stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוהאן הנריק שלגרן
הערות שוליים

1 2 3  הערך צֶ'לְגְרֶן, יוֹהַן הֶנְרִיק באנציקלופדיה העברית, כרך כ"ח, עמוד 727
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810607737905606  BIBSYS: 90301386  BnF: cb125523192 (data)  CiNii: DA09243395  GND: 118941038  ISNI: 0000 0000 8346 2753  LCCN: n81145742  MusicBrainz: 6ea2419d-07e4-4fee-844a-15021ecb0207  NLA: 36517994  NTA: 070612633  SELIBR: 193218  SUDOC: 03480868X  Trove: 1268299  VcBA: 495/190934  VIAF: 106962230   WorldCat (עם VIAF): 106962230
משקה דופמין

משקה דופמין "אופוריה"
משקה דופמין הוא משקה הנועד לצריכה מאוזנת של דופמין ומאפשר הגעה לתחושות הדומות לשכרות מאלכוהול ללא תופעות הלוואי של חמרמורת לאחר צריכה מופרזת.
לטענת יצרני משקאות הדופמין, צריכת אלכוהול מעוררת הפרשה מיידית של דופמין ברמה גבוהה, ומנגד, לאחר מכן מנגנוני הוויסות של הגוף גורמים לירידה בצורה חדה מתחת לרמות הדופמין הרגילות. דבר זה יוצר לשיטתם את התחושות הלא נעימות של החמרמורת (האנג אובר).
מספר חברות בעולם מיצרות משקאות סינתטיים המכילים דופמין ברמה שנועדה לשמור על אספקה יציבה לגוף במהלך צריכת אלכוהול, ובכך למנוע את תסמיני מצב הרוח השליליים הקשורים לדלדול הדופמין ולחיזוק והארכת התחושות החיוביות הכוללות של שמחה והנאה.
משקאות המכילים דופמין היו קיימים כבר שנים רבות ועדיין נפוצים בעולם, כגון תה ירוק, כורכומין, פרוביוטיקה, שמן אורגנו ושמן דגים.
בישראל הוקמה בשנת 2021 חברה המייצרת משקאות דופמין בשם "אופוריה". במשקה קיימים גם טירוזין וקפאין במינון נמוך לאור מחקרים המעידים על מעורבותם בתהליכי חילוף החומרים של דופמין במוח.
הערות שוליים

↑  Jamie Ducharme, Synthetic Alcohol Promises to Make Drinking Safer. But Experts Are Wary, Time, ‏2 בנובמבר 2021
↑  Alcohol and parenting - Central Bylines, Central Bylines, ‏4 בundefined 2022
↑  10 Evidence-Based Benefits of Green Tea
↑  The effects of curcumin on depressive-like behaviors in mice
↑  12 Dopamine Supplements to Boost Your Mood
↑  הפיתוח של בוגר פוניבז': אלכוהול ללא הנגאובר, באתר ערוץ 7, 8 במאי 2020
ערך זה הוא קצרמרבנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יוהאן הנדריק ויידנר

| --- | --- |

 לידה:  22 באוקטובר 1912 בריסל, בלגיה 
 פטירה:  21 במאי 1994 (בגיל 81) מונטריי פארק, ארצות הברית 
 מדינה:  ממלכת ארצות השפלה 
 מקצוע:  איש עסקים, לוחם מחתרת 
 מידע חסיד אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסיד אומות העולם (4 במאי 1978)  אביר בלגיון הכבוד  Honorary Officer of the Order of the British Empire 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  יוהאן הנדריק ויידנר
 
יוהאן הנדריק ויידנר (בהולנדית: Johan Hendrik Weidner;‏ 1912, בריסל – 1994, מונטריי פארק, קליפורניה (אנ')) היה פעיל המחתרת ההולנדית במלחמת העולם השנייה וחסיד אומות העולם מהולנד.
קורות חיים

ויידנר היה הבן הבכור מבין ארבעה, וגדל בשווייץ, ליד הגבול עם אזור סבואה עילית שבצרפת. אביו היה מורה ללטינית וליוונית בבית ספר של הכנסייה האדוונטיסטית של היום השביעי. ויידנר התחנך בבתי ספר ציבוריים בצרפת ובשנת 1935, לאחר תום לימודיו, פתח עסק מסחרי בפריז.
קורות חיים > פעילות הצלה בתקופת מלחמת העולם השנייה

