stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אירוויזיון למוזיקאים צעירים 1982
שידור

חברי EBU מהמדינות הבאות שידרו את התחרות:
אוסטריה אוסטריה (ORF)
דנמרק דנמרק (DR)
פינלנד פינלנד (Yle)
צרפת צרפת (TF1)
גרמניה גרמניה (ZDF)
נורווגיה נורווגיה (NRK)
שוודיה שוודיה (SVT)
שווייץ שווייץ (SRG SSR)
הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת (BBC)
ראו גם

איגוד השידור האירופי
אירוויזיון 1982
האירוויזיון למוזיקאים צעירים
הערות שוליים

1 2 3 4  "History. How it all started". British Broadcasting Corporation (BBC). אורכב מ-המקור ב-7 באפריל 2008. נבדק ב-6 במרץ 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Jacob, Jon (20 במאי 2013). "Past, present and future – The BBC and its Young Musician Competition". bbc.co.uk. BBC. נבדק ב-6 באוקטובר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3 4 5  "Eurovision Young Musicians 1982: About the show". youngmusicians.tv. European Broadcasting Union. אורכב מ-המקור ב-22 בפברואר 2014. נבדק ב-5 באוקטובר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Eurovision Young Musicians 1982 (Participants)". youngmusicians.tv. European Broadcasting Union. אורכב מ-המקור ב-22 בפברואר 2014. נבדק ב-5 באוקטובר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Eurovision Song Contest 1982". eurovision.tv. European Broadcasting Union. נבדק ב-5 באוקטובר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "BBC Young Musician of the Year". BBC. נבדק ב-4 במרץ 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Stages of the Competition". BBC. נבדק ב-3 במרץ 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
חזית אולם הסחר החופשי
אירקוטסק (מחוז)

מחוז אירקוטסק (ברוסית: Иркутская область; בתעתיק: אירקוטסקאיה אובלסט) הוא סובייקט בפדרציה הרוסית. המחוז נמצא בשטח של המחוז הפדרלי הסיבירי. בינואר 2008 בוצע מיזוג של מחוז אירקוטסק ומחוז אוטונומי הבוריאטי של אוסט-אורדינסקי. עם ביצוע האיחוד, מחוז אוטונומי זה מהווה חלק אוטונומי בתוך המחוז.
נכון לשנת 2024 במחוז מתגוררים 2,330,537 תושבים.
בשטח המחוז נמצא אגם באיקל ומספר נהרות גדולים (אנגרה ולנה).
היסטוריה

בסוף המאה ה-12 החלה התיישבות בוריאטים באזור. עד להגעת הרוסים לאזור הוא היה בשליטת מדינות מונגוליות שונות.
החל משנת 1628 קיימות עדויות על הקמת מבצרים רוסים באזור. בשנת 1700 אירקוטסק הפך להיות למרכז אזורי. בשנת 1708 הוקמה "גוברניית סיביר" עם מרכזה בטובולסק. בשנת 1724 הוקמה פרובינציית אירקוטסק כחלק של גוברניה זו.
בשנת 1764 גוברניית סיביר פוצלה והוקמה גוברניית אירקוטסק. בשנת 1799 באירקוטסק פעלה החברה הרוסית-אמריקאית ומננו יצאו משלחות סחר לאלסקה, מונגוליה והאימפריה הסינית.
בתחילת המאה ה-19 הוקמה מושלות סיביר עם מרכזה באירקוטסק. בשנת 1818 מיכאיל ספרנסקי מונה למושל. בשנת 1825 אירקוטסק היה העיר השנייה באזור אחרי טובולסק שחשיבותו הלכה והתדרדרה. בשנת 1825 לאזור הגיעו דקבריסטים רבים. הם תרמו לפיתוח תרבותי ומדעי של האזור.
בשנת 1851 גבולות הגוברניה שונו והם היו קרובים לגבולות המחוז הנוכחי.
הגעה לאזור הרכבת הטראנס-סיבירית תרמה לתנופה לפיתוח האזור.
בשנת 1920 בעיר הוצא להורג אלכסנדר קולצ'ק.
לאחר מספר שינויים של חלוקה מנהלית אזורית בשנת 1937 הוקם מחוז אירקוטסק.
בתקופת מלחמת העולם השנייה לאזור הובאו מספר מפעלים מחלק האירופאי של ברית המועצות.
בשנת 2005 הוחלט למזג עם המחוז יחידה מנהלית בוריאטית שמאז מהווה יחידה אוטונומית בתוך המחוז.
בקיץ 2019 התרחש באזור שיטפון שגרם לנזק רב והריגת 22 אנשים.
ממשל

