stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גבעת שאול
אזור התעשייה

מפעלי תעשייה ראשונים הוקמו בגבעת שאול החל מהמחצית השנייה שנות ה-20 של המאה ה-20, בהם: בית חרושת לביסקויטים פרומין שהוקם ב-1925, מפעל לנעלים "נעלי ארצנו" שהוקם ב-1934, מפעל ש. פרידמן בע"מ לתנורי חימום ומקררים שהוקם ב-1936, בית חרושת לאקונומיקה גלרנטר, מאפיית מצות שמענוביץ, בית חרושת לצבע של האחים דוד ויצחק גולדשמיד, בית חרושת לקרח הויזמן, בית חרושת נייגר לנקניק ועוד. עד 1935 כבר פעלו בשכונה 8 מפעלים ובשנות ה-40 הפך לאזור התעשייה העיקרי של העיר. עם התרחבות השכונה במחצית השנייה של המהאה ה-20 והקמת בתי מגורים, הן דחקו במשך השנים את המפעלים מהמתחם הוותיק בו פעלו, בין רחובות נג'ארה לאלקבץ.
בשנת 1952 נחנכה "טחנת ירושלים" טחנת קמח רחבת היקף מדרום לגבעת שאול וממערב לקריית משה.
הקמת אזור התעשייה מוסדר בגבעת שאול (שנקרא בעת הקמתו "גבעת שאול ב'") החל בשנת 1955, על ידי החברה הכלכלית לירושלים ורשות הפיתוח, באזור שמדרום לגבעת שאול הוותיקה וממערב לקריית משה. הקרקעות באזור היה חלק מהכפר דיר יאסין והוחזקו על ידי רשות הפיתוח (שהייתה אחראית לניהול קרקעות הכפרים הערבים הנטושים). החברה הכלכלית לירושלים בנתה במקום מבנים לתעשייה קלה, בהם נפתחו מפעל גלוריה ליצור עמילן ופודינג, מפעל מתכת, מפעל לחוטים ועוד. שתי המאפיות הגדולות והמפורסמות בישראל – מאפיית אנג'ל ומאפיית ברמן גם עברו לאזור, ובנוסף הוקמו בו מוסכים ולא מעט בתי דפוס (אחד מהרחובות הראשיים נקרא "רחוב בית הדפוס"), לאחר מכן הוקמו באזור אולמות חתונות כמו מונטה קרלו, מקסים, גוטניק, ושירת ירושלים.
בשנת 1968 נחנך באזור התעשייה גבעת שאול מרכז התפעול והמיון המרכזי של דואר ישראל בירושלים.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 החלה להתפתח פעילות מסחרית באזור התעשייה גבעת שאול, בעיקר בקומת הקרקע של רבים מהמבנים באזור. ב-1990 החליטה עיריית ירושלים להגביל את הפעילות מסחרית ולהחזיר את האזור לייעודו התעשייתי המקורי. היוצא מהכלל היה רחוב כנפי-נשרים, שהפך גם לכביש כניסה נוסף לעיר, עם פתיחת צומת גינות סחרוב, ולאורכו הותר מסחר. באותה עת גם הוחלט שאזור התעשייה יורחב לכיוון צפון, עד גבול יער ירושלים. אולם מאז עיקר הפיתוח של האזור כלל הקמת מבני משרדים רבים, בהם ניתן למצוא גם שלוחות של משרדי ממשלה, וביניהם משרדי רשות המיסים, הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו, מבקר המדינה, בית המשפט לענייני משפחה, משרד הדתות ובית הדין לגיור, מרכזי שירות של חברות סלולר, חנויות רבות ועוד.
ברכס המערבי של אזור התעשייה שוכן בית הקברות הר המנוחות.
רחוב כנפי נשרים

הרחוב המרכזי באזור התעשייה נקרא רחוב כנפי נשרים, על שם ספרו התורני "כנפי נשרים" של הרב אברהם נשר (אדלר), מי שהיה שנים רבות ראש לשכת הרבנות הראשית בירושלים ומ"מ רבה של העיר.
השם שאוב מן המילים: "אַתֶּם רְאִיתֶם אֲשֶׁר עָשִׂיתִי לְמִצְרָיִם וָאֶשָּׂא אֶתְכֶם עַל כַּנְפֵי נְשָׁרִים" (שמות פרק י"ט, ד), ורומז לשם משפחתו של הרב.[דרוש מקור]
הסיבה בשלה הוחלט להנציח את הרב נשר דווקא במיקום זה, נעוצה בתוואי הרחב והנוח בו עובר הכביש על קו הרכס, דבר שהביא להכשרתו כשדה תעופה עבור מטוסי צה"ל במלחמת העצמאות - וכך הונצח גם מפעל זה בשם הרחוב.
מוסדות בשכונה > בתי כנסת