בתקופת מלחמת העולם השנייה, לאחר כיבוש הולנד בידי גרמניה, היה ויידנר בפריז ועבד עבור חברה מסחרית בתור סוכן נוסע בדרום צרפת ובז'נבה. לאחר כיבוש צרפת בידי גרמניה עבר ויידנר לליון, שבאזור משטר וישי, אזור אליו הגיעו אלפי פליטים מהאזור הכבוש של צרפת. בתחילה סייע להולנדים כמותו אך בתור מאמין מזרם הכנסייה האדוונטיסטית של היום השביעי הוא דגל באחווה בין דתית והחל לסייע גם לפליטים אחרים. בתחילה עזר לפליטים מעטים, אך העזרה התפתחה והובילה להקמת רשת הצלה שכללה כ-300 פעילים תחת הנהגתו של ויידנר.
הרשת הנפיקה מסמכים מזויפים, ארגנה מסתורים וסייעה בהברחת יהודים ונרדפים אחרים על ידי המשטר הנאצי ומשטר וישי לשווייץ ולספרד הנייטרליות. הרשת הצילה כ-800 יהודים ועוד כמה מאות נרדפים לא-יהודים, בהם טייסים של בעלות הברית שמטוסם הופל בצרפת.
ויידנר היה ברשימת המבוקשים של הגסטפו ונלכד מספר פעמים, אך נמלט בכל אחת מהפעמים.
קורות חיים > לאחר המלחמה

לאחר המלחמה הוזמן ויידנר ללונדון, לפגישה עם וילהלמינה, מלכת הולנד, וקיבל דרגת קפטן בכוחות המזוינים של הולנד. תפקידו היה לחפש משתפי פעולה עם שלטונות גרמניה הנאצית מקרב ההולנדים בצרפת ובבלגיה בעת המלחמה. בשנת 1955 היגר עם אשתו נעמי לארצות הברית, ובשנת 1958 הגיע לקליפורניה ושם פתח רשת חנויות מזון בריאות.
קורות חיים > הכרה

ויידנר קיבל מממשלת צרפת את אות לגיון הכבוד, את צלב המלחמה (אנ') ואת מדליית ההתנגדות. מרשויות השלטון בארצות הברית קיבל ויידנר את מדליית החרות (אנ'). מבריטניה קיבל את אות מסדר האימפריה הבריטית, ומשלטונות הולנד – את אות האבירות הצבאי "מסדר אוראנז'-נסאו" (Order of Orange-Nassau) (אנ'). ממשלת בלגיה העניקה לו את אות מסדר לאופולד.
בשנת 1978 הכיר יד ושם בוויידנר בתור חסיד אומות העולם.
העץ שניטע ביד ושם לכבוד חסיד אומות העולם יוהאן הנדריק ויידנר
מעמד האישה בהאיטי

אישה בהאיטי
לנשים בהאיטי (בצרפתית: Condition des femmes en Haïti; בקריאולית האיטית: Dwa fanm an Ayiti - זכויות נשים) ישנן זכויות חוקתיות שוות כמו גברים בתחום הכלכלי, הפוליטי, התרבותי והחברתי, כמו גם במשפחה.
נשים בחברה

יש חוקרים מהאיטי, הטוענים שנשים איכרות בהאיטי לרוב מוגבלות פחות מבחינה חברתית מאשר נשים בחברות מערביות או אפילו בהשוואה לנשים בתפקידים מובחרים יותר בהאיטי. הם מייחסים עובדה זו להשפעה של חברות מטריארכליות אפריקאיות ושל דת הוודו, המציבה נשים במרכז החברה. נשים כוהנות (הנקראות ממבו) ממלאות תפקידים שווים לכמרים זכרים בדת הוודו.
נשים איכרות באופן ספציפי, בגלל קרבתן לדת הוודו, מילאו באופן מסורתי תפקיד מכריע בחיים בהאיטי. בהשוואה לעמיתיהם הלטיניים באמריקה, השתתפותן של נשות האיטי בחקלאות, מסחר ותעשייה הייתה גבוהה. במהלך הכיבוש האמריקני בהאיטי (1915–1934), השתתפו נשים איכרות באופן פעיל בלוחמת גרילה ובאיסוף מודיעיני נגד ארצות הברית.
נשים בפוליטיקה

בממשלת האיטי יש משרד לענייני נשים, אך עדיין יש מספר גדול של אלימות נגד נשים והטרדתן, בעיקר במקומות עבודתן. מספר אישים פוליטיים, כגון מישל פייר-לואי, ראש ממשלת האיטי לשעבר, נאבקו רבות באי-שוויון ורדיפות נגד הנשים.
בשנת 2005, כרבע משרי הממשלה היו נשים.
היסטוריה של תנועת הנשים בהאיטי

