stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לסלי ליזרוביץ
פרסים והוקרה

ב-1979 זכה בפרס ברגמן לכימיה. ב-2018 זכה בפרס א.מ.ת. בכימיה.
מחקריו המשותפים עם מאיר להב מצאו, בין היתר, הוכחה לקשר שבין כיראליות מולקולרית ומאקרוסקופית. במשותף הם זכו ב-2009 במדליית החברה הישראלית לכימיה, ב-2016 בפרס ישראל לחקר הכימיה והפיזיקה וב-2021 בפרס וולף לכימיה.
הערות שוליים

↑  הודעה על בחירת חברים חדשים לאקדמיה
↑  איזי נבו, גבישים, RNA ומוזיקה פופולרית: פרסי וולף 2021, במדור "חדשות מדע" באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 9 בפברואר 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012461962505171  ISNI: 0000 0004 2139 2656  NSK: 000194383  VIAF: 305582394   WorldCat (עם VIAF): 305582394
מזקקת אובודה

| --- | --- |

המפעל בטרם נהרס
 מידע כללי
 סוג:  חברה 
 מיקום:  המחוז השלישי של בודפשט 
 מדינה:  הונגריה 
 מייסדים:  וילמוש לייפציגר 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1879
 תאריך פתיחה רשמי:  1879 
 תאריך פירוק:  2017 
 קואורדינטות:  47°32′52″N 19°02′47″E﻿ / ﻿47.547777777778°N 19.046388888889°E﻿ / 47.547777777778; 19.046388888889
  (למפת בודפשט מוגדלת) מזקקת אובודה(למפת בודפשט רגילה) מזקקת אובודה
 
מזקקת אובודה (בהונגרית: Óbudai Szeszgyár) לשעבר "מפעל הכהל והסוכר של וילמוש לייפציגר בע"מ" בבעלות יהודית (בהונגרית: Leipziger Vilmos Szesz- és Cukorgyára Rt) כיום מתקן תעשייתי סגור והרוס בבודפשט הונגריה ברובע 3 אובודה.
היסטוריה

ברובע השלישי של בודפשט, ברחוב שורומפו 1 מתחם הבניין, שנרשם תחת מספר 1, ממוקם על שטח גדול שמשתרע בין שלושה רחובות ושפת הדנובה. המפעל הוקם בשנת 1879, ובשמו הראשון נקרא "חברת זיקוק הכהל הראשונה של אובודה בע"מ". בהמשך שונה שמו ל"מפעל הכהל והסוכר של וילמוש לייפציגר בע"מ", בנוסף לייצור משקאות חריפים לצריכה ייצר המפעל גם אתנול תעשייתי ומזון, וכן התמחה בייצור סוכר וחומץ. לאחר מלחמת העולם השנייה הולאם המפעל ובשנות ה-90 של המאה ה-20 הופרט והופעל על ידי "מפעל תעשיות מזון בוסס" (BUSZESZ Élelmiszeripari Zrt).
בסוף העשור הראשון של המאה ה-21 בוסס מכרה את שטח הקרקע הגדול של המפעל, שגרר דיון ציבורי לגבי גורל השטח. אף על פי שכמה מבנייני המפעל זכו להגנה ולשימור של מועצת הרובע בשנת 2013, תוך התעלמות מכך פורק כל המפעל פיזית בשנת 2017, למעט ארובת הלבנים והאולם המרכזי.
גלריית תמונות

תמונות של המפעל:
לקריאה נוספת

https://welovebudapest.com/2017/10/04/something-keszul-az-obudaai-duna-parton-megneztuk-az-égontott-szeszgyar-teruletet/
נעמי ניפשי: היסטוריה של אובודה, מהדורת מוזיאון אובודה, בודפשט, 2020, ISBN 978-615-6096-00-5, 431-436
לקסיקון בודפשט. 1993 ISBN 963-05-6409-2
הערות שוליים

↑  Google Maps, Google Maps
מחוז ארמה

מחוז ארמה (באנגלית: County Armagh, באירית: Contae Ard Mhacha) הוא אחד מששת מחוזות צפון אירלנד שבממלכה המאוחדת. כמו כן, הוא אחד מ-32 מחוזות אירלנד המסורתיים, כחלק מפרובינציית אלסטר.
גאוגרפיה

