stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אספסיאנוס
הערות שוליים

↑  https://www.newscientist.com/lastword/mg25834411-100-do-we-actually-know-how-the-ancient-romans-pronounced-latin-words/ Do we [actually know how the ancient Romans pronounced Latin words?]
1 2  סויטוניוס, שנים-עשר הקיסרים, אספסיאנוס האלוהי, 4.
↑  יוסף בן מתתיהו, תולדות מלחמת היהודים עם הרומאים, ספר ג', פרק 7, כ"ב.
↑  סויטוניוס, שנים-עשר הקיסרים, אספסיאנוס האלוהי, 5.
↑  יוסף בן מתתיהו, תולדות מלחמת היהודים עם הרומאים, ספר ג', פרק 8, ט'.
↑  סויטוניוס, שנים-עשר הקיסרים, גאלבה, 23.
↑  סויטוניוס, שנים-עשר הקיסרים, אספסיאנוס האלוהי, 6.
↑  יוסף בן מתתיהו, תולדות מלחמת היהודים עם הרומאים, הערות ובאורים (מאת המתרגם י"נ שמחוני) לספר ז', פרק 5, ה'.
↑  סויטוניוס, שנים-עשר הקיסרים, אספסיאנוס האלוהי, 8.
↑  Cassius Dio, Historia Romana, LXVI, 12: la, apud: Zonaras
↑  סויטוניוס, אספסיאנוס האלוהי, 20.
↑  סויטוניוס, אספסיאנוס האלוהי, 22.
| קיסרי רומא |
| --- | --- | --- |
| תקופת הפרינקיפט | אוגוסטוס קיסר • טיבריוס קיסר • קליגולה • קלאודיוס קיסר • נירון קיסר • גלבה • אותו • ויטליוס • אספסיאנוס • טיטוס • דומיטיאנוס • נרווה • טראיאנוס • אדריאנוס • אנטונינוס פיוס • לוקיוס ורוס • מרקוס אורליוס • קומודוס • פרטינקס • דידיוס יוליאנוס • ספטימיוס סוורוס • קרקלה (עם גטה) • מקרינוס • אלאגבאלוס • אלכסנדר סוורוס |  |
| תקופת משבר המאה השלישית | מקסימינוס תראקס • גורדיאנוס הראשון עם גורדיאנוס השני • פופיאנוס ובלבינוס • גורדיאנוס השלישי • פיליפוס הערבי • דקיוס עם הרניוס אטרוסקוס • טרבוניאנוס גאלוס עם הוסטיליאנוס • טרבוניאנוס גאלוס עם וולוסיאנוס • איימליאנוס • ולריאנוס עם גליאנוס • גליאנוס • קלאודיוס השני גותיקוס • קווינטילוס • אורליאנוס • טקיטוס • פלוריאנוס • פרובוס • קארוס • קארינוס עם נומריאנוס |  |
| תקופת הדומינט | דיוקלטיאנוס עם מקסימיאנוס • קונסטנטיוס כלורוס • גלריוס • פלביוס ולריוס סוורוס • מקסימינוס דאיה • מקסנטיוס • ליקיניוס • קונסטנטינוס "הגדול" • קונסטנטיוס השני עם קונסטנס ועם קונסטנטינוס השני • יוליאנוס • יוביאנוס • ולנטיניאנוס הראשון עם ואלנס • גרטיאנוס עם ולנטיניאנוס השני • תאודוסיוס הראשון |  |
האימפריה הרומית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269683505171  PLWABN: 9810598935205606  BIBSYS: 1014034  BNE: XX5061050  BnF: cb14480609t (data)  CANTIC: a10855853  GND: 11862671X  ISNI: 0000 0001 1578 8097  LCCN: n50013948  NKC: osd2013753637  NLA: 66228179  NSK: 000108064  NTA: 073336734  RERO: 02-A009984029  SELIBR: 291057  SUDOC: 060385553  TePapa: 68473  Trove: 1808111  ULAN: 500115697  VcBA: 495/19007  VIAF: 96539514   WorldCat (עם VIAF): 96539514 
מטבע רומאי עם דיוקנו
משרד הכוחות המזוינים (צרפת)

| --- | --- |


מעון שר ההגנה הצרפתי
 מידע כללי
 מדינה:  צרפת 
 תחום שיפוט:  צרפת 
 סוכנות אם:  ממשלת צרפת 
 סוכנות בת:  État-major des armées 
 תאריך הקמה:  1947
 ממשלה:  ממשלת צרפת
 שר:  שר הכוחות המזוינים של צרפת
 תאריך כניסה:  21 ביוני 2017
 מנהל:  סבסטיאן לקורני 
 מטה מרכזי:  Hôtel de Brienne 
 עובדים:  273,572 full-time equivalent (נכון ל־2022) 
 תקציב:  54.494 מיליארד אירו
 שמות קודמים:  משרד ההגנה
 www.defense.gouv.fr
 
