stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יאיר צוקרמן
הערות שוליים

↑  רס"ן יאיר צוקרמן, מצטיין שר הביטחון שנת 2013, באתר אתר הגבורה, ‏ראש השנה ה'תשע"ד
↑  חנן גרינווד, חוזרים ללימודים, באתר ישראל היום, 6 ביוני 2018
↑  סא"ל יאיר צוקרמן, מג"ד הנח"ל להורים: הילד שלכם בידיים טובות, באתר ערוץ 7, 25 בנובמבר 2018
↑  עדו בן פורת, מפקד חדש לבא"ח נח"ל: גיל ורנר מחליף את יאיר צוקרמן, באתר ערוץ 7, 29 ביולי 2020
↑  מפקד חדש לחטיבת המילואים עציוני: אל"מ איתן גלעד, באתר ערוץ 7, 15 באוגוסט 2022
↑   דף מפקד מח"ט הנח"ל אל"ם יאיר צוקרמן, באתר צה"ל, 8 באוקטובר 2023
↑  יואב זיתון, איתמר אייכנר, 3 טילים מכטב"ם, בניגוד להוראות וללא אישור: שרשרת הכשלים בהרג עובדי הסיוע - והקצינים שיודחו, באתר ynet, 5 באפריל 2024
| מפקדי חטיבת עציוני |
| --- | --- | --- |
|  חטיבת עציוני   (1947 - 1949) | ישראל עמיר • דוד שאלתיאל • משה דיין • יצחק פונדק |  |
|  חטיבה 408   (1978 - 2010) | חיים אורן • עזרא סלע • חזי צפריר • ברוך שפיגל • מוני חורב • נמרוד רן • דני שחר • רון שכנר • ארז וינר • רפי מילוא • גיא הלוי |  |
|  חטיבת עציוני   (2010 - הווה) | גיא הלוי • אילן דיקשטיין • קובי ולר • אורן שמחה • יאיר צוקרמן • איתן גלעד • שראל סבג |  |
יניב בארוט

| --- | --- |

אל"ם יניב בארוט בטקס מינויו למפקד חטיבת כפיר, אוגוסט 2023
 לידה:  1981 (בן 44 בערך) ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2000
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד פלנ"ט צנחנים  מפקד סיירת חרוב   קצין אג"ם של אוגדת עזה   מפקד חטיבה 55   קצין אג"ם של פיקוד הצפון   מפקד חטיבת כפיר
 פעולות ומבצעים
   המערכה ברצועת הביטחון  האינתיפאדה השנייה  מבצע חומת מגן    מלחמת לבנון השנייה  מבצע עופרת יצוקה  מבצע עמוד ענן  מבצע שובו אחים    מבצע צוק איתן  מלחמת חרבות ברזל
 
יניב בארוט (נולד בשנת 1981) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, המשמש מפקד חטיבת כפיר. קודם לכן שימש קצין אג"ם של פיקוד הצפון, מפקד חטיבה 55, קצין אג"ם של אוגדת עזה ומפקד סיירת חרוב.
ביוגרפיה

בארוט התגייס לצה"ל בשנת 2000, התנדב לצנחנים והתקבל לסיירת צנחנים. עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בסיום הקורס שב לסיירת צנחנים ושימש במגוון תפקידי פיקוד, והשתתף בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה ובמלחמת לבנון השנייה. בשנת 2008 מונה למפקד פלנ"ט צנחנים, והוביל אותה בלחימה בין היתר במבצע עופרת יצוקה, את תפקידו סיים בשנת 2009. לאחר מכן שימש כסגן מפקד גדוד 101 בין השנים 2011–2012.
בשנת 2015 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד חרוב. בשנת 2016, הגדוד בפיקודו קיבל תעודת הצטיינות ממפקד אוגדת איו"ש, ליאור כרמלי, על פעילותו בגזרת חטיבת עציון. בנובמבר 2016, החל תחת פיקודו הסבת הגדוד לסיירת, תהליך שהסתיים ב-22 במרץ 2017 עת הוקמה סיירת חרוב, את תפקידו סיים בשלהי מאי 2017. לאחר מכן מונה לקצין אג"ם של אוגדת עזה בין השנים 2017–2019. ב-28 באפריל 2019 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבה 55, תפקיד בו שירת עד 24 במאי 2021. ביוני 2021 מונה לקצין אג"ם של פיקוד הצפון, ושימש בתפקיד עד שנת 2023. ב-20 באוגוסט 2023 מונה למפקד חטיבת כפיר.
במהלך מלחמת חרבות ברזל, לראשונה מאז הקמת חטיבת כפיר, הוביל אל"ם בארוט את החטיבה בתמרון בלב רצועת עזה.
במרץ 2025 סוכם ללימודים במכללה לביטחון לאומי.
חיים אישיים

