stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טחבי עלים
מיון > קבוצות קרובות

בחלוקות הקלאסיות, טחבי עלים מוקמו יחד עם האנתוצרוטה וטחבי הכבד בתוך מערכת הטחבים, וכל טחבי העלים מוינו בתוך מחלקה הנקראה Musci. מאוחר יותר, התגלה כי קבוצת הטחבים היא פרפילטית וכי למעשה טחבי-העלים יותר קרובים לצמחים הוסקולריים מאשר לטחבי הכבד. למרות כל זאת, כל אחת מהקבוצות החדשות שנוצרו, הצמחים הווסקולריים, טחבי-הכבד, האנתוצרוטרה וטחבי העלים הן קבוצות מונופילטיות.
כיום, מקובל לייצג את הקשרים הפילוגנטיים של הטחבים וקרוביהם הגנטיים על פי העץ הבא:
חשוב לציין כי ישנם מחקרים מודרניים הטוענים כי קבוצת הטחבים היא כן קבוצה מונופילטית, אך עמדה זאת עדיין אינה מקובלת במחקר.
מיון > מיון פנימי

ברשימה זאת מובאת החלוקה המודרנית של טחבי העלים הנהוגה כיום.
מרמת הסדרה ומטה כתובות רק הסדרות הנמצאות בישראל, כאשר יש שמות נפוצים בעברית לסוגים הם נכתבו בסוגריים.
מערכת טחבי עלים (Bryophyta)
מחלקת Andreaeobryopsida
מחלקת Takakiopsida
מחלקת Andreaeopsida (מכונה באנגלית lantern mosses)
מחלקת Polytrichopsida (מכונה באנגלית hair-cap mosses)
מחלקת Sphagnopsida (מכונה באנגלית peat mosses)
מחלקת Bryopsida (מכונה באנגלית true mosses, או טחבים אמיתיים) - כל המינים המיוצגים בישראל שייכים למחלקה זאת.
תת-מחלקת Buxbaumiidae - מכילה סוג אחד Buxbaumia שאינו נמצא בארץ.
תת-מחלקת Diphysciaceae - מכילה סוג אחד Diphyscium שאינו נמצא בארץ.
תת-מחלקת Timmiidae - מכילה רק סוג אחד Timmia שאינו נמצא בארץ.
תת-מחלקת Funariidae - מיוצגת בארץ.
הסדרה Encalyptales
מכילה בארץ סוג אחד Encalypta (צנופית).
הסדרה Funariales - מיוצגת בארץ על ידי שישה סוגים בשלוש משפחות.
משפחת Gigaspermaceae - מכילה בארץ את הסוג Gigaspermum.
משפחת Funariaceae - מכילה בארץ את הסוגים Funaria (חבליל), Physcomitrium, Pyramidula, ו-Entosthodon.
משפחת Ephemeraceae - מכילה בארץ את הסוג Ephemerum (אפמרום) .
תת-מחלקת Dicranidae - מיוצגת בארץ.
הסדרה Dicranales - מכילה בארץ שלושה סוגים בשתי משפחות.
משפחת Ditrichaceae - מכילה בארץ את הסוגים Pleuridium (פלורידיום), Ditrichum ו-Cheilothela .
משפחת Dicranaceae - מכילה בארץ את הסוג Dicranella (דיקרנלה).
הסדרה Fissidentales
מכילה בארץ סוג אחד Fissidens (פיסידנס).
הסדרה Grimmiales - מכילה בארץ שלושה סוגים במשפחה אחת.
משפחת Grimmiaceae - מכילה את הסוגים Grimmia (גרימיה), Schistidium, Racomitrium.
הסדרה Pottiales - מכילה בארץ 25 סוגים ב-2 משפחות.
משפחת Pottiaceae - מכילה בארץ 24 סוגים. הבולטים מביניהם הם Tortella (טורטלה), Gymnostomum (אלשן), Barbula (זקנית), Pottia (פוטיה), ו-Aloina (אלואינה)
משפחת Cinclidotaceae - מכילה בארץ סוג אחד Cinclidotus. יש המאחדים משפחה זאת עם ה-Pottiaceae.
תת-מחלקת Bryidae - התת-מחלקה הגדולה ביותר, מיוצגת גם היא בארץ.
הסדרה Bryales - מכילה בארץ שישה סוגים בשלוש משפחות.
משפחת Bryaceae - מכילה בארץ את הסוגים Bryum (טחובית), Pohlia ו-Leptobryum.
משפחת Mniaceae - מכילה בארץ את הסוג Plagiomnium.
משפחת Bartramiaceae - מכילה בארץ את הסוגים Bartramia ו-Philnotis.
הסדרה Orthotrichales - מכילה בארץ שני סוגים במשפחה אחת.
משפחת Orthotrichales - מכילה בארץ את הסוגים Zygodon ו-Orthotrichum
הסדרה Hypnales - מכילה בארץ 11 סוגים בשלוש משפחות.
משפחת Fabroniaceae - מכיל בארץ את הסוג Fabronia (פברוניה).
משפחת Amblystegiaceae - מכילה בארץ את הסוגים Cratoneuron, Amblystegium ו-Leptodictyum.
משפחת Brachytheciaceae - מכילה בארץ את הסוגים Homalothecium (משיינית), Scorpiurium (עקרבית), Brachythecium, Scleropodium, Rhynchostegium, Eurhynchium ו-Rhynchostegiella
הסדרה Leucodontales - על פי מחקרים מודרניים יש המאחדים אותה עם ה־Hypnales. מכילה בארץ שישה סוגים בשלוש משפחות.
משפחת Leucodontaceae - מכילה בארץ את הסוגים Leucodon, Antitrichia ו-Pterogonium
משפחת Neckeraceae - מכילה בארץ את הסוגים Leptodon (דקשן) ו-Neckera
משפחת Thamnobryaceae - מכילה בארץ את הסוג Thamnobryum
הערות שוליים

