעות אלו הם שעות זמניות, אך יש שכתבו שהכוונה לשעות הרגילות (לפי השעון הרגיל - של 60 דקות).
בלוח לארץ ישראל שחיבר הרב יחיאל מיכל טוקצינסקי כתב לחשב בימות החורף זמן מנחה גדולה כ-30 דקות לאחר חצות היום.
זמן מנחה גדולה משמש לכמה דברים:
זמן תפילת מנחה: לדעת השולחן ערוך, אף שלכתחילה זמן תפילת מנחה הוא מזמן מנחה קטנה, מכל מקום אם התפלל ממנחה גדולה יצא ידי חובה, וכתב המשנה ברורה שאם יש איזהו צורך, מותר לכתחילה להתפלל מנחה גדולה. נחלקו האחרונים במי שהתפלל מנחה אחרי חצות קודם מנחה גדולה, אם יצא בדיעבד.
איסור אכילה קודם מנחה: לדעת השולחן ערוך אסור לאכול סמוך למנחה גדולה אפילו סעודה קטנה, אך לדעת הרמ"א להתיר לאכול סעודה קטנה לפני מנחה גדולה, והמחמיר תבא עליו ברכה.
זמני היום > מנחה קטנה

זמן מנחה קטנה הוא מתשע שעות זמניות ומחצה מתחילת היום מזמן זה ניתן להתפלל לכתחילה את תפילת המנחה.
תפילת המנחה נתקנה כנגד הקרבת קרבן תמיד של בין הערבים, ומאחר וזמן הקרבתו היה כל יום בתשע שעות וחצי, לכך לדעת הרבה ראשונים זמן תפילת מנחה לכתחילה הוא מזמן זה. בערב פסח, שהקדימו את זמן הקרבת התמיד, מותר לכתחילה להתפלל מנחה גדולה לכולי עלמא.
מזמן זה (או חצי שעה קודם), אין להתחיל בסעודה לפני שיתפלל.
זמני היום > פלג המנחה

פלג המנחה היא נקודת האמצע שבין מנחה קטנה לסוף היום. שעת פלג המנחה מוגדרת על פי שעות זמניות, מהשעה העשירית ועוד שלושת רבעי השעה, או שעה ורבע לפני הלילה.
ישנם מספר דינים התלויים בזמן זה:
ערבית - לדעת חלק מהפוסקים ניתן להתפלל ערבית משעת פלג המנחה (ויש המוסיפים תנאי שאותו אדם לא התפלל מעולם מנחה לאחר פלג המנחה, ויש סוברים שאם לא התפלל באותו היום מנחה לאחר פלג המנחה, מותר להתפלל אז ערבית.)
נרות חנוכה - הבית יוסף פוסק שבשעת הדחק מותר להדליק נר חנוכה כבר משעת פלג המנחה, ובערב שבת חנוכה נוהגים אז להדליק נרות חנוכה לכתחילה.
קבלת שבת - השולחן ערוך פוסק שאין לקבל את השבת ולהדליק נרות שבת לפני פלג המנחה. זאת, כיוון שאין לקבל את השבת "בעוד היום גדול", כלומר כשנותר עוד זמן רב עד הלילה. וכן בשעת הדחק, ניתן לומר הבדלה בשבת בצהרים מפלג המנחה, ולעשות מלאכה מיד משתחשך. כמו כן, ניתן לקדש מזמן זה.
הבדלה - בשעת הדחק, ניתן לומר הבדלה על הכוס מזמן זה בשבת בצהרים, ואז יוכל לעשות מלאכה אחרי זמן צאת השבת מיד.
זמני היום > פלג המנחה > שקיעה

שקיעת החמה זוהי נקודת הזמן בה השמש מסיימת לשקוע באופק ואינה נראית עוד, והיא הזמן בו מסתיים היום.
שקיעת החמה היא סוף הזמן של תפילת מנחה, ושל כל המצוות שזמן קיומן הוא ביום.
זמני היום > פלג המנחה > בין השמשות

