stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מוחמד אבו ניל
הערות שוליים

↑  ההתאחדות לכדורגל בישראל - ליגות, באתר www.football.org.il
↑  ההתאחדות לכדורגל בישראל - פרטי שחקן, באתר www.football.org.il
↑  נבחרי העונה: בחרו את שוער העונה בלאומית, באתר ONE‏, 3 במאי 2022
↑  ממשיכה להתחזק: ממאדו סאמבא חתם בבני ריינה, באתר ynet, 20 ביוני 2022
↑  דורון בן דור, ‏בני סכנין מימשה את האופציה על מוחמד בדארנה, באתר ONE‏, 13 ביוני 2023
↑  נבחרי העונה: הצביעו לשוער העונה בליגת העל, באתר ONE‏, 16 במאי 2024
↑  נדב צנציפר, מכה לנבחרת האולימפית: גם ניב אליאסי לא ייצא לפריז, באתר ynet, 19 ביולי 2024
↑  תומר חבז, ‏אליאסי עבר מבחן כשירות ויצטרף לנבחרת בפאריס, באתר ONE‏, 22 ביולי 2024
|  משלחת ישראל לאולימפיאדת פריז (2024)  |
| --- | --- | --- |
|  אופניים | איתמר איינהורן • רותם גפינוביץ • תומר זלצמן • מיכאל יעקובלב |  |
|  אתלטיקה | גשאו איילה • גירמה אמרה • בלסינג אפריפה • מאור טיורי • מארו טפרי • לונה צ'מטאי-סלפטר |  |
|  בדמינטון | מישה זילברמן |  |
|  ג'ודו | טוהר בוטבול • מאיה גושן •  רז הרשקו • ים וולצ'ק •   ענבר לניר • שגיא מוקי •  תמנע נלסון-לוי •  פיטר פלצ'יק • גפן פרימו • שירה ראשוני • ברוך שמאילוב • גילי שריר   נבחרת ישראל בג'ודו (טוהר בוטבול • מאיה גושן • רז הרשקו • ים וולצ'ק • ענבר לניר • שגיא מוקי • תמנע נלסון-לוי • פיטר פלצ'יק • גפן פרימו • שירה ראשוני • ברוך שמאילוב • גילי שריר) |  |
|  גלישת גלים | ענת ליליאור |  |
|  התעמלות אמנותית | דריה אטמנוב    נבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית (שני בקנוב, דיאנה סברצוב, הדר פרידמן, רומי פריצקי, אופיר שחם) |  |
|  התעמלות מכשירים |  ארטיום דולגופיאט • ליהיא רז |  |
|  טאקוונדו | אבישג סמברג |  |
|  טריאתלון | שחר שגיב |  |
|  ירי תחרותי | סרגיי ריכטר |  |
|  כדורגל | נבחרת ישראל בכדורגל (מוחמד אבו ניל, איתן אזולאי, ניב אליאסי, נועם בן הרוש, עמרי גאנדלמן, שון גולדברג, אוסקר גלוך, אושר דוידה, עדי יונה, אור ישראלוב, סתיו למקין, אלעד מדמון, עומר ניראון, ליאל עבדה, עיליי פיינגולד, איינאו פרדה, רוי רביבו, עידו שחר, דור תורג'מן) |  |
|  סיף | יובל פרייליך |  |
|  שחייה | אביב ברזלי • איתן בן שטרית • דריה גולובטי • אנסטסיה גורבנקו • אלכסיי גליבינסקי • דוד גרצ'יק • מירון חרותי • גל כהן גרומי • דניס לוקטב • אנדראה מורז • אדם מראענה • בר סולובייצ'יק • איילה ספיץ • לאה פולונסקי • רון פולונסקי • תומר פרנקל • מרטין קרטאבי |  |
|  שחייה אומנותית | שלי בובריצקי • אריאל נשיא |  |
|  שחייה במים פתוחים | מתן רודיטי |  |
|  קשתות | רועי דרור • מיכאלה משה |  |
|  רכיבה | אשלי בונד • דניאל בלומן • רובין מוהר • איזבלה רוסקוף |  |
|  שיט | עומר ורד וילנצ'יק • דור זרקה • ניתאי חסון • נועה לסרי • גל צוקרמן •  שרון קנטור •  תום ראובני • שי קקון |  |
תודחליה הראשון

