stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ארמון עזם
היסטוריה

הארמון נחשב לאחת מיצירות המופת של האדריכלות האסלאמית של המאה ה-18. הוא נפגע קשות בשנת 1925 כאשר כוחות צרפתים הפגיזו את הרובע העתיק של העיר במהלך התקוממות בסוריה. שחזור המתחם (שהפך בשנת 1954 למוזיאון עממי) נמשך שנים רבות. עבודת השימור הייתה כרוכה במחקר מקיף, תושייה ודמיון, משום שלא נמצאו תמונות ותיעוד של המבנה שנפגע. השיקום זוכה בפרס אגא חאן לאדריכלות.
המשמרים התבססו על תוכניות שתכננו הצרפתים בשנות העשרים ועל תיאורים של בני משפחת עזם, שהתגוררו בארמון עד לנפילת האימפריה העות'מאנית בסוף מלחמת העולם הראשונה. לצורך השחזור והשימור נעשה שימוש חוזר באבנים וחומרים אחרים ממבנים בני מאותה תקופה בדמשק, שנהרסו כדי לפנות מקום לכבישים חדשים. הפרויקט צוין כמרכיב חשוב בכינון מחדש של זהות תרבותית ושל המשכיות תרבותית וכן בתרומתו לפיתוח מומחיות ומיומנויות אומנותיות.
המבנה

המבנה משופע באבלק – בנייה בתשליבי אבנים לבנות, שחורות ואדמדמות – מאפיין בולט של האדריכלות הממלוכית והעות'מאנית. הארמון משמש כאחת הדוגמאות המפוארות ביותר של בית מסורתי בדמשק. סבכות אבן מעטרות את חלונותיו, קשתות ועמודים מקיפים את החצרות המרוצפות בשיש שבמרכזן מזרקות. החדרים והאולמות בתוך הארמון מחופים באריחים בעיצובים גאומטריים מסובכים. התקרות המרכזיות מכוסות בעבודות עץ מורכבות, מגולפות ומצוירות בדגמים גאומטריים ופרחוניים.
הערות שוליים

1 2  פרס אגא חאן לאדריכלות, 1983
↑  ארמון אל-עזם בדמשק באתר Google Art and Culture
אשמת הכוכבים

ערך זה עוסק ברומן מאת ג'ון גרין. אם התכוונתם לסרט המבוסס על אותו רומן, ראו .
| --- | --- |

כריכת הספר אשמת הכוכבים
 מידע כללי
 מאת:  ג'ון גרין
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  רומן
 מקום התרחשות:  אמסטרדם, אינדיאנפוליס 
 הוצאה
 הוצאה:  Dutton Books
 תאריך הוצאה:  2012
 מספר עמודים:  313 (בכריכה רכה) 286 (בגרסה העברית)
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת הכורסא
 תרגום:  רנה ורבין
 פרסים
 Premio Bartolomé Hidalgo 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  003495711
 
אשמת הכוכבים (באנגלית: The Fault in Our Stars) הוא רומן מאת ג'ון גרין. הספר יצא לאור ב-10 בינואר 2012 בארצות הברית. הסיפור מסופר מנקודת מבטה של הנערה בת ה-16 חולת הסרטן, הייזל, שנשלחת על ידי הוריה לקבוצת תמיכה בה היא פוגשת ומתאהבת באוגאסטוס ווטרס בן ה-17, שחקן כדורסל לשעבר וקטוע רגל.
גרין הצהיר כי כותרת הספר לקוחה ממחזהו המפורסם של שייקספיר, "יוליוס קיסר" (מערכה 1, סצנה 2). קסיוס אומר לברוטוס "האשמה, ברוטוס יקר, אינה בכוכבים אלא בנו אנו".
ב-1 בפברואר 2012, רכשה חברת פוקס המאה ה-20 את זכויות ההסרטה לספר. הספר תורגם לעברית בשנת 2012 על ידי רנה ורבין ויצא בהוצאת הכורסא ונבחר לרשימת הספרים האהובים ב"מצעד הספרים הארצי" של נערי ישראל לשנת 2014 מטעם משרד החינוך והתאחדות המו"לים.
עלילה

