stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית פריימן
ההיסטוריה של הבית

בית פריימן הוקם ב-1883 במרכזה של ראשון לציון. הבית הוקם על ידי אהרון מרדכי פריימן, שהיה מעשרת המתיישבים הראשונים של המושבה. פריימן, שנולד בוורשה, הגיע ב-1882 ארצה עם אשתו מרים וששת ילדיו והתיישב בראשון לציון. מתוך כבוד לפריימן כונה הבית "בית המייסד". חנוכת הבית באביב 1883 נחגגה בטקס גדול שנתן ליחיאל מיכל פינס את ההשראה לכתוב את השיר חושו אחים חושו. הבית שימש את ילדיו של פריימן גם לאחר שנישאו וכשגדלו בנה פריימן, בחצר הבית, בית כנסת לתפילה ובית מדרש לילדים. פריימן ששימש כשופט צדק בסכסוכים בין המתיישבים לערביי הסביבה השתמש בביתו כבית משפט לבוררות. בחצר הבית נטע פריימן גפנים. צאצאיו של פריימן עדיין גרים בבית.
מבנה הבית והחצר

הבית בן שתי קומות נבנה מאבני כורכר בסגנון בית איכרים במזרח אירופה. גרם מדרגות חיצוני הוביל לשתי הקומות. הגג כוסה ברעפים כשקורות ברזל חיזקו את תשתית הגג. בחזית הבית עוגני ברזל בצורת האותיות F.M – ראשי תיבות של שמו של פריימן.
לקריאה נוספת

רחל גיסין, בית פריימן - "בית המייסד", בתוך: זאב ענר (עורך), סיפורי בתים: סיפורם של שבעים בתים בתולדות ההתיישבות, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1988, עמ' 206–208
רן אהרנסון, לכו ונלכה: סיורים במושבות העלייה הראשונה, ירושלים: יד יצחק בן-צבי, תשס"ד (2004), עמ' 28–29, מסת"ב 965-217-230-8
הערות שוליים

↑  הבית נמצא ברחוב רוטשילד 2 פינת רחוב דרור, מול בית הייסמן. בהגיעו ארצה החליף פריימן את שמו לדרור והרחוב נקרא על שמו
↑  הבת השביעית של פריימן נולדה כבר במושבה
ביאיי

ביאיי (ביפנית: 美瑛) היא עיירה הממוקמת בחבל הוקאידו שביפן.
גאוגרפיה

ביאיי ידועה במיוחד בזכות השדות והגבעות בפאתי היישוב אשר מושכים מבקרים בחודשי הקיץ ומשמשים בפרסומות ובתוכניות טלוויזיה יפניות רבות.
מאז שנת 1992 מתקיים בתחום היישוב המרתון "Biei Healthy Marathon" אשר מושך אליו משתתפים מכל רחבי יפן.
בתחום העיירה נמצא גם האתר בריכת התכלת (אנ'), גוף מים מעשה ידי אדם שנוצר כתוצאה מעבודות שבוצעו בנהר הביאיי לאחר התפרצות הר טוקאצ'י ב-1988, במטרה להגן על העיירה ביאיי מפני זרמי בוץ געשיים. לפי ההערכות, הצבע העז של מי בריכת התכלת נובע מהנוכחות של הקולואיד אלומיניום הידרוקסיד (אנ'), אשר הומס במים. בריכת התכלת מהווה גם כן אטרקציית תיירות.
גלריית תמונות

גינת פרחים "שיקיסאי נו אוקה"
גינת פרחים "שיקיסאי נו אוקה"
בריכת התכלת
נוף טיפוסי
ביאטריש מפורטוגל, דוכסית ויזאו

ביאטריש מפורטוגל, דוכסית ויזאו (בפורטוגזית: Beatriz de Portugal, Duquesa de Viseu; ‏13 ביוני 1430 - 30 בספטמבר 1506), הייתה אמו של מנואל הראשון, מלך פורטוגל.
ביוגרפיה

ביאטריש נולדה ב-13 ביוני 1430, לז'ואאו, מושל פורטוגל ולאיזבל מברסלוש, בתם של אפונסו הראשון, דוכס ברגנסה וביאטריש פריירה דה אלווים. בשנת 1447 התחתנה ביאטריש עם בן דודה פרננדו, דוכס ויזאו, ממנו היו לה 10 ילדים. ביאטריש הייתה דודתה של איזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה, ובשנת 1479 הביאה לחתימת הסכם אלקסובאש בינה לבין חואנה, מלכת קסטיליה, שסיים את מלחמת הירושה הקסטיליאנית. בשנת 1470 מת בעלה פרננדו, ובשנת 1495 הוכתר בנה כמנואל הראשון, מלך פורטוגל, לאחר שז'ואאו השני, מלך פורטוגל מת ללא ילדים. ב-30 בספטמבר 1506 מתה ביאטריש בגיל 76, והיא נקברה על יד בעלה.
משפחתה

