stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ורג' אוסבורן
הערות שוליים

1 2 3  סוכנויות הידיעות, שר האוצר החדש של בריטניה - צעיר, מיוחס ובעל תוכניות שאפתניות, באתר הארץ, 16 במאי 2010
↑  הגרדיאן והניו יורק טיימס, בריטניה: חצי מיליון עובדי ציבור יפוטרו והתקציב יקוצץ ב-19% ב-4 שנים, באתר הארץ, 21 באוקטובר 2010
↑  הדר תדמור, ממשלת בריטניה חשפה את תקציב החירום: העלאת מע"מ, הורדת מס חברות והקפאת קצבאות, באתר הארץ, 23 ביוני 2010
↑  סוכנויות הידיעות, שר האוצר הבריטי פירק את רשות השירותים הפיננסיים, באתר הארץ, 18 ביוני 2010
↑  דיווח על הנאום באתר "עלונדון. נט"
↑  תוכן נאומו של ג'ורג' אוסבורן לרגל 250 שנה לוועד שליחי הקהילות, באתר ממשלת בריטניה (באנגלית)
↑  George Osborne plays increasing role in UK foreign policy, באתר Financial Times, 12 באוגוסט 2014.
↑  סטיבן ארלנגר, קמרון הציג את ממשלתו החדשה; שרת השוויון התנגדה לנישואי גאים, באתר הארץ, 13 במאי 2015
↑  אנשיל פפר, שבוע לפני משאל העם בבריטניה, אירופה מתכוננת לרעידת אדמה, באתר הארץ, 16 ביוני 2016
↑  הגרדיאן, איי.פי ורויטרס, תרזה מיי הרכיבה ממשלה חדשה: בוריס ג'ונסון שר החוץ ופיליפ המונד שר האוצר, באתר הארץ, 13 ביולי 2016
↑  אנשיל פפר, ראשת ממשלת בריטניה הודיעה על הקדמת הבחירות לתחילת יוני, באתר הארץ, 18 באפריל 2017
↑  סוכנויות הידיעות, שכרו של שר האוצר הבריטי לשעבר בחברת ניהול הקרנות הגדולה בעולם: 16,400 דולר ליום, באתר TheMarker‏, 10 במרץ 2017
↑  אי־פי, תפקידו החדש של שר האוצר לשעבר של בריטניה: עורך עיתון, באתר TheMarker‏, 17 במרץ 2017
↑  סוכנויות הידיעות, הון-שלטון-משפחתון: כך מקדם ג'ורג' אוסבורן את האינטרסים של חותנו, באתר TheMarker‏, 13 בינואר 2013
↑  סוכנויות הידיעות, ממשלת בריטניה שווה 70 מיליון ליש"ט; שני שלישים מהשרים מיליונרים, באתר TheMarker‏, 29 במאי 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810605992305606  GND: 1014837596  ISNI: 0000 0000 4326 5704  LCCN: no2013003753  MusicBrainz: f7d2c8fa-9d81-478f-839b-b5bb49fe9273  SUDOC: 178633984  UKPARL: MZgn0iAu  VIAF: 26624624   WorldCat (עם VIAF): 26624624
המערכה בפרס במלחמת העולם הראשונה

הגנרל עלי איחסן סביס ואנשיו בהמדאן
המערכה בפרס במלחמת העולם הראשונה הייתה סדרת התנגשויות בין הבריטים והרוסים (טרם המהפכה הקומוניסטית), שתיהן חלק ממדינות ההסכמה, מצד אחד, לבין האימפריה העות'מאנית, אחת ממעצמות המרכז, מצד שני. אלה גם אלה גייסו לעזרתם גורמים פרסיים מקומיים התומכים בהם, ושנטלו חלק פעיל בקרבות. הקרבות התרחשו בעיקר, אך לא רק, במערבה ובצפונה של פרס (איראן של ימינו). תחילתם בדצמבר 1914, שבועות מספר לאחר הצטרפות העות'מאנים למלחמה, וסיומן עם יציאת האימפריה העות'מאנית מהמלחמה ב-30 באוקטובר 1918. היקף הכוחות שהשתתפו בקרבות בפרס היה קטן, יחסית למאמץ האדיר שהשקיעו המעצמות באותה מלחמה, והם מנו בדרך כלל כמה אלפי לוחמים בכל אחד מצידי המתרס, כאשר חלק משמעותי מהם היו מיליציות מקומיות של תומכי אותו צד. בנוסף, הקרבות בפרס התאפיינו בהקצאת היקף משאבים משתנה על פני זמן, מצד הצדדים המעורבים בלחימה, וכיוון שכך, מאזן הכוחות השתנה בהתמדה.
רקע