תוּדְחַלִיה או תוּדְחַלִיאַש הראשון היה מלך החתים בין השנים 1430–1400 לפנה"ס, ורוב החוקרים רואים בו את המלך הראשון של האימפריה החתית, אולם קשה לקבוע בוודאות מי היה אביו שכן נשתמרו מסמכים מעטים בלבד מסוף הממלכה החתית הקדומה שמאה השנים האחרונות שלה נחשבות לתקופת אופל. בעבר התייחסו אליו החוקרים כמייסדה של שושלת חדשה, אבל מחקרים חדשים הראו שהוא היה צאצא של שושלת המלוכה הלגיטימית של החתים. הוא הצליח להסיר מכס המלוכה את המלך הלא חוקי מוותלי הראשון ששיתף פעולה עם החורים.
האירוע המשמעותי ביותר שהתרחש בזמנו של תודחליאש הראשון היה סיפוח של ממלכות אַסוּוָה (הנמצאות במערב אנטוליה) לתחומי ממלכתו. אחד המהלכים הראשונים שיזם לאחר עלייתו לשלטון, היה לכרות ברית עם כיזוואתנה ממלכה שתושביה היו חורים ולווים מדרום מזרח לחתי. הוא עשה זאת בדרך של מגעים דיפלומטיים על ידי כך שהתחתן עם הנסיכה נִיכַּלמַתִי מכיזוואתנה. ברית זאת שיפרה את יכולת התמרון של הממלכה החתית בחזית הדרומית-מזרחית. בהמשך התמנה כַּנתוּצִילִי, בנם של בני הזוג, למושל בעיר הקודש כומני. הוא חיבר יצירות רבות בחורית ולווית. הברית הזאת בין הממלכות הביאה להשפעה רבה של התרבות החורית על התרבות החתית, בעיקר בנושא פולחן ודת.
מספר חוקרי מקרא מזהים בתודחליה הראשון את תדעל מלך הגויים אשר מוזכר בספר בראשית, פרק י"ד.[דרוש מקור]
לקריאה נוספת

Michael Roaf, Cultural Atlas Of Mesopotamia and the ancient near east,1991.
הערות שוליים

↑  שמות חתיים של מקומות, אלים ואנשים יכולים להיות מתועתקים עם סיומת ־ש, המציינת את יחסת הנושא (nominative case), או בצורה הבסיסית ללא היחסה; בספרות המקצועית רווחת יותר השיטה השנייה. ראו איתמר זינגר, החִתים ותרבותם, מוסד ביאליק, 2009, עמ' ט.
↑  החתים ותרבותם, בסדרה ספריית האנציקלופדיה המקראית (בעריכת שמואל אחיטוב), מוסד ביאליק, ירושלים, 2009, עמ' 40
↑  החתים ותרבותם, בסדרה ספריית האנציקלופדיה המקראית (בעריכת שמואל אחיטוב), מוסד ביאליק, ירושלים, 2009, עמ' 41
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: מוותליה הראשון | מלכי החתים | הבא: ארנוונדה הראשון |
תלפינו

תֵלִפִּינוּ או תֵלִפִּינוּש היה מלך החתים בין השנים 1525–1500 לפנה"ס. הוא היה חותנו של חוזיה הראשון.
שמועות הגיעו לאוזני תלפינו שחוזיה הראשון תכנן לרצוח אותו. הוא אמנם הצליח להנצל, אך אשתו אִישְתַפָרִיַה (אחותו של חוזיה הראשון) מצאה את מותה באותו ניסיון ההתנקשות. תלפינו הגיב ביד קשה על האירוע והיגלה את חוזיה הראשון יחד עם חמשת אחיו הצעירים לפרובינציות שונות בממלכה, וכך בעצם השתלט על כס המלוכה החתי.
חוזיה הראשון יחד עם חמשת אחיו נרצחו בשנים הראשונות לשלטונו של תלפינו על ידי תַנוּוַה, עוזרו האישי של תלפינו. בעקבות האירוע הזה נערך משפט לתנווה ולשותפיו להתנקשות. הם הורשעו בדינם אך המלך חנן אותם והפכם לאיכרים.
תלפינו ירש ממלכה חלשה, שאיבדה שטחים נרחבים והתכווצה עד לממדים שלפני כיבושי לברנה הראשון. עם זאת ניתן לומר בוודאות כי תלפינו השתתף במספר מסעות מלחמה ואף הצליח לכבוש שטחים מעטים מממלכת מיתני על ידי כריתת חוזה ידידות עם החורים של כיזוואתנה (אנטוליה של היום). עובדות אלה נזכרו בהצהרת תלפינו, מסמך בעל ערך היסטורי שנכתב בזמן שלטונו.
עם מותו נכנסה הממלכה החתית לתקופה בת כ-70 שנה שחלק מהחוקרים מכנים "הממלכה החתית התיכונה". התקופה התבטאה בעיקר בחוסר יציבות שלטונית ואובדן שטחים נוספים.
לקריאה נוספת

Michael Roaf, Cultural Atlas Of Mesopotamia and the Ancient Near East, 1991.
הערות שוליים

