stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שדה גלובלי
נוסחת המכפלה

הנוסחה המגדירה את השדות הגלובליים קושרת את כל הערכים המוחלטים של השדה, וליתר דיוק את הערכים המוחלטים עד כדי שקילות. שדה הוא גלובלי אם אפשר לבחור נציג אחד של כל מחלקת שקילות של ערכים מוחלטים, כך שלכל x שונה מאפס בשדה מתקיים  \ \prod _{v}|x|_{v}=1. לדוגמה, בשדה המספרים הרציונליים יש לעבור על כל הערכים המוחלטים ה-p-אדיים  \left|p^{i}{\frac {a}{b}}\right|_{p}=p^{-i}, ועל הערך המוחלט הארכימדי, שהוא הערך המוחלט הסטנדרטי. הערך המוחלט ה-p-אדי של מספר רציונלי x הוא 1 לכמעט לכל p, ומכפלת כל הערכים המוחלטים ה-p-אדיים האחרים שווה להפכי של |x|.
ערך זה הוא קצרמרבנושא מתמטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
צפורה לסקוב

צפורה לסקוב (1905 – 29 ביולי 1989) הייתה אשת ציבור וחברת כנסת שהשתייכה לשמאל הציוני במפלגות אחדות העבודה - פועלי ציון ומפ"ם.
ביוגרפיה

לסקוב נולדה באוקראינה, בת לרבקה (לבית גרויס) ופייביש מורדרור. ב-1926 סיימה לימודים כאחות ואת בעלה, דוד לסקוב, הכירה באחת מנסיעותיו בשליחות מכבי.
השניים החליטו לברוח מרוסיה וניסו לראשונה ב-1927 לחצות את נהר אמור לסין, אך נתפסו ונאסרו לחודשיים. לאחר שריצו עונש הצליחו לעבור את הגבול לסין והגיעו לעיר חרבין. בשנת 1928, לאחר שידידים מהארץ ארגנו להם סרטיפיקטים, עלה הזוג לארץ ישראל.
היא הייתה פעילה ב"ארגון האחיות" וב"ארגון אמהות עובדות". ב-1932 הייתה ממקימות התחנות הראשונות של "לאם ולילד", אשר כונו מאוחר יותר בכינוי העממי טיפת חלב, בחדרה ובחיפה.
במהלך מלחמת העולם השנייה, כאשר בעלה דוד לסקוב (לימים תא"ל בצה"ל) שירת בצבא הבריטי, הייתה בין מקימי "ארגון נשות החיילים". ב-1948 התמנתה למפקחת המחוז הצפוני מטעם קופת חולים כללית.
כשהתפצלה אחדות העבודה ממפ"ם, נבחרה לכנסת ה-3 (1955) ברשימת אחדות העבודה אך ויתרה על מקומה עוד לפני שהצהירה אמונים ובמקומה נכנס לכנסת נחום ניר.
במהלך שנות החמישים הייתה ממקימי מוסד לילדי חיילים בכפר יחזקאל והמעון לילדי חיילים בחיפה על שם שבתי לוי. במהלך שנות השישים פתחה את המרפאה הקהילתית הראשונה לטיפול במשפחה.
צפורה לסקוב נפטרה ב-1989 בחיפה, חודשים ספורים לאחר פטירת בעלה. היא נטמנה לצידו בבית הקברות שדה יהושע בחיפה.
לזוג נולדו שני ילדים: פרופסור ראובן לסקוב, רופא ובעל עיטור המופת, והשופטת יהודית צור לימים סגנית נשיא בית המשפט המחוזי בירושלים.
בשכונת רמת גולדה בחיפה נקרא גן ציבורי לזכר בני הזוג לסקוב - "גן צפורה ודוד".
לקריאה נוספת

שי חורב, צפורה לסקוב, בלקסיקון החיפאים אישים ודמויות בחיפה, דוכיפת הוצאה לאור, עמ' 225, 2018.
הערות שוליים

↑  צפורה לסקוב ז"ל, מעריב, 31 ביולי 1989
↑  שביט בן - אריה, חברות הכנסת: נשים מובילות בישראל, תשע"א, ע' 261.
מוסי רז

מוסי רז (נולד ב-19 בדצמבר 1965 כ"ה בכסלו תשכ"ו) הוא איש שמאל ישראלי, פעיל שלום, סביבה וזכויות אדם. בעבר כיהן כחבר כנסת מטעם מפלגת מרצ וכיו"ר הוועדה המיוחדת לעניין הקרן לאזרחי ישראל בכנסת העשרים וארבע.
ביוגרפיה