נר ישראל - זופניק בראשות הרב אברהם יצחק אולמן, חבר הבד"ץ של העדה החרדית ורב השכונה, במקום פועלים מקוה ושטיבלאך.
פרושים - בית כנסת עתיק בן למעלה ממאה שנים, ששוחזר בשנים האחרונות. נבנה זמן קצר לאחר שהגיעו לשכונה השוחט הרב יוסף צבי גולדשמיד וחבריו ממאה שערים. בעבר כיהן כרב המקום הרב מרדכי צוקרמן מתלמידי החפץ חיים, בימינו בראשות בנו הרב זלמן דוד צוקרמן. בית הכנסת מתאפיין בשילוב אוכלסיות ועדות שונות, מתפללים בו חסידים לצד ליטאים וכן חובשי כיפות סרוגות כמו בוגרי ישיבת מרכז הרב הגרים באזור, בית הכנסת התפרסם בעבר כשלמדו בו בחברותא רב בית הכנסת הרב מרדכי צוקרמן עם הרב שלמה וולבה.
חניכי הישיבות - אוהל יהונתן- נוסד במבנה בית יעקב הישן ועבר לבניין מול בית הכנסת פרושים ברחוב עמרם גאון, בעבר כיהן הרב שלמה וולבה כרב בית הכנסת.
תכלת מרדכי - בראשות הרב ינון יונה, הרב הספרדי של גבעת שאול, המפעיל גם בית הוראה וכולל אברכים בשכונה.
משכן באב"ד - הוקם על ידי הרב אשר טננבוים שהיה מנהל ועד הישיבות, ורב-השכונה מטעם המועצה דתית, ובימינו בראשות בנו הרב יעקב טננבוים.
אהל אברהם - בראשות הרב יהושע קרלינסקי, שמו של בית הכנסת הוא על שם חמיו של הרב קרלינסקי, הרב אברהם רפופורט, בית הכנסת ממקום ברחוב נג'ארה 5, במקום מתקיים במשך שנים כולל אברכים ותיק.
מערב גבעת שאול - בשכונה המתחדשת בראשות הרב שלמה וולדנברג בנו של הרב שמחה בונם וולדנברג (רב שכונת עזרת תורה).
בני תורה - ברכת יוסף - בראשות הרב יהודה אריה רפפורט הוקם על ידי הרב ישראל הרצברג המפעיל כוללי אברכים בשכונה.
בית הכנסת היכל יעקב - בית כנסת נוסח הספרדים שבו כיהן הרב הראשי מרדכי אליהו כרב בית הכנסת, ולשכתו פעלה במקום. בית הכנסת ברחוב הרב ריינס בגבול עם שכונת קריית משה, והוא נוסד בשנות ה-80 של המאה ה-20, וקרוי על שם הנדיב יעקב ספרא (אביו של אדמונד ספרא). במקום פועל גם כולל "דרכי הוראה לרבנים" בראשות הרב יוסף אליהו, בנו של הרב מרדכי אליהו.
מגדל אשר - ע"ש הרב אשר וסרטיל. שוכן במגדל המים, בראשותו של הרב יגאל שפרן.
מוסדות בשכונה > ישיבות

מורשה - ישיבה קטנה לאומית ברוח ישיבת מרכז הרב.
אש התלמוד - בראשות הרב יוסף לסרי, הממוקמת במרכז ספיר, באזור התעשייה בשכונה.
מבקשי דעת - שנקראה בעבר בשם ישיבת "מבקשי השם", ובסמוך אליה ישיבת "קובנא". שתי ישיבות אשר נפתחו על ידי הרב שמואל מילר.
וכן ישיבות פרשבורג, נר משה ו'אחינו לצעירים מתחזקים'.
מוסדות בשכונה > מוסדות נוספים

תלמודי התורה "מורשה" ו"עץ חיים".
משרדי ממשלה: שלוחות של משרד החינוך, משרד האוצר, המעבדות המרכזיות של משרד הבריאות ועוד.
בניין תאגיד השידור הישראלי "כאן".
בית היתומים דיסקיןבית היתומים דיסקין: מבנה ברחוב ריינס על גבול קריית משה, שימש כבית יתומים שנוסד בשנת 1880 ברובע המוסלמי בעיר העתיקה בירושלים על ידי הרב יהושע ליב דיסקין, ובראשית המאה ה-20 יצא מן החומות. המבנה נבנה בשנת 1927, ותוכנן במתכונת אקלקטית וחזיתו סימטרית. במקור תוכננו לשלב בו עיטורי אבן רבים, אך עלות הבנייה אילצה את הצמצום בעיטורים, שהסתכמו בגילופי עצי דקל. כיום המבנה משמש מרכז למספר מוסדות חינוך שאינם מיועדים ליתומים. עיקר הפעילות ליתומים מתבצעת באמצעות 'קרן היתומים'.
בית היתומות הכללי ע"ש דוד וינגרטן: מוכר גם בשם בית היתומות הכללי - ירושלים, או פשוט בית היתומות הכללי, הוא בית יתומים חרדי לבנות בירושלים שנוסד על ידי הרב דוד וינגרטן ומנוהל על ידי משפחת וינגרטן לדורותיה.
בית אגודת אפרת: המרכז הראשי של העמותה ״אפרת״ הפועלת לשכנע נשים יהודיות להימנע מביצוע הפלה מלאכותית.
לקריאה נוספת

