stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גדר המערכת יעל
מערכת "יעל 18"

מחבלים שבאו מלבנון חתכו את הגדר באזור משגב עם, נכנסו לשטח ישראל והציבו מארב בנקודת החדירה. סיור צה"ל שמיהר להגיע למקום עם קבלת ההתרעה נתקל באש המחבלים, ושניים מחיילי הסיור נהרגו. בעקבות אירוע זה הציע פורת את מערכת "יעל 18".
מערכת זו נועדה לתת התרעה מוקדמת לפני הגעת המחבלים לגדר הגבול עצמה. המערכת כללה חוט תיל בודד שנמתח ע"ג הקונצרטינה התחתונה שבמערך הקונצרטינות הפרוס לאורך הגבול בצדו הלבנוני של גדר הגבול לאורך קטעים של עד 300 מטר כאשר במרכזם גלאי מטיפוס יעל 15. המערכת הוצגה בפני הגורמים המתאימים בצה"ל (כולל הדגמה באזור האירוע הנ"ל) אולם לא זכתה למימוש.
עם הופעת מערכת "יעל 15" בשוק נעשה מובן מאליו כי זה סוף התקופה של מערכות הדור הראשון. תגובת המתחרה מב"ת לאתגר הייתה רכישת קו הייצור של המערכת מידי בעלי חברת ביטא (חברת כלל תעשיות בע"מ) והעברתו לחברת "מגל מערכות בטחון" שבבעלותה, דבר שהביא לחיסול ביטא תוך פרק זמן קצר.
טבלת השוואה מערכות יעל 15 לעומת יעל 5, דף 1
טבלת השוואה מערכות יעל, דף 2
טבלת השוואה מערכות יעל, דף 3
על מנת להבטיח את המשך קיומה של המערכת לרבות עמידה בהתחייבויות קיימות (פרויקטים בביצוע) עבר חיים פורת יחד עם צוות מצומצם של עובדים מומחים למערכת, לעבודה בחברת מגל. הוא עבד שם שנים רבות, עד שפרש לגמלאות. מערכת "יעל 15" נמצאת בשימוש עד היום סביב אתרים אסטרטגיים רבים בישראל וברחבי העולם.
גלריה

יעל 15
יעל 15
יעל 15
יעל 15
יעל 15 בית סוהר
יעל 15 תחנת כח
יעל 15 שדה תעופה
יעל 15 שער ממוכשר
יעל 15 תחנת כח גרעינית
שימוש בישראל

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא: לא ברור האם מדובר על גדר מערכת יעל או על גדר מערכת כללית בישראל.
בשנות ה-70 הותקנה גדר מערכת אלקטרונית בגבול הצפוני של ישראל כדי למנוע חדירת מחבלים. בהמשך הותקנה גדר מערכת בבקעת הירדן. בעת פינוי סיני בשנת 1982 הותקנה גדר מערכת ברפיח. בשנות ה-90 הוקמה גדר המערכת סביב רצועת עזה. לאחר פרוץ האינתיפאדה השנייה הוחלט על הקמת גדר מערכת לאורך קו התפר.
בשנת 2006 הוחלט על הקמת גדר מערכת בגבול בין ישראל למצרים. הקמת גדר הגבול ישראל-מצרים הושלמה בדצמבר 2013.
ראו גם

גדר ההפרדה בין מצרים לרצועת עזה
המכשול נגד מנהרות בגבול רצועת עזה
גדר הגבול ישראל–מצרים
אבן משתלבת (גבול לבנון)
הערות שוליים

↑  רשימת הפטנטים המלאה של חיים פורת ב אתר הפטנטים justia וב גוגל ממציאים
↑  יונה שמשי, בשל פעילות המחבלים: דרום לבנון גוססת, דבר, 12 בספטמבר 1974
↑  דני צדקוני, נבדקות דרכים למנוע, דבר, 11 בפברואר 1982
↑  פליקס פריש, מערכת הביטחון תקים גדר מערכת לאורך קו התפר, באתר ynet, 25 בדצמבר 2000
↑  גדר מערכת תוקם גם בגבול ישראל-מצרים, באתר וואלה, 21 ביולי 2006
גלאי יעל 5
גלאי מערכת יעל 15
גלינה קולקובה

גלינה אלכסייבנה קולקובה (ברוסית: Галина Алексе́евна Кулакова; נולדה ב-29 באפריל 1942) היא ספורטאית סובייטית בעבר, בענף סקי למרחקים (קרוס קאנטרי). היא אלופה אולימפית, בעלת 8 מדליות, מהן 4 זהב, מהן 3 מדליות זהב באולימפיאדת סאפורו (1972) ואלופת עולם בעלת 10 מדליות, מהן 5 זהב.
קולקובה זכתה 39 פעמים בתואר אלופת ברית המועצות בתחרויות אישיות ומרוצי שליחים.
ביוגרפיה

