stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מלון (שירות מוזיקה)
פעילות > תוכניות מוזיקה בטלוויזיה

מלון היא נותנת החסות הראשית של תוכניות המוזיקה הבאות:
אינקיגאיו (אנ') – ב-SBS (אנ'), בין אוקטובר 2010 לדצמבר 2016, ושוב מאז פברואר 2017
שואו! מיוזיק קור (אנ') – ב-MBC (אנ'), בין אוגוסט 2014 למרץ 2018
שואו צ'אמפיון (אנ') – ב-MBC מיוזיק (אנ'), בין ינואר 2013 למאי 2018
יו הי-יאול'ס סקצ'בוק (אנ') – ב-KBS (אנ') 2TV
שירים אלמותיים: שרים את האגדה (אנ') – ב-KBS 2TV
קיי-פופ סטאר (אנ') – ב-SBS, כל ששת העונות מ-2011 ועד 2017
שבט ההיפ הופ (אנ') – ב-JTBC (אנ')
קינג אוף מאסק סינגר (אנ') – ב-MBC, מאז יוני 2017
מיקס ניין (אנ') – ב-JTBC, בין 2017 ל-2018
מיוזיק בנק – ב-KBS 2TV, מאז ינואר 2020
פעילות > פרסי המוזיקה של מלון

ערך ראשי:  פרסי המוזיקה של מלון (אנ')
בשנת 2009, לואן אנטרטיינמנט השיקה את פרסי המוזיקה של מלון (MMA), גוף המעניק פרסים לפי מכירות דיגיטליות והצבעות מקוונות.
הישגים > השירים ששהו הכי הרבה שבועות במקום הראשון

| מספר | אמן | שיר | שנת  פרסום |
| --- | --- | --- | --- |
| 15 | אספה | "Supernova" | 2024 |
| 14 | ניו-ג'ינס | "Ditto" (אנ') | 2022 |
| 11 | BTS | "Dynamite" | 2020 |
| 9 | AKMU (אנ') | "Love Lee" (אנ') | 2023 |
| 8 | יון דו-היון (אנ') | "I Guess I Loved You" | 2005 |
| 8 | ביג באנג | "Last Farewell" (אנ') | 2007 |
| 8 | גירלז ג'נריישן | "Gee" | 2009 |
| 8 | זיקו (אנ') | "Any Song" (אנ') | 2020 |
| 8 | מיראני (אנ'), מונצ'מן, חונדי פנדה, מושבונום (אנ') בהשתתפות ג'סטזיס (אנ') | "VVS" (אנ') | 2020 |
| 8 | ברייב גירלז (אנ') | "Rollin'" (אנ') | 2017 |
הישגים > השירים שהופיעו הכי הרבה זמן במצעד השבועי

| מיקום נוכחי | אמן | שיר | מספר |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 397 | BTS | "Spring Day" | 84 |  |
| 334 | פול קים (אנ') | "Every Day, Every Moment" | 55 |  |
| 233 | לים יאנג-וואונג (אנ') | "Trust in Me" (אנ') | 83 |  |
| 220 | AKMU (אנ') | "How Can I Love the Heartbreak, You're the One I Love" | 53 |  |
| 214 | BTS | "Dynamite" | 76 |  |
| 172 | סונג סי-קיונג (אנ') | "Every Moment Of You" | 38 |  |
| 170 | גיונגסו יג'י | "If You Lovingly Call My Name" | 37 |  |
| 161 | BTS בהשתתפות הלסי | "Boy With Luv" | OUT |  |
| 151 | BTS | "Butter" | OUT |  |
| 149 | מכתוב בהשתתפות ראון לי | "To You My Light" | OUT |  |
נכון ל-23 בספטמבר 2024
הישגים > השירים שקיבלו הכי הרבה לייקים

| לייקים | אמן | שיר | שנת פרסום |
| --- | --- | --- | --- |
| 522,801 | BTS | "Spring Day" | 2017 |
| 466,551 | BTS | "Dynamite" | 2020 |
| 458,281 | IU (אנ') | "Through the Night" (אנ') | 2017 |
| 446,825 | AKMU (אנ') | "How Can I Love the Heartbreak, You're the One I Love" | 2019 |
| 436,906 | BTS בהשתתפות הלסי | "Boy With Luv" | 2019 |
| 433,666 | פול קים (אנ') | "Every Day, Every Moment" | 2018 |
| 428,852 | ג'נאבי (אנ') | "For Lovers Who Hesitate" | 2019 |
| 416,799 | אן-מארי | "2002" | 2018 |
| 402,106 | IU בהשתתפות שוגה | "Eight" (אנ') | 2020 |
| 368,897 | IU | "Blueming" (אנ') | 2019 |
נכון ל-23 בספטמבר 2024
הישגים > האמנים המושמעים ביותר

| השמעות | אמן |  |
| --- | --- | --- |
| 13.18 | BTS |  |
| 10.54 | לים יאנג-וואונג (אנ') |  |
| 8.47 | אקסו |  |
| 8.38 | IU (אנ') |  |
| 4.59 | סבנטין |  |
| 3.89 | קים הו-ג'ונג (אנ') |  |
| 3.68 | בולבלגן4 (אנ') |  |
| 3.36 | ביג באנג |  |
| 3.14 | דביצ'י (אנ') |  |
| 3.14 | טייאון (אנ') |  |
נכון ל-23 בספטמבר 2024
הישגים > שיאים של כל הזמנים

