stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אינדור

| --- | --- |

 מדינה:  הודו הודו
 מדינה:  מאדהיה פרדש
 שפה רשמית:  אנגלית, הינדי
 שטח:  389.8 קמ"ר קמ"ר (דירוג: 11)
 גובה:  550 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  1,994,397 (דירוג: 14, 2011)
  ‑ במטרופולין:  2,170,295 (2011)
  ‑ צפיפות:  5,100 נפש לקמ"ר (2011)
 קואורדינטות:  22°43′14″N 75°50′50″E﻿ / ﻿22.720555555556°N 75.847222222222°E﻿ / 22.720555555556; 75.847222222222 
 אזור זמן:  UTC+5:30
 https://indore.nic.in/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הודו מוגדלת) ניו דלהי מומבאי קולקטה היידראבאד בנגלור אחמדאבאד צ'נאי סוראט פונה ג'איפור לאקנאו קאנפור נאגפור פטנה לודהיאנה טריוונדרום פורט בלייר פקיסטן אפגנ. הרפובליקה העממית של סין  נפאל בהו. בנג. מיאנמר ת. ס"ל מפרץ בנגל  הים הערבי  האוקיינוס ההודיאינדור(למפת הודו רגילה) ניו דלהי מומבאי קולקטה היידראבאד בנגלור אחמדאבאד צ'נאי סוראט פונה ג'איפור לאקנאו קאנפור נאגפור פטנה לודהיאנה טריוונדרום פורט בלייר פקיסטן אפגנ. הרפובליקה העממית של סין  נפאל בהו. בנג. מיאנמר ת. ס"ל מפרץ בנגל  הים הערבי  האוקיינוס ההודיאינדור(למפת מאדהיה פראדש רגילה) בופאלאינדור(למפת מאדהיה פראדש מוגדלת) בופאלאינדור  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אינדור (בהינדית: इन्दौर, באנגלית: Indore) היא העיר הגדולה ביותר במדינת מאדהיה פרדש שבהודו, אשר נחשבת גם למרכז הכלכלי והחינוכי של המדינה. אינדור שימשה גם כעיר הבירה של מאדהיה פרדש בשנים 1950–1956. כיום שוכנת בעיר הבורסה השלישית בגודלה בכל הודו. העיר היא ה-14 בגודלה בהודו, ובשנת 2011 התגוררו בה כמעט 2 מיליון בני אדם, כשהמטרופולין (ה-13 בגודלו בהודו) הכיל מעל 2.1 מיליון תושבים. שורשיה של העיר מגיעים עד למאה ה-16, אז שימשה כמרכז הסחר בין דלהי לרמת דקאן.
אינדור נחשבת למרכז כלכלי חשוב ביותר ברמה ארצית ומושכת משקיעים רבים מחוץ להודו. התמ"ג העירוני עמד בשנת 2011 על כ-14 מיליארד דולר.
היסטוריה

ביולי 1732 אוחדו 28 סולטנויות באזור העיר תחת שלטון האימפריה המראטהית. אינדור אמנם לא הייתה הבירה הרשמית, אך הפכה למרכז מסחרי וצבאי. בשנת 1818 האזור נכבש על ידי הממלכה המאוחדת ואינדור הפכה לבירה הרשמית של המדינה. בשנת 1906 הוקמה מערכת החשמל העירונית ובשנת 1918 תוכננה תוכנית האב הראשונה.
דמוגרפיה

אינדור היא המדינה המאוכלסת ביותר במאדהיה פרדש. בשנת 2010 הצפיפות עמדה על כ-9,700 נפש לקמ"ר, נתון שהפך את אינדור גם לעיר הצפופה במדינה. לפי מפקד האוכלוסין של שנת 2011, שיעור האוריינות עומד על כ-87.38% (91.84% אצל גברים, ו-82.55% אצל נשים). נתון זה גבוה מהממוצע הארצי. הינדית היא השפה הרשמית של אינדור, והיא מדוברת על ידי רוב האוכלוסייה (97.6%).
דמוגרפיה > חלוקה דתית

הינדואיזם - 83.26%
אסלאם - 7.41%
ג'ייניזם - 7.02%
סיקיזם - 0.97%
נצרות - 0.57%
בודהיזם - 0.38%
אחרים - 0.39%
פוליטיקה מקומית

העירייה הנוכחית של אינדור הוקמה בשנת 1956. היא אחראית על החינוך הציבורי, ספריות, בטיחות הציבור, מתקני פנאי, תברואה, אספקת מים, תכנון מקומי ומערכת הרווחה. ראש העיר ומועצת העירייה נבחרים אחת לחמש שנים. העירייה מורכבת מ-69 נציגים הנבחרים מ-12 מחוזות בחירה.
אלקן בגוט

אלקן ויליאם טיו בגוט (באינדונזית ובאנגלית: Elkan William Tio Baggott; נולד ב-23 באוקטובר 2002 בבנגקוק שבתאילנד) הוא כדורגלן אינדונזי-אנגלי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת איפסוויץ' טאון מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ ובנבחרת אינדונזיה.
קריירת מועדונים

