stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דלילה חתואל
ביוגרפיה > תחרויות לקראת אולימפיאדת ריו 2016

בתחרות המיון האחרונה לקריטריון הבינלאומי שנערכה ב-16 באפריל 2016 בצ'כיה, הצליחה חתואל להתברג בין 4 הבכירות ובכך להבטיח את הקריטריון הבינלאומי למשחקים האולימפיים בריו. כדי להבטיח את הקריטריון הישראלי למשחקים, היה עליה להגיע לגמר בתחרות הגראנד-פרי בסין או בגביע העולם בגרמניה או להתברג בין 16 הבכירות באליפות אירופה שנערכה לקראת סוף יוני בפולין. באליפות אירופה היא לא דורגה ב-16 המקומות הראשונים ובכך לא עמדה בקריטריון הישראלי. כתוצאה מכך לא נכללה במשלחת לאולימפיאדת ריו 2016, ניהלה קמפיין מתוקשר וגייסה בעזרת "הד סטרט" כסף על מנת לערער לבית הדין לבוררות בספורט כנגד החלטת הוועד האולימפי, אך הערעור נדחה.
כעבור שנתיים ילדה את בנה ופנתה לחזור לספורט, אך נבצר ממנה להשתתף מאחר שלא ביצעה קריטריון ישראלי בזמן ההריון ובחופשת הלידה.
חתואל פנתה לבית משפט וערערה, והשופט הביע את דעתו שיש להתאים את מדיניות האישה לספורט. כעבור זמן מסוים על בסיס החלטת השופט נוצר תקנון שמאפשר לספורטאית אישה להמשיך לקבל שכר כאשר זאת נכנסת להריון ובחופשת הלידה.
כיום דלילה חטואל בעלת הרצאה "לקום ולנצח" לקידום בריאות וחיזוק ביטחון עצמי באמצעות חוכמת הסיוף ובשילוב כלי הרומח.
היא בעלת תואר ראשון במדעי המדינה ומשאבי אנוש ובשלבי סיום תואר שני במכון וינגייט לאורח חיים בריא ופעיל.
חיים אישיים

חתואל גרושה, אם לשניים, ומתגוררת בקריית ביאליק.
הישגים

מקום 15 באליפות העולם
מדליית כסף בגביע העולם בשאנגחאי שבסין
מקום חמישי באליפות אירופה
השתתפות באולימפיאדת בייג'ינג
מדליית כסף בגביע העולם בקהיר שבמצרים
מקום 6 בגביע העולם בזלצבורג שבאוסטריה
מקום 7 באליפות אירופה בקייב
מדליית ארד בגראנד פרי בגדנסק שבי פולין
מדליית זהב במכבייה
הערות שוליים

↑  ניר כהן וערן קמינסקי, אמא, אבא, סיף - דלילה חתואל מתכוננת לאולימפיאדה, באתר ynet, 20 באפריל 2008
1 2  ניר שועלי, סיוף: דלילה חטואל ניצחה איטלקייה שזכתה פעמיים באולימפיאדה, באתר nrg‏, 6 ביולי 2008
↑  דני בורשבסקי‏, חטואל: "אם הייתי יודעת שזה ככה, הייתי באה מזמן", באתר וואלה, 7 באוגוסט 2008
↑  ניר שועלי, בייג'ינג, דלילה חטואל הפסידה בסיבוב השני, באתר nrg‏, 11 באוגוסט 2008
דני בורשבסקי‏, דלילה חתואל הודחה מהאולימפיאדה, באתר וואלה, 11 באוגוסט 2008
סייף: דלילה חטואל הפצועה הפסידה והודחה מהתחרות, באתר הארץ, 11 באוגוסט 2008
↑  אורן אהרוני, חתואל: "האיגוד צריך לתת הכל לספורטאי הצמרת", באתר ynet, 15 ביולי 2009
↑  דני בורשבסקי‏, סייף: דלילה חתואל סיימה במקום ה-18 באליפות אירופה, באתר וואלה, 14 ביולי 2009
↑  דלילה חטואל עברה ניתוח לשחזור הרצועה בברך, באתר ONE‏, 4 באוגוסט 2011
↑  "החיים נגמרים בגיל 35? לא נותנים לי לייצג את המדינה", באתר ערוץ הספורט, 24 ביוני 2016
↑  סופית: דלילה חטואל לא תתחרה באולימפיאדת ריו, באתר nrg‏, 6 ביולי 2016
↑  CAS דחה את העתירה של דלילה חטואל, באתר כלכליסט, 2 באוגוסט 2016
↑  הלוחמות בלינקר
↑  אורן בוקשטיין, חטואל עשתה צעד משמעותי בדרך להשתתפות בבייג'ינג, במקור, מאתר ערוץ הספורט, 17 בפברואר 2008; מתוך ארכיון האינטרנט "archive.is"
↑  בעז גורן, ‏הספורטאים הישראלים באולימפיאדה, באתר ONE‏, 6 ביולי 2008
יזהר, ‏דלילה חטואל: אני לא נוסעת כדי לסמן וי על בייג'ין, באתר ONE‏, 16 במרץ 2008
|  משלחת ישראל לאולימפיאדת בייג'ינג (2008)  |
| --- | --- | --- |
|  אתלטיקה | אלכס אברבוך • איתי מגידי • היילה סטאין • ניקי פאלי |  |
|  ג'ודו | אריק זאבי • גל יקותיאל • אליס שלזינגר |  |
|  התעמלות אמנותית | נבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית (אלונה דבורניצ'נקו, רחלי ויגדורצ'יק, ורוניקה ויטנברג, מריה סבנקוב, קטיה פיסצקי) • נטע ריבקין • אירה ריסנזון |  |
|  התעמלות מכשירים | אלכס שטילוב |  |
|  טאקוונדו | בת אל גטרר |  |
|  טניס | ציפי אובזילר • יוני ארליך • שחר פאר • אנדי רם |  |
|  סיף | תומר אור • דלילה חטואל • נעם מילס |  |
|  קיאק | מיכאל קולגנוב |  |
|  קליעה | דורון אגוזי • גיא סטריק • גיל סימקוביץ' |  |
|  שחייה | תום בארי • גיא ברנע • אניה גוסטומלסקי • אלון מנדל • גל נבו • איתי צ'מה • נמרוד שפירא בר אור |  |
|  שחייה אמנותית | אנסטסיה גלושקוב • אינה יופה |  |
|  שיט | נופר אדלמן • ורד בוסקילה • אודי גל • מעין דוידוביץ' •  שחר צוברי • ניקה קורניצקי • גידי קליגר |  |
חסן אל-בנא

