stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צורי שגיא

| --- | --- |

שגיא, פברואר 2014
 לידה:  4 באוגוסט 1934 (בן 90) הרצליה, פלשתינה (א"י)
 מדינה:  ישראל 
 מספר צאצאים:  1 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1952–1984 (כ־32 שנים)
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד סיירת צנחנים  מפקד גדוד 890  סגן מפקד חטיבת הצנחנים  מפקד חטיבה 820  מפקד חטיבה 317  מפקד מרחב שלמה  מפקד אוגדה מרחבית
 פעולות ומבצעים
 פעולות התגמול   מלחמת סיני   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים   מלחמת לבנון
 עיטורים
 יקיר רמת גן (2012) 
 
צורי שגיא (שינקין) (נולד ב-4 באוגוסט 1934) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת תת-אלוף, שכיהן כמפקד חטיבה 317, חטיבת צנחנים במילואים, וכמפקד מרחב שלמה. הוא ידוע בעיקר בשל ביצועיו הצבאיים יוצאי הדופן כיועץ למורדים הכורדים בעיראק; אלו היו גורם מרכזי בהקמתה של האוטונומיה הכורדית בשנות השישים, ובהתמודדותה היעילה עם הצבא העיראקי בשנות השבעים.
קורות חייו

שגיא נולד בהרצליה, בנם של מרדכי ופרומה שנקין, ממקימי קיבוץ שפיים. גדל במושב עין ורד.
עם גיוסו לצה"ל בשנת 1952 התנדב לצנחנים. בצנחנים עבר שגיא מסלול הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר. בהמשך עבר קורס קצינים, ועם סיום הקורס מונה למפקד מחלקה בגדוד הצנחנים 890. השתתף בפעולות התגמול, ובמלחמת סיני היה מפקד פלוגה ג' בגדוד והשתתף בקרב המיתלה. בשנים 1960–1959 שימש שגיא כמפקד סיירת צנחנים. לאחר מכן שימש שגיא קצין המודיעין של החטיבה, שהה בשליחות המדינה באתיופיה לשם אימון והדרכת קציני הצבא האתיופי. עם שובו ארצה נתמנה לסגן מפקד גדוד הנח"ל המוצנח. בשנים 1965–1963 פיקד שגיא על גדוד 890. מאוחר יותר, נשלח שגיא לאיראן וסייע לארגן את כוחות השאה בהגנה על מתקני הנפט במפרץ הפרסי. בהמשך נשלח לכורדיסטן כדי לסייע למורדים בהנהגת מוסטפא ברזאני במלחמתם במשטר העיראקי. במלחמת ששת הימים היה בכוח מוטס שנועד לכבוש את שארם א-שייח' (המקום נתפס לבסוף ללא לחימה על ידי חיל הים). לאחר המלחמה היה סגן מפקד חטיבת הצנחנים והשתתף בפעולת כראמה, שימש קצין אג"ם של פיקוד המרכז.
ב-1971 מונה למפקד חטיבה מרחבית 820, תפקיד אותו מילא עד אוקטובר 1973 בטרם הוחלף על ידי צבי בר, יום לפני פרוץ מלחמת יום הכיפורים. במלחמה קיבל את הפיקוד על מחוז מירון בגבול לבנון מהר דב מערבה ובהמשך כמפקד חטיבה 317, חטיבת צנחנים במילואים, בעת שלחמה במלחמת ההתשה במובלעת הסורית. לאחר מכן שב לכורדיסטן וסייע לכורדים בלחימתם. עם שובו ארצה מונה למדריך במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה. בשנים 1980–1977 שימש שגיא כמפקד מרחב שלמה. בתפקידו האחרון היה שגיא מפקד אוגדה 81 (אוגדה מרחבית) בדרגת תא"ל. בשנת 1984 השתחרר מצה"ל. שגיא נשא את ציפה, ונולד להם בן יחיד, יאיר. ב-2012 זכה לאות יקיר העיר רמת גן.
לקריאה נוספת

צורי שגיא ושאול ובר, מלחמותי לצד הכורדים בעיראק וסיפורים אחרים, הוצאת סטימצקי, 2017.
איתן הבר וזאב שיף, "לקסיקון מלחמת יום הכיפורים", הוצאת דביר זמורה-ביתן, 2003, עמוד 392.
יעקב נמרודי, ימי טהראן, ספרית מעריב, תל אביב 2010 עמ' 135–167.
הערות שוליים