האמן המושמע ביותר: BTS (13.18 מיליארד השמעות)
השיר המושמע ביותר: "Spring Day" – BTS
השיר עם הכי הרבה "unique" מאזינים: BTS – "Spring Day" (8.6 מיליון)
השיר ששהה הכי הרבה זמן במקום הראשון במצעד זמן אמת: "Ditto" (אנ') – ניו-ג'ינס (2344 שעות)
השיר ששהה הכי הרבה זמן במקום הראשון במצעד היומי: "Ditto" – ניו-ג'ינס (99 ימים)
השיר ששהה הכי הרבה זמן במקום הראשון במצעד השבועי: אספה – "Supernova" (15 שבועות)
השיר ששהה הכי הרבה זמן במקום הראשון במצעד החודשי: "Dynamite" – BTS, "Rollin'" (אנ') – ברייב גירלז (אנ'), "Ditto" – ניו-ג'ינס,, אספה - "Supernova" (3 חודשים)
השיר שהופיע הכי הרבה פעמים בעשירייה הראשונה במצעד השבועי: "Hype Boy" (אנ') – ניו-ג'ינס (49 שבועות)
השיר שהופיע הכי הרבה פעמים בעשירייה הראשונה במצעד השנתי:"Every Day, Every Moment" – פול קים (אנ'), "Boy with Luv" – BTS (בהשתתפות הלסי) (שנתיים)
השיר שהופיע הכי הרבה פעמים במאה השירים הראשונים במצעד היומי: "Spring Day" – BTS
השיר שהופיע הכי הרבה פעמים במאה השירים הראשונים במצעד השבועי:"Spring Day" – BTS (397 שבועות)
השיר שהופיע הכי הרבה פעמים במאה השירים הראשונים במצעד השנתי: "Spring Day" – BTS (7 שנים)
השיר הכי "roof-hit": "Any Song" (אנ') – זיקו (אנ') (51)
הכי הרבה "unique" מאזינים לשיר ב-24 השעות הראשונה: "Bbibbi" (אנ') – IU (אנ') (1,462,625)
שבחים

בשנת 2011 נכנסה מלון לרשימת 25 האפליקציות הטובות ביותר בקוריאה בטקס פרסי האפליקציות הקוריאני.
בשנת 2012, הוכרה מלון בטקס פרסי המותג המהימן. באותה שנה, זכתה ב"פרס הגדול לתוכן דיגיטלי" בטקס פרסי החדשנות הקוריאני בניהול דיגיטלי והוכרה במדד כוח המותג.
בנובמבר 2013 דירג אילגאן ספורט (אנ') את מלון כגורם השלישי הכי משפיע בתעשיית הקיי-פופ לפי סקר שערך.
ראו גם

נאבר וויב (אנ')
SK טלקום
קקאו M
אפל מיוזיק
טיידל
אייטונס
קקאו-מיוזיק (אנ')
פרסי המוזיקה של מלון (אנ')
ביאורים

↑  בעבר קיבל חסות משירות המוזיקה המתחרה באגס (אנ')
הערות שוליים

↑  "카카오 뮤직→멜론, 통합 '확정'·시기 '미정'". ארכיון מ-2021-10-20. נבדק ב-2023-10-08.
| שירותי מוזיקה דיגיטליים |
| --- | --- | --- |
| שירותים פעילים | Anghami • אפל מיוזיק • בנדקמפ • ביטפורט • בליפ.קום • בומפליי מיוזיק • CD Baby •‏ דיגיטלי אימפורטד • דיטו מיוזיק • דיג'יי-שופ • הופלה • אייסקאסט • iHeartRadio •‏ חנות האייטונס • ג'מנדו • ג'ונו רקורדס • לייב-365 • LiveXLive (Slacker) •‏ מגנטון • מלון • מיקסקלאוד • מוב • מיוזיק גלו • נימביט • NoiseTrade •‏ ONErpm •‏ פנדורה • פפטארי • קובוז • רדיו.קום • רוק-מיי-ראן •‏ רוקסי • ספינלט • ספוטיפיי • סאונדקלאוד •‏ יאנדקס. מוזיקה • טיידל • אמזון מיוזיק • ‏Last.fm • שזאם • דיזר • יוטיוב מיוזיק • eSound |  |
| שירותים לא פעילים | בלאקברי וורלד • גוגל פליי מיוזיק • גרובשרק • קאזה • רדיו |  |
ג'ורג' לייזנבי

| --- | --- |

 לידה:  5 בספטמבר 1939 (בן 85) גולברן, ניו סאות' ויילס, אוסטרליה 
 שם לידה:  George Robert Lazenby 
 מדינה:  אוסטרליה 
 תקופת הפעילות:  מ-1969 
 בן או בת זוג:  פם שרייבר (2002–2008) 
 מספר צאצאים:  3
 http://www.bondstars.com/georgelazenby/index.htm
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ורג' רוברט לייזנבי (באנגלית: George Robert Lazenby; נולד ב-5 בספטמבר 1939) הוא שחקן קולנוע ודוגמן עבר אוסטרלי, שנבחר לגלם את דמותו של ג'יימס בונד לאחר פרישתו של שון קונרי.
ביוגרפיה