הוריה של הייזל גרייס בת ה-16 מכריחים אותה להשתתף בקבוצת תמיכה לילדים החולים בסרטן. כשהייתה בת 13 אובחנה הייזל כחולה בסרטן בלוטת התריס שלב 4 . בקבוצת התמיכה היא פוגשת את אוגאסטוס "גאס" ווטרס, כוכב כדורסל לשעבר, שאיבד את רגלו הימנית בגלל היותו חולה בסרטן העצמות. הוא מספר כי הוא התאהב בה בפעם הראשונה ששמע את קולה. הייזל משכנעת אותו לקרוא את "מכאוב מלכותי", הספר האהוב עליה, והוא הופך לאובססיבי לספר כמעט כמוה. בנוסף להודעות הטקסט ולשיחות הטלפון הרבות ביניהם, הייזל וגאס מתחילים לבלות יותר זמן ביחד.
ככל שמערכת היחסים ביניהם מעמיקה, כך הייזל מרגישה צורך להתרחק מגאס, מכיוון שהיא מרגישה צורך לפגוע בו פחות. היא יודעת שכאשר היא תמות גאס יפגע, והיא לא רוצה לתת לזה לקרות. גאס שמר את משאלתו, שהעניק לו ארגון "משאלת לב" (Make A Wish) והוא רוצה להשתמש בה עכשיו כדי שהוא והייזל יוכלו לטוס לאמסטרדם שבהולנד, כדי לפגוש את פטר ואן האוטן, מחבר הספר "מכאוב מלכותי". הייזל מאושרת מההצעה אך היא מבינה שהיא לא רוצה להמשיך את מערכת היחסים עם גאס, כדי למזער את הנזק שייגרם לאחר מותה.
הייזל מבינה שהיא רואה עצמה בתור רימון יד, והודעתה על כך מפחידה את הוריה, אך הם עושים הכל כדי לעודד אותה. אחרי שהתעוררה בייסורים, הייזל הובהלה לבית החולים כשהתמלאו לה הריאות במים כתופעת לוואי מהתרופה (פלנגמול) נגד הסרטן שלה. במהלך שבוע ההחלמה שלה, גאס לא מבקר אותה מהסיבה שהייזל לא רצתה שהוא יראה אותה במצב ההוא. לאחר שחרורה, היא מבינה שהיא מאוהבת בו ולאחר התייעצות עם רופאיה מתירים לה לטוס לאמסטרדם עם גאס ואמה לפגוש את האוטן.
בלילה הראשון שלהם באמסטרדם, הם מוזמנים לארוחה מפוארת הממומנת על ידי ואן האוטן. פגישתם עם הסופר פחות מוצלחת ומתברר כי לידווי, העוזרת שלו, סידרה את פגישתם בלי הסכמתו בתקווה שזה יעורר בו השראה והוא יפסיק עם שתיית האלכוהול ויחזור לכתוב. האוטן מתנהג בגסות רוח לנערים ומסרב לענות על שאלותיהם. מאוכזבים מפגישתם, עוזבים הייזל וגאס את ביתו של האוטן, יחד עם לידווי, שמתפטרת מעבודתה כעוזרת. היא לוקחת אותם לבקר בבית אנה פרנק, שם הם מתנשקים מלווים במחיאות כפיים סוערות.
לאחר מכן אוגאסטוס מגלה להייזל כי הסרטן שלו חזר ושולח גרורות לכל מיני מקומות בגופו. אף על פי שהוא מתחיל משטר טיפול אגרסיבי כשהוא חוזר הביתה, הוא לא צפוי לשרוד לאורך זמן. זמן קצר לפני מותו הוא מבקש מהייזל ואייזק, חבר נוסף שלהם מקבוצת התמיכה, לכתוב לו הספד ולהקריא אותו בפניו, כך הוא יוכל לתכנן מראש את הלווייתו ולראות כיצד הם מתכוונים להנציח אותו.
לאחר שמונה ימים, גאס מת, והייזל מדברת בהלווייתו. במקום הנאום הרציני שהיא הציגה בפניו ובפני אייזק, היא נואמת נאום מלא בקלישאות שירגיעו את הוריו כיוון שהיא הגיעה למסקנה שלוויות הן בשביל החיים. לאחר ההלוויה היא פוגשת בואן האוטן, שטס לאמריקה במיוחד בשביל גאס. היא מגלה כי בתו מתה מסרטן וכך היא מספקת הסבר לדמותה של אנה, הדמות הראשית ב"מכאוב מלכותי" ומבינה כי ניתן לייחס את הגסות שלו לכך שהתלבשה לפגישתם באמסטרדם כמו אנה, מה שהעלה בו זכרונות וגעגוע לבתו שמתה בטרם עת. הייזל מעודדת אותו ללכת לגמילה ולכתוב ספר המשך.
היא גם מגלה שאוגאסטוס כתב משהו בשבילה, אם כי הדפים נתלשו מהמחברת שלו. בסופו של דבר, היא מצליחה לאתר את הדפים שנשלחו לאמסטרדם, ולאחר שליחת אימייל ללידווי הם נלקחים מהאוטן ונשלחים חזרה להייזל. אוגאסטוס ביקש מהאוטן במכתבו שיכתוב הספד שיהיה ראוי בשביל הייזל. הספר מסתיים בכך שהייזל מקבלת את הספדו של אוגאסטוס, ונגמר במשפט בזמן הווה (במילה 'כן', שהיא 'I DO' במקור באנגלית), בניגוד לשאר הספר הכתוב בלשון עבר, מה שמצביע על שלא חדלה לאהוב את אוגאסטוס אחרי מותו.
דמויות

