stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נרות רבים
רקע

מלחמת סיני, המכונה גם מבצע קדש, התרחשה בין 29 באוקטובר ל-5 בנובמבר 1956. שירים רבים נכתבו בעקבות המלחמה, כגון "מול הר סיני" (יחיאל מוהר/משה וילנסקי), "סיניה" (דידי מנוסי/נועם שריף) ו"שב גיבור החיל" (חיים חפר/סשה ארגוב), המהללים את גבורת הלוחמים ועמידתם האיתנה בקרבות הקשים.
גם השיר "נרות רבים" מהלל את גבורת הלוחמים "גיבורי קדש" וקושר את גבורתם בגבורת אבותיהם הלוחמים המכבים, גיבורי חג החנוכה.
ביצועים

דליה עמיהוד, "דליה עמיהוד – שירי חנוכה (1967)"
חנה לסלאו, "חנוכיה לי יש, 30 שירי חנוכה לילדים (1976)"
דודו אלהרר, "ימי החנוכה, שירים לחג האורים (1981)"
הערות שוליים

↑  דליה עמיהוד – שירי חנוכה (1967), באתר סטריאו ומונו
↑  חנוכיה לי יש, 30 שירי חנוכה לילדים (1976), באתר סטריאו ומונו
↑  ימי החנוכה, שירים לחג האורים (1981), באתר סטריאו ומונו
אינה מודג'ה

| --- | --- |

אינה מודג'ה, 2017
 לידה:  19 במאי 1984 (בת 40) במקו, מאלי מאלי
 שם לידה:  אינה בוקום
 מוקד פעילות:  צרפת צרפת
 תקופת הפעילות:  מ-2009
 עיסוק:  זמרת, דוגמנית, שחקנית
 סוגה:  פופ, דאנס-פופ, ראפ
 סוג קול:  קונטרה אלט 
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 כלי נגינה:  שירה
 חברת תקליטים:  וורנר מיוזיק גרופ
 פרסים והוקרה:  100 נשים (BBC) (2024) 
 http://www.innamodja.com
 פרופיל ב-IMDb
 
אינה בוקום, הידועה בשם הבמה אינה מודג'ה (בצרפתית: Inna Modja; נולדה ב-19 במאי 1984) היא זמרת מאלית-צרפתייה. מודג'ה עסקה בעבר בדוגמנות ועוסקת כיום גם במשחק בקולנוע וטלוויזיה.
ילדות ונעורים

נולדה בבמקו בירת מאלי למשפחה מהקבוצה האתנית פולה כילדה השישית במשפחה בת שבעה ילדים. פירוש שם הבמה שלה, "מודג'ה", בשפת הפולה (אנ') הוא: "רעה", "לא טובה" והוא הכינוי שקיבלה מאמה בילדותה. כשהייתה בת שש רשמו אותה הוריה למקהלה. בילדותה ובנעוריה נחשפה בביתה למוזיקה של ריי צ'ארלס, אלה פיצג'רלד, אוטיס רדינג ושרה ווהן ובהמשך לסוגות כמו פאנק רוק, ראפ של שנות ה-80 וה-90 והבי מטאל, בנוסף לבלוז, מוזיקת נשמה ודיסקו ונעה באהדתה בין הארד רוק ושירי אהבה. מדי פעם ביקרה אצל שכנה, המוזיקאי הנודע, סאליף קייטה שהזמין אותה להיות זמרת ליווי ברייל באנד (אנ') - תזמורת שניגנה בסגנונות הבוסה נובה וג'אז שבה החל קייטה את דרכו.
בעקבות עבודת הוריה כדיפלומטים, היא גרה בילדותה ובנעוריה גם בניגריה, טוגו וארצות הברית עד שהגיעה בגיל 18 לפריז. היא החלה ללמוד בפקולטה לשפות שבבית ספר למנהל עסקים ולעסוק במקביל בדוגמנות.
קריירה מוזיקלית