↑  שמות חתיים של מקומות, אלים ואנשים יכולים להיות מתועתקים עם סיומת ־ש, המציינת את יחסת הנושא (nominative case), או בצורה הבסיסית ללא היחסה; בספרות המקצועית רווחת יותר השיטה השנייה. ראו איתמר זינגר, החִתים ותרבותם, מוסד ביאליק, 2009, עמ' ט.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: חוזיה הראשון | מלכי החתים | הבא: אלוומנה |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 118756427  VIAF: 808037   WorldCat (עם VIAF): 808037
דליה הרץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1942 (בת 83 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב, אוניברסיטת אוקספורד 
 שפות היצירה:  עברית 
 
דליה הרץ (נולדה ב-1942) היא משוררת, מחזאית ומתרגמת ישראלית.
ביוגרפיה

דליה הרץ נולדה בתל אביב בשנת 1942. שירתה בלהקה צבאית, למדה פילוסופיה באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטת אוקספורד. במסגרת עבודת התזה שכתבה בעברית עסקה בסוביקטיזם האתי (הפן הסובייקטיבי שבנו כאשר אנו באים לפתור בעיות מוסר).
החלה לפרסם את שיריה בסוף שנות החמישים. ספר שירה הראשון "מרגוט", שפרסמה בגיל 19, השפיע על משוררים רבים, ובעיקר על יונה וולך, ונחשב כיום לאחד מספרי השירה החשובים של תקופתו. הוגדרה כמשוררת המודרניסטית הראשונה של שנות השישים בישראל, לאחר שזכתה לסופרלטיבים מצד הביקורת. עבדה כעורכת תוכניות הספרות של קול ישראל, גלי צה"ל ומאוחר יותר של הטלוויזיה הישראלית ונכנסה לתקופה שבה לא עסקה בכתיבה ופרסום של שירה.
בסוף שנות השמונים החלה שוב לפרסם שירים ומאמרי ביקורת במוספי ספרות, וב-1990 הוציא ספר שירה נוסף, "עיר-שירים". במקביל עבדה באותן השנים כמנהלת מחלקת התרבות והאמנות בהסתדרות.
כתיבתה

בספרה הראשון "מרגוט" עסקה דליה הרץ במצב דחק קיצוניים כגון המצאות בשבי, מלחמה, בדידות, שיכרון, הערצה נואשת כלפי כוכב, ובעיות עם ההורים בבית. מצבים חיצוניים אשר נתנו את אותותיהם בנפש פנימה. היא הייתה הראשונה ששילבה דמויות מאגדות עם לילדים (כגון האחים גרים) בשירה גבוהה למבוגרים.
שיריה בעיתונות היומית עסקו בין השאר במחאה חברתית - פוליטית, כגון פערים בין עשירים לעניים, ניכוס האל לטובת רווחים כספיים כגון הנפקת כשרויות, והרס עסקים קטנים בידי תאגידים.
במחזותיה עסקה דליה הרץ ביחסים בין המינים, בארעיותה של אישיות האדם, ובמאבק סמלי בין הדתות
בספרה "עיר - שירים" עשתה המשוררת היפוך פנים לשירתה, והוא כאילו נכתב על ידי משורר אחר. שינוי צורני ותמטי זה בא בין השאר כתוצאה משינוי בגישתה לכתיבת שירה - מכתיבה על רגשות אישיים ופרטיים, לכתיבה על הזולת.
ב-2023 הוציאה ספר שירה בשם 'האָמנים'. הספר יצא בהוצאת הקיבוץ המאוחד, בעריכתו של ארז שוייצר.
חיים אישיים

הייתה נשואה זמן קצר לבמאי והשחקן גדליה בסר. מחזה שכתבה, "לואיז", הוצג בתיאטרון הקאמרי ב-1969. במחזה מתואר כיצד אשה עדינת נפש (לואיז) נעזבת על ידי בעלה לטובת אשה פרקטית ומעשית יותר. את האישה עדינת הנפש שיחקה השחקנית ליאורה ריבלין, אשר למרבה האירוניה ובמהופך למתרחש בהצגה, הייתה לאשתו של גדליה בסר לאחר שעזב את דליה הרץ. דליה הרץ לא התחתנה בשנית ונותרה ערירית. כיום היא מתגוררת בתל אביב.
ספריה

מרגוט, שירים, תל אביב, הוצאת "עכשו", 1961.
עיר-שירים, שירים, ספרית פועלים, תל אביב, 1990.
האָמנים, שירים, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2023.
מחזות משלה שהוצגו בארץ

לואיז, במאית אהובה ליאון, הוצג בתיאטרון הקאמרי, ספטמבר 1969. הוצג שוב בתיאטרון הסימטה בקיץ 1988, בבבימוי שלומי מוסקוביץ, בכיכובם של עמי טראוב, עירית גידרון, מרינה רוסטי ומוטי ציפור. נדפס לראשונה בכתב העת דחק, כרך ד, 2014.
קווארטט, במאי אמנון מסקין, הבכורה התקיימה בבמה הנסיונית של הבימה, מרץ 1963. נדפס לראשונה בכתב העת דחק, כרך טו, 2022.
לקריאה נוספת

