stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פהדה בנת פלאח אאל חית'ליין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1952 (בת 72 בערך) 
 מדינה:  ערב הסעודית 
 בן או בת זוג:  סלמאן 
 
פהדה בנת פלאח אאל חת'לין (בערבית: فهدة بنت فلاح آل حثلين) היא בת זוגו השלישית של סלמאן, מלך ערב הסעודית. משבט עג'מאן (אנ').
לפהדה שישה ילדים מהמלך סלמאן: הנסיך מוחמד, הנסיך טורקי, הנסיך ח'אלד, הנסיך נאיף, הנסיך בנדר והנסיך ראכאן (הקרוי על שם סבה, ראכאן בן חת'לין).
ב-2018 מספר כלי תקשורת בארצות הברית, כולל NBC, דיווחו על שמועות לפיהם בנה הבכור של פהדה, יורש העצר מוחמד, לא אפשר לאמו לראות את המלך סלמאן.
הערות שוליים

↑  Raf Sanchez (16 במרץ 2018). "Saudi crown prince 'has kept his mum hidden from king for two years'". The Sidney Morning Herald. נבדק ב-25 ביוני 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Profile: Crown Prince Mohammed bin Salman". Al Jazeera. 14 בדצמבר 2017. אורכב מ-המקור ב-22 ביוני 2021. נבדק ב-25 ביוני 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Karen Elliott House (באפריל 2019). "Profile of a Prince: Promise and Peril in Mohammed bin Salman's Vision 2030". Belfer Center. נבדק ב-25 ביוני 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Christopher Davidson (3 בספטמבר 2022). "Turki bin Salman Is Saudi Crown Prince Mohammed bin Salman's Money Man". Arab Digest. נבדק ב-2 במרץ 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Carol E. Lee; Courtney Kube (15 במרץ 2018). "U.S. officials: Saudi crown prince has hidden his mother from his father, the king". NBC News. Washington DC. נבדק ב-25 ביוני 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
פדה גליציה

| --- | --- |
יהודית והולופרנס מקובל לחשוב שיהודית היא דיוקן עצמי של גליציה, סביבות 1606
יהודית והולופרנס מקובל לחשוב שיהודית היא דיוקן עצמי של גליציה, סביבות 1606
 לידה:  סביבות 1574 מילאנו
 פטירה:  סביבות 1630 מילאנו
 לאום:  איטלקייה
 תחום יצירה:  ציור
 זרם באמנות:  מנייריזם לומברדי
פֶדֶה גליציה (באיטלקית: Fede Galizia ; ‏מילאנו – 1630
מילנו) הייתה ציירת מנייריסטית איטלקייה.
קורות חייה

פֶדֶה גליציה נולדה במילאנו, במועד לא ידוע, אולם משערים שזה היה לפני 1578. אביה נונציו גליציה היה במקור מטרנטו ועבר למילאנו. האב שהיה צייר מיניאטורות היה המורה הראשון שלה. כבר בגיל צעיר הייתה גליציה אמנית ידועה וקיבלה הזמנות בזכות עצמה.
היא לא נישאה מעולם. נפטרה במילאנו במועד לא ידוע בשנת 1630.
יצירתה

נראה שגליציה התפרסמה בעיקר בזכות ציורי טבע דומם שלה. יש הרואים בה אחת מחלוצי הסוגה הזו. ציור שלה מ-1602 נחשב לטבע הדומם החתום הראשון של צייר איטלקי כלשהו.
ציוריה של גליציה היו בסגנון המנייריזם הלומברדי, שמקורו במנטובה. גליציה הייתה ידועה בהקפדתה על הפרטים בציוריה, זאת אולי בהשפעת אביה צייר המיניאטורות. הצורה בה טיפלה בתכשיטים ובפרטי הלבוש בדיוקנאות שציירה, הפכו אותה לציירת דיוקנאות מבוקשת.
בתחילת דרכה ציירה בעיקר דיוקנאות ומיניאטורות. בהמשך קיבלה גם הזמנות לתמונות מזבח ולתמונות של סצנות דתיות ומיתולוגיות. רבות מהן עסקו בסיפור יהודית והוֹלוֹפֶרְנֶס. ייתכן שציור יהודית והולופרנס הראשון שלה הוא משנת 1596.
כיום ידועות 63 יצירות שלה, מהן 44 של "טבע דומם".
גלריה

דיוקן של הנזיר הישועי פאולו מוריג'יה ,1596, שמן על בד, 88X79 ס"מ, הספרייה האמברוזיאנית, מילאנו.
"היסורים בגן", העשור האחרון של המאה ה-16, המוזיאון של ארמון ספורצה, מילאנו.
יהודית וראשו הכרות של הולופרנס, 1596, שמן על לוח עץ, 122X90 ס"מ, מוזיאון רינגלינג לאמנות(אנ') בסרסוטה, פלורידה
"טבע דומם",1596, שמן על בד, 66X50.5 ס"מ, המוזיאון הלאומי ורשה.
הערות שוליים

