stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צ'כיה באירוויזיון
החזרה לתחרות

ב-29 ביולי 2014, הודיעה ČT, רשת השידור הצ'כית, שאין בכוונתה לחזור לתחרות האירוויזיון 2015 שתתקיים בווינה, אוסטריה. עם זאת, ב-19 בנובמבר 2014, הודיעה ČT, רשת השידור הצ'כית, כי הרפובליקה הצ'כית תחזור לתחרות האירוויזיון 2015 שתתקיים בווינה, אוסטריה, שם הם סיימו במקום ה-13 בחצי הגמר עם 33 נקודות שהן 23 נקודות יותר מכל הנקודות שצ'כיה קיבלה בהשתתפויות הקודמות.
ב-2016, השתתפה צ'כיה בחצי הגמר הראשון של התחרות ועלתה לגמר בפעם הראשונה בתולדותיה עם השיר "I Stand" של הזמרת גבריאלה גונצ'יקובה.
ב-2018 השתתפה צ'כיה בתחרות שנערכה בליסבון, פורטוגל. זו הייתה התחרות הטובה ביותר בהיסטוריה של צ'כיה, את המדינה ייצג מיקולאש יוזף עם השיר "Lie to Me, השיר היה ממוקם גבוה בסטטיסטיקות התחרות, בחצי הגמר הראשון הגיעה צ׳כיה למקום השלישי, כשבגמר סיימה במקום השישי, הגבוה ביותר של צ'כיה בהיסטוריה של התחרות.
השירים שייצגו את צ'כיה באירוויזיון

שורה בצהוב מסמלת ניצחון של המתמודדת באותה תחרות

 שורה באפור מסמלת תחרות בה המתמודדת הגיעה למקום השני

 שורה בחום מסמלת תחרות בה המתמודדת הגיעה למקום השלישי

 שורה באדום מסמלת תחרות בה המתמודדת דורגה במקום האחרון

 שורה בירוק-זית מסמלת תחרות ממנה המתמודדת פרשה או שלא השתתפה לאחר שכבר נבחר שיר
| שנה | מבצע | שיר | תרגום לעברית | גמר | ניקוד | חצי גמר | ניקוד |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2007 | קבאט | "Malá dáma" | "אישה קטנה" | X | X | 28 | 1 |
| 2008 | טרזה קרנדלובה | "Have Some Fun" | "לעשות כיף" | X | X | 18 | 9 |
| 2009 | ג'יפסי | "Aven Romale" | "בואו צוענים" | X | X | 18 | 0 |
לא נטלה חלק בין השנים 2010-2014
| 2015 | מרטה ינדובה ווקלס נויד ברטה | "Hope Never Dies" | "התקווה אף פעם לא תמות" | X | X | 13 | 33 |
| 2016 | גבריאלה גונצ'יקובה | "I Stand" | "אני עומדת" | 25 | 41 | 9 | 161 |
| 2017 | מרטינה בארטה | "My Turn" | "התור שלי" | X | X | 13 | 83 |
| 2018 | מיקולאש יוזף | "Lie to Me" | "שקרי לי" | 6 | 281 | 3 | 232 |
| 2019 | לייק מלאווי | "Friend of a Friend" | "חברה של חבר" | 11 | 157 | 2 | 242 |
| 2020 | בני כריסטו | "Kemama" | "קמהמה" | התחרות בוטלה בשנה זאת | התחרות בוטלה בשנה זאת | התחרות בוטלה בשנה זאת | התחרות בוטלה בשנה זאת |
| 2021 | בני כריסטו | "Omaga" | "אומאגה" | X | X | 15 | 23 |
| 2022 | We Are Domi | "Lights Off" | "כיבוי אורות" | 22 | 38 | 4 | 227 |
| 2023 | וסנה | "My Sister's Crown" | "הכתר של אחותי" | 10 | 129 | 4 | 110 |
| 2024 | אייקו | "Pedestal" | "מעמד" | X | X | 11 | 38 |
| 2025 | אדוניס | "Kiss Kiss Goodbye" | "לנשק, לנשק לשלום" |  |  |  |  |
ראו גם

סלובקיה באירוויזיון
צ'כיה באירוויזיון לרוקדים צעירים
הערות שוליים

↑  Eurovision News, Participants News, Eurovision Participants,  Fans, Eurovision Czech Republic withdraws from Eurovision - ESCToday.com, Eurovision News, Polls and Information by ESCToday, ‏2009-07-22 (באנגלית)
↑  Eurovision News, Participants News, Eurovision Participants,  Fans, Eurovision Czech Republic: CT will not return in Eurovison 2015 - ESCToday.com, Eurovision News, Polls and Information by ESCToday, ‏2014-07-29 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 3aac70db-f6b1-4692-8a6d-ce1b0ee3ba9d
יהודית כפרי

| --- | --- |

 לידה:  6 בפברואר 1935 (בת 90) עין החורש, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  ישראל 
 שפות היצירה:  עברית 
 פרסים והוקרה:  פרס היצירה לסופרים עבריים (1986)  פרס אקו"ם (2004) 
 
