stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גרייס אגילר
יצירות ספרותיות > "נשות ישראל" וחיבוריה האחרונים

ב־1845 פרסמה אגילר את הספר "נשות ישראל". זהו חיבור מקיף על נשים בולטות בתנ"ך, בתלמוד ובעת החדשה. בספרה טענה אגילר שראוי לנשים היהודיות להתחזק ביהדותן באמצעות מימוש עצמי רוחני ואינטלקטואלי. היא כתבה את הספר כדי לעודד נשים יהודיות צעירות להיות גאות ביהדותן ובזהותן. אם ברומנים הראשונים וב"רוח היהדות" הדגישה אגילר את מקומה של האישה היהודייה במשפחה ובחינוך הילדים, ב"נשות ישראל" הדגישה את חשיבותה של ההתפתחות האישית של הנשים עצמן.
ב-1846 נפטר אביה ומצבה הבריאותי של אגילר הידרדר, אבל היא הוסיפה לכתוב במרץ. באותה שנה פורסמה "הדת היהודית", סדרה של מכתבים בין אישה צעירה לזקנה, הצעירה הביעה את כוונתה להמיר את דתה, ואילו הזקנה עודדה אותה להישאר נאמנה לאמונתה. הטקסט האחרון שכתבה אגילר, כחודשים שלפני מותה, תולדות היהודים באנגליה", הציע חזון רדיקלי ליחסים בין יהודים לנוצרים. אגילר דחתה את ההתבוללות וקראה לנוצרים האנגלים לערוך חשבון נפש קפדני. היא שילבה בכתיבתה את ההיסטוריה הפרטית של משפחתה, שנמלטה האינקוויזיציה לאנגליה.
בקיץ 1847 נסעה אגילר אל אחיה עמנואל, שלמד מוזיקה בפרנקפורט. היא נפטרה ב-16 בספטמבר באותה שנה, בת 31 בלבד, ונקברה בבית העלמין היהודי בעיר.
השפעה

ספרייה של אגילר נכתבו ברוח היהדות, ולא פעם מתוך אזכור מאורעות בהיסטוריה היהודית ונושאים יהודיים, אבל ציבור הקוראים שלה היה בעיקר לא יהודי. קוראיה הנוצרים זכו להכיר את העולם היהודי מפי יהודייה ולא מאמצעות מתווכים נוצרים. על פי גלצ'ינסקי, ספריה נמכרו במאות אלפי עותקים ומהדורות חדשות הודפסו 25 שנה לאחר מותה. סניף של הספרייה הציבורית של ניו יורק נקרא על שמה. ספר ילדים המבוסס על חייה ראה אור בשנות העשרים, והספר "נשות ישראל" ניתן כפרס בבתי ספר של יום ראשון בכנסיות באנגליה עד שנות החמישים.
בתור סופרת ומחנכת נודעה לאגילר השפעה רבה על נשים יהודיות ועל הקמתם של מוסדות נשים וקהילה ספרותית התומכת בהרחבת תפקידי הנשים בקהילות היהודיות. כתביה הפולמוסיים, "נשות ישראל" ו"רוח היהדות", השפיעו על סופרים יהודים בולטים. יצחק לסר אמנם ערער על האותנטיות היהודית של אגילר בביקורתו על "רוח היהדות", אבל הוא קיבל את דעתה שיש צורך בתרגום לאנגלית של התנ"ך לטובת הנשים, והפיק את התרגום הראשון.
כתביה > עברית

עמק הארזים
כור הניסיון
סיפור מלחמת האמונה והאהבה
גנון והציל: ספר מקורות האנוסים בפורטוגל
האנוסים: סיפור מימי האינקוויזיציה בספרד
כתביה > אנגלית

1884: Days of Bruce : story from Scottish history
1837: Home influence; a tale for mothers and daughters
The vale of cedars; or, The martyr
The women of Israel
The days of Bruce; a story from Scottish history
The mother's recompense: a sequel to Home influence
Home scenes and heart studies
הערות שוליים

