stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אליגטור
תיאור

האליגטורים מאופיינים בחוטם רחב יותר מאשר חוטמם של חברי משפחת התניניים, וכן בכך שעיניהם ממוקמות קרוב יותר לגבם. צבעם של שני המינים החיים כהה יותר משל התניניים, ועל אף התלות במים בהם הוא חי, צבעו נוטה להיות בגווני שחור. מים עם הרבה אצות מביאים לצבע ירוק יותר, בעוד אליגטורים הגדלים במים הרוויים בטאנין (tannic acid) נוטים להיות בעלי צבע כהה יותר. כאשר לסתותיו סגורות, ניתן לראות רק את שיניו העליונות, בניגוד לתניניים, שאצלם ניתן לראות במצב מקביל הן את השיניים התחתונות והן את השיניים העליונות, אם כי יש פרטים היוצאים מכלל זה. כאשר תוארנה, עיניו של אליגטור בוגר יזהרו בצבע אדום, בעוד שעיניו של אליגטור צעיר יזהרו בצבע ירוק. תכונה זו מנוצלת לזיהוי אליגטורים בלילה.
משקלו הממוצע של אליגטור אמריקני הוא 270 קילוגרם (600 ליברות), ואורכו ארבעה מטרים. לפי האתר של הפארק הלאומי אוורגליידס, האליגטור הגדול ביותר שנצפה אי פעם בפלורידה היה באורך של 5.3 מטרים, ואילו הפרט הגדול ביותר שנצפה אי פעם בעולם נראה במארש איילנד (Marsh Island), לואיזיאנה ואורכו היה 5.8 מטרים (19 רגל). הפרטים הגדולים ביותר עשויים להגיע למשקל של יותר מטון.
האליגטור הסיני קטן יותר באופן ניכר: אורכו לרוב לא עולה על 2.1 מטרים (6.9 רגל) ומשקלו הוא 36 קילוגרם (79 ליברות).
אזורי מחיה

שתי המדינות היחידות בהן חיים אליגטורים הן ארצות הברית וסין. האליגטור הסיני נמצא בסכנה, וחי רק בעמק נהר היאנגצה. עם זאת, בזמן האחרון מספר פרטים מוחזקים בשבייה בדרום לואיזיאנה בניסיון לשמר את המין.
האליגטור האמריקני נפוץ בדרום מזרח ארצות הברית, מקרוליינה הצפונית, לאורך חוף המפרץ עד לפלורידה ומשם מערבה, דרך לואיזיאנה ומדינות נוספות עד למזרח טקסס. מרביתם חיים בפלורידה ובלואיזיאנה, כמיליון פרטים בכל אחת מהן. האליגטור האמריקני חי בסביבת מקווי מים מתוקים, כמו שלוליות, אדמות ביצה, נהרות וביצות. בסין, האליגטורים חיים בצד מימיו המתוקים של נהר היאנג טסה, ורק שם.
התנהגות

אליגטורים זכרים גדולים הם בעלי חיים טריטוריאליים וחיים בגפם. אליגטורים קטנים יותר יכולים להימצא לעיתים קרובות בקבוצות גדולות יותר ובסמיכות רבה יותר זה לזה. האליגטורים הגדולים ביותר, זכרים ונקבות גם יחד, יגנו על שלמות הטריטוריה. לאליגטורים הקטנים יותר יש סובלנות רבה יותר כלפי פרטים בגודל דומה לשלהם.
לאליגטורים גוף כבד ומטבוליזם איטי, ולמרות זאת הם יכולים להגיע לזמן קצר למהירויות שעולות על 45 קילומטרים בשעה. הטרף העיקרי של האליגטורים הוא חיות קטנות יותר מהם, אותן הם יכולים להרוג בנשיכה אחת. עם זאת, הם מסוגלים לתפוס חיות גדולות יותר, ואז לגרור אותן למים ולהטביע אותן למוות. כדי לעכל מזון שדורש יותר מנגיסה אחת, האליגטורים יתנו לו להירקב, או שינשכו אותו ויסחררו אותו עד לקריעתו לחתיכות קטנות.
תזונה

האליגטורים הם אכלנים סתגלניים, באוכלם את מרבית מה שביכולתם לתפוס. כשהם צעירים, הם אוכלים דגים, חרקים, שבלולים וסרטנים. ככל שהם גדלים, כך הם ניזונים מבעלי-חיים גדולים יותר, ביניהם דגים גדולים יחסית (כמו דגי תנין, Lepisosteidae), צבים, יונקים שונים, עופות וזוחלים אחרים. בקיבותיהם נמצאות לרוב אבני קיבה. במידת הצורך והרעב הם יאכלו אפילו פגרים. אליגטורים בוגרים יאכלו חזירי בר ואיילים, ולעיתים אף יהרגו ויאכלו אליגטורים קטנים וחלשים יותר. במקרים מסוימים נודע כי האליגטורים צדו פומות הרים בפלורידה ודובים, עובדה שהופכת אותם ל"טורפי-על" בתחום תפוצתם. ידוע על מספר מועט של מקרים בהם תקפו האליגטורים בני-אדם שחדרו לתחום מחייתם. בניגוד לתניניים גדולים, האליגטורים לא רואים באדם טרף טבעי.
מספר המקרים בהם גרמו אליגטורים למוות של בני אדם גדל לאחרונה. בעוד שבין שנות ה-70 לשנות ה-90 של המאה ה-20 התרחשו כתשע תקיפות קטלניות בארצות הברית, מ-2001 ועד 2006 נהרגו 11 אנשים. האליגטורים אכן פוחדים מבני אדם, אולם פלישה מתגרה לבית הגידול של האליגטור יכולה להביא בסופו של דבר לתקיפת הפולש.
רבייה

