stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוסי גז

| --- | --- |
גז בתפקיד קצין אג"ם פיקוד הדרום, 1999
גז בתפקיד קצין אג"ם פיקוד הדרום, 1999
 לידה:  23 בדצמבר 1954 (בן 69) ישראל
 מדינה:  ישראל 
 כינוי:  יוסי
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1973–2001 (כ־28 שנים)
 דרגה:   אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד 12  מפקד חטיבה 5  מפקד חטיבת יהודה  סגן מפקד אוגדת עזה  קצין אג"ם פיקוד הדרום  נספח יבשה בארצות הברית
 פעולות ומבצעים
   מלחמת יום הכיפורים מבצע ליטני     מבצע שלום הגליל   האינתיפאדה הראשונה     המערכה ברצועת הביטחון
 עיטורים
  לגיון ההצטיינות (ארצות הברית)
 תפקידים אזרחיים
 במיסטראל קודם יוסי ב-2019 לתפקיד של סגן נשיא בכיר לפיתוח עסקי של החברה, יוסי הוביל ומוביל כעת את הרחבת העסקים לנושא C4ISR וחימוש משוטט מדויק יוסי הצליח לקדם חברות ישראליות בארה״ב. אחת ההצלחות המשמעותיות היא עם חברת יוויזין שעם צוות מיסטראל זכה יוסי לבנות שלושה פרויקטים עבור לוחמי הכוחות המיוחדי וזרוע המרינס, חוזים בעשרות מיליוני דולרים שמספקים עבודה לעובדים בישראל ובארה״ב ומערכות מתקדמות אוספות ותוקפות מהטובות מסוגן בעולם.   מערכות אלה נותנות יתרון מבצעי גדול בשדה הקרב  ללוחמים בישראל ובארה״ב.
 
יוסף (יוסי) גז (נולד ב-23 בדצמבר 1954) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה, כיהן כמפקד חטיבה 5, מפקד חטיבת יהודה, סגן מפקד אוגדת עזה, ונספח יבשה בארצות הברית.
ביוגרפיה

גז נולד בחיפה, גדל במעברת שפרעם ובקריית אתא. התגייס לצה"ל באוגוסט 1973 והחל שרותו כלוחם בסיירת גולני וכקצין בחטיבת גולני. היה מפקד פלוגת מסלול ומפקד הפלוגה המסייעת בגדוד 13, סגן מפקד גדוד, בתקופת מלחמת לבנון הראשונה היה קצין אג"ם של חטיבת גולני, מפקד גדוד 12 בשנים 1983–1985 וסגן מפקד החטיבה בשנים 1985–1986. בשנת 1986 יצא למכללה לפיקוד ומטה של הצבא הבריטי בקמברלי שבאנגליה אותו סיים בהצלחה רבה, עם שובו הדריך בקורס מפקדי פלוגות ושימש קצין אג"ם בעוצבת הגליל, לאחר מכן מונה למפקד חטיבה 5 ובמקביל פיקד על מרכז אימוני חיל רגלים במרכז הלאומי לאימונים ביבשה. בפיקודו של גז הוסבה חטיבה 5 לחטיבת חיר"מ ונטלה חלק בלחימה באזור יהודה ושומרון, רצועת עזה, וגבול הצפון. שימש מפקד חטיבת יהודה וסגן מפקד אוגדת עזה. במהלך מהומות מנהרת הכותל ב-1996 היה בחפיפה עם מחליפו נביה מרעי שנהרג מאש צלפים. בתפקידו הבא שירת כקצין אג"ם פיקוד הדרום. ב-1999 מונה לנספח יבשה בארצות הברית. על תפקיד זה זכה לקבל את אות לגיון ההצטיינות של צבא ארצות הברית. השתחרר משירות הקבע ביוני 2002.
לאחר שחרורו מצה"ל, עבד בשנים 2002–2011 בחברת רפאל. שימש ראש קו השבחת רק"ם, עמדות נשק ומשגרים, ולאחר מכן סגן-נשיא "רפאל USA" במרילנד. בתפקידו זכה לקבל את פרס השיווק של חברת רפאל.
הוא בעל חברת שיווק ופיתוח עסקי בארצות הברית וסגן נשיא חברת Mistral.
גז בעל תואר ראשון בהיסטוריה של המזרח התיכון מאוניברסיטת חיפה ובעל תואר שני במדע המדינה, גם כן, מאוניברסיטת חיפה. הוא בעל תואר MBA מאוניברסיטת מנצ'סטר (לימים הקריה האקדמית אונו) וכן, בוגר המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה של צה"ל והמכללה לפיקוד ולמטה של צבא בריטניה.
נשוי ואב לשלושה.
הערות שוליים