1 2  Molecular systematics of bryophytes, [Saint Louis, Mo.]: Missouri Botanical Garden Press, [2004]
1 2 3 4  The bryophyte flora of Israel and adjacent regions, Jerusalem: Israel Academy of Sciences and Humanities, 2004
↑  Mathews, Daniel, 1948-, Cascade-Olympic natural history, Portland, OR: Raven Editions in conjunction with the Audubon Society of Portland, 1988
1 2 3  Bryophyte biology, New York, N.Y.: Cambridge University Press, 2000
↑  E. Schnepf, U. Stein, G. Deichgr�ber, Structure, function, and development of the peristome of the moss,Rhacopilum tomentosum, with special reference to the problem of microfibril orientation by microtubules, Protoplasma 97, 1978-06, עמ' 221–240 doi: 10.1007/bf01276695
1 2 3  Pleurocarpous mosses : systematics and evolution, Boca Raton, FL
↑  Newton, Angela E, Wikström, Niklas, Bell, Neil, Lowe Forrest, Laura, Dating the diversification of pleurocarpous mosses, DIVA, 2006
↑  Crandall-Stotler, Barbara J., and Sharon E. Bartholomew-Began. "Morphology of mosses (phylum Bryophyta)." Flora of North America North of Mexico 27 (2007): 3-13
1 2  Bryophyte biology, 2nd ed, Cambridge: Cambridge University Press, 2009
↑  David T. Hanson, Steven K. Rice, Photosynthesis in Bryophytes and Early Land Plants, Springer Science & Business Media, 2013-10-21. (באנגלית)
1 2  Knoop, Volker (2010). "Looking for sense in the nonsense: a short review of non-coding organellar DNA elucidating the phylogeny of bryophytes". Tropical Bryology. 31: 51–60.
↑  Yin-Long Qiu, Libo Li, Bin Wang, Zhiduan Chen, The deepest divergences in land plants inferred from phylogenomic evidence, Proceedings of the National Academy of Sciences 103, 2006-10-17, עמ' 15511–15516 doi: 10.1073/pnas.0603335103
↑  Buck, William R. & Bernard Goffinet. (2000). "Morphology and classification of mosses", pages 71-123 in A. Jonathan Shaw & Bernard Goffinet (Eds.), Bryophyte Biology. (Cambridge: Cambridge University Press)
↑  Cymon J. Cox, Blaise Li, Peter G. Foster, T. Martin Embley, Conflicting Phylogenies for Early Land Plants are Caused by Composition Biases among Synonymous Substitutions, Systematic Biology 63, 2014-01-31, עמ' 272–279 doi: 10.1093/sysbio/syt109
↑  פליקס בילבסקי, מבוא לטחבים בישראל, תל אביב, 1963
↑  RICHARD H. ZANDER, GENERA OF THE POTTIACEAE: MOSSES OF HARSH ENVIRONMENTS, www.mobot.org, ‏1993
↑  Benjamin Merget, Matthias Wolf, A molecular phylogeny of Hypnales (Bryophyta) inferred from ITS2 sequence-structure data, BMC Research Notes 3, 2010, עמ' 320 doi: 10.1186/1756-0500-3-320
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007546048705171  BnF: cb11983173q (data)  GND: 4166892-3  LCCN: sh85087489  LNB: 000305692  NDL: 00570784  NKC: ph115251 
טחב עלים מהמין Funaria hygrometrica הקרוי בעברית חבליל מצוי.
טחב עלים מהסוג Bryum הקרוי בעברית טחובית.
טחב עלים פלאוקרפי מהמין Homalothecium sericeum, הסוג קרוי בעברית משיינית
1020-1029 לפנה"ס

שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 1029 - 1020 לפני הספירה
אירועים ומגמות

1027 לפנה"ס - תיארוך סיום שליטת שושלת שאנג בסין והתחלת שושלת ג'ואו.
שאול מלך ישראל.
1025 לפנה"ס - התמוטטות יוון המיקנית מסתיימת.
1025 לפנה"ס - חורבן טרויה.
אנשים משמעותיים