משרד הכוחות המזוינים ('משרד ההגנה' בשנים 1947–2017) (בצרפתית: Ministère des Armées, 'משרד הצבאות') הוא משרד בממשלה הצרפתית, האחראי על יישום מדיניות הביטחון של צרפת. בראשו עומד השר, חבר הממשלה. המפקד העליון של הכוחות המזוינים הוא נשיא הרפובליקה.
סבסטיאן לקורני הוא השר המכהן מאז 2022. הוא אחראית על ניהולו השוטף של הצבא כמו גם על גיוסו בשעת הצורך. הוא מדווח ישירות לנשיא. ראש מטה הכוחות המזוינים מדווח ישירות לשר.
השר יושב במלון דה בריין, ברחוב סנט-דומיניק 14, ברובע השביעי של פריז, ואילו המטה הכללי נמצא בהקסגון בלארד, ברובע ה-15 של פריז.
סמכויות בתחום ההגנה והביטחון

חוקת הרפובליקה החמישית מסדירה את ארגון הסמכויות בענייני הגנה בין נשיא הרפובליקה, ראש הממשלה ושר הכוחות המזוינים.
סמכויות בתחום ההגנה והביטחון > נשיא הרפובליקה

נשיא הרפובליקה הוא המפקד העליון של הכוחות המזוינים (סעיף 15 לחוקה).
ערב לעצמאותה הלאומית, לשלמותה הטריטוריאלית ולכיבוד האמנות הבינלאומיות של צרפת.
מחליט על השימוש בכוחות ולצורך זה הוא נושא באחריות ובעל הסמכות לעסוק בכוחות הגרעין במידת הצורך.
יושב ראש הקבינט למדיניות הגרעין המועצה הלאומית להגנה וביטחון ולאומי האחראי לכל נושא הגנה וביטחון.
סמכויות בתחום ההגנה והביטחון > ראש הממשלה

אחראי לפעולת משרדי הממשלה בכל תחום ההגנה והביטחון הלאומי.
מנחה את יישום החלטות המועצה לביטחון ולאומי.
באמצעות מוסדות הממשלה והכוחות המזוינים, אחראי בפני הפרלמנט, יחד עם השרים הנוגעים בדבר, למדיניות התורמת לביטחון המדינה.
באמצעות המזכירות הכללית לביטחון וביטחון לאומי (SGDSN), מרכז את ההכנה המבטיחה יישום צעדים התורמים לאסטרטגיית הביטחון הלאומי.
סמכויות בתחום ההגנה והביטחון > הפרלמנט

הפרלמנט מעורב בהגדרת האסטרטגיה לביטחון לאומי.
מאשר התערבויות כוחות מזוינים זרים לתקופה העולה על ארבעה חודשים (סעיף 35 לחוקה).
סמכויות בתחום ההגנה והביטחון > שר הכוחות המזוינים והחיילים המשוחררים

מיישם את מדיניות ההגנה עליה הוא, יחד עם ראש הממשלה, אחראים בפני הפרלמנט. בסמכותו להפעיל את הכוחות המזוינים, המחלקות והשירותים:
ארגון הכוחות המזוינים, כמו גם מחלקות ושירותי המשרד
קובע את הכנת הכוחות, הציוד והתשתיות, ועוקב אחר יישומם
מגדיר את מדיניות משאבי האנוש ומבטיח שמכבדים את זכויותיו וחובותיו של הצבא
מארגן את התמיכה בכוח אדם ובציוד וקובע את ההנחיות לניהול נדל"ן
מגדיר את התנאים לתרומת שירות הבריאות הצבאי למדיניות בריאות הציבור
מגדיר את המשימות הז'נדרמריה בתחומים הנמצאים בסמכותו
מפעיל את סמכותו על אנשי הצבא של הז'נדרמריה העוסקים במשימות צבאיות בשטח הלאומי ומחוצה לו
אחראי על אבטחת אמצעי ההגנה הצבאיים והכנת הכוחות.
מוביל משא ומתן בינלאומי הנוגע להגנה
מגדיר את האסטרטגיה ומדיניות התעשיות הביטחוניות, והמחקר והפיתוח
אחראי לטיפול בוותיקי הצבא ולקורבנות מלחמה, לקשר בין הצבא לאומה, למילואים ולענייני השבים
תפקיד

אסטרטגיית ההגנה והביטחון הלאומית מוגדרת באמצעות חמש פונקציות אסטרטגיות עיקריות: לדעת ולצפות, למנוע, להניא, להגן, להתערב.
בהקשר זה, תפקידו של משרד הכוחות המזוינים הוא להבטיח את הגנת השטח, האוכלוסייה והאינטרסים הצרפתיים. הוא מגיב גם למשימות אחרות במסגרת הסכמים ואמנות בינלאומיות (נאט"ו) או אזוריות (ביטחון אירופה).
מעבר למשימות אלו, הוא מעורב גם במשימות שירות ציבורי. כוח אדם ואמצעים תומכים או משלימים את פעולותיהם של משרדים אחרים, על בסיס יומי או בשעת חירום, בשטח הלאומי ומחוץ לארץ.
תקציב הביטחון

