stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צעדות שוויון בפולין
ערים > ורשה

ההיבט הגדול ביותר של תנועת הלהט"ב בפולין הוא מצעד הגאווה המתקיים בוורשה מדי שנה מאז 2001. סקר דעת קהל שנערך בשנת 2010 על ידי "PBS" עבור הראה כי מיעוט של 45% מתושבי ורשה תמכו במצעד באותה שנה. עם זאת, בשנים האחרונות המצעד זכה לתמיכה רחבה מצד תאגידים וממשלות אזוריות. השותף העיקרי של מצעד 2018 הייתה הממשלה האזורית של פרובינציה מזוביה, שורשה היא חלק ממנה. בשנים 2004 ו-2005 שללו פקידי ורשה אישור לארגן אותו, בגלל סיבות שונות, בהן הסבירות להפגנות נגד, הפרעה לחגים דתיים והיעדר היתר. למרות זאת, כ-2,500 צעדו באופן בלתי חוקי ב-11 ביוני 2005. במהלכו, כ-10 איש נעצרו. איסור המצעד הוכרז כבלתי חוקי על ידי פסק הדין של בית הדין האירופי לזכויות אדם בשנת 2007 באמירה כי האיסור מערער את האיסור האפליה וחופש ההתאגדות המובטח באמנה האירופית לזכויות אדם. המצעד גונה על ידי ראש עיריית ורשה לך קצ'ינסקי, שאמר כי התרת אירועי גאווה רשמיים בורשה תקדם "אורח חיים הומוסקסואלי".
אירועי הגאווה בעיר נמשכו באופן שנתי קבוע מאז 2006, ומשכו אליהם קהל של כ-10,000 איש בכל שנה, עד שנת 2015, כאשר המצעד משך מעל 18,000 צועדים. מאז עלתה הנוכחות בצורה דרמטית, והגיעה במצעד של שנת 2018 ל-45,000 משתתפים. ב-8 ביוני 2019 צעדו באירוע מספר שיא של משתתפים מאז היווסדותו, כ-50,000 איש בהם ראש העיר רפאל צ'אסקובסקי השתתף לראשונה באירוע ואמר כי הוא רוצה שורשה תישאר עיר "פתוחה וליברלית". המצעד הוגדר כגדול ביותר במרכז ומזרח אירופה. ורשה אירחה בנוסף בשנת 2010 את אירועי הגאווה האירופאים, "Europride" אשר הייתה למדינה הראשונה שעושה זאת במדינה קומוניסטית לשעבר.
ערים > קרקוב

מצעד הגאווה בקרקוב נערך מאז מאי 2004 אשר במהלכו השתתפו כ-1,500 צועדים לראשונה לצד כנס מדעי שאורגן בשיתוף המכון לסוציולוגיה של אוניברסיטת יג'יילוניה, ביקור במוזיאון המדינה אושוויץ-בירקנאו והוקרה להומוסקסואלים. במהלך האירועים התקיימו ציון רדיפת הומוסקסואלים בגרמניה הנאצית והוקרנו סרטי להט"ב. בשנת 2005, בשל מותו של האפיפיור יוחנן פאולוס השני, החליטו המארגנים לבטל את קיומו. ב-2006 התקיים מצעד הסובלנות ב-28 באפריל. במהלכו השתתפו כ-2000 איש אשר במקביל ארגון הנוער הימני קיצוני "כל נערי פולין" בעל פילוסופיה קתולית-לאומנית המצהיר כי מטרתו היא "לגדל את הנוער הפולני ברוח קתולית ופטריוטית" ארגן מחאה נגדית של מצעד "המסורת והתרבות". לאחר מכן הותקפו משתתפי המצעד על ידי כמה מאות מפגינים הומופובים. המשטרה עיכבה כ-11 מפגינים וקנסה עשרות מתוכם. אחד מהמשתתפים במצעד דווח כי נפצע מאבן שנזרקה על ראשו.
המצעד השלישי בעיר התקיים ב-21 באפריל 2007 וגם בו השתתפו כ-2,000 איש. מפגינים הומופובים ניסו לשבש את קיומו מספר פעמים אשרר מתוכם כ-13 נעצרו על ידי האבטחה. ביניהם היו חמישה קטינים, בהם שני צעירים בני 16 שנמצאו עם חומרים פירוטכניים. הצעדה הרביעית התקיימה ב-26 באפריל 2008, 6 ממתנגדיה נעצרו עקב התפרעות ותקיפה של קצין אך ממשתתפי הצעדה לא נפגעו. הצעדה גונתה על ידי הכנסייה הקתולית. הצעדה החמישית בעיר הייתה לראשונה מופרדת מפסטיבל התרבות לסובלנות והתקיימה ב-16 במאי 2009 כחלק מ-"פסטיבל מאי קוויר" שהוקם לראשונה אשר לקחו בו כ-400 איש חלק. בשנים שלאחר מכן, מצעדי הגאווה בעיר שונו משמם הקודם של "צעדת הסובלנות" ל-"מצעד הגאווה" והתקיימו בשלווה רבה יותר מבעבר.
ערים > פוזנן