קולקובה נולדה בכפר באודמורטיה למשפחת מרובת ילדים (2 אחים ו-7 אחיות). אביה נהרג במלחמת העולם השנייה. מגיל קטן היא החלה לעבוד ברפת. בשנת 1962 היא סיימה בית הספר למורים ואחר כך בית ספר למורי ספורט. בתקופה זו היא החלה להתאמן בסקי. בשנת 1967 היא נכללה בנבחרת ברית המועצות.
באולימפיאדת גרנובל (1968) זכתה קולקובה בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף, בתחרות ל-5 ק"מ. לאחר שהובילה ברוב שלבי התחרות, היא נפלה ב-500 מטר לפני הסיום. ומדליית ארד, בתחרות שליחות ומקום שישי בתחרות ל-10 ק"מ.
ביוגרפיה > אלופת עולם

בשנת 1970 עברה קולקובה במהלך תחרויות ארציות, ניתוח קשה. לאחר הניתוח חזרה להתאמן ובאליפות העולם שנערכה בהרי הטטרה שבצ'כוסלובקיה (באותה העת) זכתה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 ארד.
ביוגרפיה > אולימפיאדת השיא

באולימפיאדת סאפורו (1972) זכתה קולקובה ב-3 מדליות זהב, בכל שלושת מדליות זהב האפשריות והייתה לספורטאית המצטיינת במשחקים.
באליפות העולם שנערכה בפאלון שבשוודיה בשנת 1974 זכתה קולקובה ב-3 מדליות זהב.
באולימפיאדת אינסברוק (1976) זכתה קולקובה ב-2 מדליות, זהב וארד. בתחרות ל-5 ק"מ היא סיימה במקום השלישי, אך התברר שהיא לקחה ספריי נגד נזלת, המכיל אפדרין האסור בשימוש וכתוצאה מכך היא נפסלה. למרות הפסילה היא קיבלה אישור להשתתף בהמשך התחרויות. היא זכתה במדליית זהב בתחרות שליחות ובמדליית ארד בתחרות ל-10 ק"מ.
באליפות העולם שנערכה בלאהטי שבפינלנד בשנת 1978 זכתה קולקובה במדליית ארד בתחרות שליחות 4x5 ק"מ ופעמיים במקום רביעי בתחרות ל-5 ק"מ ובתחרות ל-10 ק"מ.
באולימפיאדת לייק פלאסיד (1980) בהיותה בת 38 זכתה קולקובה במדליית כסף בתחרות שליחות 4x5 ק"מ. נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי בתחרות ל-10 ק"מ ובמקום שישי בתחרות ל-5 ק"מ.
באליפות העולם שנערכה באוסלו שבנורווגיה בשנת 1982 סיימה קולקובה במקום חמישי בתחרות ל-20 ק"מ, במקום 10 בתחרות ל-10 ק"מ ובמקום 13 בתחרות ל-5 ק"מ. לאחר התחרות היא פרשה מספורט תחרותי וחזרה לכפר בו נולדה.
כיום, היא מתגוררת באחד מכפרי האזור ומנהלת מוזיאון סקי, הקרוי על שמה.
גרייט בר

| --- | --- |

 נתונים ומידות
 שטח:  32,000 קילומטר רבוע
 מיקום
 מדינה:  קנדה קנדה
 מיקום:  קולומביה הבריטית 
 קואורדינטות:  53°N 128°W﻿ / ﻿53°N 128°W﻿ / 53; -128
  (למפת קולומביה הבריטית מוגדלת) ויקטוריה ונקובר סארי קלונה קאמלופס פרינס ג'ורג' ארצות הברית אלברטה הטריטוריות הצפון-מערביות יוקון אלסקה האוקיינוס השקט גרייט בר(למפת קולומביה הבריטית רגילה) ויקטוריה ונקובר סארי קלונה קאמלופס פרינס ג'ורג' ארצות הברית אלברטה הטריטוריות הצפ. מע יוקון אלסקה האוקיינוס השקט גרייט בר
 
דוב גריזלי ביער הגשם
גרייט בר (מאנגלית: Great Bear; מילולית: דוב גדול) הוא יער גשם ממוזג בדרום מערב קולומביה הבריטית שבקנדה. הרוחות העולות מן הים אל רכסי ההרים גורמות לכמות משקעים מרובה באזור שבין ההרים לחוף.
גרייט בר הוא אחד מיערות הגשם הממוזגים הגדולים ביותר שיד האדם עוד לא נגעה בהם. בפברואר 2006 התגבש הסכם בין הממשלה המקומית וקואליציה רחבה של ארגוני שימור הסביבה, ציידים ובעלי אכסניות שהכריזו על פארק לאומי לאורך 250 ק"מ על רצועת החוף. השטח המוגן של הפארק כולל כ-18,000 קמ"ר, פי שניים משטחו של פארק ילוסטון, ועוד 46,900 קמ"ר שלא יהיה מוגן באופן מוחלט אבל ינוהל על פי תוכנית משותפת כדי לשמר את היער.
האזור משמש כבית גידול למאות מינים, ביניהם, פומה, זאב, סלמון, דוב גריזלי ותת סוג ייחודי בצבע לבן של דוב שחור אמריקני, בשם דוב קרמוד.
גראנמה

