stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ריצ'רד סדון
קריירה פרלמנטרית

סדון ניסה לראשונה להיבחר כחבר הפרלמנט של ניו זילנד בבחירות הכלליות של 1876 מטעם מחוז הבחירה של הוקיטיקה. בהתמודדות על שני המושבים מטעם מחוז הבחירה, הוא הגיע רביעי מתוך חמישה מתמודדים. בבחירות של 1879 הוא ניסה את מזלו שוב ונבחר. הוא כיהן כחבר פרלמנט עד למותו.
כחבר פרלמנט התקרב סדון לג'ורג' גריי, המושל לשעבר שכעת היה ראש הממשלה. סדון טען לימים שהוא היה מקורב במיוחד לגריי, למרות שכמה היסטוריונים מאמינים שהצהרה זו נבעה מסיבות פוליטיות. בתחילה הושם סדון ללעג על ידי חברי פרלמנט רבים, שלגלגו על מבטאו הפרובינציאלי ועל חוסר השכלתו הפורמלית. אף על פי כן הוא הוכיח את עצמו כחבר פרלמנט פעיל. פעילותו הפוליטית התמקדה בנושאים שנגעו למחוז הבחירה שלו בחוף המערבי. הוא התמחה בטיפול בנושאי הכרייה, הפך לבר סמכא בנושא וישב בראש ועדה לנושאי שדות הזהב ב-1887 וב-1888.
הוא הצהיר באופן אגרסיבי על פילוסופיה אנטי-אליטיסטית עממית בנאומים רבים שנשא. "זהו מאבקם של העשירים נגד העניים, של האמידים ובעלי הקרקעות כנגד מעמדות הביניים ומעמדות העובדים", הוא הסביר.
המפלגה הליברלית

סדון הצטרף למפלגה הליברלית של ניו זילנד בהנהגתו של ג'ון באלנס בעקבות הבחירות הכלליות של דצמבר 1890. מצע המפלגה כלל רפורמות בתחום הקרקעות ובתחום יחסי העבודה. להצלחתם גרמה ביטולה של שיטת ההצבעה שאפשרה לבעלי הקרקעות להצביע בכל אחד ממחוזות הבחירה בהם היו קרקעות בבעלותם.
לתפקידו הראשון כשר בממשלה נכנס סדון לאחר שהליברלים עלו לשלטון בינואר 1891. הוא מונה להיות שר העבודות הציבוריות, המכרות, ההגנה והימייה. הוא קידם מערכת של חוזים לשיתוף פעולה לסלילת כבישים ולמיזמי עבודות ציבוריות אחרים.
שלא כמו באלנס, שהאמין בליברליזם קלאסי, סדון לא חש עצמו מחויב לשום אידאולוגיה. תחת זאת הוא ראה את הליברלים כאלה שאמורים לתמוך באדם הפשוט כנגד אינטרסים מסחריים גדולים וכנגד בעלי הקרקעות העיקריים. הטענה החזקה שלו למען מה שהוא ראה כאינטרסים של הניו זילנדי הפשוט, הקנתה לו אהדה ציבורית לא מעטה. ההתקפות של האופוזיציה כלפיו, שבאופן כללי התמקדו בהיעדר ההשכלה שלו וחוסר התחכום שלו (אחד ממתנגדיו אמר שהוא רק "מתורבת למחצה"), רק חיזקו את שמו הטוב כאויבם של השכבות האליטיסיטיות.
עד מהרה רכש סדון אהדה ציבורית בכל רחבי הארץ. כמה מעמיתיו, בכל אופן, לא היו מאושרים מכך, והאשימו אותו בגישה פופוליסטית שבאה על חשבון העקרונות ובהיותו אנטי-אינטלקטואל. לג'ון באלנס, שכעת כיהן כראש הממשלה, הייתה מחויבות עמוקה למטרות הליברליות כמו מתן זכות בחירה לנשים ולזכויות המאורים, מטרות שסדון לא תמיד גילה התלהבות כלפיהן. יחד עם זאת, רבים במפלגה הליברלית האמינו שהפופולריות של סדון היא נכס חשוב למפלגה וסדון קיבץ סביבו קהל משמעותי של אוהדים.
ראש ממשלת ניו זילנד