שמואל הנביא.
שאול מלך ישראל.
| עשורים במאה ה-11 לפנה"ס |
| --- | --- | --- |
|  | << • 1090–1099 לפנה"ס • 1080–1089 לפנה"ס • 1070–1079 לפנה"ס • 1060–1069 לפנה"ס • 1050–1059 לפנה"ס • 1040–1049 לפנה"ס • 1030–1039 לפנה"ס • 1020–1029 לפנה"ס • 1010–1019 לפנה"ס • 1000–1009 לפנה"ס • >> |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא כרונולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מפת ממלכת ישראל המאוחדת, 1020 לפנה"ס
1030-1039 לפנה"ס

שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 1039 - 1030 לפני הספירה
אירועים ומגמות

1039 לפנה"ס - אמנמניסו מלך מצרים מת ומוחלף על ידי פסוסנס הראשון.
1031 לפנה"ס - שלמנאסר השני מחליף את אביו אשורבניפל הראשון ומתמנה למלך אשור.
הר הגעש בלקנאפ מתפרץ במדינת אורגון, ארצות הברית.
שאול מלך ישראל.
אנשים משמעותיים

שמואל הנביא.
שאול מלך ישראל.
| עשורים במאה ה-11 לפנה"ס |
| --- | --- | --- |
|  | << • 1090–1099 לפנה"ס • 1080–1089 לפנה"ס • 1070–1079 לפנה"ס • 1060–1069 לפנה"ס • 1050–1059 לפנה"ס • 1040–1049 לפנה"ס • 1030–1039 לפנה"ס • 1020–1029 לפנה"ס • 1010–1019 לפנה"ס • 1000–1009 לפנה"ס • >> |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא כרונולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בייג'ינג

| --- | --- |

עם כיוון השעון מלמעלה: קו הרקיע של בייג'ינג, החומה הגדולה של סין בבאדאלינג (אנ'), מקדש השמיים, המרכז הלאומי לאומנויות הבמה (אנ'), האצטדיון הלאומי בייג'ינג, שער טיין-אן-מן (אנ')
 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין
 מחוז:  בייג'ינג
 ראש העיר:  Guo Jinlong
 רשות מחוקקת:  Beijing Municipal People's Congress 
 בירת המחוז העירוני:  רובע טונגג'ואו 
 שפה רשמית:  סינית 
 תאריך ייסוד:  1045 לפנה"ס
 על שם:  עיר בירה, צפון 
 שטח:  16,411 קמ"ר
 גובה:  43.5 מטרים
  ‑ הנקודה הגבוהה:  הר לינג (אנ') (2,303 מטרים)
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז העירוני:  21,893,095 (2020)
  ‑ צפיפות:  1,334 נפש לקמ"ר (2020)
 קואורדינטות:  39°54′15″N 116°24′27″E﻿ / ﻿39.90403°N 116.407526°E﻿ / 39.90403; 116.407526 
 אזור זמן:  UTC +8
 http://www.beijing.gov.cn
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הרפובליקה העממית של סין מוגדלת) שאנגחאי צ'ונגצ'ינג שנג'ן הונג קונג צ'נגדו שניאנג שיאן חרבין אורומצ'י שינינג רוסיה מונגוליה קזחסטן קיר. ט. פק. הודו נפאל ב. בנ. מיאנמר תאי. לא. וי. הפ. ד.ק צ.ק יפןבייג'ינג(למפת הרפובליקה העממית של סין רגילה) שאנגחאי צ'ונגצ'ינג שנג'ן הונג קונג צ'נגדו שניאנג שיאן חרבין אורומצ'י שינינג רוסיה מונגוליה קזחסטן קיר. ט. פק. הודו נפאל ב. בנ. מיאנמר תאי. לא. וי. הפ. ד.ק צ.ק יפןבייג'ינג(למפת בייג'ינג רגילה) חביי טיינג'יןבייג'ינג(למפת בייג'ינג מוגדלת) חביי טיינג'יןבייג'ינג     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה    tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מבט על העיר האסורה, צולם ב-2010
ארמון הקיץ, בייג'ינג
תחנת רכבת דרום בייג'ינג ממנה יוצאות רכבות מהירות מ-24 רציפים לכל רחבי המדינה
מלון בייג'ינג הממוקם במרכז העיר. זהו הבניין הראשון בעיר שקיבל היתר לעקוף בגובה את העיר האסורה
בֵּייְגִ'ינְג (או פקינג או פקין; כתב סיני: 北京; בתרגום חופשי: "בירה צפונית"; פין-יין: Běijīng ‏- IPA: ‏[pe᷇ɪt͡ɕi̋ŋ]קובץ:Zh-Beijing.ogg‏Ⓘ‏; הגייה מקורבת: בֵּיְצִ'ינְג) היא מחוז עירוני ובירת הרפובליקה העממית של סין. על פי מפקד האוכלוסין משנת 2020 אוכלוסיית המחוז העירוני מנתה כ-21.893 מיליון תושבים, מה שהופך אותה לעיר השנייה בגודלה במדינה אחרי שאנגחאי, ולאחת מהערים הגדולות בעולם כולו. המטרופולין שלה נשלטת כעירייה, ישירות על ידי הממשלה הלאומית, ומכילה 14 מועצות עירוניות ופרבריות, ושתיים כפריות. מסביב לכל המחוז העירוני של בייג'ינג נמצא מחוז חביי, למעט בדרום מזרח, שם נמצא המחוז העירוני של טיינג'ין.
החומה הסינית 2014
בייג'ינג היא אחד ממרכזי המסחר (לצד שאנגחאי והונג קונג), והמרכז השלטוני, התרבותי והמנהלי של הרפובליקה העממית של סין. העיר היא המטה של רוב החברות הממשלתיות הגדולות ביותר בסין, וכן מרכז עיקרי לכבישים הארציים ולכבישים מהירים. מגיעים אליה קווי רכבת רגילה וכן קווי רכבת מהירה. נמל התעופה הבינלאומי של בייג'ינג הוא נמל התעופה השני בגודלו בתנועת נוסעים בעולם.
ההיסטוריה של העיר, מתועדת מזה שלושת אלפים שנה, בייג'ינג היא הבירה הרביעית במספר של סין, והמרכז הפוליטי של המדינה במהלך 700 השנים האחרונות. העיר ידועה בשל ארמונותיה המפוארים, מקדשיה, גניה, קברים מפורסמים, חומות ושערים, ובאוצרות האמנות שלה. האוניברסיטאות בעיר, הפכו אותה למרכז התרבות והאמנות בסין, ערים ספורות בעולם היו המרכז הפוליטי והתרבותי של אזור כה עצום לכל כך הרבה זמן.
בתחילת המאה ה-21 חלה האצה כלכלית משמעותית בעיר והיא התחזקה במעמדה כמוקד כלכלה עולמי. בבייג'ינג 14 מתוך 100 החברות המובילות בעולם (על פי דירוג Fortune500). בנוסף ב-2016 עקפה את ניו-יורק והייתה לעיר המשכנת את מספר המיליארדרים הגדול בעולם.
שמות

