stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מוריס שומאן
ביוגרפיה

מוריס שומאן נולד ברובע השישה עשר של פריז, צרפת ב-10 באפריל 1911 לאב יהודי תכשיטן מחבל אלזס ולאם נוצרית-קתולית מבלגיה. בשנת 1937 הוא התנצר לבקשת אמו, והיה אנטי-פשיסט נלהב. הוא תואר כתלמיד מבריק וקיבל תואר בספרות מאוניברסיטת סורבון בפריז. בשנות ה-30 עבד כעיתונאי בסוכנות הידיעות "Havas" שם הכיר את הגנרל שארל דה גול.
בשנת 1939 התגייס לצבא הצרפתי והפך לקצין. הוא נשבה על ידי כוחות גרמנים שפלשו לצרפת, אך הצליח לברוח, והתגייס לכוחות צרפת החופשית של הגנרל דה-גול. הוא החל לשדר בצרפתית מלונדון ברדיו של כוחות צרפת החופשית, הרדיו שידר בתחילה רק מספר דקות, וכשגדל היקף השידור ולבקשתו של הגנרל דה-גול, הפך שומאן לדובר הראשי בתוכנית הערב "הצרפתים מדברים לצרפתים". קולו המאנפף, הרהיטות שלו והטון המרגיע שלו התפרסמו מאוד בצרפת הכבושה, והוא נודע כ"דובר של צרפת הלוחמת". בתוכניתו הוקיע וגינה את האזרחים הצרפתים ששיתפו פעולה עם הכוחות הנאצים. מספר פעמים לא מועטות גינוייו הובילו לרצח של משתפי פעולה צרפתים על ידי חברי המחתרת בצרפת. במלחמת העולם השנייה שידר יותר מאלף דיווחים ושידורי חדשות דרך שידורי ה-BBC בצרפתית לצרפת הכבושה בידי הנאצים ובשל כך זכה לכינוי "קולה של צרפת". העיתון הצרפתי לה מונד תיאר את שנות שידורו במלחמת העולם השנייה :"החל מסתיו 1940, התפרסם לפתע קולו של הדובר הרשמי של הגנרל. אדם זה היה בתחילה קול. "קולה של צרפת", שבמשך ארבע שנות מלחמה שמר על האומץ והזין את התקווה של האוכלוסייה הצרפתית, שנמצאה ישירות תחת כיבוש גרמני או נשלטה על ידי ממשלת וישי, כלי של הגרמנים". פול ריינו שהיה ראש ממשלת צרפת בתחילת המלחמה ולאחר מכן נכלא אמר:" בכבודה שלי היה רדיו אלחוטי קטן, איזה אושר נגרם לי מדיבורו הרהוט של מוריס שומאן שביטא מלונדון במהלך שנות המלחמה, את הרוח של צרפת הלוחמת" . בשנת 1944 כאשר בעלות הברית פלשו לצפון צרפת שירת שומאן ביחידת טנקים ועל כך עוטר. זמן לא רב לאחר מכן ביצע דה-גול תהלוכת ניצחון בעיר באייה, 7 ק"מ מתעלת למאנש.
אחרי המלחמה הקים ועמד בראש התנועה הרפובליקנית העממית, מפלגה נוצרית-דמוקרטית. הוא שירת שנים סגן נציג באספה הלאומית של צרפת, שם ייצג מצביעים הגרים סמוך לגבול עם בלגיה. בנוסף שירת כשר למחקר מדעי והשר ליחסים חברתיים. בשנת 1969 מונה לשר החוץ של צרפת תחת הנשיא ז'ורז' פומפידו, תפקיד אותו מילא עד שנת 1973. בנוסף היה סופר שעסק בענייני דת ונושאים אחרים. בשנת 1974 הוא מונה לאקדמיה הצרפתית ומאותה שנה ועד מותו היה בעל מושב בסנאט הצרפתי.
שומאן היה נשוי ללוסי דניאל ולהם שלוש בנות. הוא נפטר בפריז בפברואר 1998.
ראו גם

צרפת החופשית
הערות שוליים

↑  Maurice Schumann | French politician and writer, Encyclopedia Britannica (באנגלית)
1 2 3 4  Pace, Eric (1998-02-11). "Maurice Schumann, 86, Dies; 'Voice of France' During War". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2020-04-06.
↑  Mr Maurice SCHUMANN, Parliamentary Assembly
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007462952805171  PLWABN: 9810632495005606  BnF: cb11924157g (data)  CiNii: DA0947155X  GND: 117303275  ISNI: 0000 0001 2095 4600  LCCN: n50003169  NARA: 10582194  NTA: 070945365  RERO: 02-A003810311  SNAC: w68m562s  SUDOC: 027128652  VIAF: 2476879   WorldCat (עם VIAF): 2476879
מוריס רפאל כהן

