stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דניאל רוזנבאום
ביוגרפיה

הגובה של רוזנבאום 1.97 ס"מ.
רוזנבאום נולד בלוס אלטוס הילס, קליפורניה. רוזנבאום למד בתיכון "לוס אלטוס". אחיו, סימון רוזנבאום, הוא שחקן בייסבול בנבחרת ישראל בבייסבול. הוא שיחק קבוצת הכדורסל של הנשרים, והיה לקבוצה הראשונה של כל הליגה.
רוזנבאום למד בקולג' פומונה במגמת מדעי המחשב, ושיחק פומונה–פיצר סגהנס (19'). ב-16–2015 הוא העמיד ממוצעים של 16.4 נקודות, 4.6 ריבאונדים ו-1.8 אסיסטים למשחק. ב-2016–2017 הוא העמיד ממוצעים של 14.7 נקודות למשחק. ב-2017–2018 הוא העמיד ממוצעים של 15.6 נקודות, 6.9 ריבאונדים ו-2.0 אסיסטים למשחק. ב-2019 הוא העמיד ממוצעים של 18.9 נקודות ו-5.9 ריבאונדים למשחק. נבחרת ראשונה של אזור כל המערב על ידי האיגוד הלאומי של מאמני כדורסל.
בשנת 2019 חתם רוזנבאום לשתי עונות בהפועל ירושלים מליגת העל בכדורסל.
ב-2021 רוזנבאום חתם לעונה אחת באליצור "איתו" אשקלון מליגת העל בכדורסל.
ב-2022 רוזנבאום חתם לעונה אחת במכבי עירוני רמת גן מליגת העל בכדורסל.
ב-2023 רוזנבאום חתם לעונה אחת בהפועל גליל עליון מליגת העל בכדורסל.
ב-ב-10 במרץ 2024 רוזנבאום חתם לעונה אחת בהפועל חיפה מליגת העל בכדורסל.
אחרי עונה מוצלחת שבא הוא עמד על ממוצע של 7.1 נקודות, 3.4 ריבאונדים ו־40% לשלוש חתם לעוד שנתיים.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  "Daniel Rosenbaum Basketball Player Profile, Maccabi Ramat Gan, News, National League, Career, Games Logs, Best, Awards - eurobasket". Eurobasket LLC.
↑  "Daniel Rosenbaum". Pomona Pitzer. 2019.
1 2 3 4  "Daniel Rosenbaum". Pomona Pitzer. 2018.
1 2  "Rosenbaum Named Google Cloud Academic All-American". SCIAC. 14 במרץ 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
דרנתה

דרנתה (בהולנדית: ‏Drentheקובץ:026 Drenthe.ogg‏Ⓘ‏) הוא מחוז בהולנד, הממוקם במזרח המדינה. המחוז גובל במזרח עם גרמניה, בצפון עם חרונינגן, בצפון מערב עם פריסלנד ובדרום מערב עם אוברייסל. בירת המחוז היא אסן והעיר הגדולה ביותר במחוז היא העיר אמן (Emmen).
גאוגרפיה

במחוז 486,197 תושבים והוא המחוז ה-10 בגודלו מבחינת מספר התושבים בהולנד. שטחו של המחוז עומד על 2,641 קמ"ר, והוא המחוז ה-7 בגודלו בהולנד. צפיפות האוכלוסין במחוז עומדת על 184 איש לקמ"ר, הצפיפות ה-12 בגודלה בהולנד.
לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה של הולנד משנת 2002/2003, ל-49% מאוכלוסיית המחוז אין דת, 36% מהתושבים פרוטסטנטים, 10% קתולים, 2% מוסלמים ו-4% מגדירים את עצמם אחרת.
האזור היה מאוכלס עוד בתקופת פרהיסטוריה. עדות לכך היא ב-53 דולמנים שפזורים בשטח המחוז ונבנו בסביבות שנת 3500 לפני הספירה. השם Drenthe הוזכר לראשונה בשנת 820. בתחילת המאה ה-11 השטח עבר לשליטת בישוף  של אוטרכט.  בשנת 1528 הוא עבר לשליטת קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ששילב אותה בארצות השפלה ההבסבורגיות. כאשר בשנת 1581 הוקמה הרפובליקה ההולנדית דרנתה היה חלק ממנה.
זמן קצר לפני תחילת מלחמת העולם השנייה הממשל הקים באזור מחנה ליהודי גרמניה. לאחר כיבוש הולנד, נאצים הקימו במתחם מחנה מעבר וסטרבורק. אנה פרנק שהתה במחנה ועזבה אותו עם המשלוח האחרון כ-3 בספטמבר 1944. אלברטוס זפאט שהתגורר עם אשתו באחד הכפרים הציל 20 יהודים ועל כך קיבל הכרה כחסיד אומות העולם.
אסכולת תל אביב

