stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פליצ'ה באטו
סין > מבצר טאקו

צילומיו של באטו ממלחמת האופיום השנייה הם הראשונים שמציגים את פרישת הכוחות הצבאיים באזור, והם מסודרים לפי רצף אירועים ותאריכים. צילומיו ממבצר טאקו הם אמנם תמציתיים, אך מציגים את הנרטיב של כל הסיפור הקרב. רצף הצילומים מראה את הגישה אל המבצר, את ההשפעות של הפצצות על הקירות והביצורים, ולבסוף את ההרס של המבצר, כולל גופות של חיילים סינים. באופן מעניין, התמונות לא צולמו בסדר המקורי הזה: התמונות הראשונות שצולמו היו של הגופות הסיניות, ורק לאחר שהגופות התפנו יכול היה באטו לצלם את שאריות המבנה, אך באותה תקופה היה מקובל לסדר את סדר התמונות לפי רצף האירועים של הקרב, ולאו דווקא לפי הסדר המקורי שבו הן צולמו.
הצילומים של הגופות הסיניות (באטו הקפיד לא לצלם גופות צרפתיות או בריטיות), הראו מעט מהאידאולוגיה הצילומית שלו. ד"ר דוד פ. רני, אחד מחברי המשלחת, ציין בזיכרונותיו: "הלכתי סביב חומות המבצר מצד מערב. הגופות היו מפוזרות בצפיפות. באחת מהפינות הייתה ערימה של גופות מקובצות סביב רובה. סניור באטו התרגש מאוד, ותיאר את הערימה כ"יפהפייה", וביקש כי לא יפריעו לו לצלם את הערימה." התצלומים ייצגו את כוחו הרב של הצבא הבריטי האימפריאליסטי, ותמונותיו של באטו שימשו כהצדקה למלחמת האופיום ולמלחמות בתרבויות אחרות במזרח.
סין > ארמון הקיץ

כשהיה מחוץ לבייג'ינג צילם באטו את ארמון הקיץ של הקיסר הסיני, שכלל גנים פרטיים, מקדשים ואגם מלאכותי. חלק מהתמונות, שצולמו בין ה-6 ל-18 באוקטובר, הן ייחודיות ונדירות מאוד, מכיוון שהארמון נשדד ונבזז על ידי הכוחות הבריטים-צרפתים. הצילומים האחרונים שצילם באטו בסין היו דיוקנאות של הלורד אלגין, שהגיע לבייג'ינג כדי לחתום על ועידת פקין, ואת הנסיך קונג, אשר חתם מטעם הקיסר.
באטו חזר לאנגליה בנובמבר 1861, ובמשך החורף מכר 400 מתמונותיו מהודו וסין להנרי הרינג, צלם מסחרי בלונדון. הרינג שכפל את התצלומים ואז מכר אותם מחדש.
יפן

בשנת 1863 עבר באטו ליוקוהמה, יפן, שם הוא התאחד מחדש עם צ'ארלס וירגמן ששהה שם מ-1861. השניים יסדו שותפות בשם "באטו ווירגמן, אמנים וצלמים" שפעלה במהלך השנים 1867-1864. תצלומיו היפניים של באטו כללו פורטרטים, צילומים מחיי היום יום, נופים, צילום עירוני וסדרת צילומים המתעדים את האתרים לאורך הטואקידו. הייתה זו תקופה משמעותית לצלם בה ביפן, מכיוון שהגישה למדינה ובתוך המדינה הוגבלה מאוד על ידי השוגון. תמונותיו של באטו בלתי נשכחות לא רק בגלל איכותן, אלא גם בזכות נדירותן יחסית לכמות הצילומים שהייתה בזמן תקופת האדו ביפן.
באטו היה פעיל מאוד ביפן. בספטמבר 1864 היה הצלם הרשמי של משלחת צבאית לשימונוסקי. שנה לאחר מכן הוא הפיק מספר תמונות של נאגאסקי וסביבתה. בשריפה שפרצה באוקטובר 1866 נהרסו רבות מעבודותיו, ובאטו איבד את הסטודיו שלו. בשנתיים הבאות הוא ניסה לצלם את כל החומר מחדש. התוצאה הייתה שני כרכים של תמונות, בשם "המין המקומי", שהכיל 100 דיוקנאות ותמונות יומיות, ו"מבט על יפן", שהכיל 98 צילומי נוף ונוף עירוני. תמונות רבות נצבעו ביד בעזרת טכניקה שפיתח באטו. מ-1869 עד 1877, לאחר שהשותפות עם וירגמן הסתיימה, פתח באטו סטודיו משלו ביוקוהמה בשם "פ. באטו ושות', צלמים" עם עוזר בשם ה. וולאט וארבעה צלמים יפנים. במהלך עבודתו בסטודיו היה אחראי להדרכתם של מספר צלמים, שמאוחר יותר היו צלמים מובילים ביפן.
בשנת 1871 באטו שימש הצלם הרשמי של משלחת ארצות הברית לקוריאה. התמונות שצילם שם באטו הן התמונות המוקדמות ביותר של המדינה ותושביה.
באטו החל לעסוק בסחר במניות, ופרש באופן מעשי מצילום. ב-29 בנובמבר 1884 עזב באטו את יפן, ועבר לפורט סעיד, מצרים. בעיתון דווח כי איבד את כל כספו בבורסה ביוקוהמה.
(לצפייה הזז עם העכבר את סרגל הגלילה בתחתית התמונה)
השנים האחרונות

