stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רות יקירתי (סרט)
תקציר העלילה

השנה 1944, משפחת וילקינס גרה בפרבר של ניו יורק האב הארי (אדוארד ארנולד) שהוא שופט, האם אדית (מרי פיליפס) הבת הגדולה רות (ג'ואן קולפילד) והבת המתבגרת מרים (מונה פרימן). מרים היא דעתנית, פועלת למען זכויות נשים ושולחת מכתבים לחיילים בחזית בשם אחותה, כדי להעלות את מצב רוחם.
יום אחד מגיע לביתם לוטננט צעיר ונאה בשם ביל סיקרופט (ויליאם הולדן) ושואל על רות. ההורים אינם מכירים אותו וגם לא רות אך עד מהרה מתברר שהוא קבל כ-60 מכתבים מרות וענה עליהם כשבראש כל מכתב שלו נכתב "רות יקירתי".
מרים מתוודה בפני בני המשפחה שהיא כתבה את המכתבים. רות קוראת את מכתביו של ביל והם מוצאים חן בעיניה. ביל אומר שבגלל המכתבים האלה הוא ביקש לעבור ללהק מפציצים היות שאחרי 25 הפצצות מקבלים חופשה בת יומיים בארצות הברית.
הבעיה היא שרות מאורסת לחבר ותיק שלה בשם אלברט (בילי דה וולף) שהוא פקיד בכיר בבנק שמשום מה לא גויס. לבית המשפחה מגיעה גם מרתה סיקרופט (וירג'יניה וולש) אחותו של ביל שהגיעה לפגוש את ארוסה, סרג'נט צ'אק (קני או'מוריסון) שהוא חברו של ביל.
רות מציעה שהיא, בילי, אלברט ומרתה יצאו לטיול בעיר. הם נוסעים ברכבת ובילי ורות מתחמקים מהם. אלברט מנסה לרדוף אחריהם ונכנס לקרון ללא כרטיס וגם מואשם ונקנס..
רות וביל מבלים עד שעשה מאוחרת בעוד שאלברט מחכה להם עצבני בבית המשפחה. ביל מציע נישואים לרות והיא מסכימה. הארי מכין תעודות לשני טקסי נישואים מהירים בבית. הוא משיא לראשונה את מרתה וצ'אק אבל כשרות שומעת שביל לא צריך לחזור לאירופה אלא קיבל הצבה בפלורידה, היא מתחרטת ומבטלת את רצונה להתחתן אתו ומעדיפה את אלברט המרובע אבל הבטוח.
אלברט מרוצה ועולה לקומה השנייה כדי לשוחח עם הכומר על סדרי החתונה. באותו זמן מתחרטת רות ומסכימה להינשא לביל. והארי משיא אותם במהירות והם עוזבים את הבית במהירות. כשאלברט יורד למטה הוא מחפש את רות והארי מתכונן לספר לו אך באתו רגע נכנס לדירה חייל נוסף ומחפש את "מיס רות".
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| ויליאם הולדן | ויליאם סיקרופט | לוטננט בחיל האוויר |
| ג'ואן קולדפיל | רות וילקינס |  |
| מונה פרימן | מרים וילקינס |  |
| בילי דה וולף | אלברט | הארוס של רות |
| אדוארד ארנולד | הארי וילקינס | שופט |
| מרי פיליפס | אדית וילקינס | אקרובט |
| וירג'יניה וולס | מרתה סיקרופט | אחותו של ויליאם |
| קני או'מוריסון | סרג'נט צ'אק | חבר של ויליאם |
הערות שוליים

↑  באותו זמן העלה תיאטרון המטאטא את "חיות הנגב באות העירה" שעוסק באותה בעיה - שני בחורים רבים על ליבה של בחורה, אחד חייל גברי ומושך והשני אזרח חלשלוש ולא סימפתי והבחירה שלה ברורה
קרחון פרוספקט (אנטארקטיקה)

ערך זה עוסק בקרחון בארץ פאלמר שבאנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית 
 קואורדינטות:  69°32′00″S 67°20′00″W﻿ / ﻿69.5333°S 67.3333°W﻿ / -69.5333; -67.3333
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהקרחון פרוספקט(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהקרחון פרוספקט(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון פרוספקט(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון פרוספקט
 
קרחון פרוספקט (באנגלית: Prospect Glacier) הוא קרחון בארץ פאלמר בחוף המערבי של חצי האי האנטארקטי, שבאנטארקטיקה.
הקרחון ממוקם בין הרי קיניר וגבעות מאייר.
הקרחון זורם לכיוון צפון ונשפך אל הדום הקרח פורסטר.
היסטוריה > גילוי ומיפוי הקרחון

