stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פיוט
לקריאה נוספת

עזרא פליישר, היוצרות בהתהוותם והתפתחותם, הוצאת מאגנס, 1984 (הספר בקטלוג ULI)
אהרן מירסקי, הפיוט - התפתחותו בארץ ישראל ובגולה, הוצאת מאגנס, תש"ן (הספר בקטלוג ULI)
עזרא פליישר, שירת הקודש העברית בימי הביניים, ירושלים:הוצאת מאגנס, 2007 (הספר בקטלוג ULI)
אפרים חזן וישראל רוזנסון, דרושה, פקודה, שקולה: דיוקן ארץ-ישראל בפיוטיה, הוצאת כרמל, 2014 (הספר בקטלוג ULI)
שולמית אליצור, סוד משלשי קודש: הקדושתא מראשיתא ועד ימי רבי אלעזר בירבי קליר, הוצאת האיגוד העולמי למדעי היהדות, 2019 (הספר בקטלוג ULI)
ביאורים

↑  צבא השמים - כלומר גרמי השמים הנראים והנשמעים כולל תופעות הטבע של ברקים, רעמים, סערות ועננים, כוכבי שבת ולכת, כוכבי שביט וכוכבים נופלים (מטאורים) וכמובן השמש והירח.
↑  בנוסח אשכנז המערבי, וכן קצת קהילות המנהג המזרחי כגון קהילת וויען, עדיין נהוג לומר את הסליחות של תענית ציבור בתוך חזרת הש"ץ, אך באשכנז לא נהגו לומר קרובה בתעניות. בנוסח איטליה (לפחות במנהג של האיטלקים בירושלים) שומרים על הקרובות לתעניות, אבל נוהגים היום לומר את הסליחות רק אחרי חזרת הש"ץ. בנוסח איטליה, נהגו לומר את כל הקינות בתוך ברכת ירושלים עד לתקופה האחרונה (כך הוא עדיין במחזור שד"ל), אך בדורות האחרונים נוהגים לומר רק את הקרובה בתוך חזרת הש"ץ (כך נוהגים בבית כנסת האיטלקי בירושלים, אך בקצת קהילות באיטליה אפילו את זה לא אומרים), ושאר הקינות אומרים מיד אחרי חזרת הש"ץ.
הערות שוליים

↑  שו"ת הר"י מיגאש (סימן רד): "וביאור מילת פיוט עיקרה מלשון שירה מלשון יון שקוראים למשורר פיטאנ"א".
↑  פליישר, עזרא, שירת-הקודש העברית בימי-הביניים (מהדורה ב' מורחבת)., ירושלים: מאגנס, 2007.
1 2 3 4 5  אפרים חזן, הפיוט מהו? הגדרות ותולדות, באתר הפיוט והתפילה.
↑  מירסקי, אהרון, הפיוט, ירושלים: מאגנס, 1990.
↑  שולחן ערוך, אורח חיים, סימן ס"ח.
↑  שולחן ערוך, אורח חיים, סימן קי"ב, סעיף ב'.
↑  הגהת הרמ"א על שולחן ערוך, אורח חיים, סימן קי"ב, סעיף ב', וראו טור סימן אורח חיים מו, ועוד.
↑  בלשון העממית, כפי שהייתה מקובלת אצל האשכנזים, נהוג היה לכנות את כלל הפיוטים לתפילת שחרית "יוצרות" לרבות את הקרובות שבחזרת הש"ץ.
↑  התפילה בישראל בהתפתחותה ההיסטורית, משה יצחק אלבוגן, עמ' 47 9א על הקדושה.
↑  שירת הקדש העברית בימי הביניים, עזרא פליישר, פרק תקופת הפייטנות הקלאסית, ה'מי כמכה', עמ' 230.
↑  ישמח משה במתנת חלקו כי עבד נאמן קראת לו / כליל תפארת בראשו נתת לו בעמדו לפניך על הר סיני / לוחות אבנים הוריד בידו וכתוב בהן שמירת שבת. ראו איתי מרינברג, ישמח משה – ברכה או פיוט?, באתר הפיוט והתפילה (קיצור הוויכוח בעניין אמירתו ומקורות על כך).
↑  בנוסח אשכנז ובחלק מקהילות נוסח ספרד מחליפים את נוסח "והאופנים" לנוסח הבא:
"וְהַחַיּוֹת יְשׁוֹרֵרוּ / וּכְרוּבִים יְפָאֵרוּ
וּשְׂרָפִים יָרֹנּוּ / וְאֶרְאֶלִּים יְבָרֵכוּ
פְּנֵי כָּל חַיָּה וְאוֹפַן וּכְרוּב לְעֻמַּת שְׂרָפִים
לְעֻמָּתָם מְשַׁבְּחִים וְאוֹמְרִים"
אמנם במנהג המערבי אין מחליפים את הנוסח בימים נוראים.
1 2 3  שולמית אליצור, לגלגולי החידתיות בפיוט המזרחי – מראשיתו עד המאה הי"ב, עמ' 16
↑  מו, ג
↑  ראש השנה יא, א
↑  שולמית אליצור, לגלגולי החידתיות בפיוט המזרחי – מראשיתו עד המאה הי"ב, עמ' 21
↑  שולמית אליצור, לגלגולי החידתיות בפיוט המזרחי – מראשיתו עד המאה הי"ב, עמ' 17-19
↑   רבי אברהם אבן עזרא על קהלת - המחאה על לשון הפיוטים,  באתר ויקיטקסט
↑  פרויקט בן-יהודה, באתר פרויקט בן-יהודה. אפשר לסנן לפי "עת עתיקה ופיוט" ו
 "ימי הביניים והרנסאנס"
↑  אוצר זמירות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550807105171  LCCN: sh85102543
נורי שאהין