בשנת 2004, צעדת השוויון בפוזנן צעדה 200 מטר מהטירה הקיסרית לאורך רחוב שוויטי מרצ'ין. הצעדה התעמתה מול מפגינים הומופובים שקראו כינויים פוגעניים ויידו אבנים, ביצים ובקבוקים אל עבר הצועדים. המשטרה התעמתה עם המפגינים ועיכבה חלק מתוכם, לאחר מכן הצעדה הוחזרה לנקודת תחילתה. שנה לאחר מכן התרחשו שוב עימותים בין צועדים לבין מפגינים לאחר שקראו כינויי גנאי וזרקו בקבוקים, ביצים ואבנים אל עבר הצועדים, המשטרה התערבה ופיזרה את הצעדה. הצועדים הגיבו במחאת ישיבה. לאחר מכן המשטרה עצרה כ-65 ממשתתפי הצעדה בטענה כי "התכנסו באופן בלתי חוקי". ב-15 בנובמבר החליט ראש עיריית פוזנן, ריזארד גרובלני, לאחר שהתייעץ עם המשטרה ועם רשות הדרכים העירונית, להוציא איסור על קיום הצעדה. אף על פי שהמשטרה בתחילה לא התנגדה למסלול שהציעו המארגנים, הנשיא טען כי הצעדה תהווה איום על הסדר הציבורי, החיים, הבריאות או הרכוש בקנה מידה משמעותי. המקרה עורר סערה בפולין ובעולם כולו. ב-24 בנובמבר פרסמה המזכירות הבינלאומית של הארגון אמנסטי אינטרנשיונל הצהרה רשמית על פולין לראשונה מזה שמונה שנים, בה הביעה חשש מפני האיום על זכויותיהם של להט"בים פולנים. למעלה מ-2,900 איש חתמו על מכתב פתוח על מחאה אזרחית בנוגע לפרעות המפגינים ב-19 בנובמבר 2005. היועמ"ש לזכויות האזרח, אנדז'יי זול, ביקש מראש עיריית פוזנן הסברים על הסיבות להחלטת מעצרם של הצועדים. עצרות סולידריות לתמיכה בצועדים נערכו בכל רחבי המדינה בהם בין היתר בגדנסק, אלבלונג, קרקוב, פוזנן, ז'שוב וורשה. מחאה דומה אורגנה גם מול שגרירות פולין בברלין והקונסוליה הכללית הפולנית בניו יורק.
ב-14 בדצמבר 2005 קבע בית המשפט לעניינים מנהליים במחוז בפוזנן כי האיסור על ארגון מצעד השוויון שהונפק על ידי ראש העירייה איננו חוקתי. בהצדקה בית המשפט הדגיש כי ההחלטה אינה עולה בקנה אחד עם החוק הפולני והאירופי. השופטים הצהירו כי גרובלני עבר על החוק, כיוון שחייב אותו לקחת בחשבון את זכותם של האזרחים להפגין את דעותיהם, ולא את זכותם של אלה שעלולים לאיים על המפגינים. בית המשפט המחוזי בפוזנן סירב להעמיד לדין את המשתתפים הנאשמים במצעד בטענה כי "המפגינים רצו להביע את עמדותיהם בפומבי. זכות זו מובטחת על ידי החוקה". סוכנויות של האו"ם והפרלמנט האירופי גיבשו החלטה בגנות הומופוביה באירופה לאחר האירוע. במסגרת ימי השוויון והסובלנות, שהתקיימו בתאריכים 9–18 בנובמבר, נערכה צעדת השוויון השלישית בפוזנן. בניגוד לשנה הקודמת, מארגני הצעדה הורשו לצעוד לאורך רחובות פוזנן. לראשונה, הצליחו 500 משתתפי הצעדה להשלים את המסלול המתוכנן ללא שיבושים. בשנים שלאחר מכן הצעדות נערכו ללא עימותים ובמקומות שונים ברחבי העיר.
ערים > קטוביץ

מצעד הגאווה בקטוביץ התקיים לראשונה בשנת 2008. לאחר הפסקה בת עשור, צעדות שוויון חדשות התקיימו בשנת 2018 ובשנת 2019.
ערים > לודז'

צעדת השוויון בלודז' נערכה לראשונה בשנת 2011. בשנת 2015 נכח סגן ראש העיר, תומאש טרלה. בשנת 2019, הצעדה נערכה בחסות לראשונה על ידי רשויות העיר בהשתתפות ראש מועצת העיר מרסין גולשובסקי. במהלכה נאלצו 200 הצועדים לשנות את דרכם עקב הפגנות הומופוביות שלא התקיימו לבסוף שהוכרזו מראש על ידי קבוצות לאומיות פשיסטיות.
ערים > גדנסק

מצעד הגאווה בגדנסק מתקיים מאז 2015 ברחבי העיר אשר בשנת 2017, ראשה פאבל אדמוביץ' פתח את המצעד ויורשתו, אלכסנדרה דולקביץ', פתחה את מצעד 2019.
ערים > ז'שוב