לייזנבי נולד בניו סאות' ויילס, אוסטרליה. לאחר שעזב את בית הספר עבד כאיש מכירות בחברת "Morris Motor". הוא עבר ללונדון ב-1964 ועבד כדוגמן, ומאוחר יותר כשחקן בפרסומות. לפני שנבחר לגלם את ג'יימס בונד, שיחק רק בסרטי ריגול איטלקיים המוגדרים כ"סרטים סוג ב" (B Movies) ובפרסומות.
לאחר פרישתו של שון קונרי מתפקיד ג'יימס בונד ב-1967, הוזמן לייזנבי על ידי מפיק סדרת הסרטים, אלברט ברוקולי, להשתתף במבחן בד לתפקיד בונד לאחר שהלה ראה אותו בפרסומת. ברוקולי התרשם ממבחן הבד של לייזנבי והוצע לו חוזה לשבעה סרטים, אך לייזנבי שוכנע על ידי הסוכן שלו שדמות המרגל תהיה לא רלוונטית בשנות השבעים, ולייזנבי עזב את הסדרה אחרי סרט אחד: "בשרות הוד מלכותה" (1969). במהלך חלק ניכר מן הסרט, מתחזה דמותו של בונד לדמות אחרת, סר הילרי בריי (שמגולם על ידי השחקן ג'ורג' בייקר). בחלק מהסרט מתחזה בונד לבריי ובאותן סצנות מדבב ג'ורג' בייקר את לייזנבי, עניין חריג לדמות המגולמת על ידי שחקן דובר אנגלית כשפת אם. לייזנבי הסתכסך במהלך הצילומים עם הבמאי פיטר האנט והעיתונים טענו שהסתכסך גם עם השחקנית הראשית דיאנה ריג מפני שעיתונאי אחד שמע את דיאנה אומרת: "אני אוכלת שום בארוחת צהריים אני מקווה שגם אתה ג'ורג'!" אבל אחרי שהבינו שני השחקנים שזה נאמר בתור בדיחה העיתונאים חזרו בם. ובראיון עמו טען לייזנבי כי העבודה על הסט הייתה קשה בעיקר כי האנט סירב לדבר איתו ישירות במהלך הצילומים.
מאז הופיע לייזנבי בתפקידי אורח וכדמויות משנה בסרטים ותוכניות טלוויזיה. בין היתר שיחק בסרט הפארודיות המצליח "סרט מטוגן" של ג'ון לנדיס והאחים צוקר ובתפקיד המהווה פארודיה על ג'יימס בונד בפרק של החידוש לסדרה "אלפרד היצ'קוק מציג" ובסדרה "סופרבוי". בשנות ה-70, עבד לייזנבי בהונג קונג עם ברוס לי. הוא גם שיחק במספר סרטים מאוחרים מסדרת סרטי "עמנואל", ובקומדיה "זרוקים בשלג" (2003) בכיכובו של מיילו ונטימיליה.
ב-2002 נישא לייזנבי לאשתו השנייה, שחקנית הטניס לשעבר פם שרייבר, ממנה נפרד לאחר שש שנים. לזוג שלושה ילדים.
משפחת אלישר

משפחת אלישר היא משפחת רבנים ועסקנים חשובה ממוצא ספרדי, שבניה שימשו כרבנים, כאישי ציבור וכעסקנים מפורסמים.
מוצא המשפחה

