stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מוריס קוב דה מירוויל
הערות שוליים

↑  מאת מאיסי, סופר "הארץ" בפאריס, דה־מירוויל ראש ממשלת צרפת - פומפידו מאמת הידיעות על סילוקו על־ידי דה גול - משקיפים: סיבת השינויים — מחלוקת בעניין "שיטת ההשתתפות" של דה־גול, הארץ, 10 ביולי 1968
| ראשי ממשלת צרפת |
| --- | --- | --- |
| צרפת של וישי | אנרי פיליפ פטן • פייר לאוואל • פרנאן דה ברינון | דגל צרפת |
| הממשלה הזמנית של הרפובליקה הצרפתית | שארל דה גול • פליקס גואן • ז'ורז' בידו • לאון בלום | דגל צרפת |
| הרפובליקה הצרפתית הרביעית | פול רמדיה • רובר שומאן • אנדרה מארי • רובר שומאן • אנרי קווה • ז'ורז' בידו • אנרי קווה • רנה פלוון • אנרי קווה • רנה פלוון • אדגר פור • אנטואן פינה • רנה מאייר • ז'וזף לניאל • פייר מנדס פראנס • אדגר פור • גי מולה • מוריס בורז'ס-מונורי • פליקס גאיאר • פייר פלימלי • שארל דה גול | דגל צרפת |
| הרפובליקה הצרפתית החמישית | שארל דה גול • מישל דברה • ז'ורז' פומפידו • מוריס קוב דה מירוויל • ז'אק שבאן-דלמאס • פייר מסמר • ז'אק שיראק • ריימון באר • פייר מורואה • לורן פביוס • ז'אק שיראק • מישל רוקאר • אדית קרסון • פייר ברגואה • אדואר בלדור • אלן ז'ופה • ליונל ז'וספן • ז'אן-פייר רפרן • דומיניק דה וילפן • פרנסואה פיון • ז'אן-מארק ארו • מנואל ואלס  • ברנאר קזנב • אדואר פיליפ • ז'אן קסטקס • אליזבת בורן • גבריאל אטאל • מישל ברנייה • פרנסואה ביירו | דגל צרפת |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007599360305171  PLWABN: 9810616360205606  BnF: cb12132558d (data)  GND: 118677152  ISNI: 0000 0001 1490 4172  LCCN: n2007079413  NKC: jo2012718805  NLA: 35784403  NTA: 070974470  SELIBR: 182332  SNAC: w6sp2chw  SUDOC: 029773458  Trove: 1086140  VIAF: 39411988   WorldCat (עם VIAF): 39411988 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים ובנושא צרפת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ריאליזם קסום

ריאליזם קסום, הידוע גם כריאליזם פנטסטי או ריאליזם מאגי, הוא סוגה בה אלמנטים קסומים מופיעים בסביבה טבעית וריאליסטית. אף על פי שלרוב מתייחסים אל הריאליזם הקסום כסוגה ספרותית, מושג זה מופיע גם בקולנוע ובאמנות ויזואלית.
הריאליזם הקסום הוא סגנון כתיבה המשלב בין שני ז'אנרים: ריאליזם ופנטזיה. בניגוד לריאליזם, בה הכתיבה מחקה את המציאות, ולפנטזיה, בה הכתיבה מתארת את הבלתי מתקבל על הדעת, בריאליזם הקסום החלק העל-טבעי או הפנטסטי מתקבל בסיפור כדבר הטבעי ביותר.
המושג "ריאליזם קסום" הוא נרחב ויכול להתאים לסיפורים רבים ושונים. פרופסור מתיו סטרצ'ר הגדיר ריאליזם קסום כ"מה שמתרחש כאשר לתוך רקע ריאליסטי ומפורט היטב חודר משהו מוזר מדי כדי להאמין לו".
אטימולוגיה

בעוד שהמושג ריאליזם קסום הופיע לראשונה בהקשרו המודרני בשנת 1955, מבקר האמנות הגרמני, פרנץ רוך, השתמש בו לראשונה בשנת 1925, כשהתייחס לסגנון ציור שידוע כ״אובייקטיביות החדשה״ (בגרמנית: Neue Sachlichkeit). רוך האמין כי ריאליזם קסום מתקשר לסוריאליזם, אך שונה ממנו, כיוון שריאליזם קסום מתמקד בחומריות ובקיומם הממשי של דברים בעולמנו, בניגוד למציאות התת-הכרתית, הפסיכולוגית והמחשבתית אותה חקרו הסוריאליסטים.
המונח ריאליזם קסום שימש במטרה לתאר ריאליזם בלתי-נתפש אצל אמנים אמריקאיים כגון איבן אולברייט, פול קדמוס וג'ורג' טוקר, במהלך שנות ה-40 וה-50 של המאה ה-20. עם זאת, בניגוד לשימושו בתחום הספרות, אמנות ריאליסטית-קסומה לאו דווקא כוללת תוכן פנטסטי או קסום, אלא דווקא מסתכלת על השגרתי דרך עדשות מסתוריות או היפר-ריאליסטיות.
היסטוריה