נורי שאהין (נולד ב-5 בספטמבר 1988, בלידנשייד) הוא כדורגלן עבר גרמני ממוצא טורקי שייצג את נבחרת טורקיה, שיחק בעמדת הקשר מרכזי וכיום מאמן כדורגל.
קריירת מועדונים

ב-6 באוגוסט 2005, כשהיה רק בגיל 16 ו-335 ימים, קבע שאהין שיא בכך שהפך לשחקן הצעיר ביותר ששיחק אי פעם בבונדסליגה, והפך למבקיע הצעיר ביותר של הבונדסליגה כשכבש נגד נירנברג ב-25 בנובמבר 2005.
ב-5 ביולי 2007 עבר לשחק בהשאלה בת שנה בפיינורד, שם הצליח הרשים את המאמן בארט ואן מרוויק שאימן אותו גם בדורטמונד. שאהין הפך לחלק משמעותי בקבוצה עם חזרתו לדורטמונד בעונת 2009/2010 כשהוא פותח ב-33 מתוך 34 משחקים. הוא סיים את העונה עם ארבעה שערים ושמונה בישולים. ב-9 במאי 2011 חתם בריאל מדריד לשש עונות.
ב-25 באוגוסט 2012 עבר בהשאלה לליברפול.
ב-11 בינואר 2013 עבר בהשאלה מריאל מדריד לבורוסיה דורטמונד הגרמנית.
ב-11 באפריל 2014 הודיעה בורוסיה דורטמונד על מימוש אופציית הרכישה שלה על שאהין והוא נרכש בחזרה מריאל מדריד, אולם מיעט לשחק בשתי העונות הראשונות עקב פציעה.
ב-30 באוגוסט 2018 חתם לשנתיים בורדר ברמן.
ב-19 באוגוסט 2020 חתם באנטליהספור לשנתיים. באוקטובר 2021 מונה למאמן הקבוצה ופרש ממשחק.
ב-14 ביוני 2024 מונה למאמנה של בורוסיה דורטמונד. הוא פוטר מתפקידו ב-22 בינואר 2025.
הערות שוליים

1 2  נורי שאהין חתם בריאל מדריד לשש עונות, באתר ynet, 9 במאי 2011
↑  ליברפול סיכמה על השאלת נורי שאהין, באתר ynet, 25 באוגוסט 2012
↑  4 הפסדים רצופים הספיקו: נורי שאהין פוטר מדורטמונד, באתר וואלה, 22 בינואר 2025
| נבחרת טורקיה – יורו 2016 |
| --- | --- | --- |
|  1 באבאדז'אן •  2 סמיח •  3 בלטה •  4 צ'אליק •  5 נורי •  6 צ'להאנולו •  7 גקהאן •  8 סלצ'וק •  9 קנק •  10 ארדה •   11 שאהן •  12 אונור • 13 קויבאשי •  14 אוגוזהאן • 15 טופאל • 16 אוזאן • 17 בוראק • 18 ג'אנר • 19 יונוס • 20 שאן • 21 מור • 22 שאנר • 23 הארון • מאמן: טרים |  1 באבאדז'אן •  2 סמיח •  3 בלטה •  4 צ'אליק •  5 נורי •  6 צ'להאנולו •  7 גקהאן •  8 סלצ'וק •  9 קנק •  10 ארדה •   11 שאהן •  12 אונור • 13 קויבאשי •  14 אוגוזהאן • 15 טופאל • 16 אוזאן • 17 בוראק • 18 ג'אנר • 19 יונוס • 20 שאן • 21 מור • 22 שאנר • 23 הארון • מאמן: טרים | טורקיה |
רפואה סינית

מעגל המרידאינים. בסיס הרפואה הסינית
הרפואה הסינית (בסינית: 中医学) היא תחום רחב של פרקטיקות מתחום הרפואה האלטרנטיבית, שנעשה בהן שימוש בסין במשך למעלה מ-2,000 שנה. בין הפרקטיקות: שימוש בצמחי מרפא, דיקור, טיפול במגע, תרגול גופני, כירורגיה, קיבוע שברים ועצות תזונתיות.
תאוריית הרפואה הסינית והפרקטיקה שלה אינן מבוססות על ידע מדעי, ויש חילוקי דעות בין מתרגלי רפואה סינית באילו אבחונים וטיפולים יש להשתמש בכל מטופל נתון. יעילות רפואת הצמחים הסינית נחקרת במתודולוגיה בעייתית ואינה נתמכת במחקרים מדעיים. יש חששות לרעילות של מספר צמחים, חלקי חיות ותרופות מינרליות סיניות. יש גם חששות מפני סחר ותעבורה לא חוקיים של מינים בסכנת הכחדה ובהם קרנפים ונמרים, ולרווחתם של בעלי חיים שמגדלים במיוחד לתרופות סיניות, כולל דובים. סקירה של מחקרי עלות-תועלת עבור רפואה סינית מצאה שלמחקרים היו עדויות ברמה נמוכה, שעד כה גם לא הראו תוצאות מועילות. מחקרים פרמצבטיים בדקו את הפוטנציאל ליצירת תרופות חדשות מתרופות מסורתיות, והיו אך מעט תוצאות מוצלחות. מאמר מערכת של Nature תיאר את הרפואה הסינית כ"מלאה ורצופה פסאודו-מדע", וכתב כי הסיבה הברורה ביותר לכך שלא סיפקה תרופות רבות היא שלרוב הטיפולים שלה אין שום מנגנון פעולה (MOA) הגיוני.
רוב הבסיס התאורטי של הרפואה הסינית, ובכלל זה הנחת קיומה של "אנרגיית" צ'י, וההסברים הניתנים במסגרתה למצבי בריאות חולי, אינו עומד בקנה אחת עם הרפואה מבוססת-הראיות ואינו נתמך בהוכחות מדעיות.
היסטוריה