שולמית בית ינאי, גבעת שאול - אנשים ומקומות אז והיום, עצמי, ירושלים תשנ"ט
בנימין קלוגר, גבעת שאול ושכנותיה השכונות שעשו את ירושלים החדשה, בהוצאת "המודיע", תשפ"א
פסטיבל הסרטים טרייבקה

| --- | --- |


מושל ניו יורק דייוויד פאטרסון פותח את אירועי פסטיבל 2008.
 סוג:  פסטיבל קולנוע 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מיקום:  טרייבקה 
 מייסדים:  ג'יין רוזנטל, רוברט דה נירו, קרייג האטקוף 
 מועדים
 תאריכי פעילות:  2002–הווה (כ־23 שנים) 
 קואורדינטות:  40°43′06″N 74°00′28″W﻿ / ﻿40.7183°N 74.0078°W﻿ / 40.7183; -74.0078
 tribecafilm.com
 he
 
פסטיבל הסרטים טרייבקה (באנגלית: TriBeCa Film Festival) הוא פסטיבל סרטים אמריקאי שנוסד בשנת 2002 על ידי ג'יין רוזנטל (אנ'), קרייג האטקוף (אנ') ורוברט דה נירו בעקבות פיגועי הטרור שהתרחשו ב-11 בספטמבר 2001 והביאו לנפילת מגדלי התאומים ולפגיעה בשכונת טרייבקה הסמוכה למגדלים.
מטרת הפסטיבל להציג את העיר ניו יורק כמרכז קולנוע בינלאומי, ולתרום לשיקומו של אזור מנהטן תחתית. מדי שנה מוקרנים כ-250 סרטים בלמעלה מ-1000 הקרנות, והפסטיבל נחשב לאחד מפסטיבלי הסרטים הבינלאומיים החשובים בעולם.
היסטוריה

במאי 2002, ביוזמת רוזנטל, האטקוף ודה נירו, ולאחר 120 ימי הכנות בלבד, הושק הפסטיבל הראשון בעזרת 1,300 מתנדבים. הפסטיבל תוכנן כאירוע צנוע, אבל נהפך לאירוע ובו מאות הקרנות וכמה בכורות חשובות, לרבות בכורת הסרט "רווק פלוס ילד" בכיכובו של יו גרנט, "אינסומניה" בכיכובם של אל פאצ'ינו והילרי סוונק, ו"הסודות של יה-יה" בכיכובם  של סנדרה בולוק ואשלי ג'אד. נשיא דרום אפריקה, נלסון מנדלה, כיבד בנוכחותו את טקס הפתיחה.
בפסטיבל הראשון נכחו למעלה מ-150,000 צופים מה שהביא להכנסות של למעלה מ-10.4 מיליון דולר לעסקים בשכונה ולמשתתפי הפסטיבל. בפסטיבל השני שנערך נכחו למעלה מ-300,000 צופים אשר יצרו הכנסות לשכונה בשווי של כ-50 מיליון דולר. הכנסות הפסטיבלים הצליחו לשקם את השכונה שנפגעה ולייצבה מחדש כשכונה פופולרית.
הפסטיבל השני כלל תחרויות בשלוש קטגוריות: סרט עלילתי ארוך, סרט דרמה וסרט תיעודי. בפסטיבל השלישי נוספו עוד שתי קטגוריות, סרטים שנוצרו על ידי במאים שזהו להם סרטם הראשון או השני, וסרטי סטודנטים.
במרץ 2014 נמכרו 50% ממניות חברת "טרייבקה" המארגנת את הפסטיבל לחברת "מדיסון סקוור גארדן", בעלת אולם מדיסון סקוור גארדן ואולמות נוספים ברחבי ניו-יורק.
בשנת 2022, בפסטיבל שהתקיים ב-8–19 ביוני, הוענק לראשונה פרס אדם/סביבה (באנגלית: Human/Nature Prize), ליצירה שהיטיבה לשפוך אור על סוגיות סביבתיות בוערות אקטואליות.
זכיות של סרטים ישראלים

בשנת 2003 זכה אוהד קנולר בפרס השחקן הטוב ביותר, על תפקידו בדרמה "יוסי וג'אגר".
בשנת 2004 זכה בפרס הסרט התיעודי "הילדים של ארנה" שיצר ג'וליאנו מר-חמיס.
בשנת 2007 זכה הסרט הישראלי "חופשת קיץ" של דוד וולך בפרס הסרט העלילתי הטוב ביותר.
בשנת 2009 זכה סרט התעודה של הבמאי יואב שמיר, "השמצה", בפרס מיוחד מטעם חבר השופטים.
בשנת 2010 זכה סרט התעודה "בודרוס" בציון לשבח. הסרט מתעד את מאבקם של תושבי הכפר הפלסטיני בודרוס ששוכן מצפון לעיר מודיעין נגד הקמת גדר ההפרדה בשטחו.
בשנת 2011  "חוף בומביי", סרטה של הבמאית עלמה הראל, זכה בפרס הראשון בתחרות סרטי התעודה. באותה שנה גם זכה הסרט "אווה - שם זמני" של דור פדלון, בציון לשבח מחבר השופטים.
בשנת 2014 זכה הסרט הישראלי "אפס ביחסי אנוש" בפרס הסרט העלילתי הטוב ביותר.
בשנת 2016 זכה הסרט הישראלי "ג'נקשן 48" בפרס הסרט העלילתי הטוב ביותר.
בשנת 2018 זכתה ג'וי ריגר בפרס השחקנית הבינלאומית על הופעתה בסרט "אין בתולות בקריות".
בשנת 2020 זכה הסרט "אסיה" בתחרות הבינלאומית בשלושה פרסים: פרס לבמאית רותי פרי-בר, פרס לשחקנית שירה האס ופרס לצלמת דניאלה נוביץ.
בשנת 2024 זכה הסרט הישראלי "קרוב אלי" של תום נשר בפרס בקטגוריית ה-Viewpoints, המיועדת לסרטים שמציגים "חזון ייחודי ואמיץ".
ראלי רייד