הגיל בו מגיע האליגטור לבגרות מינית תלוי יותר בגודלו הפיזי מאשר בגילו. אליגטור נחשב לבוגר מינית כאשר הוא מגיע לאורך של מטר ושמונים סנטימטרים או יותר. האליגטורים הם מתרבים עונתיים. עונת הייחום מתרחשת באביב כאשר המים חמים. הנקבה בונה קן הבנוי מצמחייה שנרקבה, ושם היא דוגרת על הביצים. הנקבה תגן על הקן מפני טורפים, ותסייע לצאצאיה להגיע למים מרגע שהם בוקעים מהביצה. היא תשמור עליהם במשך שנה במידה ויישארו באזור מחייתה.
אליגטורית עם צאצאה בביצות האוורגליידס
אליגטור צועד על היבשה
גולגולת של אליגטור אמריקני
אליגטורים בספארי ברמת גן
הערות שוליים

↑  http://www.alligatorfur.com/alligator/alligator.htm
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007293916705171  BnF: cb12258481p (data)  GND: 4293961-6  LCCN: sh85003688  NARA: 10647630  NKC: ph885332
אייליים

ערך זה עוסק במשפחה של יונקים מעלי גירה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
.
| אייליים |
| --- | --- |
 קובץ של איילים
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
תת־סדרה:: מעלי גירה
משפחה:: אייליים
שם מדעי
 Cervidae ‏פולדפוס, 1820
תחום תפוצה


אַיָּלִיִים (שם מדעי: Cervidae) היא משפחה של יונקים מעלי גירה בסדרת מכפילי פרסה. בעלת 16 סוגים ו־36 מינים.
מאפיינים ובית גידול