↑  מועד לידתה אינו ידוע, משערים שזה היה זמן לא רב לפני 1578.
↑  מועד מותה אינו ידוע במדויק, משערים שזה היה זמן קצר לאחר 21 ביוני 1630, היום בו כתבה צוואה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007527014105171  BnF: cb14974363d (data)  GND: 11907107X  ICCU: LO1V035476  ISNI: 0000 0000 8168 2736  LCCN: nr90026031  NLA: 35317566  RKD: 30021  SUDOC: 030248558  Trove: 909610  ULAN: 500013207  VIAF: 95761649   WorldCat (עם VIAF): 95761649
פהמי בולנט יילדירים

אין תמונה חופשית
פהמי בולנט יילדירים (בטורקית: Fehmi Bülent Yıldırım; נולד ב-1966) הוא טורקי-מוסלמי, מכהן כיו"ר ארגון IHH, עמד בראש המשט לעזה ב-2010.
ביוגרפיה

יילדירים נולד בארזורום שבטורקיה, למד בבית הספר למשפטים באוניברסיטת איסטנבול. עורך דין במקצועו. מתגורר באיסטנבול, נשוי ואב לארבעה.
יילדירים נמנה עם מקימי ארגון IHH ב-1995 וכיום הוא עומד בראשו. הוא מקיים קשרים טובים עם הממשל הטורקי ובראשם ראש ממשלת טורקיה, טאיף ארדואן.
בדוח שערך חוקר אמריקאי בשם איואן קולמן נאמר כי בשנות ה-90 של המאה ה-20 היה יילדירים מעורב בגיוס של אנשי צבא ושליחתם לאזורי לחימה במדינות מוסלמיות כדי שירכשו ניסיון צבאי. על פי הדו"ח השנים 2002–2004 מילא יילדירים תפקיד מרכזי בליבוי רגשות אנטי אמריקאיים בקרב מוסלמים בטורקיה בעקבות המלחמה בעיראק.
ביולי 2006 השתתף יילדירים בטקס האשכבה לטרוריסט שאמיל באסייב בצ'צ'ניה, ונשא תפילה לזכרו.
יילדירים מקיים קשרים עם ארגון החמאס ותומך בו כספית. ב-2009 נפגש בדמשק עם בכיר החמאס, חאלד משעל שהודה לו על תמיכתו בארגון. לאחר מבצע עופרת יצוקה ביקר יילדירים ברצועת עזה ונפגש עם ראש ממשלת החמאס אסמאעיל הנייה. ביקור נוסף ברצועה נערך בינואר 2010. גם בביקור זה נפגש עם הנייה שהעביר לו איגרת מטעמו לראש ממשלת טורקיה, טאיף ארדואן.
ב-2010 היה יילדירים הדמות המרכזית בתכנון וארגון המשט ואף ליווה את ההפלגה בפועל.
ביוני 2012 פורסם כי יילדירים נתון תחת חקירה מיוחדת בטורקיה, בחשד כי כספים שנתרמו לארגון IHH הועברו לפלגים המזוהים עם אל-קאעידה.
בראיון משנת 2014 סיפר על הפגנות שהוא ארגן בטורקיה נגד מבצע צוק איתן ואמר: "תראה את ההתלהבות של האנשים שהתגייסו למען עזה. אנחנו, המוסלמים, יכולים יום אחד להופיע פתאום בתל אביב ובירושלים ולהניף את דגל האסלאם בכל מקום."
הערות שוליים

↑  Terror Group Tied to Turkish Gov't Recruits Hamas Human Shields,‏ 24 ביולי 2014, באתר "The Clarion Project".
פדה בשלום

פדה בשלום הוא ניגון חב"די שחובר לרגל חג הגאולה.
אודות הניגון

בשעה שבאו להודיע לאדמו"ר הזקן על שחררו מהכלא הוא אחז בספר תהילים בפרק נ"ה בפסוק י"ט במילים "פדה בשלום נפשי", במשך השנים הלחינו החסידים ניגון מתחילת אותו פסוק ועד סוף הפרק, ניגון זה נוהגים לנגן בעיקר בחג הגאולה י"ט כסלו, י' בכסלו, וי"ב בתמוז.
יש הטוענים שהניגון הולחן על ידי "המקהלה" של חסידי האדמו"ר האמצעי, ויש אומרים שהוא הולחן בזמן מאוחר יותר. תחילת הניגון הוא בתנועה רגועה בשירת הודיה לה' על הנס, וכשמגיעים לסוף הפרק במילים "ואני אבטח בך" עולה השיר לתנועה של שמחה, כשעל מילות הסיום חוזרים מספר פעמים.
פָּדָה בְשָׁלוֹם נַפְשִׁי מִקֲּרָב לִי כִּי בְרַבִּים הָיוּ עִמָּדִי. יִשְׁמַע אֵל וְיַעֲנֵם וְיֹשֵׁב קֶדֶם סֶלָה אֲשֶׁר אֵין חֲלִיפוֹת לָמוֹ וְלֹא יָרְאוּ אֱלֹהִים. שָׁלַח יָדָיו בִּשְׁלֹמָיו חִלֵּל בְּרִיתוֹ. חָלְקוּ מַחְמָאֹת פִּיו וּקֲרָב לִבּוֹ רַכּוּ דְבָרָיו מִשֶּׁמֶן וְהֵמָּה פְתִחוֹת. הַשְׁלֵךְ עַל יְהוָה יְהָבְךָ וְהוּא יְכַלְכְּלֶךָ לֹא יִתֵּן לְעוֹלָם מוֹט לַצַּדִּיק. וְאַתָּה אֱלֹהִים תּוֹרִדֵם לִבְאֵר שַׁחַת אַנְשֵׁי דָמִים וּמִרְמָה לֹא יֶחֱצוּ יְמֵיהֶם וַאֲנִי אֶבְטַח בָּךְ
בספר הניגונים חב"ד, "פדה בשלום" הוא ניגון מספר נ"ה (55).
עיבודים מוזיקליים

בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 הופיע הניגון באלבום "ניגוני חב"ד" 2 של ניח"ח בביצוע של אלי ליפסקר ומקהלת חסידי חב"ד, ב-2011 הופיע השיר באלבום משה לאופר מנגן חב"ד.
השיר בוצע במהלך השנים גם על ידי אברהם פריד, אביתר בנאי, גיל עקיביוב, מוטי שטיינמץ, רובי בנט, מנדי ג'רופי, שמחה פרידמן ונמואל הרוש, יוסף קרדונר, הרב דב איסר הכהן קוק, אלי מרקוס, הרב אליעזר שלמה שיק ואחרים.
ראו גם

ניגון לי"ב–י"ג תמוז
הערות שוליים

↑  חג הגאולה של האדמו"ר האמצעי
↑  חג הגאולה של רבי יוסף יצחק שניאורסון
↑  פדה בשלום באלבום ניגוני חב"ד 2 בChabad.org.
↑  פדה בשלום ביוטיוב
↑  מוטי שטיינמץ פדה בשלום מתוך אירועי משיח בכיכר
↑  פדה בשלום נפשי, רובי בנט ותזמורתו, יוטיוב
↑  מנדי ג'רופי, שמחה פרידמן ונמואל הרוש בביצוע פדה בשלום נפשי, יוטיוב
| ניגוני חב"ד |
| --- | --- | --- |
| הניגונים המכוונים | "ניגון שלוש תנועות" ■ אדמו"ר הזקן: ניגוני רבי שניאור זלמן • "ארבע בבות" • "אבינו מלכנו" • "אלי אתה" • "כאיל תערוג" • "קול דודי" ■ אדמו"ר האמצעי: "ניגון הקאפעליע" ■ הצמח צדק: "ניגון ההשתטחות" • "ימין ה' רוממה" • "כאיל תערוג" ■ אדמו"ר המהר"ש: "לכתחילה אריבער" ■ אדמו"ר הרש"ב: "ניגון הכנה" • "ניגון רוסטוב" ■ אדמו"ר הריי"צ: "ניגון הבינוני" ■ הרבי מלובביץ': ניגוני הרבי מלובביץ' • "אנעים זמירות" • "אתה בחרתנו" • "דרכך אלוקינו" • "הוא אלוקינו" • "והיא שעמדה" • "כי אנו עמך 1" • "כי אנו עמך 2" • "צמאה לך נפשי" • "צמאה צמאה" • "רחמנא דעני" • "שאמיל" |  |
| ניגונים נוספים | "קול ביער" • "הנשמה יורדת" • "פדה בשלום" • "ניגון לי"ב–י"ג תמוז" • "והריקותי לכם ברכה" • "ניע זשוריצי כלופצי" • "ניגון לחסידי הצמח צדק" • "ניגון הקפות" • "ניגון הכנה" • "ממצרים גאלתנו" • "יעלה תחנוננו" • "ופרצת" • "הצילני נא" • "הושיעה את עמך" • "אך לאלוקים" • "אימתי קאתי מר" • "ניגון מפולטבה" • "שובה השם" • "ניגון הפלפול" |  |
ישנם מעל 500 ניגוני חב"ד, מובאים רק ניגונים נבחרים
כללי: ניח"ח • ספר הניגונים ■ פרויקטים: ניגוני חב"ד (16 אלבומים) • משה לאופר מנגן חב"ד (4 אלבומים) • צמאה (6 אלבומים) ■ אלבומים: ניגון הבעש"ט • אבינו מלכנו • האפ קאזאק • יענקל יענקל
| רבי שניאור זלמן מלאדי מייסד חסידות חב"ד |
| --- | --- | --- |
| פעילות ציבורית ומושגים | קופת מעות ארץ הקודש • כולל חב"ד • תקנת המקוואות של בעל התניא • חג הגאולה • פדה בשלום |  |
| ספריו | ספר התניא • שולחן ערוך הרב • סידור אדמו"ר הזקן • תורה אור ולקוטי תורה • מאמרי אדמו"ר הזקן • אגרות קודש אדמו"ר הזקן • שו"ת אדמו"ר הזקן |  |
| ניגונים שידוע שחיבר | ניגוני רבי שניאור זלמן: "ארבע בבות" • "אלי אתה" • "אבינו מלכנו" • "קול דודי"  • "שלוש תנועות" • "ניגון דבקות לתפילות ראש השנה" • "ניגון צאינה וראינה" • "ניגון לקראת שבת" • "ניגון דבקות חב"ד לתפילות שבת" • "כאיל תערוג" • "ניגון ישן" |  |
| רבו ומשפחתו | המגיד ממזריטש (רבו) • ישראל ברוך פוזנר (אביו) • סטערנא (אשתו) • דובער שניאורי (בנו ממשיכו, ה־2 בשושלת) • חיים אברהם שניאורי (בנו) • משה שניאורי (בנו) • דבורה לאה (בתו) • פרידא (בתו) • רחל (בתו) • יהודה לייב מינוביץ' (אחיו) • מנחם מנדל שניאורסון (נכדו שגידל, ממשיכו וה־3 בשושלת) • משפחת שניאורסון |  |
פאפה

