stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פולין
כלכלה > תיירות

מאז הצטרפותה של פולין לאיחוד האירופי בשנת 2004, ועם פתיחת גבולותיה למערב במסגרת אמנת שנגן החל משנת 2007, נרשם גידול משמעותי במספר התיירים הפוקדים את המדינה. מגמה זו נמשכת משנה לשנה, ואם בשנת 2010 מספר התיירים בפולין עמד על 12.47 מיליון, בשנת 2013 המספר הזה עמד כבר על 15.85 מיליון. בהתאם לנתונים אלו, פולין היא המדינה ה-17 המתוירת ביותר בעולם. לתיירות תפקיד כלכלי חשוב, והיא תורמת רבות למשק המקומי. מספר התיירים הגדול ביותר מגיע לפולין מגרמניה השכנה - 1,298,702 גרמנים ביקרו בפולין בשנת 2013. במקום השני בפער גדול נמצאת רוסיה (עם 409,243 תיירים), וישראל ממוקמת במקום העשירי, עם 148,644 תיירים.
הערים הפופולריות ביותר בקרב התיירים בפולין הן בירת פולין של ימי הביניים קרקוב, בירת שלזיה ואחת הערים העתיקות בפולין ורוצלב, עיר הנמל הצפונית והאטרקטיבית גדנסק, ועיר הבירה המודרנית ורשה. ערים נוספות הפופולריות בקרב תיירים הן פוזנן, לובלין וטורון. בדרך כלל האטרקציה המובילה בערים הפולניות זה רובע ימי הביניים שמרבית הערים הגדולות יכולות להתגאות באחד כזה. מחוץ לערים הגדולות יעדי התיירות המובילים הם האגמים המזוריים וחוף הים הבלטי שבצפון פולין, היער הבתולי בְּיַאלוֹבְיֶיסְקָה שבמזרח, ומחנה ההשמדה אושוויץ-בירקנאו, הרי הקרפטים והרי הסודטים בדרום. יערות מכסים שטח של 9.1 מיליון דונם, ומהווים כר פורה לפעילויות תיירותיות. בנוסף לכך, אלפי האגמים המצויים בכל פולין משחקים גם הם תפקיד חשוב. מקומות רבים בפולין נמצאים תחת הגנה סביבתית של רשויות המדינה: בפולין יש 23 פארקים לאומיים, 121 פארקי נוף, ו-1,469 שמורות טבע.
כלכלה > אנרגיה

מגזר ייצור החשמל בפולין מבוסס בעיקר על שימוש בדלקים מאובנים. פולין מספקת לעצמה את רובה ככולה של תצרוכת החשמל שלה. פולין היא יצרנית הפחם העשירית בגודלה בעולם והשנייה בגודלה באירופה (לאחר גרמניה). משאב זה מיוצא מפולין למדינות רבות, אך גם מנוצל לצרכים מקומיים ומהווה את הדלק המאובן המרכזי בו משתמש משק החשמל הפולני. שלוש חברות כריית הפחם הגדולות בפולין (Węglokoks, Kompania Węglowa, ו-JSW) משווקות כ-100 מיליון טון פחם בשנה. חברות אלו הם מהרווחיות ביותר במדינה, והן נסחרות בדרך כלל באופן חיובי בבורסה לניירות ערך של ורשה. במקביל, במהלך השנים האחרונות הורחב השימוש באנרגיות מתחדשות. מדובר בעיקר בטורבינת רוח הפזורות בשטחים נרחבים בפולין, וכן בתחנות חשמל הידרואלקטריות מבוססות מי נהרות. עם זאת, שיעור אנרגיות אלו בייצור החשמל הכולל של פולין עודנו נמוך, והממשלה קבעה יעד של 15% מכלל תצרוכת החשמל עד לשנת 2020. בפולין יש גם עתודות לא מבוטלות של גז טבעי (164,800,000,000 ממ"ק) ונפט (96,380,000 חביות), אך השימוש בהם נכון להיום הוא משני, ופוטנציאל הפקת החשמל מהם נמוך יחסית.
דמוגרפיה