קרנם של האייליים (Antler) שונה מזו של מעלי גירה אחרים (Horn). קרני האיילים הן מבנים גרמיים שגדלים בכל שנה בדרך-כלל בקיץ, ולרוב רק הזכר מגדל אותן. הקרן מתחילה להתפתח אצל האיילים הצעירים, כאשר בתחילה יש לאייל שתי בליטות על הראש שמהן מתפתחות הקרניים. בזמן התפתחותן של הקרניים, עוטפת אותן רקמת עור מיוחדת (באנגלית: Velvet) שעשירה בכלי דם, והיא מספקת לקרניים חמצן וחומרי מזון הנחוצים לגדילתם. רקמה זו נשארת על הקרניים למשך מספר חודשים, עד להתקשחות העצם שבקרן. משהעצם התקשחה, רקמת העור תינתק מעל הקרן (ולא תושל ממנו).
האיילים מפרישים ריח מסוים מבלוטות הנמצאות ליד עיניהם ומצחם כדי לסמן את הטריטוריה שלהם. ריח זה משמש לעיתים ציידים המעוניינים במציאת האיילים. בנוסף, לאייליים יש שכבה מחזירת אור מיוחדת בעיניהם (Tapetum lucidum), המאפשרת להם ראיית לילה טובה. במהלך עונת הרבייה, האיילים ישתמשו בקרניהם כדי להילחם אחד בשני כדי למשוך נקבות מהעדר. שני האיילים ינועו במעגל, יעקמו את רגליהם אחורנית, ינמיכו את ראשם, ואז יתקיפו האחד את השני.
הקטן באיילים הוא הפודו הצפוני מדרום אמריקה, שגובהו בכתפיים פחות מ-40 סנטימטר, משקלו מגיע עד 8 קילוגרם ואורך הקרן שלו 10 סנטימטר. הגדול בין האיילים הוא אייל קורא (Alces alces) החי בצפון אמריקה, בצפון אירופה ובצפון אסיה. אייל ענקי זה מתנשא בכתפיו עד לגובה 230 סנטימטר, משקלו מגיע עד 800 קילוגרם ומוטת הקרניים המסועפות שלו מגיעה עד 180 סנטימטר.
הנקבה ממליטה שני עופרים בכל המלטה, ולעיתים רחוקות היא ממליטה שלושה. תקופת ההריון עשויה להימשך עד עשרה חודשים. מרבית העופרים נולדים כאשר פרוותם מכוסה בנקודות לבנות, אולם אלו נעלמות עם ההתבגרות (להוציא כשישה מיני איילים, שאצלם הנקודות נשארות). לאחר צאתו לאוויר העולם, נקבת האיל תנקה את העופר בלשונה ובכך היא תעלים את ריחו שמושך טורפים. האם עוזבת את עופריה לעיתים קרובות. בשבוע הראשון לחייו, העופר חלש מדי מכדי לצאת עם אמו, ולכן יישאר חבוי בעשב. לאחר שיהיה חזק מספיק, יתחיל להסתובב עם אמו. העופר נשאר עם האם במשך שנה לערך. זכרים לרוב לא רואים יותר לעולם את אמם, בעוד שנקבות לעיתים חוזרות לאמן יחד עם עופריהן שלהן, ויחד הן מקימות עדרים קטנים.
גופם של האיילים הוא גמיש וקומפקטי בדרך-כלל, ורגליהם החזקות והארוכות מותאמות לאדמת טרשים מיוערת. בנוסף, האיילים הם שחיינים מעולים. שיני הלחי התחתונה שלהם עשויות האמייל הן בעלות קצוות מעוגלים, מה שמאפשר להם ללעוס מגוון רחב של צמחים. האיילים הם מעלי גירה, ובטנם מורכבת מארבעה חללים. לרובם הגדול של האיילים יש בלוטה מיוחדת ליד כל עין. בלוטה זו מכילה פרומון מרוכז, המשמש לסימון הטריטוריה שלהם. כאשר הם מתרגשים, הם עשויים לפתוח את הבלוטות לרווחה. לכל האיילים יש כבד, אולם הם נעדרים כיס מרה. אלקרן הגדות הוא מין האייליים היחיד שאין לו קרניים, ובמקומן הוא בעל ניבים.
האיילים בררנים בבחירת מזונם. הם ניזונים מעלים. בטנם קטנה ודרישות התזונה שלהם גבוהות. במקום לאכול כמויות גדולות של מזון סיבי שקשה לעכלו ושערכו התזונתי נמוך, האייל מעדיף לאכול חומרי מזון מזינים וקלים לעיכול, כמו עלים רעננים, עשב טרי, חוטרים רכים, פירות, פטריות וחזזיות. האיילים הם צמחונים מובהקים והם מעלי גירה טיפוסיים. מזונם עובר תסיסה ועיכול בקיבה בעלת ארבעה מדורים, שבהם חיים חיידקים וחד-תאיים המסייעים בפירוק המזון ובעיקר בהפיכת תאית לסוכרים זמינים לגוף.
מאפיינים ובית גידול > קרן

לכל האיילים הזכרים יש מבנים דמויי קרניים הנקראים "אנטלר", אשר בכל שנה נופלות וגדלות מחדש מנקודה מיוחדת בגולגולת שנקראת pedicle. המין היחיד שלנקבה שלו יש קרן הוא אייל הצפון. בזמן גדילתה, הקרן מכוסה ברקמה מיוחדת עשירה בכלי דם שנקראת velvet. לפני תחילת עונת הרבייה, הקרניים מתקשחות מתחת לרקמה העורית, ואז היא מושלת מעל הקרן ומשאירה אחריה קרן עצמית חזקה. לאחר עונת הרבייה, הבליטה שעל הראש והקרן מופרדות על ידי רקמה, ואז הקרן נופלת. לכל מין אייל יש קרן בעלת מבנה וצורה שונים. בחורף או באביב נושרות הקרניים והזכרים נותרים חסרי קרניים. זמן קצר לאחר מכן מתחילות הקרניים לצמוח מחדש, וכך כל שנה מחדש. תפקידן הראשי של הקרניים הוא לפרסם את הנושא אותן ולהעיד על כשירות. זכר צעיר או זכר זקן אינם כשירים דיים כדי לצמח ולשאת קרניים גדולות ומפוארות המונחות על הראש, ומפריעות מאוד לנוע בתוך סבכי היער והחורש שבהם חיים האיילים. הזכרים הבוגרים לעומתם נושאים את הקרניים הגדולות והמכבידות, וכך מפגינים את כשירותם ואת כוחם.
מאפיינים ובית גידול > בית גידול

תפוצתם של האייליים רחבה, והיא כוללת את כל היבשות למעט אוסטרליה, מרבית אפריקה, ואנטארקטיקה. יש לציין כי מספר מיני איילים הובאו בידי האדם לגינאה החדשה, אוסטרליה וטסמניה, וכיום הם מצויים שם בטבע. הם חיים במגוון בתי גידול, החל מטונדרה וטייגה, וכלה בהרים וביערות גשם טרופיים. איילים רבים חיים באקוטונים (אזורי מעבר בין שני בתי גידול), כמו האזורים שבין יערות וסבכי שיחים (הסוואה) ובין ערבות וסוואנות (שטחים פתוחים).
חשיבות כלכלית

