stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אפקט מתי

בסוציולוגיה, אפקט מתי  או אפקט מתיו (באנגלית: Matthew effect), שהוא אפקט היתרון המצטבר, הוא תופעה בה העשירים מתעשרים והעניים נעשים עניים יותר. הן בשימוש המקורי והן בשימוש השכיח, המונח מתייחס בצורה מטפורית לסוגיות של תהילה או מעמד, אך עשוי להיות גם בשימוש מילולי לתיאור יתרון מצטבר של צבירת הון. המונח נטבע לראשונה ב-1968 על ידי הסוציולוג רוברט קינג מרטון, ונקרא על שם משפט בבשורה על-פי מתי: ”כִּי מִי שֶׁיֵּשׁ לוֹ נָתוֹן יִנָּתֵן לוֹ וְשֶׁפַע יִהְיֶה לוֹ, אַךְ מִי שֶׁאֵין לוֹ, גַּם מַה שֶּׁיֵּשׁ לוֹ יִלָּקַח מִמֶּנּוּ.” (פרק י"ג, פסוק 12)
סוציולוגיה של המדע

בתחום הסוציולוגיה של הידע המדעי, "אפקט מתי" הוא מונח שטבע רוברט קינג מרטון כדי לתאר כיצד, בין השאר, מדענים דגולים זוכים לקבל יותר קרדיט מחוקר פחות ידוע יחסית, גם אם העבודה שלהם דומה; המשמעות היא גם שהקרדיט ייפול בחלקם של חוקרים שכבר מפורסמים. לדוגמה, פרס כמעט תמיד יוענק לחוקר הבכיר ביותר בפרויקט, גם אם כל העבודה נעשתה על ידי סטודנטים לתארים שאינם תארים מתקדמים.
דוגמאות

במדע, כשמוענק קרדיט, טענות ספציפיות לאפקט מתי בד"כ שנויות במחלוקת. הדוגמאות  להלן מציגות מקרים בהם מדענים מפורסמים יותר זכו לקרדיט על תגליות כתוצאה מתהילת העבר שלהם, אפילו אם מדענים אחרים, פחות נודעים, הקדימו אותם בממצאים (חוק האפונימים של סטיגלר).
ניתוח צפיות והורדות יצירות מוזיקליות מהרשת וכן עיון ברשימות רבי-מכר של ספרים מלמד שיוצרים פופולריים הם אלה שזוכים להצלחה רבה ולא תמיד היא מלמדת על איכות היצירה.
הזוכים בפרס נובל לכימיה בשנת 2000 "על גילוי ופיתוח פולימרים מוליכים". זו דוגמה הקלאסית של אפקט מתי, ועדת הפרס, באופן בלתי מוסבר, התעלמה כמעט לחלוטין מגוף קודם שביצע עבודה דומה, תוך מתן קרדיט על הגילוי לחוקרים חדשים בולטים יחסית. חלק מהעבודה הקודמת אף נחשבה מתקדמת יותר משל חתני הפרס. כך, פרופסור גיאורגי אינזלט מאוניברסיטת בודפשט ציין כי בעוד לחתני הפרס בהחלט מגיע קרדיט על הפרסום והפופולריזציה של התחום, פולימרים מוליכים "הופקו, נלמדו ואפילו הגיעו לכדי יישום, הרבה לפני עבודתם"[דרוש מקור].
בתחום תורת האינפורמציה האלגוריתמית, סיבוכיות קולמוגורוב נקראת על שמו של אנדריי קולמוגורוב, על אף העובדה שהתגלתה ופורסמה באופן עצמאי על ידי ריי סולומונוף שנה לפני קולמוגורוב.
יש דוגמאות רבות השנויות במחלוקת לאפקט מתי בתחום המתמטיקה, בהן עבודתו של מתמטיקאי אחד (המתועד היטב ככזה),מיוחסת למתמטיקאי מאוחר יותר (לעיתים מאוחר הרבה יותר), מתמטיקאי מפורסם שעבד על אותו הנושא.
מודל להתקדמות קריירה כולל באופן כמותי את אפקט מתי על מנת לחזות את התפלגות אורך הקריירה של אדם במקצועות תחרותיים. תחזיות המודל מאומתות על ידי ניתוח ההתפלגות האמפירית של אורך הקריירה, לקריירות בתחום המדעים והספורט המקצועני (למשל מייג'ור ליג בייסבול). כתוצאה מכך, הפער בין מספר גדול של קריירות קצרות, למספר המועט יחסית של קריירות ארוכות מאוד, יכול להיות מוסבר על ידי מנגנון "העשיר נעשה עשיר יותר" אשר במסגרתו מספק לאנשים מנוסים יותר ובעלי מוניטין רב יותר, יתרון תחרותי בקבלת הזדמנויות קריירה חדשות.
הערות שוליים

↑   מנסים את מזלם: חוץ מסביבה ותורשה, גם לאקראיות יש השפעה על החיים, באתר הארץ, 3 בינואר 2025
סול או קוקוש מר