| --- | --- |

 לידה:  25 ביולי 1880 מינסק, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  28 בינואר 1947 (בגיל 66) ניו יורק, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הרווארד, הסיטי קולג' של ניו יורק 
 מנחה לדוקטורט:  ויליאם ג'יימס, הוגו מינסטרברג 
 מוסדות:  אוניברסיטת הרווארד  אוניברסיטת קורנל 
 מונחה לדוקטורט:  ארנסט נייגל 
 עיסוק:  פילוסוף 
 הושפע מ:  יאשיהו רויס, ויליאם ג'יימס, הוגו מינסטרברג
 מדינה:  ארצות הברית 
 פרסים והוקרה:  Carus Lectures (1945) 
 
מוריס (משה) רפאל כהן (בבלארוסית: Моррис Рафаэль Коэн ‏, 25 ביולי 1880 – 28 בינואר 1947) היה פילוסוף, עורך דין, ומשפטן יהודי-אמריקאי. הגותו שילבה פרגמטיזם עם פוזיטיביזם לוגי.
ביוגרפיה

כהן נולד במינסק, בלארוס (אז באימפריה הרוסית), לבסי (פרפל) ואברהם מרדכי כהן. בגיל 12 הוא עבר עם משפחתו לניו יורק. הוא למד בהסיטי קולג' של ניו יורק ולאחר מכן באוניברסיטת הרווארד, שם למד אצל יאשיהו רויס, ויליאם ג'יימס, והוגו מינסטרברג. בשנת 1906 הוא הגיש את עבודת הדוקטורט שלו באוניברסיטת הרווארד.
כהן שימש כפרופסור לפילוסופיה בסיטי קולג' של ניו יורק מ-1912 עד 1938. הוא גם לימד משפטים בסיטי קולג' ובאוניברסיטת שיקגו בין השנים 1938–1941, נתן קורסים בבית הספר החדש למחקר חברתי, והרצה לפילוסופיה ולמשפטים באוניברסיטאות קולומביה, קורנל, הרווארד, סטנפורד, ייל, ואוניברסיטאות אחרות.
כהן נודע כפרופסור חריף, בעל ידע אנציקלופדי רחב, ובעל יכולת להפריך תאוריות פילוסופיות. "הוא יכול היה להפריך טיעונים בצורה הרסנית ומבדרת ביותר; אבל ... היה לו מסר חיובי משלו", אמר עליו הפילוסוף האמריקאי רוברט האצ'ינס. הפילוסוף הבריטי ברטרנד ראסל אמר על כהן כי הוא היה המוח המקורי ביותר בפילוסופיה האמריקאית העכשווית.
כהן עזר לסיטי קולג' של ניו יורק לקבל את התואר "הרווארד של הפרולטריון", אולי יותר מכל חבר סגל אחר. ספריית המכללה קרויה על שמו. כהן היה תומך נלהב של הליברליזם, והתנגד ללֵסֵה-פֵר ולכלכלת שוק. הוא גם הגן על הדמוקרטיה הליברלית וכתב כתבי אישום של הפאשיזם והקומוניזם כאחד.
לכהן היו שני ילדים, פליקס כהן וליאונורה כהן-רוזנפלד.
הוא נפטר ב-28 בינואר 1947. מודעת אבל בניו יורק טיימס ציינה כי זמן רב לפני מותו, הפך כהן ל"דמות אגדית כמעט בפילוסופיה האמריקאית, חינוך המסורת הליברלית".
ב -3 במאי 1953, ספריית סיטי קולג' של ניו יורק נקראה על שמו.
עבודות עיקריות

Reason and Nature (1931, rev. 1953), his major philosophical work.
Law and the Social Order (1933)
An Introduction to Logic and the Scientific Method, with Ernest Nagel (1934)
The Faith of a Liberal (1945)
A Preface to Logic (1945)
The Meaning of Human History (1947)
יצירות שפורסמו לאחר מותו:‏
A Dreamer's Journey (1949), his autobiography.
Reason and Law (1950)
American Thought, a Critical Sketch (1954)
הערות שוליים