מכל ניסיונותיה המוזיקליים המוקדמים אימצה לבסוף צליל פופ-סול. אחרי שהשתתפה בהופעה טלוויזיונית במסגרת חג המוזיקה בערוץ France 2, בצמד יחד עם ג'ייסון מראז, בביצוע שירו "Lucky" (אנ'), היא החלה להופיע כמופע חימום של הזמר Sliimy (אנ'). היא הוציאה את הסינגל הראשון שלה, "Mister H", שנכלל בהמשך באלבום הבכורה שלה, "Everyday is a New World" (צר'), שיצא לאור באוקטובר 2009. עטיפת האלבום צולמה על ידי הצלם המאלי מאליק סידיבה (אנ'). היא סייעה להפצת האלבום במספר הופעות טלוויזיוניות שהיו לה, כולל בתוכניות הפופולריות "Vivement Dimanche" (צר') ו-"Taratata" (אנ').
בנובמבר 2011 הוציאה את אלבומה השני, "Love Revolution" (צר') שכלל את הלהיט "French Cancan (Monsieur Sainte Nitouche)" (שיצא כסינגל מוביל ביוני 2011), שהגיע למקום הרביעי במצעד הסינגלים הצרפתי ואת הסינגל "La Fille du Lido".
באלבומה השלישי, שיצא ב-2015, "Motel Bamako" (צר'), שרה מודג'ה בעיקר בשפה במברה (הנפוצה במאלי) אך גם באנגלית ובצרפתית. האלבום עוסקת בנושאים אהבה, פצעי המלחמה ודימוי האישה. האלבום מסמן שינוי גישה מוזיקלי - נטישת המלודיות המתוקות וחזרה לשירה קצבית ולראפ בבמברה (כמו בקליפ "Tombouctou" שצולם בסטודיו של מאליק סידיבה בבמקו). באלבום זה, אף יותר מבאלבומים הקודמים, היא מזמינה את הנשים המאליות להישמע ו"להסיר את הצעיף מפיהן".
בדצמבר 2017 החלו הופעותיה של רביעיית בנות "Le Parisien" ("הפריזאיות") בה משתתפת מודג'ה יחד עם אריאל דומבסל (אנ'), מרווה גלנטר (אנ') והלנה נוגוארה (אנ'). זהו חידוש של המוזיקאי לורן רוקיה (אנ') לרביעייה בעלת שם דומה שיצר המוזיקאי קלוד בולינג בשנות ה-60 כחלק מזרם ה-Yé-yé (אנ'). הרביעייה הוציאה אלבום באפריל 2018 והופעותיה התקיימו ממאי 2018 ועד דצמבר 2018.
קריירת משחק

ב-2013 היא השתתפה בפינה הומוריסטית בתוכנית הטלוויזיה "Le Grand Journal" שבערוץ Canal+ (צר').
ב-2016 שיחקה בסרט הצרפתי-סנגלי, "וולו", בבימויו של דאודה קוליבאלי, העוסק בסחר הסמים במאלי וגילמה את אחותו של גיבור הסרט. ב-2019 שיחקה בסרטו של הבמאי, לואי-דו דה לנקסאן (צר'), "La Sainte Famille" (צר')
החל בספטמבר 2016 היא מנחה את "Catwalk" תצוגת אופנה המשודרת בערוץ האופנה הצרפתי "Elle Girl" (צר') הקשור למגזין Elle.
חיים פרטיים

בהיותה בת ארבע עברה מודג'ה (כמו ארבע אחיותיה) השחתת איבר המין הנשי, על ידי קרוביה, ללא אישור הוריה. אירוע זה מוזכר באחד משיריה. מאוחר יותר, בגיל 22, עברה ניתוח לשיקום. מודג'ה מתבטאת בקביעות כנגד השחתת איבר המין הנשי. היא התבטאה גם בצורה גלויה כנגד אלימות נגד נשים שאותה תיארה בסרטון הווידאו לשירה, "La Valse de Marylore".
מ-2009 היא מנהלת מערכת חיים זוגית עם האדריכל-אמן האיטלקי-קרואטי, מרקו קונטי סיקיץ'. מודג'ה היא טבעונית
הערות שוליים

1 2  INNA MODJA : LA VIE EST JOIE, בבלוג Le Cas Stelda, ‏21 ביוני 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb161937925 (data)  GND: 1212461169  ISNI: 0000 0000 7793 7580  MusicBrainz: 23af86de-d70a-4640-bdb1-7998d16d22fb  RERO: 02-A021634324  SUDOC: 159184401  VIAF: 19146095290600371897   WorldCat (עם VIAF): 19146095290600371897
קופה אמריקה 2011

| --- | --- |

 מארחת:  ארגנטינה ארגנטינה
 תקופת התחרות:  1 ביולי 2011 – 24 ביולי 2011 (24 ימים) 
 מספר משתתפות:  12  (מתוך 14 משתתפות שנרשמו)
 הזוכה:  אורוגוואי אורוגוואי
 מספר משחקים:  26
 מספר שערים:  54 (2.08 בממוצע למשחק)
 מספר צופים:  882,621 (33,947 בממוצע למשחק)
 מלך השערים:  פרו פאולו גררו   (5 שערים)
 השחקן המצטיין:  אורוגוואי לואיס סוארס
 → 20072015 ←
תחרות הקופה אמריקה 2011 (2011 Campeonato Sudamericano Copa América), הוא גביע אליפות אמריקה הדרומית בכדורגל ה-43 שנערך בארגנטינה, ומאורגן על ידי CONMEBOL והתאחדות הכדורגל הארגנטינאית. התחרות נפתחה ב-1 ביולי והסתיימה ב-24 ביולי 2011. אורוגוואי, אלופת הקופה אמריקה, תשתתף בגביע הקונפדרציות 2013, שייערך בברזיל.
טורניר זה היה טורניר קופה אמריקה הראשון שבו ברזיל וארגנטינה לא השתתפו בחצי הגמר. ארגנטינה הודחה על ידי אורוגוואי הזוכה אחרי 1-1 בתום 90 דקות, אך הודחה בפנדלים אחרי שהפסידה 4–5. ברזיל הודחה על ידי פרגוואי אחרי 0-0 בתום 90 דקות והיא הפסידה 0–2 בפנדלים לאחר שהחטיאה 4 פנדלים ברציפות.
הנבחרות המתחרות

