stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית העלמין הצבאי הפדרלי להנצחה (רוסיה)
קבורים ראויים לציון

מיכאיל קלשניקוב (1919-2013), מהנדס ומעצב רובה הסער המפורסם, AK-47, נקבר בדצמבר 2013.
ולדימיר קולאקוב (1948-2014), ראש המינהל הראשי לענייני חינוך של משרד ההגנה הרוסי, סנאטור.
איגור רודיונוב (1934-2014), שר ההגנה הרוסי בשנים 1996–1997.
יורי בלאקשין (1939-2016), ראש מחוז מורמנסק בשנים 1984–1990, שר התעשייה והבנייה (1990).
ולדימיר מיכלקין (1927-2017) מפקד חיל הטילים והארטילריה של זרוע היבשה של ברית המועצות בשנים 1983–1991.
ולדימיר פטרוב, שחקן הוקי קרח נודע ששיחק בשורות צסק"א.
מרבית הרוגי אסון התרסקות מטוס טופולב Tu-154 של משרד ההגנה הרוסי
אנטון גובנקוב (1965-2016), ראש מחלקת התרבות של משרד ההגנה הרוסי
פיוטר דיינקין (1937-2017), מפקד חיל האוויר הרוסי בשנים 1991–1997.
קונסטנטין טוצקי (1950-2018), שגריר רוסיה בברית נאט"ו (2003—2008), מנהל שירות משמר הגבול הפדרלי של רוסיה (1998—2003).
ניקולאי קובאליוב (1949—2019), מנהל שירות הביטחון הפדרלי (1996—1998).
יורי סולוביוב (1948—2019), מפקד פיקוד הכוחות המיוחדים של משרד ההגנה הרוסי (2002—2008).
אלכסיי לאונוב (1933–2019), קוסמונאוט. האדם הראשון שביצע הליכת חלל.
ואסילי פטרוב (1917–2014), מרשל ברית המועצות, מפקד זרוע היבשה בכוחות המזוינים של ברית המועצות
דמיטרי יאזוב (1924–2020), שר ההגנה הסובייטי ומרשל ברית המועצות האחרון.
רפאל זאקירוב (1948-2020), מייסד להק התעופה של המשרד למצבי חירום והגנה אזרחית של רוסיה.
פליקס גרומוב (1937-2021), אדמירל, מפקד הצי הרוסי בשנים 1992—1997.
אלכסיי קטריניצ'ב (1974-2022), איש שירות הביטחון ושירותי החילוץ, סגן מושל המינהל-האזרחי-הצבאי במחוז חרסון בימי כיבוש המחוז בעת הפלישה הרוסית לאוקראינה
ולדימיר צ'ורוב (1952-2023), יושב ראש ועדת הבחירות המרכזית של רוסיה בשנים 2007—2016.
גלריה

הלווייתו של מיכאיל קלשניקוב. 23 בדצמבר 2015.
הלוויית החייל האלמוני, הנקבר הראשון בבית העלמין הצבאי הפדרלי. 21 ביוני 2013.
כנסיית הקדוש סרגיוס מראדונז' במתחם בית העלמין.
שר ההגנה של רוסיה סרגיי שויגו בטקס הפתיחה של בית העלמין, 22 ביוני 2013.
אש התמיד במתחם בית העלמין.
ראו גם

בית הקברות של הקונגרס
הר הרצל
האינווליד
הפנתאון של פריז
מנזר וסטמינסטר
בית הקברות הלאומי ארלינגטון
בית הקברות של חומת הקרמלין
בית העלמין הממלכתי של טורקיה
הערות שוליים

↑  דיווח ברוסית: "במחוז מוסקבה נפתח בית העלמין לנשיאים וגיבורים"
↑  דיווח: ביום הזיכרון והאבל הרוסי נפתח בית העלמין הצבאי הפדרלי לזכר הנופלים
↑  מידע על יורי בלאקשין באתר הרשמי של בית העלמין הצבאי הפדרלי לזכר הנופלים
יונתן אבישי

| --- | --- |

 לידה:  29 במרץ 1977 (בן 47) תל אביב-יפו, ישראל 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 סוגה:  בי בופ, ג'אז 
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 www.yonathanavishai.net
 
יונתן אבישי (נולד ב־29 במרץ 1977) הוא מוזיקאי ג'אז, מלחין ופסנתרן ישראלי. בעל קריירה בינלאומית.
ביוגרפיה > פעילות מוזיקלית נוספת

בשנת 2009 הוצג הסרט עבודה, במסגרת פסטיבל טרוולינג בעיר רן שבצרפת, בליווי חי בנגינה של אבישי. שנה מאוחר יותר, ב-2010, הוצג הסרט במתכונת דומה גם בסינמטק תל אביב ובסינמטק ירושלים.
דיסקוגרפיה (רשימה חלקית) > סולו

Retrouvailles‏ (Paradis- Improvisé, 2023)
דיסקוגרפיה (רשימה חלקית) > עם הרכב הטריו בהובלתו