↑  גדוד חי"ר מוצנח 890 פלוגה ג' מחזור 1956, מתוך אתר "הצנחנים העשור הראשון 1948-1958".
↑  צור שגיא - 1959-1960, מתוך אתר סיירת צנחנים.
↑  הגדודים וחטיבות הצנחנים, מתוך אתר "הצנחנים העשור הראשון 1948-1958".
↑  דני אשר, הסורים על הגדרות, הוצאת מערכות, 2008, עמ' 55, 200
↑  נתן זהבי, חיליק הנהג, באתר nrg‏, 12 במאי 2006
↑  אבנר אברהמי, רלי אברהמי, מצב משפחתי משפחת שגיא, אילת, באתר הארץ, 1 באוקטובר 2009
↑  יעקב נמרודי, ימי טהראן, ספרית מעריב, תל אביב 2010 עמ' 135 - 167
↑  נמרודי, עמ' 138 - 139.
↑  נמרודי, עמ' 143
↑  נמרודי, עמ' 146 - 147.
↑  נמרודי, עמ' 153.
↑  נמרודי, עמ' 148.
↑  נמרודי, עמ' 154 - 155.
↑  פסח מלובני, מלחמות בבל החדשה: עלייתו ונפילתו של הצבא העיראקי בעת החדשה, מעלות 2009, עמ' 86.
↑  נמרודי, עמ' 159.
↑  נמרודי, עמ' 160.
↑  נמרודי, עמ' 160 - 161.
↑  נמרודי, עמ' 167.
↑  רן אדליסט, המודיעין הישראלי בעיראק: דמיון ומציאות, באתר ynet, 21 ביוני 2004.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007359865005171  ISNI: 0000 0004 9955 5961  LCCN: no2018110239  VIAF: 7980151965263900470008   WorldCat (עם VIAF): 7980151965263900470008
צבי שפירא (איש תקשורת)

| --- | --- |

 לידה:  15 בדצמבר 1941 (בן 82) באר טוביה, פלשתינה (א"י)
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב 
 
צבי (צביקה) שפירא (נולד ב-15 בדצמבר 1941) הוא איש תקשורת בתחומי הטלוויזיה, הקולנוע, הרדיו והחינוך. שפירא היה מפקד גלי צה"ל, ניהל את הטלוויזיה החינוכית, הפיק סרטים ותוכניות טלוויזיה וכן הקים וניהל את בית הספר "כותרת" לעיתונאות ולתקשורת. מנהל כיום את מיזם יד ושם לשותפות בהפקת סרטים.
ביוגרפיה

שפירא נולד בבאר טוביה, ובהיותו בן שמונה עברה משפחתו לתל אביב. את שירותו הצבאי עשה בנח"ל וסיים אותו כמפקד היאחזות כרם אבשלום. לאחר שנישא לאסנת, הצטרף אליה לקיבוץ אילון. ב-1966 עזב את הקיבוץ ולמד בחוג לפסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב. ב-1969 הצטרף לגלי צה"ל כמפיק וכעורך תוכניות. ב-1974, כשהתמנה מרדכי נאור למפקד גלי צה"ל הוא בחר בשפירא כסגנו.
בשנת 1978 התמנה למפקד גלי צה"ל, על ידי הרמטכ"ל רפאל איתן ושר הביטחון עזר ויצמן, וכיהן בתפקיד זה עד 1982. בתקופת כהונתו הוקמה מערכת החדשות הפועלת 24 שעות ביממה, וכן הוקמה רשת שידורי ה-FM, והתחנה זכתה לראשונה לבכורה בשיעורי ההאזנה.
לאחר שפרש התמנה שפירא למנהל התוכניות בטלוויזיה הישראלית, והחל מ-1986 הוא פועל כמפיק סרטים עצמאי. הפיק סרטי קולנוע, סרטי תעודה ודרמות טלוויזיה בישראל, באירופה ובאפריקה.
ב-1989 הקים וניהל את "כותרת", בית הספר לעיתונאות ולתקשורת.
ב-1996 הקים וניהל את תחנת הרדיו האזורי אמצע הדרך.
ב-2000 התמנה למנהל הטלוויזיה החינוכית, ועמד בראש המאבק למניעת סגירתה ולהמשך פעילותה. כיהן בתפקיד עד שנת 2003.
החל מ-2008 מנהל שפירא את פרויקט יד ושם לשותפות בהפקת סרטים.
שפירא הוא בעל תואר ראשון בפסיכולוגיה ובפילוסופיה, מרצה בתחומי התקשורת והעיתונאות, וכן פעל כמגשר בתחומי דיני המשפחה ודיני העבודה.
מבחר מהפקותיו > סרטי קולנוע וטלוויזיה