בין השמשות הוא פרק זמן בן 18 דקות (לרוב הדעות) שבין שקיעת החמה לצאת הכוכבים, ושייכותו מוטלת בספק; ספק שייך ליום שלפניו ספק ללילה שלאחריו.
כיון שכך, לכתחילה אין להתפלל בו מנחה או ערבית, אך אפשר בשעת הדחק. זמן בין השמשות מוגדר כשבת, הן בכניסתה והן ביציאתה.
זמני היום > פלג המנחה > צאת הכוכבים

צאת הכוכבים הוא הרגע בו מתחיל הלילה בוודאות. ישנן שלוש דעות מרכזיות בעניין זמנו של צאת הכוכבים:
18 דקות לאחר השקיעה הוא המנהג הנפוץ ביותר. זהו מנהג ירושלים, אשר יוסד לפי שיטת הגר"א על פי מנהג הגאונים. וריאציות שונות למנהג הזה נעות בין 13.5 ל-36 דקות.
72 דקות לאחר השקיעה הוא המנהג על פי שיטת רבנו תם. יש הנוהגים כך לחומרא בלבד.
40 דקות לאחר השקיעה. זהו מנהג בני ברק על פי החזון איש.
החל מזמן צאת הכוכבים ניתן לקיים את המצוות הנוהגות רק בלילה, כמו קריאת שמע של ערבית, תפילת ערבית, הדלקת נרות חנוכה ועוד. צאת הכוכבים הוא זמן סיום היום לחומרא, ולכן הוא הזמן בו מסתיימות התעניות. באופן עקרוני גם השבת אמורה להסתיים בזמן הזה, אך נהגו להוסיף מספר דקות על גביו כתוספת שבת.
זמני היום > פלג המנחה > חצות הלילה

חצות הלילה הוא הרגע שבדיוק באמצע בין השקיעה להנץ החמה, והוא מקביל לזמנו של חצות היום.
זמן חצות הלילה הוא סוף הזמן לכתחילה של כל המצוות שניתן לקיים כל הלילה, אף שבדיעבד ניתן לקיימן עד עלות השחר. בין המצוות הללו ניתן למנות את קריאת שמע של ערבית, תפילת ערבית, אכילת קרבן פסח ומצה (אפיקומן) ועוד.
החל מחצות הלילה ניתן לומר תיקון חצות.
מצוות שקיומן תלוי בזמני היום

ישנן מצוות ודינים רבים שקיומם הוא רק ביום, ישנם שרק בלילה, ויש שבזמן מסוים.
מצוות שזמנן כל היום - ציצית, הנחת תפילין, קריאת ההלל, ברית מילה, תקיעת שופר, נטילת לולב, קריאת מגילה, הצום בתעניות הקלות ועוד.
מצוות שזמנן כל הלילה - קריאת שמע של ערבית, תפילת ערבית ועוד.
מצוות שזמנן קצוב:
תפילת שחרית - זמנה מהנץ החמה עד סוף השעה הרביעית, ולכתחילה ראוי להתפלל מיד בהנץ החמה.
קריאת שמע של שחרית - זמנה מעלות השחר ועד סוף השעה השלישית.
תפילת מנחה -
שבת - דיני השבת חלים החל מזמן כניסת השבת, שהוא בשקיעת החמה של יום שישי אלא אם קיבלו תוספת שבת קודם לכן, ועד צאת השבת, שהוא זמן מה לאחר צאת הכוכבים שלמחרת.
בזמן בית המקדש, היו מצוות נוספות שקשורות לזמני היום, כגון הקרבת הקורבנות, ענייני טהרה ודיני נפשות.
זמן סובייקטיבי

שיטה מיוחדת שמקורה בשיטת תרומת הדשן והמרדכי קובעת שאדם או ציבור שהתפללו ערבית או קבלו עליהם שבת לפני שקיעת החמה, לגביהם נחשב כאילו כבר שקעה החמה. שיטה זו שנויה במחלוקת הפוסקים.
לקריאה נוספת