בארוט מתגורר בתל אביב, נשוי ואב לשלושה. בעל תואר ראשון בממשל, דיפלומטיה ואסטרטגיה מהמרכז הבינתחומי הרצליה ותואר שני במדעי המדינה מאוניברסיטת חיפה.
הערות שוליים

↑  גל פרל פינקל, הערכת אמ"ן מזהה אפשרות להסדרה עם חמאס, בדרום בינתיים אין רגיעה, באתר זמן ישראל, 23 בינואר 2020
↑  חופי עמוס, לוחמי גל הטרור: תעודת הצטיינות לגדוד חרוב, באתר nrg‏, 8 בספטמבר 2016
↑  מפקדי היחידה, אתר פלנ"ט צנחנים
↑  גל פרל פינקל, מתווה הרכש שאישרה הממשלה לצבא מלמד על סדר העדיפויות האמיתי שלו, באתר זמן ישראל, 10 בפברואר 2021
↑  יואב זיתון, צפו: שובה של סיירת חרוב לצה"ל, באתר ynet, 17 במאי 2017
↑  אבי יששכרוף, סמטה אחר סמטה, פיר אחרי פיר | שבתי אחרי 16 שנה, וזו לא שג'אעיה שזכרתי, באתר ynet, 9 בדצמבר 2023
צבעון

ערך זה עוסק בישוב בישראל. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
צבעון - מבט דרומה, להר מירון
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: הצפון
מועצה אזורית: הגליל העליון
גובה ממוצע: ‎761 מטר
תאריך ייסוד: 1980
תנועה מיישבת: התנועה הקיבוצית
סוג יישוב: קיבוץ
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2023
  - אוכלוסייה: 457 תושבים
    - מתוכם, תושבי ישראל: 455 תושבי ישראל
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת אצבע הגליל מוגדלת) צבעון(למפת אצבע הגליל רגילה) צבעון(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום צבעון(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום צבעון33°01′32″N 35°24′59″E﻿ / ﻿33.0256270296274°N 35.4162649604273°E﻿ / 33.0256270296274; 35.4162649604273  heמפת היישובים של מועצה אזורית הגליל העליון באדום - צבעון בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 6 מתוך 10
http://www.tzivon.com
טקס נטיעות ט"ו בשבט בהיאחזות צבעון
צִבְעוֹן הוא קיבוץ בגליל העליון, הנמצא צפונית להר מירון, מזרחית לקיבוץ סאסא, בסמוך לגבול בין ישראל ללבנון, ושייך למועצה אזורית הגליל העליון.
היסטוריה

היישוב יועד להיות קיבוץ של השומר הצעיר, ועד התגבשות גרעין מיישב הוחלט להקים במקום היאחזות נח"ל בינואר 1980. לקראת איוש ההיאחזות עלו למקום בני מושבים מהגליל, בתמיכה בלתי רשמית של מועצה אזורית מרום הגליל, לתפוס את הנקודה במחאה על כך שבמסגרת תוכנית המצפים בגליל לא הוקצו להם מצפים. בני הגרעין התגוררו במקום בצפיפות רבה של שתי משפחות בחדרון. מחלקת ההתיישבות החליטה לא לפנות את המתיישבים בכוח ובתגובה איימו בקיבוצים לפנות את המקום בעצמם. צה"ל עיכב את עליית גרעין הנח"ל למקום כדי לא לקחת חלק בעימות. בסוף פברואר 1980 הושג הסדר עם הפולשים על הפינוי, והיאחזות הנח"ל התמקמה במקום. היישוב אוזרח בשנת 1986, והפך לקיבוץ.
צבעון ממוקם על הר קלען, בתוך שטח יער טבעי, סמוך לכביש 89, קילומטר אחד מזרחית לצומת סאסא. הקיבוץ נתחם על ידי גן לאומי ברעם בצפון, נחל דישון ממערב, נחל צבעון ממזרח ושמורת הר מירון בדרום. נקרא על שם נחל צבעון הסמוך.
מבני המגורים בצבעון אינם אופייניים לבתי משפחה קיבוציים. כל הבתים המשפחתיים הם צמודי קרקע ובנויים בתוך החורש הטבעי. בדומה ליישובים קהילתיים, אין בצבעון בתים משותפים כלל. לפיכך מראה היישוב מזכיר מאוד יישובים קהילתיים באזור.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף דצמבר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  בוקי נאה, 4 האחזויות נח"ל יקומו החודש, מעריב, 7 בינואר 1980
נח"ל צבעון עלה לפיסגת הר קלען, דבר, 3 בספטמבר 1980
↑  מנחם רהט, ציוד מל"ח הועמד לרשות הפולשים, מעריב, 4 בפברואר 1980
↑  שמעון וייס, 150 משפחות של בני מושבי הגליל פלשו למצפה הר קלען, דבר, 8 בינואר 1980
↑  שתי משפחות ושלושה רווקים בחדר אחד, מעריב, 25 בינואר 1980
↑  מנחם רהט, המשטרה לא תפנה הפולשים מהר קלען, מעריב, 10 בינואר 1980
↑  ארנון מגן, שוקלים שימוש בכח נגד בני המושבים, דבר, 15 בינואר 1980
↑  מאיר הראובני, הפולשים למצפה קלען יפנו המקום בקרוב, מעריב, 28 בפברואר 1980
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007590410005171  VIAF: 317132740   WorldCat (עם VIAF): 317132740 
ערך זה הוא קצרמרבנושא קיבוצים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
צבעון - מבט מערבה
צבעון - מגרש המשחקים בהרחבה
יחסי הרשות הפלסטינית – צ'ילה

