stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הזירה המערבית במלחמת האזרחים האמריקנית
מהלך המלחמה > מערכת פרנקלין-נאשוויל (ספטמבר - דצמבר 1864)

בעוד שכוחותיו של שרמן נחו והתכוננו להמשך המערכה לכיוון מזרח, יצא הוד למסע להבסת שרמן על ידי ניתוק קווי האספקה שלו מצ'טנוגה. הוא נע מערבה דרך אלבמה ופנה צפונה לעבר טנסי, בתקווה ששרמן יעקב אחריו ויגרר לקרב. אסטרטגיה זו הייתה יעילה במידה מסוימת, מכיוון שתנועה זו, ביחד עם פשיטות פרשים של נייתן בדפורד פורסט, גרמה לבלבול וחששות כבדים אצל שרמן. למרות זאת, שרמן נמנע מליצור מגע מלא. הוא שלח את מייג'ור ג'נרל ג'ורג' ה' תומאס עם חלקים מארמיית קמברלנד ומרבית גייסות הפרשים להגן על נאשוויל מפני הוד, בעוד הוא הניע את מרבית צבאו לעבר סוואנה, ג'ורג'יה.
כוחותיו של תומאס היו מפוצלים: מחצית עמו בנאשוויל, והמחצית השנייה עם ג'ון סקופילד יצאה מאטלנטה למרדף אחר כוחות הקונפדרציה, כאשר חיילים נוספים מממערכת נהר רד היו אמורים להגיע ולתגברם. הוד קיווה להביס את סקופילד לפני שהתגבורות מלואיזיאנה יגיעו אליו. ההזדמנות לכך הייתה בקרב ספרינג היל (29 בנובמבר 1864), אולם כוחות האיחוד הצליחו לחמוק מן המלכודת, מכיוון שכוחות הקונפדרציה כשלו לחסום את כביש קולומבוס-פרנקלין בעורף כוחות האיחוד. בקרב פרנקלין שנערך ביום למחרת, הוד תקף חזיתית מספר פעמים את מערך המגננה החפור של כוחות האיחוד וספג אבדות כבידות.
ההיסטוריון דייוויד אייכר כתב ש"הוד פצע את צבאו אנושות בפרנקלין, והרג אותו בקרב נאשוויל".
בנאשוויל, כשלמולו הכוחות המשולבים של תומאס וסקופילד, הוד התחפר להגנה מספר קילומטרים מדרום לעיר וחיכה, בתקווה שתומס יהרוס את צבאו בהתקפה על ביצורי כוחות הקונפדרציה. לאחר שבועיים של הכנות במזג אוויר חורפי, ולאחר שספג לחץ רב מגרנט וממשלת האיחוד לצאת להתקפה, פתח תומאס בהסתערות מוחצת אשר שלחה את הוד והניצולים מן הקרב לנסיגה לפרנקלין, ולאחר מכן למיסיסיפי. צבאו של הוד לא התאושש מן התבוסה הקשה ולא שב למלא תפקיד ככוח לוחם. לבקשתו, שוחרר הוד מפיקוד על ארמיית טנסי; לוטננט ג'נרל ריצ'רד טיילור מונה כמפקד זמני של הארמייה.
מהלך המלחמה > "הצעדה אל הים" של שרמן (נובמבר - דצמבר 1864)

מערכת סוואנה של שרמן ידועה יותר בשם "הצעדה אל הים". שרמן וגרנט האמינו שמלחמת האזרחים תסתיים רק לאחר שהיכולת האסטרטגית, הכלכלית, והפסיכולוגית של הקונפדרציה תשבר באופן מוחץ. מכיוון שכך, הפעיל שרמן את מדיניות "האדמה החרוכה", והורה לחייליו לשרוף יבולים, להרוג בהמות, להחרים אספקה, ולהרוס תשתית אזרחית לאורך ציר ההתקדמות. מדיניות זו היא אחת מאבני הבניין של אסטרטגיית מלחמה כוללת.
צבאו של שרמן עזב את אטלנטה ב-15 בנובמבר 1864, והתקדם בשני טורים שהמרחק ביניהם כ-100 קילומטר; הטור הימני בפיקוד מייג'ור ג'נרל אוליבר האוורד, והשמאלי בפיקוד מייג'ור ג'נרל הנרי סלוקום. בין שני הטורים ההרס היה ניכר ויצר שנאה לדורות. רוב ההתנגדות לצבאו של שרמן באה מהמיליציה של ג'ורג'יה ומהמשמר האזרחי, אם כי חיל הפרשים של ג'וזף ווילר מארמיית טנסי וחיילים ממחלקת דרום קרוליינה, ג'ורג'יה ופלורידה העמידו גם הם התנגדות מפוזרת. ב-17 בדצמבר פגש שרמן בסוואנה כ-10,000 חיילים תחת פיקודו של מייג'ור ג'נרל ויליאם הארדי. לאחר שספג הרעשה ארטילרית ממושכת נטש הארדי את העיר, ושרמן נכנס אליה ב-22 בדצמבר 1864. הוא שלח הודעה טלגרפית אל הנשיא לינקולן: "אני מבקש להעניק לך את העיר סוואנה כמתנת חג המולד..."
מהלך המלחמה > מערכת הקרוליינות וכניעתו של ג'ונסטון (פברואר - אפריל 1865)