ערך זה עוסק באסכולה ספרותית. אם התכוונתם לאסכולה בארכאולוגיה מקראית, ראו .
אסכולת תל אביב לחקר הספרות התפתחה באוניברסיטת תל אביב בשנות ה-60, במסגרת החוג לתורת הספרות שייסד בנימין הרשב (הרושובסקי). בין האישים המרכזיים בה, מלבדו, אפשר למנות את מנחם פרי, מאיר שטרנברג ויעל רנן.
בסיס ועקרונות

אסכולת תל אביב נבנתה על יסודות הפורמליזם הרוסי, והיא שואבת רבות מתורתם של ויקטור שקלובסקי ורומן יאקובסון, כמו גם מרעיונות של גשטאלט. בין המאמרים המכוננים שנכתבו על ידי אנשי אסכולת תל אביב: "המלך במבט אירוני", מאת פרי ושטרנברג, המציעים קריאה בסיפור דוד ובת שבע; ו"לשמוע את רחש הגלים", מאת רנן, החוקרת בפירוט רב את רעיון ההזרה.
נאמנים לפורמליזם הרוסי, חוקרי אסכולת תל אביב ביקשו "למצות את הטקסט הספרותי". הם טענו כי הטקסט בנוי קומות-קומות, וכי קורא שנצמד בקריאתו לטקסט, יכול ליצור קריאה מקיפה ולעיתים חדשנית וחתרנית. יש המוצאים בטענה זו דמיון רב לרעיון הנאת הטקסט של רולאן בארת.
מונחי יסוד

אסכולת תל אביב דנה ב"מילוי פערים" בטקסט. במספר מאמרים מזכירים פרי ושטרנברג דוגמה קלאסית למילוי פערים על ידי הקורא: בשיר "יונתן הקטן", לא מציין הטקסט כי מכנסיו של יונתן נקרעו בשל הטיפוס על העץ; אך הקורא, המבקש לקשור כמה שיותר פרטים זה לזה, מסיק זאת בעצמו – ובכך ממלא פער בטקסט. אסכולת תל אביב מכנה קריאות כאלה בשם "היפותזות", ומכלילה מספר היפותזות תחת ההגדרה "מסגרת". כל קורא ניגש לטקסט כשהוא מצויד במסגרות – תמונות שלמות של "התנהגות" של העולם. קיימת אצל כל קורא מסגרת של מסעדה, למשל (מסגרת זו כוללת מלצר, שולחנות, מפות, טבח וכו'). כשהקורא נתקל בפרט מידע, הוא מנסה להכפיף אותו אל מסגרת מוכרת לו, במסגרת היפותזת הקריאה שלו. לשיטתה של אסכולת תל אביב, ומנחם פרי בפרט, הטקסט הספרותי מערער על המסגרות ועל ההיפותזות. הטקסט טורף את היפותזות הקריאה של הקורא, ומחייב אותו לבנות היפותזות חדשות תוך כדי קריאה.
עוד דנה האסכולה ברעיונות כגון אופוזיציות בינאריות – מעין קטגוריות אד הוק שאלמנטים של הטקסט מתארגנים לפיהן (למשל: יש מול אין, מינוס מול פלוס). פעמים רבות, עם התקדמות הטקסט, נטרפות האופוזיציות הבינאריות, ומשמעות הטקסט מתגלה כשאלמנטים הופכים זהים זה לזה בעולם הסיפורי. כך, במסגרת טריפת האופוזיציות הבינאריות, יכול שקט להיות שווה לצבע, ורעש להיות שווה לאור (למשל). כמו כן, דבר עשוי להיות ההפך מעצמו: מוזיקה אינה שווה למוזיקה, שקט אינו שווה לשקט. כשהשיוך הקטגוריאלי של האלמנטים נטרף, לרוב בעקבות רגע הקליימקס בטקסט, מגלה הקורא הממצה את הטקסט את משמעותו האמיתית.
רעיונות חשובים נוספים שאסכולת תל אביב דנה בהם בהרחבה הם מבע משולב, מספר, מספר מובלע, אלמנטים של סלקציה וקומפוזיציה, נקודת תצפית משולבת, ועוד.
לקריאה נוספת

McHale, Brian, and Segal, Eyal, "Small World: The Tel Aviv School of Poetics and Semiotics", in Marina Grishakova and Silvi Salupere (eds.), Theoretical Schools and Circles in the Twentieth-Century Humanities: Literary Theory, History, Philosophy, New York: Routledge, 2015, pp. 196-215
Mintz, Alan, "On the Tel Aviv School of Poetics", Prooftexts 4 (1984), pp. 215-235
Weissbrod, Rachel, "Translation Research in the Framework of the Tel Aviv School of Poetics and Semiotics", Meta 43 (1998), pp. 35-45
הערות שוליים

