stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיתוג פנים-ארגוני

מיתוג פנים־ארגוני נועד להעביר ולהחדיר את עולם המושגים המועבר אל לקוחות החברה גם אל עובדי החברה, במטרה שיהיה מסר אחיד, נאמנות של העובדים לתהליכי השיווק ובמטרה לקדם את רמת השירות של החברה. ככל שהעובדים יזדהו עם מסרי וערכי החברה, כך הם יהיו "שגרירים" טובים יותר עם המסרים הללו מול הלקוחות, אשר מצפים לחפיפה שכזו.
מיתוג פנים ארגוני דורש מומחיות רב תחומית, הכוללת את תחום משאבי האנוש, פסיכולוגיה ארגונית, תקשורת שיווקית, עיצוב ומחקר בכל אמצעי התקשורת העומדים לרשות הארגון מול עובדיו.
התחרות כיום בין חברות נעשית באמצעות מותגים, אשר קהלי היעד שלהם מתחברים אליהם ברמות שונות של הזדהות. בפרסום, מעוניינות החברות ליצור הזדהות ומערכת־יחסים של ממש בין הצרכן הסופי לבין המותג שהן מייצרות. כדי ליצור בידול בין המותגים והשירות הניתן להם, חייבות החברות למתג את מוצריה, מסריה, שירותיה וערכיה גם כלפי פנים, אל עובדי החברה, במערכת תקשורת פנים־ארגונית. אלה יובילו נאמנות גדולה יותר מצדם של הלקוחות, מחויבות ואף רכישה חוזרת.
המטרה של המיתוג הפנים ארגוני נותן לעובדי החברה כלים לשמור על ההבטחה של המותג בכל סוג של מפגש עם הלקוח ועל ידי כך ליצור בידול בין המותג למתחריו. מדובר במתודולוגיה שיוצרת תיווך בין החזון לבין הפרט. המצב האידיאלי הוא שהעובדים יאמינו למסרים אלה ויפעלו בתוך החברה ליצירת שיח בשפת המותג, במיוחד שהמפגש של הלקוחות עם המותג נעשה באמצעות העובדים. רק עובדים שיהיו נאמנים למסרים – ימנעו את תחושת האכזבה של הלקוחות מהציפיות שיש להם מהמותג לבין השירות והחוויה שהם מקבלים ממנו בפועל, באמצעות הרכישה.
ההישגים ביצירת תהליך מיתוג פנימי נכון:
יצירת נאמנות של עובדים;
שירות לקוחות טוב יותר ויצירת נאמנות של לקוחות לאורך זמן;
העובדים יכולים להתריע על חולשות של המותג לפני יציאתו לשוק (מהווים קבוצת מיקוד אמינה ונאמנה)
הבנה של התהליכים הפנים ארגוניים לגיבוש אסטרטגיית השיווק העומדת מאחורי המותג;
סיפוק מצדם של העובדים, המעוניינים ביחס דומה המוענק ללקוחות;
הגדרת קוד התנהגות ומסרים לעובדים וללקוחות, במכנה משותף אחיד;
הערכים ושפת המותג מהווים קריטריון לגיוס עובדים על־פי הגדרות אלה.
מיתוג פנים ארגוני מתאים לכל חברה שמעונינת בחיזוק בתפיסת המותג בעיני עובדיה ולקוחותיה. הדבר מועיל לחברה בכך שהמותג מקבל "חיים" באמצעות העובדים, המחזקים את הקשר הרגשי של הלקוחות לשירות/ המותג אותו הם צורכים. מחקרים מוכיחים שהדבר יוצר בידול ומאיץ תהליכי צמיחה.
כפי שנעשה קמפיין פרסום ללקוחות, כך יש לעשות קמפיין מול העובדים, שיכלול שלטים בחברה, פרסומות, ימי עיון וסדנאות, אשר יעבירו את מסרי המותג לעובדים, כאילו והם היו הלקוחות בעצמם. יש לדבר בשפת המותג ולייצר התנהגות "המאנישה" אותו. יש לדאוג לשגרה, לחזרה על המסרים והטמעה בכל המערכות התקשורתיות שיש ברשות הארגון.
יש לזכור, בעוד המיתוג החיצוני יוצר סקרנות והתעניינות לגבי המותג, המיתוג הפנימי הוא זה שיסייע בהחלטה על הרכישה במעמד המפגש עם העובד. ברגע שהעובדים יוכלו להעיד על עצמם כנאמנים למוצר וככאלה שהיו רוכשים אותו בעצמם – כך הם יוכלו להעביר מסרים אלה ולשכנע לקוחות מתלבטים ומתעניינים.
האקונומיסט

| --- | --- |


 תדירות:  שבועון
 סוגה:  חדשות
 פורמט:  מגזין
 מו"ל:  אקונומיסט גרופ 
 מייסד:  ג'יימס וילסון 
 בעלים:  האקונומיסט גרופ
 עורך ראשי:  ג'ון מיקלת'ווייט
 תאריכי הופעה:  1843–הווה (כ־182 שנים)
 שפה:  אנגלית
 מערכת:  לונדון, אנגליה
 תפוצה:  מעל 1.3 מיליון עותקים בשבוע
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 ISSN:  0013-0613, 1476-8860
 www.economist.com
 
