stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרבונטיט
תפוצה > מורפולוגיה פלוטונית

ידוע כי קרבונטיט נוצר בשילוב עם מתחמים אזוריים קונצנטריים של סלעי יסוד אלקליים, הדוגמה האופיינית לכך היא פלבורווה (אנ'), דרום אפריקה.
בשילד גויאנה התגלו קרבונטיטים בצורת סילים, לופוליתים ודייקים נדירים.
הקרבונטיטים של הר ולד (אנ') לובשים צורה של גופי מחדר גליליים רב-שלביים עם מספר שלבים ברורים של מחדר של קרבונטיט. סילים ודייקים קרבונטיטים קטנים יותר נמצאים בחגורות ניידות אחרות מעידן הפרוטרוזואיקון באוסטרליה, בדרך כלל כדייקים ופּוֹדים לא רציפים.
תפוצה > אתרים לדוגמה

הרי ברפואו (Bearpaw), מונטנה
אוקה (Oka) וסנט-אונורה (Saint-Honoré), קוויבק;
ג'ם פארק (Gem Park) ואיירון היל (Iron Hil), קולורדו;
מתחם סלעי היסוד של מגנט קוב (Magnet Cove igneous complex), ארקנסו;
מאונטיין פאס (Mountain Pass), קליפורניה;
מתחם פלאבורה (Palabora Complex) ליד פלבורווה, דרום אפריקה;
ז'קופירנגה (Jacupiranga), ברזיל;
איאופיה (Ayopaya), בוליביה;
סרו אימפקטו (Cerro Impacto); ונצואלה
קובדור (Kovdor) ווישניוגורסק (Vischnevogorsk), רוסיה;
אמבה דונגר (Amba Dongar) וניואניה (Newania) מהודו;
מאס (Maz), ארגנטינה;
מאד טאנק (Mud Tank) והר ולד, אוסטרליה;
מתחם פן (Fen Complex), נורווגיה;
חלק מהמתחם הבסיסי של פוארטוונטורה, ספרד;
המחוז הוולקני של אבון (Avon Volcanic District), מיזורי.
בשנת 2017, אושר גילויו של מרבץ קרבונטיטי חדש מצפון-מערב לפרינס ג'ורג' (קולומביה הבריטית), באזור המכונה "חגורת המתכת הנדירה של הר הרוקי" (Rocky Mountain Rare Metal Belt).
הר הגעש אול דויניו לנגאי, שבבקע המזרח אפריקאי הוא הר הגעש הקרבונטיטי הפעיל היחיד בעולם. הרי געש קרבונטיטים עתיקים יותר ממוקמים באותו אזור, כולל הר הומה (אנ').
חשיבות כלכלית

קרבונטיטים עשויים להכיל ריכוזים כלכליים או חריגים של יסודות נדירים, זרחן, ניאוביום-טנטלום, אורניום, תוריום, נחושת, ברזל, טיטניום, ונדיום, בריום, סטרונציום, פלואור, זירקוניום ויסודות נדירים או בלתי תואמים אחרים. אפטיט, בריט וורמיקוליט הם בין המינרלים החשובים מבחינה תעשייתית הקשורים לכמה קרבונטיטים.
קרבונטיטים מועשרים מאוד ביסודות קורט, והם מכילים את הריכוז הגבוה ביותר של לנתנידים מכל סוג סלע ידוע. מרבצי הקרבונטיט של היסודות הנדירים הגדולים ביותר הם באיאן אובו (Bayan Obo), מאונטיין פאס, מאוניפינג, והר ולד.
משקעי עורקים של תוריום, פלואוריט או יסודות נדירים עשויים להיות נלווים לקרבונטיטים ועשויים להתגלות בתוך ההילה המטאסומטית של קרבונטיט.
לדוגמה, ממתחם פלבורה של דרום אפריקה הופקה נחושת בכמות משמעותית (בצורת כלקופיריט, בורניט (אנ') וכלקוציט (אנ')), אפטיט, ורמיקוליט יחד עם פחות מגנטיט, לינאיט (אנ') (קובלט), באדליט (אנ') (זירקוניום-הפניום), ותוצרי לוואי זהב, כסף, ניקל ופלטינה.
לקריאה נוספת

Duncan R. K., Willett G. C. (1990) – Mount Weld Carbonatite: in Hughes F. E. (Ed.), 1990 Geology of the Mineral Deposits of Australia & Papua New Guinea The AusIMM, Melbourne Mono 14, v. 1 pp. 591–597.
"Carbonatite Deposits" (PDF). USGS Carbonatite Deposits.
"Descriptive Model of Carbonatite Deposits". USGS Descriptive Model of Carbonatite Deposits.
"Rare earth minerals in carbonatites of Basal Complex of Fuerteventura (Canary Islands, Spain)" (PDF).
Bolivian carbonatite occurrences.
ביאורים

↑  אִי-מְזִיגוּת היא ההצעה של האקדמיה ללשון העברית למילה immiscibility
↑  הַקְטָעָה היא ההצעה של האקדמיה ללשון העברית למילה fractionation
↑  בגאולוגיה pod הוא גוף ארוך בהרבה מרוחבו
פסקליס השני