בירת המחוז היא העיר ארמה, על שמה הוא נקרא, על אף שהעיר הגדולה בתחומו היא העיר קרייגבון. לפי מפקד אוכלוסין משנת 2011, מתגוררים במחוז כ-174,792 תושבים, רובם משתייכים לנצרות הקתולית. המחוז גובל במחוז דאון ממזרח, ובמחוז טיירון מצפון מערב, שני האחרונים בצפון אירלנד, ובמחוז לאות' מדרום ובמחוז מונאהן ממערב, שני האחרונים מחוזות באירלנד. כמו כן, הוא גובל בים האירי מדרום מזרח. שם המחוז הוא הצלבתן של שתי מילים - המילה האירית Ard שמשמעותה ״גבוה״ או ״מקום גבוה״, ושם האלה ״מחה״ מהמיתולוגיה האירית.
במהלך תקופת הצרות, היה דרום המחוז למעוז תומכיו של ה-IRA, שהתנגד לשלטון הבריטי בצפון אירלנד. יש הטוענים כי התקשורת הצמידה תווית זו לתושבי דרום ארמה על לא עוול בכפם וגרמה לדמוניזציה של האזור. ב-10 במרץ 2009, צלף של תנועת הממשך של ה-IRA ירה למוות בשוטר ממשטרת צפון אירלנד - הפגיעה הראשונה והאחרונה בשוטר בצפון אירלנד מאז הסכם יום שישי הטוב ב-1998.
המחוז שוכן לחופיו הדרומיים של לוך ניי, והוא מכונה ״מחוז המטעים״, בשל מטעי התפוחים הרבים שבשטחו. כמו כן, מחוז ארמה היה מושבו של פטריק הקדוש. השטחים הכפריים במחוז נפגעו קשות מרעב תפוחי האדמה הגדול באירלנד, הן בשל מוות מרעב או מחלות והן בשל הגירה. אוכלוסיית המחוז צנחה בהדרגתיות מאז הרעב ועד לאמצע המאה ה-20 - אם בשנת 1841 התגוררו במחוז כ-232,393 תושבים, בסוף המאה ה-19 התגוררו בו כ-125,392 תושבים בלבד, ואילו עד שנות ה-30 של המאה ה-20 חלה ירידה נוספת והתגוררו בו כ-108,815 תושבים. עלייה החלה להרשם רק משנות ה-50 של המאה ה-20, למרות שעד היום לא הצליחה אוכלוסיית המחוז להתאושש, והיא עומדת על בערך 75% מאוכלוסייתו המקורית.
מטריית קוקטייל

מטריית קוקטייל
מטריית קוקטייל - מבט מלמטה
מטריית קוקטייל היא מטרייה או שמשייה קטנה העשויה נייר או קרטון וקיסם עץ. מטריות אלה משמשות לעיטור מזון - ובעיקר לעיטור קינוחים וקוקטיילים.
ניתן לפתוח את המטרייה ולסגור אתה כפי שפותחים מטרייה רגילה. הדבר מתבצע באמצעות צלעות המטרייה המחוברות לגליל סביב מקל המטרייה.
מקורן של מטריות אלה, ככל הנראה במזרח הרחוק, בסין או ביפן והם פיתוח של האוריגמי היפני. השימוש הראשון שנעשה במטריות לעיטור משקאות היה ברשת המסעדות בסגנון הפולינזי טריידר ויק (Trader Vic) בקליפורניה, ביוזמת הבעלים של הרשת, ויקטור ברגרון (Victor J. Bergeron), במטרה לעורר אווירה אקזוטית בסגנון פולינזי. המטריות הופיעו גם ברשת המסעדות Don the Beachcomber, אף היא בסגנון פולינזי, שם הם שמשו לעיטור מזון (לא משקאות). הרעיון נלקח ממסעדות סיניות שפעלו בקליפורניה, שם עיטרו המטריות מאכלים סיניים.
מטרייה אווירית

מטרייה אווירית הוא מונח צבאי, שמשמעותו היא מתן הגנה אווירית לכוח צבאי (לרוב קרקעי, אך לעיתים גם ימי ואווירי) נגד תקיפות אוויריות. את המטרייה האווירית ניתן לספק הן על ידי כלי טיס בכוננות יירוט והן על ידי מערכות הגנה אווירית כגון טילי קרקע-אוויר (טק"א). מטרת המטרייה האווירית היא למנוע מכלי טיס של האויב (כגון מטוסי קרב, מסוקי קרב ואפילו כטב"מים חמושים או רחפני נפץ) לפגוע בכוח הצבאי.
במדינות להן יש חילות אוויר מתקדמים הנהנים מעליונות אווירית, המטרייה האווירית תסופק לרוב באמצעות מטוסי קרב בכוננות יירוט והרתעה אסטרטגית של הפלת כל כלי טיס שמאיים על המדינה. עם זאת, כלי טיס לא מספקים הגנה מפני ירי טילי קרקע-קרקע ולכן כדי לתת הגנה אווירית מלאה יש גם לפרוש סוללות יירוט טילים נייחות (כגון כיפת ברזל הישראלית או ה-MIM-104 פטריוט האמריקאי) או מתנייעות (כגון מגן גדעון הישראלית שנמצאת בפיתוח, או הפנציר-S1 הרוסית). מדינות ללא עליונות אווירית נוטות להתבסס על מערך טילי קרקע-אוויר לטווחים קצרים עד ארוכים ותותחי נ"מ לטווחים קצרים.
ערך זה הוא קצרמרבנושא צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מהדורת פקסימיליה