טרם מלחמת העולם הראשונה חולקה פרס, שהייתה מדינה עצמאית, לאזורי השפעה בריטי ורוסי שקיבלו גושפנקה רשמית בשנת 1907 בהסכם ביניהן. אזור ההשפעה הרוסי כלל את צפונה של פרס, החלק הגובל ברוסיה, ואילו אזור ההשפעה הבריטי כלל את דרום מזרח הממלכה, החלק הגובל בהודו הבריטית. שאר שטחה של פרס שימש כאזור חיץ נייטרלי. עם פרוץ המלחמה נותרה פרס באופן רשמי נייטרלית, אך בשל מיקומה, גובלת בשטחים של האימפריה העות'מאנית, האימפריה הבריטית והאימפריה הרוסית, בשל קיום סיעות התומכות בצד זה או אחר, או העוינות צד זה או אחר, וכן בשל שדות הנפט שבשטחה, שהחלו להתגלות מתחילת המאה העשרים, הפכו בכל זאת חלקים ממנה לזירת קרבות. חלק מאותם קרבות היו המשך או "גלישה" של קרבות בין המעצמות היריבות, מאזורים הסמוכים לפרס.
קרבות ראשונים בסמוך לחזית הקווקז

עם כניסת האימפריה העות'מאנית למלחמה, לצד מעצמות המרכז, באוקטובר 1914, החלו קרבות בינה לבין רוסיה, בגבול המשותף ביניהן בהרי הקווקז, סמוך למדי לפרס, ובדצמבר פתחו העות'מאנים במתקפה באותו אזור. כמהלך צדדי של אותה מערכה, חיילים עות'מאנים חצו את הגבול הפרסי בקוטור, כבשו אותה, התגברו על כוחות רוסיים קלים, שדוללו עוד קודם לכן בשל צורכי הלחימה בקווקז, והתקדמו עד הוי. למהלך זה לא היה המשך, כיוון שבשבועות הבאים, במערכה העיקרית שבקווקז גברה ידם של הרוסים, כך שיכולתם של העות'מאנים לתגבר את כוחותיהם בפרס הייתה מוגבלת.
בינואר 1915 חדר כוח עות'מאני אל צפון מערב פרס והתגבר על הכוחות הרוסיים הדלילים שעמדו כנגדו, כבש את העיר אורמיה, ואף המשיך וכבש את תבריז. בהתקפת נגד של הרוסים, לאחר שאלה תיגברו את כוחותיהם, עברה תבריז לידיהם מחדש בסוף החודש. ניסיון להמשך ההתקפה הרוסית בפברואר נכשל, אך בכוח מתוגבר הם השיגו התקדמות נוספת בחודש מרץ עם כיבוש דילמן, שלאחריו הצליחו העות'מאנים לבלמם בקוטור.
באפריל חדר כוח עות'מאני לצפון פרס כדי לסלק את הרוסים מן האזור, אך נעצר בידי כוח מתנדבים ארמני שפעל בשרות הרוסים. תגבורת רוסית הניסה את העות'מאנים מן האזור, וח'ליל ביי, מפקד הכוח העות'מאני קיבל הוראה לסגת מפרס. כוחות ארמניים בפיקוד רוסי, אשר נודע להם על שואת הארמנים, ואחר כך גם כוחות רוסיים, חדרו מפרס לשטח האימפריה העות'מאנית ובחודשים הבאים, הקרבות בגזרה זו התחוללו בשטח טורקיה של היום.
מעצמות ההסכמה משנסות מותניים

ב-1915 הניחו הרוסים לבריטים את 'אזור החיץ' שבין אזורי ההשפעה הבריטי והרוסי. באוגוסט 1915 נחתו כוחות בריטיים בבושהר שלחוף המפרץ הפרסי, שנמצאה באותו אזור חיץ, וזאת בתגובה להתגברות פעילות הכוחות התומכים במעצמות המרכז בדרום פרס. בנובמבר ניצחו כוחות פרסיים התומכים במעצמות המרכז שבטים מקומיים פרו-בריטיים, השתלטו על שיראז ואסרו בה את הנתינים הבריטיים. כן השתלטו אלה על קרמאן ועל יאזד. בתגובה להתפתחויות אלה, בסוף אותה שנה החלו הבריטים בדרום פרס בהקמת כוח שכירי חרב המבוסס על בני שבטים מקומיים. אותו כוח השתלט מחדש על קרמאן ביוני 1916. בצידה האחר, הצפוני, של פרס, תקף בנובמבר כוח מיליציה מקומי שבסיסו העיר המדאן כוח פרשים פרסי פרו-רוסי, ניצח אותו, ואף שכנע חלק מחייליו להצטרף למנצחים. בשלב זה הרוסים הגיבו במשלוח שני טורים. האחד, שכלל גם מתנדבים ארמנים, עשה דרכו לטהראן, שנכבשה עד סוף החודש, ובדצמבר 'שוכנע' השאח להקים ממשלה התומכת במעצמות ההסכמה.
כוח רוסי שני נשלח דרומה מערבה. הוא הביס את הכוח המקומי, בהמשך כבש את המדאן, ואחר כך את סולטאנאבד (כיום אראק). יריביהם נסוגו לכרמאנשאה, והרוסים בהתקדמותם כבשו את ראמאדן בינואר 1916 ואת כרמאנשאה בפברואר. בהמשך, עד מאי 1916, עת השתלטו על קאסר-שירין, הם הגיעו עד לגבול פרס עם האימפריה העות'מאנית (גבול איראן-עיראק של היום) כ-250 ק"מ מבגדאד, ואף יצרו קשר רופף עם הבריטים בדרום. ביוני, מעט לאחר שהרוסים חצו את הגבול, הצליחו העות'מאנים לעצור לבסוף טור זה בחנאקין, שבתחומי עיראק של ימינו. בהתקפת נגד כבשו העות'מאנים חזרה את המדאן וכרמנשאה והרוסים נסוגו חזרה צפונה. בסופה של אותה שנה התאוששו הרוסים, וכבשו את קום, שמדרום לטהראן, ואת המדאן. כן הצליחו אלה, בעזרת כוח שנחת בבנדאר פהלווי, שבסמוך לחוף הים הכספי, לדכא ניסיון של תומכי מעצמות המרכז, לתפוס את השלטון בטהראן.
המהפכה הרוסית ואחריה