נולד בירושלים בשם משה מזרחי, בן בכור למזל וניסן, ילידי ישראל בני העדה הכורדית. כשהיה בן 4 שינו הוריו את שם משפחתם לרז, ולאחר כניסתו לכנסת, שינה את שמו במשרד הפנים למוסי, הכינוי אותו הצמידו לו הוריו מיום היוולדו. שם משפחתו המקורי היה סולקרה והשם "מזרחי" ניתן לסבו על ידי פקיד ישראלי. למד בבית ספר יסודי "מעלות דפנה", ולאחריו בבית הספר רנה קסין.
עם גיוסו לצה"ל בשנת 1984 התנדב לצנחנים לגדוד הנח"ל המוצנח (שבאותם ימים כונה "גדוד 50"). בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר, ולאחר מכן יצא לקורס קציני חי"ר. בתום הקורס מונה רז למפקד צוות ביחידת מגלן שהוקמה באותה עת, והיה לאחד ממפקדי הצוותים הראשונים שבה. הוא השתחרר בדרגת סגן משנה, המשיך לשרת ביחידת המילואים של היחידה וקודם לדרגת רב-סרן.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

רז הוא בוגר האוניברסיטה העברית בכלכלה וראיית חשבון. בזמן לימודיו באוניברסיטה שימש כיו"ר מועצת הסתדרות הסטודנטים באוניברסיטה העברית. לאחר מכן כיהן בין השאר כמזכיר סיעת "מרצ" בכנסת (בשנים 1991–1994), מזכ"ל תנועת "שלום עכשיו" (1995–2000) ומנהל עמותת "עיר שלם".
ביוגרפיה > קריירה פוליטית > בכנסת ה-15

בשנת 2000 נכנס לכנסת ה-15 ובכך היה לחבר הכנסת הצעיר ביותר. בכנסת היה חבר בוועדת הכספים של הכנסת ובוועדת הפנים והגנת הסביבה. ב-2002 היה הח"כ הראשון שהתבטא בעד רעיון הלגליזציה של סמים קלים.
במהלך כהונתו התבלט רז בטיפול בנושאים סביבתיים. הוא העביר את "חוק ייצוג גופים ציבוריים שעניינם בשמירת איכות הסביבה", שיזם ארגון הגג "חיים וסביבה", ושקבע ייצוג בוועדות התכנון והבנייה ובגופים נוספים העוסקים בנושאי הסביבה לנציגי ארגונים סביבתיים.
במסגרת פעילותו הפרלמנטרית חוקק את התיקון לחוק השיפוט הצבאי לאיסור הטרדה מינית, אשר החיל את החוק האזרחי נגד הטרדות מיניות גם על חוק השיפוט הצבאי.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית > בין כהונותיו כחבר כנסת

לאחר סיום כהונתו בכנסת ה-15 שימש כסמנכ"ל סמינר גבעת חביבה ויו"ר פורום ארגוני השלום. מאוחר יותר נמנה עם מייסדי רדיו כל השלום, תחנת רדיו ישראלית-פלסטינית המשדרת תוכניות מלל ומוזיקה בעברית ובערבית, וכיהן כמנכ"ל משותף של התחנה. בשנת 2009 הצטרף כחבר לוועד המנהל של עמותת "תחבורה היום ומחר", הארגון לקידום תחבורה בת קיימא בישראל. בשנת 2010 החל לכהן כיו"ר הוועד המנהל של "חיים וסביבה", ארגון הגג של ארגוני הסביבה בישראל. בנוסף, כיהן כיו"ר ארגון בזכות, מרכז לזכויות אדם של אנשים עם מוגבלות, וכחבר בוועד המנהל של עמותת "עובדים", מרכז למימוש יכולות ואפשרויות בעבודה.
בשנים 2007–2011 כיהן כיו"ר הנהלת מרצ. מאוקטובר 2015 ועד מאי 2018 כיהן כמזכ"ל מרצ.
במהלך השנים הללו כשלו ניסיונותיו להיבחר לכנסת. רז תמך בהבטחת ייצוג לנשים ולערבים ברשימת מרצ, על אף שבאופן אישי הביאה לדחיקתו אל מחוץ לכנסת. בבחירות הפנימיות במפלגה בשנת 2008, לקראת הכנסת ה-18, נבחר למקום השלישי ברשימת מועמדיה. לאחר השריונים לאנשי "התנועה החדשה", הוא הוצב במקום החמישי ברשימת התנועה החדשה מרצ לכנסת, ולא נבחר מחדש, מאחר שזו זכתה בשלושה מנדטים בלבד. בבחירות הפנימיות במרצ בשנת 2012, לקראת הכנסת ה-19, נבחר למקום החמישי והוצב במקום השמיני ברשימה, אך לא נכנס לכנסת מאחר שמפלגתו זכתה בשישה מנדטים.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית > בכנסת ה-20

