חיל ההנדסה במלחמת יום הכיפורים
מלחמת יום הכיפורים > צליחת התעלה

צליחת התעלה הייתה אחד מרגעי המפנה וההכרעה החשובים במלחמה. ב-1968 הוקם גדוד 605 שהיה אחראי על הצליחה ובהמשך הפך לגדוד ההנדסה הקרבית הסדיר השני בצה"ל. מספר ימים לפני פרוץ המלחמה, נכנס חיל ההנדסה לכוננות צליחה והצליח להכשיר את רוב הציוד והאנשים למבצע המורכב והמסובך. הצליחה בוצעה בהתאם לתו"ל שפותחה בשילוב עם חיל השריון, שלפיה הטנקים גררו והובילו את הגשרים והדוברות, עזרו בהשקתם למים, ואחר כך הובלו עליהם לצדה המערבי של התעלה. מבצע צליחת התעלה כונה בצה"ל מבצע "אבירי לב".
כבר ב-13 באוקטובר החלו כוחות ההנדסה במאמץ להוביל את אמצעי הצליחה אל עבר התעלה. ברם, עקב הקרבות הקשים שהתנהלו ברחבי סיני, והעומס הגדול של יחידות וכוחות על צירי התנועה, נוצרו פקקי תנועה שגרמו לעיכוב גדול בהעברת סירות הגומי, הדוברות וגשר הגלילים. רק ב-16 באוקטובר צלחו סירות הגומי הראשונות את התעלה והנחיתו ביבשת אפריקה את היחידות הראשונות של חטיבת הצנחנים 247. הצליחה בוצעה באזור התפר שבין הארמייה השנייה לשלישית, מול מעוז "מצמד", מצפון לאגם המר הגדול. בעוד שגשר הגלילים נתקע דוברות ה"תמסח" המתנייעות הצליחו להגיע לאזור הצליחה ובהמשך גם דוברות היוניפלוט שנגררו על ידי טנקים. עם זאת, את עיקר מאמצי הגרירה וההשקה של ציוד הצליחה אל המים ביצעו דחפורי D9, שהיו חזקים יותר מהטנקים ומנעו התחפרות של הכלים בחולות. אור ליום 16 באוקטובר צלחו 27 טנקים מחטיבה 421 את התעלה על גבי התמסחים, וחברו לראש הגשר שהוקם במשך הלילה על ידי הצנחנים בגדה המערבית של התעלה. כח הטנקים נע במשך יום שלם (16 באוקטובר) עשרות קילומטרים בעומק אדמת מצרים כשהוא משמיד בדרכו בסיסי טילים נגד מטוסים, טנקים, רכב ומתקנים של הצבא המצרי. פעילות זו פתחה מסדרון אווירי נקי מטילים לחיל האוויר הישראלי.
ב-17 באוקטובר, בליווי דחפורים הגיעו דוברות המצופים ("יוניפלוט") אל החצר, מתחם היערכות לצליחה שנבנה בסמוך למעוז "מצמד". ב-11:30 כבר החל מאמץ הצליחה וכל הדוברות הושקו אל המים. סא"ל אהרון טנא (ג'וני), קצין ההנדסה הפיקודי של פיקוד הדרום פיקד על הקמת הגשר, שהושלם בשעה 16:30 אחר הצהריים למרות הפגזה מצרית כבדה. בשעה 23:00 בלילה ארעה תקלה בגשר ואחד המצופים ניתק. בחיל ההנדסה אלתרו מהר פתרון: הדוברות נקשרו זה לזה בכבלים ועל הרווח ביניהם נפרשו גשרונים של טנקי גישור. כך התאפשר המשך מעבר הטנקים.
גשר הגלילים עצמו סבל מבעיות בגרירה והושק ב-19 באוקטובר אחרי מסע ממושך שגרר תלאות ותקלות רבות. במהלך ניסיון הגרירה נהרג מהנ"פ דרום סא"ל אהרון (ג'וני) טנא מאש נק"ל מצרית.
מבצע הצליחה תפס את המצרים בהפתעה. רק ב-17 באוקטובר הבינו המצרים שכוחות צה"ל חצו את התעלה, וב-18 באוקטובר פתחו בהרעשה ארטילרית כבדה על הגשרים שהקים צה"ל על התעלה. לוחמי חיל ההנדסה החזיקו את הגשרים למרות ההפגזה הארטילרית הכבדה ואפשרו מעבר של כוחות מסיני אל תוך יבשת אפריקה. החל מ-20 באוקטובר תפקידו העיקרי של חיל ההנדסה היה להחזיק את הגשרים ויהי מה, ולתקן אותם כל אימת שהם נפגעים מהתקפות מצריות. המצרים התקיפו את הגשרים באש כבדה, והפלסים תחזקו את הגשרים תחת אש. על כך זכו מספר פלסים לעיטור המופת ואף לעיטור העוז. לוחמי וחובשי החיל גם קיבלו עיטורים על גבורה ותושייה בלתי רגילה בפינוי הפצועים והטיפול בהם.
הגשרים שבנה חיל ההנדסה נקראו על שם מפקדי חיל ההנדסה שנהרגו במבצע הצליחה מהפגזות מצריות:
הגשר הראשון נקרא ע"ש סרן (א"כ רס"ן) יהודה חודדה, שזכה לעיטור העוז.
הגשר השני, גשר הגלילים, נקרא "גשר ג'וני", ע"ש סא"ל אהרון טנא (ג'וני) מפקד ההנדסה הפיקודי, בעל עיטור המופת.
הגשר השלישי, "גשר הצנע", נקרא "גשר ברוך", ע"ש סא"ל ברוך דה-ליאון, קצין ההנדסה של אוגדת שרון.
אחרי שיוצבו הגשרים היה צורך לפרוץ את סוללת העפר ושדות המוקשים שהקימו המצרים בצד המערבי של התעלה. דחפור די-9 הובל על דוברה לצד השני, פרץ את הסוללה ואף פינה נתיב בתוך שדה המוקשים. במוקשים שגרף הדחפור הכבד השתמשו אנשי חיל ההנדסה כדי לפוצץ פרצה גדולה יותר בסוללה ובכך להרחיב את ציר הפריצה.
בעקבות מאמץ הצליחה המוצלח ופריצת ביצורי התעלה, החלה הזרמה של כוחות שריון לגדה המערבית, שהביאה את כוחות צה"ל עד לקילומטר ה-101 בכביש סואץ-קהיר, ולכיתור הארמייה השלישית של מצרים באזור סואץ. בעקבות הכיתור המוצלח נאלצו המצרים להסכים להפסקת אש וב-24 באוקטובר נכנסה הפסקת האש לתוקפה.