אירועי המהפכה ברוסיה שיתקו במידה רבה, ובהדרגה, את פעולותיו של צבאה במהלך 1917, והדבר קיבל ביטוי רשמי בהסכם שביתת הנשק של ארזינג'אן, ב-5 בדצמבר 1917, אשר סיים את פעולות האיבה בין הרוסים לעות'מאנים. בחוזה ברסט-ליטובסק, במרץ 1918, יצאה רוסיה כליל מהמלחמה. כוח רוסי קטן העמיד עצמו לשירות בעלות הברית למרות ההסכמים האמורים. העות'מאנים ניצלו את יציאת הרוסים מהלחימה בקווקז, ולאחר השתלטותם על האזור הצפון-מזרחי של האימפריה, תוך סילוק תומכי מעצמות ההסכמה, חצו כוחותיהם את גבול פרס. מולם עמדו כוחות ארמניים ואשורים (נוצרים נסטוריאנים) שבמשך כל הסכסוך המתואר עמדו תמיד לצד יריביהם של העות'מאנים. העות'מאנים נכנסו לתבריז ביוני 1918, שברו ליד דילמן ניסיון של מתנדבים ארמנים לתגבר את כוחותיהם בזירה, וכבשו את דילמן.
בינתיים, הבריטים שהלכו וגברו על העות'מאנים במסופוטמיה (עיראק של ימינו), חדרו לאזרבייג'ן הפרסית (צפון-מערב איראן של ימינו) והתקדמות העות'מאנים נעצרה ביולי. העות'מאנים החזיקו בעמדות בצפון פרס, בין תבריז לים הכספי, עד הפסקת האש של מודרוס, ב-30 באוקטובר 1918, בעוד הבריטים משתלטים על יתר האזור.
אחרי הפסקת האש

כתוצאה ישירה של המלחמה תפסה בריטניה מקום ראשון במעלה מבחינת ההשפעה בפרס, ובעיקר מבחינת הגישה לשדות הנפט המקומיים. צפון פרס, שנכבשה למעשה בידי הבריטים, שימשה בנוסף בסיס ודרך מעבר להתערבות בריטית באזורים הסמוכים לפרס, מעבר לגבול הרוסי, כחלק מהתערבות מדינות ההסכמה במלחמת האזרחים ברוסיה.
לקריאה נוספת

Atabaki, Touraj (ed.) (2006). Iran and the First World War: Battleground of the Great Powers. New York: I.B.Tauris. ISBN 1-86064-964-5, ISBN 978-1-86064-964-6.
Austin, H. H. (1920). The Baqubah Refugee Camp. ISBN 978-1-59333-401-7.{{cite book}}:  תחזוקה - ציטוט: ref duplicates default (link)
A.J. Barker, The Neglected War: Mesopotamia, 1914–1918 (Faber and Faber, 1967)
Bati, Alum. 1918: Azerbaijan At War – a two-part article on Azerbaijan and Dunsterforce in 1918, for Part 1 see http://www.visions.az/en/news/661/cc10060a/; for Part 2 see http://www.visions.az/en/news/686/ecbd8399/
Paul Knight: The British Army in Mesopotamia, 1914–1918 (McFarland, 2013, ISBN 978-0786470495)
Operations in Persia 1914–1919 by Brigadier-General F J Moberly (Printed 1929 but classed "Confidential"; 1987 reprint, HMSO). ISBN 0-11-290453-X.
Northcote, Dudley S. (1922). "Saving Forty Thousand Armenians". Current History. New York Times Co. נבדק ב-12 בדצמבר 2008. {{cite news}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: ref duplicates default (link)
Pasdermadjian, Garegin; Aram Torossian (1918). Why Armenia Should be Free: Armenia's Role in the Present War. Hairenik Pub. Co.
מייקל מדסן