פסקליס השני נולד בשם רניירו רניירי (מלטינית: Paschalis II; נולד בין השנים: 1050 ל-1055 – 21 בינואר 1118) כיהן כאפיפיור מ-13 באוגוסט 1099 עד למותו. החליף באפיפיורות את אורבנוס השני, מהאפיפיורים החזקים של ימי הביניים ויוזם מסע הצלב הראשון. תקופת שלטונו של פסקל הייתה ארוכה יחסית לאפיפיורים אחרים בימי הביניים, אולם היא לא התאפיינה ביציבות. במרבית תקופת כהונתו התחולל עימות בינו לבין היינריך החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה סביב סוגיית האינווסטיטורה של הבישופים. עימות זה הוא חלק ממאבק האינווסטיטורה שהחל עוד בתקופתו של גרגוריוס השביעי והסתיים רק בימי קליקסטוס השני.
חייו לפני מינויו לאפיפיור

רניירו רניירי נולד במחצית הראשונה של העשור השישי במאה ה-11, ליד פורלי שבמזרח איטליה. בגיל צעיר הצטרף למנזר קלוני ובגיל 20 הגיע לרומא, בשליחות המנזר. הוא התקרב אל האפיפיור גרגוריוס השביעי, שגם הוא היה יוצא קלוני, וגרגוריוס מינה אותו לקרדינל הממונה על כנסיית סן קלמנט. בשנים 1089–1090 שימש לגאט (שליח מיופה כוח) של האפיפיור בצרפת ובספרד. לאחר מותו של אורבנוס השני בשנת 1099 נבחר רניירו לאפיפיור ובחר לעצמו את השם "פסקל השני".
מאבקו עם היינריך החמישי

בחירת אפיפיור באותה התקופה הייתה סוגיה פוליטית שבחשו בה גורמים שונים בתוך הממסד הכנסייתי ומחוץ לו. עם בחירתו של פסקל לאפיפיור הועלו טענות כנגד בחירתו, והיו שלושה קרדינלים אחרים ששאפו לתפקיד האפיפיור ולא היו מוכנים להשלים עם בחירתו של פסקל. פסקל הצליח לבסס את שליטתו בכנסייה גם בעזרת תמיכתו של היינריך החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה שכיהן באותה העת כשליט שותף ביחד עם אביו היינריך הרביעי. פסקל, מצידו, תמך בהיינריך כאשר הלה הדיח את אביו מן השלטון בשנת 1105 והפך לשליט יחיד באימפריה הרומית הקדושה. אולם בשנת 1106 החל להיווצר בין השניים עימות, כאשר היינריך ביקש מפסקל להכתיר אותו בהכתרה האימפריאלית, אך פסקל דרש בתמורה הסכמה של הקיסר כי מעתה האינווסטיטורה של הבישופים תהיה בסמכות של האפיפיור ולא של השליטים החילוניים. לאחר שהיינריך סרב, פסקל סירב להכתירו ופנה לבקר בחצר הצרפתית.
בשנת 1110 פלש היינריך לאיטליה בראש צבא כדי לכפות על פסקל להכתיר אותו, וכאשר הגיע לרומא הצליח לכפות על פסקל הסכם לפיו הכנסייה תאבד את כל ההטבות והרכוש שניתן לה מתוקף צו מלכותי בתמורה לכך שהאינווסטיטורה תהיה בסמכות כנסייתית. אם הסכם זה היה יוצא לפועל הוא היה מרושש כנסיות רבות באירופה. ב-12 בפברואר 1111 התקיים ברומא טקס בו היה אמור פסקל להכתיר את היינריך אלא שבתחילת הטקס הקריא פסקל את ההסכם ואנשי הכנסייה ההמומים והממורמרים עוררו מהומה שהביאה לביטול הטקס. בתגובה, אסר היינריך את פסקל ואת כל הקרדינלים ולקח אותם איתו.
פסקל היה בשבי של היינריך במשך 61 יום עד שנשבר והצהיר שהוא מוותר על האינווסטיטורה של הבישופים, שהיינריך לא יוחרם על כך שלקח את האפיפיור למעצר ושהוא יבצע את ההכתרה האימפריאלית. אז שחרר אותו היינריך וב-13 באפריל הכתיר פסקל את היינריך לקיסר.
אנשי הכנסייה הצרפתים ראו בחומרה את ההתרחשויות ודרשו מן האפיפיור לחזור בו מוויתוריו להיינריך. פסקל הודיע שהוא חוזר בו שנה מאוחר יותר, אך הוא לא ביצע מעשים נוספים כנגד הקיסר מכיוון שהוא חשש מעימות נוסף. את אנשי הכנסייה הצרפתים תגובה זו לא סיפקה ובוועידה כנסייתית בויין בשנת 1112 הם החרימו את היינריך וקבעו שאינווסטיטורה על ידי שליט חילוני היא מעשה מינות. הם הודיעו שאם האפיפיור לא יאמץ את החלטותיהם הם יפעלו להדחתו. פסקל חשש מהתחדשות העימות ולכן רק 4 שנים מאוחר יותר הוא קיבל את החלטות הוועידה בויין.
העימות בין הקיסר לאפיפיור התחדש בעקבות הוועידה. הקיסר הודיע שהוא מדיח את האפיפיור ואף מינה אנטי-אפיפיור, את גרגוריוס השמיני. בשלב זה הקיסר היה כבר בעמדת חולשה ביחס לאפיפיור שכן לקיחת האפיפיור למעצר הייתה מעשה שעורר התנגדות להיינריך והוא צבר לעצמו אויבים. עם זאת העימות לא נפתר בימיו של פסקל, ורק אחרי מותו, בשנת 1122 נחתם קונקורדט וורמס בין הקיסר לאפיפיור קליקטוס השני, שהביא לסיום העימות.
פעולות נוספות כאפיפיור

