stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ברברה אקרלנד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  23 באוגוסט 1913 חוז'וב, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  1989 (בגיל 75 בערך) חוז'וב, רפובליקת פולין 
 מידע כללי
 מדינה:  פולין פולין
 ספורט
 ענף ספורט:  אתלטיקה
 מועדון:  מכבי קרקוב
 
ברברה אקרלנד (בפולנית: Barbara Ekerland-Wieczorek;‏ 23 באוגוסט 1913–1989), הייתה אתלטית פולנית-יהודיה, שיאנית פולין בקפיצה לגובה.
ביוגרפיה

אקרלנד נולדה בחוז'וב.
אקרלנד התאמנה בקבוצת מכבי קרקוב, ביחד עם אנדה מצנדורף, הלנה גוטליב, יבגניה גלזנר ומרילה פרייוולד.
באליפות פולין באתלטיקה שנערכה בבידגושץ' בשנת 1930 זכתה אקרלנד במדליית ארד בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.38 מטר.
ביוגרפיה > שיאנית פולין

ב-1 בפברואר 1931 קבעה אקרלנד בקפיצה לגובה שיא פולין חדש של 1.45 מטר.
אקרלנד נפטרה בחוז'וב בשנת 1989.
הערות שוליים

↑  כל המנצחים באליפות פולין באתלטיקה 1930 מוויקיפדיה (בפולנית)
↑  התפתחות שיא פולין בקפיצה לגובה לנשים
ברברה אנרייט

| --- | --- |

 לידה:  19 באוגוסט 1949 (בת 75) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 מידע כללי
 מדינה:  ארצות הברית 
 ספורט
 ענף ספורט:  פוקר 
 כניסה להיכל התהילה:  היכל התהילה של הפוקר (2007) היכל התהילה של הפוקר לנשים (2008)
 הישגים
 שיאים אישיים:  3 צמידי אליפות העולם בפוקר
 
ברברה אנרייט (באנגלית: Barbara Enright; נולדה ב-19 באוגוסט 1949) היא שחקנית פוקר אמריקאית מקצוענית ועורכת המגזין "Woman Poker Player". אנרייט היא אישה היחידה שהגיעה לשולחן הגמר של האירוע המרכזי באליפות העולם בפוקר והראשונה שזכתה בצמיד אליפות העולם בפוקר באירוע פתוח שאיננו לנשים או מוזמנים בלבד. סך הכל זכתה בשלושה צמידים לאורך הקריירה. בשנת 2007 נבחרה להיכל התהילה של הפוקר.
קריירת פוקר

ב-1986 זכתה אנרייט בצמיד אליפות העולם בפוקר הראשון שלה, בטורניר סטאד לנשים, וזכתה ב-16,400 אלף דולר. ב-1994 היא שחזרה את ההישג וזכתה בצמיד השני שלה באותו הטורניר, ובפרס הראשון של 38,400 דולר, והייתה לאישה הראשונה אשר זכתה בשני צמידים.
ב-1995 הייתה לאישה הראשונה והיחידה אשר הגיעה לשולחן הגמר של האירוע המרכזי, בו היא סיימה במקום החמישי. ב-1996 הייתה לאישה הראשונה שזוכה בצמיד באירוע פתוח שאיננו לנשים או מוזמנים בלבד, כאשר ניצחה בטורניר פוט לימיט טקסס הולדם ובפרס של 180 אלף דולר, והייתה לאישה הראשונה אשר זכתה בשלושה צמידים.
ב-2007 הייתה לאישה הראשונה אשר נבחרה להיכל התהילה של הפוקר.
קריירת פוקר > צמידי אליפות העולם בפוקר

| שנה | הטורניר | פרס |
| --- | --- | --- |
| 1986 | Women's Seven-Card Stud | 16,400 דולר |
| 1994 | Women's Seven-Card Stud | 38,400 דולר |
| 1996 | Pot Limit Hold'em | 180,000 דולר |
הערות שוליים

↑  Hellmuth, Enright Inducted Into Poker Hall of Fame, באתר CardPlayer, ‏6 ביולי 2007 (באנגלית)
ברייניגרברג

