stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משה יעלון
ביוגרפיה > קריירה פוליטית > יו"ר תל"ם

לאחר ההתפטרותו, יעלון הכריז על כוונתו להתמודד על הנהגת המדינה וייסד את העמותה "מנהיגות אחרת". בספטמבר 2017 הצהיר כי אינו פוסל שותפות פוליטית עם מפלגת העבודה ויאיר לפיד. כמו כן הביע תמיכתו באוטונומיה בשטחי יו"ש ובישות מפורזת, שהיא פחות ממדינה.
ב-25 בדצמבר 2018, הוא הכריז על הקמת מפלגה חדשה בשם תל"ם, שהתמזגה עם מפלגת "חוסן לישראל" והשתלבה ברשימת כחול לבן, בה הוצב במקום השלישי. הרשימה זכתה ב-35 מנדטים ויעלון חזר לכנסת. במרץ 2020, לאחר פיצול כחול לבן, יעלון ויאיר לפיד הקימו סיעה משותפת בשם "יש עתיד – תל"ם". לקראת הבחירות לכנסת ה-24, הוא החליט להתמודד באופן עצמאי אך ב-1 בפברואר 2021 הסיר את מועמדותו.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית > פרישה מהפוליטיקה

בנובמבר 2021, יעלון מונה ליושב ראש "סינפטק" קרן הון סיכון המגייסת הון מאיחוד האמירויות.
עו"ד דוד שמרון הגיש תביעת דיבה נגד יעלון, שטען כי קיבל שוחד במסגרת עסקת הצוללות. התביעה הסתיימה בפשרה, בה שילם יעלון 88,000 ש"ח לאחר שהודה שאין אמת בטענותיו.
משנתו הפוליטית

יעלון סובר כי חיי האדם הם מעל האדמה, ולכן טוב שלום מארץ ישראל השלמה. אולם, מאחר שכל נסיגה מביאה עמה גל של טרור, אסור לישראל במצב הנוכחי לסגת שוב. בספרו "דרך ארוכה קצרה" קושר יעלון בין הנסיגה מלבנון למה שכונה על ידו "מלחמת הטרור הפלסטינית" של שנת 2000. הוא טוען כי במזרח התיכון הבינו לאחר מלחמת יום הכיפורים שלא ניתן להכריע את ישראל במלחמה בעצימות מלאה, אך פגיעה הדרגתית, כמו זו שביצע חזבאללה בלבנון, יכולה לשבור את חוסנה. יעלון התנגד גם לתוכנית ההתנתקות ב-2005, שלדבריו הביאה לעליית החמאס בעזה מספר חודשים לאחר מכן. לדבריו, מקור המוטיבציה הפלסטינית אינה בהתנחלויות או המצב הכלכלי, אלא ההסתה בחינוך הפלסטיני. הסתה הנובעת לדעתו ממלחמת תרבויות, בין תרבות מערבית שמקדשת את החיים, לתרבות ג'יהאדית שמקדשת את המוות. מתחייב מכאן שהנוסחה של "שטחים תמורת שלום" אינה רלוונטית. הוא מכנה את הדרך השואפת ל"שלום עכשיו" כ"דרך הקצרה", ודווקא "הדרך הארוכה", הנמנעת בשלב זה מנסיגות, היא זו שתביא שלום בזכות הפגנת חוסן בעיני האויב – ומכאן שם הספר.
בנוסף, יעלון מתנגד להשבת חטופים ישראלים תמורת שחרור מחבלים רבים, והיה אחד מהשרים שהתנגדו לעסקת שליט, שבמסגרתה שוחררו 1,027 מחבלים. יעלון נימק כי העסקאות הקודמות הביאו להרג אזרחים וחיילים שמניינם עלה על מספר המשוחררים. במהלך מלחמת חרבות ברזל, הביע יעלון תמיכה בהימנעות מהנהגת שלטון ישראלי ברצועת עזה לאחר המלחמה, תוך שמירה על חופש פעולה ביטחוני של ישראל, והחזרת שלטון הרשות הפלסטינית.
מבחינה חברתית – יעלון הצהיר לא פעם על תמיכתו בשוויון זכויות מלא ללהט"ב ותמך פומבית בנישואים חד-מיניים.
במהלך "הרפורמה המשפטית", היה יעלון אחד ממתנגדיה והאשים את ראש הממשלה נתניהו בהרס המערכת המשפטית, על מנת לחמוק מהעמדה לדין. עם פרוץ מלחמת חרבות ברזל טען יעלון כי בלי הרפורמה המשפטית, אותה כינה: "ההפיכה המשטרית" – חמאס לא היה יוצא לטבח שבעה באוקטובר.
חיים אישיים