פסקל נבחר לאפיפיור בעיצומו של מסע הצלב הראשון. הוא היה תומך גדול של מסע הצלב ואף ערך בשנים הראשונות לכהונתו מסעות באיטליה כדי להשיג תמיכה לצלבנים בארץ ישראל. בנוסף נודע פסקל במפעלי בנייה של כנסיות גדולות והוא ידוע בכך שחנך כמה כנסיות.
חסידות וסלוי

בית האדמו"ר ב-וסלוי, רומניה
חסידות וסלוי היא חצר חסידית שנוסדה בעיר הרומנית וסלוי על ידי רבי שלום הלפרין, נכדו של רבי ישראל פרידמן מרוז'ין, ופעילה כיום בעיר תל אביב. ב-2016 מנתה 264 בתי-אב.
אדמו"רי החסידות > האדמו"ר הראשון

רבי שלום הלפרין (1848 - 1939). נולד בט"ו בשבט תר"ח לרבי דוד וללאה בתו של רבי ישראל מרוז'ין. נקרא על שם רבי שלום שכנא מפראהביטש, אביו של הרבי מרוז'ין. גדל והתחנך בהשפעת סבו ודודו, רבי אברהם יעקב מסדיגורה. ב-1873 נישא לבתו של בן דודו רבי יצחק פרידמן, מייסד חסידות בוהוש. ב-1895 בעצת חותנו, החל לכהן כאדמו"ר ברדוקנן (Răducăneni), והנהיג שם את חצרו שמשכה אליה רבים מיהודי רומניה. בהנהגתו השתלבו קנאות מחד ורחמנות ו'ירידה אל העם' מהצד השני. לצד הסגנון המלכותי האצילי המקובל בבית רוז'ין, נלחם רבי שלום מלחמה חסרת פשרות בהשכלה ובציונות. גם מעברו לווסלוי ב-1909 בא בעקבות פתיחת בית ספר יהודי שלא לרוחו. רבי שלום הלפרין היה מתנגד חריף לציונות וטען כי הערבים ילחמו ביהודים עד בוא המשיח. הוא נפטר בכ"ד באב תרצ"ט ונקבר בווסלוי.
אדמו"רי החסידות > האדמו"ר השני

רבי חיים דב הלפרין (1876 - 1957) הנהיג את החסידות לאחר מות אביו. היה בנו היחיד של רבי שלום הלפרין. נולד ב-1876 בבוהוש בחצר סבו, שם התחנך עד גיל שמונה עשרה יחד עם דודו רבי יעקב פרידמן, לימים הרבי מהוסיאטין. הוא נשא את חיה בת ציון בתו של רבי דוד מסאווראן. במלחמת העולם הראשונה נשלח לבוקרשט על מנת לארגן מרכז עבור הפליטים הרבים שהגיעו לשם. ב-1939 אחר מות אביו, שב לווסלוי והנהיג את החסידות. במהלך מלחמת העולם השנייה נתן מקלט בביתו לעשרות פליטים יהודים שבאו מפולין. לאחר המלחמה עבר לבוקרשט וב-1949 עזב את רומניה והתיישב בחיפה, שם ריכז סביבו יהודים יוצאי רומניה. נפטר כ"ב בסיון תשי"ז ונטמן בבית הקברות היהודי העתיק בטבריה, בחלקת אדמור"י רוז'ין, סמוך לקבר דודו רבי יעקב. השאיר אחריו שלושה בנים ושלוש בנות. בניו: רבי יצחק הלפרין - שוויתר על האדמו"רות לאחיו רבי יעקב יוסף שלמה הלפרין, ממשיכו; ורבי רפאל ישראל הלפרין, שהתיישבו בחיפה.
אדמו"רי החסידות > האדמו"ר השלישי