ספרות הריאליזם הקסום החלה באמריקה הלטינית. סופרים הרבו לטייל בין מולדתם לבין בירות אירופאיות שונות, כגון פריז או ברלין, והושפעו רבות מתנועות האמנות שם. כך לדוגמה הסופר הקובני אלחו קרפנטייר והסופר הונצואלני ארתורו אוסלר-פייטרי, הושפעו רבות מתנועות האמנות האירופאיות, כגון סוריאליזם, במהלך שהותם בפריז בשנות ה-20 וה-30 בתחילת המאה העשרים.
הרעיונות התאורטיים שעמדו מאחורי הריאליזם הקסום באמנות החזותית השפיעו רבות על הספרות האירופאית והדרום-אמריקאית בזמנו. הסופר האיטלקי מסימו בונטמפלי, שנחשב לאחד מחלוצי כותבי הריאליזם הקסום, ביקש להציג את ה"מידה הפנטסטית והמסתורית של המציאות". הוא טען שניתן ליצור תת-מודע משותף, קולקטיבי, על ידי ספרות אשר "פותחת פרספקטיבות קסומות ומיתיות חדשות על המציאות". הוא הרבה להשתמש בריאליזם הקסום במטרה לדמות את האומה האיטלקית תחת שלטון הפשיזם.
ספרות > מאפיינים

אמת המידה בה כל אחד מהמאפיינים שלהלן מופיעים בטקסט ריאליסטי-קסום משתנה ותלוי באווירה, במסר וברעיונות ששואף להעביר המחבר. עם זאת, המאפיינים הללו מתארים את התוכן הכללי והמוטיבים החוזרים המופיעים במרבית הסיפורים הנכללים תחת סוגה זו.
אלמנטים פנטסטיים - ריאליזם קסום מציג אירועים פנטסטיים, שאינם מהעולם הזה, באינטונציה ריאליסטית. סיפורים בסוגה זו יכללו מעשיות, סיפורי עם ומיתוסים וישלבו אותם עם הקשרים חברתיים מודרניים בני-זמנו של המחבר. תכונות פנטסטיות יינתנו לדמויות, כגון יכלת ריחוף, טלפתיה וטלקנזיס, וזאת במטרה לתעתע בעת דימוי מציאות פוליטית עכשווית.
רקע ריאליסטי - קיומם של אלמנטים פנסטסיים בעולם האמיתי, הריאליסטי, מספקים את הבסיס לריאליזם הקסום. המחבר אינו ממציא עולם חדש, אלא חושף את הקסם בעולם הזה, כפי שעשה הסופר גבריאל גרסיה מרקס ברומן מאה שנים של בדידות. בעולם הבינארי של הריאליזם הקסום, ממלכת העל-טבעי מתערבבת עם העולם הטבעי, המוכר.
כתיבה מאופקת - ניתן לתאר כתיבה מאופקת כהסתרה מכוונת של מידע והסברים על העולם הפיקטיבי המטריד שנוצר. המספר נותר אדיש, ואינו טורח להסביר את האירועים הפנטסטיים שמתרחשים; הסיפור ממשיך לנוע על צירו בהתמדה לוגית, משל אין דבר יוצא-דופן שהתרחש. אירועים קסומים מוצגים כהתרחשויות יומיומיות; בשל כך, הקורא מקבל את הפלאי כנורמלי ונפוץ. מתן הסבר לעולם העל-טבעי, או הצגתו כיוצא-דופן, יבטל במיידיות את ההקשר הלגיטימי שלו לעולם האמיתי, ויגרום לקורא להפחית באמינות הסיפור, כביכול.
שפע - הסיפור הנכלל תחת סוגה זו, יהיה מרובה פרטים, ויכלול מגוון רחב ומשתנה של מאפיינים אתניים, תרבותיים וחברתיים. שפע זה של מאפיינים מעניק נופך צבעוני ועשיר לטקסט, מפיח בו חיים ויוצר בו מורכבות של רבדים שונים המדגישים את הגבול הדק בין המציאות לדמיון בסיפור.
הכלאה - עלילתו של הריאליזם הקסום לרוב תכלול הכלאה של כמה מציאויות שונות, כגון עיר וכפר, מזרח ומערב. לדוגמה, בסיפורו של חוליו קורטאסר, הדמות חווה שני מצבים מציאותיים בו-זמנית, המתרחשים באותו מקום, אך בשתי תקופות זמן שונות. נוצרים מספר מישורים של מציאויות עבור הקורא, המעניקים נופך מציאות עמוקה ואמיתית יותר, מאשר רובד בודד של מציאות שנויה-במחלוקת.
מטא-בדיון - מאפיין זה מתייחס לתפקידו של הקורא בספרות. הסיפור, שמכיל בתוכו מציאויות כפולות ומאזכרים רבים לעולמו של הקורא, חוקר את השפעת היצירה על המציאות, המציאות על היצירה ואת תפקידו של הקורא בין לבין. זהו כלי חשוב ביד המחבר למשוך את תשומת לבו של הקורא אל ביקורת חברתית או פוליטית אותה הוא מבקש להעביר.
השוואה עם סוגות דומות