| --- | --- |

מבט כללי על הכפר
 מדינה:  גרמניה גרמניה
 מדינה:  נורדריין-וסטפאליה נורדריין-וסטפאליה
 מחוז:  קלן
 נפה:  אאכן
 גובה:  276 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  971 (2005)
 קואורדינטות:  50°44′00″N 6°14′00″E﻿ / ﻿50.733333333333°N 6.2333333333333°E﻿ / 50.733333333333; 6.2333333333333 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.breinigerberg.de
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת גרמניה מוגדלת) שטוטגרט מינכן ברלין קלן ברמן המבורג פרנקפורט הנובר דיסלדורף לייפציג דרזדן נירנברג קיל מגדבורג ארפורט רוסטוק מיינץ פרייבורג שוורין לוקס. הולנד בלגיה צרפת דנמרק צ'כיה פולין אוסטריה שווייץ הים הבלטי הים הצפוניברייניגרברג(למפת גרמניה רגילה) שטוטגרט מינכן ברלין קלן ברמן המבורג פרנקפורט הנובר דיסלדורף לייפציג דרזדן נירנברג קיל מגדבורג ארפורט רוסטוק מיינץ פרייבורג שוורין לוקס. הולנד בלגיה צרפת דנמרק צ'כיה פולין אוסטריה שווייץ הים הבלטי הים הצפוניברייניגרברג(למפת נורדריין-וסטפאליה רגילה) דיסלדורף קלן דורטמונד אסן דיסבורג וופרטל בילפלד מינסטר סקסוניה התחתונה הסן ריינלנד פפאלץ  בלגיה הולנדברייניגרברג(למפת נורדריין-וסטפאליה מוגדלת) דיסלדורף קלן דורטמונד אסן דיסבורג וופרטל בילפלד מינסטר סקסוניה התחתונה הסן ריינלנד פפאלץ  בלגיה הולנדברייניגרברג  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
ברייניגרברג (Breinigerberg) הוא כפר בן כ-1,000 תושבים, בקרבת העיירה שטולברג אשר במחוז אאכן, מדינת נורדריין-וסטפאליה, גרמניה.
ההיסטוריה של הכפר והאזור קשורה ישירות למכרות המינרלים שבסביבתו. השימוש במינרל קלמין הוא ייחודי לאזור שטולברג, ונעשה בו שימוש לצורך יצור פליז (סגסוגת של נחושת ואבץ).
ברייניגרברג נזכר במקורות עוד מן התקופה הרומית. 25 מטבעות המתוארכים לתקופה של 100 לפנה"ס ועד 92/3 לספירה, וכן נמצאו בכפר עדויות להתיישבות של בעלי מקצוע מן התקופה הרומית. מבנים מהתקופה הרומית באזור ברייניגרברג מתוארכים לתקופה שבין תחילת המאה ה-2 וסוף המאה ה-3.
ממזרח לכפר נמצא יער שטולברג המהווה חלק משמורת טבע, ויחודה בקיומה של צמחייה עשירה במינרל קלמין האופייני לאדמת האזור. שמורות טבע נמצאות גם באזורים שמצפון ומדרום לברייניגרברג, ובהם שרידי מכרות של המינרל גיר.
הממצאים הארכאולוגיים וההיסטוריים, וכן דוגמאות של הצמחייה הייחודית לשמורת הטבע ובעלי החיים המאכלסים אותה, מוצגים במרכז המידע בכפר אשר שימש בעבר כבית ספר.
בית הכנסת (כתב עת)

| --- | --- |
שער הגיליון הראשון, ערב ראש השנה ה'תש"ו
שער הגיליון הראשון, ערב ראש השנה ה'תש"ו
 מו"ל:  בית הכנסת הגדול (תל אביב)
 בעלים:  בית הכנסת הגדול (תל אביב)
 תאריכי הופעה:  1946–1948 (כשנתיים)
 מדינה:  ישראל
 
בית הכנסת היה כתב עת שעסק במגוון רחב של נושאים הנוגעים לעולמם של בתי כנסת. כתב העת ראה אור בשנים 1946–1948 בהוצאת בית הכנסת הגדול של תל אביב והופץ למנויים קבועים ברחבי ארץ ישראל כולה.
כתב העת כלל כתבות אורח, חלקן בפרסום חוזר. כתבות מערכת ומאמרים של נשיא בית הכנסת, דוד צבי פנקס. עורך כתב העת היה יעקב ציוני, ששימש במקביל כמזכירו פנקס. עובדות אלו מלמדות, לפי ראובן גפני על כך שבאופן כמעט ודאי, פנקס יזם את הפקת כתב העת והנחה את העבודה עליו.
עשרים ושמונה גיליונות של כתב העת ראו אור במהלך תקופת פעילותו. הגיליון האחרון, אייר-אב ה'תש"ח, ראה אור אחרי קום המדינה אך אין בו כל התייחסות להקמתה.
הרקע להקמת העיתון

בתקופת המנדט הבריטי הלך והתקבע מעמדו של בית הכנסת התל אביבי הגדול, ששאב חלק ממעמדו ביישוב כולו בעקבות עלייתה של העיר העברית הראשונה. בית הכנסת אף הפך לאחד מסמליה החזותיים הבולטים של העיר. נערכו בו אירועים בעלי אופי כלל לאומי, או כל אירוע "דיפלומטי" או כזה הנוגע ליחסי העם היהודי עם שלטונות המנדט. כן, נערכו בבית הכנסת עצרות ותפילות מיוחדות, אזכרות לדמויות לאומיות בולטות ותפילות חגיגיות כמו זו שנערכה לרגל עלייתו של ג'ורג' השישי לכס השלטון בבריטניה בשנת 1937.
מנהיגי בית הכנסת, ובראשם דוד צבי פנקס, ראו עצמם כמובילי דעה ו"עמוד ענן ההולך לפני המחנה" הציוני-דתי בארץ ישראל ואף בעולם כולו. ובהתאם להשקפה זו גיבשו את תוכני כתב העת, כך שמחד יעסקו בשאלת צביונם של בתי הכנסת באופן כללי ומאידך יגבשו תנועה ועניין סביב בית הכנסת בתל אביב, תנועה שתדון ותשפיע על עיצוב הדתיות הלאומית החדשה בארץ ישראל. מטרות אלו קיבלו את ביטויין בדברים שכתבו מפיקי כתב העת בגיליונותיו הראשונים, וגם ביוזמות וארגונים אשר קיבלו ביטוי בכתב העת במשך שלוש השנים שבהן הופיע כמעט מדי חודש.
גליונות