לאיילים יש מזה זמן רב חשיבות לאדם. בשר האייל הוא אחת מהסיבות לשמן הוא מגודל וניצוד. שימוש נוסף נעשה בעורו של האייל, המשמש לייצור נעליים, מגפיים וכפפות. מקרניו של האייל ניתן לייצר כפתורים וידיות של סכינים. הסאמים מסקנדינביה ועמים נוודים אחרים בצפון אסיה השתמשו באייל הצפון לצורכי מזון, ביגוד ותחבורה. בשר האייל משמש להכנת מאכלים רבים, ובאנגלית זכה לשם מיוחד - Venison.
כשרות האייל

אַיָּל נמנה בתורה בין החיות הטהורות המותרות באכילה (דברים יד ה; יב טו- כב, טו כב), שעלו תדירות על שולחנו של המלך שלמה (מ"א ה ג). עד לימינו השתמרו עדויות רבות לשחיטה כשרה של מיני איילים שונים ברחבי העולם, ובהם: אייל הכרמל, אייל קנדי, יחמור אירופי (Dama dama) ואייל הצפון. בישראל התעורר פולמוס הלכתי לגבי כשרותו של האיל האדמוני.
מיון

תת-משפחה Procervulinae
סוג: Procervulus - נכחד
תת-משפחה: איילי העולם הישן (Cervinae)
שבט: איילים (Cervini )
סוג: Allocaenelaphus - נכחד
סוג: ארוונוצרוס (Arvernoceros) - נכחד
סוג: Candiacervus - נכחד. ייתכן ששייך לסוג Megaloceros
סוג: Cervavitus - נכחד. ייתכן ששייך לסוג Megaloceros
סוג: מטצרווצרוס (Metacervoceros) - נכחד
סוג: קרויזטוצרוס (Croizetoceros) - נכחד
סוג: אאוקלדוצרוס (Eucladoceros) - נכחד
סוג: Gona - נכחד
סוג: מגלוצרוס (Megaloceros) - נכחד
סוג: Neomegaloceros - נכחד
סוג: Nesoleipoceros - נכחד
סוג: Orchonoceros - נכחד. ייתכן ששייך לסוג Megaloceros
סוג: Pliocervus - נכחד
סוג: פרמגצרוס (Praemegaceros) - נכחד. ייתכן ששייך לסוג Megaloceros
סוג: Praesinomegaceros - נכחד. ייתכן ששייך לסוג Megaloceros
סוג: Pselcupsoceros - נכחד
סוג: Pseudodama - נכחד
סוג: סינומגצרוס (Sinomegaceros) - נכחד. ייתכן ששייך לסוג Megaloceros
סוג: אייל זהוב (Hyelaphus)
סוג ומין יחיד: אייל נקוד (Axis axis)
סוג: אייל (Cervus)
סוג ומין יחיד: אייל ת'ורולד (Przewalskium albirostris)
סוג: אייל רוסה (Rusa)
סוג: אייל רוסרבוס (Rucervus)
סוג ומין יחיד: אייל אלדי (Rucervus eldi)
סוג ומין יחיד: אייל דוד (Elaphurus davidianus) - נכחד מהטבע
סוג: יחמור (Dama)
שבט: מונטיאקים (Muntiacinae)
סוג: דיקרוצרוס (Dicrocerus) - נכחד
סוג: אאופרוקס (Euprox) - נכחד
סוג: Eustyloceros - נכחד
סוג: Paracervulus - נכחד
סוג: Stephanocemas - נכחד
סוג ומין יחיד: מונטיאק הציצית (Elaphodus cephalophus)
סוג: מונטיאק (Muntiacus)
תת-משפחה: איילי העולם החדש (Odocoileinae)
סוג: Bretzia - נכחד
סוג: צרוולציס (Cervalces) - נכחד
סוג: Libralces - נכחד
סוג: Procapreolus - נכחד
סוג: Pseudalces - נכחד
סוג: Agalmaceros - נכחד
סוג: Antifer - נכחד
סוג: Charitoceros - נכחד
סוג: Eocoileus - נכחד
סוג: Epieuryceros - נכחד
סוג: Morenelaphus - נכחד
סוג: Torontoceros - נכחד
סוג ומין יחיד: אייל קורא (Alces alces)
סוג ומין יחיד: אייל הצפון (Rangifer tarandus)
סוג ומין יחיד: אייל הביצות (Blastoceros dichotomus)
סוג ומין יחיד: אייל הפמפס (Ozotoceros bezoarticus)
סוג: אייל האנדים (Hippocamelus)
סוג: אייל פרדי (Odocoileus)
סוג: מזאמה (Mazama)
סוג: פודו (Pudu)
סוג ומין יחיד: אלקרן הגדות (Hydropotes inermis)
סוג: אייל הסבך (Capreolus)
הערות שוליים