בשנת 1447 התחתנה ביאטריש עם פרננדו, דוכס ויזאו, ממנו היו לה 10 ילדים:
ז'ואאו, דוכס ויזאו (1448–1472)
דייגו, דוכס ויזאו (1450–1484)
לאונור מוויזאו (1458–1525), התחתנה עם ז'ואאו השני, מלך פורטוגל
איזבלה מוויזאו (1459–1521), התחתנה עם פרננדו השני, דוכס ברגנסה
דוארטה מוויזאו (1462)
דיניש מוויזאו (1464)
קתרינה מוויזאו (1465)
סימאו מוויזאו (1467)
סימאו מוויזאו (1468)
מנואל הראשון, מלך פורטוגל (1469–1521)
בנגלדש במשחקים האולימפיים

בנגלדש משתתפת במשחקים האולימפיים ברציפות מאז אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984), ומעולם לא השתתפה באולימפיאדת חורף. השתתפותה במשחקים סמלית בעיקרם, ואף ספורטאי בנגלדשי לא זכה במדליה אולימפית. נתון זה הופך אותה למדינה המאוכלסת ביותר שמעולם לא זכתה במדליה אולימפית.
ראו גם

בנגלדש במשחקים הפאראלימפיים
בנגלדש במשחקים האולימפיים לנוער
הערות שוליים

↑  Bangladesh is the largest nation to never win a medal, but it has four athletes in London, אתר yahoo, ‏22 ביולי 2012
בית זית

| --- | --- |

מדינה: ישראל ישראל
מחוז: ירושלים
מועצה אזורית: מטה יהודה
גובה ממוצע: ‎604 מטר
תאריך ייסוד: 1949
תנועה מיישבת: תנועת המושבים
סוג יישוב: מושב
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2022
  - אוכלוסייה: 1,621 תושבים
    - שינוי בגודל האוכלוסייה: ‎-2.1% בשנה
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת ירושלים מוגדלת) בית זית(למפת ירושלים רגילה) בית זית(למפת הרי ירושלים רגילה) בית זית(למפת הרי ירושלים מוגדלת) בית זית31°46′56″N 35°09′42″E﻿ / ﻿31.7821011884514°N 35.1617899091645°E﻿ / 31.7821011884514; 35.1617899091645  heמפת היישובים של מועצה אזורית מטה יהודה (in English: Mateh Yehuda Regional Council) באדום - בית זית בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 8 מתוך 10
http://www.beit-zait.org/
בית זית הוא מושב בהרי יהודה, כ-7 ק"מ מערבית לירושלים, וכ-1 ק"מ דרומית למוצא. שייך למועצה אזורית מטה יהודה.
היסטוריה

המושב נוסד בשנת 1949 ואוכלס בעולים מיוגוסלביה וממצרים. הוא נועד לשמש כחלק מפרוזדור ירושלים - סדרת יישובים שהוקמו בתפיסה שגרסה כי יישובים לאורך הציר לירושלים יאבטחו אותו. היישוב נועד להתבסס על חקלאות ולתושבים הוקצו שטחי מטעים וכרם וכן מטילות.
ב-1956 הורחב היישוב עם יחידות של תושבים ותיקים, רובם עובדי סוכנות ומוסדות. כך הוא הפך למושב הגדול ביותר בהרי יהודה.
היישוב הורחב במחצית שנות התשעים בבניה במגרשים לבני המקום באופן שלא יצור הפרדה בין היישוב הוותיק לחדש, כך שהרחבת היישוב בוצעה מסביב ליישוב הוותיק. בני המושב שבנו את ביתם לצד הוריהם שותפים היום לניהול המוניציפלי של היישוב ותרומתם בתחומים אלה בולטת.
בבחירות 2009 בלט שיתוף הפעולה בניהול היישוב בין ועד האגודה החקלאית לוועד המקומי. שיתוף הפעולה והירתמות התושבים הביא לכך שלא התקיימו בחירות לוועד המקומי והוסכם בין הגורמים על רשימה אחת שתנהל את היישוב תוך שיתוף פעולה של כל חברי הוועד.
כלכלה

במהלך השנים נכשלו ענפי החקלאות במושב, עד שרוב האוכלוסייה הפסיקו לעסוק בחקלאות, והיישוב אינו נחשב ישוב חקלאי. תקופת מה פרח במושב ענף הקיט (צימרים), אך עם ירידת כדאיותו פסק גם זה.
בקיץ 2009 ניטעו בשטחי בית זית כ-150 דונם כרם באמצעות אגודת הפלחה האזורית ובשותפות עם יקבי כרמל מזרחי.
אתרי עניין > אתר עקבות דינוזאורים