הגיליון הראשון של כתב העת הופיע בערב ראש השנה ה'תש"ו, והכיל 30 עמודים. בגיליון זה לא הוכרזה מידת התכיפות שבה יפורסם כתב העת, ובמהלך אותה השנה ראו אור עוד ארבעה גליונות, לקראת החגים: חנוכה, פורים, פסח ושבועות.
בסוף אותה השנה הוחלט כי כתב העת יצא לאור באופן סדיר יותר, ובשנים ה'תש"ז–ה'תש"ח יצאו עוד 23 גליונות שהתפרסמו כמעט מדי חודש.
לאחר שלוש שנים בהן התפרסם כתב העת הפצתו הופסקה, לדברי ציוני "בשל קשיים כספיים וטכניים". הגיליון האחרון, מספר עשרים ושמונה, ראה אור בקיץ תש"ח. במהלך השנים שלאחר סגירתו הופצו כל הגליונות של כתב העת בשלושה אוגדנים שנתיים.
תוכן כתב העת

את תכניו של כתב העת ניתן לחלק לשלוש קבוצות תוכן, שכל אחת מהן עסקה בנושאים אחרים הנוגעים לעולמה של היהדות הציונית בבית הכנסת עצמו, בשאר הארץ ובתפוצות.
קבוצת התכנים הראשונה עסקה בענייניו של בית הכנסת עצמו ומקומו בחברה הציוניות. קבוצת תכנים זאת כללה ראשית הודעות בענייניו של בית הכנסת כמו זמני התפילה, שעות השיעורים בבית הכנסת, דרשות של נשיא בית הכנסת דוד צבי פנקס ורבנים נוספים אשר היו חלק מבתי הכנסת, ואירועים אשר נגעו לבית הכנסת ובמובן מסוים לתל אביב כולה. כמו כן כללה קבוצת תכנים זאת דוחות כספיים של בתי הכנסת והוקרה למתפללים אשר תרמו מזמנם לפעילות השוטפת שלו. ניתן לראותה כקבוצת התכנים הפרסומית של כתב העת.
קבוצת התכנים השנייה עסקה בעולם המתפללים ובתי הכנסת בכל רחבי הארץ וכללה מאמרים בעיקר בנוגע להלכות בתי הכנסת ומצבם של בתי הכנסת בארץ. חלק מהתכנים עסקו בהשקפתו של פנקס על עניינים הלכתיים וכתב העת הרבה לעסוק בכך. סוגיה שנידונה בכתב העת, מקומן של נשים בבית הכנסת, עוררה סערה כאשר פנקס הביע דעתו על מקומן של נשים בחברה בכלל ובבית הכנסת בפרט. לאחר מכן עסק כתב העת בסוגיה עוד פעם אחת נוספת אך בראייה לקירוב לבבות על פי כתביו של הרב קוק, ומאז הדיון עליה לא חזר על עצמו בין המהדורות המאוחרות שיצאו. שתי קבוצות התכנים הללו שככל הנראה נכתבו בידי כותבים אשר היו חברי מערכת קבועים, לא נחתמו כאמור בשמם של הכותבים, לעומת קבוצת התכנים השלישית אשר נכתבה בידי "כותבים אורחים" והייתה חתומה בשמם של הכותבים.
הקבוצה השלישית עסקה בעניינים יהדות התפוצות והציונות, סיקור על מצבם של יהודי התפוצות ומאמרים הנוגעים לקהל קוראים מורחב יותר כמו תוכניותיה של העיר תל אביב.
ככל שתפוצתו של כתב העת התרחבה בקרב אנשי היישוב העברי השתנתה הדינמיקה בין קבוצות התכנים כך שהקבוצה השנייה והשלישית תפסו נפח גדול יותר מתכני כתב העת, עד שעם הזמן החלוקה לקבוצות תכנים הלכה והתעמעמה.
תמונות

כרך השנה השנייה של כתב העת
שער הגיליון ה-10 בכרך השני
מאמר המערכת בגליונו הראשון של 'בית הכנסת'
כתבה לדוגמה מתוך הגיליון הראשון של כתב העת
כתבה על נאומו של דוד צבי פנקס לרגל יום הולדתו ה-50
הערות שוליים