Modern Times, Trio‏ (Jazz&People, 2015)
Modern Times, The Parade‏ (Jazz&People, 2016)
Joys And Solitudes‏ (ECM, 2019)
Shapes and Sounds‏ (Jazz&People, 2024)
דיסקוגרפיה (רשימה חלקית) > עם רביעיית אבישי כהן

Into the Silence‏ (ECM, 2016)
Cross My Palm with Silver‏ (ECM, 2017)
Naked Truth‏ (ECM, 2022)
Ashes to Gold‏ (ECM, 2024)
דיסקוגרפיה (רשימה חלקית) > עם אבישי כהן

Playing the Room - אלבום דואט‏ (ECM, 2019)
דיסקוגרפיה (רשימה חלקית) > עם Third World Love

Third World Love Songs‏ (Fresh Sound, 2002)
Avanim‏ (Self, 2004)
Sketch of Tel Aviv‏ (Self+Small's, 2006)
New Blues‏ (Anzic, 2008)
Songs and Portraits‏ (Anzic, 2012)
דיסקוגרפיה (רשימה חלקית) > עם עומר אביטל

New Song‏ (2013)
Abutbul Music‏ (2016 ,Jazz Village)
הערות שוליים

↑  יואב קוטנר, ‏אנחנו העולם (השלישי), באתר גלובס, 5 באוגוסט 2004
↑  בעז פוליטי, ‏Third world love - אהבה ממבט ראשון, באתר מסע אחר
↑  דף האלבום Soledad, באתר חברת התקליטים Fresh Sound Records
↑  דינה חלוץ, שרון, בתו של הפזמונאי עלי מוהר: "מבחינתי העולם נעצר כשהוא מת", באתר Xnet‏, 2 בפברואר 2020
↑  יוסי מר חיים, הרחק הרחק בארץ כוש, באתר הבמה, 20 ביולי 2008
↑  דף האלבום Lost Boys, באתר חברת התקליטים Cristal Records
↑  דף האלבום Trio, באתר bandcamp
↑  דף האלבום The Parade, באתר bandcamp
↑  דף האלבום The Parade, באתר חברת התקליטים Jazz&People
↑  יותם זיו, ‏אחרי שכבשו את פסגת הג'אז העולמית: אבישי כהן ויונתן אבישי חוזרים להופיע בישראל, באתר מעריב אונליין, 3 בדצמבר 2020
↑  דף האלבום Playing the Room, באתר חברת התקליטים ECM
↑  יותם זיו, "אני לא רגיל לעלות לבמה עם פיק ברכיים. זו תחושה מעניינת", באתר הארץ, 28 בדצמבר 2022
↑  דף המופע פסנתרן, באתר צוותא
↑  Pat Youngspiel, October 2023: An Improvised Paradise, all about jazz | allaboutjazz.com, ‏11 באוקטובר 2023 (באנגלית)
Yonathan Avishai, Retrouvailles, paradis-improvise.com (בצרפתית)
↑   She is so beautiful - Yonathan Avishai, סרטון  באתר יוטיוב
↑  דף האלבום Shapes and Sounds, באתר bandcamp
↑  דף האלבום Ashes to Gold, באתר חברת ECM
↑  בן שלו, יונתן אבישי: "צליל ותמונה ביחד זה חומר נפץ", באתר הארץ, 13 בינואר 2010
↑  ביקורת:  בן שלו, החצוצרן אבישי כהן כובש עוד פסגה, באתר הארץ, 17 בפברואר 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007415258905171  BnF: cb16254926h (data)  GND: 1093888261  ISNI: 0000 0003 7300 1090  LCCN: no2015039973  MusicBrainz: 2a25148f-6968-44ba-b3f7-ce5446642599  NKC: xx0207732  RERO: 02-A016572604  SUDOC: 244095663  VIAF: 166411375   WorldCat (עם VIAF): 166411375
לואי החסיד

לואי החסיד עורך כפרה, 822
לואי החסיד (בצרפתית: Louis le Pieux או Louis le Débonnaire;‏ 16 באפריל 778 – 20 ביוני 840) היה בנו של קרל הגדול ומלכם של הפרנקים משנת 814 ועד מותו.
מספר היסטוריונים טוענים כי לואי היה אחד מדמויות המפתח בהיסטוריה האירופאית, ופיצול האימפריה הפרנקית לאחר מותו החל את ההיסטוריה של גרמניה וצרפת והסכסוכים שביניהם.
ביוגרפיה

