stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חומות פריז
חומת הפרם ז'נרל או חומת המכס

חומה זו (צר') הוקמה על ידי הפרם ז'נרל, זיכיון לגביית מכסים ומסי מעבר שניתן על ידי המלך. בניגוד לחומות הקודמות, לא הייתה מטרתה להגן על העיר מפני פולש זר, אלא להבטיח תשלומי מס מעבר ומכס (Octroi) לנכנסים לעיר. 62 ביתני הגבייה בשערי העיר (ה-Barrière) אוישו על ידי מוכסים וגובי מס והיא הייתה מקור למרמור וזעם בקרב תושבי העיר. את החומה תכנן אחד ממוכסי החברה, המדען אנטואן לבואזיה. ביתני הגביה בשערים תוכננו על ידי קלוד-ניקולא לדו כמבנים נאו-קלאסיים מהודרים בהתאם לסגנון לואי השישה עשר.
החומה הוקמה בין 1784 ל-1791 ותיאור היקפה על פני שתי הגדות חופף בערך את מסלול קווי המטרו 2 ו-6 (כולל את הרבעים 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9 וחלק מן ה-10, ה-13 וה-14. הנקודה הדרומית ביותר של החומה הייתה בכיכר איטליה ברובע השלושה-עשר). שטח העיר שהוקף בחומה היה 3,402 הקטאר.
כבר בשלב המוקדם של המהפכה הצרפתית (ב-1 במאי 1791) בוטלו המיסים, אולם הם הוחזרו על ידי הדירקטוריון ב-1798 וגביית המיסים אף שוכללה בימי נפוליאון בונפרטה.
הכפרים על הגבעות מצפון לעיר, כגון מונמארטר ובלוויל, היו מחוץ לחומות ולפיכך המסחר בהם היה פטור ממכס. כך התפתחו מקומות אלו מאזורים חקלאיים מובהקים לאזורי מסחר. החומה וביתני הגבייה נהרסו במסגרת תוכנית אוסמן להתחדשות פריז, אך חלק מהם שרדו ושובצו כמבני שירות בכיכרות ובגנים.
חומת טייר

בין 1841 ל-1844 הוקמה שוב חומת הגנה סביב שטח העיר, בהוראת ראש ממשלת צרפת אדולף טייר. החומה הקיפה 78,020 דונם שכללו את כל רבעי פריז כיום, פרט ליער בולון ויער ונסן וכללה לראשונה בתחומי העיר את השכונות פיגאל, בלוויל, מונפרנאס וטרוקדרו. תוואי החומה מיוצג כיום על ידי "שדרות המרשלים", כלומר טבעת שדרות עירוניות הקרויות על שם מרשלי צרפת (boulevards des Maréchaux). סביב התוואי החיצוני של החומה נסלל כביש הטבעת בולוואר פריפריק.
הרקע להקמת החומה היה נפילת העיר פריז בידי הצבא הרוסי בעת הקרב על פריז. המסקנה שהסיק מכך לואי פיליפ, מלך הצרפתים ב-1830 הייתה שיש להקיף את העיר בחומת מגן וההצעה הובאה בפני האספה הלאומית ב-1833. השמאל התנגד להצעה משום שסבר שמטרתה הסמויה הייתה לא הגנה על העיר מפי פולש, אלא צעד של איום כלפי בני העיר כמחסום מפני מרידות. אולם ההצעה יצאה לדרך על אף ההתנגדות.
אורך קו הביצורים (les fortifs) היה 33 ק"מ והוא כלל 94 צריחים, 17 שערים ראשיים (portes) ו-23 שערים משניים (barrières),‏ 8 נקודות כניסה למסילות רכבת (מול תחנות הרכבת של הבירה) ונקודות מעבר לנהר ולנחלים ותעלות. מעט מהצריחים שרדו, בהם "צריח מס' 1" המצוי במרכז המחלף Porte de Bercy על הפריפריק.
לאחר מלחמת העולם הראשונה התברר כי היכולות והטכנולוגיה הצבאית הפכו את הביצור למיושן ומיותר. ב-1919 הוחלט להרוס את החומה והיא נהרסה בשלבים עד 1929 ועל גבי ההריסות נסללה טבעת השדרות העירוניות, "שדרות המרשלים". ב-1956 הוחל בסלילת בולוואר פריפריק באזור החופשי ממבנים שהשתרע על פי חוק כ-250 מטר מחוץ לחומה (La zone).
הערות שוליים