מ-1884 עד 1885 היה הצלם הרשמי של משלחת לח'רטום וסודאן, בהובלתו של הגנרל צ'ארלס גורדון. לא ידוע על צילומים ששרדו מסודאן.
כשחזר לאנגליה ב-1886, הרצה באטו בלונדון, אך תוך זמן קצר חזר לאסיה, הפעם לבורמה, שם משנת 1896 עסק בצילום. אין הרבה מידע על השנים המאוחרות שלו. ידוע כי בשנת 1907 החברה שלו נכנסה לתהליך פשיטת רגל.
כשהתגלתה תעודת הפטירה שלו ב-2009, התברר כי באטו נפטר ב-29 בינואר ב-1909 בפירנצה, איטליה.
ראו גם

צילום עיתונות
צילום מלחמה
חלק ממבצר טאקו, 1860
חלק מארמון הקיץ
קבוצת סמוראים
צ'אד הארלי

| --- | --- |

 לידה:  24 בינואר 1977 (בן 47) רדינג, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מעסיק:  חברת גוגל, PayPal 
 chadhurley.com
 
צ'אד הארלי (נולד ב־24 בינואר 1977) הוא איל תקשורת אמריקאי, מייסד שותף ומנכ"ל לשעבר של אתרי שיתוף הווידאו YouTube ו- MixBit. ביוני 2006 הוא נבחר במקום ה -28 ברשימת "50 אנשים החשובים היותר" של Business 2.0. באוקטובר 2006 הוא וסטיב צ'ן מכרו את יוטיוב תמורת 1.65 מיליארד דולר לגוגל.  הארלי עבד בחטיבת PayPal של eBay - אחד מתפקידיו כלל את תכנון הלוגו המקורי של PayPal  - לפני שהקים את YouTube  עם עמיתיו ל- PayPal, סטיב צ'ן וג'אווה כארים. הארלי היה האחראי העיקרי לאפשרות של תיוג ושיתוף וידאו ב- YouTube.
ראשית חייו וחינוך

הארלי נולד ברידינג, פנסילבניה, הוא ילדם השני של דון וג'ואן הארלי, וגדל ליד בירדסבורו, פנסילבניה.[דרוש מקור] יש לו אחות גדולה יותר, הת'ר, ואח צעיר יותר, ברנט.[דרוש מקור]
מאז ילדותו גילה הארלי עניין באמנויות, והתעניין במחשבים ובתקשורת אלקטרונית במהלך התיכון.
הוא היה רץ בולט בתוכנית חוצה-מדינות של בית הספר התיכון Twin Valley. הוא היה גם חבר בהתאחדות הסטודנטים לטכנולוגיה במהלך התיכון. הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון Twin Valley בשנת 1995 וקיבל תואר ראשון באמנות באוניברסיטת אינדיאנה בפנסילבניה בשנת 1999.
קריירה > יוטיוב

הארלי הקים את יוטיוב בשנת 2005 עם סטיב צ'ן וג'אווה כארים. ב־16 באוקטובר 2006, צ'ן והארלי מכרו את יוטיוב לגוגל תמורת 1.65 מיליארד דולר. ב"וול סטריט ג'ורנל" דווח כי מנייתו של הארלי עמדה על 345.6 מיליון דולר במחיר הסגירה של גוגל ב -7 בפברואר 2007 בסך 470.01 דולר. הוא קיבל 694,087 מניות של גוגל ישירות ועוד 41,232 מניות בנאמנות.
שני המייסדים האחרים של YouTube, סטיב צ'ן וג'אווה כארים, קיבלו 625,366 מניות ו- 137,443 מניות, לפי שווי של 326.2 מיליון דולר ו -64.6 מיליון דולר.
הארלי פרש מתפקידו כמנכ"ל יוטיוב באוקטובר 2010 והצהיר כי יישאר כיועץ של יוטיוב, מה שמאפשר לסלאר קמנגר לקחת את תפקיד המנכ"ל.
קריירה > MixBit

באוגוסט 2013, הארלי השיק חברה אחרת בשם MixBit שעושה עריכת וידאו באמצעות סמארטפונים.
האפליקציה דומה לאפליקציות סמארטפונים מפורסמות אחרות להקלטת וידאו קצרות כגון; גפן, אינסטגרם וויקלון. מגבלת ההקלטה שלו היא עד 256 קליפים, כל קליפ יכול להיות באורך של 16 שניות לכל היותר. הוא כולל גם את כלי העריכה הדומים לאפליקציות המתחרות האחרות שלו.
Mixbit נרכשה על ידי BlueJeans באוגוסט 2018.
קריירה > פורמולה 1