| --- | --- |

 לידה:  14 באוקטובר 1906 מצרים (1805–1922) אל-מחמודיה (אנ'), מצרים
 נרצח:  12 בפברואר 1949 (בגיל 42) ממלכת מצרים קהיר, מצרים
 מדינה:  האימפריה העות'מאנית, סולטנות מצרים, ממלכת מצרים 
 לאום:  מצרי
 עיסוק:  מורה, עיתונאי, פוליטיקאי, הוגה דעות
 מקום לימודים:  Faculty of Dar Al-Uloom, Cairo University 
 שפות היצירה:  ערבית 
 הושפע מ:  ג'מאל א-דין אל-אפגאני, רשיד רידא, מוחמד עבדו, מוסטפא כאמל, סעד זע'לול
 השפיע על:  מוחמד מורסי, סייד קוטב
 צאצאים:  Ahmed Seif al-Islam 
 
האימאם חסן אחמד עבד אלרחמן מחמד אל-בנא (בערבית: حسن أحمد عبد الرحمن محمد البنا; 14 באוקטובר 1906 – 12 בפברואר 1949) היה מייסדה ומנהיגה הראשון של תנועת האחים המוסלמים במצרים.
ביוגרפיה > ראשית חיו

חסן אל-בנא נולד במחמודיה שמצפון-מערב לקהיר, כבן בכור למשפחה מוסלמית אדוקה. אביו, השיח' עבד אל-רחמן אל-בנא, היה בוגר המוסד הדתי אל-אזהר, אשר שימש כאימאם ומורה דת במסגד המקומי ובנוסף ללימודי הדת עסק בתיקון שעונים. אל-בנא קיבל חינוך מסורתי אסלאמי בראשית דרכו שכלל את שינון הקוראן, לימוד החדית', הפיקה, ולשון הערבית הספרותית. בגיל 12 החל ללמוד בסמינר למורים בעיר דמנהור. ב-1923 עברה המשפחה לקהיר ואל בנא סיים את לימודי התיכון, והחל ללמוד בסמינר למורים "דאר אלעלום" שבעיר, שם התמחה בלימודי הדת והלשון הערבית. במהלך שהותו בסמינר למורים אל-בנא הושפע מרשיד רידא ומהכתוב בכתב העת אל מנאר והחל לפתח את עמדתו הסלפית הקוראת לשיבה לשורשי הקוראן, ואימוץ האידיאלים של חברת המוסלמים הראשונים מן המאה ה-7.
לאחר שסיים את לימודיו במכללה להוראה בשנת 1927, קיבל אל-בנא משרת הוראה בבית-ספר היסודי שניהלה "האגודה לצדקה מוסלמית" בעיר אסמאעיליה, הסמוכה לתעלת סואץ. בנוסף לשיעורים שנתן במשך היום, הוא נהג להרצות למבוגרים בשעות הערב במסגרות שונות, בבתי קפה ואף ברחובות. אל-בנא היה בקיא בקוראן ובספרות המוסלמית, והדבר בולט בנאומיו וכתביו. אל-בנא היה בקיא גם בהשקפת העולם המערבי בנושאי דת וחברה, על אף שלא ידע שפה זרה.
ביוגרפיה > הקמת אגודת האחים המוסלמים

