stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
BCPL
עיצוב

BCPL נבדלת משפות אחרות בכך שהיא מכילה רק סוג אחד של מבנה נתונים : word (מילה), שהכיל מספר קבוע של סיביות, ולרוב תאם להגדרת הארכיטקטורה בה נמצא, וכן הכיל כמות סיביות מספקת על מנת לייצג כתובות חוקיות בזיכרון. בשביל מכונות רבות באותו הזמן, גודלו של מבנה הנתונים word היה 16 סיביות. בחירה זו (הגדרת סוג מבנה נתונים יחיד) התבררה לאחר מכן כבעיה משמעותית כאשר BCPL רצה על מכונות עם גודל שונה שהוקצה ל-word בזיכרון כגון 32 סיביות ו-64 סיביות  שבהן הכתובות הקטנות ביותר בזיכרון לא היו word, אלא byte (שהוא 8 סיביות).
למרות שבשפה ישנו רק סוג מבנה נתונים אחד, הפירוש של כל ערך בזיכרון נקבע על ידי האופרטורים שמבצעים עליו פעולות.  לדוגמה,  + מחבר שני ערכים יחדיו, ומתייחס אליהם כמספרים שלמים (integers),  ! מצביע על כתובת באמצעות הערך, ובכך הופך אותו למצביע (pointer). על מנת ששיטה זו תעבוד, השפה לא ביצעה בדיקות לסוג מבני הנתונים. מוסכמת כתיבה ששמה "Hungarian Notation" פותחה על מנת לסייע למתכנתים להימנע מטעויות רשלניות בסוג מבני הנתונים.
היסטוריה

BCPL מומשה לראשונה בשנת 1967 באוניברסיטת קיימברידג' על ידי מרטין ריצ'רדס. היא פותחה משום שלשפה שקדמה לה, Cambridge Programming Language (שנקראה לאחר מכן Combined Programming Language ובקיצור CPL) שפותחה בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 היו קשיים. חלק אינטגרלי מפועלו של ריצ'רדס לפיתוח השפה היה הסרת הפיצ'רים אשר הופכים את תהליך הקומפילציה לקשה יותר. המימוש הראשון של מהדר ב -BCPL נכתב באביב 1967, כאשר ריצ'רדס ביקר בפרויקט MAC (שלא להתבלבל עם מערכת ההפעלה MacOS של חברת אפל) במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס.
BCPL היא השפה הראשונה שבה נכתבה תוכנית "hello world" וכן שבה נכתב ה MUD הראשון - MUD1.
דוגמאות

אם תוכניות אלו רצות באמצעות הגרסה הנוכחית של Cintsys, (מהדר BCPL)  (נכון לדצמבר 2018), יש לכתוב את LIBHDR, START, WRITEF באותיות קטנות על מנת להימנע משגיאות.
הדפסת תוצאות של פונקציות עצרת:
GET "LIBHDR"

LET START() = VALOF $(
	FOR I = 1 TO 5 DO
 WRITEF("%N! = %I4*N", I, FACT(I))
	RESULTIS 0
$)

AND FACT(N) = N = 0 -> 1, N * FACT(N - 1)
ספירת הפתרונות לחידת n המלכות :
GET "LIBHDR"

GLOBAL $(
	COUNT: 200
	ALL: 201
$)

LET TRY(LD, ROW, RD) BE
	TEST ROW = ALL THEN
 COUNT := COUNT + 1
	ELSE $(
 LET POSS = ALL & ~(LD | ROW | RD)
 UNTIL POSS = 0 DO $(
 LET P = POSS & -POSS
 POSS := POSS - P
 TRY(LD + P << 1, ROW + P, RD + P >> 1)
 $)
	$)

LET START() = VALOF $(
	ALL := 1
	FOR I = 1 TO 12 DO $(
 COUNT := 0
 TRY(0, 0, 0)
 WRITEF("%I2-QUEENS PROBLEM HAS %I5 SOLUTIONS*N", I, COUNT)
 ALL := 2 * ALL + 1
	$)
	RESULTIS 0
$)
ראו גם

B (שפת תכנות)
C (שפת תכנות)
Go (שפת תכנות)
BCPL-Wikipedia
מאו (משחק קלפים)

מאו (ידוע גם בתור: משחק אוסטרלי) הוא משחק קלפים שחוקיו נהיים מובנים במהלך המשחק בו.
לשחקנים חדשים, שמעולם לא שיחקו במשחק, יוצגו חוקי הבסיס של המשחק בלבד. לחלופין, יוצג לשחקנים אלו 3 חוקים בלבד: "אסור לדבר", "אסור לדבר על החוקים/לגלותם" ו"אסור לשאול שאלות".
המשחק הפך פופולרי באוניברסיטאות קיימברידג' ואוקספורד שבאנגליה בשנת 1975, אף כי סביר כי הוכר עוד לפני כן. המשחק רווח בתוכניות לילדים מחוננים בארצות הברית, ומשוחק באולימפיאדה לפיזיקה, ממנה הגיע המשחק לישראל בראשית שנות התשעים של המאה העשרים.[דרוש מקור]
משמעות שם המשחק