רבי יעקב יוסף שלמה הלפרין (1902 - 1984) - נולד בה' באלול תרס"ב בחצר סבו ברדוקנן, שם התחנך יחד עם אחיו, רפאל ישראל ויצחק, על ידי מורים מיוחדים כמקובל בקרב אדמו"רי רוז'ין. למד תקופה קצרה בוורשה שבפולין וכן בישיבתו של רבי מנחם מנדל הגר מווישווא. נישא לשרה דבורה בתו של רבי יעקב שמשון קנר, האדמו"ר מטשכויב. חתונתו נערכה בעיר קלויזנבורג בהשתתפות סבו הזקן. החל לשמש כאדמו"ר ברומניה עוד בחיי אביו ושימש גם כרבם של חסידי שטפנשט ביאס. עלה לארץ ישראל זמן קצר אחרי אביו. תחילה ישב בנהריה, שבה התרכזו ציבור גדול של עולי רומניה, ופתח שם בית מדרש, מקווה וייסד חוגים תורניים לילדים ולנוער. לאחר מכן בשנת תשט"ו עבר לתל אביב והקים שם מרכז רוחני. נפטר בי"א בטבת תשמ"ה ונטמן בבית הקברות נחלת יצחק.
אדמו"רי החסידות > האדמו"ר הנוכחי

רבי אברהם שמשון שלום הלפרין. האדמו"ר הנוכחי. בנו של רבי יעקב יוסף שלמה, וחתנו של הרב יהושע העשיל ברים ראש ישיבת רוז'ין הראשון. מתגורר בימות החול בבני ברק ובשבתות וחגים בבית אביו בתל אביב, והוא בין האדמו"רים האחרונים הפעילים שם, זאת על פי צוואתו של אביו. בבית אביו בשדרות בן-גוריון מתקיימים מדי יום תפילות ושיעורי תורה. בסוכות מקיימת החסידות שמחת בית השואבה בהשתתפות רבים מתושבי תל אביב.
ראו גם

חסידות במרחב הרומני
לקריאה נוספת

יצחק אלפסי, "החסידות ברומניה", הוצאת סגולה, 1967
יצחק אלפסי, "אנציקלופדיה לחסידות- אישים" כרכים א-ג, הוצאת מוסד הרב קוק, 1986, 2000, 2004
ברוך טרקטין ולוציאן-זאב הרשקוביץ', "נוכחויות רבניות במרחב הרומני", הוצאת HASEFER, בוקרשט, 2008 (ברומנית)
בית אולדנבורג

| --- | --- |

 
 מדינה:  גרמניה, דנמרק, שוודיה, נורווגיה, רוסיה, יוון
 תארים:  קיסר רוסיה   מלך דנמרק  מלך שוודיה   מלך נורווגיה   מלך יוון   מלך איסלנד   הדוכס הגדול של אולדנבורג  
 מייסד:  אלימאר הראשון, רוזן אולדנבורג
 השליט האחרון:  רוסיה: ניקולאי השני, קיסר רוסיה   שוודיה: קרל השלושה עשר, מלך שוודיה   יוון: קונסטנטינוס השני, מלך יוון   אולדנבורג: פרידריך אוגוסט השני, הדוכס הגדול של אולדנבורג   שלזוויג-הולשטיין: כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק
 ראש הבית הנוכחי:  פרידריך פרדיננד, נסיך שלזוויג-הולשטיין
 תקופת השושלת:  1101 – רוסיה: 1918   יוון: 1973   אולדנבורג: 1918   סקסוניה-לאוונבורג: 1864
 אתניות:  גרמנית
 ענפים:  House of Holstein-Gottorp 
 
בית אולדנבורג (בגרמנית: Haus Oldenburg) הוא משפחת אצולה גרמנית שהתקיימה כשמונה מאות שנה, מהמאה ה-12 ועד לאחר מלחמת העולם הראשונה. ענפי המשפחה שלטו בדנמרק, בשוודיה, בנורווגיה, ברוסיה וביוון, וכן באולדנבורג ובשלזוויג-הולשטיין.
היסטוריה > רוזנות אולדנבורג

בשנת 1101 הקים אלימאר הראשון, רוזן אולדנבורג שהיה צאצא של וידוקינד, דוכס סקסוניה את רוזנות אולדנבורג, שהייתה וסאלית של דוכסות סקסוניה. בשנת 1189 קיבלה הרוזנות מעמד עצמאי באימפריה הרומית הקדושה, לאחר שפרידריך הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה הדיח את היינריך הארי והקטין את נחלותיו. האזורים מצפון-מערב לאולדנבורג היו בשליטת הפריזיים, שהיו עובדי אלילים, ובמהלך חלקה הראשון של המאה ה-13 כבשו רוזני אולדנבורג את השטחים הללו. בנוסף לחמו רוזני אולדנבורג בבישופות מינסטר ובעיר החופשית ברמן.
בשנת 1440 מת דיטריך, רוזן אולדנבורג, ובנו כריסטיאן השביעי, רוזן אולדנבורג עלה לשלטון במקומו. בשנת 1448 מת כריסטופר השלישי, מלך דנמרק, וכריסטיאן מונה במקומו למלך דנמרק, ומסר את השלטון ברוזנות לאחיו גרהרד השישי, רוזן אולדנבורג. בשנת 1450 הוכתר כריסטיאן למלך נורווגיה, בשנת 1457 הוכתר למלך שוודיה, ובשנת 1460 ירש את שלזוויג-הולשטיין.
בשנת 1521 פתח גוסטב ואסה במלחמת העצמאות השוודית, ובשנת 1523 הכריז על עצמאות שוודיה וניתוקה מאיחוד קאלמאר.
בשנת 1667 מת אנטון גינטר, רוזן אולדנבורג ללא יורשים, ובמקומו מונה פרדריק השלישי, מלך דנמרק לרוזן אולדנבורג, והרוזנות נשארה באוניה פרסונלית עם ממלכת דנמרק עד לשנת 1773.
היסטוריה > בית הולשטיין-גוטורפ