↑   מנחם פרי ומאיר שטרנברג, המלך במבט אירוני; על תחבולותיו של המספר בסיפור דוד ובת-שבע ושתי הפלגות לתאוריה של הפרוזה, באתר הספרייה הווירטואלית של מטח, מתוך הספרות 1, 1968-1969, עמ' 263-292
אסכולת שיקגו (אדריכלות)

| --- | --- |

"חלונות שיקגו" טיפוסיים המסודרים בגריד
 מדינה:  אילינוי
 מידע כללי
 אזור גאוגרפי:  שיקגו
 טווח תאריכים:  תחילת המאה ה-20
 מבנים עיקריים:  בניין מונדנוק
 סגנון האדריכלות הבא:  אדריכלות מודרנית
בניין חברת קרסון, פירי וסקוט בתכנון לואיס סאליבן
אסכולת שיקגו היא סגנון אדריכלי שהיה נפוץ בעיר שיקגו עם תחילת המאה ה-20 שהושפע מבית הספר לאדריכלות בעיר. הסגנון היה ניכר בגורדי שחקים שנבנו בעיר שהיו גורדי השחקים הראשונים בעולם והגבוהים ביותר בעולם עד תקופה זו. לסגנון אדריכלי זה הייתה השפעה רבה על התפתחות האדריכלות בארצות הברית וכן על האדריכלות המודרנית שהתפתחה באירופה ובשאר העולם.
מאפייני הסגנון

עיקר התפתחות הסגנון החלה בזכות התפתחויות טכנולוגיות של אותה תקופה ובעיקר השימוש בפלדה לבניין. ניתן לומר כי אדריכלות זו התפתחה בעיקר בזכות ההתפתחות העצומה של תעשיית הפלדה בארצות הברית בשיא המהפכה התעשייתית. הבניינים נבנו על בסיס שלד פלדה ומילויו בלבנים, לרוב מסוג טרה קוטה. השימוש בשלד פלדה איפשר ליצור חלונות גדולים בחזית. בדומה לתנועה המודרניסטית באירופה, דגלה גם אסכולת שיקגו בביטול העיטוריות באדריכלות. לעומת האדריכלות המודרנית באירופה, אדריכלי אסכולת שיקגו לא ביטלו את העיטוריות לחלוטין אלא רק עידנו אותה מעט והמשיכו, אם כי במידה מועטה, את הסגנון הנאו-קלאסי שרווח בארצות הברית של המאה ה-19.
הבניינים של אסכולת שיקגו שאבו השראה מהאדריכלות הקלאסית שהשתמשה בסדרים קלאסיים שהגדירו בין השאר את חלוקת חזית המבנה לשכבות, או לפחות את חלוקת השכבות של כל סוג של עמוד. דבר זה בא לידי ביטוי בקומת הקרקע (ששימשה לרוב לחנויות) כבסיס העמוד, קומות האמצע שהדגישו את הקווים האנכיים כמו החריצים בעמודים הקלאסיים והקומות העליונות שייצגו את כותרת העמוד. רוב הבניינים גם הסתיימו בקרניז ססגוני בדומה לקרניז שהופיע מעל הארכיטרב הקלאסי. אופי העיטורים, אפילו שהיו פשטניים ומינימליסטיים באופן יחסי, הזכיר את סגנון העיטורים הקלאסי.
"חלון שיקגו" הוא פרט פיתוח של אסכולת שיקגו. זהו חלון המחולק ל-3 חלקים כאשר החלק המרכזי הוא פאנל זכוכית גדול יותר. מאפיין חשוב בסוג זה של חלונות הוא הגריד הסדור שעל פיהם הם מסודרים התואם את גאומטריית החזית כולה.
מבנים ידועים בשיקגו בסגנון זה

בניין לייטר הראשון - 1879
בניין מונטאוק - 1882–1883
בניין ביטוח הבית - 1885
בניין רוקרי - 1886
בניין אודיטוריום - 1889
בניין לייטר השני - 1891
בניין לודינגטון - 1891–1892
בניין מונדנוק - 1891–1893
בניין רילאיינס - 1890–1895
בניין מארקט (שיקגו) - 1895
בניין פישר - 1895–1896
בנייני גייג' גרופ - 1898
מרכז סאליבן - 1899
בניין הייוורת' - 1904
בניין שיקגו - 1904–1905
בניין ברוקס - 1910
אדריכלים בולטים

לואיס סאליבן
דנקמר אדלר
דניאל ברנהם
ויליאם הולאבירד
ויליאם לה ברון ג'ני
מרטין רוש
ג'ון רוט
האדריכל פרנק לויד רייט צמח מתוך אסכולה זו אך עד מהרה פיתח את סגנונו האישי הנבדל ממנה.
ראו גם