לואי נולד בז'ירונד (של היום) שבצרפת, והיה בנו הרביעי של קרל הגדול ובנה של הילדגרד (אנ'). הוא הוכתר למלך על אקוויטניה עוד בהיותו ילד, ונשלח עם עוצר ועם אנשי חצר לספרד, על מנת להרגיע את רוחות המרד שנוצר לאחר תבוסתו של קרל הגדול במלחמתו עם המורים בספרד.
לאחר ששני אחיו הנותרים של לואי מתו, הוא הוכתר לקיסר בשותפות עם אביו. לאחר מותו של קרל הגדול בשנת 814, הוכתר לואי על ידי האפיפיור סטפנוס הרביעי למלך על האימפריה הפרנקית.
הוא זכה בתואר "חסיד" בשל הרפורמות שערך בכנסייה ובמנזרים.
אולם כינוי זה לא בא לו רק בשל דבקותו בדת, אלא הביע את דעת הבריות על כך שהוא חלש אופי ואף טיפש.
ב-817 תכנן לואי לחלק את האימפריה בין שלושת בניו מאשתו הראשונה ארמנגארדה: לותאר הראשון, מלך איטליה (שהיה קיסר במשותף עם אביו), פפין הראשון, מלך אקוויטניה, ולודוויג הגרמני, מלך בוואריה. ב-823 רצה להוסיף את בנו קרל (הקירח) (מאשתו השנייה יהודית מבוואריה (אנ')), ליורשי האימפריה, אך נתקל בהתנגדות מצד בניו הגדולים, וכתוצאה מכך פרצה מלחמת אזרחים. ב-829 הדיח לואי את לותאר ממשרת הקיסר במשותף, והגלה אותו לאיטליה, אך כעבור שנה בלבד פלשו שלושת האחים לארצות אביהם, ואילצוהו לוותר על כסאו לטובת לותאר. שנה לאחר מכן שב לואי לארצו, והדיח את לותאר ממשרת הקיסר וכן ממלכות איטליה, שהועברה לבנו הצעיר קרל. ב-833 הביסו שלושת האחים, שנתמכו על ידי האפיפיור גרגוריוס הרביעי, את אביהם. הם כלאו אותו עם בנו קרל, שלחו את יהודית למנזר וחילקו את האימפריה ביניהם. עם זאת, ב-835 השלימו בני המשפחה, ולואי הוחזר לכס הקיסרות.
ב-838, עם מותו של פפין מאקוויטניה, הכתיר לואי את קרל כמלך אקוויטניה החדש, אך האצילים העדיפו את בנו של פפין, פפין השני (אנ').
לואי מת ב-840, ולאחר מותו פרצה מלחמה נוספת בין שלושת בניו שנותרו בחיים. המלחמה נסתיימה ב-843 בעקבות הסכם ורדן, שלפיו חולקה האימפריה בין שלושת הבנים.
יש בידינו שלושה כתבי זכויות אישיים שהעניק לואי החסיד ליהודים מסוימים, כנראה כמייצגי קהילות או במקום שקהילות של ממש עדיין לא היו קיימות. אחת הפריווילגיות ניתנה ל"רבי דומטוס" ול"שמואל קרובו" לפני שנת 825, והיא העניקה ליהודים שקיבלו אותן את הזכות לחיות על פי חוקיהם ולעסוק במסחר חופשי, כולל סחר עבדים; נאסר להטיל עליהם מיסים או מכסים; הותר להם להעסיק נוצרים בעבודות שונות, חוץ מימי ראשון ובחגים הנוצריים; נקבע כי משפטים בין נוצרי ליהודי יוכרעו על פי עדים משני הצדדים, ולא רק עדים נוצרים; ונאסר על נוצרים להטביל עבדים פגנים של יהודים. עיקר הפריווילגיה הוא שהיהודים נתונים לחסותו ולהגנתו של המלך ומי שמתנכל להם כאילו פוגע במלך. בסוף התעודה נאמר כי יהודים לא ייבחנו במשפט האל, ומאחר שצורת הוכחה זו הוטלה רק על אנשים לא חופשיים, מתברר כי היהודים נתפסו כאנשים חופשיים ולא כמשועבדים.
הפריווילגיה מציינת: "הרשות נתונה להם [ליהודים] גם לקנות עבדים מן החוץ ולמכור אותם בתוך גבולות שלטוננו". זו אחת העדויות המרכזיות שעליהן נשענת התפיסה הרווחת בהיסטוריוגרפיה, כי היהודים עסקו בסחר עבדים ואף רכשו בו מונופולין.
הדיאקון של לואי החסיד, בודו אלעזר, התגייר ובשנת 839 עזב את הממלכה לספרד המוסלמית.
אורתוגונליות