הקרחון נסקר לראשונה באופן גס בשנת 1936 על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם בפיקודו של ג'ון רידוך ריימיל.
הקרחון נסקר מחדש על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בשנת 1958. סקר זה לא מצא את "מעבר פרוספקט".
היסטוריה > מקור השם

שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
הוועדה קראה למעבר ההרים שבין קרחון יוריקה לקרחון זה בשם "מעבר פרוספקט" (Prospect Pass), ונתנה לקרחון זה את השם על שם המעבר הסמוך.
לאחר סקר שטחי חסות איי פוקלנד, ואף שהתגלה שהמעבר לא נמצא, הושאר לקרחון שם זה.
לקריאה נוספת

•  Tony Daffern, , NOVEMBER 10, 2011
•  Jane G. Ferrigno, Alison J. Cook, Amy M. Mathie, Richard S. Williams, Jr., Charles Swithinbank, Kevin M. Foley, Adrian J. Fox, Janet W. Thomson, and Jörn Sievers, , U.S. Geological Survey Geologic Investigations Series Map I–2600–B, 1 map sheet, 28-p
רות ירדני-כץ

| --- | --- |

רות ירדני-כץ, מרץ 2013
 לידה:  19 באוגוסט 1943 ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  18 בדצמבר 2017 (בגיל 74) 
 מדינה:  ישראל 
 שפות היצירה:  עברית
 
ירדני-כץ בטקס הענקת פרס קאוולי (אנ') באוסלו, אוקטובר 2008
רות ירדני-כץ (19 באוגוסט 1943 - 18 בדצמבר 2017) הייתה סופרת ילדים ומבוגרים ישראלית.
ביוגרפיה

רות ירדני-כץ נולדה ב-1943 בירושלים.
למדה בבית מדרש להכשרת מדריכי נוער בבית רוטנברג בחיפה ובאוניברסיטת תל אביב, והיא בוגרת קורס דו-שנתי למדריכי נוער בכירים במחלקה לפדגוגיה.
עסקה בחינוך בלתי פורמלי בעיריית ירושלים, ושימשה בתפקידים שונים, בהם מנהלת אגף אמנות. ביקרה במדינות רבות בשל עבודת בעלה ובהן יפן, שלאחר הביקור בה כתבה את "יפן, ארץ אחרת". פרסמה חוויות מהמסעות בעיתון "דבר".
כתבה לעיתוני הילדים "הארץ שלנו", "דבר לילדים", "משמר לילדים" ו"בראש צעיר".
תרגומיה מסיפורי המלכה הבלגית פביולה התפרסמו בשבועון "כולנו".
בספרה "אלברט איינשטיין, סיפורו של גאון" נעזרה בבן-זוגה בפרקים המדעיים, ואת הספר "כמה קטן זה קטן" כתבו השניים יחד (שני הספרים הומלצו על ידי משרד החינוך כספרי עזר).
ספרה "נשיקה" נבחר כאחד הספרים האהובים על תלמידי התיכון ב"מצעד הספרים השנתי לילדים ולנוער" תשס"ט.
נפטרה ב-18 בדצמבר 2017. התגוררה בירושלים, ואת גופתה תרמה למדע. הייתה נשואה ליוסי כץ, פרופסור אמריטוס לאסטרופיזיקה באוניברסיטה העברית בירושלים, ואם לשניים. בנה הוא השף מיכאל כץ.
ספריה

הגיבור של הכיתה; איורים מאת דוד סוזנה, ירושלים: אלישר, 1981. (לילדים)
רותי ירדני-כץ ויוסי שטרן, הדודה סופיה והמלאך גבריאל, ירושלים: כתר ('ראשית קריאה'), 1986. (לילדים) (נבחר לספר השנה על ידי ספריית מיטראן)
אלברט איינשטיין: סיפורו של גאון; ציורים: דוד סוזנה, ירושלים: כתר ('חיי אישים'), 1986.
מי המשוגע הזה; אייר: משה לוין, תל אביב: י’ גולן, תש"ן 1990. (על יעקב מימון)
עפיפון גדול וצבעוני; אייר: משה לוין, תל אביב: י’ גולן, תשנ"א 1991.
משחק הלגו של האלוהים; עטיפה ואיורים: נגה אדלר, תל אביב : ירון גולן, תשנ"ג. (לילדים)
יפן ארץ אחרת: ביקור רוח האבות והקשר עם רוח המת, תל אביב: י’ גולן, 1996. ("רשמי מסע ביפן")
קרן אור בעתלית; ציורים: יוסי שטרן, ירושלים: אמיר, 1999.
רות ירדני כץ ויוסי כץ, כמה קטן זה קטן; איורים: משה לוין, ירושלים: אמיר, 1999. (לילדים)
מגרת הסודות; ציורים: לנה לוקצקי, ירושלים: אמיר, 2001. (לילדים)
נשיקה, ירושלים: אמיר, 2008. (רומן)
הערות שוליים

