stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פר לגרקוויסט
ביוגרפיה

לגרקוויסט נולד בוקשה שבסמולנד, חבל בדרום-מרכז שוודיה. הוא היה הצעיר מבין שבעה אחים במשפחת איכרים, שם ניתן לו חינוך דתי מסורתי.
כבר בצעירותו נמשך לזרמים שהתנגדו לחינוך השמרני שקיבל אצל הוריו. התעניינותו בספרות הובילה אותו ללימודי הומניסטיקה באוניברסיטת אופסלה.
בשנת 1912 פרסם את ראשוני השירים שלו בעיתון סוציאליסטי ושנה לאחר מכן הופיע הסיפור הראשון בפרוזה. הוא נסע בשנת 1913 לביקור בפריז, שם הושפע מהשינויים המודרניים בציור. רשמיו מופיעים בספר אמנות המילים ואמנויות הציור. בספר הציג את הניגוד שבין כוח החיים של אומנות הציור המודרני ובין ניוון הספרות. הוא ניסה להעביר לשטח הספרות את המשמעת האינטלקטואלית של הקוביסטים, תוך התנגדות לזרם הנטורליסטי.
ספר שיריו, מגור, היצירה האקספרסיוניסטית הראשונה בשוודית, הצטיין במקוריות וכבש לו מעמד של ממש בספרות השוודית. ביצירתו בא לידי ביטוי הניגוד שבין הבסיס הנוצרי שבחינוכו לבין תפיסתו המדעית-דטרמיניסטית. הוא היה מודע לניגוד וכינה את עצמו "כופר דתי".
בתקופת מלחמת העולם הראשונה התחיל להתעניין במחזאות ובשנת 1917 הופיע המחזה הראשון שחיבר האדם האחרון. הרומן הגמד, שהופיע בשנת 1944, הביא לו פרסום עולמי ותורגם לכמה שפות. הרומן נכתב בגוף ראשון, מנקודת מבטו של גמד חצר בעל נטיות מרושעות, בתקופת הרנסאנס באיטליה. המבקרים היללו אותו על יכולתו לתאר את התכונות השליליות בנפש האדם והישוו אותו לג'ונתן סוויפט.
בשנת 1940 נבחר להיות אחד מ-18 חברי האקדמיה השוודית לספרות. הוא היה מועמד לפרס נובל בשנת 1950, בשנה זו חולק גם הפרס לשנת 1949 (באיחור). קולו, שניתן לויליאם פוקנר, הכריע על מתן הפרס של 1949 לפוקנר והפרס של 1950 לברטרנד ראסל. בשנת 1951 הוענק לו הפרס "על כוחו האומנותי ועל העצמאות המושרשת עמוק ביצירותיו, המתאמצת לתת תשובה על שאלות האנושות הנצחיות".
כאשר נשאל, לאחר חלוקת הפרס, מה יש לו להגיד, השיב: "אין בפי כל בשורה מיוחדת, היא כלולה ביצירותי".
הוא נפטר בגיל 83 בסטוקהולם.
מיצירותיו

אנשים (1912), סיפור ארוך.
שני סיפורים על החיים (1913), יצירה בפרוזה.
Motiv מוטיב (1914), שילוב של יצירות בפרוזה ובשירה.
Järn och människor ברזל ובני אדם (1915), קובץ סיפורים.
מגור (1916), ספר שירה.
האדם האחרון (1917), מחזה אפוקליפטי על היכחדות האנושות.
Kaos כאוס (1919), כולל את המחזה "סוד השמים" (דרמה קומית, המוצלח במחזותיו), סיפורים ושירים.
Det eviga leendet חיוך נצחי (1920), סיפור ארוך.
Den lyckliges väg דרכו של האדם המאושר (1921), ספר שירים.
Onda sagor אגדות השטן (1924).
אורח המציאות (1925), על תקופת נעוריו.
Hjärtats sånger שירת הלב (1926), שירי אהבה.
החיים הכבושים (1927), הרהורים פילוסופיים.
Han som fick leva om sitt livהאיש שהורשה לשוב ולחיות את חייו (1928), מחזה בו השתמש בטכניקה ריאליסטית ובשפה פשוטה.
המלך (1932), מחזה סימבולי.
ליד המדורה (1932), קובץ שירים.
Bödeln התליין (1933), סאטירה שנכתבה כסיפור ולאחר שנה הומחזה.
האדם ללא נשמה (1936), מחזה אידאולוגי על טרוריסט שמשנה את הכיוון בהשפעת האהבה.
גאון (1937), קובץ שירים.
Seger i mörker הניצחון באפלה (1939), מחזה אידאולוגי על שני אחים תאומים, מדינאים, האחד דמוקרטי והשני דמגוג מושחת.
Sång och strid שיר ומאבק (1940), שירים על אסון שהמיטה הפלישה הגרמנית לנורווגיה.
Dvärgen הגמד (1944) רומן אלגורי, שנכתב בגוף ראשון, על תקופת התחיה באיטליה.
Barabbas בר אבא (1950), רומן על המורד שבמקומו נצלב ישו.
מותו של אחשוורוש (1960)
האדמה הקדושה (1964)
ספריו בתרגום עברי