בגוט גדל במחלקת הנוער של איפסוויץ' טאון. ב-6 באוקטובר 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 0–2 על ג'ילינגהאם במסגרת פרס הפוטבול ליג לעונת 2020/2021.
ב-22 במרץ 2021 הושאל לקינגס לין טאון מהנשיונל ליג עד לתום עונת 2020/2021. הוא ערך שבע הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה.
ב-16 באפריל 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי איפסוויץ' טאון במסגרת הפוטבול ליג הראשונה, בהפסד 0–1 לרות'רהאם יונייטד במסגרת המחזור ה-43 לעונת 2021/2022.
ב-8 ביולי 2022 הושאל לג'ילינגהאם מהפוטבול ליג השנייה. הוא ערך 19 הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה, בהן הבקיע שני שערים.
ב-19 בינואר 2023 הושאל לצ'לטנהאם טאון מהפוטבול ליג הראשונה עד לתום עונת 2022/2023. הוא ערך הופעת ליגה אחת במדי המועדון.
לקראת עונת 2023/2024 חזר בגוט לאיפסוויץ' טאון, שבינתיים העפילה לפוטבול ליג צ'מפיונשיפ.
קריירה בין-לאומית

ב-16 בנובמבר 2021 ערך בגוט את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אינדונזיה, בהפסד 0–1 לנבחרת אפגניסטן במשחק ידידות. ב-19 בדצמבר 2021 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 1–4 על נבחרת מלזיה במסגרת אליפות דרום-מזרח אסיה.
נכלל בסגל נבחרת אינדונזיה לטורניר גביע אסיה 2023.
חיים אישיים

בגוט נולד בבנגקוק שבתאילנד לאב אנגלי ולאם אינדונזית. בשנת 2011 עבר יחד עם משפחתו לאנגליה.
הערות שוליים

↑  Baggott Joins King's Lynn on Loan באתר הרשמי של איפסוויץ' טאון, 22 במרץ 2021 (באנגלית)
↑  Gills clinch loan signing of Elkan Baggott באתר הרשמי של ג'ילינגהאם, 8 ביולי 2022 (באנגלית)
↑  Baggott joins the Robins until end of the season באתר הרשמי של צ'לטנהאם טאון, 19 בינואר 2023 (באנגלית)
↑  AFC Asian Cup 2023™ Qatar squad lists באתר הרשמי של קונפדרציית הכדורגל של אסיה, 4 בינואר 2024 (באנגלית)
↑  Baggott is a new name for Ipswich fans... but the Indonesia youngster is already a social media hit tracked by thousands באתר East Anglian Daily Times, ‏ 7 באוקטובר 2020 (באנגלית)
| נבחרת אינדונזיה – גביע אסיה בכדורגל 2023 |
| --- | --- | --- |
|  1 ריאנדי •  2 יאקוב •  3 בגוט •  4 אמאט •  5 ריזקי רידהו •  6 וולש •  7 מרסלינו •  8 ויטאן •  9 דרג'אד •  10 אגי •   11 סטרויק •  12 ארהאן • 13 אדו •  14 אסנווי • 15 קמבואיה • 16 הוקי • 17 סדיל • 18 סננטה • 19 וואהיו • 20 פטינאמה • 21 ארננדו • 22 דנדי • 23 קלוק • 24 ג'נר • 25 הובנר • 26 סיאהרול • מאמן: טאה-יונג |  1 ריאנדי •  2 יאקוב •  3 בגוט •  4 אמאט •  5 ריזקי רידהו •  6 וולש •  7 מרסלינו •  8 ויטאן •  9 דרג'אד •  10 אגי •   11 סטרויק •  12 ארהאן • 13 אדו •  14 אסנווי • 15 קמבואיה • 16 הוקי • 17 סדיל • 18 סננטה • 19 וואהיו • 20 פטינאמה • 21 ארננדו • 22 דנדי • 23 קלוק • 24 ג'נר • 25 הובנר • 26 סיאהרול • מאמן: טאה-יונג | אינדונזיה |
אינדוקציה נתרית

באלגברה קומוטטיבית, אינדוקציה נתרית (Noetherian induction) היא שיטת הוכחת טענות על אלגברות נתריות, שדומה במובן מסוים לאינדוקציה הרגילה.
הגדרה והסבר

תהי  R אלגברה נתרית. כדי להוכיח עליה טענה מסוימת, ניתן להיעזר באינדוקציה נתרית - ניתן להניח שהטענה לא נכונה עבור אלגברה כלשהי, אבל נכונה לכל אלגברת מנה  R/A עבור כל אידיאל  0\neq A\triangleleft R, ואז להמשיך באינדוקציה.
הסבר - יהי  L אוסף כל האידיאלים  A של  R כך ש- R/A דוגמה נגדית לטענה. האוסף אינו ריק, משום שאידיאל האפס שם.  R נתרי, ולכן ל- L יש מקסימום, נאמר  I_{1}. בכך למעשה הוכחה הטענה, משום שמתקבלת אלגברה  R/I שאינה מקיימת את הטענה, ולכל אידיאל אמיתי שלה  0\neq I_{2}/I_{1}\triangleleft R/I_{1} המנה מקיימת את הטענה, משום ש- (R/I_{1})/(I_{2}/I_{1})\cong R/I_{2}, ו- I_{1}\subsetneq I_{2}.
דוגמה