שער גיליון השבועון מיום 11 באפריל 2005.
האקונומיסט (באנגלית: The Economist) הוא שבועון חדשות בבעלות "קבוצת האקונומיסט" שמרכזו בלונדון (אם כי האקונומיסט מקפיד לקרוא לעצמו "עיתון" – newspaper – ולא שבועון או מגזין). הגיליון הראשון יצא לאור בספטמבר 1843 במטרה ליטול חלק "בתחרות הקשה בין החוכמה, השואפת להתקדם, לבין הבורות הפחדנית והבלתי־ראויה החוסמת את קדמתנו". החל משנת 1860 ובמשך 17 שנים וולטר בג'ט היה העורך הראשי של השבועון. בתקופה זו הוא הרחיב את השבועון והוא בעל מוניטין.
לשבועון משרדי מערכת בקרוב לעשרים ערים ברחבי העולם, והוא נחשב לאחד העיתונים החשובים והמשפיעים בעולם גם בעשור השלישי של המאה ה-21. בשנת 2004 הגיעה תפוצתו למיליון עותקים בשבוע, כמחציתם נמכרו בצפון אמריקה. בשנת 2015 תפוצתו המודפסת היא כ-4.5 מיליון עותקים ובנוסף מופצת גרסה דיגיטלית.
מאפייני האקונומיסט

מאפיין בולט של האקונומיסט הוא העובדה שהמאמרים אינם חתומים. הכתיבה היא מערכתית, ומייצגת את עמדת העיתון ולא את עמדת הכותב. רק כתבות בחלק מהמוספים המיוחדים וכן מאמרי אורח מאת מדינאים, מדענים וכדומה, חתומים על ידי הכותבים. העיתון אינו מפרסם ראיונות אלא משלב בכתבות ציטוטים רלוונטיים מתוך ראיונות שמקיימים הכותבים. הכתבות מלוות תמיד בניתוח ופרשנות של העובדות.
למרות שמו, האקונומיסט אינו שבועון כלכלי גרידא אלא שבועון חדשות ואקטואליה. הוא עוסק בהרחבה בחדשות מרחבי העולם, עולם העסקים, כלכלה ופיננסים, וכן יש בו גם מדורים בענייני מדע וטכנולוגיה, ספרות ואמנות. סגנון הכתיבה שלו מצטיין באנגלית קולחת ובהירה וברמה אינטלקטואלית גבוהה. כמו כן הוא ידוע בשימוש מדוד בהומור בריטי יבש. מדריך הסגנון של האקונומיסט הוא אחד הפופולריים בעולם.
פעם בשנה, בגיליון חג המולד וראש השנה האזרחית, מפרסם העיתון גיליון חגיגי כפול שבו מופיעות כתבות בעניינים שאינם קשורים ישירות למאורעות אקטואליים: כך, למשל, בגיליון דצמבר האחרון של 2006 התפרסמו כתבות בנושא נקניקים, כותנה, אושר וכיצד למדוד אותו, מטאוריטים, האיים המלדיביים, מוזיקת קאנטרי, אמנות השיחה, חרם הסוכר במאה ה-19, סחר בתינוקות, שדות תעופה ברוסיה, בית לחם ונושאים "מיוחדים" אחרים.
האקונומיסט נודע במדד ביג מק שהוא מפרסם – שמשווה את מחירו של המבורגר "ביג מק" של מקדונלד'ס במדינות שונות בעולם, כדרך להשוואת כוח הקנייה של המטבעות השונים.
האידאולוגיה של האקונומיסט

באקונומיסט מתפרסמים מאמרי מערכת (המכונים Leaders) וחמישה מדורי דעות, העוסקים בבריטניה, באירופה, בארצות הברית ובכלכלה והחל משנת 2012 גם בסין. העיתון מביע עמדות ברורות בנושאים רבים, ולפני בחירות חשובות מעניק את תמיכתו לאחד המועמדים, לא לפני שניתח את המועמדים השונים ונימק את בחירתו.
האקונומיסט מייצג קו כלכלי ליברלי, התומך בכלכלת שוק. גם בתחום החברתי העיתון מייצג מדיניות ליברלית, ותומך בחופש הפרט, ובהתערבות מינימלית של הממשלה בחיי האזרח. בין השאר, תומך האקונומיסט בלגליזציה של סמים (קלים וקשים), נישואים חד-מיניים, התנגדות מוחלטת לעינויים, סיוע למדינות העולם השלישי (תוך תגמול ממשלות דמוקרטיות ורפורמיסטיות). האקונומיסט תמך ביציאה למלחמה בעיראק, אך בבחירות 2004 לנשיאות ארצות הברית תמך במועמדותו של ג'ון קרי. האקונומיסט תומך בהצטרפותה של בריטניה לגוש האירו, אך רק כאשר יבשילו התנאים לכך. כמו כן הוא הביע התנגדות נחרצת לחוקה האירופית שעמדה למשאל עם ב-2005, ומרבה לבקר את מדינות האיחוד האירופי (להוציא בריטניה הליברלית) על שוקי העבודה הבלתי-גמישים שלהן והמדיניות החקלאית המשותפת. בבחירות האחרונות בבריטניה תמך בלייבור, ובבחירות האחרונות בגרמניה תמך ב־CDU, מפלגתה של אנגלה מרקל.
בשנת 2001 תבע ראש ממשלת איטליה סילביו ברלוסקוני את האקונומיסט לדין, לאחר שהעיתון, בסדרת מאמרים חריפים, קבע כי ברלוסקוני אינו מתאים להיות ראש ממשלה בשל ניגודי אינטרסים ואי־סדרים חמורים לכאורה.
האידאולוגיה של האקונומיסט > ישראל