↑  גיורא איילנד, "לא נרדם בלילות", ידיעות ספרים, 2018, עמוד 132.
↑  סיכום האירועים בצומת נצרים, אתר חטיבת גבעתי
↑  שמואל דקלו, ‏אלוף בן-ישראל לא יוכל לגבש את תוכנית המו"פ של אלביט מערכות, באתר גלובס, 29 באוקטובר 2002
↑  רן דגוני, וושינגטון, ‏יגאל בן חנן, נשיא רפא"ל USA: קיים שיתוף פעולה מעולה בין רפא"ל לבין רייתיאון, באתר גלובס, 10 באוקטובר 2007
נחמיה קין

| --- | --- |

 לידה:  28 ביוני 1925 רומניה
 פטירה:  5 במאי 2008 (בגיל 82) רמת גן, ישראל 
 תאריך עלייה:  1941
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   ההגנה    צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1943?–1974 (כ־31 שנים)
 דרגה:    אלוף
 תפקידים בשירות
 קצין אספקה ראשי  נספח צה"ל באיטליה, שווייץ ויוגוסלביה  היועץ הכספי לרמטכ"ל וראש אגף התקציבים במשרד הביטחון  ראש אגף האפסנאות
 פעולות ומבצעים
   מלחמת העצמאות     מבצע קדש     מלחמת ששת הימים     מלחמת ההתשה     מלחמת יום הכיפורים
 
נחמיה קין (28 ביוני 1925 – 5 במאי 2008) היה אלוף בצה"ל, ראש אגף האפסנאות.
קורות חייו

נולד בעיר טורדה, טרנסילבניה, שברומניה בשנת 1925.
בפברואר 1941, בגיל 16, העפיל מנמל קונסטנצה עם אחיו הבכור, יוסף, על סיפון אוניית המעפילים "דאריין 2". האונייה הגיעה לנמל חיפה לאחר חודש והשניים נשלחו למחנה המעצר בעתלית. למד בבית ספר חקלאי במגדיאל. עבד כמסגר עבור הצבא הבריטי.
לחם במסגרת ההגנה וצה"ל. במלחמת העצמאות היה מפקד מוצב באזור קיבוץ גבעת חיים, במסגרת גדוד 132 של חטיבת אלכסנדרוני.
שירת כקצין שלישות בגדוד 53 של חטיבת גבעתי ושל חטיבה 17. אחר כך שירת במטכ"ל כקצין מטה לארגון מילואים, כעוזר קצין שלישות של פיקוד המרכז, כמזכיר הפיקוד העליון, כראש לשכת ראש אכ"א בשנים 1951–1954 וכראש ענף תנאי שירות.
לאחר מבצע קדש מונה לקצין השלישות של פיקוד המרכז ובהמשך מונה לראש ענף באגף המטה.
שימש במגוון תפקידים באגף האפסנאות ובשנת 1964 מונה לקצין אספקה ראשי בדרגת אל"ם.
בין השנים 1966‏–1969 שימש בתפקיד נספח צה"ל באיטליה, שווייץ ויוגוסלביה.
הואשם על ידי ממשלת שווייץ כי היה שותף למבצע הברחת תוכניות הייצור של מטוס המיראז' 5 ששימשו את התעשייה האווירית לייצור מטוס הנשר. הוא הוכרז כאישיות בלתי רצויה בשווייץ, יחד עם צבי אלון, הנספח הצבאי באיטליה.
בשנת 1969 מונה ליועץ כספי לרמטכ"ל וראש אגף התקציבים במשרד הביטחון, והועלה לדרגת תת-אלוף.
באוקטובר 1972 מונה לראש אגף האפסנאות בדרגת אלוף ושימש בתפקיד בזמן מלחמת יום הכיפורים.
השתחרר משירות צה"ל בשנת 1974, ולאחר שחרורו שימש כעוזר ראש אג"א בחירום.
שימש כמנכ"ל "כיתן" והשלים תואר במשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים. כמו כן, למד במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה של צה"ל.
ב-29 באפריל 2004 חתם על מכתב תמיכה של בכירי מערכת הביטחון בתוכנית ההתנתקות, הקובעת שהתוכנית חיונית לביטחון ישראל.
בערוב ימיו לקה במחלת אלצהיימר.
נפטר בגיל 83 ב-5 במאי 2008 בבית החולים שיבא בתל השומר. הותיר את רעייתו, אלה, והילדים מרים ומשה.
הערות שוליים

↑  אתר "Billiongraves"
↑  אל"מ נחמיה קין - קצין אספקה ראשי, על המשמר, 16 בפברואר 1964
↑  תת-אלוף נחמיה קין - היועץ הכספי לרמטכ"ל, דבר, 15 ביוני 1969
↑  חילופים בראשות אג"א וחיל הרפואה, דבר, 1 באוקטובר 1972
↑  עדות נחמיה קין בפני ועדת אגרנט, באתר ארכיון צה"ל ומערכת הביטחון
↑  אטילה שומפלבי, בתגובה למכתב הרבנים: "מכתב אלופים" בעד התנתקות, באתר ynet, 29 באפריל 2004
סמל העיר רחובות