צ'אד היה מעורב כמשקיע מרכזי בקבוצת F1 האמריקאית, אחת המצטרפות החדשות למרוצי מכוניות פורמולה 1 לעונת 2010. ב־2 במרץ 2010 אנשי הצוות פוטרו מתפקידם והצוות הושבת באופן לא רשמי.
קריירה > השקעות

הארלי ביצעה מספר השקעות. הוא אחד מהבעלים של גולדן סטייט ווריורס מליגת ה-NBA ושל מועדון הכדורגל לוס אנג'לס מה-MLS.
ב־25 בינואר 2021 הודיע הארלי בטוויטר כי הוא משקיע בלידס יונייטד, מועדון הכדורגל של ליגת העל האנגלית.
חיים אישיים

הוא נשוי לקתי קלארק, וחתנו של ג'יימס ה 'קלארק.
הערות שוליים

1 2  "YouTube Founders Launch New Video-Sharing App MixBit". PC Magazine.
↑  "Google Has Acquired YouTube". techcrunch.com. נבדק ב-28 ביוני 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Web 2.0 Summit – November 7–9, 2006 – San Francisco, CA: Speaker". Web2con.com (archived copy). אורכב מ-המקור ב-9 במרץ 2011. נבדק ב-21 במרץ 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Delaney, Kevin J. (10 באוקטובר 2006). "Google Looks To Boost Ads With YouTube". The Wall Street Journal. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Graham, Jefferson (21 בנובמבר 2005). "Video websites pop up, invite postings". USA Today. Gannett Co. Inc. נבדק ב-28 ביולי 2006. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Hammock, Rex (30 ביולי 2015). "YouTube Co-founder Chad Hurley's Advice to Small Business Owners". נבדק ב-4 ביולי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  IUP News and Events – What They Said, Iup.edu, November 2008.
↑  Kerr, Ronny. "Chad Hurley isn't really YouTube CEO anymore". VatorNews. נבדק ב-11 בנובמבר 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "YouTube founders remix Vine and Instagram with Mixbit for iOS". The Verge. נבדק ב-2018-04-24.
↑  Collier, Matt. "BlueJeans Makes Moves with MixBit". BlueJeans Blog. BlueJeans. נבדק ב-20 בספטמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "LAFC - Los Angeles Football Club". נבדק ב-15 באוקטובר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "YouTube co-founder says he has invested in Leeds United with the 49ers". www.yorkshireeveningpost.co.uk (באנגלית). נבדק ב-2021-01-26.
↑  "Chad Hurley Twitter". נבדק ב-25 בינואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Cloud, John (25 בדצמבר 2006). "The YouTube Gurus". נבדק ב-22 בספטמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2008044664  VIAF: 16698379   WorldCat (עם VIAF): 16698379 
הארלי בשנת 2007
צידוק הדין

צידוק הדין הוא שמה של תפילה שהאבלים נוהגים לומר בבית הקברות אחרי קבורת הנפטר, ובה הם מקבלים עליהם את הדין, ומצדיקים את אשר נגזר עליהם. הנוסח של צידוק הדין הנאמר על ידי עדות אשכנז, שונה מן הנוסח הנאמר על ידי עדות המזרח.
מקור השם

שמה של התפילה ניתן לה, על יסוד הסיפור התלמודי אודות הריגתו של רבי חנינא בן תרדיון שהיה אחד מעשרת הרוגי מלכות. וכך מספרת הגמרא (עבודה זרה יח.):
”אתיוהו לרבי חנינא בן תרדיון אמרו ליה אמאי קא עסקת באורייתא אמר להו כאשר צוני ה' אלהי מיד גזרו עליו לשריפה ועל אשתו להריגה ועל בתו לישב בקובה של זונות... בשעה שיצאו שלשתן צדקו עליהם את הדין, הוא אמר: הַצּוּר תָּמִים פָּעֳלוֹ, כִּי כָל-דְּרָכָיו מִשְׁפָּט. ואשתו אמרה: אֵל אֱמוּנָה וְאֵין עָוֶל, צַדִּיק וְיָשָׁר הוּא. בתו אמרה: גְּדֹל, הָעֵצָה, וְרַב, הָעֲלִילִיָּה--אֲשֶׁר-עֵינֶיךָ פְקֻחוֹת, עַל-כָּל-דַּרְכֵי בְּנֵי אָדָם, לָתֵת לְאִישׁ כִּדְרָכָיו, וְכִפְרִי מַעֲלָלָיו.”
רבי חנינא בן תרדיון נשפט על ידי השלטון הרומאי על כך שעסק בתורה, הרומאים דנו אותו למות בשריפה, את אשתו למות בהריגה, ואת הבת שלחו לבית בושת.
בדרכם לביצוע גזר הדין, קראו השלושה פסוקים המביעים קבלה והסכמה עם גזר דינו של הקב"ה. את פעולתם זאת מתארת הגמרא במילים ”צדקו עליהם את הדין”, ומכאן קיבלה התפילה את שמה: ”צִדּוּק הַדִּין”.
זמני אמירת צידוק הדין

