stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עדית זרטל

| --- | --- |

 לידה:  12 בנובמבר 1945 (בת 79) עין שמר, פלשתינה (א"י) 
 שם לידה:  Idith Zylbertal 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 מוסדות:  בית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה  אוניברסיטת שיקגו  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת בזל 
 
עִדית זֶרְטַל (באנגלית: Idith Zertal; נולדה ב-12 בנובמבר 1945) היא היסטוריונית, חוקרת תרבות, מסאית ומתרגמת ישראלית. מחקריה עוסקים בנושאי השואה, הציונות ומדינת ישראל, זיכרון קולקטיבי ולאומיות והגותה של חנה ארנדט. נמנית עם קבוצת "ההיסטוריונים החדשים". פרופסור חברה במכון למדעי היהדות באוניברסיטת בזל. עיתונאית לשעבר.
ביוגרפיה

בת קיבוץ עין שמר, בתו של משה (מְיֶיטֶק) זרטל (זילברטל), ממנהיגי "השומר הצעיר" בוורשה ובארץ ישראל, מבקר ספרות, עיתונאי ועורך, ואחותו הצעירה של הארכאולוג אדם זרטל, פרופסור לארכאולוגיה של ארץ ישראל והמזרח הקדום באוניברסיטת חיפה.
החל בשנות ה-60 הייתה עיתונאית ב"דבר" וכן ב"הארץ" וב"חדשות".
ב-1979 הייתה ממייסדי הרבעון להיסטוריה של אוניברסיטת תל אביב, "זמנים", והייתה העורכת שלו במשך 17 שנותיו הראשונות (1979–1996).
כן יסדה יחד עם יוסי שריד את כתב העת לתרבות, פוליטיקה וחברה "פוליטיקה", וערכה אותו בשנותיו הראשונות.
אחרי פוסט-דוקטורט במכון הבינלאומי לחקר השואה ביד ושם ושנת מחקר במכון לשלום של ארצות הברית (אנ') בוושינגטון, החלה בשנת 1998 ללמד בבית הספר לממשל שבמרכז הבינתחומי הרצליה ובאוניברסיטה העברית בירושלים. מאז 2006 לימדה במכון למדעי היהדות באוניברסיטת בזל ובאוניברסיטאות נוספות בשווייץ היסטוריה יהודית חדשה ומחשבה פוליטית. כן שימשה פרופסור אורח באוניברסיטת שיקגו ובבית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה בפריז, והיא מוזמנת להרצות דרך קבע באוניברסיטת ברצלונה. הייתה עמיתת מחקר במכוני מחקר באירופה ובארצות הברית.
מחקריה ראו אור בשפות רבות.
זרטל תרגמה ספרים רבים לעברית. ב-2010 ראה אור ספרה הקלאסי של חנה ארנדט, "יסודות הטוטליטריות" (1951), שתרגמה, הקדימה לו מבוא וערכה.
זרטל היא חברת מרצ, ובבחירות לכנסת התשע עשרה ב-2013 הוצבה ברשימתה במקום ה-86.
בבחירות לכנסת העשרים וחמש ב-2022 הוצבה במקום ה-92 ברשימת מרצ. ועוד קודם לכן לקראת הבחירות המקדימות לראשות המפלגה שנערכו באוגוסט באותה שנה היא הביעה תמיכה בזהבה גלאון.
ספרים

בין ספריה:
זהבם של היהודים (1996), תורגם לאנגלית ולצרפתית;
לא יכולה אחרת: שולמית אלוני משוחחת עם עדית זרטל (1997), אור יהודה: הוצאת מעריב-הד ארצי.
האומה והמוות: היסטוריה זיכרון פוליטיקה (2002), ראה אור באנגלית, בצרפתית, בגרמנית, בספרדית, באיטלקית, בקטלנית ובפולנית2008.
אדוני הארץ, המתנחלים ומדינת ישראל (2004), שכתבה עם העיתונאי עקיבא אלדר, ושתורגם לאנגלית, לגרמנית ולצרפתית.
סירוב: חובת הציות וזכות המצפון (2018).
ספרים > עריכה

חנה ארנדט, חצי מאה של פולמוס, קובץ מאמרים, תל אביב: סדרת קו אדום, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2005 (עריכה יחד עם משה צוקרמן).
חנה ארנדט, כתבים יהודיים, תל אביב: תרגום: איה ברויר, סדרת קו אדום, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2012.
ספרים > תרגום

מייקל ברליי, הרייך השלישי: היסטוריה חדשה, יבנה:  הוצאת זמורה-ביתן, 2008.
ג'ון לה קארה, המרגל שחזר מן הכפור, יבנה:  הוצאת זמורה-ביתן, 2013.
מאמרים