| --- | --- |

 גרסאות
 
 לוגו העיר
 פרטים
 המחזיק בסמל:  רחובות 
 
סמל העיר רחובות מורכב ממגן שבו נראים שני תפוזים תלויים מענף ומגן דוד קטן, מיקרוסקופ וספר פתוח. מעל המגן מופיע הפסוק:
"וַיִּקְרָא שְׁמָהּ רְחֹבוֹת... כִּי... הִרְחִיב ה' לָנוּ..." (בראשית כ"ו, כ"ב)
שמה של העיר אומץ בעת טקס חנוכת המושבה בשנת 1890, לפי הצעתו של ישראל בלקינד ובהתבסס על פסוק זה. הסמל נבחר כמייצג את העיר ששימשה מרכז לתעשיית הפרי ההדר, כעיר מדע שבה שוכן מכון ויצמן וכיישוב המייחס חשיבות רבה לחינוך.
לאחרונה, בעקבות תל אביב, חיפה וערים נוספות בישראל ובעולם, אימצה רחובות לוגו מודרני שנועד למתג אותה. הלוגו כולל את סמל העיר המקורי בצד שמאל, ומימין למעלה נראה איור של המודל הפלנטרי המתאר אטום. במרכז הלוגו קבועה הססמה "רחובות. עיר המדע והתרבות".
יחסי גאנה–צ'ילה

| יחסי גאנה–צ'ילה |
| --- | --- |
גאנה: צ'ילה


גאנה: צ'ילה
שטח (בקילומטר רבוע)
238,533: 756,102
אוכלוסייה
34,586,839: 19,788,712
תמ"ג (במיליוני דולרים)
76,370: 335,533
תמ"ג לנפש (בדולרים)
2,208: 16,956
משטר
דמוקרטיה נשיאותית: רפובליקה דמוקרטית

יחסי גאנה–צ'ילה הם יחסי החוץ בין צ'ילה וגאנה.
היסטוריה

היחסים בין שתי המדינות כוננו ב-6 באוקטובר 1961, המועד שבו שרי החוץ של שתי המדינות נפגשו במטה האו"ם בניו יורק חתמו על הסכם מדיני.
באוגוסט 2013 מינתה צ'ילה את ריקרדו אלן לשגריר התושב הראשון בגאנה, בהיותה הנציגות הדיפלומטית הצ'יליאנית הראשונה שהוקמה במערב אפריקה. הנציגות הדיפלומטית הצ'יליאנית פועלת בשטחי שגרירות קולומביה בגאנה, על פי הסכם לשיתוף משלחות בחו"ל שנחתמו במסגרת הברית הפסיפית.
ביקורים רשמיים

ביולי 2012 ביקר מזכ"ל יחסי החוץ הצ'יליאני, פרננדו שמידט אריסטיה באקרה, שם הודיע על פתיחת שגרירות צ'ילה. יחד עם מקבילו הגנאי, הם דנו בתחומי שיתוף פעולה אפשריים, כולל סחר, השקעות, כרייה ופחמימנים.
בפברואר 2014 ערכה שרת החוץ והשילוב האזורי בגאנה, חנה טטה, ביקור רשמי בצ'ילה. לאחר שנפגשה עם מקבילה הצ'יליאני, אלפרדו מורנו צ'ארם, הם ניסו לחזק את הקשרים הפוליטיים, הכלכליים והתרבותיים בין שתי המדינות ולעודד שיתוף פעולה בין המגינות. כמו כן, במהלך הביקור האמור נחתם מזכר הבנות להקמת מנגנון להתייעצויות פוליטיות בין שתי המדינות.
נציגויות דיפלומטיות

גאנה מיוצגת בצ'ילה באמצעות שגרירותה בברזיליה, ברזיל.
צ'ילה מחזיקה בגאנה שגרירות בגאנה.
יחסי גאנה–מלזיה

| יחסי גאנה–מלזיה |
| --- | --- |
גאנה: מלזיה


גאנה: מלזיה
שטח (בקילומטר רבוע)
238,533: 329,847
אוכלוסייה
34,586,839: 35,663,114
תמ"ג (במיליוני דולרים)
76,370: 399,649
תמ"ג לנפש (בדולרים)
2,208: 11,206
משטר
דמוקרטיה נשיאותית: מונרכיה חוקתית פדרלית

יחסי גאנה–מלזיה הם יחסי החוץ דו-צדדיים בין גאנה ומלזיה. לגאנה נציבות עליונה בקואלה לומפור, ולמלזיה נציבות עליונה באקרה.
היסטוריה

גם הפדרציה של מלאיה (כיום מלזיה) וגם גאנה השיגו עצמאות בשנת 1957 והיו בעבר חלק מהאימפריה הבריטית, אך ההבדל ההתפתחותי בין שתי המדינות מעיד על הבדל במדיניות כפי שנצפה על ידי כמה חוקרים גנאים.
יחסים כלכליים

שני מסמכים נחתמו על ידי שתי המדינות במטרה להגביר את שיתוף הפעולה הכלכלי כמו קידום והגנה על השקעות. כמה מאנשי מקצוע בתחום הבנייה הגנאים ביקרו במלזיה כדי ללמוד עוד על תקנות, בריאות ובטיחות, הוצאת היתרים, נוהלי תכנון, רכש ופיתוח תשתיות. מועצה עסקית גאנה-מלזיה הוקמה גם היא כדי להגביר את ההזדמנויות הכלכליות בגאנה.
לקריאה נוספת