ערך זה עוסק ביאכטה שהביאה את פידל קסטרו לקובה ב-1956. אם התכוונתם למחוז בקובה, ראו .
גראנמה (Granma) הוא שמה של היאכטה שעל סיפונה הגיעו פידל קסטרו ו-81 לוחמים נוספים ממקסיקו לקובה ב-1956, במטרה להפיל את משטרו של פולחנסיו בטיסטה. היאכטה באורך 18 מטרים נבנתה בשנת 1943, ותוכננה במקור להוביל 12 נוסעים.
תפקידה במהפכה הקובנית

תנועת ה-26 ביולי בראשות פידל קסטרו, שיצא לגלות במקסיקו אחרי שחרורו מהכלא הקובני ב-1955, ניסתה לרכוש כלי שיט למטרת החציה של מפרץ מקסיקו והגעה לקובה בדרך הים. הניסיונות לרכוש סירה צבאית מהירה או אפילו מטוס ימי מדגם קטלינה נכשלו בשל מחסור בתקציב. לבסוף, בחודש אוקטובר 1956, נרכשה הגראנמה בסכום של 50,000 פסו מקסיקני (כ-15,000 דולר) על ידי אזרח מקסיקני בשם אנטוניו דל קונדה, שהיה שליחו הסודי של קסטרו. הסכום לקניית היאכטה גויס בפלורידה על ידי נשיא קובה לשעבר, קרלוס פריו סוקאראס.
בליל ה-25 בנובמבר 1956 בעיר הנמל המקסיקנית טוקספאן עלו לסיפון הגראנמה 82 מחברי התנועה, כולל מנהיגם פידל קסטרו, אחיו ראול קסטרו, צ'ה גווארה וקמילו סיינפואגוס. הקבוצה, שמאוחר יותר נודעה בשם "אנשי המשלחת של היאכטה גראנמה" (los expedicionarios del yate Granma), הפליגה מנמל טוקספאן בשעה אחת אחר חצות, ולאחר מסע סוער בן שבעה ימים ביאכטה הרעועה והעמוסה לעייפה, נחתה ב-2 בדצמבר בפלאיה לוס קולוראדס. המיקום נבחר כדי לחקות את מסעו של הגיבור הלאומי חוסה מארטי, שנחת באותו אזור 61 שנים קודם לכן במהלך מלחמת העצמאות הקובנית. המורדים נתגלו זמן קצר לאחר נחיתתם בחוף, ונאלצו להילחם בכוחות הצבא הקובני תוך כדי מנוסה להרי הסיירה מאסטרה, שם קבע קסטרו את בסיסו לניהול מלחמת הגרילה.
לאחר המהפכה

זמן קצר לאחר שקסטרו הצליח לתפוס את השלטון בקובה ב-1959, הועברה הגראנמה למפרץ הוואנה, וב-1976 הועברה לביתן זכוכית בסמוך למוזיאון המהפכה בהוואנה והיא מוצגת בו מאז דרך קבע.
ב-1976 חולק מחוז אוריינטה לכמה מחוזות, כאשר האזור הכולל את המקום בו נחתה היאכטה נקרא על שמה, מחוז גראנמה. מקום הנחיתה עצמו הוכרז כפארק לאומי (הפארק הלאומי דסאמבארקו דל גראנמה) וב-1999 אף הכריז עליו אונסק"ו כאתר מורשת עולמית. מסעה של הגראנמה משוחזר ב-25 בנובמבר מדי שנה על ידי בני נוער קובנים, וה-2 בדצמבר נחגג כיום הכוחות המזוינים של קובה. ביטאונה הרשמי של הוועדה המרכזית של המפלגה הקומוניסטית הקובנית נקרא אף הוא "גראנמה".
הערות שוליים

↑  Hugh Thomas, Cuba: The Pursuit of Freedom, p. 584-585.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 769144783310380391817   WorldCat (עם VIAF): 769144783310380391817 
מסלולה של הגראנמה מטוקספאן לפלאיה לוס קולוראדס
הגראנמה מוצגת במוזיאון המהפכה בהוואנה
גראנטראק

| --- | --- |
 מקום הקמה:  סיאטל 
 מוקד פעילות:  סיאטל, וושינגטון, ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1989–1993   1996–2002   2017
 סוגה:  מטאל אלטרנטיבי   גראנג'
 חברת תקליטים:  eMpTy  Roadrunner
 חברים
 בן מק'מילאן   טום נימייר  אלכס סיבאל ג'ון סידר  טים פול  סקוט מק'קולום
 