| יחסי הרשות הפלסטינית – צ'ילה |
| --- | --- |
הרשות הפלסטינית: צ'ילה


הרשות הפלסטינית: צ'ילה
שטח (בקילומטר רבוע)
6,220: 756,102
אוכלוסייה
5,557,965: 19,828,067
תמ"ג (במיליוני דולרים)
17,396: 335,533
תמ"ג לנפש (בדולרים)
3,130: 16,922

מחמוד עבאס וסבסטיאן פיניירה בפגישה בארמון לה-מונדה, סנטיאגו, צ'ילה.
יחסי הרשות הפלסטינית–צ'ילה הם יחסי חוץ בין צ'ילה לרשות הפלסטינית. בצ'ילה קיימת קהילה פלסטינית המונה 450,000–500,000 הנחשבת לגדולה ביותר מחוץ לעולם הערבי. המספר המדויק של הפלסטינים אינו ידוע, כולל מספר הצאצאים, עקב הזרימות השונות לאורך ההיסטוריה.
ב-7 בינואר 2011 הכירה צ'ילה בפלסטין כמדינה "מלאה, חופשית וריבונית". ב-29 בנובמבר 2018 אסר הקונגרס הלאומי הצ'יליאני על כניסת מוצרים המיוצרים בהתנחלויות ישראליות.
שגרירים פלסטינים בצ'ילה

גריס אל-אטרש (جريس الأطرش; 1990–1992)
חוסיין עבד אל-חלק (حسين عبد الخالق; 1992–2000)
סברי עטייה (صبري عطية; 2000–2005) - בהמשך שגריר הרשות הפלסטינית באיטליה
מאי אלקיילה (אנ') (مي الكيلة; 2006–2013) - בהמשך שרת הבריאות של הרשות הפלסטינית
עימאד אל-ג'דא (عماد الجدع; 2014–2022) - קודם לכן נציג אש"ף והרשות הפלסטינית לכמה מדינות
ורה באבון (2022– נוכחית) בעבר כיהנה בראשות עיריית בית לחם
ראו גם

פלסטינו
איניאקי ויליאמס

איניאקי ויליאמס ארתיואר (בספרדית: Iñaki Williams Arthuer ; נולד ב-15 ביוני 1994) הוא כדורגלן ספרדי-בסקי-גנאי המשחק בעמדת החלוץ באתלטיק בילבאו ובנבחרת גאנה.
קריירת נבחרות

ב-20 במרץ 2015, ויליאמס זומן לראשונה לסגל נבחרת ספרד עד גיל 21 למשחקי הידידות מול נורווגיה עד גיל 21 ובלארוס עד גיל 21. את הופעת הבכורה שלו הוא ערך ב-26 במרץ, בניצחון 0–2 מול נורווגיה עד גיל 21 בקרטחנה, כשהחליף את מוניר אל-חדאדי במחצית.
ויליאמס היה אחד מ-11 שחקני הכוננות (שחקנים שיצטרפו לסגל הנבחרת במקרה שאחד משחקני הסגל לא יהיה כשיר) של נבחרת ספרד תחת אימונו של ויסנטה דל בוסקה ביורו 2016. בערך באותה תקופה הוא עורר התעניינות גם אצל נבחרת גאנה בשל שורשיו, כשהיה במעקב של הסקאוט הספרדי שלהם, ג'רארד נוס. את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ספרד ביצע לראשונה ב-29 במאי 2016, כשהוא מחליף את חברו לנבחרת מרקו אסנסיו שערך גם הוא בכורה בתבוסה 3–1 במשחק הידידות מול בוסניה והרצגובינה.
ב-12 באוקטובר 2018, ויליאמס ערך הופעת בכורה בנבחרת חבל הבסקים, פתח ולא הוחלף בניצחון 4–2 על נבחרת ונצואלה באצטדיון מנדיסורוצה.
בקיץ 2022, הודיע ויליאמס כי החליט לייצג מעתה את נבחרת גאנה. ב-23 בספטמבר 2022 ערך את הופעת הבכורה במדי גאנה בהפסד 0–3 לברזיל במשחק ידידות.
נכלל בסגל נבחרת גאנה לטורניר מונדיאל 2022.
נכלל בסגל נבחרת גאנה לטורניר גביע אפריקה לאומות 2023.
חיים אישיים