↑  "Grace Aguilar | British author". Encyclopedia Britannica (באנגלית). נבדק ב-2017-09-27.
1 2 3 4 5  Grace Aguilar | Jewish Women's Archive, jwa.org (באנגלית)
1 2 3 4  M. Galchinsky, MODERN JEWISH WOMEN'S DILEMMAS: GRACE AGUILAR'S BARGAINS, Literature and Theology 11, 1997-03-01, עמ' 27–45 doi: 10.1093/litthe/11.1.27
1 2  Grace Aguilar, www.jewishvirtuallibrary.org (באנגלית)
↑  Grace Aguilar, Grace Aguilar : selected writings, Peterborough, Ont. : Broadview Press, 2003, עמ' 17, ISBN 978-1-55111-377-7
1 2 3 4 5  "Grace Aguilar | On Jewish Matters". On Jewish Matters (באנגלית אמריקאית). 2014-11-10. אורכב מ-המקור ב-2017-10-05. נבדק ב-2017-10-05.
1 2 3  בת האנוסים, באתר lib.cet.ac.il
↑  "His Story/Her Story: Grace Aguilar". The Jerusalem Post | JPost.com. נבדק ב-2017-10-03.
↑  Michael Galchinsky, The Origin of the Modern Jewish Woman Writer: Romance and Reform in Victorian England, Wayne State University Press, 1996
1 2  Grace Aguilar, Grace Aguilar: Selected Writings, Broadview Literary Texts, 2003, עמ' 48
↑  Michael Galchinsky, The Origin of the Modern Jewish Woman Writer: Romance and Reform in Victorian England, Wayne State University Press, 1996, עמ' 144
1 2 3  Michael Galchinsky, The Origin of the Modern Jewish Woman Writer: Romance and Reform in Victorian England, Wayne State University Press, 1996, עמ' 138
1 2 3 4 5 6  Grace Aguilar, www.jewishvirtuallibrary.org (באנגלית)
1 2  “A Spirit of Inquiry:” Grace Aguilar’s Private Spirituality and Progressive Orthodoxy | jewishideas.org, www.jewishideas.org (באנגלית)
↑  Cynthia Scheinberg, Women's Poetry and Religion in Victorian England: Jewish Identity and Christian Culture, Cambridge University Press, 2002, עמ' 148
↑  Marion Ann Taylor & Heather E. Weir Editors, Let Her Speak for Herself: Nineteenth-Century Women Writing on Women in Genesis, Baylor University Press, 2006, עמ' 122
↑  Nadia Valman Editor, Jewish Women Writers in Britain, Wayne State University Press, 2014, עמ' 12
1 2  Beth-Zion Lask Abrahams, Grace Aguilar: A Centenary Tribute, Transactions (Jewish Historical Society of England) (Vol. 16 (1945-1951, עמ' 137-148
↑  לספר הסרוק באתר הספריה הלאומית לחצו כאן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257439805171  PLWABN: 9810651025105606  BIBSYS: 90860135  BNE: XX1507886  BnF: cb14551469x (data)  CiNii: DA13409108  GND: 12231624X  ISNI: 0000 0001 2119 6477  LCCN: n85382201  LNB: 000163949  NKC: xx0022561  NLA: 35001819  NTA: 071697713  SNAC: w67m13j0  SUDOC: 149867859  Trove: 785139  VIAF: 7628015   WorldCat (עם VIAF): 7628015
רומח הדרקון - דרקונים של דמדומי הסתיו

| --- | --- |

 מבוסס על:  רשומות רומח הדרקון 
 בימוי:  וויל מאוגניוט 
 תסריט:  מרגרט וייס, טרייסי היקמן 
 שחקנים ראשיים:  קיפר סאת'רלנד 
 מדבבים:  ראו פסקה "צוות המדבבים"
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  פרמאונט 
 חברה מפיצה:  סרטי פרמאונט
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה, ישירות לווידיאו 
 הקרנת בכורה:  15 בינואר 2008
 משך הקרנה:  90–100 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט פנטזיה, סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 www.dragonlance-movie.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
דרקונים של דמדומי הסתיו (באנגלית: Dragonlance: Dragons of Autumn Twilight) הוא סרט הנפשה משנת 2008 בבימויו של ויל מאוגניוט. זהו הראשון מבין סדרת סרטי הנפשה המבוססים על סדרת הספרים "רשומות רומח הדרקון". עלילת הסרט מבוססת על הרומן הראשון בסדרה בשם "דרקונים של דמדומי הסתיו".
תקציר העלילה

שישה חברים הרפתקנים, בהם גמד, אדם חצי-אלף חצי-אנושי, לוחם, מכשף, אביר וקנדר – נדדו בנפרד במשך שנים רבות על מנת למצוא את האלים האמיתיים של היקום. כעת, חמש שנים מאוחר יותר, הם מתאחדים בשל השמועות הגוברת בדבר מלחמה קרבה והתגברות כוחות הרוע.
ההוכחה לקיומם של האלים מגיעה בדמותה של נסיכה ברברית בעלת מטה קסמים. בהנהגתה יילחמו החבורה בצבא דרקונים אשר פולש לארצם.
צוות המדבבים