גאנה-מלזיה: סיפורים מנוגדים של שתי מדינות (אורכב 04.03.2016 בארכיון Wayback Machine) רשת גאנה
הנציבות העליונה במלזיה תורמת לבית ספר בגאנה
סוכנות ההסברה של ארצות הברית

| --- | --- |

 
 מידע כללי
 מדינה:  ארצות הברית 
 משרד אחראי:  הממשלה הפדרלית של ארצות הברית
 תאריך הקמה:  אוגוסט 1953
 תאריך פירוק:  1 באוקטובר 1999
 סוכנות מחליפה:  הסוכנות למדיה גלובלית של ארצות הברית
 מטה מרכזי:  וושינגטון די. סי. 
 
סוכנות ההסברה של ארצות הברית (באנגלית: United States Information Agency, בקיצור: USIA) הייתה סוכנות דיפלומטיה ציבורית של ממשלת ארצות הברית שפעלה בשנים 1953–1999.
היסטוריה

פעילות הסברה רחבת היקף מחוץ לגבולות ארצות הברית, על ידי ממשלת ארצות הברית, החלה בימי מלחמת העולם הראשונה ונוהלה על ידי ועדת קריד ((אנ')). בתום המלחמה הופסקו פעולות ההסברה, והן חודשו בשנת 1938 כאשר הוקמה הוועדה הבין משרדית לשיתוף פעולה מדעי, כמענה לתעמולה של גרמניה הנאצית ואיטליה הפאשיסטית בדרום אמריקה. בתחילת מלחמת העולם השנייה הוקמו סוכנויות מידע שונות של ממשלת ארצות הברית ואלו אוחדו בשנת 1942 ל"משרד למידע מלחמתי" שניהל את כל ההסברה של הממשלה בארצות הברית ומחוצה לה. הפעילויות מחוץ לארצות הברית כללו את קול אמריקה ואת שירות ההסברה. לאחר מלחמת העולם השנייה הוכנסו תפקידי ההסברה למחלקת המדינה. בשנת 1946 חוקק חוק פולברייט שהסמיך את הממשל לנהל חילופי תרבות עם מדינות זרות ובשנת 1948 חוקק חוק סמית'-מונדט שהגדיר את המסגרת לפעילות הסברה מחוץ לארצות הברית. בעקבות חקיקת החוק הוקמה "המועצה המייעצת לענייני מודיעין של ארצות הברית", שהקימה ברחבי העולם ספריות שנועדו להפיץ את הרוח של ארצות הברית בעולם.
בשנת 1953, בעת ממשלו של דווייט אייזנהאואר, ולאור התפתחות המלחמה הקרה, הפך שירות הידיעות של ארצות הברית לסוכנות עצמאית. באותה עת היו לשירות ההסברה 95 ספריות ברחבי העולם, ובכלל זה בישראל. בשנת 1977 אוחדה הסוכנות עם מחלקה לענייני תרבות של מחלקת המדינה ובהתאם שונה שם הסוכנות ל-USICA. בשנת 1982 שונה שם הסוכנות חזרה ל-USIA.
ב-1 באוקטובר 1999 פורקה הסוכנות ותפקידיה, למעט האחריות על קול אמריקה, הועברו למחלקה בתוך מחלקת המדינה.
פעילות

שירות ההסברה של ארצות הברית כלל רשת של ספריות בבירות רבות ברחבי העולם. בנוסף, שירות ההסברה פעל להציג את הישגי המדע והטכנולוגיה ברחבי העולם. בשנת 1954 הציג השירות את הסינרמה ביריד בינלאומי בדמשק, באופן שלטענת הסוכנות העמיד בצל את התצוגה של ברית המועצות עד שזו בחרה שלא להציג ביריד אחר לצדה של ארצות הברית. בשנת 1960 הציגה הסוכנות גנרטור חשמלי המפיק חשמל מאנרגיית השמש. בשנת 1969 הושם דגש על נחיתת האדם על הירח.
בישראל

סוכנות ההסברה של ארצות הברית פתחה בסוף 1949 ספרייה בבית פרטי ברחוב ביאליק בתל אביב. בשנת 1959 היו בספריה 8,700 כרכים, 157 כתבי עת שהייתה מנוייה עליהם וכ-1,000 תקליטים, שכללו בין השאר תקליטים ללימוד אנגלית והקראות אומנותיות של שירים ומחזות אמריקאיים. באותה שנה פעלה גם ספריה בירושלים שכללה כ-3,000 ספרים. כן פעלה ספרייה בחיפה וספרייה ניידת שביקרה פעם בחמישה שבועות ב-36 קיבוצים ושמונה כפרים ערביים. הספרייה בחיפה נסגרה בשנת 1963 מטעמי חסכון ובמקומה הורחבו שירותי הספרייה הניידת.
בשנת 1965 הועברה הספרייה בתל אביב לאגף חדש של שגרירות ארצות הברית בישראל ברחוב הירקון. הספרייה נסגרה בשנות ה-90 בעקבות ההתבצרות של השגרירות.
סטגדיש