↑  ר' מוצג מס' 2 בדף השני של הברושור
↑  Paris Rediscovers Its First Medieval Fortifications, חדשות המכון הארכאולוגי הצרפתי INRAP, 29 באפריל 2009
↑  אתר המוקדש לפריז בתקופת פיליפ אוגוסט ולחומה בפרט
↑  מפת חומת פיליפ אוגוסט מהאטלס ההיסטורי של פריז
↑  מפת חומת שארל החמישי מתוך האטלס ההיסטורי של פריז
↑  שרידי החומה בקרוסל ד'לובר
↑  מתווה הביצורים ב-1650 (לאחר חומת לואי השלושה עשר)
↑  Paris's Jewel-like Orangerie, Home to Monet's Waterlilies, Reopens, Polished and Renovated, הניו יורק טיימס, 16 במאי 2006
↑  The Wall of the Farmers General in Paris
↑  "לשאלת ביצורי פריז 1840, מתוך זכרונותיו של François Pierre Guillaume Guizot, Michel Lévy Frères, 1864, volume 6, chapter 36
מקטע של חומת פיליפ השני ברחוב Rue Clovis בגדה השמאלית (סמוך לתחנת המטרו Cardinal Lemoine)
פריז בשנת 1600 לערך. ניתן להבחין בחומת פיליפ אוגוסט בצד התחתון של הציור (הגדה השמאלית) ובחומת שארל החמישי בצד העליון. השער הצפוני הוא שער סן דני וההר עם טחנות הרוח מחוץ לחומה הוא מונמרטר
בית גביית מכס שהיה חלק מחומת הפרם ז'נרל (כיום בפארק מונסו)
Poterne des peupliers, שריד לחומת טייר בדרום הרובע השלושה-עשר
טאויינאי

| --- | --- |
סמל טאויינאיסמל טאויינאי

 מדינה:  ליטא ליטא
 מחוז:  מחוז וילנה מחוז וילנה
 מחוז משנה:  אוקמרגה
 תאריך ייסוד:  1595 
 גובה:  78 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  365 (2011)
 קואורדינטות:  55°23′26″N 24°45′36″E﻿ / ﻿55.390555555556°N 24.76°E﻿ / 55.390555555556; 24.76 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ליטא מוגדלת) וילנה קלייפדה שיאוליאי מריאמפולה קובנה פוניבז' אוטנה אליטא טלז טאורגה לטביה בלארוס פולין רוסיה מחוז קלינינגרד טאויינאי(למפת ליטא רגילה) וילנה קלייפדה שיאוליאי מריאמפולה קובנה פוניבז' אוטנה אליטא טלז טאורגה לטביה בלארוס פולין רוסיה מחוז קלינינגרד טאויינאי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
טאויינאי (בליטאית: Taujėnai, טאויינאי; בפולנית: Towiany, טוביאני; ביידיש: טאַוויאַן) נמצאת על גדות נהר מוסה, בצפון ליטא שבאירופה, כ-15 ק"מ צפונית לאוקמרגה, במחוז וילנה. העיירה הוקמה במחצית השנייה של המאה ה-18. מכיוון שהיא ממוקמת על הכביש הראשי שבין אוקמרגה לפוניבז', שתי ערים מרכזיות, היא שימשה בתקופה זו כתחנת דרכים לעגלונים. בעיירה חיו משפחות יהודיות, ובמהלך השנים הקהילה היהודית בעיירה התמעטה.
היסטוריה

טאיוויאן, היושבת על הכביש הראשי שבין וילקומיר (שמה היידי של אוקמרגה) לפוניבז' שימשה תחנת דרכים לעגלונים, ועל כך הייתה רוב פרנסת תושביה. ב-1912 ישבו שם כ-20 משפחות יהודיות. מקצת היהודים עזבו את העיירה בימי מלחמת העולם הראשונה (1914–1918), ובמפקד אוכלוסין בשנת 1923 נמנו 91 יהודים בין 250 תושביה. רוב הצעירים עזבו את העיירה בימי ליטא העצמאית.
ערב מלחמת העולם השנייה ישבו בטאוויאן רק כמה עשרות יהודים.
יהודי טייוייאן > תולדות הקהילה היהודית

ראשוני היהודים השתקעו בטאויינאי באמצע המאה ה-18 והתפרנסו בעיקר מרוכלות והחזקת פונדקים ואכסניות על הדרך בין וילקומיר לפוניבז'. בעיירה התגוררו כמה עשרות משפחות יהודיות.
לאחר שהקימו בטייוייאן בית כנסת היא הפכה למרכזם הרוחני של יהודי הסביבה, שקיבלו בה שירותים קהילתיים דתיים. בשנים האחרונות שלפני מלחמת העולם הראשונה עסקו רב היהודים במסחר. משפחות יהודיות אחדות מטייוייאן היגרו באותה תקופה לארצות מעבר לים, ובודדים עלו לארץ ישראל.
עם כינון ליטא העצמאית הוקמה בטייוייאן קהילה יהודית מודרנית ובראשה ועד נבחר. הקהילה היהודית בטייוייאן קיבלה שירותים וסיוע ממחלקת הקהילות של המיניסטריון לענייני יהודים במחוז קובנה.
בתחילת שנות העשרים של המאה ה-20 עסקו עשרה יהודים בטייוייאן במסחר, ארבעה במלאכה, ושש משפחות יהודיות התפרנסו מחקלאות. שלוש ממשפחות אלו קיבלו קרקעות מן הממשלה הליטאית. בעלי הבהמות רעו את בהמותיהם באדמות של בעל האחוזה שבסביבה, ולא פעם פרצו סכסוכים על רקע זה בין בעלי הבהמות לבין בעל האדמות. על פי הסקר שערכה ממשלת ליטא בשנת 1931, היו בטייוייאן בית מסחר לפשתן ושתי מסרקות צמר בבעלות יהודית.
כתוצאה מהמצב הכלכלי הקשה ששרר בטאויינאי נזקקו שלוש משפחות יהודיות לתמיכה ציבורית מקיפה, שבע משפחות יהודיות קיבלו תמיכה חלקית. גם בתקופה זו נמשכה התופעה של עזיבת היהודים את העיירה, מפאת המצב הכלכלי, שהלך והדרדר משנה לשנה. בייחוד עזבו הצעירים. בסוף שנות השלושים של המאה ה-20 ולאחר מכן, כאשר סופחה ליטא לברית המועצות בסתיו 1940, נותרו בטייוייאן כמעט רק זקנים וחולים.
יהודי טייוייאן > בשואה