לאחר תפיסת סוואנה, קיבל שרמן הוראה מגרנט להעלות את צבאו על ספינות ולתגבר את צבאות האיחוד בווירג'יניה, היכן שגרנט היה שקוע במצור על פטרסבורג מול צבאו של רוברט א. לי. שרמן הציע אסטרטגיה אלטרנטיבית. הוא שכנע את גרנט שעדיף שהוא יצעד צפונה דרך הקרוליינות בעודו הורס כל תשתית בעלת חשיבות צבאית במסלולו, בדומה לצעדה אל הים שערך בג'ורג'יה. הוא שם לו למטרה מיוחדת לטפל בקרוליינה הדרומית, המדינה הראשונה לפרוש מן האיחוד, על מנת להשפיע על מורל מדינות הדרום.
תוכניתו של שרמן הייתה לעקוף ריכוזי כוחות קטנים של הקונפדרציה באוגוסטה, ג'ורג'יה, וצ'ארלסטון, קרוליינה הדרומית, על מנת להגיע לגולדסבורו, קרוליינה הצפונית, עד 15 במרץ 1865, היכן שהיה אמור להפגש עם כוחותיו של ג'ון סקופילד ואלפרד טרי. בדומה לשיטת הפעולה שלו בג'ורג'יה, הניע שרמן את הארמיות שלו במספר כיוונים בו זמנית, ועל ידי כך בלבל את האויב והסתיר את מטרתו העיקרית, קולומביה, בירת קרוליינה הדרומית. מולו עמדה ארמיית טנסי הקטנה והמוכה, שוב תחת פיקודו של גנרל ג'וזף א' ג'ונסטון. ב-17 בפברואר נכנעה העיר קולומביה לשרמן. שריפות פרצו בעיר, והחריבו את מרבית מרכז העיר. שריפת קולומביה נותרה אבן מחלוקת; יש הטענים שהשריפות נגרמו כתוצאה מטעויות, בעוד אחרים טוענים למעשה נקם מכוון. באותו יום פינו כוחות הקונפדרציה את צ'ארלסטון. ב-18 בפברואר הרסו כוחותיו של שרמן כל תשתית בעלת ערך צבאי בעיר קולומביה. נמל הים המשמעותי האחרון של הקונפדרציה, בווילמינגטון, קרוליינה הצפונית, נכנע ב-22 בפברואר.
כאשר נשיא הקונפדרציה ג'פרסון דייוויס והגנרל המפקד רוברט א' לי איבדו אמון ביכולתו של בורגארד להדוף את האיום מכוחות האיחוד, הם מינו את ג'ונסטון לעמוד בראש כל כוחות הקונפדרציה בקרוליינות, כולל שאריות ארמיית טנסי. ג'ונסטון ריכז את כוחותיו, שלהם קרא ארמיית הדרום, ותקף בקרב בנטונוויל (19–21 במרץ 1865) אגף אחד מצבאו של שרמן (בראשותו של הנרי סלוקום). ג'ונסטון ניסה ללא הצלחה להביס את האגף השמאלי של שרמן לפני שזה יספיק להגיע לגולדסבורו או יחבור לכוחות האגף הימני בפיקוד אוליבר הווארד. ההתקפה הראשונה של הקונפדרציה מחצה את קו ההגנה הראשון של האיחוד, אולם סלוקום הצליח להתאושש ולארגן מגננה, והחזיק מעמד עד אשר הגיע אוליבר אל שדה הקרב במהלך הלילה. ג'ונסטון נשאר בשדה הקרב עוד יומיים בתקווה לניצחון של הקונפדרציה בדומה לניצחונו בקרב הר קנסו (יוני 1864), אולם לבסוף נסוג לראלי, בעוד שרמן רודף אחריו.
ב-11 באפריל הגיעה לג'ונסטון הידיעה שגנרל רוברט א' לי נכנע (עם כול כוחות הקונפדרציה בווירג'יניה) באפומטוקס קורט האוס; בעקבות זאת הוא שלח לשרמן בקשה למשא ומתן על תנאי כניעה. ב-18 באפריל, שלושה ימים לאחר רצח אברהם לינקולן, חתם ג'ונסטון על הסכם הפסקת אש עם שרמן, בחוות בנט פלייס אשר ליד תחנת דרהאם. שרמן נקלע לצרות פוליטיות מכיוון שהציע לג'ונסטון הסכם כניעה שכלל נושאים פוליטיים כמו גם צבאיים, מבלי שקיבל אישור לכך מגרנט או מממשלת ארצות הברית. עניין זה יצר בלבול שנמשך עד 26 באפריל, כאשר ג'ונסטון הסכים לתנאים צבאיים בלבד, בדומה לתנאים שהוצעו לגנרל לי באפומטוקס קורט האוס, ונכנע רשמית עם כול כוחות הקונפדרציה בקרוליינות, ג'ורג'יה ופלורידה.
מהלך המלחמה > הפשיטה של וילסון, מערכת מוביל, וכניעתו של פורסט (מרץ - מאי 1865)