יהודית כפרי מאירי (נולדה ב-6 בפברואר 1935) היא משוררת, סופרת, מתרגמת, ביוגרפית ועורכת ישראלית.
ביוגרפיה

יהודית כפרי נולדה בקיבוץ עין החורש, שהוריה היו במייסדיו, והשתייכה לקבוצת הילדים הבכורים של הקיבוץ. כתבה דברי שיר מגיל צעיר. עם נישואיה עברה לקיבוץ סאסא שבגליל העליון, שם כתבה את ספר שיריה הראשון "הזמן ירחם" שראה אור בהוצאת "מחברות לספרות" ב-1962 שנה אחרי שעברה עם משפחתה לקיבוץ שובל.
בקיבוץ שובל הוציאה כמה ספרי שירה, ספרי ילדים ועשתה את נסיונותיה הראשונים בכתיבת פרוזה.
יהודית כפרי היא אם לשלושה ילדים ומ-1989 היא מתגוררת עם גד מאירי, בעלה, במזכרת בתיה, שם המשיכה לכתוב ולפרסם ספרי שירה, ולערוך ביוגרפיות. ספר זכרונותיה מילדותה בקיבוץ "כל הקיץ הלכנו יחפים", זכה להצלחה ונמכר בכמה מהדורות. (ראה אור בשנת 1997). פרסמה 20 ספרים, חציים שירה וחציים בעיקר פרוזה ביוגרפית ושני ספרי ילדים.
ב-2003 פרסמה רומן ביוגרפי היסטורי גדול "זושה - מעמק יזרעאל לתזמורת האדומה", על חייה רבי התהפוכות של חברת התזמורת האדומה שנרצחה בידי הגסטפו. הביוגרפיה של זושה פוזננסקה עוררה עניין רב, זכתה בפרס אקו"ם להישג הספרותי של השנה, ראתה אור באנגלית, והופיעה בפולין בפולנית בשנת 2013. בשנים 2016–2015 זכה תרגום הספר לאנגלית ב-3 מקומות ראשונים ב"אמזון" בקטגריות: "נשים בהיסטוריה", "היסטוריה של השואה", ו"ביוגרפיות היסטוריות אירופיות".
שירים של יהודית כפרי ראו אור בעברית, ערבית, אנגלית, צרפתית, ספרדית, קרואטית, ורוסית.
חברות בעבר או כיום

בארגון סופרי הקיבוץ הארצי ומזכירת הארגון
אגודת הסופרים העברים במדינת ישראל ובוועד האגודה
איגוד כללי של סופרים בישראל ובוועד האיגוד
בפא"ן
באקו"ם
בתנועות השלום למיניהן ובהן "מחסום watch"
פרסים ומלגות

מלגת קרן תל אביב 1977
פרס היצירה לסופרים עבריים 1986
פרס רחל 1993
מלגת קרן זגגי לספר "זושה"
מלגת קרן הנשיא לספר "זושה/שירים".
פרס אקו"ם להישג השנה ליצירה ספרותית ע"ש אשמן 2003–2004
פרסים ומלגות > נימוקי השופטים של "הפרס להישג השנה ליצירה הספרותית" שהוענק לספר "זושה"

באמצעות תחקיר נרחב, מעמיק וקפדני, מתמודדת המחברת בתעוזה יוצאת-דופן עם דמות של גיבורה במובן הקלאסי והראוי ביותר של המלה. מערכת יחסים עדינה נרקמת בין המחברת לבין חברת "התזמורת האדומה" - זושה, שאת קורותיה יצאה לתעד.
בלשון מדויקת ומאופקת מתעדת יהודית כפרי את מערכת היחסים הזאת תוך שמירה על פרופורציות רגשיות ואינטלקטואליות נכונות, אל מול המאורעות ההיסטוריים המחרידים שעליהם היא כותבת. "זושה" הוא רומן היסטורי שבו מתקיים בהצלחה שילוב בין האישי והרגשי של הדמויות לבין הסיפור הגדול של התקופה.
פרסים ומלגות > ביקורות נבחרות

חנוך ברטוב, הארץ, "תרבות וספרות", אוקטובר 2003
אילנה צוקרמן, רשת א', קול ישראל, דור ספרות" – נובמבר 1998 (במהלך כתיבת הספר)
נרי ליבנה, הארץ, 25 באפריל 2003, עם צאת הספר לאור
עמוס לויתן, עיתון 77, יוני 2003
חבצלת פרבר, מקור ראשון, יולי 2003
נועה מנהיים ויורם מלצר, "על המדף", תוכנית ספרות, הטלוויזיה הישראלית, ספטמבר 2003
אלכס אנסקי, גלי צה"ל, מדור "פתוח בשבת", אוגוסט 2003
שרה אוסצקי לזר, מעריב, המדור לספרות, ינואר 2004
מספריה > ספרי שירתה