השעות העשירות מאוד של דוכס ברי, זמינה לציבור ולמלומדים רק בגרסת פקסימיליה מיניאטורית איכותית
פקסימיליה של כתביו המקוריים של אדגר אלן פו לסיפור "הרציחות ברחוב מורג"
מהדורת פקסימיליה (על פי האקדמיה ללשון העברית: העתק תאום) היא העתק מדויק של יצירה.
מקור המילה פקסימיליה הוא מלטינית - fac simile שפירושו "לעשות דומה", כלומר להעתיק באופן נאמן למקור.
מהדורת הפקסימיליה נועדה ליצור העתק, הזהה למקור ככל האפשר (לרבות: גודל, צורה, צבעים וכדומה ואף שמירה על פגמים, פגיעות ועוד), של ספר נדיר, כתב יד, מפה, הדפס או פריט אחר בעל ערך היסטורי שעותקיו המקוריים מועטים או נדירים.
מהדורות פקסימיליה יכולות להיעשות לשם מחקר מדעי או לצרכים מסחריים או פרסומיים ובדרך כלל המהדורה תהיה מוגבלת לכמה מאות עד אלפים בודדים של עותקים.
עד המאה העשרים והשתכללות האמצעים המכניים של הצילום והסריקה הממוחשבת הכנת מהדורות פקסימיליה הייתה הדרך העיקרית ליצור עותקים נאמנים למקור ככל האפשר והיה מדובר בהליך יקר, ארוך ושדורש מומחיות מיוחדת.
מהדורת פקסימיליה אינה מהדורה נוספת או הדפסה חוזרת אלא העתק מדויק של המקור והיא גם מוצגת כך על גבי היצירה.
הערות שוליים

↑  למד לשונך 148, באתר האקדמיה ללשון העברית, ‏17 ביולי 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565339405171  BnF: cb11956260r (data)  GND: 4153591-1  LCCN: sh85046816  NKC: ph503062
למי קילמיסטר

| --- | --- |

למי בהופעה ב-2005
 לידה:  24 בדצמבר 1945 בורסלם, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  28 בדצמבר 2015 (בגיל 70) לוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית
 שם לידה:  איאן פרייז'ר קילמיסטר
 שם במה:  Lemmy 
 מקום קבורה:  פארק הזכרון פורסט לוון 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  1959–2015 (כ־56 שנים)
 מקום לימודים:  אוניברסיטת סטפורדשייר, Ysgol Syr Thomas Jones, Madeley High School 
 עיסוק:  מוזיקאי, זמר, כותב שירים, בסיסט, מלחין
 סוגה:  הבי מטאל, הארד רוק, ספיד מטאל
 סוג קול:  בריטון 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרת בס, גיטרה
 פרופיל ב-IMDb
 
איאן פרייז'ר "למי" קילמיסטר (באנגלית: Ian Fraser "Lemmy" Kilmister; ‏24 בדצמבר 1945 – 28 בדצמבר 2015) היה מוזיקאי, זמר וכותב שירים אנגלי אשר מוכר בעיקר כמייסד ומוביל להקת הרוק הכבד מוטורהד.
בצעירותו הושפע רבות מסגנון הרוק'נ'רול ויצירתם המוקדמת של להקת הביטלס, דבר שהוביל להצטרפותו למספר להקות רוק במהלך שנות ה-60 והעיקרית שבהן הייתה להקת ה-Rockin' Vickers. בהמשך הצטרף כאיש צוות לצוותי ההופעות של ג'ימי הנדריקס ולהקת דה נייס ולאחר מכן הצטרף ללהקת רוק החלל הוקווינד. לאחר שפוטר מהלהקה, הוא ייסד את להקת הרוק הכבד המצליחה מוטורהד ותפקד בה כסולן, בסיסט, כותב השירים העיקרי ומנהיג הלהקה. במהלך פעילותו בלהקה, עסק בהקלטות והופעות רבות באופן רציף עד מותו. למי השפיע על אמנים רבים בז'אנר המטאל.
השירה אל מיקרופון מוגבה במיוחד, שפמו וכובע הבוקרים אשר חבש על ראשו, היו מסימני ההיכר הידועים ביותר שלו. לצד כישוריו וסגנונו המוזיקלי, למי היה ידוע בשל סגנון חייו הפרוע שכלל צריכת סמים ואלכוהול, קיום יחסי מין עם נשים רבות ואיסוף פריטים נאצים.
ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
ביוגרפיה > השנים המוקדמות

למי נולד בסטוק-און-טרנט שבמחוז סטפורדשייר בערב חג המולד. כאשר היה בן שלושה חודשים הוריו נפרדו ואמו עברה יחד עם סבתו עברו לעיר סמוכה בשם ניוקאסל-אנדר-ליים ומשם עברו למאדליי השכנה. כאשר היה בן 10, אמו נישאה לכדורגלן בשם ג'ורג' ויליס אשר היו לו שני ילדים מנישואים קודמים, איתם למי לא הסתדר. המשפחה עברה לחווה באי אנגלסי שבצפון ויילס, שם חווה תחושת זרות כאנגלי היחיד בין מאות ילדים וולשים. הוא למד בבית הספר באמלוך(אנ') שם קיבל לראשונה את הכינוי "Lemmy", אף על פי שלא היה בטוח מה המקור לכך. נטען כי המקור לכך הוא המשפט "lemmy [lend me] a quid till Friday" בשל הרגלו ללוות כסף מאנשים לטובת הימורים במכונות מזל.
ביוגרפיה > ראשית דרכו במוזיקה