תקציב הביטחון של צרפת לשנת 2020 עומד על כ־37.5 מיליארד אירו והוא החמישי בגודלו בעולם והגדול ביותר באיחוד האירופי. עם זאת צרפת נמצאת במקום ה-53 בעולם בהוצאה על ביטחון ביחס לתמ"ג, כ-1.84% (2019).
ארגון

בהפעלת סמכויותיו, נעזר שר הכוחות המזוינים ב:
ראש מטה הכוחות המזוינים (CEMA) (בצרפתית: Chef d'État-Major des Armées) הוא קצין בדרגת גנרל 5 כוכבים והוא מפקד הכוחות המזוינים של צרפת. הוא אחראי על בניית הכוחות והפעלתם, פיקוח על הכוחות, תכנון הכוח ואיסוף וניתוח מודיעין. הוא גם אחראי על מערכות היחסים הצבאיות עם מדינות אחרות. הוא מדווח לשר הכוחות המזוינים. כפופים לו:
ראש מטה הצבא (CEMAT)
ראש מטה חיל האוויר (CEMAAE)
ראש מטה הצי (CEMM)
המפקד הכללי של הכוחות המיוחדים (GCOS)
הנציג הכללי לחימוש (DGA) - אחראי על המחקר והפיתוח, הייצור הביטחוני והיחסים הבינלאומיים הנוגעים לסיוע ביטחוני. בשנת 2011 הוא ניהל יותר מ-80 פרויקטים עם תקציב של יותר מ-7.5 מיליארד אירו לתעשייה הלאומית.
המזכיר הכללי למינהל (SGA) - אחראי על המינהל הכללי של המשרד, במיוחד בענייני תקציב, ייעוץ משפטי, ניהול משאבי אנוש ונהול נכסים.
ארגונים אחרים

המנהל הכללי ליחסים בינלאומיים ואסטרטגיה (DGRIS)
המנהל הכללי לביטחון חוץ (DGSE)
מנהל בטיחות טיסה הממלכתי (DSAÉ)
מנהל התחזוקה האווירית (DMAé)
שירות הבריאות הצבאי (SSA)
המשטרה הצבאית (SCA)
השירותים החיוניים של הצבא (SEA)
המשרד הלאומי לוותיקים ונפגעי מלחמה (ONACVG)
נציבות הכוחות המזוינים-נוער (CAJ)
משימות > פעולות אזרחיות וצבאיות משולבות מחוץ לשטח הלאומי

פעולות אלה משקפות דוקטרינה ברמה הבינלאומית. המשימות משתנות בהתאם ליעדים האסטרטגים, והם יכולות לכלול פעילויות צבאיות חשאיות או גלויות לצד פעילויות אזרחיות. הן כוללות סיוע לכוחות ביטחון מקומיים, מלחמה בטרור ושמירה על היציבות והשלום.
אסטרטגיית ההגנה והביטחון הלאומית של צרפת שואפת להגדיר ולפתח עבור צרפת פעולה גלובלית יעילה וקוהרנטית של הרשויות הציבוריות.
משימות > פעולות המתבצעות בשטח לאומי

ההגנה על השטח הלאומי ועל האוכלוסייה היא בראש סדר העדיפויות.
כמו כל הגופים שבסמכות המדינה, הכוח הצבאי נקרא לפעול בתמיכה, בליווי או בנוסף לכוחות ואמצעים מיוחדים אזרחיים.
על הכוחות המזוינים להיות מסוגלים לספק סיוע למדינה ולכל הרשויות הציבוריות (אמצעים וידע ספציפיים) במקרה חירום או אם המשאבים האזרחיים לא מספיקים כמו במקרה של משבר חמור (אסון טבעי, בקנה מידה גדול תאונה טכנולוגית וכו').
על מנת לבצע משימות מסוג זה, המשאבים האנושיים והחומריים של הכוחות המזוינים נקראים אפוא להגן על האוכלוסייה, על המוסדות החיוניים של המדינה ועל ארגונים, מתקנים או משאבים אזרחיים רגישים. בהתאם לאופי השטח (עיר, כפר, ים, הר, שמים) ומידת הצרכים, כוחות צבא מיוחדים מעורבים במבצעים ספציפיות בשירות הציבורי.
משימות > משימות ביטחון הציבור

השתתפות במערכות מידע ואתרעה - משימות מעקב אוויריות וימיות, הקצאת כוחות ל"אגני סיכון" (סיכונים תעשייתיים, סיכונים גאולוגיים וכו'), השתתפות בהבטחת הביטחון האישי ומעורבות ישירה במערכת ההתראה על חטיפת ילדים.
תוכנית Vigipirate היא אחד הכלים של מערכת הלוחמה בטרור הצרפתית.
הגנה אווירית
מאבק בסחר והגירה בלתי חוקיים ומלחמה בפירטים.
משימות סיוע - חיפוש והצלה ורפואה ציבורית
כבאים צבאיים - מכבי האש של פריז (BSPP) ושל מארסיי (BMPM)
ראו גם