זמן אמירת צידוק הדין הוא לאחר סתימת הגולל (כיסוי הקבר בעפר). אומרים אותו במשך כל היום, ואף בין השמשות, אך בלילה אין אומרים אותו.
אין אומרים צידוק הדין בימים בהם לא אומרים תחנון. בימי שישי, או בערבי חג אין אומרים צידוק הדין לאחר שחלף חצות היום. בערב ראש חודש, בערב חנוכה, ובערב תשעה באב, אומרים צידוק הדין, גם לאחר שחלף חצות היום.
על פי מנהגי הספרדים, אומרים צידוק הדין בכל הימים, בלילות, ואפילו בחול המועד וביום טוב שני של גלויות. אך ביום טוב ראשון אין הם נוהגים לאומרו מכיוון שאין מתעסקים ביום טוב ראשון בצורכי המת, אין אומרים גם צידוק הדין.
בין חכמי אשכנז, היו שסברו כי בימים שנפסק שלא לומר צידוק הדין, ניתן לומר אותו על כל אדם תוך כדי הליכה, ואילו חכמי ורמיזה, היו אומרים אותו רק על אדם חשוב. לפי מנהג פפד"מ, תמיד אומרים צידוק הדין, אלא שבערב שבת אחר חצות, ערב יום טוב, חול המועד, ראש חדש, חנוכה, פורים ותשעה באב, אומרים אותו בשעה שנושאים את הארון במקום לאומרו אחרי הקבורה.
על מי אין אומרים

אין אומרים צידוק הדין על נפל.
הערות שוליים

1 2  ספר דברים, פרק ל"ב, פסוק ד'
↑  ספר ירמיהו, פרק ל"ב, פסוק י"ט
↑  הריגה היא התזת ראש הנידון בסייף
↑  שו"ת חיים יוסף, סימן ה'
↑  מנהגי ישורון, נוא יארק תשמ"ח, עמ' 38
קאסם א-ריימי

קאסם א-ריימי (בערבית: قاسم الريمي; 5 ביוני 1978‏ – 25 בינואר 2020) היה ראש ארגון הטרור אל-קאעידה בחצי האי ערב. א-ריימי הוא אחד מ-23 האנשים שברחו מהכלא בתימן ב-3 בפברואר 2006, יחד עם חברים נוספים של ארגון אל-קאעידה. לאחר מכן, שמו נקשר לפיגוע בשנת 2007 בו נהרגו שמונה תיירים ספרדים. בשנת 2009, ממשלת תימן האשימה אותו באחריות להפעלת מחנה אימונים של אל-קעאדה במחוז אביאן. לאחר שירותו כמפקד צבאי בארגון, מונה למפקד לאחר מותו של נאסר אל-ווחיישי.
הוא הותקף על ידי ארצות הברית במתקפה אווירית ב-25 בינואר 2020, ונחשב מאז כמת.
הערות שוליים

↑  Rewards for Justice - Wanted for Terrorism - Qasim al-Rimi (באנגלית) (ארכיון)
1 2  Callimachi, Rukmini; Schmitt, Eric; Barnes, Julian E. (2020-01-31). "U.S. Strikes at Leader of Qaeda in Yemen". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2020-02-01.
↑  U.S. killed a top al-Qaida leader in Yemen, reports say, www.yahoo.com (באנגלית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים ובנושא תימן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
צ'אד טרוחיו

| --- | --- |

 לידה:  22 בנובמבר 1973 (בן 50) אואק פארק, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  אסטרונומיה מדעים פלנטריים
 מקום מגורים:  ארצות הברית
 מקום לימודים:  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס אוניברסיטת הוואי
 מוסדות:  מצפה ג'מיני  אוניברסיטת צפון אריזונה 
 פרסים והוקרה:  #פרסים והוקרה
 הערות:  נכון למרץ 2018 גילה 62 גופים ובהם 56 גופים טרנס-נפטוניים
 www.chadtrujillo.com
 תרומות עיקריות
 מגלה גרמי שמים במערכת השמש החיצונית, ובהם אריס וסדנה
 
צ'אדויק "צ'אד" טרוחיו (באנגלית: Chadwick A. "Chad" Trujillo‏; נולד ב-22 בנובמבר 1973) הוא אסטרונום אמריקאי. שגילה גופים טרנס-נפטוניים רבים במערכת השמש החיצונית, שהעיקרי שבהם הוא אריס - כוכב לכת ננסי הזהה בגודלו לפלוטו. הגילוי הוביל לשינוי סיווגו של פלוטו מכוכב לכת לכוכב לכת ננסי. נכון ל-2018 גילה 62 גופים ובהם 56 גופים טרנס-נפטוניים.
ביוגרפיה