ראש הרשות המחוקקת עומדת "האספה המחוקקת של מחוז אירקוטסק" שכוללת 45 חברים. בראש המחוז עומד מושל שנבחר לכהונה של 5 שנים. איגור קובזב נבחר לתפקיד בשנת 2020.
מבחינה אדמיניסטרטיבית המחוז מחולק ל-27 ראיונים.
דמוגרפיה

נכון לשנת 2024 במחוז מתגוררים 2,330,537 תושבים. לעומת 2,784 אלף בשנת 1989. כ-79% מאוכלוסיית המחוז ממוקמת בערים. הערים הגדולות - אירקוטסק (כ-625 אלף תושבים) בראטסק (כ-235 אלף תושבים) ואנגרסק (כ-230 אלף תושבים).
בהתאם לנתוני מפקד אוכלוסין 2021 של הפדרציה הרוסית רוסים מהווים 81% מכלל אוכלוסיית המחוז. קבוצה אתנית משמעותית נוספת הם בוריאטים המהווים כ-3% מאוכלוסיית המחוז.
בשנת 1959 במחוז התגוררו כ-8 אלף גרמנים. רובם עזבו ונכון לשנת 2024 באזור מתגוררים 1,400 גרמנים. קהילה יהודית בשנת 1959 כללה כ-10 אלף אנשים. בשנת 2024 במחוז מתגוררים כ-800 יהודים בלבד.
כלכלה

בשטח המחוז נמצאים שדות גז טבעי גדולים. כמו כן הוקמו 4 תחנות כוח הידרואלקטריות - ברטסקייה (בהספק של 4500 מגוו"ט), אוסט-אילימסקייה (בהספק של 3850 מגוו"ט). על בסיס אנרגיה זולה שמיוצרת בתחנות הכוח, הוקמו מפעלי עתירי צריכת החשמל בקרבתם (למשל מפעל לייצור אלומיניום בברטסק וכו').
בעיר אירקוטסק פעול מפעל ייצור מטוסי קרב סוחוי Su-30 ומטוסים אזרחיים.
כלכלה > תחבורה

רשת מסילות ברזל של המחוז כוללת בין היתר קטעים של הרבכת הטראנס-סיבירית ומסילת הרכבת באיקל-אמור.
הנהרות הגדולות של המחוז הוקמו נמלים שבין היתר מעבירים סחורות ליקוטיה.
במחוז פועלים נמלי תעופה בין-לאומיים נמל התעופה הבין-לאומי אירקוטסק ובעיר בראטסק. כמו כן פועלים 10 נמלי תעופה לטיסות פנים.
אישטוואן בנדק (עיתונאי)

| --- | --- |

 לידה:  29 באוקטובר 1937 דיולה, הונגריה 
 פטירה:  26 בספטמבר 2022 (בגיל 84) בודפשט, הונגריה 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה 
 מקום לימודים:  בית המדרש לרבנים בבודפשט, Bálint György Journalist Academy 
 שפות היצירה:  הונגרית 
 פרסים והוקרה:  עט הזהב (2010)  אזרחות כבוד (2017)  Rózsa Ferenc Award (1988)  בפסקה זו 2 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 
אישטוואן בֶּנֶדֶק (במקור בראון, בהונגרית: Benedek István;‏ דיולה, 29 באוקטובר 1937 – בודפשט, 26 בספטמבר 2022) היה עיתונאי וסופר יהודי-הונגרי, שעשרות ספריו וכתביו פורסמו במשך ארבעה עשורים.
מסלול הקריירה שלו

