stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בוגדן בוגדנוביץ' (כדורסלן)
נבחרות סרביה

בוגדנוביץ' היה הקלע הבולט בנבחרת הנוער של יוגוסלביה באליפות אירופה שנערכה בווילנא ב-2010, עם 10.2 נקודות למשחק. נבחרת סרביה סיימה את האליפות במקום הרביעי. ב-2011 השתתף עם נבחרת הנוער באליפות העולם בלטביה, בה זכתה במדליית הכסף. ב-2012 שיחק במדי נבחרת העתודה הסרבית שזכתה במקום הרביעי באליפות אירופה שנערכה בסלובניה. הוא הוביל את קלעי הנבחרת עם 12.4 נקודות בממוצע למשחק. בשנת 2013 שיחק במדי נבחרת סרביה באליפות אירופה, בה סיימה במקום השביעי.
באליפות העולם בכדורסל 2014 הוביל את נבחרתו לגמר, בו הפסידה לנבחרת ארצות הברית, כאשר בוגדנוביץ' מסיים עם 12 נקודות בממוצע למשחק. בטורניר הכדורסל באולימפיאדת ריו זכה עם נבחרתו במדליית הכסף. ביורובאסקט 2017 הוביל את נבחרתו לגמר, בו הפסידה לנבחרת סלובניה של גוראן דרגיץ' ולוקה דונצ'יץ'.
סטטיסטיקות הקריירה > ביורוליג

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות | אחוזים מהשדה | אחוזים משלוש | אחוזים מהקו | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2012/2013 | פרטיזן בלגרד | 6 | 3 | 17.6 | 0.333 | 0.200 | 0.800 | 1.8 | 1.0 | 0.7 | 0.0 | 5.0 |
| 2013/2014 | פרטיזן בלגרד | 23 | 18 | 31.4 | 0.401 | 0.370 | 0.754 | 3.7 | 3.7 | 1.6 | 0.2 | 14.8 |
| 2014/2015 | פנרבחצ'ה | 29 | 27 | 28.3 | 0.395 | 0.358 | 0.797 | 2.9 | 2.8 | 0.7 | 0.3 | 10.6 |
| 2015/2016 | פנרבחצ'ה | 28 | 24 | 27.6 | 0.411 | 0.370 | 0.797 | 3.3 | 3.0 | 1.0 | 0.4 | 11.7 |
| 2016/2017 | פנרבחצ'ה | 22 | 17 | 27.9 | 0.500 | 0.430 | 0.855 | 3.8 | 3.6 | 1.1 | 0.3 | 14.6 |

| קריירה |  | 108 | 89 | 28.1 | 0.419 | 0.376 | 0.801 | 3.3 | 3.1 | 1.1 | 0.3 | 12.3 |
סטטיסטיקות הקריירה > בעונה הסדירה של ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות |  % מהשדה |  % משלוש |  % מהעונשין | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2017/2018 | סקרמנטו | 78 | 52 | 27.9 | 0.446 | 0.392 | 0.840 | 2.9 | 3.3 | 0.9 | 0.2 | 11.8 |
| 2018/2019 | סקרמנטו | 70 | 17 | 27.8 | 0.418 | 0.360 | 0.827 | 3.5 | 3.8 | 1.0 | 0.2 | 14.1 |
| 2019/2020 | סקרמנטו | 61 | 28 | 29.0 | 0.440 | 0.372 | 0.741 | 3.4 | 3.4 | 1.0 | 0.2 | 15.1 |
| 2020/2021 | אטלנטה | 44 | 27 | 29.7 | 0.473 | 0.438 | 0.909 | 3.6 | 3.3 | 1.1 | 0.3 | 16.4 |
| 2021/2022 | אטלנטה | 63 | 27 | 29.3 | 0.431 | 0.368 | 0.843 | 4.0 | 3.1 | 1.1 | 0.2 | 15.1 |
| 2022/2023 | אטלנטה | 54 | 9 | 27.9 | 0.447 | 0.406 | 0.813 | 3.1 | 2.8 | 0.8 | 0.3 | 14.0 |
| קריירה |  | 370 | 160 | 28.5 | 0.440 | 0.387 | 0.823 | 3.4 | 3.3 | 1.0 | 0.2 | 14.2 |
סטטיסטיקות הקריירה > בפלייאוף ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות |  % מהשדה |  % משלוש |  % מהעונשין | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2020/2021 | אטלנטה | 18 | 18 | 33.2 | 0.390 | 0.329 | 0.706 | 4.2 | 2.9 | 1.6 | 0.3 | 14.1 |
| 2021/2022 | אטלנטה | 4 | 0 | 26.7 | 0.408 | 0.346 | 0.800 | 4.8 | 3.0 | 0.3 | 0.3 | 14.3 |
| 2022/2023 | אטלנטה | 6 | 1 | 26.1 | 0.556 | 0.455 | 0.714 | 3.0 | 2.5 | 1.0 | 0.8 | 13.3 |
| קריירה |  | 28 | 19 | 30.8 | 0.418 | 0.351 | 0.735 | 4.0 | 2.8 | 1.3 | 0.4 | 14.1 |
הערות שוליים