האקונומיסט ביקורתי כלפי ישראל ומדיניותה כלפי הפלסטינים, אך אינו תומך בסנקציות נגדה, וקורא לפתרון מדיני ופירוק החמאס וחזבאללה מנשקם. העיתון ביקורתי מאוד גם כלפי הרשות הפלסטינית ומדינות ערב והוקיע את יאסר ערפאת כמנהיג מושחת התומך בטרור.
בעקבות הגשת כתב אישום נגד בנימין נתניהו קבע "האקונומיסט" שעליו להתפטר מראשות הממשלה. במהלך מלחמת חרבות ברזל תיאר "האקונומיסט" את נתניהו כ"האיש הלא נכון, במקום הלא נכון ובזמן הלא נכון". במקביל קרא השבועון לישראל להמשיך במלחמתה נגד חמאס עד לשבירתו, תוך דאגה לסיוע הומניטרי.
הערות שוליים

↑  האקונומיסט מכריז על סין כמעצמה, הבלוג של עומר גנדלר, 1 בפברואר 2012
↑  An open letter to Silvio Berlusconi, האקונומיסט, ‏30 ביולי 2003
↑  Why Binyamin Netanyahu should step down, האקונומיסט, ‏28 בפברואר 2019
↑  אקונומיסט, אקונומיסט: נתניהו הוא האדם הלא נכון במקום הלא נכון, באתר TheMarker‏, 1 בנובמבר 2023
↑  דוד ברון, ב"אקונומיסט" קוראים לישראל לדאוג לסיוע הומניטרי - אך לא להסכים להפסקת אש, באתר ישראל היום, 2 בנובמבר 2023
↑  Why Israel must fight on, האקונומיסט, ‏2 בנובמבר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007587601105171  GND: 4184996-6  VIAF: 132236494   WorldCat (עם VIAF): 132236494
גיבור ישראל (פסל)

| --- | --- |

הפסל גיבור ישראל בכיכר צרפת בירושלים
 מידע כללי
 פַּסל:  איתי זלאיט
 תאריך יצירה:  דצמבר 2020
 טכניקה וחומרים:  ארד. בסיסו עשוי מבטון עטוף בפלדה, מחופה בעץ.
 ממדים בס"מ
 גובה:  550
 נתונים על היצירה
 משקל:  900 ק"ג + 5,000 ק"ג הבסיס
 מיקום:  ירושלים, תל אביב ורמת השרון שבישראל
"גיבור ישראל" הוא כינויו של פסל ארד, בגובה של 5.5 מטר ובמשקל של כ-6 טון, שנוצר על ידי האמן איתי זלאיט.
הפסל הוצב לראשונה ב-4 בדצמבר 2020 בכיכר צרפת סמוך לבית ראש הממשלה בירושלים ולאחר מכן הועבר בין ערים שונות בישראל, ובכללן תל אביב ורמת השרון.[דרושה הבהרה]
בשנת 2020 שימש הפסל כמיצג מחאה במסגרת המחאה נגד בנימין נתניהו.
רקע ומקורות השראה

ביולי 2020 במהלך הפגנות המחאה נגד ראש הממשלה בנימין נתניהו, תיעד עודד בלילטי, צלם סוכנות איי-פי, את אחד המפגינים כשהוא מחזיק את דגל ישראל מול זרם המים המגיע מהמכת"זית. התמונה זכתה לפרסום ברשתות החברתיות ובאמצעי התקשורת בישראל, לדברי זלאטיס, הוא יצר את הפסל בהשראת תמונה זו.
זלאיט סיפר שהוא הושפע גם מהפסל "הפר המסתער" (אנ') שהוצב ב-1987 בוול סטריט ליד בורסת ניו יורק כסמל לאופטימיות ולשגשוג פיננסי. השראה נוספת ליצירה שימשו – דגל הדיו, שהוא דגל ישראל מאולתר, עשוי בד לבן ודיו, שהונף ב-10 במרץ 1949 על ידי חיילי חטיבת הנגב, לאחר כיבוש משטרת אוּם רַשְרַש; ואנדרטת חיל הנחתים של ארצות הברית, המבוססת על התצלום ההיסטורי של הנפת הדגל באיוו ג'ימה במלחמת העולם השנייה.
זלאיט טען כי הפסל מומן מכיסו באמצעות הלוואות, ללא כל תמיכה של גוף פוליטי כלשהו. לאחר הצבת הפסל לראשונה בכיכר צרפת בירושלים, יזם זלאיט פרויקט מימון המונים בסך של 450,000 ש"ח, לצורך החזר הלוואותיו.
גיל שפירו צילם את תהליך יצירת הפסל והצבתו וטען שבכוונתו ליצור סרט דוקומנטרי על כל האירועים.
תיאור