אף שמקסיקו הוזמנה להשתתף בטורניר, נבצר ממנה לעשות כן מסיבות שונות והיא שלחה את נבחרת הנוער בלבד. יפן הוזמנה אף היא לטורניר, אלא שהצונאמי ורעידת האדמה בסנדאי גרמו להתאחדות היפנית לסגת, אף שלמרות האסון הכריזה כי תשתתף, אולם הודיעה כי לוחות הזמנים של ליגת העל היפנית חופפים את אלה של הקופה אמריקה ולבסוף דחתה את ההזמנה. במקום יפן הוזמנה קוסטה ריקה להחליפה.
אצטדיונים

| בואנוס איירס | קורדובה | חוחוי | לה פלאטה |
| --- | --- | --- | --- |
| אצטדיון המונומנטל | אצטדיון מריו אלברטו קמפס | אצטדיון ה-23 באוגוסט | אצטדיון סיודד דה לה פלאטה |
| תכולה: 57,921 | תכולה: 55,144 | תכולה: 23,000 | תכולה: 36,000 |

| מנדוסה | סלטה | סן חואן | סנטה פה |
| אצטדיון מלווינס ארחנטינס | אצטדיון האב ארנסטו מרטארנה | אצטדיון דל ביסנטנאריו | אצטדיון בריגדייר חנרל אסטניסלאו לופס |
| תכולה: 40,268 | תכולה: 20,408 | תכולה: 25,000 | תכולה: 47,000 |
המשחקים > שלב הבתים > בית א'

| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערים> זכות | שערים> חובה | שערים> הפרש |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  קולומביה | 7 | 3 | 2 | 1 | 0 | 3 | 0 | 3 |
|  ארגנטינה | 5 | 3 | 1 | 2 | 0 | 4 | 1 | 3 |
|  קוסטה ריקה | 3 | 3 | 1 | 0 | 2 | 2 | 4 | -2 |
|  בוליביה | 1 | 3 | 0 | 1 | 2 | 1 | 5 | -4 |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  ארגנטינה | 1 – 1 | בוליביה   |
|  קולומביה | 1 – 0 | קוסטה ריקה   |
|  ארגנטינה | 0 – 0 | קולומביה   |
|  בוליביה | 0 – 2 | קוסטה ריקה   |
|  קולומביה | 2 – 0 | בוליביה   |
|  ארגנטינה | 3 – 0 | קוסטה ריקה   |
המשחקים > שלב הבתים > בית ב'

| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערים> זכות | שערים> חובה | שערים> הפרש |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  ברזיל | 5 | 3 | 1 | 2 | 0 | 6 | 4 | 2 |
|  ונצואלה | 5 | 3 | 1 | 2 | 0 | 4 | 3 | 1 |
|  פרגוואי | 3 | 3 | 0 | 3 | 0 | 5 | 5 | 0 |
|  אקוודור | 1 | 3 | 0 | 1 | 2 | 2 | 5 | -3 |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  ברזיל | 0 – 0 | ונצואלה   |
|  פרגוואי | 0 – 0 | אקוודור   |
|  ברזיל | 2 – 2 | פרגוואי   |
|  ונצואלה | 1 – 0 | אקוודור   |
|  פרגוואי | 3 – 3 | ונצואלה   |
|  ברזיל | 4 – 2 | אקוודור   |
המשחקים > שלב הבתים > בית ג'

| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערים> זכות | שערים> חובה | שערים> הפרש |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  צ'ילה | 7 | 3 | 2 | 1 | 0 | 4 | 2 | 2 |
|  אורוגוואי | 5 | 3 | 1 | 2 | 0 | 3 | 2 | 1 |
|  פרו | 4 | 3 | 1 | 1 | 1 | 2 | 2 | 0 |
|  מקסיקו | 0 | 3 | 0 | 0 | 3 | 1 | 4 | -3 |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  אורוגוואי | 1 – 1 | פרו   |
|  צ'ילה | 2 – 1 | מקסיקו   |
|  אורוגוואי | 1 – 1 | צ'ילה   |
|  פרו | 1 – 0 | מקסיקו   |
|  צ'ילה | 1 – 0 | פרו   |
|  אורוגוואי | 1 – 0 | מקסיקו   |
המשחקים > שלב הבתים > מקום שלישי הטוב ביותר

| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערים> זכות | שערים> חובה | שערים> הפרש |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| פרו פרו | 4 | 3 | 1 | 1 | 1 | 2 | 2 | 0  |
| פרגוואי פרגוואי | 3 | 3 | 0 | 3 | 0 | 5 | 5 | 0  |
| קוסטה ריקה קוסטה ריקה | 3 | 3 | 1 | 0 | 2 | 2 | 4 | -2 |
מצטיינים

| כדור הזהב | נעל הזהב | כפפת הזהב |
| --- | --- | --- |
| אורוגוואי לואיס סוארס | פרו פאולו גררו | פרגוואי חוסטו ויאר |
השחקן הצעיר המצטיין
אורוגוואי סבסטיאן קואטס
הנבחרת ההוגנת של הטורניר
אורוגוואי אורוגוואי
נבחרת הטורניר:
| שוער | הגנה | קישור | התקפה | מאמן |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| פרגוואי חוסטו ויאר | אורוגוואי מקסימיליאנו פריירה     אורוגוואי דייגו לוגאנו     ונצואלה אוסבלדו ויסקרונדו     אורוגוואי אלברו פריירה | אורוגוואי דייגו פרז     קולומביה פרדי גוארין     פרגוואי מרסלו אסטיגריביה | אורוגוואי דייגו פורלאן     אורוגוואי לואיס סוארס     פרו פאולו גררו | אורוגוואי אוסקר טבארס |
סטטיסטיקה > מלכי השערים