אישטוואן בנדק נולד במשפחה יהודית. הוריו היו הוגו בנדק (בראון) (1905–1977) ורוזליה קורמוש (1904–1993). אחיו הגדול פאול בנדק (1931–1998) היה עיתונאי שעלה לישראל בשנת 1957. ב-1944 (בגיל 7) גורש למחנה הריכוז ברגן בלזן. שרד יחד עם הוריו ולאחר שחזר הביתה סיים את לימודיו בקצ'קמט. בשנת 1956 הפך למורה בעולם החוות החקלאיות של קצ'קמט. בין השנים 1957 לבין 1959, הוא היה תלמידו של הרב אלכסנדר שייבר בבית המדרש לרבנים בבודפשט. בשנת 1961 עבד כחניך/מתמחה עיתונאי בסולנוק. בין 1961 ל-1963 למד בבית הספר לעיתונות של "האגודה הלאומית של עיתונאים הונגרים"
MÚOSZ (אנ').
בין 1962 לבין 1968, הוא היה:
עובד זוטר של Kirakat
עורך עיתון המפעל השיתופי Vasas Híradó
בין 1963 לבין 1965 למד במכללה הפוליטית של מפלגת הפועלים הסוציאליסטית ההונגרית (MSZMP)
בין 1968 לבין 1976 עבד ב-Magyar Hírlap
בין 1976 לבין 1977 היה עובד בכיר בעיתון
בין 1977 לבין 1983 היה ראש הטור לפוליטיקה הפנימית של Ország-Világ (ארץ-עולם)
בין 1979 לבין 1988 הוא הפך למדריך בבית הספר לעיתונאות MÚOSZ
בין 1983 לבין 1989, הוא היה בעל הטור של נפסבדשאג,
בין 1989 לבין 1990 הוא היה סגן העורך הראשי של כתב העת Magyarország (הונגריה)
בין 1990 לבין 1993 עבד כעורך הראשי של Tőzsde Kurír (שליח הבורסה)
בין 1993 לבין 1999 עבד כעורך הראשי של כתב העת הבנק והבורסה (Bank és Tőzsde)
הוא פרש ב-1997.
הוא היה העורך הראשי של כתב העת רמני (Remény) מאז 1998
חבר מערכת של Közgázdasz (כלכלן) מאז 1999
מאז 2000, הוא היה הנשיא המייסד של מילאן פישט Spiritual Lodge
גם עבודתו בסיפורת משמעותית.
בספטמבר 2022, הוא נפל מחלון בית החולים בזוגלו. האמבולנסלקח אותו לבית החולים, שם נפטר כמה ימים לאחר מכן.
ספריו מחקריו וכתביו

כלכלה והדדיות. מה שאתה צריך לדעת על הקומקון (KGST) (מחקר עם Endré Marinovich, 1980)
היסטוריה מחתרתית (ספר אינפורמטיבי על בניית המטרו של בודפשט, 1982)
"זו העבודה..." (דיווחים, נערך עם יאנוס מאריש וז'וז'ה וארגה, 1984)
רוצחים קמים עם שחר (רומן, 1985)
"Happy Lost Lock" (דיווח, 1987)
"העולם למחר" (סרט עלילתי, 1989, רומן קצר, 1990)
לקרוע את הטלאי הצהוב. ראיונות על ההתנגדות היהודית בבודפשט ב-1944 (עם ג'רג' ואמוש, 1990)
ספר התורה של קומלוש (סיפורים קצרים, 1994)
שופר הונגרי (נרטיב, 1994)
ברוקלין (סיפורים קצרים, 1996)
התצלום ששרפו אותו (סיפורים קצרים, 1997)
זה היה ההפסד שלנו, שנינו... (רומן קולנוע, 1998)
וילי מרחוב דוב (רומן, 1998)
חמש יריות בהיסטוריה (מאמרים, 2001)
Egmont - Break (2002)
ימי האביר. סיפורים שנמצאו והומצאו על שאנדור ברודי (2004)
מלחמה שלישית (עם פאל ברטה, 2005)
דוד. סיפור עליז ומלמד על המלך הגדול, על כוח ואהבה ; אקס ליבריס, בודפשט, 2005
קסם (2007)
ארתור. הרפתקאותיו הפוליטיות של רופא מפשט. רוֹמן, בודפשט, 2010
הואלס של ברגן. סיפורים קצרים (2011)
מישקולץ, רחוב היהודים '46 (2012)
מי משגיח על האיש? (2013)
חולות הזהב (רומן, קרן תבן, בודפשט, 2014)
ה-Várszegi. בקצה המנהרה. ראיון לכל החיים עם Gyula Várszegi בן ה-80, הכתב אישטוואן בנדק, לאיוש פאזקש, ג'רג' לובאש; Önarckép Kft, בודפשט, 2016
קרמשניט יהודי (רומן, קרן תבן, בודפשט, 2016)
ולס אירופה. לזכרו של אימרה קלמן (רומן, וינצה, בודפשט, 2019)
פרסים והוקרה

"פרס חבר השופטים" של פסטיבל הטלוויזיה של מישקולץ (1984)
פרס פרנץ רוז'ה (1988)
עיטור מסדר ההצטיינות של העמל דרג ארד (1997)
נוצת זהב (2010)
לקריאה נוספת

MTI Ki kicsoda 2009. Szerk. Hermann Péter. Budapest: Magyar Távirati Iroda. 2008. ISBN 978-963-1787-283 (מי זה מי? בהוצאת סוכנות הידיעות ההונגרית)
הערות שוליים

