stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Simple Life
הערות שוליים

↑  הסינגל, באתר australian-charts.com, בדיקה אחרונה ב־30 בנובמבר 2021
↑  ‏Elton John – Simple Life, באתר Discogs, בדיקה אחרונה ב־29 בנובמבר 2021
↑  Claude Bernardin & Tom Stanton, Rocket Man: Elton John from A – Z, כריכה רכה, Praeger, 1996, עמ' 77, ISBN 978-0-275-95698-1, בדיקה אחרונה ב־29 בנובמבר 2021
↑  האם אלטון ג'ון מלך חדש? 24 שנים במצעדי הפופ, באתר Desert News ‏Desert News, ‏27 במרץ 1993, בדיקה אחרונה ב־29 בנובמבר 2021
↑  מגזין "בילבורד" כרך 97 מס' 45, ה־26 באוקטובר 1985, באתר גוגל ספרים, בעמ' 6 מוזכר שיא של 16 שנים רצופות (נכון ל־1985) עם להיט של ג'ון בטופ־40. ניתן לבדוק את המשך הרצף בדיסקוגרפיית הסינגלים של אלטון ג'ון (אנ') (יש לשים לב שהסינגל "Nikita" יצא בסוף אוקטובר 1985, אך הגיע למיקום השיא שלו (מס' 7) בבילבורד במרץ 1986), בדיקה אחרונה ב־29 בנובמבר 2021
↑  Parke Puterbaugh, ג'ון בהיכל התהילה של הרוק אנד רול (ביוגרפיה), באתר היכל התהילה של הרוק אנד רול, 1994, בדיקה אחרונה ב־29 בנובמבר 2021
↑  סטיבן תומאס ארלוויין, ביקורת ‏"AllMusic", באתר AllMusic, בדיקה אחרונה ב־30 בנובמבר 2021
1 2  על השיר "Simple Life", באתר Songfacts, בדיקה אחרונה ב־30 בנובמבר 2021
↑  מארק קארו,  ביקורת "שיקגו טריביון", באתר שיקגו טריביון, ‏9 ביולי 1992, בדיקה אחרונה ב־30 בנובמבר 2021
↑  ‏New Releases: Singles (קובץ PDF), באתר World Radio History (מוזיקה & מדיה), ‏8 במאי 1993, עמ' 9, בדיקה אחרונה ב־30 בנובמבר 2021
↑  הערות אלבום "The One", באתר albumlinernotes.com, בדיקה אחרונה ב־30 בנובמבר 2021
↑  היסטוריית ג'ון במצעד בילבורד הוט 100, באתר בילבורד, בדיקה אחרונה ב־30 בנובמבר 2021
↑  היסטוריית ג'ון במצעד השירים העכשוויים למבוגרים של בילבורד, באתר בילבורד, בדיקה אחרונה ב־30 בנובמבר 2021
↑  בילבורד מיינסטרים טופ 40, באתר בילבורד, בדיקה אחרונה ב־30 בנובמבר 2021
↑  המצעד הגרמני, באתר offiziellecharts.de, בדיקה אחרונה ב־30 בנובמבר 2021
↑  היסטוריית ג'ון במצעד הסינגלים הבריטי, באתר חברת המצעדים הרשמית, בדיקה אחרונה ב־30 בנובמבר 2021
↑  המצעד הקנדי (RPM גיליון 1781), באתר הספרייה והארכיון הלאומי של קנדה, בדיקה אחרונה ב־30 בנובמבר 2021
↑  המצעד הקנדי של RPM – שירים עכשוויים למבוגרים – גיליון 1763, באתר הספרייה והארכיון הלאומי של קנדה, בדיקה אחרונה ב־30 בנובמבר 2021
↑  השנה במוזיקה 1993, מגזין בילבורד 25 בדצמבר 1993, כרך 105, גיליון 52, עמ' YE-46, באתר World Radio History, אורכב ב־27 ביוני 1993, בדיקה אחרונה ב־30 בנובמבר 2021
↑  המצעד הקנדי השנתי – 100 הסינגלים המובילים לשנת 1993 של RPM, באתר הספרייה והארכיון הלאומי של קנדה, ‏17 ביולי 2013, בדיקה אחרונה ב־30 בנובמבר 2021
↑  המצעד הקנדי של RPM – שירים עכשוויים למבוגרים, באתר הספרייה והארכיון הלאומי של קנדה, בדיקה אחרונה ב־30 בנובמבר 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: 04011c76-f82f-3d59-9264-f94fc243976b
כבל אקספרס

| --- | --- |

סמליל החברה
 נתונים כלליים
 סוג:  תאגיד
 מייסדים:  משפחת עפיפי
 תקופת הפעילות:  2019–הווה (כ־6 שנים)
 חברת אם:  נתיב אקספרס
 מיקום המטה:  חיפה
 ענפי תעשייה:  תחבורה ציבורית
 מוצרים עיקריים:  תחבורה ציבורית
 מנכ"ל:  אורסאן סלמאן
  
 www.cableexpress.co
 
סמליל הרכבלית
כבל אקספרס היא חברה ישראלית, המפעילה ומתחזקת את הרכבלית בחיפה, הרכבל שמקשר בין מרכזית המפרץ, לטכניון ואוניברסיטת חיפה. החברה היא חברת בת של נתיב אקספרס, והוקמה לאחר זכיית נתיב אקספרס במכרז רכבל חיפה, בשנת 2019. החברה בבעלות משותפת ל"נתיב אקספרס" וחברת ‏Bursa Teleferik הטורקית.
היסטוריה