1 2 3  ראובן גפני, "בית הכנסת שבכתב": על כתב העת של בית הכנסת הגדול בתל-אביב, בית הכנסת, תש"ו-תש"ח, באתר דאטא סנטר - ארכיון אונ' תל אביב, קשר מס' 39, ‏סתיו 2009
↑  פרופסור ישראל רוזנסון, זכרון זהות ומקום:על בית הכנסת הגר"א בתל -אביב - :החלק הראשון -. ישראל רוזנסון, באתר יְקוּם תַּרְבּוּת, ‏2011-05-18
↑  בית הכנסת: גליונות בית הכנסת הגדול בתל אביב, באתר קטלוג הספרייה הלאומית
↑  י. ציוני, נשיא בית הכנסת, השר רבי דוד צבי פנקס - שנתיים לפטירתו, תל אביב: תל אביב, תשי"ב, עמ' ע"ח
↑  ח. רבינוביץ', שערים, ירושלים, 1945
↑  בית הכנסת - מהדורה י"ז, תל אביב: בית הכנסת הגדול תל אביב, תש"ח, עמ' 25-28
בובי צ'רלטון

סר רוברט "בובי" צ'רלטון (באנגלית: Robert "Bobby" Charlton;‏ 11 באוקטובר 1937 – 21 באוקטובר 2023) היה כדורגלן אנגלי ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי, ונחשב לאחד מגדולי שחקניה של ארצו. צ'רלטון היה מזוהה בעיקר עם מנצ'סטר יונייטד, המועדון בו גדל והחל את הקריירה. לאחר ששרד את האסון האווירי במינכן, שבו נספו רבים משחקניה הבולטים של הקבוצה, הוביל את הדור המצליח של המועדון במשך שנות ה-60. היה שותף לזכייה בשלוש אליפויות אנגליה, בגביע ה-FA ולזכייה הראשונה של קבוצה אנגלית כלשהי בגביע אירופה לאלופות. את נבחרת אנגליה הצעיד צ'רלטון לזכייתה בגביע העולם בכדורגל בשנת 1966, והוא סגן מלך השערים שלה בכל הזמנים. צ'רלטון היה סגן מלך השערים של מנצ'סטר יונייטד, שני לויין רוני עם 249 שערים.
ביוגרפיה > ראשית חייו

צ'רלטון נולד בעיירה אשינגטון שבמחוז נורת'מברלנד. אביו, בדומה למרבית תושבי העיירה, עבד ככורה. משפחתה של אמו הייתה בעלת מסורת כדורגל מפוארת: ארבעה מדודיו של צ'רלטון שיחקו ככדורגלנים מקצוענים, ובן דודו השני, ג'קי מילברן (Milburn), הפך לאחד מהשחקנים הבולטים בתולדותיה של ניוקאסל יונייטד. סבו, טאנר, היה חובב כדורגל גדול ותואר על ידי צ'רלטון כמי שפיתח אצלו את התשוקה למשחק וסייע לו לשפר את יכולותיו בעת ילדותו. בצעירותו נהג צ'רלטון לחסוך כסף בקביעות על מנת לנסוע לצפות במשחקים בערים ניוקאסל וסנדרלנד הקרובות לעיירת מגוריו, מהם קיבל השראה רבה.
בניגוד לאחיו ג'ק, שעבד במכרה פחם בטרם הפך לכדורגלן מקצועני, החליט בובי להתמקד במשחק כבר מגיל צעיר יותר. הוא בחר ללמוד בתיכון בדלינגטון שהתאפיין בחיבתו לכדורגל, והחל לשחק במסגרת נבחרת המחוז של מזרח נורת'מברלנד. לאחר מכן זומן צ'רלטון לנבחרת בתי הספר של אנגליה והופיע במדיה במספר משחקים באצטדיון ומבלי, בהם הציג יכולת מרשימה.
בעקבות הופעותיו בנבחרת בתי-הספר החלו ציידי כישרונות מטעם מועדונים מקצועיים רבים להתעניין בצירופו של צ'רלטון בראשית שנת 1953. בין המועדונים שהגישו לו הצעות נמנו וולברהמפטון וונדררס, ארסנל ומנצ'סטר סיטי. ואולם, צ'רלטון בחר בהצעת המועדון מנצ'סטר יונייטד, אשר הציג תוכנית שיטתית לפיתוח שחקנים צעירים על מנת שישתלבו בקבוצה הבוגרת.
ביוגרפיה > מנצ'סטר יונייטד > לאחר אסון מינכן