בר-אבא , רומן היסטורי, תרגום - דן סואן, כרמי את נאור, יפו, 1953.
הגמד , עברית - יוסף לוז (יונתן רטוש), ניומן, תל אביב, 1958.
הגמד, תרגום נוסף, משוודית - בשמת אבן-זהר, זמורה ביתן, תל אביב, 1995.
פליאס

| --- | --- |

 תפקיד:  מלך איולקוס
 תרבות:  יוון העתיקה
 מקום מגורים:  איולקוס
 אב:  פוסידון 
 אם:  טירו 
 אחים:  נלאוס 
 בן או בת זוג:  אנקסיביה, פילומאכה 
 צאצאים:  אלקסטיס, אנטינואה, אוודנה, אמפינומה, אסטרופיאה, פיסידיקה, פלופיאה, היפותואה, אקסטוס, הפליאדות 
 
במיתולוגיה היוונית, פליאס (ביוונית עתיקה: Πελίας) היה מלך איולקוס. הוא זה ששלח את יאסון למסע אחר גיזת הזהב.
משפחתו

פליאס היה בנם של טירו ופוסידון. אשתו מתועדת כאנקסיביה, בתו של ביאס, או כפילומאכה, בתו של אמפיון. הוא היה אביהם של אקסטוס, פיסידיקה, אלקסטיס, פלופיה, היפותואה, אמפינומה, אוודנה, אסטרופיה, אנטינואה ומדוזה. בנות אלה נקראות לפעמים ביחד בשם הפליאדות על שם אביהם.
במיתולוגיה > חיים מוקדמים

טירו הייתה נשואה למלך קרתיאוס מאיולקוס, שאיתו נולדו לה שלושה בנים, איסון, פרס ואמיתאון, אך היא אהבה את אניפאוס, אל נהר. היא רדפה אחרי אניפאוס, שסירב לזכותה. יום אחד, פוסידון, מלא תאווה לטירו, התחפש לאניפאוס ושכב איתה; מהאיחוד שלהם נולדו בנים תאומים, פליאס ונלאוס.
טירו שמה את בניה על הר כדי שימותו, שלא יתגלה המעשה, אך הם נמצאו על ידי רועה צאן שגידל אותם כשלו, או שהם גודלו על ידי משרתת. כשהגיעו לבגרות, פליאס ונלאוס מצאו את טירו והרגו את אמם החורגת סידרו על כך שהתעללה בה (סידרו הסתתר במקדש שהוקדש להרה אבל פליאס הרג אותה בכל זאת, מה שגרם לשנאתה הנצחית של הרה כלפי פליאס).
פליאס היה רעב לכוח ורצה להשתלט על כל תסליה. לשם כך, הוא גירש את נלאוס ופרס, ונעל את איסון בצינוקים באיולקוס (ליד העיר המודרנית וולוס). בזמן שהותו בצינוקים, איסון התחתן והוליד כמה ילדים, המפורסם ביותר, יאסון. איסון שלח את יאסון מאיולקוס מחשש שפליאס יהרוג אותו כיורש פוטנציאלי לכס המלכות.
יאסון גדל בהשגחתו של כיירון הקנטאור, על מורדות הר פיליון, כדי להתחנך. בזמן זה, פליאס, מחשש שיופל, הוזהר על ידי אורקל להיזהר מאדם שלובש סנדל אחד.
במיתולוגיה > המסע אחר גיזת הזהב

שנים רבות לאחר מכן, פליאס הקריב קורבן ליד הים לכבוד פוסידון. יאסון, שזומן יחד עם רבים אחרים לקחת חלק בהקרבה, איבד את אחד מסנדליו בנהר האנאורוס המוצף בזמן שמיהר לאיולקוס. באיניאדה של ורגיליוס ובפאבולות של היגינוס, הרה/יונו התחפשה לאישה זקנה, שיאסון עזר לה לעבור את הנהר כשאיבד את הסנדל שלו.
כשיאסון נכנס לאיולקוס, הוכרז כי אדם הלובש סנדל אחד הגיע לעיר. בפחד, פליאס שאל את יאסון מה הוא יעשה אם יתעמת עם האיש שיהיה מפלתו. יאסון הגיב שהוא ישלח את האיש הזה אחרי גיזת הזהב. פליאס קיבל את עצתו של ג'ייסון ושלח אותו להביא את גיזת הזהב. היא נמצאה בזמן ההוא בקולכיס, בחורשה המקודשת לארס, אל המלחמה. למרות שגיזת הזהב פשוט הייתה תלויה על עץ אלון, זו הייתה משימה בלתי אפשרית לכאורה, מכיוון שדרקון שעיניו לעולם לא נעצמו שמר עליה.
במיתולוגיה > מותו