יעלון נשוי לעדה ואב לשלושה ילדים. בתו אשבל שירתה שירות לאומי, ובן ובת נוספים שלו שירתו ביחידות מובחרות.
הוא בעל תואר ראשון במדע המדינה מטעם אוניברסיטת חיפה. מתגורר במודיעין-מכבים-רעות.
לקריאה נוספת

משה (בוגי) יעלון, דרך ארוכה קצרה, ידיעות ספרים, 2008.
משה (בוגי) יעלון, "מנהיגות צבאית", בתוך: "על מנהיגות צבאית", אוניברסיטה משודרת הוצאת משרד הביטחון, 2007, עמודים 7–16.
עמוס הראל ואבי יששכרוף, המלחמה השביעית - איך ניצחנו ולמה הפסדנו במלחמה עם הפלסטינים, הוצאת ידיעות אחרונות, 2004.
רביב דרוקר ועפר שלח, בומרנג - כישלון המנהיגות באינתיפאדה השנייה, הוצאת כתר, 2005.
משה זונדר, "סיירת מטכ"ל", כתר ספרים, 2000.
פיקוד קרבי מאוחד

חלוקה גאוגרפית לפי אזורי אחריות של הפיקודים המרחביים
הנשיא ג'ו ביידן ומזכיר ההגנה לויד אוסטין בפגישה עם מפקדי הפיקודים הקרביים המאוחדים בחדר הקבינט בבית הלבן
פיקוד קרבי מאוחד (באנגלית: Unified Combatant Command ובראשי תבות: UCC) הוא פיקוד במחלקת ההגנה של ארצות הברית, המורכב מכוחות ממספר זרועות של הכוחות המזוינים של ארצות הברית ומוגדרת לו משימה רחבה ומתמשכת.
הפיקודים נועדו לספק שליטה ובקרה יעילה על הכוחות הצבאיים מכל הזרועות בתקופות שלום ומלחמה. הפיקודים מאורגנים על בסיס גאוגרפי או על בסיס פונקציונלי. בהתאם לחוק גולדווטר-ניקולס מ-1986, שרשרת הפיקוד היא:
נשיא ארצות הברית ← מזכיר ההגנה של ארצות הברית ← מפקד הפיקוד הקרבי.
בראש כל פיקוד עומד קצין בדרגת גנרל או אדמירל 4 כוכבים. מפקד פיקוד ממונה על ידי נשיא ארצות הברית לאחר המלצה של מזכיר ההגנה ולאחר שימוע שעובר המועמד בפני ועדת הכוחות המזוינים של הסנאט. מסורתית מפקד פיקוד האוקיינוס השקט מגיע מהצי, מפקד פיקוד מרכז ומפקד פיקוד אפריקה מגיעים מהצבא או מחיל הנחתים. מפקד פיקוד אירופה הוא גם המפקד העליון של כוחות נאט"ו באירופה. מפקד פיקוד צפון הוא גם מפקד פיקוד הגנת האוויר והחלל של צפון אמריקה (NORAD) המשותף לארצות הברית ולקנדה.
נכון ל-2022 פועלים 11 פיקודים קרביים מאוחדים: שבעה פיקודים מרחביים וארבעה פונקציונליים.
הפיקודים

| סמל | שם הפיקוד | קיצור | סוג | תאריך הקמה | מיקום המפקדה | תמונה | מפקד |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | פיקוד האינדו-פסיפי של ארצות הברית | USPACOM | מרחבי | 1 בינואר 1947 | בסיס ה. מ. סמית', הוואי |  | אדמירל סמואל פאפרו |
|  | פיקוד אירופה של ארצות הברית | USEUCOM | מרחבי | 15 במרץ 1947 | בסיס פאץ', שטוטגרט, גרמניה |  | גנרל כריס קאוולי |
|  | פיקוד דרום של ארצות הברית | USSOUTHCOM | מרחבי | 6 ביוני 1963 | דוראל, פלורידה |  | אדמירל אלווין הולסי |
|  | פיקוד מרכז של ארצות הברית | USCENTCOM | מרחבי | 1 בינואר 1983 | בסיס חיל האוויר מקדיל, פלורידה |  | גנרל מייקל קורילה |
|  | פיקוד אפריקה של ארצות הברית | USAFRICOM | מרחבי | 1 באוקטובר 2007 | בסיס קליי, שטוטגרט, גרמניה |  | גנרל  מייקל לאנגלי |
|  | פיקוד צפון של ארצות הברית | USNORTHCOM | מרחבי | 1 באוקטובר 2002 | בסיס חיל האוויר פיטרסון, קולורדו |  | גנרל גרגורי גיאו |
|  | פיקוד החלל של ארצות הברית | USSPACECOM | מרחבי | 29 באוגוסט 2019 | בסיס חיל האוויר פיטרסון, קולורדו |  | גנרל סטפן וויטינג |
פיקודים פונקוציונאלים
|  | פיקוד המבצעים המיוחדים | USSOCOM | פונקציונלי | 16 באפריל 1987 | 000000 |  | גנרל בריאן פנטון |
|  | הפיקוד האסטרטגי של ארצות הברית | USSTRATCOM | פונקציונלי | 1 ביוני 1992 | בסיס חיל האוויר אופהט, נברסקה |  | גנרל אנתוני קוטון |
|  | פיקוד התובלה של ארצות הברית | USTRANSCOM | פונקציונלי | 1 ביולי 1987 | בסיס חיל האוויר סקוט, אילינוי |  | גנרל רנדל ריד |
|  | פיקוד הסייבר של ארצות הברית | USCYBERCOM | פונקציונלי | 4 במאי 2018 | בסיס פורד מיד, מרילנד |  | גנרל  טימותי יו |
↑  הוקם ב-1985, אוחד ב-2002 לתוך הפיקוד האסטרטגי של ארצות הברית. ב-2018 הוחלט על הקמת הפיקוד מחדש.
בעבר פעלו שני פיקודים נוספים:
הפיקוד האטלנטי - הוקם ב-1947, בשנת 1999 הפך לפיקוד הכוחות השלובים של ארצות הברית וב-2011 פורק
פיקוד התקיפה - הוקם ב-1961, בשנת 1972 הפך לפיקוד הכוננות וב-1987 הוחלף על ידי פיקוד המבצעים המיוחדים
חלוקת הפיקודים המאוחדים לפי מרחב גאוגרפי
Stand by Your Man

