stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גלריית דגלי אוקיאניה
דגלי מדינות עצמאיות > דגלי טריטוריות > דגלי טריטוריות של ארצות הברית

| דגל | תאריך אימוץ | שימוש | תיאור |
| --- | --- | --- | --- |
|  |  | דגל אטול ג'ונסטון (לא רשמי) | טריבאנד בצבעים כחול, לבן וכחול, מוטען בעיטם מוזהב האוחז במחרוזת ארבעה כוכבים מחומשים כחולים. |
|  |  | דגל אטול מידווי (לא רשמי) | מורכב משני פסים בגוונים שונים של כחול, הכליון כהה והתחתון בהיר, מופרדים בפס לבן. הפס העליון מוטען בציור של שחף במעוף. |
|  |  | דגל אטול פלמירה (לא רשמי) | טריבאנד בצבעים אדום, כחול כהה וצהוב. עובי הפסים יורד מלמעלה למטה, הפס האדום מוטען בשמש צהובה. |
|  | 4 ביולי 1976 | דגל איי מריאנה הצפוניים | רקע כחול, המסמל את האוקיינוס, וכוכב לבן המסמל את האי. מאחורי הכוכב הלבן מצוי סמל ה"טאגה" - סמל פולינזי המסמל כוח. |
|  | 9 בפברואר 1948 | דגל גואם | דגל כחול המוקף בקו אדום. במרכז הדגל אליפסה שגבולה אדום ובמרכזה חוף ים שמשמאלו שט קאנו שמפרשו מורם, ומימין לחוף עץ דקל. על סצנת החוף כתוב "GUAM". |
|  | 9 בפברואר 1948 | דגל האי וייק (לא רשמי) |  |
|  | 1959 | דגל הוואי | דגל הממלכה המאוחדת בקנטון עם שמונה פסים מתחלפים בלבן, אדום וכחול. |
|  | 24 באפריל 1960 | דגל סמואה האמריקאית | מורכב ממשולש לבן מעוטר בזהב על רקע כחול מוטען בעיט המחזיק בציפורניו בסמלי הכוח המסורתיים השייכים למנהיגי הצ'יפים של סמואה. |
דגלי מדינות עצמאיות > דגלי טריטוריות > דגלי טריטוריות של צרפת

| דגל | תאריך אימוץ | שימוש | תיאור |
| --- | --- | --- | --- |
|  | 1985 | דגל ואליס ופוטונה (לא רשמי) | דגל צרפת בקנטון, שדה אדום מושחת בסאלטייר אדום על ריבוע לבן. |
|  | 1984 | דגל פולינזיה הצרפתית | טריבנד בצבעים אדום, לבן ואדום. הפס הלבן מוטען בסמל פולינזיה הצרפתית. |
|  | 17 ביולי 2010 | דגל קלדוניה החדשה (לא רשמי) | טריקולור אופקי בצבעים כחול, אדום וירוק, במרכזו עיגול צהוב שגבולו שחור שמושחת בחץ שחור הנעוץ בקונכיות. |
דגלי מדינות עצמאיות > דגלי טריטוריות > דגלי טריטוריות של ניו זילנד

| דגל | תאריך אימוץ | שימוש | תיאור |
| --- | --- | --- | --- |
|  | 4 באוגוסט 1979 | דגל איי קוק | נס כחול מושחת ב-15 כוכבים לבנים במעגל. |
|  | מאי 2008 | דגל טוקלאו |  |
|  | 15 באוקטובר 1975 | דגל ניואה | דגל הממלכה המאוחדת בקנטון עם כוכב במרכזו וארבע על זרועותיו של צלב ג'ורג' הקדוש על שדה צהוב. |
|  |  | דגל איי צ'טהאם | מפות האיים בלבן וירוק אחת על גבי השנייה, על שדה כחול המוטען בחצי עיגול צהוב. |
דגלי מדינות עצמאיות > דגלי טריטוריות > דגלי טריטוריות נוספות

| דגל | תאריך אימוץ | שימוש | חלק ממדינה ריבונית | תיאור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 9 במאי 2006 | דגל אי הפסחא | צ'ילה | ריימרו אדום על שדה לבן |
|  | 2 באפריל 1984 | דגל פיטקרן | הממלכה המאוחדת | נס כחול מושחת בסמל פיטקרן. |

| דגלי מדינות אוקיאניה |
| --- | --- | --- |
| מדינות | אוסטרליה • איי מרשל • איי שלמה • אינדונזיה • ונואטו • טובאלו • טונגה • מיקרונזיה • נאורו • ניו זילנד • סמואה • פיג'י • פלאו • פפואה גינאה החדשה • קיריבטי |  |
| שטחים תלויים | אי הפסחא • אי חג המולד • איי מריאנה הצפוניים • איי קוק • איי קוקוס • בוגנוויל • גואם • הוואי • טוקלאו • ואליס ופוטונה • נורפוק • ניואה • סמואה האמריקאית • פולינזיה הצרפתית • פיטקרן • איי צ'טהאם • קלדוניה החדשה |  |
אירופה • אפריקה • אסיה • אוקיאניה • אמריקה הצפונית • אמריקה הדרומית
דאיקוקו