↑  הספרים האהובים ב"מצעד הספרים השנתי לילדים ולנוער" תשס"ט ע"ש מרים רות, באתר משרד החינוך.
↑  רות ירדני כץ ז"ל | האוניברסיטה העברית, הארץ, מנוחה, תרומת גופה למדע | 19.12.17, באתר מודעות אבל, ‏2017-12-19
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310579405171  GND: 1158053010  ISNI: 0000 0000 6692 1831  LCCN: n88102086  VIAF: 11394974   WorldCat (עם VIAF): 11394974
רונן אלטמן קידר

| --- | --- |

 לידה:  1 באוקטובר 1972 (בן 52) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 שפות היצירה:  עברית 
 
רונן אלטמן קידר (נולד ב-1 באוקטובר 1972) הוא סופר, משורר ומתרגם ישראלי. עם הנושאים בהם עסק בכתיבתו נמנים מדע בדיוני וזהויות מיניות.
ביוגרפיה

אלטמן קידר נולד בתל אביב. הוא סיים תואר ראשון במתמטיקה ובפיזיקה בתוכנית המצטיינים של אוניברסיטת תל אביב, במסגרת העתודה האקדמית ותואר שני במכון להיסטוריה ופילוסופיה של המדעים והרעיונות ע"ש כהן באוניברסיטת תל אביב. לאחר נישואיו בשנת 2003 הוסיף לשמו את שם המשפחה "קידר". אלטמן-קידר מתגורר עם משפחתו בברלין, בירת  גרמניה, ועובד שם כמדריך טיולים עצמאי.
יצירתו הספרותית

אלטמן-קידר הוא בוגר כיתת השירה של הליקון לשנת 1997, שם התפרסמו שיריו לראשונה. בשנת 2000 הוציא לאור את הרומן "פרפרי כאוס" בהוצאת שופרא. בספר משולבים מספר קווי עלילה העוסקים בזהויות מיניות בעיר אמריקאית של סוף המאה העשרים. מאז פרסם אלטמן-קידר שירים רבים בכתבי עת לשירה, בהם "מאזנים", "הליקון", "מטעם", "שבו" ו"עיתון 77" ושיריו תורגמו לאנגלית ולרוסית. ספר השירה הראשון של אלטמן-קידר, "סימני נשיכה", ראה אור באוגוסט 2007 בהוצאת "הליקון". בשנת 2014 פרסם אלטמן-קידר את הנובלה 'חיי יצירה' כספר אלקטרוני בהוצאת 'בוקסילה' ובשנת 2022 ראה אור בברלין ספרו "לשנות סדרי עולם: צעירים וצעירות יהודיים שעיצבו את ההיסטוריה של ברלין", בגרסה דו-לשונית, עברית-גרמנית.
אלטמן-קידר תרגם לאנגלית את הרומן הגרפי 'משק 54' מאת גלעד סליקטר וגלית סליקטר. בשנת 2009 תרגם שבעה משיריה של מאשה קאלקו עבור גיליון 'רשות היחיד' של "הליקון" - תרגום ראשון לעברית של משוררת זו. בשנת 2010 ראה אור בעריכתו ספר שיריה של ענבל אשל כהנסקי, "פִּראֵי היום".
אלטמן-קידר מחבר גם פלינדרומים[דרוש מקור] וחמשירים.
פעילויות נוספות

אלטמן-קידר עיבד את סיפורו "איפור" לסרט סטודנטים בבימויה של עינבר גלבוע, שהוקרן בפסטיבלים בארצות הברית. בשנים 2005–2006 לימד בבית-הספר לשירה של "הליקון" ושימש כמפיק בפועל של פסטיבל "שער" לשירה חדשה. בשנים 2009–2012 ערך (יחד עם ענת אבישר ולי עברון-ועקנין) את כתב-העת האינטרנטי לספרות זוטא. בשנת 2012 ערך את גיליון פסטיבל 'שער' של כתב העת הליקון.
לקריאה נוספת

ראובן מירן, "להתחבר ולנגוע", ידיעות אחרונות, 11.2.2000
דניאל בנאי, "כמו ספר בינוני שנכתב בעברית, תורגם לאנגלית ואז תורגם לעברית דהויה". הארץ, 19.7.2000.
קרחון פריי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית 
 קואורדינטות:  76°38′00″S 162°18′00″E﻿ / ﻿76.6333°S 162.3°E﻿ / -76.6333; 162.3
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון פריי(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון פריי
 