ערך זה עוסק בעיר בהונגריה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
.
פאפה (בהונגרית: Pápa) היא עיר במחוז וספרם שבהונגריה, צפונית לאגם בלטון. נכון לשנת 2012, התגוררו בעיר כ-32,000 תושבים.
הקהילה היהודית

היהודי הראשון בעיר מוזכר בתעודה משנת 1698 מאז הקהילה היהודית גדלה עד שנוסדה רשמית בשנת 1748. תחילה הייתה פרנסתם של יהודי העיר במסחר ובמלאכה ובמחצית הראשונה של המאה ה-19 עסקו יותר ממאה משפחות בבורסקאות והיתר היו חוכרי קרקעות ובעלי מפעלים.
בית הכנסת נחנך בשנת 1846. והקהילה השתייכה ברובה לזרם האורתודוקסי והכילה בתוכה גם את יהודי העיירות ברהידה וסאן השכנות. בשנת 1950 נפרדה קהילת סאן מפאפה ובשנת 1875 פרשה קבוצה קטנה מפאפה ויסדה קהילה נאולוגית.
בשנת 1845 הוקם בית ספר שהפך לאחר מכן לבית ספר ממלכתי. ובמקום פעלה ישיבה שבימיה הטובים מנתה למעלה מ-400 בחורי ישיבה.
אחד מרבני הקהילה, הרב יוסף גרינוולד, הקים בארצות הברית קהילה בשם פאפא, וכיום היא קיימת כקהילה חסידית בשם חסידות פאפא.
בשנת 1904 נוסדה בפאפה אגודת "חובבי ציון". ובין שתי מלחמות העולם התפתחה גם פעילות ציונית בעיר ופעלו שם סניף של תנועת-הנוער הציונית "אביבה באריסיה", סניף מקומי של ההתאחדות הציונית ההונגרית (120 חברים), של "השומר הצעיר" ושל צעירי "המזרחי". רבה של פאפה בראשית תקופה זו היה הרב משה אריה ראטה, שהיה מהבודדים ברבני הונגריה שתמך בציונות.
בשנת 1930 חיו בקהילה 2,567 יהודים.
במרץ 1944 עם כניסת הצבא הגרמני להונגריה, נעצרו אחדים מנכבדי הקהילה והובלו למחנות ריכוז בשארוואר ובנג'קניז'ה, משם שולחו למחנה ההשמדה אושוויץ.
במחצית השנייה של חודש מאי הוקם גטו בשטח שמסביב לבית הכנסת בפאפה לשם הובאו גם יהודים מן הסביבה, ומספר תושביו הגיע ל-2,800 נפש. בתחילת יוני גויסו הצעירים לעבודות כפייה וביולי 1944 שולחו כל יושבי הגיטו למחנה ההשמדה אושוויץ.
51 מיהודי פאפה היו ב"רכבת ברגן-בלזן" שיצאה מבודאפשט לשווייץ ביוני 1944 בעקבות ההסכם בין ישראל קסטנר לאדולף אייכמן, שבמסגרתו ניצלו כ-1,600 יהודי הונגריה.
לאחר המלחמה חזרו לפאפה כ-500 יהודים. הקהילה התארגנה מחדש ולאחר המרד האנטי-סובייטי בשנת 1956 החלה עזיבה הדרגתית, ובשנת 1972 נותרו בפאפה רק 50 יהודים.
לפי נתוני הארגונים היהודיים, בשנת 1989 נותרו בעיר יהודים בודדים ולא התקיימה בה כל פעילות קהילתית. בבית העלמין החדש הוקמה אנדרטה לנרצחי השואה והמקום מטופל על ידי העירייה.
ילידי המקום