גראנטראק (באנגלית: Gruntruck - "משאית הנחירות") היא להקת גראנג' מסיאטל, וושינגטון. 
הלהקה נוסדה בשנת 1989 על ידי בן מק'מילאן וסקוט מק'קולום, שניהם חברים לשעבר בלהקת סקין יארד, אליהם הצטרפו לאחר מכן טום נימייר וטים פול.
סגנון הלהקה היה גראנג', אך הם התמקדו בצד היותר כבד ומטאלי של הסגנון.
הלהקה זכתה לתשומת לב כאשר היא חברה לעמיתתם המצליחה לז'אנר אליס אין צ'יינס, לסיבוב הופעות בסתיו 1992. הלהקות התחבבו מאוד אחת על השנייה וחברי אליס אין צ'יינס גילו כלפיהם חיבה רבה.
למרות הכול הלהקה זכתה להצלחה מסחרית מצומצמת בלבד, וכאשר הפופולריות של ז'אנר הגראנג' דעכה באמצע שנות התשעים, הלהקה דעכה יחד איתו. הלהקה התפרקה ב-1993, שבה לפעילות ב-1996, והתפרקה שוב ב-2002. ב-2017 חזרה הלהקה לפעילות בפעם השלישית.
אלבומים

Inside Yours - 1990
Push - 1992
Shot - 1996
Gruntruck - 2017
חברי הלהקה > חברי ההרכב

טום נימייר - גיטרה (1989–2002, 2017–כיום)
טים פול - בס (1989–1993, 1997–2002, 2017–כיום)
נורמן סקוט - תופים (1989–1993, 1997–2002, 2017–כיום)
חברי הלהקה > חברי הרכב לשעבר

בן מק'מילאן - שירה, גיטרה (1989–2002, נפטר)
אלכס סיבאל - בס (1993–1996)
ג'ון סידר - תופים (1993–1996)
סקוט מק'קולום - תופים (1989–1993)
גן בירה במינכן

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  מקס ליברמן 
 תאריך יצירה:  1884 
 טכניקה וחומרים:  לוח עץ, צבע שמן 
 ממדים בס"מ
 רוחב:  68.5 ס״מ 
 גובה:  95 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 מספר יצירה:  14979/ESK 3 (Bavarian State Painting Collections) 
 מיקום:  פינקוטק החדש
 
גן בירה במינכן (בגרמנית: Münchner Biergarten ) הוא ציור מאת מקס ליברמן, המוצג במוזיאון פינקוטק החדש במינכן.
רקע

הציור הושלם בשנת 1884 בטכניקה של שמן על עץ ובמידות של 95X68.5 ס"מ. הוא מייצג את התקופה המודרנית בעבודתו של ליברמן ובעיקר עבודותיו שלאחר שנת 1900, אשר שמה דגש על תיאורי החיים העירוניים והחיפוש אחרי התרגעות ושלווה בחיק הטבע. הציור משקף את דרך הבילוי המועדפת על בני העיר בתקופה זו, ישיבה בחיק הטבע העירוני ומבלי לעשות דבר.
הציור גן בירה במינכן כולל בתוכו מאפיינים רבים במכלול יצירתו של מקס ליברמן אשר ראה בחיק הטבע ובני אדם בתוכו, את גן העדן. ליברמן מצא רבים מהרעיונות ליצירתו בפארקים, בגנים ובמקומות בילוי. הוא הרבה לעשות שימוש בטכניקה ייחודית של "אור מבוים" דרך חופת עצים או קורות, ליצירת כתמי שמש המאפיינים את עבודותיו.
היצירה

בציור ניתן להבחין ב"גן בירה" עמוס מבקרים במינכן, ככל הנראה זהו גן הבירה המפורסם של מבשלת אוגוסטינר. בצל העצים יושבים גברים ונשים רבים בני מעמדות חברתיים שונים. בחזית הציור שטח פתוח שבו משחקות שתי ילדות, במרכזו שולחנות עמוסים במבלים, ובעומק הציור תזמורת מנגנת על במה ובגבה מבנה עץ.
המבט הכללי עמוס בפרטים רבים של בני אדם ובציבעוניות המודגשת באמצעות אור השמש החודר מבעד לענפי העצים העבותים במתווה של "כתמים". טכניקה זו אופיינית מאוד בעבודותיו של ליברמן. כתמי השמש הבהירים על גבי החול הצהבהב עומדים בניגודיות לציבעוניות שבבגדי הקהל היושב באזור חשוך יותר בצל העצים. הדמויות בקהל מובחנות מאוד אלה מאלה, באמצעות הקפדה פרטנית ומדוקדקת של פירטי הלבוש והתנוחה הגופנית שבה הם ניצבים, המאפשרת אף הבחנה של מעמדם החברתי.
התיזמורת בעורף התמונה אינה אופיינית לגני הבירה במינכן שבהן נאסרה השמעת מוזיקה והגשת ארוחות, ומקורה בדמיונו של האמן, וכך גם הכיסאות המתקפלים עליהם יושבים חלק מן האורחים הדומים לאלה שניצבו בסטודיו של ליברמן, לעומת הכיסאות הישרים האופיינים.
מצב הרוח העולה מן התמונה הוא של אחר צהריים שימשי ונעים, שבו בני אדם רבים, אשר אין ביניהם קשרים חברתיים או מקצועיים יושבים בנינוחות תוך שיחה, שתייה, והאזנה למוזיקה בנינוחות וברגיעה. התמונה משקפת באופן אותנטי ומדויק את הווי החיים התקופתי במלואו.
גורגיאס (דיאלוג אפלטוני)