במהלך השנים היו לעיר שמות רבים. בין 1928 ו־1949 הוחלף שמה ל'בייפינג' (北平) - "שלום צפוני". השם שונה, כיוון ש'ג'ינג' (京) פירושו 'בירה' וממשלת הקוומינטנג שישבה בנאנג'ינג רצתה להדגיש שבייג'ינג אינה בירת סין, ושממשלת המצביא הצבאי של בייג'ינג לא הייתה לגיטימית.
בשנת 1949 שונה השם בחזרה על ידי המפלגה הקומוניסטית של סין, כדי להדגיש שבייג'ינג היא בירת סין. הרפובליקה של סין בטאיוואן לא הכירה באופן רשמי בשינוי השם, ובמהלך שנות החמישים והשישים רבים בטאיוואן קראו לבייג'ינג 'פאיפינג'. כיום השם בייג'ינג נפוץ גם בטאיוואן, למרות שמספר מפות של סין מטאיוואן עדיין משתמשות בשם הישן יחד עם גבולות המחוזות מלפני 1949.
במערב הייתה העיר מוכרת שנים רבות כפקין או פקינג (Peking) וגם פקאן. כתיבה זו משקפת את הגיית השם במאה ה-17, לפני שהתרחש מעתק הגאים במנדרינית מהעיצור [kʲ] (קְי) אל [tɕ] (בערך צ').
היסטוריה > היסטוריה קדומה

העקבות הראשונות של מגורי אדם באזור בייג'ינג נמצאו במערות של גבעת עצמות הדרקון ליד הכפר ג'ואוקואודיין, שבמחוז פאנגשאנג, שבו חי אדם פקין. מאובני הומו ארקטוס שנמצאו במערות מתוארכים ללפני 230,000 עד 250,000 שנים. הומו ספיינס, הופיעו באזור לפני כ-27,000 שנים. ארכאולוגים מצאו התיישבויות נאוליתיות לאורך כל המחוז העירוני, כולל בוואנגפוג'ינג, שבמרכז בייג'ינג. מסקנות החוקרים הן שהעיר בייג'ינג, בגלגולה הראשון, נוסדה במאה ה-20 לפנה"ס.
העיר הראשונה בעלת חומה, באזור בייג'ינג נקראה ג'י, עיר מדינה מהמאה ה-11 עד המאה ה-7 לפנה"ס. בתוך בייג'ינג המודרנית, ג'י ממוקמת דרומית לתחנת הרכבת המזרחית של בייג'ינג. מדינה זו, נכבשה מאוחר יותר על ידי מדינת יאן והפכה לבירתה. ובנוסף, שונה שמה ליאנג'ינג.
היסטוריה > בתקופת סין הקיסרית