אוֹרְתּוֹגוֹנָלִיּוּת היא הכללה של תכונת הניצבות המוכרת מגאומטריה. בגאומטריה, שני ישרים במישור האוקלידי ניצבים זה לזה אם הזווית הנוצרת בנקודת החיתוך שלהם היא זווית ישרה (בת 90 מעלות). מושג האורתוגונליות מנסה לתפוס תכונה זו גם עבור ההכללות של המישור האוקלידי – המרחבים הווקטוריים שאיבריהם אינם בהכרח ישרים אלא וקטורים, שהם מושג כללי יותר.
על מנת להכליל את מושג הניצבות יש ראשית להכליל את מושג הזווית בין שני וקטורים. לשם כך משתמשים בפונקציה שמקבלת שני וקטורים ומחזירה גודל שניתן לחשוב עליו כעל מכפלת אורכי הווקטורים זה בזה ובקוסינוס הזווית ביניהם. פונקציה זו נקראת "מכפלה פנימית" (מקרה מסוים שלה זה מכפלה סקלרית). ישנן מכפלות פנימיות רבות שניתן להגדיר על מרחב וקטורי, ולכן גם מושגי האורך והזווית של וקטורים יכולים לקבל משמעויות רבות, אבל יש כמה תכונות בסיסיות שאנו מצפים שיתקיימו תמיד, ואלו התכונות שמאפיינות את המכפלה הפנימית. מכיוון שקוסינוס של זווית בין שני ישרים ניצבים שווה ל-0 מתבקש להגדיר שני וקטורים כאורתוגונליים אם המכפלה הפנימית שלהם שווה ל-0.
לווקטורים אורתוגונליים חשיבות רבה כאשר חוקרים מרחבים וקטוריים. לבסיס של מרחב וקטורי יש מספר תכונות נוחות כאשר הוא אורתונורמלי (כל אבריו אורתוגונליים זה לזה ובעלי אורך 1). יתר על כן, מתברר שבהינתן בסיס כלשהו למרחב וקטורי ניתן לקבל ממנו בסיס חדש שכל אבריו אורתוגונליים זה לזה, כך שתמיד ניתן למצוא בסיס נוח שכזה. דבר זה נעשה על ידי תהליך גרם-שמידט.
אורתוגונליות בין וקטורים

לכאורה, אורתוגונליות וניצבות הן מילים נרדפות. מיוונית, ὀρθός (אורתוס) – ישר, γωνία (גוניה) – זווית. אף על פי כן, ניצבוּת היא רק מקרה פרטי של אורתוגונליות במרחב האוקלידי התלת-ממדי – שני ישרים החותכים זה את זה בזווית ישרה הם אורתוגונליים זה לזה.
באופן כללי, שני וקטורים  \,u,v במרחב מכפלה פנימית הם אורתוגונליים זה לזה אם ורק אם מכפלתם הפנימית שווה ל-0. הסימון המקובל לכך הוא  \,u\perp v. בפרט, שני ישרים אורתוגונליים זה לזה אם המכפלה הסקלרית שלהם שווה ל-0, כלומר אם הם מאונכים זה לזה.
אורתוגונליות בין וקטורים > מסקנות הנובעות מתכונות המכפלה הפנימית

אם  \,u\perp v, אז  \,v\perp u.
אם  \,u\perp v, אזי לכל סקלר  \,\lambda  גם  \,\lambda u\perp v.
אם  \,u\perp v וגם  \,w\perp v, אזי  \ (w+u)\perp v.
אם וקטור אורתוגונלי לקבוצה של וקטורים אזי הוא גם אורתוגונלי לכל צירוף ליניארי שלהם. זוהי מסקנה ישירה משתי התכונות הקודמות.
אורתוגונליות בין וקטורים > וקטור אורתוגונלי למרחב

יהי  \,U, תת-מרחב של  \,V, ויהי  \,v\in V.
\,v יקרא אורתוגונלי ל- \,U, ויסומן  \,v\perp U, אם  \,v אורתוגונלי לכל אחד מאיברי  \,U.
על כן, (לפי המסקנות לעיל)  \,v\perp U אם ורק אם  \,v אורתוגונלי לקבוצה הפורשת את  \,U, ובפרט לבסיס של  \,U.
תת-מרחב משלים אורתוגונלי

תת מרחב משלים אורתוגונלי (או תת מרחב מאונך) של תת-מרחב אוקלידי נתון, הוא תת-מרחב שכל וקטור בו אורתוגונלי לכל וקטור בתת-המרחב הנתון. במילים אחרות,  \,V הוא תת-מרחב מאונך של  \,U מעל מכפלה פנימית  \langle -,-\rangle :V\times V\to F אם מתקיים כי:  \forall u\in U,v\in V.\langle u,v\rangle =0.
לכל תת-מרחב אוקלידי יש תת-מרחב משלים אורתוגונלי. לדוגמה, במרחב אוקלידי דו־ממדי, המשלים האורתוגונלי של כל ישר הוא פשוט הישר המאונך לו. במרחב אוקלידי תלת־ממדי, תת-המרחב המשלים האורתוגונלי של כל ישר הוא המישור המאונך לו, ותת המרחב המשלים האורתוגונלי של כל מישור הוא הישר המאונך לו (מדובר רק על ישרים ומישורים המהווים תת מרחבים, כלומר עוברים דרך ראשית הצירים).
אורתוגונליות משתנים מקריים

בהסתברות, שני משתנים מקריים  X ו־ Y נקראים אורתוגונליים אם התוחלת של מכפלתם שווה לאפס:
אורתונורמליות