ניתן להגדיר את מהות הריאליזם הקסום גם על דרך השלילה והניגוד, אל מול סוגות נוספות. עם זאת, יש לזכור כי פעמים רבות קיימת הנטייה לקטלג יצירה ספרותית תחת סוגה אחת בלבד, זאת בעוד שלרוב היא תואמת מעל לסוגה אחת, ופעמים רבות אף למספר סוגות שונות.
ריאליזם - ריאליזם הוא ניסיון ליצור תמונה ממשית של החיים האמיתיים; נובלה בסוגה זו תתעסק לא רק במה שהיא מציגה, אלא כיצד היא מציגה זאת. המספר ביצירה הריאליסטית מהווה מסגרת המסייעת לקורא לבנות עולם, בעודו מתבסס על הכרותו עם העולם האמיתי. ריאליזם קסום מסתמך על הצגתם של פרטים מציאותיים, לצד פרטים קסומים ופלאיים משל היו אמיתיים. הוא מסתמך על הריאליזם, אך מרחיב את גבולות המוסכמות הקיימות בריאליזם גרידא. בעוד שריאליזם מתייחס למונחים כגון היסטוריה, חקיינות, התוודעות, לוגיקה, טבעיות ורציונליזציה, בריאליזם הקסום יופיעו גם המושגים מיתוס, אגדה, פנטזיה, הזרה ודמיון.
סוריאליזם - פעמים רבות ניתן לבלבל בין הסוריאליזם לבין הריאליזם הקסום, כיוון ששניהם חוקרים את חוסר ההיגיון ואת האספקטים הלא-ריאליסטיים של האנושות ושל הקיום. חרף הדמיון שקיים ביניהן, ישנם מספר הבדלים בין שתי הסוגות. סוריאליזם שונה מהריאליזם הקסום בכך שהוא חוקר אספקטים שאינם קשורים למציאות החומרית, אלא דווקא לדמיון ולמחשבה, ונוטה להציג את הדחפים הפנימיים ואת הפסיכולוגיה האנושית דרך האמנות. הסוריאליזם מבקש להביע את התת-מודע, תת-הכרה, את הדחפים המודחקים ואת מה שבלתי ניתן להביע. לעומתו, הריאליזם הקסום כמעט ואינו מציג את יוצא-הדופן בצורת חלום או חוויה פסיכולוגית, אלא דווקא מבקש לעשות ההפך מכך, ולהפוך אותו לחוויה קולקטיבית, אנושית.
פנטזיה - חוקרים ומבקרי ספרות רבים אומרים כי ריאליזם קסום ופנטזיה אחד הם. הסופר ג'ין וולף אמר, "ריאליזם קסום הוא פנטזיה אשר כתובה בספרדית", ואילו טרי פראצ'ט טען שריאליזם קסום הוא "דרך מנומסת לומר שאתה כותב פנטזיה".
עם זאת, ניתן להבדיל בין שתי הסוגות, בהתבסס על שלושה ממדים משותפים: השימוש באנטינומיה (סתירה פנימית), הכללת אירועים שאינם משתלבים במסגרת ההיגיון, והשימוש בכתיבה מאופקת. בפנטזיה, הופעתו של העל-טבעי נתפס כבעייתי ודורש התייחסות מיחדת, בעוד שבריאליזם קסום, הנוכחות של העל-טבעי מקובלת ומובנת מאליה. בעוד שבפנטזיה, כתיבה מאופקת תיצור תחושה מעורערת ומטרידה אצל הקורא, בריאליזם הקסום היא נועדה לשלב את היסוד הפלאי בסדרי העולם הטבעי. אינטגרציה זו אפשרית בריאליזם הקסום כיוון שהמספר אדיש להתרחשויות הפלאיות, ומציג אותן כשוות בהיגיון להתרחשויות הטבעיות, השגרתיות. אין היררכיה בין שני הרבדים.
יצירות בולטות

חרף המחלוקת השוררת בקרב מבקרים וסופרים באשר לאילו סופרים ויצירות מתאימות לסוגת הריאליזם הקסום, ישנם מספר סופרים בולטים המייצגים זרם זה. מבין הסופרים הדרום-אמריקאיים, ניתן לכלול את חורחה לואיס בורחס, ואת חתן פרס נובל לספרות, גבריאל גרסיה מרקס, שכתב את הרומן המצליח מאה שנים של בדידות. גרסיה מרקס העיד כי אחת הבעיות הקשות שלו הייתה הריסת הקו שמפריד בין מה שנדמה כמציאות לבין מה שנדמה כפנטזיה. אחת הסופרות הבולטות שהוכרו מחוץ למדינתה הייתה איזבל איינדה.
בקרב הסופרים דוברי האנגלית, ניתן למנות את סלמאן רושדי, טוני מוריסון, גלוריה ניילור, רודולפו אנאיה, לואיז ארדריך (אנ') ואנג'לה קרטר. והסופר הברזילאי ז'ורז' אמאדו.
רומן רוסי, ספרו של מאיר שלו, הוא דוגמה מן השפה העברית לסוגה.
"האף" של ניקולאי גוגול הוא דוגמה טובה של שילוב בין הריאלי עם הפנטסטי, הביזארי.
הערות שוליים