בעקבות הניצחון בנאשוויל, שלח מייג'ור ג'נרל ג'ורג' הנרי תומאס את מייג'ור ג'נרל ג'יימס ה' וילסון להרוס את מה שנותר מן התשתית הצבאית והתעשייתית באלבמה וג'ורג'יה, מדינות הליבה של הקונפדרציה. בנוסף, שלח תומאס את מייג'ור ג'נרל אדוארד קאנבי לכבוש סוף סוף את מוביל, לאחר שזו נשארה בידי הקונפדרציה למרות ניצחונו של אדמירל פאראגוט במפרץ מוביל.
בסוף מרץ יצא וילסון עם גייס הפרשים של הפיקוד הצבאי של המיסיסיפי לפשיטה במרכז אלבמה, עם הוראות להרוס את יתרת התשתית התעשייתית של הקונפדרציה באזור, בייחוד באליטון (ברמינגהאם של ימינו) וסלמה. הכוח היחידי שנותר להתמודד מול וילסון היה חיל הפרשים של נייתן בדפורד פורסט. אליטון נפלה בידי כוחות האיחוד ב-29 במרץ, לפני שפורסט הספיק לרכז את כוחותיו. יחידה בפיקודו של בריגדיר ג'נרל ג'ון ט' קרוקסטון החריבה את המפעלים באזור, וב-4 באפריל שרפה את אוניברסיטת אלבמה בטסקלוסה. העיר סלמה נכבשה ב-2 באפריל לאחר קרב, שהיה הקרב האחרון, והתבוסה, של פורסט. לאחר שהרס את המפעלים ומסילות הרכבת באזור, המשיך וילסון מזרחה לעבר ג'ורג'יה. הוא תפס את הגשר על נהר צ'טהוצ'י בקולומבוס, ג'ורג'יה, תוך כדי לחימה, והמשיך לעבר מייקון; כאן, ב-21 באפריל, הגיעה אליו ידיעה משרמן "לחדול מפעולות מלחמתיות נוספות ומעשי הרס עד אשר תשמע על חידוש מעשי האיבה".
קאנבי, אשר פיקד על המחלקה הצבאית של מערב מסיסיפי, נחת באמצע מרץ ליד הכניסה למפרץ מוביל, התקדם לאורך החוף המזרחי עד מבצר ספאניש פורט, והטיל עליו מצור ב-27 במרץ. ב-1 באפריל הגיעו כוחות האיחוד בפיקוד פרדריק סטיל במסע יבשתי מפנסקולה, והחלו במצור על מבצר פורט בלייקלי. ב-8 באפריל פתחו כוחות האיחוד בהפגזה על ספאניש פורט מתשעים תותחי שדה, ובעקבותיה הסתערות חיל רגלים מחצה את המגינים. ביום למחרת עבר קאנבי לתקוף את פורט בלייקלי, וכבש גם אותו. קרבות אלה הכריחו את מייג'ור ג'נרל דאבני מאורי, מפקד העיר מוביל מטעם הקונפדרציה, לפנות את העיר.
כאשר קיבל לוטננט ג'נרל ריצ'רד טיילור, מפקד כוחות הקונפדרציה באלבמה, מיסיסיפי ומזרח לואיזיאנה, את הידיעה על כניעתם של לי וג'ונסטון, הוא נכנע עם כוחותיו ב-4 במאי, בעוד פורסט נכנע רשמית ב-9 במאי. ב-20 במאי השתלטו הפרשים של וילסון רשמית על טאלאהאסי, פלורידה, הבירה האחרונה להיכנע ממזרח למיסיסיפי. בכך הסתיימו הפעולות הצבאיות בגזרה המערבית. יחידה מן הפרשים של וילסון לכדה את ג'פרסון דייוויס נשיא הקונפדרציה ב-10 במאי ליד אירווינוויל, ג'ורג'יה (אנ').
רשימת קרבות יבשה עיקריים