אשה מורדת, באתר הארץ, 16 באוקטובר 2006
הערות שוליים

↑ סקירות:
שלמה אבינרי, על טוטליטריות ורוע: הרודנות על פי חנה ארנדט, באתר הארץ, 17 בפברואר 2010
יצחק לאור, המאה של האספסוף, באתר הארץ, 30 באפריל 2010
אבנר שפירא, תרגום מאוחר ל"יסודות הטוטליטריות" של חנה ארנדט, באתר הארץ, 27 בינואר 2010
↑  הספר "לא יכולה אחרת", באתר "סימניה"
↑  תום שגב, האמת האפורה, מאייכמן לרבין, באתר הארץ, 27 באוקטובר 2002
↑   אבירמה גולן, "סירוב" של עדית זרטל: מדריך לסרבן המצפון, שיוצא באיחור של 20 שנה, באתר הארץ, 12 בדצמבר 2018
↑  דוד זונשיין, גסיסתו של הדיאלוג הפנימי, באתר הארץ, 16 ביוני 2005
נתן שניידר, אריסטוקרטית יהודייה בעידן הטוטליטרי, באתר הארץ, 14 באוקטובר 2005
↑  יצחק לאור, קסנדרה יהודייה, באתר הארץ, 16 במרץ 2012
↑  ניצן ליבוביץ', לאט לאט, בנחישות לא מתפשרת, באתר הארץ, 2 בפברואר 2008
↑   עלית קרפ, האם מותחני הריגול של ג’ון לה-קארה עדיין רלוונטיים, באתר הארץ, 26 באוגוסט 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306523505171  PLWABN: 9810665773505606  BIBSYS: 5028766  BnF: cb13532568j (data)  CiNii: DA11707794  GND: 121884287  ISNI: 0000 0001 0928 305X  LCCN: n87110493  NKC: jo2008427152  NSK: 000458223  NTA: 189751657  RERO: 02-A006059816  SUDOC: 050496891  VIAF: 98325277   WorldCat (עם VIAF): 98325277 
עם דני קרוון, 1969
עדית זרטל על טרקטור, מטולה 1970
אבן א-נפיס

| --- | --- |

 לידה:  1213? דמשק, האימפריה הסלג'וקית 
 פטירה:  17 בדצמבר 1288 (בגיל 75 בערך) קהיר, הסולטנות הממלוכית 
 מקום קבורה:  רחמאניה (מצרים) 
 השקפה דתית:  אתאיסט 
 
אבו אל-חסן עלאא א-דין עלי בן אבי אל-חזם אל-ח'אלדי אל-מחזומי אל-קוריישי א-דמשקי (בערבית: أبو الحسن علاء الدين علي بن أبي الحزم الخالدي المخزومي القَرشي الدمشقي) הידוע בכינוי אבן א-נפיס (ابن النفيس) היה איש אשכולות ערבי מוסלמי, שתחומי עיסוקו כללו בין היתר רפואה, אנטומיה, ספרות, תאולוגיה, ביולוגיה, משפטים, שריעה ופילוסופיה. אבן א-נפיס נודע בתור הראשון שתיאר את מחזור הריאות. כמו כן, הוא היה בעל שם באסכולה השאפעית[דרוש מקור].
חייו

אבן א-נפיס נולד בשנת 1213 למשפחה ממוצא ערבי בכפר בקרבת דמשק. כבר בילדותו, החל ללמוד פילוסופיה, תאולוגיה וספרות. בהגיעו לגיל 16, החל אבן א-נפיס ללמוד רפואה. בשנת 1236, הגר אבן א-נפיס למצרים, שם החל בין היתר ללמוד משפטים.
אבן א-נפיס היה עד למספר אירועים היסטוריים משמעותיים במהלך חייו, כגון נפילת בגדאד ועליית הסולטנות הממלוכית[דרוש מקור].
ב-17 בדצמבר 1288, נפטר אבן א-נפיס בקהיר לאחר מספר ימים בהם הוא היה חולה.
הערות שוליים

↑  ابن النّفAla-al-din abu Al-Hassan Ali ibn Abi-Hazm al-Qarshi, prezi.com (באנגלית)
↑  Ibn_al-Nafis
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007277553305171  BNE: XX1050166  BnF: cb12442782j (data)  GND: 118838555  ICCU: BVEV027977  ISNI: 0000 0001 1380 3126  LCCN: n85331623  NTA: 07481088X  SELIBR: 191256  SNAC: w6377dv0  SUDOC: 071327665  VIAF: 17316331   WorldCat (עם VIAF): 17316331
שאול פרידלנדר

| --- | --- |

פרופ' שאול פרידלנדר, 2008
 לידה:  11 באוקטובר 1932 (בן 92) פראג, צ'כוסלובקיה 
 מדינה:  ארצות הברית, אוסטריה, ישראל, צרפת, גרמניה 
 השכלה:  Graduate Institute of International Studies  תיכון הנרי הרביעי 
 מעסיק:  אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, אוניברסיטת תל אביב, האוניברסיטה העברית בירושלים, Graduate Institute of International Studies, אוניברסיטת קליפורניה בברקלי 
 פרסים והוקרה:  עמיתי מקארתור (1999)  פרס האחים שול (1998)  פרס דן דוד (2014)  Leipzig Book Fair Prize/Non-Fiction (2007)  פרס אנדריאס גריפיוס (1981)  פרס פוליצר לספרי עיון כלליים (2008)  פרס השלום של התאחדות הספרים הגרמנית (2007)  פרס ישראל (1983)  פרס בלצן (2021) 
 