בשנת 1962 נתגלתה, בחצר המשק של משפחה במושב, שכבת סלע קדומה ובה כ-200 עקבות שזוהו כעקבות דינוזאורים בני כ-120 מיליוני שנים. האתר נחקר על ידי הפלאונטולוג משה אבנימלך. לא ניתן לדעת מה הייתה הצורה המדויקת של הדינוזאור שעבר במקום, אולם ניתן להקיש כמה מאפיינים על מבנה גופו. ייתכן שהעקבות הן של דינוזאורים מסוג סתרותיומימוס ומסוג אלפרוזאורוס. חיות אלו מזכירות בצורתן יען, והן היו בעלת כושר ריצה על שתי רגליים. משקלן היה בין 150 ל-300 ק"ג, גובהן כ-2.4 מטרים, ואורכן כ-4 מטרים. זהו האתר היחידי בישראל ואחד הבודדים בעולם שבו נתגלו עקבות דינוזאורים וחשיבותו מבחינה מדעית גבוהה.
אתרי עניין > מאגר בית זית

ממערב ליישוב נמצא מאגר בית זית. זהו מאגר שנוצר על ידי סכר בערוץ נחל שורק. אורכו כקילומטר, רחבו עד 70 מטר וצורתו כבננה. עומקו בשיאו כמעט 20 מטר. מצידו המזרחי של המאגר ישנו שביל אופניים ופינות חמד למטיילים.
ראו גם

מאגר בית זית
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2022.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  אורי שרף, עקבות דינוזאורים מלפני 120 מיליון שנים נמצאו בבית זית ליד ירושלים, הַבֹּקֶר, 7 באוגוסט 1962
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007537993505171  LCCN: nr91007061  VIAF: 128275828   WorldCat (עם VIAF): 128275828 
בית זית
עקבות דינוזאורים שהתגלו ביישוב
מאגר בית זית ומאחוריו, המושב
ביאלא פודולסק

ביאלא פודולסק (בפולנית: Biała Podlaska) היא עיר במזרח פולין, הנמצאת כיום בפרובינציית לובלין.
התיעוד הראשון לעיר הוא ממאה ה-15, ובמאה ה-16 עברה לידי משפחת רדזיוויל. במאה ה-17 נהרסה העיר מפלישות השוודים והקוזקים.
בשנים 1999-1975 הייתה העיר בירת פרובינציית ביאלא פודולסק, שנקראה על שמה. בשנת 2006 מנתה אוכלוסיית העיר 58,010 תושבים.
יהודי ביאלא פודולסק

התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיר הוא משנת 1621, במסמך המאשר להם זכות תושב במקום, למעט במרכז העיר. בשנת 1841 נמנו בעיר כ- 2,200 יהודים, למעלה ממחצית תושבי המקום. בסוף המאה ה-19 נמנו בעיר כ-6,500 יהודים וכ-5,000 לא-יהודים.
באמצע המאה ה-19 כיהן כרב העיר הרב זאב נחום בורנשטיין, מחבר הספר "אגודת אזוב" (אביו של ה"אבני נזר"). גם רבי דב בעריש מביאלה, אביו של הרבי הזקן מסטריקוב, והרב אברהם אבלי דוידזון (בנו של הרב חיים דוידזון מורשה) שימשו כרב הקהילה. בשנת 1872 נוסדה במקום חצר חסידית ידועה על ידי האדמו"ר הרב יצחק יעקב רבינוביץ, נכדו של 'היהודי הקדוש' מפשיסחה. חסידות ביאלא ממשיכה להתקיים גם כיום.
בשנת 1920, בעת המלחמה הפולנית-סובייטית, סבלו יהודי העיר מפרעות מצד חיילי הצבא הכחול ואיכרי הסביבה הפולנים. בין מלחמות העולם יצאו לאור בעיר מספר עיתונים ביידיש, ופעלו בה בתי ספר ומוסדות תרבות יהודיים. כמו כן, פעלו במקום מפלגות ציוניות שונות. בתקופה זו נמנו בעיר כ-7,000 יהודים, מתוך כ-10,700 תושבים. הרב האחרון של הקהילה היה צבי הירשהורן (נספה בשואה).
יהודי ביאלא פודולסק > בשואה

