stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
די ולט

ערך זה עוסק בעיתון יומי גרמני. אם התכוונתם לשבועון הציוני מיסודו של הרצל, ראו .
| --- | --- |


 תדירות:  יומון 
 פורמט:  Nordic format 
 מו"ל:  WeltN24, אקסל שפרינגר 
 בעלים:  אקסל שפרינגר 
 עורך ראשי:  Jennifer Wilton 
 תאריכי הופעה:  2 באפריל 1946 – הווה (78 שנים)
 שפה:  גרמנית 
 מערכת:  ברלין 
 מדינה:  גרמניה 
 ISSN:  0173-8437
 www.welt.de
 
בלון פרסומת של די ולט בשמי ברלין - 2011
חדר המערכת של "די ולט קומפקט"
די ולט (בגרמנית: Die Welt, "העולם") הוא יומון גרמני בעל כיוון פוליטי ימני-מרכזי, שנוסד ב-1946 בהמבורג על ידי שלטונות הכיבוש הבריטיים, כעיתון איכות המיועד לאינטליגנציה הגרמנית הגבוהה. נקנה על ידי אקסל שפרינגר ב-1953 ונחשב מאז ועד היום לעיתון הדגל של הוצאת אקסל שפרינגר.
המשרדים הראשיים של העיתון נמצאים כיום בברלין, והוא נקרא בכ-130 מדינות ברחבי העולם.
היסטוריה

ב-2 באפריל 1946, סמוך לאחר תום מלחמת העולם השנייה הקימו שלטונות הכיבוש הבריטיים בהמבורג את ה"די ולט". העיתון יועד על ידם מלכתחילה לאינטליגנציה הגרמנית ולאו דווקא לקהל הרחב. למרות זאת, תחת ידם הוא הצליח להגיע בשיאו לתפוצה של כמיליון גליונות מדי יום. אקסל שפרינגר קנה את העיתון ב-1953 תמורת 2 מיליון מרק, מחיר גבוה יחסית, שנבע מהתפוצה המכובדת. תחת הנהגתו הפכה נטייתו הליברלית המקורית של ה"די ולט", לנטיה קצת יותר שמרנית מבחינה פוליטית, כלכלית וחברתית.
בסוף שנות השישים היה העיתון, כמו הוצאת אקסל שפרינגר כולה, מטרה להתקפות משמאל, עקב התנגדותו ל"מרד הסטודנטים". במחצית הראשונה של שנות השבעים אף הותקפה הקבוצה פיזית על ידי ארגון הטרור באדר מיינהוף (סיעת הצבא האדום).
ב-1975 עברה מערכת ה"די ולט" לבון, וב-1993, לאחר איחוד גרמניה עברו משרדיו הראשיים, כמו משרדי הקבוצה כולה לרובע קרויצברג אשר ברלין. ב-2001 הועברו לברלין גם משרדי עיתון יום א' של ה"די ולט" - Welt am Sonntag.
העיתון כיום

בשנת 2011 הייתה תפוצת העיתון כ-209,000 עותקים. הוא נקרא כיום בכ-130 מדינות ברחבי העולם ויש לו שלוש מהדורות אזוריות שונות בגרמניה: ברמן, המבורג וברלין. זהו העיתון הרביעי בתפוצתו בגרמניה לאחר ה"בילד", "פרנקפורטר אלגמיינה צייטונג" (Frankfurter Allgemeine Zeitung)
וה"זודויטשה צייטונג". החל מ-1995 ניתן לקרוא אותו גם באינטרנט. כמו כן, החל מ-2004 יוצאת גם מהדורה יומית מצומצמת בשם "די ולט קומפקט" המיועדת לקהל צעיר יותר. "די ולט" יוצא לאור מדי יום, למעט ימי א', שבהם מופיעה במקומו מהדורה שבועית של Welt am Sonntag.
מבחינה כלכלית נחשב העיתון כיציב יחסית. בעבר נאלצה הוצאת אקסל שפרינגר לממן את הפסדיו מתוך רווחי העיתון האח, הפופולרי אך גם העממי יותר, "בילד".
אהדה מובהקת לישראל

כמו כל עיתוני קבוצת אקסל שפרינגר גם ה"די ולט" מביע בהתמדה עמדות פרו ישראליות. אחד מעקרונות היסוד עליהם מתחייב כל עיתונאי המועסק בקבוצה הוא לפעול למען פיוס עם העם היהודי והגנה על זכויותיה של מדינת ישראל. ב-2010 אף קיימה הנהלת הקבוצה ישיבה מיוחדת בישראל להפגנת תמיכתה זו. קבוצות שמאל ואסלאם רדיקלי שונות האשימו עקב כך את הקבוצה שהיא "שופרה של הציונות" והן מנסות להטיל חרם על עיתוני הקבוצה, בדרך כלל ללא הצלחה רבה.
העורכים הראשיים