שאול פרידלנדר (Saul Friedländer; נולד ב-11 באוקטובר 1932) הוא היסטוריון, מומחה לחקר ההיסטוריה של השואה. חתן פרס ישראל לשנת ה'תשמ"ג (1983) ופרס פוליצר (2008).
קורות חיים

שאול פרידלנדר נולד בשם פאבל בפראג בירת צ'כוסלובקיה במשפחה יהודית בורגנית, אביו הנס היה סגן-הנשיא של חברת ביטוח גרמנית. לאחר כיבוש צ'כוסלובקיה במרץ 1939, ברחה המשפחה לצרפת ושהתה בפריז מאפריל 1939 עד יוני 1940. עם כיבוש פריז על ידי הנאצים המשפחה ברחה דרומה לעיירת המרחצאות נריס-לה-באן בשטחה של משטר וישי. בקיץ 1942 החל משטר וישי לאסוף את “היהודים הזרים” שלא היו מבני המקום, ולשלוח אותם מצרפת “למזרח”, למחנות השמדה. הוא הושם במנזר צרפתי על ידי הוריו, לצורך הגנה על חייו מאימי המשטר הנאצי. שם גדל כקתולי, והוכשר לכמורה. הוריו ניסו לחצות את הגבול לשווייץ, נתפסו בדרך, נשלחו לגרמניה, ומשם לאושוויץ בחודש נובמבר 1942, שם נרצחו בתאי הגזים. רק בשנת 1946 בשיחה עם כומר ישועי, נודע לפרידלנדר על מות הוריו ועל מחנות ההשמדה. בעקבות השיחה הוא החליט לחזור ליהדות, יצר קשר עם הסוכנות היהודית, זו העבירה אותו לפריז, ובמשך שנה חי עם משפחה אומנת יהודית דתית ולמד בתיכון. כשפרצה מלחמת העצמאות, הוא רצה להילחם אך בתנועת הנוער "הבונים", בה היה חבר, אמרו שהוא צעיר מדי. הוא החליט להצטרף לתנועת "בית"ר", אמר שהוא בן 17, וכך העלו אותו על סיפונה של האוניה "אלטלנה" והוא הגיע לארץ ישראל".
למד בית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה, אחר כך בפריז ובמכון ליחסים בינלאומיים באוניברסיטת ז'נבה, שם כתב את הדוקטורט ושימש מרצה. במקביל בתקופה זו שימש מזכירו של נחום גולדמן, נשיא הקונגרס היהודי העולמי. בשנת 1968 שימש מרצה אורח באוניברסיטה העברית בירושלים, והחל משנת הלימודים 1969/70 שימש ראש החוג ליחסים בינלאומיים. ב-1974 מונה לעמוד גם בראש מכון המחקר ליחסים בינלאומיים על-שם לאונרד דייוויס באוניברסיטה העברית.
ב-1976 עבר ללמד במחלקה להיסטוריה של אוניברסיטת תל אביב. ב-1979 היה מיוזמי הוצאת הרבעון "זמנים" העוסק בהיסטוריה, ביחד עם הפרופסורים צבי יעבץ וחיים שקד.
בשנות ה-80 היה חבר בתנועת "שלום עכשיו". ב-1992 הוצב במקום ה-117 ברשימת מרצ בבחירות לכנסת השלוש עשרה.
בשנת 1998 החל לשמש פרופסור באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
בשנת 2001, הבמאי יהודה יניב יצר סרט תיעודי בשם "הילד הנחבא – זמן שאול" אשר מספר את סיפור חייו.
בנו הוא פרופסור אלי פרידלנדר, ראש החוג לפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב לשעבר.
הפקיד את ארכיונו האישי בספרייה הלאומית בשנת 2016.
מחקריו

פרידלנדר היה אחד ההיסטוריונים הראשונים (יחד עם לאון פוליאקוב וגונתר לוי (Guenter Lewy)) שפרסם מחקר ביקורתי על התנהלותו של האפיפיור פיוס השנים עשר בזמן מלחמת העולם השנייה ועל יחסו לנאציזם ולגורל היהודים; את מחקרו פרסם בשנת 1964 בספרו "Pie XII et le IIIe Reich, Documents". על פי מסמכים שאסף ובדק מארכיון משרד החוץ הגרמני, לאפיפיור פיוס היה מידע על פעולות ההשמדה הנאציות נגד היהודים כבר מן ההתחלה. אך אף פעם אחת לא התערב בצורה קונקרטית וספציפית נגד ההשמדה. פרידלנדר סבור כי האפיפיור שמר בלבו מקום מיוחד לגרמניה וראה בנאציזם חומה בפני הקומוניזם, אותו תיעב. הספר פורסם אחר כך גם באנגלית וזכה לתהודה רבה. במסגרת מחקר זה גם חשף כי מספר תיקי מסמכים נעלמו מארכיון ממשלת מערב גרמניה, הקשורים לאפיפיור פיוס ולגירוש יהודי בודפשט ויהודי רומא.
בשנת 1967 פרסם באנגלית את הספר "Prelude to downfall: Hitler and the United States 1939–1941" בו תיעד מחקר שערך על יחסי גרמניה הנאצית וארצות הברית בתחילת מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1968 פרסם ביוגרפיה שכתב על קורט גרשטיין, קצין במכון ההיגיינה של הוואפן אס אס שפעל על מנת לדווח על השמדת היהודים בשואה לגורמים שונים.
עמדותיו