הייזל גרייס לנקסטר, בת 16. היא המספרת של הרומן. היא קוראת לעצמה הייזל, אבל אוגאסטוס (ולפעמים גם אביה) קורא לה "הייזל גרייס". יש לה סרטן בלוטת התריס אשר אובחן לראשונה בגיל 13. היא בת יחידה והיא חוששת ממה עלול לקרות למערכת היחסים של הוריה לאחר מותה. היא מקבלת תרופת "פלא" בשם 'פלנגמול' שיכולה להאריך את חייה לזמן לא מוגדר. במהלך הספר היא הופכת לבת זוגו של אוגאסטוס. יש לה כמה חברים, אך היא מעדיפה לבלות את זמנה בקריאת ספרים. הספר האהוב עליה הוא "מכאוב מלכותי" שנכתב על ידי פטר ואן האוטן.
אוגאסטוס ווטרס, בן 17. מחלתו בהפוגה. הוא אובחן עם סרטן עצמות בגיל צעיר ואיבד את רגלו בגלל המחלה. הוא אוהב משחקי וידאו ואת "קץ למרד 2: מחיר הדמדומים" במיוחד. בהתחלה, הוא סקרן לגבי הייזל בגלל הדמיון החיצוני בינה לבין חברתו לשעבר קרוליין ולבסוף מתאהב בהייזל. אוגאסטוס משתמש במשאלתו, שניתנה לו על ידי "משאלת לב", כדי לטוס לאמסטרדם יחד עם הייזל ואמא שלה ולפגוש את מחבר הספר האהוב עליהם, פטר ואן האוטן. מתואר כגבוה, עם שיער חום, עיניים כחולות וחיוך עקום. נפטר בסוף הסיפור מהסרטן.
אייזק, חברו הטוב ביותר של אוגאסטוס. הוא חולה בסרטן נדיר בעיניים, ובסופו של דבר הוא מתעוור בעקבות ניתוח עקב המחלה. בתחילת הרומן, הוא יוצא עם מוניקה, אשר עוזבת אותו לקראת הניתוח שיגרום לעיוורונו. אוגאסטוס והייזל עוזרים לו להתגבר על הפרידה.
פטר ואן האוטן, סופר מתבודד. הספר היחידי שהוא כתב היה "מכאוב מלכותי". משמש כבסיס לאמונותיה של הייזל לגבי החיים. פטר הפך לאלכוהוליסט וסירב לענות על שאלותיהם של הייזל ואוגאסטוס בביקורם באמסטרדם. ביתו מתה מלוקמיה כשהייתה בת 8.
גברת לנקסטר, אמה של הייזל. היא משתדלת להפוך כל הזדמנות קטנה לחגיגה, כמו חגיגת ה"חצי יום הולדת" של הייזל ויום הבסטיליה, יום העצמאות הצרפתי. הייזל מתארת את אמה כחברתה הטובה ביותר.
מר לנקסטר, אביה של הייזל הנוטה לבכות הרבה.
גברת ווטרס, אמו של אוגאסטוס. מתוארת כמישהי קטנה ועכברית.
מר ווטרס, אביו של אוגאסטוס. שמו הפרטי הוא מארק והוא מתואר כמישהו רזה לגילו.
לידווי פליחנטהארט, עוזרתו של ואן האוטן אך היא מתפטרת לאחר שהוא מגרש את הייזל ואוגאסטוס. היא מציעה עזרה במציאת המכתב של אוגאסטוס להייזל.
קייטלין, אחת מהחברות היחידות שנותרו להייזל מבית הספר. היא מתנהגת כמו "נערת-חברה בריטית זוהרת בת 25 שאיכשהו נתקעה בגוף של ילדה בת 16".
פטריק, עובד סוציאלי שמנהל את קבוצת התמיכה. בעבר חלה בסרטן האשכים שהיה אמור לגרום למותו, אך הוא "ניצל בנס" (ואיבד את שני אשכיו בתהליך).
מוניקה, חברתו לשעבר של אייזק. היא נפרדת ממנו לקראת הניתוח שאמור לגרום לעיוורונו.
עיבוד קולנועי

ב-1 בפברואר 2012, זכויות ההסרטה נמכרו לחברת פוקס המאה ה-20, ג'וש בון הוכרז כבמאי הסרט ב-19 בפברואר 2013. ב-19 במרץ, הוכרז כי שיילין וודלי תשחק בתפקיד הייזל, וכי אנסל אלגורט ישחק בתפקיד אוגאסטוס ווטרס. הסרט יצא לאקרנים בישראל ב-12 ביוני 2014, ובארצות הברית ב-6 ביוני 2014.
השחקנים בעיבוד הקולנועי הם: שיילין וודלי, אנסל אלגורט, לורה דרן, סם טראמל, וילם דפו, מייק בירביגליה ונאט וולף.
הערות שוליים

↑  מצעד הספרים האהובים, באתר משרד החינוך
↑  Questions about The Fault in Our Stars (SPOILERS!), web.archive.org, ‏2014-10-05
↑  התאריך לפי אתר IMDb ואתר סרט
אנה מרסלה קוניה