↑  Rosenfield, Leonora Davidson Cohen "Who Was Morris Raphael Cohen?" The City College Alumnus, v. 76 #2, December 1980, p. 8-9.
↑  הערך תורגם מאנגלית:(Morris Raphael Cohen)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259860505171  PLWABN: 9810605907505606  BIBSYS: 90224915  BnF: cb12308925q (data)  CANTIC: a10188848  CiNii: DA01344515  GND: 115610618  ISNI: 0000 0001 0883 4403  LCCN: n79066550  LNB: 000049628  MGP: 51456  NDL: 00520780  NKC: kup19980000016233  NLA: 35068858  NLG: 157047  NLK: KAC202339883  NSK: 000115726  NTA: 068584067  RERO: 02-A003114517  SELIBR: 281002  SNAC: w66w9rm7  SUDOC: 06703764X  Trove: 817431  VcBA: 495/37292  VIAF: 29600629   WorldCat (עם VIAF): 29600629
מיכאל בורט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  2 באוקטובר 1937 (בן 87) אוקראינה
 תקופת הפעילות:  1963–2006 (כ־43 שנים)
 תחום יצירה:  אדריכלות
 יצירות ידועות:  מהמתכננים הראשונים במיזם נתיבי איילון  תכנון מחלף ארלוזורוב  תכנון גשר בר יהודה בתל אביב ביחד עם פרופסור דוד יצחקי
 פרסים והוקרה:  פרס רוקח של עיריית תל אביב-יפו על עיצוב גשר עיטור המופת פעמיים
 http://www.professormichaelburt.com
 
מיכאל בּוּרְט (Burt; נולד ב-2 באוקטובר 1937) הוא אדריכל ישראלי, פרופסור אמריטוס בפקולטה לאדריכלות בטכניון.
ביוגרפיה

מיכאל בורט נולד באוקראינה בשנת 1937. בשנת 1948 עלה במסגרת עליית הנוער לישראל. התגורר עם משפחתו בחיפה. בצה"ל שירת בחטיבת גולני. במלחמת ששת הימים שירת במילואים כמפקד מחלקה בפלוגת חרמ"ש, וזכה בעיטור המופת על תפקודו. במלחמת יום הכיפורים שימש קצין תצפית קדמי שהתלווה לפלוגת חרמ"ש ולחם עימה בחזית הדרום. הוא עוטר פעם נוספת בעיטור המופת, נפצע ואושפז במשך שלושה חודשים. בורט הוא אחד משני האנשים היחידים ששמותיהם פורסמו, שזכו פעמיים בעיטור המופת, לצידו של שלמה הגני.
בשנת 1963 קיבל תואר ראשון באדריכלות מהטכניון, ובשנת 1967 קיבל תואר דוקטור מהטכניון. משנת 1963 נמנה עם סגל הפקולטה לארכיטקטורה ובינוי ערים של הטכניון. בשנים 1977–1979 ו-1989–1993 כיהן כדיקן הפקולטה. בשנת 2006 פרש לגמלאות והוא פרופסור אמריטוס.
נמנה עם המתכננים הראשונים במיזם נתיבי איילון, ותכנן את מחלף ארלוזורוב. תכנן את גשר בר יהודה בתל אביב ביחד עם פרופסור דוד יצחקי, לאחר שהצעתם זכתה במקום הראשון בתחרות על תכנון הגשר. קידם יוזמה להקמת איים מלאכותיים מול חופי ישראל, כפתרון למצוקת הדיור.
בורט זכה בפרס רוקח של עיריית תל אביב-יפו על עיצוב גשר.
בורט מתגורר בשכונת כרמליה בחיפה. הוא נשוי לתמרה ולהם שלושה ילדים.
הערות שוליים

↑  דיקנים וראשי מחלקות חדשים בטכניון, מעריב, 16 בינואר 1979
↑  כך ייראה הגשר החדש על הירקון, מעריב, 8 ביוני 1964
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259263405171  LCCN: no2006044747  VIAF: 9596682   WorldCat (עם VIAF): 9596682
מווסת רבד

מווסתי רבד בתחנת הרכבת חיפה מזרח: מס' 809 מתוצרת חברת Kershaw ומס' 813 מתוצרת חברת Geismar
מווסת רבד של חברת בן ארי (בעבר של רכבת ישראל) מס' 807 בעבודות חישמול מסילה תל אביב - ירושלים ליד שעלבים, מתוצרת חברת Kershaw
מווסת רבד בתחנת הרכבת ראש העין דרום: מס' 816 דגם USP 2005 מתוצרת חברת Plasser & Theurer
מווסת רבד הוא ציוד מסילה נייד המיועד ליישור הרבד עליו מונחת מסילת רכבת ולקביעת גובהו ופיזורו מסביב למסילה. הרבד הוא מצע החצץ עליו מונחת המסילה והוא מכסה את האדנים ונמצא מסביבם על מנת לתת להם תמיכה ולמנוע מהם תזוזה אופקית בזמן שרכבת עוברת על המסילה. בעת הנחת מסילה חדשה מפוזר עליה רבד ועל מנת ליצור כיסוי אחיד בגובה ובעובי המתאימים משתמשים במווסת רבד.
אופן העבודה