בינואר 2015, לקראת הבחירות לכנסת העשרים, נבחר למקום השישי ברשימת מרצ לכנסת, אך רשימתו זכתה לחמישה מנדטים בלבד בבחירות, והוא נותר מחוץ לכנסת. עם זאת, לאחר התפטרותה של זהבה גלאון מחברותה בכנסת, ב-22 באוקטובר 2017, שב לכהן כחבר כנסת, לתקופת כהונה חלקית.
גם בקדנציה זו, כיהן רז כחבר בוועדת הכספים. כמו כן, היה חבר בוועדה לקידום מעמד האישה ובוועדת הרפורמות. רז נטל חלק בשדולה החילונית, בשדולה לקידום מעמד השפה הערבית, השדולה לעצירת ייצוא ביטחוני למדינות מפירות זכויות אדם, השדולה לקהילה הגאה והשדולה לחיזוק העם היהודי.
בנובמבר 2017, במלאת 100 שנה להצהרת בלפור, שלח רז עם פעילי שמאל נוספים מכתב לממשלת בריטניה, הקורא לה להנפיק הצהרה נוספת, המכירה בזכות הפלסטינית להגדרה עצמית לצד המדינה היהודית.
רז פעיל למען זכויות אדם בישראל ובשטחים. בפברואר 2018 טס לרואנדה ואוגנדה, יחד עם ח"כ מיכל רוזין, כדי להתחקות אחר נתיב העזיבה של מבקשי המקלט מישראל. כמו כן, הוא מקדם את הרעיון של ביטול גיוס החובה בישראל והקמתו של צבא מקצועי בשכר. ביוני 2018 ערך בכנסת כנס בנושא צבא מקצועי תחת הכותרת "צבא חצי העם", בשיתוף ח"כ יהודה גליק. ביולי 2018, בתגובה לחוק המכונה "חוק שוברים שתיקה", סיפר במליאת הכנסת על מקרה שאירע במהלך שירותו הצבאי, בו גילה כי הדיווח התקשורתי על שני מבוקשים הרוגים היה שקרי ולמעשה היה מדובר על הרג של מבוקש ועובר אורח. ארגון "שוברים שתיקה" פרסם את קטע הווידאו בעמוד הפייסבוק שלו וכתב כי רז "שבר שתיקה במליאת הכנסת".
ביוגרפיה > קריירה פוליטית > בתקופת המשבר הפוליטי

בשנים 2019–2021 נערכו בישראל בתקופה קצרה של שנתיים ארבע מערכות בחירות. רק ברביעית הצליח רז להיבחר לכנסת. בתקופה זו המשיך רז בפעילותו הציבורית-אקטיביסטית ולקח חלק במחאת הגשרים ו"הדגלים השחורים".
בבחירות לכנסת ה-21 הוצב במקום השביעי ברשימת מרצ. כיוון שהרשימה קיבלה ארבעה מנדטים, לא נבחר לכנסת.
לקראת הבחירות לכנסת ה-22 הודיע שיתמודד על ראשות המפלגה לצד עיסאווי פריג', להנהגה משותפת יהודית-ערבית. ב-17 ביוני 2019, לאחר שוועידת מרצ דחתה את ההצעה לשינוי התקנון, כך שיתאפשר לשני יו"רים לכהן במשותף, הודיעו רז ופריג' על תמיכתם ביו"ר מרצ שכיהנה אז, תמר זנדברג. בבחירות המקדימות לרשימה, שנערכו ב-11 ביולי, רז נבחר למקום החמישי ברשימת מרצ לכנסת, אך לאחר ההחלטה על הקמת "המחנה הדמוקרטי", נדחק למקום ה-12 ברשימה ולא נבחר לכנסת.
בבחירות לכנסת ה-23, נדחק פעם נוספת למקום ה-14 ברשימת "העבודה-גשר-מרצ" ולא נבחר לכנסת.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית > בכנסת ה-24