5 שערים
פרו פאולו גררו
4 שערים
אורוגוואי לואיס סוארס
3 שערים
ארגנטינה סרחיו אגוארו
2 שערים
ברזיל ניימאר
ברזיל פאטו
קולומביה רדאמל פלקאו
אקוודור פליפה קאייסדו
אורוגוואי דייגו פורלאן
אורוגוואי אלברו פריירה
סטטיסטיקה > מלכי הבישולים

3 בישולים
ארגנטינה ליונל מסי
ברזיל גאנסו
2 בישולים
פרו פאולו גררו
ונצואלה חואן ארנגו
אורוגוואי לואיס סוארס
הערות שוליים

↑  קופה אמריקה 2011: נבחרת אורוגוואי זכתה בטורניר, באתר וואלה, 24 ביולי 2011
↑  חוסטו ויאר השוער המצטיין(בספרדית)
↑  סבסטיאן קואטס השחקן הצעיר המצטיין(בספרדית)
↑  נבחרת אורוגוואי הנבחרת ההוגנת של הטורניר(בספרדית)
↑  הנבחרת המצטיינת של הטורניר(באנגלית)
| קופה אמריקה |
| --- | --- | --- |
| אליפות אמריקה הדרומית | ארגנטינה 1916 • אורוגוואי 1917 • ברזיל 1919 • צ'ילה 1920 • ארגנטינה 1921 • ברזיל 1922 • אורוגוואי 1923 • אורוגוואי 1924 • ארגנטינה 1925 • צ'ילה 1926 • פרו 1927 • ארגנטינה 1929 • פרו 1935 • ארגנטינה 1937 • פרו 1939 • צ'ילה 1941 • אורוגוואי 1942 • צ'ילה 1945 • ארגנטינה 1946 • אקוודור 1947 • ברזיל 1949 • פרו 1953 • צ'ילה 1955 • אורוגוואי 1956 • פרו 1957 • ארגנטינה 1959 • אקוודור 1959 • בוליביה 1963 • אורוגוואי 1967 |  |
| קופה אמריקה | אמריקה הדרומית 1975 • אמריקה הדרומית 1979 • אמריקה הדרומית 1983 • ארגנטינה 1987 • ברזיל 1989 • צ'ילה 1991 • אקוודור 1993 • אורוגוואי 1995 • בוליביה 1997 • פרגוואי 1999 • קולומביה 2001 • פרו 2004 • ונצואלה 2007 • ארגנטינה 2011 • צ'ילה 2015 (גמר) • ארצות הברית 2016 (גמר) • ברזיל 2019 (גמר) • ברזיל 2021 (גמר) • ארצות הברית 2024 (גמר) |  |
סוארס זוכה בפרס השחקן המצטיין של הטורניר
נאדיה מוראד

| --- | --- |

 לידה:  10 במרץ 1993 (בת 31) קוצ'ו, עיראק 
 מדינה:  עיראק 
 תקופת הפעילות:  מ-2014 
 תפקיד:  שגרירה של רצון טוב (16 בספטמבר 2016) 
 השקפה דתית:  יזידיה 
 פרסים והוקרה:  פרס סחרוב לחופש המחשבה (2016)  אשת השנה (2024)  פרס ואצלב האוול לזכויות אדם (2016)  פרס נובל לשלום (2018)  100 נשים (BBC) (2024) 
 nadiasinitiative.org
 
נאדיה מוראד באסי טאהא (בערבית: نادية مراد باسي طه, תעתיק מדויק: נאדיה מראד באסי טה; נולדה ב-10 במרץ 1994) היא פעילה יזידית מן הכפר קוצ'ו באזור סינג'אר שבעיראק, שנחטפה ושועבדה על ידי ארגון הטרור "המדינה האסלאמית" במהלך כיבוש סינג'אר בחודש אוגוסט 2014. לאחר שלושה חודשים בשבי הצליחה לברוח ומצאה מקלט אצל משפחה סונית בעיר מוסול, שהצליחה, באמצעות מסמכים מזויפים, להבריח אותה אל מחוץ לתחומי שליטת המדינה האסלאמית. זוכת פרס נובל לשלום ל-2018.
לאחר שחרורה שהתה מוראד במחנה פליטים בכורדיסטן העיראקית ולאחר מכן שולבה בתוכנית שיקום מיוחדת לנשים יזידיות ששוחררו מן השבי בחסות ממשלת גרמניה ובתחומה. אחרי מספר חודשי שיקום בגרמניה, יצאה מוראד למסע במדינות שונות בעולם שבו ביקשה להשמיע את זעקתן של הנשים היזידיות החטופות ולדרוש מן הקהילה הבינלאומית להתערב להצלתן ולהילחם במשעבדיהן. במסגרת מסע זה נשאה דברים בפני ועדת האו"ם לזכויות אדם בז'נבה, בפני מליאת מועצת הביטחון של האו"ם בניו יורק וכן ביקרה בקהיר, שם פגשה את נשיא מצרים, עבד אל-פתאח א-סיסי ואת שייח' אל-אזהר ודרשה מהם לפרסם גינוי סוני רשמי למעשי דאעש ולהוביל את העולם הסוני להתנערות מן הארגון הקיצוני. היא ביקרה גם בבגדאד, בכווית, באתונה, באוסלו ובלונדון.
ביוגרפיה