סוֹלּ אוֹ קוֹקוֹשׁ מַּר (הַתַּרְנְגוֹל קוֹרֵא, בהונגרית: Szól a kakas már) הוא שיר חסידי בהונגרית.
האגדה החסידית מספרת על רבי יצחק אייזיק טויב, האדמו"ר הראשון והמייסד של חסידות קאליב (סבא רבא של רבי מנחם מנדל טויב שהיה האדמו"ר מקאליב בארץ ישראל), ששמע את הניגון מאיכר הונגרי ו'רכש' את הניגון ממנו. האגדה מספרת, שכאשר סיים האדמו"ר ללמוד את השיר מהרועה, הרועה שכח את השיר. היה זה ניגון אחד מתוך מספר ניגוני רועים הונגרים שהאדמו"ר "גייר" והפכם לשירי קודש.
הדעה המקובלת הייתה שהניגון הוא במקורו שיר איכרים. מוזיקולוגים הונגריים מצאו שמקורו במורדים הקורוצים במאה ה-18 ומשם נתגלגל לעולם האיכרים. המילים מספרות על תרנגול מיוחד וססגוני המטייל ביער, אך רוצה לשוב לביתו. בגרסה החסידית, העוף הוא משל על עם ישראל הנמצא בגלות, וישוב לארצו רק בביאת המשיח ובבנין בית המקדש. השיר כתוב בהונגרית עם שיבוץ משפט בעברית מן המקורות.
השיר מנוגן בעיקר על ידי החסידויות ההונגריות, אך ידוע מאוד בקרב יהדות הונגריה כולה.
בשנת 2006, במסגרת פרויקט 'סינמה ירושלים', צילם הקולנוען החרדי יהודה גרובייס סרט קצר על הניגון וסיפורו החסידי.
מילות השיר

| תרגום לעברית | המקור בהונגרית | תעתיק פונטי |
| --- | --- | --- |
|  הַתַּרְנְגוֹל קָרָא הַשֶּׁמֶשׁ כְּבָר עוֹלָה בְּיַעַר יָרוֹק, בְּשָׂדֶה שַׁטוּח הוֹלֶכֶת לָהּ צִיפּוֹר.    אַךְ אֵיזוֹ מִין צִיפּוֹר זֹאת? אַךְ אֵיזוֹ מִין צִפּוֹר זֹאת? צְהֻוּבּוֹת רַגְלֶיהָ, פְּנִינִים עַל כְּנָפֶיהָ, מְחַכָּה הִיא לִי לַשֵּׁם.    חַכִּי, צִפּוֹר, חַכִּי! הַמְשִׁיכִי לְהַמְתִּין! כַּאֲשֶׁר ה' יְצַוֶּה עַל כָּךְ אָז אֶהְיֶה שֶׁלָּךְ.    אֲבָל מָתַי זֶה יִקְרֶה? אֲבָל מָתַי זֶה יִקְרֶה? יִבַּנֶה הַמִּקְדָּשׁ, עִיר צִיּוֹן תְּמַלֵּא אָז יִהְיֶה הַדָּבָר!    אֲבָל מַדּוּעַ זֶה לֹא קָרָה? אֲבָל מַדּוּעַ זֶה לֹא קָרָה? מִפְּנֵי חֲטָאֵינוּ גָּלִינוּ מֵאַרְצֵנוּ בִּגְלַל זֶה הַדָּבָר מִּתְּמַהמֶּהַ.  |  Szól a kakas már, majd megvirrad már. Zöld erdőben, sík mezőben sétál egy madár. De micsoda madár? De micsoda madár? Sárga lába, gyöngy a szárnya, engem oda vár. Várj madár, várj! Te csak mindig várj! Ha az Isten néked rendel, a tiéd leszek már. De mikor lesz az már? De mikor lesz az már? Jibone háMikdos, ir Cijajn tömálé, akkor lesz az már! De miért nincs az már? De miért nincs az már? Mipné chátoénu golinu méárcénu, azért nincs az már.  |  סֹאל אֹ קוֹקוֹש מַאר, מוֹיד מֶגְוִירוֹד מַאר. זֶלְד אֶרְדְבֶּן שִיק מֶזֶבֶּן שֵיטַאל אֶגְ' מֹאדַאר. דֶה מִיצֹ'אדֹא מֹאדַאר? דֶה מִיצֹ'אדֹא מֹאדַאר? שַארְגוֹ לַאבּוֹ גֶ'נְגְ' אוֹ סַרְנְיוֹ, אֶנְגֶם אֹדֹא וַאר. וַארְיְ, מֹאדֹאר, וַארְיְ! טֶה צ'וֹק מִינְדִיג וַארְיְ! הוֹ אוֹז אִישְטֶן נֵקֶד רֶנְדֶל, אֹ טִיאֵד לֶסֶק מַאר. דֶה מִיקוֹר לֶס אוֹז מַאר? דֶה מִיקוֹר לֶס אוֹז מַאר? יִבָּנֶה הַמִּקְדָּשׁ עִיר צִיּוֹן תְּמַלֵּא, אוֹקוֹר לֶס אוֹז מַאר! דֶה מִיֵירְטְ נִינְצְ' אוֹז מַאר? דֶה מִיֵירְטְ נִינְצְ' אוֹז מַאר? מִפְּנֵי חֲטָאֵינוּ גָּלִינוּ מֵאַרְצֵנוּ, אֹזְאֵרְטְ נִינְצְ' אוֹז מַאר.  |
הערות שוליים