טענה: אם  R נתרי, קיימים אידיאלים ראשוניים  P_{1},...,P_{t}\in spec(R) כך ש- P_{1}\cdot ...P_{t}=0.
הוכחה: באינדוקציה נתרית, נניח כי  R דוגמה נגדית, אבל  R/I איננו דוגמה נגדית לכל  0\neq I\triangleleft R. כעת,  R דוגמה נגדית, ולכן איננו תחום שלמות (אחרת ניקח  P_{1}=0). לכן, יש אידיאלים  A,B\neq 0 עבורם  AB=0. לפי ההנחה,  R/A,R/B מקיימות את הטענה, ולכן קיימים  {\overline {P_{1}}},...,{\overline {P_{u}}}\in spec(R/A),{\overline {P_{u+1}}},...,{\overline {P_{n}}}\in spec(R/B) כך ש- {\overline {P_{1}}}\cdot ...\cdot {\overline {P_{u}}}={\overline {P_{u+1}}}\cdot ...\cdot {\overline {P_{n}}}=0. נקבל  P_{1}\cdot ...\cdot P_{u}\subseteq A,P_{u+1}\cdot ...\cdot P_{n}\subseteq B, ולכן  P_{1}\cdot ...\cdot P_{n}\subseteq AB=0 כלומר  P_{1}\cdot ...\cdot P_{n}=0, וסיימנו באינדוקציה נתרית.
יחס בנוי-היטב

כהכללה למושג לעיל, נציג בנייה כללית יותר מ
אומרים על יחס  R על קבוצה  X שהוא בנוי-היטב (Well-founded relation) אם לכל תת-קבוצה לא ריקה  S קיים  a\in S כך שלכל  x\in S מתקיים  \lnot x{\mathcal {R}}y. היחס נקרא בנוי היטב הפוך אם  R^{-1} (היחס ההופכי) בנוי-היטב.
בהקשר של יחסים בנויים-היטב, ניתן לדבר על סוג נוסף של אינדוקציה, המהווה מעין גרסה של אינדוקציה טרנספיניטית:
אם  (X,R) יחס בנוי-היטב, אז כדי להוכיח טענה על כל איבר  x\in X מספיק להוכיח אותה על כל  yRx.
אלגברה היא נתרית אם יחס ההכלה על אידיאלים הוא בנוי-היטב הפוך (והיא ארטינית אם היחס הוא בנוי-היטב רגיל).
ראו גם

תנאי שרשרת (מתמטיקה)
אליעזר שמואלי

ערך זה עוסק באיש חינוך ומנכ"ל משרד החינוך. אם התכוונתם למחנך וסופר ילדים נודע, ראו .
אליעזר שמואלי עם אליעזר שביט, פיליפ זינמן, יגאל אלון ויעקב ארנון
אליעזר שמואלי ושר החינוך זלמן ארן
אליעזר שמואלי (29 במרץ 1928 - 5 באוגוסט 2018) היה מורה, איש חינוך ומומחה למינהל חינוכי. כיהן כמנכ"ל משרד החינוך והתרבות בין השנים 1976–1987. יזם את העברת כיתות ז' ו-ח' מבית הספר היסודי אל חטיבת ביניים. תכנן וביצע את תוכנית האינטגרציה בחינוך בישראל, שהפכה את בתי הספר האזוריים לבתי ספר המשלבים תלמידים מעדות ושכונות שונות. יקיר ירושלים לשנת תש"ס (2000).
הכשרתו וראשית דרכו החינוכית