אחיו הצעיר של ויליאמס, ניקו, גם כן כדורגלן המשחק בעמדת החלוץ, ואשר החל מעונת 2021 משמש כבן קבוצתו. ב-28 באפריל 2021, לאחר עונה בקבוצת המילואים בילבאו אתלטיק, ביצע ניקו את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת כאשר עלה כמחליף במחצית השנייה של משחק ליגה מול ריאל ויאדוליד. עשר דקות לאחר החילוף עלה איניאקי גם כן מן הספסל לשחק לצד אחיו.
ויליאמס היה אחד מכוכבי סדרת הטלוויזיה הדוקומנטרית של אמזון פריים שש חלומות, שצולמה בעונת 2017/2018.
תארים

הסופר קאפ הספרדי: 2021
גביע המלך הספרדי: 2023/24
סגנות אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21: 2017
שחקן החודש בלה ליגה: ינואר 2019
פרס שער הזהב של העונה של העיתון מארקה: 2018/19
השחקן האפריקאי המצטיין בלה ליגה: 2023/24
הערות שוליים

↑  אורי קופר, בן המהגרים שהפך לסמל: סיפורו של איניאקי ויליאמס, באתר ynet, 19 בינואר 2021
1 2  השיא הספרדי ייעצר: כוכב בילבאו יחמיץ משחק ליגה אחרי 6 שנים, באתר ynet, 30 באוגוסט 2022
↑  Otto Addo announces squad for World Cup finals באתר הרשמי של התאחדות הכדורגל הגנאית, 14 בנובמבר 2022 (באנגלית)
↑  CAN 2023 : la liste du Ghana sans Partey ni un réfractaire ! באתר Afrik Foot, ‏ 1 בינואר 2024 (בצרפתית)
| נבחרת גאנה – מונדיאל 2022 |
| --- | --- | --- |
|  1 אטי-זיגי •  2 למפטי •  3 אודוי •  4 סליסו •  5 פארטי •  6 אווסו •  7 איסאהאקו •  8 קיירה •  9 ג'. איו •  10 א. איו •   11 בוכארי •  12 דנלאד • 13 אפרייה •  14 מנסה • 15 איידו • 16 נורודין • 17 רחמן • 18 אמרטי • 19 ויליאמס • 20 קודוס • 21 עבדול סאמד • 22 סולימאנה • 23 ג'יקו • 24 סווה • 25 סמניו • 26 סיידו • מאמן: אדו |  1 אטי-זיגי •  2 למפטי •  3 אודוי •  4 סליסו •  5 פארטי •  6 אווסו •  7 איסאהאקו •  8 קיירה •  9 ג'. איו •  10 א. איו •   11 בוכארי •  12 דנלאד • 13 אפרייה •  14 מנסה • 15 איידו • 16 נורודין • 17 רחמן • 18 אמרטי • 19 ויליאמס • 20 קודוס • 21 עבדול סאמד • 22 סולימאנה • 23 ג'יקו • 24 סווה • 25 סמניו • 26 סיידו • מאמן: אדו | גאנה |
| נבחרת גאנה – גביע אפריקה לאומות 2023 |
| --- | --- | --- |
|  1 אופורי •  2 סיידו •  3 אודוי •  4 אופוקו •  5 שינדלר •  6 סליסו •  7 קניגסדרפר •  8 אשימרו •  9 ג'. איו •  10 א. איו •   11 בוכארי •  12 וולאקוט • 13 פנטסיל •  14 מנסה • 15 אווסו • 16 אטי-זיגי • 17 חמידו • 18 אמרטי • 19 ויליאמס • 20 קודוס • 21 עבדול סאמד • 22 למפטי • 23 ג'יקו • 24 נואמה • 25 סמניו • 26 באבא • 27 סווה • מאמן: יוטון |  1 אופורי •  2 סיידו •  3 אודוי •  4 אופוקו •  5 שינדלר •  6 סליסו •  7 קניגסדרפר •  8 אשימרו •  9 ג'. איו •  10 א. איו •   11 בוכארי •  12 וולאקוט • 13 פנטסיל •  14 מנסה • 15 אווסו • 16 אטי-זיגי • 17 חמידו • 18 אמרטי • 19 ויליאמס • 20 קודוס • 21 עבדול סאמד • 22 למפטי • 23 ג'יקו • 24 נואמה • 25 סמניו • 26 באבא • 27 סווה • מאמן: יוטון | גאנה |
ויליאמס במדי בילבאו, 2015
הסעודה האחרונה (תצלום)

| --- | --- |

 מידע כללי
 צלם:  עדי נס
 תאריך יצירה:  1999 
 טכניקה וחומרים:  הדפסת צבע 
 ממדים בס"מ
 רוחב:  144 ס״מ (מהדורה מוגבלת)  308.6 ס״מ (מהדורה מוגבלת) 
 גובה:  90 ס״מ (מהדורה מוגבלת)  180.3 ס״מ (מהדורה מוגבלת) 
 נתונים על היצירה
 מיקום:  מוזיאון ישראל (B02.0218); מוזיאון סן דייגו לאמנות (MCAS.2001.32)
 