| --- | --- |

עטיפת הסינגל
 סינגל בביצוע תמי ויינט
 יצא לאור:  21 בספטמבר 1968
 פורמט:  סינגל
 תאריך הקלטה:  28 באוגוסט 1968
 סוגה:  קאנטרי
 שפה:  אנגלית 
 אורך:  2:38
 חברת תקליטים:  אפיק רקורדס
 כתיבה:  תמי ויינט, בילי שריל
 לחן:  בילי שריל, תמי ויינט 
 
"Stand by Your Man" (בעברית: "עמדי לצד הגבר שלך") הוא שיר קאנטרי של הזמרת תמי ויינט משנת 1968. השיר נכתב על ידי ויינט ועל ידי המפיק בילי שריל. השיר זכה להצלחה גדולה וניצב במשך שלושה שבועות בראש המצעד של שירי הקאנטרי בארצות הברית. עד היום נחשב השיר לאחד מהשירים הקלאסיים של מוזיקת הקאנטרי ונעשו לו עשרות גרסאות כיסוי. השיר הפך את הזמרת תמי ויינט מזמרת בעלת הצלחה בינונית בסצנת הקאנטרי לכוכבת מפורסמת בארצות הברית.
השיר קורא לנשים, "לתת את כל האהבה רק לגבר אחד", ו"שאם את אוהבת אותו, עליך לסלוח לו, גם אם קשה לך להבין אותו ... מפני שאחרי הכל הוא רק גבר". פמיניסטיות התייחסו לתוכן השיר בלעג, אולם ויינט הגנה עליו נחרצות וטענה כי השיר לא מציע לנשים לבטל את עצמן לעומת הגברים, אלא טוען שעל אשה להתעלם מהפגמים והחסרונות של הגבר שהיא באמת אוהבת.
בתוכנית הבידור "עמק הנהר האדום", שהופקה ב-1981 על ידי רשות השידור ועסקה במוזיקת הקאנטרי, ביצעה הזמרת הישראלית ריקי גל גרסה עברית של השיר, למילים של אהוד מנור, הנקראת "רק לצידו".
הערות שוליים

↑  מילות השיר "רק לצידו", באתר שירונט
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: 1969: ג'ני סי ריילי – "Harper Valley P.T.A." | פרס גראמי לביצוע הקאנטרי הווקאלי הטוב ביותר – אישה   1970: תמי ויינט – "Stand By Your Man"  | הבא: 1971: לין אנדרסון – "Rose Garden" |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: eeaa9b54-adf4-3df3-bc57-753278930299 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אלבומים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
תאודור יוסטאך, רוזן פפאלץ-זולצבאך

תאודור יוסטאך, רוזן פפאלץ-זולצבאך (בגרמנית: Theodor Eustach von Pfalz-Sulzbach;‏ 14 בפברואר 1659 – 11 ביולי 1732) היה רוזן פפאלץ-זולצבאך בין השנים 1708–1732.
ביוגרפיה