כבר במרד העבדים בהאיטי, הנשים היוו חלק ניכר בקרבות ובעזרה לפצועים, אף על פי שלא ידוע על שמות נשים שעסקו בכך.
תנועת נשים קמה בהאיטי בשנות השלושים של המאה העשרים, במהלך משבר כלכלי, שאילץ חלקן מן הנשים ממעמד הביניים לעבוד בפעם הראשונה מחוץ לביתן. זו הייתה גם תקופה בה יותר נשים החלו ללמוד בחינוך העל-תיכוני. באותה התקופה אוניברסיטת מדינת האיטי פתחה את שעריה בפני נשים. האישה הראשונה בהאיטי שקיבלה השכלה על-תיכונית בתקופה זו, סיימה את לימודיה בשנת 1933.
אחד הארגונים הפמיניסטיים שהוקמו בהאיטי, נקרא ליגת הנשים לפעולה חברתית והוא נוסד בשנת 1934. הליגה נאסרה על ידי הממשלה חודשיים לאחר הקמתה, אך לאחר מכן אושרה.
בשנת 1950, הצטרפה לליגת הנשים לפעולה חברתית הסופרת והפמיניסטית פאולט פוג'ול-אוריול, שבהמשך כיהנה כנשיאת הליגה, משנת 1997 ועד מותה ב-11 במרץ 2011. כמו כן, היא הייתה אחת ממייסדות ארגון הגג שכלל מעל 50 ארגוני וקבוצות נשים, שנקרא ברית נשות האיטי.
ישנן מספר נשים שמונו לתפקידים בכירים בממשלתו של פרנסואה דובליה: רוזאלי אדולפה כיהנה כראש הטונטון מקוט, משטרה חשאית שפעל בתקופתו של דובליה. לידיה ג'נטי מונתה למזכירה התחתונה של הממשלה ולוסיין הורטלו הייתה האישה הראשונה שכיהנה כשגרירה בהאיטי.
עם נפילת משטרו של פרנסואה דובליה בהאיטי בשנת 1986, התחדשה התנועה הפמיניסטית בהאיטי במידה ניכרת. מעל ל-30,000 נשים יצאו לרחובות ב-3 באפריל 1986 בפורט-או-פרנס, בירת המדינה, כדי לדרוש גישה שווה לזכויות יסוד, עבודה ובריאות. התנועה הפמיניסטית הובילה להקמת ארגונים פמיניסטיים רבים במדינה, ו"סולידריות נשות האיטי" היה אחד מהם. הארגון, שנוסד ב-22 בפברואר 1986, נאבק על שחרורן של נשות האיטי מהרחקה וניצול.
מקרים מתועדים של אונס ממניעים פוליטיים, מעשי טבח בנשים, היעלמות כפויה ותקיפות אלימות של נשחם גדלו מאוד בסוף 1993 תחת הדיקטטורה הצבאית של ראול סדרס.
בעת שחיילי האו"ם היו בהאיטי, התעוררו מספר מקרים שבהם התגלה כי חיילי האו"ם התעללו בנשים.
חינוך

נשים בהאיטי אינן נהנות מגישה שווה להשכלה, זה כבר זמן רב. כאשר אנו חוקרים את ההיסטוריה של חינוך הנשים בהאיטי, לא היו תיעוד של חינוך נשים לפני שנת 1844 מכיוון שהממשל לא איפשר לילדות ולנשים ללכת לבית הספר.
בחוקת האיטי לשנת 1843, נקבע כי בנות תוכלנה ללמוד ולהשכיל. בשנת 1844 החלו להבנות בתי ספר יסודיים לבנות בפורט-או-פרנס אך לא היו הרבה כאלה. אף על פי שההנהגה הפוליטית ניסתה לעשות דברים בעניין החינוך הבלתי שוויוני באותה תקופה, הכלכלית והמחסומים החברתיים הקשו מאוד להגיע למטרה זו מכיוון שכבר מאוחר בשנת 1860 היה הבדל במספר הבנות שהולכות לבית הספר.
זה השתנה עם החוקה בשנת 1843, אך החשבון הראשון של הקמת בתי ספר יסודיים לבנות בפורט או פרינס היה בשנה שלאחר מכן, 1844. אף על פי שההנהגה הפוליטית ניסתה לעשות משהו בעניין החינוך הבלתי שוויוני באותה תקופה, לא היו שינויים רבים בחינוך הנשים, עקב בעיות חברתיות וכלכליות.
בהשוואה למדינות אחרות, אף שרוב מדינות אמריקה הלטינית השיגו חינוך יסודי אוניברסלי או כמעט אוניברסלי לכל הילדים, עבור החינוך היסודי בהאיטי, שיעור ההרשמה של בנים היה עדיין גבוה במקצת מזה של בנות ב-1987.
ראו גם

המשרד למעמד וזכויות האישה של האיטי
ליגת הנשים לפעולה חברתית
סולידריות נשות האיטי
הערות שוליים

1 2  Patrick Bellegarde-Smith, Haiti: the breached citadel, Toronto: Canadian Scholars' Press, 2004, ISBN 978-1-4175-9683-6
1 2  https://www.asfcanada.ca/blogue/le-feminisme-haitien-portrait-dun-mouvement-fort/, www.asfcanada.ca (בצרפתית)
↑  The Legacy of Haitian Feminist Paulette Poujol-Oriol - Ms. Magazine, msmagazine.com
↑  L’histoire du mouvement féministe haïtien (Deuxième partie), AyiboPost, ‏2019-04-23 (ב־)
↑  Haïti-Genre : Plusieurs organisations de femmes dressent un bilan de leur lutte et renouvellent leurs revendications spécifiques, www.alterpresse.org
↑  Augustin-Louis Cauchy, Oeuvres Complètes, Cambridge: Cambridge University Press, עמ' 82–83, ISBN 978-0-511-70251-8
מישל פייר-לואי, ראש ממשלת האיטי לשעבר
מרטון שריינר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  8 ביוני 1863 אוראדיה, האימפריה האוסטרית 
 פטירה:  9 באוקטובר 1926 (בגיל 63) Lankwitz, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בווייסנזה 
 השקפה דתית:  יהדות 
 
