stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית חילאני
ממצאים

המבנה הקדום ביותר מטיפוס בית חילאני התגלה על ידי לנרד וולי בשכבה IV באללח'. המבנה מתוארך למאה ה-15 לפנה"ס. הזמן בו שוקמה העיר אחרי הכיבוש החתי.
בניין המצודה בבירת ממלכת החתים, חתושש, נבנה בסגנון דומה. בניית העיר מתוארכת למאה ה-12 לפנה"ס בידי תודחליאש הרביעי.
תקופת השיא בו השתמשו בסגנון למבנה ארמונות הייתה תקופת הברזל. בתל חלף, בירת ארם, בצפון מזרח סוריה, התגלה ארמון מסוג בית חילאני. הארמון מתוארך למאה ה-10 או ה-9 לפנה"ס. התל נחפר ב-1911 על ידי מקס ואן אופנהיים. בחפירות הארמון התגלתה החזית בה שולבו פסלים. חלק מהממצאים נלקחו למוזיאון ברלין. מבנים מטיפוס זה נמצאו גם בתל טאיינאט, בקטנה ובממלכת שמאל.
הארמון נפגע במהלך מלחמת העולם השנייה. בכניסה למוזיאון הלאומי בחלב שחזור הארמון מתל חאלף.
בישראל ניתן לזהות מספר ארמונות הבנויים בסגנון כמו: בית צידא ותל מגידו, הסגנון מכיל כניסה בעלת עמודים ומבואה רוחבית שבסופו עמד כס המלך. כפי שמסופר על שלמה המלך בספר מלכים א י, י"ח - כ'
יח וַיַּעַשׂ הַמֶּלֶךְ כִּסֵּא-שֵׁן, גָּדוֹל; וַיְצַפֵּהוּ, זָהָב מוּפָז. יט שֵׁשׁ מַעֲלוֹת לַכִּסֵּה, וְרֹאשׁ-עָגֹל לַכִּסֵּה מֵאַחֲרָיו, וְיָדֹת מִזֶּה וּמִזֶּה, אֶל-מְקוֹם הַשָּׁבֶת; וּשְׁנַיִם אֲרָיוֹת, עֹמְדִים אֵצֶל הַיָּדוֹת. כ וּשְׁנֵים עָשָׂר אֲרָיִים, עֹמְדִים שָׁם עַל-שֵׁשׁ הַמַּעֲלוֹת--מִזֶּה וּמִזֶּה; לֹא-נַעֲשָׂה כֵן, לְכָל-מַמְלָכוֹת
תיאור המבנה

העומד מול הארמון היה רואה מבנה מונומנטלי בו אכסדרת עמודים שממנה עברו אל מבנה רוחבי שבקצהו עמד כס המלך. כך היו המוזמנים פונים 90 מעלות על מנת לעמוד אל מול המלך.
האולם הבא מכונה "החצר האחרת" כפי שכתוב במלכים א ז, ז.
"וְאוּלָם הַכִּסֵּא אֲשֶׁר יִשְׁפָּט-שָׁם, אֻלָם הַמִּשְׁפָּט עָשָׂה; וְסָפוּן בָּאֶרֶז, מֵהַקַּרְקַע עַד-הַקַּרְקָע. ח וּבֵיתוֹ אֲשֶׁר-יֵשֶׁב שָׁם חָצֵר הָאַחֶרֶת, מִבֵּית לָאוּלָם, כַּמַּעֲשֶׂה הַזֶּה, הָיָה; וּבַיִת יַעֲשֶׂה לְבַת-פַּרְעֹה, אֲשֶׁר לָקַח שְׁלֹמֹה, כָּאוּלָם, הַזֶּה".
"החצר האחרת" היא חצר פנימית מוקפת בחדרים קטנים. במגידו התגלה חדר עם אבנים מסותתות עם גרם מדרגות שהוביל כנראה אל הקומה השנייה.
ראו גם

תל מגידו
לקריאה נוספת

בוסתנאי עודד, מבוא לארכאולוגיה של ארץ־ישראל בתקופת המקרא, כרכים 9-8, האוניברסיטה הפתוחה, 1989
בקעת סיירים

| --- | --- |

בקעת סיירים כפי שהיא נשקפת ממצפה סיירים
 מידע כללי
 סוג:  עמק 
 נתונים ומידות
 אורך:  כ־6 ק"מ
 רוחב:  כ־2 ק"מ
 מיקום
 מיקום:  דרום הנגב
 קואורדינטות:  29°50′40″N 34°51′47″E﻿ / ﻿29.844444444444°N 34.863055555556°E﻿ / 29.844444444444; 34.863055555556
  (למפת דרום הנגב מוגדלת) בקעת סיירים(למפת דרום הנגב רגילה) בקעת סיירים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בקעת סיירים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בקעת סיירים
 