הפסל עוצב בדמות מפגין שעוטה מסכה וכורע ברך, ובידיו מונף דגל ישראל. הדגל נתפר במיוחד לפסל מבד דקרון. הפסל עשוי מארד, ומשקלו 900 ק"ג. בסיסו עשוי מיציקת בטון העטופה בקונסטרוקציית פלדה מחופה בעץ, במשקל 5 טון. גובהו יחד עם הבסיס, 5.5 מטר.
באפריל 2021 הוחלף הבסיס בבסיס חדש במשקל 7.1 טונות, הכולל ארבע טבעות שאליהן ניתן להיאזק במטרה להקשות על המשטרה לפנותו.
שימוש במסגרת המחאה

ב-4 בדצמבר 2020, הוצב הפסל בכיכר צרפת בירושלים ליד בית ראש הממשלה, ללא קבלת אישור עיריית ירושלים. מספר שעות לאחר הצבתו, פונה הפסל והוחרם על ידי עיריית ירושלים, לאחר שהיווה סכנה בטיחותית ומטרד סביבתי. זלאיט הפריע למהלך הפינוי (בטענה כי בידיו אישור מהנדס וכי הפסל אינו מהווה מטרד לאף אחד) ונעצר. בהפגנות שנערכו במקום למחרת, יצרו המפגינים מיצגים של אנשים שנעמדו בתנוחת הפסל. ב-20 בדצמבר 2020 הגיש זלאיט בקשה רשמית לוועדת האמנות העירונית שבעיריית ירושלים, להציב את הפסל בכיכר צרפת כאלמנט אמנותי במרחב הציבורי, אך בקשתו נדחתה.
לאחר הסרת הפסל מכיכר צרפת הוזמן זלאיט על ידי ראש עיריית תל אביב, רון חולדאי, להציב את הפסל בכיכר רבין. ב-10 בדצמבר הוצב הפסל בכיכר רבין, בטקס בו השתתפו מאות מפגינים.
בינואר 2021 הוצג הפסל בכיכר העירייה ברמת השרון ולאחר מכן הוצג למשך מספר ימים ברחבת סינמטק בתל אביב.
ב-20 במרץ 2021 (בשבת האחרונה לפני הבחירות לכנסת העשרים וארבע), הועבר הפסל שוב על ידי זלאיט לרחבת כיכר פריז, כשהוא ומפגינים אחרים כובלים את עצמם עם אזיקונים לבסיסו על מנת למנוע את פינויו. למחרת שבה העירייה ופינתה אותו.
גלריית תמונות

הפסל איתי זלאיט עם הפסל בעת ההקמה המחודשת ברמת השרון
צילום רב משתתפים בכיכר רבין ליד הפסל גיבור ישראל, כשהמצולמים עומדים בתנוחה של הפסל עם דגל. בחזית התמונה מימין איתי זלאיט ולידו משמאל נמרוד גרוס, שהחזיק את דגל ישראל בתצלום שבהשראתו עוצב הפסל.
הומאז' שנעשה לפסל על ידי מפגין בעת ההפגנה שהתקיימה בכיכר צרפת בירושלים ב-5 בדצמבר 2020 כחלק מהמחאה נגד בנימין נתניהו
פסל גיבור ישראל בחזית בית עיריית תל אביב-יפו, ולפניו מפגין מחופש לנתניהו בבגדי אסיר 
 צלם: בן כהן
הערות שוליים