בשנת 1928 הקים חסן אל-בנא את "אגודת האחים המוסלמים" באסמאעיליה. בתחילה היה זה ארגון מקומי, אחד מני רבים שעסקו בהטפה לאדיקות דתית ובפעילות צדקה. אסמאעיליה התאימה במיוחד להקמת גוף עממי מהפכני וקסנופובי, בהיותה שוקקת פקידים זרים שחיו בחיי רווחה יחסית למקומיים, דבר שסימל יותר מכל את דמות הזר שנישל אותם מאדמתם. ברקע הקמת התנועה, עמדה גם המרירות של רבים בחברה המצרית כלפי השלטון הבריטי, וכן משבר כלכלי גדול שידעה כלכלת מצרים עקב ירידת מחירי הכותנה בעולם.
תנועתו של אל בנא צמחה תוך שנים אחדות לגוף ארצי גדול, וב-1932 חזר לקהיר והקים בה את מרכז הארגון, בעוד הוא ממשיך בפעילותו כמטיף וכמורה. תוך כעשור הפכו ה"אחים המוסלמים" לגוף פוליטי משמעותי במצרים, עם כ-500,000 פעילים במדינה, והשפעה חברתית ופוליטית גם במדינות ערביות נוספות. אל בנא השתתף גם במאבק נגד השלטון הבריטי, ואף נעצר לתקופה קצרה בזמן מלחמת העולם השנייה בעוון חתרנות.
אל בנא הטיף לבניית מסגדים, בתי ספר ומועדונים, לחיזוק האסלאם ולשנאת זרים, ולאיחוד בני האומה האסלאמית במצרים ומחוצה לה. הוא האמין בצורך לגבש את המוסלמים לכלל אומה אחת גדולה שבראשה יעמוד ח'ליפה. אל-בנא הדגיש את המימד החברתי-תרבותי ופחות את המימד הפוליטי, והיה אחד מהוגי הדעות המקוריים והחשובים ביותר שהשפיעו על האסלאם הרדיקלי המודרני.
בשניים באוגוסט 1948, הכריז: "אם מדינת היהודים תהפוך לעובדה, והדבר יתממש על ידי העמים הערבים, הם יסיעו את היהודים החיים בתוכם, לתוך הים".
אל-בנא הנהיג את תנועת האחים המוסלמים במצרים עד ה-12 בפברואר 1949, עת נורה למוות במונית בקהיר. קרוב לוודאי שהמשטר המצרי המונרכי הוא שאחראי להתנקשות, לאחר שחשש מעליית כוחו ומאפשרות של הפיכה אסלאמית. חשש זה התחזק בעקבות ההתנקשות בחייו של ראש ממשלת מצרים מחמוד פהמי נוקראשי בדצמבר 1948 שבעקבותיו הוצא הארגון מחוץ לחוק.
אחיו הצעיר של אלבנא היה גמאל אלבנא, רפורמיסט-ליברל מוסלמי. נכדו של אלבנא, טארק רמדאן, הוא פילוסוף ומטיף מוסלמי-שווייצרי ידוע.
על שמו קרא החמאס רקטה נגד טנקים מפיתוח עצמי ("אל-בנא") של החמאס שנתגלתה כחסרת תועלת מול השריון הישראלי. באמנת חמאס, מובאת אמירה המיוחסת לחסן אל-בנא לפיה "ישראל תקום ותוסיף להתקיים עד שהאסלאם ימחה אותה, כפי שמחה את מה שקדם לה".
לקריאה נוספת

האסלאם הוא בשורתנו והג'האד דרכנו: חסן אל-בנא: קובץ איגרות, תרגם, הוסיף מבוא והערות: אפרים ברק, מרכז משה דיין לחקר המזרח-התיכון ואפריקה, אוניברסיטת תל אביב, 2012
אפרים ברק, הצלבנים עדיין כאן: תולדות הפונדמנטליזם האסלאמי, הוצאת רסלינג, 2013, עמודים 103–125
הערות שוליים

