stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כאב שיניים
כאב שיניים בטיסה או בצלילה

שינוי חד בלחץ האטמוספירי במהלך טיסה או צלילה לעומק עלול לגרום לכאב שיניים בתנאי שיש מחלה קיימת בשיניים, בחניכיים או בגת הלסת העליונה (סינוס). כמעט כל מחלה בחלל הפה עלולה לגרום לכאב זה: עששת, דלקת חניכיים, סתימה שבורה, דלקת מוך השן, שן כלואה, דלקת גת הלסת העליונה (סינוסיטיס) ועוד. בחיל האוויר הישראלי נמדדה היארעות של קרוב למקרה כאב שיניים אחד על כל 100 שעות-טיסה. 8.2% מטייסי חיל האוויר הישראלי דיווחו על מקרה אחד לפחות של כאב שיניים בטיסה במהלך הקריירה התעופתית שלהם. בדרך כלל הכאב חולף מיד עם התייצבות הלחץ האטמוספירי, אך לעיתים נדרשים לשם כך מספר שעות או מספר ימים. שינוי חד בלחץ האטמוספירי עלול גם לגרום לשבר שיניים או לשבר סתימות. אולם, שברים אלו יכולים להתרחש רק כאשר בשיניים ישנן סתימות לקויות ונגעי עששת נרחבים.
כאבי שיניים בספרות

שייקספיר התייחס לכאב שיניים בקומדיה "מהומה רבה על לא דבר": "מעולם לא היה פילוסוף שנשא בסבלנות כאב שיניים."
המשורר הלאומי הסקוטי רוברט ברנס חיבר שיר מרורים ושמו "פניה לכאב השיניים".
ההיסטוריון רוברט דארנטון, בספרו "השיניים התותבות של ג'ורג' וושינגטון: מדריך לא שיגרתי למאה השמונה-עשרה" טוען כי אנשי המאה השמונה-עשרה - הן הנאורים והן הנבערים - היו אחרים מאוד מאיתנו. הם היו שונים, בין היתר, כי הם סבלו בלי הרף מכאב שיניים. לדבריו:
באלפי המכתבים שקראתי, שנכתבו בידי אנשים מכל שכבות החברה במאה השמונה-עשרה, נתקלתי שוב ושוב בכאבי שיניים. הכאב חודר מבעד ללשון הארכאית ודמותו של הכותב עולה בדמיון, ממתינה בחרדה לעוקר שיניים נודד שיגיע העירה וישים קץ, בפרץ קצר של עינויים, לשבועות ארוכים של ייסורים קשים.
הערות שוליים

↑  צדיק, יהודה. "דלקת חניכיים נמקית" (PDF). נבדק ב-2008-07-15.
↑  Acute necrotizing ulcerative gingivitis
↑  Zadik, Yahuda. "Aviation dentistry: current concepts and practice" (PDF). נבדק ב-2009-01-26.
↑  Zadik, Yahuda; Chapnik, Lea; Goldstein, Liav. "In-Flight Barodontalgia: Analysis of 29 Cases in Military Aircrew". נבדק ב-2008-07-15.
↑  Zadik, Yehuda. "Barodontalgia Due to Odontogenic Inflammation in the Jawbone". נבדק ב-2008-07-15.
↑  Zadik, Yehuda. "Dental Fractures on Acute Exposure to High Altitude". נבדק ב-2008-07-15.
↑  "פנייה לכאב השיניים" מאת רוברט בורנס (באנגלית)
↑  ההקדמה למהדורה העברית, מאת מירי אליאב-פלדון
↑  השיניים התותבות של ג'ורג' וושינגטון, מאת: רוברט דארנטון, באתר "טקסט"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LNB: 000168590
יחסי אוסטרליה–פנמה

| יחסי אוסטרליה–פנמה |
| --- | --- |
אוסטרליה: פנמה


אוסטרליה: פנמה
שטח (בקילומטר רבוע)
7,741,228: 75,420
אוכלוסייה
26,778,707: 4,529,530
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,723,827: 83,382
תמ"ג לנפש (בדולרים)
64,373: 18,409
משטר
מונרכיה חוקתית   דמוקרטיה פרלמנטרית: רפובליקה

יחסי אוסטרליה–פנמה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הקהילייה של אוסטרליה לבין הרפובליקה של פנמה.
סקירה כללית