נכון ל-30 ביוני 2014, מתגוררים בפולין 38,483,957 תושבים. נתון זה מציב את פולין במקום ה-30 בעולם וה-7 באירופה מבחינת כמות האוכלוסייה. הצפיפות עומדת על 123 אנשים לקמ"ר, 1,050 איש לקמ"ר בערים, ו-50 איש לקמ"ר בכפרים. אחוז גבוה יחסית מתושבי פולין מתגוררים בכפרים, 61.5% במספר. משנה לשנה נתון זה יורד יותר יותר, ושיעור העירוניים באוכלוסייה גודל. החל משנות ה-90 של המאה ה-20 כמות האוכלוסייה בפולין שומרת על יציבות יחסית עם נטייה לירידה מסוימת. דבר זה הוא תולדה של הגירה יוצאת של פולנים בעיקר למדינות אחרות באירופה, מעט הגירה נכנסת (בניגוד למדינות אחרות באירופה, אשר חוות הגירה מוסלמית גדולה), ובעיקר ילודה נמוכה מאוד. נכון לשנת 2024 שיעור הפריון הכולל הממוצע בפולין הוא נמוך מאוד - 1.5 ילדים לאישה. אוכלוסיית פולין מזדקנת במהירות. בעוד בשנת 1950 הגיל החציוני של פולין עמד על 25.8, היום אותו הנתון עומד על 38.2. אם המגמות הנוכחיות יימשכו, מעריכים כי עד שנת 2050 חצי מהפולנים יהיו מעל גיל 51.
הערים הגדולות בפולין הן ורשה (1,715,518), קרקוב (760,700), לודז' (718,960), ורוצלב (631,188), פוזנן (550,742), גדנסק (460,427), שצ'צ'ין (408,913), בידגושץ' (361,254), לובלין (347,678), וקטוביץ (307,233). המטרופולינים הגדולים ביותר בפולין הם קטוביץ (3,029,000), ורשה (2,785,000), קרקוב (1,236,000), לודז' (1,165,000), גדנסק-גדיניה (993,000), ופוזנן (919,000).
דמוגרפיה > חלוקה אתנית ולשונית

מבחינה אתנית ולשונית, נכון לשנת 2011 פולין היא אחת המדינות ההומוגניות ביותר ברחבי העולם. כ-93.52% מאוכלוסיית פולין משתייכת לעם הפולני, ואחוז גבוה יותר - 97%, דוברים את השפה הפולנית. שפות ידועות אחרות כשפה שנייה הן אנגלית (29%), רוסית (26%), וגרמנית (19%).
מפקד האוכלוסין של פולין משנת 2011, סוקר את המיעוטים הלא פולנים בפולין. 847,000 הגדירו עצמם שלזים, 233,000 קשוביאנים, 148,000 גרמנים, 47,000 בלארוסים, 13,000 רוסים, 8,000 ליטאים, ו-3,000 ארמנים.
מצב זה לא היה בעבר. עד 1945 היוותה פולין בית לאוכלוסיות מיעוטים גדולות, בהן גרמנים, אוקראינים, בלארוסים, ליטאים, ויהודים. עם שינוי גבולות פולין ב-1945, היגרו ממנה, או נשארו מחוץ לגבולותיה, רוב המיעוטים, ויהודיה נרצחו בשואה. מאז היא מהווה מדינה הומוגנית יחסית מבחינה אתנית.
דמוגרפיה > חלוקה דתית

בדומה להומוגניות האתנית והלשונית של פולין, כך גם ביחס לדת האוכלוסייה הפולנית אחידה יחסית.
לפי סקר שנערך בשנת 2011, 87.5% מתושבי פולין הם נוצרים קתולים, 2.4% אינם מאמינים באף דת שהיא, 0.7% נוצרים אורתודוקסים, ו-1% בני דתות אחרות. 8.7% סירבו לענות. מסקר מ-2015 עולה כי 92.8% מתושבי פולין הם נוצרים קתולים, 0.7% נוצרים אורתודוקסים, 0.3% משתייכים לעדי יהוה, 0.2% נוצרים פרוטסטנטים, 0.1% בכנסייה הקתולית היוונית, ו-0.1% בעלי שיוך דתי אחר. בנוסף, 3.1% אינם מזוהים עם אף דת, 2.2% סירבו להשיב, ועבור 0.5% לא היה ניתן לקבוע את השיוך הדתי. לפי נתונים אלו, פולין היא עם שיעור גבוה יותר של קתולים ממדינות בעלות מורשת קתולית נרחבת, כאיטליה וספרד; פרט למלטה, פולין היא המדינה הקתולית ביותר באירופה. הנצרות הקתולית ממלאת תפקיד חשוב בחייהם של פולנים רבים, והכנסייה הקתולית בפולין נהנית מיוקרה חברתית ומהשפעה פוליטית. בעבור הפולנים לכנסייה תפקיד חשוב גם בחיים הלאומיים, והיא מהווה סמל לאומי-תרבותי פולני חשוב.
יהדות פולין

יהדות פולין הייתה למן ימי הביניים ועד השואה, הקהילה הגדולה ומהקהילות החשובות שבקהילות עם ישראל בתפוצות. ההיסטוריה בת למעלה מאלף השנים של היהודים בפולין כוללת תקופות של סובלנות ופריחה דתית ותרבותית, לצד אנטישמיות קשה, רדיפות, פרעות וגירושים. ערב מלחמת העולם השנייה הייתה יהדות פולין הגדולה בתפוצות היהודים באירופה. היא מנתה כ-3.4 מיליון נפש – ואף למעלה מכך אם כוללים במניין את יהודי השטחים ההיסטוריים של פולין, שהפכו לנתיני ארצות אחרות בעקבות השינויים התכופים בגבולותיה של המדינה. רוב יהודי פולין, כ-90% מהם, נרצחו בשואה באופן שיטתי, במלחמת העולם השנייה על ידי שלטונות הכיבוש של גרמניה הנאצית, ובאופן מזדמן על ידי גורמים שונים מהאוכלוסייה הפולנית. מעטים בלבד הצליחו להימלט או ניצלו על ידי פולנים חסידי אומות העולם.
ביום העצמאות לפולין, בנובמבר 2021, נערך מפגן אנטישמי, שנערך במרכז העיר קאליש. פעילי ימין קיצוני צעקו "מוות ליהודים", ושרפו העתק של כתב זכויות היסטורי לקהילה היהודית מהמאה ה-13, אשר במשך מאות שנים שימש בסיס להגנה על יהודי פולין.
תרבות

