כריסטופר נולאן
סגנון קולנועי

בפרק זה אין מקורות ביבליוגרפיים כלל, לא ברור על מה מסתמך הכתוב בה וייתכן שמדובר במחקר מקורי, וכן חסרים סימוכין לציטוטים ולפרשנויות. 
אנא שקלו לשפר את אמינות הפרק באמצעות הבאת מקורות לדברים ושילובם בגוף הפרק בצורת הערות שוליים.
נולאן תיאר את תהליך הכתיבה שלו כשילוב של אינטואיציה וגאומטריה. "אני מצייר הרבה דיאגרמות כשאני עובד. אני חושב הרבה על תחריטים של אשר, למשל, זה משחרר אותי, אני מנסה למצוא מודל מתמטי או מודל מדעי שידגים את הקצב הנכון".
עבודתו של נולאן בוחנת נושאים קיומיים, אתיים ואפיסטמולוגיים כגון חוויה סובייקטיבית, עיוות זיכרון, מוסר אנושי, טבע הזמן, סיבתיות ובניית זהות אישית. "אני מוקסם מהתפיסה הסובייקטיבית שלנו את המציאות, כולם תקועים בנקודת מבט ייחודית מאוד, פרספקטיבה ייחודית על מה שכולנו מסכימים להיות מציאות אובייקטיבית, והסרטים הם אחת הדרכים שבהן אנו מנסים לראות דברים מנקודת מבט זהה". מבקר הקולנוע, טום שון, תיאר את יצירתו של נולאן כ"מותחנים אפיסטמולוגיים, אשר התשוקה של הגיבורים הוא לתשובות סופיות, בעל כורחם הם נאלצים לנהל משא ומתן עם מציאות חידתית שבה האמת תמיד מחוץ להישג ידם". במאמר שכותרתו "הפלאים הרציונליים של כריסטופר נולאן" מייק ד'אנג'לו טוען כי הקולנוען הוא מטריאליסט המוקדש לחקר פלאי העולם הטבעי. "כמעט כל סרט שהוא עשה אי-פעם, ולא משנה עד כמה הוא דמיוני, ניכרת האמונה שאפשר להסביר את היקום כולו על ידי תהליכים פיזיים".
לעיתים קרובות הדמויות שלו מוטרדות רגשית, אובססיביות, ומעורערות מבחינה מוסרית. הם מתמודדים מול פחדים וחרדות של בדידות, אשמה, קנאה וזכרונות לא נעימים. על ידי הטלת הפחדים והתקוות בחוויה היומיומית שלנו אל מציאות חלופית, נולאן הופך אותם לנגישים יותר לקהל אוניברסלי. גיבורי סרטיו של נולאן מונעים לעיתים קרובות על ידי אמונות פילוסופיות, וגורלם מעורפל. בכמה מסרטיו, הגיבור והאנטגוניסט הם דימויי מראות זה של זה, נקודה ששניהם מודעים אליה. באמצעות ההתנגשות של האידאולוגיות, נולאן מדגיש את הטבע האמביוולנטי של האמת. גם שאלות אונטולוגיות הנוגעות לטבע הקיום והמציאות ממלאות תפקיד מרכזי בגופו. המבקר אלק פרייס ציין כי משבר קיומי של דמויותיו "הנאבקים עם האופי החלקלק של הזהות" הוא נושא נפוץ בסרטיו של נולאן. העולם האמיתי (או האובייקטיבי) הוא בעל חשיבות פחותה מהאופן שבו אנו סופגים וזוכרים, וזו המציאות שנוצרה (או הסובייקטיבית) היא החשובה באמת. "זה רק במוח ובלב שבו כל תחושה של קביעות או שיווי משקל ניתן למצוא אי פעם."
נולאן אוהב למשוך תשומת לב לטבעו המניפולטיבי של המדיום הקולנועי. הוא משתמש בטכניקות נרטיביות וסגנוניות כדי להכריח את הצופה לשאול את עצמו מדוע סרטיו מורכבים בדרכים כאלה ומדוע הם מעוררים תגובות מסוימות. הוא משתמש בעריכה כדרך לייצג את המצב הפסיכולוגי של הדמויות, למזג את הסובייקטיביות שלהם עם זאת של הקהל. לדוגמה, ב"ממנטו", סדר הסצנות הוא הפוך מבחינה ליניארית, כדי להציב את הקהל באותו מצב תודעה של לאונרד, שאינו מסוגל ליצור זכרונות חדשים. ב"יוקרה", עלילה מרובה בטריקים וקסמים הנוגעים בנושאים של דואליות והונאה משקפים את המבנה הנראטיבי של הסרט, בכך יוצר אנלוגיה של סרט קולנוע כקסם האולטימטיבי.
ב"דנקרק", נולאן בנה את שלושת צירי הזמן השונים כדי לחקות את השפרד טון באופן כזה שהוא "מספק תחושה מתמשכת של אינטנסיביות, שרק עולה ועולה". בשנת 2017 התאורטיקן וההיסטוריון דייוויד בורדוול כתב על האובססיה של נולאן בנסיונותיו למצוא גשר בין הסובייקטיביות של הדמות אל האובייקטיביות של המצלמה: "מסרט לסרט הוא מוצא אפשרויות חדשניות במה שרוב היוצרים מטפלים בהם באופן שגרתי. הוא במאי מאוד מהורהר, כמעט תאורטיקאי, בעקשנותו להפוך מוסכמות מסוימות לכאן ולכאן, כדי לחשוף את האפשרויות הבלתי צפויות שלהן".[דרוש מקור]
על הגישה שלו לנארטיב קולנועי, נולאן אמר, "אני תמיד מוצא את עצמי שואף לאנלוגיה של מבוך. תחשבו על פילם נואר ואם אתם מדמיינים את הסיפור כמבוך, אתם לא רוצים להיות תלויים מעל המבוך, צופים בדמויות עושות את הבחירות הלא נכונות, כי זה מתסכל. אתם באמת רוצים להיות איתם במבוך, לבצע את הפניות שהם מבצעים, זה הרבה יותר מלהיב. אני די אוהב להיות בתוך המבוך."