מרוץ המדבר של טויוטה, 2017
ראלי רייד (באנגלית: Rally raid) ידוע גם כראלי קורס-קאנטרי (cross-country rallying) הוא סוג של מרוץ שטח למרחק ארוכים המתקיים על פני מספר ימים. אורך המרוץ משתנה מאירוע למשנהו, ישנם מרוצים קצרים, הנמשכים יומיים או שלושה, ונקראים מרוצי באחה (baja), וישנם מרוצים הנמשכים 15 ימים. במרוצי ראלי רייד באים לביטוי מיומנויות נהיגה, ניווט, מיומנויות טכניות ויכולת הסיבולת של המשתתפים. המרחק הכולל יכול לנוע בין 660 ק"מ ועד לכ-7,000 ק"מ במגוון תוואי שטח בין היתר שבילי חצץ, דיונות חול, שבילי יער ואפיקי נחל יבשים.
ראלי דקר הוא המרוץ החשוב והמוכר בקטגוריה. בנוסף אליו קיימים גם ראלי דרך המשי, מרוץ אפריקה אקו, הלאס ראלי רייד, ובאחה היער הצפוני.
מרוץ הראלי רייד הראשון התקיים בדצמבר 1976. בשנת 2022 נוסדה אליפות העולם בראלי רייד, אליפות המשותפת לפדרציה הבין-לאומית לרכב (FIA) והפדרציה הבין-לאומית לאופנועים (FIM). המרוצים הקצרים יותר מתקיימים תחת המעטפת של גביע העולם למרוצי באחה של הפדרציה הבין-לאומית לרכב וגביע העולם במרוצי באחה של הפדרציה הבין-לאומית לאופנועים. במדינות מסוימות, דוגמת ספרד, פורטוגל, פולין ורוסיה מתקיימות אליפויות לאומיות.
ניווט

הניווט במהלך המרוץ מתבצע באמצעות ספר דרך מודפס או דיגיטלי, בשילוב עם מד מרחק דיגיטלי. השימוש במכשירי GPS אסור, למעט במרוצי מדבר. המתחרים לא מכירים את תוואי המסלול המדויק מראש, עד שהם מקבלים את ספר הדרך. ספר הדרך אינו מדויק ולכן ישנה חשיבות להערות שכותב לעצמו נהג המשנה ולתקשורת בינו ובין הנהג במהלך המרוץ. רוכבי האופנועים והטרקטורונים צריכים לנווט בעצמם תוך כדי הרכיבה. במרוצי מדבר לנהגים מותר לקיים נסיעות מקדימות בתואי המרוץ, דבר שאסור במרוצי ראלי רייד אחרים.
קטגוריות כלי הרכב

קטגוריית האופנועים מתחלקת לשלוש רמות: RallyGP‏, Rally2‏ ו-Rally3‏. RallyGP היא הקטטגוריה הבכירה ומיועדת לרוכבים המנוסים הזכאים לדירוג באליפות העולם של FIM. קטגוריית Rally2 זמינה לרוכבים מתחילים. בקטגוריית Rally3 נעשה שימוש באופנועי אנדורו עוברים התאמות לצורך המרוצים. בכל שלוש הקטגוריות הנפח המקסימלי של המנוע הוא 450 סמ"ק.
הטרקטורונים היו בתחילה תת-קטגוריה של האופנועים, אך בהצשך הופרדו לקטגוריה נפרדת.
קטגוריית המכוניות מיועדת לרכבים עד למשקל של 3,500 ק"ג. הקטגוריה מחולקת למספר קטגוריות משנה.
קטגוריית T1 מיועדת לאבות טיפוס של מכוניות הנהבנות במיוחד עבור המרוצים ומתחלקת לארבע קטגוריות משניות: T1.U – מיועדת לרכבים הפועלים על אנרגיה מתחדשת, דוגמת אאודי אי-טרון RS Q, T1.1 – רכבים בעלי הנעה של 4X4‏, T1.2 –מיועד רכבים בעלי הנעה של 4X2‏, T1.3 – רכבים שעומדים בקריטריונים של SCORE (בעיקר ליצרנים מארצות הברית).
קטגוריית T2 מיועדת למכוניות מייצור סדרתי, לדוגמה: טויוטה לנד קרוזר וניסאן פטרול.
שתי הקטגוריות היו בתחילה חלק מקטגוריית המכוניות, אך הופרדו לקטגוריות נפרדות. המכוניות הם רכבי שטח המיועדים לשני נוסעים.
רכבי לייט פרוטוטייפ או לייט-פרוטו (T3) הם רכבים קלי משקל, שמיוצרים במיוחד עבור המרוצים. בקטגוריה ישנן יצרניות יעעודיות כמו OT3 וגם יצרניות דוגמת Can-Am, שמייצרות במקביל גם דגמים מייצור סדרתי.
קטגוריית SSV‏ (T4) מיועדת לדגמים שמיוצרים בייצור סדרתי עם התאמות למרוצים.
קטגוריה המיועדת לרכבים מעל 3,500 ק"ג.
הערות שוליים