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, ביום 1 בספטמבר 1939, הופצצה העיר, ומספר מתושביה נהרגו. כעבור שבועיים נכבשה העיר בידי הגרמנים, ולזמן קצר עד הסכם ריבנטרופ מולוטוב נכנס לעיר הצבא האדום. עם שובם של הגרמנים לעיר, נמלטו ממנה מזרחה כ-600 יהודים. עד מהרה החלו הגרמנים לחטוף יהודים מהעיר לעבודות כפייה, תוך מעשי התעללות, ולשדוד רכוש יהודי. בנובמבר הוקם בעיר יודנרט, בראשות יצחק פיזשיץ, שנצטווה לספק לגרמנים עובדים יהודים, ולאסוף תשלומי כופר ודברי ערך לשלטונות. ב-1 בדצמבר צוו יהודי העיר לשאת על זרועם סרט עם מגן דוד, ולעבור לשכונה נפרדת. הצפיפות בגטו גברה עם הגעת כ-2,000 מגורשים יהודים אליו מסובאלק ומסרוצק. בראשית 1940 פרצה ברובע היהודי מגפת טיפוס, שהפילה חללים רבים.
ביולי 1940 נשלחו כמה עשרות גברים יהודים מהעיר לעבודות כפייה בבלז'ץ, ומאות יהודים נוספים מהגטו הועסקו במפעלים שהקימו הגרמנים בסביבות העיר, ולאחר מכן, בהכנת ביצורים בגבול הסובייטי.
ב-10 ביוני 1942 לפנות בוקר רוכזו בחצר בית הכנסת בעיר כ-3,000 יהודים, ואלו הובלו בידי שוטרים גרמנים לתחנת הרכבת בעיר, ויום למחרת הוכנסו לקרונות משא, ושולחו למחנה ההשמדה סוביבור.
לאחר האקציה צומצם שטח הרובע היהודי, ובליל 4 באוגוסט 1942 ריכזו שוטרים פולנים וגרמנים את הגברים היהודים שבו, והוציאו להורג 19 מהם. בהמשך החודש שולחו כ-400 יהודים מהגטו, ובהם אנשי היודנרט, למאידנק, משם הועברו רובם למחנות עבודה. באותו זמן הוצאה להורג גודיה שטיינמן, חברת השומר הצעיר מהעיר, אשר הייתה בקשרים עם אנשי מחתרת פולנית.
בספטמבר 1942 הובאו לגטו שבעיר כ-3,000 מגורשים יהודים מהעיירות ינוב פודלאסקי וקונסטנטינוב, הסמוכות לעיר, והצפיפות בו גדלה. על יהודי העיר הוטל תשלום כופר נוסף, ונלקחו מהם דברי הערך שנותרו להם. בתקופה זו רבים מיהודי העיר ניסו לברוח ליערות, והכינו מקומות מסתור.
ב-26 בספטמבר 1942 חוסל גטו ביאלא פודולסק, באקציה שנמשכה מספר ימים, במהלכה ריכזו שוטרים גרמנים ופולנים, בסיוע אנשי גסטפו וחיילים גרמנים, את יהודי העיר בכיכר השוק. חלק מיהודים, ובהם החולים והאחיות בבית החולים היהודי, נורו במקום, וחלקם נשלחו לעבודות כפייה. כ-4,800 היהודים הנותרים הועברו בעגלות לגטו מיינדזיז'ץ פודלסקי, ובדרך נרצחו רבים מהם ביער ורוניצה. ב-6 באוקטובר 1942 גורשו למיינדזיז'ץ פודלסקי כ-1,200 יהודים נוספים ממחנות העבודה שבסביבת העיר. כל אלו שולחו עד יולי 1943 מגטו מיינדזיז'ץ פודלסקי למחנה ההשמדה טרבלינקה.
בביאלא פודולסק הושארה קבוצת עובדי כפייה יהודים לפינוי השכונה היהודית, ולהרס בתי הכנסת בעיר. כמו כן, נהרס בית העלמין היהודי בעיר. יהודי העיר שניסו להסתתר ביערות הסביבה זכו ליחס עוין מצד האוכלוסייה הפולנית, והתקשו לשרוד.
לקריאה נוספת

מ. צאנין, ביאלה בתוך: תל עולם: מסע על פני מאה קהילות נחרבות, תל אביב: המנורה, 1962. עמ' 121–128 (תיאור של המקום מיד לאחר מלחמת העולם השנייה ומבט האוכלוסייה המקומית על חיסול היהודים והשימוש בשללם)
הילה טימור אשור, *הקשה של הלחם, רומן, הוצאת כנרת זמורה ביתן, בעריכת יגאל שוורץ, 2019.
חיסול גטו ביאלא פודולסק בשנת 1942
בנגלדש במשחקים הפאראלימפיים

בנגלדש השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים באתונה (2004) כששלחה ספורטאי בודד להשתתף במשחקים. במשחקי החורף לא נטלה בנגלדש חלק מעולם.
ספורטאים מבנגלדש התחרו במשחקים הפאראלימפיים בייג'ינג (2008) ולאחר מכן נעדרה המדינה משתי האולימפיאדות הבאות, עד המשחקים הפאראלימפיים טוקיו (2020). הספורטאים הנכים אותם שלחה בנגלדש למשחקים מעולם לא זכו במדליה פאראלימפית, ולא הגיעו להישגים ספורטיביים משמעותיים.
ראו גם

בנגלדש במשחקים האולימפיים
בנגלדש במשחקים האולימפיים לנוער
הערות שוליים

↑  המשתתפים במשחקים 2004
בנימין פלטיאל מורגנשטרן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1895 פילוב
 פטירה:  1944 (בגיל 49 בערך) אושוויץ
 תקופת הפעילות:  ?–1944 
 השתייכות:  חסידות קוצק
 רבותיו:  הרב חיים ישראל מורגנשטרן (סבו)
 
הרב בנימין פלטיאל מורגנשטרן (1895 – 1944) היה אדמו"ר חסידי בחסידות סוקולוב. שימש כאדמו"ר בגטו ורשה לאחר פטירת אביו, עד למיתתו במחנה ההשמדה אושוויץ.
ביוגרפיה