החברה הוקמה בשנת 2019, בעקבות זכייתה במכרז להפעלת הרכבלית בחיפה, המשותפת לחברת האוטובוסים "נתיב אקספרס" שבבעלות הקבוצה, ולחברת בורסה (עיר) הטורקית. בניית הרכבל נעשתה באמצעות התאגיד השווייצרי-אוסטרי "דופלמאייר-גאראוונטה" (אנ'), שהיא הקונצרן הרכבלים הגדול ביותר בעולם שגם בשנת 2018 בנתה את קרונות הכרמלית.
כאשר בשנת 1965 העלתה עיריית חיפה לראשונה הקמת רכבל בין מפרץ חיפה, נווה שאנן עד לטכניון ולאוניברסיטה, אך הנושא לא קודם במשך שנים רבות. הוועדה המחוזית לתכנון ובנייה בחיפה, בראשות ראש העיר עמרם מצנע, אישרה עקרונית את תוכנית הרכבל במרץ 1999. על פי תוכנית שהוגשה על ידי חברת תשתיות יפה נוף, שבבעלות העירייה.
בפברואר 2002 הקפיאה הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה בחיפה את דיוניה בעניין הקמתו של הרכבל, עקב התנגדות הטכניון לתנאי המוצע. במאי 2003, בתום שנה של דיונים אינטנסיביים במהלכם הוחלט להזיז את התוואי, אישרה ועדה מחוזית לתכנון ולבנייה בחיפה את התוכנית.
באפריל 2008, החלה עיריית חיפה לערוך בניית כדאיות כלכלית מחודשת לפרויקט. זאת, על רקע גידול חזוי של כ-17% בעלויות הפרויקט לכ-210 מיליון שקל. במאי 2016, הודיע שר התחבורה, ישראל כץ, כי יקדם את פרויקט הרכבל, שעלותו עודנה לכ-280 מיליון ש"ח.
ביוני 2019 זכו החברות "נתיב אקספרס" ו"בורסה" הטורקית במכרז הפעלת הרכבלית והן הקימו את החברה לצורך להפעלת הרכבל.
ב-11 באפריל 2022 החלה הפעלה סדירה של הרכבלית. על הקרוניות מתנוססים שני סמלילים, הראשון לוגו של כבל אקספרס, והשני לוגו שמצויר עליו רכבל על רקע כחול לבן וירוק, כאשר הוא גם מתנוסס בתחנות, ובו מתנוסס עם הכיתוב "רכבלית".
הערות שוליים

↑  אושרה עקרונית תכנית הקמת רכבל שיחבר בין מפרץ חיפה לאונ' חיפה, באתר גלובס, 4 במרץ 1999
↑  עיכוב בהקמת הרכבל בחיפה עקב התנגדות הטכניון, באתר הארץ, 14 בפברואר 2002
↑  אבי בר-אלי, עיריית חיפה תבחן מחדש הקמת הרכבל מהצ'ק פוסט לאוניברסיטה - העלויות גדלו ל-210 מיליון שקל, באתר הארץ, 7 באפריל 2008
↑  מגדילים, "נתיב אקספרס" ו"בורסה" התורכית יפעילו את הרכבלית בחיפה, באתר Magdilim, ‏19 ביוני 2019
פיליפ מיינלנדר

| --- | --- |

מיינלנדר בסביבות 1867
 לידה:  5 באוקטובר 1841 אופנבך על המיין, הדוכסות הגדולה של הסן
 התאבד:  1 באפריל 1876 (בגיל 34) אופנבך על המיין, הדוכסות הגדולה של הסן
 שם לידה:  Philipp Batz
 מקום לימודים:  קרויצשולה 
 זרם:  אידיאליזם גרמני, פילוסופיה קונטיננטלית, פסימיזם
 תחומי עניין:  אסתטיקה, אתאיזם, מטאפיזיקה, פילוסופיה של המוסר, תאודיציה, תורת ההכרה
 עיסוק:  משורר, סופר, פילוסוף
 הושפע מ:  ארתור שופנהאואר, לודוויג פוירבך, מקס שטירנר, עמנואל קאנט
 השפיע על:  אלפרד קובין, אמיל צ'וראן, פרידריך ניטשה
 מדינה:  גרמניה
 יצירות ידועות:  פילוסופיית הגאולה
 