יש הגורסים כי המשחק קרוי על שמו של מאו דזה-דונג. סברה זו מקבלת חיזוק מן השימוש בביטוי "שמו של מנהיגנו הדגול" במהלך המשחק, במקום המילה "מאו". המשחק יוצר סביבה של חוסר ודאות בה החוקים שרירותיים והענישה נראית שרירותית אף יותר, אם לא מבינים את החוקים. החוקים אינם מוסברים, ואפילו כשעונשים יש להיזהר מלגלות את החוק שעברו עליו (אלא אם עברו על חוק מומצא). הדיבור אסור, אלא במסגרת מסודרת. החוקים עשויים להשתנות, אף כי יש להודיע על הוספת חוק למשחק. בכל אלה מהווה המשחק פרודיה על סין הקומוניסטית.
יש הגורסים כי המשחק מהווה התפתחות של משחק גרמני בשם "מאו מאו" (Mao-Mao), המזכיר בחוקיו את המשחק טאקי, אך משוחק באמצעות חבילת קלפים רגילה.
בשנת 1899 כתב ארתור מאצ'ן (Arthur Machen) סיפור קצר בשם האנשים הלבנים. בסיפור מתארת נערה צעירה את חוויותיה בנושא כישוף:
הסיפור קודם למשחק בכמה עשורים, אך סביר שממציאי המשחק הכירו את הסיפור והושפעו ממנו.
הספר "The Mao Game" משנת 1997, מאת ג'ושוע מילר, והסרט משנת 1999 בבימויו רומזים למשחק זה.
חוקי בסיס

החוקים הבסיסיים ביותר, שאותם אומרים לשחקנים חדשים:
חוק ראשון: מי שמסיים את הקלפים שלו מנצח ויוצא מהמשחק. הוא יכול לחזור מתי שהוא רוצה, ולהוסיף חוק חדש.
חוק שני: אין לדבר על אף חוק, פרט על החוקים הראשון והשני.
חוק שלישי: אין לשאול שאלות בשום שלב של המשחק.
חוקים אלו מהווים בעצם את מהות המשחק: יש ללמוד את החוקים שלו, ומתווספים חוקים תוך כדי משחק.
קיימות גרסאות רבות למשחק, בעיקר משום שחוקי המשחק אינם מוצגים במלואם לשחקנים חדשים. קריאת החוקים מומלצת בעיקר לשחקנים אשר רוצים להתחיל קבוצת משחק חדשה, בה אין אף שחקן מנוסה. בשל ריבוי חוקי הבסיס האפשריים, אין צורך להשתמש בכולם. כשרוצים להתחיל אפשר לשחק ללא חוקים מיוחדים בהתחלה, אלא רק עם חוקים מאוד בסיסיים על אופן המשחק. החוקים הבסיסיים המקובלים:
מחוז סידאמו

| --- | --- |
 מדינה:  אתיופיה אתיופיה
 תאריך נטישה:  1995 
 קואורדינטות:  5°N 39°E﻿ / ﻿5°N 39°E﻿ / 5; 39 
  מפת מיקום  מפה מפורטת  תחומי מחוז סידאמו בשנים 1991 עד 1995  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
סידאמו היה מחוז בחלק הדרומי של אתיופיה, עיר הבירה של המחוז הייתה בירגעלם, ואחרי כן אווסה. המחוז נקרא על שם הקבוצה האתנית שבאזור הסידאמים, שהיו המרכיב העיקרי של המחוז. המחוז הוקם על חלק משטחה של ממלכת קאפה. המחוז גבל בדרום מזרחה בסומליה בדרומה בקניה במזרחה בבלה בצפון מזרחה בארסי בצפונה בשוואה בצפון מערבה בקפאה ובמערבה במחוז גמו גופה.
היסטוריה

עם מטעי הקפה הגדולים של המחוז, סידאמו הייתה בעלת הכנסות שופעות והשטח ניתן לאצילים כגון דאג'אזמאץ' באלצ'ה אבא נפסו, שהיה המושל של הפרובינציה לפני הכיבוש האיטלקי.
אחרי שחרורה של אתיופיה במהלך המערכה במזרח אפריקה במלחמת העולם השנייה על ידי בעלות הברית, בשנת 1942, סופחו למחוז זה המחוזות בוראנה ווואליטה.
בסידאמו התחולל, ב-1960, מרד המיסים של הגאוודים שהתנגדו לארגון מחדש של מערכת המסים. המרד דוכא באופן ברוטלי כפי שגברו זאוודה ראה וכתב, "האיכרים שהיו חמושים בעיקר בחניתות וחרבות התעמתו כנגד אויב מזוין היטב, שהורכב מחיילים ושוטרים." המתקוממים הגאוודים התנגשו עם כוחות הממשלה מספר פעמים, ואחרי שהוקמה ועדה רק מנהיגי המורדים נענשו.
עם אימוץ החוקה החדשה בשנת 1995, סידאמו נחלקה בין המחוזות האתניים החדשים, אזור בדרום- מזרח המחוז נעשה נפת ליבאן שבמחוז סומלי, אזור נוסף במערב המחוז ניתן למחוז מדינת האומות, הלאומים ועמי הדרום וחולק למספר נפות כמו סידאמה, וואליטה, נפת גאוודו ומה שנשאר מהמחוז (שרוב האוכלוסייה בו משתייכת לבני האורומו) הפך להיות נפת בוראנה שבמחוז אורומיה.
הערות שוליים