פרידלנדר טוען שהאנטישמיות הנאצית היא ייחודית לעומת שנאת היהודים מאז ומעולם, מהיותה כוללנית ו"גואלת", במובן זה שהיא "פותרת" את כל צרותיו של המאמין בה. באשר לתכנון השואה, פרידלנדר מחזיק בעמדה שהשואה אכן הייתה תוכנית כוללנית של היטלר, אולם טוען שהתוכנית לא נהגתה לפני שנת 1941. בהקשר זה הוא התנגד לגישה של מספר היסטוריונים גרמנים במהלך פולמוס ההיסטוריונים.
פרסים והוקרה

בשנת תשמ"ג 1983 קיבל את פרס ישראל על פועלו בתחום ההיסטוריה.
בשנת 1991 זכה בפרס יו"ר הכנסת על שיתוף הפעולה עם צרפת.
בשנת 1998 זכה בפרס האחים שול המוענק במינכן לסופר המגלה עצמאות אינטלקטואלית ואומץ מוסרי. הפרס הוענק לו על ספרו: "גרמניה הנאצית והיהודים: שנות הרדיפות".
ב-2000 נבחר להאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
ב-2007 קיבל את פרס השלום של התאחדות הספרים הגרמנית המוענק ביריד הספרים בפרנקפורט.
ב-2008 הוענק לו פרס פוליצר לספרות עיונית על ספרו "גרמניה הנאצית והיהודים".
ב-2014 הוענק לו פרס דן דוד.
ספריו

קורט גרשטיין או הדו-משמעות של הטוב, 1968.
דו-שיח ערבי-ישראלי, במשותף עם מחמוד חוסיין (עורכים), הוצאת דביר, 1975.
עם בוא הזיכרון, ספר אוטוביוגרפי שבו מתוארים זכרונות אישיים בשילוב עם תובנות היסטוריות, הוצאת אדם, 1980.
קיטש ומוות - על השתקפות הנאציזם, הוצאת כתר, ירושלים, 1985 (1982 בשפת המקור). תרגום: ג'ני נבות.
גרמניה הנאצית והיהודים, שנות הרדיפות: 1939-1933. ספרית אפקים, הוצאת עם עובד, 1997.
גרמניה הנאצית והיהודים, שנות ההשמדה: 1945-1939, ספרית אפקים, הוצאת עם עובד ויד ושם, 2007
Saul Friedländer, Where Memory Leads: My Life, Other Press, 2016 - אוטוביוגרפיה.
לקריאה נוספת

שי גינזבורג, ‏שאול פרידלנדר: בין היסטוריה לאוטוביוגרפיה, תיאוריה וביקורת 17, סתיו 2000, עמ' 217–222
זמירה היזנר, ’משואה ותקומה לתקומת השואה’, עיון ב"עם בוא הזיכרון" לשאול פרידלנדר וב"שדות הזיכרון" לשלמה ברזניץ, עלי-שיח, 39, 1997.
יעל לוטן, ’הקורבן כצופה: על שאול פרידלנדר, עם בוא הזיכרון’, ידיעות אחרונות, מרץ 1980.
הערות שוליים