תוך ימים ספורים אחרי מתקפת גרמניה הנאצית על ברית המועצות (22 ביוני 1941) נכבשה ליטא כולה. יהודי טאיוויאן הועברו לעיר המחוז וילקומיר, שם נקבע גטו בראשית אוגוסט 1941. גורלם היה כגורל יהודי וילקומיר והסביבה - חלקם הומתו בגטו, חלקם נרצחו בטבח הגדול ביער פיבוניה בראשית ספטמבר, והנותרים נרצחו עם חיסול הגטו בה' בתשרי תש"ב, 26 בספטמבר 1941.
יהודי טייוייאן > חינוך יהודי העיירה

חלק מהיהודים בעיירה קיבלו את חינוכם בחדר ובישיבה, ובנוסף לזאת בעיר וילנה, אשר בה היה בית מדרש.
יהודי טייוייאן > בית כנסת

בעיירה הוקם בית כנסת בסוף המאה ה-18, ובעקבות כך הפכה העיירה למרכז רוחני ליהודי הסביבה. החל מסוף שנות השלושים של המאה ה-20 התקיימו תפילות בבית הכנסת רק בשבתות וחגים.
יהודי טייוייאן > דב אריאל לייבוביץ'

אחד מהיהודים שעלו לארץ ישראל בטאויינאי היה דוב אריאל לייבוביץ'. הוא עלה לארץ בשנת 1884, והיה מחלוצי ביל"ו. בנוסף, הוא היה אחד מהמתיישבים הראשונים בגדרה.
העיירה כיום

נכון לשנת 2011 מנתה אוכלוסיית העיירה 365 נפש. בעיירה קיימים מבני ציבור: כנסייה קתולית ובית מלון.
ראו גם

אוקמרגה
הערות שוליים

1 2  Josef Rosin, “Taujenai” - Encyclopedia of Jewish Communities in Lithuania (Taujėnai, Lithuania), ‏1996
↑  טאוויאן, באתר בית התפוצות מוזיאון העם היהודי, ‏1996
↑  Taujenai manor, Discover Lithuania with Visit Lithuania!
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 829154380948230290641   WorldCat (עם VIAF): 829154380948230290641
הליגה הלאומית בכדורסל

| --- | --- |
 עונת 2024/2025 בליגה הלאומית בכדורסל

 שם מלא:  ליגה לאומית וינר
 תחום:  כדורסל 
 ארגון:  איגוד הכדורסל בישראל 
 מדינות:  ישראל 
 קבוצות:  14 
 תקופת הפעילות:  1954–הווה (כ־71 שנים) 
 שמות קודמים:  ליגה ארצית, ליגה לאומית ב'
 מירב הזכיות:  אליצור גבעת שמואל, עירוני נס ציונה, הפועל גלבוע גליל (2 זכיות)
 מפעל גבוה:  ליגת העל בכדורסל 
 מפעל מקביל:  גביע הליגה הלאומית
 מפעל נמוך:  הליגה הארצית בכדורסל 
 הדף הרשמי באתר איגוד הכדורסל
 
הליגה הלאומית בכדורסל (נקראת גם ליגה לאומית וינר לצורכי חסות מסחרית) היא הליגה השנייה במבנה ליגות הכדורסל בישראל.
בליגה הלאומית משחקות 14 קבוצות, כל קבוצה פוגשת את יריבתה במהלך העונה פעמיים ובסה"כ כל קבוצה מקיימת 26 משחקים.
שיטת הליגה החל מעונת 2024-25

בתום 26 משחקים, הליגה מתחלת לשני "בתים", כאשר 6 הראשונות בטבלה מהוות את הבית העליון, ו-8 הנוספות – את הבית התחתון, ובתוך כל בית מתקיימים משחקים בשיטת ליגה. בסיום שלבים אלו, הראשונה מהבית העליון מעפילה לליגת העל בכדורסל, ואילו הקבוצות במקומות 2-6 מהבית העליון ושלוש הראשונות מהבית התחתון (סה"כ שמונה קבוצות) מעפילות לשלב נוסף, של פלייאוף.
שלב זה מתחיל בסדרת רבע גמר של הטוב משלושה משחקים (השנייה פוגשת בתשיעית, השלישית פוגשת בשמינית, הרביעית פוגשת בשביעית והחמישית פוגשת בשישית). ארבע הקבוצות המנצחות ממשיכות לסדרת חצי הגמר של הטוב משלושה משחקים. שתי המנצחות בשלב זה נפגשות לסדרת הגמר של הטוב מחמישה משחקים, והמנצחת בסיכום זוכה אף היא להעפיל לליגת העל.
שתי האחרונות מהבית התחתון יורדות לליגה הארצית בכדורסל, הליגה השלישית בחשיבותה.
שיטת משחקי הפלייאוף העליון החל מעונת 2019/20 ועד לעונת 2023/24 > סדרה רבע הגמר הטוב מ-5