תווים של סטגדיש
‏האזנהקובץ:Sting.ogg‏Ⓘ‏
סטגדיש הוא קטע מוזיקלי בן שניות בודדות המנוגן באמצעות מערכת תופים, לאחר בדיחה או קטע הומוריסטי, לשם הדגשת שורת המחץ שלו. נגינת הסטגדיש מאפיינת בעיקר מופעי סטנד-אפ או מונולוגים בתוכניות אירוח. לעיתים, כאשר הבדיחה אינה מוצלחת במיוחד, מנגן המתופף את המקטע בסרקזם, או שאדם בקהל מחקה את קול התופים. חיקוי זה הוא גם מקור המילה "סטגדיש", שהיא אונומטופיה של צליל התופים.
סטגומסטודון

| סטגומסטודון |
| --- | --- |
שלד של סטגומסטודון  איור של סטגומסטודון
תקופה
פליוקן- סוף פליסטוקן כ-4,900,000–3,000 שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פילאים
משפחה:: גומפותריומיים
סוג:: סטגומסטודון
מינים
 Stegomastodon aftoniae  Stegomastodon mirificus  Stegomastodon nebrascensis  Stegomastodon primitivus
שם מדעי
 Stegomastodon ‏Pohlig, 1912

סטגומסטודון (שם מדעי: Stegomastodon; מילולית: "שיני שד מקורים") הוא סוג של פיל גדול נכחד ממשפחת הגומפותריומיים, אשר חי באמריקה הצפונית, וככל הנראה גם באמריקה הדרומית, אם כי רוב המאובנים מאמריקה הדרומית משויכים לסוג נוטיומסטודון, לפני 4.9-0.03 מיליון שנה מהיום. על אף שמו, הוא איננו קשור למסטודון ממשפחת הממוטיים או לסוג סטגודון והיה קרוב יותר לגומפותריום. בסוג זה נכללו ארבעה מינים.
הסטגומסטודון היה יונק דמוי פיל בגובה 2.6 מטרים ומשקל של 4.6-5.2 טונות. היו לו חטים גדולים מאוד באורך 3.5 מטרים שהתעקלו ישר ומעט מעלה. בנוסף להם היו לסטגומסטודון שיניים טוחנות מצופות אמייל עמם לעס עשבים.
הוא שרד עד לסוף הפליסטוקן באמריקה הצפונית וייתכן שגם הדרומית. המאובנים המאוחרים ביותר שלו נמצאו בחליסקו, מקסיקו בגיל 28,000 שנה. לא ברור ממה נכחד אך ייתכן שזה נגרם כתוצאה מההתקררות של עידן הקרח או אולי מציד אנושי או תחרות קשה.
סטגוטטרבלודון

| סטגוטטרבלודון |
| --- | --- |
 מאובני לסתות של סטגוטטרבלודון  איור אפשרי
תקופה
סוף מיוקן-תחילת פליוקן 11.1–5.3 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פילאים
משפחה:: פיליים
סוג:: סטגוטטרבלודון
מינים
 Stegotetrabelodon syrticus  Stegotetrabelodon orbus  Stegotetrabelodon lybicus
שם מדעי
 Stegotetrabelodon ‏Petrocchi, 1941

סטגוטטרבלודון (שם מדעי: Stegotetrabelodon; משמעות השם: "ארבע שיני חטים מקורות") הוא סוג נכחד של פילאי, אשר חי במשך סוף המיוקן עד תחילת הפליוקן בערבות של אפריקה ושל אירואסיה. סוג זה משויך למשפחת הפיליים לצד הממותה, הפלאולוקסודון והפילים הקיימים והוא נחשב לסוג הקדום ביותר במשפחה זו. הוא תואר לראשונה ב-1941.
הסטגוטטרבלודון היה פיל גדול מאוד, בגובה של 4 מטרים ומשקל ממוצע של 11–12 טונות (12.1–13.1 טון קצר), אצל המין Stegotetrabelodon syrticus. לצידו התגלו עוד 2 מינים: Stegotetrabelodon orbus ו-Stegotetrabelodon lybicus. מרבית המאובנים התגלו באפריקה, בין השאר באוגנדה וקניה אך גם באיטליה ובחלק מאסיה. ישנה מחלוקת על שרידי עקבות רחבות שהתגלו במדבר של אבו דאבי ואולי שייכות אליו. ממצאים אחרים שבעבר שויכו אליו נחשבים כיום למאובני פילאים אחרים כמו המסטודון, הסטגודון והטטרלופודון (Tetralophodon).
הוא היה בעל חדק ארוך וחטים ישרים כמו של הפלאולוקסודון שצמחו גם מלסתותיו התחתונות. חטים אלה היו ישרים וארוכים ביותר ודמו לחטי הגומפותריומיים ששימשו כנראה לחפירה, תלישת ענפים ולסינון צמחי מים וכשימוש משני להברחת טורפים. בעבר הוא נחשב לסוג במשפחת הגומפותריומיים עקב כך, אך הופרד. המבנה של השיניים רמז על תזונה מצמחייה עשבונית ויש רמזים לכך שחי בעדרים קטנים.
סטגודון

| סטגודון |
| --- | --- |
  סטגודון בהשוואה לאדם
תקופה
מיוקן-פליסטוקן, כ-11,600,000–4,100 שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: בעלי חדק
משפחה:: סטגודוניים
סוג:: סטגודון
שם מדעי
 Stegodon ‏פלקונר & Cautley, 1847