↑  "FIA Cross-Country Rallies General Prescriptions – 2019, FIA, 10 December 2018
↑  Top Five Differences Between Desert Racing And Rally Raid, Race-Desert.com, 15 January 2016
"הצהובה" מכוניתם של צמד הישראלים רז הימן והלל סגל בראלי דקר, 2012. המכונית היא חלק מקגטוריית T1.1
משאית מתוצרת קאמאז שהשתתפה בראלי דקר
סוללת עופרת-חומצה

סוללת עופרת-חומצה, 12 וולט
סוללת עופרת חומצה (או מצבר עופרת-חומצה; מצבר רכב; באנגלית: Lead-acid battery), היא סוללה חשמלית נטענת המבוססת על תגובה כימית של לוחות עופרת בתמיסה מימית של חומצה גופרתית. הסוללה הומצאה בשנת 1859 על ידי הפיזיקאי הצרפתי גסטון פלנטה (Gaston Planté) ונמצאת בשימוש עד היום.
סוללת עופרת-חומצה היא מהסוללות הנפוצות ביותר הקיימות, עם סכום מכירות שנתי של כ-15.6 מיליארד דולר, המהווה כ-33% מסך ההוצאה העולמית על סוללות (נכון לשנת 2009).
השימושים העיקריים של סוללות עופרת-חומצה הן: מקור כוח חשמלי להתנעת כלי רכב (60%), מערכות גיבוי למתקנים נייחים (25%) ואגירת אנרגיה (15%).
סוללות עופרת-חומצה מצטיינות באורך חיים ארוך (500–800 מחזורים) ובפעולה בטווח טמפרטורות רחב (Min. −40 °C, max. 60 °C), וכן ביחס כוח גבוה למשקל (W/kg 180). אולם, הן בעלות צפיפות אנרגיה נמוכה מאוד (משקלית: 33-42 Wh/kg; נפחית: 60-110 Wh/L) ועל כן השימוש בסוללות עופרת-חומצה מוגבל בעיקר ליישומים בהן אין חשיבות גבוהה למשקל הסוללה.
היסטוריה

סוללת עופרת-חומצה הומצאה בשנת 1859, על ידי הפיזיקאי הצרפתי גסטון פלנטה (1834–1889).
המודל הראשון שבנה פלנטה הורכב משני לוחות עופרת (שעל אחד מהן הוא מרח שכבת תחמוצת עופרת). הלוחות הופרדו באמצעות רצועות גומי אשר גולגלו לצורה ספירלית והוטבלו בתמיסה מימית שהכילה כ-10 אחוז חומצה גופרתית.
סוללות העופרת-חומצה היו הסוללות הראשונות שהיו יכולות להיטען על ידי העברת זרם חשמלי דרכן.
סוללות עופרת-חומצה שימשו תחילה כמקור חשמלי לתאורת רכבות בשעה שהן עצרו בתחנות הנוסעים.
השדרוג הראשון של סוללות עופרת-חומצה בוצע בשנת 1881, על ידי מהנדס הכימיה הצרפתי קמיל אלפונס פור (1840–1898), אשר החליף את אחד מלוחות העופרת ברשת של סגסוגת עופרת שעליהן הוא מרח משחה של תחמוצת העופרת (PbO2). שיפור זה הקל על הייצור ההמוני של הסוללה.
בראשית שנות ה-30 של המאה ה-20 פותח אלקטרוליט מסוג ג'ל עבור סוללת עופרת-חומצה. אלקטרוליט זה הכיל תרכובות סיליקטיות שהפכו את האלקטרוליט לפחות נזיל מה שהפך את הסוללה לבטוחה יותר במקרה של שבר. מסיבות שונות, שיפור זה אינו נמצא בכל סוללות העופרת-חומצה המיוצרות כיום.
למעשה מאז שנת 1930 ועד היום לא בוצעו שינויים משמעותיים נוספים בטכנולוגיה הכימית של סוללות עופרת-חומצה.
כימיה > הרכב התא

תא של סוללת עופרת-חומצה מורכב מאנודה המבוססת על לוח עופרת (Pb), וכנגדה נמצאת הקתודה, המבוססת על תחמוצת העופרת (PbO2). הקתודה מורכבת מרשת של עופרת שעליה נמרחה משחה של עופרת דו-חמצנית (החומר הפעיל בקתודה). המשחה נמרחה על רשת במקום על לוח שטוח משיקולים של הולכה חשמלית ויציבות מכנית.
האלקטרוליט בתא עופרת-חומצה הוא תמיסה מימית של חומצה גופרתית (H2SO4), וזהו מקור השם "חומצה" בסוללה זו.
כימיה > פעולת התא במהלך הפריקה (Discharge)