דעות החוקרים בנוגע למוצא המשפחה חלוקות. הגרסה הראשונה מתבססת על מגילת יוחסין שכתב הרב חיים הלוי פולאקו עבור הרב יעקב שאול אלישר (ה"ישא ברכה"), לפיה סבו של זה האחרון, הרב יעקב אלישר, היה בנו של הרב חיים ירוחם וילנא בן הרב יעקב וילנא בן הרב בנימין זאב מווילנא. לפי גרסה זו, הכינוי "אלישר" דבק בו בשל ישרותו, והוא הראשון שנשא את השם "אלישר". סופרים כדוגמת אריה לייב פרומקין ומשה דוד גאון הסתמכו על מגילת יוחסין זו, וכתבו כי מוצא המשפחה אכן מווילנה.
מנגד, סופרים וחוקרים רבים התנגדו לגרסה זו, ובהם אברהם יערי, יוסף ריבלין, אברהם אלמליח, הרב יעקב משה טולידאנו ומאיר בניהו. אחת מהוכחות המתנגדים לגרסה המייחסת את מוצא המשפחה לווילנה היא "מגילת פרס" שחוברה על ידי הרב יעקב אלישר, סבו של הרב יעקב שאול אלישר. לפי החוקרים, סגנון הניסוח, הניבים והמליצות במגילה מעידים על מוצאו הספרדי של הכותב.
הוכחה נוספת המפריכה את הגרסה הראשונה – שכאמור, לפיה, הרב יעקב אלישר היה בנו של הרב חיים ירוחם וילנא והראשון שנשא את שם המשפחה אלישר – היא חתימתו של הרב יעקב אלישר בראש "מגילת פרס" שחיבר, ושם ציין את שם אביו "חיים יוסף", ולא "חיים ירוחם". אמנם ניתן היה לשער שישנה טעות בחתימת שמו של אביו, אך ישנו תיעוד היסטורי לאדם בשם הרב חיים יוסף אלישר, שבצעירותו היה תושב ירושלים ולאחר מכן התגורר בחברון, ויצא למדינות שונות בשליחויות כשד"ר.
מאיר בניהו מביא הוכחה נוספת כנגד הגרסה הראשונה, ומוכיח כי בני המשפחה נשאו את השם "אלישר" שנים רבות לפני בואו של הרב יעקב וילנא לארץ ישראל, ולא כפי הטענה שהרב יעקב אלישר היה הראשון לשאת את שם זה, שכן בשער הספר "נגיד ומצוה" שהודפס באמסטרדם שבהולנד עוד בשנת ה'תע"ב על ידי הרב חיים יוסף (הנ"ל), מזכיר זה האחרון את שם אביו, הרב אברהם אלישר, שכבר הלך לעולמו ונושא את השם "אלישר".
בניהו מצביע על העיר אישר שבספרד כמוצא המשפחה, שממנה ככל הנראה הגיעו בני המשפחה לארץ ישראל לאחר גירוש ספרד, ומציין כי כ-200 שנים לפני שחי הרב יעקב וילנא, כבר בשנת רס"ד, מוזכרת העדות הראשונה לאחד מבני המשפחה בארץ ישראל, והוא הרב יוסף אליסר שעלה מספרד לצפת, וחתום על איגרת מצפת בשנת ה'רס"ד (1504), בין 17 החכמים שעלו ראשונים מספרד לארץ ישראל.
יעקב גליס ניסה להסביר את הטעות בייחוס השגוי למשפחת וילנא בעזרת הבאת עובדת נישואיו של הרב חיים יוסף אלישר עם בתו של הרב יעקב וילנא, מה שככל הנראה גרם במרוצת השנים לבלבול בין שני שמות המשפחה.
אברהם אלישר

לאחר הרב יוסף אליסר, בן המשפחה הבא שישנה עדות לגביו הוא אברהם אלישר. ייתכן שהשם אברהם ניתן לו כיוון שהיה ככל הנראה אנוס שחזר ליהדות, כפי שהיה ר' יעקב צמח (מחבר הספר נגיד ומצווה שהוציא לאור הרב חיים יוסף אלישר, בנו של אברהם).
שנת פטירתו המשוערת בחברון היא 1710.
הרב חיים יוסף אלישר

בנו של אברהם אלישר היה הרב חיים יוסף אלישר, שנישא לבתו של הרב יעקב וילנא. ייתכן ובשל נישואים אלו נבעה הטעות בקשר למוצא המשפחה, המייחסת אותה לווילנא.[דרוש מקור]
בשנת 1712 (ה'תע"ד) ביקר באמסטרדם במסגרת שליחות כשד"ר הכוללות ביחד עם הרב אברהם יצחקי, והדפיס שם את ספרו של הרב יעקב צמח, "נגיד ומצווה", וחתם בהקדמתו "תושב עיה"ק י-ם".
משהורע המצב בירושלים עבר לחברון, שמנתה אז כ-40 בעלי בתים אשר גרו בחצר אחת, ונמנה עם חכמיה.
בשנת 1730 יצא בשליחות קהילת חברון לטריפולי שבצפון אפריקה יחד עם הרב אליהו בן ארחא. מצפון אפריקה עברו לאיטליה ובשנת 1733 (כ"ב בטבת ה'תצ"ג) קיבלו תרומה בווירונה, כפי שנרשם בפנקס הקהילה, כסיוע לפדיון שבויים (קיבלו 50 דוקטים קורינטי).
כתבי השד"רות (שהוא חתום על לפחות אחד מהם) מלמדים על מצבם הכלכלי הקשה של יהודי חברון, שהיו מצויים אז בחובות גדולים.
הרב אריה ליב פרומקין בספרו "תולדות חכמי ישראל", מביא את דברי היש"א ברכה עליו, שקיבל בסוף ימיו לצאת בשליחות, בשל מצוקת תושבי חברון לערי פרס וטבע בחידקל, ובנו ר' יעקב וילנא[דרושה הבהרה]השלים שליחות זו בערי פרס ובבצרה (ראו סיפור - "מגילת פרס").
הרב יעקב אלישר

בנו של הרב חיים יוסף היה הרב יעקב אלישר (1730 - 1790), ששימש כראש קהילת חברון והיה ידידו של החיד"א.
נולד בחברון בשנת ת"צ (1730), וכשבגר יצא לשלוש שליחויות מטעם קהילת חברון. במהלך שליחותו לבצרה שבעיראק בשנת 1775 נפטרה אשתו בחברון והוא נישא בשנית לבת נשיא הקהילה, ויחד נולדו להם שני בנים. במהלך שהותו בעיר צרו עליה הפרסים במשך שנה שלמה. ולאחר כיבושה החליט מלך פרס להשמיד את היהודים. לאחר תפילות, צום ומספד שארגן הרב יעקב בטלה הגזרה. לאחר שהאויבים נהדפו, כתב את "מגילת פרס" (או "מגילת אלישר").
בנו הבכור מאשתו השנייה, הרב אליעזר ירוחם, אביו של הרב יעקב שאול אלישר (היש"א ברכה) - נולד בבצרה בשנת 1775.
לאחר שהות ארוכה בבצרה, עזב את העיר ועבר לדמשק, שם הצטרף לבנו הבכור מאשתו הראשונה מחברון, הרב חיים, ומשם עברו יחד לצפת בשנת 1781. בצפת נמנה עם מנהיגי הציבור.
חתם בשם "יעקב וילנא". הניח שני בנים: הרב חיים והרב אליעזר.
הרב יעקב שאול אלישר - היש"א ברכה