ראשית הרפואה הסינית הייתה בפולחנים שמאניים; בתקופה זו האמינו כי מקור מחלות בשדים ורוחות רעות. רופאי אליל או כהנים, שתפקידם היה לגרש את השדים מן האדם החולה, עשו זאת בעזרת טקסים שונים בהם עורבו השימוש בצמחים ובחפצים חדים מאבן ועצם. עיקר העוסקות בשאמאניזם היו נשים אשר במסגרת הטקס התחפשו לציפורים בעזרת נוצות ומסכות. זאת בדומה לטקסים ופולחנים שנערכים עד היום בקרב קבוצות אתניות בעלות אמונות אנמיסטיות שמאניות.
על פי ממצאים ארכאולוגיים שונים, המפורסמים ביניהם נמצאו בחפירות בשנת 1973 במָאוָאנְגְדְווֵי ומתוארכים לשנת 168 לפנה"ס, הייתה המאה ה-3 לפנה"ס תקופת תחילתה של התפתחות התאוריות המוכרות כיום ברפואה הסינית. בספר "מרשמי חמישים ושתיים מחלות" אשר נתגלה באותן חפירות לא מוזכרים דיקור או מוקסה, אולם נראה שנמצאים בו ניצנים ראשוניים של תאוריית המרידיאנים.
"ספר הרפואה של הקיסר הצהוב", אשר כפי הנראה נכתב במאה הראשונה לספירה, הוא הספר הקדום ביותר אשר מציג את התאוריות שנעשו מקובלות ברפואה הסינית. התאוריה המוצגת בו פיתחה ושילבה בתורתה את תפיסות היין ויאנג, חמשת היסודות (אלמנטים או 5 התנועות). שיטות האבחון של גישה זו התבססה על אבחון דופק ואבחון על פי ערוצים (מרידיאנים), הקיימים כביכול בגוף האדם; אין עדות מדעית לקיומם של "ערוצים" אלו. שיטות הטיפול התבססו על הקזת דם ושימוש במוקסה (צמר המופק מצמח הלענה אשר מבעירים אותו על קצה מחט הנמצאת בתוך מטופל או שהצמר מגולגל, מובער ומוחזק קרוב לעור על מנת להעביר את החום הגבוה לתוך הרקמות הפגועות או נקודות הדיקור) ובהמשך גם נוספו שיטות דיקור.
בראשית ימיה של סין הקומוניסטית, אל מול המחסור החריף בכוחות רפואיים מערביים בסין, נעשה שימוש ברופאים הסיניים המסורתיים, לצורך הפצת כללי היגיינה ורפואה מונעת. לקראת סוף 1953 הועלו האשמות נגד משרד הבריאות הסיני על יחס מגביל כלפי הרפואה הסינית. מנהיג סין מאו דזה-דונג, שהיה מהפכן שהתנגד לשימור המסורות הסיניות העתיקות ולא האמין בעצמו בשיטות הטיפול הללו, דרש לאחד את הרפואה הסינית עם הרפואה המערבית. היו שפירשו זאת כדרישה להעלות את הרפואה הסינית לרמה מדעית. אחרים ראו זאת כהכנסת רפואה עממית לא מוכחת במקום הרפואה המערבית.
בשנת 1958 הוקם בליאונינג בית ספר לרפואה סינית מסורתית, בה השתלמו רופאים בסין ברפואה הסינית במשך שלוש שנים. באותה השנה הוקמה אוניברסיטת בייג'ינג לרפואה סינית.
ביולי 1971 ביקר בסין הנרי קיסינג'ר כהכנה לביקור ניקסון תשעה חודשים מאוחר יותר. בין האנשים שנלוו לקיסינג'ר היה העיתונאי ג'יימס רסטון, שחש ברע במהלך הביקור ונזקק לניתוח אפנדקטומיה. הוא נותח בבית חולים בטיפול שכלל גם דיקור סיני והבערת עשבים, אך בעיקרו היה ניתוח אפנדקטומיה בהרדמה מקומית. למרות זאת, מהדיווח הזה התקבעה הטענה שאפשר לאלחש בעזרת דיקור סיני.
הקאנון הפנימי של הקיסר הצהוב