קרחון פריי (באנגלית: Fry Glacier) הוא קרחון באזור חוף סקוט של ארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
הקרחון מנקז את המדרונות הדרום-מזרחיים של רכס קונוויי, וזורם לאורך צידו הדרומי של רכס קירקווד.
הקרחון נשפך לתוך מפרץ טריפ.
רוחבו של הקרחון כ-3.5 קילומטרים.
הקרחון מתמזג עם קרחון אלברכט פנק 40 קילומטרים מדרום ללשון הקרח נורדנשלד.
היסטוריה > גילוי ומיפוי הקרחון

הקרחון מופה לראשונה על ידי המשלחת הבריטית לחקר אנטארקטיקה (משלחת נמרוד), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1907–1909.
היסטוריה > מקור השם

שמו של הקרחון ניתן לו על ידי משלחת נמרוד.
הקרחון נקרא על שמו של איי. אם. פריי (A.M. Fry), תושב העיר בריסטול שבאנגליה, שתרם למשלחת.
לקריאה נוספת

• Margaret A. Bradshaw. (1981), , New Zealand Journal of Geology and Geophysics 24:5-6, pages 615-652.
• Cox, Simon & Turnbull, I.M. & Isaac, M.J. & Townsend, Dougal & Lyttle, B.S.. (2012), , 2012. 1-140
• United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, , P 237
רוקנרולה

| --- | --- |

 בימוי:  גאי ריצ'י 
 הופק בידי:  סוזן דאוני, גאי ריצ'י, ג'ואל סילבר 
 תסריט:  גאי ריצ'י 
 שחקנים ראשיים:  ג'רארד באטלר נונסו אנוזי Matt King ג'יימי קמפבל באוור ג'מה ארטרטון ג'ף בל Dragan Mićanović בלייק ריטסון David Bark-Jones ג'וני האריס אנדי לינדן ג'ימי מיסטרי לודאקריס טובי קבל מארק סטרונג טום וילקינסון ג'רמי פיבן טום הארדי קרל רודן אידריס אלבה טנדי ניוטון James Greene 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, צרפת, ארצות הברית 
 חברת הפקה:  האחים וורנר, Dark Castle Entertainment, StudioCanal 
 חברה מפיצה:  InterCom, נטפליקס, האחים וורנר 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  2008 
 משך הקרנה:  114 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פשע, סרט פעולה, סרט קומדיה 
 הכנסות באתר מוג'ו:   rocknrolla
 rocknrolla.warnerbros.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
רוקנרולה (באנגלית: RocknRolla) הוא סרט פשע בריטי משנת 2008 שנכתב ובוים על ידי גאי ריצ'י. הסרט עוסק בעולם התחתון של לונדון ומתאר את התככים, הבגידות והקונספירציות בין דמויות שונות המנסות להשיג כוח וכסף בעולם הפשע. הסרט ידוע בסגנון הייחודי של ריצ'י, הכולל דיאלוגים שנונים, עלילה מסובכת ודמויות צבעוניות.
הסרט יצא לאקרנים בבריטניה ב-5 בספטמבר 2008, והגיע למקום הראשון בקופות בבריטניה בשבוע הראשון ליציאתו.
עלילה

העלילה מתמקדת בכנופיית פושעים קטנה בלונדון, בראשותו של לני קול, גנגסטר ותיק שחולם על עסקת נדל"ן שתספק לו רווח עצום. אך כאשר דמות מסתורית בשם "ג'וני קוויד", כוכב רוק מפוקפק, גונב את התמונה היקרה המשמשת להבטחת העסקה, הכל מתחיל להסתבך. קבוצה של פושעים קטנים בראשותו של אחד מוצאים את עצמם מעורבים במזימה שמערבת גנגסטרים רוסים, שוטרים מושחתים ופושעים מקומיים.
שחקנים ראשיים

ג'רארד באטלר — בתפקיד אחד
טום וילקינסון — בתפקיד לני קול
טנדי ניוטון — בתפקיד סטלה
מארק סטרונג — בתפקיד ארצ'י
אידריס אלבה — בתפקיד מאמבלס
טום הארדי — בתפקיד בוב הבוגד
טובי קבל — בתפקיד ג'וני קוויד
קרל רודן — בתפקיד יורי אובומוביץ'
ביקורות