במהלך היעדרותו של יאסון, פליאס חשב שהארגו שקעה, וזה מה שהוא אמר לאיסון ולפרומכוס, שהתאבדו בשתיית רעל. עם זאת, לא ידוע, אך ייתכן שהשניים נהרגו ישירות על ידי פליאס.
כשיאסון חזר יחד עם מדיאה, פליאס עדיין סירב לוותר על כסאו. מדיאה קשרה קשר להביא את בנותיו של פליאס עצמו (הפליאדות) להרוג אותו. היא אמרה להם שהיא יכולה להפוך איל זקן לאיל צעיר על ידי חיתוך האיל הזקן ובישולו. במהלך ההפגנה קפץ איל צעיר וצעיר מהסיר. בהתרגשות חתכו הבנות את אביהן לחתיכות וזרקו אותן לסיר, מתוך ציפייה שייצא מחודש. פליאס, כמובן, לא שרד.
מכיוון שהוא כעת עזר לפשע נורא, יאסון עדיין לא הומלך. בנו של פליאס אקסטוס גירש מאוחר יותר את יאסון ומדיאה, לקורינתוס, וכך החזיר לעצמו את הממלכה.
סיפור חלופי היה שמדיאה שיספה את גרונו של אביו של יאסון, איסון, שאותו היא באמת מחייה כגבר צעיר בהרבה; בנותיו של פליאס שיספו את גרונו של אביהם לאחר שהיא מבטיחה לעשות את אותו הדבר עבורו, והיא רק שוברת את דברה ומשאירה אותו מת.
הערות שוליים

↑  David Leeming, The Oxford Companion to World Mythology, Oxford University Press, 2005, ISBN 978-0-19-515669-0. (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  SUDOC: 240571398  VIAF: 8155157342854510100004   WorldCat (עם VIAF): 8155157342854510100004
פרדריק סטוק

| --- | --- |

 לידה:  11 בנובמבר 1872 ייליך, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  20 באוקטובר 1942 (בגיל 69) שיקגו, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות של רוזהיל 
 מוקד פעילות:  שיקגו 
 מקום לימודים:  בית הספר הגבוה למוזיקה וריקוד בקלן 
 כלי נגינה:  כינור, ויולה 
 פרסים והוקרה:  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 
פרדריק סטוק (Frederick Stock‏; 11 בנובמבר 1872, ייליך גרמניה – 20 באוקטובר 1942) היה מנצח ומלחין אמריקאי ממוצא גרמני.
ביוגרפיה

כילד החל סטוק בהכשרתו המוזיקלית אצל אביו, מנצח תזמורת צבאית. בגיל 14 התקבל פרדריק סטוק לקונסרבטוריון של קלן ללימודי כינור וקומפוזיציה. אנגלברט הומפרדינק היה בין מוריו שם ווילם מנגלברג היה בין חבריו לכיתה. לאחר סיום הקונסרבטוריון בשנת 1890 התקבל סטוק לתזמורת העירונית של קלן ככנר. בשנת 1895 הוא נפגש עם תיאודור תומאס, מנהלה של התזמורת הסימפונית של שיקגו, אז בראשית דרכה, ומי שישפיע רבות על עתידו של סטוק. תומאס, שביקר אז בגרמניה לחפש מועמדים מתאימים לגיוס לתזמורתו, הזמין את סטוק למבחן קבלה ונתן לו משרת ויולן בתזמורת שיקגו. אלא שתומס לא איחר לעמוד על כך, שהויולן החדש שלו הוא גם מנצח מחונן מאוד ובשנת 1900 קידם אותו לדרגת עוזר מנצח. לאחר מותו הפתאומי של תיאודור תומאס בשנת 1905, קיבל עליו פרדריק סטוק את משרת המנהל המוזיקלי של התזמורת הסימפונית של שיקגו. בשלב הראשון מילא את התפקיד על בסיס זמני בלבד, אך בשנת 1911, ורק לאחר שהוועד המנהל של התזמורת נכשל בנסיונותיו למשוך למשרה מנצחים כמו גוסטב מאהלר, הנס ריכטר, פליקס ויינגרטנר, קרל מוק ופליקס מוטל, בין השאר, התמנה לבסוף למנהל מוזיקלי קבוע.
בניהולו של סטוק הייתה תזמורת שיקגו לאחת התזמורות הראשונות במעלה בארצות הברית. היא פיתחה צליל ייחודי בכלי נשיפה ממתכת, שאפשר להבחין בו כבר בהקלטות הראשונות של התזמורת. סטוק, תומך נלהב במוזיקה חדישה, עודד את ביצוע יצירותיהם של מלחינים, שנחשבו למודרניים בימים ההם, ביניהם מהלר, ריכרד שטראוס, סטרווינסקי (שהסימפוניה בדו שלו נכתבה לפי הזמנת התזמורת ליובל החמישים שלה), פרוקופייב (שהקונצ'רטו השלישי שלו לפסנתר נוגן בהשמעת בכורה עולמית בשיקגו, עם המלחין ליד הפסנתר), הולסט, קודאי (שהקונצ'רטו שלו לתזמורת נכתב להזמנת סטוק), מיאסקובסקי, סוק, וולטון, אנסקו ועוד רבים אחרים. בשנת 1916 הקליטה התזמורת, בניצוח סטוק, את קובץ התקליטים הראשון שלה לחברת קולומביה. היו אלה ההקלטות הראשונות מאז ומעולם שהקליטה תזמורת אמריקאית בניצוחו של מנהלה המוזיקלי. בהמשך עברה התזמורת אל חברת RCA ויקטור, חזרה אל קולומביה ובסופו של דבר עשתה את הקלטותיה האחרונות בניצוחו של סטוק, בעונת 2–1941, עם RCA ויקטור. הקלטת האולפן האחרונה של סטוק, הסימפוניה השלישית בסי מינור של ארנסט שוסון, יצאה למכירה לאחר מותו, בשנת 1943.
סטוק, מנצח שהמעיטו בערכו, לא היה דמות זוהרת כמו סטוקובסקי, ניקיש או טוסקניני. אורח הניצוח של סטוק טשטש את חשיבותו הוא על הדוכן ונועד להרחיק את תשומת לב המאזינים מן המנצח ולקרבם אל המוזיקה עצמה. אין זאת אומרת, שהיה מנצח משעמם, כפי שיעידו תקליטי וגנר, צ'ייקובסקי, גליאר, ברהמס ואחרים בניצוחו. צניעותו של סטוק מנעה ממנו לקצור תשומת הלב, תהילה וכבוד מצד המאזינים[דרוש מקור].
את הקלטותיו, הקשות להשגה בעידן התקליטורים, אפשר למצוא לסירוגין ב"בידולף" וב"דנטה/ליס" וכן באתר הרשת של התזמורת הסימפונית של שיקגו.
תקופת כהונתו בת שלושים ושבע השנים של פרדריק סטוק כראש התזמורת הסימפונית של שיקגו נפלה באורכה רק מזו של יוג'ין אורמנדי בתזמורת פילדלפיה. זמן קצר לאחר מותו של סטוק, נבחר דזירה דפו ליורשו.
פרדריק סטוק ייסד את התזמורת האזרחית של שיקגו, התזמורת המכינה הראשונה בארצות הברית הקשורה בתזמורת סימפונית חשובה, בשנת 1919. מטרתה היא לגייס מוזיקאים קדם-מקצועיים ולהכשיר אותם להיות נגני תזמורת ברמה גבוהה.
פרידריך אדוארד מאירהיים