טרוחיו גדל באוק פארק (אנ'), ליד שיקגו, אילינוי, ארצות הברית. למד תואר ראשון במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס אותו סיים ב-1995. בשנת 2000 סיים דוקטורט באוניברסיטת הוואי. היה חוקר פוסט-דוקטורט במכון הטכנולוגי של קליפורניה.
בשנת 2003 החל לעבוד כחוקר במצפה הכוכבים ג'מיני שבהוואי. בין השנים 2013–2016 הוא היה ראש מחלקת הטלסקופ ותצפיות אופטיות במצפה הכוכבים.
החל משנת 2016, הוא משמש כמרצה במחלקת האסטרונומיה ופיזיקה של אוניברסיטת צפון אריזונה.
מחקר ותגליות

טרוחיו מעורב בגילויים של למעלה מ-56 גופים טרנס נפטוניים, רובם בין השנים 1996 ו-2013. בזמן גילוי של אריס, הוא היה נחשב יותר גדול ומסיבי מפלוטו ולכן כונה "כוכב לכת עשירי" על ידי המגלים. לאור גילוי גופים נוספים הדומים, קבע האיגוד האסטרונומי הבינלאומי ב־24 באוגוסט 2006 אריס ופלוטו הם "כוכב לכת ננסי" מסוג פלוטואיד.
בין הגופים שגילה היו:
קווה-וואר, יחד עם מייקל בראון
מאקה מאקה
אריס
האומיה - התגלה על ידי שני צוותים, ולאחר מחלוקת "רשמית" הזיהוי ניתן למצפה סיירה נוואדה
אורקוס
סדנה הגוף הראשון שהתגלה מעננת אורט
פרסים והוקרה

האסטרואיד 12101טרוחיו שהתגלה במאי 1998, נקרא על שמו.
בשנת 2006, הוכרז כאחד מפורצי הדרך במדע, ברשימת פורצי הדרך של העיתון Science Spectrum.
הערות שוליים

1 2 3  רשימה שמית של מגלי גופים, באתר ה-MPC
↑  "Chad Trujillo CV" (PDF).
↑  M. E. Brown; A. H. Bouchez; D. Rabinowitz; R. Sari; C. A. Trujillo; M. van Dam; R. Campbell; J. Chin; S. Hardman; E. Johansson; R. Lafon; D. Le Mignant; P. Stomski; D. Summers; P. Wizinowich (2005-09-02). "Keck Observatory Laser Guide Star Adaptive Optics Discovery and Characterization of a Satellite to the Large Kuiper Belt Object 2003 EL61". The Astrophysical Journal Letters. 632: L45–L48. Bibcode:2005ApJ...632L..45B. doi:10.1086/497641.
↑  "Dwarf Planets and their Systems". US Geological Survey Gazetteer of Planetary Nomenclature. נבדק ב-2008-09-17.
↑  אודות האסטרואיד 121101 Trujillo, באתר Springer
↑  "SCIENCE SPECTRUM MAGAZINE ANNOUNCES TOP MINORITIES IN SCIENCE" (PDF). 8 במאי 2006. נבדק ב-4 באפריל 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ORCID: 0000-0001-9859-0894
צ'ארלס פרוקטור סיפטון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  18 במרץ 1935 ארצות הברית ניו יורק, ניו יורק, ארצות הברית
 פטירה:  9 בנובמבר 2009  (בגיל 74) ברוקלין, ניו יורק
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  הרווארד קולג'(אנ'), בית הספר למשפטים קולומביה(אנ')
 תקופת כהונה:  1977–2009 (כ־32 שנים)
 תקופת הפעילות:  ? – 11 בנובמבר 2009 
 תפקידים בולטים:  שופט בית המשפט המחוזי במחוז מזרח בניו יורק(אנ')
 בת זוג:  אליזבת סיפטון, סוזנה רואלנד
 צאצאים:  סאם סיפטון, טובי סיפטון, ג'ון סיפטון
 פרסים והוקרה:  תוכנית פולברייט 
 
צ'ארלס סיפטון (באנגלית: Charles Proctor Sifton; 18 במרץ 1935 - 9 בנובמבר 2009) היה משפטן אמריקאי. כיהן כשופט בבית המשפט המחוזי במחוז מזרח בניו יורק(אנ') (1977–2009), וכן כנשיא בית המשפט המחוזי במחוז מזרח בניו יורק (1995–2000). בין השנים 1985–1987, שימש כשופט הראשי במשפט הספרים בו ניצחה חסידות חב"ד.
השכלה וקריירה

סיפטון נולד בניו יורק, ניו יורק, וקיבל תואר ראשון מהרווארד קולג'(אנ') ב-1957, ותואר במשפטים מבית הספר למשפטים(אנ') שבאוניברסיטת קולומביה ב-1961. סיפטון זכה למלגה מתוכנית פולברייט, ובשנים 1957-1958 למד באוניברסיטת גטינגן, בגטינגן שבגרמניה. סיפטון עבד כתובע פרטי בניו יורק בשנים 1961-1962, ובצוות הייעוץ לוועדת החוץ של הסנאט של ארצות הברית בשנים 1962-1964. עד לשנת 1977, עבד סיפטון כתובע פרטי לפרקים. בין השנים 1966-1969, שימש סיפטון כעוזר התובע המחוזי(אנ') בבית המשפט המחוזי במחוז דרום בניו יורק(אנ').
שירות כשופט פדרלי