קרבות היבשה הקשים ביותר בזירה המערבית, על פי מספר האבדות (הרוגים, פצועים, שבויים ונעדרים), היו:
| קרב | מדינה | תאריך | גודל הכוח | גודל הכוח |  האיחוד> מפקד |  הקונפדרציה> מפקד | אבדות | אבדות | סך הכל> אבדות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| המצור על ויקסבורג | מיסיסיפי | 18630518 18.5.1863 - 4.7.1863 | 77,000 | 33,000 | יוליסס גרנט | ג'ון ק' פמברטון | 4,835 | 32,697 | 37,532 |
| קרב צ'יקמוגה | ג'ורג'יה | 18630919 19-20.9.1863 | 60,000 | 65,000 | ויליאם רוזקרנס | ברקסטון בראג | 16,170 | 18,454 | 34,624 |
| קרב נהר סטונס | טנסי | 18621231 31.12.1862 - 2.1.1863 | 41,400 | 35,000 | ויליאם רוזקרנס | ברקסטון בראג | 12,906 | 11,739 | 24,645 |
| קרב שילה | טנסי | 18620406 6-7.4.1862 | 63,000 | 44,699 | יוליסס גרנט | אלברט סידני ג'ונסטון | 13,047 | 10,699 | 23,746 |
| המצור על פורט האדסון | לואיזיאנה | 18630522 22.5.1863 - 9.7.1863 | 35,000 | 7,500 | נת'ניאל באנקס | פרנקלין גארדנר | 10,000 | 7,500 | 17,500 |
| קרב מישיונרי רידג' | טנסי | 18631125 25.11.1863 | 56,359 | 44,010 | יוליסס גרנט | ברקסטון בראג | 5,824 | 6,667 | 12,491 |
| קרב אטלנטה | ג'ורג'יה | 18640722 22.7.1864 | 34,863 | 40,438 | ויליאם ט' שרמן | ג'ון בל הוד | 3,641 | 8,499 | 12,140 |
| קרב נאשוויל | טנסי | 18641215 15-16.12.1864 | 55,000 | 30,000 | ג'ורג' הנרי תומאס | ג'ון בל הוד | 3,061 | 6,000 | 9,061 |
| קרב פרנקלין | טנסי | 18641130 30.11.1864 | 27,000 | 27,000 | ג'ון סקופילד | ג'ון בל הוד | 2,326 | 6,252 | 8,578 |
| קרב פריוויל | קנטקי | 18621008 8.10.1862 | 22,000 | 16,000 | דון קרלוס ביואל | ברקסטון בראג | 4,276 | 3,401 | 7,677 |
| קרב קורינת' השני | מיסיסיפי | 1862103 3-4.10.1862 | 23,000 | 22,000 | ויליאם רוזקרנס | ארל ואן דורן | 2,520 | 4,233 | 6,753 |
| קרב פיצ'טרי קריק | ג'ורג'יה | 18640720 20.7.1864 | 21,655 | 20,250 | ג'ורג' הנרי תומאס | ג'ון בל הוד | 1,710 | 4,796 | 6,506 |
| קרב צ'מפיון היל | מיסיסיפי | 18630516 16.5.1863 | 32,000 | 22,000 | יוליסס גרנט | ג'ון ק' פמברטון | 2,457 | 3,840 | 6,297 |
| קרב ריצ'מונד | קנטקי | 18620829 29-30.8.1862 | 6,500 | 6,850 | ויליאם "בול" נלסון | אדמונד קירבי סמית' | 5,353 | 451 | 5,804 |
↑  כולל 29,495 שבויים מן הקונפדרציה, אשר נכנעו וקיבלו שחרור על תנאי.
הערות שוליים

↑  תחילת פעולות בזירה המערבית, פלישת הקונפדרציה לקנטקי; מלחמת האזרחים החלה ב-12 באפריל 1861.
↑  תום פעולות בזירה המערבית, כניעת פלורידה; מלחמת האזרחים הסתיימה ב-9 במאי 1865 (בהצהרה נשיאותית).
↑  Woodworth (1990), pp. xi-xii.
↑  Woodworth (1990), pp. 21–22.
↑  Fuller (1956), pp. 49–81.
↑  Woodworth (1990), pp. 18–19.
↑  U.S. National Park Service, Civil War Battle Summaries by Campaign
↑  Foote, vol. 1, pp. 86–89.
↑  McPherson, pp. 393
↑  Foote, vol. 1, pp. 144–52, 178–79.
↑  Cunningham, pp. 44–45, 48–50.
↑  Cunningham, pp. 57–66.
↑  Cunningham, pp. 83, 94–95.
↑  Cunningham, pp. 72–73, 88–89.
↑  Kennedy, pp. 48–52.
↑  Kennedy, pp. 56–59.
↑  Cunningham, pp. 384–95.
↑  Cozzens (1997), pp. 32, 35–36.
↑  Noe, pp. 22, 26–27, 30.
↑  Noe, pp. 37–39, 72.
↑  Noe, pp. 313, 336–38.
↑  Cozzens (1997), pp. 43, 86–114.
↑  Cozzens (1997), pp. 135–37, 315–17.
↑  Kennedy, pp. 151–54.
↑  Ballard, ch. 2, p. 31-59.
↑  Kennedy, pp. 154, 181.
↑  Foote, vol. 2, pp. 70–71, 75–77.
↑  Shea, ch. 4, p. 46-55.
↑  Foote, vol. 2, pp. 64, 133–38.
↑  Shea, ch. 5, p. 60-75.
↑  Shea, ch. 7, p. 90-105.
↑  Foote, vol. 2, pp. 358–59, 384–86.
↑  Shea, ch. 8, p. 90-105.
↑  Shea, ch. 9-10, p. 90-105.
↑  Foote, vol. 2, pp. 606–614
↑  Ballard, ch. 12-13, p. 358-413.
↑  Foote, vol. 2, ch. 2, sec. 4.
↑  Foote, vol. 2, ch. 7, sec. 1; Cozzens (1992), ch. 1.
↑  Foote, vol. 2, ch. 7, sec. 2.
↑  Foote, vol. 2, pp. 687–88, 715–48.
↑  Cozzens (1994), pp. 7, 61–65.
↑  Cozzens (1994), pp. 173–90, 205–43, 273–95, 397.
↑  Castel, pp. 63, 66.
↑  Castel, pp. 78–79, 83–87, 127.
↑  Castel, pp. 303–304, 319–20.
↑  Castel, pp. 360–61, 522–24.
↑  Castel, p. 543; Kennedy, p. 374–76.
↑  Sword, pp. 46–51, 59–62.
↑  Sword, pp. 81, 152–55, 261–63.
↑  Eicher, p. 774.
↑  Sword, pp. 290–93, 386, 430–33.
↑  Foote, vol. 3, pp. 614, 622–23.
↑  Foote, vol. 3, pp. 642–54, 711–14.
↑  Hughes, pp. 1–3.
↑  Hughes, pp. 2–3, 21.
↑  Hughes, pp. 21–24,89–91, 168.
↑  Trudeau, pp. 213, 237–42.
↑  Trudeau, pp. 12, 159–68, 252–59.
↑  Trudeau, pp. 6–8, 176–84.
↑  Trudeau, pp. 259–62, 293–94.
מבלמונט (נובמבר 1861) לקרב שילה (אפריל 1862).