| --- | --- |

 לידה:  7 בינואר 1808 גדנסק, העיר החופשית של דנציג 
 פטירה:  18 בינואר 1879 (בגיל 71) ברלין, הקיסרות הגרמנית 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאומנויות של ברלין  האקדמיה הפרוסית לאמנות 
 
פרידריך אדוארד מאירהיים (בגרמנית: Friedrich Eduard Meyerheim‏; 7 בינואר 1808 – 18 בינואר 1879) היה צייר גרמני.
ביוגרפיה

מאירהיים השתייך למשפחת אמנים מדנציג. האב קרל פרידריך מאירהיים היה צייר פנים וקישוטים שגם הכשיר אותו בהתחלה. בנו הוא הצייר פאול מאירהיים שהוכשר בהתחלה על ידי אביו.
לאחר לימודים ראשוניים אצל הצייר האדריכלות יוהאן אדם ברייסיג בבית הספר לאמנות בעיר הולדתו, הגיע פרידריך אדוארד מאירהיים לברלין בשנת 1830, שם המשיך את לימודיו באקדמיה בהנהלת יוהאן גוטפריד שדו, אדוארד דאגה, ויוהאן גוטפריד נידליך היו מוריו. לאחר סיום לימודיו שוטט מאירהיים דרך ברנדנבורג יחד עם חברו, האדריכל היינריך סטרק, ועשה רישומי אדריכלות רבים, במיוחד של כנסיות ומבני לבנים. הקונסול וגנר רכש את הציור העצמאי הראשון שלו, בשנת 1836.
בהשפעת בית הספר לציור בדיסלדורף, הוא צייר מספר תמונות ז'אנריות רומנטיות בין השנים 1833 ו- 1841. מכאן ואילך התמסר אך ורק לתיאור חיי בורגנות ואיכרים. בינתיים הוא כבר אימץ כמה מוטיבים כאופיינים לעבודתו. וסטפאליה, אלטנבורג, תורינגיה ומדינת הסן היו תחומי הציור המועדפים עליו.
תמונות הז'אנר שלו מאופיינות בצביעה דמוית אמייל. בשנת 1836 נישא לאחותו של הפסל הברלינאי פרידריך דרייק.
מאז 1870 מחלת עצבים קשה שיתקה את פעילותו האמנותית.
הבן פאול מאירהיים צייר את אביו בשנת 1877 בציור מופתי שמצוי במוזיאון העיר דנציג.
פרידריך אדוארד מאירהיים נפטר בברלין בשנת 1878 בגיל 71 ונקבר בבית העלמין בשונברג.
הערות שוליים