העיקרון הבסיסי המנחה את הרפואה הסינית הוא הסתכלות על גוף האדם כחלק מהעולם וההנחה שהאדם, כמו כל חלקי הטבע, צריך לחיות בהרמוניה עם חוקי הטבע ועם השינויים המתמידים בעולם, כמו מחזור היום והלילה, מחזור חילופי העונות וכדומה. לפי הפילוסופיה הסינית העולם מתנהג ומתנהל על פי עיקרון בסיסי אחד שהוא הדאו. עיקרון זה נוסח על ידי לאו דזה בספרו "דאו דה ג'ינג" והוא נקרא "דאואיזם" או "טאואיזם".
יסודות ה"דאואיזם" נמצאים בספר הרפואה הפנימית של הקיסר הצהוב. על פי האגדה הספר נכתב בשנת 2600 לפנה"ס על ידי הקיסר הצהוב אשר שלט 102 שנים על קיסרות סין הקדומה. כיום ידוע כי הספר נכתב ככל הנראה בתחילת המאה השלישית לפנה"ס, בתקופת שלטונו של הקיסר צ'ין שה-חואנג. הספר משמש מאז ועד היום תלמידי רפואה סינית מסורתית.
הספר ערוך בצורת שאלות ותשובות בין הקיסר הצהוב לרופא החצר שלו ויועציו ומפרט את גורמי המחלות, שיטות טיפול בהן והדרך לשמירת הבריאות בהתאמה עם גורמי הטבע והיקום. הספר מורכב משני חלקים - הראשון נקרא "שאלות הבסיס" (Su Wen) ובו דנים בשאלות מהותיות לגבי איכות חיים, שמירה על בריאות, אבחון, דיקור, תזונה וכדומה. החלק השני נקרא "הצירים היעילים" (Ling Shu) ובו דנים ביתר פירוט על אומנות הדיקור. ספר זה וספרי רפואה עתיקים נוספים הידועים לנו, שנכתבו מאוחר יותר, מנוסחים בלשון המקובלת בשירה או בפרקים קצרים היוצרים בתים שכן הרפואה נחשבה לאמנות ולכן התייחסו אל ספרי הרפואה כאל חלק מהתרבות והאמנות.
מודלים של הגוף > צ'י.

במסורת הסינית, צ'י (סינית מסורתית: 氣 ; סינית מפושטת: 气; תעתיק פין-יין qì ; תעתיק וייד-ג'יילס: ch'i) מוגדר כמרכיב הבסיסי של כל הבריאה וככוח העומד מאחורי כל שינוייה ובסנסקריט מכונה בשם "פראנה". נטען כי הצ'י הוא הכוח המניע את החיים, הוא זה שבזכותו מתקיימים היצורים והצמחים והוא מאפשר קיום שינויים בכל הברואים.
לפי תפיסה זו, כל יצור חי מכיל בתוכו מערכות שונות הנמצאות בזרימה מתמדת של צ'י זה. כל גוף שואף לאיזון של מערכות הפיזיולוגיות בגוף, לזרימת מתמדת, מאוזנת וחסרת חסמים של הצ'י. זרימה תקינה של הצ'י טובה היא זו המאזנת בין הניגודים המשלימים שנמצאים בנפש ובגוף של כל אדם.
מודלים של הגוף > דם

בניגוד למרבית התפקודים האחרים, תפקודו של הדם (בסינית: 血; בפין-יין: xuè) תואם לדם הגשמי, הנוזל האדום שזורם בכלי הדם. להבדיל מהרעיון שלו שמוגדר על ידי התפקודים שלו: להזין את כל חלקי הרקמות בגוף, שמירה על רמה נאותה של לחות ושמירה על תקינותם של המודעות והשינה.
סימפטומים נפוצים של חוסר דם (בסינית: 血虚; בפין-יין: xuè xū) מתוארים בגוון עור חיוור לבן או צהוב קמל, סחרחורות, הפרעות בראייה, פעמת, הפרעות שינה (אינסומניה), הירדמות של הגפיים בקצוות, לשון חיוורת ודופק דק.
מודלים של הגוף > נוזלי הגוף

נוזלי הגוף הם קרובים מאוד לדם (בסינית: 津液; בפין-יין: jīn yè). בדיוק כמו הדם נוזלי הגוף נחשבים לחומר מסוג YIN בטבעם ומוגדרים בראש ובראשונה כמזינים ומלחלחים מבנים שונים בגוף. תפקודיהם הם ליצור הרמוניה בין ה-YIN וה-YANG ולסייע בהפרשת פסולת מהגוף. נוזלי הגוף נספגים מאוכל ושתייה ומהווים את חומרי הבסיס ליצירה של דם xuè 血 הדם כשלעצמו יכול להפוך גם הוא לנוזלי גוף. דוגמאות לנוזלי הגוף: דמעות, רוק, ריר, חומצת קיבה, נוזלי מפרקים, זיעה, ושתן.
מודלים של הגוף > ערוצים ראשיים וערוצי חיבור