תניס חצי-אלף – מייקל רוזנבאום
רייסטלין מאז'ר – קיפר סאת'רלנד
סהר פז – לוסי לולס
חלמיש כור-אש – פרד טטשיור
טיקה וויילן – מישל טרכטנברג
קרמון מאז'ר – רינו רומנו
גדילן קוץ-רגל – ג'ייסון מרסדן
פיזבן – ניל רוס
סער בהיר-להב – מארק וורדן
מי נהר – פיל למאר
בופו – ברינה פיניקס
ורמינארד – דייוויד סובולוב
לאורנה קנן – קרוליין גלברט
פורתיוס קנן – די בראדלי בייקר
הפקה

לדברי אחת ממפיקי הסרט, סינדי רייס, הסרט משלב הנפשה מסורתית והנפשת מחשב תלת-ממדית. ההנפשה פותחה על ידי סטודיו ההנפשה ההודי "Toonz Animation". ב-22 באוקטובר 2007 יצא לראשונה הקדימון לסרט.
דו-קרב בשמש

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  ספר של ניבן בוש
 בימוי:  קינג וידור 
 הופק בידי:  דייוויד או. סלזניק 
 תסריט:  דייוויד או. סלזניק, ניבן בוש, בן הכט 
 עריכה:  צ'ארלס פרימן
 שחקנים ראשיים:  ג'ניפר ג'ונס גרגורי פק ג'וזף קוטן ליליאן גיש ליונל ברימור
 מוזיקה:  דימיטרי טיומקין 
 צילום:  לי גרמס, ריי רנאהאן, הרולד רוסון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Vanguard Films 
 חברה מפיצה:  סרטי סלזניק
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  31 בדצמבר 1946
 משך הקרנה:  145 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  מערבון, סרט דרמה, סרט המבוסס על יצירה ספרותית 
 מקום התרחשות:  טקסס 
 תקציב:  6,480,000‏$
 הכנסות:  20,408,163‏$
 הכנסות באתר מוג'ו:   duelinthesun
 דף הסרט ב־IMDb
 
דו-קרב בשמש (באנגלית: Duel in the Sun) הוא מערבון אמריקאי משנת 1946 בהפקתו של דייוויד או. סלזניק המבוסס על ספר בשם זה מאת ניבן בוש משנת 1944. בסרט מתואר מאבקה חסר הסיכוי של בת תערובת בגזענות, דעות קדומות ברצונה לממש אהבה.
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר בשתי קטגוריות:
פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר - ג'ניפר ג'ונס.
פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר - ליליאן גיש.
תקציר העלילה

פרל שאבז (ג'ניפר ג'ונס) היא בת תערובת שחומה ויפהפייה לאם אינדיאנית ואב לבן. אביה רצח את אימה ומאהבה לאחר שמצא אותם מתנים אהבה. הוא נידון למוות בתלייה ולפני הוצאתו להורג הוא נפגש עם פרל ומורה לה ללכת לגור אצל משפחת מקנלס שלהם חוות בקר ואם המשפחה, לורה בל (ליליאן גיש) היא קרובת משפחתו.
אבי המשפחה, הסנטור ג'קסון מקנלס (ליונל ברימור) הוא נכה המתנייד על כסא גלגלים, ממורמר על נכותו ומוציא את כעסו על אשתו חלשת האופי, לורה בל. הוא גזען ומקבל בזעם את פרל. לזוג מקנלס יש שני בנים. הגדול הוא ג'סי (ג'וזף קוטן), בעל אופי עדין ומנומס שחזר לחווה לאחר שהוסמך כעורך דין בצפון. הבן הצעיר הוא לוּטון (לוּט) (גרגורי פק)ּ, טיפוס מרדני, חסר עכבות ורודף נשים, ההפך הגמור מאחיו.
פרל נמשכת בתחילה לג'סי, המתנהג אתה בעדינות ומלמד אותה קרוא וכתוב אבל לוט הנמשך אליה מינית, לא מרפה ממנה, מרשים אותה בניסיונו לאילוף סוסים, מלמד אותה רכיבה עד שהיא מתמסרת לו.
חברת הרכבות עומד לסלול מסילה העוברת בשטח של חוות מקנלס. הסנטור מגייס את כל הבוקרים בסביבה ומאיים כי יפתח באש אם יפרצו את גדרות החוות כדי להמשיך את המסילה. בנו ג'סי מצדד בחברת הרכבות הפועלת בשם החוק. לבסוף, כאשר מגיעה למקום יחידת צבא, מחליט הסנטור לעזוב את המקום. את כעסו הוא מוציא על ג'סי ומגרש אותו מהחווה. ג'סי עובר לאוסטין, טקסס שם הוא עוסק במקצועו ומתארס
פרל נשארת עם לוּט ובחגיגה גדולה של הבוקרים הם רוקדים כשכולם מסתכלים בהם. אביו הסנטור קורא לו ואומר שלא עבד בחווה שלושים שנה כדי שהיא תהפוך לשמורה אינדיאנית. לוּט מרגיע אותו ואומר שאין לו כל כוונה לשאת את פרל.
כאשר לוּט מודיעה לפרל כי אין בכוונתו לשאתה, היא בורחת ממנו. היא נפגשת עם הבוקר סם פירס (צ'ארלס ביקפורד) שהוא רווק מבוגר. הוא מציע לה נישואים והיא נענית לו.
לוּט נפגש עם סם פירס בבר ואומר לו כי פרל היא שלו ואין לו כל רשות לשאתה. מתפתח דו-קרב אקדחים שבסופו הורג לוּט את סם. לוּט נמלט ומוכרז כעבריין נמלט.
כאשר לורה בל מתה, מגיע ג'סי לחווה, פוגש את פרל ומציע לה לעבור להתגורר באוסטין. לוּט נפגש שם עם ג'סי ומתפתח שם ויכוח שבסופו יורה לוט באחיו ופוצע אותו קשה.
לוּט שולח שליח לפרל ומודיע שהוא מחכה לה במקום מרוחק במדבר. פרל מגיעה למקום חמושה ברובה כדי להרוג אותו. מתפתח דו-קרב שבו נפצעים שניהם. לוט נפצע קשה וקורא לפרל כי הוא אוהב אותה. היא זורקת את הרובה וזוחלת אליו פצועה קשה עד שהיא מגיעה אליו. שניהם נופחים את נשמתם זה בזרועות זו.
הערות שוליים

