צ'ארלס מייסון רמי
המאבק על הירושה

צ'ארלס מייסון רמי נודע בניסיונו לייחס לעצמו את תפקיד יורשו של עבדול בהאא (Abdu'l Baha) כשומר הברית של הדת הבהאית בטענה שעבדול בהאא אימץ אותו כבנו ולכן השושלת של עבדול בהאא ממשיכה דרכו וששוגי אפנדי (Shoghi Effendi Rabbani), היורש החוקי שנפטר ללא הורשת יורש ברור, מינה אותו עוד בחייו לנשיא המועצה הבהאית הבין לאומית. בעקבות ניסיון זה הוגדר רמי כמפר הברית הבהאית ונודה מהדת על ידי העולם הבהאי ושאר "ידי האמונה".
רמי היה קרוב מאוד לעבדול בהאא וטענתו לירושה סבבה סביב שאלת הירושה. מצד אחד, רמי טען שעבדול בהאא אימץ אותו באופן רשמי ולכן הוא בנו החוקי וזכאי לרשת את תפקידו כמנהיג העולם הבהאי. רמי ביסס זאת על פרשנותו למנהגי אימוץ מהתקופה העות'מאנית בהם הכרזה בציבור על מישהו כבנך והשארת ירושה מסוימת לאותו אדם הופכים אותו לבנך המאומץ באופן רשמי. עבדול בהאא נהג לקרוא לרמי בכינוי אע'צאן(Agshan)- כלומר כינוי לצאצאי בהאא אולה בפרסית. בנוסף, טרם מותו של עבדול בהאא, הוא העביר לשוגי אפנדי שרידים משיערו ודם קרוש שאפנדי צריך היה להעביר לרמי עם מותו של עבדול בהאא. אפנדי אכן עשה זאת וכך ההכרזה של עבדול בהאא על רמי כבנו, יחד עם השארת ירושה הן מטענותיו החזקות של רמי לזכאותו להמשיך את עבדול בהאא בתפקידו. בנוסף, העברת השרידים על ידי אפנדי לרמי, הוגדרו על ידי רמי כהכרה של אפנדי בזכאות של רמי להמשיך את עבדול בהאא. מצד שני, הזרם העיקרי בדת הבהאית שולל לחלוטין את טיעוניו של רמי. הבהאים טוענים שהכינוי אע'צאן הוא כינוי חיבה בעל משמעות רוחנית אך לא חוקית או בעלת השלכות כלשהן ושאין קשר משפחתי כלשהו בין השניים ולכן אין לרמי זכאות כלשהי לירושת עבדול בהאא או שוגי אפנדי.
ב-1951 מינה שוגי אפנדי את רמי לחבר ב"ידי האמונה" ואף הקים את המועצה הבהאית הבין לאומית ומינה לנשיאה הראשון את רמי, מה שגרם למעברו של רמי לחיפה. לאחר מותו של אפנדי ב-1957 היה רמי מהאנשים שאטמו את דירתו של אפנדי וביצעו בה חיפוש מעמיק אחר פיסת מידע כלשהי שתוביל למציאת יורש לאפנדי. חיפושים אלו העלו חרס ובמשך 6 שנים ניהלו 27 חברי "ידי האמונה" את ענייני האמונה הבהאית ומתוכם הם בחרו מועצה של 9 "ידי האמונה" שיתגוררו בחיפה על מנת לכוון ולהדריך את דתם. רמי היה אחד מתשעת אלו. הרעיון של רמי שהוא היורש החוקי לאחר אפנדי התבשל במוחו זמן רב. הוא מעיד על עצמו שהחל לחשוב על כך כבר בוועידה הראשונה של "ידי האמונה" ב-1957 ובוועידה השנייה של המועצה הוא אף נזף בשאר "ידי האמונה" על כך שהם מפרים את רצון העדות של עבדול בהאא בכך שהם לא ממנים יורש לאפנדי ובכך שאין מנהיג לעולם הבהאי(Guardian). רמי טען שבהאא אולה ידע שילדו של עבדול בהאא מת בינקותו ושאחיו, מחמד עלי(Muhammad Ali), הוגדר כמפר ברית ולמרות זאת מינה את עבדול בהאא ליורשו כי הוא ידע שעבדול בהאא יאמץ יורש אמריקאי שימשיך את דרכו. גם טענה זו לא התקבלה על ידי הזרם המרכזי של הבהאים ותרמה להרחקתו של רמי מהקהילה.
עם מותו של עבדול בהאא, רצה רמי להיות המנהיג של הקהילה הבהאית בארצות הברית ובחלקים של המערב לצידו של שוגי אפנדי. לאחר שזה נמנע ממנו ועם מותו של אפנדי הוא ניסה שוב להראות את זכאותו להנהיג את התנועה כולה, אך גם ניסיון זה לא צלח. ב-1959 עזב רמי, עקב חילוקי דעות עם שאר "ידי האמונה", את חיפה וחזר לוושינגטון. שנה לאחר מכן הוא הכריז על עצמו כשומר הברית החדש של הדת הבהאית וכיורשו של שוגי אפנדי ועבדול בהאא, פעולה שלוותה בגינוי מידי של "ידי האמונה" ובהכרזה על רמי כמפר ברית, כלומר, אדם שקיבל על עצמו את בשורתו של בהאא אולה ולאחר מכן תוקף את אמונתו של בהאא אולה או את הזרם המרכזי של הדת. אם מראים לאדם זה את טעותו והוא עדיין לא משתכנע, הוא מוגדר כמפר ברית ומנודה ממוסדות ומחברת הדת. רמי לא הצליח לסחוף אחריו את העולם הבהאי וצבר מעט מאוד תומכים, והמועצה הבהאית בצרפת הייתה היחידה שקיבלה באופן חלקי את טענותיו. מצבו הרפואי וגילו המתקדם הקשו עליו לשלוט ולארגן את תומכיו וב-1966 התפרקו קהילותיו בארצות הברית ובפקיסטן, שם הוקמו קהילות רוחניות לאומיות בהוראתו של רמי ב-1963 . רמי אף הפסיד בתביעה משפטית כנגד המועצה הבהאית האמריקאית בניסיון לקבל בעלות על הרכוש הבהאי בארצות הברית.