↑  מתוך האתר הרשמי של הNBA
↑  בוגדנוביץ' חותם על חוזה באטלנטה, באתר ESPN,‏ 24 בנובמבר 2020
| נבחרת סרביה – אליפות העולם בכדורסל 2014 (מדליית כסף) |
| --- | --- | --- |
|  1  •  2  •  3  •  4 תאודוסיץ' •  5 סימונוביץ' •  6 יוביץ' •  7 בוגדנוביץ' •  8 בייליצה •  9 מרקוביץ' •  10 קאליניץ' •   11 בירצ'ביץ' •  12 קרסטיץ' • 13 ראדוליצה‏‏ •  14 קאטיץ' • 15 סטימץ' • מאמן: ג'ורג'ביץ' |  1  •  2  •  3  •  4 תאודוסיץ' •  5 סימונוביץ' •  6 יוביץ' •  7 בוגדנוביץ' •  8 בייליצה •  9 מרקוביץ' •  10 קאליניץ' •   11 בירצ'ביץ' •  12 קרסטיץ' • 13 ראדוליצה‏‏ •  14 קאטיץ' • 15 סטימץ' • מאמן: ג'ורג'ביץ' | סרביה |
| נבחרת סרביה – מדליית כסף - ריו דה ז'ניירו (2016) |
| --- | --- | --- |
|  1  •  2  •  3  •  4 תאודוסיץ' •  5 סימונוביץ' •  6  •  7 בוגדנוביץ' •  8  •  9 מרקוביץ' •  10 קאליניץ' •   11 נדוביץ' •  12 בירצ'ביץ' • 13 ראדוליצה •  14 יוקיץ' • 15 סטימץ' • 24 יוביץ' • 25 מצ'באן • מאמן: ג'ורג'ביץ' |  1  •  2  •  3  •  4 תאודוסיץ' •  5 סימונוביץ' •  6  •  7 בוגדנוביץ' •  8  •  9 מרקוביץ' •  10 קאליניץ' •   11 נדוביץ' •  12 בירצ'ביץ' • 13 ראדוליצה •  14 יוקיץ' • 15 סטימץ' • 24 יוביץ' • 25 מצ'באן • מאמן: ג'ורג'ביץ' | סרביה |
ארנו דמאר

ארנו דמאר (בצרפתית: Arnaud Démare; נולד ב-26 באוגוסט 1991) הוא רוכב אופני כביש צרפתי בקבוצת ארקאה-B&B Hotels. דמאר ניצח את המונומנט מילאנו – סן רמו ב-2016 והוא אלוף צרפת בשנת 2014, 2017 ו-2020. ניצח שני קטעים בטור דה פראנס ב-2017 ו-2018.
קריירה > כחובבן

דמאר התחרה בתחרויות רבות לפני שהיה מקצוען. ב-2010 סיים במקום החמישי באליפות העולם באופני כביש במרוץ הכביש לרוכבים עד גיל 23 וב-2011 ניצח במרוץ זה והפך לאלוף העולם עד 23, באליפות שנערכה בקופנהגן, לאחר שקיבל הובלה בספרינט הסיום מחבר נבחרתו, אדריין פטי (אנ') שסיים במקום השני.
קריירה > קבוצת FDJ

במשך שלוש שנותיו הראשונות ב-FDJ התקיימה יריבות פנימית בקבוצה בין שני הספרינטרים המובילים שלה: ארנו דמאר ונאסר בוהאני, יריבות שכנראה החלה עוד בתקופת רכיבתם כחובבים. תקופה זו הסתיימה בסוף עונת 2014, כשמנהלה הספורטיבי של הקבוצה, מרק מדיו (אנ'), אמר: "הם שני תרנגולים בלול אחד", והחליט להותיר את דמאר בקבוצה ובוהאני עבר לקבוצת קופידיס.
קריירה > קבוצת FDJ > 2012

דמאר הפך למקצוען בשנת 2012, כאשר הצטרף לקבוצת FDJ הצרפתית. הוא ניצח את הקטע השישי בטור של קטר, ואת גרנד פרי סמין. דמאר ניצח את הקטע השני ואת קטגוריית המאיצים בדרידאסה ואן ווסט פלנדרן. דמאר ניצח את המרוץ החד יומי, שולה פאייה דה לורייה. הוא רכב לראשונה בגרנד טור, כאשר נבחר לסגל קבוצתו בג'ירו ד'איטליה, אך פרש מהמרוץ במהלך הקטע ה-13. הוא סיים שני באליפות צרפת, וניצח את קלאסיקת ואנטפול לאחר שהקדים את אנדרה גרייפל ואת ג'אקומו ניצולו.
קריירה > קבוצת FDJ > 2013