↑  בישראל הוא נקרא גם "דו-קרב תחת השמש".
אוליבייה דמאן

אוליבייה דמאן (בצרפתית: Olivier Deman; נולד ב-6 באפריל 2000 באנטוורפן שבבלגיה) הוא כדורגלן בלגי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת רויאל אנטוורפן.
קריירת מועדונים

דמאן גדל במחלקת הנוער של סרקל ברוז'. ב-10 במרץ 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בהפסד 2-1 לסטנדרד לייז' במסגרת המחזור ה-29 בליגת העל הבלגית לעונת 2018/2019.
ב-31 באוגוסט 2023 דמאן חתם בורדר ברמן מהבונדסליגה.
ב-6 בינואר 2025 הושאל דמאן לרויאל אנטוורפן עד לסוף העונה.
קריירה בינלאומית

דמאן הוא חלק מסגל נבחרת בלגיה עד גיל 21.
סיכון רטוב

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  ספרו של צ'ארלס ויליאמס
 בימוי:  פיליפ נויס 
 הופק בידי:  טרי הייז ג'ורג' מילר
 תסריט:  טרי הייז 
 עריכה:  ריצ'רד פרנסיס ברוס
 שחקנים ראשיים:  סם ניל ניקול קידמן בילי זיין
 מוזיקה:  גראם רייבל
 צילום:  דין סמלר 
 מדינה:  אוסטרליה אוסטרליה
 חברת הפקה:  האחים וורנר 
 חברה מפיצה:  האחים וורנר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 7 באפריל 1989
 משך הקרנה:  96 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט המבוסס על יצירה ספרותית, סרט אימה 
 מקום התרחשות:  אוסטרליה 
 הכנסות:  $7,825,009
 הכנסות באתר מוג'ו:   deadcalm
 פרסים:  פרס AACTA לסינמטוגרפיה (דין סמלר)  פרס AACTA לפסקול המקורי הטוב ביותר (גרים רוול)  פרס AACTA לעריכה הטובה ביותר (ריצ'רד פרנסיס-ברוס)  פרס AACTA לפסקול הטוב ביותר (לי סמית, Roger Savage) 
 דף הסרט ב־IMDb
 
סיכון רטוב (במקור: Dead Calm) הוא סרט מתח אוסטרלי משנת 1989 בכיכובם של סם ניל, ניקול קידמן ובילי זיין. הסרט, שבוים על ידי הבמאי האוסטרלי פיליפ נויס, הוא עיבוד קולנועי לספר בעל אותו שם שיצא בשנת 1963 ונכתב על ידי צ'ארלס ויליאמס.
הסרט צולם ברובו בשונית המחסום הגדולה השוכנת בים האלמוגים, במרחק מה מחוף קווינסלנד שבצפון-מזרח אוסטרליה.
עלילה