מוראד נולדה בכפר קוצ'ו שבמחוז סינג'אר, עיראק. בגיל 19, כאשר הייתה סטודנטית, לוחמי האסלאם כינסו את הקהילה היזידית בכפר והרגו 600 בני אדם - בהם שישה מאחיה ומאחיה החורגים, ולקחו את הצעירות לעבדות. באותה שנה, מוראד הייתה אחת מ-6,700 הנשים שנלקחו בשבי על ידי המדינה האסלאמית בעיראק. מוראד נמלטה למשפחה שכנה, שהצליחה להבריח אותה מהאזור הנשלט על ידי המדינה האסלאמית, ואיפשרה לה להגיע למחנה פליטים בדוהוק שבצפון עיראק. היא הייתה מחוץ לתחום המדינה האסלאמית בתחילת ספטמבר 2014 או בנובמבר 2014.
בפברואר 2015 היא העבירה את עדותה הראשונה לכתבים של עיתון בלגי בזמן שהיא התארחה במחנה רואנגה. בשנת 2015 היא הייתה אחת מ-1,000 נשים וילדים שנהנו מתוכנית פליטים של ממשלת באדן-וירטמברג (גרמניה), שהפכה לביתה החדש.
ב-16 בדצמבר 2015, מוראד סקרה את נושא הסחר בבני אדם והסכסוך במועצת הביטחון של האו"ם. זו הייתה הפעם הראשונה שהמועצה קיבלה מידע על סחר בבני אדם. כחלק מתפקידה כשגרירה, השתתפה מוראד ביוזמות הסברה עולמיות ומקומיות על מנת להעלות את המודעות לסחר בבני אדם ולפליטים. מוראד עזרה לקהילות פליטים וניצולים, הקשיבה לעדויות של קורבנות סחר ורצח עם.
ב-3 במאי 2017 פגשה מוראד את האפיפיור פרנציסקוס והארכיבישוף גלאגהר בעיר הוותיקן. במהלך הפגישה היא "ביקשה לסייע ליזידים שעדיין נתונים בשבי דאעש, הודתה על תמיכת הוותיקן למיעוטים, דנה בהיקפו של אזור אוטונומי למיעוטים בעיראק, הדגישה את המצב הנוכחי ואתגרים העומדים בפני המיעוטים הדתיים בעיראק ובסוריה, קורבנות, עקורים ומהגרים".
ספרה של מוראד, "הנערה האחרונה: סיפור השבי שלי והמאבק שלי נגד המדינה האסלאמית" (The Last Girl: My Story of Captivity, and My Fight Against the Islamic State, באנגלית), פורסם ב-2017. בשנת 2018 הוציאה במאי אלכסנדריה בומבאך סרט דוקומנטרי בשם "על כתפיה", שבו הוצג סיפור חייה של מוראד.
פרסים

ב-5 בינואר 2016 הגישה ממשלת עיראק את מועמדותה של מוראד לפרס נובל לשלום לשנת 2016, עבור הפעילות הציבורית להעלאת המודעות לסוגיה היזידית ולסוגיית הנשים היזידיות החטופות שנותרו בשבי "המדינה האסלאמית". אודון ליסבאקן, חבר פרלמנט נורווגי, הגיש גם הוא באופן עצמאי את מועמדותה של מוראד לפרס.
בספטמבר 2016 נתמנתה מוראד לשגרירה של רצון טוב מטעם האו"ם למען כבודן של ניצולות סחר בבני אדם. מוראד פועלת יחד עם עורכת הדין אמל קלוני להבאתם של פשעי דאעש לדין בבית הדין הבין-לאומי לצדק (ICJ).
באוקטובר 2016 הוכרז כי מוראד ולמיה עג'י באשר הן הזוכות בפרס סחרוב לחופש המחשבה.
באוקטובר 2018 הוכרז על זכיתה של מוראד בפרס נובל לשלום ביחד עם דניס מקווגי "על מאמציהם להפסיק את השימוש באלימות מינית ככלי נשק במלחמות ובעימותים חמושים".
בדצמבר 2024 דורגה מוראד ברשימת מאה הנשים המשפיעות של ה- BBC לשנת 2024.
ראו גם