שמואלי עלה לארץ מלריסה ביוון בהיותו בן שבע. למד בתלמוד תורה בית אהרון ובבית הספר "תחכמוני". היה חניך ומדריך בתנועת גורדוניה. משזכה במלגה - עבר ללמוד בבית הספר התיכון בית הכרם (התיכון ליד האוניברסיטה) (1942), ומשם לבית המדרש למורים על שם דוד ילין (המכללה לחינוך ע"ש דוד ילין) בבית הכרם, שבו הוסמך כמורה (1948).
ערב הקמת המדינה, התמקד בפעילות חינוכית חלוצית בשכונת מזכרת משה בירושלים. היה זה למעשה המרכז הקהילתי הראשון בישראל, שנוהל כניסוי חינוכי על ידי ד"ר אברהם נדד ופרופ' קרל פרנקנשטיין. לבקשת מפקד מחוז ההגנה בירושלים הכין נערי שכונות בירושלים לקראת גיוסם ל"הגנה". לימים התגייסו נערים אלה לצה"ל והצטרפו לגדוד "הסלע" בגדנ"ע, ששמואלי היה מפקדו במלחמת העצמאות. שימש קריין בתחנת הרדיו של ההגנה קול המגן העברי.
עם החלת חוק לימוד חובה (1949), יזם הקמת בית ספר לנערים עובדים מילדי השכונות, בשכונת שייח' באדר בירושלים, ושימש כמנהלו מטעם "זרם העובדים"; וב-1951 נבחר להיות מנהל בית הספר "למל" לנערים עובדים בירושלים.
השלים לימודי פסיכולוגיה וחינוך באוניברסיטה העברית, ועם סיום לימודי התואר, הצטרף למחלקה לענייני המזרח התיכון בסוכנות היהודית, בה פעל בטיפוח החינוך הציוני במרכזי חינוך של המחלקה בארצות המזרח. מטעם המחלקה יצא לשליחות בתוניסיה – להכשרת יחידות המגן של הנוער היהודי באי ג'רבה, וארגון פעילות חינוכית – ציונית.
ב-1956 זכה במלגה של ארגון נשות אמריקה ויצא ללימודי תואר שני במינהל חינוכי באוניברסיטת קולומביה בניו יורק, ועם השלמת התואר ושובו ארצה ב-1957, נקרא על ידי שר החינוך, זלמן ארן, לשמש על ידו בלשכתו.
פעילותו במשרד החינוך

במשרד, יזם והקים את בתי הספר הדו-שנתיים בעיירות הפיתוח, במגמה חקלאית ומקצועית, תכנן והקים את מערכת בתי הספר המקיפים, שהחלו לפעול בערי הפיתוח ובישובים קולטי עליה, ואשר פעילים כיום כמוסדות חינוכיים מרכזיים בכל רחבי הארץ.
באמצע שנות ה-60 מונה לסמנכ"ל משרד החינוך – הממונה על מינהל החינוך העל-יסודי, ולימים, לראש מינהל החינוך, משנה למנכ"ל וראש מינהל הפיתוח העל-יסודי במדינה, והיה האחראי לביצוע חוק חינוך חובה לגילאי 14–16 (לרבות לימודי חינם לגילאי 16–18). בהיותו מיומן בנושאי החינוך לילדי "ישראל השנייה", הועמד בראש תוכנית הרווחה במשרד החינוך בעקבות המשבר החברתי (הפנתרים השחורים) באותה תקופה.
פעילותו במשרד החינוך > פעילותו כמנכ"ל

בשנת 1976, עם צאת אלעד פלד לחופשה של שנה, נתמנה על ידי השר אהרון ידלין למנכ"ל בפועל של משרד החינוך והתרבות, כאשר הוסכם מראש שפלד לא ישוב לתפקיד ושמואלי יקבל בהמשך גם את התואר. בהמשך מונה שמואלי למנכ"ל באופן רשמי, תפקיד שמילא בסך הכל במשך כ־12 שנים, ובמסגרתו הוציא אל הפועל את תוכנית האינטגרציה בחינוך, שעירבה תלמידים יהודים משכונות ועדות שונות באותם בתי ספר. עם זאת, הוא המשיך את ההפרדה בין החינוך הממלכתי החילוני לחינוך הממלכתי הדתי ובין בתי הספר של בני הדתות השונות. כיהן כמנכ"ל תחת השרים אהרון ידלין, זבולון המר ויצחק נבון. בתפקידו כמנכ"ל שימש גם כיו"ר הוועד הישראלי לאונסק"ו. נציג ממשלת ישראל בקרן החינוך לישראל, ומרצה בבית הספר לחינוך של אוניברסיטת תל אביב, שם הכשיר מאות מנהלים למערכת החינוך.
שמואלי התמקד במשך כל תקופת עבודתו במערכת החינוך בקידומם ובטיפוחם של ילדי משפחות מצוקה בשכונות העוני ובעיירות פיתוח, יזם הקמת בתי ספר תיכוניים באזורי פיתוח ומצוקה ודאג לבוגריהם להמשך לימודיהם ולרכישת השכלה, הקים את בתי הספר המקיפים, ונלחם להגברת השילוב הבין-עדתי לשם חיזוקה של החברה בישראל. שמואלי גם הפריד את כיתות ז' ו-ח' מבתי הספר היסודיים וצירף אותם כחטיבות ביניים אל בתי הספר התיכוניים, חולל שינויים בהכשרת המורים ובתוכניות הלימודים, והיה אחראי על תכנונו ובנייתו של בית הספר המקיף בישראל.
במסגרת פעילות המשרד לקידום בני נוער מן הפריפריה, הגשים את רעיון פנימיות הטיפוח, כשעיקר המשימה היה לאתר תלמידים מבטיחים, בעלי כישרונות, ולרכז אותם בפנימיות ייחודיות שהוקמו לצורך זה (בתי הספר בויאר, עמליה, שטיינברג).
יזם והקים את היחידה לטיפוח "מורשת יהדות המזרח" ולשילובה בתוכנית הלימודים, וביצע קליטה ארגונית של המגזר הערבי במערכת החינוך הכללית.
ממייסדי קרן החינוך לישראל (ליד המגבית היהודית המאוחדת), שמימנה בניה ופיתוח של מאות מבני חינוך לבתי ספר מקיפים וקהילתיים, וממקימי האגודה לקידום החינוך, לעזרה לנערים מוכשרים ממשפחות נזקקות, שבראשה עמד במשך למעלה מ-30 שנה.
לאחר פרישתו