נולד בצפת כבן יחיד לרב אליעזר ירוחם אלישר ב-7 ביוני 1817, ובהיותו כבן 7 התייתם ממנו. ב-1828 נישאה אמו לרב בנימין מרדכי נבון, והוא אימצו. ב-1832 נישא, והתגורר בבית אביו החורג.
בשנת 1853 (ה'תרי"ג) הוסמך לדיין ומורה הוראה על ידי רבני ירושלים, ובשנת 1869 (ה'תרכ"ט) החל לשמש כאב בית הדין בעיר. לאחר פטירת הרב רפאל מאיר פאניז'יל, הוכתר ב-1 בפברואר 1893 למשרת הראשון לציון, וכיהן במשרה זו עד לפטירתו ב-18 ביולי 1906.
ילדיו: סולטנה, בתו הבכורה (נישאה לרב אברהם ברוך ובתם רוזה נישאה לרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל), הרב חיים משה אלישר, כיהן כראשון לציון (כונה "חמ"א"), הרב אליעזר ירוחם, נפטר בצעירותו, והרב ניסים בנימין מרדכי אלישר שנקרא על שם האב החורג של אביו.
הרא"ל פרומקין מכנהו ידי"ן (ידיד נפשי) הגאון הרב... צילום כל מצבתו - 30 (ח). קבור בבית הקברות בהר הזיתים בחלקת הרבנים לצד אביו החורג למרגלות חלקת אלישר.
הרב חיים משה אלישר

נולד בירושלים בג' בשבט ה'תר"ה (1845) כבן בכור לרב יעקב שאול אלישר. מכונה חמ"א (ראשי התיבות של שמו).
נישא לווידה בת הרב רפאל מאיר פאניז'ל, ונולדו להם שישה בנים ושלוש בנות. עסק במסחר תוך לימוד תורה, ושאלות הלכתיות רבות נשלחו אליו שאלות אליו מרחבי העולם.
עם מינוי אביו לראשון לציון בשנת ה'תרנ"ג (1893), מונה הוא לנציגו וממלא מקומו במג'ליס אדארה - מועצת הפלך, וכיהן בה במשך 13 שנה.
נמנה עם מייסדי ופעילי מוסדות הציבור בירושלים, בהם בתי החולים שערי צדק ומשגב לדך. כן עמד שנים רבות בראש הרבנות הראשית בירושלים ותמך באספת הנבחרים. בשנת ה'תרס"ו הוציא את ספר השו"ת של אביו - "שאל האי"ש ופני חמ"א", והוסיף בו גם משלו.
שימש למשך כשנתיים כראשון לציון וכראש רבני ארץ ישראל.
בתר"פ חיבר את הספר "משה האיש" - שו"ת, והשאיר אחריו כתבי יד נוספים.
הלך לעולמו בד' בשבט תרפ"ד ונקבר בבית הקברות בהר הזיתים בחלקת הרבנים, חלקת אלישר.
בני משפחה נוספים

הרב יוסף שאול אלישר
יצחק שמעיה אלישר
אלעזר אלישר
אליהו אלישר
מנשה אלישר
יחיאל אלישר
ויקטור אלישר - דיפלומט ישראלי
לקריאה נוספת

נתן אפרתי, משפחת אלישר בתוככי ירושלים, בהוצאת ראובן מס, ירושלים ה'תשל"ה
הערות שוליים

↑  טענה זו אמנם ניתנת להפרכה, כי ניתן לשער שבני משפחת וילנא נהגו ולמדו לכתוב כספרדים
↑  בספרו תולדות חכמי ארץ ישראל
↑  ראו עליו בספר "יהודי המזרח בארץ ישראל" מאת משה דוד גאון, חלק ב' עמ' 56, ב"תולדות חכמי ירושלים", חלק ב' עמ' 166 וב"שלוחי ארץ ישראל" מאת אברהם יערי, עמ' - 492).
↑  לפי אברהם יערי, עמ' 492, היה בשליחות עצמו
↑  על פי תיאורו של ר' גדליה מסימיאטיץ - מתלמידי רבי יהודה החסיד - שביקר בחברון בתחילת המאה ה-18.
↑  ס"ח עמ' 219, ואברהם יערי "שלוחי ארץ ישראל", עמ' 492).
↑  משה דוד גאון, יהודי המזרח בארץ ישראל, חלק ב' עמ' 57 ו61 - 62, ובספרו של מאיר בניהו - החיד"א, עמ' שנ"ה - שנ"ו, ואברהם יערי ב"שלוחי ארץ ישראל", עמ' 102, 492, 591 - 2, 662 ו-866.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260881105171
כרסומת