↑  Lionel von Donop (1885), "Meyerheim, Eduard", Allgemeine Deutsche Biographie (ADB) (in German), 21, Leipzig: Duncker & Humblot, pp. 640–642
↑  Hans-Jürgen Mende: Lexikon Berliner Grabstätten. Haude & Spener, Berlin 2006. S. 306.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810690799405606  GND: 117570389  ISNI: 0000 0000 6677 080X  RKD: 55777  TePapa: 62895  ULAN: 500015516  VIAF: 45083876   WorldCat (עם VIAF): 45083876
פרידריך אדולף, רוזן קאלקרויט

| --- | --- |

פרידריך אדולף, רוזן קאלקרויט
 לידה:  22 בפברואר 1737 סוטרהאוזן, ממלכת פרוסיה ממלכת פרוסיה (1701-1750)
 פטירה:  10 ביוני 1818 (בגיל 81) ברלין, ממלכת פרוסיה ממלכת פרוסיה (1803-1892)
 מקום קבורה:  בית הקברות הדרום-מערבי שטאנסדורף 
 מדינה:  ממלכת פרוסיה 
 השתייכות:  ממלכת פרוסיה (1803-1892) הצבא הפרוסי
 תקופת הפעילות:  1752–1814 (כ־62 שנים)
 דרגה:   גנרל-פלדמרשל
 פעולות ומבצעים
 מלחמת שבע השנים מלחמות המהפכה הצרפתית המלחמות הנפוליאוניות
 עיטורים
 עיטור אנדריי הקדוש 
 
פרידריך אדולף גראף פון קאלקרויט (בגרמנית:‏ Friedrich Adolf Graf von Kalckreuth;‏ 22 בפברואר 1737 – 10 ביוני 1818) היה גנרל-פלדמרשל פרוסי שפיקד על כוחות במהלך המלחמות הנפוליאוניות.
ביוגרפיה

קאלקרויט נולד ב-22 בפברואר 1737. בעיר סוטרהאוזן שבממלכת פרוסיה. אביו היה ארנסט פון קאלקרויט (1689-1739) ואמו הייתה שארלוט אנטוני לבית פון בילוב (1698-1739). ב-1748 החל ללמוד בפנימייה צבאית, וב-1753 התגייס לצבא הפרוסי והוסמך כקורנט (מקביל לסגן משנה) במשמר המלכותי. הוא לחם במלחמת שבע השנים, וב-1757 מונה לשלישו של הנסיך היינריך, אחיו של פרידריך הגדול. בשל לחימתו המוצלחת בקרב פרייברג, קידם אותו המלך פרידריך לדרגת מיור. קאלקרויט תמך בהיינריך בביקורות שהטיח כנגד מדיניותו של אחיו המלך, ולפיכך ב-1766 הוא הוצב בפרוסיה המזרחית. ב-1786 הוא הוחזר לפרוסיה בידי המלך פרידריך וילהלם השני, וב-1787 השתתף במסע לכיבוש הולנד בהנהגת קרל וילהלם פרדיננד, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל. ב-1790 הוענקה לו דרגת גנרל לוטננט.
קאלקרויט הזדהה עם רעיונות המהפכה הצרפתית, והתנגד לברית שכרתה פרוסיה עם האימפריה הרומית הקדושה במהלך מלחמות המהפכה הצרפתית. למרות זאת, במהלך מלחמת הקואליציה האנטי-צרפתית הראשונה הוא הוביל בהצלחה כוחות כנגד צבא המהפכה הצרפתי. באפריל 1793 הוא הטיל מצור על העיר מיינץ אשר נשלטה בידי הצרפתים. המצור נמשך עד יולי, עת הצליח קאלקרויט להגיע להסכם מכובד עם הצרפתים. כ-19,000 חיילים צרפתים נפלו בשבי, אולם הם שוחררו תמורת הבטחה שלא יישאו נשק כנגד פרוסיה. הם עזבו את העיר תוך שהם שרים את המרסייז, ונשלחו לדכא את מרד המלוכנים בוונדה.
קאלקרויט התנגד גם למלחמות הנפוליאוניות, וטען שיש לכרות ברית שלום עם נפוליאון בונפרטה. בשנת 1806, כאשר יצא פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה למלחמת הקואליציה הרביעית, הוא קיבל פיקוד על יחידות מילואים והועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים. הוא מתח ביקורת על הנהגת הצבא, וחזה את האסון שהתגשם מאוחר יותר בדמות קרב ינה-אאורשטדט. לאחר הקרב, קאלקרויט הוביל את שרידי הצבא הפרוסי בנסיגה, בעוד הצרפתים כובשים את מרבית פרוסיה. קאלקרויט נסוג לדנציג, והחזיק מעמד במשך 76 ימים של מצור. ב-24 במאי 1807 נכנעו כוחותיו לכוחותיו של פרנסואה ז'וזף לפבר. כמחווה על מעשהו במיינץ 14 שנים קודם לכן, הצרפתים לא לקחו בשבי את אנשיו. קאלקרויט היה מהחותמים על שלום טילזיט, וב-1807 הועלה לדרגת גנרל-פלדמרשל בשל ההגנה האמיצה על דנציג, ומונה למושל הצבאי של קניגסברג. ב-1809 הוא הועבר להיות המושל הצבאי של ברלין, ב-1812 הועבר לברסלאו, וב-1814 הוחזר לברלין. הוא נודע כפרו-צרפתי ואנטי-לאומני, ומכיוון שלא חשש להביע את דעותיו בגלוי, הוא לא היה פופולרי במיוחד בפרוסיה במהלך מלחמת הקואליציה השישית. הוא נפטר בברלין ב-10 ביוני 1818 בגיל 81.
משפחתו