רודולף קסטרמאייר (1946 – 1953)
ברנרד מאן (1950)
פאול בורדין (1950)
הנס שרר, אדלברט וורליצ'ק, אדולף הלביג (1950 – 1952)
אלברט קומא (1952 – 1953)
הנס זהרר (1946, 1953 – 1966)
הרברט קרמפ (1969 – 1985)
מנפרד של (1985 – 1992)
פטר גיליאס (1985 – 1988, 1992 –1995)
קלאוס יאקובי (1993 – 1995)
תומאס לופלהולץ (1995 – 1998)
מתיאס דופפנר (1998 – 2000)
וולפרם ויימאר (2000 – 2002)
יאן אריק פיטרס (2003–2006)
רוג'ר קופל (2004 – 2007)
תומאס שמיד (2007 – 2010)
יאן אריק פיטרס (החל מ-15 בפברואר 2010 עד היום)
פרס די ולט לספרות

החל מ-1999 מחלק ה"די ולט" מדי שנה פרס לסופר אחד שבלט לדעתו בשנה האחרונה. הזוכים בפרס עד כה היו:
ברנהרד שלינק - 1999
אימרה קרטס - 2000
פאט בארקר - 2001
לאון דה וינטר - 2002
ג'פרי יוגנידס - 2003
עמוס עוז - 2004
יסמינה רזה - 2005
רודיגר ספרנסקי - 2006
דניאל קהלמן - 2007
הנס קיילסון - 2008
פיליפ רות - 2009
קלוד לנצמן - 2010
אלברט אוסטרמאייר - 2011
צרויה שלו - 2012
ג'ונתן פרנזן - 2013
הרוקי מורקמי - 2014
קרל אובה קנאוסגורד - 2015
זיידי סמית' - 2016
וירז'יני דפנטס - 2018
סלמאן רושדי - 2019
ראו גם

די צייט
בילד
הערות שוליים

↑  Patricia Meehan, A Strange Enemy People: Germans under the British 1945–50. London: Peter Owen, 2001, pp.176–9. ISBN 0-7206-1115-6
↑  אריאנה מלמד, אקסל שפרינגר: הגרמני שהעריץ ישראלים, באתר ynet, 7 במאי 2012
↑  עופר אדרת, ענקית המדיה הגרמנית "שפרינגר" תקיים ישיבה בארץ, באתר הארץ, 2 במרץ 2010
↑  מוסלמים נגד קבוצת אקסל שפרינגר - גרמנית
↑  על יאן אריק פיטרס עורך ה"די ולט" כיום, באתר "די ולט" בגרמנית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4189567-8  VIAF: 177897209   WorldCat (עם VIAF): 177897209
הגדת נירנברג השנייה

| --- | --- |

ציור מצה מהגדת נירנברג השנייה
 מידע כללי
 שפת המקור:  עברית
 הוצאה
 מקום הוצאה:  פרנקוניה
 תאריך הוצאה:  אמצע המאה ה-15
 מספר עמודים:  42
הגדת נירנברג השנייה היא כתב-יד מאויר של הגדת פסח שנוצר בין השנים 1470–1480 בפרנקוניה.
הסופר והמאייר אינם ידועים. מאמצע המאה ה-19 עד שנת 1957 ההגדה נשמרה במוזיאון הלאומי של גרמניה בנירנברג. בשנת 1957 היא הועברה לאוסף שוקן בירושלים ובשנת 2004 נרכשה על ידי מר דוד סופר מלונדון אשר אפשר למוזיאון ישראל לסרוק אותה ולהציג את העותק הסרוק לקהל הרחב.
תיאור ההגדה

ההגדה מכילה 42 עמודי קלף בגודל 25.5 * 18.0 ס"מ כל אחד.
העמוד מחולק בדרך כלל לשלושה אזורים: במרכז העמוד נמצא טקסט ההגדה וההנחיות לעורך הסדר ובשוליים החיצוניים והתחתונים איורים מלווים בכותרות. ישנם גם עמודים בהם רק איורים וכותרות.
תיאור ההגדה > הטקסטים

בהגדה שלושה סוגי טקסטים:
הטקסט המרכזי של ההגדה הכתוב בכתב אשכנזי מרובע ברובו בדיו שחור, כאשר מילות הפתיחה כתובות בזהב, בדיו אדום, ירוק, או כחול.
הנחיות לעורך הסדר כתובות בכתב קטן יותר בדיו אדום, ירוק, חום או כחול על מנת ליצור הפרדה ברורה ביניהן לבין טקסט ההגדה.
כותרות בצורת כרזה מעופפת המסבירות את משמעות האיורים. הכותרת כתובה בכתב יד, בדיו שחור, בחרוזים, בסגנון היתולי, בעברית המעורבת לעיתים ביידיש. בכותרות ניכרת השפעתה של פרשנות רש"י.
תיאור ההגדה > האיורים