אוסטרליה ופנמה משתתפות שתיהן בפורום הבינלאומי לשיתופי פעולה - מזרח אסיה-אמריקה הלטינית ולוקחות בו חלק פעיל. אוסטרליה היא מדינה משקיפה בארגון סיכ"ה - Sistema de la Integración Centroamericana, מערכת האינטגרציה של מדינות מרכז אמריקה.
ב-2001 הקימה הממשלה האוסטרלית את ארגון COALAR - המועצה האוסטרלית לקשרים עם אמריקה הלטינית. המועצה פעילה בכל תחומי העניין החל מעסקים, כלכלה וחינוך, עד לתיירות ושיתופי פעולה תרבותיים.
לאזרחי פנמה ישנן הטבות רבות במערכת החינוך האוסטרלית בעת רישום אליה - בין החודשים אפריל ליוני הם זכאים למלגות מיוחדות ולמורים פרטיים שיעזרו. אוסטרליה עוזרת רבות לפנמה בענייני פיתוח, היות שמדובר במדינה מתפתחת ללא משאבים מיוחדים וגירעונות כספיים. אוסטרליה תרמה כ-100 מיליון דולר אמריקאי לפנמה בין השנים 2010-2014.
נציגות דיפלומטית

אוסטרליה אינה מיוצגת בפנמה, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי. השגרירות המייצגת שלה בפנמה היא זו המצויה במקסיקו-סיטי, בירת מקסיקו.
פנמה אינה מיוצגת באוסטרליה בדרג השגרירות. פנמה מיוצגת באוסטרליה בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה שהיא מחזיקה בבארדוול, פרבר של סידני, העיר הגדולה במדינה.
כף מיי

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  מפרץ דלאוור, האוקיינוס האטלנטי 
 קואורדינטות:  38°57′33″N 74°55′39″W﻿ / ﻿38.959166666667°N 74.9275°W﻿ / 38.959166666667; -74.9275
 נתונים מדיניים
 מדינה:  ארצות הברית 
  (למפת ניו ג'רזי מוגדלת) טרנטון ניוארק ג'רזי סיטי פטרסון לייקווד טומס ריבר קמדן ויינלנד פרסיפני-טרוי הילס אטלנטיק סיטי ניו יורק פנסילבניה דלאוור האוקיינוס האטלנטיכף מיי(למפת ניו ג'רזי רגילה) טרנטון ניוארק ג'רזי סיטי פטרסון לייקווד טומס ריבר קמדן ויינלנד פרסיפני-טרוי הילס אטלנטיק סיטי ניו יורק פנסילבניה דלאוור האוקיינוס האטלנטיכף מיי
 
ביצות בכף מיי.
שקיעה ב"חוף השקיעה" בכף מיי.
כף מיי (באנגלית: Cape May) הוא חצי אי הממוקם בקצה הדרומי של מדינת ניו ג'רזי שבארצות הברית.
גאוגרפיה

הכף מהווה את הקצה המזרחי של מפרץ דלאוור – ממזרח לכף נמצא האוקיינוס האטלנטי, וממערב לו מפרץ דלאוור. הכף נקרא על שם קורנליוס יאקובסן מיי, מגלה ארצות הולנדי אשר חקר את האזור עבור חברת הודו המזרחית ההולנדית.
שלוש עיריות חולקות את האי - קייפ מיי, קייפ מאי פוינט ומערב קייפ מאי. בחצי האי ממוקמת העיר קייפ מיי, אחד מאתרי הנופש הוותיקים ביותר באמריקה הצפונית, אשר נוסדה בראשית המאה ה-18. ב-11 במאי 1976 הוכרזה העיר כולה כאתר היסטורי לאומי של ארצות הברית בשל האדריכלות הוויקטוריאנית הייחודית שהשתמרה בה.
ביצות כף מיי מהוות אתר קינון לציפורי ים, ועל כן ממוקמים בכף אתרי שימור רבים על מנת להגן על הציפורים המקננות. תצפית הציפורים של כף מיי פועלת לשימור אתרי הקינון ולהגנה על ציפורי הים.
בכף ממוקם בסיס הטירונות של משמר החופים של ארצות הברית.
הערות שוליים