1. מקום 1 - מקום 8
2. מקום 2 - מקום 7
3. מקום 3 - מקום 6
4. מקום 4 - מקום 5
שיטת משחקי הפלייאוף העליון החל מעונת 2019/20 ועד לעונת 2023/24 > סדרת חצי הגמר הטוב מ-5

1. מנצחת 1 - מנצחת 4
2. מנצחת 2 - מנצחת 3
שיטת משחקי הפלייאוף העליון החל מעונת 2024/25

לאחר שני סיבובי ליגה (בית וחוץ) תתחלק הליגה לבית עליון ותחתון. הזוכה בפלייאוף הבית העליון תזכה באליפות ותעלה לליגת העל. מקומות 2 עד 9 יתחרו בפלייאוף נוסף על העלייה, כשהראשונה מביניהן תעלה גם היא לליגת העל.
שיטת משחקי הפלייאוף העליון החל מעונת 2024/25 > סדרה רבע הגמר הטוב מ-3

1. מקום 2 - מקום 9
2. מקום 3 - מקום 8
3. מקום 4 - מקום 7
4. מקום 5 - מקום 6
שיטת משחקי הפלייאוף העליון החל מעונת 2024/25 > סדרת חצי הגמר הטוב מ-3

1. מנצחת 1 - מנצחת 4
2. מנצחת 2 - מנצחת 3
שיטת משחקי הפלייאוף העליון החל מעונת 2024/25 > סדרת הגמר הטוב מ-5

1. מנצחת 1 - מנצחת 2
גמר

צמד משחקים כאשר הקבוצה המנצחת מעפילות לליגת העל.
שיטת משחקי הפלייאוף התחתון

הקבוצות אשר סיימו במקומות 9–11 ממשיכות במשחקי הליגה הסדירה במתכונת של סיבוב אחד בין 6 קבוצות כאשר מספר הנקודות שצברו במהלך העונה הסדירה נשאר עמם, כאשר הקבוצות שסיימו במקומות 8,9,10 מארחות שלושה משחקים ואילו הקבוצות שסיימו את הליגה הסדירה במקומות 11,12 מארחות שני משחקים.
בסיום סבב הפלייאוף התחתון יורדות הקבוצות שסיימו במקום ה-11 וה-12 לליגה הארצית.
קבוצות הליגה הלאומית לעונת 2024/2025

| סמל | קבוצה | עיר | אולם ביתי | מושבים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | א.ס. אליצור אשקלון | אשקלון | היכל הספורט העירוני אשקלון | 3,000 |
|  | א.ס. רמת השרון | רמת השרון | קריית יערים | 900 |
|  | אליצור יבנה | יבנה | היכל הספורט רלף קליין | 930 |
|  | אליצור שומרון | מועצה אזורית שומרון | מרכז לידר, גני תקווה | 1,000 |
|  | הפועל בני כפר קאסם | כפר קאסם | היכל ספרט כפר קאסם |  |
|  | הפועל מגדל העמק-יזרעאל | מגדל העמק | אולם יערת העמק | 900 |
|  | מכבי עירוני רעננה | רעננה | מטרו ווסט | 1,668 |
|  | מכבי ראשון לציון | ראשון לציון | בית מכבי | 2,500 |
|  | מכבי רחובות | רחובות | אולם ברזילי | 700 |
|  | מ.כ. עוטף דרום | עוטף עזה | אולם רותם קיבוץ מגן | 500 |
|  | מ.ס. צפת | צפת | אולם הפיס ז'בוטינסקי | 608 |
|  | עירוני אילת | אילת | אולם הספורט בגין | 1,500 |
|  | עירוני נהריה | נהריה | אולם עין שרה | 2,500 |
↑  אולמה הביתי של הקבוצה בכפר תפוח אינו עומד בתקן המינימום לליגה הלאומית
היסטוריה > שיטת משחקי הפלייאוף העליון החל מעונת 2008/09 ועד עונת 2018/19 > סדרה רבע הגמר שוחקה בשיטת הטוב מ-3

1. מקום 1 - מקום 8
2. מקום 2 - מקום 7
3. מקום 3 - מקום 6
4. מקום 4 - מקום 5
היסטוריה > שיטת משחקי הפלייאוף העליון החל מעונת 2008/09 ועד עונת 2018/19 > סדרת חצי הגמר זהה לשיטה המשוחקת כיום

1. מנצחת 1 - מנצחת 4
2. מנצחת 2 - מנצחת 3
היסטוריה > שיטת משחקי הפלייאוף העליון החל מעונת 2008/09 ועד עונת 2018/19 > סדרת הגמר