תאודור יוסטאך נולד ב-14 בפברואר 1659 בזולצבאך, לכריסטיאן אוגוסט, רוזן פפאלץ-זולצבאך ולאמליה מנסאו-זיגן, בתם של יוהאן השביעי, רוזן נסאו-זיגן ומרגרטה משלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג.
בשנת 1708 מת אביו כריסטיאן אוגוסט, רוזן פפאלץ-זולצבאך, ותאודור יוסטאך עלה לשלטון במקומו. בשנת 1714 ויתר תאודור יוסטאך על זכויותיו בפארקשטיין-ויידן תמורת 200,000 גילדן, ובשנת 1727 ויתר על טענתו לדוכסות יוליך-ברג לטובת בנו הבכור יוזף קרל, רוזן פפאלץ-זולצבאך.
ב-11 ביולי 1732 מת תאודור יוסטאך, ובנו יוהאן כריסטיאן, רוזן פפאלץ-זולצבאך עלה לשלטון במקומו.
משפחתו

ב-9 ביוני 1692 התחתן תאודור יוסטאך עם מריה אלאונורה, רוזנת הסן-רוטנבורג, בתם של וילהלם, רוזן הסן-רוטנברג ומריה, רוזנת לוונשטיין-ורטהיים-רוכפורט, ממנה נולדו לו 9 ילדים:
מריה אנה אמליה אוגוסטה, רוזנת פפאלץ-זולצבאך (1693–1762)
יוזף קרל, רוזן פפאלץ-זולצבאך (1694–1729)
פרנציסקה כריסטינה, רוזנת פפאלץ-זולצבאך (1696–1776)
ארנסטינה, רוזנת פפאלץ-זולצבאך (1697–1775), התחתנה עם וילהלם השני, רוזן הסן-ואנפריד-ריינפלס
יוהאן וילהלם, רוזן פפאלץ-זולצבאך (1698–1699)
יוהאן כריסטיאן, רוזן פפאלץ-זולצבאך (1700–1733)
אליזבת אלאונורה, רוזנת פפאלץ-זולצבאך (1702–1704)
אנה כריסטינה, רוזנת פפאלץ-זולצבאך (1704–1723), התחתנה עם קרלו אמנואלה השלישי, מלך סרדיניה
יוהאן וילהלם אוגוסט, רוזן פפאלץ-זולצבאך (1706–1708)
אלף (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |

 סוגה:  קומדיית מצבים
 יוצרים:  תום פאצ'ט   פול פוסקו
 שחקנים:  פול פוסקו (דיבוב)  מיצ'ו מזרוס (אלף)   מקס רייט   אן שדין   אנדראה אלסון   בנג'י גרגורי
 ארץ מקור:  ארצות הברית 
 שפות:  אנגלית 
 מקום התרחשות:  לוס אנג'לס 
 מספר עונות:  4 
 מספר פרקים:  102   סרט טלוויזיה
 הפקה
 הפצה:  האחים וורנר טלוויזיה 
 טכניקת צילום:  מערך מרובה מצלמות 
 מוזיקה:  אלף קלאוזן 
 אורך פרק:  23 דקות
 שידור
 רשת שידור:  NBC 
 רשת שידור בישראל:  הטלוויזיה הכללית   ערוץ 3   ערוץ 2 (שידורי קשת)   ביפ
 תקופת שידור מקורית:  22 בספטמבר 1986 – 24 במרץ 1990
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
אָלְף (באנגלית: ALF) היא קומדיית מצבים אמריקאית שהופקה על ידי אולפני NBC בשנים 1986–1990. הסדרה ירדה מהמסכים אחרי 4 עונות בשל בעיות תקציב, אך עם זאת צברה פופולריות רבה לזמן רב. בשנת 1996 יצא סרט טלוויזיה בשם "פרויקט אלף" ששודר ב-NBC, וכן הופקו שתי סדרות הנפשה בשם "אלף: סדרת האנימציה" ו"אגדות אלף".
בישראל הסדרה שודרה במקור בסוף שנות ה-80 בערוץ הראשון, ולאורך השנים שודרה גם בערוץ 3, בערוץ 2, ובערוץ ביפ.
תקציר העלילה

הסדרה נוצרה בהשראת וכגרסה פרודית לסרט "אי.טי. - חבר מכוכב אחר". עלילת הסדרה מתמקדת בחייזר מכוכב "מלמק" (Melmac) שחלליתו מתרסקת על המחסן של משפחת טאנר, משפחה אמריקאית טיפוסית. השם שניתן לחייזר הוא ALF – ראשי תיבות של Alien Life Form ("יצור חייזרי"). הסדרה עוסקת בנסיונותיה של המשפחה להסתיר את דבר קיומו של אלף, ובקשיים הנובעים מנוכחותו, מאישיותו הקיצונית ומהרגליו המשונים (בעיקר אהבתו הגדולה לבשר חתולים).
לפי כמה מהפרקים משפחת טאנר גרה ברחוב היימדל 171 בלוס אנג'לס.
שחקנים ודמויות