פיליפ מיינלנדר (בגרמנית: Philipp Mainländer; ‏ 5 באוקטובר 1841 – 1 באפריל 1876) היה פילוסוף, סופר ומשורר גרמני. מחלוצי זרם הפסימיזם, הושפע רבות מעבודותיהם של ארתור שופנהאואר ועמנואל קאנט והתפרסם בעיקר בזכות המגנום אופוס שלו פילוסופיית הגאולה, בו טען כי החיים הם חסרי ערך ונועדו להסתיים, אמירה שבגינה זכה לתואר הפסימיסט הקיצוני ביותר שידע עולם הפילוסופיה אי פעם. התאבד בגיל שלושים וארבע לאחר שעלה על ערימת כרכים של מהדורת ספרו החדש בביתו ותלה את עצמו. נחשב לאחד מהוגי "הפסימיות הפוסט-שופנהאוארית" לצד אדוארד פון הרטמן ויוליוס באהנסן,  ולאחת הדמויות הבולטות ב"מחלוקת הפסימיזם".
ביוגרפיה

מיילנדר נולד בשם פיליפ באטז (Philipp Batz; שינה את שם משפחתו למיינלנדר מאוחר יותר), באופנבך על המיין ב-5 באוקטובר 1841 בעקבות אונס בנישואים כצעיר ביותר מבין ששת אחיו ואחיותיו. אחד מאחיו אובחן עם מוגבלות שכלית התפתחותית, בדומה לסבו, אשר מת בהיותו בן שלושים ושלוש. מאוחר יותר בחייו שינה את שם משפחתו למיינלנדר כמחווה לעיר הולדתו.
בהוראתו של אביו החל ללמוד בבית הספר המסחרי בדרזדן ב-1856 במטרה להפוך לסוחר. כעבור שנתיים הועסק בבית מסחר בנאפולי, איטליה, שם למד את שפת המקום, ופגש לראשונה בעבודותיהם של דנטה, פטרארקה, בוקאצ'ו וליאופרדי. מאוחר יותר תיאר את השנים הללו כמאושרות ביותר בחייו.
במהלך אותה תקופה נתקל לראשונה בעבודתו של הפילוסוף הגרמני ארתור שופנהאואר העולם כדימוי וכרצון. בן תשע עשרה באותה העת, תיאר מיינלנדר בכתביו את חוויית היכרותו עם הספר כהתגלות עמוקה, והתייחס לאותה העת כחשובה ביותר בחייו, ואכן, השפעת משנתו של שופנהאואר ניכרת לאורך כל עבודותיו.
עם שובו לגרמניה ב-1863 החל לעבוד בבית העסק של אביו, ובאותה שנה כתב את הפואמה "אחרוני ההוהנשטאופנים". כעבור שנתיים נפטרה אמו ב-5 באוקטובר 1865, יום הולדתו העשרים וארבע. אובדנה פגע בו קשות וגרם לתפנית בחייו בה נטש את אהבתו לשירה לטובת לימודי הפילוסופיה. בשנים הבאות התעמק בספריהם של עמנואל קאנט וארתור שופנהאואר, וכמו כן למד יצירות קלאסיות רבות, החל בעבודותיו של הרקליטוס וכלה באלו של קונדיאק.
מיינלנדר החל לעבוד בבנק ג'יי. מארט מגנוס בברלין, ככל הנראה בחודש מרץ 1869, במטרה לצבור הון קטן בתוך מספר שנים איתו יוכל לקיים אורח חיים צנוע, אולם קריסת שוק המניות בוינה (אנ') ב-8 במאי 1873, פגעה בכבדות בכיסו והרסה את תוכניותיו כליל, ובאותה שנה התפטר ממשרתו מבלי לדעת לאן פניו מועדות.
אף על פי שהוריו האמידים הצליחו לשלם תמורת ביטול גיוסו לצבא ב-1861, בפתק אוטוביוגרפי שכתב הביע מיינלנדר את רצונו "להתערבב לחלוטין בכל הדברים הקשורים אחד לשני, לעסוק בעבודה השפלה ביותר שקיימת, ולציית בעיוורון", וניסה לחפש את מקומו בעבודות אשר היו כרוכות בשימוש בנשק. בעודו בן שלושים ושתיים, שלח פנייה רשמית ב-6 באפריל 1874, לקיסר גרמניה וילהלם הראשון, והפציר בו כי יאפשר לו להתגייס, בקשה לה נענה הקיסר בחיוב. מיינלנדר גויס לחיל הקירסירים בהלברשטאדט ב-28 בספטמבר.
לאורך חודשיו הראשונים בצבא עסק מיינלנדר באובססיביות בכתיבת הכרך הראשון של עבודתו, פילוסופיית הגאולה, אותו מסר לאחותו מינה בבקשה כי תחפש אחר מוציא לאור בזמן שישלים את שירותו. כמו כן השאיר בידיה מכתב אשר יועד לאותו אדם, בו הדגיש את חשיבות השמטת שם לידתו והחלפתו בשם העט מיינלנדר, באומרו כי אינו יכול לחשוב על דבר השנוא עליו יותר מאשר חשיפתו לעיני העולם.
למרות התחייבותו לשרת בצבא לאורך שלוש שנים השתחרר מיינלנדר בטרם עת ב-1 בנובמבר 1875, ובמכתב מאותה תקופה אשר שלח לאחותו הסביר כי הוא "מותש לחלוטין, חסר כוחות.. גופי בריא לחלוטין, אך עייף ורצוץ"; לאחר שחרורו שב לאופנבך והתמסר כולו לעבודתו. במהלך החודשיים הבאים כתב את זיכרונותיו ואת הנובלה רופרטין דל פינו, ותיקן את טיוטת המגנום אופוס שלו, פילוסופיית הגאולה, אליה צירף כרך נוסף בן מאות עמודים.
במהלך השנה הבאה החל מיינלנדר להרהר האם היו חייו בעלי ערך עבור האנושות. לעיתים קרובות תהה האם סיים את תפקידו בעולם או שמא עליו להשקיע את מאמציו בתמיכה בתנועה הסוציאליסטית-דמוקרטית. זמן מה לאחר פרסום הכרך הראשון של עבודתו, שב מיינלנדר לביתו ב-1 באפריל 1876, ולאחר שנעמד על ערימת כרכים חדשים של מהדורת ספרו אשר הודפסו זה עתה ונשלחו אליו יום קודם לכן, השתמש בהם כבמה ותלה את עצמו.
השפעה וביקורת