טקסט ההגדה מלווה בכ-80 תמונות מסיפורי התנ"ך. ניכר שהמאייר עשה מאמץ כדי להתאים את מחזורי סיפורי התנ"ך לטקסט ההגדה. המחזור הראשון מתחיל ליד המילים "עֲבָדִים הָיִינוּ לְפַרְעֹה בְּמִצְרָיִם" וכולל איורים המתארים את ילדותו של משה, עבדות בני ישראל ויציאת מצריים. המחזור השני מתחיל בפרק "הַלֵּל" וכולל את סיפורי ספר בראשית, מסיפור אדם וחווה ועד למינויו של יוסף למשנה לפרעה.
המחזור השלישי מתאר אירועים משאר ספרי התנ"ך, החל במשה המקבל את לוחות הברית וכלה במאורעות מחיי יהושע, שמואל, שמשון, דוד, שלמה, איוב ויונה הנביא. רבים מאיורים אלה מתבססים על מדרש האגדה.
בצד האיורים התנכיים נמצאים כמעט בכל עמוד איורים המתארים מנהגים הקשורים לליל הסדר, דוגמת אפיית מצות, בדיקת חמץ, אכילת האפיקומן.
הדמויות צבועות בצבעי מים בירוק, כחול, אדום וצהוב ותחומות בקו דק שחור.
הערך ההיסטורי

האיורים מתארים את המציאות בה חי מאייר ההגדה ובכך מספקים מידע חשוב על חיי היהודים ועל מנהגיהם בגרמניה של המאה ה-15, דוגמת ניקיון הבית עם דגש על סילוק ובדיקת חמץ, אפיית מצות, הסבת כל בני המשפחה סביב שולחן הסדר ואכילת אפיקומן.
לצד מנהגי הפסח אנו מוצאים גם איור המתאר חתונה יהודית. כיסוי הראש ובגדי הגברים והנשים אופייניים ללבוש היהודים באירופה של ימי הביניים ומאפשרים להבחין בין בני המשפחה לבין המשרתים הלא יהודים, בין היהודים לפלשתים ובין היהודים למצרים בסיפורי התנ"ך.
תיאור יציאת מצרים וההכנות אליה, העמסת המטלטלים, הנשים והילדים על עגלה רתומה לסוסים גדולים מלווה בפרשים חמושים, שואב את השראתו מנדודים שונים שעברו על משפחות יהודיות שלמות בימי הביניים עקב גירושן מבתיהן בצו השלטונות.
הערות שוליים

↑  Center for Jewish Art, cja.huji.ac.il
↑  Detailed Record for Second Nuremberg Haggadah, ered.library.upenn.edu
↑  הגדת נירנברג השניה, באתר הספריה הלאומית
↑  Official website of the Joyous Haggadah| Haggadah History, joyoushaggadah.net
↑  KATRIN KOGMAN-APPEL, THE SECOND NUREMBERG HAGGADAH AND THE YEHUDAH HAGGADAH: ARE THEY MADE BY THE SAME ARTIST?, Proceedings of the World Congress of Jewish Studies 11, 1993, עמ' 25–32
↑  ענת חן, פרשנות טיפולוגית לתיאורי נשים בכתבי יד עבריים מאוירים מימי ביניים, חיבור לקבלת תואר דוקטור, אוניברסיטת בר-אילן תשס"ד.
| הגדות של פסח |
| --- | --- | --- |
| המאה ה-9 | סדר רב עמרם גאון |  |
| המאה ה-10 | סידור רב סעדיה גאון |  |
| המאה ה-11 | הגדה של פסח מגניזת קהיר |  |
| המאה ה-14 | הגדת הזהב (קטלוניה) • הגדת שאלתיאל (קטלוניה) • הגדת ריילנדס (קטלוניה) • הגדת ראשי הציפורים (גרמניה) • הגדת פובלט (קטלוניה) • הגדת סרייבו (קטלוניה) • הגדת וולף (צרפת) • הגדת קאופמן (קטלוניה) • הגדת האחות (קטלוניה) • הגדת ברצלונה (קטלוניה) • הגדה היספנית-מורסקית • הגדת פראטו (קטלוניה) • הגדת ששון (קטלוניה או דרום צרפת) • הגדת מודנה־בולוניה (קטלוניה) • הגדת גרציאנו (קטלוניה) • הגדת מוקטה (קטלוניה) • הגדת קיימברידג' (קטלוניה) • הגדת לומברד |  |
| המאה ה-15 | הגדת רוטשילד (צפון איטליה) • הגדת נירנברג הראשונה (גרמניה) • הגדת נירנברג השנייה (גרמניה) • הגדת וושינגטון (גרמניה) • הגדת דרמשטאדט • הגדת ארנה מיכאל (גרמניה) • סידור הרבי מרוז'ין (מזרח אירופה) • הגדת פארמה • הגדת יהודה (גרמניה) • סידור גאליקו (איטליה) • הגדת וואדי אל חגארה (וואדי אל חגארה) • הגדת לונדון של יואל בן שמעון • הגדת סינסינטי הראשונה • הגדת חילק ובילק • הגדת טגרנזי (גרמניה או אוסטריה) • הגדת ריילנדס האשכנזית |  |
| המאה ה-16 | הגדת פראג (פראג) • הגדת מנטובה (איטליה) • הגדת פריסול • הגדת מחזור רומא (בולוניה) |  |
| המאה ה-17 | הגדת ונציה (איטליה) • הגדת אמסטרדם (הולנד) |  |
| המאה ה-18 | הגדת המבורג • הגדת סינסינטי השנייה • הגדת לייפניק |  |
| המאה ה-19 | הגדת ניו יורק |  |
| המאה ה-20 | הגדת שיק (פולין) • הגדת פרחי (מצרים) • הגדת מקסוול האוס (ארצות הברית) • הגדת הרבי מחב"ד • הגדת הגדוד השלישי של הפלמ"ח (ישראל) |  |
| הגדות שונות | הגדה קיבוצית לפסח • הגדות קטלוניה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 176739831   WorldCat (עם VIAF): 176739831
דרום-מזרח אנטוליה