הערוצים הראשיים וערוצי החיבור (בסינית: 经络; בפין-יין: jīng-luò) הם ערוצים הזורמים מהאיברים הפנימיים (zàng-fǔ) אל הגפיים וקצוות הגוף שם הם מתגלים כערוצים חיצוניים. הערוצים מובילים צ'י ודם לכל הגוף. הרפואה הסינית מגדירה 12 כלי ערוצים "רגילים" ו-8 כלי ערוצים "מיוחדים". 12 כלי הערוצים "הרגילים" בסינית נקראים 十二经脉 (בפין-יין: shí-èr jīngmài) ו-8 כלי הערוצים "המיוחדים" נקראים בסינית 奇经八脉 (בפין-יין: qí jīng bā mài).
ישנם 15 כלי ערוצי חיבור אשר מתפצלים מהערוצים "הרגילים" ומהערוצים "המיוחדים". 12 כלי ערוצי חיבור אשר מתפצלים מהערוצים "הרגילים", ועוד 3 כלי ערוצי חיבור אשר מתפצלים מערוץ ה-du (בסינית: 督脈; בפין-יין: dū mài), ה־REN (בסינית: 任脈; בפין-יין: rèn mài) וערוץ החיבור הגדול של הטחול.
יין ויאנג

יין - ויאנג (בסינית מסורתית: 陰陽; בסינית מופשטת: 阴阳; בפין-יין: yīnyáng) מתאר את שני כוחות מנוגדים אך משלימים המצויים בכל הדברים ביקום. יין הוא החלק הקר, הנמוך, האיטי והחשוך של התהליך, חיפוש מטה, הסימנייה הסינית מתארת את הצד המוצל של הגבעה והרעיון מתאר את האופי או הטבע הנשי מקושר ללילה; יאנג הוא החלק החם, הגבוה, המהיר, הפעיל, חיפוש מעלה והמואר של התהליך ומקושר עם החלק של הגבעה שמואר על ידי השמש ומסמל את אופי או הטבע הגברי מקושר ליום. יין ויאנג הם תיאור של ניגודים משלימים ולא דבר מוחלט, מושלם או טהור.
חמש הפאזות

המושג חמש הפאזות (שלבים, מעברים) הוא המשך של תאוריית היין-יאנג. למעשה מדובר בחמישה ביטויים שונים של הצ'י. בכל פאזה בא לידי ביטוי הצ'י בצורה ספציפית, ולמעשה הם משלימים זה את זה. לפי הפילוסופיה הסינית, חמש הפאזות מייצגות את כל אפשרויות התנועה הקיימות בטבע, באופי האדם, וביקום. הסינים חשבו שכל הקיים בטבע נשלט או מושפע ממצב הקשר ה"אנרגטי" בין השמים והארץ - עולם הדומם, עולם הצומח, עולם החי, וכמובן האדם. חמשת היסודות מהם בנוי מעגל החיים הם: עץ, אש, אדמה, מתכת, ומים. כל פאזה בונה ומזינה את הבאה אחריה. בלשון ציורית ניתן לתאר את המעגל כך: המים מצמיחים עץ, העץ הוא חומר גלם ליצירת אש, האש יוצרת אפר ואדמה, בעמקי האדמה נוצרת מתכת, המתכת בעמקי האדמה מחזיקה את מי התהום להמשך צמיחת העץ, וחוזר חלילה. חמש הפאזות מייצגות תהליך שבו משתנה האנרגיה ממצב אחד לשני, בו פאזה אחת הוא מזין את הפאזה שאחריה ומוזנת מזו שלפניה. קיימים שני סוגי מעגלים בתהליך:
מעגל היצירה או ההזנה: בו כל פאזה מזינה את זו שאחריה, וכך כל פאזה יוצרת את זו שבאה אחריה. כאשר יש עודף בהזנה או חוסר בהזנה משתבשת הזרימה ההרמונית במעגל ונגרמת מחלה.
מעגל הבקרה: ההיבט הכללי יותר, הדאגה שאף פאזה לא תחרוג מגבולותיה. כאשר יש בעיה במעגל הבקרה, פאזה אחת עלולה להשתלט על אחרת, ומחלישה את תפקודה, מצב העלול לקשיים ב"זרימה האנרגטית" ולחולי.
שיטות טיפול

שיטות הטיפול המקובלות ברפואה הסינית כוללות דיקור, טיפול בצמחי מרפא, תזונה מותאמת, טיפול במגע (טוינה, שיאצו) וטיפול עצמי מונע - עיסוק בפעילות גופנית הרמונית כגון צ'י קונג או טאי צ'י. בנוסף ידועים טיפול במוקסה (חימום בעזרת תערובת צמחים מיוחדת), כוסות רוח, הקזת דם וטיפול במגנטים.
שיטות טיפול > דיקור סיני

דיקור סיני (אקופונקטורה; מלטינית: acus = מחט, pungere = לדקור) היא אחת שיטות הטיפול המאפינות את הרפואה הסינית. השיטה מבוססת על איזון הזרימה של הצ'י בגוף המטופל, בעזרת החדרת מחטים אל נקודת דיקור הנמצאות, על "תעלות" או מרידיאנים בהן לכאורה זורם הצ'י.
שיטות טיפול > כוסות רוח

כוסות רוח (בסינית:拔罐; בפין-יין: báguàn) הן כלי טיפול נוסף ברפואה הסינית המתבצע על ידי הנחת כוסות זכוכית חצי עגולות על אזורים שונים בגוף. לאחר יצירת ריק בהן, על ידי הבערת להבה בתוכן. הכוסות נצמדות לעור בוואקום.
שיטות טיפול > גואה-שה