קבוצת וקטורים תקרא אורתוגונלית אם כל זוג וקטורים מהקבוצה אורתוגונליים זה לזה.
קבוצת וקטורים תקרא אורתונורמלית אם בנוסף לדרישה הקודמת כל וקטור בקבוצה הוא מנורמל, כלומר: הנורמה שלו שווה ל-1. את התנאי לאורתונורמליות אפשר להציג באופן אלגנטי באמצעות הדלתא של קרונקר:
קבוצה  \,A היא אורתונורמלית אם ורק אם  \forall v_{n},v_{m}\in A:\langle v_{n},v_{m}\rangle =\delta _{n,m}.
דוגמאות:
הבסיס הסטנדרטי הוא בסיס אורתונורמלי תחת המכפלה הפנימית הסטנדרטית.
כל אופרטור סיבוב הוא מטריצה אורתונורמלית.
בהינתן בסיס כלשהו של מרחב מכפלה פנימית (סופי או מעוצמת אלף אפס), ניתן להפיק ממנו בסיס אורתונורמלי באמצעות תהליך גרם-שמידט.
דוגמאות

ב- \mathbb {R} ^{3} הבסיס הסטנדרטי  {\vec {e}}_{1}=(1,0,0),\ {\vec {e}}_{2}=(0,1,0),\ {\vec {e}}_{3}=(0,0,1) הוא סדרה אורתונורמלית ביחס למכפלה הסקלרית.
באופן כללי, ב- \mathbb {R} ^{n} הבסיס הסטנדרטי הוא סדרה אורתונורמלית ביחס למכפלה הסקלרית.
ב- \mathbb {R} ^{2} הסדרה  {\vec {v}}_{1}=(1,1),\ {\vec {v}}_{2}=(1,-1) היא אורתוגונלית ביחס למכפלה הסקלרית (כי  \langle v_{1},v_{2}\rangle =1\cdot 1+1\cdot (-1)=0) אבל לא אורתונורמלית, כי למשל  \langle v_{1},v_{1}\rangle =1\cdot 1+1\cdot 1=2\neq 1.
דוגמאות > דוגמאות לפולינומים אורתוגונליים

קיימים מספר פולינומים אורתוגונליים ביחס למכפלתם הפנימית:
פולינומי לז'נדר אורתוגונליים ביחד למכפלה הפנימית הסטנדרטית של מרחב הפולינומים.
פולינומי צ'בישב
פולינומי הרמיט
פולינומי לגר
ראו גם

תהליך גרם-שמידט
פולינומי לז'נדר
ספריית כץ

| --- | --- |

 מיקום:  ישיבת הר עציון, אלון שבות
 גודל האוסף:  90,000
 קואורדינטות:  31°39′38″N 35°07′20″E﻿ / ﻿31.660555555556°N 35.122222222222°E﻿ / 31.660555555556; 35.122222222222
 https://etzion.haretzion.org/torah/library
  (למפת הרי ירושלים מוגדלת) ספריית כץ(למפת הרי ירושלים רגילה) ספריית כץ(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ספריית כץ(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ספריית כץ
 
ספריית כץ או ספריית ישיבת הר עציון היא הספריה הישיבתית־תורנית הגדולה בישראל.[דרוש מקור] הספרייה מנוהלת על ידי ישיבת הר עציון והמכללה האקדמית הרצוג, ומאפשרת גישה חופשית לספרים במדיניות המדף הפתוח.
הספרייה יוסדה בעקבות חזונם של הרב יהודה עמיטל ראש ישיבת הר עציון ושל משה (מושקו) מושקוביץ, ונקראה על שם מרדכי ועדינה כץ. האוסף כולל תרומות מאוספים שונים ונדירים, כמו ספריית קהילת עץ חיים מאמסטרדם, ספרייתו של הרב ישכר תמר ועוד.
ב־1992 היו בספרייה 35,000 כרכים תורניים. נכון ל־2017 יש בספרייה 90,000 כותרים. מתוכם כ־1,000 כתבי עת שונים, וכ־7,000 כרכים באנגלית. בספרייה גם אוסף של תצלומי כתבי יד, דפוסים ישנים ועתיקים של ספרים שונים.
בקומה העליונה נמצאת ספריית מכללת הרצוג שכוללת בעיקר ספרות אקדמית.
הספרייה מנוהלת על ידי הרב דודי ארונובסקי. בין מנהלי הספרייה בעבר הרב אליהו בלומנצויג, יוסף אביב"י, הרב הלל רחמני והרב יואל קטן, אהרן ביג'ל.
אוספים מיוחדים בספריית הישיבה > ספריית הרב תמר

בספרייה מצויה ספרייתו הפרטית של הרב ישכר תמר, שהיה חבר הרבנות הראשית לתל אביב, וכתב פירוש בשבעה כרכים על כל הירושלמי בשם "עלי תמר". ספרייה זו מכילה כ־8,000 ספרים, ביניהם ספרים עתיקים ונדירים.
אוספים מיוחדים בספריית הישיבה > ספריית קהילת עץ חיים