מיני מכונת כרסום קונבנציונלית.
כלי עיבוד (כרסומים) שונים.
כרסומת (כַּרְסֹמֶת) היא מכונה לעיבוד שבבי, המשמשת לעיבוד מדויק של משטחים מישוריים וצורתיים. כִּרסוּם הוא השיטה הנפוצה ביותר לעיבוד שבבי, ומשמשת לעיבוד של כמעט כל הצורות הגאומטריות. כלי העיבוד של הכרסומת נקרא כַּרְסוֹם. בשונה מחריטה, הכַּרסום מסתובב בכוֹשׁ הכרסומת, והעֻבָּד נע לעומתו בשלושה צירי תנועה ובציר סיבוב על שולחן מסתובב. הכרסומות קיימות בשתי תצורות בסיסיות: אנכית ואופקית, בהתאם לכיוון הכוש.
כרסומות פשוטות מאפשרות תנועה בשלושה צירים (X,Y,Z), ויש כרסומות בעלות צירי סיבוב נוספים.
סוגים

בתעשייה נהוג להבחין בין שני סוגי מכונות:
מכונות כרסום קונבנציונליות – מכונות שחלק ניכר מהפעלתן מתבצע ידנית.
מכונות כרסום בעלות בקרה ספרתית (NC/CNC) – מכונות שהפעולות בהן מבוצעות ללא מעורבות העובד. הפיתוח של מכונות אלו החל בשנות ה-50, לאחר מלחמת העולם השנייה. בשוק קיימות מכונות CNC המסוגלות לעבד גם בארבעה וחמישה צירים.
בעיבוד עץ משתמשים בכרסומת ידנית, המכונה "רוטר".
סוגי כרסומים

ישנם סוגים שונים של כרסומים למטרות שונות. בהם:
כרסום דיסקה – לחיתוך
כרסום אצבע – לחיתוך ולגימור או לחריצים עמוקים
כרסום שיכור – לכרסום ולעיבוד של חריצים
כרסום מצח – לעיבוד משטחים
כאשר נדרש עיבוד לצורה מיוחדת ניתן להשתמש בכַרְסוֹמים לא סטנדרטיים, צורתיים.
אמצעים נוספים

פעולת הכרסום מחייבת עבודה עם אמצעי עזר:
כלי דפינה למוצר.
ציוד וכלי מדידה ובקורת.
מערכת לאספקת נוזל קירור לאזור העבודה.
אמצעי בטיחות להגנת העובד וסביבת העבודה.
ראו גם

רוטר (כלי עבודה)
מכונת כרסום CNC.
אולגה קורבוט

אולגה ולנטינובנה קורבוט (בבלארוסית: Вольга Валянцінаўна Корбут; ברוסית: Ольга Валентиновна Корбут; נולדה ב־16 במאי 1955) היא מתעמלת בלארוסית-סובייטית. היא אלופה אולימפית (מינכן 1972 ומונטריאול 1976) בעלת 6 מדליות, מהן 4 מדליות זהב ואלופת עולם בעלת 5 מדליות, מהן 2 מדליות זהב.
קורבוט זכתה לפרסום עולמי באולימפיאדת מינכן (1972), כאשר כבשה את ליבו של הציבור המערבי בעיצומה של המלחמה הקרה. למרות שישנן מתעמלות רבות שזכו גם לפניה וגם אחריה במדליות אולימפיות ובתארים רבים יותר, נחשבת הופעתה באולימפיאדת מינכן כפורצת דרך וכאירוע אשר שינה את פני התעמלות הנשים.
תחילת הקריירה

קורבוט נולדה בעיר גרודנו שבבלארוס. כבר בגיל צעיר התבלטה ביכולתה הספורטיבית ונמשכה לענף ההתעמלות בעקבות אחותה הגדולה שזכתה בהמשך גם היא בתארים בענף ההתעמלות. בגיל שמונה הצטרפה לבית ספר לספורט שנוהל על ידי רנאלד קניש שנודע כבר אז כמאמן התעמלות חדשן. המאמנת הראשונה שלה הייתה המתעמלת האולימפית (אולימפיאדת טוקיו) אלנה וולצ'סקיה. ב־1967 השתתפה באליפות בתי הספר של ברית המועצות וזכתה במדליות זהב על סוס קפיצות, מקבילים מדורגים וקורה. ב-1969, בהיותה בת 14 בלבד, התמודדה לראשונה באליפות ברית המועצות. קורבוט, שהתאמנה אז תחת הדרכתו של קניש, הציגה אז לראשונה בעולם, שני אלמנטים הקרויים על שמה: קורבוט סלטו - סלטה לאחור על מכשיר הקורה וקורבוט פליפ - סלטה לאחור מהבד העליון של המקבילים המדורגים. "קורבוט פליפ" היה התרגיל הראשון שבו התבצעה עזיבה של המקבילים המדורגים תוך כדי תנועה לאחור. קורבוט זכתה באליפות במכשיר סוס הקפיצות ובמקום החמישי בקרב רב.
בעקבות תרגיליה האקרובטיים, שזכו לתשואות הקהל, החל ויכוח בעולם ההתעמלות הסובייטי, האם ראוי לשלב תרגילים בעלי אופי קרקסי בהתעמלות הסובייטית בעלת המסורת המפוארת. ואמנם, מועצת הספורט הלאומית בברית המועצות החליטה להתנגד לתרגילים הללו וסימנה בכך את תחילת מאבקם של קניש וקורבוט להכרה בתרגיליהם החדשניים.
היא זכתה שוב במכשיר סוס הקפיצות באליפות ברית המועצות של 1970 ובמקום השמיני בקרב רב. באליפויות של 1971 ו-1972 זכתה במקומות הרביעי והשלישי (בהתאמה) בקרב רב.
אולימפיאדת מינכן