אנה מרסלה ז'זוס סוארס דה קוניה (בפורטוגזית: Ana Marcela Jesus Soares da Cunha; נולדה ב-23 במרץ 1992) היא שחיינית מים פתוחים ברזיאלית, האלופה האולימפית (טוקיו 2020) בשחייה במים פתוחים ל-10 ק"מ, 4 פעמים אלופת העולם (שנגחאי 2011, קאזאן 2015, בודפשט 2017 וקוואנגג'ו 2019) במשחה ל-25 ק"מ.
ביוגרפיה

קוניה נולדה וגדלה בסלבדור.
ביוגרפיה > 2008

באולימפיאדת בייג'ינג (2008) סיימה קוניה במקום חמישי במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 1:59:36.8 שעות
ביוגרפיה > 2009

באליפות העולם שנערכה ברומא, איטליה ביולי 2009 סיימה קוניה במקום 22 במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 2:02:06.4 שעות.
ביוגרפיה > 2011 > אלופת עולם

באליפות העולם שנערכה בשאנגחאי, סין ביולי 2011 זכתה קוניה במדליית זהב במשחה ל-25 ק"מ בתוצאה של 5:29:22.9 שעות, לפני אנגלה מאורר מגרמניה (5:29:25.0 שעות) ואליצ'ה פרנקו מאיטליה (5:29:30.8 שעות). נוסף לכך, היא סיימה במקום שביעי במשחה ל-5 ק"מ בתוצאה של 1:00:46.7 שעות ובמקום 11 במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 2:02:22.2 שעות.
ביוגרפיה > 2013

באליפות העולם שנערכה בברצלונה, ספרד ביולי 2013 זכתה קוניה בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 1:58:19.5 שעות, אחרי בת ארצה פוליאנה אוקימוטו (1:58:19.2 שעות) ולפני אנגלה מאורר (1:58:20.2 שעות). מדליית ארד במשחה ל-5 ק"מ בתוצאה של 56:44.4 דקות, אחרי היילי אנדרסון מארצות הברית (56:34.2 דקות) ופוליאנה אוקימוטו (56:34.4 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-25 ק"מ בתוצאה של 5:07:23.4 שעות, 3 שניות איטי ממדליית ארד.
ביוגרפיה > 2015

באליפות העולם שנערכה בקאזאן, רוסיה ביולי 2015 זכתה קוניה ב-3 מדליות, אחת מכל סוג. מדליית זהב במשחה ל-25 ק"מ בתוצאה של 5:13:47.3 שעות, לפני אנה אולס מהונגריה (5:14:13.4 שעות) ואנגלה מאורר (5:15:07.6 שעות). מדליית כסף ביחד עם הולנד במשחה הקבוצתי ל-5 ק"מ ביחד עם אלן דו קרמו ודיוגו וילרינו בתוצאה של 55:31.2 דקות, אחרי גרמניה (55:14.4 דקות) ובמדליית ארד במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של ה, אחרי אורלי מולר מצרפת (1:58:04.3 שעות) ושרון ון רוונדאל מהולנד (1:58:06.7 שעות).
ביוגרפיה > 2016

באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) סיימה קוניה במקום עשירי במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 1:57:29.0 שעות.
ביוגרפיה > 2017

באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה ביולי 2017 זכתה קוניה ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 ארד. מדליית זהב במשחה ל-25 ק"מ בתוצאה של 5:21:58.4 שעות, לפני שרון ון רוונדאל (5:22:00.8 שעות) ואריאנה ברידי מאיטליה (5:22:08.2 שעות). מדליות ארד, במשחה ל-5 ק"מ בתוצאה של 59:11.4 דקות, אחרי אשלי טוויצ'ל מארצות הברית (59:07.0 דקות) ואורלי מולר (59:10.5 דקות) ובמשחה ל-10 ק"מ ביחד עם אריאנה ברידי בתוצאה של 2:00:17.2 שעות, אחרי אורלי מולר (2:00:13.7 שעות) וסמנטה ארוולו מאקוודור (2:00:17.0 שעות). נוסף לכך, היא סיימה במקום שישי במשחה שליחים 4x1250 מטר חופשי בתוצאה של 55:19.6 דקות.
ביוגרפיה > 2019

באליפות העולם שנערכה בקוואנגג'ו, קוריאה הדרומית ביולי 2019 זכתה קוניה בשתי מדליות זהב, במשחה ל-5 ק"מ בתוצאה של 57:56.0 דקות, לפני אורלי מולר (57:57.0 דקות) והאנה מור מארצות הברית ולאוני בק מגרמניה (57:58.0 דקות) ובמשחה ל-25 ק"מ בתוצאה של 5:08:03.0 שעות, לפני פיניה וונראם מגרמניה (5:08:11.6 שעות) ולארה גראנז'ון מצרפת (5:08:21.2 שעות). נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 1:54:50.5 שעות, איטי ב-6 עשיריות השנייה ממדליית ארד ובמקום רביעי במשחה שליחים 4x1250 מטר חופשי בתוצאה של 54:24.5 דקות.
שבועיים לאחר מכן, במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בלימה, פרו באוגוסט אותה שנה היא זכתה במדליית זהב בשחייה במים פתוחים ל-10 ק"מ.
ביוגרפיה > 2021 > אלופה אולימפית