מצעד הגאווה בז'שוב היה לראשון שנערך במדינת פודקרפצקיה ב-30 ביוני 2018 אשר משך כ-1,500 צועדים, בהם חברת הפרלמנט ג'ואנה שייורינג-וילגוס והשחקן עומר סנגרה. במהלך הצעדה הראשונה התרחשו עימותים עם מפגיני נגד לאומנים של ארגון "כל נערי פולין", והמשטרה התערבה בהפרדתם. לאחר שהצועדים הודיעו על תוכניתם לקיים את העצרת שוב בשנת 2019, חברי המפלגה חוק וצדק ניסחו החלטה להפוך את ז'שוב ל-"אזור חופשי מלהט"ב" ולאסור על האירוע. כ-29 בקשות להפגנות נגד הגיעו לעירייה, מה שהוביל את ראש העיר תדיאוש פרנץ, חבר ברית השמאל הדמוקרטית האופוזיציונית, לא לקיים את הצעדה בגלל חששות ביטחוניים. איסורה בוטל על ידי פסיקת בית משפט.
ערים > צ'נסטוחובה

מצעד הגאווה בצ'נסטוחובה נערך לראשונה ביולי 2018. המשטרה התערבה כדי למנוע ממפגינים הומופובים לחסום את המסלול. צעדה נוספת נערכה ב-16 ביוני 2019.
ערים > לובלין

מצעד הגאווה בלובלין התקיים לראשונה בשנת 2018. במהלך צעדת 2019 השתמשו שוטרי המהומות בגז מדמיע לפיזור מפגינים הומופובים אשר כ-25 מהם נעצרו בגין תקיפת המשתתפים. הצעדה הסתיימה ללא נפגעים וזוג נשוי נידון לשנת מאסר כל אחד בגין הבאת חומרי נפץ לשיבוש המצעד.
ערים > טורון

מצעד הגאווה בטורון החל לראשונה בשנת 2017 והגיע למעל 2,000 צועדים בשנת 2019.
ערים > שצ'צ'ין

מצעד הגאווה בשצ'צ'ין נערך עד כה בין השנים 2018 ו-2019.
ערים > ביאליסטוק

מצעד הגאווה בביאליסטוק נערך לראשונה בשנת 2019 אשר במהלכו, יותר מ-30 מפגינים הומופובים נעצרו על רקע התנהגות אלימה ועשרות צועדים נפצעו. אמנסטי אינטרנשיונל מתח ביקורת על תגובת המשטרה לאחר "שלא הגנה כראוי על צועדים ולא הגיבה למקרים של אלימות".
קליין בונייר

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  הים הקריבי 
 קואורדינטות:  12°09′29″N 68°18′39″W﻿ / ﻿12.158055555556°N 68.310833333333°W﻿ / 12.158055555556; -68.310833333333
 שטח:  6 קילומטר רבוע
 אורך:  3.9 קילומטר
 רוחב:  2.5 קילומטר
 נתונים מדיניים
 מדינה:  הולנד 
 אוכלוסייה:  0
 אזור זמן:  UTC-4
    לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה   
 
האיים בונייר וקליין בונייר בצילום אוויר.
האי קליין בונייר במבט מהאי.
קליין בונייר (בהולנדית: Klein Bonaire, מילולית: "בונייר הקטן") הוא אי לא מיושב סמוך לחופו המערבי של האי בונייר בים הקריבי. שטחו של האי 6 קמ"ר, וגובהו של האי השטוח - מטר אחד מעל פני הים. שרידי המבנים היחידים באי הם שרדי בקתות עבדים שהיו באי.
המרחק מחופי בונייר לקליין בונייר הוא כ-750 מטרים, בנקודה הקרובה ביותר, ותיירים נוהגים לשכור סירות ולהפליג לאי לצורכי צלילה בשוניות האלמוגים המקיפות את האי.
בשנת 1868 נמכר האי לאנג'ל ג'סרון (Angel Jeserun) ובשנת 1999 נרכש האי על ידי ממשלת בונייר והועבר לידי קרן הטבע העולמית (the World Nature Fund) אשר הקימה את הקרן לשימור קליין בונייר (the Foundation to Preserve Klein Bonaire). עלות רכישת האי הייתה 9 מיליון גילדנים (כ-5 מיליון דולרים).
קווי שדה

קווי שדה של דיפול חשמלי
קווי שדה חשמלי של מטענים נקודתיים
קו שדה הוא קו, המוגדר על ידי שדה וקטורי ונקודת התחלה. שדה וקטורי קובע כיוון מסוים לכל נקודה במרחב, וקו שדה הוא מעקב אחרי דרך בכיוון השדה.
משתמשים בקווי שדה כדי להציג שדות וקטוריים, כחלופה להצגת חצים בנקודות נבחרות במרחב. דוגמה קלאסית לשדה המתואר היטב בזכות קווי שדה הוא שדה מגנטי שיוצר מגנט.
הצורה הגאומטרית של קווי השדה מתארת את כיוון השדה הווקטורי. גודל השדה הווקטורי מתואר דרך צפיפותם של קווי השדה, כך שמספר קווי השדה ביחידת נפח פרופורציונלי לגודל השדה המתקיים בה.
קווי שדה שכיחים באנליזה וקטורית; דיברגנץ או רוטור ניתנים לתיאור באמצעות צורות גאומטריות על-פני קווי השדה.
בתחום סגור במרחב ייתכנו שלושה סוגים של קווי שדה:
קווי שדה שיוצאים או נכנסים אל נקודה כלשהי במרחב
קווי שדה מעגליים שנסגרים לתוך עצמם
קווי שדה שנכנסים אל התחום במרחב (עליו אנו מסתכלים) או יוצאים ממנו.
ראו גם