ב-16 באוגוסט 1977, נשיא ארצות הברית ג'ימי קרטר העלה את סיפטון כמועמד לתקן שופט בית המשפט המחוזי במחוז מזרח בניו יורק(אנ'), לאחר שהשופט ג'ון פרנסיס דולינג ג'ר.(אנ') פרש מתפקידו. מינויו של סיפטון אושר על-ידי הסנאט ב-12 באוקטובר 1977, ובאותו היום הושבע סיפטון כשופט. סיפטון שימש כנשיא בית המשפט בין השנים 1995-2000, וכשופט בכיר מה-18 במרץ 2000, ועד למותו מסרקואידוזיס, ב-9 בנובמבר 2009.
תיקים מפורסמים

במשך 30 שנה כשופט, הוציא סיפטון אלפי פסקי דין בתיקים אזרחיים ופליליים. כמה מתיקיו המפורסמים ברשימה למטה:
בחוות דעת מ-1982, סיפטון קבע שמבחן הקבלה ל-FDNY מופלה לרעת נשים. התיק הוביל לכך שברנדה ברקמן(אנ') הפכה לאישה הראשונה שמורשית להצטרף ל-FDNY.
בתיק מ-1987, קבע סיפטון לטובת חסידות חב"ד במשפט הספרים נגד בארי גוראריה, נכדו של הרב יוסף יצחק שניאורסון, האדמו"ר השישי בשושלת חב"ד, בו הוחלט על החזרתו של אוסף הספרים של אדמו״רי חב״ד לספריית חב"ד. תנועת חב"ד ממשיכה לחגוג את הניצחון במשפט בחג שנתי המצוין בה' טבת.
בעוד תיק מפורסם מ-1992, סיפטון קבע את אי-החוקיות של החרמת כדורי ה-RU-486(אנ') להפלה תרופתית מידי אישה שרכשה אותם בצרפת, על-ידי שלטונות ארצות הברית. בית המשפט העליון של ארצות הברית הפך את ההחלטה, אך הרעש הציבורי שנגרם סייע ליצירת התמיכה באישור התרופות בשנת 2000.
ב-2009, דחה סיפטון את הניסיון לביטול החקיקה שסללה את הדרך למועמדותו של מייקל בלומברג לראשות העיר ניו יורק בפעם השלישית.
חיים אישיים

נישואיו הראשונים של סיפטון היו לאליזבת סיפטון, עורכת ספרים ידועה ובתו של התאולוג ריינהולד ניבור. נישא בשנית לסוזנה רואלנד. לסיפטון שלושה בנים, בהם סאם סיפטון(אנ'), עורך מדור האוכל של הניו יורק טיימס.
ראו גם

משפט הספרים
ג'ימי קרטר
הסנאט של ארצות הברית
הערות שוליים

↑  צ'ארלס פרוקטור סיפטון, באתר מרכז השיפוט הפדרלי
↑  השופט סיפטון מת בגיל 74, באתר הניו יורק טיימס
↑  השופט שפסק במשפט הספרים נפטר, באתר Chabad.org
↑  ראו Brenda Berkman, et al. v. The City of New York, CV-79-1813, 536 F. Supp. 177 (E.D.N.Y. 1982), aff’d Berkman v. City of New York, 705 F.2d 584 (2d Cir. 1983)
↑  השופט סיפטון, קובע ההחלטות, באתר הניו יורק טיימס
↑  ראו Agudas Chasidei Chabad v. Gourary, CV-85-2909, 650 F. Supp. 1463 (E.D.N.Y. 1987), aff’d 833 F.2d 431 (2d Cir. 1987)
↑  הסיפור של ה' טבת, באתר Wikispaces.com
↑  תיק המשפט, באתר openjurist.org
↑  השופט החזיר את ספריית הרבי לחסידים, באתר הניו יורק טיימס
↑  ראו Leona Benten v. David Kessler, Commissioner of the Food and Drug Administration, CV-92-3161, 799 F. Supp. 281 (E.D.N.Y. 1992), order stayed by USCA No. 92-6170., aff’d, 505 U.S. 1084, 112 S.Ct. 2929 (1992)
↑  תיק המשפט, באתר courtlistener.com
↑  השופט סיפטון דחה את התביעה בנועג להגבלת כהונה, באתר הניו יורק טיימס
צ'אד הצרפתית

| --- | --- |
דגל

 ממשל
 ראש המדינה:  Colonial governor of Tchad 
 שפה נפוצה:  צרפתית 
 עיר בירה:  פורט-לאמי
 גאוגרפיה
 יבשת:  אפריקה
 היסטוריה
 הקמה:  הקמת המושבה
 תאריך:  1900
 פירוק:  קבלת עצמאות
 תאריך:  1960
 ישות קודמת:  סולטנות בגירמי   אימפריית קאנם בורנו   אימפריית ודאי   רובין א-זובייר
 ישות יורשת:  צ'אד צ'אד
 