ב-1892 נפל באלנס למשכב וסדון כיהן כמנהיג בפועל של סיעת הליברלים בפרלמנט. לאחר מותו של באלנס באפריל 1893, ביקש המושל דייוויד בויל מסדון להרכיב ממשלה חדשה. למרות סירובם של ויליאם פמבר ריבס ושל תומאס מקנזי לקבל את מנהיגותו, עלה בידו של סדון להבטיח את תמיכתם של עמיתיו מהמפלגה הליברלית בו כמועמד של פשרה, מתוך הבנה שהמפלגה תיתן בו את אמונה לאחר שהפרלמנט יתכנס מחדש. המתמודד הרציני ביותר מול סדון היה רוברט סטאוט, שכיהן כבר בשתי תקופות כהונה כראש הממשלה. כמו באלנס, הייתה לסטאוט אמונה חזקה בעקרונות הליברליים הקלאסיים. באלנס עצמו העדיף את סטאוט כיורשו, אך הוא מת לפני שהצליח להבטיח את הגשמת שאיפתו זו. בעת מותו של באלנס לא היה סטאוט חבר הפרלמנט והוא נבחר מחדש רק בבחירות ביניים ביוני 1893.
למרות הבטחתו של סדון, לא התקיימה הצבעה על תפקיד מנהיג המפלגה ולפיכך גם לא לתפקיד ראש הממשלה. על ידי כך שהוא שכנע את חבריו למפלגה שהתמודדות על תפקיד המנהיג רק תפצל את המפלגה, הצליח סדון להבטיח אחיזה בטוחה שלו בתפקיד המנהיג. סטאוט המשיך להיות אחד ממבקריו הראשיים של סדון והוביל את המערכה למתן זכות בחירה לנשים למרות התנגדותו של סדון. בסופו של דבר עזב סטאוט את המפלגה ב-1896 ונותר בפרלמנט כעצמאי עד ל-1898. בכל אופן, ב-1899 המליץ סדון בפני המושל הכללי למנות את סטאוט כנשיא בית המשפט העליון של ניו זילנד.
ראש ממשלת ניו זילנד > זכות הבחירה לנשים

ג'ון באלנס, מייסדה של המפלגה הליברלית, היה תומך נלהב במתן זכות הבחירה לנשים והכריז על אמונתו ב"שוויון מוחלט בין המינים". בתקופה ההיא מתן זכות הבחירה לנשים היה קשור קשר הדוק לתנועה שחתרה להנהגתו של איסור על צריכת משקאות חריפים. כבעל פאב לשעבר, וכמי שראה עצמו כמיצגו של האדם הפשוט, התנגד סדון בתחילה למתן זכות הצבעה לנשים. ביולי 1893, חודשיים לאחר בחירתו כראש הממשלה, הוגשה העתירה השנייה מתוך השתיים העיקריות שהוגשו לפרלמנט באותה שנה למתן זכות בחירה לנשים.
מצב זה גרם לוויכוח גדול במפלגה הליברלית. ג'ון הול, ראש הממשלה לשעבר, הגיש הצעת חוק למתן זכות בחירה לנשים. מתנגדיו של סדון במפלגה, בהנהגתו של סטאוט (שהיה גם תומך באיסור על המשקאות החריפים), הצליחו לגיס מספיק תמיכה להעברת החוק למרות התנגדותו של סדון. כאשר הבין סדון שלא ניתן למנוע את העברת החוק, הוא שינה את עמדתו, מתוך טענה שהוא מקבל את רצון הציבור. במציאות, הוא נקט בצעדים להבטיח שהמועצה המחוקקת (הבית העליון של הפרלמנט שהיה קיים אז), תדחה את הצעת החוק, כפי שקרה כבר קודם לכן. טקטיקה זו של סדון נראתה על ידי רבים כמעשה ערמומי ושניים מחברי המועצה המחוקקת, למרות התנגדותם למתן זכות בחירה לנשים, הצביעו במחאה בעד החוק. בספטמבר קיבל החוק הסכמה מלכותית. יחד עם זאת, בבחירות הכלליות שהתקיימו באותה שנה הצליחה המפלגה הליברלית בהנהגתו של סדון להגדיל את הרוב שלה בפרלמנט.
ראש ממשלת ניו זילנד > רישוי האלכוהול

הוויכוח על מתן זכות הבחירה לנשים חשף מחלוקות עמוקות במפלגה הליברלית בין הליברלים הדוגמטיים יותר, שבמובן הרחב הונהגו על ידי סטאוט, לבין הליברלים ה"פופולריים" בהנהגת סדון. מחלוקת זו התחדשה שוב בעת הדיון על מתן רישיונות למכירת משקאות חריפים. ב-1893 העביר סדון חוק רדיקלי לרישוי מכירת משקאות, שעל פיו ההחלטה במחוזות הבחירה השונים על המשך הרישוי, צמצומו או ביטולו תתקבל בהצבעה של הציבור, במקביל לבחירות הכלליות, אחת לשלוש שנים.
ראש ממשלת ניו זילנד > קצבאות הזקנה