אדריכלות בארצות הברית
אדריכלות מודרנית
לקריאה נוספת

Condit, Carl W., The Chicago School of Architecture: A History of Commercial and Public Building in the Chicago Area, 1875–1925, University of Chicago Press; Revised ed., 1998. מסת"ב 978-0226114552
Leslie, Thomas, Chicago Skyscrapers, 1871–1934, University of Illinois Press, 2013. מסת"ב  978-0252037542
אנוליס פינוקיו

| אנוליס פינוקיו |
| --- | --- |
 זכר (מימין) ונקבה (משמאל)
מצב שימור
 מצב שימור: בסכנת הכחדה סכנת הכחדה (EN) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
קבוצה:: בעלי שפיר עוברי
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: דמויי איגואנות
משפחה:: אנוליסיים
סוג:: אנוליס
מין:: אנוליס פינוקיו
שם מדעי
 Anolis proboscis ‏1956

אנוליס פינוקיו (שם מדעי: Anolis proboscis) הוא מין של לטאה ממשפחת האנוליסיים. המין נקרא "פינוקיו" בשל רקמת עור ארוכה בסמוך לחוטמו, דמוית אף ארוך. זהו מין אנדמי לאקוודור. המין זוהה לראשונה ב-1953 ונראה מספר פעמים עד לשנת 1960. במשך 45 שנה לא נראה שוב ונחשב למין נכחד, עד שנתגלה מחדש ב-2004, ומאז זוהה פעמים נוספות.
הערות שוליים

↑  אנוליס פינוקיו באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  קיימת עדות לנוכחותו של המין בפרו אולם עדות זו לא הוכחה מעולם
↑  Almendariz, A. C.; Vogt, C. "Anolis proboscis (Squamata: Polychrotidae), Una lagartija rara pero no extinta". Politécnica. 27 (4): Biología 7 133–135. 2007
↑  Main, Douglas. "Once 'Extinct' Pinocchio Lizard Pokes His Nose Out". LiveScience.com. October 4, 2013
ערך זה הוא קצרמרבנושא זוחלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אריה לייבוש הלברשטאם (דוקלה)

אין תמונה חופשית
רבי אריה לייבוש הלברשטאם (ה'תקצ"ח - אדר א' ה'תרס"ח) היה רבה של העיר דוקלה ונכדו של רבי חיים הלברשטאם, מייסד שושלת צאנז.
ביוגרפיה

נולד בגליציה בשנת ה'תקצ"ח לרבי דוד הלברשטאם (בנו השני של רבי חיים מצאנז, ומייסד חסידות קשאנוב) ולעכסה גיטל בתו של רבי יוסף זאב מטניגרד. נישא למרים בתו של רבי אביגדור הלברשטאם רבה של דוקלה, ועם פטירתו בשנת ה'תרל"ז נבחר רבי אריה לייבוש למלא את מקומו. אולם בשל גילו הצעיר (פחות מגיל שלושים) היו הרבה מערערים על סמכותו כרב, ולבסוף הוסכם שיהיה בהדרכת דודו רבי יחזקאל שרגא הלברשטאם משינאווא.
רבי אריה לייבוש נפטר בחודש אדר א' בשנת ה'תרס"ח.
צאצאיו

רבי מנחם מענדל הלברשטאם, חתן דודו זקינו רבי יחזקאל שרגא הלברשטאם משינאווא וממלא מקום אביו בדוקלה. נפטר בכ"א באדר ב' תרפ"ו.
ברכה רעכל בריינדל, אשת רבי יחיאל נתן הלברשטאם מברדיוב
חיה, (נפטרה ה'תרפ"ט), אשת רבי משה דוד טייטלבוים ממודיור-לופוש
דרנוז'לי

דרנוז'לי (בהונגרית: Darnózseli) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה.
יהודי דרנוז'לי

בדרנוז'לי חיו יהודים ובמקום קיים עד היום בית קברות יהודי.
מספר היהודים שחיו בכפר:
| שנה | מספר היהודים בכפר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 37 |  |
| 1880 | 39 | 1,335 |
| 1910 | 34 |  |
| 1920 | 9 |  |
| 1930 | 12 |  |
| 1941 | 9 | 1,400 |
הערות שוליים