אחד מענפי המשפחה היה בית הולשטיין-גוטורפ, שבניו שלטו בדוכסות הולשטיין-גוטורפ משנת 1544, ובשנת 1751 הוכתר אדולף פרדריק מהולשטיין-גוטורפ למלך שוודיה, והקים שושלת ששלטה בשוודיה עד לשנת 1818.
בשנת 1761 הוכתר קרל פטר אולריך, דוכס הולשטיין-גוטורפ כפיוטר השלישי, קיסר רוסיה, אולם הוא הודח בשנת 1762 על ידי אשתו יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה. זמן קצר לאחר מכן מת פיוטר השלישי, ובנו פאבל ירש את דוכסות הולשטיין-גוטורפ. בשנת 1773 נחתמה אמנת צארסקויה סלו, ולפיה אוחדו נחלות שלזוויג-הולשטיין תחת כריסטיאן השביעי, מלך דנמרק, ואילו פאבל מונה לרוזן אולדנבורג. בדצמבר אותה שנה מסר פאבל על פי בקשת אמו את רוזנות אולדנבורג לפרידריך אוגוסט, בישוף ליבק, שהיה אף הוא נצר לבית הולשטיין-גוטורפ. פרידריך אוגוסט איחד תחתיו את כל נחלות בית אולדנבורג, ובשנת 1774 קיבל את התואר דוכס. בשנת 1785 מת פרידריך אוגוסט הראשון, דוכס אולדנבורג, ובנו וילהלם, דוכס אולדנבורג עלה לשלטון במקומו. מכיוון שווילהלם היה נכה ורפה שכל, משל בן דודו פטר, בישוף ליבק כעוצר בשמו.
היסטוריה > קיסרות רוסיה

בשנת 1797 מתה יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה, ובנה פאבל הראשון, קיסר רוסיה שהיה מבית הולשטיין-גוטרפ עלה לשלטון במקומה. צאצאיו של פאבל שלטו באימפריה הרוסית, עד לאחר המהפכה הרוסית בשנת 1917.
היסטוריה > הדוכסות הגדולה של אולדנבורג

במהלך המלחמות הנפוליאוניות הצטרף העוצר פטר, ששלט בדוכסות במקום דודו הנכה וילהלם, דוכס אולדנבורג, לצד הקואליציה האנטי-צרפתית השלישית. בשנת 1806 נכבשה דוכסות אולדנבורג על ידי הצרפתים וההולנדים, אך בשנת 1807 שוקמה הדוכסות, ובשנת 1808 הצטרפה הדוכסות לקונפדרציה של הריין. עם זאת, בשנת 1810 נכבשה הדוכסות על ידי נפוליאון, ופטר עוצר הדוכסות הצטרף לבעלות הברית. במהלך קונגרס וינה קיבלה הדוכסות שטחים נוספים, ובשנת 1829 קיבל פטר הראשון, דוכס אולדנבורג תואר של דוכס גדול. בשנת 1829 מת פטר הראשון, הדוכס הגדול של אולדנבורג, ובנו אוגוסט, הדוכס הגדול של אולדנבורג עלה לשלטון במקומו.
במהלך מהפכות 1848 התעוררה מעט תסיסה בדוכסות למען חוקה יותר ליברלית, ובשנת 1849 חוקק אוגוסט, הדוכס הגדול של אולדנבורג חוקה מאוד ליברלית. בשנת 1852 הוכנסו כמה שינויים לחוקה, ובכל זאת היא נשארה אחת המתקדמות ביותר מבין מדינות הקונפדרציה הגרמנית. בשנת 1855 נעשו שינויים חשובים במערכת המנהלית, ובשנת 1868 נוספו שינויים.
בשנת 1863 פטר השני, הדוכס הגדול של אולדנבורג, שעלה לשלטון לאחר מות אביו אוגוסט, הדוכס הגדול של אולדנבורג בשנת 1853, הביע רצונו לקבל את דוכסות שלזוויג ודוכסות הולשטיין, אך לבסוף ויתר על תביעתו. בשנת 1866 הצטרפה הדוכסות בראשות פטר השני, הדוכס הגדול של אולדנבורג לפרוסיה במלחמת אוסטריה–פרוסיה, ובשנת 1867 הצטרפה לקונפדרציה הצפון-גרמנית. בשנת 1870 לחמו כוחות הדוכסות לצד פרוסיה במלחמת צרפת–פרוסיה, ובשנת 1871 הצטרפה הדוכסות לאימפריה הגרמנית.
ב-11 בנובמבר 1918 התפטר פרידריך אוגוסט השני, הדוכס הגדול של אולדנבורג מתפקידו, בעקבות המהפכה הגרמנית והתבוסה במלחמת העולם הראשונה.
הערות שוליים