הכוחות המזוינים של צרפת
הערות שוליים

↑  לפי אתר ממשלת צרפת
↑  השבים הם צרפתים מאלג'יריה שחזרו לצרפת לאחר עצמאותה של מדינה זו (1962).
↑  Le rôle du ministère des Armées, Ministère des Armées
↑  Les chiffres clés de la Défense 2020, Ministère des Armées, ‏21/09/2020 (בצרפתית)
↑  Military expenditure, STOCKHOLM INTERNATIONAL
PEACE RESEARCH INSTITUTE, ‏2020
↑  לפי ה-CIA, ישראל נמצאת במקום השישי עם 5% הוצאה מהתמ"ג
↑  Organigramme simplifié du ministère des Armées (בצרפתית)
↑  Les opérations mixtes, civiles et militaires, hors du territoire national, Ministère des Armées (בצרפתית)
↑  Les opérations conduites sur le territoire national, Ministère des Armées (בצרפתית)
↑  Les missions de sécurité publique, Ministère des Armées
בניין Hexagone Balard בפריז -משרד הכוחות המזוינים והמפקדה של הכוחות המזוינים הצרפתיים.
משלחת הכדור הפורח של אנדרה לקוטב הצפוני

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  משלחת מחקר לקוטב, תאונת טיס, משלחת, משלחת מחקר 
 משתתפים:  Knut Frænkel, בפסקה זו 2 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 תקופה:  יולי 1897 – אוקטובר 1897 (כ־93 ימים) 
 נפגעים
 הרוגים:  3 
 
סלומון אנדרה וקנוט פרנקל עם הכדור על הקרח, צולם על ידי חבר המשלחת השלישי, נילס סטרינדברג. הסרט החשוף של התצלום הזה ושל אחרים מהמשלחת הכושלת של 1897 נמצא ב-1930.
משלחת הכדור הפורח של אנדרה לקוטב הצפוני בשנת 1897 הייתה מאמץ כושל להגיע לקוטב הצפוני, והביאה למותם של כל שלושת חברי המשלחת השוודית, סלומון אוגוסט אנדרה, קנוט פרנקל ונילס סטרינדברג. אנדרה, טייס הכדורים הפורחים השוודי הראשון, הציע מסע בכדור פורח מסבאלברד לרוסיה או לקנדה, שאמור היה לעבור, עם מעט מזל, ישר מעל הקוטב הצפוני. התוכנית התקבלה בהתלהבות פטריוטית בשוודיה, מדינה צפון אירופאית שנקלעה לפיגור במירוץ לקוטב הצפוני.
אנדרה התעלם מסימנים מוקדמים רבים לסכנות הקשורות לתוכנית שלו. היכולת לנווט את הכדור במידה מסוימת הייתה חיונית למסע בטוח, אך היו עדויות רבות לכך שטכניקת ההיגוי בחבל הגרירה שהמציא הייתה לא יעילה. גרוע מכך, כדור הקוטב Örnen ("נשר") נמסר ישירות לסבאלברד מהיצרן שלו בפריז מבלי שנבדק. כאשר המדידות הראו שהוא דולף יותר מהצפוי, אנדרה סירב להכיר בסיכון.
לאחר שהמריאו אנדרה, סטרינדברג ופרנקל מסבאלברד ב-11 ביולי 1897, הכדור איבד מימן במהירות והתרסק על הקרח לאחר יומיים בלבד. החוקרים לא נפגעו אך עמדו בפני מסע מפרך חזרה דרומה על פני נוף הקרח הסחוף. בלבוש לא מספיק, ללא ציוד והמומים מקושי השטח, הם לא הגיעו למקום מבטחים. כשהחורף הארקטי סגר עליהם באוקטובר, הקבוצה הגיעה בסופו של דבר מותשת אל קוויטייה (Kvitøya, האי הלבן) הנטוש בסבאלברד ומתה שם. 33 שנים נותר גורל המשלחת אחת מהחידות הבלתי פתורות של הקוטב הצפוני. הגילוי המקרי ב-1930 של המחנה האחרון של המשלחת יצר סנסציה תקשורתית בשוודיה, שם ספדו על המתים והתאבלו אבל לאומי.
עם גילוי שרידי המשלחת הם נחשבו לאמיצים והרואיים במעשיהם ויכולת ההישרדות שלהם, אך עם השנים הצטברה ביקורת רבה על אנדרה, חוסר הזהירות שלו וחוסר האחריות בו נקט.
ניסיונות רבים נעשו מאז לברר את סיבת המוות המדויקת של החוקרים וכיום התאוריה הרווחת היא כי שניים מהם נהרגו על ידי דב קוטב והשלישי ככל הנראה התאבד.
רקע > התוכנית של אנדרה