↑  America's original seaside resort, CapeMay.com
כאב שריר מושהה

כאב שריר מושהה (באנגלית: Delayed onset muscle soreness, בקיצור: DOMS) הוא כאב שריר ונוקשות המורגשים במשך שעות עד ימים לאחר אימוני כושר גופני מאומצים.
הכאב החזק ביותר מורגש 24 עד 72 שעות לאחר האימון, והוא נגרם כנראה כתוצאה מהתארכות יתר של סיבי השריר, הגורמת לפצעים מיקרוסקופיים (microtrauma).
כאב זה זוהה והוגדר בשנת 1902 על ידי חוקר בשם תיאודור יו, מאוניברסיטת שארלוטסוויל.
כאב שריר מושהה הוא אחד משני התסמינים של נזק לשריר הנגרם כתוצאה מפעילות גופנית. הסימפטום השני הוא כאב שריר חד (אנ'), המופיע במהלך פעילות גופנית או מיד אחריה.
כאב שריר מושהה הוא כאב עמום. מצב זה שונה מכאבים חזקים מאוד, העלולים להעיד על תמס שריר (ראבדומיוליזיס), מצב שבו נהרסת מעטפת התאים בשריר, ומלווה בחולשה כללית, נפיחות ושתן אדום או כהה.
מאפיינים

כאב שריר מושהה מורגש ככאב עמום בשריר הפגוע, המלווה לעיתים קרובות עם רוך או קשיחות בשריר. הכאב מורגש בדרך כלל רק כאשר השריר נמתח או נלחץ, ולא מורגש כאשר הוא במנוחה.
לרוב, עוצמת הכאב עולה ב-24 השעות הראשונות לאחר האימון, ולאחר מכן עולה ויורדת במשך מספר ימים, עד שבוע.
גורמים לכאב, והקשר בינו לתופעות אחרות

כאב שריר מושהה נגרם על ידי פעילות גופנית המאריכה את השרירים תחת עומס (כיווץ אקסצנטרי). בדרך כלל תרגילים אחרים, כמו תרגילים איזומטריים (סטטיים) או אימון קונצנטרי (המקצר את השריר), אינם גורמים לכאב זה.
כאב שריר מושהה פירושו שנגרם נזק לשריר, אך עוצמת הכאב איננה משקפת בהכרח את עוצמת הנזק שנגרם לשריר. כמו כן, אימון גופני מאומץ עלול לגרום לירידת כוח, טווח תנועה מופחת, ונפיחות בשריר. הוכח כי שינויים אלה מתפתחים באופן עצמאי ואינם קשורים לכאב.
מניעה

ניתן לצמצם את הסיכוי לכאב שריר מושהה על ידי אימון הדרגתי, במיוחד כאשר מתחילים תוכנית אימונים חדשה.
על פי מספר מחקרים, תרגילי חימום לפני אימון ומתיחות לאחר אימון - אינם מונעים כאבי שריר, וחזרה מרובה על תרגילי מתיחות עלולה כשלעצמה לגרום לכאב.
השימוש בביגוד המתאים לאימון גופני מפחית מעט את עוצמת הפציעה המיקרוסקופית בזמן האימון, ועשוי למנוע כאבי שריר.
תזונה נכונה, הכוללת שתייה במידה מספקת, תורמת למניעת הכאב. מחקרים הראו הקלה בכאבים לאחר צריכה של כורכומין. לוויטמין C לא הייתה השפעה.
טיפול

בדרך כלל הכאב נעלם עד 72 שעות לאחר הופעתו, ואין צורך לטפל בו. פעילויות המגבירות את זרימת הדם לשריר עשויות לסייע במידת מה, בהן אימון גופני בעצימות נמוכות, עיסוי, מרחצאות חמים או ביקור בסאונה.
טבילה במים קרים נמצאה כלא יעילה בהקלת כאבי שריר במחקר אחד, אך יעילה במחקר אחר.
יצחק שפירא (איש חינוך)

יצחק שפירא (26 באוגוסט 1907 – 13 באפריל 1993) היה איש חינוך ישראלי, שכיהן כמנהל בית הספר הריאלי בחיפה.
חייו