↑  Royal Ordinance settling the Succession to the Crown on Prince Christian of Glücksburg
↑  Kim Faber, Hemmeligt arkiv: Kongen tilbød Danmark til tyskerne efter 1864, Kultur 18. aug. 2010 (בדנית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007286112905171  PLWABN: 9810549074205606  GND: 118736175  LCCN: sh94002119  NKC: jx20060717005  VIAF: 15564736   WorldCat (עם VIAF): 15564736
רייצ'ל קאסק

| --- | --- |

 לידה:  8 בפברואר 1967 (בת 58) ססקטון, קנדה 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  אוקספורד 
 שפות היצירה:  אנגלית
 יצירות בולטות:  Outline, The Country Life, Arlington Park, Second Place 
 פרסים והוקרה:  פרס קוסטה (1993)  פרס Femina לספרות (2022)  מלגת גוגנהיים (2018)  פרס סומרסט מוהם (1998)  עמית החברה המלכותית לספרות 
 
רייצ'ל קאסק (באנגלית: Rachel Cusk; נולדה ב־8 בפברואר 1967) היא סופרת בריטית. היא כותבת רומנים, ספרי עיון, סיפורים קצרים ומאמרים.
ילדות וחינוך

קאסק נולדה בססקטון, קנדה, להורים בריטים בשנת 1967. בשנות ילדותה המוקדמת התגוררה המשפחה בלוס אנג'לס ובשנת 1974 עברה לאנגליה. משפחתה הייתה קתולית אמידה, וקאסק התחנכה במנזר סנט מרי בקיימברידג'. בהמשך היא למדה ספרות באוקספורד. ספרה הראשון, Saving Agnes, ראה אור כשהיא הייתה בת 26 ומאז היא כותבת בשטף.
קריירה

הרומן הראשון של רייצ'ל קאסק Saving Agnes, (1993), זכה בפרס וייטברד לספר ביכורים. התמות המרכזיות שהופיעו בו - נשיות וסאטירה חברתית - המשיכו להעסיק אותה ונותרו מרכזיות ביצירתה גם במהלך העשור הבא. על ספרה The Country Life היא זכתה בפרס סומסרט מוהם לשנת 1998. ב־2003 נכללה קאסק ברשימת עשרים הסופרים הבריטים הצעירים הטובים ביותר של כתב העת גרנטה.
קאסק החלה להתעניין בבעיות האינהרנטיות למבנה הרומן העוסק בחוויותיהן של נשים, התעניינות שהניבה את ספרי העיון A Life's Work, ממואר על אמהוּת שפורסם ב־2001, והספר Aftermath מ־2012, שתיעד את נישואיה לצלם אדריאן קלארק ואת גירושיהם.
בשנת 2015 ראה אור ספרה קווי מתאר, הראשון מתוך טרילוגיה. שלושת הספרים, שאפשר לקרוא בסדר לא כרונולוגי ובמנותק זה מזה, עוסקים ברובם בסופרת פיי, ששמה מוזכר רק פעם אחת בכל רומן, המתעדת שיחות שלה עם אחרים, מפגשים ואירועים מינוריים לכאורה. היא "מוותרת על עקרונות מהותיים כמו דמויות או עלילה, לפחות במובן המסורתי של הדבר, לטובת אפקט אינטלקטואלי־רגשי המושג בדרכים אחרות". ספר זה הופיע ברשימת חמשת הרומנים הטובים ביותר לשנת 2015 של הניו יורק טיימס.
הספר השני בטרילוגיה, מעבר, ראה אור ב־2017. הלן דנמור מהגרדיאן כתבה שמדובר בפרוזה מבריקה ושמפליא שקאסק לא זכתה עד כה בפרס ספרותי מרכזי.
מבקרי ספרות מהללים את ספריה של קאסק. נכתב עליה שהיא ממציאה מחדש את סוגת הרומן וכותבת פרוזה שהיא למעשה היסטוריה שבעל פה. מבנה הטקסט, פסיפס של פרגמנטים, משקף את אופיו הלא יציב של הזיכרון.
ספריה שראו אור בעברית

קווי מתאר, מודן הוצאה לאור, 2018. תרגום קטיה בנוביץ'.
מעבר, מודן הוצאה לאור 2019. תרגום קטיה בנוביץ'.
קודוס, מודן הוצאה לאור 2022. תרגום קטיה בנוביץ'.
הערות שוליים

1 2   גילי איזיקוביץ, רייצ'ל קאסק: "אני אומרת לעצמי: 'מה פתאום את כותבת ספרים מטומטמים במקום לצאת לרחוב ולהיאבק?'", באתר הארץ, 19 בפברואר 2022
↑  הלן דנמור, Transit by Rachel Cusk review – a woman’s struggle to rebuild her life, הגרדיאן
↑  ג'ודית טורמן, Rachel Cusk Gut-Renovates the Novel, הניו יורקר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007328362505171  PLWABN: 9810673673905606  BIBSYS: 90952854  BNE: XX1054078  BnF: cb155245939 (data)  CANTIC: a10734867  CiNii: DA12507950  GND: 120077973  ICCU: UFEV328897  ISNI: 0000 0001 0861 8890  LCCN: nr94028997  NDL: 001336709  NKC: xx0013462  NLA: 35495454  NLG: 269121  NLK: KAC200809453  NSK: 000488004  NTA: 108664864  RERO: 02-A012042697  SELIBR: 280974  SUDOC: 067688098  Trove: 973938  VIAF: 318745   WorldCat (עם VIAF): 318745
קרחת