מווסת רבד מצויד בזרועות הידראוליות מלפניו ומצדדיו הניתנות להרמה והורדה. על הזרועות מורכבות כנפי פלדה המיישרות את הרבד לגובה אחיד מסביב למסילה ולאדנים. בצידו האחורי מורכב מטאטא מסתובב המנקה את פסי המסילה מרבד שהועף עליהם. ניתן לשלוט על ההגבהה של הזרועות ועל מרחקן של זרועות הצד מן המסילה ובכך לקבוע את גובה שכבת הרבד ואת עוביה מסביב לאדנים. הרבד צריך לכסות את האדנים, אך לא את הפסים, ולהגיע ולהמשיך אל מעבר לאדנים למרחק של 150–450 מ"מ.
ויסות הרבד מתבצע לאחר הנחת מסילה חדשה ופיזור הרבד מסביבה וכאשר יש צורך בתוספת של רבד עקב שחיקה לאחר תקופה של שימוש במסילה.
ראו גם

מבטשה
ליגת העל הרוסית בכדורעף גברים

| --- | --- |

 שם מלא:  הסופרליגה הרוסית בכדורעף גברים
 כינוי:  ליגת העל הרוסית
 תחום:  כדורעף
 ארגון:  התאחדות הכדורעף הרוסית
 מדינות:  רוסיה רוסיה
 קבוצות:  16
 תקופת הפעילות:  1933–הווה (כ־91 שנים)
 שמות קודמים:  אליפות ברית המועצות
 אלופה נוכחית:  דינמו מוסקבה
 מירב הזכיות:  צסק"א (36)
 מפעל מקביל:  הגביע הרוסי בכדורעף
 מפעל נמוך:  הליגה הרוסית הראשונה בכדורעף
 en.volley.ru
ליגת העל הרוסית בכדורעף (ברוסית: Российская волейбольная Суперлига) היא אליפות רוסיה בכדורעף מאז 1992 ומנוהלת על ידי איגוד הכדורעף הרוסי. יורשת אליפות ברית המועצות שהוקמה בשנת 1933. האליפות מופעלת בחסות סוכנות ההימורים Pari Match.
בליגה ישנן 14 קבוצות והיא הליגה הבכירה ביותר בתחום הכדורעף ברוסיה. הקבוצה המצליחה ביותר היא צסק"א (עם 36 אליפויות).
קבוצות בעונת 2023/2024 > הקבוצות

זניט קאזאן
דינמו מוסקבה
לוקומוטיב
בלוגוריה בלגורוד
קוזבאס קמרובו
פאקל נובי אורנגוי
אורל אופה
ASK ניז'ני נובגורוד
יוגרה גזפרום
יניסיי קרסנויארסק
נפטיאניק אורנבורג
יוגרה סמוטלור
דינמו מחוז לנינגרד
זניט סנקט פטרבורג
שחטיור סליהורסק
נובה נובוקויבישבסק
אלופות הליגה > ברית המועצות

1933 - 1936: נבחרת מוסקבה
1938–1939: ספרטק לנינגרד
1940: ספרטק מוסקבה
1945–1948: דינמו מוסקבה
1949–1950: צסק"א מוסקבה
1951–1955: דינמו מוסקבה
1956 - נבחרת אוקראינה הסובייטית
1957 - ספרטק לנינגרד
1958 - צסק"א מוסקבה
1959 - נבחרת לנינגרד
1960 - 1962: צסק"א מוסקבה
1963 - נבחרת מוסקבה
1965 - 1966: צסק"א מוסקבה
1967 - נבחרת אוקראינה הסובייטית
1968 - קלאב טאלין
1969 - בורווסטניק אלמטי
1970 - 1983: צסק"א מוסקבה
1984: רדיוטכניק ריגה
1985 - 1991: צסק"א מוסקבה
אלופות הליגה > חבר המדינות

1991/1992 - שחטאר דונצק
אלופות הליגה > רוסיה

1992–1993: אוטומוביליסט
1994–1996: צסק"א
1997–1998: בלוגוריה
1999: איזומרוד
2000: בלוגוריה
2001: MGTU
2002–2005: בלוגוריה
2006: דינמו מוסקבה
2007: זניט קאזאן
2008: דינמו מוסקבה
2009–2012: זניט קאזאן
2013: בלוגוריה בלגורוד
2014–2018: זניט קאזאן
2019: קוזבאס קמרובו
2020: לוקומוטיב נובוסיבירסק
2021–2022: דינמו מוסקבה
2023: זניט קאזאן
אלופות הליגה > אליפויות לפי קבוצה