לאחר נפילתה של מדינת יאן, בתקופת המדינות הלוחמות, השושלות הקיסריות הראשונות המשיכו להפעיל את העיר כעיר הבירה של האזור, תחת מספר שמות שונים. בתקופת שלוש הממלכות, העיר נוהלה על ידי גונגסון זן, ויואן שאו, לפני שנכבשה על ידי מדינת ווי.
אזור המטרופולין של בייג'ינג יושב באלף הראשון לפנה"ס ובירת ממלכת ין (燕) הוקמה שם ונקראה ג'י (蓟). ג'י מזוהה לעיתים כראשיתה של בייג'ינג, אך העיר נזנחה במאה השישית לספירה. מיקומה המדויק של ג'י נותר עדיין בגדר תעלומה, למרות הניסיונות הרבים בעשורים האחרונים לזהות את המקום.
העיר שקמה במקום הידוע כבייג'ינג כיום נכבשה ב־1215 על ידי המונגולים בעת שכבשו את כלל סין. הם קבעו אותה כבירת המדינה. אלו היו ימי פריחתה. בסוף המאה ה-13 גרו בה כבר מיליון תושבים, והיא הייתה העיר המאוכלסת ביותר בעולם. העיר הוקפה בחומה חיצונית באורך 18 ק"מ וחומה פנימית שהגנה על ארמון שושלת ג'ין שהיה לב העיר.
הנוסע המוסלמי אבן בטוטה היה בסין בשנת 1346, ובכתביו תיאר את המערכות הבירוקרטיות שראה בה: ביקורת גבולות ומכס. בכתביו ציין כי המערכת הביורוקרטית הסינית עובדת באופן מופלא.
עם מיגור הכובשים המונגולים נכבשה העיר בשנת 1368 על ידי שושלת מינג. בשנת 1403 העביר הקיסר השלישי בשושלת מינג, ג'וּ-די (朱棣), את הבירה מדרום סין לבייג'ינג שהייתה מרכז כוחו בצפון. הוא גם נתן לה את שמה, שפירושו הבירה הצפונית.
"העיר האסורה", מרכז השלטון הקיסרי, נבנתה לאחר הכרזתה כבירה בשנים 1406 עד 1420. בהמשך נבנו מספר מבנים בולטים אחרים כגון מקדש השמיים. כיכר טְיֵן־אַן־מֶן (天安門) הסמוכה לעיר האסורה, נבנתה ונשרפה פעמיים במהלך שלטון שושלת מינג עד שלבסוף שופצה בשנת 1651. השלטון הקומוניסטי הקים בכיכר זו מאוזולאום שבו מוצגת גופתו החנוטה של מאו דזה-דונג, מייסדה של סין הקומוניסטית. כיכר זו הייתה מרכזה של מספר תנועות מחאה כנגד השלטון. האחרונה והמפורסמת שבהם התרחשה בשנת 1989 כאשר סטודנטים סינים הפגינו בתביעה לדמוקרטיזציה של השלטון ופוזרו בכוח רב על ידי השלטונות.
בשנות ה-90 וה-2000 חלו בבייג'ינג תהליכי פיתוח מואצים במסגרתן שכונות ישנות רבות (המכונות "חוטונגים") פינו את מקומן לגורדי שחקים ואזורי מסחר מודרניים. הפיתוח הגיע לשיאו בעת ההכנות לאולימפיאדת בייג'ינג שנערכה בעיר בשנת 2008.
אדריכלות

בייג'ינג ידועה בשכונות אשר נבנו בסגנון הסיני העתיק, הנקראות "חוטונג". בשכונות אלה רחובות המשתרעים מצפון אל דרום וביניהם בתים החוצים אותם ממערב אל מזרח. רובם של בתי החוטונג נהרסו לטובת הקמתם של גורדי שחקים מודרניים.
גאוגרפיה ואקלים

בייג'ינג משתרעת על פני 16,411 קמ"ר בצפון־מזרח סין. בצפונה, במערבה ובדרומה היא גובלת במחוז חביי, ובדרום-מזרחה גובלת בעיר-מחוז טיינג'ין. גובהה הממוצע מטרים ספורים מעל פני הים.
מצפון לעיר משתרעים הרי ין (Yan), המהווים מכשול ומגן טבעי לעיר. הדרכים הבודדות החוצות את ההרים מובילות אל בייג'ינג ומכאן חשיבותה כעיר על דרך מסחר.
העיר מחולקת לשני חלקים לא שווים בגודלם, העיר הטטארית (הפנימית) שמכילה את העיר העתיקה והעיר החיצונית שכוללת כיום גם את כל הכפרים והערים שנבלעו על ידי בייג'ינג המתרחבת. מרכז העיר הוא כיכר טיין-אן-מן שממול לעיר האסורה. מסביב לכיכר, במעגלים גדלים והולכים, מוקפת העיר בכבישי טבעת, שהקצר שבהם באורך 43 ק"מ.
הקיץ הוא העונה הגשומה בבייג'ינג וממוצע הטמפרטורות בו כ־25 מעלות. בחורף, שהוא העונה היבשה, יורדות הטמפרטורות עד כדי 4 מעלות מתחת לאפס. העיר סובלת לעיתים מסופות חול המגיעות מן המדבריות המקיפות אותה מצפון ומצפון-מערב.
גאוגרפיה ואקלים > זיהום אוויר