1 2  פרופסור אביהו זכאי, יושב על הר געש - חיי שאול פרידלנדר, באתר "יקום תרבות", 29 בנובמבר 2023
↑  שירי לב-ארי, כלי מיטה מעוטרים מאם שנספתה, באתר הארץ, 9 באוקטובר 2007
↑  נחום ברנע, צעירים מטפסים במגדל השן, דבר, 24 במאי 1968
↑  נחום ברנע, באוניברסיטה העברית מתכננים לפתוח שוב חוג ראשי ליחסים בינלאומיים, דבר, 16 באפריל 1968
↑  מחר חנוכת המכון ליחסים בינלאומיים באוניבר' העברית, על המשמר, 10 במרץ 1974
↑  פרופ' ש.פרידדנדר מצטרף לסגל אוניברסיטת ת"א, דבר, 20 באפריל 1976
↑  עכבר העיר, בכורה לסרט "הילד הנחבא - זמן שאול", באתר הארץ, 10 במרץ 2001
↑  ארכיון שאול פרידלנדר, בספרייה הלאומית
↑  אורי דן, היסטוריון ישראלי מאשים את פיוס ה־12, מעריב, 26 בנובמבר 1964
↑  ספרר של פרידלנדר מכה גלים, היום, 14 בספטמבר 1966
עדה לוצ'אני, בטאון הואתיקן תוקף הפירסומים על פיוס ה־12, מעריב, 12 בינואר 1965
ישראל מרגלית, פיוס ה-12 והרייך ה-3, הַבֹּקֶר, 25 בדצמבר 1964
↑  אורי דן, מסמך נעלם מגנזך ממשלת בון, מעריב, 1 בנובמבר 1964
↑  תיק הנוגע לגירוש יהודי רומא ב־1943 נעלם מן האורכיונים המערב־גרמניים, על המשמר, 23 באוקטובר 1964
↑  ספר חדש של ש. פרידלנדר על קצין הס. ס. גרשטיין, למרחב, 14 באפריל 1969
↑  פרס־ישראל בהיסטוריה לפרופ' סולטמן ופרידלנדר, דבר, 6 בפברואר 1983
↑  סוכנויות הידיעות, שאול פרידנלדר קיבל פרס בגרמניה, באתר הארץ, 14 באוקטובר 2007
↑  שירי לב-ארי, היסטוריון ישראלי זכה בפרס פוליצר, באתר הארץ, 8 באפריל 2008
↑  איתי נבו, ‏חוקר השואה שאול פרידלנדר בין מקבלי פרס דן דוד, באתר "הידען", 12 בפברואר 2014
↑  יגאל תומרקין, מחשבות על קיטש, מוות ואלמוות, כותרת ראשית, 31 ביולי 1985
↑  ביקורת: דניאל פרנקל, ’נורמליות למראית-עין’, יד ושם 27, 1999, עמ' 345-337; יהויקים כוכבי, 'אנטישמיות גואלת', דפים לחקר תקופת השואה 15, 1998, עמ' 302-191; דוד בנקיר, שני ספרים על רדיפת היהודים והשמדתם, יהדות זמננו 13, 1999, עמ' 293-283; אוטו דב קולקה, [על] שאול פרידלנדר, "גרמניה הנאצית והיהודים: שנות הרדיפות, 1933–1939", ציון ס"ו, א', תשס"א, עמ' 123-109.
↑  ביקורות:
 דוד סזרני, "היסטוריה אינטגרטיבית ואינטגרלית": היסטוריה מקיפה של השואה על סמך חיי היום-יום - וקיצם, יד ושם 36 (1), תשס"ח, עמ' 234-229.
עדה פגיס, המתים האלה שאינם מפסיקים לחיות, באתר הארץ, 17 בדצמבר 2007
שולמית, ולקוב, השואה על כל צדדיה, באתר הארץ, 14 באוקטובר 2009
↑  דינה פורת, "אל מקום שהזיכרון מוליך": חשבון הנפש של ההיסטוריון שאול פרידלנדר, באתר הארץ, 25 בינואר 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261460905171  PLWABN: 9810612762305606  BIBSYS: 90203792  BNE: XX933628  BnF: cb11903620v (data)  CANTIC: a10593263  CiNii: DA00623091  GND: 118535617  ICCU: CFIV106254  ISNI: 0000 0001 2120 0878  LCCN: n79105906  LNB: 000049476  NDL: 00440202  NKC: jn20000601642  NLA: 35104191  NLG: 319676  NLK: KAC202297194  NSK: 000158405  NTA: 06862512X  RERO: 02-A003264735  SELIBR: 321268  SUDOC: 026875381  Trove: 827659  VcBA: 495/86091  VIAF: 9846401   WorldCat (עם VIAF): 9846401
גור פורת

| --- | --- |

 לידה:  11 באוקטובר 1979 (בן 45) עפולה, ישראל
 עמדה:  סמול פורוורד
 גובה:  1.97
 מספר:  13
 קבוצות כשחקן
 1997–1998   1998–1999   1999–2000   2000–2001   2001–2002   2002–2004   2004–2005   2005–2006   2006–2007   2007–2008   2008–2009   2009–2010   2010–2011   2011–2012   2012–2013   2013–2014   2015– 2019  2019- 2020  2020-:  הפועל עפולה   הפועל מגדל העמק   הפועל עפולה   הפועל חיפה/נשר   הפועל גלבוע/עפולה   מכבי ראשון לציון   מכבי חיפה   הפועל גלבוע/עפולה   הפועל עפולה   הפועל גלבוע/עפולה   מכבי חיפה   הפועל עפולה   עירוני אשקלון   מ.כ. הבקעה   אליצור אשקלון   אליצור נווה-דוד רמלה   מכבי רחובות   הפועל כפר קאסם   הפועל לוד
 קבוצות כמאמן
 2023-היום:  נוער הפועל כפר האורנים
 