הזמן ירחם, שירים, מחברות לספרות, 1962. (הספר בקטלוג ULI)
הרף הרגע הזה, שירים, ספרית פועלים, 1966. (הספר בקטלוג ULI)
מכאן ומארץ אחרת, שירים, ציורים - יחזקאל קמחי, 1970. (הספר בקטלוג ULI)
וריאציות קטנות, שירים, הקיבוץ המאוחד, 1975. (הספר בקטלוג ULI)
אשה אחת עם שמשיה, שירים, תל אביב, 1977. (הספר בקטלוג ULI)
קורנית, שירים, תל אביב, ספרית פועלים, 1982.
מלען של קיץ, שירים, ספרית פועלים, תל אביב, 1988.
איש אשה ציפור, שירים, תל אביב, 1993.
זושה/שירים, שירים, תל אביב, עיתון 77, 2006.
ארץ ישראל שלי, הוצאת פרדס, 2019.
תרגומיה

הדינמיקה של היצירה, מאת אנטוני סטור, מאנגלית יהודית כפרי, ספרית פועלים, תל אביב, 1983.
אספי נצה, שירים, מאת זלמה מרבאום-אייזינגר, תרגמו מגרמנית יהודה אופן, איזיא פסח, יהודית כפרי, ערכו והביאו לדפוס - יהודית כפרי, שמואל הופרט, מורשת, תל אביב, 1983.
חשיבתם של ילדים, מאת מרגרט דונלדסון, מאנגלית יהודית כפרי, ספרית פועלים, תל אביב, 1984.
משפחה במבחן, מאת אוגוסט נפייר, מאנגלית יהודית כפרי, ספרית פועלים, תל אביב, 1985.
אבדן הילדות, מאת ניל פוסטמן, מאנגלית יהודית כפרי, ספרית פועלים, תל אביב, 1986.
אל פסגת הפוג’יסן, מבחר שירי הייקו ומבואות, על פי ספרו של הרולד ג’ הנדרסון "מבוא להייקו", תרגום ועריכה - יהודית כפרי, תל אביב, ספרית פועלים, 1987.
קליידוסקופ משפחתי, מאת סלואדור מנוחין, מאנגלית יהודית כפרי, ספרית פועלים, תל אביב, 1987.
הילד משפחתו וסביבתו, מאת ויניקוט, מאנגלית יהודית כפרי, ספרית פועלים, תל אביב, 1987.
הריאיון המסייע, מאת אברהם בנימין, מאנגלית - יהודית כפרי, ספרית פועלים, תל אביב, 1989.
ללא תחרות, מאת אלפי כהן, מאנגלית יהודית כפרי, ספרית פועלים, תל אביב, 1989.
התנסות בקבוצות, מאת ביון, מאנגלית יהודית כפרי, זמורה ביתן, תל אביב, 1992.
מיסוד השיגעון, מאת יואל אליצור, מאנגלית יהודית כפרי, שוקן, תל אביב, 1992.
אמהות והטיפול בתינוק, מאת דני וולף, מאנגלית יהודית כפרי, ספרית פועלים וידיעות אחרונות, תל אביב, 1992.
אמנות חשיבה מוח, מאת הוארד גרדנר, מאנגלית יהודית כפרי, ספרית פועלים, תל אביב, 1995.
ספריה לילדים

זה היה בחופש, מחזה לגיל הנעורים, מילים - יהודית כפרי, מוזיקה - תיאודור הולדהיים, תל אביב, 1974.
לאהוב לויתן כחול, ספר על ילד, תל אביב, ספרית פועלים, 1982.
האלוף שלנו תם, איורים - כרמית גלעדי-פולארד, תל אביב, ספרית פועלים, 1987.
פרוזה וביוגרפיות

מולה אגין, ביוגרפיה קיבוץ שובל, 1969.
אברהם זכאי, ביוגרפיה, הוצאת המשפחה, 1996.
כל הקיץ הלכנו יחפים, זכרונות ילדות, "מחברת שדמות", 1997.
שינדל כפרי, ביוגרפיה, "מערכת דליה", 1997. ראו קישורים חיצוניים
זושה - מעמק יזרעאל לתזמורת האדומה, הספר כתוב בשני ז'אנרים: סיפור ביוגרפיה של זושה, ורומן מציאות שלי מתאים לו.  כתר ספרים, ירושלים, 2003.
הספר קיבל את פרס השנה בישראל, ותורגם לכמה שפות נוספות.
יונתן מה ייצא ממך, ביוגרפיה מערכת דליה, 2009.
עריכה

התמודדות עם התנהגות לא נאותה של ילדים, דרייקורס ספרית פועלים, 1981.
אספי ניצה, זלמה מרבאום ספרית פועלים, 1981.
בעיות משפחה, ג. היילי ספרית פועלים, 1982.
בצבעים ממקור ראשון - אנתולוגיה של סופרי הקיבוץ הארצי, יהודית כפרי ספרית פועלים, 1983.
חציית גבול - שירים ממלחמת לבנון, יהודית כפרי, יעקב גוטרמן ספרית פועלים, 1983.
הילד ההיפר אקטיבי, ספרית פועלים, 1984.
פעוטות פעילים, גדעון לוין ספרית פועלים, 1986.
הורים משוחחים, גדעון לוין ספרית פועלים, 1988.
תולדות הגן בישראל, נחמה ניר יניב ספרית פועלים, 1990.
אהבה תלויה בדבר, מאירה וייס ספרית פועלים, 1992.
סיפור חיים - צבי וזה, יהודית כפרי בידי המשפחה, 2005.
זכרונות של אבא - ברוך שילקרוט, יהודית כפרי בידי המשפחה, 2006.
לקריאה נוספת