אלטלנה – שותף להפקה, סדרת טלוויזיה בת 3 פרקים על פרשת אלטלנה, הופקה עבור שידורי קשת, ערוץ 2.
עכשיו או לעולם לא – שותף להפקה, סרט טלוויזיה בן 83 דקות, המתרחש בימים שלפני הקמת המדינה בין כ"ט בנובמבר ועד להכרזת המדינה במאי 1948. שודר בערוץ 2.
בסימן ונוס – שותף להפקה, מיני סדרה של שלושה פרקים בני 50 דקות ע"פ ספרו של אורי אדלמן. שודר בהוט ובערוץ 2.
קפה עם לימון – מפיק, סרט קולנוע העוסק בקליטת שחקן תיאטרון, עולה חדש, בישראל. הסרט צולם בישראל ובמוסקבה.
נקמה יהודית – שותף בהפקת סרט קולנוע, קופרודוקציה ישראלית-אוקראינית, המתרחש בישראל ובחצי האי קרים.
מבחר מהפקותיו > סרטי תעודה ותוכניות

מהפכת הקטיפה – סרט תיעודי על המהפכה בצ'כוסלובקיה. שותף להפקת סרט ישראלי ראשון שצולם בארץ זו. שודר בטלוויזיה הישראלית.
הנספח הספרדי – קופרודוקציה ישראלית-איטלקית, סרט תיעודי שצולם בהונגריה, באיטליה ובישראל, על איטלקי שהציל אלפי יהודים בבודפשט בסוף מלחמת העולם השנייה. שודר בטלוויזיה הישראלית, האיטלקית והגרמנית.
פרנץ קפקא – שותף להפקת דרמה דוקומנטרית, בקופרודוקציה ישראלית-צ'כית. שודר בטלוויזיה הישראלית, הצ'כית, הצרפתית והגרמנית.
בית לבן – סרט תיעודי מוזיקלי – הזמר אבי טולדנו חוזר למרוקו בהפקה ישראלית ראשונה בארץ זו. שודר בטלוויזיה הישראלית.
גדוד העבודה – סרט תיעודי על גדוד העבודה, בפרספקטיבה של 60 שנה. שודר בטלוויזיה הישראלית.
יום השידורים הראשון של ערוץ 2, בעת השידורים הניסיוניים.
בראש אישה – סרט תעודה בערבית על וידא משעור מנצרת. שודר בטלוויזיה הישראלית בערבית.
דרכים – סרט תיעודי על 10 שנים לעליית יהודי רוסיה. הסרט צולם ברוסיה ובישראל ושודר בערוץ 1.
תופעה – סרט תעודה מוזיקלי על להקת רוק של נשים חרדיות המופיעות אך ורק לפני קהלי נשים במגזר החרדי. שודר בערוץ 2.
פרשת נילי – דוקו-דרמה אשר הופקה עבור המרכז למורשת קהיליית המודיעין הישראלית. שודר בערוצי הכבלים.
קופרס טאון

| --- | --- |
 מדינה:  איי בהאמה איי בהאמה
 מחוז:  איי אבקו
 שפה רשמית:  אנגלית
 גובה:  0 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  9,948 (2012)
 קואורדינטות:  26°52′07″N 77°30′29″W﻿ / ﻿26.868611°N 77.508056°W﻿ / 26.868611; -77.508056 
 אזור זמן:  UTC -5
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת איי בהאמה מוגדלת) נסאו פריפורט אנדרוס טאון  קלרנס טאון  א ר ה ב  קובה איי טרקס וקייקוס  האוקיינוס האטלנטי הים הקריבי קופרס טאון (למפת איי בהאמה רגילה) נסאו פריפורט אנדרוס טאון  קלרנס טאון  א ר ה ב  קובה איי טרקס וקייקוס  האוקיינוס האטלנטי הים הקריבי קופרס טאון   he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
קופרס טאון (באנגלית: Coopers Town) היא עיר באיי אבקו, קבוצת האיים השנייה בגודלה מבחינת שטח (אחרי האי אנדרוס) באיי בהאמה.
העיר היא הצפונית ביותר בקבוצת האיים. היא הוקמה בשנות השבעים של המאה ה-19 על ידי משפחתו של אלברט בוטל מגרנד בהאמה. בתחילה הייתה הכלכלה של העיר מבוססת על גידול אננס ודייג ספוגיים, אך במהלך המאה ה-20 הידלדלו ענפים אלו. המכשול העיקרי להצלחתן של תעשיות אלה היה העדרו של נמל טבעי בקופרס טאון.
קולין פורז

| --- | --- |

 לידה:  14 באוקטובר 1979 (בן 44) סטמפורד, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Colin Peter Furze 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מקום מגורים:  סטמפורד 
 השכלה:  Malcolm Sargent Primary School 
 תקופת הפעילות:  מ-2006 
 אתר רשמי
 