בקעת סיירים היא בקעה באזור דרום הנגב.
גאוגרפיה

הבקעה גובלת בצפון בבקעת עובדה וצוקי עובדה, במזרח בהר ברך, בדרום בהרי אילת ובמערב בהר הוגן, הר שגוב וגבול ישראל-מצרים.
רוחבה של הבקעה הוא כ-2 ק"מ ואורכה כ-6 ק"מ. הבקעה נמצאת באחד מקטעיו של נחל חיון הזורם אל אזור הערבה.
הבקעה נכבשה במהלך מלחמת העצמאות במבצע עובדה שנערך בשנת 1949.  הבקעה נקראה על שם סיירי הפלמ"ח מחטיבת הנגב אשר סיירו באזור במהלך מבצע עובדה בניסיונם למצוא דרך לאילת אשר תעקוף את מעבר ראס א-נקב שנשלט על ידי הצבא המצרי ואשר היה המעבר היחידי דרכו היה ניתן להגיע למפרץ אילת (מלבד המעבר מכיוון הערבה בה פעלה חטיבת גולני). במהלך מבצע עובדה הוקם במקום מנחת בשם "שדה אברהם", ששימש להנחתת כוחות למבצע.
בבקעה נמצא מחנה מגן סיירים, מחנה צבא הקרוי על שמו של האלוף קלמן מגן. המחנה שימש בעבר את חיל השריון וכיום משמש את חיל הגנת הגבולות.
ברוס מריפילד

| --- | --- |

 לידה:  15 ביולי 1921 פורט וורת', ארצות הברית 
 פטירה:  14 במאי 2006 (בגיל 84) Cresskill, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  ביוכימיה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס  תיכון מונטבלו  מכללת העיר פסדינה 
 מוסדות:  אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס  אוניברסיטת רוקפלר 
 פרסים והוקרה:  פרס אלברט לסקר למחקר רפואי בסיסי (1969)  מדליית יובל המאה (1986)  מדליית גלן ת. סיבורג (1993)  פרס חלוצי הכימיה (1993)  Ralph F. Hirschmann Award in Peptide Chemistry (1990)  פרס ויליאם ה. ניקולס (1973)  פרס קרן גיירדנר הבינלאומי (1970)  פרס החברה האמריקנית לכימיה למחקר בכימיה אורגנית סינתטית (1972)  פרס נובל לכימיה (1984) 
 
ברוס מריפילד
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
רוברט ברוס מריפילד (אנגלית: Robert Bruce Merrifield; ‏15 ביולי 1921 - 14 במאי 2006) היה ביוכימאי אמריקאי, זוכה פרס נובל לכימיה לשנת 1984.
חייו