↑  "What Is Magical Realism? Definition and Examples of Magical Realism in Literature, Plus 7 Magical Realism Novels You Should Read". MasterClass. (באנגלית)
↑  ליאו קורי, אלחו קרפנטייר - קונצ'רטו בארוקי: מדריך לקורא העברי (הקישור אינו פעיל)
| סיפר |
| --- | --- | --- |
| דמות | פרוטגוניסט • דמות שנייה בחשיבותה (אנ') • דמות שלישית בחשיבותה (אנ') • סיידקיק • אנטגוניסט • נבל-על • דמות משנה • דמות חוזרת • מספר • גיבור • אנטי-גיבור |  |
| עלילה | דיאלוג • מצג • מבנה דרמטי (אנ') • סיפור מסגרת • כלי עלילתי • מקגאפין • נקודת שיא • עימות • תת-עלילה • פלשבק/פלשפורוורד |  |
| רקע | דיסטופיה • אוטופיה • יקום בדיוני • יקום משותף • היסטוריה • היסטוריה בדיונית |  |
| תמה | מוטיב • לייטמוטיב • סאבטקסט • מוסר השכל |  |
| סגנון | אמצעים פיגורטיביים • טכניקות ספרותיות • נקודת תצפית • השעיית הספק • סימבוליזם • אתנחתא קומית |  |
| סיפורת | משל • מעשייה • סיפורת בזק • רומן • נובלה • מחזה • שירה • תסריט • נובליזציה • סיפור קצר |  |
| סוגה | רומן הרפתקאות • רומן פשע • רומן מלחמתי • רומן מערבון • רומן מסתורין • רומן היסטורי • רומן ריאליסטי • רומן רומנטי • רומן ביוגרפי • רומן מכתבים • רומן גרפי • רומן פילוסופי • רומן פוליטי • רומן ארוטי • רומן חניכה • סאגה • פנטזיה (אפלה, חרבות וכשפים) • ספרות בלשית • ספרות אימה • ריאליזם קסום • סאטירה • מדע בדיוני (קשה, צבאי, אופרת חלל, סייברפאנק, סטימפאנק) • מותחן • ספרות ספקולטיבית • ספרות זולה • קומיקס |  |
| נושאים קשורים | זרם התודעה • קהל • מחבר • תורת הספרות • מבנה נרטיבי • נרטולוגיה • רטוריקה |  |
פורטל: ספרות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007543406805171  BnF: cb122653153 (data)  GND: 4331390-5  LCCN: sh85079625  NKC: ph122540
פאולין אדלשטיין

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  10 בפברואר 1866 יאסי, רומניה 
 פטירה:  27 בספטמבר 1942 (בגיל 76) ניו יורק, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות וושינגטון, ברוקלין, ניו יורק
 תקופת הפעילות:  ?–1901
 עיסוק:  שחקנית במה יידישאית
 יצירות בולטות:  מישקה באופרטה, מישקה ומושקה פרוי רוזנקרנץ בהצגה סיביר זלדה בהצגה Der vilder mensh מאדאם ז'מנולי בהצגה Devorahle myukhst
 בן זוג:  יוסף אדלשטיין
 צאצאים:  איזידור ואליאס
 מספר צאצאים:  2 
 
פאולין אדלשטיין (באנגלית: Pauline Edelstein;‏ 10 בפברואר 1866 – 27 בספטמבר 1942) הייתה שחקנית תיאטרון יידיש אמריקאית.
חיים מוקדמים

אדלשטיין נולדה בשם פאולין פינקלשטיין, ביאסי, רומניה. שתי אחיותיה, עמליה מוגולסקו וארנסטין (אסתר פינקלשטיין), פעלו לזמן קצר על במת היידיש. אחותה עמליה נישאה לשחקן זיגמונד מוגולסקו. דרך הקשרים של אחותה היא נכנסה למקהלת להקות מוגולסקו-גולדפאדן ברומניה וברוסיה.
היא הייתה נשואה ליוסף אדלשטיין(אנ') בעל תיאטרון יידיש, מחזאי ובמאי. נולדו להם שני ילדים, איזידור אדלשטיין, שבמשך תקופה קצרה שיחק גם בתיאטרונים ביידיש, ואליאס אדלשטיין, שעבד עם אביו ולאחר מכן ניהל את תיאטרון השדרה השנייה.
בנה, איזידור אדלשטיין התחתן עם אנני תומשבסקי, אחותו של בוריס תומשבסקי,
קריירה