המחצית השנייה של המאה ה-19 כונתה לעיתים קרובות "העידן ההרואי של חקר אנטארקטיקה". האזורים הארקטיים והאנטארקטיים הבלתי מסבירי פנים והמסוכנים הציתו את דמיונם של בני התקופה, לא כארצות עם אקולוגיות ותרבויות משלהן, אלא כאתגרים שיש לכבוש על ידי כושר המצאה טכנולוגי ותעוזה גברית. סלומון אוגוסט אנדרה, מהנדס במשרד הפטנטים בסטוקהולם, היה שותף להתלהבות הזו. אנדרה, חובב כדורים פורחים נלהב, הציע תוכנית לאפשר לרוח להניע בלון מימן על פני הים הארקטי אל מיצר ברינג, להגיע לאלסקה, קנדה או רוסיה, ולעבור ליד או אפילו ממש מעל הקוטב הצפוני בדרך.
בשנת 1893, אנדרה רכש את הכדור הפורח הראשון שלו למטרה זו, ה"סבאה", ולאחר מכן ערך איתו תשעה מסעות, שהחלו בסטוקהולם וב גטבורג ונסע מרחק כולל של 1,500 קילומטרים (930 מיל). ברוחות המערביות הרווחות, לטיסות עם הסבאה הייתה נטייה חזקה לשאת אותו ללא שליטה אל הים הבלטי ולגרור את הסל שלו לאורך פני המים או להטיח אותו באחד מהאיים הסלעיים הרבים בארכיפלג סטוקהולם. באחת ההזדמנויות, אנדרה נסחף מעבר לאזור הבלטי לפינלנד. נסיעתו הארוכה ביותר הייתה בכיוון מזרח מגטבורג, על פני שוודיה לרוחבה, אל עבר הים הבלטי אל גוטלנד. אף על פי שאנדרה ראה מגדלור מול אולנד, הוא נשאר משוכנע שהוא נוסע על פני היבשה ורואה אגמים.
במהלך מספר טיסות של סבאה, אנדרה בדק וניסה את טכניקת ההיגוי של חבל גרירה אותה פיתח ובה עמד להשתמש במשלחת שלו לקוטב הצפוני. חבלי גרירה, התלויים על סל הכדור וגוררים חלק מאורכם על הקרקע, נועדו לנטרל את הנטייה של כלי טיס קלים מהאוויר לנוע באותה מהירות כמו הרוח, מצב שהופך את ההיגוי במפרשים לבלתי אפשרי. החיכוך של החבלים נועד להאט את הכדור עד לנקודה שבה תהיה השפעה של המפרשים (מעבר לזה של סיבוב הכדור על צירו). אנדרה דיווח, וככל הנראה האמין, שבעזרת היגוי חבל-גרור הוא הצליח לסטות כעשר מעלות לכאן או לכאן מכיוון הרוח.
רעיון זה נדחה על ידי כדוראים מודרניים; איגוד הכדורים הפורחים השוודי טוען כי אמונתו של אנדרה כי הוא סטה מהרוח הייתה מוטעית, ונגרמה על ידי חוסר מקצועיות ועודף התלהבות בסביבה של רוחות משתנות וראות לקויה. שימוש בחבלי גרירה הנוטים להישבר, ליפול או להסתבך זה עם זה או בקרקע, בנוסף להיותו לא יעיל - אינו נחשב על ידי כל מומחה מודרני כטכניקת היגוי שימושית.
השערות

במשך 33 השנים הבאות, גורלה של המשלחת היה אפוף מסתורין, והיעלמותה הפכה לחלק מהפולקלור התרבותי בשוודיה ובמידה מסוימת במקומות אחרים. נערכו חיפושים באופן פעיל במשך כמה שנים והיו כל מיני מיתוסים ושמועות, עם דיווחים תכופים בעיתונים בינלאומיים על ממצאים אפשריים. ארכיון נרחב של דיווחי עיתונים אמריקאים מהשנים הראשונות, 1896–1899, שכותרתו "המסתורין של אנדרה", מראה עניין תקשורתי עשיר בהרבה במשלחת לאחר שנעלמה מאשר קודם לכן. מגוון גדול של גורלות הוצעו לו, בהשראת ממצאים, או ממצאים מדווחים, של שרידים של מה שעשוי להיות סל כדור פורח או כמויות גדולות של משי, או על ידי סיפורים על גברים שנפלו מהשמיים, או חזיונות של מדיומים.
לונדסטרום מציין שחלק מהדיווחים הבינלאומיים והלאומיים קיבלו מאפיינים של אגדות אורבניות. הם שיקפו חוסר כבוד ששרר כלפי העמים הילידים של הקוטב הצפוני, שהוצגו על ידי עיתונים כפראים חסרי הבנה שהרגו את שלושת הגברים או גילו אדישות קטלנית למצבם. השערות אלו הופרכו ב-1930, עם גילוי מקום המנוחה האחרון של המשלחת ב-קוויטֶייה על ידי צוותי שתי ספינות, הברטוואג והאיסבורן.
מציאת המשלחת