המושל הכללי פליקס אבואה מברך את שארל דה גול בצ'אד
צ'אד הייתה חלק מהאימפריה הקולוניאלית הצרפתית מ-1900 עד 1960. השלטון הקולוניאלי תחת הצרפתים החל בשנת 1900 כאשר הוקמה הטריטוריה הצבאית של צ'אד. משנת 1905, צ'אד הייתה קשורה לפדרציה של הנחלות הקולוניאליות הצרפתיות באפריקה התיכונה, הידועה משנת 1910 תחת השם אפריקה המשוונית הצרפתית. צ'אד עברה ב-1920 לממשל האזרחי הצרפתי, אך סבלה מהזנחה כרונית.
צ'אד התבלטה ב-1940 בהיותה, תחת המושל פליקס אבואה, המושבה הצרפתית הראשונה שהתגייסה לצדה של צרפת החופשית. לאחר מלחמת העולם השנייה, הצרפתים התירו כמות מוגבלת של ייצוג של האוכלוסייה האפריקנית, והובילו את הדרך להתנגשות בזירה הפוליטית בין המפלגה הפרוגרסיבית של צ'אד (PPT) הפרוגרסיבית והדרומית והאיחוד הדמוקרטי האסלאמי-שמרני של צ'אד (UDT). בסופו של דבר היה זה ה-PPT שיצא מנצח והביא את המדינה לעצמאות ב-1960 בהנהגתו של פרנסואה טומבלבאי.
כיבוש צרפתי

העניין האירופאי באפריקה גבר בדרך כלל במהלך המאה ה-19. עד 1887, צרפת, מונעת על ידי החיפוש אחר עושר, התבססה פנימה מהיישובים שלה בחוף המערבי של מרכז אפריקה כדי לתבוע את שטחה של אובאנגי-שארי (הרפובליקה המרכז-אפריקאית של היום). היא טענה לאזור זה כאזור של השפעה צרפתית, ובתוך שנתיים היא כבשה חלק ממה שהוא כיום דרום צ'אד. בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-19, משלחות צבאיות צרפתיות שנשלחו לצ'אד נתקלו בכוחותיו של רביח אז-זובאיר, שביצע פשיטות עבדים בדרום צ'אד לאורך שנות ה-90 של המאה ה-19, והחריב את הממלכות בורנו, באגווירמי ואימפריה וואדאי. לאחר שנים של התקשרויות לא החלטיות, הכוחות הצרפתיים הביסו לבסוף את רביח א-זובייר בקרב קוסרי ב-1900. בשנים הבאות, הצרפתים התרחבו בהדרגה למזרח ולצפון צ'אד, נתקלו בהתנגדות כבדה כמו במהלך מלחמת ואדאי, ובטיבסטי ובבורקו.
צרפת כבשה את הנחלה העצמאית האחרונה בצ'אד ב-1917, והביסה את ההתקוממויות הגדולות האחרונות של הילידים עד 1920.
פליקס אבואה

בשנת 1940 צ'אד הפכה לבולטת בינלאומית כאשר סגן המושל שלה, פליקס אבואה, הוביל את שאר אפריקה המשוונית הצרפתית (AEF) לתמוך בצרפת החופשית תחת שארל דה גול ולא בממשלת וישי צרפת. צ'אד הפכה לבסיס לכיבוש של קולונל פיליפ לקלרק (1940–1943), והפרק כולו הפך לבסיס לקשר סנטימנטלי מתמשך בין צ'אד לצרפת של דורו של דה גול. יותר כספים ותשומת לב זרמו לצ'אד מאי פעם, ואבואה הפך למושל הכללי של ה-AEF כולו בנובמבר 1940.
אבואה, שנולד בגיאנה הצרפתית, ממוצא אפריקאי ואירופאי מעורב, התעניין מאוד בבעיות תרבותיות הנובע ותמהמודרניזציה הבלתי מבוקרת באפריקה. הוא פעל להחזרת הסמכות למנהיגים מסורתיים אותנטיים תוך הכשרתם בטכניקות אדמיניסטרטיביות מודרניות. הוא זיהה מקום לאנשי מקצוע ממעמד הביניים האפריקאי בערים, אך הוא התנגד להגירה של עובדים לערים, ותמך במקום זאת ביצירת תעשיות כפריות משולבות שבהן העובדים יוכלו להישאר עם משפחותיהם. כאשר אבואה מת ב-1944, ה-AEF איבד מקור מרכזי של רעיונות מתקדמים, וצ'אד איבדה מנהיג בעל השפעה ניכרת בצרפת.
אספה טריטוריאלית תחת צרפת