בתחילת 2013 ניצח דמאר תחילה את מרוץ גרנד פרי היינו. בטור ארבעת הימים של דנקרק דמאר ניצח שלושה קטעים ברציפות, ואת קטגוריית המאיצים והצעירים במרוץ וניצח את המרוץ כולו לאחר שהקדים את פלוריאן ואשון ורמון סינקלדם. בהמשך העונה ניצח את הקטע הרביעי בטור דה סוויס ואת מרוץ קלאסיקת לונדון - סארי. דמאר המשיך ביכולת הטובה כשניצח את הקטע השני ב-בינקבנק טור ואת גרנד פרי ד'איסברג.
קריירה > קבוצת FDJ > 2014

דמאר פתח את העונה עם ניצחון בקטע השישי בטור של קטר. הוא סיים שני בגנט - וולגם, לאחר שג'ון דגנקולב הקדים אותו. הוא ניצח בפעם השנייה ברציפות את מרוץ ארבעת הימים של דנקרק ובנוסף לכך ניצח את הקטע הראשון והשני במרוץ. דמאר ניצח את הטור דה פיקארדי, וניצח גם שני קטעים רצופים במרוץ ואת קטגוריית המאיצים. דמאר ניצח את המרוץ החד יומי בבלגיה, האלה - אינגויגם. ב-29 ביוני, דמאר ניצח את אליפות צרפת. הוא נבחר לראשונה לטור דה פראנס, הוא סיים פעמיים במקום השלישי (קטע 4, ו-12), ובמקום ה-159 הכללי. הוא ניצח את שני המרוצים החד יומיים, קמפיונשפ ואן פלנדרן, וגרנד פרי ד'איסברג. בנוסף לכך, דמאר התחרה בטור דה יורומטרופול, ניצח את המרוץ ואת דירוג הצעירים והמאיצים, לאחר שניצח בשני הקטעים הראשונים.
קריירה > קבוצת FDJ > 2015

דמאר ניצח את הקטע השני והשלישי בטור של בלגיה, הוא לא הצליח להגן על תוארו כאלוף צרפת לאחר שסיים במקום ה-50. הוא התחרה בטור דה פראנס, והתוצאה הטובה ביותר שלו במרוץ הייתה בקטע ה-21, בו הגיע במקום החמישי. בסופו של דבר, דמאר סיים במקום ה-138 הכללי.
קריירה > קבוצת FDJ > 2016

דמאר ניצח את הקטע השני ב-לה מדיטראנין. הוא ניצח את הקטע הראשון ב-פריז - ניס, אך פרש מהמרוץ במהלך הקטע הרביעי. ב-19 במרץ, קבע דמאר את אחד מהישגיו הגדולים בקריירה לאחר שניצח את המוניומנט מילאנו - סן רמו, לאחר שהקדים את בן סוויפט ואת יורגן רולנדס. הוא סיים חמישי ב-גנט - וולגם, והתחרה שנית ב-ג'ירו ד'איטליה, הוא סיים שני בקטע השני והחמישי, אך פרש מהמרוץ במהלך הקטע ה-14. הוא ניצח את הקטע החמישי ואת קטגוריית המאיצים ברוט דו סוד. הוא סיים שני בקלאסיקת בריסל, ניצח את מרוץ בנש - שימאי - בנש, וסיים שני בפריז–טור.
קריירה > קבוצת FDJ > 2017

דמאר פתח את העונה עם ניצחון בקטע הראשון והרביעי באטואל דה בסז', ואת הקטע הראשון בפריז - ניס, לאחר שניצח ז'וליאן אלאפיליפ בספרינט. הוא סיים שישי ב-פריז - רובה, וניצח את גרנד פרי פורט דו היינו, ואת הקטע השני במרוץ שישת הימים של דנקרק. דמאר ניצח את הקטע השני בדופינה ליברה, ואת קטגוריית המאיצים במרוץ. הוא ניצח את האלה - אינגויגם, ואת אליפות צרפת, לאחר שהקדים את נאסר בוהאני. הוא ניצח לראשונה קטע ב-טור דה פראנס, לאחר שהקדים את אלכסנדר קריסטוף ואת אנדרה גרייפל. הוא פרש מהמרוץ לאחר קטע 9, עקב כך שלא עמד במגבלת הזמן. הוא ניצח את קלאסיקת בריסל, לאחר שהקדים את מרקו קומפ ואת אנדרה גרייפל.
קריירה > קבוצת FDJ > 2018

דמאר ניצח את הקטע הראשון ב-פריז–ניס, הוא סיים שלישי במילאנו – סן רמו, ושלישי בגנט–וייפלחם. הוא ניצח את הקטע השמיני בטור דה סוויס, וניצח את הקטע ה-18 בטור דה פראנס. בטור של פויטו שארן, דמאר הציג תצוגת תכלית. לאחר שניצח את כל חמשת הקטעים במרוץ, וניצח את הדירוג הכללי ואת דירוג המאיצים.
קריירה > קבוצת FDJ > 2019

דמאר ניצח את הקטע העשירי בג'ירו ד'איטליה, הוא עבר להוביל בקטגוריית המאיצים החל מקטע 12, ושמר על ההובלה עד קטע 18, שם איבד אותה לפסקל אקרמן הגרמני. בסופו של דבר, דמאר סיים שני בקטגוריה עם 213 נקודות, מרחק של 13 נקודות מאקרמן המנצח. הוא ניצח את הקטע השני והרביעי בלה רוט דיד'אוקסיטאני, הוא ניצח את הקטע הרביעי בטור דה וואלני. דמאר ניצח את הקטע השלישי בטור של סלובקיה, סיים במקום השני הכללי ובנוסף לכך גם ניצח בקטגוריית המאיצים במרוץ.
קריירה > קבוצת FDJ > 2020