רוברט מריפילד נולד בטקסס כבן יחיד. ב-1929 משפחתו היגרה לקליפורניה, שם למד עד סיום בית הספר התיכון ב-1939. הוא למד שנתיים בקולג' של העיר פסדינה ומשם המשיך ללמוד כימיה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס וסיים שם את לימודיו ב-1943. אחרי סיום לימודיו, עבד במשך שנה בקרן למחקר של פארק פיליפ, שם ערך ניסויים על תרביות תאים שגודלו על מצע של חומצות אמינו סינתטיות. הם הראו שם בין היתר על נחיצות של חלק מחומצות האמינו לצורך גידול. לאחר מכן הוא חזר ללמוד ועשה דוקטורט בביוכימיה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, אותו סיים ב-1949. הוא פיתח במהלך תואר זה שיטה לכימות פירימידינים.
לאחר סיום לימודיו, החל לעבוד במכון רוקפלר. הוא עבד שם על פקטור גדילה לו יש שתי חומצות אמינו, אותו גילה במהלך לימודיו, וכן על פפטיד נוסף ששימש כפקטור גדילה. באותה עת היה עליו לסנתז את הפפטידים בהם השתמש והוא הבין שהשיטה בה השתמשו עד אז לא הייתה יעילה ושיש צורך בשיטה חדשה. השיטה בה השתמשו הייתה של הרמן אמיל פישר, זוכה פרס נובל לשנת 1902, בה משתמשים בסמנים שיגנו על שני הקצוות של הפפטיד שנוצר בתמיסה וניקוי של התוצר לאחר הוספה של כל חומצה אמינית.
ב-1963 הוא פיתח שיטה שמכונה סנתוז פפטידים על מצע מוצק (solid phase peptide synthesis), עליה זכה בפרס נובל בהמשך. בשיטה זו יוצרים בצורה מלאכותית פפטיד בצורתו הלא מסיסה. הרעיון הוא לחבר לכדורים קטנים (bead) חומצת אמינו, וממנה לחבר חומצות אמינו נוספות. כל חומצה אמינית נוספת שמחוברת לשרשרת מוגנת בצורה כימית באמצעות טרטבוטיל (tert-butyl), כך שחומצות אחרות אינן יכולות להתחבר עד שהסימון הכימי לא מוסר, וכך לא מתחברת בטעות אותה חומצה אמינית פעמיים ברצף. טרם הסרת הסמן הכימי, חומצות האמינו שיש בתמיסה נשטפות ובצורה זו אפשר ליצור בכמות גדולה בצורה מלאכותית פפטיד עם כל רצף שרוצים. שיטה זו שפיתח קיצרה את זמני הניסוי והיצירה של פפטידים לניסויים רבים בהמשך וכן העלתה את יעילות הייצור מ-80% ל-99.5%. כמו כן, כיוון שהפפטיד המיוצר קשור לכדורים, הוא אינו נשטף החוצה בעת הניקוי של חומצות האמינו העודפות, דבר שחסך את הצורך בניקוי תוצרי הביניים של התהליך וכן אפשר שימוש של הרכיבים השונים בעודף לצורך זירוז נוסף של התהליך. השיטה החדשה הזו פתחה אפשרויות רבות למחקר של חלבונים, כמו גם אפשרה סנתוז מלאכותי של חלבונים למטרות שונות.
בעזרת השיטה הוא סינתז חלבונים רבים ובהם אינסולין וכן את האנזים ריבונוקלאז A. ב-1965 אף יצר מכונה אוטומטית שיוצרת פפטיד רצוי, דבר שלא היה אפשרי ללא שיטתו בשל הגדלים המשתנים שצריך לבודד בכל שלב. במעבדתו ייצרו חלבונים ונגזרות שלהם וכך היו יכולים לחקור את המנגנון בו עובדים החלבונים. כך למשל חקרו את התפקוד של ההורמון ברדיקינין באמצעות יצירת שרשרת פפטידית עם סטיות שונות מהשרשרת המקורית, וכך ידעו אילו חומצות אמינו חשובות ולאילו תפקידים. ב-1966 קיבל פרופסורה ממכון רוקפלר.
ב-1949 התחתן עם אליזבת ובהמשך נולדו לזוג שישה ילדים.
פרסים והוקרות

מריפילד זכה להוקרה ולפרסים רבים ובהם פרס לסקר (1969), פרס על שם גיירדנר (1970), פרס לעבודה יצירתית בנתוז כימי אורגני של האגודה האמריקנית לכימיה (1972), מדליית ניקולס (1973) ופרס נובל לכימיה (1984).
הוא חבר בכמה ארגונים מדעיים ובהם באקדמיה הלאומית למדעים (ארצות הברית) (1972). כמו כן, החברה האמריקאית לפפטידים מעניקה פרס על שמו על הישגים יוצאי דופן בחקר פפטידים.
בקעת צין

| --- | --- |
בקעת צין במבט ממדרשת בן-גוריון
 מידע כללי
 סוג:  מישור 
 מיקום
 מיקום:  מחוז הדרום 
 נתיבי מים:  נחל צין
 קואורדינטות:  30°49′28″N 34°52′13″E﻿ / ﻿30.824444444444°N 34.870277777778°E﻿ / 30.824444444444; 34.870277777778
  (למפת צפון הנגב מוגדלת) בקעת צין(למפת צפון הנגב רגילה) בקעת צין(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בקעת צין(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בקעת צין
 