כשהוא מוטרד ממצבה הנפשי של אשתו שעברה תאונת דרכים בה נהרג בנם היחיד, מחליט קצין חיל הים האוסטרלי ג'ון אינגרם (בגילומו של סם ניל) לצאת עם ריי (ניקול קידמן) לטיול ימי ביאכטה שלהם באוקיינוס השקט כדי שתוכל לנסות ולהתמודד עם האובדן. בדרך הם פוגשים אדם שמגיע אליהם עם סירת משוטים וזועק לעזרה. האיש, יואי וורינר (בגילומו של בילי זיין) מספר להם שהוא מגיע מהספינה הטובעת שלו ושל חבריו ושהצליח לברוח משם לאחר שחבריו מתו כתוצאה מהרעלת מזון.
ג'ון מחליט לצאת אל הספינה הטובעת שנמצאת לא רחוק ומשאיר את ריי לבד עם יואי. כשהוא מגיע אל הספינה הוא מגלה צילומי וידאו בהם רואים את יואי רוצח את חבריו ומחליט לחזור במהרה לספינתו אולם כבר מאוחר מדי שכן יואי לא ממתין לו, חוטף את היאכטה ומשאיר את ג'ון לבדו שנאלץ לחזור לספינה השוקעת.
כשהוא מנסה לתקן את הספינה השוקעת ולהדביק את היאכטה שלו, יואי המטורף עושה הכל כדי לזכות בליבה של ריי, שמבינה שהיא חייבת לפעול כדי להגיע בחזרה לבעלה. היא שוכבת עם יואי כדי לזכות באמונו ובד בבד מנסה להרעיל אותו.
אחרי מאבק אלים שנמשך כמה ימים מצליחה ריי בסופו של דבר לזרוק את יואי למים ומשתלטת על הספינה. היא רואה מרחוק פצצה תאורה ומבינה שזה הסימן מבעלה, שאם לא תגיע אליו בשעות הקרובות, הוא ישקע יחד עם הספינה ממנה הגיע יואי. בסופו של דבר היא מצליחה להגיע לבעלה ולהציל אותו.
בסצנת הסיום, כשהכל נראה שלו וחוזר לקדמותו, נראית ריי נחה על הסיפון ומתחילה להרגיש איך ידיים מעסות את הקרקפת שלה. היא בטוחה כי מדובר בבעלה אך מהר מאוד מזהה דם על הידיים ומגלה שמדובר ביואי שמנסה לחנוק אותה. ג'ון, שומע את הצעקות עולה לסיפון ומספיק לירות פצצת תאורה לתוך פיו של יואי ולהרוג אותו.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| סם ניל | ג'ון אינגרם |  |
| ניקול קידמן | ריי אינגרם |  |
| בילי זיין | יואי וורינר |  |
הפקה

הסרט צולם במשך 14 שבועות בשונית המחסום הגדולה שבאוסטרליה ומבוסס על ספרו של צ'ארלס ויליאמס "סיכון רטוב" אולם הוא שונה במעט מהסרט. למעט השמות והעובדה שמדובר באישה שנלכדת על ספינה עם פסיכופת אלים, הסרט עבר שינויים והושמטו ממנו פרטים ודמויות נוספות כמו אשתו של יואי שקיימת בספר.
ביקורות ותגובות

הסרט קיבל ביקורות מצוינות וזכה לציון הגבוה של 95% מתוך 21 ביקורות באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes.
מבקר הקולנוע הנודע של השיקגו סאן טיימס, רוג'ר איברט, כתב כי הסרט יוצר מתח של ממש לכל אורכו".
גם בוושינגטון פוסט שיבחו את הסרט ומבקר הקולנוע שלהם, האו דסון כתב כי הכיוון של נויס (הבמאי) מניע את הסרט בצורה מרשימה מרגישות חושית בין בעל לאישה ועד לקצה המותח.
באתר הניו יורק טיימס נכנס הסרט לרשימת 1,000 הסרטים הטובים שנעשו אי פעם והעורך, פטר ניקולס, אף כתב כי מדובר באחד הסרטים הטובים ביותר שראה.
הערות שוליים

↑  "dead_calm ‎", באתר ביקורות הסרטים Rotten Tomatoes (באנגלית)
↑  Dead Calm Chicago Sun-Times. 7 April 1989
↑  Top 1000 Movies List New York Times.
גרשם לוי

| --- | --- |
גרשם לוי
 לידה:  4 ביולי 1937 תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  21 במרץ 2009 (בגיל 71)
 ענף מדעי:  ארכנולוגיה (זואולוגיה)
 מקום מגורים:  ישראל
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 תרומות עיקריות
 מחקר טקסונומי של אוכלוסיית העכבישנים בארץ ישראל
 
גרשֹם לוי (Levy;‏ 4 ביולי‏ 1937 – 21 במרץ 2009) היה אָרַכנולוג ישראלי שעסק במחקר טקסונומי של סדרות העכבישנים בארץ ישראל.
חייו