↑  Bahru Zewde, A History of Modern Ethiopia, second edition (London: James Currey, 2001), pp. 129, 133. ISBN 0821409727
↑  Bahru Zewde, A History, p. 218
קייטאנו ריפול

| --- | --- |

 לידה:  22 בינואר 1778 סולסונה, ספרד 
 הוצאה להורג:  31 ביולי 1826 (בגיל 48) ולנסיה, ספרד 
 מדינה:  ספרד 
 
קייטאנו ריפול (1778, כנראה סולסונה – 26 ביולי 1826, ולנסיה) היה מנהל בית ספר בוולנסיה, ספרד, והיה הקורבן האחרון של האוטו דה פה - האחרון שהוצא להורג על ידי הכנסייה הקתולית בשל הפצת רעיונות הדאיזם.
חייו

ריפול היה חייל בצבא ספרד במהלך מלחמת חצי האי (1807-1814). הוא נתפס על ידי כוחות צרפת והיה שבוי מלחמה. בזמן שהוחזק בצרפת נחשף לדאיזם והפך לדאיסט בעצמו.
בשובו לספרד, הוא ניצל את תפקידו כמנהל בית ספר ללמד על דאיזם. במהרה הואשם על ידי האינקוויזיציה הספרדית, נעצר באשמת כפירה, והוחזק בכלא קרוב לשנתיים עד הוצאתו להורג.
האשמות הכנסייה

יושב ראש הבישופות של ולנסיה, האינקוויזיטור מיגל טורנזו, שלח דו"ח לארכיבישוף של ולנסיה בוותיקן שריפול לא מאמין בישו, בשילוש הקדוש, באינקרנציה, ועוד. ריפול לא מילא חובות נוצריות כגון חג הפסחא, ולא עודד את ילדי בית הספר לדקלם את אווה מריה או להצטלב.
המשפט

בעוון האשמות אלו אנשי האינקוויזיציה הספרדית דרשו שריפול יורשע ויעלה על המוקד . עם זאת, מאחר שביצוע גזר הדין הוטל מסורתית על הנציגות האזרחית החילונית של המלוכה, בחרה זו לתלות אותו במקום העלאה על המוקד.
על פי הסיפור אך ללא מקור מבוסס, שלטונות הכנסייה לא אהבו את העונש ולכן הניחו את גופתו של ריפול בחבית, העלו אותה באש וקברו את השרידים באדמה מחוץ לבית קברות. דיווחים אחרים גרסו כי האפר נזרק לנהר.
מילותיו המפורסמות האחרונות של ריפול היו :"אני מת בהשלימי עם אלוהים ואדם."
הערות שוליים

↑  Anderson, James Maxwell (2002). Daily life during the Spanish Inquisition (illustrated ed.). Greenwood Publishing Group. p. 83. ISBN 0-313-31667-8. נבדק ב-2009-03-03.{{cite book}}:  תחזוקה - ציטוט: postscript (link)
↑  "Reflections". 2010. נבדק ב-2010-04-28..
↑  Johnson, Bob. "Martyr For Deism: Cayetano Ripoll". נבדק ב-2012-11-23.{{cite web}}:  תחזוקה - ציטוט: postscript (link)
↑  Schaff, Philip; Schaff, David Schley (1910). "History of the Christian Church". C. Scribner's sons. p. 552. נבדק ב-2009-03-03.{{cite web}}:  תחזוקה - ציטוט: postscript (link)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1056418702  ISNI: 0000 0000 2160 8075  LCCN: n80136806  SUDOC: 225744155  VIAF: 57922268   WorldCat (עם VIAF): 57922268
קארל גרוסמן

| --- | --- |
כרזת מבוקש של גרוסמן
כרזת מבוקש של גרוסמן
 לידה:  13 בדצמבר 1863 גרמניה,נוירופין
 התאבד:  5 ביולי 1922 (בגיל 58) ברלין, רפובליקת ויימאר 
 מדינה:  גרמניה, הקיסרות הגרמנית 
 
קארל פרידריך וילהלם גרוסמן (בגרמנית: Carl Friedrich Wilhelm Großmann;‏ 13 בדצמבר 1863 – 5 ביולי 1922) היה רוצח סדרתי גרמני. גרוסמן התאבד בזמן שחיכה להוצאתו להורג מבלי לתת הודאה שלמה על היקף פשעיו ומניעיו, והם נותרו במידה רבה לא ידועים.
ביוגרפיה