ב-13 במרץ 1767 נישא קאלקרויט לברונית שארלוט לבית פון מוריין (1 בספטמבר 1726 - 22 בינואר 1781), אשר שימשה כשושבינה בחתונתו של הנסיך היינריך. נולדה להם בת אחת בשם וילהלמינה אשר נישאה לאוגוסט וילהלם ליאופולד אויגן גראף פון שלבנדורף. לאחר פטירתה הוא נישא לברונית הנרייט שרלוט סופי לבית פון רוהד (30 בנובמבר 1756 - 3 באפריל 1829), בתו של יעקב פרידריך פון רוהד, איש עסקים ודיפלומט פרוסי. נולדו להם שלושה ילדים:
פרידריך וילהלם אמיל (24 ביוני 1782 - 3 ביולי 1857)
סופי שרלוט (1783)
פרידריך ארנסט אדולף קרל (15 במרץ 1790 - 15 בדצמבר 1873) היה ריטמייסר בצבא הפרוסי, ועבד גם כסופר ומחזאי תחת שם העט פליקס מריוס.
פרדריק פרילינגהייזן

פרדריק תאודור פרלינגהויסן (באנגלית: Frederick Theodore Frelinghuysen‏; 4 באוגוסט 1817 - 20 במאי 1885) היה משפטן אמריקאי, שכיהן כמזכיר המדינה של ארצות הברית וחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם ניו ג'רזי.
ביוגרפיה

פרלינגהויסן נולד במילסטון, ניו ג'רזי למשפחת פרלינגהויסן. אביו נפטר בילדותו והוא אומץ על ידי דודו תאודור פרלינגהויסן, שכיהן כסנאטור מטעם ניו ג'רזי, מועמד המפלגה הוויגית למשרת סגן נשיא ארצות הברית והיה התובע הכללי של מדינת ניו ג'רזי. סבו, על שמו הוא נקרא, כיהן גם הוא כסנאטור והיה חבר הקונגרס הקונטיננטלי. בשנת 1836 סיים פרלינגהויסן את לימודיו בראטגרס קולג' ובשנת 1839 סיים לימודי משפטים והחל לעבוד במשרד של דודו. פרלינגהויסן עסק בעריכת דין, בין היתר, עבור חברת הרכבות של ניו ג'רזי וחברות מסחריות גדולות אחרות.
בשנים 1861–1867 כיהן פרלינגהויסן כתובע הכללי של מדינת ניו ג'רזי. במקביל, בשנת 1866, הוא מונה על ידי מושל המדינה לסנאטור וכיהן בסנאט עד 1869. בשנת 1870 בחר בו הנשיא יוליסס גרנט לשמש שגריר ארצות הברית באנגליה, אך פרלינגהויסן דחה את ההצעה. בשנים 1871–1877 הוא כיהן בשנית כסנאטור ונבחר לעמוד בראשות ועדת החוץ, אשר דנה באותה עת בדרישות הפיצויים של ממשלת ארצות הברית מממשלת בריטניה. כמו כן הוא היה בין המתנגדים הבולטים למדיניות תקופת השיקום שהנהיג הנשיא אנדרו ג'ונסון.
פרלינגהויסן נמנה עם חבר האלקטורים שקבע את תוצאות הבחירות לנשיאות ב-1876. בשנים 1881–1885 הוא כיהן כמזכיר המדינה בממשלתו של הנשיא צ'סטר ארתור. לאחר מכן הוא שב לניו ג'רזי ונפטר כשלושה חודשים לאחר סיום תפקידו.
פר סחורס

פר סחורס (בהולנדית: Perr Schuurs; נולד ב-26 בנובמבר 1999 בנוישטאדט שבהולנד) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת טורינו.
קריירת מועדונים