פאוזיה אמין סידו
קופה אמריקה 1956

| --- | --- |
 מארחת:  אורוגוואי אורוגוואי
 תקופת התחרות:  21 בינואר 1956 – 15 בפברואר 1956 (26 ימים)
 מספר משתתפות:  6
 הזוכה:   אורוגוואי
 מספר משחקים:  15
 מספר שערים:  38 (2.53 בממוצע למשחק)
 מספר צופים:  568,000 (37,867 בממוצע למשחק)
 מלך השערים:  צ'ילה אנריקה הורמסבאל
 השחקן המצטיין:  אורוגוואי אוסקר מיגס
 → 19551957 ←
 
אליפות אמריקה הדרומית 1956 (1956 Campeonato Sudamericano) היא המהדורה ה-24 של אליפות אמריקה הדרומית בכדורגל. הטורניר נערך באורוגוואי בין ה-21 בינואר ל-15 בפברואר 1956, ואורגן על ידי התאחדות הכדורגל הדרום אמריקאית (CONMEBOL). בטורניר הגמר השתתפו שש נבחרות החברות בהתאחדות.
הטורניר שוחק במתכונת של בית גמר, והשתתפו בו שש נבחרות שהתמודדו ביניהן בסיבוב אחד בן חמישה מחזורים. בוליביה, קולומביה ואקוודור בחרו שלא להשתתף בטורניר.
אורוגוואי המארחת זכתה בטורניר בפעם התשיעית בתולדותיה. היא ניצחה בארבעה מתוך חמשת משחקיה בטורניר, אותו סיימה ללא הפסד.
בית הגמר

בשלב זה, נפגשו הנבחרות אחת עם השנייה פעם אחת. תואר אלופת אמריקה הדרומית הוענק לנבחרת שסיימה במקום הראשון בבית בתום חמישה מחזורים.
עבור כל ניצחון זוכה הנבחרת בשתי נקודות, ועבור כל תוצאת תיקו זוכה הנבחרת בנקודה אחת. במקרה של שוויון בנקודות, תדורג גבוה יותר:
הנבחרת בעלת פער השערים הטוב יותר
הנבחרת בעלת מספר שערי הזכות הגבוה יותר
הנבחרת המנצחת במשחק בין השתיים
הנבחרת שתנצח בהגרלה שתיערך ביניהן
כל משחקי הגמר של הטורניר נערכו באצטדיון סנטנאריו שבמונטווידאו. תכולתו המקסימלית בעת הטורניר עמדה על כ-65,000 מקומות.
בית הגמר > טבלה סופית

| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערים> זכות | שערים> חובה | שערים> הפרש |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  אורוגוואי | 9 | 5 | 4 | 1 | 0 | 9 | 3 | 6 |
|  צ'ילה | 6 | 5 | 3 | 0 | 2 | 11 | 8 | 3 |
|  ארגנטינה | 6 | 5 | 3 | 0 | 2 | 5 | 3 | 2 |
|  ברזיל | 6 | 5 | 2 | 2 | 1 | 4 | 5 | -1 |
|  פרגוואי | 2 | 5 | 0 | 2 | 3 | 3 | 8 | -5 |
|  פרו | 1 | 5 | 0 | 1 | 4 | 6 | 11 | -5 |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  אורוגוואי | 4 – 2 | פרגוואי   |
|  ארגנטינה | 2 – 1 | פרו   |
|  צ'ילה | 4 – 1 | ברזיל   |
|  אורוגוואי | 2 – 0 | פרו   |
|  ברזיל | 0 – 0 | פרגוואי   |
|  ארגנטינה | 2 – 0 | צ'ילה   |
|  ברזיל | 2 – 1 | פרו   |
|  ארגנטינה | 1 – 0 | פרגוואי   |
|  פרגוואי | 1 – 1 | פרו   |
|  ברזיל | 1 – 0 | ארגנטינה   |
|  אורוגוואי | 2 – 1 | צ'ילה   |
|  צ'ילה | 4 – 3 | פרו   |
|  אורוגוואי | 0 – 0 | ברזיל   |
|  צ'ילה | 2 – 0 | פרגוואי   |
|  אורוגוואי | 1 – 0 | ארגנטינה   |
מלך השערים

בטורניר נכבשו 38 שערים על ידי 26 כובשים שונים. לאורך הטורניר לא נכבשו שערים עצמיים.
צ'ילה אנריקה הורמסבאל
אורוגוואי גיז'רמו אסקלאדה
אורוגוואי אוסקר מיגס
אצטדיון סנטנאריו במונטווידאו
קופה אמריקה 1953

| --- | --- |
 מארחת:  פרו פרו
 תקופת התחרות:  22 בפברואר 1953 – 1 באפריל 1953 (39 ימים)
 מספר משתתפות:  7  (מתוך 7 משתתפות שנרשמו)
 הזוכה:   פרגוואי
 מספר משחקים:  22
 מספר שערים:  67 (3.05 בממוצע למשחק)
 מספר צופים:  930,000 (42,273 בממוצע למשחק)
 מלך השערים:  צ'ילה פרנסיסקו מולינה   (7 שערים)
 השחקן המצטיין:  פרגוואי הריברטו הררה
 → 19491955 ←
 