מרדכי מרטון שריינר (גם: מרטין שריינר, בהונגרית: Márton Schreiner, בגרמנית: Martin Schreiner; ‏8 ביולי 1863 - 9 באוקטובר 1926) היה רב, מורה ליהדות, מזרחן וחוקר השפה העברית וספרות האסלאם . פעל בתחומי הונגריה וגרמניה.
ביוגרפיה

מרטון שריינר נולד בעיר אוראדיה (אז בשמה נאג'ווארד) למשפחה יהודית דלת-אמצעים אביו המלמד אלברט שריינר (Albert Schreiner). בשנת 1882 נרשם לבית המדרש לרבנים בבודפשט. במקביל ללימודיו אלה, הוא למד פילוסופיה, מזרחנות ובלשנות שמית בהתמקד בשפה הערבית ולימודי אסלאם אצל איגנץ (יצחק יהודה) גולדציהר באוניברסיטת בודפשט (היום ELTE).
בשנת 1886 שריינר קיבל את תואר הדוקטורט שלו באוניברסיטת בודפשט ובשנת 1887 הוסמך לרבנות.
בשנת 1886 שימש כרב בקהילת הסטטוס קוו של דונפנטלה (אנ'). החל מ-1887 כיהן כרבה של קהילת צ'ורג'ו (אנ'). שם הוא הכניס את מנהג תפילת הנערים. שריינר נשא את דרשותיו בהונגרית ובגרמנית בקהילות שונות בהן הוא התארח. חלק מדרשותיו פורסמו. הוא התמקד במשימות פדגוגיות ופרסם ספר חינוך דתי. בשנת 1891 הוא עזב את צ'ורג'ו ועבר לגור בבודפשט. שם הוא לימד במכון הלאומי היהודי להכשרת מורים (Országos Izraelita Tanítóképző Intézet). בין השנים 1894-1902 הוא לימד בבית המדרש הגבוה למדעי היהדות בברלין והיה חוקר נודע של השפה הערבית והספרות האסלאמית, ושל הדת והחברה. הוא לימד קורסים במבוא לקורות האמונות אצל בני שם, הכוזרי, מורה נבוכים, היסטוריה של עם ישראל וספרים שונים בתנ"ך. בשנת 1902 חלה במחלת נפש ואושפז בסנטוריום בלנקוויז (אנ') שבברלין ונשאר שם עד מותו ב-1926.
ארכיונו האישי שמור בספרייה הלאומית.
מיצירותיו > ספרים

Adalékok a bibliai szöveg kiejtésének történetéhez (Budapest, 1885)
Prédikációk (Csurgó, 1887)
Az iszlám vallásos mozgalmai az első négy században (Budapest, 1889)
Zur Geschichte des Asaritenthums (Leiden, 1890)
Bilbliai szemelvények 1: Zsoltárok és régibb próféták (Budapest, 1892)
Bilbliai szemelvények 2: A babiloni korszak prófétái (Budapest, 1892)
Der Kalâm in der jüdischen Literatur (Berlin, 1895)
Contribution à l'histoire des Juifs en Egypte (Paris, 1896)
Studien über Jeschua ben Jehuda (Berlin, 1900)
Die jüngsten Urteile über das Judentum (Berlin, 1902)''
מיצירותיו > מאמרים

A talmudi tudomány történetéről (Egyetemes Philologiai Közlöny, 1885)
Arab bölcs mondások a zsidó irodalomban (Magyar Zsidó Szemle, 1888)
Zur Geschichte der Polemik zwischen Juden und Muhammedanern (Zeitschrift der Deutschen morgenländischen Gesellschaft, XLII., 1889)
Die Apologetische Schrift des Salomo ben Adret gegen einen Muhammedaner (Zeitschrift der Deutschen morgenländischen Gesellschaft, 1894)
מיצירותיו > כתבי עת בהם פרסם מאמרים

Revue des Études Juives
Monatsschrift für Geschichte und Wissenschaft des Judentums (בעיקר מאמרים בנושא ספרות ותולדות האסלאם והיהדות)
Egyetemes Philologiai Közlöny
Magyar Zsidó Szemle
מיצירותיו > לקסיקונים להם כתב ערכים

Pallas Nagy Lexikon (ערכים בתחום הארכאולוגיה והתנ"ך)
מיצירותיו > יצירותיו בהוצאות עלי די אחרים

Gesammelte Schriften. Islamische und jüdisch-islamische Studien (Published by Moshe Perlmann) (Hildesheim-Zürich-New York, 1983)
הערות שוליים