רבי אברהם כהן פימינטיל, מנחת כהן, אמסטרדם תכ"ח. זהו הספר ההלכתי הראשון שיצא בענייני חישוב זמנים. ספר זה נחשב לספר היסוד בסוגיא, והפוסקים מסתמכים עליו.
יהודה לוי, זמנים כהלכה, הוצאת ראובן מס
הרב ידידיה מנת, זמני היום בהלכה
חיים פינחס בניש, ספר הזמנים בהלכה
ידידיה מנת, זמני היום בהלכה בהרים ובעמקים, בתוך: המעיין (כתב עת), תשרי תשל"ד, באתר היברובוקס
ידידיה מנת, זמני היום בהלכה בהרים ובעמקים (המשך), בתוך: המעיין (כתב עת), טבת תשל"ד, באתר היברובוקס
ידידיה מנת, זמני היום בהלכה בהרים ובעמקים (המשך), בתוך: המעיין (כתב עת), ניסן תשל"ד, באתר היברובוקס
ישראל דוד הארפענעס, ישראל וזמנים, ברוקלין תשס"ב, באתר היברובוקס
קונטרס הביאורים ללוח עיתים לבינה
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת מגילה, דף כ', עמוד א' וברש"י שם.
↑  מסכת פסחים ב' עמוד א'
↑  מגילה שם
↑  מסכת ברכות, פרק א' הלכה ט'
↑  שבת ל"ה עמוד ב'
↑  שבת ל"ד עמוד ב'
↑  תוספות מסכת שבת ל"ה עמוד א'
↑  שיטה מחודשת יש לרבי אברהם מן ההר (מגילה כ' ע"א), שמעיקר הדין משקיעת החמה ועד צאת הכוכבים הוא ספק יום, ולא רק חשש.
↑  שיטה זו ידועה כ"שיטת המגן אברהם". אולם המגן אברהם (נח:א) כותב כן רק לגבי מצוות קריאת שמע (המתחילה מעיקר הדין בעלות השחר), ואילו לגבי שאר זמני היום, אין מסקנה ברורה במגן אברהם. ברם, יש פוסקים אחרים הנוקטים כשיטת "המגן אברהם" גם לגבי שאר זמני היום.
↑  סדור תורה אור ושער הכולל - חלק א - לבוט, אברהם דוד בן יהודה ליב (page 19 of 374), באתר www.hebrewbooks.org
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר אהבה, הלכות ציצית, פרק ג', הלכה ח', שולחן ערוך, אורח חיים, סימן י"ח, סעיף ג'.
↑  שולחן ערוך, אורח חיים, סימן י"ח, סעיף ג'.
↑  ראו משנה ברורה סימן יח סעיף קטן י.
↑  לפי כף החיים ולוח ארץ ישראל, נראה שיוצא כשהשמש 11.5° מתחת לאופק, ויש נוהגים 11°
↑  אגרות משה או"ח ד:ו
↑  ראשית בכורים (באנגלית). הרב שכטר לפעמים אומר שכדאי אפילו לאחר את זמן זה בכ-5 דקות.
↑  "הגדרת הזמן שמעלות השחר עד הנץ | שאלות ותשובות". yeshiva.org.il (בעברית). בדיקה אחרונה ב-4 ביולי 2017
↑  שער הציון סימן רלג אות ח.
↑  ראו לוח ארץ ישראל במנחה של ראש השנה, על אף שדעתו שם שהעיקר לחשב על פי שעות זמניות.
↑  רלג:ג
↑  משנה ברורה רלג:ב.
↑  שולחן ערוך, אורח חיים, סימן רל"ב, סעיפים ב'-ג'.
↑  אורח חיים, תרעב א. ראו גם בית יוסף שם בסעיף ב וערוך השולחן בסעיף ה.
↑  אורח חיים, רסג, ד
↑  שולחן ערוך או"ח רצג:ג
↑  לגבי הפסק טהרה, לגבי הלכות  אבלות רמ"א יו"ד סימן וש"ך שם ס"ק ו
↑  אתר ההוצאה
| זמני היום בהלכה |
| --- | --- | --- |
| בוקר | קריאת הגבר • עמוד השחר • משיכיר • הנץ החמה • סוף זמן קריאת שמע • סוף זמן תפילה |  |
| צהריים | חצות היום • מנחה גדולה • מנחה קטנה • פלג המנחה |  |
| ערב | שקיעת החמה • בין השמשות • צאת הכוכבים |  |
| לילה | חצות הלילה • אשמורות הלילה |  |
| ראו גם | שעות זמניות • קו התאריך בהלכה • הלוח העברי |  |
| קריאת שמע |
| --- | --- | --- |
| פרשיות קריאת שמע | שמע ישראל • שמע ישראל (פרשיה) • והיה אם שמוע • פרשת ציצית |  |
| ברכות קריאת שמע | ברכות קריאת שמע • ברכת יוצר • ברכת מעריב • ברכת אהבה • ברכת הגאולה • ברכת השכיבנו |  |
| זמני קריאת שמע | תפילת שחרית • תפילת ערבית • תחילת זמן קריאת שמע • סוף זמן קריאת שמע • קריאת שמע על המיטה |  |
| שונות | אל מלך נאמן • ברוך שם כבוד מלכותו לעולם ועד • ברכת ברוך ה' לעולם • המלאך הגואל • תפילת ותיקין • משיכיר • שעות זמניות |  |
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
ביעור חמץ בערב פסח, בחוצות בני ברק
תפילה ב'כותל המערבי'
הבה נגילה