מחוז דרום-מזרח אנטוליה (טורקית Güneydoğu Anadolu Bölgesi) הוא אחד משבעת המחוזות בטורקיה. המחוז שוכן בדרום-מזרח אסיה הקטנה. המחוז גובל במחוזות אחרים בטורקיה ומדרום, בסוריה ובעיראק.
המחוז הוקם בשנת 1941 ושטחו הוא 76,509 קמ"ר, שהם 9.7% משטח טורקיה. בשנת 2013 מנתה אוכלוסייתו 8,096,352 שהיוו 10.6% מאוכלוסיית טורקיה.
הנפות במחוז

ומחולק ל-9 נפות כדלקמן:
אדיאמן
בטמן
דיארבקיר
גזיאנטפ
קיליס
מרדין
שנלאורפה
סיאירט
שרנק
שטחו של המחוז הוא כ-75,000 קמ"ר, שהם 9.7% משטח המדינה, ובשנת 2000 מנתה אוכלוסייתו 6,608,600 תושבים. המחוז הוקם בשנת 1941.
ראו גם

פרויקט דרום-מזרח אנטוליה
הערות שוליים

↑  Asım Çoban, Güneydoğu Anadolu Bölgesinde Nüfus ve Nüfus Hareketleri - תנועות אוכלוסייה  באזור דרום מזרח אנטוליה, מרכז מחקר ויישום לגאוגרפיה בטורקיה, 2015
| דגל טורקיה מפת טורקיה חלוקה מנהלית של טורקיה |
| --- | --- | --- |
| מחוז מרמרה | בלקסיר • בילג'יק • בורסה • צ'נקלה • אדירנה • איסטנבול • קירקלרלי • קוג'אלי • סקריה • טקירדא • ילובה |  |
| מחוז הים האגאי | אפיונקרהיסאר • איידן • דניזלי • איזמיר • קיטהיה • מניסה • מולה • אושק |  |
| מחוז הים השחור | אמסיה • ארטווין • ברטין • בייבורט • בולו • צ'ורום • דיזג'ה • גירסון • גימישהנה • קרביק • קסטמונו • אורדו • ריזה • סמסון • סינופ • טוקט • טרבזון • זונגולדק |  |
| מחוז מרכז אנטוליה | אקסראי • אנקרה • צ'נקירי • אסקישהיר • קאראמאן • קייסרי • קרקקלה • קרשהיר • קוניה • נבשהיר • נידה • סיוואס • יוזגט |  |
| מחוז הים התיכון | אדנה • אנטליה • בורדור • האטיי • אספרטה • קהרמאנמרש • מרסין • אוסמנייה |  |
| מחוז מזרח אנטוליה | אארי • ארדהאן • בינגל • ביטליס • אלזי • ארזינג'אן • ארזורום • האקארי • אדיר • קארס • מלטיה • מוש • טונג'לי • ואן |  |
| מחוז דרום-מזרח אנטוליה | אדיאמן • בטמן • דיארבקיר • גזיאנטפ • קיליס • מרדין • אורפה • סיאירט • שרנק |  |
החברה הכלכלית של ידידי הארץ