באולימפיאדת טוקיו (2020) היא זכתה במדליית זהב במשחה ל-10 ק"מ במים פתוחים בתוצאה של 1:59:30.8 שעות, לפני האלופה היוצאת שרון ון רוונדאל (1:59:31.7 שעות) וקרינה לי מאוסטרליה (1:59:32.5 שעות).
תארים והישגים

בשנים 2019, 2021 ו-2022 זכתה בתואר שחיינית השנה במים פתוחים
חיים אישיים

קוניה הייתה מאורסת לשחקנית הכדורמים מברזיל, דיאנה אבלה(אנ').
ראו גם

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
ארט בלייקי

| --- | --- |

בלייקי בהופעה בהמבורג, גרמניה, 1973
 לידה:  11 באוקטובר 1919 פיטסבורג, פנסילבניה, ארצות הברית
 פטירה:  16 באוקטובר 1990 (בגיל 71) ניו יורק, ניו יורק, ארצות הברית
 שם לידה:  ארט בלייקי
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1942–1990 (כ־48 שנים)
 עיסוק:  מוזיקאי, מוביל הרכבים
 סוגה:  ג'אז, הארד בופ, ביבופ
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  תופים, כלי הקשה
 חברת תקליטים:  בלו נוט
 שיתופי פעולה בולטים:  שליחי הג'אז
 פרסים והוקרה:  פרס גראמי למפעל חיים (2005)  פרס פול אקט  אמני הג'אז של NEA 
 אתר רשמי
 פרופיל ב-IMDb
 
ארט בלייקי (באנגלית: Art Blakey; ‏11 באוקטובר 1919 – 16 באוקטובר 1990), הידוע גם בשמו המוסלמי עבדאללה אבן בוהיינא או בכינויו בו, נחשב לאחד המתופפים המשפיעים ביותר בג'אז. במשך יותר משלושים שנה עמד ארט בלייקי בקדמת הבמה של זירת הג'אז. שמו תמיד התקשר להרכב "שליחי הג'אז", שבלייקי הפך לאחד ממנהיגיו בשנת 1954, ולמנהיגו היחיד ב-1958. ארט בלייקי היה הדמות המובילה של סגנון ההארד בופ שהתפתח בשנות ה-50.
ביוגרפיה > תקופת ילדותו ונעוריו

בלייקי אומץ למשפחה נוצרית דתית אדוקה. המשפחה דחפה אותו ללימודי דת וללימודי פסנתר, ובשני התחומים הוא נחל הצלחה מרובה כבר בגיל צעיר מאוד. הקריירה שלו כפסנתרן נסתיימה כאשר גנגסטר, שהיה מנהל המועדון בו ניגן, כיוון אקדח לראשו ואמר "אתה רוצה לעבוד כאן, ילד, לך לתופים ושתוק".
בתור מתופף צעיר לקח צ'יק וב את בלייקי תחת חסותו. וב, שהיה מופת לחיקוי עבור מתופפים רבים באותה תקופה, פתח בפני בלייקי אפשרויות רבות. במהלך שנות הארבעים ניגן בלייקי עם הלהקות של מרי לו ויליאמס, פלטשר הנדרסון ובילי אקסטיין. בתקופה זו ניגן בלייקי, שהיה בשנות העשרים של חייו, יחד עם גדולי הבי בופ, מוזיקאים כגון צ'ארלי פארקר ודיזי גילספי.
ביוגרפיה > שנות הארבעים המאוחרות

בשנת 1948 נסע בלייקי לבקר באפריקה. שם הוא הכיר את המקצבים הפוליריתמיים ששינו את האופן בו הוא ניגן. אם עד אותו זמן היה בלייקי מתופף מוצלח, לאחר 1948 הוא הפך למתופף ייחודי. הייתה זו ההשפעה האפריקאית, בשילוב עם הבלוז והבי בופ, שיצרו בסופו של דבר את ההארד בופ, שבלייקי היה אחד מאבותיו.
בביקורו באפריקה התאסלם בלייקי, ושינה את שמו ל"עבדאללה אבן בוהיינא", שם שקוצר בידי חבריו ל"בו".
בסוף שנות הארבעים הוא הקים את להקתו המפורסמת "שליחי הג'אז", שהייתה אז ביג בנד בן 17 נגנים.
ביוגרפיה > שנות החמישים