ריקודי עם בקיבוץ
הבה נגילה הוא פזמון עברי, והוא אחד השירים המוכרים ביותר בעולם שמילותיו בעברית. השיר הפך להיות מזוהה עם ארץ ישראל והעם היהודי.
מקור הלחן

מקור הלחן בניגון חסידי עתיק שמקורו בחצר וורקא. הניגון הושר בהרבה חצרות חסידיות, בהן חסידות אלכסנדר, חב"ד, חצרות בית רוז'ין, קרלין ובעלז. בחסידות בעלז ובחסידות סקווירא שימש לחן זה לניגון ההקפה השביעית בשמחת תורה.
לאחר תחילת השימוש החילוני בשיר, הורה האדמו"ר רבי ישכר דב מבעלז להפסיק לזמר את הלחן, וכך גם ברוב החצרות הפסיקו לשיר את הניגון. למרות זאת בחסידות סקווירא המשיכו כל השנים לנגן את הלחן בשמחת תורה לפנות בוקר.
בחנוכה ה'תש"ע, קרא הרב יצחק גינזבורג "להחזיר עטרה ליושנה" ולחזור ולנגן ניגון זה. במוצאי שמחת תורה תשע"ד אמר האדמו"ר מבעלזא לחסידיו כי ניתן לחזור לשיר ניגון זה. בחג הסוכות תשע"ו 2015 ביקש האדמו"ר מויזניץ לשיר את הלחן - ללא המילים - בשמחת בית השואבה, כשהוא מקדים שמדובר בשיר חסידי עתיק שנלקח על ידי הציונים, ועל החסידים מוטל להשיבו למקורו.
הלחן הוא בסולם פריגיש הנחשב לחריג במוזיקת פופ מערבית, אך פופולרי במוזיקה חסידית.
מקור המילים