↑  מקורות אחדים מציינים את יוני ואת אוגוסט כחודש לידתו. לפי תעודת הבגרות שלו שבארכיון הספרייה הלאומית בישראל מרטון שריינר נולד בחודש יולי.
↑  Applications for financial assistance, ארכיון הספרייה הלאומית בישראל, ‏17.06.2019
↑  ארכיון הספרייה הלאומית בישראל, Attest by Herman Held, head of the Orthodox Jewish Community of Nagyvárad, certifying that Albert Schreiner is in financial need, ‏18.06.2019
↑  ארכיון הספרייה הלאומית, Schreiner's sermons, ‏17.06.2019
↑  היהודים מאונגארן, הצפירה, 27 בדצמבר 1893
↑  בחו"ל, הצפירה, 8 בינואר 1894
↑  שיעורי הלימודים בחכמת ישראל, הצפירה, 2 באוקטובר 1899
↑  ביהמ"ד הגבוה לחכמת ישראל בברלין, הצפירה, 2 ביוני 1898
↑  ד"ר משה אלעזר אייזנשטאדט, בית מדרש לחכמת היהדות בברלין, המליץ, 8 במאי 1903
↑  ארכיון מרטין מרדכי שריינר, בספרייה הלאומית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267759205171  BnF: cb12359849q (data)  GND: 1032813857  ISNI: 0000 0000 8403 1568  LCCN: n86841987  NKC: zmp20231202384  NTA: 069917760  SUDOC: 050596721  VIAF: 98192265   WorldCat (עם VIAF): 98192265
טרונקטו

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  לגונת ונציה 
 קואורדינטות:  45°26′27″N 12°18′17″E﻿ / ﻿45.440833333333°N 12.304722222222°E﻿ / 45.440833333333; 12.304722222222
 שטח:  0.184 קילומטר רבוע
 נתונים מדיניים
 מדינה:  איטליה 
 אוכלוסייה:  0
  (למפת ונציה מוגדלת) טרונקטו(למפת ונציה רגילה) טרונקטו
 
טרונקטו (באיטלקית: Tronchetto) הוא אי מלאכותי בלגונת ונציה, בפאתי העיר ונציה, במערבה.
האי, אשר נמצא צמוד לכניסה לוונציה מהיבשת, יובש ונבנה בשנות ה-60 של המאה ה-20. רוב שטחו מהווה חניונים לכלי רכבם של תיירים המגיעים אל העיר דרך גשר החירות הסמוך. האי מקושר באמצעות ה-People Mover (מסיעון) אל נמל ונציה ומשם אל ה-פיאצלה רומא (כיכר רומא), שממנה יוצאים מרבית קווי התחבורה הציבורית של ונציה (ה"ואפורטו" - האוטובוסים הימיים של העיר).
מרי טיודור, מלכת צרפת

רישום של מרי מתקופת מלכותה הקצרה בצרפת
מרי טיודור וצ'ארלס ברנדון
מרי טיודור (Marie d'Angleterre, ‏18 במרץ 1496 – 25 ביוני 1533), הייתה אחותו הצעירה של הנרי השמיני, מלך אנגליה, ורעייתו של לואי השנים עשר, מלך צרפת, שהיה מבוגר ממנה ביותר מ-30 שנים. לאחר מותו של לואי, כחודשיים לאחר המלכתה, היא נישאה לצ'ארלס ברנדון, דוכס סאפוק הראשון. הנישואים, שהתרחשו בטקס סודי בצרפת, נערכו ללא הסכמת אחיה המלך. אף שבאופן רשמי זהו מעשה שנחשב לבגידה, התערבותו של הקרדינל תומאס וולזי הביאה לחנינת הזוג בידי המלך, בתמורה לתשלום קנס.
מנישואיה השניים נולדו למרי ארבעה ילדים. בתה הבכורה, פרנסס ברנדון, הייתה אמה של הליידי ג'יין גריי, מי שנודעה לימים כ"מלכת תשעת הימים" בשל תקופת מלכות קצרה בת תשעה ימים ביולי 1553.
נישואים ראשונים: מלכת צרפת