הבוחרים הצרפתים דחו רבים מהרעיונות הפרוגרסיביים של אבואה ואחרים לאחר סיום מלחמת העולם השנייה. אף על פי כן, החוקה שאושרה ב-1946 העניקה לצ'אד ולמושבות אפריקאיות אחרות את הזכות לבחור אספה טריטוריאלית בעלת סמכויות מוגבלות. האספה, בתורה, בחרה צירים למועצה הכללית הצרפתית של כל ה-AEF. תפקיד המושל הכללי הוגדר מחדש כנציב העליון, וכל שטח קיבל את הזכות לבחור נציגים לגופים פרלמנטריים צרפתיים, כולל האספה הלאומית, מועצת הרפובליקה ואספת האיחוד הצרפתי. העמים האפריקאים הפכו לאזרחים צרפתים, והמושבות הוגדרו כטריטוריות צרפת מעבר לים. אבל מוקד הסמכות האמיתי נשאר בפריז, גם בגלל שהרפורמות של 1946 אישרו את קיומה של מערכת כפולה להצבעה, כשמערכת אחת שמורה לאירופאים בצ'אד; בעוד האפריקאים יכלו להצביע רק ל-collège des autochthones. אנשי צרפת המשיכו לשלוט בממשל ה-AEF. לא נעשה ניסיון רשמי להכשיר אפריקאים צ'אדים לתפקידי שירות המדינה לפני 1955. בצד החיובי, הרפורמות של 1946 ביטלו את עבודת הכפייה.
פוליטיקה מקומית

עד תחילת שנות ה-50 שלטו כוחות פוליטיים שמקורם בצרפת בהתפתחות הפוליטיקה בצ'אד. בבחירות המקומיות ניצחו בעיקר חברי האיחוד הדמוקרטי של צ'אד ("Union Démocratique Tchadienne" או UDT), שנוסדה ב-1946, שהייתה קשורה למפלגה פוליטית בצרפת, העצרת הגוליסטית של העם הצרפתי. ה-UDT ייצג אינטרסים מסחריים צרפתיים וגוש של מנהיגים מסורתיים המורכבים בעיקר מאצולה מוסלמית ואואדאית. הקהילה האירופית של צ'אד יזמה את הנוהג של שימוש בשירות המדינה למטרות פוליטיות מפלגתיות; עובדי מדינה אפריקאים שזוהו עם ארגונים המתנגדים ל-UDT מצאו עצמם עד מהרה מפוטרים או הועברו לתפקידים מרוחקים. לדוגמה, פרנסואה טומבלבאי (לימים הפך לנשיא) איבד את עבודתו כמורה ובסופו של דבר יצר לבנים בעבודת יד בגלל פעילות האיגוד שלו ותפקידו במפלגת האופוזיציה הצ'אדית הפרוגרסיבית ("Parti Progressiste Tchadien" או PPT).
אף על פי כן, עד 1953 הפוליטיקה הפכה לפחות נשלטת על ידי אירופים, וה-PPT התגלה כיריבה העיקרית של ה-UDT. מנהיג ה-PPT היה גבריאל ליזט, מנהל קולוניאלי שחור שנולד בפנמה והיגר לצ'אד ב-1946. ליזט, שנבחר כסגן לאספה הלאומית הצרפתית, נבחר מאוחר יותר למזכיר הכללי של העצרת הדמוקרטית האפריקאית ("Rassemblement Démocratique Africain" או RDA), מפלגה בין-טריטוריאלית, בעלת אוריינטציה מרקסיסטית, שנחשבה די קיצונית באותה תקופה. ה-PPT הוקמה כסניף טריטוריאלי של ה-RDA והפכה במהירות לכלי הפוליטי של האינטלקטואלים הלא-מוסלמים במדינה. שליטים מסורתיים תפסו את ה-PPT כמנוגד לאינטרסים שלהם והכירו בכך שהאסיפה הטריטוריאלית המקומית עלולה להשפיע לרעה על הכנסותיהם וכוחם. גורמים אלה שכנעו את השליטים המסורתיים להיות פעילים יותר ב-UDT, שבגלל חלוקות פנימיות, שינתה את שמה בסוף שנות ה-50 ל-Chadian Social Action ("Action Sociale Tchadienne" או AST).
למרות ששמות המפלגות השתנו תכופות והתרחשו פיצולים דרמטיים בין הפלגים לאורך שנות ה-50, התחרות האלקטורלית הייתה בעיקרה בין שלושה גושים פוליטיים: UDT [AST], ה-PPT ובני בריתו של אחמד קולמאללה ממחוזות צ'ארי- בגירמי וקאנם. פוליטיקאי חכם ומנהיג כריזמטי של האחווה האסלאמית טיג'אניה בצ'אד, קולמאללה פעל בתקופות ובמקומות שונים כחבר באצולת באגיירמי (הוא היה בן מנוכר של הסולטאן), מנהיג סוציאליסט רדיקלי או פונדמנטליסט מוסלמי מיליטנטי. כתוצאה מכך, הפוליטיקה בשנות ה-50 הייתה מאבק בין הדרום, שתמך ברובו ב-PPT, לבין חגורת הסאהל המוסלמית, שהעדיפה את ה-UDT [AST]. קולמאללה מילא תפקיד משבש בדרך כלל באמצע.