| שם השחקן/ית | שם הדמות | אודות הדמות |
| --- | --- | --- |
| מיצ'ו מזרוס | אלף / גורדון שאמווי | חייזר מכוכב הלכת מלמק, שמתרסק בבית משפחת טאנר. הוא תמיד נכנס לצרות או עושה נזקים חמורים, מעצבן את וילי, רודף אחרי החתול המשפחתי "לאקי" ומחבב מאוד את שני הילדים של המשפחה. |
| פול פוסקו (דיבוב) | אלף / גורדון שאמווי | חייזר מכוכב הלכת מלמק, שמתרסק בבית משפחת טאנר. הוא תמיד נכנס לצרות או עושה נזקים חמורים, מעצבן את וילי, רודף אחרי החתול המשפחתי "לאקי" ומחבב מאוד את שני הילדים של המשפחה. |
| מקס רייט | ויליאם "וילי" טאנר | אב המשפחה. אדם ישר, רגיש וטוב לב, אך סובל רבות מאלף, מתעלוליו ומהנזקים שהוא מסב. לפי אחד הפרקים הוא עובד סוציאלי. |
| אן שדין | קייט טאנר | אשתו של וילי. יותר סבלנית כלפי אלף. בתה של דורותי. |
| אנדראה אלסון | לין טאנר | בתם הבכורה של וילי וקייט, תלמידת תיכון. באחד הפרקים אלף התאהב בה. |
| בנג'י גרגורי | בריאן טאנר | בנם הצעיר של וילי וקייט. ילד בן שמונה שאוהב לשחק עם אלף ולהשתובב איתו. אלף לפעמים נותן לו לשתות בירה או משקה מוגז ולצפות בתוכניות אלימות. |
| ג'ון להמוטה | טרוור אוקמונק | השכן ממול של משפחת טאנר. אדם אגואיסט, שלא אוהב את אשתו וחובב פוטבול. |
| ליז שרידן | ראקל אוקמונק | אשתו של טרוור. אישה חטטנית וסקרנית בקשר למשפחת טאנר, היא תמיד רבה עם בעלה והם חושבים להתגרש אך בסוף הם משנים את דעתם. |
| אנה מירה | דורותי | אמא של קייט. מתנהגת אליה כמו ילדה קטנה. שונאת את אלף. |
הערות שוליים

1 2  השחקן שגילם את "אלף" הלך לעולמו בגיל 76, באתר nrg‏, 14 ביוני 2016
1 2  אבנר שביט‏, אחרי חיים מלאי שערוריות: מקס רייט, האבא מ"אלף", מת בגיל 75, באתר וואלה, 27 ביוני 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: fedee8fe-b121-4a8c-b526-3516a0296ca6
ג'ינה מקי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  14 באפריל 1964 (בת 60) פיטרלי, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1979
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ורג'ינה "ג'ינה" מקי (באנגלית: Georgina "Gina" McKee; נולדה ב-14 באפריל 1964) היא שחקנית אנגלייה, זוכת פרס באפטא. ידועה בזכות תפקידיה בסדרות הטלוויזיה "ידידינו בצפון" (1996), "הנסיך האבוד" (2003), "ההגדה לבית פורסייט" (2002), תפקידה כבלה בסרט "נוטינג היל" (1999), וכן כקתרינה ספורצה בסדרת הדרמה של Showtime "הבורג'ס".
ביוגרפיה

מקי היא בתו של כורה פחם, גדלה בפיטרלי ואיזינגטון שבמחוז דורהם ובסאנדרלנד. לראשונה התנסתה במשחק בסיום בית הספר היסודי כאשר מורתה סיימה את שנת הלימודים באלתורים. היא זוכרת את החוויה כפנטסטית וכתקופה הטובה ביותר עבורה. היא הגיעה למשחק במקרה, כשראתה מודעה להקמת קבוצת דרמה לצעירים בחלון של חנות. היא וחבריה החליטו להיענות למודעה בשביל הבידור שבדבר. מקימי ומנהלי הלהקה, רוס וגריים ריגבי, הצליחו לעורר בצעירים הספקנים התלהבות מתיאטרון. הופעתה המקצועית הראשונה הייתה בסדרת טלוויזיה לילדים "Quest of Eagles" של רשת Tyne Tees.
החל מגיל 15 בילתה מקי שלושה קייצים בלונדון עם תיאטרון הנוער הלאומי. אחרי שסיימה את לימודיה בקולג' איסט דורהם, החליטה להרשם לבית ספר למשחק. בתי הספר "בריסטול אול ויק", "האקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון" ו-"Central School of Speech and Drama" דחו את פנייתה, אך למרות שלא הייתה לה הכשרה פורמלית, לא ויתרה על המקצוע שבחרה.
ביוגרפיה > קריירה