פולין היא אחת מהמדינות הסלאביות ועל כן אספקטים תרבותיים רבים שלה בהם השפה, לבוש והמטבח הפולני, חולקים לא מעט דמיון עם שכניהם הסלאבים. אולם פולין בניגוד לרוב הארצות הסלאביות כגון רוסיה, אוקראינה וסרביה, קיבלה על עצמה את הנצרות הקתולית, ולא כמותן את הנצרות האורתודוקסית. לכן כותבים פולנית באלפבית לטיני המותאם לשפה הפולנית ולא באלפבית קירילי.
חגים ומועדים בפולין:
1 בינואר - ראש השנה האזרחי
6 בינואר - חג המלכים (ידוע גם כחג ההתגלות)
חג הפסחא
1 במאי - יום הפועלים
3 במאי - יום החוקה אשר התקבלה לראשונה בשנת 1791
פנטקוסט - חג נוצרי לזכר ירידת רוח הקודש על שליחיו של ישו
חג הלחם והיין הקדושים - גוף האדון
15 באוגוסט -חג עליית מרים השמיימה
1 בנובמבר - יום כל הקדושים
11 בנובמבר - יום העצמאות הפולני
25 בדצמבר - חג המולד
ראו גם

יחסי ישראל–פולין
דינה פרוניצ'בה

| --- | --- |

פרוניצ'בה על דוכן העדים במשפט על פשעי המלחמה של המשטרה הגרמנית 1946
 לידה:  7 בינואר 1911 צ'רניהיב, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  1977 (בגיל 65 בערך) קייב, ברה"מ 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, ברית המועצות 
 
דינה מירונובנה פרוניצ'בה (ברוסית: Ди́на Миро́новна Про́ничева ;‏ (7 בינואר 1911–1977) הייתה שחקנית בתיאטרון הבובות של קייב (אנ') ואחת מהניצולים הבודדים מהטבח בבאבי יאר.
ביוגרפיה

נולדה בשם דינה מסטיסלבסקי בצ'רניהיב (אז בתחומי האימפריה הרוסית וכיום באוקראינה). היו לה שני אחים ואחות. בצעירותה עברה עם משפחתה לקייב. שם התחתנה עם ויקטור פרוניצ'ב שהיה רוסי. לזוג ונולדו שני ילדים. עבדה בתיאטרון הבובות של קייב.
שני אחיה גויסו לצבא האדום לאחר פלישת הנאצים לברית המועצות. אחותה והוריה נותרו בקייב ולא הספיקו להימלט ממנה, לפני הכיבוש הנאצי. דינה, אשר התגוררה עם בעלה הרוסי הילדים וחמתה בהתחלה לא זוהתה כיהודייה. על ידי הנאצים. לפי עדותה, כאשר נכנסו הגרמנים לבית, בו התגוררה הראתה להם חמתה סממני דת נוצריים ואמרה שכולם בבית רוסים. הגרמנים עזבו מבלי לעשות כלום. אבל כאשר ב־28 בספטמבר 1941 התפרסמה פקודה לכל היהודים להתאסף במקום מסוים בעיר, החליטה דינה להצטרף אל הוריה ואחותה, כדי לתמוך בהם. היא הובלה יחד עם יהודי קייב אל באבי יאר, גיא הנמצא צפונית-מערבית לעיר, שם טבחו בהם הנאצים. לפי עדותה, בעוד הגרמנים הורו להם להתפשט וירו בהם, היא קפצה לפני שנורתה והסתתרה בין הגופות האחרות. היא קפאה על מקומה בזמן שהגרמנים המשיכו לירות בפצועים ובגוססים. רק בערב יצאה ממחבואה ונמלטה אל מהאזור, תוך התחמקות מפנסי הגרמנים שסרקו אחר ניצולים כדי לרצחם. היא הסתתרה באחד המחסנים בעיר אך הוסגרה לגרמנים על ידי תושבת מקומית. גרמנים העלו אותה על המשאית עם עוד ניצולים שמצאו. במהלך הנסיעה, כאשר עצרה המשאית בצומת דרכים, היא קפצה ממנה ונמלטה. הסתתרה בביתה של בן דוד של בעלה. בפברואר 1942 הלשין עליה אחד מהשכנים לגסטאפו. היא נעצרה נכלאה בבית סוהר, שם הוכתה קשות. כעבור חודש בכלא, נמלטה משם בעזרתו של אחד הסוהרים, אשר היה איש מחתרת אנטי-נאצית. היא הסתתרה בתוך מבנה תיאטרון הבובות, בו עבדה לפני המלחמה. גריגורי אפנסייב, אחד מעובדי הבמה עזר לה להסתתר, הביא מזון ותרופות.
לאחר שחרור העיר בידי הצבא האדום, החלה לחפש את ילידיה ואת בעלה. נודעה לה, כי בעלה נלקח לעבודות כפייה, שם נרצח על ידי הנאצים. היא מצאה את שני ילדיה (בן – ולדימיר ובת – לידיה) בבתי יתומים בעיר. היא התחתנה עם מצילה גריגורי אפנסייב, לאחר שהוא שב מהמלחמה (אפנסייב עצמו שכל את אשתו במהלך הכיבוש הנאצי של קייב). בשנת 1946 העידה במשפט על פשעי המלחמה של המשטרה הגרמנית שנערך בקייב. היא המשיכה לעבוד בתיאטרון הבובות עד יציאתה לפנסיה. בשנות השישים נסעה להעיד במשפט של פושעים נאצים במערב גרמניה. דינה פרוניצ'בה נפטרה ממחלת הכליות בשנת 1977.
עדותה של פרוניצ'בה מופיעה בספרו התיעודי של אנטולי קוזניצוב על הטבח, ומהווה אחת העדויות המצוטטות ביותר.
ג'יהאדיזם