.
| --- | --- |

ברוס ויליס וקרחתו
 תחום:  רפואת עור 
 גורם:  תורשה, מחלה, הורמון, הזדקנות 
 טיפול:  מינוקסידיל 
 קישורים ומאגרי מידע
 MeSH:  D000505
 סיווגים
 ICD-10:  L65.9 
 ICD-11:  ED70 
 
השחקן פטריק סטיוארט.
קרחת (בלעז: אָלוֹפֶּצְיָה, Alopecia) היא תופעה של חוסר שיער במקומות שונים בגוף, בהם קיים שיער בדרך כלל. כמעט תמיד מתייחס המושג לחוסר שיער על קרקפת הראש.
התהליך המביא לקרחת נקרא התקרחות. סוג ההתקרחות הנפוץ ביותר הוא דילול הדרגתי של השיער המתרחש אצל גברים מבוגרים וכן אצל קופי אדם כך שהשיער לא צומח עוד במקומות שמהם נשר בפעם האחרונה. לחץ נפשי ומצבים הנובעים ממנו, כגון חוסר שינה תדיר, יכולים להניע תהליך של התקרחות אצל אנשים בעלי נטייה גנטית לכך.
על אף שהשיער באדם אינו איבר חיוני, הוא משחק תפקיד מרכזי בחיים האישיים והחברתיים, והתקרחות יכולה להיתפס כאירוע בעל השלכות שליליות רבות.
יש להבדיל בין התקרחות לבין נשירה, שהיא תופעה אחרת, המטרידה גם אנשים שאין להם התקרחות, והטיפול בה שונה.
מקור המילה

המילה "קרחת" מופיעה מספר פעמים במקרא, בהקשר של אזור בראש שאינו מכוסה בשיער, למשל ”וְכִי-יִהְיֶה בַקָּרַחַת אוֹ בַגַּבַּחַת נֶגַע לָבָן אֲדַמְדָּם צָרַעַת פֹּרַחַת הִוא בְּקָרַחְתּוֹ אוֹ בְגַבַּחְתּוֹ” (ספר ויקרא, פרק י"ג, פסוק מ"ב), אך גם בהקשר של אזור חשוף, לאו דווקא בגוף.
מקורה של המילה הלועזית אלופציה ביוונית (αλώπηξ, אלופקס, "שועל"). לשועלים יש שני מופעים של הפרווה - פרוות חורף ארוכת שיער ופרוות קיץ קצרת שיער. במעבר בין חורף לקיץ נושרות שערות הפרווה הארוכות.
חקר תופעת ההתקרחות

המנגנונים הפיזיולוגיים המכונים התקרחות נחקרים במסגרת אקדמאית והעוסקים בחקר ההתקרחות הם בדרך כלל ביולוגים, גנטיקאים ביוכימאים, וביוטכנולוגים, העוסקים בהיסטולוגיה ומטבוליזם, או רופאים בעלי התמחות בדרמטולוגיה כללית או בהירולוגיה שהיא מחקר וטיפול ספציפיים באותן רקמות גוף שהן בעלות פוטנציאל להצמחת שיער (כמו למשל הקרקפת או רוב רקמת העור). אנדוקרינולוגים תורמים את חלקם לגילוי התשתית ההורמונלית הדרושה לצמיחה ורגולציה תקינה של מחזור השיער בגוף ולהשלכותיה של התערבות בכלים קיימים בתהליך כזה, על תפקוד הגוף באופן כללי.
הכימיה עוסקת בפיתוח מולקולות המשמשות לפיתוח תרופות לטיפול בהתקרחות כאשר המבנה הכימי של מולקולות כאלה מוזמן על ידי חוקרי הפתו-פיזיולוגיה של ההתקרחות.
חקר תופעת ההתקרחות > סוגי ההתקרחות הנחקרים

רובו המכריע של המחקר מתביית על חקר התקרחות שיער הראש, ורק מיעוטו עוסק בהתקרחות (כללית או ספציפית) של שיער הפנים או הגוף. הסיבה לכך היא שכיחותה הנמוכה יחסית של תופעת ההתקרחות באזורי שיער אלה, ועצם העובדה שבדרך כלל קל יותר לטפל בהן, לפחות כיום (כמו בעזרת טיפול הורמונלי קל יחסית, או במקרה של התקרחות קלה באזור הזקן - על ידי הדמיית זקן).
חקר תופעת ההתקרחות > תיעול ההתקרחות לעיסוק מחקרי

ישנם אנשים אשר סובלים מהתקרחות שבחרו לתעל את סבלם למחקר ותרומות מדעיות בדבר מציאת תרופות יעילות יותר לטיפול בתופעה. דוגמה למדענית כזו היא הגנטיקאית דר' אנג'לה כריסטיאנו, מאוניברסיטת קולומביה הסובלת בעצמה מסוג ספציפי של התקרחות הנקרא אלופציה אראטה. דר' כריסטיאנו היא המדענית הראשונה בעולם שהצליחה להצמיח שערה בתוך צלחת פטרי.
מניעת התקרחות