בתחילת הקריירה שלה הופיעה בתפקידים קטנים בטלוויזיה בין השאר ב"מופע של לני הנרי". הופעת הבכורה שלה בקולנוע הייתה ב-1988 בסרטו של קן ראסל "The Lair of the White Worm" בו כיכב יו גרנט. ב-1996 גילמה את מרי בסדרת הטלוויזיה "ידידינו בצפון", התפקיד זיכה אותה בשלושה פרסים כשחקנית הטובה ביותר, פרס באפט"א, "Royal Television Society Award" וכן "Broadcasting Press Guild Award".
בתיאטרון השתתפה מקי במחזות של הרולד פינטר "המאהב" ו-"The Collection" ב"קומדי תיאטר" בלונדון.
ב-2008 הופיעה ב-"Fiona's Story" דרמה של ה-BBC ובהפקה מחודשת של הווסט אנד למחזה "איבנוב" של צ'כוב. ב-2010 גילמה את דמותה של גונריל ב"המלך ליר" בתיאטרון "דונמר ורהאוס", בבימויו של מייקל גרנדייג' ובכיכובו של דרק ג'קובי. על תפקידה זה הייתה מועמדת לפרס אוליבייה לשחקנית המשנה הטובה ביותר. עוד ב-2010 שיחקה בדרמת האימה הטלוויזיונית "The Silence" בתפקיד אם לנערה מתבגרת חרשת.
ב-2012 שיחקה בדרמה הפוליטית "מדינה סודית", מיני סדרה בכיכובו של גבריאל ביירן, בתפקיד העיתונאית אליס קיין.
ביוגרפיה > חיים אישיים