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  אפלטון
 שפת המקור:  יוונית עתיקה
 סוגה:  דיאלוג אפלטוני
 
גורגיאס (ביוונית: Γοργίας) הוא דיאלוג שנכתב על ידי אפלטון. הדיאלוג מתאר את סוקרטס משוחח עם גורגיאס, פולוס וקליקלס, על אומנות הרטוריקה, בה הם נחשבים למומחים גדולים. סוקרטס משתמש בטענות שלהם כנגדם, וגורם להם לסתור את עצמם, לבסוף גם חולק איתם את דעותיו.
רקע

קאליקלס מזמין את כיריפון פולוס וסוקרטס אליו לביתו לשמוע את גורגיאס עונה על כל שאלה שנשאל. לגורגיאס מוניטין של איש חכם. הוא בדיוק סיים נאום רשמי, ועכשיו הזמין את קאליקלס וחבריו לשאול מה שירצו כשהבטיח לענות ישירות ובקצרה.
מהלך הדיאלוג > חלק ראשון

בחלק זה סוקרטס מתחיל בסדרת שאלות שמטרתה להגדיר את מלאכתו של גורגיאס. הוא מקבל תשובות לא מספקות ולא מסתפק בהם עד שגורגיאס מגדיר את עצמו כרטוריקן. סוקרטס מנסה להבין מהו תפקידו של רטוריקן? באיזה תוכן הוא עוסק? סוקרטס מביא כל הזמן דוגמאות של רופאים, מורים ואומנים אחרים כדי לנסות לחדד את תשובותיו של גורגיאס. לבסוף גורגיאס מסביר שרטוריקן יכול לקבל את אמון הציבור באמצעות נאום, בעניינים של צדק ושל עוול. גורגיאס נואם אז בזכות הרטוריקה. הוא טוען כי היא האמנות החשובה ביותר, וזאת בגלל שההמון יקשיב לרטוריקן גם אם לא יקשיב לאנשי המקצוע. סוקרטס פותח בסדרת שאלות על טענה זו, עד שהוא מביא את גורגיאס לידי מבוכה.
מהלך הדיאלוג > חלק שני

פולוס חוקר את סוקרטס על מהי רטוריקה וסוקרטס עונה כי היא סוג של חנופה. הוא מסביר כי יש חלוקה בין חנופה וידיעה, ונותן, כדוגמאות, את אומנויות הבישול והרפואה. הרפואה היא הידיעה, והבישול הוא החנופה או הרמאות. הבישול אמנם גורם לאוכל להיות מפתה, ומיסב עונג לאוכלים, אך הרופא הוא זה שיודע מה טוב לגוף. הוא נותן כדוגמה נוספת את הגימנסטיקה (בריאות הגוף), לעומת הקוסמטיקה שגורמת לנו להראות טוב יותר אך לא משפרת אותנו באמת. הוא אומר שהרטוריקה פועלת על הנשמה, כפי שהבישול פועל על הגוף. פולוס וסוקרטס מתחילים לדון ברעיונות שונים: פולוס מעלה רעיון לפיו שליט רודן הוא אדם טוב ומוצלח, שיש להתקנא בו. סוקרטס טוען, לעומתו, שיש לרחם עליו. אחר כך הם דנים בשאלה דומה: האם מוטב לשאת עוול, כפי שסוקרטס טוען, או לעשות עוול, כפי שטוען פולוס. תוך כדי הדיאלוג גורם סוקרטס לפולוס לסתור את עצמו, ולחדד על ידי כך את טענותיו שלו בדבר הפגמים של הרטוריקה.
מהלך הדיאלוג > חלק שלישי