דַאיְקוֹקוּ (ביפנית: 大黒天) הוא אל העושר ופטרון החקלאים במיתולוגיית השינטו ואביו של אביסו.
תיאורו

בדרך כלל דאיקוקו מתואר כיושב על שק או שקי אורז, עם שקית תכשיטים על כתפו, גלגל חמה על חזהו, ומניף פטיש עץ בעזרתו הוא נענה למשאלות. הוא מתואר כעשיר, זחוח-דעת ואוהב ילדים.
משרתו

לדאיקוקו יש משרת אשר מתואר כעכבר. לרוב מציגים אותו כמכרסם בשקי האורז עליהם יושב דאיקוקו.
לקריאה נוספת

דתות - מבט אנציקלופדיה חזותית, בהוצאת כנרת
דינגיסו

| דינגיסו |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: בסכנת הכחדה סכנת הכחדה (EN) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: קנגוראים
תת־סדרה:: דמויי-קנגורו
משפחה:: קנגוריים
סוג:: קנגורו אילני
מין:: דינגיסו
שם מדעי
 Dendrolagus mbaiso ‏פלנרי ושליי ובודי, 1995
תחום תפוצה


הדינגיסו (שם מדעי: Dendrolagus mbaiso; ידוע גם כבונדגזו), הוא מין של כיסאי נדיר דמוי קואלה בסוג קנגורו אילני שאנדמי למערב גינאה החדשה. הדינגיסו יוצא דופן מקנגוריי עצים אחרים בצבעיו הבולטים, ובכך שהוא מבלה את מרבית זמנו על האדמה ולא על העצים. מין זה התגלה רק בשלהי המאה ה-21, ופרטים רבים אודותיו טרם ידועים. הוא נמצא בסכנת הכחדה בשל בירוא יערות.
גילוי והיסטוריה

הדינגיסו התגלה על ידי העולם המערבי רק בשנת 1994, כאשר קבוצת זואולוגים מאוסטרליה ואינדונזיה ביקרו באזור מכרה הנחושת גראסברג ליד עיירת הכרייה טמבאגאפורה במחוז פפואה באינדונזיה. חברי הקבוצה היו הזואולוגים האוסטרלים טים פלנרי (אנ') ואלכסנדרה שליי והזואולוג האינדונזי בפאק בודי, שגילו במהלך אותו מסע בעלי חיים נוספים. בכך, הפך הדינגיסו למין האחרון שהתגלה בסוג קנגורו אילני. בשל האקולוגיה שלו הנבדלת ממרבית המינים בסוגו, הזואולוגים שחקרו את הדינגיסו סברו בתחילה שייתכן והוא זכאי להיות סוג בפני עצמו.
בניגוד לחוקרים המערביים, הילידים המקומיים בגינאה החדשה משבטי המוני, הכירו היטב את הדינגיסו במשך מאות שנים, והוא היה מושא להערצה עבורם עקב האמונה העממית שהוא מייצג את הרוח של אבותיהם. הפגיעה בדינגיסו נחשבת לחטא באמונה העממית של שבטי המוני, ולכן הוא מוגן לחלוטין מפני ציד באזורים שבהם שוכנים השבטים הללו. שמו המדעי של הדינגיסו "mbaiso" (מבאיסו), נלקח משפתם של שבטי המוני ומשמעותו היא "החיה שאסור לפגוע בה".
הדינגיסו צולם בטבע לראשונה בשנת 2009 עבור סדרת "דרום האוקיינוס השקט" של ה-BBC, לאחר חיפוש של 11 ימים בעזרת שבטי המוני המקומיים.
אנטומיה ומראה

הדינגיסו הוא כיסאי גוצי ועגלגל הדומה יותר במראהו הדובי לקואלה או לדוב שחור קטן מאשר לקנגורו הטיפוסי מערבות אוסטרליה: ראשו עגלגל ורחב ובעל חוטם גדול וקצר, רגליו וזרועותיו קצרים ועבים, וכפותיו רחבות. יש לו טפרים ארוכים, חזקים ומעוגלים המסייעים לו לאחוז היטב בענפים וגזעים. אוזניו קצרות ומשולשות, ועיניו קטנות יחסית. אורך ראשו וגופו של הדינגיסו כ-67 סנטימטרים ומשקל הנקבה 9-6.5 קילוגרם; משקל הזכר אינו ידוע. זנבו העבה של הדינגיסו קצר במיוחד לעומת מינים אחרים בסוגו, בשל העובדה שהוא מבלה את מרבית זמנו על האדמה ולא על העצים.
הפרווה של הדינגיסו עבה וצפופה ומורכבת משערות זיפיות ארוכות; היא מותאמת עבור מחייה במרומי ההרים הגבוהים של גינאה החדשה שבהם הטמפרטורות צונחות בלילות עד מתחת לאפס. צבעה שחור מבריק, והיא נוטה להיות כסופה מעט באזור הראש, בגפיים ובחלק האחורי של הגוף. בניגוד חד לצבע הכהה של הפרווה, בטנו של הדינגיסו, חזהו וגרונו בצבע לבן בוהק או צהבהב; בגיל מבוגר, נוצר כתם שחור בתוך הבטן הבהירה. על ראשו השחרחר של הדינגיסו מתפתחים עם הגיל מספר סימונים לבנים בולטים: רצועה לבנה לאורך הסנטר ותחתית הלחיים, ופס לבן עבה המקיף את האף הכהה; בנוסף, ישנו כתם לבן דמוי כוכב במרכז המצח. זנבו של הדינגיסו צהוב בבסיסו ושחור בקצהו, ועשוי להיות מפוספס לסירוגין בצבעים הללו.
תפוצה ואקולוגיה