בנימין פלטיאל נולד בשנת 1895-תרנ"ה (משוער) בעיירה פילוב לרב יצחק זליג מסוקולוב. התחנך אצל סבו הרב חיים ישראל מורגנשטרן, האדמו"ר מקוצק-פילוב. הרב בנימין פלטיאל היה בן-נין (בן אחר בן) של רבי מנחם מנדל מקוצק. בשנת 1912 נישא לדבורה טובה בת הרב יוסף קאליש מאמשינוב. הרב בנימין חי בשנותיו הראשונות לצד אביו בסוקולוב וניהל את ישיבתו של אביו. היה פעיל באגודת ישראל.
בשנת 1932 מונה לרב בסטרדין הסמוכה לסוקולוב. בג' בחשוון תש"ו (1939), נפטר אביו ורבי בנימין המשיך את השושלת כאדמו"ר מסוקולוב. לאחר מכן עבר לגטו ורשה מתוך מחשבה שבעיר יהיה קל יותר לרב להינצל מהתעללויות הנאצים. עם תחילת האקציה הגדולה החל הרב בנימין להסתתר וכמו רבנים נוספים עבד בזהות בדויה בבית החרושת שולץ. אברהם הנדל, מנהל המפעל, סיפר כי בערב פסח בא אליו הרב בנימין וסיפר כי יש בידיו שטרות מכירה של חמץ ואין לו גוי למכור לו, והנדל עזר לו למצוא גוי למכור לו את חמץ יהודי הגטו. לאחר מרד גטו ורשה נשלח הרב בנימין יחד עם שארית הגטו למחנה ההשמדה אושוויץ. לפי עדות ניצולים, הרב בנימין נפטר מרעב וסבל באושוויץ בסוף שנת 1944, זמן קצר לפני שחרור המחנה.
לקריאה נוספת

יצחק אלפסי, אנציקלופדיה לחסידות א, עמ' שנח. מוסד הרב קוק, ירושלים תשמ"ו.
יצחק אלפסי, תורת החסידות ג, עמ' 277. מוסד הרב קוק, ירושלים תש"ע.
הערות שוליים

↑  בית חרושת להצלת אדמו"רים, באתר קביעותא.
↑  מנשה אונגר, אדמו"רים שנספו בשואה, עמ' 234. מוסד הרב קוק, ירושלים תשס"ז.
↑  יצחק אלפסי, ספר האדמו"רים, עמ' 89. הוצאת אריאל, תל אביב תשכ"א.
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בולגר

בולגר (רוסית Булгар; טטרית Bolğar או Болгар; צ'ובשית Пăлхар) הוא אתר ארכאולוגי ברפובליקה של טטרסטן שברוסיה. האתר שוכן על הגדה השמאלית של הוולגה, כ-30 ק"מ מזרחית למקום מפגשו עם נהר קאמה. בולגר נוסדה במאה ה-8, ושימשה כבירתן של שתי מדינות: בולגריה של הוולגה בין המאות ה-10 וה12, ואורדת הזהב במאות ה-13 וה-14. היא חרבה בידי נסיכות מוסקבה ב-1431, וירדה מגדולתה. תושבי הרפובליקות הרוסיות, טטרסטן וצ'ובשיה, הרואים עצמם כממשיכי דרכם וצאצאיהם של הבולגרים תושבי בולגריה שעל הוולגה, מתייחסים אל בולגר כאל בירתם ההיסטורית והדתית. המקום הוכרז כאתר מורשת עולמית בשנת 2014.
מראה נוסף של שרידי המסגד הגדול והמינרה שלו. ברקע כנסיית תרדמת מרים והמאוזוליאום המזרחי הנושא כיפת חרוט
המאוזוליאום הצפוני
המסגד הקטן והמינרה המקורי שלצידו
האולם השחור
"האולם הלבן" בארמון החאן. ברקע נראה "האולם השחור" והלאה ממנו המינרה של המסגד הגדול
היסטוריה

