חזית המולדת של בולגריה
חזית המולדת והקהילה היהודית

ממשלת חזית המולדת הייתה שלטון ביניים, שהפריד בין המשטר המלוכני הפרו-גרמני למשטר הקומוניסטי הפרו-סובייטי. רק באמצע 1948 השיגו הקומוניסטים אחיזה מלאה על המדינה ובני הקהילה היהודית ניצלו את 3 שנות שלטון חזית המולדת, להתארגנות, לשיקום חייהם, לחידוש הפעילות הציונית ולחידוש העלייה לישראל, תוך מאבקים בלתי פוסקים מול הפלג הקומוניסטי ביהדות בולגריה שהתאגד בתוך חזית המולדת בשם "חזית המולדת היהודית" (בבולגרית: אברייסקה סקציה). בפועל, ב-30 באוגוסט 1944, תקופת כהונתו של איוון בגריאנוב, בוטל החוק להגנת האומה לאחר הצבעה בפרלמנט הבולגרי. ב-5 בספטמבר, בעת כהונתו של קונסטנטין מוראבייב, פורסם העניין ברשומות הממלכה. ב-10 בספטמבר נתנו קימון גאורגייב ודימו קזאסוב ביטוי פומבי להחלטה ועל כן נתפשו בקרב יהדות בולגריה כמחוללי השינוי. יהודי בולגריה קיבלו בשמחה גלויה את שלטון חזית המולדת מתוך שאיפה להחזרת זכויות האזרח ורכושם שהוחרם על ידי המשטר הקודם. בני הקהילה שגורשו מערי בולגריה השונות הורשו לחזור לבתיהם, שוחררו עובדי הכפייה, הושבו מרבית זכויות האזרח, אך לא הרכוש. בנוסף, הערים משרד הפנים הבולגרי קשיים על העלייה לישראל.
בהמשך, הוחזרו הבתים של בני הקהילה לידיהם. בחלק מהבתים התגוררו משפחות בולגריות שפלשו אליהם, מרביתן פינו את הבתים מרצונן וחלקן בהתערבות השלטונות. תכולת חלק מהבתים נשדדה. מפעלים, חנויות וקרקעות שהיו בבעלות יהודית והוחרמו על ידי המשטר הקודם לא הושבו לבעליהם. עם זאת, בשלהי 1945, התירה ממשלת חזית המולדת, בחסות ובעזרת ארגון הג'וינט, להפעיל ארגוני סיוע וסעד לבני הקהילה ולחדש את פעילות מקצת הבנקים הקהילתיים שנסגרו במהלך המלחמה, כגון "בנק גאולה". הותר להפעיל את בתי הספר של הקהילה, אך צומצמו שיעורי העברית, בהמשך פוטרו המורים לעברית וב-1946 הולאמו בתי הספר והועברו לידי משרד החינוך הבולגרי.
ב-21 בדצמבר 1946 אושר בפרלמנט החוק לשיקומם הכלכלי של יהודי בולגריה. הממשלה הבולגרית החליטה להעניק אשראי בסכום של מיליארד לבות שיפרש על פני 6 שנים, לצורך החזרת הכספים שהחרימה הממשלה הקודמת מיהודי בולגריה. ב-17 במרץ 1947 הוחלפו שטרות הכסף בבולגריה והמטבע הבולגרי איבד מערכו. במקביל הוטלו מיסים חדשים. כך האמיר הנטל הכלכלי על בני הקהילה, שנדרשו לשלם מס על כספים שאמורים היו לקבל במסגרת החוק החדש, אך טרם נתקבלו בפועל. העניין עורר תסיסה רבה בקרב יהודי בולגריה והאיץ עוד יותר את כוונות בני הקהילה לעזוב את המדינה ולעלות לישראל.
הקשיים שהערים השלטון על העלייה גרמו לחלק מבני הקהילה להגר באופן לא חוקי מבולגריה דרך סיליסטרה לרומניה, במטרה לעלות דרכה לארץ ישראל. ההגירה לרומניה נוהלה על ידי הסוכנות היהודית, שאף שלחה שליחים מטעמה לבולגריה לצורך הפעלת המנגנון. סוכני משטרת ביטחון הפנים, שפעלו בקרב בני הקהילה, איתרו את נתיב המעבר החשאי לרומניה בשטח בית העלמין היהודי בסיליסטרה, אשר בתוכו עבר קו הגבול בין רומניה לבולגריה. ב-30 באפריל 1947 ארבו אנשי משטרת ביטחון הפנים לקבוצת יהודים שחצו את הגבול ופתחו באש. 2 נהרגו והשאר נעצרו ונשלחו למחנות הסגר. בעקבות התקרית נעצרו ראשי ההסתדרות הציונית בבולגריה ובכללם בנימין ארדיטי והם שוחררו לאחר מספר ימים בעקבות לחץ של פוליטיקאים ושל חברי פרלמנט שונים.
ב-26 בנובמבר 1947 נאם הנציג הסובייטי במועצת הביטחון של האו"ם ודרש להקים מדינה יהודית עצמאית בארץ ישראל. מספר ימים לאחר נאומו הודיעה ממשלת חזית המולדת בראשות גאורגי דימיטרוב כי בולגריה מתירה לכל יהודי שחפץ בכך להגר לארץ ישראל. ב-25 בדצמבר יצאה קבוצה ראשונה של כמה עשרות צעירים את גבולות בולגריה. לשאלת נציגי חזית המולדת היהודית לפשר שינוי המדיניות, השיב שר הפנים שאינטרסים מדיניים רמי מעלה גרמו לפתיחת שערי המדינה להגירת יהודים.
בראשית 1948 הואץ קצב יציאת יהודי בולגריה לארץ ישראל. ארגון המבצע הוטל על שייקה דן, שליח ההגנה בזאגרב והוא נוהל בידיעת השלטונות ואף בסיוע מנגנוני הביטחון הבולגרים. טרייצ'ו קוסטוב שכיהן כסגן ראש ממשלת בולגריה הוסמך מטעם הממשלה הבולגרית לטפל בנושא העלייה לישראל מבולגריה ודרכה. עם הקמת מדינת ישראל החלה העלייה להתבצע ישירות מנמלי הדנובה והים השחור של בולגריה. השלטונות אף העמידו לרשות בני הקהילה ספינות שהיו בבעלות "החברה הבולגרית לספנות". עד אמצע 1949 עלו 35,000 מבני הקהילה.