שלא כפי שנטען בעטיפת אחד התקליטים בו מופיע השיר, מקור המילים אינו מתהילים, למרות שהצירוף "נגילה ונשמחה" מופיע בתהילים, קי"ח, כ"ד.
לפי גרסה אחת כותב הפזמון הוא אברהם צבי אידלסון, הנחשב לאבי המוזיקולוגיה העברית. כאשר נכנסו צבאות הגנרל הבריטי אדמונד אלנבי לירושלים, ביום ראשון של חנוכה בשנת תרע"ח (1917), התעוררה שמחה רבה ביישוב היהודי ורבים אף ראו במאורע סימן לביאת המשיח. אידלסון החליט לחבר פזמון לציון המאורע הגדול. הוא בחר מנגינה של ניגון חסידי ששמע אצל חסידי סדיגורה בירושלים ונרשמה על-ידו שנתיים קודם לכן, שינה אותה במקצת, כתב מילים למנגינה וכך נוצר הפזמון. הפזמון הושמע לראשונה בנשף שהתקיים בירושלים באותה שנה וזכה להצלחה רבה. מילות הפזמון הן: ”הָבָה נָגִילָה וְנִשְׂמְחָה, הָבָה נְרַנְּנָה, עוּרוּ אַחִים בְּלֵב שָׂמֵחַ” עם זאת, בנוסח של אידלסון נכתב "עורו נא אחים בלב שמח".
לפי הגרסה השנייה הכותב הוא מי שהיה אז תלמידו של אידלסון, החזן משה נתנזון, שהלחין כמה מנגינות יהודיות מוכרות. לפי גרסה זו, נתנזון הלחין את השיר בהיותו בגיל 11 בעת תחרות כיתתית. לדברי בתו, אביה קיבל תחילה את הקרדיט על הלחנת השיר, אך לאחר שנים הפכה הדעה הרווחת להיות כי אידלסון הלחין את השיר, בשל מעמדו הבולט במוזיקולוגיה העברית וצניעותו של אביה.
המוזיקאית רוברטה גרוסמן, מפיקת הסרט "הבה נגילה", אומרת כי לדעתה אידלסון ונתנזון היו אנשים הגונים, וכי היא לא חושבת שהמשפחות שלהם משקרות בהקשר הזה; אלא שהיה שם שיתוף פעולה בין המורה לתלמיד בתהליך חיבור הפזמון, שנתפס באופן שונה אצל כל אחד מהם.
היו ששיבשו את מילות הפזמון והבינו אותן כ"מוכרחים להיות שמח" (ומכאן הביטוי). ניתן להניח כי השיבוש נבע בעיקר מהשמעת הפזמון לעולים ולתושבים יהודים בחו"ל, שלא הכירו את המילים הספרותיות "עורו אחים בלב שמח".
בתרבות הפופ העולמית

השיר בוצע לראשונה ב-1918 וב-1922 הוקלט ויצא לאור על תקליט של חברת Polydor. ההקלטה הופצה בקהילות יהודיות באירופה ובארצות הברית. השיר הגיע לניו יורק שהייתה גם מרכז יהודי גדול, וגם מרכז גדול של תעשיית המוזיקה, ותוך זמן קצר זכה לפופולריות רבה. הלחן הקליט והקצבי והמילים העבריות הפשוטות הפכו אותו ללהיט באוכלוסייה היהודית, והוא הפך לסימן הכר של חגיגות יהודיות ומושר בחתונות, ברי מצווה ובנות מצווה.
גם זמרים לא יהודים אימצו את השיר וביצעו אותו בהופעות ובכך הרחיבו את הפופולריות שלו בארצות הברית, ובהמשך בכל העולם, והקנו לו מעמד של סטנדרט מוזיקלי. אף שנכתבו לו מילים גם בשפות אחרות, ברוב הביצועים של השיר מושמעות המילים העבריות במלואן (לפעמים בשינויים שמקורם באי הבנת השפה), ולכן הוא כנראה השיר העברי הידוע ביותר בעולם.
בין האמנים הלא יהודים שביצעו את השיר ניתן למנות את: שארל אזנבור דלידה והארי בלפונטה. בלופנטה הגדיר את "הבה נגילה" כאחד משני עמודי התווך של הקריירה שלו (יחד עם "שיר סירת הבננה" (Day-O (The Banana Boat Song))), והעריך כי רבים מיהודי ארצות הברית התוודעו אל השיר לראשונה בביצועו.
זמר הפופ הפרסי ויגן דרדריאן ביצע גרסת כיסוי לשיר "הבה נגילה". נוסף לכך ויגן הוציא לאור את השיר "شاید بیایی" (בתעתיק לאנגלית: "Shayad Beeyaie"; בתרגום לעברית: "אולי תבוא"), אשר משתמש במקצב השיר "הבה נגילה".
קיימים גם ביצועים אינסטרומנטליים של השיר וקטעים ממנו משמשים כמוטיב בשירים ויצירות אחרות. מתעמלות בהתעמלות אומנותית, בהחלקה על סקטים ועוד, השתמשו בשיר כמנגינת ליווי בתחרויות בינלאומיות ובאולימפיאדה. בנוסף, ריקוד הבה נגילה הוא ריקוד מפורסם בקרב להקות מחול. לעיתים הוא מושמע במסיבות במקומות שונים במערב. בעיקר בגרסה אלקטרונית-אינסטרומנטלית.
בספורט