כשל כפול : שירים ופוליטיקה ממלחמת לבנון, מאת אריה שלחנה, על חנן חבר, משה רון (עורכים), ואין תיכלה לקרבנות ולהרג; שירה פוליטית במלחמת לבנון, 1983; יהודית כפרי (עורכת), חציית גבול; שירים ממלחמת לבנון, 1983.
כמה הרהורים על שירי רחל, מאת יהודית כפרי, נדפס בעיתון 77, 304, תשס'ו 2006.
הערות שוליים

↑   עמירה הגני, לסגור במחברות עולם פתוח, באתר הארץ, 1 באוקטובר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306700705171  BnF: cb15023921f (data)  GND: 1076065929  ISNI: 0000 0001 0884 0133  LCCN: n82245461  VIAF: 29811432   WorldCat (עם VIAF): 29811432 
יהודית כפרי בילדותה בעין החורש
מלחמת סיני

מלחמת סיני (ידועה בישראל גם בשם "מבצע קדש", בערבית ידועה בשם "התוקפנות המשולשת" - العُدْوَان الثُلَاثِيّ, בצרפתית: Crise du canal de Suez - "משבר תעלת סואץ" וכן המלחמה הערבית-הישראלית השנייה) הייתה מלחמה קצרה שהתנהלה בין ישראל, בריטניה וצרפת מחד לבין מצרים מאידך, בין 29 באוקטובר ל-5 בנובמבר 1956 (כ"ד בחשוון עד א' בכסלו תשי"ז). במהלך המלחמה פלש צה"ל לחצי האי סיני וכבש אותו, למעט רצועה צרה לאורך תעלת סואץ, השמיד תשתיות צבאיות רבות, ופגע בצבא המצרי. לאחר סיום המלחמה פינתה ישראל את כל השטח שכבשה, בעיקר כתוצאה מלחץ מארצות הברית, במהלך שהושלם בתחילת מרץ 1957. במקביל למערכה הישראלית ניהלו הממלכה המאוחדת וצרפת במשותף מבצע להשתלטות על תעלת סואץ, שנודע בשם "מבצע מוסקטר".
הממלכה המאוחדת וצרפת יזמו את המלחמה לאחר הלאמת חברת תעלת סואץ על ידי מצרים, במטרה להשתלט עליה מחדש. ישראל הצטרפה אליהן בשל לחץ מצידן וכן בשל חסימת מצרי טיראן בפניה על ידי המצרים, ובשל פעילות הפדאיון. בסופו של דבר, זכתה ישראל בהישגים צבאיים משמעותיים. עם זאת, הממלכה המאוחדת וצרפת נכשלו בניסיונן להשתלט על תעלת סואץ, בשל לחץ מדיני כבד שמנע מהן להשלים את מבצע מוסקטר.
ההשראה לשם "מבצע קדש" היא ביישוב הקדום קדש ברנע, שהיה עיר מקראית בגבולה הדרומי של ארץ ישראל (על גבול סיני), שממנה שלח משה, על פי המסופר בספר במדבר, את שנים עשר המרגלים לתור את ארץ כנען.
הרקע לפרוץ המלחמה