↑  נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
↑  בית הקברות היהודי בדרנוז'לי
↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
| יישובים במחוז גיור-מושון-שופרון |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | שופרון  • גיור  |  |
| ערים |  בלד •  צ'ורנה •  פרטד •  פרטוסנטמיקלוש •  יאנושומוריה •  קאפובאר •  לבן •  מושונמגיארובאר •  פנונהלמה •  טט |  |
| כפרים | סאן • פאראד • אויקר • אשבאנירארו • בבוט • ציראק • דנשפה • אדווה • גיורו • הימוד • הוויי • קישפלוד • מיהאיי • אושלי • ראבקצל • רפצסמרה • סארפלד • ואדושפה • ואשארושפלו • וסקן • ויטנייד • אבדה • בזי • בן • רטלפ • ברץ' • דונסג • דונסנטפאל • אנשה • פהרטו • גניי • גיורלדמר • גיורשאג • גיורשבנהאז • פר • גיוראויפלו • גיוראויבראט • גיורזאמוי • איקרן • קאיארפץ • קישבאיץ' • קורונצו • קונסיגט • מושונסנטמיקלוש • מזארש • נג'בייץ' • ראבפטונה • שוקורופאטקה • טלטשטווה • טניה • ונק • ואמושסבדי • ניול • אטוונן • נאג'סנטיאנוש • אגפלווה • צ'אפורדיאנושפה • צ'פוד • אגיאגושסרגן • צ'ר • אברגץ • אג'האזשפלו • פרטבוז • פרטאנדרד • פרטהומוק • פרטראקוש • פרטספלק • גיאלוקה • הרקה • הג'קה • הידגשג • איוואן • קופהאזה • לווה • נג'צנק • נג'לוז' • נמשקר • פרסטג • פטהאזה • פיניה • פוסטצ'לאד • רפצוויש • רייטקמוז'אי • שרוד • שופרונהורפאץ' • שופרונקבשד • סקון • אונד • ולצ'יי • ז'ירה • אצ'לג • באגיוגסובאט • ברבץ' • בודונהיי • בוגיוסלו • בשארקאן • דר • צקוהאזה • אגייד • יובהאזה • קון • מגלוצה • מגיארקרסטור • מרקוטבדגה • פאלי • פאסטורי • פוטיונד • ראבצ'נק • ראבפורדאן • ראבשבש • ראבסנטאנדראש • ראבטמאשי • ראבצקפי • שובור • שופרונמטי • סיל • סילשארקאן • טארנוקרטי • ז'בהאזה • בזניה • דרנוז'לי  • דונקיליטי • דונרמטה • דונסיגט • פקטארדה • הלאסי • הדרוואר • הגיישהלום • קארויהאזה • קימלה • לבל • קישבודק • מאריאקאלנוק • מושונסולנוק • מושונאודוואר • אוירונפה • וארבלוג • ראיקה • ליפוט • פישקי • מצ'ר • בקונגיירוט • בקונפטרד • בקונסנטלאסלו • אץ' • פנייפה • גייראסונפה • לאזי • ניאלקה • פאזמאנדפאלו • רבזד • טריאנפוסטה • רומאנד • טאפסנטמיקלוש • וספרמוורשאן • שיקאטור • טאפ • ארפאש • צ'יקוואנד • פלפץ • גיארמט • גיימרה • גיירסמרה • קישבבוט • מרגש • ואג • מוריצהידה • ראבצ'צ'ן • ראבסנטמיהאי • סרצ'ן • ראבסנטמיקלוש |  |
| יישובים בנפת מושונמגירובאר |
| --- | --- | --- |
| יישובים | מושונמגיארובאר • אשבאנירארו • בזניה • דרנוז'לי • דונקיליטי • דונרמטה • דונסיגט • פקטארדה • הלאסי • הדרוואר • הגיישהלום • יאנושומוריה • קארויהאזה • קימלה • קישבודק • לבן • לבל • ליפוט • מאריאקאלנוק • מצ'ר • מושונסולנוק • מושונאודוואר • פישקי • ראיקה  • אוירונפה • וארבלוג |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בהונגריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בית הקברות היהודי
דניאל רות

| --- | --- |

 לידה:  31 באוקטובר 1942 (בן 81) מילוז, גרמניה הנאצית 
 מוקד פעילות:  צרפת 
 מקום לימודים:  הקונסרבטואר של פריז 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 כלי נגינה:  עוגב, עוגב 
 צאצאים:  פרנסואה קסאבייה רות 
 פרסים והוקרה:  אביר בלגיון הכבוד  קצין מסדר האמנויות והספרות 
 www.danielroth.fr
 
דניאל פרנסואה רוֹת (בצרפתית: Daniel François Roth; נולד ב-31 באוקטובר 1942) הוא נגן עוגב, מלחין ומחנך צרפתי.
קורות חייו > לימודים

רות נולד במילוז, צרפת. הוא החל את הכשרתו המוזיקלית בקונסרבטוריון בעיר הולדתו, אצל ז'וזף ויקטור מאייר. ב-1960, נכנס לקונסרבטואר של פריז, שם סיים את לימודיו עטור בחמישה פרסים ראשונים - בעוגב ואלתור מוזיקלי, (1963, אצל רולנד פלצ'ינלי), הרמוניה (1962, אצל מוריס דיריפלה), קונטרפונקט ופוגה (1963, אצל מרסל ביץ', וליווי פסנתר (1970, אצל אנרייט פואי-רוז'ה). כמו כן למד נגינה בעוגב אצל מארי-קלייר אלן .
דניאל רות הוא אביהם של המנצח והחלילן פרנסואה קסאבייה רות והוויולן ונסן רות.
קורות חייו > קריירה