| --- | --- |

 לידה:  25 בספטמבר 1957 (בן 67) שיקגו, ארצות הברית 
 סוגה מועדפת:  דרמה, מותחן, סרט פעולה 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1982 
 מקום לימודים:  גימנסיית אוונסטון 
 בן או בת זוג:  ג'ורגן ל'פייר 
 צאצאים:  כריסטיאן מדסן 
 http://michaelmadsen.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
מייקל מדסן - מרץ 2010
מייקל מדסן (באנגלית: Michael Soren Madsen, נולד ב-25 בספטמבר 1957) הוא שחקן קולנוע, במאי, מפיק ומשורר אמריקאי, שהופיע עד כה ביותר מ-150 סרטים.
קורות חיים

מדסן נולד ב-1957 בשיקגו, אילינוי. ילדם השני של קלוין מדסן, ממוצא דני, ואיליין לבית מלסון, ממוצא אירי, סקוטי, אנגלי, גרמני ואינדיאני. האב היה כבאי במקצועו ואילו האם מחזאית, מפיקת טלוויזיה (בעיקר ברשת הציבורית האמריקאית - PBS), סופרת, שחקנית ומשוררת, שזכתה בפרס אמי. מדסן הוא הבן היחיד במשפחה. אחותו הבכורה שריל, שיחקה בסרט קולנוע אחד (בלבד) וכיום היא בעלת מסעדה בוויסקונסין. אחותו השנייה, הצעירה ממנו בכארבע שנים, היא השחקנית וירג'יניה מדסן. ההורים התגרשו ב-1968.
מדסן נישא לראשונה לשחקנית ג'ורגן ל'פייר (אחותה של הזמרת והשחקנית הידועה שר), המבוגרת ממנו בכשש שנים. הוא התגרש ונישא בשנית ב-1991 לשחקנית ג'נין ביסיגננו, המבוגרת ממנו בכחצי שנה. התגרש ב-1995 שוב, וב-15 באפריל 1996 נישא בשלישית, לשחקנית דיאן מורגן, לה הוא נשוי עד היום. יש לו שני בנים מאשתו השנייה ושניים מהשלישית, בנוסף לבן חורג, בנה של אשתו השלישית, מנישואיה הראשונים.
שחקן בסרטי קולנוע וטלוויזיה

מדסן למד משחק אצל ג'ון מלקוביץ', בשיקגו. הוא הופיע לראשונה ב-1982 בסרט Against All Hope. לאחר מכן הופיע בשורת סרטי קולנוע וטלוויזיה בתפקידים קטנים יחסית, עד שזכה לראשונה לפרסום ב-1989, כששיחק בתפקיד הרוצח המופרע וינס מילר בסרט Kill Me Again. לאחר מכן, ב-1992, הוא התפרסם עוד יותר, בתפקיד די דומה, כרוצח הסדיסט "מר בלונד" בסרטו של קוונטין טרנטינו - Reservoir Dogs - כלבי אשמורת.
כדי שלא לקבע את עצמו בתפקידים מעין אלה, שיחק מדסן בהצלחה רבה גם בשני סרטי המשפחה "לשחרר את ווילי" (1993, 1995), בתפקיד האב המאמץ גלן גרינווד. כמו כן, הוא הופיע בסרטי מדע בדיוני כמו מין מסוכן (1995) ובקומדיות כמו מת לצעוק 4 (2006). עם זאת, במקביל הוא המשיך להופיע בסרטים שונים בתפקיד "האיש הרע", כמו למשל בשני סרטי "להרוג את ביל" (2003, 2004) (שוב עם קוונטין טרנטינו), עיר החטאים (2005) ועוד. בין לבין שיחק מדסן בשורה ארוכה נוספת של סרטי קולנוע וטלוויזיה, ביניהם ידועים ומצליחים מאוד, כמו תלמה ולואיז (1991), סדרות טלוויזיה כמו "24", ועוד.
פילמוגרפיה חלקית