מנצ'סטר יונייטד הפתיעה בפתיחת עונת 1958/1959 כשהשיגה מספר ניצחונות מרשימים והתמקמה בצמרת הליגה. בהמשך ירדה יכולתה של הקבוצה, אך היא סיימה את העונה במקום השני, אחרי וולבס. צ'רלטון הבקיע באותה עונה 29 שערי ליגה – שני לג'ימי גריבס בדירוג מלך השערים – והיה רחוק שער אחד בלבד משיא הכיבושים של המועדון לעונה בודדת. אולם השנים הבאות סימנו את החלשותה של מנצ'סטר, והיא איבדה את מקומה בין הקבוצות הבכירות באנגליה. בעונת 1959/1960 המשיך צ'רלטון את הצטיינותו והבקיע 18 שערים, ויחד עם דניס ויולט (שהבקיע 32 שערים) הרכיב את אחת מחוליות ההתקפה הטובות בליגה, אך הקבוצה סיימה במקום השביעי בלבד.
לקראת סיום העונה הוסט צ'רלטון על ידי באזבי מתפקיד הקשר לעמדת הקיצוני השמאלי, עקב חוסר משמעותי ממנו סבלה הקבוצה בשחקנים מצטיינים בתפקיד. בתחילה התקשה להסתגל לעמדה באגף, שהייתה לא שגרתית עבורו ולא התאימה לסגנון משחקו, אך עדיין נתן תרומה חשובה עבור קבוצתו. בעונה שלאחר מכן, 1960/1961, כבש 21 שערים אך לא מנע את המשך כישלונותיה של מנצ'סטר. עקב יכולתו הטובה באותה תקופה ביסס צ'רלטון את מעמדו כשחקן קבוע בהרכבה של נבחרת אנגליה, במדיה ערך את הופעת הבכורה ב-1958, ופתח בכל משחקיה במונדיאל 1962.
בקיץ 1962, כחלק ממסע גדול לרכישת שחקנים שביצע באזבי, הוחתם במנצ'סטר החלוץ הסקוטי דניס לאו. צירופו חיזק באופן מיידי את חוליית ההתקפה, וצ'רלטון יצר עמו תיאום מוצלח במיוחד, שהביא לרבים משעריו של לאו ופתח את תקופת ההצלחה המחודשת של הקבוצה. במשך עונת 1962/1963 הציגה מנצ'סטר יכולת חלשה, ועמדה בסכנת ירידה לליגת המשנה, ממנה נמנעה רק במחזורים האחרונים. אולם במסגרת גביע ה-FA נחלה הקבוצה הצלחה, והעפילה למשחק הגמר מול לסטר סיטי. בגמר בישל צ'רלטון את אחד משעריו של דייוויד הרד וסייע לקבוצתו לנצח 1–3.
ביוגרפיה > נבחרת אנגליה

ב-106 הופעותיו בנבחרת הבקיע 49 שערים, שיא כיבושים שנשבר ב-2016 על ידי ויין רוני.
ביוגרפיה > לאחר הפרישה

ב-3 באפריל 2016, לפני שריקת הפתיחה של משחק הליגה בין מנצ'סטר יונייטד לאברטון באולד טראפורד, נערך טקס בו נקרא היציע הדרומי של האצטדיון על שמו של צ'רלטון, אשר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה כ-60 שנים לפני כן.
ביוגרפיה > דמותו כשחקן

צ'רלטון היה ידוע כשחקן הגון שמעולם לא נשלח החוצה על ידי שופט המשחק או קיבל כרטיס אדום. הוא נרשם פעמיים בפנקס השופט (המקבילה לכרטיס צהוב). בעת משחק ליגה ובעת המשחק בין ארגנטינה ואנגליה בגביע העולם ב-1966.
תארים

אליפות אנגליה (3): 1956/57, 1964/65, 1966/67
הגביע האנגלי: 1962/63
מגן הקהילה (4): 1956, 1957, 1965, 1967
גביע אירופה לאלופות: 1967/68
גביע העולם: 1966
מקום שלישי באליפות אירופה: 1968
אליפות הבית הבריטית (10): 1958, 1959, 1960, 1961, 1964, 1965, 1966, 1968, 1969, 1970
כדור הזהב: 1966
כדורגלן השנה בליגה האנגלית: 1965/66
כדור הזהב בגביע העולם: 1966
נבחרת הטורניר של גביע העולם (2): 1966, 1970
נבחרת כל הזמנים של גביע העולם: 1994
היכל התהילה האנגלי: 2002
פרס נשיא אופ"א: 2008
ברייני, מלך סאסקס

| --- | --- |
 לידה:  המאה השביעית
 פטירה:  המאה השמינית
 
ברייני (באנגלית: Bryni) היה מלך ממלכת סאסקס בראשית המאה השמינית. ככל הנראה ברייני מלך לצד נות'הלם וואט וייתכן שכל אחד מהם היה חבר במועצת זקנים (אלדרמן), והם שלטו יחדיו בממלכה.
התיעוד ההיסטורי היחיד לפעולותיו של ברייני בתקופת שלטונו היה צו מלכותי שהוציא קודם לשנת 705 בו הוא נושא את התואר "ברוני דוכס סאת'סקס" (Bruny dux Suthsax). העדים להוצאת צו זה היו המלכים נות'הלם וואט. עצם העובדה שנות'לם וואט עדים לצו מעיד על מעמדו של ברייני הזהה למעמדם בעת הוצאת הצו, או גבוה ממעמדם.
הערות שוליים