רוקנרולה קיבל ביקורות חיוביות ברובן מצד המבקרים, ששיבחו את חזרתו של גאי ריצ'י לסגנון הפשע הקומי שהפך אותו למוכר עם סרטים כמו "לוק, סטוק ושני קנים מעשנים" ו"סנאץ'". הסרט הוגדר כמשעשע ומותח, עם דמויות מעניינות ועלילה מורכבת אך מהנה.
באתר Rotten Tomatoes הסרט קיבל ציון של 60%, המבוסס על דעתם של מבקרים מקצועיים. הציון ב-Metacritic הוא 53 מתוך 100, מה שמצביע על ביקורות מעורבות. לעומת זאת, הקהל נתן לסרט ציון CinemaScore של "B", מה שמעיד על תגובה חיובית מתונה מצד הצופים.
הערות שוליים

↑  "UK Box Office: 5–7 September 2008". UK Film Council. אורכב מ-המקור ב-8 בספטמבר 2009. נבדק ב-10 בינואר 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 7496bbdd-eab8-35bf-b760-758dbc16795d  VIAF: 175566236   WorldCat (עם VIAF): 175566236
קרוסבי, סטילס, נאש ויאנג

| --- | --- |
הלהקה בהופעה משנת 1970. משמאל לימין: יאנג, קרוסבי, נאש וסטילס
הלהקה בהופעה משנת 1970. משמאל לימין: יאנג, קרוסבי, נאש וסטילס
 מקום הקמה:  לוס אנג'לס 
 תקופת הפעילות:  1968–1970  1973–1974  1976
 סוגה:  רוק, פולק רוק
 חברת תקליטים:  אטלנטיק רקורדס, רפרייז רקורדס
 פרסים והוקרה:  פרס גראמי לתגלית השנה (1970)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 www.csny.com
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 דייוויד קרוסבי סטיבן סטילס גרהאם נאש ניל יאנג
 
קרוסבי, סטילס, נאש ויאנג היא סופרגרופ אשר כלל את דייוויד קרוסבי, סטיבן סטילס, גרהאם נאש, וניל יאנג (לסירוגין). הלהקה התפרסמה בזכות ההרמוניות המוזיקליות המורכבות שבאו לידי ביטוי בשיריהם, כמו גם בשל סכסוכים מתוקשרים על רקע אישי בין החברים ובמעורבותם הפוליטית. ללהקה הייתה השפעה רבה על התפתחות סגנון הפולק רוק במוזיקה האמריקאית, ולראיה, כל ארבעת חברי הלהקה זכו להיכנס להיכל התהילה של הרוק אנד רול.
היסטוריה > הקמת הלהקה

עוד בטרם הקמתה, הופיעו כל אחד מחברי הלהקה, בהרכבים בולטים אחרים. דייוויד קרוסבי היה הסולן של להקת הבירדס, סטפן סטילס היה חבר בלהקת באפלו ספרינגפילד (שכללה גם את ניל יאנג) וגרהאם נאש היה הסולן של להקת ההוליס.
בשל סכסוכים פנימיים בין חברי ההרכב, עזב קרוסבי את הלהקה לקראת סוף 1967. ב-1968 התפרקה להקת הבאפלו ספרינגפילד. בעקבות כך מצאו את עצמם קרוסבי וסטילס ללא הרכב, והם החלו להיפגש לעיתים קרובות ולנגן יחד. אחד מן המפגשים הוביל לכתיבת השיר "Wooden Ships" אשר נחשב לאחד מהשירים המפורסמים של הלהקה. נאש וקרוסבי הכירו במהלך מסע ההופעות של הבירדס בבריטניה בשנת 1968. נאש החל לנגן יחד עם קרוסבי וסטילס לאחר שעזב את להקת ההוליס.
הלהקה (ללא יאנג) ניגנה לראשונה ביחד במהלך מסיבה שערכה הזמרת ג'וני מיטשל בשנת 1968. את השיר "You Don't Have To Cry" כתב נאש.
לאחר שלא הצליחו להשיג חוזה הקלטות עם חברת אפל רקורדס (שבה הייתה חתומה, בין היתר, להקת הביטלס), הצליחה הלהקה להשיג חוזה הקלטות ראשון עם חברת אטלנטיק רקורדס. אהמט ארטגון, נשיא החברה, היה מעריץ של להקת באפלו ספרינגפילד, בה היה חבר סטילס.
בעקבות הניסיון המר ובסכסוכים שחוו חברי הלהקה בהרכבים הקודמים שלהם, הם החליטו לא להיות כבולים במבנה סטנדרטי של להקה. לדוגמה - הם קבעו כי שמות המשפחה של החברים יכללו בשם הלהקה, דבר שיסמל את עצמאותם של החברים בה וכי הלהקה תפורק במקרה של עזיבת אחד מחבריה.
את הלהקה ניהלו אליוט רוברטס ודייוויד גפן, כאשר גפן היה אחראי על הצד העסקי בעוד רוברטס התמקד יותר בענייני היום יום ופעל לשמירה על יחסים תקינים ומניעת סכסוכים בין חברי הלהקה.
היסטוריה > אלבום ראשון והצלחה ראשונית