ג'יהאדיזם היא אידאולוגיה אסלאמיסטית הדוגלת בשימוש באלימות על מנת להקים מדינה אסלאמית או להקים מחדש ח'ליפות. המונח "ג'יהאדיזם" הוא נאולוגיזם שמקורו במונח "ג'יהאד", זאת על אף שהמונח ג'יהאד לא דוגל בהכרח בשימוש באלימות או פתיחת מלחמה. מצד שני, הג'יהאדיזם קשור בבירור לפעולה אלימה, נעשה כיום גם שימוש במונח ביחס לאימפריות איסלמיות שונות בהיסטוריה, כמו הח'ליפות של בית אומיה והאימפריה העות'מאנית, אשר פעלו באופן נרחב נגד מדינות לא מוסלמיות בשם הג'יהאד.
שורשיו של הג'יהאדיזם המודרני הוא בעיקר בהתפתחויות האידאולוגיות שאירעו בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20, אשר התפתחו לאידאולוגיות אסלאמיסטיות במהלך המאה ה-20 והמאה ה-21. האידאולוגים הג'יהאדיסטים דמיינו את הג'יהאד כ"מאבק מהפכני" נגד הסדר הבינלאומי החילוני במטרה לאחד את העולם המוסלמי תחת "שלטון האל". ארגוני המתנדבים האיסלאמיסטיים שהשתתפו במלחמה מלחמת אפגניסטן-ברית המועצות בין 1979 ל-1989 חיזקו את עליית הג'יהאדיזם, אשר המשיך להתפשט בעולם במהלך סכסוכים מזוינים שונים לאורך שנות ה-90 והעשור הראשון של המאה ה-21.
ג'יהאדיזם אשר ממוקד יותר בזירה הבינלאומית במסגרת מאמץ פאן-אסלאמי מכונה גם בשם ג'יהאדיזם עולמי. ישנם מחקרים שמעידים על כך שעם עלייתו של ארגון דאעש מתנדבים מוסלמים שונים נסעו לסוריה ולעיראק ממדינות שונות בעולם המערבי ובמדינות בעלות רוב מוסלמי על מנת לקחת חלק בג'יהאדיזם העולמי.
גלריית תמונות

האזורים בעולם מהם פועלים הארגונים הג'יהאדיסטים ומידע לגבי הסטטוס שלהם בכל מיקום
וריאציה ג'יהאדיסטית של הדגל השחור אשר משמשת ארגונים איסלאמיסטיים שונים מסוף שנות ה-90 ואילך, אשר מכיל כיתוב בצבע לבן של השהאדה על גבי רקע שחור
אוסאמה בן לאדן ואיימן א-זוואהירי מארגון אל-קאעדה אשר ביצע פיגועי טרור רבי היקף ברחבי העולם שהביאו למותם ולפציעתם של אלפי בני אדם
נשיא ארצות הברית רונלד רייגן במפגש בחדר הסגלגל עם מנהיגי המוג'אהדין האפגניסטני, 1983
ראו גם

ג'יהאד
מלחמת קודש באסלאם
קיצוניות אסלאמית
טרור אסלאמי
הדגל השחור של הג'יהאד
תכפירי
אסלאמיזם
מוג'אהדין
פנאטיות דתית
סלפיה
הג'יהאד הסלפי
והאביה
הבחירות הכלליות ברשות הפלסטינית (1996)