↑  צו מלכותי שהוציא ברייני בשנת 705 לערך
בית הסוהר סלולר

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית סוהר 
 מיקום:  פורט בלייר 
 מדינה:  הודו 
 בעלים:  ממשלת הודו 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1896–1906 (כ־10 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  1906 
 עלות:  ₹517,352
 קואורדינטות:  11°40′30″N 92°44′53″E﻿ / ﻿11.675°N 92.748°E﻿ / 11.675; 92.748
 cellularjail.com
  (למפת איי אנדמן וניקובר מוגדלת) פורט בליירבית הסוהר סלולר(למפת איי אנדמן וניקובר רגילה) פורט בליירבית הסוהר סלולר
 
בית הסוהר סלולר, הידוע גם בשם קאלה פאני או קאלאפאני (בהינדי: Kālā Pānī; מילולית: מים שחורים), היה בית סוהר קולוניאלי באיי אנדמן וניקובר, הודו. הכלא שימש את הבריטים למטרה מפורשת להגלות אסירים פוליטיים לארכיפלג הנידח. במהלך תנועת העצמאות ההודית, לוחמי חופש הודים רבים נכלאו, וביניהם באטוקשוואר דאט (אנ'), יוגנדרה שוקלה (אנ') ווינאיק דאמודר סאווארקר (אנ'). כיום, בית הסוהר סלולר משמש כאנדרטת זיכרון לאומית.
היסטוריה > רקע

אף על פי שמתחם הכלא עצמו הוקם בין השנים 1896–1906, הבריטים השתמשו באיי אנדמן כמושבת עונשין מספר ימים לאחר תחילת המרד ההודי הגדול ב-1857.
זמן קצר לאחר דיכוי המרד, הבריטים הוציאו להורג מורדים רבים. אלו ששרדו הוגלו לכל החיים לאיי אנדמן כדי למנוע את המשך המרד. כ-200 מורדים הועברו לאיים תחת ניהולו של הסוהר דייוויד בארי, ורופא צבאי שהיה סוהר בכלא באגרה, מייג'ור ג'יימס פטיסון ווקר. באפריל 1868, הביאו 733 מורדים מקראצ'י. ב-1863, נשלח לשם גם הכומר הנרי פישר קורבין, מהכנסייה הבנגלית, והוא הקים שם את הבית האנדמני, שהיה גם מוסד דכאני אם כי התחפש למוסד צדקה. הכומר קורבין הוצב ב-1866 כויקאר בכנסיית סנט לוק (אנ') באבוטאבאד, ומאוחר יותר נפטר שם ונקבר בבית העלמין הנוצרי העתיק (אנ') באבוטאבאד. אסירים נוספים הגיעו מהודו ובורמה עם התגברותה של תנועת העצמאות ההודית.
האיים הנידחים האלו נחשבו למקום מתאים להגליית פעילי העצמאות. לא זו בלבד שהם היו מבודדים מהיבשת, המסע מעבר לים (קאלה פאני) לאיים איים עליהם גם באובדן הוארנה, וכתוצאה מכך גם הדרה חברתית.
לקראת סוף המאה ה-19, תנועת העצמאות ההודית תפסה תאוצה. כתוצאה מכך, גדל מספר האסירים הפוליטיים הנשלחים לאיי אנדמן והורגש הצורך בבית כלא לביטחון גבוה. מאוגוסט 1889 כיהן צ'ארלס ג'יימס ליאל כמזכיר הפנים בראג' הבריטי, והוטל עליו גם לחקור את הסדר העונשין בפורט בלייר.‏ הוא והמנתח בממשל הבריטי, א. ס. לטברדג', הגיעו למסקנה שעונש הגלות לאיי אנדמן אינו משיג את המטרה המיועדת וכי אכן פושעים מעדיפים ללכת לשם במקום להיכלא בבתי הכלא ההודים. בנוסף, הם המליצו להקים "שלב עונשין" בעונש הגלות, לפיו אסירים מועברים היו נתונים לתקופה של יחס קשה עם ההגעה. כתוצאה מכך, הוקם בית הסוהר סלולר, והוא תואר ”[כ]מקום של הרחקה ובידוד בתוך מרחב עונשין מרוחק יותר.”
היסטוריה > כיבוש על ידי האימפריה היפנית

האימפריה היפנית פלשה לאיי אנדמן במרץ 1942 ולכדה את חיל המצב הבריטי הקטן. בית הסוהר סלולר הפך אז לביתם של תומכי בריטניה, תומכי הודו הבריטית חשודים, ולאחר מכן גם לחברי ליגת העצמאות ההודית (אנ'), שרבים מהם עונו ונהרגו שם. באופן רעיוני, במהלך תקופה זו השליטה באיים הועברה לידי סובהאז צ'נדרה בוסה, שהניף לראשונה את הדגל הלאומי של הודו באיים, בפורט בלייר, שמונה לאחר מכן למושל האיים, הודיע כי ממשלת אזאד הינד אינה רק ממשלה בגולה, ושחרר את השטח משלטון בריטניה.
ב-7 באוקטובר 1945, חידשו הבריטים את השליטה באיים ובכלא, לאחר כניעת האיים, חודש לאחר כניעת יפן, בתום מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה > לאחר עצמאות הודו