↑  פרטים נוספים על שירי הרועים של האדמו"ר הראשון מקאליב כאן. שיר רועים נוסף "גלות גלות" (במקור ביידיש) עובד מחדש על ידי דן אלמגור למופע "איש חסיד היה". כאן בביצוע חנה רוט.
↑  ל. טוביה סילאג'י-ווינדט, הצדיק מקאלוב וקהילתו, חיפה, 1975 עמ' 200
↑  הקליפ באתר YouTube
↑  תרגום נוסף מובא בספרו של אליעזר שטיינמן "באר החסידות" בחלק על אדמור"י גליציה והונגריה
↑  בית זה אינו חלק מהשיר המקורי ששר ר' יצחק אייזק טויב אלא הוספה מאוחרת יותר (ל. טוביה סילאג'י-ווינדט, הצדיק מקאלוב וקהילתו, חיפה, 1975, עמ' 201), ולא מושר בכל הגרסאות.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: f07e6f1f-8fd8-47e1-994b-ca0db3e4a4ae
גצל קרסל

| --- | --- |
גצל קרסל בסוף שנות ה-40
גצל קרסל בסוף שנות ה-40
 לידה:  12 ביוני 1911 זבלוטוב (כיום זבולוטיב), באוקראינה,אז ממלכת גליציה ולודומריה, חלק מנחלת הכתר האוסטרי באימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  4 בספטמבר 1986 (בגיל 75) חולון, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום מגורים:  חולון 
 שפות היצירה:  עברית 
 יצירות בולטות:  לכסיקון הספרות העברית - בדורות האחרונים 
 בן או בת זוג:  איזה פרליס 
 פרסים והוקרה:  פרס ביאליק (1968)  פרס אוסישקין (1963) 
 
גֶצֶל אליקים קרֶסֶל (Gezel Kressel; ט"ז בסיוון תרע"א, 12 ביוני 1911, גליציה המזרחית – ל' באב (א' דר"ח אלול) תשמ"ו, 4 בספטמבר 1986, ישראל) היה ביבליוגרף, סופר, היסטוריון וחוקר ישראלי. היה מחלוצי הביבליוגרפיה הארצישראלית בעת החדשה, ומתעד העיתונות העברית המוקדמת. חקר וכתב על תולדות היישוב בארץ, בעיקר כמשתקף מהספרות העממית והעיתונות.
קרסל פיתח את הענף העברי של הביו-ביבליוגרפיה, צעד נוסף מספריהם של החיד"א ור' חיים מיכל. הוא טען כי התרבות העברית היא ביתו הטבעי של הביו-ביבליוגרפיה, כיוון שיהודי זכור לדורות על-שם ספריו (כדוגמת המחבר, החפץ חיים וכדומה).
ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
גצל קרסל נולד בט"ז בסיוון תרע"א (1911) ליחיאל-מיכל ולפייגה בת אברהם וייס בזבלוטוב שבגליציה המזרחית (באימפריה האוסטרו-הונגרית). בתרע"ו   (1916) במהלך מלחמת העולם הראשונה נפטר אביו. מפאת הלחימה נאלצו אמו וילדיה לעזוב את העיירה ועברו לכפר בבוהמיה, שם נותרו עד תום המלחמה ולאחריה שבו לזבלוטוב. עוד בילדותו למד לקרוא ספרות עברית מאחיו.
שלושת אחיו עלו לארץ ישראל. אחיו הבכור, אברהם, אחותו אסתר, שנישאה לאלחנן בלוישטיין והשתקעה בכפר הס, ואחותו, רחל שנישאה לגדליה ליכטיגשטיין והשתקעה בחולון. לראשונה נדפסו דבריו בשבועון "גלים" שהופיע בוילנה.
בחודש סיון תר"ץ (1930) עלה לארץ ישראל כחלק מהעלייה החמישית, בעקבות הזמנתו של ראש כפר גנים, שמשון היבנר. בתחילת דרכו בארץ ישראל, עסק בפרדסנות אצל היבנר אולם בעקבות המשבר בענף עזב את התחום.
קרסל סיפר כי באחד מן הימים שבהם בא לעבוד בפרדס, עלה לאוטובוס כבכל יום, והבחין באיש מחזיק עיתון יהודי-גרמני שבו כתבה על יום-טוב ליפמן צונץ, אבי תנועת "חכמת ישראל". הוא תהה כיצד לא נכתב עד אז שום מאמר בעברית על צונץ, על אף שחלפו חמישים שנה מאז פטירתו, והחליט לכתוב מאמר כזה בעצמו. הוא עבד על המאמר במשך הלילה, ובבוקר שלמחרת נתן אותו למערכת העיתון "דבר". פרסום המאמר גרם להפיכתו של דב סדן למנטור של קרסל והיווה אבן דרך חשובה בקריירה הספרותית של קרסל.
הקשר בין דב סדן לקרסל התהדק עם השנים ומוצאו הגליצאי של קרסל תרם לכך. ניתן לראות דוגמה לכך במכתב שסדן שלח לקרסל ביוני 1936, בו הוא כותב: ”בן מדינתי אתה”.
קרסל כתב למעלה מ-60 ספרים, 20 מבואות, ערך 37 מבואות, וכתב למעלה מ-3,000 כתבות בעיתונים וערכים באנציקלופדיות בנושא עיתונות עברית, ציונות, יישובי חומה ומגדל וביקורת המקרא.
בשנת 1974 מכר את האוסף המונומנטלי שאסף במשך ארבעה עשורים, המכיל בין היתר כ-400,000 גזירי עיתונים ועשרות אלפי ספרים, לאוניברסיטת אוקספורד. על יסוד האוסף נוסדה הספרייה של מרכז אוקספורד ללימודי עברית ויהדות, בעיירה יארנטון (אנ') שבמחוז אוקספורד. (ב-1991 הצטרף אליה האוסף של גדליה אלקושי, שנמכר לאחר מותו.) הארכיון האישי גצל קרסל, הכולל מכתבים וגלויות שנשלחו אליו וכן העתקי מכתבים שנשלחו לנמענים אחרים והעתקי מכתבי התשובה שלו, שמור בספרייה הלאומית, שם הופקד על ידי אלמנתו בשנת 1995.
הכרה וביקורת