פרידריך ניטשה קרא את ספרו של מיינלנדר "פילוסופיית הגאולה" בשנת יציאתו ולפני פרסומן של ביקורות כלשהן. ככל הנראה תרמה קריאתו לפרידתו הסופית ממשנתו של שופנהאואר. ניטשה לא התייחס למיינלנדר בעבודותיו אלא רק לאחר כעשור, במהדורה השנייה של ספרו המדע העליז, אשר הכיר לראשונה את מושג "מות האלוהים" עם פרסומו המקורי כחמש שנים קודם לכן. ”ואולי יש לראות כגרמנים אמיתיים, חובבנים שכאלה ובתולות זקנות מסוגו של מיינלנדר, שליח־הבתוליות המתקתק? ואולם הלז, שמא יהודי היה (כל היהודים נעשים מתקתקים כשהם מטיפים מוסר).” מספר חוקרים פירשו את האפוריזם שכתב ניטשה עדות לכך שמיינלנדר היווה השפעה רבה על תורתו ועמדו על דמיון בין הגותם. כמו כן הזכיר ניטשה באחד ממכתביו כי פגש תומך נלהב בפילוסופיה של מיינלנדר, "אדם שקט וצנוע, בודהיסט וצמחוני להוט", אשר אמר לו כי מיינלנדר לא היה, למעשה, יהודי.
במהלך אותה תקופה כתב הסופר הגרמני מקס סיילינג (אנ') בעבודתו "מיינלנדר: המשיח החדש" מ-1888 כי האמין בכל ליבו שמיינלנדר היה בין הגיבורים החכמים המעטים אשר דרכו אי פעם על אדמת העולם.
עבודותיו הפילוסופיות של מיינלנדר לא התקבלו בברכה בידי הרשויות. באימפריה הרוסית, חיבורו שעסק במשמעותו האזוטרית של השילוש הקדוש נאסר לפרסום. ברייכסטאג של הקיסרות הגרמנית הועלה ספרו "פילוסופיית הגאולה" לדוכן בטענה כי הפר מספר חוקים אנטי-סוציאליסטים (אנ'). מספר סוציאליסטים בולטים הפגינו עניין בעבודותיו, ביניהם המנהיג אוגוסט בבל אשר התייחס לטיעוניו הפסימיסטים בעבודתו הפמיניסטית נשים וסוציאליזם, וכן הזכיר את אחותו של מיינלנדר באוטוביוגרפיה שלו. אדוארד ברנשטיין אמר כי התעניין מאוד בעבודותיו. הסוציאליסט ההולנדי פרדיננד דומלה ניואנהויס (אנ') ראה בעבודתו תרומה גדולה למאבק הסוציאליסטי.[דרוש מקור]
הסופר והמאייר אלפרד קובין, אחד ממייסדיה של קבוצת הפרש הכחול, כתב על עבודתו של מיינלנדר "פילוסופיית הגאולה" כי, "עבודה זו, אשר מבטאת את מחשבותיי האמיתיות ומחזקת אותי, הפילוסופיה הזו, מגבשת את נחמת חיי ונחמת מותי".[דרוש מקור]
הסופר היפני אקוטגאווה ריונוסוקה כתב במכתב ההתאבדות שלו הנקרא פתק לחבר ותיק (אנ') כי לאחר שחשב על המוות לאורך השנתיים האחרונות בחייו, קרא את עבודותיו של מיינלנדר אשר "ללא ספק מציירות דרך למוות". כמו כן הזכיר אותו ריונוסוקה בספרו קאפה (אנ').
אמיל צ'וראן התרשם עמוקות מעבודותיו של מיינלנדר, ולאחר שגילה כי הסופר חורחה לואיס בורחס עסק במשנתו בכתביו לאחר שהתפעל מהן גם הוא, התפתח בין השניים שיח על הנושא.[דרוש מקור]
מספר מבקרים הצביעו על כך שכתיבתו של מיינלנדר חשפה את אישיותו העדינה והחמימה. ג'וליאן ארט טען כי קטעים רבים שכתב מביעים חום הודות לנשמתו עתירת הנדיבות, ובאפיון כללי יותר, אמר שאישיותו הייתה עדינה וכנה מאוד בטבעה, והתלכדה לכדי אדם מיוחד ויוצא דופן במינו.
הפילוסוף הגרמני פריץ סאמרלד כתב כי "בכל עמוד של עבודותיו פורצת החוצה דמות כל כך עדינה וחברותית, אשר יכולה לדבר בטון רך ובד בבד גם רציני, ולהעלות חיוך כה נשגב, עד שכל הדבר נראה כעומד בסתירה למשנתו הפסימית, אולם זה המצב; ביטויה של נשמה טהורה, כך שאנו הקוראים נפעמים עמוקות, מהנהנים באישור ומתוודים: אף על פי שלא המרת אותנו לגאולתך, הצלחת לגרום לנו להבין את ליבך הטהור והאצילי".[דרוש מקור]
הפילוסוף האמריקאי פרדריק צ'ארלס בייסר הבחין באנושיות שהפגין מיינלנדר בכתביו. לדבריו, חש מיינלנדר סימפתיה רבה לסבלו של האדם, והקדיש זמן רב למחשבה ועיסוק בעוני שהכביד על האוכלוסייה בזמנו, ובייחוד על מעמד הפועלים. כמו כן הביע את הערצתו כלפי היהודים, אשר נהגו בתושייה ודגלו במעשי צדקה.
עבודות