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1983 | משחקי מלחמה | סטיב פלפס |  |
| 1984 | הטוב מכולם | באמפ ביילי |  |
| 1987 | The Killing Time | סטו |  |
| 1989 | הרוג אותי שוב | וינס מילר |  |
| 1990 | מונטנה | פירס | סרט טלוויזיה |
| 1991 | הדלתות | טום בייקר |  |
| 1991 | תלמה ולואיז | ג'ימי לנוקס |  |
| 1992 | כלבי אשמורת | ויק וגה/מיסטר בלונד |  |
| 1992 | Beyond the Law | Blood |  |
| 1993 | לשחרר את ווילי | גלן גרינווד |  |
| 1994 | וויט ארפ | ורג'יל ארפ |  |
| 1994 | הבריחה | רודי טראוויס |  |
| 1994 | חיבור מת | הבלש מאט דיקסון |  |
| 1995 | מין מסוכן | פרסטון לנוקס |  |
| 1995 | לשחרר את ווילי 2: המסע הביתה | גלן גרינווד |  |
| 1996 | מפליי מלהולנד | אדי הול |  |
| 1996 | ימיו האחרונים של פרנקי הזבוב | סאל |  |
| 1997 | דוני בראסקו | דומיניק נפוליטנו |  |
| 1997 | היוצר | סקארני |  |
| 1998 | עיקוף | בארל רוג'רס |  |
| 2001 | Big Apple | טרי מאדוק | תפקיד ראשי; 8 פרקים |
| 2002 | למות ביום אחר | דמיאן פלקו |  |
| 2003 | הבת של הבוס שלי | טי ג'יי |  |
| 2003 | להרוג את ביל | באד |  |
| 2004 | להרוג את ביל חלק 2 | באד |  |
| 2004 | פרנקנשטיין | הבלש הארקר | סרט טלוויזיה |
| 2004 | בלוברי | וואלאס סבסטיאן בלאנט |  |
| 2005 | עיר החטאים | בוב |  |
| 2005 | Chasing Ghosts | קווין האריסון |  |
| 2006 | מת לצעוק 4 | אוליבר |  |
| 2006 | אול אין | סיל |  |
| 2006 | מכונה | ריי |  |
| 2007 | בכל האמצעים | ג'אקל |  |
| 2007 | Strength and Honour | שון קלר |  |
| 2007 | לחיות ולמות | לינד |  |
| 2008 | Hell Ride | The Gent |  |
| 2008 | Vice | מקס ווקר |  |
| 2008 | חורף מסוכן | דין |  |
| 2009 | גרין לנטרן: טיסה ראשונה | קילווג | דיבוב |
| 2009 | Outrage |  |  |
| 2009 | הקבר | ג'ורג' |  |
| 2009 | Shannon's Rainbow | דייב |  |
| 2010 | Corruption.Gov | הסנטור ג'ון מורדייר |  |
| 2010 | The Killing Jar | דו |  |
| 2010 | להתחיל את המשחק | ד"ר טרנר |  |
| 2011 | The Brazen Bull | The Man |  |
| 2011 | גור אריה יהודה | הבוס | דיבוב |
| 2012 | Eldorado | טד |  |
| 2012 | המאבק על השלל | קול למברט |  |
| 2015 | התקווה אבודה | מאנול |  |
| 2015 | רוצח שכיר בלונדון | הבוס |  |
| 2015 | No Deposit | פיטר שיי |  |
| 2015 | Big Time in Hollywood, FL | הארווי סקולס | סדרת טלוויזיה |
| 2016 | העץ האבוד | ג'ון |  |
| 2016 | שמונת השנואים | ג'ו גייג' |  |
| 2016 | אלו שלא יכולים | השוטר ק'ולוהום | סדרת טלוויזיה; פרק אחד |
| 2016 | פאוורס | פטריק | תפקיד ראשי (עונה 2); 10 פרקים |
| 2017 | Rock, Paper, Scissors | דויל |  |
| 2018 | פאפא | איוון |  |
| 2019 | היו זמנים בהוליווד | שריף האקט |  |
| 2019 | גנובים על הקרח | דוכס | דיבוב |
| 2020 | Puppy Love | ווסלי |  |
| 2022 | Until We Meet Again | הבלש מוריסון |  |
| TBA | Cookbook for Southern Housewives | קינגסלי |  |
בנוסף לסרטי קולנוע וטלוויזיה בהם הופיע, ביים מדסן והפיק מספר סרטים משלו. ב-2007 נעשה עליו סרט כאילו דוקומנטרי, אף כי בפועל קומדיה דמיונית - Being Michael Madsen, בכיכובו בתפקיד עצמו ובהשתתפות אמו איליין בתפקיד עצמה וכן שורת שחקני קולנוע בכירים ובהם דריל האנה, וירג'יניה מדסן, דייוויד קרדין, הארי דין סטנטון ועוד. בשנים 2007 - 2008 זכה מדסן בשני פרסים שונים בגין משחקו.
סופר-משורר-צלם

מדסן כתב מספר ספרי שירה שיצאו לאור ותורגמו לשפות אחרות כמו נורווגית, הולנדית ועוד:
(Beer, Blood and Ashes (1995
(Eat The Worm (1995
(Burning in Paradise (1998 - ספר זה זכה גם בפרס לספר שירה לשנת 1998.
(A Blessing of the Hounds (2002
(Down; A Book of Dreams and Other Ramblings (2004‏ 46
(When Pets Kill (2005
ב-2005 הוציאה Hands Publications‏ 13 הוצאה לאור, את כל ספרי השירה של מדסן בספר אחד הקרוי - The Complete Poetic Works of Michael Madsen, Vol I: 1995–2005. הספר זכה להצלחה בינלאומית.
ב-2006 הוציאה אותה הוצאה ספר צילומים של מדסן, שכלל בתוכו גם מספר שירים חדשים שהוא כתב. הספר קרוי - Signs of Life. באותה שנה העניקה הוצאת - Red Hen Press, פרס מפעל חיים למדסן, בגין ספרי השירה שלו.
ב-2009 יצא לאור בהוצאת אמזון ספר שירה נוסף של מדסן (יחד עם שני מחברים נוספים) - American Badass.
מדסן גם יצר ותרם את קולו לכמה משחקי וידאו. ב-2002 הוא קיבל פרס מיוחד מרשת בתי חולים הפרושה על פני כל אמריקה, בגין תרומתו לילדים חולים.
הערות שוליים