קולין פורז (באנגלית: Colin Furze) הוא ממציא, פעלולן ואישיות יוטיוב בריטי מסטמפורד, לינקולנשייר. פורז עזב את הלימודים כדי להיות שרברב ועבד במקצוע עד להצטרפותו לתוכנית "Gadget Geeks" של Sky1. פורז הוא מהנדס מוכשר ומשתמש בשיטות מכניות לא שגרתיות כדי לבנות מכונות מורכבות ממונעות, כולל hoverbike, מכוניות מתנגשות, עגלות חשמליות לרכיבה, סקייטבורדים חשמליים ואחרים. את המכונות שהוא בונה, מרכיב פורז מחלקים מאולתרים, וחלקים שייצר בעצמו בבית המלאכה הפרטי שלו.
לערוץ היוטיוב שלו "colinfurze" מעל 12 מיליון מנויים (ספטמבר 2022) ולסרטונים שלו מעל מיליארד צפיות.
ביוגרפיה

קולין למד בבית הספר "Malcolm Sargent Primary School" וכבר כילד בנה בתי עץ ומחילות תת-קרקעיות. הוא החל לעבוד כשרברב לאחר שעזב את בית הספר בגיל 16.
זמן קצר לאחר מות אביו גילה את שיתוף הסרטונים ביוטיוב והחל לפרסם המצאות שבנה, החל ב "Wall of death" (חומת המוות) שפרסם בשנת 2007. לסרטון "Making the Ice Bike" שמתעד הכנת אופניים לרכיבה באזורים קרים, שה"צמיגים" שלהם עשויים בעצמם מקרח, מעל 20 מיליון צפיות.
לקולין ולחברתו, שרלוט, יש בת בשם ארין ובן בשם ג'ייק, שמופיע לעיתים קרובות בסרטונים שלו
לעיתים נעזר בחבריו הטובים טום לאמב וריק סימפסון לבניית פרויקטים גדולים
הערות שוליים

↑  "Colinfurze : Draw My Life". YouTube. 30 ספט' 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2017120335  VIAF: 13150645222210621670   WorldCat (עם VIAF): 13150645222210621670 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
צבי שץ

| --- | --- |

 לידה:  24 בדצמבר 1890 האימפריה הרוסית 
 פטירה:  2 במאי 1921 (בגיל 30) יפו, פלשתינה (א"י) 
 שפות היצירה:  עברית 
 
צבי שץ  (1890 – 2 במאי 1921) היה סופר עברי יליד רוסיה. מראשוני העלייה השנייה והוגה רעיון "הקבוצה האינטימית". נרצח ביפו בכ"ד בניסן תרפ"א עם הסופר י"ח ברנר וחבורתו.
ביוגרפיה