| עברית | Deutsch |
| --- | --- |
מיינלנדר, פיליפ; עבודותיו בארבעה כרכים; נערך על ידי ווינפריד מולר סייפארת; הילדסהיים, 1996–1999;: Mainlander, Philipp; Schriften in vier Bänden; Hrsg. v. Winfried Müller Seyfarth; Hildesheim 1996–1999;
כרך ראשון: פילוסופיית הגאולה, כרך א'; ברלין, 1876; הודפס בהילדסהיים, 1996 (מסת"ב: 3-487-09556-4): Band I: Die Philosophie der Erlösung, Erster Band; Berlin, 1876; Reprint Hildesheim, 1996; (ISBN 3-487-09556-4)
כרך שני: פילוסופיית הגאולה, כרך ב', שנים עשר חיבורים פילוסופיים; פרנקפורט, 1886; הודפס בהילדסהיים, 1996 (מסת"ב: 3-487-09557-2): Band II: Die Philosophie der Erlösung, Zweiter Band, Zwölf philosophische Essays; Frankfurt, 1886; Reprint Hildesheim, 1996 (ISBN 3-487-09557-2)
כרך שלישי: אחרוני ההוהנשטאופנים, פואמה דרמטית בשלושה חלקים: אנזו - מנפרד - קונרדינו; לייפציג, 1876; הודפס בהילדסהיים, 1997 (מסת"ב: 3-487-10551-9): Band III: Die Letzten Hohenstaufen, Ein dramatisches Gedicht in drei Theilen: Enzo – Manfred – Conradino; Leipzig, 1876; Reprint Hildesheim, 1997 (ISBN 3-487-10551-9)
כרך רביעי: כוחם של מניעים, נכסי ספרות מ-1857 עד 1875; הודפס בהילדסהיים, 1999 (מסת"ב: 3-487-09558-0): Band IV: Die Macht der Motive, Literarischer Nachlaß von 1857 bis 1875; Hildesheim, 1999 (ISBN 3-487-09558-0)
לקריאה נוספת