הדינגיסו אנדמי לאי גינאה החדשה; הוא מוגבל לרכס סודירמן במערב האי הנמצא בשליטת אינדונזיה. הרכס עצמו סמוך לרכס מאוקי הגדול יותר. טווח התפוצה שלו משתרע על כ-4,000 קמ״ר.
סביבת המחיה של הדינגיסו היא ביערות בתה ננסיים תת-אלפינים במרומי ההרים וביערות עננים. הוא חי בקצה העליון של קו העצים, בגבהים יוצאי דופן של 4,200-3,250 מטר מעל פני הים. בית גידול זה מתאפיין בכמויות משקעים גבוהות במיוחד, ועשיר בטחב וחזזיות המשמשים כמזון חשוב עבור הדינגיסו לצד עלים ופירות.
מעט מאוד פרטים ידועים אודות האקולוגיה של המין, בין השאר בשל נדירותו ובית גידולו הבלתי נגיש. בניגוד למרבית מיני הקנגורו האילני, הדינגיסו שוכן מרבית הזמן על קרקעית היער; בהתאם לכך, העצמות שלו דקות יחסית כשל בני הסוג קנגורו ואינן מסיביות וחזקות כשל בני הסוג קנגורו אילני אשר עצמותיהן מותאמות לקפיצה ממרומי עצים גבוהים. אף על פי כן, הדינגיסו מטפס לעיתים קרובות על העצים בתורו אחר עלים.
הדינגיסו פעיל בגפו, וככל הנראה חי בטריטוריה קבועה. שבטי המוני מדווחים שבעת מפגש עם הדינגיסו הוא מרים את זרועותיו מעל ראשו, חושף את בטנו הלבנה ושורק; התנהגות דומה נצפתה אצל המין קנגורו אילני דוריה, והיא ככל הנראה משמשת כמצג דומיננטי של המינים הללו כלפי כל בעל חיים הגדול החודר לטריטוריה שלהם. בהתחשב בכך שפרוות הדינגיסו כמעט חסרת ריח לעומת קרוביו (הטנקיל למשל), סביר להניח שהוא אינו מגן בקנאות על שטחו מפני פולשים, ומסתפק בהפגנת דומיננטיות כלפי דינגיסואים אחרים ולא יותר מכך.
התנועה שלו על הקרקע מגושמת ומוזרה למדי ומורכבת מריצה ארנבית וקפיצות קטנות. הדינגיסו צייתני ונינוח גם בנוכחות בני אדם, וציידים מדווחים שניתן להתקרב אליו בנקל, לכרוך לולאה סביב צווארו וללכת איתו כחיית מחמד, או לפתות אותו לרדת מהעץ באמצעות חופן עלים.
תוחלת החיים המרבית של הדינגיסו היא כ-10 שנים.
מצב שימור

הדינגיסו מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור סכנת הכחדה (EN), בשל ירידה דרסטית של אוכלוסייתו אשר מוערכת בכ-50% לפחות במהלך העשורים האחרונים של המאה ה-20. האיומים העיקריים עליו נשקפים בעיקר מצד אובדן בית גידולו שנגרם באמצעות בירוא יערות למטרות חקלאיות, וציד לבשר עבור התושבים המקומיים. שינויים בבית הגידול של המין בעקבות ההתחממות הגלובלית מהווים איום ארוך-טווח על הישרדותו.
נכון ל-2019, הדינגיסו אינו נמצא באף אזור מוגן במערב גינאה החדשה. אף על פי כן, בחלקים המערביים של תפוצתו המאוכלסים על ידי שבטי המוני, הוא מוגן כמעט לחלוטין מפני ציד, בשל האמונות המסורתיות. ארגון השימור IUCN, ממליץ לרשויות השימור האינדונזיות לבצע מחקרים מקיפים יותר אודות התפוצה, הביולוגיה והאיומים על הדינגיסו.
לקריאה נוספת