סטֵגוֹדוֹן (שם מדעי: Stegodon; מילולית: "שן מקורה") הוא סוג במשפחה הנכחדת סטגודוניים, מסדרת בעלי חדק. הסטגודון חיו באזורים נרחבים של אסיה וגם ארץ ישראל במהלך תקופות המיוקן והפליסטוקן. כמה מינים בסוג זה נמנו עם הגדולים שבבעלי החדק; גובה כתפיהם של פרטים בוגרים מהם הגיעו עד לגובה של כארבעה מטרים ואורכם הגיע לכשמונה מטרים, וזאת מבלי למנות את אורך חטיהם, אשר היו באורך של כשלושה מטרים. משקלם הגיע ל-12.5–14.5 טון.
בעבר סברו כי הסטגודון הוא מאבותיהם של הפילים ושל הממותות, אולם כיום מאמינים כי אין בנמצא בעלי חיים שהם צאצאי סוג זה.
דגם של שני סטגודונים
יחסי גאנה–דנמרק

| יחסי גאנה–דנמרק |
| --- | --- |
גאנה: דנמרק


גאנה: דנמרק
שטח (בקילומטר רבוע)
238,533: 43,094
אוכלוסייה
34,586,839: 5,983,727
תמ"ג (במיליוני דולרים)
76,370: 404,199
תמ"ג לנפש (בדולרים)
2,208: 67,550
משטר
דמוקרטיה נשיאותית: מונרכיה חוקתית

יחסי גאנה–דנמרק הם היחסים הדו-צדדיים בין דנמרק לגאנה.
סקירה כללית

היחסים בין המדינות החלו ב-1660, אז דנים התיישבו בחוף הזהב. היחסים הדו-צדדיים מתוארים כחמים וחזקים. דנמרק סייעה לגאנה בפיתוח מאז 1958.
בשנת 2007 היצוא הדני לגאנה הסתכם ב-108 מיליון קרונה דנית, ואילו הייצוא של גאנה לדנמרק הסתכם בכ-210 מיליון קרונה דנית.
סיוע בפיתוח

משנת 1958 סייעה דנמרק לגאנה בפיתוח. סיוע הפיתוח נפסק בסוף שנות ה-70 עד 1983. גאנה נבחרה לתוכנית הסיוע הדנית בשנת 1990. דנמרק מסייעת לגאנה בפיתוח כלכלי, שלום ויציבות, בריאות, תחבורה, תמיכה במגזר הפרטי ובמאבק בעוני.
נציגויות דיפלומטיות

דנמרק מחזיקה בגאנה שגרירות באקרה ואילו גאנה מחזיקה שגרירות בקופנהגן.
סטגואורוס

| סטגואורוס |
| --- | --- |
 
תקופה
קרטיקון עליון 74.9–71.7 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי עוף
תת־סדרה:: תיראופורה
סוג:: סטגואורוס
מין:: 'Stegouros elengassen
שם מדעי
 Stegouros elengassen

סטגואורוס (שם מדעי: Stegouros; מילולית: "זנב בעל גג") הוא סוג של דינוזאור מקבוצת האנקילוזאורים שחי במשך הקרטיקון העליון שלפני 74.9 עד 71.7 מיליון שנה לפני זמננו באמריקה הדרומית. הסוג תואר ב-2021 והכיל מין יחיד - Stegouros elengassen. שם המין קרוי לכבוד המפלצת "elengassen" של שבט אנשי טהולצ'ה (אנ'), מהמפוצ'ה.
ממצאי המאובנים של דינוזאור זה התגלו ב"Dorotea Formation" שבמגאיאנס ואנטארקטיקה צ'ילנה שבדרום צ'ילה ואלה הכילו שלד כמעט שלם של פרט אחד לרבות שרידי האוסטאודרם, אשר דמה לאנקילוזאורוס, אם כי השתייך לקבוצה שונה שלפי מספר חוקרים שייכת למשפחת הנודוזאוריים ומכילה את הקנברזאורוס והאנטארקטופלטה, אשר התגלו באנטארקטיקה ואוסטרליה, בהתאמה ושלושתם מצויים בחצי הכדור הדרומי, בו נדירים דגימות מאובנות של אנקילוזאורים.
גודלו של אנקילוזאור זה הגיע לאורך 1.8 עד 2 מטרים, כך שהיה קטן יחסית והיה בעל זנב ארוך ונוקשה בעל מבנה מחוזק מעליו. מבנה לסתותיו מעיד שהיה צמחוני שכנראה ניזון מצמחייה נמוכה בקרבת נהרות, בהם התגלה.
סוויטה צרפתית