  הקונפדרציה
  האיחוד
מקורינת' (מאי 1862) לפריוויל (אוקטובר 1862)

  הקונפדרציה
  האיחוד
מבצעים נגד ויקסבורג, מבצעי הנהרות של גרנט, והפשיטה של גרירסון; נובמבר 1862 - אפריל 1863.

  הקונפדרציה
  האיחוד
המערכה (השנייה) של גרנט לכיבוש ויקסבורג, אפריל - יולי 1863.

  הקונפדרציה
  האיחוד
מוויקסבורג (דצמבר 1862 - יולי 1863) ועד צ'יקמוגה (ספטמבר 1863).

  הקונפדרציה
  האיחוד
מערכת טולהומה (יוני 1863).

  הקונפדרציה
  האיחוד
הקרבות על הר לוקאאוט ורכס מישיונרי, מערכת צ'טנוגה (24–25 בנובמבר 1863).

  הקונפדרציה
  האיחוד
מערכת אטלנטה

  הקונפדרציה
  האיחוד
מערכת פרנקלין-נאשוויל.

  הקונפדרציה
  האיחוד
"הצעדה אל הים" של שרמן, תנועות כוחות האיחוד
מערכת הקרוליינות

  הקונפדרציה
  האיחוד
דניאל שפרבר

| --- | --- |

דניאל שפרבר
 לידה:  4 בנובמבר 1940 (בן 84) 
 ענף מדעי:  יהדות, הלכה, ספרות חז"ל, אמנות יהודית 
 מקום לימודים:  יוניברסיטי קולג' לונדון  בית הספר קילברן  ישיבה דפלטבוש  ישיבת קול תורה 
 מוסדות:  אוניברסיטת בר-אילן  האוניברסיטה הפתוחה 
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (1992) 
 צאצאים:  דוד שפרבר, אביגיל שפרבר 
 
הרב דניאל שפרבר (נולד בד' בחשוון ה'תש"א, 4 בנובמבר 1940) הוא חוקר תלמוד ויהדות, פרופסור אמריטוס באוניברסיטת בר-אילן, איש חינוך ואיש ציבור, חתן פרס ישראל במדעי היהדות לשנת תשנ"ב.
ביוגרפיה

דניאל שפרבר נולד בשנת 1940 בטירת גְריך (Gwrych Castle) שבוויילס, במחנה לילדים יהודים גרמנים שנמלטו/הוברחו מאימת המלחמה באירופה. המחנה נוהל על ידי אביו הרב ד"ר שמואל שפרבר ואמו מרים שפרבר. לאחר המלחמה עברה משפחת שפרבר להתגורר במנצ'סטר ולאחר כמה שנים העתיקו את מקום מגוריהם ללונדון, שם סיים שפרבר את לימודיו התיכוניים בשנת 1958.
נישא לחנה, ולאחר סיום לימודיו עלה לישראל. עד שנת 2021 התגוררו ברובע היהודי בירושלים, ואז עברו להתגורר באבנת סמוך למשפחתה של ביתם, שרה דמרי, ממייסדי היישוב. בנו, דוד שפרבר הוא מבקר אמנות, בתו אביגיל שפרבר היא במאית קולנוע, ובנו יוסי שפרבר הוא איש חינוך.
ביוגרפיה > השכלה