החברות הכלכליות של ידידי הארץ (בספרדית: Sociedad Económica de los Amigos del País) היו אגודות פרטיות שפעלו במספר ערים בספרד ובמושבותיה באמריקות במחצית השנייה של המאה ה-18 וראשית המאה ה-19 במטרה לקדם ידע ברוח ההשכלה.
בשנת 1765 נוסדה בורגארה (Vergara), גיפוסקואה (Guipúzcoa) שבארץ הבסקים החברה הכלכלית של ידידי הארץ הראשונה בידי המרקיז של פנייפלורידה (Marquis de Peñaflorida), חוויאר מוניבה אה אידיאקס (Munive e Idiaquez). תוך מספר שנים נוסדו עשרות של חברות נוספות בכל ריכוזי האוכלוסין הגדולים ברחבי ספרד והן עודדו ייסוד, הקמה, פיתוח ושיפור בתחומים שונים של הכלכלה והחברה כגון חקלאות, גידול בעלי חיים, תעשייה וכן ידע בתחומי המדע והרוח. על אף שהיו אלו חברות פרטיות הן נזקקו לרישיון מטעם הכתר. חברי החברות הכלכליות של ידידי הארץ היו לרוב בני האריסטוקרטיה המקומית, אנשי אקדמיה ובוגריהן וכן אמנים.
חברות כלכליות של ידידי הארץ נוסדו גם מחוץ לספרד ברחבי האימפריה הספרדית בערים כגון הוואנה, סנטיאגו דה צ'ילה, בוגוטה, בואנוס איירס, אנטיגואה גואטמלה, קיטו וסנטה קרוס דה מומפוס (Santa Cruz de Mompox) וכן בפיליפינים. בעולם החדש התקיימה סתירה בין מטרותיהן של החברות לבין המדיניות הכלכלית האימפריאלית המרקנטליזם שכפתה ככל שניתן סחר בחומרי גלם עם המטרופולין בתמורה למוצרים מוגמרים על חשבון של פיתוח כלכלי מקומי ותיעוש. אף על פי כן פעלו החברות להיטיב את ההיכרות עם משאבי הארץ ולעסוק בתחומי המסחר, החקלאות, החינוך ולעסוק אף בשאלות חברתיות ופוליטיות. לעיתים פרסמו החברות מאמרים בתחומי עיסוקם ולרוב קראו להפחתת המגבלות המרקנטליסטיות. חברות אחדות עסקו בהנגשת הידע לציבור וקיימו שיעורים פומביים בתחומים מגוונים.
נוסף על ההבט הכלכלי פעלו החברות למען הפצת רעיונות ההשכלה, ורבים מחברי האגודות ייבאו והפיצו את כתביהם של וולטר, לוק, האנציקלופדיה הגדולה בעריכת דידרו ואחרים, על אף שאלו נאסרו להפצה במושבות. חלק מהחברות במושבות, כגון זו שבאנטיגואה גואטמלה, גלשו לפעילות שגבלה בתחום הפוליטי, רישיונן נשלל והן נסגרו. אחדים מראשונים התומכים ברעיון העצמאות במושבות הספרדיות היו מעורבים בחברות הללו והידע שנצבר בהן תרם לחשיבה בקורתית כלפי המסגרת האימפריאלית.
בברזיל הקולוניאלית קמו בין השנים 1724 ו-1794 שש אגודות ספרותיות ומדעיות בסלבדור ובריו דה ז'ניירו שהתקיימו לזמן קצר אולם היו פעילות ביותר.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n93055788  VIAF: 132299134   WorldCat (עם VIAF): 132299134
הבועה

ערך זה עוסק בסרט ישראלי משנת 2006. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  איתן פוקס
 הופק בידי:  גל אוחובסקי   אמיר פיינגולד   רונן בן טל
 תסריט:  גל אוחובסקי   איתן פוקס
 עריכה:  יוסף גרינפלד 
 שחקנים ראשיים:  אוהד קנולר   יוסף סוויד   דניאלה וירצר   אלון פרידמן
 מוזיקה:  עברי לידר
 צילום:  ירון שרף 
 מדינה:  ישראל 
 חברה מפיצה:  קרן הקולנוע הישראלי   HOT   קשת   מטרו הפקות
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  29 ביוני 2006
 משך הקרנה:  115 דקות
 שפת הסרט:  עברית, ערבית
 סוגה:  סרט דרמה, סרט רומנטי, סרט קומדיה, סרט להט"בי 
 תקציב:  1,500,000 דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   bubble07
 דף הסרט ב־IMDb
 
"הבועה" הוא סרט קולנוע ישראלי של איתן פוקס וגל אוחובסקי, אשר יצא לאקרנים ב-29 ביוני 2006. פוקס ביים את הסרט, ואוחובסקי כתב את התסריט.
עלילה

הסרט עוקב אחר סיפורם של חבורת צעירים המתגוררים בלב תל אביב, רחוב שינקין, וחיים את הוויית "הבועה" התל אביבית הבורגנית:
נועם – מוכר דיסקים בחנות "האוזן השלישית".
לולו – עובדת בחנות הסבונים "סבון של פעם".
יהלי – מנהל משמרת במסעדת "אורנה ואלה".
חיי השלושה משתנים כאשר לחייהם נכנס אשרף, צעיר פלסטיני, איתו מפתח נועם סיפור אהבה ייחודי. החבורה מחליטה לאמץ אותו אליה, והופכת אותו, באמצעות שם בדוי ועבודה חדשה במסעדה, לחלק מהבועה בה הם עצמם חיים. עד מהרה מגלה החבורה כי המציאות העגומה חזקה מהם, כי הדברים אינם מסתדרים בקלות, ולבסוף הבועה בה הם חיים מתנפצת באכזריות ישראלית טיפוסית. בסרט מופיעים מספר ידוענים, בהם: דנה מודן, גיא פינס, ליאור אשכנזי ואליענה בקייר.
עלילת הסרט עוסקת בהוויית החיים התל אביבית; היוצרים חיים הוויה זו בעצמם, ונוהגים לתאר אותה ברבות מעבודותיהם, כשהבולטת שבהן היא סדרת הטלוויזיה "פלורנטין". גם נושא יחסי יהודים-ערבים מוכר מעבודותיהם האחרות, בהן "ללכת על המים", ונושאי ההומוסקסואליות, המוכרים גם מסרטם "יוסי וג'אגר". בסרט זה, שני היוצרים שמו דגש על תיאור מפורט של הפרטים השונים שיוצרים הוויה "בועתית" זו, למשל דרך תיאור מקומות בולטים ומרכזיים בנוף של מרכז תל אביב, כמו חנות "האוזן השלישית" ומסעדת "אורנה ואלה", מקומות שהפכו למוקדים עירוניים עבור צעירי העיר. הנושא העיקרי בסרט הוא הקשר השבור והמקרטע (אך האפשרי) בין הבוהמה של מרכז תל אביב הבורגנית לבין שאר חלקי הארץ ואזורי הרשות הפלסטינית, נושא המועבר דרך היחסים בין הדמויות המרכזיות לדמותו של אשרף.
ביקורת