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  אירן נמירובסקי
 שפת המקור:  צרפתית
 סוגה:  רומן 
 נושא:  הממשל הצבאי הגרמני בצרפת הכבושה במלחמת העולם השנייה, The Exodus 
 מקום התרחשות:  צרפת, אלייה, Paray-le-Monial, מולן, Bussy-Saint-Georges, וישי, אורליאן 
 תקופת התרחשות:  הממשל הצבאי הגרמני בצרפת הכבושה במלחמת העולם השנייה, פסחא, The Exodus, צרפת של וישי, המלחמה המדומה, Operation Paula, 1941 
 הוצאה
 הוצאה:  Denoel
 הוצאה בשפת המקור:  2004
 תאריך הוצאה:  31 באוקטובר 2004 
 מספר עמודים:  443
 עורך:  מרים אניסימוב 
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  כתר
 תאריך:  2006
 תרגום:  ניר רצ'קובסקי
 פרסים
 פרס רנודו (2004) 
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  מסת"ב 9650714251
 
סוויטה צרפתית (בצרפתית: Suite française) הוא ספרה של הסופרת אירן נמירובסקי. הרומן נכתב בשנים 1941–1942, ומתאר את פלישת גרמניה הנאצית לצרפת במלחמת העולם השנייה ביוני 1940, ואת החיים תחת הכיבוש הנאצי. כתיבת הרומן נקטעה עם מעצרה של נמירובסקי ב-13 ביולי 1942 על ידי המשטרה הצרפתית, ששילחה אותה למחנה ההשמדה אושוויץ, שם נספתה.
גילוי הרומן

כתבי היד המכילים את הרומן התגלו כשישים שנה לאחר כתיבתו במזוודה שליוותה את בנותיה של נמירובסקי, דניז ואליזבת, לאורך המלחמה. דניז סיפרה כי נמנעה מלקרוא את כתבי היד מחשש שמדובר ביומן אישי של אמה, אולם בשנת 1997 החליטה להפקיד את עיזבונה של נמירובסקי ב"מכון הזיכרון לספרות עכשווית" (IMEC) ואזרה אומץ לקרוא בכתבים, שהתגלו כרומן. היצירה יצאה לאור בצרפת בשנת 2004 בבית ההוצאה Denoel, הפכה לרב מכר ותורגמה למעל שלושים שפות. היצירה זכתה בפרס "רנודו" ויצרה תקדים כאשר הפכה לרומן הראשון שזכה בפרס לאחר מות המחבר.
שם היצירה

לצד כתבי היד נמצאה גם מחברת המכילה הערות של נמירובסקי על אודות תהליך כתיבת הרומן, בהערות אלה ציינה נמירובסקי שרצתה כי הרומן יהיה כתוב כמו יצירה מוזיקלית:
"בעצם הספר יהיה כמו יצירה מוסיקלית שלעיתים שומעים בה את התזמורת כולה ולעיתים את הכינור היחיד"
משום כך הוחלט לקרוא לרומן "סוויטה צרפתית" על שם הסוגה המוזיקלית סוויטה. גם הנובלה "דולצ'ה" שואבת את שמה מעולם המוזיקה והיא קרויה על שם מונח מוזיקלי שפירושו "במתיקות".
מבנה היצירה

לרומן שלושה חלקים: "סערה ביוני", "דולצ'ה" ונספחים. נמירובסקי הספיקה לכתוב שניים מתוך חמשת החלקים שתכננה לכתוב, בהערותיה ציינה כי הרומן הגמור יכלול חמש נובלות: "סערה", "דולצ'ה" "בשבי" "קרבות?" "השלום?" ואורכו נועד להיות כאלף שש-מאות עמוד. הרומן בגרסתו העברית מכיל ארבעה נספחים: נספח א הוא תקציר של מהלך המלחמה בצרפת מאת המתרגם ניר רצ'קובסקי. נספח ב הוא הקדמה למהדורה הצרפתית מאת מרים אניסימוב, המגולל את סיפור חייה של נמירובסקי. נספח ג מכיל את הערותיה של אירן נמירובסקי במחברתה על אודות כתיבת סוויטה צרפתית ומצב צרפת בזמן המלחמה. בנספח ד חלופות מכתבים מן השנים 1936–1945, המאפשרים לקורא ללמוד על אודות חייהם של אירן נמירובסקי ובעלה מישל אפשטיין לפני מעצרה של נמירובסקי ולאחריו.
מבנה היצירה > "סערה ביוני"