ב-1954 פגש בלייקי את הפסנתרן הוראס סילבר, והשנים הקימו יחדיו חמישייה שהפכה במהרה ל"שליחי הג'אז". בהרכב המקורי היו בשליחים החצוצרן קליפורד בראון, נגן הסקסופון אלט לו דונלדסון והבסיסט קרלי ראסל. תחילת ההרכב הוא באלבום חי שיצרה הלהקה עבור בלו נוט שנקרא "בהופעה חיה בבירדלנד". הלהקה הופיעה במשך רוב שנות החמישים בהרכב זה, עד שבשנת 1958 עזב סילבר את ההרכב, והשאיר את ארט בלייקי כראשם של שליחי הג'אז, תפקיד בו ישא בלייקי שנים רבות.
ביוגרפיה > כמוביל שליחי הג'אז

בלייקי עמד בראש הלהקה האגדית הזו במשך 35 שנים, בהן "גילה" מוזיקאים רבים ששימשו לו כמלווים, ובסופו של דבר לאחר שעזבו את הלהקה, רבים מהם נהיו מובילים בעצמם, ומוזיקאים מהמדרגה הראשונה. סגנונו הייחודי של ארט הוא שקבע את הטון במשך עשרות השנים של הלהקה. התיפוף האינטואיטיבי שלו, עם הדגשים של השתים והארבע, היכולות המרשימות שלו לשנות את נימת נגינתו, לכל נימה של כל סגנון, והמקצבים האפריקאים שלו בהרכב זה, הם שאפיינו את ההארד בופ.
לאחר שעזב סילבר, עוד בשנים המוקדמות של הלהקה, כלל ההרכב את בלייקי, בראון, האנק מובלי (סקסופון טנור) וג'קי מקלין (סקסופון אלט). מאוחר יותר הצטרף גם סקסופוניסט הטנור בני גולסון, וההרכב החל להקליט. ההרכב החל להשתנות ולהתחלף, ולבסוף נגנו סקסופוניסט הטנור ווין שורטר, החצוצרן לי מורגן, הפסנתרן בובי טימונס, הטרומבוניסט קרטיס פולר והבסיסט ג'יימי מריט. הרכב זה של השליחים הוא כנראה ההרכב המפורסם ביותר שלהם, כששורטר ומורגן נחשבים לשתי התגליות הגדולות ביותר של בלייקי, שכן הם הקליטו במספר אלבומים של השליחים, ולאחר מכן יצאו לקריירות מרשימות משל עצמם בתחום ההארד בופ.
בהמשך הדרך הנגנים התחלפו, אך הסגנון נשמר, וההצלחה והכבוד גם כן. בלייקי הוביל את הלהקה לאירופה, לאפריקה ואף ליפן, שם היא הייתה להקת הג'אז האמריקאית הראשונה שהגיעה לסבב הופעות. במשך השנים היו חברים בלהקה מוזיקאים כגון קית' ג'ארט (פסנתר), צ'אק מנג'יון (פלוגלהורן), סידר ולטון (פסנתר), רג'י וורקמן (קונטרבס), סטיב דייוויס (טרומבון) ולאקי תומפסון (סקסופון).
ביוגרפיה > סוף הדרך

עד אמצע שנות השישים ניגן בלייקי גם כמלווה, למוזיקאים כגון מיילס דייוויס, גראנט גרין, וקנונבול אדרלי. אך החל בסוף העשור הוא התרכז כמעט אך ורק בעבודתו כמוביל השליחים.
בלייקי נודע מאוד ביכולתו לגלות מוזיקאים צעירים ומוכשרים. הוא אף הוקלט באמרו בתקליט "לילה בבירד לנד": "אני אשאר עם הצעירים. כאשר אלו יזדקנו מדי אני אמצא לי צעירים מהם. זה מחזיק את המוח פעיל." לאחר שהשליחים צלחו את תקופת הפיוז'ן של שנות השישים והשבעים, בה נעשו הקלטות פחות מפורסמות שלהם, הכוללות גם ניסיונות בכלים כגון פסנתר חשמלי, ספגה הלהקה מהלומה קשה. בתחילת שנות השמונים היה זרם חזק של חידוש הג'אז הישן, וכל הרכב שעסק בג'אז שהתפתח לאחר הבי בופ המסורתי נתקל בקשיים כלכליים. אך גם את התקופה הזו צלח ארט בלייקי, והמשיך לגלות לעולם מוזיקאים חדשים. הוא המשיך לנגן ולהופיע ממש עד סוף ימיו.
בלייקי נפטר בעיר ניו יורק, בשנת 1990, מותיר מאחוריו מורשת ענק של מוזיקה ומוזיקאים שעד היום מהווה חוליה חשובה בעמוד השדרה של הג'אז.
פרסים > בחייו

פרס לפיתוח הג'אז, (1970)
היכל התהילה של פסטיבל הג'אז של ניופורט (1976)
היכל התהילה של הג'אז של מגזין דאון ביט, בחירת הקוראים (1981)
תעודת הוקרה, סמית'סוניאן (1982)
הפרס לזכר לי מורגן, (1982)
פרס גראמי אלבום הג'אז האינסטרומנטלי הטוב ביותר, על האלבום ניו יורק סנס, (1984)
פרס ג'אז טון, (1986)
דוקטור של כבוד במוזיקה מטעם מכללת ברקלי למוזיקה, (1987)
פרסים > לאחר מותו