מלחמת העצמאות של ישראל הסתיימה בהסכמי שביתת נשק עם המדינות שתקפו אותה ב-1948, ולא בהסכמי שלום. ניסוחם המעורפל של הסכמים אלו, ואי הבהירות בנוגע ל"אזורים המפורזים" (אזורים שלא היו בגבול מצרים, וכן עוג'ה אל-חפיר שנכבשה במבצע הר געש), הביאו להחרפה ביחסי ישראל עם מדינות ערב: מסיום מלחמת העצמאות עד מבצע סיני נפגעו כ-1,300 אזרחים ישראלים על ידי מסתננים וחוליות טרור, שהסתננו בעיקר מרצועת עזה ומממלכת ירדן. באוגוסט 1955 הפעילו המצרים חוליות "פדאיון", שהיו יחידות פשיטה וטרור ערביות קטנות, לשם ביצוע מעשי רצח וחבלה בתחומי ישראל. ישראל הגיבה מדי פעם בפעולות גמול בהיקף הולך וגובר, והקימה לשם כך את יחידה 101. היחידה התקיימה כגוף עצמאי רק כ-5 חודשים, אך הספיקה לבצע מבצעים רבים, דוגמת מבצע כפפות משי, וכולל פעולות נגד מטרות אזרחיות (שהידועה בהן היא פעולת קיביה).
בנוסף להידרדרות בביטחון האישי, בעיקר באזורי הספר, היה בישראל חשש כבד מפני התחדשות המלחמה בין המדינה הצעירה והענייה לבין מדינות ערב, שהתקשו להשלים עם תבוסתן במלחמת 1948.
בספטמבר 1955 חתמה מצרים על עסקת הנשק הצ'כוסלובקית-מצרית עם צ'כוסלובקיה (בהשראת ברית המועצות). עסקה זו, אף שתוארה כמסחרית בלבד, כללה כמויות גדולות של נשק חדיש, הצביעה על כוונת תוקפנות כלפי ישראל, ושינתה במובהק את מאזן הכוחות במזרח התיכון. בעקבותיה חשה מצרים חזקה יותר מבחינה צבאית, והמשיכה את התעצמותה ברכישה של כוחות שריון, ים ואוויר. ב-24 באוקטובר 1956, כשבועיים לאחר מבצע שומרון - פעולת גמול נרחבת בקלקיליה, הוקם פיקוד צבאי ערבי משותף (מצרי-ירדני-סורי).
ב-18 ביולי 1956 נסוגו כוחות הצבא הבריטיים מתעלת סואץ בהתאם לסיכום עם המצרים. ההתעצמות הצבאית והגיבוי מירדן ומסוריה וכן הצורך לממן את בניית סכר אסואן, הביאו את מצרים בראשות גמאל עבד אל נאצר, להכריז ב-26 ביולי 1956 על הלאמת חברת תעלת סואץ. חברה זו הייתה בשליטתן של הממלכה המאוחדת וצרפת, שלא היו מוכנות לוותר על נכס בעל משמעות כלכלית רבה כל כך. מבחינת ישראל, מטרות המלחמה היו בעיקר השמדת בסיסי הפדאיון ופתיחת מצרי טיראן, שנסגרו על ידי מצרים בפני כלי שיט ישראליים והביאו לשיתוקו המוחלט של נמל אילת.
ההיסטוריון נתנאל לורך בספרו "בצבת מעצמות", טוען כי למרות כל האמור לעיל, ישראל נדחפה על ידי צרפת למלחמה בניגוד לרצונה. לטענתו, המסמכים שמקורם בארכיונים של ממשלות צרפת, הממלכה המאוחדת וישראל, מראים כי הצרפתים ביקשו מישראל להתחיל בעימות, כדי שתהיה לבריטים ולצרפתים עילה לכבוש את סביבות התעלה. כך ניסו צרפת והממלכה המאוחדת לחייב את מצרים לשמור על מעמדה הבינלאומי של התעלה. על פי טענה זו, ראש ממשלת ישראל, דוד בן-גוריון, ביקש להימנע מכניסה למלחמה, אך כיוון שישראל הייתה תלויה באותם ימים בסיוע של צרפת - לא נותרה בידיו ברירה. זאת, על אף שידע שמעמדה הבינלאומי של ישראל, ובמיוחד במסגרת האומות המאוחדות - ייפגע.
שאול ברטל, בספרו "הפלסטינים מהנכבה לפדאיון, 1949–1956", טוען שהמלחמה, לפחות בכל האמור באשר לרצועת עזה ולמבואות סיני, הייתה בלתי נמנעת. זאת בשל פעילות ה"פדאיון" שהלכה והתגברה, לא רק מרצועת עזה, אלא גם מירדן ומסוריה. ספרו של ברטל, המתבסס על דו"חות מודיעין ומקורות ערביים, טוען כי למעשה מלחמת סיני מהווה הסלמה של פעולות הגמול. לאחר המלחמה, הרבו גורמים ישראליים רשמיים, כולל משה דיין עצמו, לציין כי אחת הסיבות המרכזיות שהניעה אותם לצאת למלחמת סיני הייתה הרצון לשים קץ לפעולות ה"פדאיון".
ערב המלחמה

מאז מהפכת הקצינים החופשיים במצרים בשנת 1952, לא בוצעו שינויים ביחסים החברתיים בתוך צבא מצרים, אף על פי שהמשטר החדש ראה בכך את אחת ממטרותיו המוצהרות הראשונות. דרג הפיקוד הגבוה עדיין יצא נשכר מהפער החברתי בצבא, כפי שהיה בעת המשטר המלוכני (ראו היסטוריה מודרנית של מצרים). הדרגים הנמוכים יותר חיקו את מפקדיהם, וכך המשיך הצבא לסבול מאותו חוסר יעילות שהיה מנת חלקו במהלך מלחמת העצמאות. בעיה נוספת הייתה מחסור בידע שנדרש להפעלה יעילה של כלי הנשק שנרכשו על ידם משבע מדינות שונות.
מצרים פיזרה את מאמציה הצבאיים והפוליטיים בשלוש חזיתות שונות:
הפעלת ה"פדאיון" בקנה מידה נרחב יותר בשטח ישראל.
הזרמת כוחות צבא רבים לחצי האי סיני, ובניית בסיסים לקראת התקפה על ישראל.
אף על פי שיש ספק אם הייתה יכולה מצרים להתמודד מול התקפה בריטית-צרפתית, היא בכל זאת החזירה כוחות רבים מסיני (שכללו מספר עוצבות שריון) אל אזור התעלה, כדי להדוף את ההתקפה הצפויה.
מצב זה של חולשה זמנית הקנה לישראל יתרון ברור, והוביל למסקנה כי יש ליישם פעולת מנע, בטרם תושלמנה הכנות הצבא המצרי במלואן. בצה"ל חלו שינויים רבים מאז המלחמה האחרונה: הוקם מערך המילואים, יחד עם אפשרות גיוס כלי רכב וציוד מכני כבד מהמגזר האזרחי. הושלם תהליך של קליטת חימוש חדיש (לרבות טנקים), והחלה להיבנות תורת לחימה יסודית ואחידה, אם כי יש ספק אם היא הבשילה עד מועד המלחמה.
ערב המלחמה > הרקע הבינלאומי