מרי הייתה ילדתו החמישית של הנרי השביעי ושל אליזבת מיורק, והצעירה מבין הילדים ששרדו את ינקותם. היא נולדה בארמון ריצ'מונד. היא ואחיה הנרי היו קרובים כשהיו ילדים, ובעקבות כך האחרון קרא לבתו, מרי הראשונה, מלכת אנגליה, על שמה. ספינת המלחמה מרי רוז (Mary Rose) נקראת גם היא על שמה.
כשהייתה צעירה, ניסה הדוכס ממילאנו לשדך לה את בנו הצעיר מקסימיליאן ספורצה, במטרה להביא את אנגליה להתערב לצדו כנגד הצרפתים. אביה של מרי, הנרי, דחה את ההצעה מאחר שהיה בשלום עם צרפת, ומשום שלא היה מעוניין להתערב במלחמות האיטלקיות.
בצעירותה הייתה ידועה מרי כאחת מן הנסיכות היפות ביותר בכל אירופה. היא התארסה לקרל מקסטיליה, שמאוחר יותר היה לקיסר האימפריה הרומית הקדושה. עם זאת, שינויים במערכת הבריתות האירופית הביאו לכך שהאירוסים בוטלו. במקום זאת, באוקטובר 1514 נישאה מרי ללואי השנים עשר, מלך צרפת, כחלק מברית של אנגליה וצרפת שארגן הקרדינל וולזי. החתונה נערכה באבוויל (Abbeville). אחת מבנות הלוויה של מרי בצרפת הייתה אן בולין, שמאוחר יותר הייתה לאשתו של הנרי השמיני, אחיה של מרי.
אף שאלו היו נישואיו השלישיים של לואי השנים עשר, לא היו לו בנים חיים, והוא ביקש להקים יורש; אולם, הוא נפטר ב-1 בינואר 1515, פחות משלושה חודשים לאחר שנישא למרי. למרי וללואי לא נולדו ילדים. לאחר מותו, מלך צרפת החדש, פרנסואה הראשון, ניסה לארגן נישואים למרי, אולם בלא הצלחה.
נישואים שניים: הדוכס מסאפוק

אחרי נישואיה הראשונים, מרי גמרה אומר לא להתחתן שוב דרך שידוך דיפלומטי-פוליטי. באותו הזמן הייתה כנראה כבר מאוהבת בצ'ארלס ברנדון, הדוכס הראשון מסאפוק. הנרי, אחיה המלך, ידע על רגשותיה, אולם רצה לעשות שימוש ברווקותה כקלף פוליטי. כאשר שלח את ברנדון להשיב את מרי לאנגליה בינואר 1515, הוא הכריחו להבטיח כי לא יציע לה נישואין. עם זאת, השניים נישאו בסתר בצרפת. באופן טכני המעשה נחשב לבגידה, מאחר שברנדון נשא לאישה נסיכה מלכותית ללא הסכמתו של המלך. הנרי זעם, והמועצה המלכותית הציעה לאסור את ברנדון ולהוציאו להורג. בשל התערבותו של הקרדינל תומאס וולזי וחיבתו של הנרי לאחותו ולברנדון, לזוג הותר להמשיך בחייהם תחת קנס כבד בלבד. הם נישאו באופן רשמי ב-13 במאי 1515 בארמון גריניץ'.
מרי הייתה אשתו השלישית של ברנדון, שלו היו שתי בנות מנישואיו השניים לאן בראון: אן ברנדון ומרי ברנדון. אן בראון נפטרה בשנת 1511. מרי גידלה את בנותיה לצד ילדיה שלה. אפילו לאחר נישואיה השניים, מרי כונתה בחצר המלכות האנגלית כ"המלכה הצרפתייה", ולא נודעה בתור "הדוכסית מסאפוק" בתקופת החייה. את מרבית זמנה בילתה מרי במושבו של הדוכס בסאפוק.
יחסיה של מרי עם אחיה המלך נעשו מתוחים בסוף שנות ה-20, מאחר שהיא התנגדה לניסיונו של המלך לבטל את נישואיו לקתרין מאראגון, אותה הכירה במשך שנים רבות. מרי סלדה ממאהבתו של המלך, ומלכתה לעתיד, אן בולין, אותה פגשה לראשונה עוד בחצר המלכות בצרפת.
מרי נפטרה באחוזת ווסת'ורפ (Westhorpe Hall) שבסאפוק ב-25 ביוני 1533, ונקברה בתחילה במנזר שבברי סנט אדמונדס (Bury St. Edmunds), סאפוק. כשהמנזר נהרס במהלך פירוק המנזרים, גופתה הועברה לכנסיית סנט מרי הסמוכה. לאחר מותה, ברנדון נישא לארוסתו של בנם הנרי, קתרין וילובי, ולשניים נולדו שני בנים.
נישואים שניים: הדוכס מסאפוק > צאצאים

למרי ולברנדון נולדו ארבעה ילדים, מהם שני בנים ושתי בנות:
הנרי ברנדון (11 במרץ 1516–1522)
הליידי פרנסס ברנדון (16 ביולי 1517 - 20 בנובמבר 1559), שנישאה להנרי גריי, המרקיז השלישי מדורסט; אמה של הליידי ג'יין גריי, "מלכת תשעת הימים".
הליידי אלינור ברנדון (1519 - 27 בספטמבר 1547), שנישאה להנרי קליפורד, הרוזן השני מקאמברלנד.
הנרי ברנדון, הרוזן הראשון מלינקולן (1523 - מרץ 1534).
למרי ולברנדון היו שני בנים, שלשניהם קראו הנרי. שניהם מתו בגיל צעיר.
יונאס הופמן

יוֹנאס הופמן (בגרמנית: Jonas Hofmann; נולד ב-14 ביולי 1992 בהיידלברג, גרמניה) הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדת הקשר המרכזי וההתקפי בבאייר לברקוזן ובנבחרת גרמניה.
קריירת מועדונים