האלבום הראשון של הלהקה בשם Crosby, Stills & Nash יצא במאי 1969. האלבום שביטא במידה רבה את רוח התקופה זכה להצלחה מסחרית, וכלל סינגלים מצליחים דוגמת “Suite: Judy Blue Eyes” (אשר נכתב על ג'ודי קולינס, חברתו דאז של סטילס), וכן "Marrakesh Express", ו-"Wooden Ships", אשר כיכבו במצעדים האמריקאים וזכו להשמעות רבות בתחנות הרדיו.
לקראת סיבוב ההופעות הארוך שתוכנן לקיץ 1969, עלה הצורך בצירוף חבר נוסף ללהקה. בתחילה, ניסתה הלהקה לצרף את סטיב וינווד, אך הוא כבר הצטרף ללהקה החדשה בליינד פייט. אהמט ארטגון הציע לצרף ללהקה את ניל יאנג, חברו של סטילס ללהקת הבאפלו ספרינגפילד שכבר אז החל לבסס לעצמו שם של אמן סולו בולט. אליוט רוברטס, מנהל הלהקה היה גם מנהלו של יאנג.
בתחילה, סטילס ונאש לא תמכו ברעיון, סטילס בשל עברם המשותף בלהקת באפלו ספרינגפילדס, ונאש בשל חוסר ההיכרות עם יאנג. עם זאת לאחר מספר מפגשים הוחלט לצרף את יאנג כחבר רביעי בלהקה. החוזה עליו חתם יאנג איפשר לו לפעול במקביל עם הלהקה ועם להקתו השנייה - קרייזי הורס.
באותה שנה צורף ללהקה גם גרג ריבס, אשר החליף את נגן הבס ברוס פאלמר אשר עזב את ההרכב, בעיקר בשל סכסוכים פנימיים.
לאחר צירוף החברים החדשים, ובעקבות הצלחת אלבומם הראשון, יצאה הלהקה בקיץ 1969 לסיבוב הופעות ברחבי ארצות הברית. הופעת הבכורה של הלהקה התקיימה ב-16 באוגוסט 1969 בתיאטרון האודיטוריום בשיקגו (כאשר חברתם ג'וני מיטשל נבחרה לבצע את מופע החימום).
הופעתה השנייה של הלהקה, אשר נערכה באותו חודש, במסגרת פסטיבל וודסטוק, תרמה רבות לעלייה הניכרת בפופולריות של הלהקה. ב-1970 הוציאה הלהקה גרסת כיסוי לשיר "Woodstock" שנכתב על ידי ג'וני מיטשל, ואשר זכה להצלחה רבה.
היסטוריה > האלבום השני ופירוק ראשון

במרץ 1970 יצא אלבום האולפן השני של הלהקה בשם "Deja Vu", שהיה האלבום הראשון שיצא מאז הצטרפותו של ניל יאנג. בדומה לקודמו, זכה האלבום להצלחה מסחרית, ונחשב למצליח ביותר של הלהקה. בין שירי האלבום היה "Almost Cut My Hair".
באפריל 1970, סולק גרג ריבס מהלהקה לאחר סכסוך עם סטיבן סטילס. הוא הוחלף על ידי קלווין סמואלס.
בעקבות הצלחת האלבום, יצאה הלהקה לסיבוב הופעות נוסף, שבמהלכו התעוררה מתיחות רבה בין חברי ההרכב, אשר הובילה בסופו של דבר לפירוקה בקיץ 1970.
לאחר פירוק הלהקה, יצא אלבום ההופעה הכפול של הלהקה בשם "Four Way Street", אשר כלל ביצועים מהופעות הלהקה במסגרת סיבוב ההופעות של 1970. במקביל החלו חברי הלהקה לקדם את קריירות הסולו שלהם.
היסטוריה > האיחוד

בשנת 1974, התאחדה הלהקה ויצאה לסיבוב הופעות נוסף. אשר במהלכו יצא אלבום האוסף "So Far", אשר כלל בין היתר את השיר "Ohio", אותו כתב ניל יאנג בעקבות הטבח בקנט סטייט, בו נהרגו ארבעה סטודנטים מאוניברסיטת קנט סטייט שבאוהיו מירי אנשי המשמר הלאומי במהלך הפגנות המחאה נגד הלחימה בווייטנאם.
סיבוב ההופעות היה הסיבוב הראשון של הלהקה שנערך כולו באצטדיונים פתוחים.
היסטוריה > האלבום השלישי והרביעי וחזרה לשלישייה המקורית