| עברית | Deutsch |
| --- | --- |
הורסטמן, אולריך; מיינלנדר, פיליפ; מתוך ריקבון העולם ושאריותיו, מבחר מכתביו של פיליפ מיינלנדר; מניוסקריפטום ורלאג; 2004 (מסת"ב: 3-933497-74-4): Horstmann, Ulrich; Mainländer, Philipp; Vom Verwesen der Welt und anderen Restposten. Eine Werkauswahl von Philipp Mainländer; Manuscriptum-Verlag; 2004 (ISBN 3-933497-74-4)
מולר סייפארת, ווינפריד; מה הופך את פיליפ מיינלנדר לכל כך מיוחד; הוצאת קניגסהאוזן וניומן; 2002 (מסת"ב: 3-8260-2383-8): Müller-Seyfarth, Winfried; Was Philipp Mainländer ausmacht; Königshausen Und Neumann; 2002 (ISBN 3-8260-2383-8)
מולר סייפארת, ווינפריד; הפסימיסטים המודרניים כדקדנטיים - ניטשה עד הורסטמן; הוצאת קניגסהאוזן וניומן; 1993 (מסת"ב: 3-88479-852-9): Müller-Seyfarth, Winfried; Die modernen Pessimisten als décadents – Von Nietzsche zu Horstmann; Königshausen Und Neumann; 1993 (ISBN 3-88479-852-9)
רשיקה, ריצ'רד; ילדיו הפראיים של שופנהאואר: פיליפ מיינלנדר - המטאפיזיקאי של האנטרופיה, מתוך: הרפתקאות פילוסופיות, אחד עשר פרופילים מתקופת הרנסאנס ועד היום; הוצאת יו טי בי; 2001; עמודים 103–141 (מסת"ב: 3-8252-2269-1): Reschika, Richard; Schopenhauers wilde Söhne: Philipp Mainländer – der Metaphysiker der Entropie, In: Philosophische Abenteurer, Elf Profile von der Renaissance bis zur Gegenwart; UTB; 2001; Seiten 103–141 (ISBN 3-8252-2269-1)
ריידמאכר, גווידו; דעיכתו של העולם: פיליפ מיינלנדר, זמנו הקצר וזכרו הארוך, חייו ועבודותיו כאופטימיסט; טורנשייר לימיטד; 2008 (מסת"ב: 978-1-84790-006-7): Rademacher, Guido; Der Zerfall der Welt: Phillipp Mainländer, Kurz gelebt und lange vergessen, Vita und Werk eines Optimisten; Turnshare Limited; 2008 (ISBN 978-1-84790-006-7)
רובינשטיין, סוזנה; פסימיסט אינדיבידואלי; לייפציג, 1894; הודפס בהמבורג, 2010 (מסת"ב: 978-3-942382-69-4): Rubinstein, Susanna; Ein individualistischer Pessimist; Leipzig, 1894; Reprint Hamburg, 2010 (ISBN 978-3-942382-69-4)
בייזר, פרדריק; פסימיזם בפילוסופיה הגרמנית, 1860-1900; הוצאת אוניברסיטת אוקספורד; 2016; עמודים 215–219 (מסת"ב: 9780198768715): Beiser, Frederick; Pessimism in German Philosophy, 1860-1900; Oxford University Press; 2008 (ISBN 9780198768715)
הערות שוליים

↑  ווינדלבנד, וילהלם; היסטוריה של הפילוסופיה; ניו יורק, הרפר ורואו; 1958; עמודים 672–673 (ISBN 9788634902587); "התפתחות הרצון הלא-רציונלי מוכרחת לשים את השמדתה העצמית כמטרתה הרציונלית, ובשל כך מאשר הרטמן את כל עבודתה של הציוויליזציה בהקשר הזה, מאחר שסופה האולטימטיבי הוא השמדת החיים וגאולת הרצון מסבל הקיום. בנקודה זו אנו פוגשים את מיינלנדר, אשר כתב את התיאוריה הקרויה 'פילסופיית הגאולה' מתוך תורתו של שופנהאואר".
↑  לסינג, תיאודור; שופנהאואר, ניטשה, פתח דבר לפילוסופיה המודרנית; לייפזיג; 1907 (ISBN 1286659620); "אולי המערכת הפסימיסטית הקיצונית ביותר שידעה הספרות הפילוסופית אי פעם".
↑  הורסטמן, מיינלנדר, 2004; עמוד 85; "הרצון יוצת על ידי האמת כי אי-קיום עדיף על פני קיום ויקבל אותה כעיקרון המוסרי העליון ביותר שישנו".
1 2 3 4 5 6  סאמרלד, פריץ; חייו של פיליפ מיינלנדר, הערות מתוך האוטוביוגרפיה המקורית של הפילוסוף; כתב עת הפילוסופיה וביקורת הפילוסופיה; 31 בדצמבר 1898.
↑  לומברוסו, סזאר; אנשי הגאונות, פרק ארבע: גאונות וטירוף; 1889 (ISBN 9783752434262)
↑  הורסטמן, מיינלנדר, 2004; עמוד 211; "אין דבר אשר יהיה שנוא עליי יותר מאשר להיחשף בצורה הזאת לעיני העולם".
↑  ראושנברגר, וולטר; מתוך חייו וזמנו של פיליפ מיינלנדר, מכתבים שלא פורסמו והערות מידיו; העלון הדרום-גרמני החודשי מספר תשע; "רצוץ, מותש.. עייף בצורה שלא ניתן להעלות בכתב, אף על פי שגופי בריא לחלוטין".
↑  בייזר, 2016; עמוד 202.
↑  מיינלנדר, פיליפ; הפילוסופיה האימננטית של פיליפ מיינלנדר; מטאפיזיקה, פרק שני.
↑  בייזר, 2016; עמודים 215–219.
↑  בייזר, 2016; עמודים 219-223.
↑  פרידריך ניטשה, תרגום: ישראל אלדד, §357, המדע העליז, כרך חמישי, שנייה, הוצאת שוקן, 1887, עמ' 382
↑  "SWR2 Wissen: Philipp Mainländers Anleitung zum glücklichen Nichtsein". Südwestrundfunk. 28 September 2008. "Erzählerin: "Lust schafft Leid – das meinte schon Schopenhauer. Friedrich Nietzsche, ein anderer Schopenhauerschüler, studierte Mainländers Philosophie der Erlösung. Einige „Mainländerianer" haben ihn bezichtigt, von ihm abgeschrieben zu haben." O-Ton - Guido Rademacher: "Ob er jetzt tatsächlich ein Plagiator war, das kann ich nicht behaupten. Es gibt fantastische Parallelen.""
↑  Rademacher, Guido (2006). Der Zerfall der Welt: Philipp Mainländer ; kurz gelebt und lange vergessen. London. p. 160. ISBN 978-1-84790-006-7.
↑  Friedrich Nietzsche: Letter to Heinrich Köselitz, 17/05/1888.
↑  Friedrich Nietzsche: Letter to Heinrich Köselitz, 17/05/1888 — Er hat mir bewiesen, daß Mainländer kein Jude war. —"
1 2 3  סיילינג, מקס; מיינלנדר: המשיח החדש; מינכן; 1888.
↑  בבל, אוגוסט; נשים וסוציאליזם; הוטינגן, ציריך; 1879; עמודים 19, 90, 144 (ISBN 9780876810767)
↑  ארט, ג'וליאן; פילוסופיית הגאולה על פי פסימיסט; תסקיר פילוסופי; ינואר, 1885; אורכב מהמקור ב-20 בינואר 2022.
↑  בייזר, 2016; עמודים 202-203.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810592839705606  BNE: XX1670251  BnF: cb13176142v (data)  CANTIC: a11874946  GND: 119130181  ISNI: 0000 0000 8156 7527  LCCN: nr2001049299  NTA: 167015052  SUDOC: 035238984  VIAF: 76454414   WorldCat (עם VIAF): 76454414 
פיליפ באטז עם אחותו מינה באטז
מיינלנדר עם מדיו הצבאיים ושריונו, 28 בספטמבר 1875.
מיינלנדר לקראת סוף חייו.
מצבה למיינלנדר באופנבך על המיין.
הארי שוורץ