בשנות ה־80 של המאה ה־20 עם הידלדלות הקהילה האשכנזית באמסטרדם שבהולנד, נמסרה הספרייה המקומית לידי הישיבה, ומוקמה בחדר המכונה 'חדר אמסטרדם'.
הספרייה הפדגוגית

במתחם מכללת הרצוג הסמוכה לישיבה נמצאת הספרייה הפדגוגית, המכילה ספרי חינוך והוראה. בנוסף נמצאת במתחם מרכזיה פדגוגית המכילה עשרות אלפי מאמרים, קטעי עיתונות, דפי עבודה וחוברות בנושאים שונים, המיועדים לתלמידי המכללה במסגרת התנסותם בתחום ההוראה.
הערות שוליים

↑  Ya'akov Aronson, Yeshiva Libraries in Israel, Judaica Librarianship 6, 1992-12-31, עמ' 38–42 doi: 10.14263/6/1992/1345
1 2 3  אהרן ביג'ל, הספריה התורנית של ישיבת הר עציון - חזון והגשמה, באתר in The Gush, ‏2017-04-04
↑  הספרייה, באתר ישיבת הר עציון
↑  הרב דוד ארונובסקי, יברך את בית אהרן, חידושים וחדשות מספריית ישיבת הר עציון, באתר מכללת הרצוג.
↑  הרב אהרן ביג'ל, תגליות מאוצרות ספריית ישיבת הר עציון, באתר Safranim's Blog, ‏2013-01-06
מנורת לבה

מנורת לבה בעודה מתחממת
סרטון של מנורת לבה

מנורת לבה היא גוף תאורה דקורטיבי, המשמש בעיקר כקישוט. תנועתן של בועות שעווה צמיגות במכל הזכוכית של המנורה מזכירה את זרימת הלבה. מנורות לבה מיוצרות במגוון מכלים, צבעי שעווה ונוזלים.
אופן הפעולה

מנורת הלבה מורכבת מנורה חשמלית, מכל זכוכית המכיל שמן, שעווה וקפיץ מתכתי. מכל הזכוכית ממוקם על גבי הנורה, אשר הפעלתה מחממת את תכולתו. הקפיץ המתכתי מוסווה בבסיס המנורה. השעווה מעט צפופה מהשמן בטמפרטורת החדר, ומעט פחות צפופה ממנו בטמפרטורה מעט גבוהה יותר - זאת משום שהתפשטותה של השעווה רבה יותר לעומת זו של השמן בתנאי חום. כאשר מנורת הלבה דולקת, הנורה מחממת את תחתית מכל הזכוכית ואת הקפיץ המתכתי שמחמם את תכולת המכל כתוצאה מכך.
השעווה בתחתית המכל מתחממת עד אשר היא ניתכת, ובסופו של דבר צפיפותה קטנה מזו של הנוזל שמעליה, מה שגורם לפיסה מן השעווה המותכת להתרומם במעלה המכל. בקצהו העליון של המכל, הרחק ממקור החום, השעווה מתקררת, וככל שצפיפותה גדלה היא שוקעת שוב אל תחתית המכל, וחוזר חלילה. למעשה, מנורת הלבה מהווה ביטוי לתופעת ההסעה (קיומם המחזורי של זרמים בנוזלים או גזים כתוצאה משינויי צפיפות הנגרמים מחום). התנועה המחזורית ממקור החום ואליו מתרחשת גם ברמה המולקולרית של הנוזל במכל. הפרש הטמפרטורות בין תחתית המכל לבין קצהו העליון הוא מעלות בודדות.
בועת שעווה מסוימת עשויה להתרומם בד בבד עם שקיעתה של בועת שעווה אחרת. קפיץ המתכת שבבסיס המנורה מקל על גיבושן של בועות השעווה השוקעות לכדי מקשה אחת. תנועתן המחזורית של בועות השעווה נמשכת כל עוד בסיס המכל מפיץ חום וקצהו נותר קריר. הטמפרטורה הממוצעת הנדרשת לפעילותה של מנורת לבה היא 60 מעלות צלזיוס. אם הספק הנורה גבוה או נמוך מדי, תיפסק פעולתה המחזורית של המנורה - השעווה לא תותך (קר מדי) או שתצוף (חם מדי).
זרימת השעווה מציגה התנהגות כאוטית. צורתה הוויזואלית של הזרימה, המזכירה זרימת לבה, היא שהעניקה למנורה את שמה הפופולרי.
היסטוריה