פרס ההומניטרי על שם מרטין לותר קינג, (1991)
היכל התהילה של גראמי, (2001)
פרס גראמי על מפעל חיים, (2005)
אנסון ויליאמס

| --- | --- |

 לידה:  25 בספטמבר 1949 (בן 75) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1971 
 מקום לימודים:  תיכון ברבנק 
 פרופיל ב-IMDb
 
אנסון ויליאמס (באנגלית: Anson Williams; נולד ב-25 בספטמבר 1949) הוא שחקן, במאי ומפיק יהודי אמריקאי. מוכר בעיקר בזכות הופעותיו בקומדיית המצבים "ימים מאושרים" שעליה היה מועמד לפרס גלובוס הזהב.
קורות חיים

ויליאמס נולד בשם אנסון ויליאמס היימליך בלוס אנג'לס.
ויליאמס הוא אחיינו של החוקר הרפואי הנרי היימליך.
את דמותו של המתבגר פוטסי ובר גילם בפעם הראשונה בסדרה הקומית "אהבה נוסח אמריקה".
בשנת 1974 החל את תפקידו המצליח בקריירה כשחקן בסדרה הקומית מהמצליחות של שנות ה-70, "ימים מאושרים".
בסדרה הופיע בתפקיד פוטסי, חברו של ריצ'י קנינגהאם (רון הווארד), במשך עשר עונות שבמהלכן היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לשחקן הקומי הטוב ביותר בתפקיד משנה. בשנת 1987, פתח ביחד עם אל מולינרו (אלפרד דלווקיו מ"ימים מאושרים") רשת דיינרים בשם "ביג אל'ס"; הרשת נסגרה. לאחר תקופת "ימים מאושרים" החל ויליאמס לביים וביים מספר פרקים עבור הסדרות המפורסמות "סודות ההתבגרות", "בוורלי הילס 90210", "סברינה המכשפה הצעירה", "מלרוז פלייס", "ליזי מקגוויר" ו"seaQuest DSV".
לוויליאמס שישה ילדים, ילדה אחת מאשתו הראשונה, השחקנית לורי מאהאפי, אותה הכיר על סט הסדרה "ימים מאושרים" וחמישה נוספים עם אשתו הנוכחית ג'קי גרקן.
אנדראש ברדוש

| --- | --- |

 לידה:  5 ביולי 1964 (בן 60) סגד, הונגריה 
 מדינה:  הונגריה 
 בן או בת זוג:  כריסטינה מאטה (2001–?) 
 מספר צאצאים:  4 
 
אנדראש בארדוש (בהונגרית: Bárdos András;‏ סגד, 5 ביולי 1964) הוא עיתונאי יהודי-הונגרי, מגיש טלוויזיה ועורך תוכניות בטלוויזיה, פרופסור באוניברסיטה.
קורות חיים

אנדראש ברדוש נולד במשפחה יהודית כבנם של הסופר והמחזאי פאל ברדוש ושל הסופרת יודית פנאקל. הוא השלים את לימודיו באוניברסיטה בפקולטה למדעי הרוח של אוניברסיטת אטווש לוראנד, בין 1983 לבין 1988 עם התמחות בהיסטוריה של הונגריה, ולאחר מכן למד בבית הספר לעיתונות של אגודת העיתונאים ההונגרים (MÚOSZ).
בין 1988 לבין 1991 עבד במחלקת הבידור והספורט של הרדיו ההונגרי.
בין 1991 לבין 1998, היה עובד קבוע של הטלוויזיה ההונגרית.
בין 1985 לבין 1990, הוא היה מנהל התכנית המארח של ה"יומן" (Híradó).
בין 1991 לבין 1993, היה עובד של התכנית ה"צהריים" (Napközi).
בין 1994 לבין 1996 היה העורך-מגיש של תוכנית בשם "אובייקטיב" (Objektív).
בין 1995 לבין 1998 היה המנהל "הזריחה" של "Napkelte"
ב-1998 ניהל את הדיון הראשון בטלוויזיה בין המועמדים לראשות הממשלה.
בשנת 1998 חתם על חוזה עם RTL Klub TV, שם עבד במשך שנתיים כחבר צוות בכיר של תחנת החדשות.
בין 2001 לבין 2002, עבד ב-SATeLIT Television, שם היה עורך-מגיש.
בין 2002 לבין 2003, תפס את מקומו של אישטוואן פאלפי בערוץ TV2.
מספטמבר 2003, ב-TV2, מארח במשותף עם אשתו קריסטינה מאטה את תוכנית החדשות "עובדות" (Tények).
ב-2 באוקטובר 2009 - על פי ההודעה הרשמית, בהסכמה הדדית - סיימה TV2 את ההתקשרות עם שני המגישים המוכרים.
ב-2013, יחד עם פורטל החדשות HÍR24 (כיום: 24.hu), הוא התחיל את תוכנית החדשות היומית החדשה שלו ב-Story4, שנמשכה עד 2015.
בארדוש מלמד באוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע (SZFE) מאז 1995, מ-1995 עד 1999 היה מרצה, מ-1999 עד 2003, מרצה בכיר, מ-2004 עד 2007 פרופסור חבר, ופרופסור מ-2007, סגן רקטור האוניברסיטה מאז 2008. בשנת 2003 קיבל רשמית את הדוקטורט שלו (DLA) גם ב"ניהול תוכניות בפועל". פרקים מתוך מדריך לשדרני רדיו וטלוויזיה מתחילים - להנחיית תוכניות עובדתיות עם עבודתו, אותה כתב יחד עם אשתו, קריסטינה מאטה. תחום התמחותו שלו הוא קולנוע ואמנות הווידאו,
נושאי המחקר שלו: השפה ההונגרית בתקשורת - שפת מדיה הונגרית חדשה, ייצוג חזותי של המציאות במדיה עובדתית ובתקשורת אלקטרונית.
החל מ-24 בספטמבר 2021 הוא מנהל תוכנית בשם "hard talk" ב-HVG360.
כתביו (חלקי)