בתקופה זו גבר העניין שלו במוזיקת רוק אנד רול, בנות וסוסים. לאחר שמשפחתו עברה לקונווי הוא עזב את בית הספר והחל לעבוד בעבודות אחזקת בית ובמקביל ניגן בגיטרה עבור להקות מקומיות וכן לקח שיעורים בבית הספר לרכיבה על סוסים. בגיל 16 צפה בהופעה של הביטלס במועדון המערה (הקאוורן), בעקבותיה למד ללוות בנגינה את אלבומם הראשון, Please Please Me. בגיל 17 פגש נערה בחופשה ושמה קתי. הוא נסע בעקבותיה אל סטוקפורט (שבמחוז מנצ'סטר רבתי) שם היא נכנסה להריון וילדה את בנו שון, שנמסר לאימוץ.
ביוגרפיה > במוטורהד

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
ביוגרפיה > פרויקטים צדדיים

ב-2004 למי התארח בפרויקט המטאל השאפתני של דייב גרוהל פרובוט.
ביוגרפיה > מותו

ב-28 בדצמבר 2015, ארבעה ימים לאחר יום הולדתו ה-70, נפטר קילמיסטר בביתו, בלוס אנג'לס שבקליפורניה, כתוצאה מסיבוכים של מחלת סרטן הערמונית אגרסיבית. חברי מוטורהד דיווחו על מותו בדף הפייסבוק הרשמי של הלהקה באותו יום. לפי הפרסום, גילה קילמיסטר אודות מחלתו רק ב-26 בדצמבר, יומיים טרם פטירתו.
בחודש אוגוסט 2023 פוסם במגזין המוזיקה NME,שאפרו של למי קילמיסטר פוזר בבוץ בפסטיבל Wacken Open Air בגרמניה,שהוא מן הגדולים בפסטיבלי המטאל בעולם והוא היה מאוהדיו הגדולים של האירוע הזה.
האפר חולק לשלושה כדים. חלקו הגדול פוזר באתר הפסטיבל, חלק אחר שימש למלא כדורי רובים למזכרת ובחלק האחרון - ליצירת קעקועים - כך הורה בצוואתו.
דיסקוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
ציוד וסגנון

למי נהג להציב את המיקרופון בנקודה גבוהה באופן לא שגרתי, שנראה כאילו הוא מתבונן לשמיים ולא אל הקהל. הוא הסביר זאת כדרך שבה נוח לו יותר לשיר וכן דרך נוספת להימנע מלראות את הקהל.
בספטמבר 1996, גיטרת הבס מדגם Rickenbacker הוצגה בתערוכה בהיכל התהילה של הרוק אנד רול בקליבלנד.
תדמית > איסוף פריטים נאציים

בשל מנהגו של למי לאסוף פריטי צבא נאציים וכן לאור העובדה שחרט על גיטרת הבס שלו את סמל צלב הברזל, נטען כנגדו כי הוא אוהד של הנאציזם. הוא הצהיר בתגובה כי הוא אסף את המזכרות בשל ערכים אסתטיים בלבד, והגדיר עצמו כאנרכיסט או ליברטריאני, המתנגד לקומוניזם, פשיזם וכל אידאולוגיה קיצונית אחרת.
ג'ף הנמן, מייסד להקת הת'ראש מטאל סלייר, התיידד עם למי על רקע התחביב המשותף שלהם. לפי הביוגרפיה של קית' אמרסון, הוא קיבל מלמי שני סכינים של הנוער ההיטלראי, בעת שלמי היה חבר צוות של דה נייס. אמרסון נהג להשתמש בסכינים אלו, בטרם השמידן, לשם החזקת קלידים בעת קונצרטים של דה נייס ו-ELP.
הערות שוליים

↑  למי קילמייסטר, סולן להקת מוטורהד, הלך לעולמו בגיל 70, באתר וואלה, 29 בדצמבר 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011426669705171  PLWABN: 9810561851605606  BIBSYS: 4105189  BNE: XX1619119  BnF: cb14037054z (data)  GND: 124926398  ISNI: 0000 0001 0907 8443  LCCN: nr2002027623  MusicBrainz: e3ea6186-7523-48de-8437-bac91bc47829  NKC: xx0051388  NTA: 262207540  SELIBR: 246594  SUDOC: 084050020  VIAF: 61747042   WorldCat (עם VIAF): 61747042 
למי, עומד ביציבה הרגילה שבה הוא שר
מזקרסטש