גור פורת (נולד ב-11 באוקטובר 1979 בעפולה) הוא כדורסלן ישראלי המשחק בהפועל לוד מהליגה הארצית. הוא משחק בעמדת הסמול פורוורד ומתנשא לגובה של 1.97 מטר.
בתום עונת 2023/2024, הפועל כפר האורנים בראשותו של גור פורת זכתה באליפות עם הפסד אחד בלבד.
קריירה

פורת החל את הקריירה המקצועית במדי הפועל עפולה בליגה הארצית, כשעוד קודם לכן שיחק עבור קבוצת הכדורסל של התיכון האזורי בן-גוריון בליגת התיכונים השנייה. בעונתו הראשונה בקבוצה הבוגרת של עפולה שותף כשחקן ספסל ומיעט לקבל דקות משחק רבות; אף על פי כן, העפיל עם קבוצתו לליגה הלאומית. בעונתו השנייה במועדון, עונת הבכורה של עפולה בליגה הלאומית, מיעט עוד יותר בדקות משחק ובחציה השני של העונה הושאל להפועל מגדל העמק. בסיום העונה, החל בשירותו הצבאי בחטיבת גולני ולא שיחק כדורסל מקצועי במשך כשנה. כעבור כשנה קיבל מעמד של ספורטאי מצטיין.
בעונת 1999/2000, שב להפועל עפולה. הוא עזר לקבוצתו להעפיל למשחקי ההצלבה על העלייה לליגת העל, אך הפסיד עימה בשלב חצי הגמר. באותה עונה רשם ממוצעים של 9 נקודות, 3.8 כדורים חוזרים ו-1.7 חטיפות, שהכתירו אותו כחוטף הטוב ביותר בליגה השנייה. פורת עזב את עפולה אחרי עונה אחת לטובת הפועל חיפה/נשר, לאחר שהאחרונה הציעה לו תנאים טובים ושכר גבוה יותר מבעיר הולדתו. אצל האדומים מהכרמל פורת קיבל דקות משחק רבות מהרגיל, שהתבטאו בסיום העונה בממוצעים אישיים גבוהים של 15.5 נקודות, 4.0 כדורים חוזרים, 2.5 אסיסטים ו-0.7 חסימות בכ-34 דקות משחק, שעזרו לקבוצה להישאר בליגה הלאומית לעונה נוספת.
למרות זאת, פורת לא המשיך עם המועדון עונה נוספת וחתם לעונה אחת במדיה של הקבוצה המאוחדת מהעמקים, הפועל גלבוע/עפולה. לאחר עונה זו, חתם במכבי ראשון לציון ושיחק עבורה במהלך עונות 2002/2003 ו-2003/2004, כשבזו האחרונה, הוביל את ראשון לציון להישרדות בליגה הבכירה. לאחר מכן, שיחק במשך עונה אחת עבור מועדון כדורסל חיפה. בעונת 2005/2006, שב בפעם השנייה לקבוצת נעוריו, הפועל גלבוע/עפולה, בה קודם לתפקיד הקפטן והיה לגורם המרכזי לעלייתה לליגת העל, כשהוא נבחר לחמישיית העונה של הליגה הלאומית. הוא המשיך עם עפולה לעונה הבאה ושיחק לראשונה במדיה בליגת העל, כשהוא רושם ממוצעים של כ-8 נקודות ו-4.2 כדורים חוזרים בכ-24 דקות משחק. בסיום העונה סיכם לעונה נוספת בגלבוע/עפולה, עונה שלא סייעה לקבוצתו, שבסיום העונה ירדה שוב לליגה הלאומית. פורת דחה את הצעת הקבוצה להישאר וחתם לקדנציה שנייה במדיה של מכבי חיפה. בעונה זו נעדר מהמגרשים לכחודשיים, אך כשחזר סייע לקבוצה לסיים במקום השלישי בעונה הסדירה, שהבטיח יתרון ביתיות בשלב ההצלבה. הירוקים העפילו לגמר גביע המדינה, בו הפסידו להפועל חולון; ולגמר הפיינל פור של ליגת העל - בו הפסידו למכבי תל אביב.
בעונת 2009/2010 חזר פורת לקבוצתו הראשונה בקריירה, הפועל עפולה ששבה לליגה הראשונה. בעונת 2010/2011 עבר לשחק בעירוני אשקלון. בעונת 2011/2012 שיחק במ.כ. הבקעה, בעונת 2012/2013 שב לאשקלון ושיחק באליצור המקומית, ובעונה שאחריה שיחק באליצור רמלה, בליגה הלאומית. בשנת 2015, כשהוא בן 35, חתם במכבי רחובות, גם היא בלאומית.
בקיץ 2019 הצטרף להפועל כפר קאסם. בספטמבר 2020 חתם בהפועל לוד מהליגה הארצית
בקיץ 2023 פרש ממשחק פעיל ועבר לאימון בקבוצת הנוער של כפר האורנים לקראת עונת 2023-24.
גור פורת ואביו הכדורסלן אריאל פורת הצטרפו לרשימה מכובדת של אבות ובנים שקלעו 1,000 נקודות ויותר בקריירה. פורת האב קלע מעל 3,000 נקודות בקריירה.
הערות שוליים