צבי שץ, נולד ב-1890 (תרנ"א) ברומני, שבמחוז פולטבה אז באימפריה הרוסית לאנה ולייב וולפוב. משפחתו וסביבתה היו מתבוללות, אך אביו, אשר נפטר בהיותו בן 13, הקנה לו מושגים בסיסיים ביהדות. שץ למד בגמנסיה ריאלית רוסית בעיר הולדתו. בגיל צעיר נשאב לרעיון הציוני ולרעיונותיו של יוסף טרומפלדור באשר להקמת ניסיונות שיתופיים בארץ ישראל. שץ וטרומפלדור אף ניהלו ביניהם חלופת מכתבים נמרצת, עוד כשהיה בגולה ועד לאחר עלייתו ארצה. במכתביהם התווכחו השניים על אופי ההכשרה הנדרשת לחלוצים העולים ארצה ועל אופי ההתיישבות הרצויה בארץ ישראל.
ב-1910 עלה עם קבוצת חברים ומכרים לארץ ישראל, בה עבד במושבות יהודה, ואחרי כן עבר ליפו והתקבל כחבר בקבוצת הבנאים שבנו את תל אביב. כשנה לאחר מכן שב לרוסיה במטרה לעודד חברים נוספים לעלות ולהגשים עימו את חלום הקמת מושבה שיתופית. יחד עם יוסף טרומפלדור כינס ועידה לטובת הרעיון, ובוועידה זו נפגשו לראשונה פנים אל פנים וחיזקו את ידידותם. בעקבות הוועידה שבו השניים לארץ עם קבוצת חלוצים וייסדו את הקומונה במגדל.
בניגוד לגישת טרומפלדור אשר ביקש ליצור מסגרות שיתופיות גדולות, בעלות אופי כמו-צבאי, דוגמת גדוד העבודה - פיתח שץ את רעיון 'הקבוצה', והאמין כי בניין הארץ ייעשה על ידי קבוצות שיתופיות קטנות בנות 8-10 חברים, שיחסיהן הקרובים יהוו מעין 'משפחה חדשה'. קבוצות אלו, כך האמין, יתקבצו יחדיו ליצירת 'קבוצות של קבוצות'. רעיונות אלו ביטא מעל דפי העיתונות ובמאמרו 'על הקבוצה'.
נישא לרבקה יצקר, ולשניים נולדה בת - רינה. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התגייס שץ לאחר לבטים קשים לגדודים העבריים, על אף רתיעתו מהצבאנות ורוחו האינדיבידואליסטית שלא תאמה את הערכים הצבאיים. הוא שירת בצבא הבריטי משנת 1918 עד שנת 1920. במהלך שירותו נאבק להחלת פקודות בעברית בגדודים העבריים, וכנגד תופעות אותן ראה כלא מוסריות בהווי הצבאי דוגמת זנאות. בתקופה זו נמצאו רבקה ובתם רינה בקומונה בגן שמואל. עם סיום המלחמה, לאחר שחרורו מהגדוד, חי עם משפחתו בקבוצה שיתופית קטנה בפתח תקווה, ולאחר מכן התיישבו בבית אביה של רבקה, יהודה יצקר, ששכן בין פרדסי אבו כביר, יחד עם י"ח ברנר, יוסף לואידור ואחרים. מגיל צעיר כתב, בתחילה ברוסית. את ביכורי כתיבתו העברית שלח לברנר, שערך את עיתון 'אדמה' ופרסם אותן.
ביום הראשון של מאורעות תרפ"א ב-2 במאי 1921 עם פרוץ האירועים, היה שץ בתהלוכת האחד במאי בתל אביב. כשנודע לו על האירועים מיהר לשוב לבית במכונית עם קבוצת אנשים, במטרה להציל את י.ח. ברנר ואחרים שנותרו בו. עם הגיע המכונית, התברר כי בבית מצאו מחסה אנשים נוספים וכי אין די מקום לכולם במכונית. בעוד שהזרים נסעו, נשארו תושבי הבית, ובהם ברנר, יוסף לואידור, צבי גוגיג, יהודה יצקר ובנו אברהם, במקום וכולם נרצחו. ששת ההרוגים נקברו יחדיו בקבר אחים בבית הקברות טרומפלדור בתל אביב.
צבי שץ לא זכה לפרסם את יצירותיו בספר. ספרו היחיד יצא לאור לאחר מותו, בשנת תרפ"ט, 1929. הוא היה מהסופרים העבריים הראשונים שכתבו על חייו של היחיד בתוך הקומונה והקיבוץ.
ספרו

על גבול הדממה, כתבים, יצא לאור בהוצאת "דבר", תל אביב, תרפ"ט, 1929.
לקריאה נוספת

אביב מוקדם, צבי שץ והקבוצה האינטימית, מאת מוקי צור, תל אביב, עם עובד, 1984.
קדיש לוז, הראשונים להגות הקבוצה, יוסף בוסל, יוסף טרומפלדור, צבי שץ. נדפס בניב הקבוצה, י'ט, תש"ל, 1970.
קשת שולה, "אמנות החיים" או אמנות הביטוי של החיים, על צבי שץ, המספר הראשון של הקבוצה, נדפס בלספר את הקיבוץ, 1990.
שולה קשת, "...דב אחר וברנר שמו...", בין צבי ש"ץ לי"ח ברנר, נדפס בעלי-שיח, 36, תשנ"ה 1995.
משפחת יצקר
 עומדים: אברהם יצקר, רבקה יצקר-שץ, צבי שץ.
 יושבים: שרה יצקר, בת שבע יצקר, יעקוב יצקר, רנה שץ, יהודה יצקר.
צבע עיניים

גוונים של פיגמנט בקשתית העין
צבע עיניים היא תכונה המושפעת בעיקר מכמות וסוג הפיגמנט בקשתית העין.
לתכונה זו יש מגוון פנוטיפים אצל חיות ובבני אדם. בבני אדם שינויים אלו נגרמים בעיקר משוני בכמות המלנין "אומלנין" שנוצרת בקשתית על ידי המלנוציטים.
כמות המלנין שנוצרת נקבעת מכמה גורמים, כגון גנים המשפיעים על כך. בנוסף, ככל הנראה חשיפה לשמש גורמת לייצור מלנין בעין (כמו בעור).
תורשה של עיניים