שדה (פיזיקה)
קלוד, דוכס גיז

| --- | --- |

 לידה:  20 באוקטובר 1496 קונדה-סור-מוזל, דוכסות לורן  
 פטירה:  12 באפריל 1550 (בגיל 53) ז'ואנוויל, ממלכת צרפת  
 מדינה:  צרפת 
 בת זוג:  אנטואנט דה בורבון
 
קלוד, דוכס גיז (בצרפתית: Claude de Lorraine, duc de Guise‏; 20 באוקטובר 1496 – 12 באפריל 1550), היה איש צבא צרפתי ומייסד בית גיז.
ביוגרפיה

קלוד נולד ב-20 באוקטובר 1496 בטירה המשפחתית בקונדה-סור-מוזל שבחבל לורן כבנו הצעיר של רנה השני, דוכס לורן, וקיבל את חינוכו בחצר המלכות של פרנסואה הראשון, מלך צרפת. בגיל שבע עשרה שנה הפך לבן בריתו של בית המלכות הצרפתי כאשר נישא לאנטואנט דה בורבון, בתו של פרנסואה, רוזן ונדום (9 ביוני 1513).
הוא הצטיין בקרב מארינייאנו בצפון איטליה (13 - 14 בספטמבר 1515) שבו נפצע קשה. ב-1521 לחם נגד הספרדים באזור ארץ הבסקים שבגבול צרפת וספרד. ב-1523, אחרי שהביס את צבא האימפריה הרומית הקדושה בנפשאטו (כיום בחבל לורן), התמנה למושל שמפאן ובורגון. ב-1525  השמיד את צבא האיכרים של האנבפטיסטים בצפון מזרח צרפת. ב-1528, אחרי שפרנסואה הראשון חזר משביו במדריד, התמנה לדוכס גיז (על שם העיר גיז שבחבל פיקרדיה).
קלוד, דוכס גיז מילא שליחויות דיפלומטיות רבות, וליווה את המלך במסעותיו ובמלחמותיו. במרוצת הזמן רכש לעצמו הון רב ואחוזות גדולות כתוצאה ממתנותיו של פרנסואה הראשון. ב-1539  נפל המלך למשכב וקלוד, דוכס גיז בהשפעת אחיו קרדינל לורן, תמך ביורש העצר אנרי (לימים אנרי השני, מלך צרפת) ובמאהבתו דיאן דה פואטייה. כתוצאה, המלך חשד בו והתרחק ממנו.
הוא הקים בעיר ז'ואנוויל (בצפון חבל בורגון) ארמון מפואר כדי שישמש לו לפרישה. הוא הושפע מן האדריכלים של הרנסאנס האיטלקי, ופיאר את חזית ארמונו בפסלים. בדומה לפרנסואה הראשון, הזמין מספר רב של אמנים איטלקיים לצרפת. תמך במשוררים ובסופרים, והמשורר קלמאן מארו חיבר לכבודו שיר תהילה.
לאחר מות פרנסואה הראשון בשנת 1547, בנו המלך אנרי השני התעלם כליל מקלוד, דוכס גיז והעדיף על פניו את בניו פרנסואה, דוכס גיז ושארל, קרדינל לורן.
ב-12 באפריל 1550 מת קלוד, דוכס גיז בארמונו בז'ואנוויל, ונקבר ברוב פאר והדר.
משפחתו

ב-9 ביוני 1513 התחתן קלוד עם אנטואנט דה בורבון, בתם של פרנסואה, רוזן ונדום ומארי מלוקסמבורג, רוזנת ונדום, ממנה נולדו לו 12 ילדים:
מארי דה גיז (1515–1560) נישאה לג'יימס החמישי, מלך סקוטלנד
פרנסואה, דוכס גיז (1519–1563)
לואיז דה גיז (1520–1542)
רנה דה גיז (1522–1602)
שארל, קרדינל לורן (1524–1574)
קלוד, דוכס אומאל (1526–1573)
לואי הראשון, קרדינל גיז (1527–1578)
פיליפ דה גיז (1529)
פייר דה גיז (1530)
אנטואנט דה גיז (1531–1561)
פרנסואה דה גיז (1534–1563)
רנה, מרקיז אלבף (1536–1566)
קווי פראונהופר