מזקרסטש (בהונגרית: Mezőkeresztes) היא עיירה במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון־מזרח הונגריה. בשנת 1950 התאחדה העיירה עם כפר נוסף בשם קרסטשפישפקי (Keresztespüspöki).
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
יהודי מזקרסטש

בעיירה התקיימה קהילה יהודית אורתודוקסית וברשותה היו בית כנסת ובית ספר עממי בו למדו כ-30 ילדים. ידוע כי בשנת 1880 הייתה הקהילה כפופה לקהילת ביקאבראן ומשנת 1930 נעשתה קהילה עצמאית.
בשנת 1940 נשללו מיהודי מזקרסטש רישיונות בתי המרזח ונאסרה מכירת טבק. בשנת 1942 הובאו למזקרסטש עובדי כפייה יהודים והועסקו בעבודות בינוי בתחנת הרכבת המקומית.
כמה שבועות אחרי כניסת הצבא הגרמני להונגריה (מרץ 1944) נמנו בכפר 190 יהודים. מ-17 במאי רוכזו יהודי מזקרסטש במעין גטו במחסן עצים שהיה בבעלות נשיא הקהילה ועמם יהודים נוספים שהובאו מכפרי הסביבה. משם רובם הועברו בתחילת חודש יוני לגטו מישקולץ ומיעוטם לגטו דיושג'ר. מ-12 ביוני עד 15 ביוני שולחו כל יושבי הגטאות למחנה ההשמדה אושוויץ.
אחרי המלחמה חזרו לעיירה כמה יהודים ששרדו, חידשו את חיי הקהילה והקימו אנדרטה לזכר הנספים בשואה. כעבור כמה שנים החלו היהודים לעזוב את המקום, רובם עלו לישראל.
| שנה | כמות יהודים | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 68 |  |
| 1880 | 215 | 4,124 |
| 1910 | 255 |  |
| 1920 | 290 |  |
| 1930 | 257 |  |
| 1941 | 218 | 4,371 |
לקריאה נוספת

פנקס הקהילות הונגריה, עמוד 346
מאזו-קאראסטאש, בתוך: שלמה שפיצר, קהילות הונגריה: הקהילות החרדיות בהונגריה - תש"ד, ירושלים: מכון ירושלים, תשס"ט, עמוד 208. (נתוני האוכלוסין בספר מבוססים על מפקד קהילות הונגריה של המועצה המרכזית של יהודי הונגריה שנערך בפקודת שלטונות הכיבוש הנאצי באביב 1944)
לואיג'י בוסי

פסל דיוקן של לואיג'י בוסי מאת ג'ובאני דאל'אורטו בארמון בררה במילאנו
לואיג'י בוסי ויסקונטי (באיטלקית: Luigi Bossi Visconti;‏ 28 בפברואר 1758 מילאנו - 10 באפריל 1835 מילאנו) היה ארכיבר, היסטוריון, סופר ופוליטיקאי איטלקי. בימי הרפובליקה הציסאלפינית שימש כנציג הממשל הצרפתי בטורינו. אחרי סיפוח פיימונטה לצרפת בשנת 1803 התמנה למנהל (פרפקט) הארכיב והספריות של "ממלכת איטליה" שהוקמה על ידי הכובש הצרפתי ב-1805–1814
ביוגרפיה > ילדות וצעירות

בוסי נולד במילאנו, אז באימפריה ההבסבורגית, בשנת 1758 במשפחת אצילים לומברדית. הוא היה בנם הצעיר של המרקיז בניניו בוסי ויסקונטיושל תרזה בנדוני. הוא נועד לקריירה של כמורה ולמד משפטים ומשפט קאנוני קתולי בבית הספר הפלטיני (Scuole Palatine) העיר הולדתו ואחר כך באוניברסיטת פאביה. בפאביה הוא התקבל כחבר ב"אקדמיית הנאמנים" (Accademia degli affidati) והחל משנת 1779 נמנה עם חברי ה"קפיטולום המטרופוליטני", אספת כלי הקודש של קתדרלת מילאנו וקיבל את התואר "מונסיניורה".
ביוגרפיה > פעילותו בימי המשטר הישן

הוא יצר קשרים עם האילומינטי מבוואריה, קשר התהדק בעקבות ביקורו בווינה בשנת 1789.
הוא הפך לבונה חופשי וניהל את העיתון הספרותי "ג'ורנאלה לטראריו די מילאנו".(Giornale letterario di Milano) ששיקף את רוח הבונים החופשיים הגרמנים בבירת לומברדיה.
ביוגרפיה > ימי הכיבוש של נפוליאון באיטליה