אחד מצעדי המדיניות שבזכותם זכור סדון, היה חוק קצבאות הזיקנה של 1898, שבמסגרתו נוצר הבסיס למדינת הרווחה שהונהגה על ידי מייקל ג'וזף סאבג' ושל מפלגת הלייבור של ניו זילנד בשנות השלושים. סדון הטיל את כובד משקלו להצלחת התוכנית, למרות התנגדות משמעותית שהובעה כלפיה. הצלחתו נחשבה למקרה מבחן לכוחו הפוליטי ולהשפעתו.
ראש ממשלת ניו זילנד > מדיניות חוץ

בתחום מדיניות החוץ, היה סדון תומך בולט בחוזקה של האימפריה הבריטית. לאחר שהוא השתתף ב-1897 בוועידה הקולוניאלית בלונדון, הוא נודע כ"אחד מעמודי התווך של האימפריאליזם הבריטי" והוא היה מהתומכים העיקריים של מלחמת הבורים ושל ההעדפות הסחר בין המושבות הבריטיות. הוא גם ייזכר בשל תמיכתו בהפיכתה של ניו זילנד לשחקנית ראשית במרחב האוקיינוס השקט כ"בריטניה של הדרום". תוכניותיו של סדון התמקדו בעיקר בהקמתו של דומיניון ניו זילנדי בפיג'י ובסמואה, אך בסופו של דבר, רק איי קוק הוכפפו לשליטתה של ניו זילנד בעת תקופת כהונתו כראש הממשלה (בהמשך הועברה סמואה לשלטון ניו זילנדי, אך לא פיג'י).
ראש ממשלת ניו זילנד > סגנון מנהיגותו

סדון היה ראש ממשלה דומיננטי והטיל את סמכותו במרץ רב. בנקודת זמן מסוימת, הוא אף ציין ש"כל מה שנחוץ לנו זה נשיא", ושניתן לבטל את הממשלה. מתנגדיו במפלגה הליברלית ובאופוזיציה האשימו אותו בהיותו אוטוקרט. בנקודת זמן זו הוצמד לו לראשונה הכינוי "המלך דיק" (King Dick).
סדון שמר לעצמו רבים מתיקי הממשלה, כולל שר האוצר, שר העבודה, שר החינוך, שר ההגנה, השר לענייני הילידים ושר ההגירה. הוא גם הואשם בהעדפת מקורבים. ידידיו ובעלי בריתו, במיוחד אלה שהגיעו כמוהו מהחוף המערבי, זכו לקבל מגוון של תפקידים פוליטיים, בעוד שאויביו בתוככי המפלגה הליברלית, הודרו לעיתים קרובות מקבלת תפקידים חשובים. רבים מאלה שמונו על ידי סדון לא היו מוכשרים לתפקידם, סדון העריך נאמנות על פני מיומנות. על פי אחד הדיווחים, דיווח מפוקפק ככל הנראה, הוא מינה את אחד מבעלי בריתו לתפקיד בכיר למרות שהאיש היה אנאלפבית. הוא גם הואשם בנפוטיזם. ב-1905 נטען שאחד מבניו קיבל תשלום בלתי חוקי, האשמה שהוכחה כהאשמת שווא.
אותות כבוד

ב-1868 היה סדון לחבר בבונים החופשיים. ב-1898, כאשר היה ראש הממשלה, הוא נבחר להיות הנשיא הגדול של ניו זילנד ושירת בתפקיד במשך שנתיים. סדון נכח בחגיגות יובל היהלום של המלכה ויקטוריה ב-1897 שבמסגרתן הוענקה לו מדליית יובל היהלום והוא מונה להיות חבר במועצה המלכותית. ב-1902 הוא נכח בהכתרתו של אדוארד השביעי וקיבל אז את מדליית ההכתרה. בשתי הזדמנויות הוא סירב לקבל תואר אבירות, מתוך רצון להמשיך ולהחזיק בתדמית של איש העם.
מותו

סדון כיהן כראש הממשלה במשך 13 שנים, אך בהדרגה נשמעו יותר ויותר קולות שקראו לפרישתו. כמה ניסיונות להחליפו בג'וזף וורד נחלו כישלון.
ביוני 1906, בדרכו חזרה ממסע באוסטרליה על סיפונה של הספינה Oswestry Grange, לקה ריצ'רד סדון בהתקף לב ומת באופן פתאומי. החדשות על מותו עורו מספר רב של הבעות צער פומביות, שכללו הצגת סרטים שחורים על חנויות ראווה של חנויות ועל אנדרטאות ציבוריות. סדון נקבר בפארק הזיכרון של רחוב בולטון בוולינגטון ועל קברו הוקם עמוד גבוה שבראשו ניצב פסל בדמותו.
הערות שוליים