בפיזיקה, ובפרט באופטיקה, קווי פראונהופר הם אוסף קווים ספקטרליים הקרויים על שם הפיזיקאי הגרמני יוזף פראונהופר.
ספקטרום האור הנראה עם קווי פראונהופר
הקווים נצפו לראשונה כקווי בליעה בספקטרום הפליטה של השמש. הכימאי האנגלי ויליאם הייד וולאסטון היה הראשון שתיאר קווים כהים בספקטרום השמש, בשנת 1802. פראונהופר גילה את התופעה מבלי לדעת על גילויו של וולאסטון בשנת 1814 והחל למדוד באופן שיטתי את אורכי הגל שבהם הופיעו הקווים הכהים. בסיום עבודתו, מנה פראונהופר 570 קווים, וציין את העיקריים שבהם באותיות מ-A עד K. בתצפיות מודרניות מזוהים אלפי קווי בליעה באור הבא מן הכוכבים.
גוסטב קירכהוף ורוברט בונזן גילו מאוחר יותר שלכל יסוד כימי יש סדרת קווים ספקטרליים המאפיינים אותו. הם הסיקו כי הקווים הכהים בספקטרום השמש נוצרים מבליעה של אורכי הגל החסרים על ידי היסודות המתאימים בשכבות החיצוניות של השמש. חלק מהקווים נוצר עקב בליעה על ידי מולקולות החמצן באטמוספירה של כדור הארץ. קווי בליעה אלה הם שאיפשרו ללמוד את הרכב היסודות בשמש ובכוכבים אחרים.
| סימן | יסוד | אורך גל (ננומטר) |  | סימן | יסוד | אורך גל (ננומטר) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| y | חמצן | 898.765 |  | c | ברזל | 495.761 |
| Z | חמצן | 822.696 |  | F | מימן β | 486.134 |
| A | חמצן | 759.370 |  | d | ברזל | 466.814 |
| B | חמצן | 686.719 |  | e | ברזל | 438.355 |
| C | מימן α | 656.281 |  | G' | מימן γ | 434.047 |
| a | חמצן | 627.661 |  | G | ברזל | 430.790 |
| D1 | נתרן | 589.592 |  | G | סידן | 430.774 |
| D2 | נתרן | 588.995 |  | h | מימן δ | 410.175 |
| D3 (או d) | הליום | 587.5618 |  | H | סידן+ | 396.847 |
| e | כספית | 546.073 |  | K | סידן+ | 393.368 |
| E2 | ברזל | 527.039 |  | L | ברזל | 382.044 |
| b1 | מגנזיום | 518.362 |  | N | ברזל | 358.121 |
| b2 | מגנזיום | 517.270 |  | P | טיטניום+ | 336.112 |
| b3 | ברזל | 516.891 |  | T | ברזל | 302.108 |
| b4 | ברזל | 516.751 |  | t | ניקל | 299.444 |
| b4 | מגנזיום | 516.733 |  |  |  |  |
הקווים C, F, G', ו־h מתאימים לאלפא, בטא, גמא ודלתא בסדרת באלמר בספקטרום הפליטה של אטום מימן. הקווים D1 ו־D2 ידועים כ־"צמד הנתרן" (או "דובלט הנתרן"), אורך הגל ביניהם (589.29 ננומטר) קיבל את אות הסימון "D".
לעיתים חל בלבול בהתייחסות בין סימונים שונים, לדוגמה, קו ה־d לעיתים מיוחס לקו הציאן של ברזל ב־466.814 ננומטר ולעיתים לקו ההליום הצהוב (שמכונה לעיתים D3) ב־587.5618 ננומטר. דבר דומה קורה בקו ה־e, הוא מסמן גם את הקווים הספקטרלים של ברזל וגם של כספית. כדי למנוע בלבול לרוב משתמשים בשם מלא יותר, כדוגמת "קו ה־e של הכספית" או "קו ה־d של ההליום".
ראו גם

קו המימן
קרב קרסון

קרב קרסון הוא התקלות קטנה בין גדוד צלבנים שמנה כ-130 אבירים לבין כשבעת אלפי פושטים מוסלמים בקרבת מעיין קרסון בגליל התחתון לא רחוק מכפר כנא (פרופ' יהושע פראוור מזהה את המקום כעין ג'וזה - כיום עין לפידות). בקרב שהתרחש ב-1 במאי 1187 ניצחו המוסלמים וכמעט כל האבירים הצלבנים אבדו. לקרב עצמו לא הייתה חשיבות והוא נזכר בעיקר בתור הקדמה לקרב קרני חיטין החשוב הרבה יותר ממנו שהתרחש כחודשיים לאחר מכן.
הקרב מפורסם גם בתאוריית קשר שלפיה ריימון השלישי, רוזן טריפולי שהיה באותו זמן בן בריתו של צלאח א-דין נתן רשות לפושטים לבזוז את אדמות הנוצרים במשך יממה אחת. אף-על-פי שכמה מקורות ראשוניים מסכימים עם התאוריה, פראוור דוחה אותה.
קלבריה