בשנים 1797-1795 נמלט בוסי לוונציה והיה מעורה בסביבה התרבותית המקומית. הוא נכח בימי כיבושה של ונציה על ידי הצבא הצרפתי של נפוליאון בונפרטה. בנסיבות אלה פעל בוסי כיועץ של הוועד למדעים ולאמנויות של "צבא איטליה" (הצרפתי) בבחירת עשרים תמונות ושש מאות כתבי יד שנועדו להישלח כשלל מלחמה לפריז.
בוסי זכה לאמונו של בונפרטה וגויס לחיים הפוליטיים והפעילות הדיפלומטית של הרפובליקות-לוויין - "הרפובליקות האחיות" שהוקמו בצפון איטליה על ידי הכובש הצרפתי בימי המסע הצבאי באיטליה בשנים 1796–1797. בוסי התמנה לציר ואחר כך לשגריר של הרפובליקה הציסאלפינית ברפובליקה הליגורית
בעקבות נפילת העמדות הצרפתיות בידי הקואליציה האנטי-צרפתית השנייה וכיבוש מילאנו על ידי הצבאות האוסטרי הרוסי בפיקודו של הגנרל סובורוב נמלט בוסי לשאמברי, בה פעל להנפקת דרכונים לשם חילוצם מאיטליה של הגולים הליגורים. עם חזרתו של נפוליאון מהמסע במצרים ואחרי קרב מרנגו (14 ביוני 1800 חזר השלטון הצרפתי לצפון איטליה ונמשך עד שנת 1814. בתקופה זו עלה בוסי בהייררכיה המנהלית והאריכונאית.
ב"רפובליקה האיטלקית" (1805-1802) וב"ממלכת איטליה" הנפוליאונית (1814-1805) התמנה לואיג'י בוסי על ידי נפוליאון "פרפקט של הספריות והארכיונים" של המדינה, שמושבו היה בטורינו. בוסי התמנה גם ליועץ ממלכתי, ליושב ראש מועצת המשפטנים (Consiglio degli Uditori), מפקח על שרותי הרווחה הציבוריים, חבר במכון המלכותי למדעים וספרות. כמו כן ב-17 בספטמבר 1811 הוענק לו התואר של "רוזן של ממלכת איטליה", על אף היותו ממוצא אצילי מלידה. בהתערבותו של פרנצ'סקו מלצי ד'אריל, סגן נשיא הרפובליקה האיטלקית הנפוליאונית שוכנע האפיפיור פיוס השביעי להכיר לו מעמד חילוני שהיה נדרש לצורך מילוי תפקידיו.
בוסי נשאר בטורינו עד שנת 1808 כשהוא שב למילאנו אחת ולתמיד. בעיר הולדתו המשיך לנהל את שלושת ארכיוני המדינה שנמצאו בעיר, בעזרת שלושה מזכירים האחראים על כל אחד מהם - ארכיון בית הנבחרים, אריון הסנאט וארכיון הממשלה.
הוא התוודע באותה תקופה לאנשי רוח רבים כמו הסופרות דיודאטה סלוצו רוארו ומאדאם דה סטאל, המשורר ומבקר הספרות הגרמני אוגוסט וילהלם פון שלגל, המשוררים אוגו פוסקולו ווינצ'נצו מונטי.
בזכותו של בוסי הוקם בשנת 1807 ארכיון דיפלומטי שנשאר נפרד עד שנת 1852. כמו כן הודות למאמצים שלו ושל עוזריו הארכיון של שושלות ויסקונטי וספורצה נקלטו בארכיון הלאומי.
ביוגרפיה > בימי הממלכה הלומברדית-ונטית תחת שלטון אוסטרי

אחרי נהפיילת ממלכת איטליה הנפוליאונית נכבש צפון איטליה על ידי הצבא האוסטרי בפיקודו של הגנרל היינריך יוהאן בלגארד. בוסי סולק מניהול הארכיון הלאומי והחלף על ידי בטולומאו סמברוניקו, שנודע כנאמן להבסבורגים. הוא איבד את כל תפקידיו הציבוריים. בוסי התחיל לכתוב בכתב העת לספרות "ביבליוטקה איטליאנה" והקדיש את זמנו לחיבור ספרי היסטוריה ("היסטוריה של איטליה העתיקה והמודרנית", "היסטוריה של ספרד העתיקה והמודרנית"), מדעים ("לקסיקון לגאולוגיה, ליתולוגיה ומינרלוגיה"), התחיל לכתוב רומן היסטורי "הנזיר מלמדפוזה" שנשאר בלתי גמור.
תנאי מחייתו היו דלים למדי, על אף פעילותו הספרותית והוא הצליח לשרוד הודות לקצבה מטעם הממשלה האוסטרית שאושרה עבורו בהתערבותו של עמית, ההיסטוריון והאציל ג'ורג'ו ג'וליני.
את ימים האחרונים בילה בוסי בדירה בתוך ארמון בררה. הוא מת במילאנו בשנת 1835.
פרסים ואותות הוקרה