ב-20 בינואר 1996 נערכו בחירות כלליות ברשות הפלסטינית לתפקיד נשיא הרשות הפלסטינית ולמועצה המחוקקת הפלסטינית. בבחירות אלו נבחר יאסר ערפאת ליושב ראש הרשות, תפקיד אותו מילא עד למותו בנובמבר 2004. הפת"ח זכה ברוב המושבים במועצה המחוקקת. על פי הסכמי אוסלו היו אמורות להיערך בחירות נוספות כעבור 5 שנים, אך למעשה הן התקיימו רק ב-2005 (הבחירות ליושב ראש הרשות הפלסטינית) וב-2006 (הבחירות למועצה המחוקקת הפלסטינית).
במרשם האוכלוסין נכללו 1,028,280 בעלי זכות בחירה. אחוז ההצבעה הכללי עמד על 79.9%. כ-500 משקיפים בינלאומיים בהנהגת האיחוד האירופי פיקחו על התנהלות הבחירות. לצידם פעלו משקיפים פלסטיניים וועדת בחירות מרכזית.
על תפקיד נשיא הרשות התמודדו יאסר ערפאת שזכה ב-87.1% וסמיחה ח'ליל, מועמדת עצמאית, שזכתה ב-12.9% מכלל הקולות.
על 88 מושבים במועצה המחוקקת התמודדו 672 מועמדים, חלקם מטעם 16 מפלגות וחלקם מועמדים עצמאים. תנועת הפת"ח זכתה ב-50 מושבים, מועמדים עצמאים זכו ב-35 מושבים ו-3 תנועות נוספות זכו במושב אחד כל אחת.
גבול בלארוס–ליטא

גבול בלארוס–ליטא הוא הגבול הבין-לאומי המפריד בין בלארוס לליטא. אורך הגבול הוא כמעט 678.8 ק"מ (421.8 מ"ל). זהו גבול חיצוני של האיחוד האירופי (שחברה בו ליטא) והגבול המערבי של חבר המדינות (שחברה בו בלארוס). 379.9 ק"מ (236.1 מ"ל) של הגבול הוא ביבשה, בעוד 298.9 ק"מ (185.7 מ"ל) הוא על מים, אגמים חוצים ונהרות, למשל נהר ניימן.
היסטוריה

גבולות היסטוריים של הדוכסות הגדולה של ליטא, ומאוחר יותר, בעקבות מחיצות של האיחוד הפולני-ליטאי, נפות של האימפריה הרוסית מגוונות משמעותית לאורך ההיסטוריה בזמנים דמה דמיון לגבולות המודרניים. התצורות המוקדמות של הגבול הנוכחי מקורן לאחר מלחמת העולם הראשונה, בעקבות הקמת הרפובליקה של ליטא והמלחמה הליטאית-סובייטית. הסכם השלום הסובייטי-הליטאית נחתם ב-12 ביולי 1920, שמגדיר ומכיר בגבול המזרחי של ליטא, אף על פי שזה הייתה דה פקטו בשליטת פולין עקב המלחמה הפולנית-ליטאית והמלחמה הפולנית-סובייטית. הגבול דאז דומה הגבול הנוכחי, אך אזור וילנה היה דה פקטו בשליטת פולין. בעקבות מלחמת העולם השנייה וכיבוש המדינות הבלטיות, גבול חדש הוקם בין הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הליטאית לרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הבלארוסית, ששתיהן היו תחת שליטת ברית המועצות. זהו הבסיס לגבול הנוכחי שנותר יציב ברובו מאז 1940.
הגבול מוגדר בהסכם מ-6 בפברואר 1995 בין שתי המדינות. תיחום הגבול של הגבול הושלם בשנת 2007. מאז 2004 הגבול משמש כגבול חיצוני של האיחוד האירופי ומאז 2007 הוא חלק מאזור שנגן. התפתחויות אלו הביאו להגברת בקרת הגבולות ולדרישות ויזה מחמירות יותר למעבר בין שתי המדינות. הסכם שנחתם ב-2010 נועד ליישם נסיעה פשוטה עבור אנשים המתגוררים בטווח של 50 ק"מ (31 מ"ל) מהגבול.
הגדרת הגבול

האמנה מגדירה את הגבול כמתחיל בטריפוינט הגבול של ליטא, לטביה ובלארוס, שם יש אנדרטה. הוא עובר לדרום-מזרח על פני אגם דרייסוואטי, ממשיך דרך נהר אפיווארדקה, על פני אגמים אפורדאי ופרוטאס, בהמשך דרך נהר דיסנה מזרחה, ובהמשך לתחנת הרכבת באדוטישקיס. הגבול עוד הולך צפונית לעיירה הבלארוסית לינטופי, ממזרח לעיירה הליטאית שומסקאס, מעבר לכביש וילנה-מלדזייצ'נה, הולך מסביב לאזור ההתיישבות ליטאית דיוויאנישקס ממזרח, מדרום וממערב, עובר דרך צפון אזור ההתיישבות הבלארוסית בניאקוני, חוצה את דרך לידא-וילנה ובהמשך בעקבות נהר סאלצ'יה. הוא ממשיך מדרום לעיר הליטאית איישישוק, עובר דרך נהר נצ'יה, הולך לדרום העיירה הליטאית דוביצ'יאי, מגיע למקור נהר קוטרה ובהמשך עובר דרך הנהר הזה, ואז חוצה דרך אגמי גרודה איר דובאס. הגבול עוד יותר חוצה את מסילת הברזל וילנה-גרודנו ליד תחנת סיינוב, ואת הרכבת דרוסקינינקאי מצפון לתחנת פרקט, מערבה וממשיץ לעבר נהר הניימן, נגד הזרם, ובהמשך בא דרך נהר שבמשולש הגבולות בלארוס-ליטא-פולין.
משבר המהגרים (2021)