גואה שה (בסינית: 刮痧; בפין-יין: guā shā) היא טכניקה של מגע בה מעבירים על העור תוך כדי הפעלת לחצים שונים למטרות שונות חפצים שונים כמו אבן ירקן (ג'ייד), עצם קרניים של בעלי חיים או חלוקי נחל. הטכניקה אמורה להניע צ'י ובכך לסייע לפתרון של מחלות שונות. הטיפול בגואה שה כואב לעיתים ומותיר סימנים בין שלושה לעשרה ימים מיום הטיפול.
השם גואה-שה מורכב משתי סימניות. הסימנייה הראשונה גואה (guā 刮) היא ציור של להב המתחכך בחפץ קשיח וכתוצאה מתנועת חיכוך וגילוח זו מופק רעש מחריש אוזניים. פירוש נוסף מסביר שמדובר בתיאור של רוח חזקה הנושבת בעוצמה ומביאה להיווצרות רעש מחריש אוזניים בדומה לשריקת הרוח. במקרה שלנו הושאלה סימניה זו לתאר שימוש בחפץ שטוח שבעזרתו מעסים ומקרצפים את העור והשרירים בתנועת גילוח תוך כדי הפעלת לחץ.
הסימנייה השנייה שה (shā 痧) היא שילוב של ציור שמשמעותו חול ותרשים של אדם חולה ומתארת מחלה בה מופיעות נקודות אדומות זעירות כמו חול על גבי עור הגוף.
שיטות אבחון

לרפואה הסינית ישנן 4 שיטות אבחון: התבוננות, האזנה והרחה, תשאול ומישוש.
התבוננות - מתמקדת על אבחנת הפנים (צבע, מבנה, גבות, שיער, אף וכו') ובמיוחד על אבחנות הלשון הכוללת אבחון מאפיינים שונים של הלשון: גודל, צורה, מתח השריר, צבע, החיפוי שעל הלשון, חריצים וכן סימני שיניים סביב היקף הלשון. אבחון נוסף שהיה בשימוש בעבר- התבוננות בהפרשות {הפרשות הרוק, העיניים, האף, וכן השתן והצואה} כמו כן אבחנת מבנה הגוף.
האזנה והרחה - הקשבה לקול המטופל, לטון הדיבור, עוצמת הקול של המטופל, וכן לקולות המחלה (לדוגמה- קול השיעול). הרחה מתמקדת באבחון ריח גוף המטופל ובאבחון ריח הפרשות הגוף (הבל פה, זיעה, ליחה, שתן, צואה, הפרשות ואגינליות, גזים).
תשאול - תתמקד ב-"10 השאלות", אשר כוללות 10 שאלות על: חום/קור, הזעה, מערכת חושים, כאבים, הרגלי אכילה ושתייה, מערכת העיכול, שתן, שינה, פוריות, מצב נפשי.
מישוש - כולל אבחון של הדופק הרדיאלי הנמצא במפרק כף היד, מישוש של הבטן ומישוש של נקודת רגישות בגוף (נקודות א-שי).
שיטות אבחון > אבחנת לשון ואבחנת דופק

אבחון הדופק והלשון הן בין שיטות האבחון העיקריות של הרפואה הסינית. אזורים שונים בלשון מייצגים את האיברים (zàng-fŭ) השונים שבגוף.
לדוגמה, חריץ באזור מסוים בלשון יראה על בעיה בכבד בעוד חריץ באזור אחר בלשון יכול להראות על בעיה בלב.
אבחון העורק הרדיאלי כולל אבחון של הדופק ב-3 רמות שונות (רמה שטחית, אמצעית ועמוקה) וב-3 מקומות שונים לאורך הדופק הרדיאלי (Cun, Guan Chi הממוקמים במרחק רוחב אצבע, רוחב שתי אצבעות ובצמוד למפרק כף היד ובדרך כלל יאובחנו בעזרת 3 אצבעות - אצבע, אמה וקמיצה) של כל יד וכך סה"כ ישנם 12 דפקים אשר מסמלים את 12 האיברים (zàng-fŭ).
הדופק נבחן במספר מאפיינים כמו: קצב, עצמה ונפח ומתואר ע"פ איכויות שונות כמו "דופק צף, מתגלגל, דק, עמוק, מהיר, איטי, רך"; כל איכות שכזו מצביעה על תבנית מחלה מסוימת.
למידת אבחנת הדופק יכולה לקחת מספר שנים.
בישראל