תואר אביר כתר הברזל - מטעם ממלכת איטליה (הנפוליאונית)
ספרים

1791 - Dell'elettro metallo degli antichi: dissertazione (על האלקטרום, מתכת של העידן העתיק, עבודה לתואר)
Dell'erudizione degli artisti, Padova 1810 (על בקיאות האמנים)
1807 Observations sur le vase que l’on conservait à Gênes sous le nom de Sacro Catino ,
(הערות על כד הנשמר בג'נובה בשם סקרו קטינו)Torino
1816 - עיבוד של ספרו של ויליאם רוסקו - חייו ושלטונו של לאו העשירי
(The Life and Pontificate of Leo the Tenth) (מילאנו 1816–17, 12 כרכים)
1818 - מחקרים על ישו
1823-1819 Della istoria d'Italia antica e moderna על ההיסטוריה של איטליה העתיקה והמודרנית - ב-19 כרכים
1822-1821 - Storia della Spagna antica e moderna (ההיסטוריה של ספרד העתיקה והמודרנית) ב־8 כרכים
1819-1817 Dizionario portatile di geologia, litologia e mineralogia (לקסיקון כיס לגאולוגיה, ליתולוגיה ומינרלוגיה
1818 -Vita di Cristoforo Colombo (חיי כריסטופור קולומבוס)
1818 - Guida di Milano o sia Descrizione della città e de' luoghi più osseruabili ai quali di Milano recansi i forestieri (מדריך למילאנו - תיאור העיר והאתרים הנצפים ביותר לנוסעים בה ולזרים
Introduzione allo studio delle arti del disegno e vocabolario compendioso delle arti medesime , Milano 1821 (מבוא ללימוד אמנויות הציור ומילון מקוצר שלהן)
L'eremita di Lampedusa - הנזיר מלמפדוזה - רומן היסטורי, בלתי גמור
ספרים > ספרים וכתבים אחרים

1776 Descrizione di una sfera armillare di nuova costruzione rappresentante diversi sistemi, Milano 1776 (תיאור של ספירה ארמילרית בדגם חדש המייצר מערכות שונות)
I parafulmini, poemetto, Milano 1776 (השיר "כליאי ברקים")
1781 Lettre de M. Bossi à M. d'Alembert au sujet d'une lettre à M. Linguet sur l'alienation des biens ecclésiastiques, Ginevra
(מכתב של מר בוסי למר ד'אלמבר בנושא מכתב שקיבל מר לנקה בקשר לוויתור הכנסייה על נכסים שלה
Del cattolicesimo della Chiesa d'Utrecht, Milano 1786 (על הקתוליות של כנסיית אוטרכט)
Breve saggio sui giornali letterari, Milano 1787 (מסה קצרה על עיתונים ספרותיים) - פורסם ב"ג'ורנאלה אנצ'יקלופדיקו"
1791 Dello stato delle scienze e delle lettere in Europa (מצב העניינים של המדעים והספרות באירופה) - פורסם ב"ג'ורנאלה אנצ'יקלופדיקו"
1796 - יחד עם ג'וזפה קומפניוני - מנהל כתב העת "Mercurio storico-politico-letterario», בוונציה
1797 - יחד עם ג'וזפה ולריאני - עורך של "Monitore veneto" בוונציה
1797 Elogio storico del commendatore Gian Rinaldo Carli , Venezia דברי שבח היסטוריים למפקד ג'אן רינלדו קרלי
1797 Liste des principaux objets de sciences et d'arts recueillis en Italie par les Commissaires du
Gouvernement français, Venezia
רשימת חפצי מדע ואמנות שנלקטו באיטליה על ידי קומיסרים של הממשלה הצרפתית, ונציה
1816 - Viaggio in Norvegia, in Danimarca ed in Russia negli anni 1788, 89, 90 e 91 da Andrew Swinton
(תרגום מאנגלית של "המסע לנורווגיה, דנמרק ורוסיה בשנים 1788, 1789, 1790 ו-1791 מאת אנדרו סווינטון
1830 -תרגום של Gli amori di Saffo e Faone ,Napoli (האהבות של סאפו ופאון.
Spiegazione di alcuni vocaboli geologici, litologici, mineralogici, 1817
מארי-אנטואן קארם

| --- | --- |

 לידה:  8 ביוני 1783 פריז, ממלכת צרפת 
 פטירה:  12 בינואר 1833 (בגיל 49) rue Saint-Roch, former 2nd arrondissement of Paris, צרפת 
 
מארי-אנטואן "אנטונין" קארם (בצרפתית: Marie Antoine (Antonin) Carême;‏ 8 ביוני 1783 – 12 בינואר 1833) היה שף צרפתי חשוב שהשפעתו מגעת עד ימינו, ושפים שוקדים על לימוד ספריו ומכנים אותו "שף המלכים ומלך השפים". קארם היה המייסד של המטבח הגבוה (Haute Cuisine), וכן חילק את תחום הבישול לחמישה ענפים, שלדעתו המגדנאות היא הנעלה שבהם.
תולדות חייו