שני אגפים מבית הסוהר סלולר נהרסו לאחר שהודו קיבלה עצמאות. עם זאת, דבר זה הוביל להפגנות מצד מספר אסירים ומנהיגים פוליטיים לשעבר שראו בכך דרך למחוק את הראיות המוחשיות להיסטוריה שלהם.
ב-1963, בית החולים גובינד באלאבח פאנט הוקם בשטח בית הסוהר סלולר. כיום, הוא בית חולים עם 500 מיטות ובו כ-40 רופאים המשרתים את האוכלוסייה המקומית.
מאה שנה לבניית הכלא צוין ב-10 במרץ 2006. יום שנחגג על ידי אסירים לשעבר רבים באישור ממשלת הודו.
מלבד סיורים מודרכים בבית הסוהר סלולר, מופעל בערב מופע צליל ואור המספר ומציג את משפטיהם של אסירים. הדבר זמין באנגלית ובהינדי בלבד.
גלריה

תערוכה בבית הסוהר סלולר: דגם המתקן
תערוכה בבית הסוהר סלולר: מסגרת מלקות
תערוכה בבית הסוהר סלולר: בית בד
מבט פנימי של תא
תא הכנת אסירים לפני תלייה
תא התלייה, בו נתלו שלושה אסירים בבת אחת
בית הסוהר סלולר
בית הסוהר סלולר בלילה
בית הסוהר סלולר בשקיעה
פסלו של וינאיק דאמודר סאווארקר (אנ')
הערות שוליים

↑  "A memorial to the freedom fighters". The Hindu. India. 15 באוגוסט 2004. אורכב מ-המקור ב-23 באוקטובר 2007. נבדק ב-2 בספטמבר 2006. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  History of Andaman Cellular Jail: Recapture of Andaman Islands to keep Political Prisoners (אורכב 18.01.2007 בארכיון Wayback Machine). AndamanCellularJail.org. Retrieved 6 August 2010.
↑  "History of Andaman Cellular Jail". This is about Andaman Cellular Jail. אורכב מ-המקור ב-18 בינואר 2007. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  George Weber, Pioneer Biographies of the British Period to 1947, np, nd, Appendix A
↑  "Hundred years of the Andamans Cellular Jail". Andaman and Nicobar Administration website. אורכב מ-המקור ב-30 בספטמבר 2007. נבדק ב-2 בספטמבר 2006. {{cite web}}:  (עזרה) Source: The Hindu, 21 December 2005.
↑  Alison Bashford; Carolyn Strange (12 בנובמבר 2012). Isolation: Places and Practices of Exclusion. Psychology Press. p. 37. ISBN 978-0-415-30980-6. ארכיון מ-2014-06-27. נבדק ב-2 בפברואר 2013. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Lyall, Sir Charles James (1845–1920), administrator in India and orientalist, Oxford Dictionary of National Biography (באנגלית)
↑  The India List and Office List. India Office. 1905. p. 552. נבדק ב-2011-11-21.
↑  Strange, Carolyn; Bashford, Alison (2003). Isolation: places and practices of exclusion. London: Routledge. pp. 41–42. ISBN 978-0-415-30980-6. ארכיון מ-2015-04-14. נבדק ב-2011-11-22.
↑  N. Iqbal Singh The Andaman Story (Delhi: Vikas Publ.) 1978 p. 249
↑  Abraham, Bobins (2017-12-30). "This Day In 1943 Netaji Subhash Chandra Bose Hoisted First Independent Indian Flag In Andaman & Nicobar". The Times of India. Times of India. ארכיון מ-2018-09-12. נבדק ב-2018-09-11.
↑  "Dedication of INSAT- 3C/ Inauguration of Andaman & Nicobar Islands Tele-medicine Project (G B Pant Hospital)" (הודעה לעיתונות). Indian Space Research Organization. אורכב מ-המקור ב-29 בפברואר 2004. נבדק ב-3 בספטמבר 2006. {{cite press release}}:  (עזרה)
↑  "Cellular Jail completes 100 years". Andaman & Nicobar Administration website. אורכב מ-המקור ב-28 במאי 2006. נבדק ב-2 בספטמבר 2006. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Prisons of freedom". Deccan Herald (באנגלית). 2019-08-20. ארכיון מ-2019-10-11. נבדק ב-2020-04-13.
בלמונטה

ערך זה עוסק בעיירה בפורטוגל. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
בלמונטה (בפורטוגזית: Belmonte, מילולית: ההר היפה), היא עיירה בפורטוגל, בה התגלתה ב-1917 קבוצה גדולה של אנוסים, יהודי בלמונטה.
גאוגרפיה