בתחילת העונה הודיעה קבוצתו שדמאר ייעדר מהטור דה פראנס באותה השנה, בגלל רצונה להתמקד בטיבו פינו. דמאר עצמו חזר מסיום פגרת הקורונה למרוץ מילאנו–טורינו שהתאים בשנה הזו למאיצים, וניצח את המרוץ לאחר ספרינט רב משתתפים שבסופו הקדים את קיילב יואן ו-ווט ואן ארט. בהמשך השתתף בטור דה ואלוני והקדים שוב את יואן לאחר ספרינט רב משתתפים בקטע השני, בקטע השלישי נכנע לסם בנט, בעוד קטע שהסתיים בספרינט המוני וסיים שני. בקטע הרביעי והאחרון שהיה גבעי יותר בסגנון לייז'–בסטון–לייז', ניצח שוב לאחר שהקדים את פיליפ ז'ילבר וגרג ואן אוורמאט בספרינט מצומצם ובכך ניצח גם את הדירוג הכללי במרוץ. לאחר מכן ניצח את אליפות צרפת בפעם השלישית, מקדים את בריאן קוקאר ואת ז'וליאן אלאפיליפ בספרינט הסיום, לאחר מכן התחרה באליפות אירופה שנערכה גם היא בצרפת, פלואה וזכה במדליית כסף לאחר ספרינט רב משתתפים, בו גבר עליו ג'אקומו ניצולו בעוד פסקל אקרמן זכה בארד. בטור דו פואטו-שראנט, ניצח את הטור בפעם השנייה מאז 2018 וגם בשלושה קטעים, גם בטור של לוקסמבורג ניצח בקטע אחד ולאחר מכן סיים חמישי במרוץ החד יומי, "Paris-Chauny". דמאר המשיך בעונה המוצלחת שלו בג'ירו ד'איטליה, הוא ניצח לא פחות מארבעה קטעים (4,6,7,11), כולם במאוצים המוניים וניצח את קטגוריית הנקודות במרוץ עם 233 נקודות, לעומת 184 של פטר סאגאן במקום השני. דמאר גם היה הרוכב שניצח הכי הרבה קטעים בג'ירו ביחד עם פיליפו גאנה. עונתו הטובה של דמאר הייתה מהטובות בקריירה וביססה את מעמדו כאחד מהספרינטרים הטובים ביותר של 2020, עם 14 ניצחונות.
הערות שוליים

↑   סיום מרוץ הכביש באליפות העולם ב-2011 עד גיל 23, סרטון  באתר יוטיוב
↑  Madiot says there was no room to keep Bouhanni and Démare on same team, באתר cyclingnews.com, ‏ 2 בינואר 2015
↑  Ranking the top 10 male sprinters of 2020, cyclingnews.com
דמאר, מנצח את הקטע השישי בטור של קטר
דמאר (במרכז) במהלך פריז - רובה 2015
דמאר עם חולצת המאיץ בג'ירו ד'איטליה 2019
ארנסט פון וייצזקר

ארנסט היינריך פרייהר פון וֵייצֶזקֶר (בגרמנית: Ernst Heinrich Freiherr von Weizsäcker;‏ 25 במאי 1882 – 4 באוגוסט 1951) היה דיפלומט גרמני, פוליטיקאי, קצין בכיר באס אס וקצין בחיל הים הקיסרי. שימש כמזכיר המדינה של משרד החוץ של גרמניה הנאצית מ-1938 עד 1943, ושגריר גרמניה בוותיקן מ-1943 עד 1945. הוא אביו של נשיא גרמניה לשעבר ריכרד פון וייצזקר.
ביוגרפיה

ארנסט פון וייצזקר נולד ב-1882 בשטוטגרט לקרל פון וייצזקר (אנ', 1853-1926) ולפאולה פון מייבום (1857-1947). אביו קיבל תואר אצולה ב-1897 ושימש כראש ממשלת וירטמברג בין השנים 1906–1918. בשנת 1911 התחתן ארנסט עם מריאן פון גרייבניץ, בת למשפחת אצולה. בשנת 1916 הועלה לדרגת פרייהר.
לאחר סיום לימודיו, ב-7 בדצמבר 1900 הצטרף לצי הקיסרי הגרמני כצוער. במהלך 42 חודשי החניכה שלו ביקר ביפן, מזרח רוסיה, בורמה, אינדונזיה, סין, תאילנד והודו. בסין הוא ביקר יחד עם מפקדו ורנר פון ריינבאבן (אנ') והנסיך אדלברט, כשליחים מטעמו של הקייזר וילהלם השני לעיר האסורה בבייג'ינג, שם נפגש קצרות עם הקיסרית צה שי. הוא שירת כלויטננט תחת פיקודו של אדמירל ריינהרד שר בספינת הדגל של הצי, SMS Friedrich der Grosse (פרידריך הגדול), במהלך קרב יוטלנד.
בשנת 1917 קיבל את עיטור צלב הברזל והועלה לדרגת Korvettenkapitän. מיוני 1919 עד אפריל 1920 הוא כיהן כנספח ימי בשגרירות בהאג.
לוייצזקר נולדו שלושה בנים, קרל פרידריך (אנ') (1912-2007), פיזיקאי ופילוסוף, היינריך ויקטור (1917-1939), וריכרד (1920-2015), נשיא גרמניה בין השנים 1984–1994.
קריירה דיפלומטית