קרסל היה סופר, היסטוריון וביבליוגרף מוערך וקיבל מכתבי תודה מאישים מוכרים ומוערכים אחרים כמו דוד בן-גוריון, גרשם שלום, יצחק בן-צבי, ש"י עגנון, זלמן שזר ועוד. אחת מיצירותיו המפורסמות יותר של קרסל, "לכסיקון הספרות העברית בדורות האחרונים", שיצא לאור בשני חלקים, זכה להערכה עצומה, אף הגדולה ביותר מבין יצירותיו וכתביו של קרסל. הוא אף זכה בפרס ביאליק לחכמת ישראל על כתיבת ספר זה בשנת 1968.
ב-30 בספטמבר 1963 (י"ב בתשרי תשכ"ד) זכה בפרס אוסישקין על חיבוריו בתחום חקר הציונות ובשנת 1973 זכה בפרס היצירה לסופרים עבריים על הספר "פרנץ אופנהיימר ומרחביה בתקופת הקואופרציה".
מותו

גצל קרסל נפטר בקיץ 1986 בביתו, לאחר מחלה. בן 75 במותו. נקבר בבית עלמין הדרום. הותיר אישה, הסופרת איזבלה (איזה) פרליס, שלה היה נשוי מקיץ 1954, ובן, עידו.
רחוב בקריית בן-גוריון בדרום חולון, עיר מגוריו, קרוי על שמו.
המשוררת תמי כץ פרסמה שיר לזכרו
כתביו (מבחר) > ספרים מפרי עטו

עיר ומתים: זבלוטוב המלאה והחרבה, בשיתוף עם אברהם קיש, מאיר הניש ואחרים, בהוצאת יוצאי זבלוטוב בארץ-ישראל ובאמריקה, 1949.
מגילת האדמה - ספר ראשון: קורות, הוצאת הקרן הקיימת לישראל, תשי"א.
תולדות העיתונות העברית בארץ ישראל, תשכ"ד, בהוצאת הספרייה הציונית.
לכסיקון הספרות העברית בדורות האחרונים א-ב, הוצאת ספרית פועלים, 1965–1967.
אבי היישוב - הברון אדמונד דה רוטשילד.
לכסיקון לתודעה יהודית - אישים וספרים, הוצאת מסדה, תשל"א /1971.
רמת השרון - תרפ"ב-תשכ"ב, הוצאת המועצה המקומית, תשכ"ד, 1963.
פראנץ אופנהיימר, הוצאת יהושע אורנשטיין - הוצאת יבנה, תשל"ב, 1972.
אם המושבות פתח-תקווה תרל"ח - תשי"ג בהוצאת עיריית פתח-תקווה, 1953.
אם המושבות פתח-תקווה בגבורות [עשור למדינת ישראל] (תשי"ח).
ראשית התעשייה בא"י, הפועל הצעיר, תש"ג.
אברהם שפירא - ותיק ההגנה והשמירה, תשט"ו.
ארץ ישראל ותולדותיה - מדריך ביבליוגרפי; תש"ג- הוצאת עם-עובד, סדרת "יד למעיין".
יצא-לאור שוב בתשמ"א, בהוצאת מכון מזכרת, (ללא הנספח הנ"ל. בסופו רשימת ספרי ג. קרסל)
"הלבנון" ו"החבצלת", הוצאת ראובן מס, תש"ג.
חול ורוח: מאסף בהוצאת עיריית חולון, 1964.
סתרי ספר וסופר, (מחקרים ומסות), צפת: הוצאת מוזיאון אמנות הדפוס, תשל"ה-1975.
פותחי התקוה: מירושלים לפתח תקווה / ביכורי הניסיונות , תקצ"ט - תרי"ד (1854-1839), הוצאת יד בן צבי, תשל"ו.
גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר"
פותחי התקוה: מירושלים לפתח-תקוה ; תשועה כללית ופרטית, הוצאת רשפים, תל אביב, 1992.
כתביו (מבחר) > ספרים שערך