אריק א., עורך. "אופציה פואטית - דליה הרץ". אסופת מאמרים על הפואטיקה של דליה הרץ. הוצאת כרמל בשיתוף כתב העת "עמדה". 2009. 118 עמ'. כולל ביבליוגרפיה מקיפה של יצירות דליה הרץ והכתיבה עליה.
נוית בראל, "הֵם כִּמְעַט אוֹמְרִים זֹאת" - נסתרים בספרה החדש של דליה הרץ, פנס מוסף לביקורת ספרות, פברואר 2024.
ראיון עם דליה הרץ באתר עיתונות יהודית היסטורית
הערות שוליים

1 2 3  איל מגד, שובה של דליה הרץ, כותרת ראשית, 8 ביוני 1988
↑  עורכת 'חדרים': הלית ישורון,, כותרת ראשית, 8 ביוני 1988
↑  אהרן שבתאי, שירי דליה הרץ, הארץ, 9 בפברואר 1962
↑  במחזה "קורטט"
↑  עורך אחראי - אריק א. ; עורכים - עמוס אדלהייט, רן יגיל, עמדה 20: אופציה פואטית. דליה הרץ, ירושלים: כרמל, 2009
↑  שוש אביגל, תיאטרון, חדשות, 29 ביולי 1988
↑  דוד גרינברג, קווארטט - מחזה ניסיוני של משוררת צעירה, על המשמר, 5 באפריל 1963
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304030105171  BnF: cb16507037w (data)  ISNI: 0000 0000 8389 1355  LCCN: n85218628  SNAC: w6k083t4  SUDOC: 261419331  VIAF: 64418495   WorldCat (עם VIAF): 64418495
טום סלק

| --- | --- |

סלק, 2010
 לידה:  29 בינואר 1945 (בן 80) דטרויט, מישיגן, ארצות הברית ארצות הברית
 שם לידה:  Thomas William Selleck 
 סוגה מועדפת:  מערבון 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-1965 
 מקום לימודים:  תיכון גרנט (1962)  מכללת עמק לוס אנג'לס  אוניברסיטת דרום קליפורניה  האקדמיה הצבאית בקליפורניה 
 בן או בת זוג:  ג'קלין ריי (1972–1980)  ג'ילי מק (7 באוגוסט 1987–?) 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  פרס גלובוס הזהב (1985)  פרס אמי לשחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה (1984)  פרס הורשיו אלג'ר  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 פרופיל ב-IMDb
 
תומאס ויליאם "טום" סלק (באנגלית: Thomas William "Tom" Selleck; נולד ב-29 בינואר 1945) הוא שחקן ובמאי אמריקאי.
ביוגרפיה

סלק נולד בדטרויט, מישיגן שבארצות הברית. בנם של מרת'ה סלק (ג'אגר) ורוברט דין סלק. אימו ממוצא אנגלי ואביו ממוצא אנגלי וגרמני. בילדותו עברה משפחתו ללוס אנג'לס. סלק למד באוניברסיטת דרום קליפורניה על מלגת כדורסל, במקביל לעבודה בדוגמנות.
קריירה

בשנת 1980 לוהק סלק לתפקיד הראשי בסדרה "מגנום, בלש פרטי". על תפקידו זה זכה בשנת 1984 בפרס אמי ובפרס גלובוס הזהב בקטגוריית השחקן הראשי הטוב ביותר בסדרת דרמה. מאז שנות השמונים כיכב בכחמישים סרטי טלוויזיה וסרטי קולנוע שונים, בהם "Mr. Baseball", "אקדח, אשה ו...נשיקה", "נוכל בצמרת", בקומדיה "שלושה גברים ותינוקת" שזכתה להצלחה קופתית וסרט ההמשך "שלושה גברים וליידי קטנה" "אין ואאוט".
סלק הופיע במספר תפקידי אורח בסדרות טלוויזיה, כגון בסדרת קומדיית המצבים "חברים" (עונות 2–6) בתפקיד ריצ'רד ברק, חברה המבוגר של מוניקה גלר (קורטני קוקס). כמו כן הופיע בסדרה "לאס וגאס" (עונה 5) בתפקיד מנהל המונסיטו בשם אי.גי. קופר בוקר מליירדר, המחליף את הבעלים הקודמים (אד דליין). בשנת 2006 שיחק בסרט הטלוויזיה "ג'סי סטון: מעבר לילי" בתפקיד של ג'סי סטון, שמבוסס על ספרו של רוברט ב. פארקר. באותה שנה שיחק בהמשכו "ג'סי סטון: מוות בגן עדן".
בשנת 2010 שיחק בסרט האקשן "קילרים". 
החל משנת 2010 הופיע בסדרת הטלוויזיה "שוטרים בדם" בתפקיד הראשי בדמותו של פרנק ריגן, נציב משטרת ניו יורק. הסדרה הסתיימה ב-2024.
חיים אישיים