↑  האתר של איליין מדסן
↑  באתר FilmThreat
↑  פרופיל של מייקל מדסן באתר Celebrity Wonder
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007436775605171  PLWABN: 9810648960905606  BIBSYS: 5038479  BNE: XX1094461  BnF: cb14023060q (data)  GND: 122744640  ISNI: 0000 0001 1680 3105  LCCN: no96000485  MusicBrainz: 4b43b297-3c29-4a7a-a251-1a660e448387  NKC: js20050725025  NLK: KAC2020K9849  NTA: 172322146  PIC: 389112  SNAC: w6cv5d4h  SUDOC: 061588636  VIAF: 84237508   WorldCat (עם VIAF): 84237508
מלכה טננבאום

| --- | --- |

מלכה טננבאום
 לידה:  1937 (בת 88 בערך) דרזדן, גרמניה הנאצית
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל ישראל
 ספורט
 ענף ספורט:  שחייה
 תת-ענף:  שחייה במים פתוחים
 מועדון:  ברית מכבים עתיד
מלכה טננבאום (נולדה בשנת 1937) היא שחיינית עבר ישראלית. היא אלופת צליחת הכנרת החמישית (1953) והאישה הראשונה שצלחה את הכנרת לאורכה (1954) והחמישית בכלל.
ביוגרפיה

טננבאום נולדה בדרזדן, גרמניה. במהלך מלחמת העולם השנייה היא עברה להולנד. היא עלתה לארץ ישראל בשנת 1947 עם עליית הנוער. אמא של טטנבאום היא יהודית ויינר האישה המצילה הראשונה בישראל, עבדה בבריכת גלי גיל ברמת גן, שם היא התאמנה בשחייה בקבוצת ברית מכבים עתיד.
באוקטובר 1953 נסעה טננבאום לטבריה על מנת להשתתף בצליחת הכנרת החמישית. קבוצתה לא הייתה מוכנה לממן עבורה את הסירה המלווה בתחרות, אך לשמחתה אחד המשתתפים ביטל את השתתפותו ובכך נותרה סירה מלווה פנויה. מרכז הפועל שמח להעניק לה את הסירה כדי שתוכל להשתתף בצליחה. היא זכתה במקום הראשון מבין הנשים ובמקום 15 כללי בתוצאה של 3:16:10.6 שעות, לפני אראלה כהן (3:17.16.0 שעות) שזכתה בצליחה הרביעית. האירוע סביב השתתפותה בצליחה, עורר כעס רב בין מרכז הפועל למרכז מכבי והיא בחרה לעזוב את קבוצתה ולעבור לשחות בקבוצת הפועל תל אביב.
ב-23 באוקטובר 1954 צלחו שתי נשים ראשונות את הכנרת לאורכה מטבחה לדגניה א'. האירוע מומן וסוקר על ידי עיתון העולם הזה. לשתי השחייניות הייתה סירה מלווה אחת בלבד, כך שהן נאלצו לשחות ביחד, בקצב אחיד. לקראת הסיום, החלה טננבאום להגביר את קצב שחייתה וסיימה ראשונה בתוצאה של 9:20:40 שעות, לפני עדנה בורנשטיין שסיימה בתוצאה של 9:40 שעות.
בשנות ה-50 הופיעה טננבאום בפרסומת של גוטקס לבגדי ים. היא עסקה גם בשחייה צורנית ובקפיצות למים והשתתפה בתחרויות בשחייה צורנית.
בשנת 1968 זכתה טטבנבאום בפרס מציל בריכה מצטיין ובשנת 1969 עברה ללמוד פיזיותרפיה בניו יורק שם היא מתגוררת עד היום.
משפחתה

אחותה הצעירה של טננבאום היא גלינה ויינר, אלופת ישראל בשחייה ואחייניתה (הבת של גלינה ויינר), היא מעיין דוידוביץ' השייטת האולימפית של ישראל (בייג'ינג 2008 וריו דה ז'ניירו 2016).
ראו גם

שחיית מרתון במים פתוחים
הערות שוליים

1 2  שתי צעירות צלחו את הכנרת לאורכה, על המשמר, 24 באוקטובר 1954
1 2  ישראל פז, דרום-אפריקנים ניצחו בצליחת הכנרת ה-5, על המשמר, 7 באוקטובר 1953
↑  איה אורנשטיין, הבת נכנסה לבגד הים של אמא, מעריב, 13 ביוני 1979
↑  חולקו פרסים לחופי רחצה, הצופה, 7 בנובמבר 1968
ק.ד. סנטה קלרה