בארצות הברית עמדו להתקיים בנובמבר 1956 בחירות לנשיאות. הנשיא המכהן, דווייט אייזנהאואר, שאף להיבחר לכהונה שנייה, ולכן ממשלו לא היה פנוי דיו לעסוק בבעיות המזרח התיכון.
באוקטובר פלש צבא ברית המועצות להונגריה כדי לדכא את המרד ההונגרי, ועל כן נראה היה שההנהגה הסובייטית עסוקה מדי מכדי להקדיש תשומת לב רבה למלחמה בסיני.
עם זאת, בגלל האינטרס שהיה לארצות הברית באספקת הנפט מארצות ערב, הממשל הרפובליקני נטה יותר לצד מדינות ערב, שחלקן היו ספקיות של דלק. בנוסף לכך, רצו המעצמות הגדולות לדחוק את רגליהן של הממלכה המאוחדת ושל צרפת. כך נוצרה קואליציה נדירה של ברית המועצות וארצות הברית נגד יוזמות המלחמה.
הממלכה המאוחדת, אף שנפגעה כלכלית מהלאמת תעלת סואץ בידי המצרים, הייתה פחות נלהבת לצאת למערכה מאשר צרפת. זאת בין היתר משום שהבריטים היו מחויבים בהסכם הגנה עם ממלכת ירדן. זו כנראה אחת הסיבות שבן-גוריון חשש שמא הממלכה המאוחדת לא תעמוד בהסכם. מן הצד השני, הבריטים שאפו להפיל את משטרו של גמאל עבד אל נאצר, שלדעתם איים על מעמדם בירדן ובעיראק.
עבד אל נאצר אף היווה איום על מדיניותה הקולוניאלית של צרפת, בכך שתמך במורדים באלג'יריה. על כן צרפת התקרבה לישראל, כדי שזו תהווה משקל נגד ותחליש את מצרים, ובכך תסייע בעקיפין בדיכוי המרידות בצפון אפריקה. חשיבות השליטה בתעלת סואץ הייתה משנית בעבור צרפת, בהשוואה לממלכה המאוחדת, מאחר שהיו לה מקורות נפט אחרים.
על רקע המשבר במזרח התיכון, והתעוררות האהדה לישראל בממשל הצרפתי, הצליח הממסד הביטחוני בישראל לקבל מצרפת התחייבות להספקת כור גרעיני, שהוקם בשנים הבאות בדימונה.
ערב המלחמה > אספקת נשק מצרפת לישראל

ב-1955 יצאה לפועל עסקת נשק צ'כוסלובקית-מצרית, במסגרתה סופקו למצרים מאות מטוסי קרב וטנקים חדישים, וציוד לחימה רב אחר. בעקבות כך חתמה ישראל עם צרפת על עסקה גדולה להספקת נשק כבד ומטוסים. המבצע החשאי להבאת הנשק לישראל במטוסי תובלה נקרא "מבצע יונה", על שם יונה הנביא המקראי שנבלע על ידי דג גדול ונפלט מבטנו.
העסקה כללה 61 מטוסי מיסטר מדגם 4A, כ-66 טנקים מדגם סופר שרמן, כ-100 טנקים קלים AMX-13 (שכפי שעתיד להתברר, תחמושתם לא הייתה מסוגלת לחדור את שריון הטנקים המצריים, למעט בנקודות תורפה מעטות; אולם בלחימת שריון נגד שריון, לא ניתן לכוון במדויק את מקום הפגיעה בטנק), כלי רק"מ נוספים ותחמושת.
על אף חשאיות המבצע והרגישות המודיעינית של פרטי העסקה, לא התאפק בן-גוריון מלרמוז עליה ב-15 באוקטובר 1956 מעל בימת הכנסת. ראש הממשלה קרא שיר מאת נתן אלתרמן, שבו תיאר את הפריקה הלילית של הנשק בנמל הקישון, בה נכח המשורר-הפובליציסט. בסיום קריאת השיר, אמר בן-גוריון: "עד כאן דברי המשורר. בפרוזה הדלה שלי אומר רק, כי חל שינוי ניכר לטובה ביכולתו של צה"ל".
בעקבות המבצע היה צורך לבצע התאמות ושינויים בתורת הלחימה של צה"ל, כדי לנצל את יתרונותיו של הנשק החדיש. בספטמבר 1956 החלו דיונים על שינויים במבנה היחידות ובתורת הלחימה, אולם הם טרם הבשילו להחלטות ארגוניות.
ערב המלחמה > ועידת סוור