בשניים הנ"ל הייתה עולה אחת בלבד, והיא זו שניצחה בסדרת הגמר בסדרת הטוב מ-5.
שייטת משחקי הפלייאוף התחתון נותרה זהה.
היסטוריה > שיטת משחקי הפלייאוף העליון החל מעונת 2008/09 ועד עונת 2018/19 > לוגו הליגה לאורך השנים

סמליל הליגה עד 2017
סמליל הליגה בין השנים 2017–2021
ראו גם

מצטייני העונה בליגה הלאומית בכדורסל
הערות שוליים

1 2  הליגה הלאומית הכריזה על שיטת משחקים חדשה מהעונה הבאה, 30 ביולי 2024, ישראל ספורט
↑  הקבוצה לא עברה בבקרה התקציבית ונשארה בליגה הלאומית
↑  עקב התפרצות נגיף הקורונה הליגה נעצרה לאחר 22 מחזורים, בני הרצליה והפועל חיפה שהוליכו את הטבלה הוכרזו כעולות
↑  נשארה בליגה בעקבות פירוק מכבי קריית גת
תומר אטלס

| --- | --- |

 לידה:  30 בינואר 1975 (בן 49) ישראל
 עמדה:  פורוורד
 גובה:  1.97 מטר
 מספר:  5
 קבוצות כשחקן
 1993–1997   1998–2000   2000–2001   2001–2003   2003–2004   2004–2005   2005–2007   2007–2008   2008–2009   2009–2012   2012–2016   2017 -:  הפועל גבעתיים   הפועל תל אביב   דן הלדר   הפועל תל אביב   מכבי ראשון לציון   א.ס. רמת השרון   הפועל חולון   הפועל באר שבע   מכבי אשדוד   הפועל כפר סבא   הפועל רמת גן   אליצור גבעתיים
 
תומר אטלס (נולד ב-30 בינואר 1975) הוא כדורסלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הפורוורד. גובהו 1.97 מטר. תומר הוא אחיו של הכדורסלן מנחם אטלס.
קריירה

גדל במחלקת הנוער של הפועל גבעתיים. עלה לקבוצה הבוגרת, שיחק בה כארבע עונות וירד עימה ליגה ב-1995. אחרי פירוקה של הקבוצה עבר לשחק בהפועל תל אביב למשך שתי עונות. לאחר מכן עבר לשחקן בדן הלדר ההולנדית תחת הדרכתו של בוב גונן. ב-2001 חזר להפועל תל אביב וחגג עימה את העלייה לליגת העל. לאחר עונה נוספת שוחרר מהקבוצה והחל לנדוד ברחבי הליגות. בין השאר עבר בעירוני אשקלון, מכבי ראשון לציון, ירד ליגה עם רמת השרון ב-2006.
בהמשך עבר להפועל חולון תחת מיקי דורסמן והיה שותף לשתי עליות ליגה רצופות לליגת על כשחקן שישי. עם זאת לאחר שבפעם השנייה החליט דורסמן לממש את זכותו לעלות ליגה שוחרר אטלס מהקבוצה ועבר להפועל באר שבע, שם שימש כשחקן מפתח.
לאחר שפורקה הקבוצה בבאר שבע הוחתם במכבי אשדוד. העונה חתם בקבוצה המאוחדת של כוכב יאיר/כפר סבא. באוקטובר 2012 חתם בקבוצת האוהדים של הפועל רמת גן מליגה א' ועזר לה לעלות באותה עונה לליגה הארצית.
אטלס המשיך לשחק בקבוצה שנתיים נוספות ושנתיים מאוחר יותר עזר לקבוצה לעלות לליגה הלאומית ואף שיחק עם הקבוצה בעונתה הראשונה בלאומית (עונת 16–2015) בסיומה פרש אטלס מכדורסל.
בעונת 2020/21 הצטרף אטלס לאליצור גבעתיים בליגה א' עמה העפיל לליגה הארצית.
סטטיסטיקה

בעונת 2002 קלע 6.4 נקודות בממוצע במשחקי ליגה.
סון יואה

| --- | --- |

 לידה:  6 בנובמבר 1985 (בן 39) צַאנְגְג'וֹאוּ (אנ'), חֶבֵּיי, סין
 עמדה:  רכז, קלע, סמול פורוורד
 גובה:  2.06 מטרים
 מספר:  9 
 דראפט:  בחירה מספר 40, 2007 לוס אנג'לס לייקרס
 קבוצות כשחקן
 2003 - 2008   2008 - 2009   2009 - 2013   2013 - 2017   2019 - 2021:  בייג'ינג אולימפיאנס   לוס אנג'לס לייקרס   בייג'ינג אולימפיאנס   בייג'ינג דאקס   בייג'ינג רויאל פייטרס
 הישגים כשחקן
 אלוף ה-NBA ‏ (2009)
 
זהו שם סיני; שם המשפחה הוא .
סוּן יוּאֶה (סינית: 孫悅; פין-יין: Sūn Yuè; ‏נולד ב־6 בנובמבר 1985) הוא כדורסלן עבר סיני ששיחק בליגת ה-NBA בקבוצת לוס אנג'לס לייקרס ובנבחרת סין. גובהו 2.06 מטרים.
ביוגרפיה