↑  "Öröklét". נבדק ב-2013-08-19.
↑  "Öröklét". נבדק ב-2013-08-19.
↑  János, Kasza (2022-10-03). "Tragikus körülmények között meghalt Benedek István Gábor újságíró". Media1 (בהונגרית). אורכב מ-המקור ב-2022-10-03. נבדק ב-2022-10-03.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258435705171  VIAF: 29940567   WorldCat (עם VIAF): 29940567
אירוויזיון למוזיקאים צעירים 1996

| --- | --- |
 מספר התחרות:  8
 חצי גמר 1:  10 ביוני 1996
 גמר:  12 ביוני 1996
 מיקום האירוע:  פורטוגל
 מספר משתתפות:  17
 מדינות שמשתתפות לראשונה:  אין
 מדינות שחוזרות לאחר פרישה:  אין
 → אירוויזיון למוזיקאים צעירים 1994 אירוויזיון למוזיקאים צעירים 1998 ← 
 
האירוויזיון למוזיקאים צעירים 1996 הייתה המהדורה השמינית של האירוויזיון למוזיקאים צעירים, שהתקיימה בליסבון, פורטוגל ב-12 ביוני 1996. התחרות אורגנה על ידי איגוד השידור האירופי (EBU) והשדרן המארח היה Rádio e Televisão de Portugal (RTP). מוזיקאים משמונה מדינות השתתפו בגמר המשודר בטלוויזיה בשידור חי. מתוך 22 המדינות, 14 לא העפילו לגמר, כולל המדינה המארחת באותה שנה, פורטוגל. כל המשתתפים ביצעו יצירה קלאסית לבחירתם בליווי התזמורת הסימפונית הפורטוגלית בניצוחו של לואיס איזקווירדו.
המדינות שלא העפילו לגמר הם, בלגיה, קפריסין, פינלנד, יוון, אירלנד, פורטוגל, סלובניה, ספרד ובריטניה. יוליה פישר נציגת גרמניה זכתה בתחרות, כאשר אוסטריה ואסטוניה במקום השני והשלישי בהתאמה.
מקום

מרכז התרבות של בלם, ליסבון, פורטוגל, היה המקום המארח למהדורת 1996 של האירוויזיון מוזיקאים צעירים.
תוצאות > סיבוב מקדים

בתחרות, השתתפו סך הכל 22 מדינות בסבב המקדים בתחרות 1996, מתוכן שמונה העפילו לגמר הגדול המשודר בטלוויזיה. המדינות הבאות לא הצליחו להעפיל לגמר.
בלגיה
קפריסין
פינלנד
יוון
אירלנד
פורטוגל
סלובניה
ספרד
הממלכה המאוחדת
תוצאות > סופי

פרסים הוענקו לשלוש המדינות המובילות. הטבלה שלהלן מדגישה אותם באמצעות זהב, כסף וברונזה. תוצאות המיקום של המשתתפים האחרים אינן ידועות ומעולם לא פורסמו על ידי איגוד השידור האירופי.
| לצייר | מדינה | משתתף | כלי | קטע | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 01 | נורווגיה | גונילה זוסמן | פסנתר |  | - |
| 02 | שווייץ | אנטואן רבשטיין | פסנתר |  | - |
| 03 | פולין | מריה נובק | כינור |  | - |
| 04 | לטביה | Baiba Skride | כינור |  | - |
| 05 | צרפת | פאני קלמגירנד | כינור |  | - |
| 06 | אוסטריה | לידיה באיך | כינור |  | 2 |
| 07 | אסטוניה | חנה היינמאה | פסנתר | קונצ'רטו לפסנתר ותזמורת בפה מז'ור מאת WA מוצרט | 3  |
| 08 | גֶרמָנִיָה | יוליה פישר | כינור | הוואנאיז בדו מז'ור, אופ. 83 מאת קאמי סן-סנס | 1 |
הערות שוליים

1 2 3 4  "Eurovision Young Musicians 1996: About the show". European Broadcasting Union. אורכב מ-המקור ב-5 במרץ 2014. נבדק ב-5 באוקטובר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Eurovision Young Musicians 1996: Participants". youngmusicians.tv. European Broadcasting Union. אורכב מ-המקור ב-5 במרץ 2014. נבדק ב-5 באוקטובר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Suursaadikute vahetamine ei ole McDonaldsi külastus, Kiiruse määravad protseduurid, Hanna Heinmaa edu näitab meie muusikaõpetuse head taset, Valgevene soovib Eesti toetust, Poliitilise lindiskandaali eeluurimine pikeneb, Karksi-Nuia volikogu vahetas linn". Postimees. 15 ביוני 1996. נבדק ב-15 בפברואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
Centro Cultural de Belém, ליסבון. מקום האירוויזיון למוזיקאים צעירים 1996.
אולימפיאדת רומא (1960)