צבע העיניים היא תכונה תורשתית המושפעת מיותר מגן אחד וכיום ידועים בבני אדם שלושה גנים המשפיעים על צבע העיניים: EYCL2 ,EYCL1 ו-EYCL3.
במחקר שהשתתפו בו 3,839 אנשים נמצא כי 74% מהגוונים נוצרו כתוצאה משינוי במספר זוגות נוקלאוטידים ליד הגן OCA2. גן זה היה ידוע לפני המחקר כקשור ללבקנות.
סיווג צבעים

צבע עיניים של אדם יכול להיות מידע בעל חשיבות רבה, ולכן חשוב לסווג את צבעי העיניים.
סיווגים שונים נעים בין הבחנה בין "בהיר" ל"כהה" עד לפרטים מפורטים.
בעקבות חיפוש אחר סיווג אובייקטיבי של צבע העיניים סדון ואחרים (Seddon et. al) הגדירו סיווג לפי כמות הפיגמנט
צהוב וחום בעין. בעוד שבעיניים חומות יש הרבה חום, בירוקות יש רוב צהוב ובאפורות אין כמעט פגמנט בכלל.
בבני אדם עיניים חומות הן הנפוצות ביותר, כחולות נדירות יותר (8%) ועיניים ירוקות הן הנדירות ביותר (2%).
סיווג צבעים > חום

עיניים חומות מכילות כמות רבה של מלנין שמשמש לקליטת אור, זהו צבע העיניים הנפוץ בעולם.
סיווג צבעים > אִלְסַר (Hazel)

(נקרא גם "לוז") הוא צבע עיניים מורכב המשתנה לעיתים כפי קרבת העיניים לאור, עיניים מסוג זה מאופיינות בשילוב של צבע ירוק כחול או צהוב עם גוונים של חום בהיר. צבע זה נוצר כתוצאה מפיזור ריילי וכמות מסוימת של מלנין הנמצא בחלקה הקדמי של הקשתית.
עיניים מצבע זה נפוצות יחסית באירופה ובאמריקה, ומאוד נדירות במזרח התיכון. רק 5% מהאוכלוסייה מאופיינים בצבע עיניים זה.
סיווג צבעים > ענבר

גוון הענבר הוא צבע צהוב חזק, שככל הנראה נוצר מפגמנט צהוב הנקרא "ליפוכרום" (שנמצא גם בעיניים ירוקות) עיניים בצבע ענבר הם העיניים הנדירות ביותר וקיימות בעיקר אצל בעלי חיים ורק אצל 0.01% מהאוכלוסייה.
סיווג צבעים > ירוק

עיניים ירוקות נוצרות כתוצאה מכמות קטנה של מלנין בעין. הן נפוצות יחסית אצל אנשים שמוצאם מצפון ומזרח אירופה, וכן קיימות אצל בני דרום ומרכז אירופה ובחלקים של דרום אסיה רק ל-2% מאוכלוסיית העולם יש עיניים בצבע זה.
סיווג צבעים > כחול

עיניים בצבע זה מכילות כמות קטנה של מלנין. 
צבע כחול נפוץ יחסית ברחבי אירופה ואצל אנשים שהגרו מאירופה, וכן קיים (אם כי נדיר) גם במקומות אחרים כגון אסיה ואפריקה.
מכיוון שבשנותיו הראשונות של התינוק כמות המלנין בעינו עדיין לא גדולה, הוא מתאפיין בעין כחולה ברוב המקרים. לאחר זמן מה עיניהם של התינוקות מתכהות.
אין פגמנט כחול בעיניים כחולות. הן כחולות מאותה סיבה שמי הים או שהשמיים כחולים. דהיינו, אין מולקולת צבע כחול בעיניים כחולות. הצבע הכחול מופק בשל פיזור גלי אור ממולקולה למולקול הטווך של הקשתית. האור הכחול הוא בעל אורך גל, שמתפזר פחות הצידה ופחות מתאבך מאורכי הגל האחרים.
סיווג צבעים > אפור

אפור נחשב לגוון של ירוק, עיניים אפורות מכילות כמות זעירה של פיגמנט חום וצהוב.
סיווג צבעים > אדום / ורוד

אנשים לבקנים הם בעלי עיניים בצבע אדום או ורוד, כתוצאה מכך שהשתקפות של האדום מכלי הדם עוברת דרך הכחול של הקשתית החסרה בפיגמנט. תופעה זו יכולה גם להתרחש בפני עצמה ונקראת ocular albinism(אנ').
ראו גם