↑  גלעד כהן, הצעיר שהניף דגל ישראל מול הזרנוק: "אנחנו לא במלחמת אחים", באתר ynet, 20 ביולי 2020
↑  רינו צרור, עם דגל ישראל, מול המשטרה: המצולם בתמונה שעוררה סערה מדבר, באתר גלי צה"ל
1 2 3 4   ניר חסון, הוסר פסל בדמות מפגין שהוצב בבלפור, המשטרה והעירייה מתנערות מאחריות, באתר הארץ, 5 בדצמבר 2020
1 2  סרטון פייסבוק, בדף הפייסבוק של איתי זלאיט, פסל גיבור ישראל מגיע לכיכר רבין!! 10 בדצמבר 2020
↑  אמנות מחאה – גיבור ישראל 2020 באתר foundme
↑  בתזמון מושלם הוצב פסל גיבור ישראל של Itay Zalait בכיכר רבין, עם הדלקת נר ראשון של חנוכה. דף הפייסבוק של גיל שפירו
↑  חיים גולדיטש, פסל בדמות מפגין הוצב בירושלים - והוסר באישון לילה, באתר ynet, 5 בדצמבר 2020
↑  פוסט של איתי זלאיט בפייסבוק מיום 20 בדצמבר 2020
↑  לקראת הפגנת בלפור: המשנה לראש העיר דחתה את הבקשה להציב את פסל "גיבור ישראל" בכיכר פריז, שלומי הלר, 28 בינואר 2021
↑  מערכת טיים אאוט, פסל "גיבור ישראל" שהוסר מבלפור – זכה לקבלת פנים חמה בת"א, באתר טיים אאוט, ‏10 בדצמבר 2020
↑   פסל גיבור ישראל מגיע לכיכר המועצה רמת השרון 1.1.21, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 4:02), 1 בינואר 2021
↑   הפסל גיבור ישראל עובר מרמת השרון לסימנטק תל אביב
↑   הפסל גיבור ישראל מוצב ברחבת סימנטק תל אביב
↑  גלעד כהן, פונה פסל המחאה שהוצב ליד בלפור: "ניסרו את התקווה", באתר ynet, 21 במרץ 2021
↑  איתי זלאיט, התרגשות!! ״גיבור ישראל״ עוזב את כיכר רבין ת״א! לא לפני שנעשה תמונה המונית של כולנו ״עושים גיבור ישראל״ יחד עם נמרוד גרוס היקר!! הצילום יופיע על שער עיתון מרכזי בעולם, באתר פייסבוק, ‏29 בדצמבר 2020
קולין אלרד

קולין זאכרי אלרד (באנגלית: Colin Zachary Allred; נולד ב-15 באפריל 1983) הוא פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-32 של מדינת טקסס בין השנים 2019–2025. בשטחי המחוז נמצאים חלקים מהקצה הצפון-מזרחי של העיר דאלאס, כמו גם חלקים מפרווריה הצפון-מזרחיים בהם גרלנד, ריצ'רדסון, פארק סיטיז ועוד. במהלך הבחירות לסנאט של ארצות הברית 2024 היה מועמד המפלגה הדמוקרטית לסנאט האמריקאי בטקסס. בבחירות לסנאט שנערכו בנובמבר 2024 הפסיד לטד קרוז הסנאטור המכהן של מדינת טקסס בסנאט האמריקאי.
ביוגרפיה