| --- | --- |

 עיר מארחת:  רומא, איטליה
 מדינות משתתפות:  83
 ספורטאים משתתפים:  5,338 (4,727 גברים, 611 נשים)
 תחרויות:  150 תחרויות ב-17 ענפים
 טקס הפתיחה:  25 באוגוסט 1960
 טקס הנעילה:  11 בספטמבר 1960
 נפתח רשמית על ידי:  ג'ובאני גרונקי, נשיא איטליה
 השביע את המשתתפים:  אדולפו קונסוליני
 הדליק את הלפיד האולימפי:  ג'אנקרלו פריס
 האצטדיון הראשי:  סטאדיו אולימפיקו
 → אולימפיאדת מלבורן אולימפיאדת טוקיו ← 
אולימפיאדת רומא (1960) היא האולימפיאדה ה-17 בעת החדשה. היא נמשכה 16 ימים מ-25 באוגוסט עד 11 בספטמבר 1960. בתחרויות השתתפו 5,338 ספורטאים מ-83 מדינות.
אולימפיאדה זאת היא האולימפיאדה הראשונה שהתחרויות והטקסים בה הועברו בשידורים ישירים בטלוויזיה לרחבי העולם.
המכרז האולימפי

בכינוס הוועד האולימפי שנערך בצרפת ב 15 ביוני 1955, הוחלט כי מבין לוזאן, דטרויט, טוקיו, רומא, בודפשט (העיר הראשונה מהגוש המזרחי שהציעה את אירוח המשחקים), בריסל ומקסיקו סיטי תהא זו רומא שתארח את המשחקים.
| תוצאות מכרז המשחקים האולימפיים 1960 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| עיר | מדינה | סיבוב 1 | סיבוב 2 | סיבוב 3 |  |  |
| רומא | איטליה איטליה | 15 | 26 | 35 |  |  |
| לוזאן | שווייץ שווייץ | 14 | 21 | 24 |  |  |
| דטרויט | ארצות הברית ארצות הברית | 6 | 11 | — |  |  |
| בודפשט | הונגריה (1949–1957) הונגריה | 8 | 1 | — |  |  |
| בריסל | בלגיה בלגיה | 6 | — | — |  |  |
| מקסיקו סיטי | מקסיקו (1934-1968) מקסיקו | 6 | — | — |  |  |
| טוקיו | יפן יפן | 4 | — | — |  |  |
רקע

רומא נבחרה לארח את המשחקים האולימפיים של 1908, אך המשחקים לא נערכו בה אלא הועברו ללונדון. בקונגרס של הוועד האולימפי הבינלאומי שנערך בסופיה הוחלט כי במשחקים אלו תוחלף סירת 12 המטרים בדגם חדש, ההולנדי המעופף, יתקיימו משחקים מקדימים בכדורמים, כדורגל, הוקי וכדורסל על מנת לצמצם את כמות המשחקים והוצא מקצה "הצבי הרץ" מתחרויות הקליעה. בקונגרס מינכן (1959) הוחלט על שילוב ריצת 800 מטרים לנשים. בכינוס זה הוחלט על המנגנון שלימים יקרא הקריטריון האולימפי: לכל מדינה הותרה שליחה של ספורטאי אחד לענף האתלטיקה, ואלתטים נוספים לפי השגה של קריטריונים שנקבעו מבעוד מועד במהלך השנה שקדמה למשחקים.
בכינוס זה נקבע גם כי המשחקים בשנת 1964 ייערכו בטוקיו ומשחקי החורף באינסברוק.
בעיות פוליטיות ומדיניות ניצבו בפני הוועד האולימפי גם במשחקים אלה: את בעיית משלחות גרמניה פתר הוועד שוב בעזרת יצירת המשלחת הכלל-גרמנית. בעיות נוספות היו המחלוקות בין צפון לקוריאה הדרומית והמחלוקות בין סין וטיוואן.
מרוץ הלפיד

הלפיד הודלק באופן מסורתי מקרני השמש באולימפיה שביוון. משם הובל הלפיד בעזרת אצנים לאתונה ומשם לפיראוס. משם, נישא הלפיד בדרך הים על ידי אוניית מפרשים בשם אמריגו וספוצי, והובל לסירקוזה. המרוץ היבשתי המשיך לאורך חופי סיציליה, מיצר מסינה, פומפיאה ומשם לרומא. הלפיד עבר 1500 קילומטרים ביבשה על ידי 1,187 אצנים. לפני טקס הפתיחה ערך הלפיד מרוץ נוסף ברחובות אתונה.
טקס הפתיחה