בחודש יוני 2021, פקידים ליטאים טענו כי רשויות בלארוסית מעודדים הגירה בלתי חוקית מעיראק וסוריה לליטא על ידי ארגון קבוצות של פליטים ולסייע להם לחצות את הגבול הליטאי-בלארוסית. חברת הנסיעות צנטרקורורט (Tsentrkurort) בבעלות המדינה הוכתרה כאחת המבצעות של הגירה בלתי חוקית. ההנחה הייתה שתמיכת המדינה בהגירה בלתי חוקית יכולה להתבצע מסיבות פוליטיות. הגירה בלתי חוקית מבלארוס אילצה את ליטא להכריז על מצב חירום ב-7 ביולי 2021.
ליטא בונה מחסום גבול כדי לעצור את זרימת המעברים הבלתי חוקיים. ב-5 באוגוסט 2021, מפקד שירות משמר הגבול הליטאי הציג פרויקט של המכשול המוצע עבור כל גבול בלארוס–ליטא, אשר יהיה בגובה 4 מ' וישתמש במספר שכבות של חוט הקונצרטינה. עלות הפרויקט מוערכת ב-150 מיליון אירו והפרלמנט הליטאי אישר אותו בדחיפות.
ראו גם

יחסי בלארוס–ליטא
המשבר בגבול בלארוס–האיחוד האירופי
דגה (כפר)

דגה (בהונגרית: Döge) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה, על גדות נהר טיסה.
יהודי דגה

יהודים חיו בדגה בתקופות שונות והקהילה היהודית הייתה כפופה לקהילת קישווארדה.
בבדגה היה בית קברות יהודי ומספר יהודים מהכפר נרצחו בשואה.
| שנה | מספר היהודים בכפר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 39 |  |
| 1880 | 90 | 1,397 |
| 1910 | 51 |  |
| 1920 | 23 |  |
| 1930 | 17 |  |
| 1941 | 15 | 2,056 |
הערות שוליים

↑  נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
↑  ספר זיכרון לקהילת קליינווארדיין והסביבה
↑  מיקום בית הקברות היהודי בדגה
↑  תיעוד יהודים מדגה שנרצחו בשואה באתר יד ושם
↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
| יישובים במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | נירג'האזה  |  |
| ערים |  איאק •  בקטלוראנטהאזה •  בלקאן •  צ'נגר •  דמצ'ר •  דומבראד •  פהרגיארמט •  איבראן •  קמצ'ה •  קישווארדה •  מאנדוק •  מאריאפוץ' •  מאטסלקה •  נאג'אצ'ד •  נג'הלאס •  נאג'קאלו •  נירבאטור •  נירלוגוש •  נירמדה •  נירטלק •  רקמז •  טיסלק •  טיסוושווארי •  אויפהרטו •  ואיה •  ואשארושנמן •  זאהון |  |
| כפרים | קנטוריאנושי • נירקאראס • אופאי • אפג' • הודאס • נירטורה • יאנד • נירבוגדאני • פאביאנהאזה • פילפשדרוץ • גבריין • גיורטלק • יארמי • קוצ'ורד • מרק • נאג'דובוש • נירצ'הוי • נירקאטה • נירמגייש • נירפרסניה • אקריטופילפש • פפוש • ראפולט • סמושסג • טיבורסאלאש • ואלאי • אנרץ' • דגה • פניישליטקה • גיולהאזה • יקה • קקצ'ה • לוופטרי • מזלדאן • נירלווה • נירטש • פפ • פאטרוהה • רטקזברנץ' • סבולצ'באקה • סבולצ'וורשמרט • טיסקניאר • אוידומבראד • אויקנז • נג'צ'רקס • נפקור • נירפזון • שנייה • סבולץ' • טימאר • טיסנג'פלו • בשנייד • לשקוד • לוולק • מג' • ניריברון • ניריאקו • נירקרץ' • פטנהאזה • רמוצ'האזה • רוהוד • ברבאש • ברגדרוץ • ברגשוראן • צ'רודה • גלנש • גמז'ה • גולאץ' • גיירה • הטפיירצ'ה • אילק • קישוורשאן • לוניה • מארוקפפי • מאטיוש • נג'וורשאן • אולצ'ווה • פוסטדובוש • טאקוש • טרפה • טיסאדון • טיסקרצ'ן • טיססלקה • טיסוויד • ואמושאטיה • ברקס • בסטרץ • גגן • קק • נירטט • סקיי • טיסראד • ושמגייר • בוטפלאד • צגנדאניאד • צ'הולץ • צ'אסלו • צ'גלד • דרנו • פילשד • גצ'אי • גרבולץ • גיגייה • יאנקמאיטיש • קרשמיין • קישר • קישהודוש • קישנמן • קישפלאד • קישסקרש • קלצ'ה • קמרה • מגושליגט • מאנד • מהטלק • מילוטה • נאבראד • נגיאר • נג'הודוש • נג'סקרש • נמשבורזובה • אולצ'וואפאטי • פניולה • פניגה • רוז'אי • שונקאד • סמושאיי • סמושאוילק • סטמארצ'קה • טיסבץ' • טיסצ'צ'ה • טיסקורוד • טיסטברק • טוניוגמטולץ' • טיוודר • טורישטוואנדי • טוריצ'ה • ואמושורוסי • זייטה • ז'רויאן • באטורליגט • אנצ'נץ' • קישלטה • נירבלטק • נירבוגאט • נירצ'אסארי • נירדרז' • נירגלשה • נירגיולאי • נירפיליש • נירוושווארי • אמביי • פנסלק • פיריצ'ה • פוצ'פטרי • טרם • בלשה • בוי • גאוואוונצ'לה • פסב • פורצ'למה • טיסברצל • טיסטלק • צ'נגרשימה • צ'נגראויפלו • קומלודטוטפלו • פאטיוד • סמושאנגיאלוש • סמושבץ' • סמושטטארפלווה • טיוקוד • אורה • בלקאן • בירי • בקן • ארפטק • גסטרד • קאלושמיין • סקוי • בנק • אפריישקה • גיירצ'קה • קומורו • טיסבזדד • טיסמוגיורוש • טיססנטמארטון • טוז'ר • ז'ורק • סורגלמטוש • טיסדדה • טיסדוב • טיסאסלאר |  |
| יישובים בנפת קישווארדה |
| --- | --- | --- |
| יישובים | קישווארדה • איאק • אנרץ' • דומבראד • דגה • פניישליטקה • גיולהאזה • יקה • קקצ'ה • לוופטרי • מזלדאן • נירקאראס • נירלווה • נירטש • פפ • פאטרוהה • רטקזברנץ' • סבולצ'באקה • סבולצ'וורשמרט • טיסקניאר • טורניושפאלצה • אוידומבראד • אויקנז |  |
דאוד בשותי