לא ידוע הרבה על ראשית חייו של גרוסמן, מלבד שהיו לו העדפות סדיסטיות בכל הנוגע למין, ושהורשע מספר פעמים בגין התעללות מינית בילדים.
ב-21 באוגוסט 1921 נעצר גרוסמן בדירתו שבברלין אחרי ששכנים שמעו צרחות ורעשים של דפיקות מדירתו ובעקבותיהם שקט. השוטרים שפרצו לדירה ובדקו את המקום מצאו על המיטה גופה טרייה של אישה שנרצחה. גרוסמן נלקח למעצר והועמד לדין בגין רצח מדרגה ראשונה. שכנים דיווחו שבמהלך השנים האחרונות היה נראה כי גרוסמן בילה באופן סדיר בחברתן של נשים, בעיקר צעירות שנראו עניות. רבות נכנסו לדירה, אך רק מעטות יצאו ממנה.
לפני כן, במהלך מלחמת העולם הראשונה, מכר גרוסמן בשר רב בשוק השחור, ואף היה לו דוכן נקניקיות בתחנת רכבת קרובה לביתו. האמונה הרווחת היא שהבשר היה משאריות של קורבנותיו, כשהעצמות וחלקים אחרים שהם בלתי אכילים הושלכו לנהר. לא ידוע כמה קורבנות גרוסמן קטל. רק הגופה של הקורבן האחרון נמצאה, יחד עם כתמי דם בדירה שהראו שלפחות עוד שלושה אנשים נרצחו שם בשבועות המעטים שקדמו למעצר. יש המציעים כי 50 נשים נכנסו לדירתו של גרוסמן שם הן נרצחו, בותרו ולבסוף נאכלו על ידי לקוחות תמימים של עסקי הבשר שלו.
גרוסמן הורשע ברצח ונידון למוות, אך לפני ביצוע גזר הדין הוא תלה את עצמו בתאו.
ראו גם

המרטש מאטלנטה
המפלצת מפירנצה
לקריאה נוספת

Matthias Blazek (2009), Carl Großmann und Friedrich Schumann – Zwei Serienmörder in den zwanziger Jahren, ibidem-Verlag, Stuttgart, ISBN 978-3-8382-0027-9
Horst Bosetzky (2004), Die Bestie vom Schlesischen Bahnhof, Jaron-Verlag, Berlin, ISBN 3-89773-078-2
Peter Haining (2005), Cannibal Killers Murderers who kill and eat their victims, chapter: "The Bread And Butter Brides", Magpie Books, UK, ISBN 978-1-84529-792-3
Maria Tatar (1995), Lustmord: Sexual Murder in Weimar Germany, Princeton, NJ (English), ISBN 0-691-01590-2
Masters, R.E.L.; Lea, Eduard; Edwardes, Allen, (1963), Perverse Crimes in History: Evolving Concepts of Sadism, Lust-Murder, and Necrophilia from Ancient to Modern Times, NY: Julian Press
הערות שוליים

↑  (Blazek (2009 עמוד 61
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 129488135  ISNI: 0000 0000 9315 1465  LCCN: no2005086999  VIAF: 101268804   WorldCat (עם VIAF): 101268804
דוד כטורזה

הרב דוד כטורזה (כטורזא) (ה'תרל"ז, 1876 - י"ט בכסלו ה'ת"ש, 30 בנובמבר 1939) היה הרב הראשי ליהדות תוניסיה וראש ישיבת "חברת התלמוד" בתוניס.
ביוגרפיה

נולד בשנת ה'תרל"ז בתוניס לאביו ר' סעדאני כטורזא. בן לקהילה האיטלקית יוצאי ליבורנו ("גראנה"). למד בישיבת "חברת התלמוד" בתוניס אצל ר' שלמה דאנה, בעל "שלמי תודה". לאחר פטירת רבו מילא את מקומו בראשות הישיבה. בשנת ה'תרצ"ד (1934), עם פטירת רבה הראשי של תוניסיה יוסף גג', התמנה לכהן תחתיו כרב ראשי, עד לפטירתו בי"ט בכסלו ה'ת"ש.
ספריו

תנובות שדי – (ח"א; ח"ב) על הלכות שחיטה וטריפות, ג'רבה, תרצ"ו. נכתב יחד עם חברו לספסל הלימודים הרב ישועה אלמליח.
עיני דוד – על שולחן ערוך חלק אבן העזר, ג'רבה, תשי"ט.
ספר וידבר דוד : ... על סדר הש"ס ... / רבי דוד כטורזא ; הועתק ונסדר לראשונה מכתב יד קדשו, עם ליקוט חידושי ש"ס מספריו, ותשובות המפוזרות בספרי חכמי תונס / על ידי העורך והמסדר נסים מזגני. בני ברק : מכון הרב מצליח, תשפ"ד.
תשובות ופסקים ממנו מובאים בספרי חכמי תוניס וג'רבה, בהם הרב ישראל זיתון כלפון משה הכהן, הרב רחמים חי חויתה הכהן ועוד.
הערות שוליים