בקעת צין (בערבית: التهامة, תעתיק מדויק: אלתהאמה) היא מקטע של נחל צין שבו זורם הנחל בתוך בקעה רחבת ידיים.
כ-2 ק"מ מצפון-מזרח לקניון עין עבדת, לרגלי מדרשת בן-גוריון, יש בנחל צין תפנית בת כמעט 90 מעלות מכיוון צפון לכיוון מזרח. קטע זה של הנחל הוא הגבול הגאוגרפי בין הר הנגב התיכון להר הנגב הצפוני. מכאן ואילך מתרחב עמק הנחל לבקעה רחבה ביותר, היא בקעת צין. בקעת צין מפרידה בין אגפו הדרומי-מזרחי של קמר חתירה מצפון, למצוק הגיר האאוקני הלבן, הצונח מרמת עבדת אל עמק נחל צין, מדרום. מצוק זה, שמדרום לבקעת צין, נקרא מצוק הצינים, וממנו יוצאים הנחלים העיקריים המנקזים את רמת עבדת אל אפיק נחל צין: נחל דבשון, נחל זיק, נחל נחש צמא ונחל חווה. לאורך בקעת צין, בצמוד לאפיק נחל צין, נסללה דרך רכב בתוואי הדרך הקדומה דרב אלסלטאן. היא מטפסת במעלה צין, מבקעת צין אל שדה בוקר. לאורך מעלה צין עובר קטע מצינור הנפט אילת-אשקלון. במזרח הבקעה חוצה את נחל צין גשר מסילת הברזל אורון – הר צין, אחד הגשרים הגדולים בישראל.
גשר הרכבת בנחל צין, מבט מהאוויר
הערות שוליים

↑  תרשים נוף ארץ המכתשים באתר מו"פ מדבר וים המלח
↑  מנחם מרקוס, מדריך ישראל החדש, כרך 14 – הנגב הצפוני, הוצאת משרד הביטחון - ההוצאה לאור וכתר הוצאה לאור, 2001, עמ' 175
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 5145662950805071450   WorldCat (עם VIAF): 5145662950805071450
בית חיים ויצמן

| --- | --- |

מבט על החזית המערבית ועל המבנה הגלילי של חדר המדרגות
 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון, בית מגורים למשפחה אחת 
 על שם:  חיים ויצמן 
 כתובת:  מכון ויצמן, רחובות 
 מיקום:  רחובות 
 מדינה:  ישראל 
 מייסדים:  חיים ויצמן 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1937
 תאריך פתיחה רשמי:  1937 
 אדריכל:  אריך מנדלסון 
 סגנון אדריכלי:  הסגנון הבין-לאומי 
 קואורדינטות:  31°54′23″N 34°49′07″E﻿ / ﻿31.906453°N 34.818564°E﻿ / 31.906453; 34.818564
 אתר רשמי
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) בית חיים ויצמן(למפת גוש דן רגילה) בית חיים ויצמן(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית חיים ויצמן(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית חיים ויצמן  he בית חיים ויצמןhe בית חיים ויצמןמפת  __ רחובות (in English: Rehovot) [‌השפלה וסביבותיה‌]מצפון וממזרח: __ מועצה אזורית גזר (in English: Gezer Regional Council) מדרום: __ קריית עקרון (in English: Kiryat Ekron), __ מועצה אזורית ברנר (in English: Brenner Regional Council) ממערב: __ מועצה אזורית גן רווה (in English: Gan Raveh Regional Council) ממערב ומצפון: __ נס ציונה (in English: Ness Ziona) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
הכניסה לבית, מבט על החזית הדרומית
גרם המדרגות המרכזי של המבנה.
בית חיים ויצמן (ידוע גם כווילה ויצמן או אחוזת ויצמן ולעיתים אף "ארמון הנשיא") היה ביתו הפרטי של נשיא מדינת ישראל הראשון, ד"ר חיים ויצמן, ורעייתו ד"ר ורה ויצמן. הבית שוכן על גבעה ברחובות, שהיא כיום חלק מקמפוס מכון ויצמן למדע. המבנה ידוע כיצירת מופת אדריכלית של האדריכל היהודי אריך מנדלסון. האתר הוכר כאתר מורשת על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל.
היסטוריה