זיהום האוויר מהווה בעיה חמורה בבייג'ינג, כמו גם בחלקים אחרים של סין. השיעור של הזיהום ביום ממוצע גבוה פי חמישה מהמותר בתקן של ארגון הבריאות העולמי. בעת ההכנות לאולימפיאדה עשו השלטונות הסיניים מאמצים רבים להקטין שיעור זה, והשקיעו למעלה מ-17 מיליארד דולרים למטרה זו. מפעלים מזהמים רבים נסגרו וחוקקו חוקים שהגבילו תנועה של כלי רכב בעיר. כמו כן נפתחו קווים חדשים ברכבת התחתית, ומחירם הוזל על מנת להגביר את השימוש בהם.
תרבות

ארגון אונסק"ו הכריז על ארבעה אתרים בבייג'ינג כאתרי מורשת עולמית (בסוגריים שנת ההכרזה):
העיר האסורה - אזור הארמונות הקיסריים של שושלות מינג וצ'ינג בבייג'ינג (1987)
ארמון הקיץ והגן הקיסרי (1998)
מקדש השמיים (Tiantan): מזבח קורבן קיסרי (1998)
הציר המרכזי של בייג'ינג (2024) - קטע בן 7.8 קילומטרים במרכז העיר העתיקה הכולל את העיר האסורה, את מקדש השמיים, וכן את מגדל התוף ומגדל הפעמון ואת כיכר טיין-אן-מן.
אתרים מרכזיים נוספים בעיר:
מקדש האדמה
מקדש הלאמה
פארק אגם בייחאי
המוזיאון הלאומי של סין
אזור האמנות 798
הגנים הבוטניים של בייג'ינג
האצטדיון הלאומי בייג'ינג ("קן הציפור")
מרכז אופרת בייג'ינג
גן החיות של בייג'ינג
פארק צ'או-יאנג
מגדל התוף ומגדל הפעמון
כיכר טיין-אן-מן
המגדל האולימפי בייג'ינג
בקרבת העיר מצויים שני אתרי מורשת עולמית נוספים קברי שושלת מינג, ומספר קטעים מן החומה הגדולה של סין (הידועים שבהם הם באדאלינג, שינשאלינג, סימאטאי ומוטיאניו).
ערים תאומות

ישראל תל אביב, ישראל
יפן טוקיו, יפן
ארצות הברית ניו יורק, ארצות הברית
סרביה בלגרד, סרביה
פרו לימה, פרו
ארצות הברית וושינגטון די. סי., ארצות הברית
ספרד מדריד, ספרד
ברזיל ריו דה ז'ניירו, ברזיל
צרפת איל-דה-פראנס, צרפת
גרמניה קלן, גרמניה
אלג'יריה אלג'יר, אלג'יריה
טורקיה אנקרה, טורקיה
מצרים קהיר, מצרים
פקיסטן אסלאמאבאד, פקיסטן
בלגיה בריסל, בלגיה
אינדונזיה ג'קרטה, אינדונזיה
תאילנד בנגקוק, תאילנד
ארגנטינה בואנוס איירס, ארגנטינה
קוריאה הדרומית סיאול, קוריאה הדרומית
אוקראינה קייב, אוקראינה
גרמניה ברלין, גרמניה
וייטנאם האנוי, וייטנאם
הולנד אמסטרדם, הולנד
רוסיה מוסקבה, רוסיה
צרפת פריז, צרפת
איטליה רומא, איטליה
דרום אפריקה חאוטנג, דרום אפריקה
קנדה אוטווה, קנדה
איראן טהראן, איראן
אוסטרליה קנברה, אוסטרליה
רומניה בוקרשט, רומניה
הפיליפינים מנילה, הפיליפינים
בריטניה לונדון, בריטניה
ניו זילנד וולינגטון, ניו זילנד
ראו גם

אולימפיאדת בייג'ינג (2008)
מוזיאון תכנון העיר של בייג'ינג
ברווז בנוסח פקינג
הערות שוליים