העיירה מורכבת מחמישה אזורים מינהליים, במחוז קשטלו ברנקו (Castelo Branco), עד 1976 פרובינציית ביירה ביישה (Beira Baixa). יש בה כ-7,600 תושבים, כ-3,200 מהם מתגוררים במרכז העירוני הראשי.
העיירה על חמשת רובעיה משתרעת על שטח של 118 קמ"ר. האזור כולו מצוי כ-600 מטרים מעל גובה פני הים, ברכס בלמונטה, ליד סרה דה אשטרלה. אפשר להבחין מרחוק במבצר המרובע של הטירה המבוצרת.
הכפר שוכן למרגלותיה של טירה משופצת שנבנתה במאה ה-13. טירה זו היא בית מגוריה של משפחתו ומקום הולדתו של "המגלה", פדרו קרבל, הנווט ומגלה הארצות שגילה לראשונה את ברזיל בשנת 1500. פסלו עומד ברחוב שנושא את שמו.הפנתיאון של משפחת קברל ממוקם בקפלה, על גבעת הטירה.
אנוסי בלמונטה

בבלמונטה חיה במשך שנים קהילת אנוסים גדולה, ששמרה על מנהגים יהודיים שונים, ונמנעה מנישואים עם תושבי העיירה הנוצרים מאות בשנים.
בשנת 1917 גילה את הקהילה מהנדס יהודי פולני בשם שמואל שוורץ, והוא שהביא את קיומה לידיעת העולם. בתחילת שנות התשעים של המאה ה-20 קיימה הרבנות הראשית לישראל מבצע "השבה ליהדות", בו גויירו מרבית אנוסי בלמונטה. כיום קיימת שם קהילה יהודית פעילה. בעיירה הוקם גם מוזיאון יהודי המתאר את ההיסטוריה היהודית במקום.
הערות שוליים

↑  מגלים - מגזין תיירות, באתר בלמונטה (ארכיון)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4628596-9  MusicBrainz: 51fbf26b-7506-4691-9c43-6ef93d2c9c37 
ערך זה הוא קצרמרבנושא פורטוגל ובנושא יישובים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ברברה אנגלקינג

| --- | --- |

 לידה:  22 באפריל 1962 (בת 62) ורשה, רפובליקת פולין 
 שם לידה:  Barbara Teresa Engelking 
 מדינה:  פולין 
 השכלה:  הפקולטה לפסיכולוגיה, אוניברסיטת ורשה 
 מעסיק:  Institute of Philosophy and Sociology of the Polish Academy of Sciences, אוניברסיטת ורשה 
 בן או בת זוג:  מיכל בוני 
 פרסים והוקרה:  פרס ג'רזי ג'ידרויק (2003)  פרס יאן קרסקי ופולה נירנסקיה (2013)  מדליית סנט ג'ורג' 
 
ברברה טרזה אנגלקינג (בפולנית: Barbara Teresa Engelking; נולדה ב-22 באפריל 1962) היא פסיכולוגית וסוציולוגית פולנית, חוקרת ההיסטוריה של יהודי פולין בתקופת מלחמת העולם השנייה והשואה. היא פרופסור ומנהלת המרכז הפולני לחקר השואה (אנ') באקדמיה הפולנית למדעים (אנ') וכן נשיאת מועצת אושוויץ הבין-לאומית (פול').
קורות חיים

ברברה אנגלקינג, ילידת ורשה, היא בתה של רישרדה אנגלקינג (Ryszard Engelking) ובוגרת המחלקה לפסיכולוגיה, 1988, באוניברסיטת ורשה. ב-1993 אושרה עבודת הדוקטור שלה במדעי הרוח. מחקריה עוסקים בהשלכות השואה כפי שזו משתקפת בזיכרונותיהם של ניצולי השואה וכן בגטו ורשה וברצח יהודי ורשה.
היא מכהנת כפרופסור במכון לפילוסופיה וסוציולוגיה בפולין (Institute of Philosophy and Sociology).
משנת 2012 היא מכהנת כחברה במועצת אושוויץ הבין-לאומית, הייתה סגנית הנשיא ומ-2014 היא נשיאת המועצה.
אנגלקינג זכתה בפרס מחקרי על שם יאן קרסקי על ספרה על גטו ורשה.
אנגלקינג נשואה למיהאי בוני (Michał Boni)
בעקבות שינוי בחוק הפולני בתחילת 2018 האוסר לייחס "לעם הפולני או לממשלת פולין" אחריות לרצח העם היהודי, הוגשה תביעה פרטית בחסות הליגה הפולנית למניעת השמצה כנגד ברברה אנגלקינג ועמיתה יאן גרבובסקי בעבור הוצאת דיבה, בטענה שספרם בין 1600 העמודים מכיל שקרים לגבי דודה של התובעת, אשר על פי החוקרים סייע בהסגרתם של יהודים, ובכך פוגעת בשמו ובשמה הטוב של האומה הפולנית. בית המשפט קיבל את הטענה וחייב את החוקרים להתנצל. פסק הדין עורר גינויים ברחבי העולם, בטענה שמדובר בצנזורה ובפגיעה בדיון ההיסטורי ובאוגוסט 2021 בוטל בבית משפט לערעורים, אשר קבע כי שופטים אינם רשאים להתערב בדיונים היסטוריים.