בשנת 1934 פנה ויצמן, שגר אז באנגליה, אל האדריכל היהודי-גרמני אריך מנדלסון בבקשה שיתכנן את ביתו בארץ ישראל, לאחר ששמע על תכנונו לבית זלמן שוקן בירושלים. תכנון הבניין היה תהליך ארוך, שבמהלכו נוצרה מערכת יחסים מורכבת בין ויצמן ומנדלסון. דרישתו של ויצמן הייתה לבית צנוע, וכך גם המחיר שהיה מוכן להשקיע בו; התכנון של מנדלסון נאמד על ידו בסכום עתק של כ-20,000 לירה שטרלינג, כמעט כפול מהסכום אותו היה מוכן ויצמן להשקיע. במשך מספר חודשים של התכתבויות ניסה מנדלסון לשכנעו כי בניית הבית על פי תכנון זה היא הצעד הנכון, וכי אין מדובר במותרות אלא בבית שיענה באופן מדויק לצרכיו האישיים והרשמיים של ויצמן. הוויכוח נמשך עד אוגוסט 1935, שבסופו הצליחו להסכים השניים על שינויים בתוכנית, ולאחר משא ומתן ארוך גם בנוגע למחיר. הבנייה נמשכה כשנה, והזוג ויצמן נכנס לגור בבית רק בינואר 1937. גם לאחר גמר הבנייה נמשך העימות, כאשר ויצמן התלונן בפני מנדלסון על ליקויים רבים בבנייה ורטיבות בחורף. עם זאת, המבנה זכה לתשבחות רבות מצד אישים רבים בכל השנים שלאחר מכן. משנת 1949 ועד מותו של ויצמן שלוש שנים לאחר מכן, שנים בהן כיהן כנשיא מדינת ישראל, שימש המבנה כמעונו הרשמי של הנשיא ואירח מדינאים ואישים רבים נוספים.
המבנה (הפרטי) הוענק על פי הוראתו של הנשיא הראשון לתועלתו של הציבור הישראלי, באמצעות יד חיים ויצמן (הפועלת מתוך הקמפוס של מכון ויצמן למדע). הוא משמש כיום כמוזיאון "יד ויצמן", להנצחת מורשתו של הנשיא הראשון. כל חפצי הבית השונים, הספרים, התמונות ואף כלי המטבח הושארו במצבם כפי שהיו ביום פטירתו של ויצמן, בבית עצמו. ורה וחיים ויצמן קבורים בסמוך לבית.
בשנת 1999 עבר המבנה שיפוץ ושימור שהתבצע על ידי האדריכל הלל שוקן, בן משפחת שוקן שהייתה לקוחה נאמנה של אריך מנדלסון בישראל ובאירופה. בשנת 2003 נבנה לצד הבית גם ביתן מתכת קטן בו מוצגת מכונית האספנות לינקולן קוסמופוליטן שהייתה שייכת לויצמן.
המבנה

הבית יושב במרכזה של גבעה החולשת על כל האזור, וניתן להשקיף ממנו על כל שפלת החוף. עובדה זו הייתה שיקול מרכזי בתכנון הבית, הן בצורתו הכללית ויחסו עם החוץ והן בפרטי תכנון שונים.
המבנה תוכנן בסגנון הבינלאומי אך מתאפיין באלמנטים רבים אשר מבדילים את מנדלסון, כמו ברבים מבנייניו, מהצורות המקובלות של הסגנון. המבנה בנוי באופן סימטרי, תכונה חריגה בסגנון זה, ושואב חלק מהשראתו מווילה קפרה של אנדראה פלדיו. צורת המבנה פשוטה וצנועה וניחנה בסדר מופתי ופרופורציות מדויקות, המודגשות על ידי שימוש בצורות נקיות. המבנה מאורגן סביב חדר מדרגות עגול דמוי רוטונדה, הפונה בחציו אל החצר הפנימית של הבית ואל הבריכה שבמרכזה. החצר מוקפת אמנם מכל צדדיה בבינוי, אך החזית הקדמית של הבית הפונה אליה פתוחה ומטשטשת את הגבול בין פנים הבית, החצר וסביבתו הטבעית באמצעות קירוי חלקי וחלל פתוח.
פנים הבית כולל טרקלין גדול המאפשר קבלת אורחים וחדר אוכל ארוך שנסגר על ידי שורה ארוכה של דלתות הזזה מעץ המאפשרות את הרחבת החלל בהתאם לצרכים משתנים.
הערות שוליים

↑  https://taleyal.com/he/אחוזת-ויצמן/
↑  הקוד המזהה של האתר בתחרות "ויקיפדיה אוהבת אתרי מורשת" הוא 9-8400-101
| חיים ויצמן |
| --- | --- | --- |
| משפחתו | משה ויצמן (אח) • אנה ויצמן (אחות) • חיה ויצמן-ליכטנשטיין • טוביה דוניה (גיס) • יחיאל ויצמן (אח) • מינה ויצמן (אחות) • אשר זליג ויצמן (גיס) • גיטה דוניה-ויצמן (אחות) • ורה ויצמן (רעיה) • עזר ויצמן (אחיין) • סופיה גצובה (ארוסה) |  |
| הנצחה | מכון ויצמן למדע • יד חיים ויצמן • גן חיים • כפר הנשיא • אשל הנשיא • פרס ויצמן למחקרים במדעים מדויקים • רחוב ויצמן (כפר סבא) • כיכר ויצמן |  |
| שונות | Clostridium acetobutylicum • בית חיים ויצמן • הסכם ויצמן-פייסל |  |
דגם ארכיטקטוני של הבית, מבט מלמעלה
בול דואר המנציח את הבית. מעצב הבול: אד ואן אוין
בקעת סח'נין