סון, יליד צַאנְגְג'וֹאוּ (אנ'), חֶבֵּיי, החל את הקריירה המקצוענית במדי בייג'ינג אולימפיאנס מליגת ה-CBA, בשנת 2002, בהגיעו לגיל 17. בשנת 2004, לאחר שהרשים במדי הקבוצה הוזמן ליטול חלק באליפות אסיה עד גיל 20, במדי הנבחרת הלאומית. אך, קבוצתו של סון סירבה לשחררו, וארגון התאחדות הכדורסל של ה-CBA, אסר על השתתפות הקבוצה בליגתו. ולכן סון שיחק עמה בליגה הטייוואנית ולאחר מכן בליגת ה-ABA. בעונת 2005/06, העמיד ממוצעים של 9.5 נקודות, 7 ריבאונדים ו-6.7 אסיסטים למשחק שהכתירו אותו ככדורסלן הצעיר המצטיין בליגה, סון גם נבחר בעקבות זאת לחמישייה השנייה של העונה. בנוסף להישגים אלו, סון השיג טריפל דאבל של 12 נקודות, 14 אסיסטים ו-12 ריבאונדים. בעונה שלאחר מכן, שיפר את יכולתו ונבחר לחמישייה הראשונה של הליגה לאחר שהעמיד ממוצעים משופרים של 13.5 נקודות, 6 ריבאונדים, 10.5 אסיסטים, 2 חטיפות ו-2 חסימות.
לאחר מספר עונות מצוינות בסין, נרשם סון לדראפט ה-NBA של 2007, ונבחר בבחירה מספר 40, בסיבוב השני על ידי הלוס אנג'לס לייקרס. למרות זאת, סון העביר עוד עונה בסין במדי קבוצתו, בייג'ינג אולימפיאנס וחזר ללייקרס לאחר עונה, אך, לא שיחק עימה לאחר שהתגלה בגופו גידול חריג בכמות המונוציטים בדם, ונאלץ לעבור מספר טיפולים בבית חולים. לאחר החלמה של כחצי שנה חזר סון חזר לפעילות ונכנס לסגלה של הלייקרס, וביצע את הופעת הבכורה שלו בליגת ה-NBA מול המילווקי באקס ב-7 בדצמבר 2007. במשחק עצמו קלע 4 נקודות בחמש הדקות בהן שותף. סון שיחק במדי הלייקרס עוד 10 משחקים לפני העברתו לליגת הפיתוח של ה-NBA, ללוס אנג'לס דיפנדרס, קבוצת הבת של הלייקרס. במדי הדיפנדרס שיחק 6 משחקים בלבד לפני פציעתו בקרסול הימיני שגרמה לו להחמיץ את שאר העונה.
הוא הבריא מפציעתו וחזר היישר לליקרס כדי לתמוך בה במשחקי הפלייאוף. למרות זאת, לא שיחק בשום משחק פלייאוף. בסיום העונה הפך סון לשחקן השני מסין שזוכה באליפות ה-NBA, לאחר שהלייקרס ניצחו בגמר הליגה את האורלנדו מג'יק. בסיום העונה הצטרף סון למשחקי הקבוצה בליגת הקיץ של ה-NBA, אך לאחר זמן קצר נחתך מהקבוצה. ניסה את מזלו גם ניו יורק ניקס אך לא הצליח להשיג חוזה.
סון היה חבר בסגלי נבחרות סין הצעירות (עד 18, עד 20) והשתתף עִמן באליפויות אסיה האזוריות ובמשחקי האוניברסיאדה. בהמשך נכלל בסגל הנבחרת הלאומית של סין עמה שיחק בגביע סטנקוביץ' של 2007, באולימפיאדת בייג'ינג 2008 ובאליפות אסיה ב-2009.
הערות שוליים

↑  סון יואה לא ישחק עבור הלייקרס בעקבות מציאת גידול בדמו
↑  הלייקרס שולחים את סון יואה לליגת ה-NBDL
מיכאל לאודרופ

מיכאל לאודרופ (בדנית: Michael Laudrup; נולד ב-15 ביוני 1964 בקופנהגן) הוא כדורגלן עבר דני ומאמן כדורגל בהווה. לאודרופ ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי, ונחשב על ידי רבים לכדורגלן הדני הגדול בהיסטוריה. היה שותף לזכיית ברצלונה בארבע אליפויות ספרד רצופות ובגביע אירופה לאלופות, ובהמשך עבר באופן מפורסם ליריבתה הגדולה, ריאל מדריד, עמה זכה באליפות נוספת. במהלך הקריירה זכה גם באליפות איטליה עם יובנטוס, וכן באליפות ובגביע ההולנדי עם אייאקס אמסטרדם.
קריירה ככדורגלן > נבחרת לאומית