הטרוכרומיה
הערות שוליים

↑  https://www.allaboutvision.com/conditions/eye-color-hazel.htm
↑  The Difference Between Green and Hazel Eyes
↑  Green Eyes
↑  https://www.webmd.com/eye-health/what-is-ocular-albinism
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4476690-7 
עיניים חומות בהירות
עין בצבע ענבר
עין בצבע ירוק בהיר
עין כחולה
אישה עם עיניים אפורות
עיניים ירוקות עם פיזור ריילי
עיני לבקן
פלובדיב

האודיאון, (אמפיתיאטרון), הרומי העתיק שנתגלה בפלובדיב.
העיר העתיקה בפלובדיב.
הקתדרלה הקתולית בפלובדיב.
המגדל העות'מאני, בעיר העתיקה של פלובדיב.
פְּלוֹבְדִיב (בבולגרית: Пловдив) היא העיר השנייה בגודלה בבולגריה, לאחר הבירה סופיה ומהווה בירת מחוז פלובדיב. העיר שוכנת במישור תראקיה העילי, 165 ק"מ מדרום-מזרח לסופיה על שתי גדותיו של הנהר מריצה. העיר משתרעת בין שבע גבעות המופיעות על גבי סמל העיר. פלובדיב היא העיר בעלת צפיפות האוכלוסייה הגדולה ביותר בבולגריה ובה 3,775 נפשות לקמ"ר. החלק התיירותי של העיר הוא הרובע העתיק, הבנוי ממבוך של רחובות צרים מרוצפים באבנים קטנות עם בתים מסוגננים בצבעים שונים. בין האתרים ברובע נמצאים גם הבית בו התגורר ב-1833 המדינאי והמשורר הצרפתי אלפונס דה למרטין, בעת שהיה בדרכו למזרח התיכון וכן המוזיאון האתנוגרפי. ב-1980 התגלה במפתיע ברובע תיאטרון רומי עתיק המשמש במאה ה-21 להופעות.
היסטוריה

פלובדיב היא אחת הערים העתיקות באירופה. נמצאו בה שרידים מתקופת האבן החדשה, תקופת הברזל ותקופת הברונזה. לפי האגדה שוטט אורפאוס בנו של מלך תראקיה באזור בחפשו אחרי אהובתו אורידיקה.
ב-342 לפנה"ס כבש המלך המקדוני פיליפוס השני את העיר ושמה שונה לכבודו לשם "פיליפופוליס". ב-72 לפנה"ס נכבשה העיר על ידי הרומאים לזמן קצר, כאשר הפרוקונסול מרקוס טרנטיוס וארו, השתלט על האזור כחלק מכיבוש פרובינציית מקדוניה. ב-45 כבשו את העיר צבאות הקיסר הרומי קלאודיוס. בעת ההיא השתרעה העיר על פני שלוש גבעות בלבד ולכן נקראה טרימונטיום. ב-172 לספירה, חוזקו ביצורי העיר ושטחה הורחב מאוד על ידי הקיסר מרקוס אורליוס. החל מהמאה ה-4 עברה פיליפופוליס לחזקת האימפריה הרומית המזרחית, אשר מאוחר יותר הפכה לאימפריה הביזנטית.
ב-816 נכבשה העיר על ידי קרום חאן שליט האימפריה הבולגרית הראשונה. היא החליפה שליטים מספר פעמים, אך נותרה בהשפעת הביזנטים. ב-1204, במהלך מסע הצלב הרביעי, נכבשה העיר על ידי הצלבנים. מהמאה ה-10 הייתה העיר מרכז של האמונה הבוגומילית.
ב-1364 נכבשה פיליפופוליס על ידי צבאות הסולטאן מוראט הראשון והפכה לבירת מחוז רומליה של האימפריה העות'מאנית. ב-17 בינואר 1878, במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), נערך קרב מכריע באזור העיר, בו נכשלו הכוחות העות'מאניים הנסוגים בהדיפת הכוחות הרוסיים. העיר נכבשה על ידי הרוסים והניצחון איפשר להם לנוע לכוון איסטנבול.
לפי חוזה סן סטפנו שנחתם ב-1878 נכללה פלובדיב בנסיכות בולגריה העצמאית אולם לפי סיכומי קונגרס ברלין, נגרעה מבולגריה ונכללה במחוז האוטונומי רומליה המזרחית. רק ב-1885 סופחה סופית לבולגריה. בסוף המאה ה-19, נבנתה מסילת רכבת בין פלובדיב לסופיה. באפריל 1928 אירעה רעידת אדמה חזקה בבולגריה שמרכזה בצ'ירפאן הסמוכה לפלובדיב. מבני ציבור ובתי מגורים ניזוקו קשות. במשך שבועות מספר היו רעידות משנה ותושבי העיר נמלטו אל הגנים הציבוריים שבתוכה ומחוצה לה ושהו שבועות מספר במחנות ארעיים. הנזק הכלכלי שנגרם לתושבי פלובדיב ובכלל זה לבני הקהילה היהודית היה כבד. עד לפרוץ מלחמת העולם השנייה התבססה כלכלת העיר על תעשייה ופעלו בה מספר מפעלי מזון וטבק. החל משנות ה-50 התחוללה תנופת בינוי בעיר ואוכלוסייתה גדלה בשיעור ניכר.
אקלים