דז'ה טפולצאי, במקור הופמן (1866 – 1925) היה שחקן יהודי-הונגרי, מנהל תיאטרון.
הרב רפאל גולדברג (1841 – 1900) היה דוקטור לפילוסופיה ורב הונגרי.
דוד יוז'ף דויטש (1818 – 1891) היה רופא ומתרגם יהודי-הונגרי. לא ידוע כמעט דבר על חייו.
ברנאט ניי (1863 – 1938) היה זמר אופרה יהודי-הונגרי. סבו של המלחין איבאן ארד.
פילפ אדן (אטווש) בק (1873 – 1945) היה פסל הונגרי-יהודי, אמן מדליות מתכת שנספה בשואה,
הרב לוי יוסף ברויאר (1882 – 1980) רב וראש ישיבה וממנהיגי היהדות האורתודוקסית בארצות הברית.
בודוג הלמי במקור הרץ (1879 – 1957) היה סופר ספרות יפה שופט מחוזי מלכותי בבודפשט.
מרדכי בוקסבוים – משפטן ואיש ציבור חרדי. שימש יועץ משפטי של אגודת ישראל וסגן ראש עיריית ירושלים.
זולטאן בלום (1892 – 1959) היה כדורגלן יהודי-הונגרי, מאמן.
שמואל לעף (1846 – 1936) היה רופא יהודי-הונגרי, מומחה ברפואה פנימית, בלנאולוג.
ויליאם לוב (1847 − 1922) היה עורך דין, עיתונאי, מתרגם יהודי-הונגרי-אמריקאי.
ארנה ויידה, במקור עד 1904 וייס, 1886 – 1954) היה עיתונאי יהודי-הונגרי, מחזאי.
אנדור ולטנר (1910 – 1978) היה חוקר משפטי יהודי-הונגרי, פרופסור באוניברסיטה.
ראו גם

חסידות פאפא
בתי קברות יהודיים בפאפה
לקריאה נוספת

פנקס הקהילות הונגריה, עמוד 428–432
פאפה, בתוך: שלמה שפיצר, קהילות הונגריה: הקהילות החרדיות בהונגריה - תש"ד, ירושלים: מכון ירושלים, תשס"ט, עמוד 327–329. (נתוני האוכלוסין בספר מבוססים על מפקד קהילות הונגריה של המועצה המרכזית של יהודי הונגריה שנערך בפקודת שלטונות הכיבוש הנאצי באביב 1944)
כריסטינה בז'ן (אנ'), פאפה, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך III, עמ' 365–366), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
פהיניו

פהיניו (בספרדית: Manuel Fernandez Fernandez;‏ 21 בינואר 1923 – 12 ביוני 2012) היה כדורגלן ספרדי, ששיחק בעמדת החלוץ.
קריירה

פהיניו הצטרף לקבוצה סלטה ויגו בשנת 1943, והפך שם לשחקן הרכב מידי. אף על פי שכבש רק 4 שערי ליגה בעונתו הראשונה, לאחר שקבוצתו חזרה לליגה הראשונה הוא כבש בכל עונה 15 שערים ומעלה עד עזיבתו ממנה. בעונת 1947/48 עזר לה להגיע למיקום הטוב ביותר שלה אי פעם בלה ליגה, מקום רביעי, תוך כדי שהוא גם זוכה בתואר הפיצ'יצ'י עם 21 שערים. בנוסף לכך הוא גם עזר לה להגיע באותה עונה לגמר הגביע הספרדי, אותו הפסידה לסביליה.
בקיץ 1948 פהיניו ומיגל מוניוס, ששיחק איתו באותו זמן בסלטה, חתמו בריאל מדריד שם המשיך פהיניו למצוא את הרשת פעמים רבות, וזכה בעונת 1951/1952 בתואר הפיצ'יצ'י השני שלו, לאחר שכבש 28 שערים. עם זאת, הוא איבד את מקומו בסגל לאחר הגעתו של אלפרדו די סטפנו, והביע את תסכולו בכך שמעולם לא יצא לו לשחק לצידו. בכל המסגרות פהיניו כבש 124 שערים ב-143 משחקים.
עד פרישתו בשנת 1957, בגיל 34, הוא ייצג בליגה הבכירה את דפורטיבו לה קורוניה, ואת גרנדה בליגה השנייה. הוא היה מאמן בקריירה שלו רק למשך שנה אחת ב-1956, בה אימן את דפורטיבו לה קורוניה. פהיניו ממוקם היום במקום ה-9 בטבלת הכובשים בכל הזמנים של הלה ליגה עם 210 שערים ב-278 הופעות.
בנבחרת ספרד ערך פהיניו 3 הופעות במשך 7 שנים. הוא כבש במשחק הבכורה שלו נגד שווייץ, ובמשחקו האחרון כבש צמד נגד אירלנד. שני המשחקים היו משחקי ידידות.
חיים אישיים

פהיניו נולד בשכונת סן פלייאו דה נביה בויגו שבספרד, בשנת 1923. הוא קיבל את כינויו משם משפחתו השני של אביו, פאניו. הוא היה ידוע כקורא נלהב של יצירותיהם של פיודור דוסטויבסקי ולב טולסטוי. הוא נפטר בבירת ספרד, מדריד, ב-12 ביוני 2012, בגיל 89.
פדוט סיצ'קוב

| --- | --- |

 לידה:  1 במרץ 1870 (יוליאני) קוצ'לאייבו, רוסיה 
 פטירה:  3 באוגוסט 1958 (בגיל 88) סרנסק, רוסיה 
 פרסים והוקרה:  עיטור אות הכבוד  מדליה לגבורת העמל במלחמת המולדת הגדולה 1941–1945  פעיל מצטיין באמנויות  של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית של רוסיה 
 
פדוט סיצ'קוב (ברוסית: Федот Сычков; 13 במרץ 1870 – 3 באוגוסט 1958) היה צייר רוסי.
השנים הראשונות (1870–1900)