↑  מילון בעלי חיים: נכר (תשל"ב), 1972, באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  זהר עמר וא' זיבוטפסקי, "כשרות האיל והצבי", תחומין, כט (תשס"ט), עמ' 162 – 172
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007284956805171  BnF: cb119580553 (data)  GND: 4159953-6  LCCN: sh85022182  NKC: ph121339 
נקבת אייל קנדי מיניקה את בנה. ניתן להבחין במעט נקודות לבנות שנותרו על פרוותו
עופר של אייל פרדי לבן-זנב
זכר אייל הצפון
אייל אציל
מונטיאק הציצית
פודו דרומי
אייל נקוד
נקבת אייל קורא
נקבת אייל הביצות
אלפא רומיאו 1000 Aerfer

| --- | --- |

Alfa Romeo 1000 Aerfer
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  אלפא רומיאו באמצעות "Alfa Romeo Industrie" (צר')
 שנות ייצור:  1960–1963
 הרכבה:  איטליה איטליה
 חברת אם:  אלפא רומיאו
 סיווג:  טרוליבוס
 אורך:  11,000 מ"מ
 רוחב:  2,500 מ"מ
 גובה:  3,019 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  מנוע חשמלי תוצרת "OCREN" מסוג "L 336 C tetrapolare" המפיק 151 כ"ס
אלפא רומיאו  1000 Aerfer (באיטלקית: Alfa Romeo 1000 Aerfer) הוא אוטובוס חשמלי מסוג טרוליבוס אשר יוצר על ידי יצרנית הרכב האיטלקית אלפא רומיאו באמצעות חברת הבת "Alfa Romeo Industrie" (צר') בין השנים 1960–1963. הדגם מונע באמצעות רשת חשמל, מושך חשמל באמצעות כבל תקרה המחובר לרשת המספקת חשמל.
טרוליבוס

טרוליבוס הוא סוג של אוטובוס חשמלי אשר מושך חשמל מכבל תקרה. מעל גג האוטובוס מחובר מוט לרשת החשמל. ה"טרוליבוס" נבדל מסוגים אחרים של אוטובוסים חשמלים אשר מסתמכים על סוללה חשמלית.
על רשת החשמל המזינה את הטרוליבוס לכלול שני חוטי חשמל מקבילים הסוגרים מעגל חשמלי.
בדרך כלל הכח החשמלי הנפוץ הוא 600 וולט זרם ישיר.
נתיב הנסיעה הוא תמיד קדימה. (דגמי הטרוליבוס לא מסוגלים לנסוע אחורנית).
בניגוד לחשמלית שהיא כלי תחבורה ציבורית הנעה על מסילה ברחובות ערים, ה"טרוליבוס" נע על כביש אספלט ללא צורך במסילה.
באיטלקית "טרוליבוס" קרוי: "Filobus".
סדרות "אלפא רומיאו 1000 Aerfer"

"série 8001-8078" - יוצרו 78 יחידות בין השנים 1960 - 1961.
"série 8301-8306" - יוצרו 6 יחידות בשנת 1961.
"série 11-36 " - יוצרו 26 יחידות בין השנים 1962 - 1963.
"אלפא רומיאו 1000 Aerfer"

יוצרו 110 יחידות במספר תצורות.
דגמי "אלפא רומיאו 1000 Aerfer" הופעלו בעיר נאפולי.
2 דלתות.
מערכת ההיגוי מוקמה בצד ימין.
דגם של "אלפא רומיאו 1000 Aerfer" צולם בסרט האיטלקי "Le mani sulla città" שיצא לאקרנים בשנת 1963.
תמונות

"אלפא רומיאו 1000 Aerfer"
"אלפא רומיאו 1000 Aerfer"
"אלפא רומיאו 1000 Aerfer"
"אלפא רומיאו 1000 Aerfer"
"אלפא רומיאו 1000 Aerfer"
"אלפא רומיאו 1000 Aerfer"
"אלפא רומיאו 1000 Aerfer"
ראו גם

טרוליבוס
אלפא רומיאו 140AF
אלפא רומיאו 1000 AF
לקריאה נוספת

דגמי טרוליבוס באיטליה   ( L'Italia in filovia - Stagniweb)
הערות שוליים

↑  Murray, Alan (2000). World Trolleybus Encyclopaedia. Yateley, Hampshire, UK: Trolleybooks. p. 106. ISBN 0-904235-18-1.
↑  "אלפא רומיאו 1000 Aerfer" - תמונה בנאפולי myntransportblog.com/2018/10/19/alfa-romeo/alfa-romeo-1000-mille-aerfer-fi-711-2-ocren-trolleybus-in-naples
↑  "אלפא רומיאו 1000 Aerfer" בסרט האיטלקי "Le mani sulla città", בשנת 1963 imcdb.org/v170377
אלפרד קליי

אלפרד אברהם קליי (Alfred Avraham Klee) ‏(25 בינואר 1875 – 10 בנובמבר 1943) היה חלוץ של התנועה הציונית בגרמניה, העוזר הצעיר ביותר של בנימין זאב הרצל, עורך דין, ראש קהילת יהודי ברלין עד עליית הנאצים לשלטון.
ביוגרפיה