בילדותו למד שפרבר תורה אצל אביו הרב שמואל ואצל סבו, הרב דוד שפרבר (שפערבער), חבר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל (ברומניה ובארץ ישראל) ואב בית הדין של קהילת בראשוב (רומניה), בעל שו"ת "אפרקסתא דעניא". את השכלתו התורנית הפורמלית רכש שפרבר בין השנים 1958–1959 בישיבת קול תורה בירושלים ובהמשך בין השנים 1959–1962 בישיבת חברון בירושלים. במהלך שנות לימודיו בישיבה הוסמך לרבנות על ידי סבו הרב דוד שפרבר.
בין השנים 1962–1968 רכש השכלה אקדמית, תואר ראשון בתולדות האמנות ותואר שלישי ביהדות ובהיסטוריה של העת העתיקה בקולג' האוניברסיטאי של לונדון. עבודת הדוקטורט על כסף ומחיר בשלטון הרומי בארץ ישראל בשנים 200–400, בהדרכת הפרופסורים זיגפריד שטיין, יו טרנר וארנאלדו מומיליאנו פורסמה בשנת 1974 בהוצאת אוניברסיטת בר-אילן.
ביוגרפיה > תפקידים ועשייה ציבורית

שפרבר הוא ממייסדי בית הכנסת "יד-תמר" בשכונת רחביה בירושלים משנת 1970, ובמשך כשלושה עשורים שימש רב בית הכנסת. מרצה במחלקה לתלמוד באוניברסיטת בר-אילן משנת 1968 ואילך, כפרופסור מן המניין משנת 1978. שימש כחבר בוועדה האקדמית של האוניברסיטה הפתוחה משנת 1979, חבר האקדמיה ללשון העברית וחבר בהנהלת הקרן למחקר בסיסי של האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
בראשית שנות השמונים עמד בראש המחלקה ללימודי יסוד ביהדות, בראש המחלקה לתלמוד ובראש המסלול לאמנות יהודית. משנת 1982 ואילך, מופקד על הקתדרה ע"ש מילן רובר לחקר התלמוד באוניברסיטת בר-אילן. כיהן כדיקן הפקולטה למדעי היהדות באוניברסיטת בר-אילן בשנים 1985–1989. מופקד על הקתדרה לתלמוד ע"ש רוברט מ' ברן בבית מורשה החל משנת 2003. חבר הוועדה אקדמית של מכללת יעקב הרצוג ליהדות באלון שבות. מכהן בתפקיד נשיא "המכון הגבוה לתורה" (מג"ל) של אוניברסיטת בר-אילן משנת 2004.
שפרבר הקים וניהל במשך שנים רבות את ההוצאה לאור של אוניברסיטת בר-אילן. משמש כיום גם כחבר מערכות כתבי העת "סידרא" ו"קתרסיס".
במשך עשור[דרושה הבהרה] שימש כיו"ר מועצת החינוך הממלכתי-דתי במשרד החינוך. לאורך השנים שימש כפרופסור אורח בין השאר בישיבה יוניברסיטי בבית המדרש לרבנים באמריקה, באוניברסיטת הרווארד ובאוניברסיטת מנצ'סטר. שימש כפרופסור אורח ב-Revel Graduate School של ישיבה יוניברסיטי בניו יורק.
בשנת 2010 קיבל מעמד פרופסור אמריטוס.
בשנת 2017 יצא לאור ספר יובל לכבודו בשם "דרכי דניאל" ובו מחקרים במדעי היהדות בעריכת פרופ' אדם פרזיגר. בספר זה תיאר פרופ' שמא יהודה פרידמן את מפעלו המחקרי והרב ד"ר אביעד הולנדר הציג את גישתו ההלכתית.
בשנים 2018–2019 ישב הרב שפרבר שלוש פעמים בראש הרכבים שונים כבית דין פרטי, ביוזמת עמותת "מרכז צדק לנשים", ופסק שהקידושין של שלוש מסורבות גט בטלים מעיקרם.
בשנת 2020, בראשית התפרצות מגפת הקורונה בישראל, התפרסם בשמו כי כאשר האישה חוששת לטבול במקווה מחשש להידבקות בנגיף, בני הזוג יכולים לגעת זה בזה כשהם לבושים. הוא פסק כך "להלכה ולא למעשה", עד שיצטרפו אליו רבנים נוספים. הפסק עורר פולמוס ורבנים רבים יצאו נגדו.
ספריו ומחקריו