קאליקלס זועם על סוקרטס באומרו כי הוא מנצל את ההבדלים הקיימים בין "חוקי הטבע" לבין "החוק האנושי" כדי לייצר סתירות ולבייש את אנשי שיחו. הוא מסביר לסוקרטס כי הפילוסופיה אינה הולמת אדם שהגיע לגילו. סוקרטס מוליך את קאליקלס לסתור את דבריו בנוגע לחוק הטבע מול החוק האנושי, ובתגובה מאשים קאליקלס את סוקרטס ב"ציד מילים". קאליקלס ממשיך בטענותיו נגד סוקרטס כי הוא מיתמם ועוסק בדברים שאינם קשורים לטענותיו; סוקרטס, מצידו, ממשיך להשתמש בטענותיו של קאליקלס כנגדו. קאליקלס מנסה לטעון שיש קשר בין ערכים טובים: הטוב הוא החכם, האמיץ והנהנה, ואילו הרע הוא הפחדן, הטיפש והסובל. סוקרטס פורך את הטענה על ידי עירוב בין הערכים, ומציין טיפשים מאושרים, או חכמים סובלים; הוא אף מציין כי אמיצים ופחדנים יגיבו באותה העוצמה לאירועים.
מהלך הדיאלוג > חלק אחרון

בחלק זה כמעט אין דיאלוגים. שלושת הדוברים הבינו כי לא יצליחו לעמוד בוויכוח בפני סוקרטס. גורגיאס מפציר בסוקרטס להמשיך בדיון על מנת להבין את טענותיו לעומק. קאליקלס משיב רק על מנת להביא את הדיון לסופו. סוקרטס חוזר שוב לטענתו שרטוריקה היא סוג של חנופה. הוא טוען כי כל רטוריקה היא מלאכת דיבור ללא ידיעה אמיתית מאחוריה, כיוון שהרטוריקן אינו איש מקצוע. סוקרטס מחשיב עצמו כאחד מהאנשים היחידים המתעסק באומנות המדינה, בניגוד לתפיסה המקובלת של אותו הזמן כי הפעילות פוליטית מותווית על ידי רטוריקנים וסופיסטים. בסוף הדיאלוג, מספר סוקרטס על השופטים היושבים בשאול ושופטים אנשים, לפי המיתולוגיה היוונית; הוא אומר כי בתחילה התבלבלו השופטים בשיפוטם, כי לא הביטו רק על נשמתם של הנידונים אלא גם על דברים שוליים. אבל עכשיו, אומר סוקרטס, כאשר אדם עומד מול השופט הוא נשפט רק לפי מצב נשמתו, ועל כן מסיים סוקרטס את דבריו בהטפת מוסר לעשיית טוב, להימנע מעוול, ולא להשקיע מאמץ במראית עין, כדי לזכות בדינם של שופטי השאול.
מאפייני הדיאלוג

גורגיאס הוא דיאלוג שקשה למקמו בין הדיאלוגים השונים. בחלקו הוא מאופיין כדיאלוג מוקדם לכל דבר. ישנו דיאלוג ער בין סוקרטס לחבריו, והוא מוצא סתירות ובעיות בדבריהם. הוא מוביל אותם ישר לכיוון אליו הוא מכוון תוך כדי גרימת מבוכה (מצב המכונה אפוריה). הוא גם אינו מציג את משנתו של אפלטון בבהירות כמו שאפשר לראות בדיאלוגים התיכוניים שלו (כמו פידון). מצד שני המבנה שלו שונה מהדיאלוגים המוקדמים. בחלקו סוקרטס מדבר הרבה יותר ונותן לחבריו לשאול אותו שאלות. לכן יש הסוברים כי גורגיאס הוא דיאלוג מוקדם ויש הסוברים כי הוא דיאלוג תיכון (כפי שמופיע בתבנית הדיאלוגים האפלטוניים).
ראו גם

פילוסופיה יוונית
דיאלוג
לקריאה נוספת

אפלטון, גורגיאס, מתוך כתבי אפלטון חלק ראשון (תרגם מיוונית: י. ליבס) הוצאת שוקן ירושלים 1997
שמואל שקולניקוב, פילוסופיה יוונית. כרך ב הוצאת האוניברסיטה הפתוחה 1997
הערות שוליים

↑  אפלטון, גורגיאס, עמוד 279-281
↑  אפלטון, גורגיאס, עמוד 288
↑  אפלטון, גורגיאס, עמוד 300-302
↑  אפלטון, גורגיאס, עמוד 303
↑  אפלטון, גורגיאס, עמוד 333–334
↑  אפלטון, גורגיאס, 339
↑  אפלטון, גורגיאס, עמוד 354
↑  אפלטון, גורגיאס, עמוד 385
↑  ש. שקולניקוב
| הדיאלוגים האפלטוניים |
| --- | --- | --- |
| הדיאלוגים המוקדמים | אותידמוס • אותיפרון • איאון • אפולוגיה • גורגיאס • היפיאס זוטא • כארמידס • ליסיס • לכס  • מנכסנוס • פרוטגורס • קריטון | אפלטון מצביע כלפיי מעלה, פרט מתוך הפרסקו "אסכולת אתונה" של הצייר האיטלקי רפאל |
| הדיאלוגים התיכוניים | המדינה • מנון • המשתה • פיידון • פיידרוס • פרמנידס • קרטילוס • תאיטטוס | אפלטון מצביע כלפיי מעלה, פרט מתוך הפרסקו "אסכולת אתונה" של הצייר האיטלקי רפאל |
| הדיאלוגים המאוחרים | החוקים • טימאיוס • מדינאי • סופיסט • פילבוס • קריטיאס | אפלטון מצביע כלפיי מעלה, פרט מתוך הפרסקו "אסכולת אתונה" של הצייר האיטלקי רפאל |
| שמקוריותם מוטלת בספק | אגרות • אלקיביאדס א' • אלקיביאדס ב' • הגדרות • אפינומיס • היפרכוס • היפיאס רבה • המאהבים המתחרים • מינוס • קליטופון • תאגס | אפלטון מצביע כלפיי מעלה, פרט מתוך הפרסקו "אסכולת אתונה" של הצייר האיטלקי רפאל |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007592872105171  PLWABN: 9810651186005606  BNE: XX2135169  BnF: cb12047618p (data)  GND: 4360456-0  LCCN: nr97038426  NDL: 032195803  NLA: 35770952  NLG: 285530  SELIBR: 260407  SUDOC: 027503380  VcBA: 492/10699  VIAF: 178144260   WorldCat (עם VIAF): 178144260
ג'ואן ריווייר