אלפרד קליי נולד ב-25 בינואר 1875 בברלין, גרמניה. למוריץ (משה) קליי (Moritz (Moshe) Klee) ולאוגניה קליי - לאגוויץ (Eugenia Klee - Lagowitz).
בגיל 11 התייתם מאביו מוריץ. הוא למד משפטים והתמחה במשפט פלילי. קיבל את תואר הדוקטור שלו מאוניברסיטת טובינגן Tubingen ב-1902. הוא עסק במשפט פלילי, במיוחד במקרים של כבוד יהודי. הוא ידוע במיוחד בכך שזכה במשפט דיבה בשנת 1921 נגד הרוזן ראבנטלוב ‏(Ernst Graf zu Reventlow)(אנ') על שתמך בהשמצות של הפרוטוקולים של זקני ציון ובהפצת הספרים. במשרד שלו בברלין היו לו לעיתים שותפים. ב־1907 נכנס למשרד דר' שמואל סמי גרונמן.
כבר בגיל העשרה הוא נמשך לנושאים ציוניים והתיידד עם תיאודור הרצל ומקס נורדאו שהיו בין חבריו הקרובים. קליי היה העוזר הצעיר ביותר של הרצל. בנעוריו בברלין הוא היה חלוץ של התנועה הציונית. הוא התפרסם ביכולות הנאום שלו והפך לדובר בולט של התנועה בימיה הראשונים. הוא החזיק במספר רב של תפקידים בתנועות יהודיות וציוניות. בשנת 1906, הוא השתתף ב'מועצת ההסתדרות היהודיות לעזרה' בבריסל שכונסה על ידי ההסתדרות הציונית העולמית ביוזמתו של דוד וולפסון. בשנת 1919 היה שותף לייסוד Judische Volks Partei
 וסגן הנשיא בקהילת יהודי ברלין. הוא גם נבחר להיות הנציג של קהילת יהודי ברלין למועצת יק"א אשר שמה לה למטרה למצוא מקלט ליהודים ולשפר את תנאי המחיה של אלה שכבר גרו במקומות מקלט.
בספר Between Jew and Arab: The lost Voice of Simon Ravidowicz מציין ההיסטוריון דייוויד מאיירס ש"כציוני גרמני מהדור הראשון, אלפרד קליי לא תפס את מחויבותו הציונית כמנוגדת לתמיכתו בעבודה חברתית ותרבותית בגולה. למעשה, היו עוד ציונים לא מעטים שכמו קליי התנגדו לעקרון של "שלילת הגולה" וראו את החיים היהודיים מחוץ לפלשתינה פחות כמצב קבוע של גלות ויותר כזירה גדושה באפשרויות יצירתיות."
המעבר מגרמניה הנאצית להולנד