מה זה אומר לנו? (2002)
פסק דין (2010)
Love Story (2010)
אישטוואן ואגו - אפתח את פי! (2010)
Show (2011)
אנדראש קרן - אי אפשר לתאר את זה! (2012)
אנדראש בארדוש–אדם רני: מפנטום האופרה עד מאמה מיה! סודות תיאטרון מדאץ', המאה ה-21, בודפשט, 2014
לקריאה נוספת

MTI Ki kicsoda 2009. Szerk. Hermann Péter. Budapest: Magyar Távirati Iroda. 2008. ISBN 978-963-1787-283 (מי זה מי בהוצאת סוכנות הידיעות ההונגרית)
אנדראש בארדוש וקריסטינה מאטה: שידור בפועל - 2017. 16 במרץ
תוכניתו "עובדות"
מסד נתונים מארח - 2017. 16 במרץ
הערות שוליים

1 2  Színház - és Filmművészeti Egyetem/Bárdos András – 2017. március 16.
↑  "Bárdos András 7 év után újra műsorvezetőként lesz látható". Media1 (בהונגרית). 2021-09-23. אורכב מ-המקור ב-2021-09-23. נבדק ב-2021-09-23.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 7960 7278  LCCN: n2014033071  VIAF: 121394133   WorldCat (עם VIAF): 121394133
אצטדיון גביע העולם סיאול

| --- | --- |

 מיקום:  קוריאה הדרומית סיאול, קוריאה הדרומית
 קואורדינטות:  37°34′06″N 126°53′50″E﻿ / ﻿37.56823°N 126.897243°E﻿ / 37.56823; 126.897243
 אבן יסוד:  10 בנובמבר 1998
 תקופת הפעילות:  10 בנובמבר 2001 – הווה (22 שנים)
 מפעיל:  Seoul Facilities Corporation 
 אדריכל:  Ryu Choon-soo
 קבוצות:  נבחרת דרום קוריאה בכדורגל סיאול
 מושבים:  66,704
 www.seoulworldcupst.or.kr
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת סיאול מוגדלת) אצטדיון גביע העולם סיאול(למפת סיאול רגילה) אצטדיון גביע העולם סיאול  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אצטדיון גביע העולם בסיאול (בקוריאנית: 서울월드컵경기장) הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בסיאול, בירת קוריאה הדרומית, אשר מכיל 66,704 מקומות ישיבה, דבר ההופך אותו לאצטדיון השני בגודלו במדינה אחרי האצטדיון האולימפי שבעיר.
בנייתו של האצטדיון החלה ב-1998 לכבוד אירוח מונדיאל 2002, ונמשכה כשלוש שנים. האצטדיון אירח שלושה משחקים בטורניר - שני משחקים בשלב הבתים ומשחק אחד משלב חצי הגמר.
בשנת 2004 החלה קבוצת הכדורגל המקומית, סיאול, לעשות באצטדיון שימוש במשחקיה הביתיים.
מונדיאל 2002

משחקי מונדיאל 2002 שנערכו באצטדיון:
| תאריך | קבוצה א' | תוצאה | קבוצה ב' | בית |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 31 במאי 2002 |  צרפת | 0–1 |  סנגל | בית א' |
| 13 ביוני 2002 |  טורקיה | 3–0 |  סין | בית ג' |
| 25 ביוני 2002 |  דרום קוריאה | 0–1 |  גרמניה | חצי גמר |
גלריה

פנים האצטדיון
פנים האצטדיון
אנדריי לוניוב

אנדריי יבגינייביץ' לוניוב (ברוסית: Андре́й Евге́ньевич Лунёв; נולד ב-13 בנובמבר 1991 במוסקבה שברוסיה הסובייטית, ברית המועצות) הוא כדורגלן רוסי המשחק בעמדת השוער בדינמו מוסקבה מליגת העל הרוסית בכדורגל.