בשנת 1977, הוציאה הלהקה (ללא ניל יאנג) את אלבומם השלישי "CSN". גם אלבום זה זכה להצלחה מסחרית (עם זאת פחותה מהצלחת האלבומים הקודמים של ההרכב).
בדומה לאלבומים הקודמים, גם אלבום זה לווה בסיבוב הופעות של הלהקה בשנים 1977–1978.
לאחר חזרתם של הלהקה מסיבוב ההופעות, החלו להיווצר סכסוכים בין חברי הלהקה, וזאת בין היתר בשל התמכרותו של קרוסבי לקוקאין, אשר מנעה ממנו להשתתף באלבום " Earth & Sky" אשר יצא בשנת 1980 כאלבום סולו, בהשתתפות גראהם נאש בלבד.
עוד באותה שנה החלו סטילס ונאש לעבוד על אלבום אולפן חדש ללהקה. השניים שוכנעו על ידי נשיא חברת אטלנטיק לצרף להקלטות את קרוסבי, אשר עדיין היה נתון בבעיות סמים. האלבום "Daylight Again" יצא בשנת 1982, וכלל מספר להיטים כדוגמת “Southern Cross”.
לאחר יציאת האלבום, המשיכה הלהקה להופיע עד למעצרו של קרוסבי בטקסס במאי 1985 בגין שימוש בסמים. עד שנת 1988, המשיך קרוסבי לצאת ולהיכנס למעצר.
היסטוריה > האלבום החמישי

בשנת 1988, לאחר שיצא קרוסבי מהכלא, התאחדה הלהקה (כולל ניל יאנג) להוצאת אלבום האולפן החמישי "American Dream". בניגוד לאלבומים הקודמים, זכה האלבום לביקורת פושרות מצד המבקרים. בעקבות כך, סירב יאנג להצטרף למסע ההופעות שליווה את יציאת האלבום.
היסטוריה > שנות ה-90

בתחילת-אמצע שנות ה-90, הוציאה הלהקה שני אלבומי אולפן נוספים. את "Live It Up" בשנת 1990 ואת "After The Storm" בשנת 1994. בשני האלבומים, אשר כשלו באופן יחסי מבחינה מסחרית, לא היה שותף יאנג.
היסטוריה > שנות ה-90 > היכל התהילה

בשנת 1997, נכנסה הלהקה להיכל התהילה של הרוקנרול. בעקבות הכרה זו עשתה הלהקה היסטוריה כלהקה הראשונה שבה כל חבריה נכנסו להיכל התהילה פעמיים, פעם אחת במסגרת הלהקה ופעם אחת במסגרת ההרכבים הקודמים של חברי הלהקה: קרוסבי כחלק מלהקת הבירדס (1991), סטילס כחלק מלהקת הבאפלו ספרינגפילד (1997), נאש כחלק מההוליז (2010). יאנג הוכר פעמיים אף הוא, פעם אחת בשל קריירת הסולו שלו (1995) ופעם נוספת כחבר בבאפלו ספרינגפילד.
היסטוריה > שנות ה-90 > אלבום האולפן האחרון

לקראת סוף שנות ה-90, מצאה עצמה הלהקה ללא חברת תקליטים, והם נדרשו לממן את הוצאות ההקלטה וההפקה בעצמם. אלבומם האחרון לעשור זה "Looking Forward", אשר יצא בשנת 1999, הופק על ידי חברת ההקלטות של ניל יאנג (שאף השתתף באלבום).
מעורבות פוליטית

הלהקה הייתה ידועה במעורבותה הפוליטית, בין היתר במחאה שהביעו חברי הלהקה בשיריהם כנגד מלחמת וייטנאם. הלהקה הקליטה שני שירים כתגובה לאירועים פוליטיים אשר התרחשו במהלך שנות השישים והשבעים. הראשון היה "Chicago", אשר נכתב בשנת 1971 על ידי גראהם נאש (והופיע באלבום הסולו שלו מאותה שנה "Songs for Beginners"), בו מתוארת פרשה בה הורשעו שבעה פעילים חברתיים בשל תפקידים בהפגנות שהתרחשו במהלך כנס של המפלגה הדמוקרטית בשיקגו בשנת 1968.
השיר השני הוא "Ohio", אשר נכתב על ידי ניל יאנג בשנת 1970, כתגובה למותם של ארבעה סטודנטים באוניברסיטת קנט סטייט, במסגרת הפגנה שהתקיימה במקום נגד המלחמה בווייטנאם. השיר מאופיין בביקורת קשה כנגד הנשיא ניקסון, אשר מוזכר במפורש במהלך השיר מספר פעמים בשמו.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