המצאתה של מנורת הלבה, בשנות ה-60, מיוחסת לאדוארד קרייבן ווקר האנגלי. ווקר כינה אותה "אסטרולייט" או "מנורת אסטרו" והציג אותה בתערוכת הסחר בהמבורג בשנת 1965, שם הבחין בה היזם אדולף ורטהיימר. ורטהיימר ושותפו רכשו את הזכויות לייצור המנורה והחלו לייצר אותה בשם "לבה לייט", באמצעות תאגיד בשם "האגרטי תעשיות", ולשווק אותה תחת המותג "לבה וורלד אינטרנשיונל". מנורת הלבה הייתה לאחד האייקונים של שנות ה-60. בשנת 1968 רשם אותה ווקר כפטנט מס' 3,570,156 בארצות הברית ("אביזר תצוגה"). בשנות התשעים, מכר ווקר את זכויותיו לקרסידה גריינג'ר, בעלת חברת "מת'מוס", אשר ממשיכה בייצור מנורות הלבה, לרבות מוצרים נלווים.
גארי ברנט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1956 (בן 69 בערך) מנהטן, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  מכללת האנטר  קווינס קולג' 
 
גארי ברנט (באנגלית: Gary Barnett, נולד ב-1956) הוא איש עסקים ויזם נדל"ן יהודי-אמריקאי, נשיא חברת אקסטל (אנ').
ביוגרפיה

נולד בשם גרשון סוויאטיצקי, בלואר איסט סייד במנהטן למשפחת בת שנים עשר ילדים. אביו, הרב חיים סוויאטיצקי, נכדו של הרב שמריהו יוסף קרליץ ואחיינו של החזון איש, היה ר"מ בישיבת תפארת ירושלים. בצעירותו עברה משפחתו למונסי שבניו יורק. הוא למד בישיבה ולאחר מכן סיים תואר ראשון במתמטיקה בקולג' בקווינס והשלים תואר שני בכלכלה באוניברסיטת האנטר.
בנישואיו הראשונים היה נשוי לאוולין מולר, בת היהלומן היהודי-בלגי שלום מולר, בעל חברת היהלומים "מולר ובניו". לאחר נישואיו התגורר במשך כעשר שנים בבלגיה ושימש איש הקשר של החברה בשוק האמריקאי. נמנה עם בני משפחת מולר שתרמו לשיפוץ בית הכנסת של חסידות צאנז בעיר העתיקה בצפת, ושמו העברי מתנוסס על לוח הזיכרון בחזית בית הכנסת.
בתחילת שנות ה-90 נכנסה החברה המשפחתית לעסקי נדל"ן בארצות הברית. ברנט שב להתגורר בארצות הברית. השקעותיו הראשונות עבור החברה המשפחתית היו במערב התיכון, ולאחר מכן עבר לשוק הנדל"ן בניו יורק. בשנת 1994 הקים את חברת הבנייה Extell. באותה שנה רכש את בניין ה"בלנורד" שבאפר-ווסט-סייד במנהטן ב-18 מיליון דולר. בשנים שלאחר מכן הרחיב את עסקי הנדל"ן. באמצע העשור הראשון של המאה ה-21 בנה את בניין ה"אוריון" במנהטן, שהיה בשעתו הבניין השישי בגובהו בניו יורק.
בעשור השני של המאה ה-21 הקים את גורד השחקים One57, בפינת הרחובות 57 והשדרה השביעית במנהטן, בניין הדירות הגבוה ביותר בניו יורק והראשון שחוצה את רף האלף רגל. אחת מדירותיו נמכרה בלמעלה מתשעים מיליון דולר – הדירה היקרה ביותר שנמכרה אי פעם בארצות הברית.
כיום (2013) אחראית חברת Extell ל-11 פרויקטים שונים בתחום הנדל"ן בניו יורק המצויים בשלבי בנייה מתקדמים. אחד מהם הוא מגדל דירות חדש האמור להגיע לגובה של 462 מטר, ובכך יהפוך לבניין השני בגובהו בארצות הברית, אחרי מגדל החירות שהוקם על חורבות מגדלי התאומים.
במאי 2013 דורג ברנט על ידי מגזין העסקים של האובזרבר במקום הראשון ברשימת מאה האנשים החזקים בתחום הנדל"ן בניו יורק.
בניגוד בולט לאילי נדל"ן אחרים בניו יורק, ברנט מתנזר מהתקשורת והרגלי העבודה שלו צנועים במיוחד. הוא אינו משתמש במחשב ומכשיר הסלולר שלו הוא מהדור הישן.
חיים אישיים

אשתו אוולין נפטרה ממחלת הסרטן בגיל 37. מנישואיו הראשונים נולדו לו חמישה ילדים. הוא נישא בשנית לאיילה, ומנישואיו השניים נולדו לו עוד שלשה ילדים (לאיילה אשתו שני ילדים נוספים מנישואיה הראשונים). הוא מתגורר בקווינס שבניו יורק.
הערות שוליים

↑  The Sixth Annual Power 100
סקסטיוס ניגר

סקסטיוס ניגר (Sextius Niger; המחצית הראשונה של המאה ה-1 לספירה) היה סופר רומאי שכתב על פרמקולוגיה בזמן שלטונו של אוגוסטוס קיסר או מעט מאוחר יותר. ייתכן והוא זהה לבנו של הפילוסוף קווינטוס סקסטיוס (אנ'), שהמשיך את האסכולה הפילוסופית שלו (אנ').
חייו ויצירתו