מקי נשואה לקז קרי מאז 1989, הם חיים בסאסקס המזרחית שבאנגליה. היא צמחונית מאז 1982.
ב-2002 הוענק לה תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת סנדרלנד.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1988 |  | The Lair of the White Worm | האחות גלדוול |  |
| 1989 |  | The Rachel Papers | איבון |  |
| 1993 | עירום | Naked | נערה בבית קפה |  |
| 1996 |  | The Treasure Seekers | מרי לזלי | ‏סרט טלוויזיה של ITV |
| 1998 | נסיך הקזינו | Croupier | מריון נל |  |
| 1999 | נוטינג היל | Notting Hill | בלה |  |
| 1999 | וונדרלנד | Wonderland | נדיה |  |
| 1999 |  | Women Talking Dirty | אלן |  |
| 1999 | ג'ימי גרימבל | There's Only One Jimmy Grimble | דונה |  |
| 2001 | שומר גן החיות | The Zookeeper | אנקיקה |  |
| 2002 |  | Divine Secrets of the Ya-Ya Sisterhood | קרוליין |  |
| 2003 |  | Burning the Bed |  |  |
| 2003 | שבועת השחקנים | The Reckoning | שרה |  |
| 2004 | מיקיבו ואני | Mickybo and Me | אמא של ג'ונג'ו |  |
| 2005 |  | The Adventures of Greyfriars Bobby | מורין גריי |  |
| 2005 | מסכת המראה | MirrorMask | מלכה לבנה / מלכה אפלה |  |
| 2006 | ניחוח של סקס | Scenes of a Sexual Nature | ג'וליה |  |
| 2007 | ומתי ראית את אביך לאחרונה? | And When Did You Last See Your Father? | קאתי מוריסון |  |
| 2007 | כפרה | Atonement | האחות דרומונד |  |
| 2009 | בסוד העניינים | In the Loop | ג'ודי מולוי |  |
| 2013 | ג'ימי פיקארד | Jimmy P: Psychotherapy of a Plains Indian | מדליין |  |
| 2015 | הקטור | Hector | ליזי |  |
| 2015 | טאג' מהאל | Taj Mahal | אמא של לואיז |  |
| 2017 | חוטים נסתרים | Phantom Thread | הרוזנת הנרייטה הרדינג |  |
| 2020 |  | LX 2048 | ד"ר רייס |  |
| 2022 | השוטר שלי | My Policeman | מריון המבוגרת |  |
| 2023 |  | The End We Start From | F |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1979 |  | Quest of Eagles | ג'יין | סדרת טלוויזיה (7 פרקים) |
| 1986 |  | Auf Wiedersehen, Pet | נערה | בפרק "Cowboys" |
| 1987 | המפקח מורס | Inspector Morse | נערה בחנות | בפרק "Service of All the Dead" |
| 1988 | המופע של לני הנרי | The Lenny Henry Show | ג'ולי | סדרת טלוויזיה |
| 1989 |  | Minder | ג'ואנה | בפרק "Guess Who's Coming to Pinner" |
| 1990 |  | Drop the Dead Donkey | לו | בפרק "Death, Disaster 'n Damien" |
| 1991 |  | An Actor's Life For Me | סו בישופ | סדרת טלוויזיה (6 פרקים) |
| 1996 | ידידינו בצפון | Our Friends in the North | מרי קוקס | סדרת טלוויזיה (9 פרקים) |
| 1997 |  | The Chest | פיונה קרופט | סרט טלוויזיה |
| 1997 |  | Brass Eye | ליבי שוס / ויוויאן בנץ' | סדרת טלוויזיה (3 פרקים) |
| 2001 |  | Dice | אנג'לה דטרק | מיני-סדרה |
| 2002–2003 | ההגדה לבית פורסייט | The Forsyte Saga | אייריני פורסייט | מיני-סדרה |
| 2003 | הנסיך האבוד | The Lost Prince | לאלה | סרט טלוויזיה |
| 2004 | ספינת האורות השחורה | The Blackwater Lightship | הלן | סרט טלוויזיה |
| 2006 | אחרי הצונאמי | Tsunami: The Aftermath | קים פיבודי | מיני-סדרה |
| 2006 |  | The Lavender List | מרשה ויליאמס | סרט טלוויזיה |
| 2007 | לואיס | Lewis | דיאן טרנבול | בפרק "Old School Ties" |
| 2007 | בית ממכר עתיקות | The Old Curiosity Shop | סאלי בראס | סרט טלוויזיה |
| 2007 | הרחוב | The Street | ג'ן פאר | סדרת טלוויזיה (2 פרקים) |
| 2008 |  | Fiona's Story | פיונה | סרט טלוויזיה |
| 2009 | להעיר את המתים | Waking the Dead | ג'קי | בפרק "End Game" |
| 2010 |  | Dive | ג'קלין | סרט טלוויזיה |
| 2010 |  | The Silence | אן | מיני-סדרה |
| 2011 | ורה | Vera | ג'ולי ארמסטרונג | סדרת טלוויזיה (פרק אחד) |
| 2011–2013 | הבורג'ס | The Borgias | קטרינה ספורצה | סדרת טלוויזיה |
| 2012 | היעלמות | Missing | ג'יימי אורטגה | סדרת טלוויזיה (6 פרקים) |
| 2012 | מדינה סודית | Secret State | אליס קיין | מיני-סדרה |
| 2012–2017 | שחיתות | Line of Duty | ג'קי לאוורטי | סדרת טלוויזיה (5 פרקים) |
| 2012–2013 | הברן | Hebburn | פולין | סדרת טלוויזיה |
| 2013 | כל האמצעים כשרים | By Any Means | הלן ברלו | מיני-סדרה |
| 2016 |  | Royal Wives At War | ווליס סימפסון | סרט טלוויזיה |
| 2017 |  | Emerald City | ד"ר ג'יין אנדרוז | סדרת טלוויזיה |
| 2018 | אבירי הלילה | Knightfall | אמא של לנדרי | סדרת טלוויזיה; 3 פרקים |
| 2018 | שומר ראש | Bodyguard | אן סמפסון |  |
| 2019 | הגשר | The Rook | ג'ניפר בירץ' | מיני-סדרה |
| 2019 | יקטרינה הגדולה | Catherine the Great | הרוזנת ברוס | מיני-סדרה |
| 2020 | נרקיס שחור | Black Narcissus | הנזירה אדלה | מיני-סדרה |
| 2024 | החשודים (אנ') | Suspect | קייט |  |
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | פרויקט | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1997 | פרס באפט"א לטלוויזיה | השחקנית הטובה ביותר | ידידינו בצפון | זכייה |  |
| 2004 | פרס באפט"א לטלוויזיה | השחקנית הטובה ביותר | הנסיך האבוד | מועמדות |  |
| 2005 | פרס סטלייט | שחקנית המשנה הטובה ביותר - מיני סדרה או סרט טלוויזיה | הנסיך האבוד | מועמדות |  |
| 2008 | פרס באפט"א לטלוויזיה | השחקנית הטובה ביותר | הרחוב | מועמדות |  |
| 2011 | פרס אוליבייה | השחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה | המלך ליר | מועמדות |  |
| 2024 | פרס אוליבייה | השחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה | Dear England | מועמדות |  |
הערות שוליים