עלילת הנובלה "סערה ביוני" מתרחשת ב-3 ביוני 1940 עם פלישת גרמניה לפריז ומסתיימת באביב 1941. היא כתובה כרצף תמונות המציגות את ההגירה ההמונית לדרום צרפת בעקבות הפלישה לפריז. העלילה מוצגת ממספר נקודות מבט של דמויות בעלות מעמד ורקע סוציו-אקונומי שונה; על ידי כך מציגה נמירובסקי תמונת מראה של החברה הצרפתית ערב מלחמת העולם השנייה. לאורך היצירה מקבילה נמירובסקי את הדמויות והאירועים לטבע. כך, המלחמה וההגירה הנובעת ממנה מתוארים כתהליכים טבעיים ומחזוריים:
"את הנדידות הגדולות האלה מניעים כנראה כוחות טבע. מן הסתם, שינויי מקום תקופתיים בקנה מידה גדול נחוצים לעצים כשם שחילופי המרעה העונתיים נחוצים לעדרי הבקר. [...] הוא זכר שנדידות עמים התרחשו לכל אורך ההיסטוריה. מה רבים האנשים שכבר נפלו על אדמת הארץ הזו. [...] איש לא חשב על גורלם של אותם מתים רבים לאין ספור. בעיני הדורות הבאים הם לא היו חשובים יותר מתרנגולות שחוטות"
דמויות מרכזיות > משפחת פרקיאן

משפחה בורגנית קתולית בת המעמד הגבוה
שרלוט פרקיאן: אם המשפחה, נוצרייה קתולית, מייצגת את בני המעמד הגבוה שזונח את ערכי הדת בשעת משבר.
פיליפ פרקיאן: הבן הבכור, כומר שנרצח באכזריות על ידי בני נוער יתומים שהוא מלווה בבריחה מפריז.
אובר פרקיאן: בן שמונה עשרה, בורח ממשפחתו כדי לסייע למהלך המלחמתי ומשתתף בקרב על מולן. מציג את התפכחות המעמד הגבוה לנוכח ההתפוררות וחוסר השוויון של החברה הצרפתית.
גבריאל קורט: סופר בן חמישים, בן המעמד הגבוה. נמירובסקי מציינת בהערותיה כי "בעיקרון קורט היה צריך להפך לנאצי מושבע". הוא נמלט מפריז עם פלוראנס, פילגשו, ומשרתיו בדרך לווישי.
דמויות מרכזיות > משפחת מישו

מוריס וז'אן מישו: מוצגים כדמויות המוסריות ביותר ביצירה, היחס אליהם מדגיש את ניצול העובדים בעלי המעמד הבינוני והנמוך. בהערותיה מציינת נמירובסקי:
"להדגיש את הדמויות של בני הזוג מישו. אלה שתמיד נדפקים, והיחידים שבאמת אציליים"
כחלק מעבודתם בבנק נאלצים הזוג מישו להגיע רגלית מפריז לעיר טור אך נאלצים לסוב על עקבותיהם לאחור לפריז בשל המצב הצבאי, דבר המוביל לפיטוריהם.
ז'אן-מארי: גויס לצבא צרפת ונפצע בקרב. מחלים מפצעיו בכפר בוסי בחוות נונאן. ומטופל על ידי בני משפחת סברין שסיפורם ממשיך בנובלה "דולצ'ה".
שארל לנז'ה: בן שישים, אסתטיקן, בעל חיבה לכלי חרסינה. בן המעמד הבורגני הגבוה, בז לבני המעמדות הנמוכים. מנצל את תמימותו של זוג צעיר כדי להציל את עצמו וגונב מהם דלק. עם חתימת הפסקת האש עם גרמניה הוא חוזר לפריז ונהרג בתאונת דרכים.
דמויות מרכזיות > "דולצ'ה"

הנובלה "דול'צה" ממשיכה את הרצף הכרונולוגי של "סערה ביוני" ומסתיימת ב-22 ביולי 1941 עם פלישת גרמניה לברית המועצות. נובלה זו מגוללת את חיי הצרפתים בכפר בוסי תחת הכיבוש הנאצי לאחר כניעת צרפת לגרמניה. בעוד שהנובלה הראשונה "סערה ביוני" מתמקדת ביחסים הבין-אישיים בין אזרחי צרפת בזמן הלחימה, "דולצ'ה" מציבה במרכזה שאלות מוסריות על אודות נאמנות והקשר האפשרי בין כובשים ונכבשים. לנובלה זו שני קווי עלילה מרכזיים: משפחת אנז'ליה ומשפחת סברי.
דמויות מרכזיות > "דולצ'ה" > משפחת אנז'ליה

לוסיל אנז'ליה נאלצה להינשא מתוך מניעים כלכליים לגסטון אנז'ליה שבוגד בה ומקים משפחה שנייה. גסטון מגויס ונשבה ולוסיל נשארת להתגורר בבית חמותה, הגברת אנז'ליה. לאחר כניעת צרפת הן נאלצות לארח בביתן את הקצין הגרמני סגן ברונו פון פאלק, שלוסיל מתאהבת בו. בין לוסיל וחמותה קיים מתח ועוינות הנובעים מחוסר החיבה הגלוי שחשה גברת אנז'ילה כלפי כלתה, בין השאר בשל הקִּרבה של לוסיל לקצין הגרמני. האירוח של הקצין מאלץ את לוסיל להתמודד עם שאלות על אודות נאמנות, ברמה האישית, לבעלה, וברמה הלאומית, לצרפת. על אף החיבה העמוקה שחשה לוסיל לקצין הגרמני אין היא מסוגלת להיענות לחיזוריו:
"הוא זר! זר! אויב, למרות הכול, ולתמיד, אויב"