במסגרת תרגילי הקרב רב, אשר פתחו את תחרויות התעמלות הנשים באולימפיאדה, בעת שהובילה את התחרות לאחר שלושה מכשירים, ביצעה קורבוט תרגיל כושל במיוחד, דווקא על אחד המכשירים שבו הצטיינה - המקבילים המדורגים. במהלך התרגיל היא נכשלה באלמנטים פשוטים ואף נפלה מן המכשיר. בסיום התרגיל היא מיררה בבכי כאשר מצלמות הטלוויזיה מתמקדות בה. דווקא כישלון זה והתנהגותה האנושית, שבאה בניגוד לתפיסת הקהל המערבי את ספורטאי הגוש המזרחי כנוקשים וחסרי רגש, הקנו לה את אהדת הקהל והחלו את הפיכתה לאחת מכוכבות המשחקים.
בתחרויות במכשירים הבודדים הייתה מעורבת קורבוט בשתי הופעות בלתי נשכחות. בתרגיל על המקבילים המדורגים ביצעה הפעם תרגיל מושלם אשר כלל אלמנטים אקרובטיים קשים מאוד. הקהל הגיב במחיאות כפיים סוערות, אך נדהם כאשר השופטים העניקו לה את הציון 9.80 שנראה לקהל כנמוך מדי. תגובת הקהל במינכן הייתה חסרת תקדים. במשך דקות ארוכות קרא הקהל בוז ורקע ברגליו ולא איפשר את המשך התחרות. למרות זאת, השופטים לא שינו את החלטתם ואחרי כרבע שעה של מחאת הקהל, סימנו השופטים למתעמלת הבאה לעלות למכשיר ורק במהלך התרגיל פסק הרעש. בסיום, הספיק הציון הסופי של 19.450 נק' למדליית כסף ביחד עם אריקה צוכולד ובמדליית הזהב זכתה אלופת העולם קארין ביטנר-יאנץ (19.675 נק'), שתיהן מגרמניה המזרחית.
קורבוט זכתה במדליית זהב על תרגיליה על מכשיר הקורה והתייצבה למכשיר האחרון, תרגיל הקרקע. היא הייתה המתעמלת האחרונה בסבב המתעמלות והייתה זקוקה בתרגילה האחרון לציון של 9.90 כדי לזכות במדליית הזהב במכשיר ולחלוף על פני יריבתה הגדולה לודמילה טורישצ'בה. קורבוט ביצעה תרגיל מלא חן וללא טעויות וכבשה את לב הקהל שהגיב בתשואות סוערות. השופטים העניקו לה את הציון 9.90 וכך היא זכתה במדליית הזהב האישית השנייה שלה במשחקים. בנוסף, היא זכתה במדליית הזהב בתחרות הקבוצתית יחד עם קבוצת המתעמלות הסובייטית.
הפופולריות של קורבוט

כבר במהלך אולימפיאדת מינכן הפכה קורבוט לאישיות בולטת הרבה מעבר להישגיה הספורטיביים. התקשורת המערבית התפעלה מגילה הצעיר ומיכולתה האקרובטית, אך במיוחד שבתה קורבוט את לבם של הצופים המערביים בחיוכיה בזמן ולאחר התרגילים ובחינה הכובש שכאמור, עמד בסתירה להתנהגותם הרצינית והנוקשה של רוב הספורטאים מהגוש המזרחי. לאחר האולימפיאדה היא החלה בסיורים ברחבי העולם ואף הגיעה בעיצומה של המלחמה הקרה לארצות הברית שם נפגשה עם הנשיא באותה עת, ריצ'רד ניקסון, אשר לדברי קורבוט אמר לה כי הופעתה במינכן תרמה להפחתת המתיחות הפוליטית בתקופת המלחמה הקרה יותר מכפי ששגרירויות המדינות היו מסוגלות לעשות בתקופה של חמש שנים.
סיום הקריירה