וייצזקר הצטרף למשרד החוץ הגרמני ב-1920. בראשית 1921 הוא היה קונסול בבזל, ב-1924 שירת כיועץ בקופנהגן, וב-1927 הוצב בז'נבה. ב-1928 מונה לראש המחלקה לפירוק מנשק. ב-1931 מונה לשליח בברן, וב-1933 לשליח באוסלו. בשנת 1936 מילא וייצזקר תפקיד מרכזי בשלילת אזרחותו של תומאס מאן. ב-1937 הוא התמנה למנהל מחלקת המדיניות במשרד החוץ, וב-1938 מונה למזכיר המדינה (Staatssekretär), התפקיד השני בחשיבותו אחרי שר החוץ במשרד החוץ הגרמני. בתפקיד זה הייתה לו השפעה רבה על יחסי החוץ של גרמניה בשנים 1938–1943.
ב-19 במרץ באותה שנה הוא הצטרף למפלגה הנאצית (מספר חבר: 4,814,617), וכמו כן הוענקה לו דרגת כבוד באס אס. הוא התנגד להתקפה המתוכננת על צ'כוסלובקיה, מחשש שמעשה זה יוביל למלחמה עולמית בה גרמניה תפסיד.
ב-30 בינואר 1942 הוא הועלה לדרגת ס.ס. בריגדפיהרר.
קריירה דיפלומטית > שגריר בוותיקן

ביוני 1943, התפטר וייצזקר מתפקידו ומונה לשגריר גרמניה אל הכס הקדוש, תפקיד שמילא עד 1945.
כאשר התקבל על ידי הקרדינל מזכיר המדינה ב-6 בינואר 1944, אמר וייצזקר, "אם גרמניה, כמגן נגד הקומוניזם, תיפול, כל אירופה תהפוך לקומוניסטית". הקרדינל השיב לו, "אירוניה היא, שגרמניה עם מדיניותה האנטי דתית, עוררה חששות כאלו". וייצזקר חזר על דברים דומים גם בפני מונסיניור ג'ובאני באטיסטה מונטיני (לעתיד האפיפיור פאולוס השישי).
וייצזקר המשיך להפגין סיסמאות אנטי קומוניסטיות, ואף ביקש ממונסיניור דומיניקו טרדיני (אנ'), לפעול למען יוזמת שלום אפיפיורית בין גרמניה לבעלות הברית המערביות, על מנת שגרמניה תוכל לעמוד מול הקומוניזם במזרח. טרדיני ראה בכך ניסיון של גרמניה להימנע מהפסד מובטח במלחמה. כמו גורמים אחרים בגרמניה, ניסה וייצזקר לשאת ולתת על השארת ממשלת מעבר גרמנית (שהוא עצמו יהיה חבר בה) ולהימנע מכניעה ללא תנאי, אך לא עלתה בידו.
לאחר המלחמה

עם תום המלחמה נשאר וייצזקר בקריית הוותיקן עם אשתו כאורח האפיפיור. הוא חזר לגרמניה ב-1946.
וייצזקר נעצר ב-25 ביולי 1947 והועמד לדין במשפט השגרירים, הידוע גם בשמו משפט וילהלמשטראסה, על שם מיקומו של משרד החוץ הגרמני. משפט השגרירים היה חלק מסדרת משפטי נירנברג הנוספים והארוך שבהם, שנערכו על ידי בתי הדין הצבאיים בנירנברג, באזור הכיבוש האמריקני. משפטים אלו היו מתונים יחסית בהתנהלותם ובתוצאותיהם מאשר סדרת המשפטים הראשונה שנערכה ב-1946. בזמן משפט השגרירים כבר פרשו הסובייטים, והמשפט התנהל על ידי שלושה שופטים אמריקניים. אף שופט אירופי לא היה מעורב במשפט. משפט ארצות הברית נגד ארנסט פון וייצזקר ואח' החל ב-6 בינואר 1948, מול 21 נאשמים, שמונה מהם ממשרד החוץ והשאר ממשרדי ממשלה אחרים. סנגוריו של וייצזקר טענו כי התנגד מאז ומעולם למשטר הנאצי, והיווה כוח ממתן במשרד החוץ.
וייצזקר הואשם בסיוע לגירוש יהודי צרפת לאושוויץ, כפשע נגד האנושות (האישום בפשע נגד השלום בוטל לאחר ערעור). וייצזקר, בסיוע בנו ריכרד שהיה סטודנט למשפטים באותה עת והופיע כעוזר לסנגורו, טען כי לא ידע מהי המטרה האמיתית שלשמה הוקם מחנה אושוויץ, והאמין כי היהודים יסתכנו פחות אם יגורשו למזרח.
פסק הדין ניתן ב-11 באפריל 1949. וייצזקר נמצא אשם ונגזרו עליו שבע שנות מאסר. וינסטון צ'רצ'יל כינה את גזר דינו "טעות קטלנית". ב-12 בדצמבר באותה שנה הומתק עונשו ל-5 שנים. באוקטובר 1950, שלוש שנים ושלושה חודשים לאחר מעצרו, הוא קיבל שחרור מוקדם מהכלא בלנדסברג לאחר בדיקה מחודשת בעניינו על ידי המשרד לענייני חקיקה של הנציב העליון בשטח הכיבוש האמריקאי בגרמניה, ג'ון מק'קלוי.
לאחר שחרורו פרסם וייצזקר את זכרונותיו בספר אפולוגטי, בו הציג את עצמו כפעיל בולט בהתנגדות למשטר הנאצי.
וייצזקר נפטר משבץ מוחי ב-4 באוגוסט 1951 בלינדאו, בגיל 69.
עמדותיו הפוליטיות