גרשם לוי, בנם של אירמה לבית פישר וולטר (היינץ) לוי, נולד ב-1937 בתל אביב ומשנת 1943 גדל בירושלים. למד ביולוגיה באוניברסיטה העברית, בשנת 1964 קיבל תואר מוסמך בביולוגיה (M.Sc) (כותרת התזה: הסיסטמטיקה והביולוגיה של העכשובאים בישראל) ובשנת 1969 קיבל תואר דוקטור (כותרת הדיסרטציה עסקה במין יפרוחית, הנקרא גם סרטביש הפרחים: "הביולוגיה ותופעת חילופי הצבע של Thomisus onustus והסיסטימטיקה של משפחת ה-Thomisidae‏ (Araneae) בארץ ישראל"). גרשם לוי נישא בשנת 1964 והיה אב לשלושה.
עבודתו

עבודת חייו הייתה להרחיב את אוסף העכבישנים הלאומי של ישראל ולתאר את מיני העכבישנים של ארץ ישראל והאזור הסמוך. גרשם לוי עסק בעיקר במחקר טקסונומי של עכשובאים, עקרבאים ועכבישאים (בהם לדוגמה מברישימון הערבה), ופרסם עשרות מאמרים מדעיים ומספר ספרים, בהם עריכת כרך באנציקלופדיה של החי והצומח בישראל (בעברית). מ-1978 ועד מותו היה אוצר אוסף העכבישנים הלאומי בישראל והביאו לרמה בינלאומית (הגדול ביותר במזרח התיכון).
גרשם לוי הקדיש את הקריירה האקדמאית שלו לקידום המחקר הטקסונומי על עכבישנים בישראל, ובמהלכה תיאר מעל 140 מיני עכבישים, עקרבים ועכשובים ומספר סוגים חדשים למדע, כולל משפחה חדשה של עקרבים (Akravidae). בזכות פועלו, אוסף העכבישנים ממשיך לשמש מדענים רבים מכל רחבי העולם. האוסף כולל ספרות נרחבת בעלת ערך מדעי והיסטורי, מאות פרטי אב טיפוס ואלפי פריטים מכל שמונה סדרות העכבישנים שנאספו מישראל ומהאזור: אקריות, זוטקרבאים, עכבישאים, עכשובאים, עקרבאים, עקרבישאים, רגלבישאים ו-Palpigradi.
גרשם לוי חקר ופרסם מאמרים על יצורים ייחודיים למערת איילון, שלא ניתן למצוא בשום מקום אחר בכדור הארץ. הוא תיאר מין, סוג ומשפחה חדשה של עקרב, ללא עיניים אבל עם שערות ומסרקות, שאינו ידוע ואינו מתאים למשפחה קיימת. בעקרבים כמו גם בעקרב זה אבר החישה נמצא על הבטן והוא חש תנודות בקרקע. עקרבים דומים לאלה שנמצאו במערה, נמצאו באמריקה ובאינדונזיה בסמוך לקו המשווה אולם שם נמצאו פרטים בעלי עיניים מנוונות ואילו לאלו שבמערה לא היו שרידים לעיניים.
במהלך חייו ולכבודו נכתבו מספר פרסומים מדעיים ומספר מינים של עכבישנים נקראו על שמו :
B. Condé and M. Nguyen Duy: Pénicillates d’Israel rassemblés par G. Levy. Bulletin du Muséum National d’Histoire Naturelle (2e sér) 42 (6): 1251–1258, 1970 (1971) (Diplopoda).
Y. Lubin (Guest co-editor): Spiders of Israel: Systematics, Ecology, and Behavior. Festschrift issue. Israel Journal of Zoology 44 (2): 93–251, 1998.
העכשוב Galeodes levyi Harvey, 2002
העקרב קטלן עברי (תת-מין, יש ויכוח טקסונומי האם זה מין ולידי) Androctonus amoreuxi levyi Fet, 1997
העכבישים
Phlegra levyi Prószyński, 1998 (משפחת הקפצניים Salticidae)
Enoplognatha gershomi Bosmans & Van Keer, 1999 (משפחת הכדורניים Theridiidae)
Aelurillus gershomi Prószyński, 2000 (משפחת הקפצניים Salticidae)
Agelescape levyi Guseinov, Marusik and Koponen, 2005 (משפחת המשפכניים Agelenidae)
Gamasomorpha gershomi Saaristo, 2007 (משפחת Oonopidae)
לאחר מותו ולכבודו נקראו על שמו עקרב
Compsobuthus levyi Kovařík, 2012 (חד-צלע חלק)
ומספר עכבישים
Halodromus gershomi Muster, 2009 (משפחת Philodromidae)
Anaptomecus levyi Jäger, Rheims & Labarque, 2009 (משפחת המברישניים Sparassidae)
Echemus levyi Kovblyuk & Seyyar, 2009 (משפחת הקטועניים Gnaphosidae)
Nomisia levyi Chatzaki, 2010 (משפחת הקטועניים Gnaphosidae)
Draconarius levyi Wang, Griswold & Miller, 2010 (משפחת המשפכניים Agelenidae)
Ariadna levyi Wunderlich, 2011 (משפחת Segestriidae)
Levymanus gershomi Zonstein & Marusik, 2013 (משפחת הבחנינניים) - עכביש חדש שהתגלה בישראל, באזור קטורה שבערבה: לֵוִימָנוֹס גרשומי (Levymanus gershomi).
Plexippus gershomi Prószyński, 2017 (משפחת הקפצניים Salticidae)
הערות שוליים