עם פרישתו ממשרד החינוך בשנת 1987, בעקבות מחלוקות עם שר החינוך, יצחק נבון, התפנה לעבודה ציבורית: שימש כמנכ"ל בית התפוצות וכיו"ר העיתון דבר והוצאות הספרים עם עובד וספרי. בראשית שנות התשעים, התמסר לטיפוח המצוינות בחינוך, ובמסגרת זו יזם והקים בירושלים (בשיתוף עם הפילנתרופ בוב אשר) את בית הספר התיכון למדעים ולאמנויות, שנוסד על ידי העמותה למצוינות בחינוך, שבראשה עמד.
באותה תקופה פעל לקידום החינוך במגזר הערבי. הביא לצירוף בתי הספר של הכנסייה האורתודוקסית למערכת החינוך המוכר שאינו רשמי, ודאג לפיתוח המערכת החינוכית הערבית, בעיקר בגליל. בעקבות פעילותו זו, קיבל בהמלצת הארכיבישוף היווני את הוקרת הכס הקדוש, ואף הוזמן לאפיפיור יוחנן פאולוס השני – שהעניק לו אות הוקרה על כך.
החל משנת 1992 פעל לקידום מערכת החינוך בעיירת הפיתוח נתיבות, ולהחזרתם ללימודים ביישוב של ילדי נתיבות שפרשו מן היישוב ונדדו ללימודים תורניים. פעל בנתיבות כיועץ לראש העירייה לקידום ולשדרוג מערכת החינוך היישובית.
בשנת 1988 התנדב לעמוד בראש אגודת אכסניות נוער בישראל. בתקופת כהונתו, הנמשכת עד היום, קמו אכסניות חדשות בבית שאן, בשלומי, במצדה בירושלים (בית הארחה ע"ש רבין) ובעכו.
היה פעיל בהתנדבות בתפקידים רבים נוספים, ובהם: יו"ר האגודה לקידום החינוך (מכינות אקדמיות, פנימיות יום, בתי ספר למדעים ביישובי פיתוח); יו"ר המפעל להכשרת ילדי ישראל; יו"ר מכון הנרייטה סאלד למחקר חינוכי צוות המכון; יו"ר המסלול האקדמי המכללה למינהל; יו"ר מפעל הסטיפנדיות לחינוך בע"מ; ועוד.
לבקשתה של רות אלון, עמד בראש קבוצת חברים שיזמו והקימו את "בית יגאל אלון" בגינוסר. שמואלי זכה מידי נשיא צרפת פרנסואה מיטראן לתואר עמית מסדר המצוינות של ממשלת צרפת, כן הוענקו לו פרס החינוך של עיריית תל אביב על ידי שלמה להט ותואר "אביר הגליל" - על ידי הארכיבישוף סלום. בשנת 2000 זכה בתואר יקיר ירושלים.
בשנת 2012 במלאת 100 שנים לייסוד המכללה לחינוך ע"ש דוד ילין, הוענק למר שמואלי על ידי יושב ראש הכנסת מר ראובן ריבלין והד"ר אנה רוסו, אות דוד ילין על תרומתו רבת השנים למערכת החינוך בישראל. לסרטון הענקת הפרס.
היה בעל טור קבוע בהד החינוך של הסתדרות המורים הכללית בישראל וב "קשר עין" של ארגון המורים העל יסודיים.
בשנת 2017 ראה אור "נתיבות בחינוך", גיליון נד' של כתב העת "דור לדור" בעריכת יובל דרור ואיילת גיל-רונן, ובו לקט ממשנתו החינוכית של שמואלי.
שמואלי נפטר בביתו ב-5 באוגוסט 2018. התגורר בירושלים, היה נשוי לגאולה ואב לשניים: עו"ד חגי שמואלי, שותף במשרד עורכי הדין ארנון, תדמור-לוי, ותמי שמואלי, המתגוררת בארצות הברית.
לקריאה נוספת

אליעזר שמואלי, "אין מקום!": תמונות ממסע חינוכי, ירושלים, הוצאת המשפחה, 2021 (סיפורו האישי של אליעזר שמואלי, שאליו נלווים דברי בני-משפחתו, ובעיקר קטעים מחויכים של בנו חגי, המעלה בהומור את דמותו של אליעזר מנקודת מבטו).
הערות שוליים