בין 22 ל-24 באוקטובר 1956 כינסו הצרפתים מושב משולש וחשאי כדי לדון, יחד עם עמיתיהם, ביוזמה הצבאית נגד מצרים. המפגש נקבע בפרוור ליד פריז בשם סוור (Sèvres). מישראל הגיע ראש הממשלה דוד בן-גוריון מלווה ברמטכ"ל, משה דיין, ראש לשכתו מרדכי בר און, ראש אגף המבצעים, מאיר עמית, ומנכ"ל משרד הביטחון שמעון פרס. הנציגים הבריטים היו שר החוץ סלווין לויד, ותת-מזכיר המדינה הקבוע, הממונה על השירותים החשאיים, סר פטריק דין. בצד הצרפתי השתתפו ראש ממשלת צרפת גי מולה, שר החוץ כריסטיאן פינו, שר ההגנה מוריס בורז'ס-מונורי והרמטכ"ל מוריס שאל.
בפני משתתפי הוועידה עמדו מספר מכשולים בדרך לפעולה המשותפת. העיקריים שבהם היו:
הבריטים והצרפתים דרשו שישראל תפתח במלחמה, ורק לאחר יממה הן תצטרפנה. בן-גוריון סירב לכך בתוקף, ואף איים לעזוב את הוועידה בגלל כך. הוא חשש כנראה מהאפשרות שהמעצמות לא תקיימנה את חלקן, וישראל תישאר לבדה במערכה וגם בזירה הדיפלומטית הבינלאומית. הצדדים הסכימו להצעת פשרה של הרמטכ"ל הצרפתי, שלפיה ישראל תפתח במבצע מוגבל שייראה כפעולת גמול, ובעקבותיו תצגנה המעצמות אולטימטום לשני הצדדים, שהפרתו לכאורה תיתן להן עילה לתקוף את מצרים.
דרישת בן-גוריון לספק לישראל כיסוי אווירי של שתי המעצמות והשמדת חיל האוויר המצרי בעודו על הקרקע על ידי מקבילו - חיל האוויר הבריטי. ראש ממשלת ישראל חשש ממתקפה אווירית על ערי ישראל, בעוד צה"ל תוקף בתעלת סואץ. לכן הוא דרש לקבל התחייבות בכתב מראש הממשלה הבריטי אנתוני אידן, כי חיל האוויר המלכותי יפעל במטרה להרוס כליל את הכוח האווירי המצרי.
הבריטים לא רצו לחתום על כל מסמך אשר יקשור אותם ל"קנוניה" נגד מדינה אחרת. בפרט, הם ביקשו שלא לפעול נגד ירדן אם זו תצטרף למלחמה, בגלל הסכם ההגנה ביניהן. אך בסופו של דבר נכנעו.
לאחר התפשרויות מצד כל המשתתפים בוועידה המשולשת, הגיעו הצדדים להסכמה, וחתמו על פרוטוקול הוועידה. בנוסף לכך, בסיכום הפגישה נרשמו ההתחייבויות של המעצמות כלפי ישראל, שהעיקריות שבהן היו:
ב-28 באוקטובר, ערב המבצע, תציב צרפת שלוש סיירות נגד-מטוסים ליד הערים תל אביב וחיפה, אליהן יתווספו שתי טייסות של מטוסי יירוט צרפתיים בבסיסי חיל האוויר הישראלי. הכוח הזה אכן עתיד להשתתף באופן פעיל בהגנתה של ישראל ב-29 וב-30 באוקטובר.
ב-29 באוקטובר אחר הצהריים יצנח כוח ישראלי בקרבת התעלה. זו תהיה פעולת פרובוקציה, שתהווה עילה בשביל הממלכה המאוחדת וצרפת להגיש אולטימטום למצרים ולישראל, בתביעה לפינוי מיידי של כל הכוחות הצבאיים מרצועה ברוחב של כעשרים קילומטר משני צדי תעלת סואץ, להבטחת שלום השיט הבינלאומי בתעלה. ישראל תקבל את האולטימטום, כביכול, ותהיה מוכנה לפנות את הכוח שהוצנח.
בהנחה שמצרים תסרב לדרישה, הממלכה המאוחדת וצרפת תפתחנה במלחמה עם מצרים, עם שחר 30 באוקטובר. שתי המעצמות תתקופנה תחילה את חיל האוויר המצרי במטרה להשמידו, ולאחר שיושג יעד זה, יוכלו הכוחות הצרפתים שהגנו על שמי ישראל, לעזוב במהלך אותו היום.
שתי המעצמות התחייבו, כי ההסדרים שלאחר המלחמה יבטיחו תנועה חופשית של כלי שיט ישראלים במצרי טיראן, וזאת ללא תלות בתוצאות המדיניות של המלחמה, וכן שרצועת עזה לא תוכל עוד לשמש בסיס לפעולות טרור נגד ישראל.
כתוצאת לוואי של הוועידה, התקבלו הסכמות עם ממשלת צרפת, שהובילו להסכם להספקת כור גרעיני לישראל, שנחתם באוקטובר 1957.
ערב המלחמה > מטרות המלחמה מצידה של ישראל