וייצזקר גילה חוסר עקביות בהשקפותיו הפוליטיות. הוא מתח ביקורת על הדיפלומטיה של הקייזר וילהלם השני לפני מלחמת העולם הראשונה, שלל את הפאן-גרמניזם, את מדיניות הסיפוחים ואת לוחמת הצוללות הבלתי-מוגבלת, ועם זאת סבר שגרמניה לא הייתה האשמה העיקרית בפרוץ המלחמה. אף על פי שלא האמין באגדת הסכין בגב, שאף וייצזקר לשים קץ במהירות לסעיפיו המשפילים של חוזה ורסאי: הפיצויים, פירוז חבל הריין ופירוק גרמניה מנשקה. הוא מתח ביקורת על שר החוץ גוסטב שטרזמן (1923-1929) ועם זאת תמך במפלגת העם הגרמנית של שטרזמן.
חרף סלידתו מהדמגוגיה הנאצית ומקיצוניותה, התמנה וייצזקר בשנת 1938 למזכיר המדינה במשרד החוץ הגרמני, תחת שר החוץ יואכים פון ריבנטרופ. באותה שנה יזם המשרד את גירוש היהודים אזרחי פולין. ב-1938–1939 פעל וייצזקר לוויתורים מצד בעלות הברית, אך עם זאת רצה שהן תהיינה תקיפות דיין כדי להניע את היטלר לנהוג בהיגיון. וייצזקר התנגד לפלישה המתוכננת לצ'כוסלובקיה, אך לא מטעמים מוסריים, אלא משום שחשש ממלחמה עולמית בה גרמניה תפסיד, כפי שנראה מתזכיר שכתב וייצזקר לריבנטרופ ב-19 באוגוסט:
"שוב התנגדתי לכל התאוריה (ההתקפה על צ'כוסלובקיה) וציינתי כי עלינו להמתין שהאנגלים יאבדו עניין בצ'כים ויאפשרו לנו את הפעולה, ואז נוכל לבצעה ללא סיכון."
וייצזקר מעולם לא שלח את התזכיר לריבנטרופ. יחד עם ראש האבווהר אדמירל וילהלם קנריס וראש המטה הכללי גנרל לודוויג בק, התנגד וייצזקר נחרצות למלחמה ב-1938, והיה שותף לקשר הלדר שסוכל בשל הסכם מינכן, ואף שלח מסרים ללונדון בדבר הקשר. הוא התנגד גם להתקפה על פולין, לכיבוש נורווגיה ודנמרק, למתקפה במערב ולפלישה לברית המועצות. מטרתו לא הייתה הדחת היטלר, כי אם למנוע מגרמניה תבוסה במלחמה, והוא אף שאף לשמור על הישגיו של הרודן. הוא קיים קשר רופף עם קבוצת קושרים אנטי-נאצית קיצונית יותר, שהתאגדה סביב הנס אוסטר, סגנו של קנריס, והנס ברנד גיזביוס, ושמה לה למטרה להפיל את המשטר הנאצי. המטרות השונות של שתי הקבוצות גרמו לחיכוכים רבים.
היחס של וייצזקר לוותיקן היה מעורב. בתפקידו כמזכיר המדינה הוא סירב לקבל מכתב מחאה של האפיפיור בנוגע לטיפול בפולין הכבושה. כשהגרמנים כבשו את רומא, וייצזקר פעל לסילוק כל בסיסי הצבא מרומא, על מנת שבעלות הברית לא יפציצו את העיר. הוא גם יעץ למשרד החוץ בברלין כי שילוח היהודים למחנות עבודה באיטליה במקום לגרשם, יוביל למחאה מתונה יותר מהאפיפיור.
לטענת עמיתו אלברכט פון קסל, מסריו לברלין היו שקרים. בהודעותיו לברלין תיאר וייצזקר במתכוון את האפיפיור פיוס ה-12 כמתון, החלטי ופרו-גרמני, במטרה למנוע התפרצות אנטי גרמנית באיטליה. בדומה לגנרל האס אס קרל וולף, התנגד וייצזקר נחרצות לתוכניתו של היטלר לכיבוש קריית הוותיקן, מחשש שבמהלכה עלול האפיפיור להיירות.
עמדותיו הפוליטיות > יחסו ליהודים