יונאס החל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של פ.צ. רוט בעיירה סנקט לאון-רוט, שמרוחקת 16 ק"מ מעיר הולדתו היידלברג ושיחק שם עד סוף עונת 2003/04. לאחר מכן עבר להופנהיים, שם שיחק בקבוצת הנוער ובקבוצה השנייה עד סוף עונת 2010/11.
בעונת 2011/12 חתם יונאס בבורוסיה דורטמונד על חוזה עד 30 ביוני 2015. הוא בלט במדי הקבוצה השנייה של דורטמונד ועבר לקבוצה הבוגרת בסוף עונת 2012, כשנכנס כמחליף בדקה ה-89 בניצחון קבוצתו 1–3 על קבוצתו הקודמת.
ב-16 באפריל 2013 הוא פתח לראשונה בהרכב ואף בישל ליוליאן שיבר בניצחון קבוצתו 2–4 על אאוגסבורג. הופמן כבש לראשונה בליגה ב-18 באוגוסט 2013, כשכבש שער ניצחון לטובת קבוצתו לאחר שעלה מהספסל במשחק בית מול איינטרכט בראונשווייג.
ב-31 באוגוסט 2014 חתם יונאס לשנת השאלה במיינץ. בתום העונה שב לדורטמונד.
ב-29 בדצמבר 2015 חתם בבורוסיה מנשנגלדבך לארבע שנים. את הופעת הבכורה בקבוצה ערך בינואר 2016 בהפסד הביתי מול קבוצתו הקודמת בורוסיה דורטמונד בתוצאה 1–3, כאשר נכנס כמחליף בדקה ה-77 במקומו של מחמוד דאוד.
ב-5 ביולי 2023 חתם לארבע שנים בבאייר לברקוזן.
קריירה בינלאומית

הופמן זומן לראשונה לנבחרת גרמניה בכדורגל עד גיל 21 בשנת 2013. הופמן ערך בשורותיה 10 הופעות והבקיע שישה שערים. באוקטובר 2020 זומן הופמן לראשונה לסגל נבחרת גרמניה, ונכנס כמחליף במקום יוליאן דראקסלר במשחק ידידות מול נבחרת טורקיה שהסתיים בתיקו 3-3. בחודש מאי 2021 זומן לסגל הנבחרת לקראת יורו 2020.
נכלל בסגל נבחרת גרמניה לטורניר מונדיאל 2022.
תארים

הסופר קאפ הגרמני: 2013, 2014
בונדסליגה: 2023/24
הגביע הגרמני: 2023/24
הערות שוליים

↑  Flick beruft Moukoko, Füllkrug und Götze in WM-Kader באתר הרשמי של פדרציית הכדורגל הגרמנית, 10 בנובמבר 2022 (בגרמנית)
| נבחרת גרמניה – יורו 2020 |
| --- | --- | --- |
|  1 נוייר •  2 רודיגר •  3 הלסטנברג •  4 גינטר •  5 הומלס •  6 קימיך •  7 האברץ •  8 קרוס •  9 פולאנד •  10 גנאברי •   11 ורנר •  12 לנו • 13 הופמן •  14 מוסיאלה • 15 זולה • 16 קלוסטרמן • 17 נויהאוס • 18 גורצקה • 19 זאנה • 20 גוזנס • 21 גונדואן • 22 טראפ • 23 ג'אן • 24 קוך • 25 מילר • 26 גונטר • מאמן: לב |  1 נוייר •  2 רודיגר •  3 הלסטנברג •  4 גינטר •  5 הומלס •  6 קימיך •  7 האברץ •  8 קרוס •  9 פולאנד •  10 גנאברי •   11 ורנר •  12 לנו • 13 הופמן •  14 מוסיאלה • 15 זולה • 16 קלוסטרמן • 17 נויהאוס • 18 גורצקה • 19 זאנה • 20 גוזנס • 21 גונדואן • 22 טראפ • 23 ג'אן • 24 קוך • 25 מילר • 26 גונטר • מאמן: לב | גרמניה |
| נבחרת גרמניה – מונדיאל 2022 |
| --- | --- | --- |
|  1 נוייר •  2 רודיגר •  3 ראום •  4 גינטר •  5 קהרר •  6 קימיך •  7 האברץ •  8 גורצקה •  9 פילקרוג •  10 גנאברי •   11 גצה •  12 טראפ • 13 מילר •  14 מוסיאלה • 15 זולה • 16 קלוסטרמן • 17 בראנדט • 18 הופמן • 19 זאנה • 20 גונטר • 21 גונדואן • 22 טר שטגן • 23 שלוטרבק • 24 אדיימי • 25 בלה-קוצ'אפ • 26 מוקוקו • מאמן: פליק |  1 נוייר •  2 רודיגר •  3 ראום •  4 גינטר •  5 קהרר •  6 קימיך •  7 האברץ •  8 גורצקה •  9 פילקרוג •  10 גנאברי •   11 גצה •  12 טראפ • 13 מילר •  14 מוסיאלה • 15 זולה • 16 קלוסטרמן • 17 בראנדט • 18 הופמן • 19 זאנה • 20 גונטר • 21 גונדואן • 22 טר שטגן • 23 שלוטרבק • 24 אדיימי • 25 בלה-קוצ'אפ • 26 מוקוקו • מאמן: פליק | גרמניה |
משקולית