בשעה שסוגרים את המעגל החשמלי בתא על ידי חיבור האלקטרודות באמצעות כבל מוליך, מתרחשת פעולת הפריקה, במהלכה התא מספק זרם חשמלי עם מתח גבוה (כ-2.1 וולט בתנאים תקניים).
במהלך תגובת הפריקה, האנודה עוברת חמצון, כך שלוח העופרת (Pb) מגיב עם יוני -HSO4 של החומצה הגופרתית לקבלת עופרת גופרתית (PbSO4), יוני הידרון (+H) ואלקטרונים (-e). האלקטרונים עוברים דרך הכבל המוליך אל עבר הקתודה, שם מתבצעת תגובת החיזור: הקתודה (PbO2) מגיבה עם יוני החומצה הגופרתית (+HSO4-,H) לקבלת עופרת גופרתית (PbSO4) ומים (H2O) כך שהתגובה השלמה היא קומפרופורציונציה שבה עופרת בדרגת חמצון 0 באנודה ועופרת בדרגת חמצון 4+ בקתודב עוברים לדרגת חמצון 2+.
במהלך פריקת התא, האלקטרוליט נעשה מהול יותר (יורד מריכוז של 4 ל-2 מולר) בשל ההיווצרות של עופרת גופרתית על האלקטרודות ובשל יציאת המים.
כימיה > תגובות התא במהלך הפריקה

אנודה:
-Pb(s) + HSO4-(aq) → PbSO4(s) + H+(aq) + 2e
קתודה:
(PbO2(s) + HSO4-(aq) + 3H+(aq) + 2e− → PbSO4(s) + 2H2O(l
התגובה נטו:
(Pb(s) + PbO2(s) + 2H2SO4(aq) → 2PbSO4(s) + 2H2O(l
המסה המולרית הכללית של המגיבים היא 642.6 גרם למול. על פי היחסים הסטוכיומטרים של התגובה, עולה כי עוברים 2 מול אלקטרונים, כלומר 192,971 קולון. על כן, באופן תאורטי, התא אמור לספק 83.4 אמפר-שעה לקילוגרם (או 13.9 אמפר-שעה לקילוגרם עבור סוללה של 12 וולט). באופן מעשי, הערכים נמוכים יותר.
כימיה > פעולת התא במהלך הטעינה (Charging)

במהלך הטעינה של הסוללה, התגובות על שתי האלקטרודות נהפכות, כך שהאנודה חוזרת להיות עופרת מתכתית, והקתודה חוזרת למצבה כעופרת דו-חמצנית (PbO2).
במהלך שלב הטעינה, האלקטרוליט נעשה חומצי ומרוכז יותר (עולה לריכוז של כ-6 מולר), בשל הייצור מחדש של החומצה הגופרתית.
במקרה של טעינת יתר במתח גבוה (Overcharging), תתרחש אלקטרוליזה של האלקטרוליט המימי, לקבלת גז מימן (H2) וחמצן (O2).
קביעת רמת הטעינה של סוללת עופרת-חומצה

ניתן לקבוע בצורה טובה את רמת הטעינה של סוללת עופרת חומצה על סמך בדיקת הצפיפות של האלקטרוליט.
ככל שהאלקטרוליט צפוף יותר (מהול פחות) אזי הסוללה נמצאת ברמת טעינה גבוהה יותר, כלומר היא יכולה לספק זרם חשמלי עוד זמן רב. ירידה בצפיפות של האלקטרוליט מצביעה על התרוקנות הסוללה.
בדיקה של צפיפות האלקטרוליט יכולה להיעשות באמצעות הידרומטר.
יש סוללות עופרת-חומצה שמכילות כדוריות ציפה צבעוניות המגיעות בצפיפויות שונות, שניתן להתבונן בהן דרך פתח מתאים בסוללה ובכך לעמוד אחר צפיפותו של האלקטרוליט. שיטה כזו משמשת בצוללות דיזל, שעושות שימוש בסוללות כשהצוללת נמצאת מתחת למים.
אנשי הצוות הטכני, של הצוללת, מבצעים מדידות שגרתיות של רמת הטעינה של הסוללות ומעדכנים את המידע על לוח מיוחד בחדר הבקרה של הצוללת. כך ניתן לדעת כמה זמן תוכל הצוללת לשהות מתחת למים.
מתח הסוללה

תא סוללת עופרת חומצה מספקת מתח של 2.10 וולט במצב טעינה מלא (Open-circuit voltage), ומתח הדקים של 1.95 וולט.
מתח הטעינה הנדרש הוא 2.28-2.4 וולט (המתח עשוי להשתנות בטמפרטורות שונות), מתחים גבוהים יביאו לאלקטרוליזה בקצב גבוה של האלקטרוליט המימי (פליטה של גז מימן וחמצן מהמערכת).
בדרך כלל, סוללות העופרת-חומצה נמכרות במארזים שבהן 6 תאים (סוללת 12 וולט) או במארזים ובהן 12 תאים (סוללת 24 וולט).
הערה: הנתונים עבור טמפ' של 20 מעלות צלזיוס.
שימושים