יחסו של וייצזקר למדיניות הנאצים כנגד היהודים התאפיינה בפעולות מנוגדות. הוא התנגד לכליאתם של יהודים אזרחי מדינות צפון אמריקה ודרומה מחשש לפעולות תגמול נגד גרמניה, אך לא התנגד למאסר יהודים בשטחים הכבושים. בהזדמנות אחר ציין וייצזקר שמשרד החוץ תמיד מעדיף את החלופה היותר רחמנית בכל הנוגע ליהודים. כאשר נשאל משרד החוץ על ידי האס אס, אם יש לו התנגדויות כל שהן לגבי גירוש יהודים צרפתים לאושוויץ, שינה וייצזקר את נוסח התשובה, והשיב שמשרד החוץ "לא העלה כל התנגדות", במקום הנוסח המקורי "לא הייתה כל התנגדות". על פסקה זו הוא עמד למשפט אחרי המלחמה. ביוני 1942 ביקש ראש ממשלת סלובקיה וויטך טוקה (אנ') שגרמניה תגביר את לחצה על ממשלתו כדי לסייע לו להימנע מהביקורת הפנימית בסלובקיה נגד גירוש היהודים, שינה וייצזקר את התשובה וכתב שהפסקת הגירושים "תגרום הפתעה", במקום "תותיר רושם שלילי" בגרמניה.
באוקטובר 1943, בעת שהיה שגריר בוותיקן, כשפורסם הצו בדבר גירוש יהודי רומא, כנראה העביר וייצזקר התרעות לראשי הקהילה היהודית, אך הוא לא נקף אצבע כדי למנוע את גירוש היהודים. הוא גם הזהיר את הממונים עליו בברלין כי מאסרים "על מפתן ביתו של האפיפיור", עלולים להניעו לצאת כנגד גרמניה, וכי אין ספק שבעלות הברית ינצלו את הדבר לתעמולה. מצד שני, הוא הזהיר גם את הוותיקן, כי מחאה מצידו של האפיפיור שתזיק לגרמניה תחמיר את המצב.
לטענת ההיסטוריון ריצ'רד ג'. אוונס, היה וייצזקר שותף לדעתו של אולריך פון האסל, כי הפתרון הסופי הוא "קמפיין שטני".
בשנת 2010 העריך ההיסטוריון אקארט קונזה (אנ') בראיון, כי האמונה שלמשרד החוץ של גרמניה לא היה חלק בפשעי המלחמה:
"נובעת מאנשים הקשורים להגנה במשפטו של וייצזקר. דיפלומטים לשעבר, כמו האחים אריך ותיאו קורדט, מילאו תפקיד מפתח בזה, כמו גם חברי המעמד הגבוה המסורתי, שוייצזקר ייצג. אחד מהם היה סנגורו הלמוט בקר, בנו של שר התרבות הפרוסי קרל היינריך בקר. אדם נוסף הייתה מריון גראפין דונהוף, עיתונאית צעירה שביקרה בחריפות את המשפט ב"די צייט". כל האנשים הללו ידעו, שאם יצליחו לזכות את וייצזקר, יצליחו גם לשקם את שמו של המעמד הגבוה, השמרני, האריסטוקרטי והבורגני."
ראו גם

ריכרד פון וייצזקר
משפחת וייצקר (אנ')
התנגדות גרמנית לנאציזם
משפט השגרירים
לקריאה נוספת

ויליאם שיירר, עלייתו ונפילתו של הרייך השלישי, הוצאת שוקן, 1976
Chadwick, Owen, 1977, "Weizsäcker, the Vatican and the Jews of Rome". Journal of Ecclesiastical History, 28(2): 378
Hill, Leonidas. 1967. "The Vatican Embassy of Ernst von Weizsäcker, 1943-1945". The Journal of Modern History. 39(2): 138-159
הערות שוליים