סחורס גדל במחלקת הנוער של פורטונה סיטארד. בעונה וחצי הראשונות שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון ערך סחורס 41 הופעות ליגה בליגת המשנה ההולנדית, בהן הבקיע שבעה שערים. בעונת 2017/2018, כשהוא בן 17, מונה לקפטן הקבוצה.
בחודש ינואר 2018 חתם סחורס באייאקס מליגת העל ההולנדית, והושאל בחזרה לפורטונה סיטארד עד לתום עונת 2017/2018. במשך תקופת ההשאלה הוא ערך 16 הופעות ליגה נוספות במדי פורטונה סיטארד, והבקיע שלושה שערים.
לקראת עונת 2018/2019 חזר סחורס לאייאקס, ובעונתו הראשונה במועדון שיחק בעיקר בקבוצת המילואים של המועדון. ב-26 בספטמבר 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, בניצחון 0–7 על HVV טה ורבה במסגרת הסיבוב הראשון של הגביע ההולנדי. ב-7 באוקטובר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל ההולנדית, בניצחון 0–5 על א.ז. אלקמאר במסגרת המחזור השמיני בליגה. זו הייתה הופעתו היחידה בליגת העל ההולנדית בעונה זו, בה זכתה אייאקס באליפות הולנד ובגביע ההולנדי.
ב-27 ביולי 2019 שיחק סחורס 90 דקות בניצחון 0–2 על פ.ס.וו. איינדהובן במסגרת מגן יוהאן קרויף. ב-14 בספטמבר הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בליגת העל ההולנדית, בניצחון 1–4 על הירנפיין במסגרת המחזור השישי לעונת 2019/2020. ב-5 בנובמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, בתיקו 4-4 נגד צ'לסי במסגרת שלב הבתים של המפעל לעונת 2019/2020. בסך הכל ערך סחורס בעונה זו עשר הופעות ליגה והבקיע שער אחד, והוסיף שתי הופעות בליגת האלופות והופעה אחת בגביע ההולנדי.
בעונת 2020/2021, בה זכתה אייאקס פעם נוספת באליפות הולנד, זכה סחורס לדקות משחק משמעותיות יותר, וערך 27 הופעות ליגה, בהן הבקיע שער אחד. בגביע ההולנדי, בו זכתה גם כן קבוצתו, הוא ערך ארבע הופעות, כולל הופעה בניצחון 1–2 על ויטסה ארנהם בגמר. בליגת האלופות, בה הודחה אייאקס כבר בשלב הבתים, שיחק סחורס בכל ששת משחקי שלב הבתים.
ב-18 באוגוסט 2022 חתם בטורינו.
קריירה בינלאומית

סחורס זומן לראשונה לסגל נבחרת הולנד לקראת משחקי ליגת האומות 2020/2021 נגד נבחרות פולין ואיטליה בחודש ספטמבר 2020, אך לא שיחק במשחקים אלו.
הוא היה חלק מסגל נבחרת הולנד עד גיל 21 בטורניר אליפות אירופה עד גיל 21 בשנת 2021, וערך חמש הופעות בטורניר, בהן הבקיע שני שערים.
תארים

אליפות הולנד (3): 2018/2019, 2020/2021, 2021/2022
הגביע ההולנדי (2): 2018/2019, 2020/2021
מגן יוהאן קרויף (1): 2019
הערות שוליים

↑  L1SPRT: Perr Schuurs is 17 jaar en nu al aanvoerder van een profteam באתר L1 (בהולנדית)
↑  Perr Schuurs van Fortuna Sittard naar Ajax באתר NH Nieuws, ‏ 7 בדצמבר 2017 (בהולנדית)
↑  ORANJESELECTIE VOOR DUELS MET POLEN EN ITALIË BESTAAT UIT 23 SPELERS באתר הרשמי של התאחדות הכדורגל ההולנדית המלכותית, 28 באוגוסט 2020 (בהולנדית)
פרינאי (מחוז משנה)

| --- | --- |
סמל פרינאיסמל פרינאי

 מדינה:  ליטא ליטא
 מחוז:  קובנה
 מושל:  Alvydas Vaicekauskas
 בירת המחוז המשנה:  פרינאי
 תאריך ייסוד:  1950 
 שטח:  1,031 קמ"ר
 גובה:  146.16 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז המשנה:  24,914 (1 בינואר 2023)
 קואורדינטות:  54°40′00″N 23°57′00″E﻿ / ﻿54.666666666667°N 23.95°E﻿ / 54.666666666667; 23.95 
 אזור זמן:  UTC +2
 אתר האינטרנט של המחוז
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה     he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
פרינאי (בליטאית: Prienų rajono savivaldybė) הוא אחד מ-60 מחוזות משנה של ליטא, בחלוקה המנהלית של ליטא הוא מחוז-משנה של מחוז קובנה.
מחוז-משנה פרינאי משתרע על פני 1,031 קמ"ר, ואוכלוסייתו מנתה בשנת 2014, למעלה מ-28,500 תושבים.
פר פטרסון

| --- | --- |

 לידה:  18 ביולי 1952 (בן 72) אוסלו, נורווגיה 
 מדינה:  נורווגיה 
 שפות היצירה:  נורווגית 
 סוגה:  רומן 
 תקופת הפעילות:  מ-1987 
 פרסים והוקרה:  פרס המוציאים לאור הנורווגי (2003)  פרס הספרות של המועצה הנורדית (2009)  Rhinos Price (2003)  פרס בראגה (2000)  פרס בראגה (2008)  Aschehoug Prize (2016)  Sarpsborgprisen (1987)  Språklig Samlings Literature Prize (1993)  פרס המוציאים לאור הנורווגי (2012)  פרס אוקטובר (1996)  פרס גילדנדל (2012)  פרס נוטה בנה (1993)  פרס דובלוג (2016) 
 
פר פטרסון בטקס קבלת פרס המועצה הנורדית לספרות בשנת 2009
פֶּר פֶּטרסון (בנורווגית: Per Petterson; נולד ב-18 ביולי 1952) הוא סופר נורווגי.
ביוגרפיה