הבולגרים היו קבוצה של שבטים נוודים שהתהוותה בתקופת נדידת העמים, בראשית ימי הביניים. בשנת 630 לערך הם נעו מארץ מולדתם שמצפון לים השחור מערבה, וייסדו מדינה מצפון לבלקן. במאה ה-8 נדד חלק מהם לכיוון צפון-מזרח, ונאחז באגן הוולגה המרכזי, סביב מקום מפגשו עם נהר קאמה. שם ייסדו מדינה שזכתה לשם בולגריה של הוולגה. בולגר הייתה לבירתה של מדינה זו בראשית המאה ה-10, ובה אימצו את דת האסלאם בשנת 922. העיר הייתה למרכז סחר בין מזרח אירופה ומרכז אסיה, וכן למרכז יצרני אשר נודע בזכות מוצרי העור שיוצרו בו. במאה ה-12 איבדה בולגר את מעמדה כבירת המדינה, אך שמרה על השפעתה.
ב-1236 נכבשה העיר בידי המונגולים, הוחרבה והועלתה באש, אולם שש שנים בלבד לאחר בחר בה באטו חאן, והיא הייתה לבירתה הראשונה של אורדת הזהב. העיר זכתה לפריחה מחודשת, אך במאה ה-14 שוב איבדה את מעמדה כעיר בירה, אם כי שמרה על חשיבותה בעיר המרכזית בחלקה הצפוני של המדינה. זוהי התקופה בה הוקמו בעיר המסגד הגדול, ארמון החאן, חלק ניכר מבתי המגורים והמאוזוליאה, תשתית הרחובות, מערכות לאספקת מים ומערכות ביוב, ובתי המרחץ שבה. אורדת הזהב החלה נחלשת במאה ה-15 בעקבות מאבקים עם נסיכות מוסקבה, וב-1431 החריבו הרוסים את העיר בהנהגת וסילי השני.
בולגר הפכה לכפר קטן ולמקום עלייה לרגל עבור מוסלמית שלא היו יכולים לקיים את מצוות החג' ולהגיע למכה. במאה ה-17 ביקר הצאר פיודור השלישי בבולגר, והורה על תיעוד מבני העיר ושימורם. זמן קצר לאחר מכן הוקם במרכז האתר מנזר, אשר הוקם מחומרי הבניין של ארמון החאן, אך הוא נסגר ב-1770. במקום התפתח כפר אשר ניצל את חומרי הבניין של העיר ההיסטורית. מחקר ארכאולוגי מסודר נערך באתר בשנת 1864, אך רק ב-1923 זכה המקום בהגנה מכוח חוק. ב-1962 הוקם באתר מוזיאון ומאז שנת 2000 הוא קרוי באופן רשמי בשם "אזור השימור התרבותי והאדריכלי של בולגר".
האתר > גאוגרפיה

האתר שוכן על רכס בגובה של כ-30 מטרים על הגדה השמאלית של הוולגה, כ-30 ק"מ לאחר מקום מפגשה עם נהר קאמה, וכ-40 ק"מ מדרום לקאזאן, בירת טטרסטן. סמוך ממערב לאתר הארכאולוגי שוכן כפר הנושא את אותו שם. שטחו של האתר הוא כ-4.24 קמ"ר, והוא מוקף בסוללת עפר בגובה של חמישה מטרים לערך וחפיר שעומקו כשני מטרים. צורתו של האתר היא כשל משולש שבסיסו בצידו הצפוני לאורך גדת הנהר, וקודקודו בצידו הדרומי, כ-2.25 ק"מ מדרום לנהר.
האתר > סטרטיגרפיה

הסטרטיגרפיה בבולגר מונה שש שכבות: השכבות המוקדמות קדמו להגעת הבולגרים ולהקמת העיר, והן מתוארכות למחצית השנייה של האלף ה-1. מעליהן ניכרים שרידים מונגולים מסוף האלף הראשון; ומעליהן שכבות העיר מהמאה ה-13, עת שמשה כבירת אורדת הזהב. שכבות מאוחרות יותר שייכות לתקופת הנסיגה של העיר, עת השתייכה לחאנות קאזאן במאות ה-15 וה-16, ולבסוף שכבת המאה ה-17 המקבילה לתקופת שלטון רוסיה הצארית.
האתר > המבנים

הממצא המרכזי והחשוב באתר הוא המסגד הגדול הבנוי סביב חצר מרכזית רבועה, והמתוארך למאה ה-13. המסגד המהווה את אחת הדוגמאות הבודדות לאדריכלות אורדת הזהב המוקדמת. המינרה של המסגד התמוטט בשנת 1841, אך שוקם והוקם מחדש בשנת 2000 על בסיס שרטוטים שנערכו בראשית המאה ה-19, ותוך שימוש בחומרי הבניין של המינרה המקורי. מסגד נוסף קטן יותר, שוכן כ-500 מטרים דרומה ממנו, והוא מתוארך למאה ה-14. מסגד זה הוקם כדגם מוקטן של המסגד הגדול, ובניגוד לקודמו המינרה המקורי שלו השתמר. המינרה שגובהו 10 מטרים הוא הממצא המקורי היחיד שהשתמר באתר בשלמותו מאז ימי הביניים.
באתר שוכנים מספר מאוזלאה, ואלה תורמים לחשיבותו הדתית של המקום, בהיותו האתר בו הבולגרים אימצו את האסלאם. עם אלה נמנים "המאוזוליאום הצפוני" בחזית המסגד הגדול אשר שימש לקבורת בני משפחה אצילים בולגרית, ו"המאוזוליאום המזרחי" בחזיתו המזרחית של המסגד אשר שימש את משפחת בורשבקוב, והניכר בכיפת החרוט שלו. מאוזוליאום זה הפך במאה ה-18 לכנסייה רוסית אורתודוקסית המוקדשת לניקולאוס הקדוש. בחלקו הדרומי של האתר פזורים מספר מאוזוליאה קטנים יותר מהמאה ה-14 וה-15.
ארמון החאן הוקם בראשית המאה ה-14 בצורת מאוזוליאום, היינו בדמות קובייה הנושאת כיפה מרכזית. חדרי הארמון שמשו להתכנסויות (דוגמת "האולם הלבן" ו"האולם האדום") ובאחרים שכנו בתי מרחץ, דוגמת "החדר השחור", המהווה את המבנה החילוני היחיד שהשתמר היטב באתר.
כנסיית תרדמת מרים נבנתה במרכזו של האתר, מצפון ובצמוד למסגד הגדול, בין השנים 1732-1734. היא הוקמה אגב שימוש בחומרי בניין שנמצאו באתר, ועל קירותיה ציורי קיר שבהם נראות עדיין כתובות בערבית ובארמנית. כנסייה זו הפכה בשנות ה-70 של המאה ה-20 למוזיאון ארכאולוגי-היסטורי.
מחוץ לקו ההגנה של האתר שוכנים שלושה מכלולים נוספים:
כפר קטן מדרום לאתר שהוקם במאה ה-13, ובו שני מגדלי שמירה ומבני מגורים מאבן;
כנסייה ארמנית המוכרת בשם "האולם היווני" נמצאת ממערב לאתר, סמוך לוולגה, והיא מתוארכת למאה ה-14. כנסייה זו מעידה על חשיבותה הבינלאומית של בולגר.
על אי בנהר, שנותק מהגדה עם הקמת סכר קויבישב ב-1957, נמצאים שרידים מונגולים.
ראו גם