משלחת ברטוואג הנורווגית, שחקרה את הקרחונים והימים של הארכיפלג סבאלברד מספינת האיטום הנורווגית ברטוואג של אולסון, מצאה את שרידי משלחת אנדרה ב-5 באוגוסט 1930. קוויטֶייה ככלל לא הייתה נגישה לספינות האיטום או ציד הלווייתנים של אותה תקופה, מכיוון שהייתה מוקפת בדרך כלל בחגורה רחבה של קרח קוטבי עבה ולעיתים קרובות מוסתרת בערפילי קרח עבים. עם זאת, הקיץ בשנת 1930 היה חם במיוחד, והים שמסביב היה כמעט נקי מקרח. מכיוון שקוויטייה נודעה כשטח ציד מעולה ללווייתנים והערפילים מעל האי באותו יום היו דלילים יחסית, חלק מאנשי הצוות של ברטוואג ניצלו את ההזדמנות הנדירה הזו כדי לעגון במה שהם כינו "האי הבלתי נגיש".
שניים מאנשי הצוות שחיפשו מים, אולב סאלן וקארל טוסביק, גילו את הסירה של אנדרה ליד נחל קטן, קפואה תחת תלולית שלג ומלאה בציוד, כולל קרס מהסירה שעליו חרוטות המילים "משלחת הקוטב של אנדרה, 1896". עם הקרס הזה, הורה קפטיין הספינה ברטוואג, פדר אליאסן, לצוות לחפש באתר את חברי המשלחת. בין שאר הממצאים, הם חשפו יומן ושני שלדים, שזוהו כשרידיהם של אנדרה וסטרינדברג לפי מונוגרמות שנמצאו על בגדיהם.
ברטוואג עזבה את האי כדי להמשיך בציד ובתצפיות המתוכננות שלה, מתוך כוונה לחזור מאוחר יותר כדי לראות אם הקרח נמס עוד יותר וחשף ממצאים נוספים.
תגליות נוספות התגלו על ידי איסביורן מטרומסה, סירת סלופ שהושכרה על ידי כתבי חדשות. הם נחתו באי ב-5 בספטמבר במזג אוויר נאה ומצאו אפילו פחות קרח ממה שהיה לברטוואג. לאחר שצילמו את השטח, הם חיפשו ומצאו את גופתו של פרנקל, וחפצים נוספים, כולל קופסת פח ובה סרט הצילום של סטרינדברג, היומן שלו ומפות. הצוותים של שתי הספינות מסרו את ממצאיהם לוועדה מדעית של ממשלות שוודיה ונורווגיה בטרומסו ב-2 וב-16 בספטמבר, בהתאמה. גופותיהם של שלושת החוקרים הועברו לסטוקהולם, והגיעו ב-5 באוקטובר.
מורשת

בשנת 1897, המשימה הנועזת או הטיפשית של אנדרה הזינה גאווה פטריוטית שוודית וחלומות שוודים לקחת את ההובלה המדעית באזור הארקטי. תואר המהנדס של אנדרה שימש באופן כללי ליראת כבוד בדיבור עליו, והביע הערכה רבה לאידיאל של סוף המאה ה-19 של המהנדס כמייצג של שיפור חברתי באמצעות קידמה טכנולוגית. שלושת החוקרים זכו לכבוד כאשר עזבו והאומה ספדה להם כאשר נעלמו.
כשהם נמצאו, הואדרו חברי המשלחת בשל גבורת מאבקם במשך חודשיים של ניסיון להגיע לאזורים מיושבים; הם תוארו כמי שנספו ללא אנוכיות למען אידיאלים של מדע וקידמה. על התהלוכה הנושאת את שרידי גופותיהם מהספינות לסטוקהולם ב-5 באוקטובר 1930, כתב ההיסטוריון השוודי סוורקר סורלין, "זה בהכרח אחד הביטויים החגיגיים והגרנדיוזיים ביותר של אבל לאומי שאירעו אי פעם בשוודיה. אחד האירועים הנדירים להשוואה הוא האבל הלאומי בעקבות אסון אסטוניה בים הבלטי בספטמבר 1994."
לאחרונה הוטלו ספק במניעיו ההירואיים של אנדרה, החל ברומן הסמי-תיעודי רב המכר של פר אולוף סאנדמן משנת 1967, מעוף הנשר. סאנדמן מציג את אנדרה כקורבן של דרישות התקשורת והממסד השוודית, וככזה שהונע בסופו של דבר מפחד מכלימה ולא מאומץ. הפרשנות של סאנדמן לאישים המעורבים, הנקודות העיוורות של התרבות הלאומית השוודית ותפקיד העיתונות באים לידי ביטוי בעיבוד הקולנועי, מעוף הנשר (1982), המבוסס על הרומן שלו ובבימויו של יאן טרואל. הסרט היה מועמד לפרס אוסקר. ההיסטוריון אדוארד גוימונט העלה סברה, שגילוי שרידי המשלחת ב-1930 השפיע על ה.פ. לאבקרפט בכתיבת הספר "תעלומה ארקטית".
נראה כי ההערכה לתפקידו של סטרינדברג הולכת וגוברת, הן בשל האומץ שבו התלמיד הלא מאומן והלא מוכן המשיך לצלם, במה שוודאי היה מצב קבוע פחות או יותר של כמעט קריסה מתשישות ומחסור במזון, והן בשל האיכות האמנותית של תוצאות הצילום שלו. מתוך 240 מסגרות חשופות שנמצאו בקביוטה במכלים שטופי מים, 93 ניצלו על ידי ג'ון הרצברג מהמכון המלכותי לטכנולוגיה בסטוקהולם, מקום עבודתו לשעבר של סטרינדברג. במאמרו, "Recovering the visual history of the Andrée expedition" (2004), טיירון מרטינסון קונן על ההתמקדות המסורתית של חוקרים קודמים על הרשומות הכתובות - היומנים - כמקורות מידע ראשוניים; הוא ביסס את טענתו למשמעות ההיסטורית של התצלומים.
הערות שוליים