הנרי הרמן שוורץ (באנגלית: Henry Herman Schwartz‏; 18 במאי 1869 – 24 באפריל 1955), המכונה הארי או ה. ה. שוורץ, היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מוויומינג מטעם המפלגה הדמוקרטית.
ביוגרפיה > ראשית חייו והשכלה

שוורץ נולד ב-18 במאי 1869 בחווה ליד פורט ריקאברי, אוהיו, והתחנך בבתי הספר הציבוריים של מחוז מרסר וסינסינטי. שוורץ עבד בעסקי העיתונים בפורט ריקאברי מ-1892 עד 1894 ובסו פולס, דקוטה הדרומית, מ-1894 עד 1896. הוא למד משפטים, התקבל ללשכת עורכי הדין ב-1895, והחל לעסוק במקצוע בסו פולס.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

הקריירה הפוליטית של שוורץ החלה בבית הנבחרים של דקוטה הדרומית, שם כיהן בין השנים 1897 ל-1899, שם הוא נבחר על כרטיס פיוז'ן. הוא שימש כראש חטיבת השטח של משרד הקרקעות הכללי של ארצות הברית בספוקיין, וושינגטון ובהלנה, מונטנה, מ-1897 עד 1907. שוורץ היה עוזר מיוחד של התובע הכללי ב-1907; וראש שירות השטח, משרד הקרקעות הכללי בוושינגטון הבירה, מ-1907 עד 1910.
ב-1915 עבר שוורץ לקספר, ויומינג, עם אשתו אליזה בואי מתיוס. הוא כיהן כנשיא מועצת החינוך של קספר ומועצת בית הספר התיכון של מחוז נטרונה מ-1928 עד 1934. שוורץ נכשל בניסיונו להיבחר לסנאט של ארצות הברית בשנת 1930, וכיהן כחבר הסנאט של ויומינג בין השנים 1933 ל-1935.
ביוגרפיה > הסנאט של ארצות הברית

שוורץ נבחר כדמוקרט לסנאט של ארצות הברית בשנת 1936, וכיהן מ-3 בינואר 1937 עד 3 בינואר 1943. הוא לא הצליח להיבחר מחדש בשנת 1942.
במהלך כהונתו כסנאטור, הארי שוורץ מילא תפקיד מפתח בפתיחת הדלת לטייסים צבאיים שחורים במלחמת העולם השנייה. בשנת 1939, משפט ציבורי 18 הקצה כספים להרחבת הכשרת טייסים, ושוורץ הצליח להוסיף תיקון שדרש להעמיד ציוד תעופה לבתי ספר לצורך הכשרת טייסים אפרו-אמריקאים. כאשר מחלקת המלחמה וחיל האוויר של הצבא (AAC) לא מימשו תיקון זה, ערך שוורץ ביקורים אצל הגנרל הנרי ה. ארנולד ואחרים על מנת לדרוש כי יוכשרו טייסים אפרו-אמריקאיים.
במהלך כהונתו היה שוורץ יו"ר הוועדה לפנסיות (הקונגרס השבעים ושבעה). הוא מונה על ידי הנשיא פרנקלין ד. רוזוולט לכהן במועצה הלאומית לגישור, וכיהן בה בין השנים 1943–1947.
ביוגרפיה > אחרית חייו

הוא חידש את עבודתו בעריכת דין בקספר, ויומינג, עד מותו שם ב-24 באפריל 1955. הוא נקבר בבית הקברות היילנד.
הערות שוליים

