מערב פלורידה
רפובליקת מערב פלורידה

ארצות הברית וספרד ניהלו משא ומתן ארוך ולא חד משמעי על מעמדה של מערב פלורידה. בינתיים, מתיישבים אמריקאים קבעו דריסת רגל באזור והתנגדו לשליטה ספרדית. המתיישבים הבריטים, שנותרו, התרעמו גם הם על השלטון הספרדי, מה שהוביל למרד ב-1810 ולהקמת הרפובליקה של מערב פלורידה למשך 74 ימים.
במערב פלורידה, מיוני עד ספטמבר 1810, התקיימו ברובע באטון רוז' פגישות חשאיות רבות של מי שהתרעמו על השלטון הספרדי, כמו גם שלושה כינוסים שהתקיימו בגלוי. מתוך הפגישות הללו צמח המרד במערב פלורידה והקמת הרפובליקה העצמאית של מערב פלורידה, שבירתה בסנט פרנסיסוויל, בלואיזיאנה של ימינו, על שפל לאורך נהר המיסיסיפי.
מוקדם בבוקר ב-23 בספטמבר 1810, מורדים חמושים הסתערו על מבצר סן קרלוס בבאטון רוז' והרגו שני חיילים ספרדים "בקרב אש חריף ועקוב מדם שחילץ את השליטה על האזור מידי הספרדים". המורדים פרשו את דגל הרפובליקה החדשה, כוכב לבן יחיד על שדה כחול. לאחר המתקפה המוצלחת, שאורגנה על ידי פילימון תומאס, בוצעו תוכניות לכבוש את מוביל ופנסקולה מהספרדים ולשלב את החלק המזרחי של המחוז ברפובליקה החדשה.  רובן קמפר הוביל כוח קטן בניסיון ללכוד את מוביל, אך המשלחת הסתיימה בכישלון.
התמיכה במרד הייתה רחוקה מלהיות פה אחד. נוכחותם של פלגים מתחרים פרו-ספרדים, פרו-אמריקאים ותומכים בעצמאות, כמו גם נוכחותם של עשרות סוכנים זרים, תרמו ל"מלחמת אזרחים וירטואלית בתוך המרד, כאשר הפלגים המתחרים התחרו על תפקיד". הפלג שהעדיף את המשך עצמאותה של מערב פלורידה הבטיח אימוץ חוקה בוועידה באוקטובר.  הוועידה הזמינה קודם לכן צבא בפיקודו של הגנרל פילמון תומאס לצעוד על פני השטח, להכניע את ההתנגדות למרד, ולחתור להבטיח כמה שיותר שטחים בבעלות ספרדית. "תושבי קהילות מערב פלורידה הוכיחו שהם תומכים במידה רבה במרד, בעוד שרוב האוכלוסייה באזור המזרחי של קהילות פלורידה התנגדה למרד. צבאו של תומאס דיכא באלימות את מתנגדי המרד, והותיר מורשת מרה באזורי טנגיפאהואה וצ'פונקטה."
ב-7 בנובמבר 1810, נבחר פולוואר סקיפווית' כמושל, יחד עם חברי בית מחוקקים דו-בתי. סקיפווית' הושבע ב-29 בנובמבר 1810. שבוע לאחר מכן, הוא ורבים מחבריו הפקידים עדיין התעכבו בסנט פרנסיסוויל בהכנות ללכת לבאטון רוז', שם תתקיים הישיבה הבאה של בית המחוקקים כדי לשקול את התוכנית השאפתנית שלו. ההשתלטות הממשמשת ובאה של ארצות הברית כנראה הפתיעה את סקיפוויט כאשר מושל טריטוריית מיסיסיפי, דייוויד הולמס, ומשלחתו התקרבו לעיירה. הולמס שכנע את כולם למעט כמה מנהיגים, כולל סקיפוויט ופילמון תומאס, הגנרל של חיילי מערב פלורידה, להסכים לסמכות האמריקאית.
סקיפווית' התלונן במרירות בפני הולמס כי כתוצאה משבע שנים של סובלנות אמריקאית להמשך הכיבוש הספרדי, ארצות הברית נטשה את זכותה על המדינה וכי אנשי מערב פלורידה לא ייכנעו כעת לממשלה האמריקאית ללא תנאים. לאחר מכן עזבו סקיפווית' וכמה ממחוקקיו הלא מפויסים למבצר בבאטון רוז', במקום למסור את המדינה ללא תנאי וללא תנאים.
בבאטון רוז' ב-9 בדצמבר 1810, סקיפווית' הודיע להולמס שהוא לא יתנגד עוד אבל לא יוכל לדבר בשם החיילים במבצר. מפקדם היה ג'ון באלינגר, אשר בהבטחתו של הולמס כי חייליו לא ייפגעו, הסכים למסור את המבצר. מושל טריטוריית אורלינס, ויליאם קלייבורן וכוחותיו המזוינים מפורט אדמס נחתו 2 מיל (3.2 קילומטרים) מעל העיר. הולמס דיווח לקלייבורן כי "האזרחים החמושים... מוכנים לפרוש מהמבצר ולהכיר בסמכותה של ארצות הברית" מבלי להתעקש על תנאים כלשהם. קלייבורן הסכים לטקס מכבד לציון מעשה ההעברה הפורמלי. כך, בשעה 2:30 אחר הצהריים באותו אחר הצהריים, 10 בדצמבר 1810, "הגברים בתוך המבצר צעדו החוצה וערמו את נשקם והצדיעו לדגל מערב פלורידה כשהורד בפעם האחרונה, ולאחר מכן התפזרו".
גבולותיה של הרפובליקה של מערב פלורידה כללו את כל הטריטוריה מדרום ל-31°N במקביל, מזרחית לנהר המיסיסיפי ומצפון לנתיב המים שנוצר על ידי נהר איברוויל, נהר אמיט, אגם מאורפס, פאס מנצ'אק, אגם פונטצ'רטריין והריגולץ. נהר הפנינה עם היובל שלו שנשפך אל הריגולץ היווה את הגבול המזרחי של הרפובליקה.