שפירא נולד בט"ז באלול תרס"ז לאברהם יעקב שפירא ולאסתר בת נתן דוד רבינוביץ בפרצ'ב שבפולין, בן לשושלת אדמו"רים של חסידות דרוהוביץ', צאצאי המגיד מקוז'ניץ. אחיו הוא הסופר ש. שלום. עלה לארץ ישראל בשנת 1922 יחד עם כל משפחתו, בראשות סבו האדמו"ר מדרוהוביץ' רבי חיים מאיר יחיאל שפירא. ב-1925 הצטרף עם אביו, האדמו"ר מדרוהוביץ' רבי אברהם יעקב שפירא, לקבוצת החסידים שייסדו את כפר חסידים בעמק זבולון, בראשות קרובי משפחתו האדמו"ר מקוז'ניץ והאדמו"ר מיבלונה.
בשנות החמישים היה מנהל בית הספר התיכון של קריית מוצקין, מוסד שהקים ד"ר ארתור בירם והיה בשעתו בחסותו של בית הספר הריאלי. משם עבר שפירא לנהל את חטיבת הביניים של בית הספר הריאלי, ובשנת 1955, לאחר התפטרותו של יוסף בנטוויץ', מונה למנהל בית הספר הריאלי. כיהן בתפקידו עשרים ושמונה שנה, עד פרישתו בשנת 1983. לאחר מכן המשיך ליטול חלק פעיל בניווט בית הספר ושימש כנשיאו, עד פטירתו.
שפירא הטביע את חותמו על אופיו ודרכו של בית הספר הריאלי. במהלך שנות כהונתו שונה מבנה בית הספר (שש כיתות יסוד ושש כיתות תיכון), נפתחו כיתות התיכון במרכז הכרמל, ונפתחו מגמות לימוד נוספות. הוא ראה בשותפות של כל אנשי סגל בית הספר - מורים, פקידים, עובדי האחזקה - כעין אחווה משפחתית, וכינה זאת "משפחת בית הספר הריאלי".
יצחק שפירא נפטר ב-1993 (כ"ב בניסן) ונטמן בבית העלמין בנווה דוד.
על שמו כיכר בעיר חיפה.
שיטתו החינוכית

שפירא החשיב את החינוך החברתי-ערכי לא פחות מאשר את החלק הלימודי בבית הספר. הוא שאף לחינוך לדמוקרטיה, לא רק כשיטת משטר אלא כהשקפת עולם הומניסטית. הוא ראה חשיבות רבה בחינוך לשירות הכלל, ומתוך גישה זו טיפח את הגדנ"ע ואת שבטי הצופים שליד בית הספר, ובמשך מספר שנים אף שימש בעצמו ראש שבט "משוטטי בכרמל", שלימים השתלב עם הצופים.
בד בבד עם הראייה המערכתית, היה בעיניו ערך עליון לתלמיד הבודד. הוא קרא לכך "דיני נפשות" והקדיש שעות רבות מזמנו, כולל ימי שישי אחר הצהרים, למפגשים עם אותם תלמידים שראה אותם כזקוקים לכך. הללו כונו "ילדי שפירא". לדבריו "העשייה הייתה למען העשייה", וכפי שהוא הגדיר זאת: "שכר מעשה - מעשה". הוא קלט לבית הספר תלמידים טעוני טיפוח, בוגרי בתי ספר יסודיים שנמצאו ראויים על ידי מוריהם, אך לא יכלו להרשות לעצמם תשלום שכר לימוד. הוא דאג להם לשיעורי עזר ולליווי חינוכי. קליטתם נעשתה במסגרות הרגילות של כיתות בית הספר ולא ב'הקבצות' מיוחדות. בכך הקדים את הרפורמה שנועדה להביא לאינטגרציה בחינוך.
ספריו

מנקודת מבטו של מחנך: לקט מאמרים ותגובות, 1971
דפים מספר חייו של מחנך (אוטוביוגרפיה), 1974
דברי ימי העמים בעת החדישה: המאבק על שלטון עולמי, 1978
בשירות חינוכי: פרשת שירות של מחנך-מנהל במוסד חינוך על-יסודי עצמאי (אוטוביוגרפיה), 1987
במעגלי החינוך בישראל: מאמרים ותגובות, 1980
מכתבים למחנך ומסה על יחסי מורים ותלמידים, 1985
החינוך בהווי ימינו: מאמרים ותגובות, 1989
הרפורמה והאינטגרציה: מובאות וקטעי מקורות, 1990
הערות שוליים

↑  ”... משם עבר לנהל את הכיתות התיכוניות הבינוניות שלנו בהדר.” - מתוך: נעמי סרוקה, חידון שנת ה-90: יצחק שפירא, באתר בית הספר הריאלי - נכתב לפי "ידיעות למורים", גיליון 298, קיץ תשס"ג 2003
↑  אמציה פלד, כיכר שפירא, בתוך "מדריך רחובות חיפה", באתר האינטרנט של עיריית חיפה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308267305171  ISNI: 0000 0000 7268 924X  LCCN: n86010253  VIAF: 101372497   WorldCat (עם VIAF): 101372497
כף מליאס

| --- | --- |

כף מליאס, שהים הסובב אותו ידוע בבוגדנותו. המגדלור נראה בחזית הצילום בצד ימין
 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  הים התיכון 
 קואורדינטות:  36°26′17″N 23°11′55″E﻿ / ﻿36.438055555556°N 23.198611111111°E﻿ / 36.438055555556; 23.198611111111
 נתונים מדיניים
 מדינה:  יוון 
  (למפת יוון מוגדלת) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןכף מליאס(למפת יוון רגילה) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןכף מליאס
 