בשנת 1963 מילא דניאל רות את מקומה של רולנד פלצ'ינלי כנגן העוגב הגדול בבזיליקת סקרה קר בפריז,
שם החליף את מורו לשעבר כנגן עוגב בשם בלבד בשנת 1973, משרה בה החזיק עד 1985, כאשר התמנה לנגן עוגב בשם בלבד בכנסיית סן-סולפיס, פריז. קודמיו בתפקיד זה היו שארל-מארי וידור, מרסל דופרה וז'אן-ז'אק גרוננואלד
דניאל רות זכה בכמה תחרויות עוגב יוקרתיות, בהן, תחרות "Amis de l'orgue" והגראן פרי בנגינת עוגב ובאלתור בקונקור דה שארטר ב-1971.
מ-1974 עד 1976 היה דניאל רות אמן הבית ב"מקדש הלאומי של לידת הבתולים" ופרופסור לעוגב באוניברסיטה הקתולית בוושינגטון הבירה. כמו כן עבד כמורה לעוגב במרסיי, (1979-1974), שטרסבורג (1988-1979) וזארבריקן (1995-1988). בין השנים 1995 ל-2007 לימד נגינה בעוגב ואלתור באוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של פרנקפורט. נוסף לכך, היה יועץ לעוגב החדש של קארל שוקה בפילהרמונית של לוקסמבורג, שאותו חנך בשנת 2005.
דניאל רות הוא "אביר לגיון הכבוד, "חבר במסדר האמנויות והספרות, ו"חבר כבוד בקולג' המלכותי של נגני עוגב". ב-2006, קיבל את "פרס אירופה למוזיקת קודש אירופאית" מאת פסטיבל גמינד של שוואביה (גרמניה).
הערות שוליים

↑  Winners of the Grand Prix de Chartres in 1971. זוכי הגראן פרי דה שארטר לשנת 1971
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810630252205606  BIBSYS: 1512647516493  BnF: cb13179752j (data)  CiNii: DA14470057  GND: 120543745  ISNI: 0000 0001 1511 9870  LCCN: n81004703  LNB: 000038942  MusicBrainz: 48f722aa-402d-4c30-8ffe-60cba7a91d3a  NKC: xx0214322  NTA: 108032280  RERO: 02-A026747236  SUDOC: 083729321  VIAF: 103990650   WorldCat (עם VIAF): 103990650
אלכסין טינה

| --- | --- |

 לידה:  17 באוקטובר 1835 האג, הולנד 
 פטירה:  1 באוגוסט 1869 (בגיל 33) פזאן, לוב 
 מדינה:  ממלכת ארצות השפלה 
 חתימה:   
 
אלכסנדרין פטרונלה פרנסינה טינה (באנגלית: Alexine Tinne‏; 17 באוקטובר 1835 – 1 באוגוסט 1869) הייתה חוקרת הולנדית באפריקה והאישה האירופית הראשונה שניסתה לחצות את הסהרה. לעיתים קרובות היא השתמשה בשם הפרטי אלכסין.
ראשית החיים

טינה הייתה בתם של פיליפ פרדריק טינה והברונית הנרייט ואן קפלן. פיליפ טינה היה סוחר הולנדי שהתיישב באנגליה בזמן מלחמות נפוליאון ומאוחר יותר חזר לארץ הולדתו. הנרייט ואן קפלן, בתו של סגן אדמירל הולנדי מפורסם, תיאודורוס פרדריק ואן קפלן, היא הייתה אשתו השנייה של פיליפ. אלכסנדרין נולדה כשאביה היה בן שישים ושלוש. אלכסנדרין הצעירה חונכה בבית והפגינה בקיאות בפסנתר. אביה העשיר נפטר כשהייתה בת עשר, והותירה אותה האישה העשירה בהולנד.
מסעות בצפון מזרח ומרכז אפריקה