Wild, Michael, and Michael Balke. "New localities, an update on the conservation status and ethnographic notes for the dingiso tree kangaroo, Dendrolagus mbaiso Flannery, Boeadi et Szalay (Diprotodontia: Macropodidae)." Mammalia 82.6 (2018): 607-610.
Smales, L. R. "A new species of Dorcopsinema Mawson, 1977 (Nematoda: Cloacinidae) from the tree kangaroo Dendrolagus mbaiso (Marsupialia: Macropodidae) from Irian Jaya, Indonesia and new host records for Dorcopsinema dendrolagi." Systematic Parasitology 38.2 (1997): 131-135.
הערות שוליים

↑  דינגיסו באתר הרשימה האדומה של IUCN
| קנגוריים |
| --- | --- | --- |
| וולביים ארנביים מפוספסים | וולביים ארנביים מפוספסים |  |
| וולבי ארנבי מפוספס | וולבי ארנבי מפוספס (סוג ומין יחיד) |   |
| קנגורים | קנגורים |   |
| קנגורו | קנגורו אפור מזרחי • קנגורו אפור מערבי • קנגורו אדום • וולארו האנטילופה • וולארו מצוי • וולארו שחור • וולבי אגיל • וולבי שחור-פס • וולבי טמר • וולבי סבך מערבי • וולבי פרמה • וולבי זנב-שוט • וולבי אדום-צוואר |   |
| קנגורו אילני | קנגורו אילני אפרורי • קנגורו אילני לומהולץ • קנגורו אילני בנט • קנגורו אילני דובי • קנגורו אילני הואון • קנגורו אילני דוריה • קנגורו אילני סרי • קנגורו אילני גודפלו • קנגורו אילני עטוי-זהב • קנגורו אילני שפלתי • קנגורו אילני הוזר • קנגורו אילני וונדיוואי • איפולה • דינגיסו • טנקיל |   |
| וולבי הצבי | וולבי צבי שחור • וולבי צבי לבן-פס • וולבי צבי אפור • וולבי צבי חום |   |
| וולבי יערוני | וולבי יערוני מקלאי • וולבי יערוני זוטר |   |
| וולבי ארנבי | וולבי ארנבי ממושקף • וולבי ארנבי אדמוני |   |
| וולבי זנב-מסמר | וולבי זנב-מסמר מרוסן • וולבי זנב-מסמר צפוני |   |
| וולבי הסלע | וולבי סלע קצר-אוזן • וולבי סלע וילקינס • וולבי סלע פרוסרפיני • וולבי סלע רוטשילד • וולבי סלע צהוב-רגל • וולבי סלע אלייד • וולבי סלע כף-יורק • וולבי סלע גודמן • וולבי סלע הרברט • וולבי סלע חדגוני • וולבי סלע שחור-צד • וולבי סלע מאריבה • וולבי סלע זנב-מברשת • וולבי סלע סגול-צוואר • וולבי סלע שרמן • מונג'ון • נברלק |   |
| פדמלון | פדמלון טסמני • פדמלון בראון • פדמלון כהה • פדמלון קלבי • פדמלון ההרים • פדמלון אדום-רגל • פדמלון אדום-צוואר |   |
| וולבי ביצות | וולבי ביצות (סוג ומין יחיד) |   |
| קווקה | קווקה (סוג ומין יחיד) |   |
גלוקוקינאז

גלוקוקינאז נקרא גם הקסוקינאז IV הוא אנזים קינאזי, כלומר מזרז הוספת קבוצת זרחה למולקולה אחרת, אשר מזרז הוספת זרחה לגלוקוז על פחמן מספר 6 בתהליך הנקרא זרחון. בכך הגלוקוז המשמש כסובסטרט הופך לגלוקוז-6-פוספט (G6P). תגובה זו היא הראשונה בתהליך הגליקוליזה. גלוקוקינז מצוי בעיקר בהפטוציטים ובתאי בטא בלבלב של בני אדם ושל רוב בעלי החוליות. עם זאת, ניתן למצוא אותו גם במעי ובמוח בכמויות קטנות. לגלוקוקינאז תפקיד חשוב בוויסות מטבוליזם של פחמימות בשל היותו גלאי גלוקוז. גלוקוקינאז מווסת את פעילות התא כתגובה לעליה או לירידה בכמות הגלוקוז כמו שקורה בשובע לאחר ארוחה או בזמן רעב. פגיעה בפעילות אנזים זה עלולה לגרום לסוכרת לא סטנדרטית או לחלופין להיפר גליקמיה.
גלוקוקינאז הוא איזואנזים מסוג הקסוקינאז המקושר הומולוגית, לפחות לשלושה הקסוקינאזים אחרים כלומר הוא שייך לקבוצת אנזימים המזרזים את אותה הריאקציה, שבה מוסף לסוכר בעל שישה פחמנים קבוצת זרחה. בנוסף לכך לגלוקוקינאז יחד עם שלושה אנזימים מאותה הקבוצה יש אב קדמון אבולוציוני משותף. אף על פי כן, גלוקוקינאז מקודד על ידי גן נפרד, ויש לו תכונות קינטיות שונות משאר ההקסוקינאזים הגורמות לו לפעול שונה מהם תחת אותם נתונים ה. האפיניות של גלוקוקינאז לסוכר נמוכה יותר ובשל כך ריכוז הסוכר משפיע מאוד על פעילותו. כמו כן הוא אינו מעוכב על ידי תוצר הריאקציה אותה הוא מזרז G6P.
גלוקוקינאז יכול לבצע את פעולת זרחון הגלוקוז רק כאשר ריכוז הסובסטרט גבוה מספיק. קבוע המיכאליס-מנטן (Km) של הגלוקוקינאז גבוה פי 100 מזה של הקסוקינאז І, ІІ, ІІІ. קבוע זה מייצג את מידת היציבות של אנזים מחובר לסובסטרט, ככל שהקבוע יותר גבוע כך יציבותם יותר רעועה.
סובסטרטים ותוצרים של גלוקוקינאז