טיפול במגוון תחומי הרפואה הסינית נפוץ בישראל וניתן במרפאות פרטיות וגם במסגרת משלימה של קופות החולים ובתי החולים. על פי נתוני מרכז המחקר והמידע של הכנסת[דרוש מקור], בשנת 2013 קיבלו כ-314 אלף מבוטחים בארבע קופות החולים בישראל שירותים של רפואה משלימה, שברובה מהווה רפואה סינית. מדובר על כ-4% מכלל המבוטחים בקופות החולים. מהנתונים עולה שמרבית המבוטחים טופלו בדיקור סיני וכי כ-65% מהפניות למרפאות הרפואה המשלימה נעשות על ידי נשים.
בישראל ניתן ללמוד את מקצועות הרפואה הסינית בכמה בתי ספר.
תוכנית הלימוד נפרשת לאורך 4 שנים בממוצע של כ-3500 שעות לימוד.
הבוגרים מחויבים לצלוח מבחן הסמכה מטעם המכללות, אך באין אסדרה, התחום עדיין ללא פיקוח של ממש.
בשנת 1998 הוקמה האגודה הישראלית לריפוי סיני מסורתי (ע"ר) ומקיימת מטעמה מבחן הסמכה התואם לסטנדרטים הבינלאומיים במדינות בהן יש רגולציה של התחום, בתקווה לייצר הסדרה גם במדינת ישראל. האגודה גם פועלת למען יצירת סף כניסה למוסדות רפואיים ורף אקדמי למוסדות לימוד. האגודה מקיימת משנת הקמתה מאמצים להסדרת התחום בחוק, תוך עבודה עם נציגים מתוך הממשלה.
בשנת 2021, התאחדה האגודה עם הלשכה לרפואה סינית וכיום נקראת איגוד הרפואה הסינית בישראל.
האיגוד פועל לקידום הרפואה הסינית בישראל ומפקח על בתי הספר העומדים בסטנדרטים המקובלים. האיגוד פועל גם להעלאת המודעות לרפואה הסינית בציבור הרחב, להעלאת מקצועיות המטפלים על ידי לימודי המשך, שמירה על כללי אתיקה מקצועית ומניעת הטרדות מיניות.
האיגוד חבר בארגון העל האירופי etcma ומשתף פעולה עם ארגונים בינלאומיים נוספים כגון הפדרציה הסינית לדיקור ומוקסביציה (wfas) וארגון הגג האמריקאי (nccaom)
לקריאה נוספת

הארייט ביינפילד, בין שמים לארץ: מדריך לרפואה סינית, הוצאת אור-עם, 1995
הקיסר הצהוב, ספר הרפואה הפנימית של הקיסר הצהוב, אסטרולוג
יאנג ניאן-צון, מחולי לרפואה בסין המודרנית: ההתנגשות בין הרפואה הסינית לרפואה המערבית, והשפעתה על מדיניות השימוש במרחב הרפואי (1832–1985), תרגום לעברית: צבי חזנוב; עריכה: נורית שי. יהוד מונוסון: אופיר ביכורים, ה'תשפ"א 2021.
פלורה סנדס

| --- | --- |

סנדס במדי הצבא הסרבי, 1918
 לידה:  22 בינואר 1876 נת׳ר פופלטון, אנגליה
 פטירה:  24 בנובמבר 1956 (בגיל 80) סאפוק, אנגליה
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, הממלכה המאוחדת, ממלכת יוגוסלביה 
 השתייכות:  הצבא הסרבי
 תקופת הפעילות:  1914–1922 (כ־8 שנים)
 דרגה:  קפטן
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה
 עיטורים
 מסדר הכוכב של הקאראוריי
 
פלורה סנדס (באנגלית: Flora Sandes; ‏22 בינואר 1876 – 24 בנובמבר 1956) הייתה אישה בריטית, אשר שירתה כקצינה של הצבא הסרבי המלכותי (אנ') במלחמת העולם הראשונה. סנדס הייתה יוצאת דופן בכך שהייתה האישה הבריטית היחידה ששירתה בפועל כחיילת במלחמת העולם הראשונה. בתחילת דרכה התנדבה ליחידת האמבולנס בסנט ג'ון (אנ'). לאחר מכן עברה לממלכת סרביה ושם התקבלה בברכה והצטרפה רשמית לצבא הסרבי. לאחר מכן קודמה לתפקיד רב-סמל ובסוף המלחמה לתפקיד קפטן וקיבלה 7 מדליות עיטור.
ביוגרפיה > ראשית חייה

פלורה סנדס נולדה ב-22 בינואר 1876 ביישוב פופלטון (אנ') באנגליה והייתה הבת הצעירה למשפחה אירית. אביה היה סמואל דיקסון סנדס (1822–1914) רקטור (אנ') לשעבר בוויצרץ שנמצאת במחוז קורק שבאירלנד ואמה הייתה סופיה ג'וליה. כשפלורה הייתה בת תשע היא ומשפחתה עברו ממרלספורד (אנ') ויותר מאוחר לטורטון (אנ'). בתור ילדה היא נהנתה מפעילויות רכיבה ויריות וטענה כי רצתה להיות בן. היא למדה לנהוג במכוניות מרוץ צרפתיות ישנות. בזמנה החופשי פלורה התאמנה עם FANY (אנ') ראשי תיבות של First Aid Nursing Yeomanry, שהוקם בשנת 1907, ארגון קדם צבאי לנשים בו למדה עזרה ראשונה, פרשות ואיתות. פלורה עזבה את FANY בשנת 1910 ועברה לארגון FANY אחר שהוקם לנשים חולות ופצועות. בפרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914 היא התנדבה להיות אחות אך נדחתה בגלל חוסר התאמה.
ביוגרפיה > קריירה צבאית