בפלובדיב שורר אקלים ממוזג ללא השפעות ממתנות, כך שקיים הפרש משמעותי בטמפרטורות בין הקיץ לחורף. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 12.3oc וערכי הקיצון הממוצעים נעים מ-1oc בינואר ועד 24oc ביולי. כמות המשקעים השנתית הממוצעת עומדת על 540 מילימטרים. החודשים הגשומים הם מאי ויוני בהם עומדת כמות המשקעים על 66.2 מילימטרים בממוצע והחודש השחון הוא אוגוסט בו עומדת כמות המשקעים על 33 מילימטרים בממוצע.
דמוגרפיה

אוכלוסיית העיר מצויה במגמת גידול מתונה בעיקר בשל מאזן הגירה חיובי, שרובו הגירת עבודה. עם זאת שיעור התמותה עולה על שיעור הילודה. לאחר הקמת נסיכות בולגריה הייתה פלובדיב העיר המאוכלסת ביותר בנסיכות ובה 33,000 תושבים, לעומת 30,000 בבירה סופיה. בראשית המאה ה-20 מנתה אוכלוסייתה 43,000 תושבים. לאחר מלחמת הבלקן השנייה ומלחמת העולם הראשונה הגיעו לעיר פליטים רבים וחל גידול מואץ בכמות האוכלוסין. בפרוץ מלחמת העולם השנייה עמד מספר התושבים על כ-106,000 תושבים. במהלך שנות ה-50 גדלה כמות האוכלוסין לכדי 200,000 תושבים.
כלכלה

פלובדיב ממוקמת במרכזו של אזור חקלאי פורה. בראשית המאה ה-20 התפתחה בעיר תעשיית עיבוד מזון, טקסטיל ועיבוד טבק. בעידן הקומוניסטי התפתחה בעיר תעשייה כבדה לייצור עופרת, אבץ, מכונות חקלאיות, משאיות, כימיקלים וקוסמטיקה. בשנות ה-90, לאחר נפילת השלטון הקומוניסטי התחולל משבר כלכלי חריף בבולגריה, שלא פסח על פלובדיב ומפעלים רבים נסגרו. בסוף שנות ה-90 חלה התאוששות כלכלית בענף התעשייה ונפתחו מפעלים בתחום יצור מוצרי צריכה חשמליים, טקסטיל ומוצרי אלקטרוניקה. חלק מסוים מהתוצר המקומי הגולמי מגיע מענף התיירות. שיעור האבטלה עומד על 6.5 אחוזים והוא נמוך בשיעור ניכר מהממוצע הארצי.
תחבורה

פלובדיב מצויה בצומת עורקי תחבורה מספר 4, 8 ו-10 של נתיבי התעבורה הפאן-אירופיים, המקשרים אותה לבוקרשט, בלגרד, איסטנבול ודורס. העיר מהווה גם צומת מסילות ברזל מרכזי בדרום בולגריה. תחנת הרכבת הראשונה נבנתה ב-1872 ובראשית המאה ה-21 פעלו בעיר שלוש תחנות רכבת מרכזיות לנוסעים ועוד מסוף רכבת אחד למטענים. בסמוך לפלובדיב עובר תוואי הכביש המהיר "תראקיה" שנתיבו חוצה את בולגריה מגבול סרביה ועד בורגס שלחוף הים השחור. בעיר תחבורה ציבורית מפותחת ובכלל זה קווי טרוליבוס. כ-5 קילומטרים דרומית מזרחית מפלובדיב ממוקם נמל תעופה בינלאומי, בו קיימת תעבורת טיסות שכר לרוסיה, בריטניה ואירלנד וכן טיסות פנים לשדות תעופה מרכזיים כגון בסופיה. השדה תוכנן לעמוד בתעבורת חצי מיליון נוסעים מדי שנה.
ספורט

בפלובדיב 2 מועדוני כדורגל המשחקים בליגת העל הבולגרית בכדורגל: בוטב פלובדיב ו-לוקומטיב פלובדיב. וקבוצת כדורסל המשחקת בליגת העל הבולגרית בכדורסל: אקדמיק פלובדיב.