↑  אסטרטגיה פוליטית שבה מפלגות שונות, או גופים פוליטיים שונים, מאחדים את מועמדיהם לתפקידים שונים בכדי להגביר את הסיכויים להצלחה בבחירות. במקרה הספציפי הזה מדובר היה בשיתוף פעולה בין מפלגת הפופוליסטים, הרפובליקנים של כסף חופשי והדמוקרטים.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n99025659  NARA: 10575145  SNAC: w6r57k3d  US Congress: S000157  VIAF: 51017257   WorldCat (עם VIAF): 51017257 
הארי שוורץ עם מפת ויומינג
דולאווירה

דולאווירה (בגוג'ראטית: ધોળાવીરા) הוא אתר ארכאולוגי במחוז קוץ' (אנ'), במדינת גוג'ראט בצפון-מערב הודו, הקרוי על שם עיירה השוכנת כקילומטר מדרום לו. העיירה ממוקמת 165 קילומטרים מהעיר רדאנפור (אנ'). האתר ידוע גם בשם קוטדה טימבה (Kotada timba), וכולל חורבות של תרבות עמק האינדוס (הקרויה גם תרבות האראפה). אתר דולאווירה שוכן על חוג הסרטן. זהו אחד מחמשת האתרים ההאראפיים הגדולים, והאתר הארכאולוגי הבולט ביותר בהודו השייך לתרבות עמק האינדוס. הוא נחשב גם אחד הערים הגדולות ביותר של תקופתו. הוא ממוקם על האי קהדיר בט (Khadir bet) בשמורת חיות הבר של מדבר קוץ' בראן הגדול של קוץ' (אנ') (אזור של ביצה מלוחה במדבר טהאר). צורת העיר מרובעת והיא משתרעת על שטח של 470 דונם בין שני נחלים עונתיים, המנסר (Mansar) בצפון והמנהר (Manhar) בדרום. האתר נחשב מיושב החל מ-2650 לפנה"ס, והלך והידרדר לאט לאחר שנת 2100 לפנה"ס, וננטש לזמן קצר ואז יושב מחדש עד שנת 1450 לפנה"ס. אולם מחקרים אחרונים מצביעים על תחילת ההתיישבות בסביבות 3500 לפנה"ס (טרום האראפה) והמשכיות עד שנת 1800 לפני הספירה (תחילת תקופת האראפה העליונה).
האתר התגלה בשנים 1967–1968 על ידי ג'. פ. ג'ושי, מהסקר הארכאולוגי של הודו (בראשי תיבות ASI), והוא החמישי בגודלו מבין שמונה אתרי האראפה הגדולים. הוא נחפר ברציפות מאז 1990 על ידי ה-ASI, שלדבריו "דולאווירה אכן הוסיפה ממדים חדשים לאישיות של תרבות עמק האינדוס". ערי ההאראפה הגדולות האחרות הן: האראפה, מואנג'ודארו, גנווריוואלה (אנ'), רקהיגרהי (אנ'), קליבנגאן (אנ'),רופנגאר (אנ') ולותאל.
האתר הוכרז כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו בשם "דולאווירה: עיר ההאראפה" ב-27 ביולי 2021.
כרונולוגיה של דולאווירה

רווינדרה סינג בישט (Ravindra Singh Bisht), מנהל החפירות בדולאווירה הגדיר את שבעת השלבים הבאים של ההתיישבות באתר.
| שלבים | תקופה | אירועים |
| --- | --- | --- |
| שלב I | 2650–2550 לפנה"ס | האראפה קדום – תקופת מעבר A של האראפה בוגר |
| שלב II | 2550–2500 לפנה"ס | האראפה קדום – תקופת מעבר B של האראפה בוגר |
| שלב III | 2500–2200 לפנה"ס | האראפה בוגר A |
| שלב IV | 2200–2000 לפנה"ס | האראפה בוגר B |
| שלב V | 2000–1900 לפנה"ס | האראפה בוגר C |
|  | 1900–1850 לפנה"ס | תקופת נטישה |
| שלב VI | 1850–1750 לפנה"ס | תקופת בתר עירונית A של האראפה |
|  | 1750–1650 לפנה"ס | תקופת נטישה |
| שלב VII | 1650–1450 לפנה"ס | תקופת בתר עירונית B של האראפה |
תיארוכים אחרונים באמצעות פחמן-14 והשוואת סגנונות כלי חרס הראו שיש לכנות את שני השלבים הראשונים תרבות דולאווירה קדם האראפה ויש לתארכם דלהלן: שלב I (בערך 3500-3200 לפנה"ס) ושלב II (בערך 3200-2600 לפנה"ס).
חפירות

החפירות הארכאולוגיות במקום החלו בשנת 1989 על ידי מכון ה-ASI בניהולו של בישט, והיו 13 עונות חפירות בין 1990 ל-2005. החפירות חשפו את התכנון והאדריכלות העירונית, ומספר רב של עתיקות כגון עצמות של בעלי חיים, זהב, כסף, קישוטי טרקוטה, כלי חרס וכלי ארד. הארכאולוגים סבורים שדולאווירה הייתה מרכז מסחר חשוב בין היישובים בדרום גוג'ראט, בסינד ובפנג'אב ובין מערב אסיה.