יום לפני הטקס הוזמנו הספורטאים לקריית הוותיקן וזכו לברכה מהאפיפיור יוחנן העשרים ושלושה. טקס הפתיחה נערך באצטדיון סטאדיו אולימפיקו. אלף יוני שלום הופרחו ושלושה מטחי כבוד נורו. כל כנסיות רומא צילצלו בפעמוניהן כאשר ג'יאנקרלו פאריס הדליק את האש האולימפית.
טבלת המדליות

המדינות שגרפו את מרב המדליות:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מקום | מדינה | זהב | כסף | ארד | סה"כ |
| 1 | ברית המועצות ברית המועצות | 43 | 29 | 31 | 103 |
| 2 | ארצות הברית ארצות הברית | 34 | 21 | 16 | 71 |
| 3 | איטליה איטליה מארחת | 13 | 10 | 13 | 36 |
| 4 |  גרמניה | 12 | 19 | 11 | 42 |
| 5 | אוסטרליה אוסטרליה | 8 | 8 | 6 | 22 |
| 6 | טורקיה טורקיה | 7 | 2 | 0 | 9 |
| 7 | הונגריה (1949–1957) הונגריה | 6 | 8 | 7 | 21 |
| 8 | יפן יפן | 4 | 7 | 7 | 18 |
| 9 | פולין פולין | 4 | 6 | 11 | 21 |
| 10 | צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה | 3 | 2 | 3 | 8 |
האירועים הבולטים

באולימפיאדת רומא הוענקו לראשונה מדליות כשהן מחוברות לשרשרת ולא בתוך קופסה.
אולימפיאדת רומא הייתה האחרונה שבה השתתפה דרום אפריקה של תקופת האפרטהייד. המדינה הורחקה מהתחרויות לאחר אולימפיאדה זו וחזרה להשתתף, לאחר ביטול האפרטהייד, באולימפיאדת ברצלונה (1992).
האירועים הבולטים > אגרוף

קסיוס קליי (לימים מוחמד עלי) (ארצות הברית ארצות הברית) זכה במדליית זהב.
האירועים הבולטים > אופניים

קנוט אנמרק ינסן (דנמרק דנמרק) מת במהלך המרוץ לאחר שצרך חומרים אסורים. היה זה המוות השני במשחקים האולימפיים, לאחר מותו של אצן מרתון פורטוגזי בשנת 1912.
האירועים הבולטים > אתלטיקה > אתלטיות

וילמה רודולף "האיילה השחורה" (ארצות הברית ארצות הברית), זכתה ב-3 מדליות זהב בריצת 100 מטר, בריצת 200 מטר ובריצת שליחות 4x100 מטר, לאחר שהתגברה על מחלת הפוליו בה לקתה.
האתלטיות היהודיות מברית המועצות (ברית המועצות): אירינה פרס זכתה במדליית זהב בריצת 80 מטר משוכות ואחותה טמרה פרס זכתה במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל ומדליית כסף בזריקת דיסקוס. ורה קרפקינה זכתה במדליית זהב בקפיצה לרוחק.
האירועים הבולטים > אתלטיקה > אתלטים

גלן דייוויס (ארצות הברית ארצות הברית), זכה בשתי מדליות זהב, בריצת 400 מטר משוכות והגן על תוארו ובריצת שליחים 4x400 מטר.
אוטיס דייוויס (ארצות הברית ארצות הברית), זכה בשתי מדליות זהב בריצת 400 מטר ובריצת השליחים.
אבבה ביקילה (אתיופיה אתיופיה), זכה במדליית זהב בריצת מרתון, מדליית הזהב הראשונה של נציג מדינה אפריקנית.
אל ארטר (ארצות הברית ארצות הברית), זכה במדליית הזהב השנייה שלו מתוך 4 מדליות זהב בזריקת דיסקוס.
לי קלהון (ארצות הברית ארצות הברית), זכה במדליית זהב בריצת 110 מטר משוכות והגן על תוארו.
האירועים הבולטים > הוקי שדה

פקיסטן (פקיסטן) זכתה במדליית הזהב הראשונה שלה כששברה את שליטתה המוחלטת של הודו בהוקי שדה, והייתה לנבחרת הראשונה שמנצחת אותה מאז 1928.
האירועים הבולטים > התעמלות > מתעמלות