כֵּף מַלֵיאָס (ביוונית: Ακρωτήριον Μαλέας וגם Καβομαλιάς, קבומליאס; ביוונית עתיקה: כף מַלֵאַה) הוא שמם של כף ושל חצי אי בדרום מזרח הפלופונסוס שביוון. כדי להבחין בין השניים מכונה לעיתים חצי האי בשם "אֶפִּידַבְרוֹס לִימִירָה" (Επίδαυρος Λιμηρά), על שם העיר העתיקה אפידאורוס ששכנה בו. הכף מפריד בין מפרץ לקוניה במערב לים האגאי במזרח, והוא הנקודה הדרומית ביותר של יוון היבשתית אחרי כף מטפן. הים סביב הכף ידוע בבוגדנותו והשיט בו מסוכן וקשה בשל מזג האוויר ההפכפך והסערות העזות והתכופות המאפיינים אותו. על הכף ניצב אחד מן המגדלורים הגדולים ביותר בים התיכון, שכיום אינו פועל יותר.
גאוגרפיה

כף מליאס הוא יחידת-מחוז של לקוניה. חצי האי כולו וחלק מן החוף המזרחי שייכים לרשות המקומית מונמבסיה (Μονεμβασία). בקצה הדרומי של חצי האי משתרעת היחידה המוניציפלית בוֹייס (Βοιές), אשר הגדולה בעריה היא נֵאַפּוֹלִי ( Νεάπολη). ממערב לחצי האי שוכן האי אלפוניסוס (Ελαφόνησος), המפורסם בחופיו החוליים והארוכים.
היסטוריה

בעת העתיקה עבר ליד כף מליאס אחד מנתיבי הספנות העיקריים שקישרו בין מזרח הים התיכון למערבו. הים הסוער סביב הכף נודע לשמצה עוד בימי קדם, והוא נזכר לראשונה באודיסיאה. הומרוס מתאר כיצד הסיטו הרוחות העזות את אונייתו של אודיסאוס וגזרו עליו שנות נדודים נוספות בטרם הצליח לשוב לביתו באיתקה.
גורל דומה פקד גם את יאסון והארגונאוטים בדרכם אל קולכיס:
חשיבותו של הכף פחתה עם פתיחת תעלת קורינתוס, שאיפשרה לאוניות לעקוף את הפלופונסוס ולא להקיפו. ברם, עדיין מתנהלת תנועה ערה של אוניות בסמוך לכף, שכן המעבר בתעלה אינו אפשרי לכלי שיט שרוחבם עולה על 21 מטרים.
לאחר כיבוש יוון במלחמת העולם השנייה החלו הגרמנים לבנות במקום מצודה להגנה ולתצפית על נתיב האוניות החשוב העובר ליד הכף, אך העבודות נפסקו עם סיום הכיבוש ב-1944.
מפה טופוגרפית של הפלופונסוס. כף מליאס מסומן בעיגול.
כף מקאיי

|  נתונים גאוגרפיים |
| --- | --- |
 מיקום:  האוקיינוס הדרומי 
 קואורדינטות:  77°42′00″S 168°31′01″E﻿ / ﻿77.7°S 168.517°E﻿ / -77.7; 168.517
 נתונים מדיניים
 מגלה:  משלחת דיסקברי 
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיכף מקאיי(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיכף מקאיי
 
כף מקאיי או כף מאקאיי (באנגלית: Cape MacKay) היא לשון יבשה מכוסה קרח המהווה את הקצה הדרום מזרחי של האי רוס, שבאנטארקטיקה.
היסטוריה > גילוי ומיפוי הכף

הכף התגלתה על ידי המשלחת הבריטית הלאומית לאנטארקטיקה (משלחת דיסקברי) (אשר חקרה את אנטארקטיקה, בין השנים, 1901 – 1904).
היסטוריה > מקור השם

לשון היבשה נקראה על שם רב החובל הארי מקאיי (Captain Harry MacKay), מפקד הספינה טרה נובה (Terra Nova), אחת מספינות הסיוע למסע.
יחסי אוסטרליה–פרו

| יחסי אוסטרליה–פרו |
| --- | --- |
אוסטרליה: פרו


אוסטרליה: פרו
שטח (בקילומטר רבוע)
7,741,228: 1,285,216
אוכלוסייה
26,778,707: 34,307,937
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,723,827: 267,603
תמ"ג לנפש (בדולרים)
64,373: 7,800
משטר
מונרכיה חוקתית פדרלית: רפובליקה