↑  אלעד פלד מבקש להשהות מינוי מנכ"ל למשרד החינוך, דבר, 4 ביולי 1977
↑  דניאל בלוך, אלעד פלד - יפרוש מתפקיד מנכ"ל החינוך, דבר, 19 בנובמבר 1975
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305721205171  VIAF: 97372036   WorldCat (עם VIAF): 97372036
אלפא רומיאו סוג 103

| --- | --- |

אלפא רומיאו סוג 103
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  אלפא רומיאו
 שנות ייצור:  1960
 הרכבה:  איטליה איטליה
 אורך:  3,630 מ"מ
 רוחב:  1,500 מ"מ
 גובה:  1,300מ"מ
 משקל:  725 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,230 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, בטור,  896 סמ"ק המפתח 49 כ"ס, ב-5,500 סל"ד
 הילוכים:  תמסורת ידנית  - 4 מהירויות
 מהירות מרבית:  139 קמ"ש
אלפא רומיאו סוג 103 (באיטלקית: Alfa Romeo Tipo 103) היא מכונית קונספט, מכונית משפחתית, בתצורת סדאן, ("שלוש קופסאות"). "אב הטיפוס" תוכנן על ידי חברת אלפא רומיאו האיטלקית בשנת 1960.
הפרויקט נודע כ"פרויטק 5", יוצר אב טיפוס שאופיין במנוע הנעה קדמית. בשנת 1962 בוצעו לדגם "מבחני דרך". בסופו של דבר חברת "אלפא רומיאו" החליטה לא לייצר את הדגם.
הדגם היחידי שנותר מוצג ב"מוזיאון ההיסטורי של אלפא רומיאו".
ראו גם

אלפא רומיאו 1000 אבארט ברטונה קופה
הערות שוליים

↑  אלפא רומיאו סוג 103 Sergio Chierici, Alfa Romeo Tipo 103 prototipo (1954-1962), virtualcar.it, 26 giugno 2007.
אמוניוס בן הרמיאס

אמוניוס בן הרמיאס (ביוונית: Ἀμμώνιος ὁ Ἑρμείου, מילולית: אמוניוס של הרמיאס; 440 – 520 לערך) היה פילוסוף יווני, ובנם של הפילוסופים הנאופלאטוניים הרמיאס ואיידסיה. הוא היה תלמידו של פרוקלוס באתונה, לימד באלכסנדריה במשך מרבית חייו, וכתב פרשנויות על אפלטון, אריסטו ופילוסופים אחרים.
חייו

אביו של אמוניוס, הרמיאס, נפטר כשהיה ילד, ואמו איידסיה גידלה אותו ואת אחיו, הליודורוס, באלכסנדריה. כשהגיעו לבגרות, ליוותה איידסיה את בניה לאתונה, שם למדו תחת פרוקלוס. בסופו של דבר הם חזרו לאלכסנדריה, שם אמוניוס, כראש בית הספר הנאופלאטוניסטי באלכסנדריה, הרצה על אפלטון ואריסטו עד סוף ימיו. על פי דמאסקיוס, במהלך רדיפת הפגנים באלכסנדריה בסוף שנות ה-80 של המאה ה-5, עשה אמוניוס ויתורים לרשויות הנוצריות כדי שיוכל להמשיך בהרצאותיו. דמאסקיוס, שנוזף באמוניוס על ההסכם שעשה, לא אומר מה היו הוויתורים, אך ייתכן שהיה זה כרוך במגבלות על התורות שיכול היה ללמד או לקדם. ידוע כי הוא עדיין לימד בשנת 515, משום שאולימפיודורוס הצעיר שמע אותו באותה שנה מרצה על "גורגיאס" של אפלטון.
הוא גם לימד את אסקלפיוס מטראלס (אנ'), יואנס פילופונוס, דמאסקיוס וסימפליקיוס.
הוא היה גם אסטרונום מומחה; הוא הרצה על תלמי וידוע שהוא כתב מסה על האצטרולב.
כתביו

מתוך כתביו הרבים, כפי שנאמר עליו, רק פירושו על "על הפרשנות" (אנ') של אריסטו שרד בשלמותו. פירושו על איסגוגה (אנ') מאת פורפיריוס גם עשוי להיות שלו, אולם הוא מעט משובש ומכיל תוספות מאוחרות.
ב"על הפרשנות", אמוניוס טוען כי הידיעה מראש האלוהית מבטלת את המקרי. כמו בואתיוס בפרשנותו השנייה וב"נחמת הפילוסופיה" (אנ'), טיעון זה שומר על יעילות התפילה. אמוניוס מצטט את יאמבליכוס, שאמר: "הידע נמצא באמצע בין היודע ובין הידוע, מכיוון שזו פעילותו של היודע לגבי הידוע".
בנוסף, שרדו גם כמה הערות להרצאותיו של אמוניוס, שנכתבו על ידי סטודנטים שונים:
על "הקטגוריות" של אריסטו (סופר אנונימי)
על "אנליטיקה מוקדמת" (אנ') של אריסטו (סופר אנונימי)
על "מטאפיזיקה" 1–7 של אריסטו (נכתב על ידי אסקלפיוס)
על "מבוא לאריתמטיקה" של ניקומכוס (אנ') (נכתב על ידי אסקלפיוס)
על "אנליטיקה מוקדמת" של אריסטו (נכתב על ידי יואנס פילופונוס)
על "אנליטיקה מאוחרת" (אנ') של אריסטו (נכתב על ידי יואנס פילופונוס)
על "על יצירה וריקבון" (אנ') של אריסטו (נכתב על ידי יואנס פילופונוס)
על "על הנפש" (אנ') של אריסטו (נכתב על ידי יואנס פילופונוס)
ישנו חיבור בשפה היוונית בשם "חיי אריסטו", שמיוחס בדרך כלל לאמוניוס, אך סביר יותר שנכתב על ידי יואנס פילופונוס, תלמידו של אמוניוס, שלו מיוחס החיבור בכמה מכתבי היד.
הערות שוליים