מחקרו עוסק בתחום השתלשלות המנהג וההלכה היהודית ובנושאים הקשורים להתהוותם של המנהג וההלכה בתקופת המשנה והתלמוד. בעניינים אלו פרסם:
תולדות המנהגים היהודיים: ספריו המפורסמים ביותר בנושא זה הם סדרת הספרים: "מנהגי ישראל: מקורות ותולדות", שראו אור בשמונה כרכים. ושני הספרים באנגלית: מעגל החיים היהודי (The Jewish Life Cycle) וספרו מדוע יהודים עושים את שהם עושים (Why Jews do what they do)
תולדות ההלכה: התחום העיקרי של מחקריו הוא תולדות ההלכה, כולל תקופת התלמוד, תולדות ההלכה שאחרי התלמוד ותולדות המנהגים.
פילולוגיה קלאסית: שפרבר עסק במילים בשפות היוונית והלטינית שנמצאות בספרות חז"ל. ישנן כ-1500 מילים כאלו, ובכך עסק בספרו Essays on Greek and Latin in the Mishna.
תרבות חמרית היסטורית: סדרת ספריו "תרבות חומרית בארץ-ישראל בימי התלמוד" (Nautica Talmudica) עוסקת בחיי היום-יום בתקופת התלמוד, המשליכה על הבנת לשונה של ספרוּת חז"ל ומונחי הלעז השאולים מפרסית, יוונית, רומית וארמית, וקביעות ההלכה בעקבותיהם. לעיתים שפרבר מפרש מונחים מן המשנה והתלמוד על פי ממצאי חקר העתיקות.
נכון לשנת תשס"ח (2008) שפרבר כתב 30 ספרים, 337 מאמרים שפיטים ובנוסף להם 107 מאמרים פופולריים וביקורות ספרים.
ספריו ומחקריו > ספריו על מנהגי ישראל

מנהגי ישראל הם הטקסים היהודיים והחלטות שהתקבלו לצד ההלכה היהודית שאינם נחשבים מצוות מן התורה ולא נובעים מפרשנות התורה.
שפרבר עוסק במקורם והתפשטותם של מנהגים אלו, והשתלשלות סגנונם הייחודית לכל עדה. לעיתים המנהגים הועתקו או הושפעו מתרבויות זרות אודותם התחקה. שפרבר בדק גורמים חברתיים ואחרים שהובילו למנהג, ואת מעמדו ההלכתי של המנהג לעומת הדין. כמו כן עסק במושגים של מנהג טעות ומנהג שטות.
בנושאים אלה כתב ופרסם ספרים רבים:
מנהגי ישראל - סדרת ספרים בשמונה כרכים המתחקה אחר התהוות המנהגי היהודים (הצמודים להלכה אך אינם נחשבים "מצוות"). הספר כתוב באופן עממי אך כולל הערות מעמיקות המתאימות לקריאה מלומדת.
על מנהגי ישראל במעגל השנה כתב את הספר באנגלית למה היהודים עושים מה שהם עושים (Why Jews do what they do?), פרקים על מכלול מנהגי ישראל במעגל השנה.
על מנהג הרעשן בפורים ותולדותיו כתב את הספר "כיצד מכים את המן" (באנגלית: How to Strike Haman?‎).
ספריו ומחקריו > ספריו על מנהגי ישראל > דוגמאות להשתלשלות מנהג

בפרק על מנהג החלאקה – מנהג התספורת לפעוטות בני שלוש, שבספרו מנהגי ישראל, הוא מצא טקסי תספורת והקרבת שערות בספרות היוונית האלילית, והראה כיצד המנהג פשט למוסלמים ולבסוף הגיע ליהודים רק במאה ה-16, דרך הנוהגים במנהגי קבלת האר"י.
בספר "כיצד מכים את המן" כלל תיעוד של אוסף הרעשנים מהיכל שלמה בירושלים, וטען שתחילת השימוש במכשיר להרעשה הוא בחובת מצורעים בימי הביניים באירופה, ושצורת הרעשן בן ימינו מקורו ברעשן המשטרתי של המאה ה-16 באירופה וארצות הברית. רק ב-1850 הפסיקו שוטרי ניו יורק להשתמש בהם, ורעשנים כאלו נרכשו בידי יהודים ונמצאו באוספי יודאיקה.
ספריו ומחקריו > ספריו על תולדות ההלכה

בתחום תולדות ההלכה כתב ספרים אחדים:
בספרון לגיטימיות (Legitimacy) טען שבלי כלים מדעיים לא ניתן ללמוד בצורה טובה ואמיתית את מקורות ההלכה ואפשר לטעות טעויות גסות גם בהלכה. הוא מציע שיש להשתמש בכלים מדעיים: בלשנות, פילולוגיה וחקר הגרסה הנכונה, היכרות עם היסטוריה ושיטות חקר חברתי-כלכלי.
דרכה של הלכה – קריאת נשים בתורה: פרקים במדיניות פסיקה.
נתיבות פסיקה - ספרו האחרון עד כה (ה'תשפ"א, 2020) ספר המשך לספר דרכה של הלכה - קריאת נשים בתורה.
בספרים אלו שפרבר בוחן את המגבלות והאפשרויות הפתוחות בפני פוסקים בבואם להחליט על ההלכה בימינו, על פי כללי ההלכה ואופני הפסיקה שנעשו בעבר, בעת התמודדות עם המציאות המשתנה. לדעתו על הרב לפסוק פסיקות "ידידותיות" באמצעות כלי פסיקה והכרת תחומי מדע. בספר הראשון הביא את קריאת התורה לנשים כמקרה בוחן, ובספר השני הביא דוגמאות לפסיקה ידידותית כלשונו.
ספריו ומחקריו > ספרים במדעי היהדות