אלכסין טינה יצאה למסע הנרחב הראשון במרכז אפריקה בליווי אמהּ ודודתה. הן יצאו לדרך לדרך ב־9 בינואר 1862 ולאחר שהות קצרה בחרטום הפליגו במעלה הנילוס הלבן עד גונדקורו, והיו הנשים האירופיות הראשונות שהגיעו לשם. בגלל מחלתה נאלצו לחזור לחרטום ב־20 בנובמבר. מיד לאחר חזרתן נפגשו עם החוקרים הגרמנים תיאודור פון הוגלין (אנ') והרמן שטוידנר (אנ') ותכננו לנסוע לבחר אל-ע'זאל, יובל של הנילוס הלבן, כדי להגיע לארצות אנשי האזנדה ('ניאם-ניאם').
הוגלין ושטוידנר עזבו את חרטום ב־25 בינואר כדי להכין את המשלחת. אלכסנדרין ומשפחתה יצאו לדרך ב-5 בפברואר. הוגלין תכנן גם מחקר גאוגרפי שבו יסקור את האזור שמעבר לנילוס כדי לברר עד לאן משתרע אגן הנילוס מערבה. כמו כן ביקש לחקור את הדיווחים על הימצאות אגם מים גדול במרכז אפריקה ממזרח לאלה שכבר היו מוכרים, וככל הנראה התכוון להגיע למרכז אגן הקונגו.
המשלחת הגיעה ב־10 במרץ לגבול השיט במעלה נהר בחר אל-ע'זאל והמשיכה במסע יבשתי עד ג'בל קוסַנגו, על גבול שבטי האזנדה. במהלך המסע כל אנשי המשלחת סבלו קשות מחום. שטוידנר מת באפריל ואמהּ של אלכסנדרין ביולי, ואחריה מתו שתי העוזרות ההולנדיות. היתר הגיעו עייפים ותשושים לחרטום בסוף מרץ 1864. דודתה של אלכסנדרין, שנשארה בחרטום, נפטרה גם היא. אלכסנדרין טינה קברה את דודתה ואת עוזרתה האחת והחזירה את גופות אמהּ והעוזרת השנייה לקהיר.
ג'ון טינה, אחיה למחצה מליברפול, הגיע לקהיר בראשית 1865, מתוך כוונה להחזירהּ עימו הביתה. אבל הוא לא הצליח לשכנע אותה ועזב עם שתי הגופות וחלק גדול מהאוסף האתנוגרפי שלה. גופת אמה נקברה מאוחר יותר בבית העלמין בהאג. האוסף האתנוגרפי של אלכסנדרין נתרם על ידי ג'ון למוזיאון ציבורי - המוזיאון העולמי (אנ') של ליברפול.
התוצאות הגאוגרפיות והמדעיות של המשלחת היו חשובות ביותר, כפי שניתן לראות בדיווחים של המשלחת שכתב הוגלין. כמה מהצמחים שהתגלו על ידי המשלחת פורסמו בווינה בשנת 1867 תחת הכותרת Plantae Tinneanae והוא הציג 24 מינים חדשים למדע, בהם 19 מינים במשפחת הנענע.
בקהיר התגוררה אלכסנדרין בארבע השנים הבאות, בתוכן ביקרה באלג'יריה, בתוניסיה ובארצות נוספות לחופי הים התיכון. ב-1868 ניסתה להגיע מאלג'יריה לשבטי טוארגים במערב הסהרה אבל ללא הצלחה.
משלחת בסהרה ומותה

בינואר 1869 היא שוב ניסתה להגיע לשבט הטוארג'. היא התחילה את המסע מטריפולי עם שיירה, והתכוונה להמשיך לאגם צ'אד, ומשם דרך דארפור וקורדופן לנילוס העליון. במורזוק פגשה את החוקר הגרמני גוסטב נכטיגל, עמו התכוונה לחצות את המדבר. מכיוון שנכטיגל רצה לנסוע קודם להרי טיבסטי, היא יצאה לדרכה לבדה. השיירה שלה התקדמה לאט. בגלל מחלותיה (דלקת בעיניים) היא לא הצליחה לשמור על המשמעת והסדר בקבוצה שלה.
בשעות הבוקר המוקדמות של ה-1 באוגוסט במסלול ממורזוק לג'ת היא נרצחה יחד עם שני הולנדים ממשלחתה. על פי החשד על ידי אנשי הטוארג שהיו בקבוצת הליווי שלה. על פי ההצהרות בבית המשפט בטריפולי בדצמבר 1869, היא נרצחה בשתי מכות חרב (אחת בצווארה, אחת על אחת מידיה) שגרמו לה להתמוטט. הם הושארה לדמם למוות.
ישנן מספר תאוריות לגבי המניע, אף אחת מהן לא הוכחה. האחת היא שהמלווים שלה האמינו שמיכלי הברזל שלה היו מלאים בזהב. אבל סביר גם שמותה נבע כתוצאה מסכסוך פוליטי פנימי בין ראשי טוארג המקומיים. חוקר אחר, ארווין פון בארי, שביקר באותו אזור בשנות ה-70 של המאה ה-19, פגש את משתתפי ההתקפה ולמד שמדובר בפעולה נגד המנהיג הזקן של הטוארגים הצפוניים, במטרה להרחיק אותו מהשלטון על ידי הריגת אנשי המשלחת הנוצריים. ברצח זה הם רצו להוכיח שהמנהיג הזקן, חלש מכדי להגן על החוקרים האירופאיים. בהתחשב במאבקים הפנימיים בקרב הטוארג'ים הצפוניים שנמשכו עד לכיבוש העות'מאני של מחוז פזאן (דרום לוב), גרסה זו היא ההסבר הסביר ביותר לטבח שלא היה לו כנראה מוטיבציה אחרת.
במשך שנים האמינו כי הממצאים האתנוגרפיים שלה במוזיאון בליברפול, אנגליה נהרסו בשנת 1941 במהלך ההפצצות של מלחמת העולם השנייה. הכנסייה שנבנתה לזכרה בהאג נהרסה באופן דומה. בדיקות שנעשו גילו כי כ-75% (יותר ממאה חפצים) מהאוסף האתנוגרפי שלה שרדו את הפצצה האווירית. מלבד ערכם כמסמך נדיר של שני מסעותיה בסודאן בשנים 1862–1864, האוסף שלה, יחד עם האוסף של הוגלין בשטוטגרט (מוזיאון לינדן), מייצגים דוגמאות נדירות של מוצגים מוקדמים השייכים לתרבויות חומריות בסודאן.
שלט קטן ליד ג'ובה בסודאן המנציח את חוקרי הנילוס הגדולים של המאה ה-19 נושא את שמה, כמו גם לוח בטנג'יר. רבים מהמסמכים שנותרו, כולל מרבית מכתביה מאפריקה, מאוחסנים בארכיון הלאומי בהאג. תצלומיה נמצאים בארכיון הלאומי והארכיון העירוני של האג.
הערות שוליים