מטרות המערכה, כפי שהוגדרו לצה"ל, היו:
השמדה של בסיסי ה"פדאיון" ברצועת עזה ועל גבול סיני.
מניעת התקפה מצרית, לפחות בטווח הקצר, על ידי הריסת המערך הלוגיסטי המצרי ושדות התעופה בסיני.
פתיחת מפרץ אילת לשיט ישראלי.
לישראל יוחסו גם שורה של מטרות מדיניות, ובהן:
הפלת משטרו של גמאל עבד אל נאצר.
השגת הסכם שלום עם מצרים.
פתיחת תעלת סואץ לשיט ישראלי.
לפי ההיסטוריון ד"ר יגיל הנקין, התנהלותה של ישראל במבצע קדש הייתה חלק מ"האסטרטגיה הלאומית" שלה שכללה השגת תמיכה (במובחן מ"חסות") של מעצמה.
לפי ההיסטוריון תום שגב בן-גוריון ראה בכיבוש סיני על ידי צה"ל ממלכת ישראל השלישי. בנאום בכנסת בתום הלחימה בן-גוריון ציין כי כיבוש סיני קירב את ישראל אל מקום קבלת התורה.
תוכנית המלחמה

בהתאם למוסכם בוועידת סוור, אמור היה צה"ל ליזום פעולת-דמה צבאית בסיני, שתהווה עילה למעצמות להגיש את האולטימטום לשני הצדדים (כביכול - ולמעשה למצרים בלבד), להפסיק את האש ולסגת מאזור התעלה, כדי לאפשר את פתיחתה. בעקבות הסירוב הצפוי של מצרים, אמורות היו המעצמות לתקוף את מצרים, וצה"ל אמור היה להשתלט על כל חצי האי סיני.
הפעולה שנבחרה לפתוח את המערכה הייתה הצנחה של גדוד מחטיבת הצנחנים במעבר המיתלה. בהמשך, התוכנית הייתה ששאר החטיבה תחבור אל הכוח הזה בתנועה יבשתית, ותגיע אל מפרץ סואץ. תוכנית זו היוותה שינוי משמעותי לעומת התוכנית המקורית (שכונתה "קדש 1" והוצגה ב-5 באוקטובר), שבה יועדו לחטיבת הצנחנים שני יעדים מרכזיים: אל עריש ומצרי טיראן. לימים, אמר ראש לשכתו של הרמטכ"ל, מרדכי בר און: "הצנחנים בוזבזו במלחמה זו. הם הוטלו במקום לא חשוב מבחינה צבאית, שהעניק, אולי, יתרון קטן בכיבוש גדת הסואץ."
כוחות חי"ר נוספים בסיוע יחידות שריון מסופחות אליהן יועדו לפרוץ בצירים הבאים: מתחם אבו עגילה לכיוון העיר אל עריש בצפון סיני, בציר שנראה היה לרמטכ"ל דיין כציר הלחימה העיקרי; לאורך מפרץ אילת ועד לשארם א-שייח' כדי להשתלט על מצרי טיראן; כיבוש מרחב קוסיימה השולט על הציר המרכזי לעבר התעלה; כיבוש רפיח ורצועת עזה; והתייצבות בראשי הצירים במרחק של כ-15 קילומטר מהתעלה, כדי לאפשר למעצמות לבצע את חלקן ולפתוח את התעלה לשיט.
כבר בהצגת התוכנית למלחמה התגלעה מחלוקת קשה בין הרמטכ"ל דיין, לבין מפקד פיקוד הדרום והאחראי העיקרי להוציא את התוכנית לפועל, אל"ם אסף שמחוני. שמחוני טען, שהתקווה שהמצרים יאמינו שמדובר בפעולת גמול גדולה היא תקוות שווא. לדעתו, בגלל חסרונו של צה"ל בכוחות ובמשאבים, היה הכרח להטיל למערכה בשלב מוקדם את מלוא הכוחות הקיימים, כדי להשיג הכרעה מהירה ולמזער סיכונים ואבדות. התוכנית שבוצעה לבסוף (בשינויים שהוצרכו מהתפתחות המלחמה בפועל), שכינויה היה "קדש 2", כללה השהיה של הפעלת הכוחות העיקריים שבין 36 ל-48 שעות מזמן פתיחת המלחמה. בכך, לטענתו של שמחוני, ויתר המטכ"ל על גורם ההפתעה, חשף את הכוחות הלוחמים לסיכון מיותר, וסיכן את הצלחת המלחמה כולה.