↑  גרשם לוי באתר Billion Graves.
↑  גרשם לוי באתר Geni.
↑  ראו גם אוסף העכבישנים באתר אוספי הטבע הלאומיים, האוניברסיטה העברית בירושלים.
↑  Gershom Levy, "The first troglobite scorpion from Israel and a new chactoid family (Arachnida: Scorpiones)," Zoology in the Middle East 40 (2007): pp. 91–96.
↑  המין תואר ב-2013 במאמר מאת סרגיי זונשטיין ועמיתו יורי מרוסיק: Sergei Zonstein, Yuri M. Marusik, "On Levymanus, a remarkable new spider genus from Israel, with notes on the Chediminae (Araneae, Palpimanidae)," ZooKeys 326 (2013): 27-45. ראו הטקסון באתר World Spider Catalog.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264540505171  GND: 1089171463  ISNI: 0000 0000 6698 8569  LCCN: n94005766  NTA: 068494998  SUDOC: 091591287  VIAF: 1693290   WorldCat (עם VIAF): 1693290
גברים במלכודת

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  Deliverance 
 בימוי:  ג'ון בורמן
 הופק בידי:  ג'ון בורמן
 תסריט:  הצלה (רומן): ג'יימס דיקי   תסריט:ג'יימס דיקי   ג'ון בורמן (בלי שהוכר בכך)
 עריכה:  טום פריסטלי 
 שחקנים ראשיים:  ג'ון וויט   ברט ריינולדס   נד ביטי   רוני קוקס
 מוזיקה:  אריק וייסברג 
 צילום:  וילמוש ז׳יגמונד 
 מדינה:  ארצות הברית
 חברת הפקה:  האחים וורנר, Warner Bros. Pictures 
 חברה מפיצה:  האחים וורנר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  30 ביולי 1972
 משך הקרנה:  109 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט אונס ונקמה, סרט מבוסס יצירה ספרותית, סרט להט"בי, סרט מתח, סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  אטלנטה, הרי האפלצ'ים 
 תקציב:  $2,000,000
 הכנסות:  $46,122,355
 הכנסות באתר מוג'ו:   deliverance
 פרסים:  מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר 
 דף הסרט ב־IMDb
 
גברים במלכודת (באנגלית: Deliverance – בעברית: הצלה, גאולה) הוא מותחן אמריקאי משנת 1972 בהפקתו ובימויו של ג'ון בורמן, ובכיכובם של ג'ון וויט, ברט ריינולדס, רוני קוקס, ונד ביטי בהופעת הבכורה שלו בקולנוע. הסרט מבוסס על הרומן "הצלה" מאת הסופר האמריקאי ג'יימס דיקי, אשר מופיע בסרט בתפקיד קצר כשריף. התסריט נכתב בידי דיקי ובורמן; תרומתו של בורמן לכתיבת התסריט לא צוינה בכותרות הסרט.
בשנת 2008 נבחר הסרט לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית, בשל היותו "משמעותי מבחינה תרבותית, היסטורית ואסתטית."
תגובות לסרט

הסרט זכה לביקורות אוהדות והוא נחשב לאחד הסרטים המוצלחים ביותר של שנת 1972. הוא נחשב להישג קולנועי חשוב, והוא ידוע במיוחד בשל סצנה מוזיקלית המופיעה בשלב מוקדם בעלילה, ואשר מכינה את האווירה למה שעתיד להתרחש: מסע אל סביבה בלתי ידועה ובעלת פוטנציאל לסכנה. בסצנה האמורה, המתקיימת בתחנת דלק נידחת, חוברת הדמות דרו באלינגר לילד מקומי כאשר הם מנגנים את היצירה האינסטרומנטלית "Dueling Banjos" על הגיטרה והבנג'ו. את דמות הילד, לוני, גילם השחקן בילי רדן (אנ'). למעשה, על הבנג'ו ניגן אדם אחר, שהוצב כך שידמה לצופה כאילו הילד הוא שמנגן. השיר זכה בפרס גראמי בשנת 1974. הסרט נבחר על ידי הניו יורק טיימס לרשימת אלף הסרטים הטובים ביותר שנעשו אי-פעם.
הפקה