הציור של לאונרדו דה וינצ'י, אליו מתייחסת היצירה
"ללא כותרת" הוא שמו הרשמי של התצלום המכונה "הסעודה האחרונה", אחד התצלומים המפורסמים ביותר של הצלם הישראלי עדי נס ואחת היצירות הידועות ביותר באמנות הישראלית המודרנית. בתצלום מוצגת קבוצת חיילי צה"ל המבוימת בהעמדה המזכירה את הציור "הסעודה האחרונה" מאת הצייר לאונרדו דה וינצ'י. עותקים של היצירה נמצאים כיום במוזיאון ישראל בירושלים ובמוזיאון סן דייגו לאמנות שבסן דייגו.
ב-16 במרץ 2005 נמכר הצילום ב-102,000 דולר במכירה פומבית. ב-27 בפברואר 2007 נמכר הצילום בשנית, הפעם ב-264,000 דולר, ובכך שבר נס את שיא התמחור על צילום ישראלי. ב-17 בדצמבר 2013 נמכרה היצירה ב-377 אלף דולר, כשהוא שובר את השיא הקודם, ויחד עמו את שיא המחיר לצילום ישראלי ולאמן ישראלי בן-זמננו.
תיאור היצירה

הסעודה האחרונה של ישו, שהייתה כנראה סעודת סדר פסח בהשתתפות ישו ותלמידיו, היא נושאם של ציורים רבים של ציירים שונים. אחת התמונות המפורסמות ביותר של הסעודה האחרונה היא יצירתו של לאונרדו דה וינצ'י, המתארת את הסעודה האחרונה עצמה. התמונה צוירה על קיר הרפקטוריום במנזר הדומיניקני בכנסיית סנטה מריה דלה גרציה במילאנו.
עדי נס שחזר את העמדת הדמויות ביצירתו של דה וינצ'י, אך תוך שימוש בדוגמנים הלבושים כחיילי צה"ל ויצירת מצג של ארוחת ערב בשרית בבסיס צבאי בדרום הארץ.
בדומה ליצירתו של דה וינצ'י, דמותו של ישו ממוקמת במרכז היצירה. עדי נס רומז על הקשר בין החייל היושב במרכז יצירתו לבין ישו בכך שסביב ראשו של החייל ישנה מעין הילה או כתר עשוי קוצים - תוך רמיזה לצליבת ישו ולכך שהוא הולבש כתר קוצים במהלכה. הילה או כתר זה נוצרים על ידי העמדת שיח קוצני ברקע היצירה, הנראה דרך חלון החדר בו נערכת הארוחה, כך שהשיח הקוצני מופיע בדיוק מאחורי ראשו של החייל.
השימוש בכלי אוכל בשריים צבאיים מרמז על המשמעות של הסעודה בנצרות, בה מיוחסים אכילת הלחם לאכילת בשרו של ישו, ושתיית היין לשתיית דמו.
הבדל עיקרי בין שתי היצירות הוא מיקומו של יהודה איש קריות. בשתי היצירות מקובצים השליחים בקבוצות של שלוש, אולם בעוד שביצירתו של דה וינצ'י יהודה איש קריות ממוקם באחת הקבוצות (קבוצה הצופה לעבר ישו), ביצירתו של עדי נס ממוקם יהודה איש קריות בנפרד מיתר השליחים, כשהוא ניצב בצדה השמאלי של התמונה. בכך למעשה חורג נס ממספר האנשים המקובל - במקום 13 נוכחים בארוחה, ביצירתו של נס 14 משתתפים.
הבדל מרכזי נוסף הוא בהתייחסות הדמויות לדמותו של ישו. בעוד שאצל דה וינצ'י כל הדמויות מתייחסות לדמותו של ישו (דה וינצ'י תיאר את הרגע בו האשים ישו את תלמידיו בכך שאחד מהם יבגוד בו בהמשך הלילה, ועל פניהן של הדמויות ניתן לראות את תדהמתם), ביצירתו של נס קבוצות השליחים מדברות בינן לבין עצמן, בלי קשר עין או התייחסות גופנית לדמותו של ישו, המביטה קדימה לעבר הצופה בתמונה; היחיד המביט לעבר דמותו של ישו הוא החייל המגלם את דמותו של יהודה איש קריות.
ביקורת