לאודרופ זומן לראשונה לנבחרת הלאומית של דנמרק ב-1982, בהיותו שחקן ברונדבי. ב-15 ביוני בשנה זו, ביום הולדתו ה-18, ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ובכך הפך לשחקן השני הצעיר ביותר בתולדותיה, אחרי הראלד נילסן. לאודרופ שיחק במדי נבחרתו בטורניר יורו 1984, על אף שבאותו זמן שיחק בלאציו, קבוצה ששהתה במאבקי הירידה. הוא שותף בכל משחקיה של דנמרק בטורניר וסייע לה להעפיל לחצי הגמר, שם פגש עמה את נבחרת ספרד. במהלך דו-קרב בעיטות העונשין שהכריע את המפגש הבקיע לאודרופ את בעיטתו שלו, אך נבחרתו הפסידה והודחה מהטורניר.
לאודרופ השתתף עם נבחרת דנמרק במונדיאל 1986 והעפיל עמה עד לשמינית הגמר, שם הודחה הנבחרת על ידי ספרד. המהלך הזכור ביותר שלו מאותו טורניר הוא שער אותו הבקיע לאחר ביצוע כדרור מרהיב, במהלך הניצחון 1-6 בשלב הבתים על נבחרת אורוגוואי. ביורו 1988, לעומת זאת, היה לאודרופ שותף לטורניר המאכזב של הנבחרת שהודחה בשלב הבתים לאחר שסיימה במקום האחרון. למונדיאל 1990 הוא לא הצליח להעפיל עמה כלל. בנובמבר 1990, במהלך משחקי המוקדמות ליורו 1992, פרש לאודרופ ממשחק בנבחרת בעקבות סכסוך עם המאמן ריצ'רד מולר נילסן. הוא נעדר מסגל הנבחרת לטורניר, אך דנמרק הצליחה לזכות בו בלעדיו.
באוגוסט 1993 חזר לאודרופ לסגל נבחרת דנמרק של נילסן, מאחר שלדבריו לא רצה להיזכר כמי שאינו לוקח אחריות. הוא לא הצליח להעפיל עם הנבחרת למונדיאל 1994, אך ב-1995 היה שותף לזכייתה בגביע המלך פהד (הטורניר שיקרא לימים "גביע הקונפדרציות"), לאחר שכבש שער בניצחון 0-2 בגמר על נבחרת ארגנטינה. הוא סייע לדנמרק להעפיל ליורו 1996 כשהבקיע ארבעה שערים בעשרת משחקי המוקדמות של הנבחרת, אך בטורניר עצמו הודח עמה בשלב הבתים.
את הופעותיו האחרונות בקריירה כשחקן ערך לאודרופ במסגרת מונדיאל 1998, עת כיהן כקפטן הנבחרת שהגיעה עד לרבע הגמר. בשלב שמינית הגמר, שבו ניצחה דנמרק 1-4 את נבחרת ניגריה, בישל לאודרופ שער מפורסם: בעודו מביט לצד שמאל הוא הגביה את הכדור לצד ההפוך; לכדור הגיע אבה סאנד, שנגח אותו לשער. ברבע הגמר נוצחה דנמרק על ידי נבחרת ברזיל בתוצאה 3-2. לאחר הטורניר הודיע לאודרופ על פרישתו הסופית ממשחק, יחד עם אחיו בריאן. הוא סיים את הקריירה שלו בנבחרת עם 104 הופעות ו-37 שערים בסך הכל.
קריירה כמאמן

לאחר שסיים את קריירת המשחק שלו באייאקס פנה לאודרופ לקריירת אימון בגיל 36, כאשר מונה לעוזר המאמן של נבחרת דנמרק תחת מורטן אולסן בשנת 2000. שיטת המשחק שהנחילו אולסן ולאודרופ לנבחרת התאפיינה במערך של 4-2-3-1, המתבסס על שני קיצוניים מהירים ועל היכולת לשלוט בקצב המשחק באמצעות החזקה בכדור וריבוי מסירות קצרות. השניים הצעידו את דנמרק להעפלה לשלב שמינית הגמר במונדיאל 2002. לאחר הטורניר מונה לאודרופ למאמן ברונדבי, הקבוצה בה שיחק בתחילת הקריירה שלו ככדורגלן. כעוזרו הוא מינה את ג'ון ינסן, ששיחק יחד איתו בנבחרת דנמרק בעברו.
בראשית תקופתו כמאמן ברונדבי השתמש לאודרופ בשיטה טקטית דומה שאיתה עבד עם אולסן בנבחרת דנמרק. הוא הכניס חידוש כללי בקבוצה כאשר רכש מספר שחקני התקפה חדשים, ונתן גם לשחקנים שעלו ממחלקת הנוער הזדמנויות רבות להשתלב בקבוצה. על מנת להבטיח את חוזקה ההגנתי של הקבוצה הוא צירף את בלם הנבחרת הלאומית, מורטן וייהורסט. בעונתו הראשונה כמאמן ראשי בברונדבי, 2002/2003, הצעיד לאודרופ את הקבוצה לזכייה בגביע הדני. לאחר שהקבוצה סיימה פעמיים ברציפות כסגנית בליגת העל הדנית, זכתה ברונדבי בדאבל של אליפות הליגה והגביע הדני בעונת 2004/2005.
לאחר שהוביל את ברונדבי פעם נוספת למקום השני בליגה בעונת 2005/2006, לאודרופ לא הצליח להגיע עם הנהלת הקבוצה לסיכום על חוזה חדש, ולכן עזב את המועדון יחד עם יינסן. הוא קיבל הצעות למספר תפקידי אימון, כולל בקבוצתו לשעבר ריאל מדריד וכמחליפו של לארס לאגרבק בנבחרת שוודיה, אך לא נענה לאף אחת מהן. לבסוף, הוא מונה ביולי 2007 למאמנה של חטאפה הספרדית במקומו של ברנד שוסטר, שעבר לאמן את ריאל מדריד. בעונתו היחידה כמאמן חטאפה, 2007/2008, הצעיד לאודרופ את הקבוצה להעפלה לגמר גביע המלך הספרדי שם הפסידה לולנסיה, ולרבע גמר גביע אופ"א שם הודחה על ידי באיירן מינכן. לאחר אותה עונה הוא הודיע על התפטרותו מהקבוצה, ובספטמבר 2008 מונה למאמן ספרטק מוסקבה הרוסית. באפריל 2009 הוא פוטר מהקבוצה בעקבות פתיחה חלשה של העונה. ב-2010 שב לאודרופ לספרד ומונה למאמן ריאל מיורקה, ובספטמבר 2011 התפטר מתפקידו.
ב-15 ביוני, 2012, מונה לאודרופ למאמנה של סוונסי סיטי מהפרמייר ליג, לאחר שמאמנה הקודם, ברנדן רוג'רס, עבר לליברפול. ב-4 בפברואר 2014 פוטר מתפקידו על ידי יושב ראש הקבוצה.
ב-1 ביולי 2014 מונה למאמנה של לחוויאה אלופת קטר. ביוני 2015 עזב את הקבוצה. בשנת 2016 מונה למאמנה של א-ריאן.
תארים