↑  "Prime Minister: The Title "Premier"". An Encyclopaedia of New Zealand. 1966. Retrieved 5 January 2015.
↑  "Declaration of the Poll". West Coast Times (3219). 19 January 1876. p. 2. Retrieved 20 February 2015.
↑  "Story: Ballance, John". Te Ara: The Encyclopedia of New Zealand. 4 June 2013. Retrieved 7 January 2015.
↑  "Women and the vote Page 7 – About the suffrage petition". Retrieved 8 January 2015.
↑  "PROHIBITION - The Act of 1893". An Encyclopaedia of New Zealand. 1966. Retrieved 8 January 2015.
↑  Burdon, Randal Mathews (1966). "Seddon, Richard John". In McLintock, A.H. An Encyclopaedia of New Zealand. Retrieved 21 February 2015.
↑  "Richard Seddon, Grand Master". Te Ara – the Encyclopedia of New Zealand. Ministry for Culture and Heritage. 16 November 2012. Retrieved 21 February 2015.
↑  1912 "Object: Queen Victoria Diamond Jubilee Medal, 1897". Museum of New Zealand Te Papa Tongarewa.
↑  Gavin McLean (21 August 2014). "Richard Seddon - Biography". nzhistory.net.nz. Retrieved 5 February 2015.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012377353805171  GND: 142338303  ISNI: 0000 0000 8257 7268  LCCN: no91028669  NLA: 36509748  NLG: 229760  NTA: 194919765  SNAC: w6r60fx6  TePapa: 1647  Trove: 1264016  VIAF: 68494173   WorldCat (עם VIAF): 68494173 
קריקטורה של סדון שהופיעה בואניטי פייר, 1902
קברו של סדון
ראמה השני, מלך תאילנד

רָאֲמָה השני, פָּרָה בּוּדְהָה לָאֶטְלָה נֵבְלַאי (בתאית: พระพุทธเลิศหล้านภาลัย;‏ 24 בפברואר 1767 – 21 ביולי 1824) היה מלך ממלכת תאילנד (דאז סיאם) השני לשושלת צ'אקרי אשר שלט מ-1809 ועד 1824, בנו ויורשו של ראמה הראשון, מלך תאילנד, מייסד השושלת ואבי ראמה השלישי, מלך תאילנד וראמה הרביעי, מלך תאילנד. נודע כמשורר מכונן ושלט בשלטון של שלום והתחמקות ממושכת ממאבקים.
שנותיו הראשונות

לידתו של ראמה השנייה קשורה קשר הדוק להיסטוריה של שושלת צ'אקרי. הוא נולד בשנת 1767, בזמן שלטון ממלכת איוטהאיה, לאב טונדואנג ואם אמרינדרה, אצילים בדרג החברתי של הממלכה הסיאמית אשר הייתה על סף הכחדה.
בשנת לידתו היה אירוע חשוב שסימן את ההיסטוריה של האזור. הכוחות הבורמזים, יריביהם הנצחיים של התאילנדים, פלשו לאיוטהאיה והפילו את הממלכה וסדרה לתוך כאוס. אביו של מי שעתיד להיות ראמה השני הצטרף אז למלך טקסין, חבר שלו אשר היה מצביא והקים את הממלכה החדשה קצרת הימים תונבורי (יורשת איוטהאיה), בעיר ממזרח לבנגקוק של ימינו.
בשנת 1782 נרצח טקסין הגדול וטונדואנג אשר היה מפקד בצבאו ירש את הכס בשמו כראמה הראשון והשליט את ממלכת סיאם החדשה על סדר היום. מאותו הרגע מונה הבן שלו, פרה בודהה הצעיר לנסיך איסאראסונטון מסיאם, כיורש הממלכה החדשה. בשנת 1807 הוא הפך לאדון הארמון, לאחר שהחליף את דודו אשר נפטר בשנת 1803. היו לו מספר אחים בוגרים שרובם נפטרו לפני אביהם.
שלטון