ברוסיה שיחקה כגננדל ב"דר קטורז'ניק" של שומר וכתמר ב"Di libe fun tzion" של יוסף לטיינר(אנ').
ב-1886 היגרו אדלשטיין ובעלה לארצות הברית, והיא המשיכה לשחק בתיאטרון היידיש בעיקר בניצוחו של בעלה. היא שיחקה בתפקידי אופי והייתה הראשונה ששיחקה בתפקיד מישקה באופרטה של לטיינר, מישקה ומושקה, ובמחזותיו של יעקב גורדין: בתפקיד פרוי רוזנקרנץ בהצגה סיביר ב-13 בנובמבר 1891, בתיאטרון האיחוד של יעקב אדלר; בתפקיד זלדה בהצגה Der vilder mensh, ב-4 בנובמבר 1893, בתיאטרון ווינדזור, בתפקיד מאדאם ז'מנולי בהצגה Devorahle myukhst ב-1893; ופריידי הניה בהצגה Dovidl Mshurr ב-1899.
בשנת 1901 היא התארחה יחד עם בוריס ובסי תומשבסקי בברלין, ב"דוידס פידל" של לטיינר. לאחר מכן, עקב מחלה, פרשה מהבמה.
מוות

אדלשטיין נפטרה ב-27 בספטמבר 1942 בניו יורק. היא קבורה בבית הקברות וושינגטון, ברוקלין, ניו יורק, לצד בעלה יוסף אדלשטיין.
הערות שוליים

1 2  Museum of Family History
1 2 3 4 5 6 7  פאולין אדלשטיין, באתר המוזיאון לתולדות המשפחה (באנגלית)
↑  "Find-A-Grave". Find-A-Grave. 2012-03-09. נבדק ב-2012-10-19.
ברברידקטילוס

| ברברידקטילוס |
| --- | --- |

תקופה
קרטיקון עליון 66 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: פטרוזאוריה
תת־סדרה:: פטרודקטיליים
משפחה:: ניקטוזאוריים
סוג:: ברברידקטילוס
מינים
 Barbaridactylus grandis
שם מדעי
 Barbaridactylus ‏מרטיל ואנדרס ולונגריך, 2018

ברברידקטילוס (שם מדעי: Barbaridactylus; מילולית: "אצבע ברבריה") הוא סוג של פטרוזאור ממשפחת הניקטוזאוריים אשר חי בצפון אפריקה במשך המאסטריכט, שבסוף הקרטיקון שלפני 66 מיליון שנה.
מאפיינים

סוג זה נמצא במרוקו במשלחת פלאונטולוגים מ-2015 ותואר ב-2018 בידי החוקרים ניקולס ר. לונגריך (Nicholas R. Longrich), דייוויד מ. מרטיל (David M. Martill) ובריאן אנדרס (Brian Andres) ובו נכלל מין יחיד – Barbaridactylus grandis.
פטרוזאור זה היה קרוב משפחתו של הניקטוזאורוס והיה בעל זרוע באורך 225 מ"מ, מה שהופך אותו לגדול יחסית למשפחתו. הוא היה בעל צוואר ארוך וציצה זקורה קצרה בעלת "דגל" מתנוסס באחורי הגולגולת והיה בעל מקור ארוך, נוטה מעט כלפי מעלה וחסר שיניים. במראהו ותנועתו דמה מעט לפטרנודון קטן אך היה בעל מבנה קל יותר.
הפטרוזאור חי לאורך חופי צפון אפריקה וכנראה ניזון מתפיסת דגים או חיות ימיות אחרות כשהוא קינן לאורך החופים. הוא נכחד בסוף הקרטיקון עם הכחדת הקרטיקון הגדולה לפני 66 מיליון שנה.
בתרבות

פטרוזאור זה נראה בסדרה כוכב פרהיסטורי שם נראים זכרים שנלחמים על נקבות.
בנוסף הוא מופיע במשחק המחשב Jurassic World Evolution 2.
יצחק ג'יבלי

| --- | --- |

יצחק ג'יבלי
 לידה:  1930 מצרים 
 פטירה:  18 בנובמבר 2008 (בגיל 78 בערך) 
 מקום קבורה:  בית העלמין ירקון 
 מדינה:  ישראל 
 צאצאים:  גיל ג'יבלי 
 השתייכות:  צבא הגנה לישראל 
 דרגה:   סמל
 תפקידים בשירות
 לוחם פלמ"ח, יחידה 101, סיירת מטכ"ל וגדוד 890
 פעולות ומבצעים
   מלחמת העצמאות  פעולות התגמול   מבצע קדש   מלחמת ששת הימים   מלחמת יום הכיפורים
 עיטורים
 עיטור העוז 
 
יצחק ג'יבלי (1930 – 18 בנובמבר 2008, כ' בחשוון ה'תשס"ט) היה מלוחמי הפלמ"ח ויחידה 101 ומגיבורי פעולות התגמול בשנות ה-50, מראשוני סיירת מטכ"ל ומאוחר יותר שירת בשב"כ. ג'יבלי נודע כאשר בשלב הנסיגה במהלך פעולת התגמול מבצע ברוך 1 במחנה עזון דרש מחבריו מגדוד 890, בפיקודם של אהרן דוידי ומאיר הר-ציון, שלא יסכנו את עצמם וינטשו אותו במקום ההיתקלות כשהוא פצוע. ג'יבלי ננטש, ונפל בשבי הירדנים. על מעשהו זה הוענק לו עיטור העוז.
ביוגרפיה