| קבוצה | כמות אליפויות | שנות זכייה |
| --- | --- | --- |
| צסק"א | 36 | 1949, 1950, 1952-55, 1958, 1960-1962, 1965, 1966, 1970-1983, 1985-1991, 1994, 1995, 1996 |
| זניט קאזאן | 11 | 2007, 2009, 2010, 2011, 2012, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2023 |
| דינמו | ‏9 | 1945, 1946, 1947, 1948, 1951, 2006, 2008, 2021, 2022 |
| בלוגוריה | 8 | 1997, 1998, 2000, 2002, 2003, 2004, 2005, 2013 |
| אוטומוביליסט | 5 | 1938, 1939, 1957, 1992, 1993 |
| לוקומוטיב נובוסיבירסק | 1 | 2020 |
| קוזבאס | 1 | 2019 |
| לוקומוטיב-איזומרוד | 1 | 1999 |
| MGTU | 1 | 2001 |
| רדיוטכניק | 1 | 1984 |
| ספרטק מוסקבה | 1 | 1940 |
אלופות הליגה > אליפויות לפי עיר

| עיר | אליפויות | מועדונים |
| --- | --- | --- |
| מוסקבה | ‏47 | צסק"א (36), דינמו (9), MGTU‏ (1), ספרטק (1) |
| קאזאן | ‏11 | זניט (11) |
| בלגורוד | ‏8 | בלוגוריה (8) |
| סנקט פטרבורג | ‏5 | אבטומוביליסט (5) |
| נובוסיבירסק | ‏1 | לוקומוטיב (1) |
| קמרובו | ‏1 | קוזבאס (1) |
| יקטרינבורג | ‏1 | איזומרוד (1) |
| דונצק | ‏1 | שחטאר (1) |
| ריגה | ‏1 | רדיוטכניק (1) |
מיכאל בהט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  25 במאי 1915
 פטירה:  31 בדצמבר 2015  (בגיל 100)
 מדינה:  ישראל 
 
מיכאל בהט (25 במאי 1915 – 31 בדצמבר 2015) היה מחנך וחוקר תנ"ך ישראלי.
ביוגרפיה

נולד כמיכאל בכמט לאהרון וסוניה. אביו היה גבאי וחזן. בגיל צעיר התייתם מאמו, וגדל בבית סבתו בלטביה שם למד בחדר. הוא נישא בגיל עשרים לאסתר ואב לשלושה ילדים. במלחמת העולם השנייה ברח עם משפחתו לסיביר. עם תום המלחמה עבד במשך שנתיים עם פליטי מלחמה יהודים באירופה. בגיל 33 עלה לישראל באוניית המעפילים "אינדבר". עם הגעתו לארץ התגורר בבנימינה ואחר כך התיישב בכפר בלום, שם התגורר במשך כל חייו. לאחר תקופה קצרה בה עבד בחקלאות החל לעבוד בהוראה עם ילדי עולים מארצות צפון אפריקה. בהט היה ממקימי חוג התנ"ך בבית נשיא המדינה.
זוכה "פרס שמואל רוטברג לחינוך יהודי" לשנת תשס"ז. בשנת 2007 יצא לכבודו ספר מאמרים, "ספר מיכאל: בין הזמן הזה לימים ההם" בעריכת אבי שגיא בהוצאת כתר ורכס. שימש כיועץ לפרויקט תנ"ך רם.
מיכאל בהט נפטר בשנת 2015, ונטמן בבית העלמין של בכפר בלום, לצד אשתו אסתר שנפטרה שנה לפניו.
מספריו

עיונים לפרשת השבוע מיסודם של נחמה ליבוביץ: לבתי הספר הכלליים העל יסודיים, חטיבה עליונה ולבתי מדרש למורים וגננות (עורך)
נביאי אמת ונביאי שקר : נושא מסכם לבחינות בגרות (עורך)
נבואה ונביאים: נושא מסכם לבחינות הבגרות (עורך)
שרידי המיתוס במקרא, 1984, הוצאת רכס
שיחות על ספר בראשית, מיכאל בהט
הסיפור המקראי: נושא בחינות הבגרות (עורך)
הערות שוליים

↑  מיכאל בהט, באתר emek-school (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308356705171  LCCN: no92008158  VIAF: 63573953   WorldCat (עם VIAF): 63573953 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מגפת הקורונה בזימבבואה

| --- | --- |

 במדינות או באזורים:  זימבבואה זימבבואה
 מקרי מוות:  5,690‏
 מקרי הדבקה:  264,848‏   • 270 מהם חולים פעילים     • 12 מתוכם במצב קשה
 הבריאו:  258,888‏ רענון נתונים
מגפת הקורונה פרצה בזימבבואה במרץ 2020.
רקע

ב־12 בינואר 2020 אישר ארגון הבריאות העולמי (WHO) כי נגיף הקורונה הוא הגורם למחלת נשימה בעיר ווהאן, מחוז חוביי, סין.
יחס ההרוגים במקרה של COVID-19 הוא נמוך בהרבה מהסארס בשנת 2003, אך ההעברה גדולה משמעותית, עם מספר מקרי המוות הכולל.
ציר זמן > מרץ 2020