1 2  Ammonius Hermiae, המהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה
↑  Society for the Diffusion of Useful Knowledge, The biographical dictionary of the Society for the diffusion of useful knowledge, Volume 2, Part 2, Longman, Brown, Green, and Longmans, 1843, p. 487.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257742805171  PLWABN: 9810700623205606  BIBSYS: 90620981  BNE: XX1183314  BnF: cb11888689h (data)  CANTIC: a16031763  CiNii: DA01793960  GND: 118648837  ICCU: CFIV083871  ISNI: 0000 0001 0928 540X  LCCN: n84001513  NKC: xx0109097  NLG: 49137  NTA: 069348391  SELIBR: 174813  SNAC: w61d1m03  SUDOC: 026684977  Trove: 1044881  VcBA: 495/9850  VIAF: 283087561   WorldCat (עם VIAF): 283087561 
העמוד הראשון במהדורה הראשונה של פירוש ל"איסגוגה", ונציה 1500
אלכסנדר סוקורוב

| --- | --- |

 לידה:  14 ביוני 1951 (בן 73) Irkutsky District, ברית המועצות 
 מדינה:  ברית המועצות, רוסיה 
 תקופת הפעילות:  1975–2017 (כ־42 שנים) 
 מקום לימודים:  המכון לקולנוע על שם גרסימוב (1979) 
 פרסים והוקרה:  פרס אריה הזהב (2011)  Dmitry Likhachev Foundation Prize (2014)  פרס מפעל חיים של האקדמיה האירופית לקולנוע (2017)  פרס הפדרציה הרוסית (2014)  מסדר האמנויות והספרות  קצין מסדר האמנויות והספרות  מסדר השמש העולה  פרס TEFI  אמן העם של הפדרציה הרוסית  פרס ניקה  אמן כבוד של הפדרציה הרוסית  בפסקה זו 2 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 http://www.sokurov.spb.ru/isle_en/isle_mnp.html
 פרופיל ב-IMDb
 
אלכסנדר ניקולאייביץ' סוקורוב, NAR (ברוסית: Алекса́ндр Никола́евич Соку́ров; נולד ב-14 ביוני 1951) הוא במאי קולנוע רוסי. יצירותיו המשמעותיות ביותר כוללות את הסרט עלילתי, תיבה רוסית (2002), שצולם בצילום יחיד ללא עריכה ופאוסט (2011), שזכה באריה הזהב, הפרס הגבוה ביותר לסרט הטוב ביותר בפסטיבל ונציה.
פילמוגרפיה > סרטים עלילתיים

| שנה | שם | קרדיט> בימוי | קרדיט> תסריט | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1987 | חוסר דאגה נוגה | כן |  | הופק בשנת 1983 |
| 1987 | הקול הבודד של האדם | כן | כן | הופק בשנת 1979 |
| 1988 | ימים של ליקוי חמה | כן |  |  |
| 1989 | שמור והגן | כן |  |  |
| 1990 | המעגל השני | כן |  |  |
| 1992 | האבן | כן |  |  |
| 1994 | דפים לוחשים | כן | כן |  |
| 1997 | אם ובנה | כן |  |  |
| 1999 | מולוך | כן |  |  |
| 2001 | טאורוס | כן |  | גם צילם |
| 2002 | תיבה רוסית | כן | כן |  |
| 2003 | אב ובנו | כן |  |  |
| 2005 | השמש | כן |  | גם צילם |
| 2007 | אלכסנדרה | כן | כן |  |
| 2011 | פאוסט | כן | כן |  |
| 2015 | פרנקופוניה | כן | כן |  |
פילמוגרפיה > עבודות אחרות