בולגריה של הוולגה
אורדת הזהב
בנגלדש במשחקים האולימפיים לנוער

| --- | --- |
בנגלדש
 
 הוועד האולימפי הלאומי
 קוד ייצוג:  BAN
 השתתפות במשחקי הקיץ (באפור: לא השתתפה)
 2010 • 2014 • 2018
 השתתפות במשחקי החורף (באפור: לא השתתפה)
 לא השתתפה
בנגלדש משתתפת במשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010). היא מעולם לא השתתפה במשחקי החורף האולימפיים לנוער. עד כה, אף ספורטאי נוער בנגלדשי לא זכה במדליה אולימפית לנוער. ההשתפות של ספורטאי הנוער הבנגלדשים היא בעיקר סמלית.
השתתפות במשחקים > משחקי הקיץ

המשלחת הראשונה של בנגלדש למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה שישה ספורטאים שהתחרו בשלושה ענפי ספורט, קליעה, קשתות ושחייה. המשלחת הגיע להישג בענף הקשתות כאשר העפילה לרבע הגמר בתחרות הנערים, מלבד ענף זה המשלחת סיימה במקומות האחרונים בתחרויות. המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג הייתה המשלחת הגדולה ביותר ומנתה 15 ספורטאים שהתחרו בחמישה ענפים: הוקי שדה, הרמת משקולות, קליעה, קשתות ושחייה. בדומה לאולימפיאדת הנוער סינגפור, ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים משמעותיים וסיימו במקומות האחרונים בתחרויות.
ראו גם

בנגלדש במשחקים האולימפיים
בנגלדש במשחקים הפאראלימפיים
| מדינות העולם במשחקים האולימפיים לנוער |
| --- | --- | --- |
| המזרח התיכון | איחוד האמירויות הערביות • איראן • אלג'יריה • בחריין   • הרשות הפלסטינית • טורקיה • ירדן • ישראל • כווית • לבנון • לוב • מצרים • מרוקו • סוריה • עומאן • ערב הסעודית • עיראק  • קטר  • תוניסיה • תימן |  |
| אסיה | אוזבקיסטן • אינדונזיה • אפגניסטן • בהוטן • בנגלדש • ברוניי • הודו • הונג קונג • המלדיביים • הפיליפינים • טאיוואן • הרפובליקה העממית של סין • וייטנאם • טג'יקיסטן • טורקמניסטן • יפן • לאוס • מונגוליה • מזרח טימור • מיאנמר • מלזיה  • נפאל • סינגפור • סרי לנקה • פקיסטן • קוריאה הדרומית • קוריאה הצפונית • קזחסטן • קירגיזסטן • קמבודיה • תאילנד |  |
| אירופה | אוסטריה • אוקראינה • אזרבייג'ן • איטליה • איסלנד • אירלנד • אלבניה • אנדורה • אסטוניה • ארמניה • בולגריה • בוסניה והרצגובינה • בלארוס • בלגיה • גאורגיה • גרמניה • דנמרק  • הולנד • הונגריה • הממלכה המאוחדת • יוון • לוקסמבורג • לטביה • ליטא • ליכטנשטיין • מולדובה • מונטנגרו • מונקו • מלטה • מקדוניה הצפונית • נורווגיה • סן מרינו • סלובניה • סלובקיה • ספרד • סרביה • פולין • פורטוגל • פינלנד • צ'כיה • צרפת • קוסובו • קפריסין • קרואטיה • רומניה • רוסיה • שוודיה • שווייץ |  |
| אפריקה | אוגנדה • אנגולה • אסוואטיני • אריתריאה • אתיופיה • בוטסואנה • בורונדי • בורקינה פאסו • בנין • גאנה • גבון • ג'יבוטי • גינאה • גינאה ביסאו • גינאה המשוונית • גמביה • דרום אפריקה • דרום סודאן • זימבבואה • זמביה • חוף השנהב • טוגו • טנזניה • כף ורדה • ליבריה • לסוטו • מאוריטניה • מאוריציוס • מאלי • מדגסקר • מוזמביק • מלאווי • הרפובליקה המרכז-אפריקאית • ניגריה • ניז'ר • נמיביה • סאו טומה ופרינסיפה • סודאן • סומליה  • סיירה לאון • סיישל • סנגל • צ'אד • קומורו • הרפובליקה של קונגו • הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו • קמרון • קניה • רואנדה |  |
| אמריקה | אורוגוואי • איי בהאמה • איי הבתולה של ארצות הברית • איי הבתולה הבריטיים • איי קיימן • אל סלוודור • אנטיגואה וברבודה • אקוודור • ארגנטינה • ארובה • ארצות הברית • בוליביה • בליז • ברבדוס • ברזיל  • ברמודה • ג'מייקה • גואטמלה • גיאנה • גרנדה  • דומיניקה • האיטי • האנטילים ההולנדיים • הונדורס • הרפובליקה הדומיניקנית • ונצואלה • טרינידד וטובגו • מקסיקו • ניקרגואה • סורינאם • סנט וינסנט והגרנדינים • סנט לוסיה • סנט קיטס ונוויס • פוארטו ריקו • פנמה • פרגוואי • פרו • צ'ילה • קובה • קולומביה • קוסטה ריקה • קנדה |  |
| אוקיאניה | אוסטרליה • איי מרשל • איי קוק  • איי שלמה • גואם • ונואטו • טובאלו • טונגה • מיקרונזיה • נאורו • ניו זילנד • סמואה • סמואה האמריקנית • פיג'י • פלאו • פפואה גינאה החדשה • קיריבטי |  |
בן ציון אברהם שפירא