תקליט הזהב של הסינגל "Dueling Banjos" (אנ'), אשר היה ברשותו של ג'ון בורמן, במאי הסרט, נגנב מביתו על ידי הפושע הדבלינאי מרטין קאהיל. בורמן שיחזר את הסצנה בסרטו "הגנרל" (1998), סרט ביוגרפי העוסק בקאהיל. בנוסף לשיר הנושא המפורסם של הסרט, מפוזרים לאורכו קטעים מוזיקליים אווירתיים, חלקם מנוגנים על סינתיסייזר. מעבר להכרה לה זכו אריק וויסברג וסטיב מנדל על "Dueling Banjos", לא נזקפה שאר המוזיקה בסרט לזכותו של אף אחד.
הכוכבים המקוריים אשר להם יועדו התפקידים הראשיים בסרט היו לי מרווין ומרלון ברנדו. הם ויתרו על התפקידים כאשר נודעו להם הסכנות הכרוכות בצילום על מי הנהר. בכך ניתנה ההזדמנות לג'ון וויט וברט ריינולדס.
הבדלים מן הרומן

למרות ההסבה המדויקת שעבר הרומן לקולנוע, קיימים כמה הבדלים. דוגמאות לכך הן תיאור דמותו של אד (ברומן אד קירח ובשנות הארבעים לחייו); הפתיחה, הנעדרת מהסרט (ובה מוסבר מדוע בחרו הארבעה בטיול על-פני משחק גולף); והאפילוג, המתרחש בתום האירועים המופיעים גם בסרט, וחותם את הספר. בנוסף, אין בספר אזכור לשורה המפורסמת מסצנת האונס, בה פוקד המקומי על דרו להפיק קולות של חזיר. בסרט, רק עיסוקו של בובי מוזכר (סוכן ביטוח), ואילו ברומן מתוארים גם עיסוקיהם של שאר השלושה: אד הוא מעצב גרפי בחברת פרסום; דרו עובד כנציג מכירות של יצרנית משקאות קלים המבוססת באטלנטה (חברת קוקה-קולה, ככל הנראה, למרות שאינה מוזכרת בשמה); ולואיס מתואר בכלליות כעובד צווארון לבן. חלקו הראשון של הספר עוסק ביום עבודה שגרתי בחייו של אד. חלק זה נעדר מהסרט (למעט קריינות הפתיחה).
הערות שוליים

↑  "Dueling Banjos", באתר יוטיוב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009950818805171  PLWABN: 9810635728505606  BnF: cb16457803n (data)  GND: 4760800-6  MusicBrainz release group: 73b398ac-e6de-31be-b531-0296bc020fdf  SUDOC: 177403683  VIAF: 214775625   WorldCat (עם VIAF): 214775625
לקסיקון אופק לספרות ילדים

| --- | --- |

עטיפת הכרך הראשון
 מידע כללי
 מאת:  אוריאל אופק 
 שפת המקור:  עברית 
 סוגה:  לקסיקון 
 נושא:  ספרות ילדים 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1985 
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  965-03-0314-6
 הספרייה הלאומית:  001011844
 
לקסיקון אוֹפק לספרות ילדים הוא לקסיקון בשני כרכים הכולל כאלפיים ערכים, ונועד להביא בקיצור את תולדות מחברי ספרי הילדים ואת עיקרי יצירותיהם. הוא נערך על ידי ד"ר אוריאל אופק ויצא בהוצאת זמורה ביתן, תל אביב, בשנת 1985.
הכרך הראשון כולל את הערכים מהאות א' עד כ', והכרך השני את שאר הערכים. הלקסיקון נערך במשך עשרים שנה. עורך הלקסיקון, אוריאל אופק, מבהיר במבוא לספר כי מקצוע ספרות ילדים הוא בעל השפעה עמוקה על גיבוש טעמנו ועיצוב אישיותנו, ובכך הוא מדגיש את חשיבות הלקסיקון.
בלקסיקון נכללים מחברים מהסוגים הבאים:
סופרים קדוּמים, כמו איסופוס היווני או ברכיה הנקדן.
סופרים למבוגרים הנקראים בעיקר על ידי ילדים ונוער, כמו דניאל דפו שחיבר את "רובינזון קרוזו".
סופרים הכותבים הן לצעירים והן למבוגרים, אך הדגש בכתיבתם הוא לצעירים.
הוגי דעות, מחנכים, מו"לים, עורכי עיתונים ואומנים העוסקים בספרות הילדים, כמו משה דפנא ומשה אהרון בייגל.
סופרים הכותבים בעיקר לצעירים, כמו עמוס בר ופוצ'ו, מרי מייפס דודג'.
בכל ערך יש פרטים על חיי הסופר, על ייחודו ועל יצירותיו וכן פירוט, עד כמה שניתן, של יצירותיו.