בבחירות לכנסת ה-24, הוצב במקום ה-6 ברשימת מרצ ונבחר מטעמה לכנסת. לראשונה כיהן רז בכנסת מראשית כהונתה, והוא נחשב לסמן השמאלי בקואליציית גוש השינוי. בכנסת זו נבחר לעמוד בראשות הוועדה המיוחדת לעניין הקרן לאזרחי ישראל. כמו כן היה חבר בוועדת הכספים, ועדת הפנים והגנת הסביבה והוועדה למיזמי תשתיות ושירותי דת. רז חשף לציבור את יומנו האישי ואת הצהרת ההון שמסר לכנסת, וטען כי "שקיפות היא אבן יסוד בדמוקרטיה".
באוקטובר 2021 יזם רז כנס, בשיתוף עם ח"כ עידית סילמן והלובי למלחמה באלימות מינית, בו ציינה הכנסת לראשונה בתולדותיה את יום המלחמה באלימות מינית. ועדות הכנסת דנו במלחמה באלימות מינית, ובכנס שנערך בהנחיית גל גברעם הובאו עדויות של נפגעות. בנובמבר, יזם כנס תחת הכותרת "עוצרים את אלימות המתנחלים", בשיתוף עם חברי הכנסת אבתיסאם מראענה ואוסאמה סעדי, בעקבות התגברות מקרי תקיפת פלסטינים ופעילי שלום ביהודה ושומרון.
חקיקה שיזם: במאי 2022 התקבלה הצעת חוק של רז ושל ח"כ עופר כסיף, לאסור לחלוטין פרסום של מוצרי טבק ועישון. רז הגיש הצעת חוק לאיסור פרסום מוצרי טבק עוד בכנסת ה-15. ב-2018 נאסר פרסום מוצרי טבק במסגרת חוק הגבלת הפרסומת והשיווק של מוצרי טבק, אולם על העיתונות הכתובה חלה החרגה. רז וכסיף גיבשו עם קבוצות הארץ ו'ידיעות' מתווה להפחתת הפרסום בעיתונות הכתובה באופן הדרגתי, על פיו יופסק הפרסום לחלוטין עד 2029. חוק נוסף שאושר בכנסת, אותו יזם רז עם ח"כ יצחק פינדרוס, הוא חוק האוסר לפרסם את פרטיהם של נפגעים והרוגים בטרם נמסרה למשפחותיהם הודעה רשמית. בנוסף יזם רז עם חברת הכנסת אפרת רייטן תיקון לחוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, הקובע כי ההוראות לגבי אדם עם עיוורון המלווה בכלב נחייה, יחולו על הנעזרים בחיות שירות בשל כל מוגבלות, כדוגמת הלומי קרב, וחולי סוכרת ואפילפסיה.
באוגוסט 2022 דורג ראשון במדד ה'פרלמטר' של שקוף, הבוחן שימוש של חברי כנסת בכלים פרלמנטריים, ביחד עם חברי הכנסת מהאופוזיציה ינון אזולאי ואוסאמה סעדי. באותה שנה היה רז בין הח"כים היחידים ששיתפו עם הציבור את יומן הפגישות ואת הצהרת ההון שלו.
באוקטובר 2022 דורג במקום שני במדד ה'פרלמטר' של שקוף, על פעילות בסוגיות אקלים וסביבה.
לקראת הבחירות לכנסת ה-25, התמודד רז בבחירות המקדימות במרצ ודורג שני ברשימת מרצ. בבחירות עצמן, המפלגה לא צלחה את אחוז החסימה ועל כן רז לא נבחר לכנסת זו.
ב-31 ביולי 2023 הצטרף רז לפאנל "הפטריוטים" בעכשיו 14. ב-31 באוגוסט 2023 הודיע שיפסיק להשתתף בתוכנית בשל התבטאות של ינון מגל.
חיים אישיים

רז נשוי ליעל רז (פולק), סמנכ"לית בחברת קינדריל, ואב לבן ולבת. הוא מתגורר בשוהם. ביוני 2014, אימץ אורח חיים טבעוני. מתוך אידאולוגיה ירוקה הוא נוסע בתחבורה ציבורית, וכן ביטל את מנויי העיתונים המודפסים שמקבלים חברי הכנסת. אחיו הוא מדען המחשב פרופ' רן רז.
יהדות צפון קפריסין

מיקומה של צפון קפריסין (ירוק כהה) באירופה
ההיסטוריה של היהודים בצפון קפריסין קשורה להיסטוריה של היהודים בקפריסין, להיסטוריה של היהודים בטורקיה ולהיסטוריה של היהודים ביוון .
הקהילה היהודית בצפון קפריסין קטנה מאוד, ומונה כיום כמה מאות יהודים.[דרוש מקור] ההיסטוריה שלה קשורה קשר הדוק לזו של יהדות האי כולו, כמו גם לזו של יהודי טורקיה ויוון.
העדויות הראשונות לנוכחות יהודית בקפריסין מתוארכות לתקופה הפרסית, אז גלו יהודים רבים לאי. לאורך ההיסטוריה, חוותה הקהילה תקופות פריחה לצד תקופות קשות, אך הצליחה לשמור על קיומה הייחודי.
בשנת 1974, חולקה קפריסין לשתי מדינות נפרדות: צפון קפריסין הטורקית ודרום קפריסין היוונית. רוב יהודי קפריסין עברו לדרום, שם קיים קהילה יהודית משגשגת יותר. כיום, נותרו בצפון קפריסין יהודים בודדים, המתגוררים בעיקר בעיר הבירה, צפון ניקוסיה.והרב חיים הלל אזימאוו משמש כיום כשליח חב"ד והרב הראשי של הקהילה.
צפון קפריסין אינה מוכרת על ידי הקהילה הבינלאומית כמדינה עצמאית, ועל כן יחסים רשמיים בין ישראל לבין צפון קפריסין אינם קיימים.
עם זאת, קיימים קשרים תרבותיים וחברתיים בין יהודי צפון קפריסין ליהודי ישראל. קהילות אלו נפגשות באירועים מיוחדים, משתפות פעולה בפרויקטים שונים, ושומרות על קשר הדוק.
רקע של צפון קפריסין