בשנים 1971–1982 היה נשוי לדוגמנית ג'קלין ריי, הוא אימץ את בנה מנישואיה הקודמים קווין שפרד.
בשנת 1987 התחתן עם ג'ילי ג'ואן מק ולשניים בת בשם האנה שנולדה ב-1988.
כיום מתגורר עם משפחתו בחווה בקליפורניה.
תודחליה השני

| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־14 לפנה״ס 
 פטירה:  1355 לפנה״ס 
 בן או בת זוג:  Satanduhepa 
 
תוּדְחַלִיה או תוּדְחַלִיאַש השני היה מלך האימפריה החתית בין השנים 1360–1358 לפנה"ס.[דרושה הבהרה]
תקופת שלטונו התאפיינה בהחלשות הממלכה, דבר אשר גרם לאיבוד נרחב של שטחים ובין היתר גם את חורבן הבירה חתושה.
כיבוש חתושה אילץ את תודחליה השני להעביר את הבירה באופן זמני לעיר סַמוּחַה (העיר טרם נחשפה). חתושש שבה לשמש כבירת החתים רק בתקופתו של שופילוליומה הראשון.
את תודחליה השני ירש תודחליה השלישי בשנת 1358 לפנה"ס. ישנם מספר חוקרים כיום אשר מטילים ספק בדבר זהותו של יורשו. לטענתם אין כוונה לשליט אחר בשם תודחליה, הפעם שלישי במספר, אלא לאותו תודחליה השני. אם אכן יש אמת בדבר, הרי ששופילוליומה הראשון הוא יורשו הישיר.
לקריאה נוספת

Michael Roaf, Cultural Atlas Of Mesopotamia and the ancient near east, 1991.
הערות שוליים

↑  שמות חתיים של מקומות, אלים ואנשים יכולים להיות מתועתקים עם סיומת ־ש, המציינת את יחסת הנושא (nominative case), או בצורה הבסיסית ללא היחסה; בספרות המקצועית רווחת יותר השיטה השנייה. ראו איתמר זינגר, החִתים ותרבותם, מוסד ביאליק, 2009, עמ' ט.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: חתושילי השני | מלכי החתים | הבא: תודחליה השלישי |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1313119377  VIAF: 8170283736062402513   WorldCat (עם VIAF): 8170283736062402513
אניתה

| --- | --- |

פגיון המלך אניתה
 לידה:  המאה ה־17 לפנה״ס 
 פטירה:  1740 לפנה״ס? 
 מקום קבורה:  Kussara 
 
אָנִיתָה או אַנִיתַש היה מלך החתים ובנו של פיתחנה באמצע המאה ה-17 לפנה"ס, אשר מלך מהעיר קוּשַרַה/קושרש (עיר בדרום-מזרח אנטוליה שטרם נחשפה). אניתה היה השליט החתי הראשון שהותיר אחריו מסמכים רבים בשפה החתית אודות תקופתו, ואלה נודעו כ"כתבי אַנִיתַה". המסמכים נחשבים יקרי ערך מכיוון שזהו גם האזכור הראשון בהיסטוריה של שפות הודו-אירופיות. המסמכים מספרים בעיקר על כיבושי פיתחנה של העיר כנש (נשש), שהפכה בהדרגה לעיר הבירה החתית. בתקופת שלטונו של אניתה פרצה מלחמה בינו לבין המלך החתי פיוסתי. אניתה הביס אותו וכבש את עיר בירתו חתושה שעתידה להפוך לבירת החתים בבוא הימים. לאחר כיבוש העיר, הרס אותה אניתה וקילל את המקום.
שמו של אניתה התגלה חרוט על פגיון יחד עם שם אביו באתר קילטפה סמוך לכנש.
לקריאה נוספת

Micheal Roaf, Cultural Atlas Of Mesopotamia and the Ancient Near East, 1991. ISBN 978-0816022182.
הערות שוליים

↑  שמות חתיים של מקומות, אלים ואנשים יכולים להיות מתועתקים עם סיומת ־ש, המציינת את יחסת הנושא (nominative case), או בצורה הבסיסית ללא היחסה; בספרות המקצועית רווחת יותר השיטה השנייה. ראו איתמר זינגר, החִתים ותרבותם, מוסד ביאליק, 2009, עמ' ט.
↑  אהרון קמפינסקי, חתושה – בירת האימפריה החיתית, קדמוניות ח, 1975, עמ' 17
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: פיתחנה | מלכי החתים | הבא: ? |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007423757605171  BnF: cb15077714m (data)  GND: 131521594  ISNI: 0000 0000 4942 5545  LCCN: no2004076171  VIAF: 51980638   WorldCat (עם VIAF): 51980638
תודחליה הרביעי