יצחק, בן שרה ואברהם יחיא ג'יבלי, נולד בשנת 1930 במצרים ועלה לארץ ישראל בעודו תינוק עם משפחתו, שהתיישבה בצפון תל אביב. מפאת מצוקת המשפחה הוא נשלח לאימוץ במושב תל עדשים. כבן 17 התגייס לפלמ"ח והשתתף במלחמת העצמאות. לאחר ששירת בצה"ל כנהגו של רחבעם זאבי, הצטרף ליחידה 101 בימיה הראשונים ב-1953. עם מיזוג יחידה 101 עם גדוד 890 של הצנחנים חמישה חודשים לאחר מכן, ב-1954, המשיך לשרת במסגרת החדשה שלימים כונתה סיירת מטכ"ל.
בעקבות רצח של חקלאי בשדה ליד כפר סבא הוחלט לערוך פעולת תגמול בשם "ברוך 1" נגד מחנה עזון של הלגיון הירדני על ידי חיילים מגדוד 890. עם ג'יבלי נבחרו למשימה עוד שישה חיילים: אהרן דוידי, מאיר הר-ציון, יורם "ימו" נהרי, עמירם הירשפלד, אלישע בן-צור וגלעד הראל. הכוח יצא עם רדת החשיכה ב-29 ביוני 1954 מקיבוץ אייל. בקרב במחנה נהרגו מספר חיילים ירדניים וג'יבלי נפצע קשה, אך המשיך לתפקד. עם נסיגת הכוח מהיעד ניסו הר ציון ונהרי לפנות את ג'יבלי לשטח ישראל אך התברר כי הפינוי מעכב את הכוח ומסכן אותו בהתקלות בתגבורת ירדנית. הוא דרש מחבריו להשאיר אותו בשטח ולא להסתכן בעבורו. הוא נלקח בשבי ולאחר סיום אשפוזו הועבר לבית כלא בזרקא. במשך זמן רב לא היה ידוע בישראל על גורלו. על התנהגותו במבצע זה הוענק לו עיטור העוז כעשרים שנה לאחר מכן, באפריל 1973.
חבריו של ג'יבלי ארגנו שלוש פעולות כדי לשבות חיילים ירדנים שיוחלפו תמורתו. הראשונה שבהן נערכה באוגוסט ובגלל החשש שהפעולה לא תאושר, היא נעשתה ללא אישור הרמטכ"ל. הפעולות כונו פעולות גי"ל על בסיס הסיסמה ג'יבלי יצחק לחופש. בעקבות הצלחת הפעולות שוחרר ג'יבלי בעסקת חילופי שבויים בסוף אוקטובר 1954.
לאחר שחרורו מצה"ל החל לעבוד כחבר אגד, ולאחר מכן בשירות הביטחון הכללי כקצין ביטחון במספר שגרירויות ישראליות וכמאבטח במטוסי אל על ובמוסד כנהג ומאבטח ביחידת המבצעים "קולוסוס" בצרפת. לאחר פרישתו לגמלאות עבד כשומר סף במועדון של רפי שאולי, וכן שימש נהגו ועוזרו האישי של יעקב נמרודי. הוא נפטר בתל אביב והותיר אחריו אישה, שני ילדים ונכדים.
בנו הוא המאייר גיל ג'יבלי. הוא נקרא על שם המבצע שיזמו חבריו של יצחק ג'יבלי לזירוז שחרורו מהשבי הירדני.
לקריאה נוספת

אורי מילשטיין, ההיסטוריה של הצנחנים – כרך א' יחידה 101, הוצאת שלגי 1985
דן מרגלית, יחידת קומנדו 101, 1968
הערות שוליים

↑  עיטור העוז שהוענק ליצחק ג'יבלי, באתר "בעוז רוחם" של אגף כוח האדם בצה"ל
↑  הקבר של יצחק ג'יבלי בבית העלמין ירקון, באתר BillionGraves
↑  גידי וייץ, ליאת לויאן, הזיכרון הסלקטיבי של המדינה בעניין גנדי, באתר הארץ, 14 במרץ 2012
↑  סיירת מטכ"ל מחזור ראשון 1958, באתר הצנחנים עשור ראשון 1948–1958
↑  עפר שלח, מי זוכר את ג'יבלי הקטן, באתר nrg‏, 31 בינואר 2009.
↑  יוסי מלמן, מת "ג'יבלי הקטן", בעל עיטור עוז שנפל בשבי ירדן, באתר הארץ, 19 בנובמבר 2008
↑  סמל יצחק ג'יבלי, באתר הגבורה
↑  אביבה לורי, מבצע גי"ל -ג'יבלי יצחק לחופש, מעריב, 11 באוגוסט 1989
↑  הוחזר י. ג'יבלי, זמנים, 31 באוקטובר 1954
↑  יוחאי עופר, אלמנת לוחם 101 יוצאת נגד חבריו ליחידה, באתר nrg‏, 15 בדצמבר 2013.
↑  איילת בכר, צייד הזיכרון, באתר הארץ, 24 בדצמבר 2002
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009461575505171  VIAF: 9325161453849664330006   WorldCat (עם VIAF): 9325161453849664330006
לופה