צפון קפריסין, הנקראת באופן רשמי הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין, היא מדינה דה-פקטו הכוללת את החלק הצפון-מזרחי של האי קפריסין. המדינה מוכרת רק על ידי טורקיה, ושאר הקהילה הבינלאומית רואה בה חלק מהרפובליקה של קפריסין. צפון קפריסין משתרעת מקצה חצי האי קרפס בצפון מזרח ועד מפרץ מורפו, קייפ קורמקיטיס והנקודה המערבית ביותר שלו, מובלעת קוקינה במערב. הנקודה הדרומית ביותר היא הכפר Louroujina. אזור חיץ בשליטת האו"ם משתרע בין צפון קפריסין לשאר האי ומחלק את ניקוסיה, העיר הגדולה ביותר של האי ובירת שני הצדדים.
בשנת 1974, כחלק מניסיון לספח את האי ליוון, התרחשה הפיכה שהביאה לפלישה טורקית לקפריסין. בעקבות זאת, התפנתה אוכלוסייה רבה של קפריסאים יוונים מהצפון, וברחו קפריסאים טורקים מדרום, מה שהוביל לחלוקת האי ולהכרזת עצמאות חד-צדדית של הצפון ב-1983. בשל חוסר ההכרה הבינלאומית, צפון קפריסין תלויה מאוד בטורקיה לתמיכה כלכלית, מדינית וצבאית. ניסיונות להגיע לפתרון הסכסוך בקפריסין לא צלחו. הצבא הטורקי מחזיק בכוח גדול בצפון קפריסין, כשנוכחותו נתמכת ומאושרת על ידי ממשלת TRNC. אולם, הרפובליקה של קפריסין, האיחוד האירופי והקהילה הבינלאומית רואים בו כוח כיבוש, ונוכחותו הוקעה במספר החלטות של מועצת הביטחון של האו"ם.
צפון קפריסין היא רפובליקה חצי נשיאותית ודמוקרטית עם מורשת תרבותית המשלבת השפעות שונות. הכלכלה המקומית נשלטת על ידי מגזר השירותים, וראתה צמיחה משמעותית בשנות ה-2000 וה-2010, כשבתוצר הלאומי לנפש יותר מפי שלושה בשנות ה-2000. עם זאת, היא נעצרת על ידי אמברגו בינלאומי עקב הסגירה הרשמית של הנמלים בצפון קפריסין על ידי הרפובליקה של קפריסין. השפה הרשמית היא טורקית, עם דיאלקט מקומי מובהק. הרוב המכריע של האוכלוסייה מורכב ממוסלמים סונים, והגישה הדתית היא לרוב מתונה וחילונית. צפון קפריסין היא משקיפה בארגונים OIC ו-ECO, ויש לה מעמד של משקיף ב-PACE תחת התואר "קהילה קפריסאית טורקית".
חיבור ליהודי קפריסין

ההיסטוריה של היהודים בקפריסין מתחילה לפחות במאה ה-2 לפני הספירה, כאשר יש עדות לקהילה ניכרת של יהודים באי. ליהודים היו קשרים הדוקים עם קבוצות דתיות אחרות ששהו באי והרומאים ראו זאת בעין יפה. במהלך המלחמה על העיר תלמי בין אלכסנדר ינאוס לתלמי התשיעי לתירוס, מלך קפריסין, נהרגו יהודים רבים. במהלך המלחמה האזרחים היהודים נותרו מחויבים בנאמנותם למלך לתירוס.
חיבור ליהודי טורקיה

ההיסטוריה של היהודים בטורקיה מכסה את 2,400 השנים שבהן חיו יהודים במה שהיא כיום טורקיה. יש קהילות יהודיות באנטוליה לפחות מאז המאה החמישית לפני הספירה ויהודים ספרדים ופורטוגזים רבים שגורשו מספרד על ידי צו אלהמברה התקבלו בברכה לתוך האימפריה העות'מאנית בסוף המאה ה-15, כולל אזורים שכיום נחשבים כחלק מטורקיה. כיום, רובם המכריע של יהודי טורקיה חיים בישראל, בעוד טורקיה של ימינו ממשיכה לארח אוכלוסייה יהודית צנועה.
חיבור ליהודי יוון

הקהילה היהודית ביוון מתגאה בהיסטוריה עשירה ומגוונת, שורשיה נעוצים עוד במאה הרביעית לפני הספירה. לאורך אלפי שנים, יהודים תרמו רבות לתרבות, לחברה ולכלכלה של יוון.
הרומניוטים: יהודים יוונים עתיקים
הקבוצה היהודית העתיקה והייחודית ביותר ביוון היא קהילת הרומניוטים, הידועים גם בשם "יהודים יוונים". מקורם של הרומניוטים ככל הנראה מיהודים שהגיעו ליוון בתקופה ההלניסטית, תחת שלטון אלכסנדר הגדול. לאורך ההיסטוריה, ספגו הרומניוטים השפעות ותרבויות רבות, תוך שמירה על זהותם היהודית הייחודית.
בנוסף לרומניוטים, התיישבו ביוון קהילות יהודיות נוספות לאורך ההיסטוריה. ביניהן ניתן למצוא קהילות של יהודים ספרדים שגורשו מספרד במאה ה-15, יהודים איטלקים ואשכנזים. קהילות אלו התאחדו עם הזמן והביאו ליצירת פסיפס תרבותי יהודי עשיר ומגוון ביוון.
הקהילה היהודית הנוכחית