↑  גור פורת מצטרף להפועל עירוני לוד
גור פורת 2016
מלכה לי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  4 ביולי 1904 
 פטירה:  22 במרץ 1976 (בגיל 71) 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  מכללת האנטר 
 
מלכה לֵיאוֹפּוֹלד-רַפָּפּוֹרט (4 ביולי 1904, מוׂנָסְטרִיץ', גליציה – 22 במרץ 1976, ניו יורק, ארצות הברית), שנודעה בשם העט מלכָּה לִי (באנגלית: Malka Lee), הייתה משוררת, מספרת ועיתונאית יידיש אמריקאית.
ביוגרפיה

מלכה לי נולדה ב-1904 במונסטרישץ' שבגליציה, אוסטריה (כיום באוקראינה). למדה בגימנסיה, ופרסמה את שיריה הראשונים בלשון הגרמנית עוד כתלמידה. בגיל שמונה-עשרה היגרה לארצות הברית והשתקעה בניו יורק. פרסמה שירים ביידיש, לילדים ולמבוגרים, בעלי נימה רומנטית בולטת. שירי טבע וגעגועים לנופי ילדותה שלחופי נהר הדניסטר. באמריקה המירה את נופי גליציה בנופי הרי הקטסקיל שבצפון מדינת ניו יורק; עולם החוות, היערות וכרי הדשא שעל מורדות הרי הקטסקיל החליפו בשירתה את מראות הטבע של מחוזות ילדותה.
מלכה לי קוננה בשירתה המאוחרת על חורבן יהדות מזרח אירופה, ופרסמה ספרי קינה אחדים. הקמת מדינת ישראל והתקווה להמשך חייו של העם היהודי בארץ הפכו גם הם לנושאי כתיבתה המאוחרת. השתתפה שנים רבות בכתיבה לעיתוני ילדים ביידיש בניו יורק, ובעיקר בירחון "קינדערצייטונג" ('עיתון הילדים'). שירתה התקבלה בברכה על ידי גדול המבקרים של שירת היידיש באמריקה, שמואל ניגר.
מלכה לי פרסמה כעשרה כרכי שירה ומעשיות ביידיש. לעברית תורגמו רק שירים בודדים מיצירתה, בידי שמשון מלצר, אוריאל אופק, ואחרים. ספריה לא תורגמו לעברית.
ספריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
חוי דרייפוס

| --- | --- |

חוי דרייפוס
 לידה:  1972 (בת 53 בערך) ירושלים, ישראל 
 ענף מדעי:  היסטוריה
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב  יד ושם
 פרסים והוקרה:  פרס שזר לחקר תולדות ישראל (2019)
 תרומות עיקריות
 חקר תולדות מדינת ישראל חקר השואה
 
חוי (חוה) דרייפוס (בן-ששון) (נולדה בשנת 1972) היא פרופסור להיסטוריה באוניברסיטת תל אביב וראש המרכז לחקר השואה בפולין ביד ושם.
דרייפוס מתמחה בתולדות השואה בפולין במלחמת העולם השנייה, מחקריה עוסקים במגוון היבטים של חיי היום יום בשואה ובכללם היחסים בין יהודים לפולנים, חיי הדת בשואה והקיום היהודי לנוכח גירושים והשמדה.
ביוגרפיה

נולדה בשנת 1972 בירושלים. בוגרת בית ספר תיכון פלך בירושלים. סיימה תואר ראשון בהצטיינות בפסיכולוגיה והיסטוריה באוניברסיטה העברית בירושלים. בעלת תואר דוקטורט מהאוניברסיטה העברית בירושלים, בנושא "פולין ופולנים בעיני יהודי פולין במלחמת העולם השנייה (1939-1944)" (2005).
דרייפוס היא היסטוריונית המתמחה בתקופת השואה במזרח אירופה ובהיסטוריה הפולנית של המאה ה-20 בחוג להיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2006 הוענקה לדרייפוס "מלגת תוכנית מנדל" (Mandel Scholars Program) מטעם "מרכז מנדל סכוליון" בית ספר ג'ק, ג'וזף ומורטון מנדל ללימודים מתקדמים במדעי הרוח באוניברסיטה העברית בירושלים.
משנת 2010 עומדת בראש המרכז לחקר תולדות השואה בפולין במכון הבינלאומי לחקר השואה של יד ושם.
משנת 2016 מרכזת ומרצה דרייפוס במסגרת תוכנית "תיכון אקדמי מקוון בנושא "השואה". בקורסים אילו למדו 34,300 תלמידי תיכון מתוכם סיימו בהצלחה 8,920 תלמידים".
דרייפוס הייתה חברה במועצה האקדמית של ועדת אות המציל היהודי, אות המוענק ליהודים שהצילו יהודים אחרים בשואה תוך סיכון חייהם. האות מוענק ליהודים שחיו תחת משטר פאשיסטי או נאצי, במדינות כבושות או באזורים שבהם יהודים חיו תחת סכנה של גירוש למחנות השמדה ועבודה. נכון למאי 2018, הוענק האות ליותר מ-200 יהודים. האות מוענק על ידי המרכז העולמי של בני ברית והוועדה להוקרת גבורתם של המצילים היהודים בשואה (JRJ).
ב-11 בנובמבר 2019 הוענק לדרייפוס במכון ון ליר בירושלים "פרס שזר לחקר תולדות ישראל" לספרה: "גטו ורשה – הסוף" מטעם מרכז זלמן שזר ומשרד החינוך.
מספריה