פדוט סיצ'קוב נולד במחוז פנזה, במורדוביה, רוסיה בשנת 1870. משפחתו הייתה ענייה, הוא איבד את הוריו בילדותו. שנים ספורות לאחר סיום בית הספר למד בסדנת ציור איקונות, והחל לעבוד כאמן, הוא צייר איקונות ודיוקנאות של איכרים. אחת היצירות המפורסמות מהתקופה היא התמונה "ייסוד תחנת אראפובו" (1892), שנעשתה עבור איבן אראפוב, גנרל מסנט פטרבורג שחי באחוזתו ליד כפר הולדתו של האמן. בעזרתו נשלח האמן הצעיר סיצ'קוב לסנט פטרסבורג כדי להמשיך את השכלתו האמנותית ב-1892.
בבית הספר לציור של סנט פטרבורג הוא המשיך לשפר את כישוריו. אחד הציורים הטובים ביותר של התקופה הוא "דיוקן אחותו הצעירה של האמן" (1893). כמו כן צייר סיצ'קוב דיוקנאות בהזמנה אישית. בשנת 1895 החל ללמוד בבית הספר הגבוה לאמנויות באקדמיה האימפריאלית לאמנויות.
למרות העובדה שבמהלך השנים הללו התמחה סיצ'קוב בציורי קרבות, לאחר סיום הלימודים, הוא מצא את ייעודו כצייר דיוקנאות וז'אנר.
לאחר שסיים את לימודיו בסנט פטרבורג חזר סיצ'קוב למחוז מולדתו. הנושאים העיקריים של יצירותיו נגעו לפסטיבלים עממיים, חתונות וחגיגות אחרות. הוא גם התעניין מאוד בציור חיי היומיום בכפר.
בגרותו של האמן (1900–1930)

בשנים 1900–1910 הייתה לסיצ'קוב תקופת התבגרות אמנותית. באותה תקופה צייר את "שובו של היריד", "חתונת כפר", "ברכת המים", "חזרה מהחציר" ועוד. סיצ'קוב ניסה לתעד היבטים שונים של החיים הכפריים. העבודות שלו מתאפיינות בבהירות, הן ריאליסטיות ומציגות סצנות אקספרסיביות ומחוות המעניקות רגישות מיוחדת.
בראשית המאה ה-20, סיצ'קוב היה צייר פורטרטים פופולרי מאוד בסנט פטרסבורג. לקוחותיו נמשכו ליכולתו לצייר במהירות ובדייקנות את דמותם. בין ה"דוגמנים" שלו היו בנקאים, פקידי ממשל ונשות החברה. דוגמה מצוינת לדיוקן מהתקופה היא הציור "פורטרט בשחור" (1904). דיוקנאות ילדים הפכו לנושא שכיח בעבודתו.
בשנת 1908 נסע מחוץ לרוסיה, מסע שהפך לאחת החוויות החשובות שלו. ההיכרות עם יצירות מופת של האמנות במערב אירופה הפכה לדחף לפעילות יצירתית נוספת של הצייר, העלתה אותו לרמה אמנותית חדשה מבחינה איכות. טווח היצירתיות של סיצ'קוב היה רחב למדי: דיוקנאות, נופים, ציורי ז'אנר. בנוסף אליהם הוא צייר טבע דומם כפירות, ירקות ופרחים - הוא ראה את עצמו כצייר עובד אדמה.
אחרית ימיו (1930–1958)

ב-1930 ניסו השלטונות הסובייטים לנשל אותו מאדמתו. זו הייתה תקופה קשה בחייו. סיצ'קוב המשיך להשתתף באופן פעיל בתערוכות במוסקבה ובלנינגרד. סיצ'קוב הרבה לצייר בשלב זה נושאים לאומניים כדי לשרוד.
בניגוד לאיכרים רוסים, אנשי חבל מורדביה המשיכו ללבוש בגדים לאומיים גם בתקופה הסובייטית. במחצית השנייה של שנות ה-30 התרחבו נושאי הציור שלו בהתייחסות למציאות הסובייטית. הוא יצר ציורים כמו "יום חופש" (1936), "שוק החווה המשותפת" (1936), הבולטים בהרכבים הרב-דמויים שלהם. יכולתו של האמן לצייר דמויות רבות ושונות הייתה מרשימה. יצירותיו אלה, באוריינטציה האידאולוגית שלהן, השתלבו באמנות הרשמית של תקופת סטלין. ברוח זו הוא המשיך לצייר בעשור השמיני לחייו, כמו הציור "חזרה מבית הספר" (1945) ו"פגישה עם גיבור" (1952).
את השנתיים האחרונות לחייו בילה האמן בסרנסק, בחבל מורדביה והמשיך את העבודה עד ימיו האחרונים.
גלריה