על אף הדחייה הצטרפה סנדס ליחידת האמבולנס בסנט ג'ון (אנ') שהוקמה על ידי האחות האמריקאית מייבל גרואיץ' (אנ'). ב-12 באוגוסט 1914 עזבה את אנגליה לסרביה עם קבוצה של 36 נשים כדי לנסות לסייע למשברים ההומניטריים שם.. הם הגיעו לעיירה קרגוייבץ אשר הייתה הבסיס לכוחות הסרבים שנלחמו נגד המתקפה של האימפריה האוסטרו-הונגרית.  סנדס הצטרפה לצלב האדום הסרבי ועבדה באמבולנס עבור גדוד הרגלים השני של הצבא הסרבי (אנ'). בשנת 1914 היא המשיכה לרכב עם חייל סרבי שהתרשם מכישוריה של סנס ברכיבה על סוסים ואמר לה שהיא מבוזבזת כאחות ועליה להתגייס כחיילת.
בשנת 1915 נאבקה סנדס להגיע לחזית (למרות מאמציהם של אנשים כמו הקונסול דיפלומטי הבריטי, שהורה לה לחזור למקום בטוח), ובסופו של דבר הצטרפה לאמבולנס של גדוד הרגלים השני במעבר בבאונה. במהלך הנסיגה הגדולה (אנ') דרך אלבניה, כל אנשי האמבולנס האחרים ברחו או נהרגו. סנדס כבר לא הייתה שימושית כאחות ונרשמה כטוראית על ידי הגנרל מילוש ואסיץ' (אנ'). היא התקדמה במהירות לדרגת רב"ט. בהמשך היא סיפרה שכדי למסד את השינוי היא הסירה את תג הצלב האדום והחליפה אותו בדמויות הרגימנטיות של הפליז מתוך הכותרות (אנ') של קולונל מיליץ'. בשנת 1916, במהלך ההתקדמות הסרבית על ביטולה, נפצעה סנדס באורח קשה מרימון ביד. בהמשך היא קיבלה את העיטור הגבוה ביותר של הצבא הסרבי, מסדר הכוכב של הקאראוריי (אנ') . במקביל, היא קודמה לדרגת רב-סמל.
כמו כן, בשנת 1916 פרסמה סנדס את האוטוביוגרפיה שלה, אישה אנגלית אשר תפקדה כסמלת בצבא הסרבי, על סמך מכתביה ויומניה. היא השתמשה באוטוביוגרפיה זו כדי לעזור לה לגייס כספים עבור הצבא הסרבי.  יחד עם אוולינה הרפילד (אנ') היא הקימה את הקרן אוולינה הרפילד ורב-סרן פלורה סנדס לקידום נוחות לחיילים ואסירים סרבים. לאחר שלא הצליחה להמשיך להילחם בגלל פציעתה, בילתה את שארית המלחמה בניהול בית חולים. בתום המלחמה קודמה לדרגת קצינה, מה שהפך אותה לקצינה הראשונה של הצבא הסרבי ובמקביל להיות גם הקצינה הזרה הראשונה.
ביוגרפיה > חיים מאוחרים

במאי 1927 התחתנה סנדס עם יורי יודניץ', קצין וגנרל הצבא הלבן לשעבר. הזוג התגורר תקופה בצרפת, אך לאחר מכן חזרו לסרביה (שעד תאריך זה הפכה לחלק מממלכת יוגוסלביה) והתיישבו בבלגרד. בין שאר העבודות, סנדס נהגה במונית מהראשונות שהיו בבלגרד. כמו כן, בשנת 1927 פרסמה אוטוביוגרפיה שנייה. היא הרצתה בהרחבה על חוויותיה בתקופת המלחמה בבריטניה, אוסטרליה, ניו זילנד, צרפת, קנדה וארצות הברית. היא לבשה את מדי הצבא שלה בזמן שהיא העבירה את הרצאותיה.
כשגרמניה פתחה בהפלישה ליוגוסלביה באפריל 1941, הוחזרו סנדס ויודניץ' לשירות צבאי, אך הפלישה הסתיימה לפני שהספיקו למלא תפקידים צבאיים כלשהם. הם נכלאו לזמן קצר על ידי הגרמנים לפני ששוחררו. לאחר מכן יודניץ' חלה, והועבר לבית חולים ונפטר שם בספטמבר 1941. לאחר מכן שבה סנדס לאנגליה. את השנים האחרונות בחייה בילתה בסופוק, התגוררה בהוצ'סטון התחתית ליד שוק וויקהאם (אנ'). היא נפטרה בבית החולים מזרח סוקולק ואיפסוויץ' (אנ') ב־24 בנובמבר 1956.  גופתה נשרפה בקרמטוריום איפסוויץ' ואפרה מפוזר בגן הזיכרון. בכנסיית סנט אנדרו במרלספורד מוקדש לה לוח זיכרון על הקיר הדרומי בדוכני המקהלה.
מורשת

בשנת 1920 הפסל אליס מרדית' ויליאמס (אנ') יצר פסל טיח של פלורה סנדס בפעולה שנמצא במוזיאון המלחמה האימפריאלי.
בשנת 2009 רחוב בבלגרד נקרא על שמה.
בתרבות העדכנית

Our Englishwomen, סדרה טלוויזיונית אודות הביוגרפיה של פלורה סנדס נכתבה בשנת 1997 על ידי סלובודן רודוביץ והופקה על ידי שירות השידור הסרבי.
השיר האחרון באלבום England Green and England Grey של ראג מאורסוס (אנ') הוא בלדה על פלורה סנדס שמפרשת את חייה.