אין תמונה חופשית
רבי בן ציון אברהם שפירא (תרל"ג; 1873 – י"ג בשבט תש"ז; 1947) היה מקובל, תלמיד חכם וצדיק ירושלמי.
תולדותיו

היה בנו יחידו של הצדיק הירושלמי הרב יהושע צבי מיכל שפירא. נולד באלול תרל"ג בבתי מחסה בעיר העתיקה.
הוריו שיכלו כמה ילדים ילדים לפני לידתו, ואביו בירר כיצד לכתוב קמיע שהיה נותן הרב אברהם שמחה מאמציסלב. על פי המסורת על נושא הקמיע היה להישמר מטומאת כהנים אף באם אינו כהן.
נקרא בן ציון על שם עיר הקודש, ואברהם על שם בעל הקמיע.
למד תורה אצל אביו והחזיק בביתו את כתביו. כשהיה בן 17, על פי הצעת רבו של אביו הרב יהושע לייב דיסקין, נפגש עם חיה לאה בת ר' אליהו סטרצלר מאיישישוק אף שהייתה רק בת 15. אביה חשש מהריונה בגיל צעיר וקיבל את הבטחת הרב דיסקין שהכל יהיה כשורה, לאחר 4 שנים נולד בנם משה אליעזר. החתונה הייתה בביתו של הרב דיסקין בניסן תר"ן.
הרב בן ציון אברהם התמקד בלימוד התורה, ואף תורת הנסתר והיה מבאי בית הכנסת בית אל, שם התפללו מקובלי של ירושלים. המסורת אודותיו מספרת שהיה כה שקוע בלימודיו עד שלא הכיר צורת מטבע.
על פי תלמידיו, הצטיין במיוחד במדות טובות ובין אדם לחברו. הקפיד מאוד תמיד ללמד זכות אף על הגרוע ביותר, ונזהר מאוד שלא לשמוע רעה, ובטח לא על רבנים גדולים. היה חברו של הרב יעקב משה חרל"פ שהיה תלמידו של אביו, אך היה חבר ב"אגודת הקודש" שהתנגדה לרעיון שהרב קוק ישמש כרבה של ירושלים.
הקפיד שלא לצאת מהעיר העתיקה, זולת כשהלך בקביעות לביתו של הרב חרל"פ. היה ידוע בירושלים ככתובת לברכות ושיתפלל בכותל המערבי. כך נהג גם האדמו"ר בעל המנחת אלעזר כשהגיע בשנת 1930 לביקור של שבועיים, כדי לפגוש את המקובל הרב שלמה אליעזר אלפנדרי.
חסידי מונקאטש סיפרו שבחזרתו עשה רבם לרבי בן ציון מי שבירך כשעלה לתורה.
בעת הלווית אביו באלול תרס"ו, כשחזר לביתו, ראה שאבד לו הקמיע, משכך עלה לקבר אביו ביום השבעה ומאז פסק בהנהגה של הכהונה.
נפטר בי"ג בשבט תש"ז. בנו הרב משה אליעזר שפירא, היה חבר בתנועת "המזרחי" ושימש כרב הקהילה היהודית באטלנטיק סיטי.