העברת הכס, במות אביו, נעשתה בשנת 1809. לא היה כל טקס מסוים, שכן באותה עת העברת הכס מאב לבן נעשתה ללא מחלוקת או טקס. יש לומר כי לא נקבעה נטייה של ירושה בממלכה החדשה הזו, אך נוכחותו וניסיונו של פרה בודהה היו שקבעו כי הוא יהיה הנכון לרשת את אביו.
בנו של טקסין טען לירושת אביו ולאחר סכסוך שהתלקח עם נאנגלאקו, בנו של ראמה השני, החלה מרידה אשר ראמה השתיק לאחר זמן מה. בכל תקופת שלטונו של ראמה השני נראה סדר כוחות שקט במערכה. מצב זה של יציבות צבאית נבע בעיקר משקט הכוחות הבורמזים הסמוכים, המקורות העיקריים לסכסוך בשנים הקודמות והבאות.
שלטון > יחסי חוץ

המאה ה-19 הייתה המאה של הקולוניאליזם האירופאי בשיאו, מושבות כסינגפור הבריטית וחברת הודו המזרחית ההולנדית הוקמו להאדרת השפעת המעצמות האירופאיות במזרח אסיה ודרום מזרח אסיה למען הגברת המגעים עם סין ואותן מעצמות ראו במפרץ תאילנד אפשרות להאדיר את השפעתם. ראמה השני דאג לייצוב מערכת בריתות עם שכניו ועל כן לא דאג מהאירופאים אשר באותה העת רק החלו בסחר מוגבל באזור ולא פעלו באופן נרחב.
שלטון > כתבים

ראמה השני נחשב למלך אשר היה מאוהב בכתבים ופואמות. הוא חיבר שירים בזמנו הפנוי והדגיש את התרבות האזורים באמצעות האמנות והספרות שלו. הוא הביא סופרים ומשוררים לבית המשפט ואילץ את ילדיו ללמוד תרבות תאילנדית כתובה על כל אופניה. זהו אחד המאפיינים של שלטונו של ראמה השני, יכולת זו להפיץ את התרבות התאילנדית ברחבי הארץ, ובכך איחד את האוכלוסייה בתור אומה חזקה שרק רצתה לגדול. רעיון זה הגיע ככל הנראה מאביו, והוא יועבר לבנו, האחרון, ראמה השלישי, מלך תאילנד, העדיף להטיל את התרבות התאילנדית על עמים שכנים כדי להבטיח כיבושים טריטוריאליים.
ירושה

ראמה השני נפטר ביולי 1824. ירושתו כוונה לעבר מונגקוט, בנו ממלכתו הראשית, אך חוסר הניסיון של הראשון לעומת אחיו למחצה נאנגלאקו גרם לכך שהאחרון הכריז על עצמו כמלך באותו יום שאביו נפטר. אף על פי שהוא היה רק בן של פילגש הוא עדיין הצליח לשמור על כס המלוכה מכיוון שהיה מבוגר ומאומן יותר מאחיו למחצה הצעיר. יתר על כן, במותו של ראמה השלישי היה זה הנסיך מונגקוט שהחליף אותו תחת שמו של ראמה הרביעי, המשך השושלת יתרכז בבניו של ראמה הרביעי, ראמה החמישי, מלך תאילנד ובניו שלו.
אילן יוחסין