| # | שם האלבום | שנת יציאה | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Crosby, Stills & Nash | 1969 |  |
| 2 | Déjà Vu | 1970 | כולל יאנג |
| 3 | CSN | 1977 |  |
| 4 | Daylight Again | 1982 |  |
| 5 | American Dream | 1988 | כולל יאנג |
| 6 | Live It Up | 1990 |  |
| 7 | After the Storm | 1994 |  |
| 8 | Looking Forward | 1999 | כולל יאנג |
דיסקוגרפיה > אלבומי הופעה

| # | שם האלבום | שנת יציאה |
| --- | --- | --- |
| 1 | 4Way Street | 1971 |
| 2 | Allies | 1983 |
| 3 | Déjà Vu Live | 2008 |
| 4 | CSN 2012 | 2012 |
| 5 | CSNY 1974 | 2014 |
הערות שוליים

↑  ניל יאנג היה שותף רק בחלק מאלבומי הלהקה (ראה הערות בפסקה אודות אלבומי הלהקה)
↑  "The Rock and Roll Hall of Fame and Museum". Rockhall.com. 2013-04-15. Retrieved 2015-08-24.
↑  Zimmer, Dave, and Diltz, Henry. Crosby Stills & Nash: The Authorized Biography (First edition), St. Martin’s Press, 1984. ISBN 0-312-17660-0, p. 54
↑  Zimmer and Diltz, p. 72-3
↑  Crosby, David, and Gottlieb, Carl. Long Time Gone (First edition), Doubleday, 1988. ISBN 0-385-24530-0, p. 144
↑  Zimmer and Diltz, p. 79
↑  Zimmer and Diltz, p. 92
↑  Zimmer and Diltz, p. 94
↑  Zimmer & Diltz. Crosby, Stills & Nash: The Authorized Biography. p. 124.
↑  Crosby and Gottlieb, p. 314
↑  Crosby and Gottlieb, pp. 438-9
| פרס גראמי לתגלית השנה |
| --- | --- | --- |
| 1980−1960 | בובי דארין (1960) • בוב ניוהארט (1961) • פיטר נרו (1962) • רוברט גולט (1963) • סווינגל סינגרס (1964) • הביטלס (1965) • טום ג'ונס (1966) • ללא זוכה (1967) • בובי ג'נטרי (1968) • חוזה פליסיאנו (1969) • קרוסבי, סטילס ונאש (1970) • הקרפנטרז (1971) • קרלי סיימון (1972) • אמריקה (1973) • בט מידלר (1974) • מרווין האמליש (1975) • נטלי קול (1976) • סטארלנד ווקל בנד (1977) • דבי בון (1978) • א טייסט אוף האני (1979) • ריקי לי ג'ונס (1980) |  |
| 2000−1981 | כריסטופר קרוס (1981) • שינה איסטון (1982) • Men at Work (1983) • מועדון תרבות (1984) • סינדי לאופר (1985) • שאדיי (1986) • ברוס הורנסבי והריינג' (1987) • ג'ודי וואטלי (1988) • טרייסי צ'פמן (1989) • מילי ונילי (בוטל) (1990) • מריה קארי (1991) • מארק קון (1992) • Arrested Development (1993) • טוני ברקסטון (1994) • שריל קרואו (1995) • Hootie & the Blowfish (1996) • ליאן ריימס (1997) • פולה קול (1998) • לורן היל (1999) • כריסטינה אגילרה (2000) |  |
| 2020−2001 | שלבי ליני (2001) • אלישה קיז (2002) • נורה ג'ונס (2003) • אוונסנס (2004) • מארון 5 (2005) • ג'ון לג'נד (2006) • קארי אנדרווד (2007) • איימי ויינהאוס (2008) • אדל (2009) • זאק בראון בנד (2010) • אספרנסה ספולדינג (2011) • בון איבר (2012) • פאן (2013) • מאקלמור וראיין לואיס (2014) • סם סמית' (2015) • מייגן טריינור (2016) • צ'אנס הראפר (2017) • אליסיה קארה (2018) • דואה ליפה (2019) • בילי אייליש (2020) |  |
| 2021 ואילך | מייגן די סטליון (2021) • אוליביה רודריגו (2022) • סמארה ג'וי (2023) • ויקטוריה מונה (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007402196005171  BIBSYS: 10013494  BnF: cb13902787f (data)  GND: 5128875-8  ISNI: 0000 0000 8416 538X  LCCN: nr89011894  MusicBrainz: 46a782ea-4308-476b-abd1-a91b197f3037  NKC: xx0029308  NLA: 35864729  SUDOC: 083845615  VIAF: 121316550   WorldCat (עם VIAF): 121316550