| --- | --- |

קיבוץ אשבל על רקע בקעת סכנין
 מידע כללי
 סוג:  עמק 
 מיקום
 מיקום:  מחוז הצפון 
 קואורדינטות:  32°52′03″N 35°19′48″E﻿ / ﻿32.8675°N 35.33°E﻿ / 32.8675; 35.33
  (למפת הגליל המערבי מוגדלת) בקעת סח'נין(למפת הגליל המערבי רגילה) בקעת סח'נין(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בקעת סח'נין(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בקעת סח'נין
 
בקעת סח'נין (גם בקעת סכנין) היא בקעה קטנה בצפון הגליל התחתון המרכזי (לב הגליל), השוכנת בין רכס יודפת מדרום ובין בקעת בית הכרם מצפון.
בבקעה שתי ערים וכפר גדול - סח'נין במערב, עראבה במרכז ודיר חנא במזרח.
בתקופת בית שני ובתקופת התלמוד שכנו בבקעה היישובים היהודיים סכנין, ממנה יצאו רבי חנינא בן תרדיון ורבי יהושע דסכנין, וערב, ממנה יצא רבי חנינא בן דוסא.
במקורות חז"ל נזכרת הבקעה בשם בקעת סכני - ”תנו רבנן כמימי אדמה מביא אדמה שמנה מבקעת בית כרם ... רבי עקיבא אומר מבקעת יודפת רבי יוסי אומר מבקעת סכני רבי שמעון אומר אף מבקעת גנוסר”.
את הבקעה תוחמים ממזרח הר חזון ונחל צלמון, מדרום רכס הרי יודפת, ממערב גבעות גוש שגב ומצפון רכס שגור.
גובה הבקעה הוא כ-200 מ"ר מעל פני הים, ורוב שטחה הוא חקלאי. מהקצה המערבי של הבקעה יוצא לכיוון צפון נחל סכנין, אחד מיובליו של נחל חילזון.
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת נידה, דף כ', עמוד א'; וכן תוספתא, מסכת נידה, ג, ה.
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ברוס מקנזי

| --- | --- |

מקנזי, שני משמאל
 לידה:  1919 ריצ'מונד, דרום אפריקה 
 פטירה:  24 במאי 1978 (בגיל 59 בערך) גבעות נגונג, קניה 
 מדינה:  קניה 
 השכלה:  Hilton College (South Africa) 
 תפקיד:  Minister of Agriculture of Kenya (1959–1961)  Minister of Agriculture of Kenya (1963–1970) 
 בן או בת זוג:  Alice Christina Bridgeman (19 ביולי 1967–?) 
 פרסים והוקרה:  צלב התעופה המצוינת (בריטניה)  אות השירות המצוין 
 
ברוס רוי מקנזי (באנגלית: Bruce Roy McKenzie; ינואר 1919 - 24 במאי 1978) היה פוליטיקאי קנייתי, שר החקלאות בקניה תחת שלטונו של נשיא קניה ג'ומו קניאטה, ויועץ לנשיא. נטען שעבד בשביל שירותי המודיעין של בריטניה, דרום אפריקה או ישראל.
ביוגרפיה