חברות טובות, 1938
חברות, 1958
סצנה כפרית, 1911
קציר, 1910?
הערות שוליים

↑  Мордовский музей имени С.Д. Эрьзи | Официальный сайт, erzia-museum.ru
↑  Art-каталог: живопись и графика - художник - (?-?), www.art-catalog.ru
↑  Сычков Федот Васильевич | это... Что такое Сычков Федот Васильевич?, Словари и энциклопедии на Академике (ברוסית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810562986205606  BnF: cb166744116 (data)  GND: 1123098336  ISNI: 0000 0000 5003 0110  LCCN: nr2003001075  VIAF: 71331281   WorldCat (עם VIAF): 71331281 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "פדוט סיצ'קוב".
פאקו דה לוסנה

| --- | --- |

 לידה:  1 ביולי 1859 לוסנה, ספרד 
 פטירה:  24 במאי 1898 (בגיל 38) לוסנה, ספרד 
 שם לידה:  Francisco Díaz Fernández 
 מוקד פעילות:  ספרד 
 שפה מועדפת:  ספרדית 
 כלי נגינה:  גיטרה 
 בן או בת זוג:  Dolores Parrales Moreno 
 
פָּאקוֹ דה לוּסֶנָה (בספרדית: Paco de Lucena;‏ 1859 – 1898) היה גיטריסט ספרדי, אחד מנגני הפלמנקו הנודעים בשלהי המאה ה-19.
ביוגרפיה

פאקו דה לוסנה, ששמו המקורי היה פרנסיסקו דיאס פרננדס, נולד בלוסנה, אנדלוסיה. נגינתו השפיעה על מספר רב של נגני גיטרה, הן בתחום המוזיקה הקלאסית והן הפלמנקו, שהופיעו בראשית המאה ה-20, עם התחדשות העניין בגיטרה.
פאקו דה לוסנה מת כשאנדרס סגוביה היה בן חמש. הגיטרה הראשונה שעליה החל סגוביה לנגן, שנה לאחר מכן, הייתה שייכת בעבר ללוסנה.
בין 27 ל-31 במאי 2009, נחגג יום השנה ה-150 להולדת לוסנה בקונצרט פלמנקו בטירת לוסנה.
הערות שוליים

↑  http://www.bach-cantatas.com/Bio/Segovia-Andres.htm ביוגרפיה של סגוביה באתר .bach-cantatas.com
↑  http://www.elartedevivirelflamenco.com/guitarristas24.html פאקו דה לוסנה, El Arte de Vivir el Flamenco
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX1347863  VIAF: 87119481   WorldCat (עם VIAF): 87119481
פו הדב: ההרפתקה הגדולה ביותר

| --- | --- |

 בימוי:  קארל גורס 
 הופק בידי:  קרל גורס גינה שי
 תסריט:  קארל גורס קרטר קרוקר
 מדבבים:  ג'ים קאמינגס קן סאנסום ג'ון פידלר פול וינצ'ל פיטר קאלן בראדי בלום אנדריי סטוז'קא דייוויד וורנר
 מוזיקה:  Carl Johnson 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  אולפני הנפשת הטלוויזיה של דיסני 
 חברה מפיצה:  Walt Disney Home Video
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה, direct-to-video 
 הקרנת בכורה:  5 באוגוסט 1997
 משך הקרנה:  73 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פנטזיה, סרט ילדים, סרט הרפתקאות 
 סרט קודם:  הרפתקאותיו של פו הדב
 סרט הבא:  טיגר: הסרט
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
פו הדב: ההרפתקה הגדולה ביותר (באנגלית: Pooh's Grand Adventure: The Search for Christopher Robin) הוא סרט הנפשה משנת 1997 שיצא ישירות לווידאו. עלילתו עוסקת במסעם של פו הדב וחבריו אחד ידידם הטוב כריסטופר רובין, שהלך לאיבוד. הסרט מבוסס על חלק מסיפורי פו הדב אשר נכתבו על ידי א. א. מילן, אשר מרוכזים בשני ספרים: "פו הדב" ו"הבית בקרן פו".
עלילת הסרט

בוקר אחד מתעורר פו ומגלה שחברו הטוב ביותר, כריסטופר רובין, נעלם. כריסטופר הותיר אחריו מכתב שאותו פו מוצא ובו כתוב כי הוא הלך לבית הספר. פו, שאינו יודע קרוא וכתוב, מבקש מינשוף לקרוא עבורו את המכתב. ינשוף מפרש באופן שגוי את הכתוב ובטוח שכריסטופר נמצא במקום רחוק ומסוכן מאוד. פו וחבריו יוצאים למסע בעקבות כריסטופר רובין, בו כל אחד מהם נדרש להתמודד עם חולשותיו ולהתגבר עליהן. פו מגלה שגם כשכריסטופר איננו נוכח עמו הוא איתו בלבו. המסע נגמר בכך שכריסטופר מוצא את החבורה (שחיפשה אחריו) ומסביר כי הלך אל בית הספר.
דמויות