בנובמבר 1935 חגגה קהילת יהודי אמסטרדם, 300 שנה לבית הכנסת הראשי שלהם וקליי משתתף בחגיגות אלו כיו"ר הקהילה בברלין. ב-7 או ב-8 בנובמבר 1938, עזב את ברלין עם מזוודה קטנה כדי להגן על רופא יהודי בוסטאפליה. בזמן שהותו שם ב-10 בנובמבר יום לאחר ליל הבדולח הוא דיבר עם בנו הנס קליי (Hans Klee), שנולד ב-1906 בברלין, שמסר לו הודעה מוצפנת שעל פיה "לנכדתו היה יום הולדת וכי היא תשמח מאוד אם הוא יבוא לראותה". אלפרד קליי הבין מכך שאל לו לשוב לברלין. למעשה הגסטפו בא לחפש אותו במשרדו והוא המשיך ישר לחפש מקלט בהולנד. שם הצטרפה אליו אשתו תרז טויבשיין (Therese Toibschen), ילידת 1877. הנס קליי גם עזב את ברלין ונסע לבזל שם קבל תואר דוקטור במדעי המשפט ולמד במכון למתמחים בלימודים בינלאומיים בז'נבה. רות בתו הצעירה של קליי, כבר גרה אז בהולנד יחד עם בעלה הנס גוסלר (Hans Goslar), יליד 1889, בעצמו עיתונאי וסופר שהיה מנהיג בתנועה הציונית הדתית מזרחי, וכמו חמיו היה נציג של מפלגת ה-Judische Volkspartei במועצת הקהילה היהודית של ברלין. בתם חנה גוסלר, ילידת 1928, הייתה בת כתתה וחברה של אנה פרנק ומוזכרת ביומנה של אנה.
קליי ואשתו גרו בהאג ובגלל הידרדרות המצב בהולנד הם רצו לנסוע לפלשתינה, אבל היה קשה מאוד לקבל מסמכי הגירה לצאת מהולנד וסרטיפיקט להיכנס לפלשתינה. קליי ניסה לבקש עזרה ממנחם אוסישקין, אך זה לא צלח בידם. בינתיים הנס קליי ניסה להשיג להם רישיונות מעבר דרך שווייץ, אך השווייצרים יעצו לו לא לבקש רישיונות אלו כי הם תקפים רק ליוצאים משווייץ. ההתכתבות בין הנס קליי בשווייץ, שמעון ראבידוביץ' בבריטניה ואלפרד קליי בהולנד, שבהם חלקו קטעי מידע והתבוננות פילוסופית על מצב המלחמה, כל אחד ממקום מושבו ונותנת ביטוי מעניין, אישי, מיקרו-היסטורי על השואה מנקודת מבטם של הקורבנות ולא של הרוצחים. ההתכתבות המלאה חשובה כי היא מכילה גם מידע על המצב בזמן המלחמה בבריטניה, בהולנד ובשווייץ.
באמסטרדם אחרי אוקטובר 1942 הצטרפו אלפרד קליי וחתנו הנס גוסלר כחברים למועצה המייעצת המשנית - ביינראט [Beinrat] שנוסדה כדי לטפל בפליטים היהודים מגרמניה, בנפרד מהמועצה המיעצת של אמסטרדם (יודסה ראט פור אמסטרדם).
קליי נספה מהתקף לב ב-10 בנובמבר 1943 במחנה הריכוז ווסטרבורק (Westerbork) בהולנד.
למשפחת קליי הייתה בת נוספת שנישאה לסימון שמעון ראבידוביץ', מחבר הספר שנזכר לעיל, שנולד ברוסיה ב-1896 ונפטר בארצות הברית ב-1957. ד"ר אסתר קליי, שנולדה בבון, גרמניה, ב-1900 ונפטרה בארצות הברית ב-1980, הייתה חוקרת סרטן. הם היו הורים לבנימין ראביד, פרופסור אמריטוס למדעי המזרח הקרוב ולימודי יהדות באוניברסיטת ברנדייס בארצות הברית, חוקר חשוב של יהודי גטו ונציה.
הנס קליי נשאר לגור בשווייץ. בזמן המלחמה נישא לד"ר אדית שפירא. מ-1946 היה חבר בוועדת הפעולה הציונית (Zionist Actions Committee) והתמנה לסגן יו"ר התאגדות הציונים השווייצרים (Swiss Zionist Federation). נפטר במאי 1959 ממחלת לב.
בתל אביב קרוי רחוב "קליי אברהם אלפרד"' על שמו.
ראו גם

יהודי גרמניה הנאצית
שואת יהודי הולנד
הקהילה היהודית באמסטרדם
הערות שוליים

↑  Schalk Willem Klee, Alfred Avraham Klee (עמ' עמוד 1), GENI, ‏10 בדצמבר 2018 (באנגלית)
1 2  דוד תדהר, דר שמואל סמי גרונמן (עמ' 1383), באתר אנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, ‏1949
↑  Benjamin Ravid, Alfred Klee And Hans Goslar, From Amsterdam to Westerbork to Bergen Belsen (באנגלית)
↑  Hermann Wichers, Klee Hans, Historisches Lexikon der Schweiz, ‏16/10/2008 (בגרמנית)
↑  Benjamin Ravid, The Human Dimension of Wissenschaft des Judentums:Letters from the Rawidowicz Archives (עמ' 347-350), ACADEMIA, In Jonathan Decter and Michael Rand, eds,, Studies in Arabic and Hebrew letters in Honor of Raumond P. Scheindlin (Piscatway, N.J.:Gorgias Press, 2007)99-144, ‏2007 (באנגלית)
↑  DR. J. Presser, IV De Staat in de staat, ONDERGANG DE VERVOLGING EN VERDELGING VAN HET NEDERLANDSE JODENDOM 1940 - 1945, כרך 1, Vierde oplag Mei 1965, S-Gravenhage Staats Uitgeverij / Martinus Nijhoff, 1965, עמ' 422. (בהולנדית)
↑  Benjamin Ravid, Esther Eugenie Klee-Rawidowitcz (עמ' 1), Charite Memorial Site, ‏2015 (באנגלית) (ארכיון)
↑  Binjamin Ravid, ACADEMIA (באנגלית)
↑  Hans Klee, Zionist Leader, dies in Switzerland, Escaped from Nazis, Archive JTA [Jewish Telegraphic Agency], ‏May 25 1959 (באנגלית)
אלפרד קייזין

| --- | --- |

 לידה:  5 ביוני 1915 ברוקלין, ארצות הברית 
 פטירה:  5 ביוני 1998 (בגיל 83) אפר וסט סייד, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קולומביה, הסיטי קולג' של ניו יורק, תיכון פרנקלין ק. ליין 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים (1940)  פרס רומא (1975)  פרס ג'ורג' פולק (1966) 
 
אלפרד קייזין (באנגלית: Alfred Kazin;‏ 5 ביוני 1915 – 5 ביוני 1998) היה אינטלקטואל, סופר ומבקר ספרות יהודי-אמריקאי. נמנה עם קבוצת "האינטלקטואלים של ניו יורק", מאז פרסום ספרו On Native Grounds ב-1942 ואילך נחשב כבר סמכא בנושאי הספרות העכשווית.
תולדות חייו ויצירתו