אוהדי קבוצות הכדורגל מכבי תל אביב, אייאקס אמסטרדם וטוטנהאם הוטספר, נוהגים לעיתים לשיר את "הבה נגילה" כשיר עידוד. באולימפיאדת לונדון בשנת 2012, ביצעה המתעמלת אלי רייזמן את תרגיל הקרקע שלה כשברקע מתנגן השיר. על ביצוע זה זכתה במדליית זהב בתחרות. לדבריה של רייזמן, היא בחרה בשיר כמחאה על הימנעות הוועד האולימפי מציון 40 שנה לטבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן. רייזמן הדליקה את הלפיד בטקס הפתיחה של המכביה ה-19.
באולימפיאדת טוקיו המתעמלת הישראלית לינוי אשרם ביצעה את תרגיל הסרט שלה בהתעמלות אומנותית עם השיר ברקע וזכתה במדליית זהב.
הערות שוליים

↑  Zeev Avrahami, Jewish anthem 'Hava Nagila' makes a comeback, Ynet, ‏06.06.23
↑  –, האמנם 'תש כוחם של הציונים'? 'הבה נגילה' בחצר בֶּלְז, בבלוג "עונג שבת", 24 באוקטובר 2013
↑  מכון גל עיני, באתר galeinai.org.il
↑  ראו כאן https://www.youtube.com/watch?v=_nyI26sI1Gk
↑  הרבי מויז’ניץ החזיר את ניגון ‘הבה נגילה’ לצד הקדושה • צפו, באתר חרדים10, ‏2015-10-02
↑  חן מלול, הבה נגילה – איך שיר נולד?, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, 22.10.2017
↑  הבה נריבה: מי באמת כתב את "הבה נגילה"?, nrg
↑  Hebräisch-Palästin. Lieder. Musik von A. Z. Idelsohn, Polydor, H 70079, 1922 (תקליט מספר TAK-0331 בספרייה הלאומית, באוסף המוזיקה הישראלית).
↑  Retro Music (2017-07-31), Enrico Macias & Charles Aznavour - Hava Naguila, HD, נבדק ב-2024-08-02
↑  GC (2007-03-13), Hava Naguila - Dalida, נבדק ב-2024-08-02
↑  BH21206 (2010-05-12), Hava Nageela - Harry Belafonte.wmv, נבדק ב-2024-08-02
↑  Hava Nageela Song by Iranian Singer Vigen
↑  Aly Raisman's Floor Routine at London 2012 to Hava Nagila | Music Monday, נבדק ב-2023-06-27
↑  הבה נגילה, נבדק ב-2023-06-27
↑  זאב אברהמי, במסיבות, במועדונים ובאצטדיונים: הקאמבק של "הבה נגילה", באתר ynet, 26 ביוני 2023
↑   Hava Nagila (Maccabi Tel Aviv), סרטון בערוץ "PI ALFA", באתר יוטיוב (אורך: 00:48)
↑   Hava Nagila (Ajax), סרטון בערוץ "PI ALFA", באתר יוטיוב (אורך: 00:40)
↑  אסי ממן, ‏אלי רייזמן: חיי השתנו מאז ההישג, ישראל נהדרת, באתר ONE‏, 21 ביולי 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: 768dc39b-63d3-49cc-b2b3-dda2b28e1984
משטרה