זימבבואה אישרה כי המקרה הראשון של COVID-19 במדינה הוא גבר תושב מפלי ויקטוריה שנסע חזרה מבריטניה דרך דרום אפריקה ב-15 במרץ. בתחילה דווח על מקרי מוות כפי שצוין בטעות בכמה מקורות שכן החולה ממשיך בבידוד עצמי בבית ומראה סימני התאוששות.
שני מקרים נוספים במדינה אושרו ב-21 במרץ, שני המקרים היו בהארארה. ב-23 במרץ, אושר כי העיתונאית הזימבבואית זורורו מקמבה הייתה האדם הראשון במדינה שמת מהנגיף.
ציר זמן > אפריל 2020

לאחר מותה של זורורו, שני אנשים נוספים מתו כשהם מעלים את מספר ההרוגים לשלושה. בשל מחסור בציוד רפואי הרופאים הזימבבואים הגישו תביעה נגד הממשלה על כך שהם אינם מוגנים כראוי בעת הטיפול בחולים נגועים.

נעצרו כחמישה עיתונים לאור הסיקור שלהם נגד ההתמודדות של המדינה בזמן המגפה.
אמצעי מניעה

לפני שהיו מקרים מאושרים במדינה, הנשיא אמרסון מננגגואה הכריז על מצב חירום לאומי, והכריז על מגבלות נסיעה ואיסור על התכנסויות גדולות. שר הביטחון של המדינה, אופה מוסטינגורי, גרם למחלוקת בכך שקבע כי נגיף הקורונה עשוי להוות עונש אלוהי על מדינות המערב בגין הטלת סנקציות על זימבבואה.
ב-23 במרץ הודיע הנשיא מננגגואה על צעדים נוספים: 1) סגירת גבולות זימבבואה לכל נסיעות שאינן חיוניות, למעט תושבים ומטענים חוזרים. 2) סגירת ברים, מועדוני לילה, בתי קולנוע, בריכות שחייה ופעילויות ספורט. 3) הגבלת כל המפגשים הפומביים לפחות מ-50 איש. 4) הגבלת ביקורי בית החולים ללא יותר פעם ביום. ב-27 במרץ הודיעה הממשלה כי המדינה הייתה אמורה להיכנס לסגר ארצי למשך 21 ימים החל מ-30 במרץ ואילך.
נכון לסוף ינואר, ישנם בזימבבואה 1,103 מתים ו-32,004 מקרי הדבקה, מתוכם הבריאו 23,413.
הערות שוליים

1 2 3  COVID-19 Coronavirus Outbreak, by Worldometer, מתוך אתר Worldometer, נכון לתאריך 22 במאי 2023, 11:03 שעון ישראל
↑  "Crunching the numbers for coronavirus". Imperial News. אורכב מ-המקור ב-19 במרץ 2020. נבדק ב-15 במרץ 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "High consequence infectious diseases (HCID); Guidance and information about high consequence infectious diseases and their management in England". GOV.UK (באנגלית). אורכב מ-המקור ב-3 במרץ 2020. נבדק ב-17 במרץ 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "World Federation Of Societies of Anaesthesiologists – Coronavirus". www.wfsahq.org. אורכב מ-המקור ב-12 במרץ 2020. נבדק ב-15 במרץ 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Marsh, Kevin Rawlinson (now); Sarah; Quinn, Ben; Perraudin, Frances; Farrer (earlier), Martin; Greenfield, Patrick; Cowie, Sam; Wintour, Patrick; Wintour, Patrick; Willsher, Kim (2020-03-20). "Coronavirus live updates: global cases top quarter of a million, as Italy sees biggest daily rise in deaths". The Guardian (באנגלית בריטית). נבדק ב-2020-03-20.
↑  "BREAKING NEWS: Zimbabwe Confirms Its First Case Of Coronavirus… More Results Pending". iharare.com. 20 במרץ 2020. נבדק ב-21 במרץ 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "BREAKING: Two new coronavirus cases confirmed in Harare". Bulawayo24 News. נבדק ב-2020-03-21.
↑  Maphanga, Canny (2020-03-23). "Journalist Zororo Makamba becomes Zimbabwe's first Covid-19 death". News24 (באנגלית). אורכב מ-המקור ב-2020-03-23. נבדק ב-2020-03-23.
↑  "Journalist is first person in Zimbabwe to die from Covid-19". TimesLIVE (באנגלית). נבדק ב-2020-03-23.
↑  Daniels, Lou-Anne (23 במרץ 2020). "Media personality Zororo Makamba becomes first Zimbabwe coronavirus fatality". www.iol.co.za (באנגלית). נבדק ב-2020-03-23. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  HealthZW, Ministry of (2020-04-08). "COVID-19 Update: As at 8 April Zimbabwe had 11 confirmed cases, including three (3) deaths.pic.twitter.com/pNuyCrNBDM". @MoHCCZim (באנגלית). נבדק ב-2020-04-09.
↑  "Coronavirus: Zimbabwe doctors sue over 'dire shortage' of protective gear". News24 (באנגלית). 2020-04-07. אורכב מ-המקור ב-2020-04-10. נבדק ב-2020-04-08.
↑  Press freedom violations throughout Africa linked to Covid-19 coverage, RFI, ‏2020-04-14 (באנגלית)
↑  "Zimbabwe, Namibia Declare National Emergencies Over Virus". Bloomberg. 17 במרץ 2020. נבדק ב-2020-03-17. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Zimbabwe's President declares COVID-19 a national disaster". Xinhua. 17 במרץ 2020. נבדק ב-2020-03-17. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Zimbabwe, Namibia Declare National Emergencies Over Virus". GulfNews. 15 במרץ 2020. נבדק ב-2020-03-17. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Chirisa, Sharon (24 במרץ 2020). "Coronavirus Zim Update: Ministry Of Health Statement". iHarare. נבדק ב-24 במרץ 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Chingono, Nyasha; Busari, Stephanie (24 במרץ 2020). "Prominent 30-year-old Zimbabwe broadcaster dies of coronavirus". CNN. נבדק ב-24 במרץ 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Zimbabwe to go on total lockdown from Monday to combat coronavirus". www.iol.co.za (באנגלית). נבדק ב-2020-03-28.
מחנה הריכוז האלה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 מחוז:  האלה 
 תאריכים
 תאריך הקמה:  1944
 תאריך סגירה:  1945
 אוכלוסייה
 מספר אסירים בשיא:  633
 השתייכות האסירים:  רוסים, פולנים
 נתונים
 קואורדינטות:  51°30′15″N 12°00′39″E﻿ / ﻿51.5042°N 12.0108°E﻿ / 51.5042; 12.0108
 