↑  הרב רחמים חי חויתה הכהן למד בישיבתו בצעירותו ("כתר כהונה" דרוש ס' עמ' קצט)
↑  משפט כתוב אבן העזר סי' ז; שם מערכת הבי"ת אות ד'
↑  שואל ונשאל ח"א או"ח מה; ח"ב יו"ד קכד; ח"ה יו"ד עה; שם עז; שם פא
↑  שמחת כהן יו"ד א קפ; שם קצד
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: הרב יוסף גז | רבנים ראשיים לתוניסיה | הבא: חיים בלעיש |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987013219957505171
Love Me Tender

"Love Me Tender" (בעברית: "אהבי אותי ברכות") הוא שיר של הזמר אמריקאי אלביס פרסלי, אשר בוצע במקור עבור סרט הקולנוע האמריקאי "אהבי אותי ברכות", בו כיכב פרסלי.
השיר מבוסס על המנגינה של השיר "Aura Lea" (אנ'), שנוצרה במקור במלחמת האזרחים האמריקנית.
ברבות השנים יצאו לשיר גרסאות כיסוי רבות נוספות, הידועות שבהן בוצעו על ידי פרסי סלדג', לינדה רונסטאדט, להקת The Platters, ריקי נלסון, אנגלברט האמפרדינק, נורה ג'ונס, ג'יימס בראון, טוני בנט, פרנק סינטרה, ג'וני מאטיס, וסקאטמן ג'ון.
שלושה אידיוטים

| --- | --- |

 בימוי:  ראג'קומאר היראני 
 הופק בידי:  Vidhu Vinod Chopra 
 תסריט:  וידו וינוד צ'ופרה אבהיג'אט ג'ושי ראג'קומאר היראני
 עריכה:  ראג'קומאר היראני 
 שחקנים ראשיים:  אמיר ח'אן,רנגהנטן מדהבן,שרמאן ג'שי,קארינה קאפור, בומן אירני,אומי ויידיה, מונה סינג
 מוזיקה:  שנתנו מויטרה 
 מדינה:  הודו 
 חברת הפקה:  Vinod Chopra Films
 חברה מפיצה:  Reliance Entertainment, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  2009
 משך הקרנה:  2 שעות ו-52 דקות
 שפת הסרט:  הינדי, אנגלית
 סוגה:  דרמה קומית, סרט מוזיקלי, סרט דרמה, סרט קומדיה, סרט חבר'ה, סרט רומנטי 
 מקום התרחשות:  דלהי 
 הכנסות באתר מוג'ו:   3idiots
 פרסים:  Filmfare Award for Best Film 
 דף הסרט ב־IMDb
 
3 אידיוטים הוא סרט הודי מסוגת סרט התבגרות קומי דרמטי משנת 2009. הסרט נכתב ובוים על ידי ראג'קומאר היראני, התסריט נכתב בידי אבהיג'אט ג'ושי והופק בידי וידו וינוד צ'ופרה. הסרט מלווה את החברות של שלושה תלמידים במכללה להנדסה בהודו, והוא מציג סאטירה על לחצים חברתיים תחת מערכת החינוך ההודית. הסרט מתאר שתי תקופות במקביל, אחת בהווה, והשנייה לפני עשר שנים בעבר. בסרט מככבים אמיר ח'אן, רנגהנטן מדהבן, שרמאן ג'שי, קארינה קאפור, אומי ויידיה ומונה סינג.
הסרט זכה לביקורות חיוביות והצלחה מסחרית. עם יציאתו לאור, הוא עמד בראש רשימת הסרטים הנצפים. הסרט זכה בפרס פילמפייר לסרט הטוב ביותר לשנת 2009 ונחשב לאחד הסרטים ההודים הטובים ביותר.
לאור הצלחת הסרט בהודו, בשנת 2017 נעתה גרסה מקסיקנית לסרט זה.
עלילה