עיקרון הסובסטרט בחשיבות הפיזיולוגית הוא הגלוקוז, והתוצר הכי חשוב הוא G6P . הסובסטרט הנוסף שממנו נלקח הפוספט הוא ATP. הגרסה הפשוטה לתגובת הגלוקוקינאז:
 {\ce {Glucose + ATP -> Glucose-6-phosphate + ADP}}
ה-ATP משתתף בתגובה כאשר הוא מוצמד למגנזיום כקופקטור. יתר על כן, תחת תנאים מסוימים גלוקוקינאז, כמו האקסוקינאזים אחרים, יכול לזרחן הקסוז (חד סוכר עם 6 פחמנים) ומולקולות אחרות שדומות מספיק. לכן יותר מדויק לתאר תגובת הגלוקוקינאז הכללית כך:
{\ce {Hexose + MgATP^2- -> Hexose-PO3^2- + MgADP^- + H+}}
בין הסובסטרטים אותם מסוגל לזרחן גלוקוקינאז נמצאים מנוז, גלקטוז וגלוקוזאמין, אבל הזיקה של גלוקוקינאז למולקולות אלו דורשת ריכוזים אשר לא נמצאים בתאים באופן טבעי על מנת לאפשר פעילות משמעותית.
מבנה

גלוקוקינאז הוא חלבון מונומרי בעל 465 חומצות אמינו ומשקל מולקולרי באזור 50 קילו דלטון. באנזים לפחות שני שקעים, האחד חלק מן האתר הפעיל שקושר גלוקוז ו- {\ce {MgATP}}, והשני ככל הנראה משמש כמקום קישור למאקטב אלוסטרי.
קינטיקה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מנגנון

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
גנטיקה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ויסות פעילות האנזים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הערות שוליים

1 2 3  GRCm38: Ensembl גרסה 89: ENSMUSG00000041798 - Ensembl, מאי 2017
↑  "Human PubMed Reference:".
↑  "Mouse PubMed Reference:".
↑  Kawai S, Mukai T, Mori S, Mikami B, Murata K (April 2005). "Hypothesis: structures, evolution, and ancestor of glucose kinases in the hexokinase family". Journal of Bioscience and Bioengineering. 99 (4): 320–30. doi:10.1263/jbb.99.320. PMID 16233797.
↑  Iynedjian PB (January 2009). "Molecular physiology of mammalian glucokinase". Cellular and Molecular Life Sciences. 66 (1): 27–42. doi:10.1007/s00018-008-8322-9. PMC 2780631. PMID 18726182.
↑  Cardenas ML (2004). "Comparative biochemistry of glucokinase". In Matschinsky FM, Magnuson MA (eds.). Glucokinase And Glycemic Disease: From Basics to Novel Therapeutics (Frontiers in Diabetes). Basel: S. Karger AG (Switzerland). pp. 31–41. ISBN 3-8055-7744-3.
↑  Magnuson MA, Matschinsky FM (2004). "Glucokinase as a glucose sensor: past, present, and future". In Matschinsky FM, Magnuson MA (eds.). Glucokinase And Glycemic Disease: From Basics to Novel Therapeutics (Frontiers in Diabetes). Basel: S. Karger AG (Switzerland). pp. 18–30. ISBN 3-8055-7744-3.
↑  Mahalingam B, Cuesta-Munoz A, Davis EA, Matschinsky FM, Harrison RW, Weber IT (September 1999). "Structural model of human glucokinase in complex with glucose and ATP: implications for the mutants that cause hypo- and hyperglycemia". Diabetes. 48 (9): 1698–705. doi:10.2337/diabetes.48.9.1698. PMID 10480597.
הריאקציה המזורזת
גלוקליזציה