ברובם הוסיף מבואות והערות היסטוריים מקוריים, המהווים חיבור חשוב בפני עצמם:
דוד גורדון, מבחר מאמריו, בעריכת ג' קרסל, תל אביב תש"ב (בו כתב מבוא היסטורי).
קורות העתים לר' מנחם מנדל מקמניץ, מבוא והערות: ג' קרסל, הוצאת מוסד הרב קוק תש"ו-1946.
חזיוני מדינה -אסופה בנושא אוטופיות יהודיות. כולל את הרומן 'חזות העתיד' מאת אדמונד מנחם אייזלר, 'מסע לארץ ישראל בשנת ת"ת' מאת אלחנן ליב לוינסקי, 'אנטיגויות בציון' מאת יעקב בכר ו'שני דמיונות' ליצחק פרנהוף, תל אביב: מ' ניומן, תשי"ד.
מבחר כתבי ישראל דב פרומקין, הוצאת מוסד הרב קוק תשי"ד, בו כתב מבוא היסטורי.
יהודה וירושלים - עיתונו של ר' יואל משה שאלאמאן תרל"ז - תרל"ח (בו כתב מבוא היסטורי), הוצאת מוסד הרב קוק, תשט"ו.
על אדמת ביסראביה: דברי מחקר, זכרונות, רשימות, תעודות ודברי ספרות לקביעת הדמות של יהדותה (תל אביב: איחוד הארגונים של יוצאי ביסראביה, תשי"ט - תשכ"ג) שלושה כרכים (כרך ג' בעריכת ג' קרסל).
הצופה לבית ישראל, הספרייה הציונית, ערך: ג' קרסל, ירושלים, תשכ"א.
ספר קוסוב (גליציה המזרחית), הוצא לאור על ידי ארגון יוצאי קוסוב והסביבה בישראל ; בעריכת ג' קרסל, ל' אליצקי, תל אביב: המנורה, תשכ"ד (מהדורה שנייה, תשנ"ח).
על יוסף ברסלבי, תש"ל-1969.
נתיבות ציון וירושלים מבחר מאמרי אברהם משה לונץ, בו כתב מבוא היסטורי, ירושלים: מוסד הרב קוק, תשל"א-1970.
י' בריל, יסוד המעלה, בעריכת ג' קרסל (מהדורה מצולמת), ירושלים, תשל"ח.
נחום סוקולוב, ספר זיכרון לסופרי ישראל החיים עמנו היום (ורשה תרמ"ט), ד"צ מכון מזכרת, תל אביב, תש"מ, בצירוף מבוא ומפתחות.
האחים שולזינגר - הדפוס וההוצאה, ירושלים: תשמ"ו.
אפיקי נהריים: מסות ומחקרים, כתב: משה שטארקמן, אסוף וערך: ג. קרסל, מסת מבוא: דב סדן, הוצאת אחיאסף, תל אביב, 1989.
לקריאה נוספת

"קְרֶסֶל, אֶלְיָקִים־גֶצֶל", האנציקלופדיה העברית (כרך ל), חברה להוצאת אנציקלופדיות, תשל"ח, עמ' 287 -288
דב סדן, אבני גדר, 1970, עמ' 124 — 134
י. טולקס, בסוד ספרים והוגים, 1976, עמ' 103 — 108
דב סדן, 'בעל האוצרות (לכבוד ג. קרסל)', הפועל הצעיר מ, 13 (תשכ"ט), עמ' 20–23.
זבולון רביד, 'גצל קרסל - בסימן של היקף ושפע: למלאות לו שבעים', הדאר 60, לא (תשמ"א), עמ' 499–500.
יוחנן ארנון, תרומתו לביבליוגראפיה העברית, "ג. קרסל בן שבעים": מאזנים נב, 5–6 (תשמ"א), עמ' 417–421.
מלכה קניאל, חוקר העיתונות העברית, מאזנים נב, 6-5 (תשמ"א) עמ' 422–425.
חיים ליף, 'ג. קרסל – ביבליוגרפיה ותולדות חיים, בצרון 31–32 (1986), עמ' 86–88.
צמח צמריון, 'איש אשכולות, איש אמונים, טוב-עין ודובר אמת: לדמותו של גצל קרסל ז"ל, בית מקרא, 32, ב (תשמ"ז), עמ' 103–111.
הערות שוליים

↑  '"`UNIQ--templatestyles-00000000-QINU`"'"ארכיון קסלר". אתר ספריית לאופולד מולֶר, אוניברסיטת אוקספורד (באנגלית). אורכב מ-המקור ב-5 במאי 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Library resources, אתר ספריית לאופולד מולֶר, אוניברסיטת אוקספורד (באנגלית)'"`UNIQ--templatestyles-00000002-QINU`"'.
↑  ארכיון גצל קרסל, בספרייה הלאומית
↑  פרס אוסישקין חולק, דבר, 1 באוקטובר 1963.
↑  הקבר של גצל ואיזה קרסל בבית העלמין חולון, באתר BillionGraves
↑  תמי כץ,'"`UNIQ--nowiki-00000006-QINU`"'* [שיר], מעריב, 10 באוקטובר 1986
↑  הספר "ספר השבת", באתר "סימניה"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007295106405171  PLWABN: 9810661639205606  BnF: cb11990793g (data)  GND: 124404278  ISNI: 0000 0000 6641 7395  LCCN: n82099663  NLA: 35957759  NTA: 069379920  RERO: 02-A017425537  SELIBR: 137669  SUDOC: 131615149  VIAF: 54156924   WorldCat (עם VIAF): 54156924
גרים (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |

סמליל הסדרה
 סוגה:  מדע בדיוני, פנטזיה, אקשן, דרמה ואימה
 יוצרים:  דייוויד גרינוולט, סטפן קארפנטר, ג'ים קוף 
 בימוי:  נורברטו בארבה, דייוויד גרינוולט, דיוויד סולומון 
 שחקנים:  דייוויד ג'ינטולי   ביטסי טולוץ'   סילאס וייר מיטשל  ראסל הורנסבי   סשה רויז   ברי טרנר   קלייר קופי   רג'י לי  ז'קלין טובוני
 ארץ מקור:  ארצות הברית
 שפות:  אנגלית 
 מקום התרחשות:  פורטלנד 
 מספר עונות:  6
 מספר פרקים:  123
 הפקה
 מפיקים בפועל:  דייוויד גרינוולט, ג'ים קוף, טוד מילינר, שון הייז, נורברטו בארבה 
 חברת הפקה:  יוניברסל טלוויז'ן 
 הפצה:  NBCUniversal הפקות, נטפליקס 
 טכניקת צילום:  מצלמה יחידה 
 מוזיקה:  ריצ'רד מרווין 
 אורך פרק:  כ-45 דקות
 שידור
 רשת שידור:  NBC
 רשת שידור בישראל:  HOT Zone ,HOT VOD
 תקופת שידור מקורית:  28 באוקטובר 2011 – 31 במרץ 2017
 קישורים חיצוניים
 www.nbc.com/grimm
 דף התוכנית ב-IMDb
 
גרים (באנגלית: Grimm) היא סדרת דרמה משטרתית בדיונית ששודרה בשנים 2011–2017. במרכזה ניק ברקהארט, בלש במחלק הרצח במשטרת פורטלנד שבארצות הברית, המגלה כי הוא צאצא של האחים גרים, וכי הם וצאצאיהם עוסקים מאות שנים בציד יצורים המכונים "וסנים" (מגרמנית Wesen, "ישות"). העלילה המרכזית ברוב פרקי הסדרה עסקה בניסיונותיו של ניק, ביחד עם שותפו, הבלש האנק גריפין, ובעזרת ידידיו מונרו ורוזלי, לפתור תעלומות רצח שבמרכזן וסנים. בנוסף קיימות מספר עלילות שנמשכות על פני מספר פרקים ואף מספר עונות.
הבסיס לעלילת הסדרה הוא המעשיות, סיפורי העם והאגדות שליקטו האחים גרים. הפרקים מתבססים על גרסאות שונות של אגדות ילדים דוגמת כיפה אדומה ושלגיה, מיתוסים וסיפורי עם מתרבויות שונות ברחבי העולם כמו צ'ופקברה, סיפורים על-טבעיים כמו דרקולה, המפלצת של פרנקנשטיין וחלום ליל קיץ. נוסף על אלו עסקה הסדרה, בעיקר בעונותיה המתקדמות יותר, בסיפורים הקשורים בתאוריות קשר, מתח, מהפכות וריגול. הסדרה מתאפיינת ביחס קליל ולעיתים מבודח למיתולוגיה הפנימית שלה, שמתבטא, למשל, בהתחכמויות בשמות חלק מהיצורים ובהערות על נטייתם של גרים לערוף ראשי וסנים ללא הבחנה.
עונות

| עונה | עונה | פרקים | פרקים | שודרה לראשונה (ארצות הברית)> הפרק הראשון | שודרה לראשונה (ארצות הברית)> הפרק האחרון | דירוג | ממוצע צופים (במיליונים) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 22 | 22 | 28 באוקטובר 2011 | 18 במאי 2012 | 90 | 6.35 |
|  | 2 | 22 | 22 | 13 באוגוסט 2012 | 21 במאי 2013 | 95 | 6.95 |
|  | 3 | 22 | 22 | 25 באוקטובר 2013 | 16 במאי 2014 | 80 | 7.97 |
|  | 4 | 22 | 22 | 24 באוקטובר 2014 | 15 במאי 2015 | 85 | 6.98 |
|  | 5 | 22 | 22 | 30 באוקטובר 2015 | 20 במאי 2016 | 79 | 5.97 |
|  | 6 | 13 | 13 | 6 בינואר 2017 | 31 במאי 2017 | 85 | 6.07 |
דמויות ראשיות

ניק ברקהארט (דייוויד ג'ינטולי) - בלש במשטרת פורטלנד, גדל עם דודתו מארי אחרי מות הוריו. בן זוגה של ג'ולייט. לאחר שג'ולייט הופכת לאיב נהפך להיות בן זוגה של אדלינד ויש להם ילד בשם קלי.
ג'ולייט סילברטון / איב (ביטסי טולוץ') - וטרינרית, בת זוגו של ניק. בהתחלה אינה מודעת להיותו גרים הופכת להקסנביסט והורגת את אימו של ניק בסוף מתרפאה ממקל החיים.
מונרו (סילאס וייר מיטשל) - שען בלוטבאד (וסן דמוי זאב המכונה באגדות גרים "הזאב הגדול והרע") צמחוני. מתיידד עם ניק ומייעץ לו. מתאהב ברוזלי.
האנק גריפין (ראסל הורנסבי) - שותפו של ניק במשטרה. אדם רגיל שמגלה על עולם הווסנים.
שון רנארד (סשה רויז) - זאוברביסט בן מלוכה לא חוקי מווינה, מפקד במשטרת פורטלנד, אביה של דיאנה.
רוזלי קלוורט (ברי טרנר) - פוקסבאו (אדם שועל) בעלת חנות תבלינים ושיקויים. מייעצת לניק. מתאהבת במונרו ויולדת 3 ילדים
אדלינד שייד (קלייר קופי) - עורכת דין, הקסנביסט, נבלית, אמם של דיאנה וקלי. מתאהבת בניק ונהפכת להיות בת זוגו.
דרו וו (רג'י לי) - סמל בתחנת המשטרה בה עובדים ניק והאנק. אדם רגיל שהפך לדמוי וסן עקב שריטה מבלוטבאד נגוע.
טראבל / טריסה רובל (ז'קלין טובוני) - נערה יתומה גרים. מתארחת לזמן מה בביתם של ניק וג'ולייט ולומדת על וסנים וגרים. בהמשך עובדת בסוכנות ח"א.
דיאנה (האנה לויד) - בתם של אדלינד ושון. בת מלוכה והקסנביסט רבת עוצמה עם יכולות כישוף מתקדמות ביותר אך לא מודעת לכוחה ולמעשיה.
קלי ברקהארט (האם) (מרי אליזבת מסטרנטוניו) - אמו של ניק, גרים. השאירה את בנה בידי אחותה, מארי, ועזבה לאחר שלכאורה נהרגה עם אביו של ניק.
קלי ברקהארט (הבן) - בנם התינוק של אדלינד וניק. אחיה למחצה של דיאנה.
וסנים

פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא ניסוח.
וֶסֶן - הוא מונח קיבוצי לתיאור אנשים שבתוכם פן של יצור. בפרקיה הראשונים של הסדרה הוצגו הווסנים כיצורים מרושעים כולם (או כמעט כולם). מאוחר יותר נחשפים גם וסנים שאינם מפחידים או אינם מזיקים, וניק מתנתק ממורשת אבותיו (שכונו גם "דקפיטרה" - העורפים, על שם נוהגם לערוף כל וסן באשר הוא) ומפגין יחס רחום לווסנים, אך הורג וסנים שמסכנים אחרים היות שלא ניתן לתבוע אותם לדין. וסנים משנים צורה (ווגה) כשהם חשים רגש עז כדוגמת לחץ, פחד או שמחה. זהו שינוי לא מכוון ורק וסנים אחרים או גרים רואים את צורתם השונה. שינוי צורה אחר, "ווגה מלאה", נעשה במודע וגלוי לכל המביטים. וסנים שעושים ווגה באופן תכוף או שנשארים בצורתם הווסנית זמן רב עלולים לחלות והצד ה"פראי" שבהם ישתלט. וסנים מזהים גרים כאשר הם עושים ווגה. עיני הגרים נראות להם שחורות ומשקפות את המראה של הווסן.
ארגונים עיקריים

במהלך הסדרה מצוינים מספר ארגונים בולטים:
מועצת הווסנים - ארגון האחראי על קיום ואכיפת חוקי הווסנים.
הקוצרים - יחידה הנלחמת עם קלשון ומטרתה להשמיד את הגרים.
הווראט - משטרה חשאית של סוכני ריגול וחיסול בשירות משפחת המלוכה.
המחתרת - ארגון מסתורי המנסה להילחם במשפחות המלוכה ולרשת אותן.
הטופר השחור - ארגון כלל עולמי השואף להיחשפות הווסנים ולשלטונם בעולם.
חומת אדריאנוס (ח"א) - ארגון סודי במימון ממשלתי למלחמה בטופר השחור.
וסנריין - ארגון וסנים שמנסה להכחיד נישואי וסנים מסוגים שונים. הם חטפו את מונרו בגלל שהתחתן עם רוזלי.
ביאטי פאולי - ארגון וסנים שמכחיד את השרידים מהתקופה שאנשים היו מתפללים להם, כל וסן צעיר חולם להצטרף לארגון.
סתירות פנימיות

בפרקי הפתיחה של הסדרה מוסברת יכולת הראייה אצל ניק כדבר המופיע בשל העובדה שדודתו, שהיא גרים, עומדת למות ולכן נגלית התכונה הזו אצלו בשלב מאוחר. בעונות מתקדמות יותר של הסדרה נחשף כי אמו של ניק כלל לא מתה, מה שסותר הסבר זה. בעונות אלו מוסברת הראייה הגרימית כתכונה תורשתית היכולה להתגלות בילדות או בכל שלב בחיים. (אם זאת באמצע העונה מוזכר על עוד גרים שחיים כמו שמונרו מודיע לניק שהם מצאו גרים מת (עונה 1 פרק 14 מה שמציע שאולי דודתו דיברה בהשאלה)
פרקים רבים בסיפור עוסקים בתגובה הקיצונית של וסנים לנישואים מעורבים (בין סוגי וסן) ושון רנארד מנודה מבית המלוכה ונרדף בשל היותו בן להקסנביסט ובן מלוכה. בנקודה מסוימת, עם זאת, נושרות כל ההסתייגויות מכך ובתם של רנארד ואדלינד (ההקסנביסט) הופכת ליקירת בית המלוכה.(אבל בהתחשב בכוחה יש מצב שמשפחת המלוכה רצתה להשתמש בכוחה)
גלריה פריסקופ

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גלריה
 כתובת:  רחוב בן יהודה 176, תל אביב-יפו 
 מיקום:  תל אביב-יפו 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1997
 תאריך פתיחה רשמי:  1997 
 