בית כנסת ובית חב"ד הוקם בקירניה בשנת 2005 עם הגעתו של הרב חיים הלל אזימאוו, שליח חב"ד וחבר ברית הרבנים במדינות האסלאם המשמש כרב הראשי של הקהילה.[דרוש מקור] בית הכנסת משרת את היהודים המקומיים של צפון קפריסין וכן תיירים.
הערות שוליים

↑  "Religion in Northern Cyprus", Wikipedia (באנגלית), 2023-09-13, נבדק ב-2023-12-20
↑  Central Intelligence Agency (8 באוקטובר 2013). "Northern Cyprus". The CIA World Factbook 2014. Skyhorse Publishing. p. 691. ISBN 978-1-62873-451-5. The Turkish Cypriots are heavily dependent on transfers from the Turkish Government. Ankara directly finances about one-third of the Turkish Cypriot "administration's" budget. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Gideon Boas (1 ינואר 2012). Public International Law: Contemporary Principles and Perspectives. Edward Elgar Publishing. p. 177. ISBN 978-0-85793-956-2. ארכיון מ-5 ספטמבר 2015. נבדק ב-20 יוני 2015. For example, the Turkish Republic of Northern Cyprus, located in the northern portion of the island of Cyprus, came about through ... from only one state — Turkey, upon which it is entirely dependent for economic, political and military support.
↑  Yael Navaro-Yashin (12 מרץ 2012). The Make-Believe Space: Affective Geography in a Postwar Polity. Duke University Press. p. 8. ISBN 0-8223-5204-4. ארכיון מ-5 ספטמבר 2015. נבדק ב-20 יוני 2015. Economic embargoes have been imposed on the TRNC, making northern Cyprus almost completely dependent on Turkey.
↑  Langfield, Michele; Logan, William; Craith, Mairead Nic, eds. (2010). Cultural Diversity, Heritage and Human Rights: Intersections in Theory and Practice. New York: Routledge. p. 231. ISBN 978-1-135-19070-5. The tradition for Turkish Cypriots is one of secularism, not of mosque attendance.
↑  E. Mary Smallwood,
The Jews Under Roman Rule: From Pompey to Diocletian: a Study in Political Relations, BRILL, 2001
קונפדרציית וואבנקי

קונפדרצית וובנאקי (אנגלית: Wabanaki Confederacy ) (וובנאקי, משמעותו - אנשי השחר או המזרח) היא קונפדרציה של חמישה ״עמים ראשונים״ באמריקה הצפונית : המיקמאק, המליסט, פאסאמקודי, אבנאקי ופנובסקוט.
חברי קונפדרציית הוואבנאקי, מתגוררים באזור אותו הם מכנים ״ שחר הארץ״ (Wabanahkik), חופף בערך את האזור שהפך למושבה הצרפתית אקדיה. האזור כולל את רוב מדינת מיין של ימינו בארצות הברית, וניו ברנזוויק, נובה סקוטיה, האי קייפ ברטון, אי הנסיך אדוארד וחלק מקוויבק מדרום לנהר סנט לורנס בקנדה. שבט האבנאקי המערבי חי על אדמות ניו המפשייר, ורמונט ומסצ'וסטס של ארצות הברית.
היסטוריה