ההערכות הן שכ-75% מהייצור השנתי העולמי של עופרת מיועד לייצור של סוללות עופרת חומצה. סה"כ כ-4.5 מיליון טון.
רוב סוללות העופרת-חומצה משמשות כסוללות ברכבים מנועיים, שם תפקידן בהנעה הראשונית של הרכב ובאספקת החשמל כשהמנוע כבוי.
שאר השימושים הם כמקורות גיבוי חשמליים עבור מרכזי טלפוניה ומחשבים, מתקני תאורת חירום ומשאבות.
סוללות עופרת חומצה משמשות גם כמקור ההנעה של רכבים חשמליים קטנים כמו עגלות גולף, וכמקור הנעה נוסף בצוללות דיזל, וכמערכות גיבוי חשמליים בכלי שיט גרעיניים.
בטיחות

טעינת יתר של סוללת עופרת-חומצה תגרום לתגובת אלקטרוליזה ולפליטה של גז מימן וחמצן לתוך מארז הסוללה. מצב זה עשוי להביא להתנפחות הסוללה ואף להתפוצצותה, אולם ברוב הסוללות מותקנים שסתומים לשחרור לחץ עודף, ובחלקן מותקנות גם מערכות קטליטיות שמסוגלות לבצע רקומבינציה (Recombination) של מימן וחמצן בחזרה למים.
יש סוללות עופרת-חומצה שבהן האלקטרוליט הוא מסוג ג'ל, שמקטין את הסיכון מהסוללה במקרה דליפה או שבר.
ביצוע פעולות עם סוללות עופרת חומצה שאינן תקינות עלול להסתיים בכוויות קשות כתוצאה מהתזה של חומצה במקרה של התפוצצות הסוללה, ועל כן יש להשתמש באמצעי מיגון הכוללים: מיגון פנים, כפפות וביגוד ארוך לכיסויי חלקי גוף גלויים.
יש להימנע ממגע ישיר באלקטרודות של סוללות עופרת חומצה, בדגש על תחמוצות עופרת שהן רעילות מאוד (במיוחד במקרה של שאיפה). תרכובות אלה עשויות להביא לפגיעה קשה בכליות ובמוח, במיוחד בילדים.
מיחזור סוללות עופרת חומצה

המרכיב העיקרי והיקר בסוללות עופרת-חומצה, הוא העופרת. בשל מחירה הגבוה באופן יחסית, ובשל הרעילות הגבוהה של הסוללה עצמה, פותחו תוכניות למיחזור של סוללות אלה. למעשה, סוללות העופרת-חומצה הן מהסוללות הממוחזרות ביותר בעולם. בארצות הברית לבדה, בין השנים 2009 ל-2013, היווה מיחזור של סוללות העופרת-חומצה, מקור לכ-99% מסך העופרת שמוחזרה.
ראו גם

רכב חשמלי מונע מצבר
סוללת אלומיניום-אוויר
לקריאה נוספת

Detchko Pavlov, Science and Technology : a Handbook of Lead-acid Battery Technology, Elsevier Science, 2011
David Linden, Thomas Reddy, Handbook of Batteries, McGraw Hill Professional, 2001
הערות שוליים

1 2  http://www.upsbatterycenter.com/blog/global-battery-market-industry-report-review/
↑  http://www.power-sonic.com/ps_psg_series.php (ארכיון)
↑  PowerSonic, Technical Manual (PDF), retrieved January 2014 (ארכיון)
↑  http://www.corrosion-doctors.org/Biographies/PlantelBio.htm
↑  http://www.baj.or.jp/e/knowledge/history04.html
↑  .Ruhe, William J, (1996) War in the Boats: My World War II Submarine Battles, Brassey's. p. 112
↑  http://www.worstpolluted.org/projects_reports/display/65
↑
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007561154605171  GND: 4007096-7  LCCN: sh93003488  NKC: ph184913 
גסטון פלנטה (1834–1889), ממציא סוללת העופרת-חומצה
שרטוט של סוללת העופרת-חומצה הראשונה, אותה תכנן גסטון פלנטה
סוללת עופרת-חומצה פתוחה.
סוללת עופרת-חומצה ברכב ממונע
סוללות עופרת-חומצה שיצאו משימוש ומיועדות למיחזור
פועל הלבוש בציוד מגן אישי במפעל למחזור עופרת מסוללות עופרת-חומצה
מסורתיים

ערך זה עוסק בישראלים המגדירים עצמם כשומרי מסורת. אם התכוונתם לזרם היהודי המודרני הקיים בפרט בארצות הברית, ראו .
גברים חובשים כיפות תואמות בטקס חתונה. באירועים מסוג זה מחולקות לעיתים קרובות כיפות, עבור מי שאינם נוהגים לחבוש כיפה דרך קבע.
מסורתיים, מסורתים או שומרי מסורת הוא כינוי והגדרה עצמית של קבוצה גדולה של יהודים, בעיקר בישראל, שרואים עצמם בטווח שבין "דתיים" ל"חילונים". לרוב, המסורתיים מקיימים מצוות אחדות ומנהגים שונים הנחשבים סמלי מסורת מובהקים, לא בהכרח בשל הקפדה על שמירת ההלכה, אלא מתוך הזדהות ותחושת השתייכות לעם היהודי, מתוך המחשבה שיש לשמר ערכי מסורת כדי לשמור על קיומו של העם או מתוך רצון להמשיך את מנהגי המשפחה. המסורתיות מזוהה במידה רבה עם היהודים המזרחים בישראל.
הלמ"ס מציע לנסקריו להזדהות כ"מסורתיים-דתיים" או כ"מסורתיים-לא כל כך דתיים"; בספטמבר 2023 פרסם הלמ"ס כי בשתי הקטגוריות יחד ישנם כ-1,541,200 מסורתיים מעל גיל 20, כ-32% מהאוכלוסייה היהודית הבוגרת בישראל.
מאפיינים