| --- | --- |

צילום משנת 1952
 לידה:  28 ביוני 1883 ברייטון, אנגליה, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה וצפון אירלנד 
 פטירה:  20 במאי 1962 (בגיל 78) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Joan Hodgson Verrall 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, הממלכה המאוחדת 
 השכלה:  פנימיית וייקומב אבי 
 
ג'ואן הודג'סון ריווייר (באנגלית: Joan Hodgson Riviere;‏ 28 ביוני 1883, ברייטון – 20 במאי 1962, לונדון) הייתה פסיכואנליטיקאית אנגלייה.
ריווייר הייתה הפסיכואנליטיקאית הבריטית הראשונה שלא למדה רפואה. הצטיינה בין היתר בתרגומיה לאנגלית מכתביהם של פרויד ומלאני קליין.
ביוגרפיה > ילדות וצעירות

ג'ואן ריווייר נולדה בשנת 1883 בברייטון, סאסקס, בשם ג'ואן הודג'סון ורול, כבתם של יו ג'ון ורול ושל אן לבית הודג'סון. האב היה עורך דין ונוטריון והאם הייתה בת של כומר אנגליקני (ויקאר). דוד מצד הרב, ארת'ור וולגר ורול היה פרופסור
בטריניטי קולג' (קיימברידג').
בילדותה ריווייר התחנכה בבית ההורים, בברייטון, על ידי אמה. ואחר כך המשיכה ללימודים בברייטון ובפנימייה לבנות וייקומב אבי. בגיל 17 היא נסעה לגותה בגרמניה, בה שהתה למשך שנה ורכשה שליטה מצוינת בשפה הגרמנית.
התעניינה באמנויות ועבדה תקופה כתופרת של בתי משפט.
ביוגרפיה > התחלת פעילותה בחוגי הפסיכואנליזה

בשנת 1907 התחתנה עם אוולין ריווייר וילדה את בתם דיאנה. באותה תקופה התאבלה קשות על מות אביה. ריווייר החלה להיות פעילה במאבק למען רפורמת הגירושים ולמען זכותן של הנשים להצבעה (סופרג'יסטיות).  דודה מצד אביה, ארת'ור וולגאר ורול ארגן לקח אותה למפגשים של החברה לחקר הנפש, ובנוסף היא פקדה את מפגשי האיגוד הפסיכולוגי הבריטי. במפגשים אלה גילתה את פרסומיהם של זיגמונד פרויד ושל ארנסט ג'ונס וגבר עניינה בפסיכואנליזה.
ב-1916 כשסבלה ממצוקה נפשית הופנתה לפסיכואנליזה טיפולית אצל ארנסט ג'ונס. בשנים 1916–1917 שהתה זמן מה בבית הבראה (סנטוריום) בגלל משבר נפשי. ג'ונס התרשם מאוד מהבנתה של ריווייר את העקרונות והתהליכים הפסיכואנליטיים. ב-1919 היא התקבלה כחברה בחברה הפסיכואנליטית הבריטית, שנוסדה זה עתה. בכנס בהאג בשנת 1930 היא פגשה לראשונה את פרויד וביקשה לעבור אנליזה אצלו. כמו כן התוודעה למלאני קליין.
ריווייר פעלה כעורכת לענייני תרגום של העיתון " International Journal of Psycho-Analysis" בשנים 1920–1937.
בשנת 1921 היא עבדה עם פרויד ויחד עם בתו של פרויד, אנה, עם ארנסט ג'ונס, ג'יימס סטרצ'י ואליקס סטרצ'י
ב"וועד המונחים" ובתרגום ספריו של פרויד לאנגלית. היא השגיחה על תרגומם ועריכתם של הכרכים א, ב ו-ד של אוסף ספריו של פרויד ונטען כי הייתה המתרגמת הטובה ביותר של עבודותיו של פרויד:"ג'ואן ריווייר, שאין כמוה", אותה יפהפייה אדווארדית עם כובע רחב השוליים ושמשייה אדומה", שתרגומיה יותר מכל אחד אחר שמרו את האנרגיה הסגנונית של פרויד".
בינתיים האנליזה האישית שלה אצל ג'ונס נתקלה בקשיים וכשהגיעה למבוי סתום, הפנתה אותה ג'ונס בשנת 1922 להמשיך בטיפול אצל פרויד עצמו בווינה.
ריווייר לא השתתפה ישירות בתנועה לשחרור האישה אולם המשגותיה על מורכבות ההתפתחות המינית של הנשים התקבלה בחיוב. לעומת זאת הביעה בקורת לגבי גישתו של פרויד לפסיכולוגיית האישה, ובמיוחד לגבי השערותיו על "התסביך הפאלי" של האישה.
ביוגרפיה > המשך פעילותה כפסיכואנליטיקאית