נבחרת הנשים של ברית המועצות (ברית המועצות) בהתעמלות מכשירים זכתה ב-15 מתוך 16 מדליות זהב אפשריות.
לאריסה לטינינה (ברית המועצות ברית המועצות), זכתה ב-6 מדליות מהן 3 זהב כולל בתחרות הקרב רב אישי ובסך הכל צברה עד לאותה העת 12 מדליות, משתי אולימפיאדות ואותה העת דורגה במקום השני בכל הזמנים ביחד עם האתלט פאבו נורמי מפינלנד, אחרי אדוארדו מנג'רוטי מאיטליה (13 מדליות).
האירועים הבולטים > התעמלות > מתעמלים

נבחרת הגברים של יפן (יפן) בהתעמלות מכשירים זכתה במדליית זהב הקבוצתית הראשונה שלה מתוך חמש.
בוריס שאחלין (ברית המועצות ברית המועצות), זכה ב-7 מדליות מהן 4 זהב כולל בתחרות הקרב רב אישי.
טקאשי אונו (יפן יפן), זכה ב-6 מדליות מהן 3 זהב.
האירועים הבולטים > כדורסל

נבחרת הכדורסל של ארצות הברית (ארצות הברית) זכתה בפעם החמישית ברציפות במדליית זהב.
האירועים הבולטים > סיף

ויקטור ז'דנוביץ' (ברית המועצות ברית המועצות) זכה בשתי מדליות זהב ברומח, בתחרות האישית ובתחרות הקבוצתית.
ג'וזפה דלפינו (איטליה איטליה), בשתי מדליות זהב בדקר, בתחרות האישית ובתחרות הקבוצתית.
רודולף קארפטי (הונגריה הונגריה), שהגן על תואריו, זכה בשתי מדליות זהב בחרב, בתחרות האישית ובתחרות הקבוצתית.
אדוארדו מנג'רוטי (איטליה איטליה), זכה בשתי מדליות, זהב וכסף ובכך הפך באותה העת לספורטאי המעוטר ביותר בכל הזמנים במשחקים האולימפיים עם 13 מדליות, לאחר ששבר את שיאו של האתלט פאבו נורמי (פינלנד פינלנד) (12 מדליות) מאמסטרדם 1928.
אלדר גרביץ' (הונגריה הונגריה), זכה במדליית הזהב השביעית מתוך 10 מדליות בהן זכה ב-6 אולימפיאדות.
האירועים הבולטים > קיאק

ירט פרדריקסון (שוודיה שוודיה), זכה במדליית הזהב השישית שלו.
האירועים הבולטים > שחייה > שחייניות

נבחרת ארצות הברית בשחייה לנשים, זכתה ב-5 מדליות זהב מתוך 7 מדליות אפשריות.
כריס וון סלטצה (ארצות הברית ארצות הברית), זכתה ב-4 מדליות מהן 3 זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי, במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ומדליית כסף אחת במשחה ל-100 מטר חופשי.
דון פרייזר (אוסטרליה אוסטרליה), זכתה ב-3 מדליות, אחת זהב במשחה היוקרתי ל-100 מטר חופשי בפעם השנייה ברציפות ושתי מדליות כסף במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב.
לין בורק (ארצות הברית ארצות הברית), זכתה בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר גב ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב.
אילזה קונרדס (אוסטרליה אוסטרליה), אחותו של ג'ון קונרדס אף היא זכתה במדליית כסף, במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי.
האירועים הבולטים > שחייה > שחיינים

נבחרות השחייה לגברים של ארצות הברית ואוסטרליה זכו כל אחת ב-4 מדליות זהב וב-9 מדליות בסך הכל.
מוריי רוז (אוסטרליה אוסטרליה), זכה ב-3 מדליות, אחת מכל סוג. מדליית זהב במשחה ל-400 מטר חופשי, מדליית כסף במשחה ל-1500 מטר חופשי ומדליית ארד במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי.
ג'ון קונרדס (אוסטרליה אוסטרליה), זכה ב-3 מדליות, מדליית זהב אחת במשחה ל-1500 מטר חופשי ושתי מדליות ארד במשחה ל-400 מטר חופשי ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי.
מייק טרוי (ארצות הברית ארצות הברית), זכה בשתי מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא עולם חדש ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בשיא עולם חדש נוסף.
ג'ף פארל (ארצות הברית ארצות הברית), זכה בשתי מדליות זהב, במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב, בשניהם נקבעו שיאי עולם חדשים.
האירועים הבולטים > שיט

פול אלווסטרום (דנמרק דנמרק), זכה בפעם הרביעית במדליית זהב במפרשית הפין.
קונסטנטינוס השני, מלך יוון העתידי (יוון יוון), זכה במדליית זהב במפרשית דרגון.
סופיה, מלכת ספרד, ייצגה את יוון (יוון), בשיט מפרשיות.
ראו גם