קלוב דספורטיבו סנטה קלרה (בפורטוגזית: Clube Desportivo Santa Clara) מכונה ק.ד. סנטה קלרה או בקיצור סנטה קלרה הוא מועדון כדורגל מהעיר פונטה דלגדה, שבאיים האזוריים, פורטוגל, המשחק בפרמיירה ליגה הליגה הפורטוגלית הבכירה.
המועדון מארח את משחקיו באצטדיון סאו מיגל המכיל 13,277 מושבים.
היסטוריה

סנטה קלרה עלתה לראשונה לליגה הבכירה לאחר שסיימה במקום השלישי בעונת 1998/1999 בליגת המשנה הפורטוגלית הסגונדה ליגה, אך כעבור שנה בלבד שבה לליגת המשנה לאחר שסיימה במקום האחרון בעונת 1999/2000 בפרימיירה ליגה. עונה אחת בלבד הספיקה לה בליגת המשנה, ואת עונת 2000/2001 היא סיימה עם אליפות הסגונדה ליגה תחת המאמנים מנואל פרננדס, וקרלוס מנואל שהחליף אותו במהלך העונה לאחר שזה עזב לספורטינג ליסבון בינואר 2001.
אף על פי שהגיעה רק למקום ה-14 בעונת 2001/2002 בליגה הבכירה, סנטה קלרה נבחרה על ידי אופ"א להשתתף בגביע האינטרטוטו של אופ"א לשנת 2002 כאשר ויטוריה דה גימארייש פרשה, מפני שהייתה זקוקה לקיץ כדי לשפץ את אצטדיונה הביתי אצטדיון ד. אפונסו אנריקס עבור משחקי יורו 2004.  במשחקה הראשון באירופה ניצחה סנטה קלרה 2–0 את שיראק הארמנית והעפילה לסיבוב השני לאחר שהשיגה תוצאת תיקו 3–3 בגומלין ו-5–3 בסיכום צמד המשחקים. בסיבוב השני פגשה סנטה קלרה את פ.ק. טפליצה הצ'כית היא הובסה בשני המשחקים 1–4 בבית ו-1–5 בחוץ והודחה.  העונה בליגה גם כן לא הסתיימה טוב כשסנטה קלרה סיימה במקום הלפני האחרון וירדה לליגה השנייה בסיום עונת 2002/2003.  את 15 העונות הבאות בילתה סנטה קלרה בליגת המשנה, כאשר בעונת 2014/2015 היה קרוב המועדון לרדת לליגה השלישית אך ניצל במחזורים האחרונים.
בסיום עונת 2017/2018, הצליחה סנטה קלרה של המאמן קרלוס פינטו שעזב בסיום העונה, לשוב לליגה הבכירה לאחר שסיימה במקום השני בליגת המשנה אחרי נסיונל מדיירה. בעונת החזרה שלה לליגה הבכירה עונת 2018/2019 הוביל ז'ואאו אנריקס יורשו של פינטו, את סנטה קלרה למקום העשירי בליגה שהיווה מיקום השיא של המעודון בליגה הבכירה. בעונה לאחר מכן עונת 2019/2020 הצליחה סנטה קלרה להתקדם מקום אחד נוסף וסיימה את העונה במקום התשיעי, אך בסיום העונה עזב אנריקס את המועדון. תחת יורשו דניאל רמוס סיים המועדון את עונת 2020/2021, במקום השישי מה שזיכה אותו בכרטיס לשלב המוקדמות השני של הקונפרנס ליג בעונת 2021/2022 . סנטה קלרה הוגרלה לצמד משחקים מול פ.ק. שקופי הצפון מקדונית וגברה עליה פעמיים 2–0 בבית ו-3–0 בחוץ. והעפילה לסיבוב המוקדמות השלישי, שם הוגרלה נגד אולימפיה ליובליאנה הסלובנית וגם עליה גברה פעמיים 3–0 בסיכום שני המשחקים. בשלב הפלייאוף פגשה סנטה קלרה את פרטיזן בלגרד הסרבית, סנטה קלרה ניצחה 2–1 במשחק הראשון אך הפסידה 0–2 בגומלין והודחה. תחת המאמן דניאל רמוס סנטה קלרה נהנתה מעוד עונה טובה בליגה אותה סיימה במקום ה-7. בעונה שלאחריה עונת 2022/2023 חלה ירידה משמעותית ביכולה של סנטה קלרה, היא סיימה את העונה במקום האחרון בליגה וירדה לליגה השנייה. אך עונה אחת בלבד הספיקה לה, כשזכתה באליפות הליגה השנייה בעונת 2023/2024 ושבה לליגה הבכירה.
אצטדיון