↑  Dana Adams Schmidt, "Aim to Oust Jews Pledged by Sheikh Head of Moslem Brotherhood".
Special to THE NEW YORK TIMES. . Aug. 2, 1948. Sheikh Hassan el-Bana, head of the Moslem Brotherhood, largest of the extremist Arab nationalist organizations, declared in an interview today: "If the Jewish state becomes a fact, and this is realized by the Arab peoples, they will drive the Jews who live in their midst into the sea ...
↑  אמנת חמס, באתר ויקיטקסט.
↑  מרכז המידע למודיעין ולטרור, אמנת החמא"ס, ‏5 למאי, 2006
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007271073705171  BnF: cb126712717 (data)  CiNii: DA03726250  GND: 118881949  ICCU: PALV065509  ISNI: 0000 0001 2099 8400  LCCN: n79066632  LNB: 000221466  NDL: 001201812  NTA: 073378984  SELIBR: 32552  SUDOC: 078997658  TDVİA: hasan-el-benna  Trove: 838934  VIAF: 295441026   WorldCat (עם VIAF): 295441026
מלוויל פולר

מלוויל וסטון פולר (באנגלית: Melville Weston Fuller;‏ 11 בפברואר 1833 – 4 ביולי 1910) היה פוליטיקאי, עורך דין ושופט אמריקאי מאילינוי, שכיהן כנשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית מ-1888 ועד למותו.
פולר נולד באוגוסטה, מיין. לאחר סיום לימודיו בקולג' בודין, הוא פתח משרד עורכי דין בשיקגו. הוא עבד גם כעורך עיתון וניהל את מסע הבחירות של מועמד המפלגה הדמוקרטית לנשיאות סטיבן דאגלס בבחירות לנשיאות של 1860. במלחמת האזרחים הוא כיהן במשך תקופת כהונה אחת בבית הנבחרים של אילינוי, ולימים טענו יריביו הפוליטיים שהוא היה מתנגד למלחמה. פולר היה לעורך דין בולט בשיקגו והיה נציג לוועידה הארצית של המפלגה הדמוקרטית במשך מספר פעמים.
פולר דחה כמה הצעות לתפקידים שונים שהציע לו הנשיא גרובר קליבלנד לפני שנעתר להצעה להתמנות כנשיא בית המשפט העליון במקומו של מוריסון וייט שנפטר. על אף התנגדות מסוימת שהושמעה למינויו, אושר מינויו של פולר בסנאט. ב-1893 הוא דחה את הצעתו של קליבלנד להתמנות כמזכיר המדינה. הוא כיהן כנשיא בית המשפט העליון עד למותו והיה השני מתוך ארבעה מבין כל נשיאי בית המשפט (לאחר רוג'ר טוני ולפני הרלן סטון ופרד וינסון) שמונו על ידי נשיאים דמוקרטים.
כנשיא בבית המשפט העליון ישב פולר בכמה פסקי דין חשובים. בפסק דין פלסי נגד פרגוסון קבע בית המשפט העליון את דוקטרינת נפרד אבל שווה ואישר את חוקי ג'ים קרואו. חוות דעתו בפסק דין "פולוק נגד חברת ההלוואות והנאמנות לחקלאים" (Pollock v. Farmers' Loan & Trust Co.) ביטלה את סעיף מס ההכנסה הפדרלי בחוק וילסון-גורמן (Wilson–Gorman Tariff Act). פסק דין זה נהפך מאוחר יותר על ידי התיקון ה-16 לחוקת ארצות הברית. חוות הדעת של פולר בפסק הדין "ארצות הברית נגד חברת א. ס. נייט" (United States v. E. C. Knight Co.) פירשה פירוש צר את חוק ההגבלים העסקיים של ג'ון שרמן (Sherman Antitrust Act of 1890), ובכך הקשתה עוד יותר על הממשלה בהגשת תביעות על פי חוק זה.
קורות חייו

מלוויל פולר נולד באוגוסטה, מיין, כבנם של קתרין מרטין (לבית וסטון) ופרדריק אוגוסטוס פולר. הן סבו מצד אמו, נייתן וסטון, והן סבו מצד אביו, הנרי ולד פולר, היו שופטים. אביו היה עורך דין ידוע. הוריו התגרשו זמן קצר לאחר לידתו והוא גדל אצל סבו מצד אביו. הוא למד באוניברסיטת הרווארד במשך שנה לפני שהשלים את לימודיו בקולג' בודין ב-1853, שם הוא היה חבר באחוות פי בטא קפא. לאחר מכן הוא למד שישה חודשים בבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד, וב-1855 עזב שם את לימודיו לפנים סיומם.
קריירה משפטית