המודח (Разжалованный, 1980)
סונטה לוויולה. דמיטרי שוסטקוביץ' (1981)
אימפריה (Ампир, 1986)
אלגיה (1986)
ולא יותר (1987)
קורבן ערב (1987)
סבלנות העבודה (1987)
מריה (אלגיית איכרים) (1988)
אלגיה מוסקבאית (1988)
סונטה להיטלר (1989)
אלגיה סובייטית (1989)
אלגיה פטרבורגית (1990)
לאירועים בטרנסקוואזיה (1990)
אלגיה פשוטה (1990)
מבט לאחור של לנינגרד (1957–1990) (1990)
דוגמה לאינטונציה (1991)
אלגיה מרוסיה (1992)
חלום חייל (1995)
קולות רוחניים (1995)
אלגיה מזרחית (1996)
רוברט. חיים בני מזל (1997)
חיים צנועים (1997)
יומן סנט פטרבורג: חנוכת אנדרטה לדוסטויבסקי (1997)
יומן סנט פטרבורג: הדירה של קוסינצב (1998)
וידוי (1998)
דיאלוגים עם סולז'ניצין (1998)
דולצ'ה... (1999)
אלגיה של מסע (2001)
יומן סנט פטרבורג: מוצרט. אשכבה (2004)
אלגיה של חיים: רוסטרופוביץ', וישנבסקיה (2006)
לקריאה נוספת

В центре океана. — СПб.: Амфора, 2011. — 319 с. — ISBN 978-5-367-02002-1.
The Cinema of Alexander Sokurov (Kino – The Russian Cinema), ed. by Birgit Beumers and Nancy Condee, London: Tauris I B, 2011
הערות שוליים

↑  Vivarelli, Nick (2011-09-10). "'Faust' wins Golden Lion at Venice". Variety. נבדק ב-2021-12-11.
↑  שמוליק דובדבני, אלכסנדר סוקורוב: "החיים הם יותר מקולנוע", באתר ynet, 2 באוקטובר 2012
↑  "Berlinale: 1987 Prize Winners". berlinale.de. נבדק ב-2021-12-11.
↑  "20th Moscow International Film Festival (1997)". MIFF. אורכב מ-המקור ב-2013-03-22. נבדק ב-2021-12-11.
↑  "Sokurov's From Russia With Man-Love", by Fernando F. Croce, CinePassion.org
↑  The Second Circle and The Stone 2000» March. JonathanRosenbaum.net.
↑  "Faust – Aleksander Sokurov". labiennale.org. Venice Biennale. אורכב מ-המקור ב-2021-12-11. נבדק ב-2021-12-11.
↑  Vivarelli, Nick (2011-09-10). "'Faust' wins Golden Lion at Venice". Variety. נבדק ב-2021-12-11.
↑  Holdsworth, Nick (2009-05-12). "'Faust' finishes Russian 'trilogy'". Variety. נבדק ב-2021-12-11.
1 2 3 4 5  Spiritual Voices Museu d'Art Contemporani de Barcelona. Original text licensed CC BY-SA by MACBA
↑  Geoffrey Macnab, "Shot in the dark", Sydney Morning Herald, 11 January 2004
↑  Putin on revision of Sentsov verdict: "Appropriate conditions should ripen", UNIAN (2 December 2016)
↑  "Спор есть спор": в Кремле сказали, арестуют ли Сокурова, vesti.ru
↑  https://www.rottentomatoes.com/m/whispering_pages
↑  אמיר בוגן, פסטיבל ונציה: אריה הזהב ל"פאוסט" של סוקורוב, באתר ynet, 10 בספטמבר 2011
↑  לירון סיני, "פרנקופוניה": לילה מורכב במוזיאון, באתר ynet, 14 באפריל 2016
↑  מאיר שניצר, ‏מלחמת תרבות: "פרנקופוניה" הוא מיש־מש של אמונות הבמאי, באתר מעריב אונליין, 17 באפריל 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007437019205171  PLWABN: 9810611311005606  BIBSYS: 98073242  BNE: XX4876753  BnF: cb14470946n (data)  CiNii: DA10251324  GND: 121662985  ISNI: 0000 0001 2026 9742  LCCN: no95055206  LNB: 000230461  NDL: 00516311  NKC: jn20030714008  NLA: 40454538  NLK: KAC201228658  NTA: 096893850  RERO: 02-A006530146  RKD: 232946  SELIBR: 234800  SNAC: w6vq6xkw  SUDOC: 068985525  Trove: 1447095  ULAN: 500473929  VIAF: 61771756   WorldCat (עם VIAF): 61771756
אליעזר אליהו איגל

| --- | --- |

הרב אברהם אליעזר אליהו הלוי איגל
 לידה:  28 בפברואר 1825 
 פטירה:  26 במרץ 1892 (בגיל 67) 
 תקופת הפעילות:  ? – 26 במרץ 1892 
 
אברהם אליעזר אליהו הלוי אִיגל (גרמנית: Lazar Elias Igel, איטלקית: Lazaro Elia Igl, ‏
28 בפברואר 1825 למברג –26 במרץ 1892 צ'רנוביץ) היה רב אוסטרי, אורתודוקסי מודרני (רפורמיסט), יליד גליציה (כיום באוקראינה), מתלמידי שד"ל, שכיהן כרב ומטיף של "עדת הנאורים"
 (המשכילים) והיה הרב הראשי של העיר צ'רנוביץ (1854–1892) ושל כל בוקובינה (1854–1878), בימי השלטון האוסטרי.