↑  China: Bĕijīng (Districts) - Population Statistics, Charts and Map, www.citypopulation.de
↑  לשם השוואה, בלונדון יש 4, בניו-יורק 3 ובטוקיו 5
| מחוזות הרפובליקה העממית של סין |
| --- | --- | --- |
| מחוזות | אַנְחְװֵי • גַאנְסוּ • גֶ'גְ'יַאנְג • גְװַאנְגְדונְג • גווֵיְג'וֹאוּ • גְ'יַאנְגְסוּ • גְ'יַאנְגְשִׂי • גִ'ילִין • הַאיְנַאן • חֶבּיי • חֶנַאן • חוּבּײ • חוּנַאן • חֵייְלוֹנְגְגְ'יַאנְג • יוּנַּאן • לְיַאונִינְג • סצ'ואן • פֿוּגְ'ייֵן • צִ'ינְגְהַאי • שַאַנשִׂי • שַאנְדונְג • שַאנְשׂי |  |
| מחוזות אוטונומיים | גְװַאנְגְשִׂי • טיבט • מונגוליה הפנימית • נינְגְשְׂיַה • שׂינגְ'יַאנְג |  |
| מחוזות עירוניים | בּייְגִ'ינְג • צ'וּנְגְצִ'ינְג • שאנגחאי • טייֵנְגִ'ין |  |
| אזורים מנהליים מיוחדים | הונג קונג • מקאו |  |
| ראו גם | מעמדה הבין-לאומי של טאיוואן |  |
| הערים הגדולות בעולם: ערים המונות לפחות חמישה מיליון תושבים |
| --- | --- | --- |
| 20,000,000+ | שאנגחאי • בייג'ינג • סאו פאולו • דלהי |  |
| 10,000,000+ | קראצ'י • לאגוס • איסטנבול • טוקיו • מומבאי • מוסקבה • גואנגג'ואו • פריז • שנג'ן • צ'נגדו • קינשאסה • קהיר • ג'קרטה • לאהור • סוג'ואו |  |
| 5,000,000+ | סיאול • מקסיקו סיטי • לונדון • לימה • דאקה • ניו יורק • בנגלור • בנגקוק • דונגגוואן • צ'ונגצ'ינג • נאנג'ינג • טהראן • שניאנג • בוגוטה • הו צ'י מין סיטי • הונג קונג • בגדאד • צ'נאי • צ'אנגשה • ווהאן • טיינג'ין • היידראבאד • האנוי • ריו דה ז'ניירו • פושאן • סנטיאגו דה צ'ילה • ריאד • אחמדאבאד • שאנטואו • סנקט פטרבורג • ח'רטום  • אנקרה • ג'ינאן • האנגג'ואו • סינגפור • יאנגון • לואנדה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007547814605171  BNE: XX453031  BnF: cb11957264c (data)  GND: 4075971-4  ISNI: 0000 0001 2159 7692  LCCN: n79076155  LNB: 000084757  MusicBrainz: 96dd7db4-d3ef-4d7f-a1c8-d89c7db89181  NARA: 10036657  NDL: 00646810  NKC: ge130384  SUDOC: 027557758  VIAF: 312565158   WorldCat (עם VIAF): 312565158 
שוק הפנינים במרכז העיר אשר מצוי כיום בתוך מבנה רב קומות
אורי אפק

| --- | --- |
אורי אפק
אורי אפק
 לידה:  11 בספטמבר 1932 (בן 92) בלפוריה, פלשתינה (א"י)
 מידע כללי
 שם לידה:  אורי פינצ'וק
 מדינה:  ישראל ישראל
 ספורט
 ענף ספורט:  כדורעף
 מאמן:  נבחרת ישראל, עין שמר
אורי אפק (נולד ב-11 בספטמבר 1932) הוא ספורטאי, מאמן לאומי ושופט בינלאומי בכדורעף. כיהן כמפקח משרד החינוך על החינוך הגופני, סגן מנהל וממלא מקום מנהל רשות הספורט, מנכ"ל הוועד האולימפי בישראל, ראש משלחת ישראל בשלוש אולימפיאדות ויו"ר ועד המנהלים של המכללה האקדמית בווינגייט.
ביוגרפיה

אפק נולד בבלפוריה בשם אורי פינצ'וק וכתינוק עבר לכפר יונה ולמד בנתניה הסמוכה. כבר מגיל צעיר בלט כישרונו הספורטיבי והוא החל את דרכו כאתלט במכבי נתניה. הצטיין בריצות קצרות ובקפיצות ואף גבר באחת מאליפויות הנוער על אריה קלינשטוב-נווה, שהיה אז אלוף ישראל בקפיצה לגובה. במכבי נתניה העבירו את אפק בן ה-16 לקבוצת הכדורגל המקומית ששיחקה בליגה העליונה, בתפקיד שוער. איתו שחקו אריה מכנס, שמואל פרלמן, יוסי מלר, ויצחק כספי.
אפק התגייס לנח"ל ושימש כשוער בנבחרת החיל. בימים ההם, כפי שסיפר, היה הכדורגל בצבא מפותח ונערכו משחקים בין החֵילוֹת.
אורי אפק עבר קורס קצינים ושימש קצין ספורט חיילי של הנח"ל עד שחרורו בשנת 1952. עם שחרורו מצה"ל בדרגת סגן (מיל.) המשיך אורי אפק לשרת במילואים כקצין בגדוד חי"ר בו התקדם בדרגות ובתפקידים ולימים מילא לסירוגין את תפקידי המג"ד והסמג"ד. בגיל 40 עבר לשרת בענף אימון גופני והשתחרר משירות המילואים בדרגת סגן-אלוף. במהלך שירותו עבר קורס צניחה.
קריירה > דרכו בחינוך הגופני כמורה וכמפקח