טל סלוצקר כתב על היצירה חודשיים לאחר טבח שבעה באוקטובר: ”זה בדיוק מה שהחמאס תוקפים בעודם נלחמים בנו, וכך נחים החיילים לקראת כל קרב שיכול להיות הקרב האחרון. זו יצירה ישראלית שנכנסה לפנתיאון האמנות של האמנות הישראלית, והיא מלאה במקוריות, במיניות, ובהברקה של עדי נס.”
הערות שוליים

↑  איתן ברונר, Artists Absorb Israel’s Six Decades, and Move On , הניו יורק טיימס, 19 במאי 2008
↑  דנה גילרמן, תצלום של עדי נס נמכר הלילה במכירה פומבית בסותביס ב-102 אלף דולר, באתר TheMarker‏, 16 במרץ 2005
↑  עוד נס לעדי, באתר nrg‏, 27 בפברואר 2007
↑  חגית פלג רותם, ‏פידיון של 4.3 מיליון דולר במכירה הישראלית של סותבי'ס ניו-יורק, באתר גלובס, 18 בדצמבר 2013
↑  טל סלוצקר, הרגע שלפני הדרמה הגדולה: מסה על אמנות ואכזריות, באתר יְקוּם תַּרְבּוּת, 11 בדצמבר 2023
↑  "זה האיש" - דבריו של פונטיוס פילאטוס בפני קהל עוין בהצביעו על ישו, זמן קצר לפני צליבתו, הבשורה על-פי יוחנן 19 5.
גבריאל נדאף

| --- | --- |
נדאף, דצמבר 2014
נדאף, דצמבר 2014
 לידה:  18 באוגוסט 1973 (בן 51) ישראל יפיע, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 פעילות בולטת:  כומר
 תפקיד:  דובר 
 השקפה דתית:  נצרות יוונית-אורתודוקסית 
 פרסים והוקרה:  מדליק משואה (2016)  רוטרי (2014)  אלגמיינר (2015)  אם תרצו (2013)  פרס בגין (2015)  הקונגרס היהודי העולמי (2014)  אלגמיינר (2014) 
 
גבריאל (ג'יבּראיל) נַדַאף (בערבית: جبرائيل نداف, תעתיק מדויק: גִ'בְּרַאאִיל נַדַאף; נולד ב-18 באוגוסט 1973) הוא כומר יווני-אורתודוקסי ישראלי, אשר היה דיין בבית הדין הדתי של העדה ודובר הפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית של ירושלים. שימש כמנהיג הרוחני של פורום גיוס העדה הנוצרית לצה"ל. ב-2016 השיא משואה ביום העצמאות.
פעילותו לגיוס נוצרים דוברי ערבית גונתה על ידי מנהיגי ציבור ערבים בישראל. ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו, משרד הביטחון, שרים, חברי כנסת, ראשי ערים ואישי ציבור נוספים הביעו תמיכה בפעילותו.
פעילותו ופעילות הפורום שלו הביאה בתוך זמן קצר לגיוסם של מאות נוצרים לשירות בצה"ל ובעיקר לשירות לאומי, למרות מסע ההחרמה שניהלו מנהיגי ציבור ערבים בישראל. נכון ל-2017, כשליש מפוטנציאל הגיוס של הנוצרים בישראל, רובם המכריע דוברי ערבית, מתגייס לצה"ל ובעיקר לשירות הלאומי, לעומת בודדים בלבד שעשו כן לפני תחילת פעילותו.
פעיל גם נגד האנטישמיות וה-BDS בישראל ובפעילות דיפלומטיה ציבורית ברחבי העולם. במסגרת פעילות ציבורית זו נשא בין היתר ביוזמת ארגון UN WATCH נאום במועצת זכויות האדם של האו"ם, בו טען שמדינת ישראל היא המדינה הבטוחה ביותר לנוצרים במזרח התיכון.
בשנת 2015 פרסם האב נדאף ספרון נוצרי תאולוגי כנגד החרם על ישראל (BDS), הספרון בשם TestThe Spirits: A Christian Guide to the Anti-Israel Boycott Movement ערוך בין היתר בסגנון של שאלות ותשובות תאולוגיות השוללות את ה-BDS מנקודת מבט נוצרית.
קורות חיים

נדאף נולד ב-1973 ביפיע, כפר ערבי בסמוך לנצרת שמקצת תושביו נוצרים. מאז 1995 שימש ככומר כנסיית הבשורה "המעיין" בנצרת, וכן ככומר של המנזר היווני-אורתודוקסי בנצרת, השייך לפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית הירושלמית, שהיא העדה הנוצרית הגדולה בישראל. כיהן כדובר הפטריארכיה וכדיין בבית הדין הכנסייתי שלה.
ב-2005 עתר לבית משפט ישראלי יחד עם כומר נוסף כנגד המוסדות הרשמיים של הפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית. השניים ניסו למנוע את הדחתו של הפטריארך אירינאוס הראשון, שנחשב פרו-ישראלי יחסית, ובחירת פטריארך אחר במקומו. ניסיונם נכשל בסופו של דבר, ובמקום אירינאוס נבחר תיאופילוס השלישי, שנחשב בשעתו פחות פרו-ישראלי ויותר פרו-פלסטיני מקודמו.
ביולי 2018 הותר לפרסום כי נערכה חקירה בעניינו של נדאף בחשד לעבירות על חוק העונשין. באוקטובר 2018 פורסם כי פרקליטות מחוז חיפה (פלילי) החליטה לסגור את תיקי החקירה בשל היעדר אשמה וחוסר בראיות.
דעותיו ופעילותו למען גיוס נוצרים לצה"ל