מקנזי נולד בינואר 1919 בריצ'מונד (Richmond) שבמחוז נטאל בדרום אפריקה, ובצעירותו רכש השכלה חקלאית. במלחמת העולם השנייה הצטרף לחיל האוויר הדרום-אפריקאי, ובהמשך שירת תחת חיל האוויר המלכותי הבריטי. הוא שירת בצפון אפריקה, הים התיכון ובאירופה. ב-1946 היגר לקניה, ועסק בחקלאות בסביבת נקורו. ב-1945 נישא להנרייטה אדמונדסון ונולדו להם שלושה ילדים. ב-1964 התגרשו, וב-1967 נישא לכריסטינה ברידג'מן שממנה נולדו לו בת ובן.
ב-1957 הצטרף למועצה המחוקקת של קניה. ב-1959 היה לשר החקלאות הקנייתי. מ-1962 שימש כשר ההתיישבות, עד פרישתו מהחיים הפוליטיים ב-1970. ב-1963 נבחר לבית המחוקקים כחבר מטעם מפלגת האיחוד האפריקני הלאומי, מפלגתו של ג'ומו קניאטה. מקנזי היה מנהלה של חברת East African Airways, עד להתמוטטותה הכלכלית ב-1977, ובהמשך היה למנהלה של חברת התעופה הלאומית של קניה, קניה איירווייז.
ב-24 במאי 1978 לאחר שביקר את שליט אוגנדה אידי אמין, נהרג בהתפוצצות המטוס בחזרתו לקנייה מעל גבעות נגונג, כתוצאה מהתפוצצות פצצה שהוטמנה במתנה שקיבל. לאחר מותו תיאר ג'ומו קניאטה את מקנזי כאחד מחבריו הטובים, וכאחד האירופים הראשונים מתושבי קניה אשר שזיהה עצמו עם המאבק לעצמאות (Uhuru).
שמו נקשר לסיוע לישראל במבצע אנטבה, ועל פועלו עבור קהילת המודיעין הישראלית הוענק לו לאחר מותו אות יקיר הסתר. חורשה לזכרו ניטעה בישראל בין מחלף גולני למחלף המוביל, סמוך לצומת בית רימון.
הערות שוליים

↑  http://www.thepeerage.com/p14940.htm#i149398
↑  http://www.statehousekenya.go.ke/hist/1963cabinet.htm
↑  Colin Leys, Underdevelopment in Kenya: The Political Economy of Neo-Colonialism, 1964-1971, University of California Press, 1974, ISBN 0520027701 . p65
↑  הטיימס, 25 במאי 1978
↑  Dirty Work: The CIA in Africa, עמ 151
↑  אמנון קווה, ‏האיש שידע יותר מדי, מבט מל"מ 9, ספטמבר 1994, עמ' 7
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2018121620  VIAF: 6112153716426058820003   WorldCat (עם VIAF): 6112153716426058820003
בטי קופר

| --- | --- |

בטי קופר
 הוצאה לאור:  ארצ'י קומיקס
 הופעה ראשונה:  Pep Comics #22 (דצמבר 1941)
 יוצרים:  ג'ון ל. גולדווטר בוב מונטנה
 גילום הדמות:  לורן הולי (1990) לילי ריינהרט (2017-)
 דיבוב:  רוזנרי רייס (1943-1953) ג'יין ווב (1968-1976) טוני יין (המופע של ארצ'י, שירה) ליסה קוריסטין (1987) אמריקה יאנג (1999-2002)
 מידע
 מין:  נקבה
 מקצוע:  מכונאי, זמר, שחקן בייסבול, מעודד, מורה בית ספר, צולל, סופר, תיכוניסט
 אזרחות:  ארצות הברית 
 דמויות קשורות
 משפחה:  האל קופר (אבא) אליס קופר (אמא) צ'ארלס קופר (אח) פולי קופר (אחות)
 חברים:  ארצ'י אנדרוז ג'אגהד ג'ונס ורוניקה לודג' קווין קלר ג'ייסון ושריל בלוסום רג'י מנטל סברינה ספלמן ג'וזי מקוי
 
אליזבת "בטי" קופר (באנגלית: Elizabeth "Betty" Cooper) היא דמות בדיונית ואחת מהדמויות הראשיות שנוצרו עבור "ארצ'י קומיקס" על ידי ג'ון ל. גולדווטר והאמן בוב מונטנה, והופיעה לראשונה בחוברת "Pep Comics #22". דמותה של בטי מגולמת על ידי השחקנית לילי ריינהרט בסדרה "ריברדייל".
היסטוריה פרסומית