↑  Harry Johnston (17 November 2011). The Nile Quest: A Record of the Exploration of the Nile and Its Basin. Cambridge University Press. pp. 192–194.
↑  McLoone, Margo, Women explorers in Africa: Christina Dodwell, Delia Akeley, Mary Kingsley, Florence von Sass Baker, and Alexandrine Tinne (Capstone Press, 1997)
↑  Chisholm, Hugh, ed. (1911). "Tinne, Alexandrine Petronella Francina". Encyclopædia Britannica. 26 (11th ed.). Cambridge University Press.
↑  John A. Tinne, 1864, Geographical Notes of an Expedition in Central Africa by three Dutch Ladies, (Liverpool,)
↑  ie Tuareg. Herren der Sahara. Ausstellung der Heinrich-Barth-Gesellschaft (in German only), Cornelius Trebbin & Peter Kremer (Düsseldorf 1986)
↑  The Fateful Journey'. The Expedition of Alexine Tinne and Theodor von Heuglin in Sudan (1863-1864). A Study of their travel accounts and ethnographic collections, Robert Joost Willink (Amsterdam, 2011)
↑  Alexandrine Tinne (1835-1869) - Afrikareisende des 19. Jahrhunderts. Zur Geschichte des Reisens, Antje Köhlerschmidt (Magdeburg 1994; Ph. D. thesis.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb15366402v (data)  BPN: 66874917  GND: 119180626  ISNI: 0000 0000 8065 3968  LCCN: n80060633  NTA: 070640386  PIC: 379806  RERO: 02-A013818374  RKD: 103024  ULAN: 500092189  VIAF: 76618395   WorldCat (עם VIAF): 76618395 
אלכסין טינה באפריקה, 1869
אלכסין טינה במסעה בסהרה עם בני שבט הטוארג, 1869
דור הולך ודור בא

דור הולך ודור בא : געגענווערטיג און צוקונפטיגע גענאראציאנען (יידיש: דור הולך ודור בא: דור ההווה ודורות העתיד) הוא חיבור היסטורי-הגותי מאת אברהם גולדפדן הדן במצבו העגום של עם ישראל בתחילת המאה ה-20 ומציע דרכים לתיקון. הספר הופיע בשנת תר"ע  בהוצאת היברו פבלישינג קומפני בניו יורק.
מקורות הספר

בספר, שהופיע בשנת תר"ע, כשנתיים לאחר מותו של גולדפדן, כונסו שני מאמרים שנכתבו בתקופות שונות ופורסמו בבמות שונות. החלק הראשון נקרא "דור הולך" והכותרת ביידיש היא אונדזער מכה (המכה שלנו). חלק זה נכתב בתקופה בא גר גולדפדן בפריז בראשית המאה ה-20 והושלם בשנת  1902. כתריאל צבי שרהזון, המוציא לאור של העיתון היידי הניו יורקי הגדול הידישעס טאגעבלאט, נענה לבקשתו של גולדפדן לפרסם את החיבור בעיתונו והחיבור החל להופיע בהמשכים על דפי הטאגעבלאט החל מ-8 בנובמבר 1904 ועד 2 בדצמבר אותה שנה.
את חלקו השני של החיבור שנקרא "דור בא" החל גולדפדן לכתוב בפריז וסיימו כפי הנראה רק לאחר שובו לארצות הברית בשנת 1904.  חלק זה פורסם לראשונה בעיתון "מיניקעס יום טוב בלעטר" באותה שנה.
חלקו הראשון של הספר יועד לכלל הציבור היהודי בעוד חלקו השני פונה בעיקר  ליהדות  ארצות הברית.
דור הולך

מאמר זה  הופיע  תחת הכותרת:  "אונדזער רפואה" (רפואתנו) ותת הכותרת בתרגום לעברית הייתה:
כיצד  ניתן לסיים את השאלה היהודית -  בחינה מדוקדקת של מצב העם היהודי בעולם וכיצד ניתן לסייע לו -  נכתב עבור הטאגעבלאט על ידי הסופר המפורסם אברהם גולדפדן.
בחלק זה סוקר גולדפדן תהליכים ושינויים שעברו על  החברה היהודית במזרח אירופה    בתקופת ההשכלה והביאו להתדרדרותה הרוחנית והמוסרית, גרמו לניכור ולהתבוללות והעמידוה על סף אובדן וכליה.