קָלַבּרִיָה (איטלקית: Calabria) הוא מחוז וחצי אי בדרום-מערב איטליה, הנמצא ב"אצבעות" המגף האיטלקי. המחוז גובל במחוז בזיליקטה מצפון, בים הטירני ממערב ובים האיוני ממזרח. קלבריה היא המעבר לאי סיציליה הנמצא מעבר למצר מסינה. שטחו של המחוז כ-15,000 קמ"ר ואוכלוסייתו מונה כ-2 מיליון תושבים.
בירת המחוז החל משנת 1970 היא העיר קטנזארו, אולם הפרלמנט של המחוז נמצא עדיין בבירה הקודמת – רג'ו די קלבריה. העתקת הבירה בשנת 1970 הביאה לפריצתן של מהומות אזרחים במחוז.
היסטוריה

קלבריה ידועה כחלק מ"יוון הגדולה" (Magna Graecia), כיוון שהייתה אחד המוקדים של התיישבות יוונית באגן הים התיכון במאה ה-8 לפני הספירה. בתקופת האימפריה הרומית הייתה קלבריה חלק מהאימפריה ואוכלסה בעיקר במושבות חיילים רומים. לאחר נפילת האימפריה, נהרס המחוז במלחמות מול הגותים, ולבסוף נהפך למחוז ספר בשליטת האימפריה הביזנטית. במאות ה9 וה-10, לפני כיבוש מצרים, הייתה קלבריה המקור העיקרי לתבואה באימפריה. המחוז גם שימש כקו הגבול בין שטחי האימפריה הביזנטית לאמירויות הערביות בסיציליה, דבר שבמרוצת השנים החל להביא מתקפות ופלישות חוזרות ונשנות לתחומי המחוז, אשר הביאו לנטישת תושבי האזור ולירידה כללית בתחומי הכלכלה והתרבות. בסופו של דבר נשארו בתחומי המחוז רק מספר מקדשים יווניים שהיו נקודות האור התרבותיות היחידות באזור. בשנת 1060 פלשו לאזור נורמנים שהקימו בו ממשל עצמאי תחת השלטון הביזנטי. בשנת 1098 העניק האפיפיור אורבנוס השני תואר אצולה לשליטי המחוז, אשר איפשר להם להקים ממלכה שעתידה להפוך לממלכת נאפולי ששלטה במחוז בצורה זו או אחרת עד לאיחוד איטליה בשנת 1860. ממלכת נאפולי עצמה נשלטה במשך השנים בידי בתי מלוכה שונים מאירופה, ביניהם הענפים הספרדי והאוסטרי של בית הבסבורג, בית בורבון הצרפתי וכן נציגות של הקיסרות הנפוליאונית.
מאז נטישתו של המחוז מיושביו בתחילת האלף השני, נותר המחוז מרוחק ומבודד, והוא נחשב כזה עד לימינו.
גאוגרפיה

המחוז מחולק לחמש נפות והן: קטנזארו, קוזנצה, קרוטונה, רג'ו די קלבריה וויבו ולנטינה. שטח נפת קוזנצה (Cosenza) חופף פחות או יותר לשטח של "קלבריה צ'יטרה" (Calabria Citra). מקור השם הוא מן המונח הלטיני "קלבריה צ'יטרה פלומן נטום" (Calabria Citra flumen Nhetum) אשר משמעותו "קלבריה על גדות נהר נטו (Fiume Neto)". שטח נפת רג'ו די קלבריה (Reggio di Calabria) חופף פחות או יותר לשטח של "קלבריה אולטריורה פרימה" (Calabria Ulteriore Prima). שמה של הנפה נגזר משם השבט הלטיני "קלבריה אולטרה פלומן נטום" (Calabria Ultra flumen Nhetum) שמשמעה "קלבריה בצדו השני של נהר נטו (Fiume Neto)". שטח נפת קטנזארו (Catanzaro) חופף פחות או יותר לשטח "קלבריה אולטריורה סקנדה" (Calabria Ulteriore Seconda). שמה של הנפה נגזר משם השבט הלטיני "קלבריה אולטרה פלומן נטום" (Calabria Ultra flumen Nhetum) שמשמעה "קלבריה בצדו השני של נהר נטו (Fiume Neto)".
נפת קלבריה צ'יטרה בממלכת שתי הסיציליות בשנת 1860. באדום
סמל נפת קלבריה צ'יטרה בממלכת שתי הסיציליות בשנת 1860
נפת קלבריה אולטריורה פרימה בממלכת שתי הסיציליות בשנת 1860 באדום
סמל נפת קלבריה אולטריורה פרימה בממלכת שתי הסיציליות בשנת 1860
נפת קלבריה אולטריורה סקנדה בממלכת שתי הסיציליות בשנת 1860 באדום
סמל נפת קלבריה אולטריורה סקנדה בממלכת שתי הסיציליות בשנת 1860
יהדות קלבריה

קיום קהילה יהודית בקלבריה עוד במאות הראשונות לספירה מוכח מגילוי בית הכנסת בבובה מרינה. יהודים התגוררו בקלבריה במאה ה-12 והיחסים בינם לבין שכניהם הנוצרים היו טובים. בנימין מטודלה ציין ששלוש מאות יהודים גרו בקלבריה. אתרוגי קלבריה שימשו במשך שנים רבות המקור היחיד לאתרוגים לארבעת המינים עבור יהודי אירופה, וגם כיום הם המקור המועדף על ידי חסידי חב"ד.
הערות שוליים