המסורתיים אינם זרם מוגדר ויחסם לדת קשור בנטיית לבם וברצון להיות חלק מהמסגרת היהודית הכוללת מבלי לראות עצמם מחויבים לשמירת כלל המצוות. למרות זאת אפשר לייחס לרובם שמירה על מספר מצוות ומנהגים הנחשבים מרכיבים חשובים ביהדות. כגון:
שמירה על כשרות ברמה כלשהי - לדוגמה, הימנעות מבשר חזיר, מפירות ים ומבשר אחר שאינו כשר, הפרדה בין אכילת מאכלי בשר וחלב, והפרדה במטבח בין כלים בשריים וחלביים. ישנם מסורתיים שיאכלו במסעדות לא כשרות, אך יימנעו מאכילת מזון לא כשר בעיניהם. לפי הסקר החברתי של הלמ"ס מ-2009, 5.6% מהמסורתיים שומרים כשרות "במידה רבה מאוד", ו-94% "במידה כלשהי".
יום השבת - הדלקת נרות שבת ועריכת סעודת ליל שבת משפחתית, הכוללת קידוש על כוס יין. יש מסורתיים ששומרים בצורה חלקית את יום השבת; חלק נמנעים מהדלקת אש ומחממים אוכל על גבי פלטה חשמלית. יש הנמנעים גם מנסיעה ברכב.
ביקור בבית כנסת - בחגים (במיוחד ראש השנה ויום הכיפורים), ולעיתים גם בשבתות במשך כל השנה או לפחות בשבתות מיוחדות.
תפילין - מיעוטם מניחים תפילין מדי יום חול ובעיקר בשני וחמישי וקוראים פרשת שמע. רבים יותר מניחים מפעם לפעם ובעיתות שמחה או צרה ובימים מיוחדים (במיוחד עשרת ימי תשובה).
שמירה על גוון דתי (לפחות בצורה חלקית) באירועי שמחה כגון חתונה, בר מצווה וברית מילה.
מזוזה - קביעת מזוזה בכניסה לבית נהוגה בקרב הרוב המוחלט של המסורתיים.
חגי ישראל ומועדיו, ציון החגים בקיום מצוות או מנהגי החג כמו אכילת מצה בפסח, מאכלי גבינה בחג השבועות, הדלקת נרות בחנוכה, משלוח מנות בפורים, בניית סוכה בסוכות וכדומה.
לרוב, הגבר המסורתי אינו חובש כיפה ואינו נראה כלפי חוץ כדתי. יש המחזיקים כיפה בכיס המכנסיים או במכוניתם או בתיקם, כדי להשתמש בה במקרה הצורך - כגון בבית הכנסת או באירוע בעל צביון דתי. ישנם מסורתיים החובשים כיפה בחגים דתיים.
חלק מהמסורתיים מקפידים גם על טהרת המשפחה.
ישנם מסורתיים המעדיפים לשלוח את ילדיהם, בעיקר בגיל הרך ובבית הספר היסודי, למסגרת דתית. יש הנוהגים גם לבקר אצל רבנים ומקובלים כדי לקבל מהם עצה או ברכה או העשרה בידע דתי בנושאי יהדות. הכל תלוי ברצונו החופשי של המסורתי להקפיד על מצוות ומנהגים הנראים רלוונטיים בעיניו.
עדתיות

גם בקרב המזרחיים וגם בקרב האשכנזים ישנם רבים המגדירים עצמם כמסורתיים. עם זאת המסורתיות נפוצה יותר באופן יחסי אצל יהודי ארצות האסלאם מאשר אצל יהודים אשכנזים. הסיבה העיקרית לכך היא הדיכוטומיה היחסית שנוצרה בהדרגה לאחר תקופת האמנציפציה בין אורתודוקסים, רפורמים ואחרים במרכז אירופה (ובהמשך בארצות הברית), ובין חילונים, ציונים-דתיים וחרדים במזרח אירופה בראשית המאה ה-20. בקרב יהודי ארצות האסלאם הייתה ירידה בשמירת המצוות והתקיים מתח בין הדת ובין כוחות המודרניזציה, אך הקיטוב בין הדבקים במסורת ובין מי שהתרחקו ממנה במידה זו או אחרת היה מתון יותר מבאירופה. לא קמו כוחות מאורגנים שביקשו לאתגר את סמכות הרבנות המסורתית. רבים מהעולים מארצות המזרח וצאצאיהם, מגדירים עצמם שומרי מסורת גם אם חלק מאורחות חייהם חילוניים.[דרוש מקור]