על הסיפון לפני צאתו בטיסת אייר אינדיה, פרחאן מקבל שיחת טלפון מצ'טור, מכר מהמכללה להנדסה הטוען כי הוא מצא ידידו ראנצ'ו. לאחר מכן הוא גורם לנחיתת חירום על ידי ביום התקף לב. פרחאן מביא את החבר הנוסף ראג'ו ויחד הם נפגשים עם צ'טור בקמפוס המכללה, שם צ'טור חושף כי ראנצ'ו נמצא בעיר שימלה.
הסרט מציג את החברים בתחילת הלימודים במכללה היוקרתית בהודו. כאשר פרחאן הולך ללימודי הנדסה בניגוד לרצונו להיות צלם, בשביל לרצות את אביו. בעוד ראג'ו בחר באותו כיוון כדי להציל את משפחתו הענייה. ראנצ'ו הוא סטודנט מוכשר, אך לא מיישר קו עם החינוך ההודי המקובל. הוא נוטה לענות תשובות לא מקובלות בכיתה, ומתעמת עם הפרופסורים, בפרט עם מנהל המוסד הקפדן וירו סהסטרבודהה המכונה "וירוס". צ'טור המכונה "משתיק קול" הוא תלמיד אוגנדי- טמילי שאפתן שאינו דובר טוב הינדי מפני שאיננו יליד המקום. הוא מנסה להתחרות עם ראנצ'ו בציונים ונוהג ללעוג לו, אך תמיד ראנצ'ו מקבל ציונים טובים יותר. הסרט מתאר את החיים המורכבים של ראג'ו ופרחאן כתלמידים חלשים הנמצאים במכללה בעל כרחם, ולעומת זאת את ראנצ'ו המוכשר החורג כל הזמן מהכללים הנוקשים. במהלך העלילה ראנצ'ו מתאהב בבתו של המנהל "וירוס", בניגוד מוחלט לרצונו של אביה אשר מזלזל בו וכועס עליו לעיתים קרובות. שלושת החברים חווים חוויות שונות לאורך כל תקופת הלימודים, שבסופה ראג'ו ופרחאן פורשים למקצועות אותם הם באמת רצו בעוד ראנצ'ו מסיים את המסלול בהצלחה ואז נעלם. בהווה, צ'טור מתגאה בפני פרחאן וראג'ו שהוא מנהל חברה מצליחה, בעוד ראנצ'ו אדם פשוט תוך כדי שהם נוסעים לפגוש אותו. בסיום הם מוצאים אותו ומתברר שהוא אמנם מנהל בית ספר בלי הכללים ההודיים המקובלים לילדים, שבעיני צ'טור הם נחשלים, אך הוא גם מדען בכיר אשר החברה של צ'טור מחזרת אחריו. הסרט מסתיים כשצ'טור מודה שהפסיד לראנצ'ו בתחרות.
מסרים

הסרט מבקר בחריפות את אופן הלימוד המבוסס על שינון, את הלחץ להישגיות המופעל מצד המשפחות ומצד המורים, המביא להתאבדויות ולהרס עצמי, ואת המרדף אחר ההצלחה על חשבון הגשמה עצמית. הביקורת היא על התזה של מנהל האוניברסיטה הטוען ש"החיים הם מרוץ, ומי שמגיע שני אינו נחשב. אם לא תרוץ מהר ירמסו אותך". או: "שאפו למצוינות וההצלחה תשאף אליכם". טענת גיבור הסרט היא דווקא שיש לרדוף אחר החלום ולא אחר חלומם של אחרים, לחשוב מחוץ לקופסה ולא לסבך דברים, אלא פשוט לזרום עם חייך, ואז ההצלחה תגיע אליך, או לכל הפחות הסיפוק מעיסוקך.
השחקנים

אמיר חאן - ראנצ'ודאס "ראנצ'ו".
רנגהנטן מדהבן - פרחאן.
שרמאן ג'שי - ראג'ו.
קארינה קאפור- פיה סהסטראבודהא
בומן אירני - המנהל ד"ר וירו.
אומי ויידיה - צ'טור.
מונה סינג - מונה סהסטראבודהא
פניה פנלון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  2 בספטמבר 1908 הרובע השמיני של פריז, צרפת 
 פטירה:  19 בדצמבר 1983 (בגיל 75) בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה, צרפת 
 שם לידה:  Fanny Goldstein 
 מוקד פעילות:  צרפת 
 מקום לימודים:  הקונסרבטואר של פריז 
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 פרופיל ב-IMDb
 
פניה פנלון (בצרפתית: Fania Fénelon; בשמה המקורי פניה גולדשטיין, 2 בספטמבר 1908, פריז – 19 בדצמבר 1983) הייתה זמרת צרפתייה וחברה בתזמורת הנשים באושוויץ.
קורות חייה