נבחרת פרגוואי, זוכת הקופה אמריקה
אליפות אמריקה הדרומית 1953 (בספרדית: Campeonato Sudamericano de Football 1953) היא המהדורה ה-22 של אליפות אמריקה הדרומית בכדורגל. הטורניר נערך בפרו בין 22 בפברואר ל-1 באפריל 1953, ואורגן על ידי התאחדות הכדורגל הדרום אמריקאית (CONMEBOL). בטורניר הגמר השתתפו שבע נבחרות החברות בהתאחדות. פרגוואי זכתה בטורניר בפעם הראשונה בתולדותיה. הטורניר כולו נערך באצטדיון הלאומי שבלימה.
ארגנטינה וקולומביה פרשו מהתחרות ולא השתתפו בה. לא היו שלבי מוקדמות לטורניר. שתי נקודות התקבלו בניצחון, נקודה אחת לתוצאת תיקו ואפס נקודות להפסד. אם והתקבל שוויון נקודות בין שתי ומעלה הנבחרות המובילות בבית, משחק גמר יערך כדי לקבוע מי הזוכה.
כמו בטורניר הקודם, ברזיל ופרגוואי הובילו את הבית בשוויון נקודות וניגשו למשחק גמר, רק שבפעם הזו פרגוואי ניצחה וזכתה לאחר תוצאת 2–3.
נבחרות

פרו (מארחת) 

 צ'ילה 

 ברזיל (מחזיקת הגביע) 

 אורוגוואי 

 בוליביה 

 פרגוואי 

 אקוודור
משחק הגמר

עם סיום המשחקים בבית התקבל שוויון נקודות בין ברזיל לפרגוואי, ולכן שתיהן שיחקו במשחק גמר על זהות הזוכה, כמו בטורניר הקודם. אחרי שכדורגלן העבר מנואל פלייטס סוליץ' הפך למאמנה של פרגוואי, היא החלה באימונים קשים בכדי להגיע בכושר הטוב ביותר לטורניר זה. התוצאות היו ראויות כשפרגוואי זכתה בתואר כשהיא בלתי מנוצחת, ועם ניצחון במשחק הגמר 2–3 על ברזיל ונקמה על הטורניר הקודם.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 באפריל 1953 |  ברזיל | 2–3 |  פרגוואי | אצטדיון נסיונל, לימה צופים: 35,000 שיפוט: צ'ארלס דין (אנגליה) |
| 1 באפריל 1953 | בלטזר  56', 65' |  | אטיליו לופז  14'   מנואל גבילאן  17'   רובן פרננדס  41' | אצטדיון נסיונל, לימה צופים: 35,000 שיפוט: צ'ארלס דין (אנגליה) |
| --- | --- |
              ברזיל :               פרגוואי
מלכי השערים

צ'ילה פרנסיסקו מולינה
ברזיל ז'וליניו
פרגוואי אנחל ברני
פרגוואי רובן פרננדס
אורוגוואי אוסבלדו באלסיירו
ברזיל בלטזר
פרגוואי אטיליו לופז
אורוגוואי קרלוס רומרו
אורוגוואי דונלד פלאז
אלי שמיר (צייר)

ערך זה עוסק בצייר. אם התכוונתם לפרופ' למתמטיקה ומדעי המחשב, ראו .
| --- | --- |

אלי שמיר 2020
 לידה:  10 בנובמבר 1953 (בן 71) כפר יהושע, ישראל 
 לאום:  ישראלי
 מקום לימודים:  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים (1981) 
 תחום יצירה:  ציור
 פרסים והוקרה:  פרס שר החינוך, התרבות והספורט.
 http://elieshamir.com
 
אלי שמיר (נולד ב-10 בנובמבר 1953) הוא צייר ישראלי.
ביוגרפיה

שמיר נולד בכפר יהושע שבעמק יזרעאל והוא דור שלישי למייסדי המקום. שמיר למד תואר ראשון בבצלאל (1977–1981) שבירושלים.
לאחר מספר שנים בהן התגורר בירושלים ובבוסטון, והציג את עבודותיו במגוון תערוכות בישראל ומחוצה לה, חזר בשנת 1999 להתגורר וליצור בכפר יהושע.
זכה בפרס משרד החינוך והתרבות לשנת 2005 ובפרס בנו גיטר, במוזיאון תל אביב לאמנות לשנת 2006. ציוריו נמצאים באוספים פרטיים וציבוריים רבים וביניהם במוזיאון תל אביב לאמנות, במוזיאון ישראל, במוזיאון חיפה לאמנות, באוניברסיטה העברית, בשגרירות ישראל בפריז ובמשכן הנשיא.
יצירתו