ערך זה עוסק בסוג של צמח. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| לופה |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו־פסיגיים
סדרה:: דלועאים
משפחה:: דלועיים
סוג:: לופה
שם מדעי
 Luffa ‏מילר, 1754
Luffa aegyptiaca
הלופה (שם מדעי: Luffa; נקראת לעיתים ליפה) היא סוג של צמח מטפס הגדל באזורים טרופיים וסובטרופיים כולל אמריקה הטרופית, אפריקה הטרופית, דרום-מזרח אסיה, הודו, חצי האי ערב ואוסטרליה. הפירות של אחד מהמינים הקרוי לופה גלילית או במיה סינית,
שימושים > בתור מאכל

משמש בתור מאכל פופולרי באסיה ובאפריקה.
מקובל לזהות את מין הדלעת "קַרְמָל" המופיע בספרות חז"ל עם הלופה.
שימושים > בתור ספוג רחצה

הלופה היא המקור החשוב ביותר לייצור ספוג מן הצומח ומפורסם בישראל בתור "ספוג רחצה", וספוגי אמבטיה מכונים לעיתים "ליפה".
שימושים > בתור רהיט

הצמח משמש גם בתור חומר גלם לייצור רהיטים.
שימושים > בתור מוצר רפואי

מיץ הצמח משמש כתרופה טבעית נגד צהבת.
גלריה

ספוג העשוי מצמח הלופה
ספוגי לופה מוצגים למכירה
זרעי הצמח
ספוגי לופה מוצגים למכירה
הגדלה פי 100 של חיתוך הפרי
פירות לופה מיובשים
הערות שוליים

↑  ה' פאריס, 'דלועי המאכל של חז"ל', JSIJ 20 (2021), עמ' 19.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007551694605171  GND: 4370152-8 
ערך זה הוא קצרמרבנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גבריאל פולק

| --- | --- |
 לידה:  3 ביוני 1803 אמסטרדם, הולנד
 פטירה:  14 במאי 1869 (בגיל 65) אמסטרדם, הולנד
 מדינה:  ממלכת ארצות השפלה 
 עיסוק:  סופר מתרגם מורה ביבליוגרף
 שפות היצירה:  הולנדית, עברית 
 בת זוג:  אווה (לבית לוי צוארט)
 
גבריאל פולק (בהולנדית: Gabriel Polak;‏ 3 ביוני 1803 – 14 במאי 1869, אמסטרדם) היה סופר, מתרגם, מורה וביבליוגרף פורה, יהודי-הולנדי. נקרא גם "פולאק", או "פאלק".
הרבה לפרסם ספרי מידע בנושאי יהדות ולעסוק בפעולות חינוכיות תרבותיות.
ביוגרפיה וקריירה

גבריאל פולק נולד באמסטרדם להוריו, יצחק גבריאל פולק, שהיה סוחר, וג'ודיק ג'סאיה (גיטלא) לבית כהן. (Judic Jesaija Cohen).
בגיל 29 הוא נישא לאווה בת לוי צוארט (Eva Levie Zwart)
שימש כמנהל בית ספר באמסטרדם והיה חבר פעיל באגודה היהודית הספרותית "חברת תועלת". חברה זו נוסדה באמסטרדם ב-1820 על ידי משכילים שומרי מסורת וחובבי שפת עבר, שהחזיקו ספרייה גדולה.
פולק הוציא פרסומים רבים של טקסטים ליטורגיים והלכתיים מתורגמים עבור הקהילה היהודית באמסטרדם. כמו כן פרסם וערך ספרים ורשימות ביבליוגרפיות שונות, בייחוד לאוספי ספרים בהולנד. בין השאר, תרגם מהולנדית גם את ספרו של הנריק טולנס "הכריתת" [הגירושים].
החל משנת 1857 ועד מותו ב-1869, שלח פולק לעיתון "המגיד", במסגרת המדור "האללאנד" [הולנד], ידיעות וחדשות מאמסטרדם, המדווחות על ענייני הקהילה היהודית, ספרים שכתב, בנייני ציבור שנבנו, חשיפת המצבות הישנות בבתי העלמין בהולנד, אנשים חשובים מבני הקהילה שהלכו לעולמם וכיוצא בזה.
כדרכו, היה נוהג מדי פעם לחרוז שירים בשפה העברית לרגל אירועים שונים, וביניהם גם הספדים. כשהלך לעולמו הרב שלמה יאודה [!] ליב רפאפורט, כתב:
”בְּתוּלָת יִשְרָאֵל, מִי יַעֲלֶה לָךְ אֲרוּכות! / אִם מְצֻקִים וְאֶרְאַלִים חָטְפוּ בַּלוּחוֹת / וה' בְּהֵיכַל קָדְשׁו יָעַץ בּמְרוֹמו / וַיִיטַב אָז בְּעֵינָיו לִשְׁאוֹל אֶת שְׁלֹמה.”
לאחר שהעניק שרשרת במתנה לארוסתו כתב לה:
”אוּלַי יֵרַע מְאוֹד בְּעֵינָייךְ, רַעיָתִי /
כִּי לְמַעַן תּוֹדַת אַהֲבָתֵךְ, תַּמָּתִי /
לִתְשׁוּרָה רִאשׁוֹנָה אֲשֶׁר לָךְ אוֹבִילָה /
בְּשַׁרְשְׁרוֹת לְצַוָּארֵךְ, לצותך [?] אוֹחִילָה /
וְאַף כִּי שַׁרשְׁרוֹתַי הֵם מִזָהָב פַּרְוָיִים /
יָדַעְתּי כִי ידְחְקוּ מְאוֹד כִּנְחוּשְתָיים /
אָמְנָם בְּכל אֵלֶה אִם עַזוּתַי יְצִיקוּךְ /
חֶפְצִי הוּא כִּי עֲנָקַי צַוָּוארֵך יְסוֹבְבוּך...”
ביוגרפיה וקריירה > לקט מספריו ופרסומיו