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | 21 | 22 | 23 | 24 | 25 | 26 | 27 | 28 | 29 | 30 | 31 | 32 | 33 | 34 | 35 | 36 | 37 | 38 | 39 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| טונגדי | טונגדי | טונגדי | טונגדי | טונגדי | טונגדי |   |   |   |   |   |   | דאוריונג | דאוריונג | דאוריונג | דאוריונג | דאוריונג | דאוריונג |   |   | הנסיך טונג | הנסיך טונג | הנסיך טונג | הנסיך טונג | הנסיך טונג | הנסיך טונג |   |   |   |   |   |   | רופסיריסופאק מהנאקנארי | רופסיריסופאק מהנאקנארי | רופסיריסופאק מהנאקנארי | רופסיריסופאק מהנאקנארי | רופסיריסופאק מהנאקנארי | רופסיריסופאק מהנאקנארי |   |   |
| טונגדי | טונגדי | טונגדי | טונגדי | טונגדי | טונגדי |   |   |   |   |   |   | דאוריונג | דאוריונג | דאוריונג | דאוריונג | דאוריונג | דאוריונג |   |   | הנסיך טונג | הנסיך טונג | הנסיך טונג | הנסיך טונג | הנסיך טונג | הנסיך טונג |   |   |   |   |   |   | רופסיריסופאק מהנאקנארי | רופסיריסופאק מהנאקנארי | רופסיריסופאק מהנאקנארי | רופסיריסופאק מהנאקנארי | רופסיריסופאק מהנאקנארי | רופסיריסופאק מהנאקנארי |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |   |   |   |   |   | ראמה הראשון, מלך תאילנד | ראמה הראשון, מלך תאילנד | ראמה הראשון, מלך תאילנד | ראמה הראשון, מלך תאילנד | ראמה הראשון, מלך תאילנד | ראמה הראשון, מלך תאילנד |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   | אמרינדרה | אמרינדרה | אמרינדרה | אמרינדרה | אמרינדרה | אמרינדרה |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |   |   |   |   |   | ראמה הראשון, מלך תאילנד | ראמה הראשון, מלך תאילנד | ראמה הראשון, מלך תאילנד | ראמה הראשון, מלך תאילנד | ראמה הראשון, מלך תאילנד | ראמה הראשון, מלך תאילנד |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   | אמרינדרה | אמרינדרה | אמרינדרה | אמרינדרה | אמרינדרה | אמרינדרה |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   | ראמה השני, מלך תאילנד | ראמה השני, מלך תאילנד | ראמה השני, מלך תאילנד | ראמה השני, מלך תאילנד | ראמה השני, מלך תאילנד | ראמה השני, מלך תאילנד |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   | ראמה השני, מלך תאילנד | ראמה השני, מלך תאילנד | ראמה השני, מלך תאילנד | ראמה השני, מלך תאילנד | ראמה השני, מלך תאילנד | ראמה השני, מלך תאילנד |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
קרלו אמנואלה הראשון, דוכס סבויה

קרלו אמנואלה הראשון, דוכס סבויה (באיטלקית: Carlo Emanuele I di Savoia; ‏12 בינואר 1562 – 26 ביולי 1630) היה דוכס סבויה בין השנים 1580–1630.
ביוגרפיה

קרלו אמנואלה נולד ב-12 בינואר 1562 בריבולי, לאמנואלה פיליברטו, דוכס סבויה ולמרגריט מצרפת, דוכסית ברי, בתם של פרנסואה הראשון, מלך צרפת וקלוד מצרפת.
בשנת 1580 מת אביו אמנואלה פיליברטו, דוכס סבויה, וקרלו אמנואלה עלה לשלטון במקומו. כל תקופת שלטונו ניסה קרלו אמנואלה להרחיב את נחלתו ולהשתלט על מדינות אחרות. בשנת 1588 השתלט קרלו אמנואלה על סאלוצו, וב-1602 ניסה לכבוש את ז'נבה, אך נכשל במשימתו. לאחר מות חתנו פרנצ'סקו מונזגה, דוכס מנטובה בשנת 1613, תפס קרלו אמנואלה את מונפראטו, אך נאלץ לוותר עליה בשנת 1617.
בתחילת מלחמת שלושים השנים לחם קרלו אמנואלה בספרדים, אולם, בשנת 1627 כרת ברית עם ממלכת ספרד לכיבוש מונפראטו וחלוקתה, אך בתגובה לכך כבשה ממלכת צרפת חלקים מפיימונטה, ובזמן ההכנות לגירוש הצרפתים מת לפתע קרלו אמנואלה משבץ פתאומי ב-26 ביולי 1630, ובנו ויטוריו אמדאו עלה לשלטון במקומו.
משפחתו

בשנת 1584 התחתן קרלו אמנואלה עם בת דודתו האינפנטה קתרינה מיקאלה, נסיכת ספרד, בתו של פליפה השני, מלך ספרד ואליזבת דה ולואה, נסיכת צרפת, ממנה נולדו לו עשרה ילדים:
פיליפו אמנואלה (1586–1604).
ויטוריו אמדאו (1587–1637).
אמנואלה פיליברטו (1588–1624).
מרגריטה (1589–1655).
איזבלה (1591–1626).
מאוריציו (1593–1657).
מריה אפולוניה (1594–1656).
פרנצ'סקה קתרינה (1595–1640).
טומאזו פרנצ'סקו (1596–1656).
ג'יובאנה (נולד מת 1597).
ב-28 בנובמבר 1629 התחתן קרלו אמנואלה עם פילגשו מקודם לכן, מרגריטה דה רוסיון, מרקיזת ריבה, ממנה נולדו לו ארבעה ילדים:
מאוריציו.
מרגריטה.
גבריאלה.
אנטוניו.
בנוסף היו לו כמה ילדים לא חוקיים.
רמת מטרד

| --- | --- |

מבנה מגורים בתחום החווה החקלאית ברמת מטרד מתוארך לתקופת הברזל 900–1000 לפני הספירה. בתי המגורים היו צמודים לבית החווה והם כללו מבני מגורים קטנים ומתקני מלאכה. נמצאים בימינו בדרך הדורות, סמוך לאוניברסיטת חיפה
 מידע כללי
 גובה:  650 מ' 
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  מרכז הנגב
 רכס הרים:  הר הנגב
 קואורדינטות:  30°45′56″N 34°40′25″E﻿ / ﻿30.7655°N 34.6735°E﻿ / 30.7655; 34.6735
  (למפת צפון הנגב מוגדלת) רמת מטרד(למפת צפון הנגב רגילה) רמת מטרד(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום רמת מטרד(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום רמת מטרד
 