קארם נולד בפריז למשפחה ענייה מאוד בת 15 נפשות או 25 נפשות (הדעות חלוקות). בהיותו בן עשר שלח אותו אביו לעבוד. הוא נלקח תחת חסותו של בעל פונדק עלוב בשער הראשי, שם למד את אושיות המקצוע. רק שמונה שנים אחר כך הוא ידע לקרוא ולכתוב.
בגיל 16 החל לעבוד אצל סילבן באיי (Sylvain Bailly), מגדולי האופים של צרפת, ברחוב ויויאן.
באיי שהתרשם מאוד מכישרונו, התיר לו לסור יומיים בשבוע לספרייה הלאומית לקרוא ספרי בישול ואדריכלות עתיקים וספרים מארצות רחוקות. כאן הוא העתיק שרטוטים ארכיטקטוניים של מבנים, שהיוו את הבסיס לעיצובם של דברי מאפה ומתיקה אותם יצר ושהביאו עליו את הערצתם ללא סייג של לקוחות באיי ובהם שארל-מוריס דה טליראן.
לאחר שלוש שנים עבר לבית מאפה נוסף ואז פתח את חנותו ברחוב רו דה לה פה (rue de la Paix) בשנת 1803. החנות הייתה פעילה 10 שנים בהן החלה מהפכה במסעדנות הצרפתית שהפכה להיות נגישה לכל כחלק מתוצאות המהפכה הצרפתית. במקביל לחנותו שהייתה פתוחה לקהל הרחב שימש קארם כשף מגדנאי לשמנה וסלתה של צרפת והעולם הגדול ועיצב עבורם את יצירות המאפה שלו, מה שזימן לו ביקורים בפינות שונות ומרוחקות של הגלובוס ואף איפשר לו להתמחות במנות עיקריות. לקיחתו כשף נחשבה לסמל סטטוס.
קארם פגש את ז'אן אביס, עילוי קולינארי בפני עצמו, שיעץ לו וכיבד אותו ושני הכישרונות צדו את עינו של טליראן ששכר אותם ופרש עליהם את חסותו.
מ-1804 עד 1814 הוא ניהל את מטבחו של טליראן, מהמדינאים הבולטים בעת ההיא וגורמה לעילא. ב-1810 הוא ארגן את חתונתם של נפוליאון ומארי לואיז מאוסטריה.
ב-1814, לאחר כיבוש פריס על ידי רוסיה ואנגליה החל קארם לשמש כשף פרטי של אלכסנדר הראשון קיסר רוסיה ששהה בפריז והשתכן בארמון האליזה. ב-1815 הוא ארגן משתה ענק עבור בעלות הברית ליד שאלון שבשמפאן.
ב-1816 חצה קארם את התעלה לאנגליה וניהל את מטבחו של הנסיך העוצר, לימים המלך ג'ורג' הרביעי, בתחילה בלונדון ב"קרלטון האוס" ולאחר מכן בברייטון ב"רויאל פביליון".
כמו כן ניהל קארם את מטבחי הצאר באקס לה שאפל ואחר כך ליווהו לווינה, לונדון וסנקט פטרבורג. קארם בישל גם בחצר הוינאית, בשגרירות הבריטית ואצל הנסיכה ברגרסיון ולורד סטוארד.
משנת 1822 עד 1830, עבד, תמורת משכורת שנתית של 8000 פרנק תחת חסותו של ג'יימס דה רוטשילד, ראש הענף הצרפתי של סוברני הבנקאות העולמית, שהיה נשוי לבטי דה רוטשילד שהורתה כי מרקיו המזינים יחולקו לעניים בבניין העירייה ברחוב לאפיט.
קארם היה מתוגמל היטב על עמלו ואף קיבל תשורות נכבדות ממעסיקיו, בהן טבעת יהלום שהצאר העניק לו ומטרניך כיבד אותו בקופסת טבק הרחה מעשה ידי אומן. כמו כן היה השף הראשון שהתעשר מכתיבת ספרי בישול. אחד מספריו נמכר ב-8000 עותקים בצרפת לבדה, כמות מעוררת השתאות לתקופתו.
מותו בגיל 48 אירע מחמת דלקת ריאות שנבעה משאיפת אדי הגז פחמן חד-חמצני שפלטו תנורי הפחם של אותה עת במרתפים החשוכים והלא מאווררים, בהם היו אז מבשלים והעבודה הקשה והמרובה. למרבה האירוניה דגם המרתף בא לו מאנדראה פלדיו, ארכיטקט בעל שם, שהעניק לו את ההשראה ליצירותיו הגסטרונומיות רבות ההוד.
את תנאי העבודה המחפירים של תקופתו הוא תיאר בספריו. על מצבתו שבבית הקברות של מונמארטר לא נכתב דבר ואיש לא נכח בהלווייתו, עקב מגפת הכולרה אשר פשתה בימים ההם בפריז.
איאן קלי הבריטי כתב עליו ספר בשם "בישול למלכים: חייו של אנטואן קארם, השף הידוען הראשון", שראה אור בשנת 2001 ואף העלה הצגת יחיד שנסובה אודותיו והציגה כשנתיים מעל בימות ברודוויי. בהצגה התכבדו הצופים במאפי ברבורים ממולאי קצפת, שהיו אהובים על ז'וזפין, רעייתו של נפוליאון.