"אנו יהודי פולין ?" (היחסים בין יהודים לפולנים בתקופת השואה מן ההיבט היהודי) הוצאת יד ושם, 2009
"גטו ורשה - הסוף, אפריל 1942 - יוני 1943", הוצאת יד ושם, 2018
ממחקריה

Relations Between Jews and Poles during the Holocaust: The Jewish Perspective (2018, English version).
hanging Perspectives on Polish-Jewish Relations during the Holocaust (2012).
"אנו יהודי פולין? היחסים בין יהודים ופולנים בתקופת השואה מן ההיבט היהודי" (2010).
ממחקריה > עריכת יומנים

קופל פיז'יץ ומירה (פיז'יץ) פלינט, "העוד יוותר מי שיבכה: יומן וכתבים של משפחה מגטו ורשה".
סווק אוקונובסקי, "פגישה בסמארה: יומנו של מסתתר יהודי בוורשה".
"הרב יוסף גוז'יק" (בעריכה בשיתוף עם הגב' אסתר פרבשטין).
"יומנו של הרמן קרוק" (בעריכה).
הערות שוליים

↑  פרופסור חוה (חוי) דרייפוס אוניברסיטת תל אביב
↑  "מרכז מנדל סכוליון" בית ספר ג'ק, ג'וזף ומורטון מנדל ללימודים מתקדמים במדעי הרוח מרכז למחקר רב תחומי במדעי הרוח והיהדות
הפקולטה למדעי הרוח, בניין מנדל, הר הצופים האוניברסיטה העברית בירושלים
↑  חוי דרייפוס - מועצת אושוויץ הבינלאומית - iac auschwitz.org/en/museum/auschwitz-council/iac-members/havi-dreyfus
↑  חוי דרייפוס אתר אישי מרכז מנדל סכוליון, בית ספר ג'ק, ג'וזף ומורטון מנדל ללימודים מתקדמים במדעי הרוח
↑  לפי פרופ' ירון עוז רקטור אוניברסיטת תל אביב (ראו סרטון יו-טיוב "ורשה ויהודיה טרם המלחמה", הקדמה להרצאה של פרופ' חוי דרייפוס
↑  מבוא לתולדות השואה איך הפך רעיון בלתי נתפס למציאות נוראה? מרצות: פרופ' חוי דרייפוס וד"ר נעמה שי"ק הקורס משותף לאוניברסיטת תל אביב ולמוסד יד ושם
↑  פרס שזר לחקר תולדות ישראל לספר: "גטו ורשה – הסוף" (חוה (חוי) דרייפוס (בן־ששון)) רמה רשת מדעי הרוח והחברה
↑  "אנו יהודי פולין ? היחסים בין יהודים לפולנים בתקופת השואה מן ההיבט היהודי הוצאת יד ושם, 2009 (אתר סימניה)
↑  גטו ורשה - הסוף הוצאת יד ושם, 2018 (אתר סימניה)
↑  ממחקרי חוה (חוי) דרייפוס המרכז לחקר התפוצות ע"ש גולשטיין-גורן, הפקולטה למדעי הרוח
↑  היחסים בין יהודים לפולנים בשואה: הפרספקטיבה היהודית Dreifuss (Ben-Sasson), Havi (2017) [First published in Hebrew in 2010]. Relations between Jews and Poles during the Holocaust : the Jewish perspective. Jerusalem: Yad Vashem. ISBN 9789653085244. OCLC 1031028395.
↑  קופל פיז'יץ ומירה (פיז'יץ) פלינט, העוד יוותר מי שיבכה: יומן וכתבים של משפחה מגטו ורשה עורכת חוי דרייפוס, TheMarker, 2 במאי 2013
↑  סווק אוקונובסקי, פגישה בסמארה: יומנו של מסתתר יהודי בוורשה מבוא ליומן מאת חוי דרייפוס
↑  "ספינה ללא הגה המפליגה לקראת הבלתי נודע" גטו ורשה 22 בספטמבר 1942 - 17 בינואר 1943" חוי דרייפוס
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302222005171  PLWABN: 9810660181405606  GND: 12909272X  ISNI: 0000 0001 0785 2458  LCCN: no2004092121  VIAF: 88131621   WorldCat (עם VIAF): 88131621