חוקי האלוהים (מקור מוצאן של תרי"ג המצוות), אמסטרדאם, תקצ"א
הפורט (אסופת דברי שיר ופרוזה בתוספת טקסט בהולנדי), אמסטרדם, תקצ"ו
מראה גבר (מבוא למחזור אשכנז בצירוף תרגום להולנדית), אמסטרדם, תרי"ז
קיקיון דיונה (פירוש על ספר יונה בארבעה שירים), אמסטרדם, תרי"ג
הליכות קדם (כולל שירים וזמירות, שאילות אל חכמי דורנו עם תשובותיהם בתורה ובחכמה, קורות קדמוניות וליקוטי גדולי ישראל), תר"ז
בן גורני, אמסטרדם, תרי"א
סדר תפילת ימי החול, אמסטרדם, תר"ך
קול בת גלים (המשמיע זיכרון איזה אנשים ונשים מצוינים משנים קדמוניות בממלכת האללאנד על ידי העתקות ממצבות וספרי זכרונות, עם הערות שונות), אמסטרסם, תרכ"ז
ארשת שפתיים (ספר תפילה לכל השנה), אמסטרדם, תרל"ב
חמישה חומשי תורה (עם פירוש רש"י ועם סדר ההפטרות והתפלות לכל שבתות השנה), אמסטרדם, 1828
רשימות לתולדות הקהלות וחכמיהם באמשטרדם, [המאה הי"ט]
חשק שלמה (הוא רשימת בית אוצר הספרים / אשר הניח אחריו ... מהו' שלמה זלמן ב"ר יודא יששכר בער לבית רובענס ...), אמסטרדם, תרי"ז
הערות שוליים

↑  גצל קרסל, לקסיקון הספרות העברית בדורות האחרונים, ספרית פועלים, 1967
↑  ראו "מעשה גבריאל" לעיל, עמ' 56 - "ציון לנפש" : "ושם אמו גיטלא"
↑  genealogical data of Dutch and Belgian archives
↑  Polak, Gabriel Isaac, Encyclopedia.com
↑  קניין כסף - חותמות חברת תועלת. "עם הספר" - בלוג מנהל ספריית הרמב"ם.
↑  הכריתת : הושרה בשפת הללנדי / מאת ה' טללנס, והעתקה ללשון עבר מאת גבריאל בן יצחק [פולאק]. אמסטרדם, 1834
↑  גבריאל פאלק, "קול מתייפח" המגיד, 4 בדצמבר 1867
↑  מעשה גבריאל, (ראו לעיל), עמ' 72
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266517905171  PLWABN: 9810580570705606  BPN: 05022328  GND: 137375786  ISNI: 0000 0000 6685 6638  LCCN: nr91002436  NTA: 07120931X  SELIBR: 270361  SUDOC: 178083453  VIAF: 9697679   WorldCat (עם VIAF): 9697679
קבורה

ערך זה עוסק בקבורה בתרבות האנושית. אם התכוונתם למנהג הקבורה היהודי, ראו .
מערת קבורה המכילה סרקופגים בבית שערים
אחוזת קבר בבית גוברין - מרשה
סרקופגים אנתרופואידים מדיר אל-בלח
כוכי קבורה חצובים באבן חול בפטרה (ירדן)
קבורת שדה
קבורת קומות בבית עלמין גני אסתר שבראשון לציון, 2018
קברים ריקים בבית קברות בהולנד, 2016
קבורה היא הטמנת גופתו של אדם או בעל חיים באדמה. הדבר נעשה על ידי חפירת בור באדמה, הנחת המת בתוכו ומילוי הבור מחדש באדמה שהוצאה מתוכו. לרוב, מעל הבור מוצבת מצבה הנושאת פרטים על הקבור. הקבורה נהוגה בתרבויות רבות.