אורי קליין סבר כי מדובר ב"סרט עילג מכל בחינה אפשרית כמעט". לדברי שמוליק דובדבני, "במקום לייצר איזו אמירה בעלת משמעות על צעירים החיים במקום הזה ובזמן הזה, הוא מכונן - ע"ע ללכת על המים - מרטירולוגיה הומואית מזככת מהסוג הזול ביותר". ואילו מבקר נענע10, גולן כספי, ראה בו "סרט בינוני, דחוס קלישאות שלא מצליח לייצר רגע דרמטי ראוי".
פרסים

הסרט זכה בפרס איגודי הקולנוע באירופה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין 2007, כסרט בעל פוטנציאל ההצגה הגדול ביותר בבתי הקולנוע באירופה. כמו כן, זכה הסרט באותו פסטיבל במקום השני בפרס חביב הקהל. בנוסף, זכה הסרט בפרס טדי ובפרס בחירת הקהל בפסטיבל טורינו.
בקיץ 2007 יצא הסרט להפצה מסחרית בבתי קולנוע בצרפת.
שחקנים

| שחקן | תפקיד |
| --- | --- |
אוהד קנולר: נועם
דניאלה וירצר: לולו
אלון פרידמן: יהלי
יוסף סוויד: אשרף
ציון ברוך: שאול
יותם ישי: צ'יקי
זהר ליבה: גולן
עודד לאופולד: שרון
שרדי ג'בארין: ג'יהאד
נועה ברקאי: אלה
הערות שוליים

↑  אורי קליין, הריק שבתוך הבועה, באתר הארץ, 6 ביולי 2006
↑  שמוליק דובדבני, אל תגעו לי בלביבות הבטטה, באתר ynet, 2 ביולי 2006
↑  תמרה שרייבר, ‏גם הבועה בברלין, באתר גלובס, 17 בינואר 2007
↑  אסף אוני וברלין, איתן פוקס וגל אוחובסקי התגאו בברלין: צה"ל שיתף פעולה, באתר הארץ, 10 בפברואר 2007
↑  פרסים ל"אדמה משוגעת" ול"הבועה" בפסטיבל ברלין, באתר הארץ, 17 בפברואר 2007
נירית אנדרמן, פרסים ל"אדמה משוגעת" ול"הבועה" בפסטיבל ברלין, באתר הארץ, 17 בפברואר 2007
↑  נירית אנדרמן, "הבועה" עלה לאקרנים בצרפת, באתר הארץ, 4 ביולי 2007
| סרטי איתן פוקס |
| --- | --- | --- |
| סרטים באורך מלא | שירת הסירנה (1994) • יוסי וג'אגר (2002) • ללכת על המים (2004) • הבועה (2006) • הסיפור של יוסי (2012) • בננות (2013) • סאבלט (2020) |  |
| סרטים קצרים | אפטר (1990) • בעל בעל לב (1998) |  |
| טלוויזיה | טלוויזיה |  |
| סדרות ומיני-סדרות | פלורנטין (1997) • תמיד אותו חלום (2009) • משפחה טובה (2014) |  |
דרום-מזרח אנגליה

| --- | --- |

 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 אומת הבית:  אנגליה אנגליה
 בירת האזור:  גילפורד
 שטח:  19,095 קמ"ר (דירוג: 3)
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ באזור:  9,379,833 (דירוג: 1, 2022)
  ‑ צפיפות:  452 נפש לקמ"ר (2011)
 קואורדינטות:  51°18′N 0°48′W﻿ / ﻿51.3°N 0.8°W﻿ / 51.3; -0.8 
 אזור זמן:  UTC
 www.southeast-ra.gov.uk
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה      tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
דרום-מזרח אנגליה (באנגלית: South East England) הוא אחד מתשעת אזורי אנגליה וכן מחוז בחירה לפרלמנט האירופי.
כאזור חלוקה מנהלית באנגליה

דרום-מזרח אנגליה הוא אחד מאזורי אנגליה המשמשים את ממשלת בריטניה לצרכים מנהליים. האזור כולל את המחוזות ברקשייר, בקינגהאמשייר, מזרח סאסקס, המפשייר, האי וייט, קנט, אוקספורדשייר, סארי ומערב סאסקס.
אזור זה הוא המאוכלס מבין אזורי אנגליה עם למעלה מ-8.6 מיליון תושבים (נכון ל-2011). כמו כן באזור זה קיים השיעור הגבוה ביותר של תושבים שנולדו מחוץ לתחומי הממלכה המאוחדת.
שלטון מקומי