נדאף מאמין שעל צעירי העדה הנוצרית להשתלב בחברה הישראלית. הוא בעד גיוס נוצרים לצבא ולמערכת הביטחון, תומך בשירות לאומי וסבור שמדינת ישראל היא העוגן והביטחון למיעוט הנוצרי שחי בגבולותיה: "אנו רואים עצמנו כאזרחים שווי זכויות – וגם חובות. אנחנו רוצים שהצעירים הנוצרים ישתלבו לגמרי בחברה הישראלית, וזה אומר גם שוויון בנשיאה בנטל. העתיד שלנו כמיעוט נוצרי כרוך בעתידה של מדינת ישראל. אנחנו רוצים לתת יותר לחברה ולתרום את חלקנו כמו האחרים".
ב-16 באוקטובר 2012 נערך בנצרת עילית כנס שנועד לעודד גיוס צעירים נוצרים לצבא ולשירות הלאומי. את הכנס ארגנו משרד הביטחון ועיריית נצרת עילית, אך מי שיזמו אותו היו פורום גיוס העדה הנוצרית ונדאף, מנהיגו הרוחני. בכנס השתתפו 121 צעירים נוצרים ומעט מוסלמים, בדואים, ודרוזים, שהביעו רצון להתגייס לשירות מלא ואף קרבי, בצה"ל.
בכנס השני שקיימו נדאף והפורום ביוני 2013 נמסר כי קצב הגיוס של צעירים נוצרים לצה"ל שולש בין השנים 2010 – 2013, אף כי עדיין מדובר במספרים קטנים מאוד אבסולוטית (90 לשנה בערך) וכי בנוסף לגיוס לצה"ל גויסו גם כמה מאות צעירים מבני העדה, לשירות לאומי או אזרחי. ב-5 באוגוסט 2013 פרסם משרד ראש הממשלה כי "בשנה האחרונה חלה עלייה משמעותית במספר המתגייסים הנוצרים לצה"ל, מ-35 מתגייסים לפני שנה לכ-100 השנה, ו-500 צעירים נוספים מהעדה משרתים בשירות לאומי".
ב-1 במאי 2014, בכינוס הפורום בנצרת נמסר כי ב-2013 המשיך וגדל עוד מספר הערבים הנוצרים המתגייסים לצה"ל ועמד על כ-150 איש, בנוסף למתגייסים לשירות לאומי ואזרחי. כמו כן, מספר המתגייסים לצה"ל, ברבעון הראשון של 2014, עד וכולל גיוס מרץ 2014 עמד על 105 איש. עם זאת, נדאף עצמו מסר במרץ 2015 כי מספר המתגייסים הנוצרים בשנת 2014 עמד על 100 בהשוואה ל-180 בשנת 2013 וטען כי מספר המתגייסים יירד עוד בעקבות הסתה נגדם.
בפורום גיוס העדה הנוצרית שבאנגלית נודע כ-CEC – Christian Empowerment Council שבראשו עמד האב נדאף פעלו נוצרים דוברי ערבית, יהודים ונוצרים מהעולם. בין הפעילים הבולטים ניתן למנות את אשרף אליאס ששימש הדובר לשפה הערבית, אידית פאנוס שישמה מנהלת אדמיניסטרטיבית, טל בן שלמה שניהל את המתנדבים מחו"ל, עמית ברק שהיה מנהל הפרויקטים, ג'ונתן אלחורי שהיה דובר הפורום ואחרים.
בין התומכים המשמעותיים בפורום היו פסטור גון הייגי מארגון CUFI והקרן לידידות של הרב יחיאל אקשטיין.
ביוני 2017 הודיע נדאף על פרישתו מהפורום.
עמותת פורום גיוס העדה הנוצרית פורקה ב-2019.
העמותה נסגרה בין היתר כתוצאה מקמפיין תקשורתי שקידמו כנגד עמותת הפורום והאב נדאף חדשות 2 והכתב חיים ריבלין, אתר 0404 של בועז גולן ועו"ד אייל פלטק. עם סגירת עמותת הפורום ירד נושא גיוס הנוצרים מסדר היום הציבורי והפוליטי ומספר המתגייסים הנוצרים לא השתפר.
תגובות לכנסים שיזם > תגובתם של ראשי הציבור הערבי