↑  ניצן סדן, האמיצים, המטורפים והכבשה: 235 שנה לטיסה הראשונה בכדור פורח, באתר כלכליסט, 23 בנובמבר 2018
↑  גיא רייט, ‏הגופה שראשה נערף ויומן המסע שחשף הכל: מה קרה במסע לקוטב הצפוני בכדור פורח?, באתר ‏מאקו‏, 5 באוגוסט 2020
1 2 3  ⁨סוד אבדנה של משלחת אנדרה ⁩ | ⁨הארץ⁩ | 4 נובמבר 1930 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
1 2 3  Claes Johnson; Johan Jannson (4 במאי 2009). "The Theory of the Disastrous Andrée Arctic Expedition". Claes Johnson on Mathematics and Science. נבדק ב-23 באוגוסט 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  העובדה שסדרת הפריימים מעוצבת כפנורמה התגלתה רק במחקר משנת 2004 של טיירון מרטינסון, שיצר גרסת אינטרנט מונפשת שלה, ראה Martinsson 2004. את הפנורמה ניתן לראות כאן
↑  The End of The Voyage - Aug. 6, 1930, web.archive.org, ‏2020-08-21
↑  Further Discovery - Isbjorn Expedition Aug. 26, 1930, web.archive.org, ‏2020-05-15
↑  Uusma, Bea (2014). Expeditionen. Sweden: Norstedts. p. 216. ISBN 978-91-1-306165-8.
↑  Uusma, Bea (2014). Expeditionen. Sweden: Norstedts. ISBN 978-91-1-306165-8.
↑  Uusma, Bea (2014). Expeditionen. Sweden: Norstedts. p. 258. ISBN 978-91-1-306165-8.
↑  Uusma, Bea (2014). Expeditionen. Sweden: Norstedts. p. 228. ISBN 978-91-1-306165-8.
↑  Uusma, Bea (2014). Expeditionen. Sweden: Norstedts. p. 209,213,228. ISBN 978-91-1-306165-8.
↑  Guimont, Edward (2020). "An Arctic Mystery: The Lovecraftian North Pole". Lovecraft Annual (14): 148–151. ISSN 1935-6102. JSTOR 26939814.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 16191373-8  KulturNav: a2fffdd0-a500-46f5-88d3-7f493c3312c7 
סלומון אוגוסט אנדרה
כדור המימן של אנדרה, סוואה
עניין בינלאומי: התרשמותו של אמן צרפתי מההשקה הצפויה
סחורה ב-1896
הכדור של אנדרה נוצר בבית המלאכה של אנרי לאשאמבר בפריז
הצוות החדש של 1897, משמאל לימין: Vilhelm Swedenborg, Nils Strindberg, Knut Frænkel, SA Andrée
הפרידה החגיגית משלושת החוקרים מסטוקהולם באביב 1896
קנוט פרנקל
התחנה בשפיצברגן, מהדפס פוטוכרום בסוף המאה התשע עשרה
החוקרים דקות לפני ההמראה ב-11 ביולי
הנשר שט צפונה, צולם מהאי דנס
השביל שאחריו יצאה משלחת 1897: צפונה בכדור מהאי דיינס, ואז דרומה ברגל עד קוויטייה
פרנקל (משמאל) וסטרינדברג עם דוב הקוטב הראשון שנורה על ידי החוקרים
סטרינדברג על נעלי שלג עם מזחלת עמוסה בכבדות
חציית ערוץ עם סירת הכדור-משי
ילדים בתערוכה משנת 1930 של ממצאי קוויטֶייה ב-Liljevalchs konsthall, סטוקהולם
מגבת תה משוחזרת במוזיאון הקוטב של טרומסו
התוכנית של סטרינדברג לבית החורף שלהם על משטח הקרח, שימשה רק כמה ימים לפני שהקרח נשבר מתחתיו. מוצגים מלמעלה למטה חדר שינה עם שק השינה המשולש שלהם, חדר עם שולחן ומחסן.
השרידים של שלושת החוקרים מובאים היישר מהספינה דרך מרכז סטוקהולם ב-5 באוקטובר 1930, ומתחילים "אחד הביטויים החגיגיים והגרנדיוזיים ביותר של אבל לאומי שאירעו אי פעם בשוודיה"
וולטה עילית הצרפתית