↑  Lane, Harriet; "'I had nothing to lose'" Guardian.co.uk, 30 November 2008
↑  "Honorary Graduates" Sunderland.ac.uk
↑  Ellen, Barbara; "Pale and interesting" Guardian.co.uk, 27 August 2000 (Retrieved: 1 August 2009)
↑  Morrison, Blak"This is your life" Guardian.co.uk, 29 September 2007 (Retrieved: 1 August 2009)
↑  Eyre, Hermione; "Ministry of offence: Armando Iannucci takes on the White House" Independent.co.uk, 12 April 2009 (Retrieved: 1 August 2009)
↑  Olivia Rook, 2024 Olivier Awards: Full list of winners, London Theatre, ‏2024-04-14 (באנגלית)
| זוכות פרס באפט"א לטלוויזיה לשחקנית הטובה ביותר |
| --- | --- | --- |
| 1952–1959 | גוג'י וית'רס (1955) • וירג'יניה מקינה (1956) • רוזלי קראצ'לי (1957) • גוון ווטפורד (1959) |  |
| 1960–1979 | קתרין לייסי (1960) • בילי וייטלו (1961) • רות דאנינג (1962) • ברנדה ברוס (1963) • ויוויאן מרצ'נט (1964) • קתרין בלייק (1965) • גוון ווטפורד (1966) • ונסה רדגרייב (1967) • ג'ודי דנץ' (1968) • ונדי קרייג (1969) • מרגרט טייזאק (1970) • אנט קרוסבי (1971) • פטרישה הייז (1972) • בילי וייטלו (1973) • סיליה ג'ונסון (1974) • לי רמיק (1975) • אנט קרוסבי (1976) • שאן פיליפס (1977) • פנלופה קית' (1978) • פרנצ'סקה אניס (1979) |  |
| 1980–1999 | שריל קמפבל (1980) • פגי אשקרופט (1981) • ג'ודי דנץ' (1982) • בריל ריד (1983) • קוראל בראון (1984) • פגי אשקרופט (1985) • קלייר בלום (1986) • אנה מאסי (1987) • אמה תומפסון (1988) • ת'ורה הירד (1989) • דיאנה ריג (1990) • ג'רלדין מקיואן (1991) • הלן מירן (1992) • הלן מירן (1993) • הלן מירן (1994) • ג'ולייט אוברי (1995) • ג'ניפר אילי (1996) • ג'ינה מקי (1997) • דניאלה נרדיני (1998) • ת'ורה הירד (1999) |  |
| 2000–היום | ת'ורה הירד (2000) • ג'ודי דנץ' (2001) • ג'ולי וולטרס (2002) • ג'ולי וולטרס (2003) • ג'ולי וולטרס (2004) • אנמריה מרינקה (2005) • אנה מקסוול מרטין (2006) • ויקטוריה ווד (2007) • איילין אטקינס (2008) • אנה מקסוול מרטין (2009) • ג'ולי וולטרס (2010) • ויקי מק'קלור (2011) • אמילי ווטסון (2012) • שרידן סמית' (2013) • אוליביה קולמן (2014) • ג'ורג'ינה קמפבל (2015) • סוראן ג'ונס (2016) • שרה לנקשייר (2017) • מולי וינדזור (2018) • ג'ודי קומר (2019) • גלנדה ג'קסון (2020) • מיקיילה קול (2021) • ג'ודי קומר (2022) • קייט וינסלט (2023) • שרה לנקשייר (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007347938105171  BIBSYS: 6062178  BnF: cb14502332h (data)  GND: 140945873  ISNI: 0000 0001 1086 2526  LCCN: no98111175  NKC: pna2007370931  SUDOC: 160164702  VIAF: 120211082   WorldCat (עם VIAF): 120211082
התקיפה בבית הספר א-תאבעין

| חלק ממלחמת חרבות ברזל |
| --- | --- |
 תאריך:  10 באוגוסט 2024
 מקום:  עזה
 סוג:  תקיפה אווירית
 תוקף:   חיל האוויר הישראלי
 יעדים:  מפקדה צבאית של חמאס והג'יהאד האסלאמי הפלסטיני
 אבדות:  93 פלסטינים הרוגים (לפי משרד הבריאות של רצועת עזה) מעל ל-100 פלסטינים הרוגים (לפי אל-ג'זירה) 31 מחבלים הרוגים (לפי צה"ל)
 אמצעי תקיפה:  טיל 
 
התקיפה בבית הספר א-תאבעין התרחשה ב-10 באוגוסט 2024, במהלך הלחימה ברצועת עזה במלחמת חרבות ברזל. באירוע, צה"ל תקף מפקדה צבאית של ארגון הטרור חמאס אשר מוקמה בבית הספר "א-תאבעין" בעיר עזה שבמרכז הרצועה. דובר צה"ל פרסם את שמותיהם ותמונותיהם של 31 מחבלי חמאס והג'יהאד האסלאמי הפלסטיני שלדבריו פעלו במתחם ונהרגו במהלך התקיפה.
משרד הבריאות של ממשל חמאס ברצועת עזה דיווח כי 93 פלסטינים נהרגו במתקפה. התקיפה הובילה לגינויים חריפים ולביקורת בינלאומית.