גלוקליזציה או עולמקומיות היא הלחם בסיסים גלובליזציה ולוקליזציה, או של "עולמי" ו"מקומי". מושג זה בא לתאר תופעה של שילוב בין תהליכים גלובליים לתהליכים לוקליים שמתרחשת בעולם המודרני של סוף המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21 (המונח תורגם למונח עולמקומיות על ידי אורי רם). השילוב הניגודי בין המגמות הכלכליות והטכנולוגיות העולמיות (על-לאומיות), ובין המגמות הזהותיות והפולטיות המקומיות, לוחץ ומחליש את מדינת-הלאום (יחידת הארגון של המצב המודרני הקודם). הגלובליזציה היא הכוח השוחק את מדינת הלאום מ"למעלה", כאשר הלוקליזציה, כתגובת נגד, שוחקת מ"למטה" (הכוונה לזהויות אתניות, דתיות, תרבותיות וכיוצא בזה). העולמקומיות הוא אותו מהלך דיאלקטי בין שתי המגמות הסותרות.
התפתחות המושג

מקור המושג עולמקומיות הוא במודל יפני חקלאי שמבוסס על התפיסה של שילוב בין מקומי לגלובלי, רעיון זה אומץ גם בעסקים היפניים כאשר עקרונות גלובליים הותאמו לתנאים מקומיים. בשנות התשעים נעשה שימוש במושג זה על ידי הסוציולוג רולנד רוברטסון כדי לציין את הקשר שבין גלובליזציה ללוקליזציה.
עולמקומיות בעיני חוקרים שונים

רוברטסון טען כי הגלובליזציה לא בהכרח מבטלת ייחוד תרבותי וכי הגלובלי והמקומי יכולים לבוא ביחד ולהשלים אחד את השני.
ברקר התייחס לעולמקומיות כשילוב של רעיונות מודרניים ופוסט-מודרניים לגבי זמן, מרחב, הגיון, צרכנות, משפחה, מגדר ועוד, שמתקיימים זה לצד זה ומתחרים בתפיסות ישנות יותר. התוצאה היא שילוב בין השניים, מעין זהויות היברידיות. לאומיות ומדינת לאום אשר מתקיימות ביחד עם קוסמופוליטיות והחלשות של הזהויות הלאומיות.
תומאס פרידמן מתייחס לעולמקומיות כדרך היחידה בה יכולות חברות ותרבויות שונות להתמודד עם ההומוגניזם התרבותי שמגיע עם הגלובליזציה. הוא אומר כי עולמקומיות היא הדרך בה תרבויות יכולות לאמץ היבטים מסוימים של הגלובליזציה, מבלי לאבד תוך כדי את הייחודיות שלהן. לטענתו תרבויות שאינן חזקות מספיק על מנת לבצע תהליך זה ייעלמו לבסוף, מכיוון שההשפעה של הגלובליזציה בעידן הטכנולוגי של ימינו היא בלתי נמנעת.
מקדונלד'ס כמקרה פרטי של עולמקומיות

כדוגמה לעולמקומיות ניתן לקחת את המקרה הפרטי של מקדונלד'ס, מקדונלד'ס אשר נחשבת כיום לאחד התאגידים הגדולים ביותר, אינה מוכרת רק אוכל, אלא גם חוויה תרבותית. למקדונלד'ס הייתה השפעה תרבותית על הרגלי האכילה והבילוי במדינות רבות, רבים תופסים אותה כמסמלת את האימפריאליזם התרבותי של ארצות הברית על שאר העולם. אך עם זאת ניתן להשתמש בה גם כדוגמה לכך שישנן השפעות לוקליות על מוצרים בינלאומיים, על מנת להצליח בשווקים שונים בעולם עשתה מקדונלד'ס התאמות בתפריט שלה. כך לדוגמה, בישראל נפתחו סניפים כשרים והבשר שנמכר במוצריה אינו כולל בשר חזיר, בהודו לא מוכרים המבורגר מבשר בקר, וישנן מנות נוספות במדינות אחרות שהותאמו במיוחד לקהל הצרכנים המקומי.
ניתן להוסיף דוגמאות לא מעטות, לא רק של מוצרים, אלא גם של שירותים, כגון, רשתות טלוויזיה בינלאומית שמשדרות גם תוכניות וחדשות המותאמות לאזורי צפייה מקומיים, כמו המזרח התיכון, אפריקה ואזורים אחרים. מעבר לכך, בעידן הנוכחי חובה להתייחס גם לרשתות חברתיות המושפעות מתהליך הגלוקליזציה.
רשתות חברתיות כחלק מהגלוקליזציה