יצירתו של אלי שמיר קשורה קשר הדוק לכפר יהושע ולעמק יזרעאל, כמקום פיזי ומיתולוגי. בהקשר זה תיאור חוקר האמנות והאוצר רון ברטוש כי "כיום מוכר שמיר כ'צייר עמק-יזרעאל', דוברו של העמק במחוזותיה של האמנות הישראלית". עוד ציין ברטוש כי "ביצירתו של שמיר הא בהא תליא – ההיסטוריה היזרעאלית-ישראלית וההיסטוריה של האמנות אינן נפרדות כי אם משתלבות זו בתוך זו לכדי מקשה אחת. לפיכך, כל קריאה של יצירתו מחויבת בנתינת הדעת על השתיים."
חוקר האמנות ד"ר גדעון עפרת חילק את יצירתו של שמיר לשלוש תקופות עיקיות:
"התקופה הארכאית" מאמצע שנות ה-80 של המאה ה-20 שמתאפיינת בציור ארכיטיפי כהה של אדם ואדמה.
"התקופה הקלאסית" מאמצע שנות ה-80 ועד סוף שנות ה-90 של המאה ה-20, שמתאפיינת הציורי אלגוריות והקשרים מיתולוגיים.
"התקופה הרומנטית" מתחילת שנות האלפיים ואילך, שמתאפיינת בציורים הקשורים בקשר ישיר לכפר יהושע, עמק יזרעאל ואנשיהם.
תערוכות יחיד

1972 – "רישומים", גלריה חדשה, תל אביב
1984 – "ציורים", גלריה תת־רמה, תל אביב
1986 – "ציורים", בית האמנים, ירושלים
1986 – "עבודות על נייר", גלריה מימד קטן, תל אביב
1986 – "ציורים", גלריה דבל, ירושלים
1987 – "ציורים", גלריה מימד, תל אביב
1989 – "ציורים ועצמים", גלריה מבט, תל אביב
1989 – "ציורים", הגלריה במחלקה לאמנות, בצלאל, ירושלים
1990 – "ציורים", הגלריה של ספריית וסל, אוניברסיטת טאפטס, בוסטון
1991 – "ציורים ואובייקטים", גלריה דיפרנט אנגל, בוסטון
1993 – "ציורים ועבודות על נייר צילום", גלריה אשוא-אירווינג, בוסטון
1994 – "ציורים ועבודות על נייר צילום", גלריה בינט, תל אביב
1997 – "החסד של העין, דיוקנאות", המרכז לאמנות חזותית, באר שבע
1998 – "כפר יהושע, עמק יזרעאל", הגלריה במרכז ההנצחה, קריית טבעון
1999 – "דיוקנאות", הגלריה במכללת אורנים, קריית טבעון
2003 – "ציורים (1995–2003)" גלריה אלון שגב, תל אביב. אוצר: אליק מישורי
2006 – "מייד אין יזרעאל", הגלריה במכללת עמק יזרעאל
2009 – "עמק: בדרך לכפר יהושע", מוזיאון תל אביב לאמנות. אוצר: דורון לוריא
2013 – "אלי שמיר: כפר יהושע", גלריה זימאק תל אביב. אוצר: רון ברטוש
2015 – "אלי שמיר: יצירות מוקדמות", מוזיאון רמת־גן לאמנות ישראלית. אוצר: רון ברטוש
2016 – "מקומו של אדם", מוזיאון חיפה לאמנות
2020 – זמן דיוקן II, מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית. אוצרת: איה לוריא
2020 – "גבולות", משכן לאמנות עין חרוד. אוצר: יניב שפירא
2024 – "אלי שמיר: דיוקנאות בישיבה אחת", טרקלין האמנות בבית עלמא, תל אביב. אוצר: רון ברטוש
אחר

תערוכות קבוצתיות, הוראה, פרויקטים קהילתיים, פרסומים אקדמיים, כתיבת מאמרים וביקורות והרצאות בכנסים אקדמיים נמצאים בדף הביוגרפיה באתר הרשמי של שמיר.
הסרט "שיר ערש לעמק"

בספטמבר 2020 הוקרן בהקנת בכורה סרטו של בן שני "שיר ערש לעמק" בפסטיבל הסרטים התיעודיים דוקאביב. הסרט צולם במשך עשר שנים והוא מתעד את יצירתו של אלי שמיר, ואת תחילת התמודדותו עם מחלת פרקינסון שאובחנה תוך כדי עשיית הסרט.
בתערוכה "זמן דיוקן II" שהתקיימה במוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית, 2020
לקריאה נוספת

הקול והטקסט, נטע הבר, נעה אורליצקי (עורכות) כפר יהושע: בית חנקין, 2024.
אלי שמיר: עיונים ביצירותיו, גדעון עפרת (מחבר), תל אביב: הוצאת לוין, 2022.
אלי שמיר: גבולות המבט, איה לוריא (מחברת ועורכת), הרצליה: מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית, 2020.
אלי שמיר: יצירות מוקדמות, רון ברטוש (מחבר ועורך), גדעון עפרת, יעל גילעת, מאיר אהרונסון (מחברים נוספים), רמת גן: המוזיאון לאמנות ישראלית ע"ש חנן רוזן, 2015.
אלי שמיר: כפר יהושע, רון ברטוש (מחבר ועורך), תל אביב: גלריה זימאק לאמנות עכשווית, תל אביב, 2013.
עמק: בדרך לכפר יהושע, דורון לוריא (עורך), תל אביב: מוזיאון תל אביב לאמנות, 2009.
ציורים (1995–2003), אליק מישורי (אוצר), תל אביב: גלריה אלון שגב, 2003.