רמת מַטְרֵד היא רמת סלעי גיר בגובה של 650 מטרים מעל פני הים בגבול הר הנגב המרכזי והצפוני. שמה הערבי נגזר מהמילה הערבית אלמוטירדה (="המגורשים").
רמת מטרד היא חלק מרמת עבדת. היא תחומה ממזרח על ידי נחל עבדת, מדרום - על ידי עמקו של נחל לענה, וממערב - על ידי נחל ניצנה. כיום שוכן בלב האזור בסיס חיל האוויר "רמון", שנבנה לאחר פינוי בסיסי חיל האוויר בסיני. אל רמת מטרד אפשר להגיע ממזרח - מכיוון רמת נפחא, ומצפון-מזרח - מכיוון שדה בוקר, בכביש העולה מצומת ציפורים.
לקראת בניית בסיס חיל האוויר בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20 נערך סקר ארכאולוגי מקיף ברמת מטרד. בסקר התגלו ממצאים מתקופות שונות, בהם בתי ארבעת המרחבים מתקופת ההתנחלות, כתובות סלע בכתב התמודי הדרום-ערבי הקדום ומעט כתובות נבטיות. מבנה מגורים בתחום החווה החקלאית המתוארך לתקופת הברזל המאה ה-10 לפנה"ס הועבר ושוחזר בדרך הדורות ליד אוניברסיטת חיפה.
ראו גם

חרותות סלע בהר הנגב המרכזי
רמת מורגן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  69°S 66°W﻿ / ﻿69°S 66°W﻿ / -69; -66
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהרמת מורגן(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהרמת מורגן(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומירמת מורגן(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומירמת מורגן
 
רמת מורגן או רמת מורגאן או מורגן אפלנד (באנגלית: Morgan Upland) היא רמה מכוסה שלג, הממוקמת באזור חוף באומן, ובאזור חוף פאלייר שבמרכז חצי האי האנטארקטי, שבאנטארקטיקה.
רמת מורגן גובלת בקרחון קול שמצפון לרמה;
רמת מורגן גובלת בקרחון קלארק שממערב לרמה;
רמת מורגן גובלת בקרחון ויירהאוזר שממזרח לרמה;
רמת מורגן גובלת בקרחון האריוט שמדרום-מערב לרמה.
היסטוריה > גילוי ומיפוי הרמה

אזור הרמה צולם מהאוויר בספטמבר 1962 על ידי יחידה אווירית של הסקר האנטארקטי הבריטי (British Antarctic Survey (בראשי תיבות: BAS).
איבור פי. מורגן (Ivor P. Morgan) סוקר של הסקר האנטארקטי הבריטי, עשה שימוש בתצלומי אוויר אלה בין השנים 1961 - 1964 על מנת למפות את האזור.
היסטוריה > מקור השם

הרמה נקראת על שם איבור פי. מורגן, שהיה הראשון שמיפה את הרמה.
ריס פרסקוד

ריס פרסקוד (באנגלית: Reece Prescod; נולד ב-29 בפברואר 1996 בלונדון שבאנגליה) הוא אצן בריטי, סגן אלוף אירופה (ברלין 2018) בריצת 100 מטרים.
ביוגרפיה > 2017

באליפות העולם נשערכה בלונדון, הממלכה המאוחדת בשנת 2017 סיים פרסקוד במקום שביעי בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.17 שניות. בשלב רבע הגמר הוא קבע שיא אישי חדש של 10.03 שניות ובשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 10.05 שניות.
ביוגרפיה > 2018

בליגת היהלום שנערכה בשנגחאי ב-12 במאי 2018 הוא ניצח בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.04 שניות.
ביוגרפיה > 2018 > סגן אלוף אירופה