סנטה קלרה מארחת את משחקיה הביתיים באצטדיון סאו מיגל שבפונטה דלגאדה, העיר הגדולה ביותר באיים האזוריים, האצטדיון מכיל 13,277 מקומות.
תארים

הליגה הפורטוגלית השנייה
אלופה (1): 2000/2001, 2023/2024
הליגה הפורטוגלית השלישית
אלופה (1): 1997/1998
סגל הקבוצה

מעודכן ל-2 באוקטובר 2024
תוצאות במסגרת האירופית

| עונה | תחרות | שלב | מועדון | בית | חוץ | סופי |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2002/2003 | גביע האינטרטוטו | סיבוב ראשון | ארמניה שיראק | 2–0 | 3–3 | 5–3 |
| 2002/2003 | גביע האינטרטוטו | סיבוב שני | צ'כיה פ.ק. טפליצה | 1–4 | 1–5 | 2–9 |
| 2021/2022 | הקונפרנס ליג | שלב המוקדמות השני | מקדוניה פ.ק. שקופי | 2–0 | 3–0 | 5–0 |
| 2021/2022 | הקונפרנס ליג | שלב המוקדמות השלישי | סלובניה אולימפיה ליובליאנה | 2–0 | 1–0 | 3–0 |
| 2021/2022 | הקונפרנס ליג | פלייאוף | סרביה פרטיזן בלגרד | 2–1 | 0–2 | 2–3 |
הערות שוליים

↑  "Santa Clara substitui minhotos na Taça Intertoto" [Santa Clara replaced Minho Province team in Intertoto Cup]. Record (בפורטוגזית). 9 במאי 2002. נבדק ב-30 ביולי 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Santa Clara eliminado da Intertoto" [Santa Clara eliminated from the Intertoto]. Record (בפורטוגזית). 13 ביולי 2002. נבדק ב-30 ביולי 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Carlos Alberto Silva de saída" [Carlos Alberto Silva leaving]. Record (בפורטוגזית). 28 במאי 2003. נבדק ב-30 ביולי 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Trofense-Santa Clara, 0-0: Insulares garantem permanência" [Trofense 0-0 Santa Clara: Islanders guarantee survival]. Sábado (בפורטוגזית). 6 במאי 2015. נבדק ב-30 ביולי 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Carlos Pinto deixa o Santa Clara após subida à I Liga" [Carlos Pinto leaves Santa Clara after promotion to the I Liga]. Público (בפורטוגזית). 14 במאי 2018. נבדק ב-30 ביולי 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "João Henriques sai do Santa Clara depois de duas épocas de recordes" [João Henriques leaves Santa Clara after two record-breaking seasons]. Observador (בפורטוגזית). 24 ביולי 2020. נבדק ב-30 ביולי 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Liga: Santa Clara garante qualificação europeia" [Liga: Santa Clara guarantee European qualification] (בפורטוגזית). Mais Futebol. 19 במאי 2021. נבדק ב-20 במאי 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 122554598   WorldCat (עם VIAF): 122554598
ואסיל גבשווילי

| --- | --- |

ואסיל גבשווילי עם עוזריו. 1918
 לידה:  30 במרץ 1853 האימפריה הרוסית 
 פטירה:  1933 (בגיל 79 בערך) טביליסי, ברה"מ 
 מדינה:  האימפריה הרוסית 
 פרסים והוקרה:  עיטור  אנה הקדושה,  דרגה ראשונה  עיטור ולדימיר הקדוש, דרגה 4  מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה 3  עיטור  ולדימיר הקדוש, דרגה 3  חרב הזהב של גבורה  מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה 2  אות המסדר אנה הקדושה, דרגה 3  מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה 1  מסדר סנטה אנה, דרגה 2  דרגה רביעית במסדר גאורגיוס הקדוש 
 
ואסיל גָבַּשווילי (בגאורגית: ვასილ გაბაშვილი;‏ 1853–1933) הידוע גם בשמו הרוסי ואסילי דוידוביץ' גבייב (ברוסית: Василий Давидович Габаев) היה איש צבא גאורגי, מפקד בשירות האימפריה הרוסית והרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה.
כבן למשפחת אצילים שירת גבשווילי כקצין בצבא האימפריה הרוסית ולקח חלק במלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), שנערכה מול האימפריה העות'מאנית. לאחר מכן לחם גבשווילי במלחמת העולם הראשונה וקודם, בשנת 1916, לדרגת לוטננט גנרל (דרגה אחת נמוכה מגנרל). הוא שירת כמפקד הצבאי של טביליסי משנת 1916 ועד לשנת 1917 בה מונה כמפקד הכוח הצבאי הגאורגי החדש שהיה הבסיס לצבא הגאורגי שהוקם מאוחר יותר. הוא כיהן בתפקידים בכירים בצבא גאורגיה בתקופת העצמאות הקצרה של הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה בשנים 1918–1921 ופרש לאחר פלישת הצבא האדום לגאורגיה בשנת 1921.