בשובה ללונדון, התחילה ריווייר להיות מעורה באופן פעיל בחברה הפסיכואנליטית הבריטית. בשנת 1924 פגשה שוב את מלאני קליין בזלצבורג והפכה לאחת התומכות הראשיות ברעיונותיה של קליין. בשנת 1929 עזרה לסילביה פיין לארגן את הכנס הבינלאומי לפסיכואנליזה באוקספורד. כאנליטיקאית הייתה ריווייר המנטורית של סוזאן אייזאקס, של ג'ון בולבי ושל דונלד ויניקוט והעניקה הדרכה לחנה סגל, הרברט רוזנפלד ולהנרי ריי. המודרכים שלה הוקירו את מקוריותה, את התבונה, הרגישות, את טוב לבה ואת התרבות הרחבה שלה, וכמו כן את לשונה החריפה ואת נמרצותה. ג'יימס סטרצ'י סיכם זאת בכך ש"הייתה אדם יוצא מן הכלל לחלוטין" ושכאשר במאמרה "השנאה" כתבה על "ההתרוממות רוח הנעימה שבהתגברות על מכשולים, או במציאת הדרך של עצמך" סמכה בהערותיה אלה על חוויות אישיות של עצמה.
בנוסף לתרגומיה מפרויד, פרסמה ריווייר גם מאמרים וספרים משל עצמה. ב-1929 פרסמה את "נשיות כמסווה" שבו חקרה את
השלב של ההתפתחות המינית של נשים משכילות במיוחד, שבו הנשיות היא מסיכה הגנתית הנדרשת להסתיר גבריות.
ב-1932 היא פרסמה את "הקנאה כמנגנון הגנה" שבו תפסה את הקנאה (jealousy) כהגנה נגד ה- envy, הקנאה שהתעוררה ב"מחזה הקדמון" (Urszene). ב-1936 היא כללה את ממצאיה של מלאני קליין על העמדה הדיכאונית בעבודתה "A Contribution to the Analysis of the Negative Therapeutic Reaction" "תרומה לאנליזה של תגובה טיפולית שלילית" . כמו כן ב-1936 בווינה לרגל המפגש לכבוד מלאת 80 לפרויד, הציגה ריווייר מאמר בהשראת קליין, בכותרת:"היווצרות הקונפליקט הנפשי בילדות הרכה" . גישתה הקלייניאנית הביאה אותה למתוח בקורת על עמדותיה התאורטיות של אנה פרויד בנוגע לפסיכואנליזה של הילדים.
תרומתה בתחום הזה בעת סימפוזיון משנת 1927 משכה את כעסו של פרויד.
היא קמה במיוחד נגד השקפתו של פרויד לגבי הופעת האני עליון אצל התינוק, על יכולת ההעברה שלו אל האנליטיקאי, שאותה היא מיחסת לעולמו הפנימי של התינוק. היא חוזרת על סוגיות האלה בעת הפולמוסים בתוך החברה הפסיכואנליטית הבריטית בתחילת שנות ה-1940 תוך גילוי יכולת ריאלית להסביר סוגיות תאורטיות מורכבות.
בשנים 1942–1944 מילאה ריווייר תפקיד פעיל, בעיקר כתומכת בפלג הקלייניאני, במחלוקות שבמסגרת החברה הפסיכואנליטית הבריטית. עם זאת בשנות ה-1950 התרחקה ריווייר מחוג החסידים של מלאני קליין.
ביוגרפיה > חייה הפרטיים

החל משנת 1906 הייתה ג'ואן ריווייר נשואה לעורך הדין אוולין ריווייר, בנו של הצייר הבריטי ממוצא הוגנוטי בריטון ריווייר. בשנת 1908 נולדה להם הבת היחידה, דיאנה.
ג'ואן ריווייר נפטרה במאי 1962 בסאסקס גארדנס בלונדון. יותר מאוחר התקיים טקס לזכרה במכון הפסיכואנליטי בלונדון.