הקונפדרציה איחדה היסטורית חמישה עמים צפון אמריקאים דוברי שפות ״העמים הראשונים״. היא מילאה תפקיד מפתח בתמיכה במורדים הקולוניאליים של זמן מלחמת העצמאות האמריקאית באמצעות הסכם ווטראון, שנחתם בשנת 1776 על ידי המיקמאק ופאסאמקודי, שניים מהשבטים המרכיבים את הקונפדרציה. במסגרת חוזה זה, חיילים הוובנאקי מקנדה עדיין מורשים להצטרף לצבא ארצות הברית. הם עשו זאת גם בסכסוכים של המאה ה -21 בהם ארצות הברית נלחמה כולל מלחמת אפגניסטן ומלחמת עיראק.
חברים בקונפדרציית וובנאקי הם העמים הבאים:
(מזרח) אבנאקי או פאנוואפק (פנובסקוט)
(מערב) אבנאקי
מיקמאק
פאסאמקודי
מאליסט
העמים בקונפדרציה קשורים בקשר הדוק עם האיננו ואלגונקין ועם הוויאנדוט הדוברים שפת אירוקית. הם גם יצרו ברית עם אנשי שבט ההורון בעבר. יחד הם השתתפו בהתיישבות בעיר קוויבק תמכו בהקמתה של מדינת 'צרפת החדשה' בשנת 1603, במטרה להציב אזור חיץ מצויד בנשק ואוניות צרפתיות בינם לבין אנשי שבט המוהוק החזקים. אנשי ההורון הם היחידים שנותרו להתגורר בעיקר בפרברי העיר קוויבק, כמורשת של ברית מגן זו.
המולדת הקדומה של עמי הוואבאנקי משתרעת מניופאונדלנד, קנדה לעמק נהר מארימאק בניו המפשייר ובמסצ'וסטס, ארצות הברית. שטח זה הפך לאזור שנחצה בגבולות והיה במחלוקת חריפה בין האנגלים של ניו אינגלנד הקולוניאלית לבין אקדיה הצרפתית, בעקבות ההתיישבות האירופית בראשית המאה ה-17. חברי הקונפדרציה של וובאנאקי באקדיה השתתפו בשש מלחמות גדולות, שהתחילו במלחמת המלך ויליאם בשנת 1688, לפני שהבריטים ניצחו את הצרפתים בצפון אמריקה:
מלחמת המלך ויליאם (1688–1697)
מלחמת המלכה אן (1702–1713)
מלחמת דאמר (1722–1725)
מלחמת המלך ג'ורג' (1744–1748)
מלחמת האב לה לוטר (1749–1755)
מלחמת צרפת ואינדיאנים (1754–1763)
בתקופה זו אוכלוסייתם קטנה באופן קיצוני בגלל עשורים רבים של לוחמה, וכן בגלל רעב ומגפות קטלניות של מחלות זיהומיות.
אנשי וובאנאקי התחתנו בחופשיות עם הקתולים הצרפתים באקדיה החל משנת 1610 לאחר המרת דתו של ראש הקונפדרציה אנרי. לאחר שנת 1783 וסיום המהפכה האמריקאית, עבדים משוחררים מהמושבות הבריטיות, יושבו מחדש על ידי הבריטים בשטח היסטורי זה. הם הבטיחו לעבדים חופש אם יעזבו את המורדים ויצטרפו לבריטים. שלושת אלפים עבדים משוחררים פונו לנובה סקוטיה על ידי אוניות בריטיות מהמושבות לאחר המלחמה.
נישואים רבים התרחשו בין העמים האלה, בעיקר בדרום-מערב נובה סקוטיה מירמוט ועד הליפקס. בזמן השלטון הבריטי היה דיכוי בכוח של האנשים האקדים, השחורים, אנשי מיקמאק והאירים כדי לכפות עליהם נאמנות. בכמה משפחות מעורבות - הורים לבנים ושחורים, היה נהוג לנטוש בשמורות את ילדיהם מגזע מעורב, על מנת שיגדלו בתרבות הוואבנאקי, אפילו בשלהי שנות השבעים.
הבריטים הכריזו על פירוק קונפדרציית וובנאקי בשנת 1862. עם זאת חמשת עמי הוובאנקי עדיין קיימים, הם המשיכו להיפגש, והקונפדרציה הוקמה מחדש רשמית בשנת 1993.
בהווה

הקמה מחדש של קונפדרציית וובאנאקי הייתה בשנת 1993. ועידת ההקמה מחדש פותחה והוצעה על ידי קלוד אובין ובייבר פול והיא התקיימה בקהילת מיקמאק ליסטוגג בהנהגתו של הצ׳יף גדעון מילר. המדורה הקדושה הודלקה שוב, כאש תמיד. תחיית הקונפדרציית וובנאקי הפגישה בין עם פאסאמקודי, עם פנובסקוט, עם מליסייט, עם מיקמאק ועם אבנאקי.
בעקבות הכרזת האו״ם משנת 2010 (״הצהרה על זכויותיהם של עמים ילידים״) החלו העמים החברים לבקש מחדש את זכויותיהם. הנהגת הקונפדרציה וובאנאקי הדגישה את תפקידה המתמשך בהגנה על הנכסים הטבעיים.
עלמה ברוקס ייצגה את הקונפדרציה בפורום הקבוע של האו"ם בנושאים ילידים.  היא דנה בעמדת הוואבנקי בעניין צינור האנרגיה במזרח קנדה. ההתנגדות לבנייתו הייתה זרז להתארגנות, כפי שפורסם: "ב -30 במאי 2015, תושבי סנט ג'ון יצטרפו לאחרים בקנדה האטלנטית, כולל ילידים מליסאט, פאסאמקודי ומיקמאק, כדי ללכת עד סוף בנושא הצינור המוצע, ולשרטט קו באזור חול."
״הצהרת הסבתות״ לשנת 2015