פו הדב – דובון שאוהב דבש, וחברו הטוב ביותר הוא כריסטופר רובין.
חזרזיר – חזיר קטן, פחדן וורדרד אשר מנסה תמיד לעזור לכולם. חברו הטוב של פו.
טיגר – טיגריס קופצני ושחצן. חבר טוב של פו הדב.
ארנב – ארנב אשר מוליך את חבריו שולל בקריאת המפה אך לבסוף מתברר לו כי הוא חכם מכפי שהוא חושב.
כריסטופר רובין – ילד אשר מסייע לחבורת בעלי החיים ואשר בלעדיו קשה להם להסתדר, ואף חברו הטוב ביותר של פו הדב.
איה – חמור אפור ופסימי אשר נוהגים להתעלם ממנו במהלך רוב הזמן ובפעמים רבות אפילו לא יודעים שהוא שם.
ינשוף – בעל החיים ה"חכם" ביותר ביער. יודע לקרוא ואף אוהב לדבר לא מעט, בעיקר על עצמו. בין היתר מרבה לספר סיפורים על משפחתו.
טריוויה

קנגה ורו (שהופיעו בסיפורים המקוריים) וגופר (שהומצא על ידי דיסני והיה שותף גם בסדרה) כלל לא הופיעו בסרט זה.
סצנת הסיום בה כריסטופר רובין ופו מטפסים יחדיו על העץ שוחזרה מתוך הסרט "הרפתקאותיו של פו הדב" משנת 1977. זהו, למעשה, חלק מדיאלוג בין פו לכריסטופר רובין שנמצא בסוף הספר "הבית בקרן פו".
הסרט היה הסרט האחרון בו השחקן פול ווינצ'ל (1922–2005) השתתף בתפקיד קולו של טיגר. החל מהסרט "טיגר: הסרט" היה זה ג'ים קאמינגס שהשתתף אף בתפקיד קולו של פו הדב.
סרט זה, נוסף על פרקים של פו וחבריו ב"זמן דיסני", היו הפעם האחרונה שבה השחקן יובל זמיר דיבב את קולו של פו הדב בעברית. מכאן ואילך נכנס לקולו של פו הזמר והשחקן סער בדישי.
פיאט 1500 (1935)

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  פיאט
 שנות ייצור:  1935–1950
 מודל קודם:  פיאט 515
 מודל אחריו:  פיאט 1400
 מרכב:  סלון, קופה/קבריולה
 פלטפורמה:  מנוע קדמי, הנעה אחורית
 אורך:  4,465 מילימטר
 רוחב:  1,560 מילימטר
 גובה:  1,539 מילימטר
 בסיס גלגלים:  2,800 מילימטר
 מפרט טכני
 מנוע:  1.493 ליטר
 הילוכים:  4
 מהירות מרבית:  115 קמ"ש (120 קמ"ש בדגם 1500d)
פיאט 1500 הוא דגם של מכונית סלון שיוצרה בין השנים 1935–1950 על ידי חברת פיאט. מדגם זה יוצרו כ-46,000 יחידות בשלוש תצורות: 4 דלתות, 2 דלתות וספורט-קבריולה.
לפיאט 1500 שישה דגמים:
1500A
1500B (משנת 1940)
1500C
1500D (משנת 1948)
1500E (משנת 1949), (אורך הרכב הוגדל ב-30 מילימטרים).
שיווק בישראל

פיאט 1500 שווקה בארץ ישראל המנדטורית על ידי "סוכנות ארץ ישראל בע"מ". בסוף 1935 נעו בארץ כ־5,000 כלי רכב תוצרת פיאט, שכללו את הפיאט 508 באלילה, פיאט 1500 ומשנת 1936 גם את הפיאט 500 טופולינו. בשנת 1937 נוספה הפיאט 1100. סוכנות ארץ ישראל בע"מ המשיכה בפעילותה עד 1939.
בשנת 1946 מונתה "סוכנות מכוניות לים התיכון" כיבואנית פיאט לישראל ולמזרח התיכון.
גלריה

פיאט 1500, שנת 1936
חזית הפיאט 1500 ברצ'טה
פיאט 1500
פיאט 1500 דגם D, ברצ'טה (גג נפתח)
לקריאה נוספת

פיאט 1500 ברצ'טה שנת 1937  (באנגלית)
פיאט 1500 1935-1939 (נתונים טכניים)  אוטואבולושן (אנגלית)
פיאט בברצ'טה 1500 ספורט שנת 1937  (2:27 דקות), יו-טיוב
פיאט 1500  (0:35), יו-טיוב
פיאט 1500 קבריולה 1935–1939  (1:00), יו-טיוב
פיאט 1500  (אנגלית), זוכרפבריק 24
הערות שוליים

↑  פיאט 1100  אתר נוסטלגיה
ערך זה הוא קצרמרבנושא כלי רכב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פהרוואר

מועדון הכדורגל פהרוואר (בהונגרית: Fehérvár Football Club) הוא מועדון כדורגל מהעיר סקשפהרוואר, הונגריה.
הקבוצה הבכירה של המועדון זכתה בשלוש אליפויות הליגה ההונגרית (2011, 2015, 2018) וכן בגביע אחד (2006). אצטדיונה הביתי הוא אצטדיון סוסטוי בסקשפהרוואר. הישג השיא של הקבוצה בזירה האירופית היה העפלה לגמר גביע אופ"א בשנת 1985 בו הפסידה לריאל מדריד.
ב-1 ביולי 2018 שונה שם המועדון מ"וידאוטון" ל-MOL וידי, אך כעבור שנה החזיר את שמו לפהרוואר.