| --- | --- |
 כשחקן יובנטוס סרייה א': 1985/1986  הגביע הביניבשתי: 1985 ברצלונה ליגת העל הספרדית: 1990/1991, 1991/1992, 1992/1993, 1993/1994  גביע המלך הספרדי: 1989/1990  גביע אירופה לאלופות: 1991/1992  הסופר קאפ הספרדי: 1991, 1992  הסופר קאפ האירופי: 1992 ריאל מדריד ליגת העל הספרדית: 1994/1995 אייאקס אמסטרדם ליגת העל ההולנדית: 1997/1998  הגביע ההולנדי: 1997/1998 תארים אישיים פרס דון בלון - השחקן הזר המצטיין בספרד: 1992  כדורגלן השנה בדנמרק: 1982, 1985  השחקן הזר המצטיין בספרד ב-25 השנים האחרונות (1974 - 1999)  כדורגלן הזהב של דנמרק: 2003:  כמאמן ברונדבי ליגת העל הדנית: 2004/2005  הגביע הדני: 2002/2003, 2004/2005  הסופר קאפ הדני: 2002, 2005 סוואנסי גביע הליגה האנגלית: 2012/2013
ועד העיר ליהודי ירושלים

| --- | --- |
 מטה הארגון:  רחוב החבשים, ירושלים
 מקום פעילות:  ירושלים
 חברים:  כ-90 נציגים
 יושב ראש:  דוד ילין
 תקופת הפעילות:  1917–1948 (כ־31 שנים)
 
ועד העיר ליהודי ירושלים (נקרא בהמשך ועד הקהלה; 1917–1948) היה גוף מרכזי חשוב שאיגד תחתיו את רוב העדות והחוגים של יהודי ירושלים בתקופת השלטון הבריטי בארץ ישראל, ותפקידו היה לדאוג לצרכיה החיוניים של הקהילה היהודית בעיר. במשך שנות פעילותו מילא תפקידים מרכזיים ביישוב החדש בעיר, והיווה את הבסיס להקמת עיריית ירושלים לאחר הקמת מדינת ישראל.
היסטוריה > רקע

במהלך שנות ה-60 של המאה ה-19 החלה להיווצר בירושלים תשתית של מנהל עירוני, שייצג את בני שלוש הדתות: מוסלמים, יהודים ונוצרים. למרות שהקהילה היהודית הייתה הקהילה הגדולה ביותר החל משנות ה-80 של המאה ה-19, ייצוגה במנהל העירוני לא היה שוויוני, וכלל שני יהודים בלבד מתוך שמונה מוסלמים ונוצרים. עם כיבוש ירושלים בידי הבריטים בחודש דצמבר 1917, דאג הממשל הבריטי לייצוג קהילתי שוויוני יותר, והמנהל העירוני שונה במקצת והכיל מאז מועצה בת שישה חברים: שני מוסלמים, שני נוצרים ושני יהודים. למרות השינוי בייצוג היהודי, עדיין נותרה משרת ראש העיר בידי הציבור שאינו יהודי, ואספקת צרכים חיוניים רבים לקהילה היהודית נעדרה בדרך כלל. כדי ליהנות מהצרכים החיוניים המגיעים לה, התארגנה הקהילה היהודית בעיר במסגרות של ועדים מקומיים.