קל יותר למנוע את החלשותן והזדקנותן של שערות קיימות מאשר לגרום לגדילתן מחדש של שערות שכבר נשרו, אף על פי שלמוצרים מסוימים נגד התקרחות נרשמה הצלחה במניעת נשירה וכן בעידוד צמיחה מחודשת.
כיום קיימים בשוק תכשירים רבים נגד התקרחות. שיעור הצלחתם עומד על כמחצית ותלוי בגורמים רבים. לרבים ממוצרים אלו ישנן תופעות לוואי בלתי-נעימות, כגון אובדן היכולת המינית. קיים גיוון רב בעקרונות העומדים מאחורי כל תכשיר ותכשיר.
לטיפול במקרה אלופציה אראטה קיימות מספר שיטות:
זריקת סטרואיד. - סטרואיד המוזרק ישירות לאזור המקריח בשכבת הדרמיס ובכך מזרז את תהליך הצמיחה על ידי דיכוי המערכת החיסונית באזור המקריח - כגון: דיפרוספן.
קורטיזון. - נטילת כדורי קורטיזון (סטרואיד) מיועדות בדרך כלל לבעיות בכליות אך לרוב גם משמש עבור מחלות עור שונות.
משחות סטרואיד . - משחה שמורחים על האזור המקריח ומיועדת להעביר סטרואיד לשכבת האפידרמיס - לרוב אינן עוזרות.
לטיפול במקרה התקרחות קיימות מספר שיטות:
דיכוי DHT. חלק מתרופות אלו ניטל בצורת גלולות, וגורם לדיכוי DHT בכל הגוף. תכשירים אחרים נמכרים כמשחה או שמפו הנמרחים על הקרקפת ומדכאים את יצור ה-DHT באזור זה בלבד.
מניעת היקשרות DHT אל שורשי השיער. תרופות אלו נקראות אנטי-אנדרוגניות.
פתיחת תעלות אשלגן בממברנות התאים של שורשי השיער. דבר זה מביא לעיבוי וחיזוק השיער, ומעודד צמיחה מחודשת.
קיצור שלב המנוחה של שורשי השיער, כך שבכל רגע נתון יותר שערות על הקרקפת נמצאות בשלב הגדילה.
רוב התכשירים פועלים רק כל עוד נוטלים אותם; פעילותם נפסקת כחצי שנה עד שנה מרגע הפסקת הטיפול.
טיפול בקרחת באמצעות ניתוח אפשרי גם הוא, אם כי אפשרות זו נראית דרסטית למדי בעיני אנשים רבים. קיימות שיטות שונות לניתוח, ביניהן:
צמצום הקרקפת. חלקים מהקרקפת מוסרים והעור הנותר נמתח על-פני האזור שהוסר.[דרושה הבהרה]
השתלת שיער. חלקי קרקפת בעלי שיער נלקחים מאזור אחד בראש ומושתלים באזור נטול שיער.
לייזר רך. תרפיה בלייזר רך קרן לייזר המוקרנת על הקרקפת; הלייזר אמור לגרות את שורשי השיער ולעודד תקשורת בין-תאית; שורשי שיער תקינים אמורים באמצעות התקשורת הבין-תאית "לעודד את שכניהם" לצמוח מחדש. בספרות הביו-רפואית קיימת מחלוקת על בטיחות התרפיה בלייזר רך.
הטיפול באלופציה אראטה כולל נטילת סטרואידים, וכן לעיתים חלק מהתכשירים שהוזכרו לעיל, אם כי שיעור ההצלחה מוגבל.
שיער שנשר כתוצאה מטראומה, כגון לידה, אנורקסיה או כימותרפיה, חוזר בדרך-כלל לצמוח לאחר התאוששות הגוף.
נשירה

נשירה או נשירת שיער עשויה להיות בעיה אסתטית, בה כמות השערות הנושרות מקרקפת הראש באופן טבעי היא גבוהה מהרגיל (השערות ישובו לצמוח אחרי הנשירה). כיום הבעיה ניתנת לטיפול רפואי. אם ביום בודד, אדם בעל שיער מלא (כלומר אדם שאינו סובל מהתקרחות) משיר מראשו 50 שערות בקירוב (כולל בהסתרקות בודדה), הרי שאדם הסובל מנשירה ישיר כמות גדולה יותר של שיער (לא בהכרח באופן משמעותי). נשירה היא בדרך כלל בעיה זמנית שהטיפול בה פשוט יחסית. המונח "נשירה" מתייחס כמעט תמיד לנשירת שיער הראש. הסובלים מנשירה הם בעיקר בעלי שיער ארוך (חלק ניכר מהזכרים, ולא מעט מן הנקבות האנושיים), גם בעלי חיים אחרים עלולים להיתפס כ"סובלים" מנשירה, כמו למשל חתולים המשירים לא מעט משיערם מסיבות שונות.