ערך זה עוסק בארגון מדיני האחראי על אכיפת החוק, כאחד מזרועות הרשות האוכפת במדינה. אם התכוונתם לארגון שאחראי על אכיפת החוק בישראל, ראו .
שוטר גרמני בתפקיד
ניידת משטרה אוסטרלית
משטרה היא ארגון שכפוף לרשות המבצעת, האחראי על אכיפת החוק ושמירת הסדר הציבורי.
כדי שתוכל לפעול ביעילות ובדחיפות המתבקשת ממטלותיה, המשטרה מאורגנת כארגון צבאי למחצה, בעל היררכיה ומשמעת פנימית. תקנות המשטרה מחייבות את השוטרים, ועבירה עליהן היא עבירה משמעתית.
בעוד הצבא עוסק בהגנה על אזרחי המדינה מפני אויבים חיצוניים, המשטרה ממונה על ביטחונם של האזרחים מפני עבירות המתבצעות בתוך תחומי המדינה או העיר (כשמדובר במשטרה עירונית) בקרב אזרחי אותה המדינה.
היסטוריה

המשטרה התפתחה בראשיתה מפקידות שלטונית שעסקה בעיקר בגביית מיסים.
המונחים באנגלית עבור משטרה – Police ועבור שוטר – Policeman ודומיהם בשפות אירופיות אחרות נגזרו מהמילה הלטינית politia ("מנהל אזרחי"), שנגזרה מהמילה היוונית πόλις ("פוליס" – "עיר"). המונח העברי "משטרה" היא מחידושי אליעזר בן יהודה. החידוש התבסס על המילה המקראית "שוטר" (בכתיב המקראי "שֹׁטְר"). המשטרה האירופית הראשונה, שעקרונותיה ותפעולה דומים למושג של ימינו, הוקמה ב-1667, בצרפת, תחת שלטונו של לואי ה-14.
לאחר המהפכה הצרפתית, על פי הוראה של נפולאון בונפרטה ובביצועו של שר המשטרה שלו, ז'וזף פושה, נוסדה ב-17 בפברואר 1800 משטרת פריז והוקמו משטרות בכל היישובים הצרפתים שאוכלוסייתם עלתה על 5,000 נפש. ב-12 במרץ 1829, הוציאה ממשלת צרפת צו בו קבעה את מדי השוטרים הצרפתים ובכך הייתה משטרת צרפת למשטרה הראשונה שלבשה מדים אחידים.
תפקידי המשטרה

לוחמה בפשע: פעילות מניעתית כנגד עבריינים, מניעת פשיעה, סיכול תוכניות לביצוע פשע, תפיסת פושעים והשגת ראיות אשר יוכיחו את אשמתם.
אכיפת החוק: פיקוח על ביצוע החוק, תפיסת ומעצר עבריינים, חקירת פשעים, מציאת חשודים והעמדתם לדין.
שמירה על הביטחון והסדר הציבורי: הן מפני טרור והן מפני מתפרעים.
אבטחת אירועים ציבוריים כגון פסטיבלים, חגיגות והפגנות.
אכיפת חוקי התנועה, טיפול בעברייני תנועה.
חינוך והסברה בקרב האזרחים (פרויקטים לצמצום אלימות ופשיעה, חינוך לזהירות בדרכים ועוד).
הפעלת המשמר האזרחי וגופים התנדבותיים המסייעים למשטרה.
מניעת הגירה לא חוקית, מניעת הסתננות של מחבלים, מניעת הברחות לא חוקיות והברחות דרך המכס.
אכיפת התקנות בנוגע לשמירה על איכות הסביבה, מניעת זיהום הסביבה, טיפול בעברייני סביבה.
איתור נעדרים בשיטות איכון והשבת אבדות רכוש.
לחימה באויבים חיצוניים ועצירתם בתוך גבולות המדינה של אותה המשטרה באמצעות ז'נדרמריה.
מבקרים, בעיקר אלו המודאגים מעריצות המדינה (ראו מדינת משטרה), טוענים שמשטרה היא כלי בידי השלטון כדי לממש את המונופול שלו על השימוש בכוח.
סמכויות המשטרה