אין להתעלם, בעידן האינטרנט, מהגלוקליזציה של הרשתות החברתיות. מחד, הרשתות החברתיות לסוגיהן (פייסבוק, לינקד-אין ועוד) הן גלובליות, ומאידך, אין להתעלם מה"לוקאליות" שלהן: רוב החברים שלנו בפייסבוק הם מקומיים, ברשתות המקצועיות לסוגיהן אנו מחפשים בעיקר אנשים מקצועיים מקומיים. עם זאת, הרשתות החברתיות מאפשרות לנו גם להגיע לאנשי מקצוע בחו"ל ואף ליצור קשר עם אנשים היכולים לעזור לנו (לדוגמה, איתור מידע על מחלות נדירות ויצירת קשר עם אנשים החולים במחלות אלו. דבר זה ניתן לעשות באמצעות פתיחת קבוצה בפייסבוק, כדוגמה, הכנסת חברים מקומיים ואחר כך מציאת חברים מחו"ל ובדרך זו, יצירת קבוצה בעלת תחום משותף).
אין להתעלם מהיתרונות שבכך (העברת מידע על ידי תושבי סוריה אודות המתרחש בארצם, באמצעות סרטונים ושימוש ב"יוטיוב") אך יש לזכור את הסיכון הקיים בפגיעה בשמו של אדם המוכר בקהילה הבינלאומית, ללא הצדקה. פגיעת לשון הרע באדם מסוים בשוק המקומי היא בעייתית, אולם פגיעה בשמו של אדם בעולם, בעיקר אם הוא בקשרים עם אנשים בחו"ל, עלולה להיות בעלת השלכות כבדות מעבר לכל פרופורציה.
ראו גם

גלובליזציה מוגבלת
גלובליזציה
הכפר הגלובלי
לקריאה נוספת

Barker, C. (1999). Television, Globalization and Cutural Identities, Open University Press. Buckingham - Philadelphia.
Drori, Gili S., Markus A. Höllerer, and Peter Walgenbach (eds.), (2014). Global Themes and Local Variations in Organization and Management: Perspectives on Glocalization, Routledge.
Robertson R. (1995). "Glocalization: Time-space and homogeneity-heterogeneity". In: M. fearherstone et al (eds.), Global modernities. London: Sage.
Watson, J. L. (1997). Golden Arches East: McDonald's in East Asia. Stanford: Stanford University Press.
פרידמן, תומאס ל. (1999). הלקסוס ועץ הזית: הגלובליזציה - מבט אל עולם משתנה; מאנגלית: עמוס כרמל. אור יהודה: הד ארצי.
רם, א. (1999). "אתנוקרטיה" ו"עולמקומיות": גישות חדשות לחקר החברה והמרחב בישראל. באר שבע: מרכז הנגב לפיתוח אזורי, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
הערות שוליים

↑  Robertson R. (1995). Glocalization: Time- space and homogeneity- heterogeneity. In M. fearherstone et al (eds.), Global modernities. London: Sage.
↑  Barker, C. (1999). Television, Globalization and Cutural Identities, Open University Press. Buckingham - Philadelphia.
↑  פרידמן, תומאס ל. (1999). הלקסוס ועץ הזית: הגלובליזציה - מבט אל עולם משתנה; מאנגלית: עמוס כרמל. אור יהודה: הד ארצי.
↑  Watson, J. L. (1997). Golden arches east : McDonald's in East Asia. Stanford: Stanford University Press..
סניף מקדונלד'ס כשר בישראל
גיא זהר

| --- | --- |

 לידה:  3 בינואר 1965 (בן 59) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1983
 עיסוק:  עיתונאי, שדרן רדיו, איש טלוויזיה ומגיש חדשות
 מעסיק:  כאן 11   בעבר: גלי צה"ל, ערוץ הילדים, חברת החדשות, ערוץ 10, 103fm
 בת זוג:  גליה זהר
 מספר צאצאים:  3 
 קישורים חיצוניים
 טוויטר:  guyzo
 guyzohar.com
 
גיא זֹהר (נולד ב-3 בינואר 1965) הוא עיתונאי, שדרן רדיו, איש טלוויזיה ומגיש חדשות ישראלי. כיום מגיש התוכנית "מהצד השני עם גיא זהר" בערוץ כאן 11. בעבר בין היתר, הגיש את התוכנית "היום שהיה" בערוץ 10.
ביוגרפיה