אלרד נולד בסן אנטוניו שבטקסס, ולמד בבית הספר התיכון הילקרסט בדאלאס ובאוניברסיטת ביילור. כסטודנט באוניברסיטת ביילור, הוא שיחק בעמדת הליינבקר בנבחרת הפוטבול של האוניברסיטה, "ביילור בירס". בדצמבר 2005, אלרד סיים את לימודיו הגבוהים עם תואר ראשון בהיסטוריה. אלרד לא נבחר בדראפט ה-NFL אך הוחתם בידי קבוצת טנסי טייטאנס. הוא שיחק במדי הקבוצה במשך ארבע עונות, בהן שותף ב-32 משחקים בעונה הסדירה ובשני משחקי פלייאוף.
בעקבות נתיבתו המקצועית בפוטבול, נרשם אלרד ללימודי משפטים. לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת קליפורניה בברקלי ב-2014, אלרד עבד כעוזר מיוחד במחלקת היועץ הכללי של מחלקת השיכון והפיתוח העירוני לצד חוליאן קסטרו, שכיהן כמזכיר המחלקה. בהמשך, אלרד עבד כעורך דין במשרד עורכי הדין "פרקינס קוי", שם התמחה בליטיגציה בנושא זכויות הצבעה וייעץ ללקוחות שונים כולל מועמדים פוליטיים וקבוצות אינטרס.
ב-21 באפריל 2017, הודיע אלרד על כוונתו להתמודד לבית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס ה-32 של טקסס נגד נציג המחוז המכהן פיט סשנס. בבחירות המקדימות שנערכו במפלגה הדמוקרטית ניצב אלרד בפני שני יוצאי ממשל אובמה אחרים, וסיים במקום הראשון בפער בן כעשרים אחוזים, אם כי לא הצליח לגרוף רוב מינימלי בן 50%. בסיבוב שני שהתקיים ב-22 במאי 2018, ניצח אלרד את אשת העסקים ליליאן סלרנו, ברוב של 69.5% מהקולות. בבחירות הכלליות הוא התמודד מול סשנס, הנציג הוותיק של המחוז בבית הנבחרים מאז 2003. המחוז נחשב כ"מחוז מתנדנד", שכן בבחירות לנשיאות ב-2016 ניצחה במחוז המועמדת הדמוקרטית הילרי קלינטון את יריבה דונלד טראמפ בפער זעום, בשעה שסשנס נבחר מחדש לקונגרס ללא התנגדות מצד הדמוקרטים. אלרד מתאר עצמו כדמוקרט מתון.
ב-6 בנובמבר 2018 נבחר אלרד לבית הנבחרים של ארצות הברית כנציג מחוז הקונגרס ה-32 של טקסס. הניצחון של אלרד נחשב למהפך משום שסשנס היה חבר הקונגרס מאז 1997 וייצג את מחוז הקונגרס ה-32 מאז 2003. הוא הפך לאדם השני לייצג מחוז זה והדמוקרט הראשון לעשות כן.
באותו החודש נבחר, ביחד עם עמיתתו היילי סטיבנס, לנשיא מחזור חברי הקונגרס הדמוקרטים שנכנסו לתפקידם ב-2019. בקונגרס ה-116 של ארצות הברית חבר אלרד בוועדת החוץ, בוועדה לענייני חיילים משוחררים ובוועדת התחבורה והתשתיות, שבראשה עומד פיטר דיפאזיו. בשלהי 2019 הצביע בעד שני סעיפי ההדחה של דונלד טראמפ. בפברואר 2019 הביע אלרד תמיכה במועמדותו לנשיאות של מי שהיה הבוס שלו, חוליאן קסטרו, במהלך הבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית במפלגה הדמוקרטית 2020. לאחר פרישתו של קסטרו מהמירוץ, הביע את תמיכתו בסגן הנשיא לשעבר ג'ו ביידן.
ב-3 במאי 2023 הכריז אלרד על התמודדותו לסנאט של ארצות הברית נגד הסנאטור הרפובליקני המכהן טד קרוז בבחירות 2024 בטקסס. בבחירות הפסיד אלרד לקרוז. הוא נבחר למועמד המפלגה עם 58.87% אחרי שגבר על שמונה מיריבו ובראשם רולנד גוטיירז, חבר הסנאט של טקסס. במשך רוב מערכת הבחירות נחשבה ההתמודדות בין קרוז לאלרד לכזו שידו של קרוז על העליונה, אך בהתקרב ליום הבחירות נעשה המירוץ צמוד יותר ותחרותי עוד עוד. סגנית נשיא ארצות הברית קמלה האריס, המועמדת הדמוקרטית לנשיאות, ערכה עצרת בחירות ביוסטון לצדו של אלרד שבועות ספורים טרם הבחירות. גם נשיא ארצות הברית לשעבר ברק אובמה הביע את תמיכתו באלרד, כמו גם מנהיגים דמוקרטים אחרים בהם טים וולז, גרטשן ויטמר, גרי פיטרס וגבריאל גיפורדס. גם הרפובליקנים ליז צ'ייני ואדם קינזינגר הביעו את תמיכתם באלרד. עם זאת, ביום הבחירות הפסיד לקרוז כשגרף 44.57% מקולות הבוחרים.
הערות שוליים

↑  ההשתייכויות הדתיות של חברי הקונגרס ה-116 של ארצות הברית, מסמך מאת Pew Research Center (באנגלית)
↑  קולין אלרד באתר pro-football-reference.com
↑  רנווי צ'ונג, Berkeley Law Alum And Former NFL Player Colin Allred On Following Obama, The American Dream, And His Path Back To Dallas, באתר Above the Law‏, 9 בפברואר 2018 (באנגלית)
↑  הת'ר קייגל, It’s not just Ocasio-Cortez: Here are 7 freshman Democrats to watch, באתר פוליטיקו, 24 בנובמבר 2018 (באנגלית)
↑  בריאן שוורץ, Democrat and former NFL player Colin Allred is projected to beat longtime GOP Rep. Pete Sessions in Texas: NBC News, באתר CNBC‏, 6 בנובמבר 2018 (באנגלית)
↑  טוד ג'. גילמן, Colin Allred elected freshman class co-president by new Democrats in Congress, באתר The Dallas Morning News‏, 28 בנובמבר 2018 (באנגלית)
↑  שון או'קיי וזאכרי ב. וולף, How each member of the House voted on impeachment, באתר CNN‏, 18 בדצמבר 2019 (באנגלית)
↑  רבקה קלאר, Tenth Congressional Black Caucus member backs Biden, באתר The Hill‏, 13 בינואר 2020 (באנגלית)
↑  ג'ק פינק, Rep. Colin Allred launches campaign to unseat Sen. Ted Cruz, באתר CBS News‏, 3 במאי 2023 (באנגלית)
↑  ג'ספר שרר, Kamala Harris to rally with Colin Allred in Houston days before Election Day, באתר טקסס טריביון, 22 באוקטובר 2024 (באנגלית)
↑  Former President Barack Obama endorses Colin Allred for Senate, באתר KDFW‏, 11 באוקטובר 2024 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  SNAC: w6pw79qs  US Congress: A000376
עוצבת הסוס הדוהר

| --- | --- |

 פרטים
 כינוי:  עוצבת הסוס הדוהר
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:  חיל השריון
 סוג:  חטיבת שריון מילואים
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1962–2004 (כ־42 שנים)
 מלחמות:    מלחמת ששת הימים    מלחמת יום הכיפורים   מלחמת לבנון
 נתוני היחידה
 ציוד עיקרי:  טנקי מג"ח
עוצבת הסוס הדוהר ("חטיבה 217", בעבר "חטיבה 520" ו"חטיבה 645") הייתה חטיבת שריון במילואים בצה"ל.
הקמת החטיבה