תוּדחַליה או תוּדְחַלִיאַש הרביעי היה בנו הצעיר של חתושילי השלישי ושל אשתו פודוחפה ומלך החתים בין השנים 1237–1209 לפנה"ס בתקופת הממלכה החתית החדשה.
תודחליה הרביעי נולד בחצר המלכות של הבירה חתושש בדיוק כמו אחיו הבכור נֶרִיקַלִי/נריקליש ככל הנראה עוד בתקופה שאביהם היה מושל העיר בתקופת אחיו מוותלי השני.
עם הזמן החליט חתושילי השלישי להעביר את המלכות לתודחליה על אף שלא היה היורש הטבעי לכס המלכות. עם עלייתו לשלטון קידם תודחליה הרביעי את היחסים הדיפלומטיים החמים עם קוּרוּנְתַה/קורונתש (בנו הנוסף של מוותלי השני) לבקשת אביו, אשר המשיך למשול על העיר תַרְחוּנְתַשַה (Tarḫuntašša) (העיר טרם נחשפה). תודחליה אף יצר טבלאות נחושת אשר עליהן נרשם הסכם הידידות בין השניים.
לוח מכתב באכדית מכתבי אוגרית, מתוחליה הרביעי לעמשתמר השני מלך אוגרית, האוסר על שליחים בין חתושה ומצרים להחליף סוסים
תקופתו של תודחליה הרביעי התברכה בזכות תנופת הבנייה הנרחבת ברחבי הממלכה כגון, הכשרת המבצר המלכותי בלב העיר חתושה.
אך הפרויקטים הנודעים מכל אשר הותיר אחריו תודחליה הרביעי היו בניית מערכת של 13 סכרים כתשובה מיידית לבצורת הכבדה שפקדה את הממלכה. אחד מהסכרים הללו נשמר בצורה די טובה ועומד עד ימינו בסמוך לעיירה הטורקית אלג'ה, מקומו של האתר הארכאולוגי אַלַג'הויוק, וסיום בניית מקדש הסלע שביַאזִילִיקַאיָה (המרוחקת שני ק"מ מחתושה). מקדש הסלע מהווה בפני עצמו אתר יוצא דופן מפני שהוא בנוי משתי אכסדרות טבעיות שדפנותיהן מכוסות בתבליטים המציגים 71 אלים מתוך פנתיאון האלים החתי.
קטע מתוך תבליט סלע המתאר את 71 האלים מתוך הפנתיאון החתי
לקריאה נוספת

Michael Roaf, Cultural Atlas Of Mesopotamia and the ancient near east, 1991.
אלי בר-נביא, תולדות העולם משחר האנושות ועד ימינו, הוצאת ידיעות אחרונות, 1994.
הערות שוליים

↑  שמות חתיים של מקומות, אלים ואנשים יכולים להיות מתועתקים עם סיומת ־ש, המציינת את יחסת הנושא (nominative case), או בצורה הבסיסית ללא היחסה; בספרות המקצועית רווחת יותר השיטה השנייה. ראו איתמר זינגר, החִתים ותרבותם, מוסד ביאליק, 2009, עמ' ט.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: חתושילי השלישי | מלכי החתים | הבא: ארנוונדה השלישי |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269005305171  GND: 118763261  ISNI: 0000 0003 8920 7464  LCCN: nr90002776  NTA: 197769837  VIAF: 282561536   WorldCat (עם VIAF): 282561536
חנתילי הראשון

חַֿנְתִילִי או חַֿנְתִילִיש הראשון היה מלך החתים בין השנים 1590–1560 לפנה"ס. הוא היה גיסו של מורשילי הראשון מתוך שהיה נשוי לאחותו של המלך, חַֿרַפְּשִילִי. יחד עם זידנתה הראשון קשר חנתילי נגד מורשילי הראשון והשניים רצחו אותו, מה שסלל את דרכו של חנתילי אל כס המלוכה.
בשנים הראשונות למלוכתו החל חנתילי הראשון לפתח פראנויה מהתנקשות בחייו שככל הנראה נבעה מהתנקשותו שלו בקודמו לתפקיד. על אף הפרנויה המתמשכת הצליח חנתילי הראשון למלוך תקופה ארוכה יחסית של כ-30 שנה ולמות מוות טבעי בשיבה טובה. התרומה הניכרת ביותר שלו היא ללא ספק הרחבת חומות הבירה חתושה. לאחר מותו של חנתילי הראשון בשנת 1560 לפנה"ס ירש חותנו זידנתה הראשון את המלוכה.
לקריאה נוספת

Michael Roaf, Cultural Atlad Of Mesopotamia and the ancient near east, 1991.
הערות שוליים

↑  שמות חתיים של מקומות, אלים ואנשים יכולים להיות מתועתקים עם סיומת ־ש, המציינת את יחסת הנושא (nominative case), או בצורה הבסיסית ללא היחסה; בספרות המקצועית רווחת יותר השיטה השנייה. ראו איתמר זינגר, החִתים ותרבותם, מוסד ביאליק, 2009, עמ' ט.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: מורשילי הראשון | מלכי החתים | הבא: זידנתה הראשון |
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פטרו רארש