בתחום חקר הלשון והנוסח (פילולוגיה קלאסית) פרסם ספר אחד:
מסות על יוונית ולטינית במשנה - אסופת מאמרים בעברית ובאנגלית על מילים יווניות ולטיניות בספרות חז"ל.
הספר דן בניב הארצישראלי של העברית מאותה תקופה, והגיית מילים שאולות מן היוונית שאינן נשמעות כיווניות.
לדעתו יש לראות גרסאות סותרות כנוסחים תקינים של מידע שנאמרו כל אחת בניב המקומי שלה. ויש לחפש משמעות מיוחדת או משחק מילים כשנבחר ביטוי מושאל מיוונית במקום מונח עברי קיים.
על המאגיה והפולקלור בספרות הרבנית - ערך אסופת מאמרים בנושא (Magic and folklore in Rabbinic Literature).
הספר דן במקורות השמות והביטויים בתחום זה המופיעים הן באגדות חז"ל והן בספרוּת הנוצרית של ימי הביניים, בהשוואה לספרוּת מאגית יוונית, לטינית, נוצרית סורית ומאנדעית. בין היתר הוא טוען שלעיתים קיים שיבוש ביטויים מכוון: לדוגמה הביטוי "הוקוס פוקוס", לדעתו, מקורו בלטינית: "הוק אסט קורפוס" – שפירושה: "זו הגווייה של ישו". נוסחאות דומות קיימות בתלמוד במדרשים ונמצאו על קמעות. חלק מנוסחרים אלו שובשו בידי מעתיקים שלא הבינו אותם על נכון.
ספריו ומחקריו > ספריו על חיי היומיום בתקופת התלמוד

ארץ-ישראל בתקופה הרומית 200–400 לספירה - ספר בן שני כרכים, עיבוד עבודת הדוקטורט שלו על שיטת המטבע ומעמדם של בעלי הקרקע בארץ תחת השלטון הרומי בשנות חתימת המשנה וראשית התלמוד.
מידע זה מתוך ספרוּת חז"ל משמעותי לאור מיעוט המידע ממקורות אחרים של אותה תקופה.
ספנות בתלמוד (Nautica Talmudica) תיאור הידוע מהתקופה כולל איורים ותמונות מהממצא הארכאולוגי.
תרבות חומרית בארץ-ישראל בימי התלמוד - ספר בן שני כרכים, ובו זיהוי כלים המוזכרים במשנה ובתלמוד על פי מדעי חקר העתיקות וממצאי חפירות.
לדעתו רבים מהפירושים שניתנו בתלמוד ובתקופות שלאחריו שגו בהבנת המונחים ושמות הכלים, ולכן גם שגו בפירוש ההלכות. הדבר נבע מריחוק הזמן של 500–700 שנה וריחוק המקום בבבל, מצרים, צפון אפריקה, מקומות שלא הכירו את השפה היוונית והתרבות החומרית של ארץ-ישראל.
העיר בארץ-ישראל הרומית (באנגלית) - תיאור מבנה עיר טיפוסית ואופן ניהולה בארץ-ישראל בתקופת התלמוד, מבוסס על תיאורי התלמוד ובספרות היוונית הרומית והפרסית.
הספר מתאר במילים בשרטוטים ובתמונות את חומות העיר ומערכת המים והביוב שלה, הרחוב הראשי סעיפיו וסימטאות העיר, השוק ומוסדות הניהול שלו, את הבית ואת מבני הציבור: בתי המרזח, בתי המרחץ, הארכיון, ובית המשפט.
ספריו ומחקריו > ספרות בתר-משנאית

מסכת דרך ארץ זוטא - הוצאה מדעית של המסכת מתקופת האמוראים או מהתקופה הביזנטית כולל פירוש והפניות.
הספר נכתב בשנות השבעים עבור יהודי רוסיה הסגורים בברית המועצות, על מנת לקרבם ליהדות, ביוזמת משרד החוץ, מהדורה ראשונה הוברחה לרוסיה ואילו המהדורות הבאות הורחבו והוצאו מחדש.
גדול השלום, Great is Peace - מהדורה מהודרת של פרק במסכת דרך ארץ זוטא מתוך ספרו. הפרק דן במושג השלום על פי חז"ל.
הספר הוגש לאנואר סאדאת בעת חתימת חוזה השלום עם מצרים.
מדרש ירושלים: עיר הנצח באספקלריא של חז"ל - קטעי מדרש מטפיזיים על ירושלים של מעלה.