החטיבה הוקמה בבסיס בית דראס ב-1964 תחת פיקודו של אל"ם הרץ יזרעאלי. החטיבה נבנתה כחטיבת השריון הכבדה הראשונה של צה"ל ומנתה גדוד שרמנים 129 בפיקודו של סא"ל אריה בירו, גדוד צנטוריונים 126 בפיקודו של סא"ל ברוך הראל (פינקו) וגדוד חרמ"ש 113 בפיקודו של ריג'יק. לאחר אימון ההקמה ולפני מלחמת ששת הימים נגרע מהחטיבה גדוד טנקי השרמן והועבר לחטיבה 8 שבאותה עת הוסבה לחטיבה ממוכנת. במקומו נבנה בחטיבה גדוד טנקי צנטוריון נוסף.
מלחמת ששת הימים

במלחמת ששת הימים הורכבה החטיבה משני גדודי שריון (על בסיס טנקי צנטוריון); גדוד 126 (בפיקוד אברהם רותם) וגדוד 131 (בפיקוד מוטקה להב), וכן גדוד חרמ"ש 113 (בפיקוד אריה ויינברג), פלוגת סיור ויחידות סיוע חטיבתיות. בתחילת המלחמה שימשה החטיבה עתודה מטכ"לית בפיקודו של אל"ם אלחנן סלע ובהמשך על ידי סגן מפקד החטיבה סא"ל יעקב אבן.
החטיבה נכנסה ללחימה בגזרת חצי האי סיני בבוקר 6 ביוני 1967, בציר ההתקדמות של אוגדה 38 כשהיא נלחמת מול כוחות שריון באזור אבו עגילה ולאחר מכן לחמה גם בג'בל ליבני. ב-7 ביוני השתלטה החטיבה על "מתחם אביריק" כחלק ממתחמי המצרים במזרח סיני. ב-8 ביוני יצאה החטיבה בתנועה מהירה לכיוון מעבר המיתלה, שם הצליחה לשבור את מאמץ ההגנה של האויב ולהגיע עד רדת החשיכה עד לתעלת סואץ. כוח מהחטיבה יצא לסייע לכוחות צנחנים באזור ראס סודר.
מלחמת יום הכיפורים

ערב מלחמת יום הכיפורים השתייכה החטיבה בפיקודו של אל"ם נתן ניר לעוצבת המפץ אשר שימשה כאוגדה מטכ"לית בפיקוד מרכז, ועם פרוץ הקרבות הופנתה החטיבה כתגבורת לאוגדה 162 בחזית סיני. החטיבה הורכבה משלושה גדודי שריון (שוט קל); גדוד 113 (בפיקודו של אסף יגורי), גדוד 126 (בפיקוד גיורא קופל) וגדוד 142 (בפיקודו של נתן פירעם). בנוסף פעלו במסגרת החטיבה פלוגת סיור "כוח גינדי" (בפיקודו של יוסף-צבי (בונדי) יעקבס) ופלוגה מחטיבה 55, חטיבת צנחנים במילואים, בפיקוד בנצי ויינר, אשר סופחה לחטיבה.
החטיבה הייתה חטיבת המילואים הראשונה להגיע לשטחי ההתארגנות בסיני. בבוקר ה-7 באוקטובר נתקלה החטיבה במארב גדוד קומנדו מצרי באזור בלוזה וגברה עליו, לאחר מכן כוחות החטיבה סייעו לפנות את מעוז מילאנו באזור קנטרה. כחלק ממתקפת הנגד של 8 באוקטובר שני גדודים מהחטיבה (113 ו-142) בנוסף לגדוד 430 (מחטיבה 500), קיבלו את המשימה לנוע לכיוון דרום לאורך קו התעלה תוך טיהור השטח באזור "חיזיון". בשעה 7:50 התקבלה הפקודה לתחילת המתקפה, חטיבה 500 וחטיבה 460 יצאו לכיוון צירי התקדמות מקבילים, אך על חטיבה 217 מצד שני הוטל להישאר במקום מחשש לאיגוף צפוני של המצרים. בשעה 9:00 התברר שחטיבה 460 התקדמה אל מול מעט התנגדות, כך שחטיבה 217 התחילה אף היא להתקדם דרומה. כשעה מאוחר יותר נתקלו כוחות חטיבה 460 בהתנגדות עזה באזור גשר פירדאן מצד כוחות הדיוויזיה המצרית השנייה שהיו מוכנים להתקפת הנגד ונערכו בעמדת מגננה.
שלושת הגדודים הכפופים לחטיבה נכנסו למתחם באזור גשר פירדאן בסביבות שעה 14:30. גדוד 142 ו-113 נעו בקידמה עם גדוד 430 כעתודה מאחור, עם ההתקדמות גדוד 142 ניתקל באש מצרית ונעצר, כתוצאה מבלבול ברשתות הקשר נעצר גם גדוד 430 מאחוריו, רק גדוד 113 המשיך בשעיטה קדימה. באופן זה נכנס גדוד 113 לבדו למתחם המצרי בין שתי חטיבות חי"ר בקו הראשון וחטיבה שלישית בקו השני, תוך דקות מתחילת ההתקלות ספג הגדוד 32 הרוגים ו-18 טנקים הושמדו. הטנק של מפקד הגדוד אסף יגורי נפגע והצוות יצא, תפס מחסה ולבסוף נפל בשבי המצרי. בשעה זו התחילה התקפת הנגד המצרית וכוחות החטיבה הצליחו לבלום אותה, אך בהמשך נסוגו צפונה אל מול מתקפה נוספת.
בימים הבאים עמדו כוחות החטיבה באגף הצפוני של האוגדה והמשיכו להגן אל מול התקפות מצריות. ב-17 באוקטובר יצאה החטיבה לפעולת כנגד חטיבת שריון ה-25 המצרית שנעה ממזרח לאגם המר הגדול והשמידה אותה, בהמשך אותו הלילה השתתפה החטיבה בצליחת התעלה יחד עם כוחות האוגדה. למחרת, ב-18 באוקטובר השתתפה בקרב במחנות אבו סולטאן. ובהמשך במאמץ הצה"לי שהוביל לבסוף לכיתור הארמייה השלישית של מצרים.
מלחמת לבנון