פגישות הכנה אלה ואחרות קבעו סדר יום לישיבה באוגוסט 2015, פגישה  שהניבה את ״הצהרת הסבתות המובטחת״  "שאומצה פה אחד בנקדקינה (שלבורן, ורמונט) ב־21 באוגוסט 2015". ההצהרה כללה אזכור של:
התחדשות ותחזוקה של שפות ילידיות
סעיף 25 להצהרת האומות המאוחדות על זכויותיהם של אנשים ילידים על אדמות, מזון ומים
התחייבות "לבסס מפות מדויקות" של נחלות העמים.
חובה של הממשלות "לקבל הסכמה חופשית, מראש ומודעת לפני הפרה נוספת של זכויותיהם.
מפת תפוצת האבנקי המערבייםהתחייבות "לשאוף לאחד את העמים הילידים; מחוף לחוף".
הגנה על מזון, "זרעים, מים ואדמות, מפני זיהום כימי וגנטי"
מאשרים את מבנה קבלת ההחלטות הייחודי של עמי קונפדרציית וובנאקי בהתאם לסעיף 18 למוסדות קבלת ההחלטות הילידים של האו"ם.
מכיר באנשי האבנאקי המערבי שחי בוורמונט, בארצות הברית, כ"עם" ואומה חברה
שלום וידידות עם "שבע האומות של אירוקואה"
בהמשך ההתארגנות החלו לנקוט עמדות ברורות בנושאי אקולוגיה ובריאות. ב־15 באוקטובר 2015, עלמה ברוקס העלתה לסדר היום הציבורי עניינים אקולוגיים הקשורים לתעשייה וזקוקים לפתרון. כמה דוגמאות של נושאים סביבתיים:
בעיית היערות - ביקורת על חברת אירווינג שעסקה בכריתת עצים, ולכן "כרתה את היערות שלנו ריססה בקוטלי עשבים רעילים בכל רחבי 'אדמתנו', כדי להרוג עצים וצמחייה ירוקה אחרת". חומרים אלה פגעו בבריאות האדם ובעלי החיים.
זיהום הסביבה המרוססת - הריסוס נעשה במקומות בהם אוספים אנשי הוובאנקי עשבי מרפא וצדים אייליים למאכל, כשהם מזוהמים ברעל. אבל מאז השימוש בהם עלה שיעור הסרטן ביישובים עמי מליסייט. במיוחד סרטן השד בנשים ואנשים צעירים יותר מתים מסרטן."
בעיית הנחלים - הנחלים והנהרות מתייבשים וגורמים להידלדלות דגי הסלמון והפורל אטלנטי.
בעיית בניית המכרה הפתוח - להפקת טונגסטן ומוליבדן. ההפקה מחייבת הקמת אגם מים תעשייתי מלאכותי. המים יחלחלו לסביבה. שפיכה או דליפה ממכרה הפתוח בסיסון ברוק, יזהם לצמיתות את נהר נאשוואק, שהוא יובל של נהר סנט ג'ון ודרכי המים המקיפות אותו. זהו המקום היחיד שנותר נקי מספיק כדי לשמור סביבת מחיה טבעית לסלמון האטלנטי."
קריאה נוספת

McBride, Bunny (2001). Women of the Dawn.
Mead, Alice (1996). Giants of the Dawnland: Eight Ancient Wabanaki Legends.
Prins, Harald E. L. (2002). "The Crooked Path of Dummer's Treaty: Anglo-Wabanaki Diplomacy and the Quest for Aboriginal Rights". Papers of the Thirty-Third Algonquian Conference. H.C. Wolfart, ed. Winnipeg: U Manitoba Press. pp. 360–378.
Speck, Frank G. "The Eastern Algonkian Wabanaki Confederacy". American Anthropologist, New Series, Vol. 17, No. 3 (July–September 1915), pp. 492–508
Walker, Willard. "The Wabanaki Confederacy". Maine History 37 (3) (1998): 100–139.
הערות שוליים

1 2  Toensing, Gale Courey. "Sacred fire lights the Wabanaki Confederacy", Indian Country Today (June 27, 2008), ICT Media Network
↑  Prins, Harald E.L., and McBride, Bunny, "Asticou's Island Domain: Wabanaki Peoples at Mount Desert Island 1500–2000," (National Park Service, 2007)
↑  "Wabanaki tribes cheer UN declaration that defends their rights". Bangor Daily News — BDN Maine. Bangordailynews.com. December 19, 2010. Retrieved June 27, 2016.
↑  Warden, Rachel (June 6, 2014). "Indigenous women unite at UN Permanent Forum on Indigenous Issues". Rabble.ca. Retrieved June 27, 2016.
↑  ""Energy East pipeline poses 'enormous threat' to environment:" Advocates for renewable energy hold parallel summit". NB Media Co-op. October 14, 2013. Retrieved June 27, 2016.
↑  "The stories of Energy East in New Brunswick | Ricochet". Ricochet.media. Retrieved June 27, 2016.
↑  "WABANAKI CONFEDERACY CONFERENCE" (PDF). Abenakitribe.org. August 2015. Retrieved June 27, 2016.
↑  "Wabanaki Confederacy Conference Statement 2015". Willinolanspeaks.com. Retrieved June 27, 2016.
שטח תפוצת שבט המיקמאק בעבר
תפוצת שבטי מאליסט ופאסמקודי, צפון מזרח קנדה.
תפוצת שבט האבנקי המזרחיים