מתוך דבריהם של פדניוס דיוסקורידס ופליניוס הזקן, המזכירים את חיבורו, ניתן לקבוע את זמן כתיבתו לתקופה שאחרי שיובה השני, מלך מאוריטניה, כתב את מאמרו על החלבלוב, שדיוסקורידס ופליניוס הכירו מניגר, ולפני שפליניוס עצמו כתב את חיבורו, תולדות הטבע. כלומר: בין סוף המאה ה-1 לפנה"ס ועד המחצית הראשונה של המאה ה-1 לספירה. קייליוס אורליאנוס (אנ')‏ (acut. 3, 16, 134) מאפשר לנו לצמצם עוד יותר את התאריך האפשרי, בכך שציין אותו כחברו של טוליוס באסוס (Tullius Bassus), המצוטט על ידי סקריבוניוס לארגוס (121); מאחר שסקריבוניוס כתב בין תחילת שנות ה-40 לאמצעם, זה מצמצם את תקופתו ללפני שנת 40.
חיבורו הפרמקולוגי נכתב ביוונית ועל פי ארוטיאנוס שמו היה περὶ ὕλης ("על חומר", "על חומרים [רפואיים]"). דיוסקורידס מכנה אותו תלמידו של אסקלפיאדס איש ביתיניה ומדבר באופן פוגע עליו ועל אחרים מאותה אסכולה על חוסר תשומת לב בחקירת התרופות שהם ממליצים עליהן.
הוא מציין דוגמאות לאמירות של ניגר שלטענתו לא נבדקו, ובהן שאלווי מופק בארץ יהודה.
למרות הזלזול הזה, נראה ברור שניגר היה מקור עיקרי עבור דיוסקורידס כפי שהיה גם עבור פליניוס. ספרים רבים של פליניוס כוללים רצפים ארוכים בעלי דמיון רב לדיוסקורידס; ולגבי כל הספרים הללו פליניוס מציין את ניגר כאחד ממקורותיו. בניגוד לדיוסקורידס, פליניוס כותב על ניגר בהערכה רבה ומכנה אותו "סופר רפואי שקדן מאד" ("diligentissimus medicinae"), וגם קלאודיוס גלנוס העריך אותו מאוד. חיבורו עסק בהשפעות התרופתיות על צמחים ובעלי חיים; את הקשר שלו לאמונות עממיות ניתן לראות בהערותיו על בעלי זנב: "סקסטיוס אומר שתשוקה מינית מוגברת על ידי אכילתם, אם הם נשמרים בדבש לאחר שהוסרו מהם האיברים הפנימיים, הראש והרגליים, אולם הוא מכחיש שניתן לכבות איתם אש".
רבים סבורים שסקסטיוס ניגר היה גם פילוסוף, בנו של קווינטוס סקסטיוס ויורשו כראש אסכולה לפילוסופיה שפרחה לזמן קצר סביב זמנו של אוגוסטוס, אולם גוועה עד לזמנו של סנקה. לאסכולה היה דמיון מסוים לסטואיזם, והיא המליצה על צמחונות; למרות שסקסטיוס האב כתב ביוונית, לפילוסופיה היה אופי רומאי.
הערות שוליים

↑  מנחם שטרן - Menahem Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Jerusalem, 1976, Vol. I, LVIII. Sextius Niger, p. 374
↑  Dioscorides, De Materia Medica, I, Praefatio, 3
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 102405948  VcBA: 495/118245  VIAF: 399154   WorldCat (עם VIAF): 399154 
דיוסקורידס (בתמונה) השתמש בסקסטיוס ניגר כמקור לחיבור הפרמקולוגי שלו.
מערכת על שבב

שבב AMD Geode
מעבד SoC מדגם APL0278 של אפל, אשר שימש באייפוד נאנו 4 ואייפוד טאץ' 2
שבב Vortex86DX
מערכת על שבב (באנגלית: System on a Chip, או בקיצור SoC) היא כינוי למעגל משולב אשר מכיל בתוכו את רוב תפקידיו של מחשב שלם: מעבד, זיכרון, בקרים שונים לאמצעי קלט ופלט ולפעמים גם אמצעי אחסון. מערכות אלו נפוצות במיוחד בתחום המערכות המשובצות, בטאבלטים ובטלפונים חכמים.
דוגמאות:
Geode - במקור של חברת Cyrix ובהמשך של חברת AMD שקנתה אותה. אחת מהמערכות המוקדמות מהסוג הזה.
שבבים המבוססים על ליבת ARM, לדוגמה טגרה של NVIDIA שכולל ליבות ARM ואת בקר התצוגה של החברה.
Vortex86 - מערכת על שבב של חברת DMP הכוללת מעבד בארכיטקטורת x86 והתקנים חיצוניים רבים המהווים יחד מחשב PC שלם על שבב.
התפתחות תחום ה-SoC תרמה במידה רבה ליצירתם של הטלפונים החכמים והטאבלטים.