באליפות אירופה שנערכה ברלין, גרמניה ב-7 באוגוסט אותה שנה הוא זכה במדליית כסף בריצת 100 מטר בתוצאה של 9.96 שניות, אחרי בן ארצו ז'ארנל יוז שקבע שיא אליפות חדש של 9.95 שניות ולפני ז'אק אלי הרווי מטורקיה (10.01 שניות).
בגראנד פרי שנערך בבירמינגהאם ב-18 באוגוסט אותה שנה הוא קבע בריצת 100 מטר שיא איש חדש של 9.94 שניות.
ביוגרפיה > 2019

בתחרות שנערכה בברלין באולם ב-1 בפברואר 2019 ניצח פרסקוד בריצת 60 מטר בתוצאה של 6.53 שניות.
בליגת היהלום שנערכה בשנחאי ב-18 במאי אותה שנה הוא סיים במקום רביעי בריצת 100 מטר בתוצאה של 9.97 שניות.
שיאים אישיים > אצטדיון

ריצת 100 מטר: 9.94 שניות (2018)
ריצת 200 מטר: 20.38 שניות (2016)
שיאים אישיים > אולם

ריצת 60 מטר: 6.53 שניות (2019)
קרלו אמנואלה השלישי, מלך סרדיניה

קרלו אמנואלה השלישי, מלך סרדיניה (באיטלקית: Carlo Emanuele III; ‏27 באפריל 1701 - 20 בפברואר 1773), היה מלך סרדיניה בשנים 1730–1773.
ביוגרפיה

קרלו אמנואלה נולד ב-27 באפריל 1701 בטורינו לויטוריו אמדאו השני, דוכס סבויה ולאן מארי ד'אורליאן, בתם של פיליפ הראשון, דוכס אורליאן והנרייטה אן, נסיכת אנגליה.
ב-3 בספטמבר 1730 הדיח קרלו אמנואלה את אביו ויטוריו אמדאו השני, מלך סרדיניה, ועלה לשלטון במקומו. במהלך מלחמת הירושה הפולנית, לחם קרלו אמנואלה לצד צרפת וספרד נגד אוסטריה, וכבש את מילאנו, פאוויה ושטחים בלומבארדיה, ובחוזה וינה קיבל את נוברה וטורטונה. במלחמת הירושה האוסטרית לחם קרלו אמנואלה לצד אוסטריה נגד צרפת וספרד, ובשלום אקס-לה-שפל קיבל את ויג'וואנו, אף שנאלץ לוותר על שטחים אחרים.
הישגיו של קרלו אמנואלה הקנו לממלכת סרדיניה מעמד מכובד באירופה. בנוסף, קרלו אמנואלה ביצע תיקונים חשובים במינהל, בשיפוט ובכלכלת הממלכה.
ב-20 בפברואר 1773 מת קרלו אמנואלה בטורינו, ובנו ויטוריו אמדאו השלישי, מלך סרדיניה עלה לשלטון במקומו.
משפחתו

ב-15 במרץ 1722 התחתן קרלו אמנואלה עם אנה כריסטינה, רוזנת פפאלץ-זולצבאך, בתו של תאודור יוסטאך, רוזן פפאלץ-זולצבאך ומריה אלאונורה, רוזנת הסן-רוטנבורג, ממנה היה לו בן אחד:
ויטוריו אמדאו תאודורה (1723–1725).
ב-20 באוגוסט 1724 התחתן קרלו אמנואלה עם פוליקסנה, רוזנת הסן-רוטנבורג, בתו של ארנסט לאופולד, רוזן הסן-רוטנבורג ואלאונורה, רוזנת לוונשטיין-ורטהיים-רוכפורט, ממנה היו לו 6 ילדים:
ויטוריו אמדאו (1726–1796).
אלאונורה מריה תרזה (1728–1781).
מריה לואיזה גבריאלה (1729–1767).
מריה פליציטה (1730–1801).
אמנואלה פיליברטו (1731–1735).
קרלו פרנצ'סקו רומואלדו (1733).
ב-1737 התחתן קרלו אמנואלה עם אליזבת תרז, נסיכת לורן, בתו של לאופולד, דוכס לורן ואליזבת שארלוט ד'אורליאן, נסיכת קומרסי, ממנה היו לו 3 ילדים:
קרלו פרנצ'סקו (1738–1745).
מריה ויטוריה מרגריטה (1740–1742).
בנדטו מריה מאוריציו (1741–1808).
ריצ'רד בורגי

| --- | --- |

 לידה:  30 ביולי 1958 (בן 66) מונטקלייר, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1986 
 פרופיל ב-IMDb
 
ריצ'רד בורגי (באנגלית: Richard Burgi; נולד ב-30 ביולי 1958) הוא שחקן אמריקאי.