פטרסון הוא יליד אוסלו, והוא ספרן במקצועו. לפני שעבר לכתיבה במשרה מלאה, עבד כמוכר בחנות ספרים, כמתרגם וכמבקר.
בשנת 1990 אביו, אמו, אחיו ואחיינו נספו על סיפונה של מעבורת שעלתה באש. הוא עצמו היה אמור להיות על סיפון המעבורת עם אשתו ושתי בנותיו אך החליט לדחות את נסיעתם ביומיים וכך ניצל.
פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
יצירתו

ספריו תורגמו למעל 50 שפות. ספרו הידוע ביותר, "יוצאים לגנוב סוסים" (בנורווגית: Ut og stjæle hester) משנת 2003, זיכה אותו בפרס המבקרים הנורווגים לספרות ובפרס ספר השנה של מוכרי הספרים. תרגומו לאנגלית, משנת 2005, זכה בפרס האינדיפנדט לסיפורת זרה לשנת 2006 ובפרס IMPAC האירי. ספר נוסף שלו, "ארור אתה נהר הזמן" (בנורווגית: Jeg forbanner tidens elv) זיכה אותו בפרס המועצה הנורדית לספרות לשנת 2009.
בין הסופרים המשפיעים עליו הוא מציין את ריימונד קארבר וקנוט המסון.
ספריו שתורגמו לעברית

לסיביר (1996), תרגמה דנה כספי, הוצאת כתר, 2009
יוצאים לגנוב סוסים (2003), תרגמה דנה כספי, הוצאת כתר, 2007
ארור אתה נהר הזמן (2008), תרגמה דנה כספי, הוצאת כתר, 2011
אני מסרב (2012), תרגמה דנה כספי, הוצאת כתר, 2014
גברים במצבי (2018), תרגמה דנה כספי, הוצאת מודן, 2021
הערות שוליים

↑  פר פטרסון, פרק מהספר "גברים במצבי", באתר הארץ, 6 בספטמבר 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300542405171  PLWABN: 9810556033205606  BIBSYS: 90066896  BnF: cb121520829 (data)  CANTIC: a19223456  GND: 120857499  ICCU: RMSV056044  ISNI: 0000 0001 1086 3422  LCCN: no96010213  NKC: xx0067241  NLK: KAC200905851  NTA: 239030109  SELIBR: 280598  SUDOC: 03001848X  VIAF: 120685379   WorldCat (עם VIAF): 120685379
פתוח

| --- | --- |

לוגו התוכנית
 סוגה:  דוקו-ריאליטי
 יוצרים:  אפרת ברזל
 בימוי:  אוה הכמיאן, מוריה חקק
 מנחים:  אפרת ברזל
 ארץ מקור:  ישראל
 שפות:  עברית (חלק מהפרקים תורגמו לאנגלית)
 מספר עונות:  2
 מספר פרקים:  105
 הפקה
 מפיק:  תהילה רוזן, בת שבע שושן, בר נתן
 חברת הפקה:  ארגון הידברות
 הפצה:  הידברות דיגיטל
 עורכים:  מוריה חקק, אפרת לוי, אופיר לוגסי, בת שבע פקרביץ
 אתר צילומים:  בני ברק
 צלמים:  שמואל לוגסי, אבנר בן גיאת, אילן פרוכטר, מוריה חקק, דייוויד שפירו
 טכניקת צילום:  מערך מרובה מצלמות
 בעלי תפקידים נוספים:  גילי פרידמן, רותם אנגל, יהב שמש (הקלטה) מישה ניקיטין (עריכת קול) יעקב סלם (ניהול טכני ואמנותי) בתיה קליקשטיין (ארט דיירקטורית) קארין חכם (איפור) קלוד דדיה (ייעוץ אמנותי) שמואל וינגרטן, יוסי ויצמן (תאורה וגריפ) ישראל כהן (מנהל ערוץ) עוז כהן, שי שמעון, אלעד זהבי, איתמר שרעבי (חדר שידור) אורטל זגורי (תמלול) נתנאל כהן (עיצוב והנפשה)
 אורך פרק:  כ-30 דקות
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ 97
 רשת שידור בישראל:  HOT • ‏yes • סלקום tv • פרטנר tv • ‏STINGTV • ‏ NEXT TV • FreeTV • ‏ צופיה • ‏ אתר הידברות • יוטיוב • פייסבוק • המסך המפוצל הישראלי • smart tv (בעבר) • ‏ IZEE TV (בעבר) • ‏ IsraTV (בעבר)
 פורמט (תמונה):  16:9
 פורמט (קול):  סטריאו
 תקופת שידור מקורית:  9 באוגוסט 2020 – 11 בנובמבר 2023
 קישורים חיצוניים
 hidabroot.org
פתוח היא תוכנית ראיונות דוקו רגשית-נשית ישראלית, המשודרת בערוץ הידברות (ערוץ 97), בהגשת אפרת ברזל, יוצרת הסדרה, העוסקת בהתמודדויות אישיות של נשים מהמגזר החרדי והדתי בישראל.
בכל פרק מארחת ברזל אשה המספרת על התמודדות אישית בחייה. השיחה מתמקדת בחוויות הרגשיות שסובבות את ההתמודדות עם הבעיה הרפואית, הנפשית או המשפחתית של המרואיינת.