פולר המשיך ללמוד משפטים בהדרכתו של דודו. ב-1855 הוא נכנס לשותפות עם דוד אחר שלו. הוא גם היה לעורך העיתון The Age, עיתון דמוקרטי מוביל במיין. עד מהרה הוא מאס בחיים במיין ועבר לשיקגו. ב-1860 הוא ניהל את מסע הבחירות של סטיבן דאגלס במערכת הבחירות לנשיאות ארצות הברית.
באותה עת הפכה שיקגו לשער למערב. מסילות הברזל החלו אז לקשר אותה למזרח. פולר פתח בשיקגו משרד עורכי דין. תוך שנתיים הוא הופיע לראשונה בפני בית המשפט העליון של אילינוי בתיק ביץ' נגד דרבי. הוא היה לעורך הדין המוביל בעיר. פולר הופיע לראשונה בפני בית המשפט העליון של ארצות הברית בתיק "בנק הסוחרים נגד קמפבל". הוא גם טען בתיק "טאפן נגד בנק הסוחרים הלאומי של שיקגו", שהיה התיק הראשון שנשמע בפני נשיא בית המשפט העליון מוריסון וייט, שאותו יחליף פולר לאחר מותו.
קריירה פוליטית

פולר היה דמות משנית בפוליטיקה של אילינוי. הוא שירת בתקופת כהונה אחת בבית הנבחרים של אילינוי בשנים 1863–1865. הוא גם היה נציג בוועידה החוקתית של אילינוי ב-1862 ונציג לוועידה הארצית של המפלגה הדמוקרטית בשנים 1864, 1872, 1876 ו-1880. ב-1876 הוא נשא את נאום המינוי של תומאס הנדריקס כמועמד המפלגה לנשיאות. לאחר השבעתו כנשיא, הציע גרובר קליבלנד לפולר להתמנות כיושב ראש ועדת השירות האזרחי (United States Civil Service Commission), אך הוא דחה את ההצעה. לאחר מכן ניסה קליבלנד לשכנעו לקבל את המינוי כפרקליט המדינה של ארצות הברית, אך הוא שוב דחה את ההצעה. ב-1886 היה פולר לנשיא לשכת עורכי הדין של אילינוי.
נשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית > מינויו

ב-30 באפריל 1888 מינה הנשיא גרובר קליבלנד את פולר כנשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית במקומו של מוריסון וייט שנפטר. פולר לא היה האדם הראשון ששמו הוזכר כמועמד אפשרי לתפקיד. שגריר ארצות הברית לשעבר בבריטניה, אדוארד ג'ון פלפס, נחשב למועמד המוביל לתפקיד, אך הוא דחה את ההצעה על בסיס המחשבה שכשגריר לשעבר בבריטניה, כהונתו כנשיא בית המשפט העליון, תראה בעין לא יפה על ידי האמריקאים ממוצא אירי, שהיו חלק חשוב בקהל המצביעים של המפלגה הדמוקרטית.
מועמדותו של פולר התקבלה ביחס פושר בסנאט. הוא נמנע משירות צבאי במהלך מלחמת האזרחים, וכאשר הוא שירת אז בבית הנבחרים של אילינוי הוא ניסה לחסום את חקיקת המלחמה שהוצעה על ידי מושל אילינוי ריצ'רד ייטס. עקב כך פתחו הרפובליקנים במערכת השמצה נגד פולר, כשהם מדגישים את דמותו כמתנגד מלחמה דמוקרטי (Copperhead) ופרסמו חוברת שבה נטען ש"הרישומים של בית המחוקקים של אילינוי משנת 1863 אפלים בשל התנהלותו הבלתי ראויה והבלתי פטריוטית של מר פולר". עם זאת, בסופו של דבר אושרה מועמדותו ב-20 ביולי על ידי הסנאט ברוב של 41 תומכים מול 20 מתנגדים, כאשר על התומכים נמנו תשעה רפובליקנים. באותו יום הוא החל לכהן בתפקיד וב-8 באוקטובר הוא הושבע כנשיא בית המשפט העליון.
נשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית > כהונתו