| --- | --- |
דגל

 
 ממשל
 שפה נפוצה:  צרפתית 
 גאוגרפיה
 יבשת:  אפריקה 
 היסטוריה
 הקמה:  הקמת המושבה
 תאריך:  1919
 פירוק:  עצמאות
 תאריך:  1958
 ישות קודמת:  צרפת סנגל עילית וניז'ר צרפת חוף השנהב
 ישות יורשת:  צרפת סודאן הצרפתית ניז'ר ניז'ר  וולטה עילית וולטה עילית
 
וולטה עילית הצרפתית הייתה מושבה צרפתית וחלק מאפריקה המערבית הצרפתית שהוקמה ב-1 במרץ 1919, משטחים שהיו חלק מהמושבות סנגל עילית וניז'ר וחוף השנהב.  המושבה פורקה ב-5 בספטמבר 1932, כאשר חלקים ממנה נוהלו על ידי חוף השנהב, סודאן הצרפתית ומושבת ניז'ר.
לאחר מלחמת העולם השנייה, ב-4 בספטמבר 1947, הוקמה מחדש המושבה כחלק מהאיחוד הצרפתי, בגבולותיה הקודמים. ב-11 בדצמבר 1958 הוקמה הרפובליקה של וולטה עילית כשלטון עצמי בתוך הקהילה הצרפתית, וכעבור שנתיים ב-5 באוגוסט 1960 היא קיבלה עצמאות מלאה. ב-4 באוגוסט 1984 שונה השם לבורקינה פאסו.
השם וולטה עילית מציין שהמדינה מכילה את החלק העליון של נהר הוולטה. הנהר מחולק לשלושה חלקים, הנקראים הוולטה השחור, הוולטה הלבן והוולטה האדום.
היסטוריה

עד סוף המאה ה-19, ההיסטוריה של וולטה עילית נשלטה על ידי האימפריה מוסי / ממלכת מוסי, אשר מקובל כי המיקום הנוכחי שלהם היה בצפון גאנה של ימינו. במשך מאות שנים היה האיכר המוסי גם חקלאי וגם חייל, ואנשי המוסד הצליחו להגן על אמונותיהם הדתיות ועל המבנה החברתי מפני ניסיונות בכוח להמיר אותם לאסלאם על ידי מוסלמים מצפון מערב.
כשהגיעו הצרפתים ותבעו את האזור בשנת 1896, הסתיימה ההתנגדות של מוסי עם כיבוש בירתם בוואגאדוגו. בשנת 1919, מחוזות מסוימים מסנגל עילית וניז'ר אוחדו למושבה נפרדת בשם וולטה עילית בפדרציה אפריקה המערבית הצרפתית. בשנת 1932 התפרקה המושבה החדשה; היא הוקמה מחדש בשנת 1937 כחטיבה מנהלית בשם החוף העליון. לאחר מלחמת העולם השנייה חידשו בני המוסי את הלחץ למעמד טריטוריאלי נפרד וב-4 בספטמבר 1947, וולטה עילית הפכה שוב למושבה במערב אפריקה הצרפתית בפני עצמה.
תיקון בארגון השטחים הצרפתיים שמעבר לים החל עם העברת חוק היסוד (Loi Cadre) מיום 23 ביולי 1956. בעקבות פעולה זו נעשו צעדים של ארגון מחדש שאושרו על ידי הפרלמנט הצרפתי בתחילת 1957 והבטיחו מידה רבה של שלטון עצמי לשטחים בודדים. וולטה עילית הפכה לרפובליקה אוטונומית בקהילה הצרפתית ב-11 בדצמבר 1958.
וולטה עילית השיגה עצמאות ב-5 באוגוסט 1960. הנשיא הראשון, מוריס יאמאוגו, היה מנהיג האיחוד הדמוקרטי הוולטאי (UDV). חוקה משנת 1960 קבעה בחירות על ידי זכות בחירה כללית של נשיא ופרלמנט לאומי לתקופות של חמש שנים; עם זאת, זמן קצר לאחר עלייתו לשלטון, יאמאוגו אסר על כל המפלגות הפוליטיות למעט UDV.
הערות שוליים

↑  Discoverfrance.net
עמירם תמרי

| --- | --- |

 לידה:  22 במרץ 1913 חדרה, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  3 ביולי 1981 (בגיל 68) 
 מקום לימודים:  אקדמיה ז'וליאן  אקדמיה גראנד שומיאר 
 תחום יצירה:  ציור 
 פרסים והוקרה:  פרס דיזנגוף לאמנות הציור והפיסול 
 
עמירם תָּמָרי (טַיטֶלמן; 22 במרץ 1913 – 3 ביולי 1981) היה צייר ומאייר ישראלי. חתן פרס דיזנגוף לציור לשנת 1941.