אימון משקוליות
משקולית היא אביזר התעמלות ופיתוח גוף אשר דומה במראה ובאופן האימון למשקולת התעמלות אך קטן ממנה במשקל ובגודל. המשקולית נמצאת בשימוש רב בחדר כושר ומכוני התעמלות שונים. במשקוליות משתמשים גם נשים וגברים באימונים בעלי מאפיינים אירוביים וזאת משום שהמשקל הנמוך של המשקולית לא מאפשר אימון בעצימות המתאימה לחיזוק השרירים.
מטרות האימון במשקוליות

בקבוצות אימון של נשים וגברים נהוג שימוש מוטעה במשקוליות קלות משקל שתכליתן העיקרית היא הגברת שריפת קלוריות ומתוך חשיבה מוטעית כי משקוליות מעצבות יותר את השרירים.
נשים ישראליות רבות נוהגות לבצע הליכות וריצות באופן קבוע על מנת לשפר ולשמר את כושרן הגופני. במהלך ריצות אלה נעשה לעיתים באופן שגוי שימוש במשקוליות שמשקלן כחצי קילוגרם עד קילוגרם אשר מאפשרות אימון של שרירי הידיים תוך כדי הריצה.
אופן האימון במשקוליות

בגלל ההתנגדות הקלה שמספקות המשקוליות עבור קבוצות שרירים גדולות, בדרך כלל יבצעו המתאמנים במשקוליות סטים בעלי מספר חזרות גדול יותר. אימון שבמהלכו מתבמצעים סטים של מספר חזרות גדול במשקל קטן (40–60 אחוזים של RM1) מאפשר שיפור של סיבולת השריר בפרט.
משקה שוודי

עינוי במים. גילוף בעץ משנת 1556
משקה שוודי (בגרמנית: Schwedentrunk) הוא שיטת עינויים והוצאה להורג. את השם לשיטה נתנו קורבנות גרמנים שנפלו בשבי לידי פלוגות שוודיות במהלך מלחמת שלושים השנים. בשיטה זו של עינויים השתמשו גם פלוגות בנות ארצות אחרות, שכירי חרב, חברי כנופיות שנלחמו ובמיוחד אזרחים שנשאו את מטענם של השוודים ולא קיבלו תשלום. שיטת עינויים זו שימשה כדי להכריח איכרים למסור כסף, מזון, בעלי חיים ורכוש חבוי, או כדי לסחוט[דרוש מקור] יחסי מין מנשים.
אף על פי ש-20%-15% (באופן מקומי עד 60%) מהאוכלוסייה הגרמנית נספתה כתוצאה מאלימות, רעב ומחלות במשך המלחמה, הזיכרון של המשקה השוודי הוא שנשאר. השיטה הונצחה באחד מן הספרים הנפוצים הראשונים בגרמנית, "Der abenteuerliche Simplicissimus" (גר'), שפרסם הנס יאקוב כריסטופל פון גרימלסהאוזן בשנת 1668.
המנגנון

הם השכיבו את העבד הכפות על הרצפה, תקעו יתד עץ בתוך הפה שלו, ויצקו דלי מלא במים עכורים מצואה לתוך בטנו, לו הם קראו משקה שוודי
[דרוש מקור]
שימוש במשקה השוודי נרשם בספרי ההיסטוריה של עיירות בכל רחבי דרום גרמניה. אף על פי שנסיבות מסוימות השתנו בין מקרה למקרה, בכל המקרים היה נקשר פיו של הקרבן, הקרבן היה נכפת, ולאחר מכן הוכרח לבלוע (באמצעות משפך) כמות גדולה של נוזל דוחה ולעיתים אף רותח. חומרים כגון שתן, צואה, זבל נוזלי ומים דלוחים שימשו לצורך זה.
מעבר לסלידה, לגועל, למחלות ולסיכוי לזיהום מחיידקים, המשקה השוודי הסב כאב עז בקיבה. מכיוון שנוזלים לא ניתנים לדחיסה, היה על בטנו ומעיו של הקרבן להתרחב בשיעורים גדולים שגרמו לכאב רב, על מנת להתאים לכמות הגדולה של הנוזלים שנכנסו. לאחר הכנסת הנוזלים היו המענים לוחצים על בטנו הנפוחה של הקרבן עם לוחות עץ או שרמסו אותה תחת רגליהם.
ראו גם

הזנה בכפייה
יוהאן השלישי, דוכס בוואריה

יוהאן השלישי, דוכס בוואריה (בגרמנית: Johann III. von Bayern; 1374 - 6 בינואר 1425), היה דוכס בוואריה-שטראובינג בין השנים 1417–1425.