מחנה הריכוז האלה היה ממוקם במוצליך, ליד העיר האלה. המחנה היה מחנה בו נאלצו אסיריו לעבוד בעבודות כפייה ליצרן המטוסים סיבל בהסכם שהייתה לחברה עם המשרד הראשי למשק ומנהל. ב-1944, לאחר שתהגברו הפצצת בעלות הברית על גרמניה, היא קיבלה אסירים רבים ממחנה בירקאן, תת-מחנה של מחנה בוכנוולד בגרמניה הנאצית.
בעלות של שישה/ארבעה רייכסמרק ליום, עובדים מיומנים/לא מיומנים שימשו במחלקת עיבוד מתכת לבניית חלקים לכנפי מטוס. פועלים עבדו בסך הכל 166,364 שעות בדצמבר 1944.  סיבל העסיקה בדצמבר של אותה השנה במחנה כ=10,159 עובדים "מיומנים" ו-4,965 עובדי עזר. יום העבודה במפעל היה באורך 10.5 שעות. המחנה כלל לפחות חמישה בלוקים למגורי אסירים ובלוק אחד לשומרי האס אס.
היסטוריה

בסוף יולי 1944, הועברו 525 אסירים ממחנה בוכנוולד להאלה עם 515 אסירים נוספים ממחנות אחרים, אף על פי שהרשימות הללו לא מספקות פירוט לפי לאום, נראה שרוב האסירים היו רוסים, פולנים ואולי צ'כים. שילוחי אסירים המשיכו להגיע להאלה במהלך החודשים הבאים ומספר האסירים הכלואים במחנה המשנה גדל וירד במרווחים שונים במהלך שמונה חודשי קיומו. בדרך כלל דפוס השילוחים הנכנסים גדל לאורך סתיו 1944 ועד ינואר 1945, חלק מהאסירים שעזבו את המחנה הועברו מהאלה למחנות משנה אחרים. שבעה אסירים גורשו מבוכנוולד להאלה ב-10 באוגוסט 1944, רובם אסירים פוליטיים מצרפת. שילוחים נוספים מבוכנוולד הגיעו לאורך כל אוגוסט וספטמבר, ומספר האסירים שהועברו להאלה בחודשים אלו עלה על כ-2,000 אסירים.
עם זאת, מספרים אלה שונים מדוחות חודשיים מהאלה שהוגשו על ידי הנהלת האס אס של המחנה. לפי דו"חות חודשיים מ-14 באוגוסט 1944, היו במחנה כ-525 אסירים. בין ה-1 ל-20 בספטמבר 1944 הועברו לסיבל-האלה מבוכנוולד כ-1,000 אסירים נוספים (חמש מאות ב-2 בספטמבר, חמש מאות ב-12 בספטמבר) אך החל מינואר 1945 הועברו אסירים מהאלה בחזרה לאחד ממחנות המשנה של בוכנוולד. דיווח נוסף מ-25 במרץ 1945 מראה שב-1 בינואר 1945 היו במחה כ-633 אסירים וב-6 במרץ 1945, כחודשיים לפני כניעת גרמניה הנאצית, היו בה כ-528 אסירים. אסירים חולקו למספר קובצות שכללו פינוי הריסות מהתקפות אוויר, ביצוע עבודות בנייה ועבודות נוספות. עבירות כגון הזנחה או עזיבת עמדת העבודה גררו עונש, בדרך כלל שליחת ארוחת צהריים או שלילת הקצאת הסיגריות היומית.
הערות שוליים