אזור דרום-מזרח כולל את המחוזות הבאים:
| מחוז טקסי | מחוז שייר / רשות יוניטרית | מחוז |
| --- | --- | --- |
ברקשייר: מערב ברקשייר (רשות יוניטרית)
ברקשייר: רדינג (רשות יוניטרית)
ברקשייר: ווקינגהאם (רשות יוניטרית)
ברקשייר: בראקנל פורסט (רשות יוניטרית)
ברקשייר: וינדזור ומיידנהד (רשות יוניטרית)
ברקשייר: סלוו (רשות יוניטרית)
| בקינגהאמשייר | בקינגהאמשייר | א) באקס דרום, ב) צ'ילטרן, ג) ויקומב, ד) איילס וייל |
בקינגהאמשייר: מילטון קינס (רשות יוניטרית)
| מזרח סאסקס | מזרח סאסקס | א) הסטינגס, ב) רות'ר, ג) וילדן, ד) איסטבורן, ה) לווס |
מזרח סאסקס: ברייטון והוב (רשות יוניטרית)
| המפשייר | המפשייר | א) גוספורט, ב) פיירהאם, ג) וינצ'סטר, ד) הוואנט, ה) מזרח המפשייר, ו) הארט, ז) ראשמור, ח) בייסינגסוק ודין, ט) טסט וואלי, י) איסטליי, י"א) ניו פורסט |
המפשייר: סאות'המפטון (רשות יוניטרית)
המפשייר: פורטסמות' (רשות יוניטרית)
האי וייט
| קנט | קנט | א) דארטפורד, ב) גרייבסהאם, ג) סבנאווקס, ד) טונברידג' ומולינג, ה) טאנברידג' וולס, ו) מיידסטון בורוו, ז) סווייל, ח) אשפורד, ט) שפווי, י) קאנטרברי, י"א) דובר, י"ב) ת'אנט |
קנט: מדווי (רשות יוניטרית)
| אוקספורדשייר | אוקספורדשייר | א) אוקספורד, ב) צ'רוול, ג) אוקספורדשייר דרום, ד) וייל אוף וויט הורס, ה) מערב אוקספורדשייר |
| סארי | סארי | א) ספלת'ורן, ב) ראנימיד, ג) סארי הית', ד) ווקינג, ה) אלמברידג', ו) גילדפורד, ז) ווייברלי, ח) מול וואלי, ט) אפסום ואיוול, י) רייגייט ובאנסטיד, י"א) טאנדרידג' |
| מערב סאסקס | מערב סאסקס | א) וורת'ינג, ב) אראן, ג) צ'יצ'סטר, ד) הורסהאם, ה) קרוולי, ו) מיד סאסקס, ז) אדאר |
כמחוז בחירה לפרלמנט האירופי

כמו יתר אזורי אנגליה, מהווה אזור דרום-מזרח אנגליה גם מחוז בחירה לפרלמנט האירופי. למחוז עשרה נציגים בפרלמנט האירופי, בהם דניאל האנן ונייג'ל פראג' הידועים כמתנגדים חריפים לאיחוד האירופי, ובפרט להמשך חברות הממלכה המאוחדת באיחוד זה.
הערות שוליים

↑  Resident Population Estimates by Ethnic Group, Office for National Statistics
| הממלכה המאוחדת  |
| --- | --- | --- |
| אומות הממלכה המאוחדת | אנגליה אנגליה • ויילס ויילס • סקוטלנד סקוטלנד • צפון אירלנד צפון אירלנד |  |
| אזורי אנגליה | מזרח אנגליה • מזרח המידלנדס • לונדון • צפון-מזרח • צפון-מערב • דרום-מזרח • דרום-מערב • מערב המידלנדס • יורקשייר והאמבר |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007530249605171  LCCN: sh95000084  NKC: ge714680 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של אנגליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מחוזות הבחירה לפרלמנט האירופי. משמאל למעלה ניתן להבחין במחוזות הבחירה של האיים הבריטיים, ובהם מחוז דרום-מזרח אנגליה
הדיוויזיה ה-62 (ורמאכט)