אביה, סוחר יהודי בשם ז'ול (יודה) גולדשטיין נולד בשנת 1885 ברוסטוב לפאול (פנחס) גולדשטיין וסוניה סופיה (שרה) לבית שבום. בהמשך הוא עבר לצרפת. סבא של פניה מצד אביה - פאול (פנחס) גולדשטיין היה שען שנולד לאברהם-יהודה גולדשטיין ולנה (לנצה גיטל) לבית רוזנבלום. פניה למדה באקדמיה למוזיקה ובלילות שרה במועדונים תחת השם פניה פנלון. במלחמת העולם השנייה תמכה בהתנגדות נגד הנאצים ונשלחה למחנה הריכוז אושוויץ. לקראת סוף המלחמה היא הועברה לברגן-בלזן, שם שוחררה.
אחרי המלחמה נעשתה זמרת מפורסמת. עם בן-זוגה היא עברה לגור בברלין המזרחית, אך אחרי מותו חזרה לצרפת. במזרח-גרמניה לימדה בבית ספר לתיאטרון על שם הנס אוטו בלייפציג.
בשנים 1973–1975 כתבה את הרומן "תזמורת הנשים באושוויץ", שהתבסס על היומנים שלה. כנגד הספר יצאו הרבה נשים אחרות, שהיו בתזמורת, בביקורת, שתיארה את אלמה רוזה באור שלילי מדי.[דרושה הבהרה]
בסרטו של ארתור מילר מ-1980, תזמורת על תנאי, שמבוסס על האוטוביוגרפיה שלה, מגלמת את דמותה ונסה רדגרייב.
עוגה (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט "עוגה"
 בימוי:  דניאל ברנז 
 עריכה:  קריסטינה בודן 
 שחקנים ראשיים:  ג'ניפר אניסטון אשלי קראו בריטני רוברטסון לוסי פאנץ' פולה קייל קאמיל גואטי קאמיל מאנה אלן מלדונדו רוז אבדו פפה סרנה אלמה מרטינז מיסטי אפהאם מיימי גאמר ויליאם ה. מייסי פליסיטי האפמן אדריאנה בראסה מריאן ז'אן-בפטיסט אנה קנדריק כריס מסינה סם וורת'ינגטון חוליו אוסקר מצ'וסו מנואל גרסיה-רולפו 
 מוזיקה:  כריסטוף בק 
 צילום:  רייצ'ל מוריסון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Freestyle Releasing 
 חברה מפיצה:  האחים וורנר, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  3 בספטמבר 2015 
 משך הקרנה:  102 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  לוס אנג'לס 
 cakemovie.net
 דף הסרט ב־IMDb
 
עוגה הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 2014, בבימויו של דניאל בארנס, על פי תסריט של פטריק טובין, ובכיכובם של ג'ניפר אניסטון, אדריאנה בראסה, פליסיטי האפמן, ויליאם ה. מייסי, אנה קנדריק, וסאם וורת'ינגטון. הוא הוקרן לראשונה בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי של טורונטו.
הופעתה של אניסטון זכתה לשבחים ומועמדויות לפרס גילדת שחקני המסך ופרס גלובוס הזהב.
תקציר העלילה

קלייר בנט (ג'ניפר אניסטון) היא אישה המתמודדת עם התוצאות של תאונה שהרגה את בנה והותירה אותה נכה חלקית בגלל כאב כרוני. קלייר לא מתמודדת טוב במיוחד עם זעמה וכאבה הפיזי והרגשי, וגורמת להתרחקות של כל מי שקרוב אליה – בעלה עוזב, חבריה מפסיקים לבוא, ואפילו קבוצת התמיכה לכאב כרוני מרחיקה אותה משורותיה. היחידה שנותרת עמה היא סילבנה (בראסה), הסייעת וסוכנת הבית של קלייר, הנאמנה לה מאוד. מאז התאונה, קלייר לא מעזה לשבת זקוף במכונית שלה, אז סילבנה מסיעה אותה לכל מקום. סילבנה מתקשה, אך מצליחה להתמודד עם השתייה, הכדורים, ואי היציבות הרגשית של קלייר.
כשאישה מקבוצת התמיכה, נינה קולינס (קנדריק), מתאבדת – קלייר מפתחת אובססיה, ומתחילה לחקור אודותיה, ולדמיין שיחות עמה כשהיא תחת השפעת התרופות. דרך מניפולציה של חברה נוספת מהקבוצה, אנט (האפמן), היא מקבלת את כתובתה של נינה, והולכת לביתה. שם היא מתיידדת עם בעלה של נינה, רוי (וורת'ינגטון), ובנם.
דרך יחסיה עם הסובבים אותה, שכל אחד מהם גם חווה אובדן או טראומה, וכן חוו עימות או פגיעה מולה – קלייר בוחנת את גבולות החיים והמוות, התמודדות עם כאב והתמכרות, אובדנות, שברון לב וכן גאולה. היא פוסעת בדרך לתיקון יחסיה וחייה, וכך גם משפחתה, ומשפחתה של נינה.
השחקנים

ג'ניפר אניסטון בתפקיד קלייר בנט
אדריאנה בראסה בתפקיד סילבנה
אנה קנדריק בתפקיד נינה קולינס
סם וורת'ינגטון בתפקיד רוי קולינס
מיימי גאמר בתפקיד בוני
פליסיטי האפמן בתפקיד אנט
ויליאם ה. מייסי בתפקיד לאונרד
כריס מסינה בתפקיד ג'ייסון בנט
לוסי פאנץ' בתפקיד האחות גייל
אוון אוטול בתפקיד קייסי קולינס
בריט רוברטסון בתפקיד בקי
פולה קייל בתפקיד קרול
אשלי קראו בתפקיד סטפני
מנואל גרסיה-רולפו בתפקיד ארטורו
קאמיל גואטי בתפקיד טינה
אלן מלדונדו בתפקיד באדי
קאמיל מאנה בתפקיד האחוס סלזאר
חוליו אוסקר מצ'וסו בתפקיד ד"ר מאטה
פפה סרנה בתפקיד נונסיו
מיסטי אפהאם בתפקיד ליז
רוז אבו בתפקיד אינוסנסיה
אלמה מרטינז בתפקיד אירמה
ביקורת