ראש עיריית נצרת ויו"ר ועד ראשי הרשויות הערביות ראמז ג'ראיסי, נוצרי יווני-אורתודוקסי אף הוא, וחברי הכנסת מוחמד ברכה, דב חנין וחנא סוויד, נוצרי יווני-קתולי, כולם מחד"ש כנסו כנס המוני ובו גינו את הכנס של נדאף וטענו שמטרתו "לגרום לשסע עדתי בתוך החברה הערבית". מועצת הקהילה של העדה הנוצרית-אורתודוקסית החליטה למנוע את כניסתו למתחם הכנסייה בנצרת בנימוק ש"הערבים הנוצרים לא ייתנו יד למהלכים שמטרתם לפלג ולסכסך את החברה הערבית הפלסטינית בישראל". נדאף הצליח לאחר מכן להיכנס לכנסייתו רק תחת משמר ואבטחה של אנשיו, חיילים נוצרים בצה"ל ובמשמר הגבול.
לדברי אנשי נדאף, הקואליציה הקומוניסטית-אסלאמית יצאה למסע השמצות אגרסיבי כנגדו בעיתונות הערבית, המקומית והבינלאומית, ברשתות החברתיות וביוטיוב. הוא כונה "הסוכן הציוני, הבוגד, המשוגע, האיש שרץ אחרי הכסף ומגייס צעירים לצבא הכיבוש" ובאתרים ערבים פורסמו קישורים לעמוד פייסבוק שמציג "רשימה שחורה" של כמרים, חיילי צה"ל ואנשי מערכת הביטחון בני העדה הנוצרית שתומכים ומעודדים צעירים להתגייס לצה"ל. מתנגדי גיוס נכנסו לבתי הספר בנצרת והחתימו נערים שלא יתגייסו לצבא, וחיילים תושבי נצרת נאלצו לבקש ממפקדיהם לצאת הביתה בלבוש אזרחי, מחשש להצקות ולהטרדות. גורמים ברשות הפלסטינית ובמדינות ערב, הזהירו את נדאף בצורה חריפה כי אם יאונה רע לנוצרים בעזה, ביריחו, בבית לחם ובמדינות ערב – האשמה כולה תוטל עליו היות שהוא זה שדוחף את הנוצרים לשרת ב"צבא הציוני"[דרוש מקור].
גם חברת הכנסת חנין זועבי מבל"ד וחבר הכנסת אחמד טיבי מרע"מ-תע"ל כתבו מכתבים ודיברו והתייצבו כנגד נדאף, פעילותו, הפורום שהוא מנהיגו הרוחני, הכנסים שהוא מכנס ומי שהולך בעקבותיו.
נציגים מהרשות הפלסטינית ביקרו אצל הפטריארך היווני אורתודוקסי ביוני 2013, בעקבות הכנס השני של המתגייסים הנוצרים לצה"ל ולשרות הלאומי ודרשו ממנו לפטר את נדאף לאלתר. אל הדרישה הזו התווספו מכתבים של מספר חברי כנסת ערבים, ביניהם חנין זועבי, מוחמד ברכה ובאסל גטאס. גטאס אמר "קראנו לפטריארך שיסביר לנדאף הזה, שזה לא התפקיד שלו. שיוריד בבקשה את הגלימה שלו ויצטרף לליכוד או לישראל ביתנו. הוא רוצה להביא את העדה הנוצרית למעמד של העדה הדרוזית, ולהוציא אותה מההשתייכות הלאומית שלה". בנוסף נשלחו לפטריארך מכתבים בעניין, מראשי מועצות מהמגזר הערבי.
באמצע יוני 2013 פרסם הפטריארך תיאופילוס השלישי באמצעי התקשורת הערביים הודעת גינוי חמורה לפעילותו של נדאף. כעבור שבוע הוא זימן אותו לשיחה אישית בעניין, אשר מטרתה המקורית הייתה ככל הנראה לפטרו מתפקידו. הפגישה עצמה התקיימה ב-25 ביוני 2013 וארכה שעות, אולם לחץ נגדי שהופעל על ידי ראשי הממסד הישראלי, לרבות שרת המשפטים ציפי לבני ושר הפנים גדעון סער, גרם ככל הנראה לכך שהפטריארך נמנע בסופו של דבר מלפטר את נדאף באותה פגישה.
ב-6 במאי 2014 פרסם דובר הפטריארכיה היוונית אורתודוקסית, האב עיסא מסלח, הודעה לפיה "הפטריארך תיאופילוס השלישי החליט לשלול את כלל הסמכויות של האב נדאף בכנסייה ולהדיח אותו מתפקידו כראש הכנסייה האורתודוקסית ביפיע", אולם בתוך כשבועיים הסתבר שהדובר, איש הרשות הפלסטינית, פרסם את הדברים על דעת עצמו, וכי הפטריארכיה לא שללה את סמכויותיו של האב נדאף.