בשבתו על כס השיפוט דן פולר במספר תיקים זכורים וחשובים. המשפט המפורסם צדק שווה תחת החוק מהווה פרפרזה לחוות דעתו בתיק "קולדוול נגד טקסס" (Caldwell v. Texas) משנת 1891, בו פולר דן במושג "צדק שווה וללא משוא פנים תחת החוק" (equal and impartial justice under the law). המשפט המפורסם במידה שווה (אך שעליו נמתחה ביקורת במידה רבה יותר) נפרד אבל שווה, שאפשר את ההפרדה הגזעית במדינות הדרום, התפרסם בעקבות פסק הדין של בית המשפט העליון בראשותו של פולר, פלסי נגד פרגוסון משנת 1896, אף על פי שהמשפט המקורי היה "שווה אך נפרד".
בית המשפט העליון בראשותו של פולר הכריז על מס ההכנסה כמנוגד לחוקה בפסק הדין "פולוק נגד חברת ההלוואות והנאמנות לחקלאים" (Pollock v. Farmers' Loan & Trust Co.). בפסק הדין "חברת הטלגרף וסטרן יוניון נגד הקהילייה של פנסילבניה" (Western Union Telegraph Company v. The Commonwealth of Pennsylvania) פסק בית המשפט שהמדינה לא יכולה להטיל מיסים על הכנסות על שליחת מברקים בין המדינות.
בפסק הדין "ארצות הברית נגד חברת א. ס. נייט" (United States v. E. C. Knight Co.)משנת 1895 הנחיל בית המשפט העליון מפלה לממשלה כאשר ביטל את חוקי ההגבלים העסקיים. בדעת הרוב שכתב פולר, מצא בית המשפט שזיקוק הסוכר על ידי החברה בגבולות המדינה לא יכול להחשב כשליטה על סחר בין מדינתי במונחים של חוק ההגבלים העסקיים משנת 1890 של ג'ון שרמן (Sherman Antitrust Act of 1890), ללא קשר לנתח השוק הסופי של המוצר. חברת א. ס. נייט הייתה בבעלות "החברה האמריקאית לזיקוק סוכר" (American Sugar Refining Company), ששלטה באותה תקופה על יותר מ-90% מתעשיית ייצור הסוכר.
בנושאי ההגירה, פסק פולר בתיק "גונזלס נגד ויליאמס" (Gonzales v. Williams) משנת 1904, שעל פי חוקי ההגירה פורטוריקנים לא יכולים להחשב לזרים, ולפיכך לא ניתן למנוע מהם כניסה לארצות הברית. עם זאת דחה בית המשפט את האפשרות להכריז עליהם כעל אזרחי ארצות הברית. שאלת המעמד האזרחי של תושבי טריטוריות האיים החדשות, נותרה בלתי ברורה, דו-משמעית ושנויה במחלוקת. הפורטוריקנים נודעו בצורה זו או אחרת כ"אזרחים חסרי אזרחות" (noncitizen nationals). הרקע לפסק דין זה היה הגעתה של איזבל גונזלס (אנ') מפוארטו ריקו לאליס איילנד באוגוסט 1902. נציב ההגירה ויליאם ויליאמס התייחס אליה כאל מהגרת בלתי חוקית ותכנן לגרשה בחזרה לסן חואן. גונזלס עתרה נגדו, ובית המשפט פסק לטובתה והתיר לה להישאר בתחומי ארצות הברית. חוות הדעת של פולר בתיק לא הרחיקה לכת עד כדי הקביעה שהיא הייתה אזרחית ארצות הברית באופן אוטומטי, אך הוא הכיר בכך שפוארטו ריקו היא כטריטוריה של ארצות הברית (החל ממלחמת ארצות הברית-ספרד ב-1898), ולפיכך הוקנתה לגונזלס הזכות להישאר בארצות הברית. פסק דין זה סלל את הדרך בעתיד לפורטוריקנים להגר באופן חופשי לארצות הברית. ב-1917 העביר הקונגרס את "חוק ג'ונס שאפרות'" (Jones–Shafroth Act) שהעניק לתושבי פוארטו ריקו זכויות הגירה ואזרחות מורחבים יותר.
ב-1893 דחה פולר הצעה של הנשיא הנבחר גרובר קליבלנד להתמנות כמזכיר המדינה. הוא שימש כחבר בוועדת הבוררות שהתכנסה בפריז ב-1899 כדי לפתור את סכסוך הגבולות בין הממלכה המאוחדת לבין ונצואלה.
חיים אישיים

פולר היה נשוי פעמיים. ב-1858 הוא נשא לאישה את קליסטה ריינולדס, שנפטרה ב-1864. ב-1866 הוא נישא בשנית למרי קולבאו, בתו של הבנקאי ויליאם פ. קולבאו. היו לו שש בנות.
מותו ומורשתו

מלוויל פולר נפטר בסורנטו, מיין ב-4 ביולי 1910 ונטמן בבית הקברות גרייסלנד שבשיקגו.
נאמר על פולר שהוא דמה במראהו לסופר וההומוריסטן מארק טוויין. באחד הימים עצר מישהו ברחוב את טוויין וחשב אותו בטעות לפולר. האיש ביקש מטוויין את חתימתו. מסופר שטיין כתב לו: "זה טעים מאוד להיות מלא (full), אבל זה נהדר להיות פולר (Fuller, מלא יותר). שלך בלבביות מלוויל מ. פולר".
על פי אחד המחקרים, בתקופת כהונתו כנשיא בית המשפט העליון, תמך פולר בזכויות האזרח של האפרו-אמריקאים ב-15.15% (5 מתוך 33) של התיקים שהובאו בפניו, וב-24.14% (7 מתוך 29) של התיקים בנוגע לזכויות האזרח של האמריקנים ממוצא אסיאתי. שני הנתונים הללו נמוכים מהמוצע של כלל שופטי בית המשפט העליון.
כנשיא בית המשפט העליון השביע פולר חמישה נשיאים: בנג'מין הריסון, גרובר קליבלנד, ויליאם מקינלי, תאודור רוזוולט וויליאם הווארד טאפט.
הערות שוליים