ישראל באולימפיאדת רומא (1960)
יהודים באולימפיאדת רומא
הערות שוליים

↑  CNBC (2021-06-21), How The Olympics Became So Expensive For Host Cities, נבדק ב-2024-07-26
↑  "Past Olympic host city election results". GamesBids. ארכיון מ-2011-03-17. נבדק ב-17 במרץ 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011427044905171  GND: 2049805-6  LCCN: n88172480  NKC: osa2018984684  VIAF: 154878478   WorldCat (עם VIAF): 154878478
איי התעלה

ערך זה עוסק באיים שבתעלת למאנש. אם התכוונתם לאיים שבתעלת סנטה ברברה, ראו .
המיקום של איי התעלה
איי התעלה (באנגלית: Channel Islands) הם ארכיפלג בתעלת למאנש, בקרבת חוף נורמנדי בצרפת. הם כוללים שני שטחי חסות של הכתר הבריטי: בייליוויק (תחום השיפוט) ג'רזי, שכולל את האי ג'רזי, הגדול מבין האיים; ובייליוויק גרנזי, שכולל את האיים גרנזי, אולדרני, סרק ועוד כמה איים קטנים יותר. הם נחשבים לשאריות של דוכסות נורמנדיה, ועל אף שהם לא חלק מהממלכה המאוחדת, בריטניה אחראית להגנה עליהם וליחסיהם הבינלאומיים. שטחי החסות אינם חברי חבר העמים הבריטי ואף לא של האיחוד האירופי. יש להם אוכלוסייה כוללת של כ-164,541, ובערי הבירה של שתי הרשויות, סנט הלייר וסנט פיטר פורט, יש אוכלוסיות של 33,500 ו-16,488, בהתאמה. השטח הכולל של האיים הוא 198 קמ"ר.
שני תחומי השיפוט מנוהלים בנפרד מאז המאה ה-13. לכל רשות חוקים, בחירות, ובתי מחוקקים עצמאיים משלה (עם זאת, בעידן המודרני, הגופים נמצאים במגעים קרובים). בתחום השיפוט של גרנזי, לכל אחד מן האיים יש ריבונות משפטית ורשות מחוקקת משלו.
המונח "איי התעלה" החל להיות בשימוש מאז 1830 לערך, כנראה משימוש של הצי המלכותי כשם קולקטיבי לקבוצת האיים.
היסטוריה > בעת העתיקה

רוב האיים יושבו כבר בתקופת הברונזה והברזל אך במידה מועטה. בימי האימפריה הרומית האיים לא נכבשו אך ניכרה בהם השפעה רומית. עדות לכך ניתן למצוא במקדש רומי מאותה התקופה. לאחר סיום הכיבוש הרומי בבריטניה הושפעו האיים מדוכסות ברטאן הצרפתית ולאחר מכן הוויקינגים. בו בזמן יושבו האיים הרם וסרק על ידי קהילת נזירים. בשנת 933 סופחו לדוכסות נורמנדיה. לאחר כיבוש הדוכסות זהו היה מעוזה האחרון.
במהלך מלחמת האזרחים האנגלית עמדה ג'רזי ברובה לצד תומכי המלוכה ונתנה מחסה לנסיך הכתר, צ'ארלס, ב-1646 ובין השנים 1649–1650. בגרנזי הפרסבטריאנית יותר תמכו בצד הפרלמנטרי במלחמה.
בתקופה זו רכשו האיים אינטרסים כלכליים ופוליטיים בקולוניות הבריטיות בצפון אמריקה, כולל בתעשיית הדיג בניופאונדלנד. כשצ'ארלס הוכתר כמלך הוא העניק למושל ג'רזי, ג'ורג' קרטרט, שטחים נרחבים בקולוניות, כאות תודה על המקלט שמצא שם בעת המלחמה, וקרא לאזור ניו ג'רזי, כעת אחת ממדינות ארצות הברית. סר אדמונד אנדרוס מגרנזי היה למושל הריבונות של ניו אינגלנד, ריבונות קצרת טווח שביקשה לאחד מספר קולוניות באזור.
במאה ה-18 החלו לכנות את האיים בשם "האיים הצרפתיים", מכיוון שנסו אליהם צרפתים עשירים רבים מפני המהפכה הצרפתית. בנייה רבה אירעה בשל נהירה זו, כולל חלק גדול מהנמל בסנט פיטר פורט, שנבנה ברובו עד שנת 1865.