↑  Robert E. Lerner, The feast of Saint Abraham: medieval millenarians and the Jews, Univ of Pennsylvania Press, page 26
↑  Anna Sapir Abulafia, The conquest of Jerusalem in The experience of crusading, Cambridge University Press, page 130
| מחוזות איטליה |
| --- | --- | --- |
| אזורים רגילים | אברוצו • אומבריה • אמיליה-רומאניה • בזיליקטה • ונטו • טוסקנה • לאציו • לומברדיה • ליגוריה • מארקה • מוליזה • קלבריה • קמפניה • פוליה • פיימונטה |  |
| אזורים אוטונומיים | ואל ד'אוסטה • טרנטינו - אלטו אדיג'ה • סיציליה • סרדיניה • פריולי-ונציה ג'וליה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007559659905171  BNE: XX452018  BnF: cb11943238n (data)  GND: 4029278-2  ISNI: 0000 0004 1760 373X  LCCN: n79033089  MusicBrainz: b051b208-5a5b-41b4-94e0-183ce1fbefef  NKC: ge137900  SUDOC: 076730794  VIAF: 474145857081722921867   WorldCat (עם VIAF): 474145857081722921867
קול ודממה (להקה)

קול ודממה הייתה להקת מחול מודרני ישראלית, שנוסדה בשנת 1978 על ידי הרקדן והכוריאוגרף משה אפרתי, ונסגרה בשנת 2001 עקב קשיים כלכליים. קול ודממה היא צירוף של שתי להקות שהוביל משה אפרתי - להקת הדממה שכל רקדניה היו חירשים ולהקת אפרתי. שמה של הלהקה, קול ודממה, משקף את החיבור בין הרקדנים השומעים ובין הרקדנים החירשים.
תולדות הלהקה > להקת דממה

ב-1965 פנתה הברונית בת שבע דה רוטשילד מטעם אגודת החירשים לרקדן משה אפרתי בבקשה שיקיים חוג תנועה לקבוצת צעירים חירשים. אפרתי, שהיה מראשוני רקדני להקת בת-שבע ואחד מסולניה הראשיים, ניאות לקחת על עצמו את האתגר. למרות הקשיים הרבים בהם נתקל, נשאר: "אני לא רציתי חוג...כמעט עזבתי. אבל היה איזה מגנטיזם ביני לבין קבוצת החרשים. קרה משהו מראייה ראשונה... דרך המבט... נתגלה לי עולם שהשומעים חסרים אותו...נתגלה לי עולם מדהים, חומר יוצא מן הכלל...ידעתי שאני יכול לספוג מהם, לא רק להעניק להם... אלה הדברים שנתנו לי כוח להישאר איתם".
במשך כארבע שנים נפגש אפרתי עם אותה קבוצת חירשים פעמיים בשבוע. לצדו של אפרתי עבדו אסתי (אסתר) נדלר וגבי בר, אף הן רקדניות בלהקת בת שבע. ב-1969 ייסד אפרתי את להקת "דממה". רפרטואר הלהקה כלל ארבע יצירות בעלות שפה ייחודית בהיותה שילוב מקורי בין תנועה למימיקה. העבודה עם קבוצת הצעירים לוותה באמצעות נקישות על רצפת עץ ופיתוחה של גישה זו כונתה "שיטת הויבראציה".
תולדות הלהקה > שיטת הויבראציה

לאחר תקופה בה עבד עם הרקדנים החירשים אפרתי נתקל בבעיה - מפאת חירשותם רקדניו לא יכלו לקבל סימן מוזיקלי לתחילת קטע תנועתי, ולפיכך גם היו מוגבלים בתנועה על הבמה. על מנת לרקוד יחד או להתחיל קטע תנועתי בזמן הנכון היה עליהם להסתכל תדיר אל רקדן מסוים ולקבל ממנו את האות להתחלת התנועה או לסיומה. באחת החזרות בסטודיו, אחד הרקדנים החרשים עמד בגבו אל אפרתי. אפרתי רצה שהרקדן יסתובב, ולא במודע רקע עם המקל שאחז בידו על הרצפה. הרקדן הפנה את ראשו לעברו.
באופן מקרי זה החלה להתפתח 'שיטת הויברציה' או 'מעגלי הקצב' המושתתת על הרטט שנוצר כתוצאה מרקיעה חזקה של עצם או איבר כלשהו על הרצפה. הרקדן החירש הרגיש את הרטט העובר דרך כפות רגליו ולמד לפרש אותו כאות לכל התפתחות תנועתית-כוריאוגרפית של היצירה.
תולדות הלהקה > להקת אפרתי

