חסן א-תוראבי
דת ואמונה פוליטית

כתביו, הרטוריקה שלו, דרשותיו והצהרותיו הפומביות של א-תוראבי תוארו לעיתים קרובות כמתקדמות, כ'תאוריה ליברלית', כמתונות וכמתחשבות, אך בעת היותו בשלטון הייתה זו תקופה בה היו הפרות קשות של זכויות אדם. קיימת כאן סתירה אותה הסביר הדיפלומט אנדרו נציוס (Andrew Natsios) שהיה לשליח מיוחד מטעם ממשלת ארצות הברית לסיוע הומניטרי בסודאן. בעקבות תפקידו זה, נציוס הכיר מקרוב את פעולותיו של א-תוראבי ואת השפעותיהן על האוכלוסייה. נציוס ציין שכאשר היה א-תוראבי מרואיין באנגלית או בצרפתית היה נוקט בעמדות מתונות ושקולות, ולעומת זאת כאשר היה נושא נאומים בפני עמיתיו האסלאמיים היה מדבר באופן רדיקלי.
כמוסלמי סוני, רעיונותיו של א-תוראבי היו שונים מרעיונות אידאולוגיים מוסלמיים מסורתיים, ונקטו בהיעדר כבוד כלפי חוקרים מקצועיים העוסקים בחקר האסלאם – ה"עֻולמא" (בערבית: علماء, תעתיק מדויק: עֻלמאא). במקומות בהם חקר האסלאם הוגבל לחוקרים מוסלמים משכילים, קבע א-תוראבי כי "מכיוון שכל הידע הוא אלוהי ודתי, הכימאי, המהנדס, הכלכלן והמשפטן הם עֻולמות". למעשה, בדמוקרטיה האסלאמית שא-תוראבי טען שהוא פועל להגשמתה, באופן אידיאלי אין מעמד 'עֻולמא' אשר מונע כהונה של ממשלה אליטיסטית או תאוקרטית. בין אם מדובר באמונה דתית, בתיאוקרטיה או אפילו במדינה חילוניות. מבחינת א-תוראבי מדינה אסלאמית אינה ממשלת העֻולמא.
במקור א-תוראבי תמך ברעיונות אסלאמיים מתקדמים ואף ליברליים, כגון אימוץ המשטר הדמוקרטי, הפסקת הפרת זכויות האדם ואף הרחבתן והענקת כבוד לנשים, וציין כך:
”הנביא עצמו נהג לבקר אישה, לא גבר, לשם ייעוץ. הן (הנשים) יכלו להוביל תפילה. הן היו נמצאים אפילו בקרבות שלו!. בבחירות בין עות'מאן לעלי לקביעת הדמות אשר תירש את הנביא, הן הצביעו!”
הוא אמר למראיין אחר, "אני רוצה שאישה תגיע לעבוד ולהיות חלק מן החיים הציבוריים מכיוון שהבית אינו דורש עוד הרבה עבודה עם כל המכשור המתקדם". לעומת זאת, במהלך ריאיון לרשת "אל ערביה" בשנת 2006 א-תוראבי תיאר את המילה 'חג'אב' - כיסוי הראש של האישה המוסלמית - כ-כיסוי המפריד בין גברים לנשות הנביא ולא כצעיף לפנים, ולעומתו טען שה-'ניקאב' – כיסוי הראש המלא בו נראות רק העיניים - כחלק מקוד הלבוש האסלאמי המלא לנשים הוא מנהג ערבי ישן החל על כל הנשים המוסלמיות. משמעותו של החג'אב היא "מחסום", וא-תוראבי ציין שזהו "ווילון מחדרו של הנביא. באופן טבעי, היה זה בלתי אפשרי שאשתו של הנביא תשב בחדר כאשר נכנסו לשם אנשים". אשת הנביא ישבה מאחורי הווילון כאשר דיברה אל גברים מכיוון שלא הייתה רשאית להראות את פניה. באמירה זו לרשת הערבית "אל-ערביה" נחשפות פניו השמרניות האדוקות של א-תוראבי, הסותרות את מה שמציג לתקשורת המערבית כאדם בעל רעיונות ליברלים.
א-תוראבי התנגד לעונש מוות על נאשמים בכפירה באסלאם, וכך גם לפסק הדין של האיתוללה חמינאי נגד סלמן רושדי (Salman Rushdi) בו התיר להרוג אותו בעקבות ספרו "פסוקי השטן" בו תיאר את דבריו של הנביא מוחמד ככאלו שנאמרו על ידי השטן ולא על ידי המלאך ג'יבריל. א-תוראבי הכריז כי ארגונים אסלאמיים "מתמקדים יתר על המידה בדיונים היסטוריים צרים ובסוגיות של מה אסור, זאת על חשבון ההתפתחות הכלכלית והחברתית". א-תוראבי הציב את חזונו לחוקי השריעה אשר ייושמו בהדרגה ולא בכוח, ויחולו רק על מוסלמים שיחלקו את כוח השלטון עם הנוצרים במערכת פדרלית משותפת בה החלק הדרומי הנוצרי קיבל אוטונומיה עצמאית חלקית בשליטת המורדים. לעומת זאת, כותב אנדרו נציוס, שכאשר א-תוראבי עלה לשלטון אחד החוקים שקידם הוא עונש מוות לכופרים באסלאם, בדיוק אותו עונש לו התנגד לפני שנבחר. עוד הוסיף נציוס, שכאשר א-תוראבי מדבר על זכויות נשים, הוא מתייחס רק לנשים מוסלמיות שכבודן ומוסריותן יהיו מוגנים במסגרת חוקי השריעה. אל נשים נוצריות או לא מוסלמיות ניתן להתייחס כאל רכוש ללא זכויות וללא הגנה.
בשנת 2006 שוב הופיע א-תוראבי בכותרות בעולם על כך שקבע 'פתווה' המתירה לנשים מוסלמיות להינשא לגברים לא מוסלמים, ולאפשר צריכת אלכוהול במצבים מסוימים בניגוד לחוק השריעה ההיסטורי (למשל כאשר צורכים אותו בבית). הוא גם אימץ את זכויות האדם ואת הדמוקרטיה "בהיפוך של 180 מעלות" של דעותיו הקודמות זאת לאחר שהבין שעמדותיו האסלאמיות ככל הנראה היו לו למוקש בבחירות בשנת 1986. אחד ממבקריו של א-תוראבי התלונן בפני עיתונאי אמריקני בח'רטום על היפוכו האידאולוגי של א-תוראבי ואמר: "נאמר בעיתונים היומיים ובמרכזי הדיונים באוניברסיטה שא-תוראבי הרג את אוסטאש מחמוד (איש דת סודני ליברלי – מחמוד מוחמד טהא) ועכשיו הוא גונב את הרעיונות שלו".