סמי סמוחה
ביוגרפיה

סמי סְמוּחָה (Smooha) נולד למשפחה יהודית בבגדאד בשנת 1941, חודשים ספורים אחרי הפרהוד (הפרעות ביהודי עיראק). אביו עבד כמנהל תחנת רכבת, ובעקבות עבודתו נדדה המשפחה בעיירות ברחבי עיראק. המשפחה בת תשע הנפשות עלתה לישראל ב-9 באפריל 1951, ושוכנה באוהל במעברת כפר אונו. אביו עבד כשוטר זוטר ואימו כעקרת בית. בעקבות השיטפונות במעברות הועבר סמוחה במסגרת מבצע "קורת גג" לפנימיה במנזר שבעמק המצלבה ואחר כך לקורס התערות גדנ"ע במחנה שנלר בירושלים. הוא סיים בהצטיינות את בית הספר היסודי, אך בקשתו להתקבל לתיכון חדש בתל אביב נדחתה, והוא למד בבית ספר עירוני בני ברק, שהוקם אז בפרדס כץ. סמוחה עבד בחופשותיו מלימודים בין הגילאים 10 עד 21 בעבודות מזדמנות, ובעיקר בחקלאות.
בשנים 1960–1964 למד סמוחה פסיכולוגיה וסוציולוגיה באוניברסיטת בר-אילן, וסיים בהצטיינות. בתום לימודיו שירת בצה"ל כקצין מחקר לפסיכולוגיה. הוא נמשך לסוציולוגיה יותר מלפסיכולוגיה, שכן מצא בה כלים להתמודדות עם השאלות החברתיות שהעסיקו אותו. אולם הגישה שרווחה בסוציולוגיה הישראלית אז לא נתנה מענה לתהיותיו, והוא פנה ללימודים בחו"ל. בין השנים 1966–1972 למד לתואר שני ולתואר שלישי ב-UCLA (אוניברסיטת קליפורניה שבלוס אנג'לס). הוא שהה בארצות הברית בשנות השישים התוססות, והתוודע לתנועה לשוויון זכויות, למרד הסטודנטים, למאבק נגד מלחמת וייטנאם, ולעלייתה של הסוציולוגיה הביקורתית. בלימודיו המתקדמים למד אצל ליאו קופר, שביחד עם האנתרופולוג מיכאל גרפילד סמית' פיתחו את האסכולה הפלורליסטית לחקר השוואתי של חברות שסועות. הוא למד גם אצל ג'ון הורטון המרקסיסט, אנתוני גידנס הסטרוקטורליסט וראלף טרנר הפסיכולוג החברתי. עבודת הדוקטורט שלו עסקה בשסע העדתי בישראל והשוואתו עם השסע הדתי-חילוני והשסע הערבי-יהודי. באותה עת הוא לימד באוניברסיטת וושינגטון בסיאטל וקיבל את תואר הדוקטור בשנת 1973.
סמוחה שב לישראל ב-1974 והתמנה למרצה לסוציולוגיה באוניברסיטת חיפה. ב-1978 הועלה למרצה בכיר, ב-1983 לפרופ' חבר וב-1990 לפרופסור מן המניין. הוא לימד מספר שנים כמורה מן החוץ באוניברסיטת תל אביב, במכללת תל-חי, במכללת עמק יזרעאל ובמרכז האקדמי רופין שבו גם שימש כיועץ אקדמי לחוג ללימודי מדעי ההתנהגות. הוא שהה בשבתונים כפרופסור אורח באוניברסיטת מדינת ניו יורק בבינגהמפטון, באוניברסיטת בראון, באוניברסיטת מישיגן ובאוניברסיטת קליפורניה שבלוס אנג'לס. כמו כן, הוא כיהן כעמית מחקר בכיר במכון Arnold-Bergstraesser-Institut ‏ (ABI) בפרייבורג שבגרמניה, במכון Annenberg Research Institute בפילדלפיה, במרכז Oxford Centre for Hebrew and Jewish Studies באוקספורד, במכון למחקר מתקדם בברלין, במרכז יצחק רבין לחקר ישראל בתל אביב ובמרכז European Centre for Minority Issues ‏ (ECMI) בפלנסבורג שבגרמניה. בשנה האקדמית 2009–2010 הוא שוהה בשנת שבתון בוושינגטון די סי כעמית מחקר בכיר במרכז United States Institute of Peace ‏ (USIP).
סמוחה כיהן בתפקידים שונים במערכת של כתבי עת סוציולוגיים וביניהם "מגמות", "סוציולוגיה ישראלית", "Ethnic and Racial Studies" ו-"Nations and Nationalism".
באוניברסיטת חיפה סמוחה כיהן בשנים 1983–1986 כראש החוג לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה ובשנים 2006–2009 כדיקן הפקולטה למדעי החברה. בשנת 2008 נבחר לנשיא ה-15 של האגודה הסוציולוגית הישראלית, וגם זכה בפרס ישראל לסוציולוגיה לשנת תשס"ח.
למרות היותו סוציולוג ביקורתי ורגיש לבעיות חברתיות ולאי-שוויון, סמוחה אינו פעיל חברתי. מצד אחד הוא בעד מעורבות חברתית של אנשי אקדמיה, ומצד אחר הוא מאמין שבתור חוקר עליו להשתדל להפריד בין עבודתו המדעית לבין ערכיו והאג'נדה הפוליטית שלו, אף על פי שזוהי משימה קשה להשגה במדעי החברה והרוח.
בשנות השמונים הוא פעל באופן חריג בתנועת צל"ש, שבראשה עמדה ויקי שירן. התנועה נלחמה נגד ייצוג בלתי הולם של המזרחים בתוכנית הטלוויזיה "עמוד האש". התנועה הגישה בג"ץ, אך בית המשפט העליון דחה את עתירתה. סמוחה חבר המועצה הציבורית של ארגון בצלם.
בשנת 2019 קיבל את פרס סמי מיכאל.
בשנת 2021 נבחר לאקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
סמוחה מתגורר בחיפה. היה נשוי לצופיה, פסיכולוגית קלינית והתפתחותית, עד מותה ב-2023. הוא אב לשלושה ילדים.