| --- | --- |
 ענף מדעי:  מתמטיקה 
 מקום לימודים:  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל  המכון הטכנולוגי של ציריך 
 מנחה לדוקטורט:  דב אהרונוב 
 מוסדות:  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל 
 
דאוד בשותי (בערבית - داود بشوتي) הוא מתמטיקאי ישראלי, הוא פרופסור אמריטוס בפקולטה למתמטיקה, ודיקן לימודי הסמכה בטכניון. תחומי התמחותו הם פונקציות גאומטריות, סטטיסטיקה מתמטית, ותורת ההסתברות האנליטית.
אודות

דאוד בשותי נולד לחנא, שרברב, ונאהי, עקרת בית. הוא למד בבית הספר האורתודוקסי למרות היותו קתולי. הוא סיים את התיכון ללא תעודת בגרות. בגיל 16 הגיע לטכניון וסיים לימודי מתמטיקה בהצטיינות. הוא סיים דוקטורט בטכניון בשנת 1976 בהנחיית פרופסור דב אהרונוב. נושא המחקר שלו היה "Fitzgerald inequalities and a generalization of the Bieberbach conjecture".
השלים לימודי פוסט-דוקטורט במכון הטכנולוגי של ציריך ובאוניברסיטת אינדיאנה בבלומינגטון. אחר כך הצטרף כחבר סגל לפקולטה למתמטיקה בטכניון, ומאז מלמד בה.
אחיו הוא הפרופסור למדעי המחשב נאדר בשותי.
לקריאה נוספת

הערך "דאוד בשותי" בלקסיקון החיפאים, אישים ודמויות בחיפה, מאת ד"ר שי חורב, דוכיפת הוצאה לאור, עמ' 96, 2018, חיפה.
הערות שוליים

↑  מקבלי תארים, מעריב, 1 באוגוסט 1976
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987013125161205171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מתמטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דבליאצ'ה