קורבוט זכתה ב-1973 באליפות ברית המועצות ובאוניברסיאדה. באליפות אירופה בהתעמלות שנערכה בלונדון, אותה שנה היא זכתה במדליית כסף בתחרות הקרב רב אחרי בת ארצה לודמילה טורישצ'בה. באליפות העולם בהתעמלות שנערכה בווארנה, בולגריה בשנת 1974 היא זכתה ב-5 מדליות מהן 2 זהב ו-3 כסף. מדליות זהב בתחרות הקבוצתית ובתרגיל על סוס הקפיצות ומדליות כסף בתרגילים על הקרקע, על המקבילים המדורגים ועל הקורה.
ב-1975 היא הסתכסכה עם מאמנה קניש ועברה להתאמן אצל אשתו. באולימפיאדת מונטריאול (1976) היא זכתה במדליית זהב בתחרות הקבוצתית ובמדליית כסף בתרגיל על הקורה.
ב-1977, כחצי שנה אחרי האולימפיאדה, היא פרשה מהתעמלות. היא נישאה לזמר הבילורוסי ליאוניד בורטקביץ (ממובילי להקת פסניארי) וילדה בן ב-1979. לאחר אסון צ'רנוביל ב-1986 היא החלה שוב במסע סיורים בעולם במטרה לגייס תרומות למען נפגעי האסון. ב-1991 היא עקרה עם משפחתה לארצות הברית ועסקה שם באימון נערות צעירות בהתעמלות. לאחר מספר שנים, נטען כנגדה כי יישמה את שיטות האימון הקשוחות שהיו נהוגות בברית המועצות גם על הנערות האמריקאיות והיא נאלצה להפסיק למשך זמן מה את קריירת האימון שלה. בשלב מאוחר יותר התגרשה קורבוט מבעלה, נישאה מחדש לאמריקאי והתגרשה בשנית ב-2007. היא חיה כיום באריזונה. ב-2001 נתפסה קורבוט בגנבה פעוטה מחנות אך היא הכחישה את ההאשמות.
השפעתה על התעמלות הנשים

הופעתה של קורבוט באולימפיאדת מינכן הייתה פורצת דרך במובנים רבים. עד אז שלטה בהתעמלות הנשים האסכולה הסובייטית שהושפעה מאוד מתנועות הבלט הקלאסי והדגישה תנועות "ברבור" ארוכות, קצב איטי יחסית ורצינות. רוב המתעמלות המובילות עד אז היו בשנות העשרים שלהן.
קורבוט ומאמנה קניש הכניסו לעולם ההתעמלות את התרגילים האקרובטיים אשר שבו את לב הקהל ואשר הפכו מאז לאלמנט המוביל בהתעמלות הנשים. תוך מספר שנים הפכה התעמלות הנשים, למעשה, ל"התעמלות ילדות" כאשר כל המתעמלות המובילות היו בגילאי 18-14. תרגילי ההתעמלות הפכו לקצביים יותר והמתעמלות הקפידו לחייך במשך התרגיל. התעמלות הנשים הפכה לאחד מענפי הספורט הנצפים ביותר במסגרת המשחקים האולימפיים.
דמות בכירה בספורט האמריקאי טענה בזמנו כי לפני הופעתה של קורבוט באולימפיאדת מינכן היו בארצות הברית פחות מ-15,000 מתעמלות וכי שנתיים לאחר הופעתה עלה המספר ל-50,000.
שיטות האימון של קניש

בשנים האחרונות, בעת היותה בארצות הברית, יצאה קורבוט במספר הזדמנויות בהתקפות חריפות על מאמן העבר שלה רנאלד קניש. היא טענה כלפיו כי היא נאלצה כילדה להתאמן עד 20 שעות ביום. נדרש ממנה לרשום כל מזון שאכלה וכל משקה ששתתה. האימונים על התרגילים האקרובטיים הביאו למספר פציעות קשות ביותר. קניש הכריח אותה להתאמן מול מראה ולחייך באופן בלתי פוסק. לטענתה, כילדה, לא היו לה חיי חברה כלל והיא פיתחה תלות מוחלטת בקניש. היא גם רמזה כי ייתכן וקיבלה חומרים אשר עיכבו את התפתחותה המינית, דבר אשר נועד לשמר את גמישות גופה ואת תדמיתה הצעירה.
בהאשמות הכבדות ביותר שבהן יצאה קורבוט לגבי קניש, היא טענה כי זמן קצר לפני אולימפיאדת מינכן, בעת היותה בת 17, הכריח אותה קניש לשתות כמה כוסות של קוניאק, כפה עליה קיום יחסי מין עמו וכי בהזדמנויות שונות הכה אותה. רנאלד קניש, אשר נדרש להאשמות החמורות הללו, ענה כי קורבוט הייתה ילדה עצלה וקפריזית. הוא הכחיש מכל וכל את סיפור כפיית יחסי המין וטען כי קורבוט המציאה את הסיפור גם כדי לקדם את מכירת ספרה אשר יצא לאור באותה עת וגם כדי לנקום בו על כך שהכה אותה פעם אחת בפומבי ומאז אותו אירוע, שנאה אותו קורבוט לטענתו. כאמור, קניש הכחיש כי הכה את קורבוט בהזדמנויות נוספות.
הערות שוליים

↑  ynet ספורט, המתעמלת האגדית מוכרת את המדליות כדי להתקיים, באתר ynet, 17 בפברואר 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 118565370  ISNI: 0000 0000 8181 8664  LCCN: n50043270  SNAC: w6n427vz  VIAF: 113881929   WorldCat (עם VIAF): 113881929 
אולגה קורבוט במהלך אולימפיאדת מינכן ב-1972, כפי שהונצחה בבול של אזרבייג'ן ב-1996