לשם ביצוע תפקידי המשטרה, ניתנו לה סמכויות מיוחדות שיש בהן פגיעה בזכויות הפרט והאזרח, אך בלעדיהן אין המשטרה יכולה לפעול ביעילות. מקור סמכויות אלה בחקיקה, והן משתנות ממדינה למדינה, בהתאם להחלטת המחוקק. הסמכויות הכתובות כאן הן סמכויות שוטר במדינת ישראל במשטרת ישראל.
חקירת עדים וחשודים – קצין משטרה, או מי שהוסמך לכך (חוקר משטרה) רשאי לחקור עדים לעבירה או חשוד בביצוע עבירה ולרשום את דבריו, אשר יוכלו לשמש לאחר מכן כראיה בבית המשפט. כמו כן רשאית המשטרה לבצע פעולות שונות שנועדו לסייע בחקירותיה.
סמכויות עיכוב ומעצר – שוטר מוסמך לעכב עדים וחשודים בשטח לצורך תשאול, בירור פרטיהם, או מתן מסמכים (כגון דו"ח תנועה, צו בית משפט וזימונים לחקירה). כמו כן, כאשר מתקיימת עילת מעצר על פי החוק רשאי שוטר לעצור אדם שעבר עבירה בת מעצר ולהובילו לחקירה בתחנת משטרה.
מעצר – קצין משטרה מוסמך להורות על מעצרו של אדם עד 24 שעות, ללא צו שופט, בהתקיים עילת מעצר. לאחר 24 שעות יש להביא את העצור בפני שופט לשם הארכת מעצרו.
שימוש בכוח – אנשי המשטרה מוסמכים, בהתאם לנסיבות מסוימות, להשתמש בכוח לשם ביצוע מטלותיהם. לרוב מדובר בסמכות הנלווית לסמכות המעצר, אם כי קיימות נסיבות אחרות המתירות זאת בחוק (למשל פיזור המון מתפרע). השימוש בכוח כולל שימוש בכוח נגד רכוש (פריצת דלתות) או נגד אנשים (דיכוי הפגנות לא חוקיות, מעצר מתפרעים וחשודים וכו'). כדי לצמצם ולבקר ככל האפשר את השימוש בכוח, אנשי המשטרה נזקקים לקבלת אישור ממערכת שיפוטית או מדרגי משטרה בכירים, אולם בנסיבות מסוימות, שהוגדרו בחוק, הדורשות שימוש בכוח ללא דיחוי, מוסמכים אנשי המשטרה להשתמש בכוח גם ללא אישור מוקדם.
נשיאת נשק – במדינות רבות השוטרים חמושים גם בנשק קל להגנה עצמית ולוחמה בטרור בעת הצורך. בדרך כלל נשקו האישי של השוטר הוא אקדח ואלת משטרה, אך לעיתים שוטרים חמושים גם ברובי סער (כגון שוטרי משמר הגבול בישראל), רובי קרבין, רובי shotgun ותת מקלעים. כוחות מיוחדים (כמו הימ"מ וה-SWAT) חמושים במגוון רחב יותר של כלי נשק כגון רובי צלפים, רימוני יד, רימוני הלם ועוד.
חיפוש גופני וחיפוש במבנים וכלי רכב – כסמכות נלווית לסמכות מעצר או לאיתור סמים או רכוש גנוב, ולהצלת חיי אדם – גם ללא צו שופט.
ביטול תמרורים ומתן הוראות לנהגים – כחלק מתפקידי המשטרה לשמור על הסדר בדרכים ולאכוף את חוקי התנועה, שוטר מוסמך להורות לנהגים לנהוג גם בניגוד להוראות תמרור שהוצב. כמו כן רשאי שוטר להכווין את תנועת כלי הרכב בדרך ולתת הוראות לנהגים המשתמשים בדרך לגבי כיווני הנסיעה.שוטרים במשטרת המטרופולין של בריטניה
ניהול מאגרי מידע – המשטרה מוסמכת לנהל מאגרי מידע שונים שמסייעים לה בחקירת עבירות ומעקב אחר עבריינים – כגון, מאגר המרשם הפלילי, מאגר טביעות אצבע, מאגר DNA, מאגר עקבות נעל ועוד. כמו כן מוסמכת המשטרה לבקש לשלוף מידע ממאגרי המידע של חברות התקשורת, בפיקוח ובאישור בית המשפט.