| --- | --- |
הכנסייה הקלוויניסטית בדבליאצ'ה
הכנסייה הקלוויניסטית בדבליאצ'ה
 מדינה:  סרביה סרביה
 פרובינציה:   וויבודינה
 שטח:  53.5 קמ"ר
 גובה:  75 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  3,727 (2022)
  ‑ צפיפות:  100 נפש לקמ"ר (2011)
 קואורדינטות:  45°04′10″N 20°36′0″E﻿ / ﻿45.06944°N 20.60000°E﻿ / 45.06944; 20.60000
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.debeljaca.com
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת סרביה מוגדלת) בלגרד נובי סאד  ניש קראגויבאץ סובוטיצה זרניאנין פנצ'בו צ'אצ'אק נובי פאזאר  קראלייבו קוסובו רומניה בולגריה מקדוניה הצפונית  אלבניה מונטנגרו בוסניה והרצג.  קרואט. הונגריה הים האדריאטי דבליאצ'ה(למפת סרביה רגילה) בלגרד נובי סאד  ניש קראגויבאץ סובוטיצה זרניאנין פנצ'בו צ'אצ'אק נובי פאזאר  קראלייבו קוסובו רומניה בולגריה מקדוניה הצפונית  אלבניה מונטנגרו בוסניה והרצג.  קרואט. הונגריה הים האדריאטי דבליאצ'ה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
דֶבֶּלְיָאצָ'ה (בסרבית: Debeljača, בסרבית בכתב קירילי: Дебељача, בהונגרית: Torontálvásárhely - טורונטאלוואשארהיי) הוא כפר בסרביה בשטח הרשות המקומית קובאצ'יצה אשר במחוז באנאט הדרומי שבפרובינציית וויבודינה.
היסטוריה

היישוב מתועד לראשונה בכתובים החל מהמחצית השנייה של המאה ה-17. היה זה יישוב ובו מספר משפחות אריסות שעסקו בחקלאות. במחצית המאה ה-18 נכלל היישוב בחזית הספר(אנ') של ממלכת הבסבורג ולמקום הגיעו תושבים ממוצא סרבי ועמם נמנו אנשי צבא ובני משפחותיהם. בהמשך, עם שינוי קו חזית הספר נטשו הסרבים את המקום, ובשלהי המאה ה-18 הגיעו למקום מתיישבים ממוצא הונגרי. מאוחר יותר עבר האזור לחזקת האימפריה האוסטרו-הונגרית, ולאחר מלחמת העולם הראשונה נכלל בשטחי ממלכת יוגוסלביה. באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה והכניעה אותה תוך מספר ימים. אזור דבליאצ'ה נותר בחזקת הגרמנים עם מרבית סרביה, ונוהל על ידי ממשלת בובות שכונתה "ממשלת ההצלה הלאומית" בראשות הגנרל מילאן נדיץ'. לאחר המלחמה נכלל הכפר דבליאצ'ה בשטחי יוגוסלביה, ולאחר התפרקות יוגוסלביה עבר לחזקת סרביה.
רוב תושבי הכפר הם הונגרים.
הקהילה היהודית

קהילה יהודית נאולוגית התקיימה בדבליאצ'ה מהמחצית השנייה של המאה ה-19. ב-1895 הוקם בית הכנסת הקהילתי וכן תלמוד תורה. עוד הוקם בית עלמין. ב-1931 התגוררו בכפר 225 יהודים, שהיוו 3.75 אחוזים מכלל האוכלוסייה. בפרוץ מלחמת העולם השנייה מנתה הקהילה 148 נפשות. יהודי הכפר נרצחו בשואה, רובם בסיימישטה ובטופובסקה שופה(אנ') ומקצתם נורו למוות באזור פנצ'בו. בית הכנסת הוחרב על ידי הגרמנים. לאחר המלחמה לא חודשה הפעילות הקהילתית. נכון ל-2002 עמד על תילו מבנה בית הכנסת וכן אותרו בכפר שרידי בית העלמין היהודי.
הערות שוליים

↑  ההיסטוריה של דבליאצ'ה, באתר הרשות המקומית קובאצ'יצה, אוחזר ב-17 ביולי 2015 (בסרבית).
↑  הקהילה היהודית בדבליאצ'ה, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות - יוגוסלאוויה, הוצאת יד ושם, ירושלים, 1988, עמוד 88.
↑  אתרי מורשת בוויבודינה, באתר jewish-heritage-europe.eu, אוחזר ב-17 ביולי 2015 (באנגלית).
↑  צילום מבנה בית הכנסת בדבליאצ'ה (2002), באתר המרכז לאמנות יהודית.
↑  צילום שרידי בית העלמין היהודי בדבליאצ'ה (2002), באתר "המרכז לאמנות יהודית".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008914387505171
גיל ויין

| --- | --- |

 לידה:  11 בספטמבר 1993 (בן 31) כרמיאל
 שם לידה:  גיל וינגרטן 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2010
 עיסוק:  די ג'יי • מפיק מוזיקלי • זמר
 סוגה:  מוזיקה אלקטרונית • פופ
 שפה מועדפת:  עברית 
 שיתופי פעולה בולטים:  איתי לוי • אישתאר • חן אהרוני • טליסמאן • בניה ברבי
 
גיל וינגרטן (נולד ב-11 בספטמבר 1993), הידוע בשם הבמה גיל ויין, הוא זמר, די ג'יי ומפיק מוזיקלי. לאורך הקריירה המוזיקלית שלו הוא כתב, הלחין והפיק להיטים בהם "אל תשאלי", "צבעים", "עד המדבר", "לאן שהרוח תיקח", "אוהבת את עצמי", "סצנות" ו"מסיבה בחיפה".