 קואורדינטות:  32°05′15″N 34°46′25″E﻿ / ﻿32.087583333333°N 34.773555555556°E﻿ / 32.087583333333; 34.773555555556
 אתר רשמי
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת תל אביב מוגדלת) גלריה פריסקופ(למפת תל אביב רגילה) גלריה פריסקופ(למפת גוש דן רגילה) גלריה פריסקופ(למפת גוש דן מוגדלת) גלריה פריסקופ  he גלריה פריסקופhe גלריה פריסקופמפת  מרכז __ תל אביב [‌למפה דינמית של גוש דן וסביבותיו‌]ממזרח: __ בני ברק, __ רמת גן, __ גבעתיים ממערב: הים התיכון tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
גלריה "פריסקופ" היא גלריה לאמנות  בה מוצג עיצוב ישראלי עכשווי, בין השאר דרך עבודות של מעצבים ישראלים בולטים. הגלריה הוקמה בשנת 1997 על ידי שרי פארן כעמותה ללא כוונת רווח. לאורך השנים שימשה הגלריה מקום למעצבים ויוצרים ישראלים, שאינו כפוף לשיקולים מסחריים. הגלריה הקפידה להרחיב את טווח ההתבוננות על המושג "עיצוב ישראלי" ולתת במה לפיתוח ולמתיחת גבולותיו של העיצוב הישראלי. בתוך כך הוצגו עבודות מתחומי עשייה שונים: עיצוב תעשייתי, קרמיקה, צורפות, דיזיין ארט, אדריכלות, עיצוב טקסטיל, אופנה, ניאו קראפט ועוד.
הגלריה נמצאת ברחוב בן-יהודה 176 בתל אביב.
הקמתה

הגלריה הוקמה על ידי שרי פארן  - אוצרת, כותבת ומדריכה במוזיאונים ישראלים. האדריכל אלכס מייטלס תכנן את החלל והגלריה, ופארן נפגשה עם ראשי המחלקות לעיצוב בבצלאל על מנת לגבש תוכנית תערוכות. פריסקופ הייתה הגלריה הראשונה שבאופן מובהק התמקדה רק בעיצוב, ובמהלך השנים הציגה תערוכות בתחומים שונים - תערוכת כיסאות של אילון ערמון, תכשיטים של גרגורי לרין, תערוכה בתחום עיצוב תעשייתי של פיודור נתנאל בזובוב ובתחומי עיצוב נוספים.
התערוכה הראשונה

תערוכת הפתיחה של "פריסקופ" באוצרותם של שרי פארן ואלכס מייטליס, שהוצגה ב-1997, ביקשה להציג כרטיס ביקור של הגלריה ולמסור מעין "הצהרת כוונות" באשר למטרותיה: להפגיש בין דיסצפילינות בתחום העיצוב, לתת במה שוטפת למעצבים מתחומים שונים, ולאפשר חופש רעיוני ומעשי אשר בודק את גבולות המדיום ללא שיקולים מסחריים. בתערוכה הוצגו עבודותיהם של פיליפ בולקיה, אפי בן בסה, דברת בן נחום, דב גנשרוא, חנן דה לנגה, עמי דרך, הגר הצופה אלמביק, לידיה זבצקי, קבוצת כרבולת, רנטה מנצי, זליג סגל, מיכל סודאי, אייל פוגל, יעקב קאופמן, אסתי קנובל ודגנית שטרן שוקן.
הערות שוליים

↑  אביזרי תאורה
↑  Vase
↑  Thinology
↑  Rotonda
↑  T-Ceremony
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007365004805171  LCCN: no2015147462  VIAF: 333144782722701540345   WorldCat (עם VIAF): 333144782722701540345
כותרת (כתיבה)

כותרת היא כיתוב המצוי בראש יצירה כתובה (כגון רומן, סיפור קצר, שיר או כתבה עיתונאית) ולרוב מציג את הנושא המרכזי בו יעסוק הטקסט.
במקרים רבים, למשל כאשר מדובר על ספר או שיר, הכותרת משמשת גם כשם היצירה. כותרת של ספר תופיע בדרך כלל גם על עטיפת הספר ועל עמוד השער. לפני שהשימוש בכותרות נהיה נפוץ, קטעי טקסט היו מזוהים על ידי האינציפיט.
תחת הכותרת הראשית, תופיע לעיתים כותרת משנה (הנקראת גם "תת-כותרת"). לרוב, מטרתה היא להרחיב ולפרט את הכתוב בכותרת הראשית. לעיתים, כותרת המשנה משמשת ככותרת חלופית. בקטעי טקסט ארוכים, תופענה כותרות משנה במבנה היררכי (כך למשל, כותרות לפרקים ולתתי-פרקים בספר). נהוג לאסוף כותרות אלה לתוכן עניינים בתחילת הטקסט.
כותרות משנה מופיעות גם תחת סמלילים. אז, המטרה היא בעיקר להגדיר את תחום העיסוק של העסק שזהו סמלו.
סוגי כותרות

אינפורמטיבית, מידעית – כותרת אובייקטיבית ועניינית המוסרת מידע הנותן הקדמה על מה שכתוב בטקסט.
מגמתית, נוקטת עמדה – כותרת סובייקטיבית המביעה עמדה באופן מרומז או במפורש.
פיקנטית – כותרת שמטרתה ליצור סקרנות ועניין אצל הקורא, לרוב, על ידי שימוש באמצעים רטוריים.