עם שחרורו, החל אפק ללמוד במדרשה לחינוך גופני שהתמקמה באותם ימים במחנה יונה. באותם ימים נמשכו הלימודים שנתיים. עם פתיחת מכון וינגייט החל אפק ללמד במקום בתפקיד מדריך כללי.
בשנת 1958, החל אפק ללמד כדורעף במדרשה, ובנוסף לכך שימש כעוזרו של מנהל המדרשה, איסר וגנר, שהיה עולה חדש מפולין, בנושאי שפה ובירוקרטיה. דוד אלדר, שהחליף את וגנר כמנהל המכללה, החליט להאריך את משך הלימודים משנתיים לשלוש על מנת להרחיב את השכלת המורים לחינוך גופני ואפק סייע לו במשך מספר שנים בהקמת שנה ג' נוספת לסטודנטים.
בנוסף לעבודתו במדרשה, לימד אפק חינוך גופני בקיבוצי האזור והצטיין בהקמת נבחרות כדורעף.
בד בבד עם עבודתו כמורה לחינוך גופני, מונה אורי לתפקיד מדריך למורים באזור, ומכאן נסללה דרכו לפיקוח על החינוך הגופני באזור, משרה בה שימש שבע שנים.
בשנת 1975 נסע לשנתיים לארצות הברית, שם למד וסיים תואר שני באוניברסיטת CSUN. במהלך לימודיו גם אימן את נבחרת האוניברסיטה בכדורעף וזכה לתואר "מאמן השנה". עם סיום לימודיו חזר לתפקידו בשנת 1977.
קריירה > אימון כדורעף

אפק היה בן טיפוחיו של מיכה שמבן, מורה ומאמן מוערך בכדורסל וכדורעף, ששכנע את אפק להתמחות בכדורעף. בשנת 1955 אימן אפק את כפר יונה ולאחר מכן אימן במשך מספר שנים את הפועל עין שמר. בשנים 1962–1966 אימן אפק את נבחרת הכדורעף של אליצור. בשנים 1967–1969 ושוב מ-1971 אימן את קבוצת "הפועל העוגן" שזכתה תחת ניהולו בגביע המדינה בשנת 1973. היה זה הגביע התשיעי שבו זכה אפק כמאמן. בסך הכול, זכה ב-14 אליפויות וגביעים. בשנת 1976 מונה על ידי גרי אברמוביץ למאמן קבוצת הבוגרים של הפועל כפר סבא ותרם תרומה משמעותית להתפתחות הכדורעף בעיר. בשנות ה-80 חזר שוב לאמן את הפועל העוגן.
כמאמן לאומי אימן את נבחרת הנשים לקראת אליפות עולם בפריז 1956, היה מאמן לאומי של נבחרת הגברים שהשתתפה בטורניר בינלאומי באיסטנבול ובאליפות קדם אולימפית בהודו 1963. אימן את נבחרות ישראל לאוניברסיאדות מקסיקו 1970, טורינו 1973 ומוסקבה 1981.
במקביל לאימון שימש אפק כשופט בכדורעף. הוא שימש שופט בינלאומי באליפות העולם במוסקבה 1962 ובמשחקים נוספים.
קריירה > תפקידים במוסדות הספורט הממלכתיים

בשנת 1959 החל לכהן כרכז ארצי לכדורעף במרכז הפועל.
עם מינויו של יריב אורן למנהל רשות הספורט בשנת 1970 הוא מינה את אפק לסגנו. אפק היה (בשיתוף פעולה עם הפיקוח על החינוך הגופני) אחראי על הספורט ההישגי ועל התאחדות הספורט ומוסדות ספורט אחרים. בשנים 1980 - 1981 מילא את מקומו של יריב אורן, שהשתתף באותה עת בקורס דו שנתי של המכללה לביטחון לאומי והיה למעשה מנהל הרשות.
במסגרת תפקידו כסגן מנהל רשות הספורט, היה אפק פעיל בכל המכביות. כאיש כדורעף, שימש בחלק מהן כיו"ר ענף הכדורעף במכבייה. כן סייע למפעלי ספורט לאומיים אחרים כגון האליצוריה והביתריה. עוד ב-1968, כאשר סייע ליריב אורן במגוון תחומים, היה מעורב באירוח המשחקים הפאראלימפיים באותה שנה. אפק המשיך במרוצת השנים לסייע במסגרת תפקידיו לספורט הנכים ושימש כגמלאי בהתנדבות בתפקיד מנכ"ל ההתאחדות הישראלית לספורט נכים.
אורי אפק עבר בשנת 1982 לוועד האולימפי לתפקיד שהוגדר לאחר מכן כמנכ"ל ועד זה. במסגרת תפקידו היה אפק אחראי על ההכנות האולימפיות של נבחרות ישראל בענפים האולימפיים, תוך שיתוף פעולה עם היחידה לספורט הישגי שהיא הזרוע המקצועית של הוועד האולימפי.
במהלך שנות כהונתו בתפקיד זה, היה ראש משלחת מוסדות ישראל בשלוש אולימפיאדות, לוס אנג'לס 1984 (יחד עם שמואל ללקין), סיאול 1988 וברצלונה 1992.
בשנת 1995 החליט לעזוב תפקיד זה והוחלף על ידי אפרים זינגר. למרות פרישתו מהתפקיד, המשיך במשך כשלוש שנים לעבוד במנהלת הספורט ההישגי, והיה פעיל בהכנות לאולימפיאדת סידני 2000.