↑  January 1945 report by Arbeitseinsatzführer or chief of labor allocation for the Buchenwald camp"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 7534328-9
מוריס רוש, ברון פרמוי הרביעי

מוריס רוש, ברון פרמוי הרביעי (באנגלית: Maurice Roche, 4th Baron Fermoy;‏ 15 במאי 1885 – 8 ביולי 1955) היה פוליטיקאי מהמפלגה השמרנית הבריטית, אציל אירי, וסבה מצד אמה של דיאנה, הנסיכה מוויילס.
ביוגרפיה

רוש נולד ב-15 במאי 1885 בצ'לסי, לונדון אנגליה. היה הבכור מבין הבנים התאומים של סר ג'יימס רוש ואשתו האמריקאית, פרנסס אלן וורק, בתם של פרנקלין ה. וורק ואלן ווד.
מוריס התחנך באוניברסיטת הרווארד, וסיים את לימודיו בשנת 1909. הוא חזר לאנגליה על מנת לרשת את תאריו אירי של אביו בשנת 1920. הוא היה אזרח אמריקני מתורבת, אך חזר לאזרחות בריטית בעקבות ירושת התואר.
הוא שכר את פארק האוס, סאנדרינגהאם, נורפוק ממשפחת המלוכה. בבחירות הכלליות ב-1924 הוא זכה בבחירות לפרלמנט כנציג המחוזי של קינגס לין, והחזיק את המושב עד הבחירות הכלליות ב-1935. כמו כן הוא נבחר גם לראש העיר בשנת 1931.
לורד פרמוי הצטרף לחיל האוויר המלכותי בשנת 1939 עם תחילת מלחמת העולם השנייה, אך כאשר חבר הפרלמנט המכהן של קינגס לין נהרג בשירות פעיל ב-1943, הוא התפטר מתפקידו ועמד לבחירה מחדש. הוא פרש מהפוליטיקה כאשר הפרלמנט התפזר לקראת הבחירות הכלליות ב-1945.
לורד פרמוי התמוטט בחנות בקינגס לין, נורפוק ביוני 1955 ומת בביתו כעבור שלושה שבועות, ב-8 ביולי 1955. ובנו היחיד ירש את תאריו.
משפחתו

ב-17 בספטמבר 1931 התחתן מוריס עם רות סילביה גיל, בתם הצעירה של ויליאם סמית גיל ורות ליטלג'ון, ונולדו להם שלושה ילדים:
מרי סינתיה רוש (נולדה ב-1934), התחתנה עם סר אנתוני ברי, ולאחריו התחתנה עם דניס גאוגגן, ולאחריו התחתנה עם מיכאל גנינגהם
פרנסס רות רוש (1936–2004), התחתנה עם ג'ון ספנסר, רוזן ספנסר השמיני, ולאחריו התחתנה עם פיטר שאנד קיד
אדמונד רוש, ברון פרמוי החמישי (1939–1984), התחתן עם לביניה פיטמן
הערות שוליים

1 2   Williamson, D The Ancestry of Lady Diana Spencer In: Genealogist’s Magazine, 1981; vol. 20 (no. 6) p. 192-199 and vol. 20 (no. 8) p. 281-282
1 2  "Queen heads lists guests at wedding". The Montreal Gazette. Montreal. 1 ביוני 1954. נבדק ב-21 ביולי 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2 3 4   הטיימס, 9 ביולי 1955; p. 8 col. D
↑  The Borough Council of King's Lynn and West Norfolk(הקישור אינו פעיל, December 2017)
מותו של פלוי

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  אייזק אסימוב 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  מדע בדיוני
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  אוקטובר 1980 
 תאריך הופעה ראשונה:  מגזין The Magazine of Fantasy & Science Fiction, גיליון אוקטובר 1980
 
מותו של פלוי (באנגלית: Death of a Foy) הוא סיפור מדע בדיוני קצר מאת אייזק אסימוב. הסיפור הופיע לראשונה באוקטובר 1980 במגזין The Magazine of Fantasy & Science Fiction. הסיפור תורגם לעברית בגיליון 19 של  מגזין פנטסיה 2000.