↑  Hatch, Louis Clinton (1919). Maine: A History (Centennial Edition), Biographical volume. New York: The American Historical Society. p. 15.
↑  Supreme Court Justices Who Are Phi Beta Kappa Members Archived 2011-09-28 at the Wayback Machine, Phi Beta Kappa website, accessed Oct 4, 2009
↑  James W. Ely, Jr., The Chief Justiceship of Melville W. Fuller, 1888-1910, Univ of South Carolina Press, 2012, p. 20.
↑  Caldwell v. Texas, 137 U. S. 692 (1891) at supreme.justia.com
↑  Western Union Telegraph Co. v. Pennsylvania, 128 U. S. 39 (1888) at supreme.justia.com
↑  United States v. E. C. Knight Co., 156 U. S. 1 (1895) at supreme.justia.com
↑  Gonzales v. Williams, 192 U. S. 1 (1904) at supreme.justia.com
↑  ‘Honoring’ Melville Fuller, Bangor Daily News, February 2, 2010
↑  Gabriel J. Chin, The First Justice Harlan by the Numbers: Just How Great was "The Great Dissenter?" 32 Akron L. Rev. 629 (1999)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007457974905171  CiNii: DA17639132  GND: 119281791  ISNI: 0000 0000 6319 8502  LCCN: n82252977  NLA: 36002926  NTA: 130043222  SNAC: w66d5vwq  SUDOC: 080801196  Trove: 1180792  VIAF: 67272388   WorldCat (עם VIAF): 67272388 
כתב המינוי של פולר כנשיא בית המשפט העליון
פולר (במבט מהגב) משביע את הנשיא הנכנס ויליאם מקינלי. מימין הנשיא היוצא גרובר קליבלנד, 4 במרץ 1897
פסל של פולר בבית המשפט העליון
גל קדמון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  18 באפריל 2000 (בת 24)
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל ישראל
 ספורט
 ענף ספורט:  אתלטיקה
 תת-ענף:  ריצת 100 מטר, ריצת 200 מטר, ריצת 400 מטר
 מועדון:  אתלטי הנגב
 הישגים
 שיאים אישיים:  ריצת 100 מטר: 11.76 שניות (2019)   ריצת 200 מטר: 24.05 שניות (2019)   ריצת 400 מטר: 55.69 שניות (2020)
 
גל קדמון (נולדה ב-18 באפריל 2000), היא אתלטית ישראלית, אלופת ישראל בריצת 400 מטר (2016), ושיאנית ישראל בריצת שליחות 4X100 מטר.
ביוגרפיה

קדמון לאחרונה עברה לטקסס עקב לימודים אך בארץ  מתגוררת בשוהם, למדה בתיכון אשל הנשיא במגמת סייבר פיזיקה ומתאמנת באגודת אתלטי הנגב באר שבע באצטדיון הדר יוסף בת"א. קדמון מתנדבת בהדרכת נוער בספורט ומתמטיקה.
ביוגרפיה > 2014

באליפות ישראל במרוצי שדה לבנות בכיתות ז-ח' (1700 מטר) זכתה קדמון במדליית זהב בתוצאה של 6.05 דקות.
באליפות ישראל שנערכה ביולי 2014 סיימה קדמון במקום עשירי בריצת 100 מטר בתוצאה של 13.15 שניות.
ביוגרפיה > 2015

באליפות ישראל שנערכה ביולי 2015 סיימה קדמון במקום חמישי בריצת 200 מטר בתוצאה של 25.65 שניות. נוסף לכך, היא השתתפה בריצת 100 מטר בשלב המוקדמות וסיימה במקום שביעי בתוצאה של 12.55 שניות, אך ויתרה על השתתפותה בריצת הגמר.
ביוגרפיה > 2016

באליפות ישראל לקדטים שנערכה ב-8 ביוני 2016 זכתה קדמון במדליית זהב בריצת 200 מטר בשיא אישי חדש של 24.44 שניות. שבוע לאחר מכן, בתחרות גרנד פרי נעורים שנערכה ב-15 ביוני היא קבעה בריצת 100 מטר שיא אישי חדש של 11.99 שניות, שיפור לשיאה שעמד על 12.30 שניות.
ביוגרפיה > 2016 > אלופת ישראל

באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בסוף יוני אותה שנה זכתה קדמון בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב בריצת 400 מטר בשיא אישי חדש של 56.05 שניות, לפני שני לנדן מאס. רמת השרון (56.39 שניות) ודריה לוקשין ממכבי חיפה כרמל (56.75 שניות). מדליית ארד, בריצת 200 מטר בתוצאה של 25.09 שניות, אחרי אולגה לנסקי (23.61 שניות) ודיאנה ויסמן (24.16 שניות), שתיהן ממכבי השגים ראשון לציון. נוסף לכך, היא קבעה את התוצאה הרביעית בטיבה בשלב המוקדמות בריצת 100 מטר (12.23 שניות), אך לא השתתפה בריצת הגמר בשל השתתפותה בריצת 400 מטר.
ביוגרפיה > 2017

באליפות אירופה לאומות שנערכה באצטדיון הדר יוסף בחודש יוני, סיימה קדמון במקום השישי בריצת 400 מטר לאחר שקבעה תוצאה של 58.39 שניות. חודש לאחר מכן באליפות ישראל, זכתה במדליית כסף בריצת 200 מטר בתוצאה של 25.16 שניות. בריצת 100 מטר סיימה חמישית בתוצאה של 12.39 שניות.
ביוגרפיה > 2018

באליפות מכבי על שם האחים אידלסון שנערכה בחודש אפריל, סיימה קדמון במקום השני בריצת 100 מטר בשיא אישי חדש של 11.93 שניות. חודשיים לאחר מכן, באליפות ישראל לנוער, זכתה במדליית זהב בריצת 200 מטר בתוצאה של 25.54 שניות ובריצת 100 מטר בשיא אישי חדש של 11.81 שניות. עוד לפני כן, בשלב המוקדמות קבעה שיא אישי חדש של 11.86 שניות.
באליפות ישראל שנערכה בחודש יולי, זכתה במדליית כסף בריצת 100 מטר לאחר שקבעה תוצאה של 12.01 שניות, אחרי דיאנה ויסמן (11.47 שניות). בריצת 200 מטר סיימה במקום החמישי בתוצאה של 25.13.
ביוגרפיה > 2019

בתחרות שנערכה בחודש יוני בז'נבה, קדמון קבעה ביחד עם דיאנה ויסמן, אולגה לנסקי ודניאל פולסטר שיא ישראל חדש בריצת 4X100 מטר של 45.15 שניות, שיפור של 8 מאיות השנייה לשיא הקודם משנת 2015. בתחרות Israel Jump שנערכה באותו חודש בירושלים, סיימה קדמון במקום השני בריצת 200 מטר בשיא אישי חדש של 24.04 שניות.
חודש לאחר מכן, באליפות אירופה לנוער, סיימה קדמון במקום 13 בריצת 100 מטר בתוצאה השווה לשיא האישי שקבעה בשלב המוקדמות, 11.79 שניות. באליפות ישראל זכתה במדליית ארד בריצת 100 מטר, לאחר שקבעה תוצאה של 11.85 שניות, אחרי דיאנה ויסמן, ששברה את שיא ישראל לאחר שקבעה תוצאה של 11.27 שניות, ואולגה לנסקי (11.71 שניות).
במקצה הזמנה בתחרות ליגת היהלום בפריז, בחודש אוגוסט, סיימה קדמון במקום הראשון בגמר ג' בריצת 100 מטר בשיא אישי חדש של 11.76 שניות.
באותה תחרות, השתתפה קדמון גם בריצת 4X100 מטר ביחד עם דיאנה ויסמן, אולגה לנסקי ואילנה דורפמן, ויחד הן שברו את השיא הישראלי פעם נוספת, כשסיימו במקום החמישי בתוצאה של 44.79 שניות.
ביוגרפיה > 2020

באליפות ישראל שנערכה בסוף יולי זכתה קדמון בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב בריצת 200 מטר, בתוצאה של 24.81 שניות לפני ניצן לוי ממכבי הישגים ראשון לציון (24.88 שניות) ולפני דניאל פולסטר ממכבי חיפה (25.03 שניות) ומדליית ארד, בריצת 400 מטר, בתוצאה של 57.39 שניות, אחרי ג'ומאן ג'ובראן חברתה לאגודה (56.76 שניות) ולפני רחל פרז מרטינז מהפועל חולון (57.29 שניות).
שיאים אישיים

ריצת 100 מטר: 11.76 שניות (2019)
ריצת 200 מטר: 24.04 שניות (2019)
ריצת 400 מטר: 55.87 שניות (2020)
הערות שוליים

↑  ליאור לרנר, מקום ראשון במרוצי שדה: תלמידת אשל הנשיא, באתר mynet (כפי שנשמר בארכיון האינטרנט), 18 בפברואר 2014
↑  אבינעם פורת, לראשונה: גל קדמון ירדה מ-12 שניות, באתר ynet, 15 ביוני 2016