פטרו רארש (כונה בדיעבד במאה ה-19 גם פטרו הרביעי, בערך 1483 – 3 בספטמבר 1546) היה פעמיים שליט נסיכות מולדובה: בין 20 בינואר 1527 ל-18 בספטמבר 1538 ומ-19 בפברואר 1541 ועד למותו. היה בן מחוץ לנישואים של השליט שטפאן הגדול, ודמה לו בכמה מתכונותיו: שאפתנות, עוז וגבורה, אמונה דתית וטעם לאמנות. היה אחד השליטים הרומנים האחרונים שהעז להתנגד להתפשטות העות'מאנית.
ביוגרפיה > ילדותו וצעירותו

פטרו רארש נולד (אולי בחרלאו) כבן מחוץ לנישואים של השליט שטפן הגדול. לפי המסורת אמו הייתה מריה רארשואיה, אשתו של בויאר מבוסס וסוחר דגים שכונה "רארש" (שם זה הוסבר במובן של "בעל שערות נדירות", כלומר קירח). אין עדות היסטורית על אמיתות פרטים אלה, כולל על זהות אמו.
המסורת לגבי היותו בן של אישה בשם "מריה רארשואיה" מוזכרת בכרוניקות של גריגורה אורקה (Letopisețul Țării Moldovei) ושל יון נקולצ'ה וכן ב"תיאור מולדובה" (Descriptio Moldaviae) מאת דימיטריה קנטמיר. במקורות אלה מציינים שלפני שעלה לשלטון עסק פטרו בניהול בריכות הדגים באזור גאלאץ.
ההיסטוריון קוטנסטנטין רזאקביץ' תמך בהשערה שאמו של רארש לא הייתה אישה פשוטה אלא השתייכה למשפחת בויארים, אולי למשל משפחתו של איסאיה הלוגופט מבאיה שעל יד סוצ'אבה. בעלה של מריה רארשואיה היה צאצא של בויאר בשם ברלה מחרלאו שהייתה מיוחסת למטרופוליט גריגוריה רושקה. ייתכן שלא לחינם הקים פטרו רארש כנסיות ומנזרים ותרם למוסדות דת בבאיה, חרלאו ולמנזר וורונץ שהיו קשורים למשפחת ברלה.
ידועים מעט פרטים על חייו של פטרו רארש לפני שעלה לשלטון. יש מספרים שבילה תקופה בצעירותו בפולין, ושם טיפח שאיפות לרשת את כס הנסיכות של מולדובה. הכרוניקן יון נקולצ'ה סיפר שהוא היה סוחר דגים באזור גאלאץ במולדובה. כיוון שהוביל את סחורתו בעגלות גדולות שנקראו măji (מז') המשוכות על ידי ארבעה או חמישה שוורים פטרו כונה גם פטרו מז'רול (Petru Măjerul) או מז'אריול (Măjariul). ככל הנראה עסק בניהול בריכות הדגים באזור גאלאץ ואגם בראטש בעקבות נישואיו למריה, בת הבויאר צ'רנאט.
ביוגרפיה > מלוכתו הראשונה > הכתרתו ומדיניות פנים

פטרו רארש עלה לשלטון בעזרת האצולה הקטנה, הסוחרים והאיכרים החופשיים (ה"רזש"ים) וגם לפי המלצת קודמו שטפניצה וודה, שכפי שציין הכרוניקן גריגורה אורקה :"בהיותו חולה בחוטין, השאיר מסר שאם ילך למות שלא יעלו אחר במקומו אלא את פטרו מז'אריול, המכונה רארש". בינואר 1527 "הבויארים ו (תושבי) הארץ" (למעשה הבוחרים בפועל - הדרגטורים שבמועצת החצר), התחשבו ברצון השליט המנוח (שנרצח ב-14 בינואר 1527) ובהוכחות שמדובר ב"יוצא חלציו של שטפאן הגדול", ובחרו בפטרו רארש כשליט מולדובה. טקס משיחתו והכתרתו ב-20 בינואר 1527 התקיים במצודת סוצ'אבה.
פטרו רארש המשיך בקו המדיני של שטפאן הגדול שריכז את השלטון בידיו והתנגד לנטיית האצולה הגדולה להרחיב את אחוזותיה על חשבון בעלי האדמות הקטנים ולרצונה לשעבד את האיכרים החופשיים. הוא סמך על האצולה הקטנה והבינונית שאיישה את רוב התפקידים בצבאו. בהתחלת שלטונו גילה יחס מפייס כלפי הבויארים הגולים והשיג חזרתם של כמה מהם למולדת. פטרו הצליח לגייס מספר גדול של חיילים וקצינים שאפשרו לו פעילות צבאית נמרצת.
הסופר וההוגה הרוסי איוואן פרסבטוב יעץ לנסיך הגדול של מוסקבה איוואן האיום ללמוד מסגנונו הסמכותני של פטרו רארש.
ביוגרפיה > מדיניות החוץ