דמותה של בטי קופר התבססה ונקראה על שם בטי טוקר ינקוביץ', מהגרת צ'כית שיצאה לזמן קצר עם היוצר-שותף של "ארצ'י קומיקס", בוב מונטנה, בשנת 1939, כשהייתה בת 18. בטי נוצרה כדי לשמש עניין רומנטי עבור דמותו של ארצ'י אנדרוז, והיא מתוארת כנערה חכמה, מוכשרת, מתוקה, ויפהפייה בעלת שיער בלונדיני ועיניים כחולות.
בנוסף להופעתה בסיפורי "ארצ'י" רבים, בטי הייתה הכוכבת של שני ספרי קומיקס ארוכים שפורסמו על ידי ארצ'י קומיקס בין התקופות 1965–2012: הקומיקס "Betty and Me", שפרסם 200 חוברות מאוגוסט 1965 עד לאוגוסט 2012; והקומיקס "Betty", שפרסם 195 חוברות מספטמבר 1992 עד לינואר 2012. דמותה של בטי גם הופיעה בקומיקס "Betty's Diary", שפרסם 40 חוברות מאפריל 1986 עד לאפריל 1990.
נכון להיום, בטי מופיעה בקומיקס "Betty and Veronica Digest Magazine", שידוע גם בשם "B&V Friends Double Digest", שהושק בנובמבר 1980 ופרסם יותר מ-250 חוברות; וב-"Betty and Veronica Double Digest", שפרסם מעל ל-250 חוברות מאז יוני 1987.
בנוסף, בטי הופיעה יחד עם ורוניקה בקומיקס "Betty and Veronica", שרץ למשך 347 חוברות (ושמונה שנתונים) ממרץ 1950 עד לאפריל 1987. סדרה חדשה של "Betty and Veronica" רצה למשך 278 חוברות מיוני 1987 עד לסוף 2015. ועוד סדרה מוגבלת של "Betty and Veronica" יצאה לאור בשנת 2017.
ביוגרפיה בדיונית

בטי קופר (או בטי רוזס; בגרסה הספרדית) היא הילדה השלישית והצעירה ביותר ובתם השנייה של האל ואליס קופר. אחיה הבכורים צ'ארלס ופולי קופר, עזבו את שניהם את ריברדייל, לניו-יורק ולסן פרנסיסקו (בהתאמה), אך שניהם עודנם מופיעים מדי פעם בפלאשבקים לילדותה של בטי, ושניהם מבקרים מדי פעם את משפחתם.
בתור הסטריאוטיפ של הנערה מהבית ממול, עולמה של בטי מתערער כשהיא נחשפת לאורח חייה הנוצץ והראוותני של חברתה העשירה, ורוניקה לודג'. אף על פי ששתיהן מתחרות בגלוי על ליבו ואהבתו של ארצ'י אנדרוז, בטי וורוניקה בכל זאת הפכו ונשארו החברות הטובות ביותר (באחד החוברות ורוניקה אומרת לארצ'י שהיא ובטי יריבות רק בעניינים החשובים, כמו בנים).
תחומי עניין ואישיות

לאורך הופעותיה בקומיקס, בטי מתוארת כנערה חברותית מאוד, וכבת ואחות אוהבת, שאוהבת לעזור לחסרי הבית, לקרוא עבור קשישים ולהציל חיות וציפורים פצועים. תחביביה של בטי כוללים משחקי ספורט (בעיקר בייסבול), בישול, וטיפול בבעלי חיים (במיוחד בחתול המחמד שלה, קרמל). בטי היא גם בעלת חוש אקולוגי וסביבתי ולרוב היא מעודדת את חבריה לנקות אחרי עצמם. בנוסף, בטי אוהבת ילדים קטנים ולעיתים היא משמרטפת על ג'ליבין ג'ונס יחד עם אחיה הגדול וחברה הטוב, ג'אגהד, או על פעוטות אחרים בריברדייל. בטי היא מכונאית מיומנת שלעיתים קרובות מסייעת לארצ'י לתקן את מכוניתו המקולקלת, בטסי, והיא גם נהנית לעשות סקי, מרוצי מכוניות וצלילה חופשית.
בטי מתוארת כבעלת אינטליגנציה מעל הממוצע וכאחת התלמידים החכמים ביותר בתיכון ריברדייל, יחד עם דילטון דוילי. באחד מקווי העלילה, בטי זכתה בפרס ונשלחה להתחרות בניו יורק, שם זכתה בפרסים אקדמיים רבים. בשלב מסוים, היא קיבלה תפיסה על חושית כאשר אנציקלופדיה נפלה בטעות על ראשה, ויכולת זו הרסה את עתידה; ארצ'י הזמין את ורוניקה לדייט, אך בטי כבר ידעה שארצ'י יזרוק את ורוניקה לאחר מכן עבורה. בשלב מסוים בעלילה, התפיסה העל חושית שלה נעלמה כאשר רג'י פגע בה בטעות עם כדור; ובהכרת-תודה, היא נתנה לו נשיקת תודה.
כישרונותיה והישגיה הרבים של בטי הם מושא קנאתה של ורוניקה, שמנסה לחבל בה, לגנוב את תהילתה ולגרום לה להיראות רע.