במהלך מלחמת לבנון הראשונה הורכבה החטיבה משלושה גדודי טנקי מג"ח - גדודים 8132, 7018 ו-43, גדוד 7018 בפיקוד סא"ל יוסף מורג, גדוד 8132 בפיקוד סא"ל מרדכי טרוטש, גדוד 43 בפיקוד סא"ל גיורא טיקוצ'ינסקי, ופלוגת ג'יפים. החטיבה בפיקודו של אל"ם אמציה אטלס הוכנסה ללחימה ביום האחרון תחת אוגדה 880. היא הופקדה על סיוע לחילוץ הכוחות בקרב סולטאן יעקוב, בבוקר היא כבשה את טלעת אבו עמר מידי גדוד חיל רגלים סורי שישב במקום והמשך התקדמותה נעצר עם כניסת הסכם הפסקת האש לתוקפו.
הנצחה

באפריל 2004, לאחר פירוק החטיבה אימצה חטיבה 130 את תג היחידה ולקחה על עצמה לשמר את מורשת הקרב של חטיבה זו ואת זכר נופליה.
בפארק עוצבות השריון שבלטרון נמצא "אתר הנצחה לחטיבה 217", אנדרטה לזכר חללי החטיבה בכל מערכות ישראל.
מפקדי החטיבה

| שם | תקופת כהונה | הערות |
| --- | --- | --- |
| הרץ יזרעאלי | 1964–1965 |  |
| מנדי מרון | 1965–1966 | לימים נספח צה"ל בארצות הברית |
אריה שחר (שוורצמן): 
| אלחנן סלע | 1967 | מפקד החטיבה במלחמת ששת הימים |
| יעקב אבן |  | החליף במהלך מלחמת ששת הימים את אלחנן סלע. |
אריה שחר (שוורצמן): 
| נתן ניר |  | מפקד החטיבה מלחמת יום הכיפורים, לימים ראש מטה פיקוד צפון |
| גיורא חייקה | 1974–1976 | לימים מפקד המרכז הלאומי לאימונים ביבשה |
דוד כהן: 
| דן ורדי |  | לימים מפקד עוצבת הפלדה |
גיורא בירן: 
אמציה אטלס: 
| יחיעם ששון | 1983–1985 |  |
גלעד ידיד: 
ישי וקסלר: 
| אורי אגמון | 1989–1991 | לימים מפקד אוגדה 252 |
משה כהן: 
| עוזי מוסקוביץ' | 1998–2001 | לימים ראש אגף התקשוב |
| יוני צור | 2001–2004 |  |
הערות שוליים

↑  מתוך סדרי הכוחות של אוגדה 162.
↑  אילן כפיר, "האנציקלופדיה לצבא וביטחון – 'צה"ל בחילו'", הוצאת רביבים (מהדורת מעריב), 1982, כרך רביעי-"צנחנים", עמוד 150.
↑  עמירם אזוב, "צליחה, 60 שעות באוקטובר 1973", הוצאת דביר, 2011, עמוד 86.
↑  מהלך הקרב באתר קרב סולטן יעקוב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007370725305171 
אנדרטת החטיבה בפארק לטרון.