| --- | --- |
סמל הדיוויזיה
סמל הדיוויזיה
 פרטים
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:   ורמאכט
 סוג:  דיוויזיית חיל רגלים
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  26 באוגוסט 1939 – 17 באפריל 1945 (5 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים
הדיוויזיה ה-62 (בגרמנית: 62. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הצבא הנאצי אשר לחמה במלחמת העולם השנייה. החל מאוקטובר 1944 נקראה דיוויזיית פולקסגרנדיר ה-62.
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-16 באוגוסט 1939 וכמפקדה הראשון מונה ולטר קיינר, ובספטמבר אותה שנה השתתפה הדיוויזיה בפלישת גרמניה הנאצית לפולין כעתודת קבוצת ארמיות דרום. בקיץ 1940 השתתפה הדיוויזיה בבפלישה לצרפת כחלק מהקורפוס ה-2 אשר היה חלק מהארמייה הרביעית, ולאחר מכן כחלק מהקורפוס ה-5 אשר היה חלק מהארמייה השישית. הדיוויזיה השתתפה בכיבוש בלגיה, וסייעה לכוחות המוטסים בקרב על מצודת אבן אמאל. לאחר כיבוש בלגיה חדרה הדיוויזיה לצרפת והשתתפה בהתקדמות אל דנקירק. לאחר מכן שימשה הדיוויזיה ככוח כיבוש בפולין.
ביוני 1941 השתתפה הדיוויזיה במבצע ברברוסה כחלק מהקורפוס ה-17 אשר היה חלק מהארמייה השישית, והשתתפה בקרב קייב ובקרב חרקוב הראשון. בקיץ 1942 לחמה הדיוויזיה במבצע מקרה כחול, והשתתפה בכיבוש אגן הדון והדונייץ, ובדצמבר אותה שנה לחמה במבצע סערת חורף כחלק מפלגת הארמייה הולידט. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות השונים באוקראינה, כחלק מארמיית הפאנצר הראשונה והארמייה השישית לסירוגין, וב-13 במרץ 1944 לאחר שספגה אבדות כבדות, מוזגה עם הדיוויזיה ה-123 ל"צוות קרב F". ב-20 ביולי 1944 הוקמה הדיוויזיה מחדש, אולם היא ספגה אבדות כבדות במבצע יאשי-קישינב והושמדה.
היסטוריה > דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-62

ב-22 בספטמבר 1944 הוקמה הדיוויזיה מחדש כדיוויזיית פולקסגרנדיר, על בסיס שרידי הדיוויזיה ה-62 ועל בסיס דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-583 שהוקמה ב-22 בספטמבר. הדיוויזיה הועמדה תחת פיקוד פרידריך קיטל, והוצבה כעתודת ה-OB West, ובדצמבר אותה שנה השתתפה בקרב הארדנים, כחלק מהקורפוס ה-66 במסגרת ארמיית הפאנצר החמישית. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות בגרמניה, ובאפריל 1945 נכנעו שרידי הדיוויזיה בכיס הרוהר.
מפקדים

| שם | כהונה |
| --- | --- |
גנרל חיל התותחנים ולטר קיינר: 26 באוגוסט 1939 - 23 בספטמבר 1941
גנרל-לוטננט רודולף פרידריך: 23 בספטמבר 1941 - 15 בספטמבר 1942
גנרל-מיור ריכרד היינריך פון רויס: 15 בספטמבר 1942 - 22 בדצמבר 1942
גנרל-מיור אריך גרונר: 22 בדצמבר 1942 - 31 בינואר 1943
גנרל-לוטננט הלמוט הופמן: 31 בינואר 1943 - 14 בנובמבר 1943
גנרל-לוטננט בוטו פון הילזן: 14 בנובמבר 1943 - 10 במרץ 1944
גנרל-מיור לואיס טרונייר: 10 במרץ 1944 - אוגוסט 1944
גנרל-מיור פרידריך קיטל: 1 בנובמבר 1944 - דצמבר 1944
גנרל-מיור פריץ ורנקה: דצמבר 1944 - ינואר 1945
גנרל-מיור פרידריך קיטל: ינואר 1945 - 10 במרץ 1945
אוברסט ארתור ייטנר: 10 במרץ 1945 - 17 באפריל 1945
הדיוויזיה ה-61 (בריטניה)

| --- | --- |

 פרטים
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 שיוך:  הצבא הבריטי הצבא הבריטי
 סוג:  דיוויזיה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  ינואר 1915 – ינואר 1919 (כ־4 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה
 פיקוד
 דרגת המפקד:   מייג'ור גנרל
 מפקדים:  ראו בהמשך
הדיוויזיה ה-61 (דרום מידלנד ה-2) של הצבא הבריטי הייתה דיוויזיית חי"ר של הצבא הבריטי שהוקמה ב-1915 במהלך המלחמה הגדולה כמילואים של הקו השני לגדודי הקו הראשון של דיוויזיית ה-48 (דרום מידלנד). הדיוויזיה נשלחה לחזית המערבית במאי 1916 ושירתה שם במשך מלחמת העולם הראשונה.
היסטוריה > מלחמת העולם הראשונה

הדיוויזיה נחתה בצרפת במאי 1916. ב-19 ביולי 1916, יחד עם הדיוויזיה האוסטרלית ה-5, נלחמה הדיוויזיה ה-61 בקרב פרומלס, שתוכננה כהתקפה מדומה כחלק ממתקפת הסום. ההתקפה, נגד עמדות גרמניות מוכנות היטב המבוססות על רכס, הייתה אסון ואחראית למוניטין הירוד של הדיוויזיה. מאוחר יותר השתתפה הדיוויזיה בהתקדמות לקו הינדנבורג ובקרב איפר השלישי.