קייזין נולד בבראונסוויל שברוקלין ב-1915. כילד סבל מפגיעה באשכים שגרמה לו לרגשות בושה ואומללות שליוו אותו כל חייו, בצד תקווה ותאוות-חיים. למד בסיטי קולג' של ניו יורק ובאוניברסיטת קולומביה ועוד במהלך לימודיו כתב מאמרים ל"ניו יורק טיימס", ל"ניו ריפבליק" ולמגזין Fortune". ב-1942 זכה במלגת גוגנהיים, בזכותה התפנה לכתיבת ספרו On Native Grounds: An Interpretation Of Modern American Prose Literature, בו ניתח את הספרות האמריקאית מסוף המאה ה-19 ועד ראשית המאה ה-20, והוא בן 27 בלבד (חלקים מהספר נכתבו עוד כשהיה בן 23)‏.
בהמשך כתב אוטוביוגרפיה בשלושה חלקים: A Walker in the City‏ (1951), Starting Out in the Thirties‏ (1965) ו-New York Jew‏ (1978), שבהם סיפר על ילדותו, נעוריו ובגרותו כיהודי בברוקלין, השואף להגיע אל "העיר הגדולה", מנהטן. למעשה מתאר קייזין באוטוביוגרפיה את ההתבגרות האישית, הרוחנית והתרבותית ובניית הזהות של דור שלם של אינטלקטואלים-מהגרים, רובם ככולם יהודים, על רקע השפל הגדול ומלחמת העולם השנייה, דור שהשפיע על החשיבה הביקורתית והיצירה התרבותית של ניו יורק בשנת החמישים והשישים. בספרו Starting Out in the Thirties ניסח את המוטו של קבוצה זו:
יש תקופה בתולדות האדם, שקבוצה אחת מרגישה שהיא מרכז המאורעות. היינו עניים, העתיד היה מעורפל, איש לא שם אלינו לב. ואף על פי כן הרגשנו עמוק בליבנו כי עצם העובדה שנמצאים אנו מחוץ לחברה המוכרת ושאנו יהודים - הפכה אותנו למרכז העולם אפילו בעיניה של גרמניה ההיטלראית. ההיסטוריה הלכה והכינה באמצעות קורבנותיה היהודים, את אות החירות, את גילוי האמת הגדולה. ראיתי בבדידותי, בכל המיוחד שבנו, בעוניים של הורי, סימן כי עלינו לעבוד כדי ליצור את האושר העתיד לבוא.
בהמשך נגעה ביקורתו בדה-סטטרוקטורה של המודרניזם, בספרות יהודית, ספרות אפרו-אמריקאית וספרות של דרום ארצות הברית והיה אחד הראשונים שהתייחסו באופן עמוק אל הספרות והתרבות של דור הביט. בין היתר טיפח וקידם את הקריירות של סול בלו ונורמן מיילר שאף היו לידידיו האישיים. בשנות השישים והשבעים התעמק בחקר השואה והשתקפותה בספרות, חקירה שהובילה אותו לחקר היהדות כתופעה יוצאת דופן לטוב ולרע. כידיד קרוב ושותף לדעתה של חנה ארנדט ביקר בחריפות את ספרות השואה היהודית ובפרט את אלי ויזל, אותו האשים בבדיית סיפורים ששובצו בספרו "הלילה", על כך הגיב ויזל שקייזין מסייע להכחשת השואה.
בנו הוא ההיסטוריון והביוגרף מייקל קייזין, שזכה אף הוא במלגת גוגנהיים ב-2003.
ספריו

On Native Grounds: An Interpretation Of Modern American Prose Literature (1942) - rep. Mariner Books, 1995 ISBN 978-0156687508
Autobiographical "New Yorker trilogy":
A Walker in the City (1951) - rep. Harcourt Brace Jovanovich, 1969 ISBN 978-0156941761
Starting Out in the Thirties (1965) - rep. Cornell University Press, 1989 ISBN 978-0801495625
New York Jew (1978) - rep. Syracuse University Press, 1996 ISBN 978-0815604136
Bright Book of Life (1973)
The Portable Blake (1976)
An American Procession (1984) - rep. Harvard University Press, 1996 ISBN 978-0674031432
A Writer's America: Landscape in Literature Knopf, 1988 ISBN 978-0394571423
Writing Was Everything (1995) - rep. Harvard University Press, 1998 ISBN 978-0674962378
כתבים שראו אור לאחר מותו:
A Lifetime Burning in Every Moment, Harper Perennial, 1997 ISBN 978-0060928322
God and the American Writer, Vintage, 1998 ISBN 978-0679733416
Richard M. Cook (Ed.), Alfred Kazin's Journals, Yale University Press, 2011 ISBN 978-0300142037