בהגיעו לשלטון חתם פטרו רארש על הסכם סחר והסכם הגנה עם פולין (1527) במקרה של התקפה טורקית. גם עם הונגריה - המחנה של יאנוש זאפויה, הגיע להסכם ששמר על בעלות השליט המולדובי בשתי אחוזותיו בטרנסילבניה. ניהל יחסים טובים גם עם נסיכות ולאכיה והשיא את אחת מבנותיו, אנה, עם השליט ולאד שכונה לימים "הטובע".
ביוגרפיה > מדיניות החוץ > המסע בטרנסילבניה

בינתיים התרחשו בטנסילבניה אירועים חשובים שלא יכלו להשאיר אדיש את מנהיגה של מולדובה. אחרי קריסת הצבא ההונגרי בקרב מוהאץ' פרץ סכסוך על כתר הונגריה (החלק שלא נכבש עדיין על ידי הטורקים העות'מאנים) בין ווייבוד טרנסילבניה, יאנוש זאופיה, שנתמך על ידי הטורקים, לבין פרדיננד מהבסבורג, אחי הקיסר הגרמני קארל החמישי.
הסכם עם ההונגרים נתן גושפנקה להמשך בעלותו של פטרו רארש על שתי האחוזות של שליטי מולדובה בטרנסילבניה.
פטרו רארש סבר שבשל הזמן להתערב בטרנסילבניה הקרועה במלחמות בין שני הטוענים לכתר, כדי לחזק את אחיזתו בשטחים שירש שם משטפאן הגדול (מצודת צ'יצ'או וצ'טאטיה דה באלטה) ואף להרחיבה.
בהתחלה הייתה ידם של תומכי פרדיננד על העליונה.
בקיץ 1529 פלש רארש עם כוחותיו לטרנסילבניה והטיל מצור על העיר ביסטריצה, שיחד עם ערים סקסוניות אחרות ובראשן קרונשטאט והרמנשטאט צידדו בפרדיננד. ב-21 באוקטובר 1529 במריינבורג או פלדוואר נחל פטרו רארש ניצחון מזהיר על צבאו של פרדיננד מהבסבורג. בהזדמנות זו הצליח לשבות גם 50 תותחים גדולים מברזל יצוק.
לאחר מכן כפה על תושבי בראשוב פיצויי מלחמה בשווי 4000 פלורינים, סכום גדול מאוד באותה תקופה, והשתלט סופית על ביסטריצה. יאנוש זאופיה הבחין שכל המסע הזה של פטרו רארש בטרנסילבניה לא היווה תמיכה מספקת במאבקו על כתר הונגריה ונועד יותר להרחיב את האחוזות של נסיכות מולדובה באזור, וכן דרש מרארש לעזוב את טרנסילבניה ואיים עליו במעשי תגמול מצד בני בריתו העות'מאנים.
פטרו רארש נסוג מטרנסילבניה, אמנם עם שלל מלחמה רב.
ביוגרפיה > מדיניות החוץ > סכסוך עם פולין

תחילה ניהל רארש יחסים טובים עם פולין ובשנת 1527 כרת איתה ברית הגנה למקרה של מתקפה טורקית וכמן כן הסכם סחר.
בהמשך לא רווה נחת מסירובה של פולין לאמץ עמדה אנטי-עות'מאנית, ומתוך רצון לחזק את מעמד נסיכותו במזרח אירופה בסוף שנת 1530 תקף את פולין וכבש את פוקוציה מידיה. היה מדובר בשטח של 8,000 קמ"ר מצפון למולדובה שהיה מאוכלס באוקראינים וגם ברומנים.
פרשת פוקוציה התחילה בסוף המאה ה-14 כששליט מולדובה פטרו מושאט (1375–1391) הלווה למלך פולין ולדיסלב השני יגיילו 3,000 רובל כסף (סכום שהיה שווה 52 ק"ג של זהב או 538 ק"ג כסף עדין). כערבון השאיר המלך ולדיסלב למולדובה את העיר הליץ' ואת כל חבל פוקוציה.
כיוון שסכום ההלוואה לא הוחזר במלואו פרץ סכסוך ממושך בין המדינות.
פטרו רארש נחל תחילה כמה ניצחונות וכבש כמעט את כל שטח פוקוציה, אולם לבסוף בקרב אוברטין ב-22 באוגוסט 1531 נוצח על ידי הצבא הפולני בפיקוד ההטמאן יאן טרנובסקי. הניצחון יוחס לטקטיקה החכמה של טרנובסקי ולתותחניו המשוכללים. רארש איבד את התותחים ששבה בקרב מריינבורג ונמלט למולדובה, כשהוא פצוע שלוש פציעות