בשנת 1973 התקבצו סביב משה אפרתי רקדנים מלהקות "בת-שבע" ו"בת-דור". העבודה נשאה אופי ניסיוני במטרה למצוא לשון תנועתית "ישראלית" לנוכח רפרטואר שתי להקות המוצא. הקבוצה הלכה והתהוותה לכלל "להקת אפרתי" תוך כדי שינויים רבים בהרכבה. עם התייצבותה של הקבוצה התקיימו ניסויים עיקשים למצוא דרך לאינטגרציה עם רקדני "להקת הדממה". בשנת 1975 הופיעה "להקת אפרתי" לראשונה באולם הקאמרי בת"א. ההופעה כללה שלוש יצירות ויצירה נוספת – "אדם מתחיל יומו" שהביאה את שתי הלהקות בעבודה נפרדת בו-זמנית על הבמה.
תולדות הלהקה > מויבראציה לאינטגרציה

ככל שהתפתח והתבסס האלמנט הוויברטיבי והפך לשיטה, נוספו עליו שני עורקי מידע- הוויזואלי והפיזי. אם השלב הראשון בתהליך כלל עבודה נפרדת בו-זמנית על הבמה, השלב השני כינס את שתי הלהקות על הבמה בעבודת 'יוניסונו' (קטע המבוצע באחידות תנועתית). עבודה זו התאפשרה בזכות נקישות וויבראטיביות, שיצרו הן פס-קול ייחודי ליצירה, והן סימן לתחילה או סיום של קטע תנועתי. בשלב השלישי אוחדו השלבים הקודמים ועובדו כמזיגה אחת לכדי ביצועים מורכבים ומרחב אפשרויות כוריאוגרפיות. האלמנט הפיזי העדין שימש לא רק לצורך נתינת סימן ותזמון אלא גם לשם הפקת מגוון איכויות תנועתיות.
כך נפתרו רוב הקשיים הנובעים מלקויות השמיעה, הושגה אינטגרציה מלאה בין שתי הקבוצות והתאפשרו דואטים. תגלית ופיתוח "שיטת הויבראציה" על כל שלביה, אפשרה לרקדני "להקת דממה" להשתלב בהדרגה עם רקדני "להקת אפרתי" באופן הרמוני עד כדי אי הבחנה בהיות חלק מהרקדנים חרשים. "קול ודממה" יכלה כעת לעמוד באותם סטנדרטים (טכניים וביצועיים) עם שאר הלהקות בישראל ובעולם ולהתפתח מבחינה כוריאוגרפית וקומפוזיציונית. השיטה שהיוותה פריצת דרך ייחודית ברמה עולמית, זיכתה את הלהקה בהכרה מקצועית וביקורות מצוינות בישראל ומחוצה לה.
בתחילת דרכה של הלהקה, ובעשור הראשון לפעילותה רקדו בלהקה מספר שווה של רקדנים חרשים ושומעים. הלהקה עבדה במקומות שונים בתל אביב, עד שעברה בשנת 1987 למבנה קבע ברחוב הירקון 61 בתל אביב. משנת 1980 עד עת סגירתה הרבתה הלהקה בהופעות- בעיקר ברחבי אירופה וזכתה לשבחים. במהלך שנות קיומה נתמכה הלהקה על ידי אגודת החרשים בישראל, קרן כנרת האמריקאית, קרן דורון הבינלאומית ומשרד החינוך והתרבות.
יצירות הלהקה > להקת דממה

"יוצא דופן"- 1971
"להשיג" - 1971
"כנגד ארבעה בנים" - 1971
"העטלפים" - 1971
יצירות עבור להקת "אפרתי":
"אילוסטרציות" – 1975
"ההחטאה" – 1975
"מסגרות" – 1975
"אדם מתחיל את יומו" – 1975 עבור להקת "אפרתי" ו"להקת דממה"
"הולך בתום" - 1978
יצירות הלהקה > להקת קול ודממה

"האני האחר" – 1978
"מרקמים" – 1978
"תהילים של ירושלים" – 1982
"התקשרויות" – 1982
"כמיהות" - 1982
"ד' אמות" – 1984
"נשכחות" – 1984
"פרקים-קולות" – 1984
"טיוטות" – 1986
"לה פוליה" – 1988
"מתוך התיבה והתפוח" - 1989
"קאמינה אי טורנה" – 1990
"טכניקה מעורבת על במה" - 1991
"מיתוס" – 1993
"הבלדה על גרגור והבלדה על אריה" – 1995
"אנטי מחיקון" – 1997
"הריקוד על פי טאנצמן" – 1999
הצגות מחול לילדים:
"לרקוד אנדרסן" - 1994
"פרדיננד השור והברווזון המכוער" - 1995
"בגדי המלך החדשים" - 1995
פרסים

פרס כינור דוד - 1975
פרס השיקום - 1975
ורד הזהב (פרס מטעם העיתונות הגרמנית)- 1981
סרוונטינו (מקסיקו) - 1984
פרס אייזיק שטרן- 1986
פרס הצילינדר מטעם אומנות לעם – 1991
פרס ישראל למחול - 1997
הערות שוליים

1 2  קול דממה ומחול, מסדה, 1981, עמ' 7 - 36
↑  רות אשל, מחול פורש כנפיים: יצירה ישראלית לבמה 1920 – 2000, יומני מחול