זהר הוא בנם של רחל ושל עורך הדין אלי זהר. לאחר שהוריו התגרשו, הוא גדל בביתם של אמו ובעלה השני, דן אשל, עיתונאי בקול ישראל. למד במגמת תקשורת בתיכון חדש בתל אביב.
את שירותו הצבאי עשה בתחנת הרדיו גלי צה"ל, ולאחר שירות במשך שש שנים, ככתב לענייני חקלאות וכתב צבאי, המשיך לעבוד שם כעיתונאי פרילנסר. בשנות שירותו ועבודתו שם (1983-1992) שימש ככתב לענייני צבא ואחר-כך כעורך מהדורות חדשות, מגיש ורכז מערכת. בתקופה זו הופיע זהר לראשונה בטלוויזיה כאשר הגיש לסירוגין מבזקי חדשות של גלי צה"ל במסגרת התוכנית "ערב חדש". במלחמת המפרץ שימש כאחד מעורכי ומגישי השידור של האולפן המשותף לגלי צה"ל ולקול ישראל.
זהר היה אחד ממקימי חברת החדשות של ערוץ 2 ב-1993. הוא מילא בה שורה של תפקידי עריכה וניהול ששולבו בהגשת חדשות. בשנת 2000 מונה לסמנכ"ל התוכן של חברת הכבלים תבל דיגיטל. בעקבות מינוי זה עזב את הנחיית התוכנית "פגוש את העיתונות" בערוץ 2.
את דרכו בערוץ עשר החל זהר בשנת 2001 כאשר היה מועמד מוביל להקים את חברת החדשות של הערוץ ולעמוד בראשה. רק לאחר ההשקה הראשונה של הערוץ מונה זהר לסמנכ"ל התוכן. בתפקיד זה נשאר עד כניסתו של ניר למפרט לתפקיד מנכ"ל הערוץ. כמו כן הנחה זהר במשך שתי עונות את התוכנית "הכרישים" בערוץ עשר, בה הציגו יזמים את רעיונותיהם בפני משקיעים. זהר נותר בערוץ עשר והגיש את מהדורת סיכום היום הלילית של ערוץ עשר, "היום שהיה", ששידורה החל בקיץ 2003.
במרץ 2006 החל להנחות זהר בערוץ הילדים את תוכנית החדשות לילדים "חמש וחצי - השבוע שהיה". ב-27 בינואר 2011 שודרה התוכנית האחרונה של "חמש וחצי".
ביוגרפיה > בעשור השני של המאה ה-21

מדצמבר 2010 ועד ספטמבר 2011 הנחה 40 מהדורות של "השבוע", מגזין חדשות יום השישי. ב-9 בספטמבר 2011 הודיע בשידור חי על התפטרותו מהנחיית התוכנית. זאת בעקבות שידור התנצלות חריגה באורכה על פרסום "האשמות כוזבות לחלוטין" בכתבה על שלדון אדלסון ששודרה בתוכנית חודשים אחדים קודם לכן. ההתפטרות נעשתה לאחר שעוד קודם לכן פרשו מתפקידיהם, בשל אותה התנצלות, מנכ"ל חדשות 10 ראודור בנזימן, ועורכת המהדורה, רותי יובל. בהודעתו ציין זהר כי ”לעתים יש לעצור ולהרים דגל שחור. אסור לעבור לסדר היום על מה שנראה בעינינו כשבירה של ערכים מקצועיים ואתיים”. צוות הדסק של "חדשות 10" צולם מריע לו בתום דבריו. בשל התנהגות אנשי הערוץ בפרשה זו כמפורט לעיל, החליט רון לאודר להפסיק את הזרמת הכספים למימון הערוץ, שכתוצאה מכך היה צפוי להפסיק לפעול באוקטובר 2011.
לאחר התפטרותו של יעקב אילון, נבחר זהר להגיש את המהדורה המרכזית של חדשות 10 לסירוגין לצד תמר איש-שלום. זהר הגיש מאז את המהדורה פעם-פעמיים בשבוע.
עם המעבר לשידור מהדורת החדשות המרכזית מירושלים בספטמבר 2013, זהר פרש מהגשת המהדורה, לאור העובדה כי תוכניתו, "היום שהיה" ממשיכה להיות משודרת מהאולפן בגבעתיים. את מקומו של זהר בהגשת המהדורה מילאה טלי מורנו.
ב-2013 החליף זהר את גבי גזית בהגשת תוכנית האקטואליה שלו ברדיו ללא הפסקה.
במרץ 2018 שודר סרטו התיעודי "מוות ללא תשובה".
בשלהי 2018 פורסם כי זהר החליט לא להישאר בערוץ עשר לאחר המיזוג עם רשת 13, וחתם על חוזה עם תאגיד השידור "כאן".
ב-17 בפברואר 2019 החל שידור התוכנית "מהצד השני עם גיא זהר" בהגשתו, לאחר שקדמה לה מחאת עובדי התאגיד בשל צילומיה במתחם התחנה בהיותה תוכנית בהפקה פרטית. לאחר מספר חודשים התוכנית ירדה מהמרקע, כאשר תאגיד כאן השעה את שיתוף הפעולה עם חברת ההפקה "קודה" בעקבות תקרית השתלת הרובה בסדרה "מחוז ירושלים". בספטמבר התוכנית חזרה לאחר שזהר וחברת ההפקה בבעלותו התחייבו להפיק בעצמם את התוכנית. התכנית זכתה בפרס האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה לשנת 2020, בקטגוריה של תוכניות אקטואליה.
חיים אישיים

בפסקה זו אין מקורות ביבליוגרפיים כלל, לא ברור על מה מסתמך הכתוב בה וייתכן שמדובר במחקר מקורי. 
אנא שקלו לשפר את אמינות הפסקה באמצעות הבאת מקורות לדברים ושילובם בגוף הפסקה בצורת קישורים חיצוניים והערות שוליים.
זהר נשוי לגליה, בעלת חברת הפקות, ואב לשלושה ילדים, מתגורר בצפון תל אביב.