↑  Paul Sauer: Württembergs letzter König. Das Leben Wilhelms II. Stuttgart 1994, S. 271
↑  Marinekabinett (Hrsg.): Rangliste der Kaiserlich Deutschen Marine. Ernst Siegfried Mittler und Sohn, Berlin 1918, S. 27.
1 2 3  Conze, Eckart (October 27, 2010). "Hitler's Diplomats Historian Calls Wartime Ministry A 'Criminal Organization'". Der Spiegel. Retrieved 2011-07-07.
↑  Wheeler-Bennett, John, The Nemesis of Power: The German Army in Politics, 1918–1945, 2nd ed. repr. London: Macmillan, 1967, pp. 416–17.
↑  Blet, Pierre, Pius XII and the Second World War: According to the Archives of the Vatican, tr. Lawrence J. Johnson, New York: Paulist Press, 1999, ISBN 978-0-8091-0503-8, p. 256.
↑  "Notes de Mgr. Tardini", Actes et Documents du Saint Siège, p. 505.
↑  Blet, p. 269.
↑  Blet, p. 257.
↑  Heisenberg, Professor Dr. Martin (January 16, 1992). "Letter to the Editors: The Heisenberg Case: An Exchange, reply by Jeremy Bernstein". The New York Review of Books. Reichenberg, Germany. Retrieved December 18, 2012.
↑  "Ernst von Weizsäcker". die Zeit (in German). October 19, 1950. Retrieved January 29, 2015.
1 2  Wheeler-Bennett, p. 417
↑  Müller, Klaus-Jürgen, "The Structure and Nature of the National Conservative Opposition in Germany up to 1940", in Aspects of the Third Reich, ed. H.W. Koch, London: Macmillan, ISBN 978-0-333-35272-4, pp. 133–78, pp. 162–63, 166–67.
↑  Müller, p. 170.
↑  Blet, pp. 89–90.
↑  Blet, pp. 219–24.
↑  Richard J. Evans, The Third Reich at War, London: Allen Lane, 2008, repr. New York: Penguin, 2009, ISBN 978-1-59420-206-3, p. 475.
1 2 3  von Kessel, Albrecht, "Der Papst und die Juden", in Summa iniuria, oder, Durfte der Papst schweigen? Hochhuths "Stellvertreter" in der öffentlichen Kritik, ed. Fritz J. Raddatz, Rororo Taschenbuch 591, Reinbek bei Hamburg: Rowohlt, 1963, p. 168.
↑  Evans, p. 630.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269736205171  PLWABN: 9810696404105606  BnF: cb16155470p (data)  CANTIC: a1017817x  GND: 118630725  HDS: 028536  ISNI: 0000 0001 0878 9171  LCCN: n82079350  NKC: xx0220764  NTA: 068378645  SNAC: w6bz7j8f  SUDOC: 05062329X  Trove: 1089692  VcBA: 495/261127  VIAF: 22934878   WorldCat (עם VIAF): 22934878 
ארנסט פון וייצקר (מימין) במשפטו, יחד עם בנו ריכרד
וסיליה מיציץ'

וסיליה מיציץ' (בסרבית: Vasilije Micić; בסרבית קירילית: Василије Мицић; נולד ב-13 בינואר 1994) הוא כדורסלן סרבי, המשחק בקבוצת פיניקס סאנס מליגת ה-NBA. גובהו 1.91 מטרים, והוא משחק בעמדות הרכז והקלע.
קריירה מקצועית > השנים הראשונות

מיציץ' נולד בעיר קרליובו שבסרביה (אשר הייתה אז חלק מסרביה ומונטנגרו). בין השנים 2002–2006 שיחק בקבוצת הנוער של מועדון אוקק בלגרד, ובעונת 2006/2007 עבר לקבוצת הנוער של הכוכב האדום בלגרד. בין השנים 2007–2010 שיחק בקבוצת הנוער של ז'לזניק בלגרד.
בשנת 2010, בגיל 16, שיחק לראשונה בליגת העל הסרבית, כאשר הצטרף לקבוצת מגה לקס המוכרת כ"חממה" לפיתוח כדורסלנים צעירים. בנובמבר 2011 נפצע בברכו, ונאלץ להחמיץ את כל המשך עונת 2011/2012. בעונת 2012/2013 הוביל את קבוצתו, לצד בובאן מריאנוביץ', לחצי גמר הליגה הסרבית, בו הפסידה מול הכוכב האדום. בעונה העוקבת שחזרה מגה לקס את הישג ההעפלה לפיינל פור, הודות ליכולת טובה של מיציץ' וניקולה יוקיץ'. בשתי העונות העמיד מיציץ' ממוצעים של 11.7 נקודות ו-5.3 אסיסטים למשחק.
בדראפט ה-NBA‏ 2014 נבחר על ידי פילדלפיה 76' בבחירה ה-52, אך לא זכה לחוזה בקבוצה וחתם בבאיירן מינכן. בעונת 2014/2015 העפיל עם באיירן לגמר ליגת העל הגרמנית, בו הפסידה מול ברוזה במברג בתוצאה 2–3. בעשרת משחקיו עם הקבוצה בליגת היורוליג רשם ממוצעים צנועים של 4.7 נקודות ו-2.2 אסיסטים למשחק.
במהלך עונת 2015/2016 הועבר בהשאלה לכוכב האדום בלגרד, אותה אימן דיאן ראדוניץ'. באותה עונה זכתה הקבוצה הן באליפות הליגה הסרבית והן באליפות הליגה האדריאטית, והעפילה לרבע גמר היורוליג, בו הודחה על ידי האלופה שבדרך – צסק"א מוסקבה. ממוצעיו הכוללים של מיציץ' בשלוש הליגות עמד על 4.9 נקודות ו-3.5 אסיסטים למשחק.
ביולי 2016 חתם על חוזה בטופאש בורסה, אשר סיימה את עונת 2016/2017 במקום השמיני בליגת העל הטורקית.