הסרט זכה לביקורות מעורבות מהמבקרים. באתר Rotten Tomatoes, הסרט מחזיק דירוג של 48% על סמך 112 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 5.8/10. על פי הקונצנזוס באתר ,"ב'עוגה', ג'ניפר אניסטון עושה את המירב עם ההזדמנות שהתמהמהה לבוא, לבחון את היכולות הדרמטיות שלה, אך הסרט לוקה בעומק ובחום הנדרשים כדי להמליץ על הסרט, חוץ מאשר לאוהדים הנלהבים ביותר שלה." באתר Metacritic, לסרט יש ציון של 49 מתוך 100, בהתבסס על 34 מבקרים, ציון שמשמעותו "ביקורות מעורבות או ממוצעות".
בהקרנת הבכורה בפסטיבל טורונטו, צוות השחקנים קיבל תשואות בעמידה. ההופעות של ג'ניפר אניסטון ואדריאנה בראסה זכו לשבחים זוהרים מחלק מהמבקרים. פיט המונד ב-Deadline תיאר את ביצועיה של אניסטון כ"טובים באופן קורע לב... באמת שאין טריקים בהופעה הזו. זה חי, אמיתי, נוקב ובלתי צפוי." קלייטון דייוויס, מ-Awards Circuit, תיאר את משחקה של אניסטון כ"הביצועים הטוב ביותר של שחקנית השנה... הופעתה של אניסטון היא משהו שרוב השחקניות מתפללות שיוכלו להגיע אליו, אך לא מתקרבות." בביקורת שלו ב-HitFix, גרגורי אלווד כתב כי "אניסטון גורמת לך להאמין בכאבה של קלייר. היא גורמת לך להאמין שהדמות הזאת הגיעה לנקודת השפל, ושרק היא יכולה למשוך את עצמה משם. אין סצנת אוסקר. אין התקף בכי מאסיבי. זוהי הופעה שלמה מההתחלה ועד הסוף, ומגיע לה את השבחים הראויים על כך." שרי לינדן, בלוס אנג'לס טיימס, דיבר בשבח הפיזיקליות שבהופעתה של אניסטון, והתזמון המושלם בו העבירה את ההומור השחור של הדמות.
פרסים

| שנה | פרס | קטגוריה | זוכה | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2013 | Nantucket Film Festival | Showtime Tony Cox Screenplay Competition | פטריק טובין | זכייה |
| 2014 | People Magazine Awards | Movie Performance of the Year - Actress | ג'ניפר אניסטון | זכייה |
| 2014 | Capri-Hollywood Film Festival | Best Actress | ג'ניפר אניסטון | זכייה |
| 2015 | Santa Barbara International Film Festival | The Montecito Award | ג'ניפר אניסטון | זכייה |
| 2015 | Critics' Choice Movie Awards | Best Actress | ג'ניפר אניסטון | מועמדות |
| 2015 | טקס פרסי גלובוס הזהב ה-72 | פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה | ג'ניפר אניסטון | מועמדות |
| 2015 | Golden Raspberry Award | The Razzie Redeemer Award | ג'ניפר אניסטון | מועמדות |
| 2015 | פרס גילדת שחקני המסך | Outstanding Performance by a Female Actor in a Leading Role | ג'ניפר אניסטון | מועמדות |
| 2015 | Casting Society of America | Low-Budget Drama | Mary Vernieu, Lindsay Graham | מועמדות |
| 2015 | פסטיבל הסרטים של שאנגחאי | Golden Goblet Award for Best Feature Film | Daniel Barnz | מועמדות |
| 2015 | פסטיבל הסרטים של שאנגחאי | Golden Goblet Award for Best Screenplay | Daniel Barnz | זכייה |
| 2015 | PRISM Awards | Feature Film | Daniel Barnz | מועמדות |
הערות שוליים

↑  "Toronto Film Festival Lineup". Variety.
↑  "Cake". rottentomatoes.com. 23 בינואר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Cake". Metacritic.
↑  Sam Griffiths. "Cake". FilmPhorThought./
↑  Pete Hammond. "Jennifer Aniston Sparks Oscar Buzz With 'Cake' Movie In Toronto - Deadline". Deadline.
↑  "Film Review: Cake Starring Jennifer Aniston". AwardsCircuit.com - By Clayton Davis.
↑  "Review: Jennifer Anistons impressively raw performance tells her critics to eat Cake". HitFix.
↑  Los Angeles Times (30 בדצמבר 2014). "Review: Jennifer Aniston's never looked worse or been better in 'Cake' - LA Times". latimes.com. {{cite web}}:  (עזרה)