יחסי אוסטרליה–פרו הם יחסי החוץ בין הקהילייה של אוסטרליה והרפובליקה של פרו.
סקירה כללית

אוסטרליה ופרו כוננו את היחסים הדיפלומטיים ביניהם ב-1 במרץ 1963. שתי המדינות חברות ב-APEC ובאו"ם. שגרירות אוסטרליה הייתה פעילה בפרו עד 1986, ונפתחה מחדש בשנת 2010.
אוסטרליה מייצגת 0.4% מההגירה הבינלאומית של פרואנים לשנת 2013. באוסטרליה חיים 8,840 פרואנים לפי המפקד האוסטרלי משנת 2011.
ב-12 בפברואר 2018 נחתם הסכם הסחר החופשי בין פרו לאוסטרליה. ב-12 בפברואר 2019 אישרה פרו את הסכם הסחר החופשי.
נציגויות דיפלומטיות

אוסטרליה מחזיקה בפרו שגרירות בלימה.
פרו מחזיקה באוסטרליה שגרירות בקנברה ו-4 קונסוליות בבריסביין, מלבורן, פרת' וסידני.
ישיבת נתיב טפחות

| --- | --- |

ישיבת ההסדר נתיב טפחות; בית המדרש מימין, ומעליו הקרוואנים למגורי התלמידים; צולם באמצעות רחפן
 ישיבת הסדר
 השתייכות:  ציונות דתית
 תקופת הפעילות:  2001 - התשס"א – הווה
 מייסדים:  הרב אייל גריינר הרב אביגדור ויצמן
 בעלי תפקידים
 מנהל:  מוטי יגר
 ראש ישיבת ההסדר:  הרב אייל גריינר
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°52′15″N 35°25′10″E﻿ / ﻿32.870888888889°N 35.419416666667°E﻿ / 32.870888888889; 35.419416666667
 www.yht.org.il
  (למפת הגליל העליון מוגדלת) ישיבת נתיב טפחות(למפת הגליל העליון רגילה) ישיבת נתיב טפחות(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ישיבת נתיב טפחות(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ישיבת נתיב טפחות
 
ישיבת טפחות היא ישיבת הסדר במושב טפחות, שבמועצה אזורית מרום הגליל. ראש הישיבה הוא הרב אייל גריינר.
היסטוריה

בשנת ה'תשס"א (2001) נוסדה הישיבה על ידי הרב אביגדור ויצמן והרב אייל גריינר העומד בראשותה מיום הקמתה ועד היום, מתוך מגמה לחזק את הנוכחות היהודית בגליל.
בשנת 2008 הוקמה בישיבה שכונת קרוואנים לזוגות צעירים ע"ש רס"ן רועי קליין. השכונה משמשת את צוות הישיבה ואברכיה. בשנת 2012 הונחה אבן הפנה להקמת בית המדרש בהשתתפות ידידי הישיבה, וביניהם הרב יונתן זקס, וקורט רוטשילד. בשנת 2015 נחנך מבנה בית המדרש וכיתות הלימוד של הישיבה. אולם בית המדרש נושא את שמו של הרב זקס ז"ל. בשנת 2018 נחנכו 2 מבני מעונות חדשים.
כיום

מאז הקמת הישיבה גדל המושב משלושים משפחות למאה כיום, כאשר רבות מהמשפחות שהצטרפו בשנים האחרונות הם בוגרי הישיבה ומשפחות שהגיעו בעקבות הישיבה. כיום נמצא היישוב בשלבים של הרחבה קהילתית של 115 מגרשים נוספים, ההרחבה הגדולה ביותר במגזר הכפרי בגליל.
בישיבה לומדים כ-90 תלמידים המשלבים לימודי תורה ביחד עם שירות צבאי ופעילות קהילתית ברחבי מרום הגליל.
לאור הצמיחה במספר התלמידים והאברכים, לצד המחסור בדירות בטפחות, החלה הישיבה לשלוח אברכים לטבריה, שם הם פעילים בבתי כנסת והעברת שיעורים לתושבים. לשנת הלימודים תשפ"ד, נרשמו מספר שיא של 50 תלמידים לשיעור א. בתחום ההתיישבות, הישיבה לוקחת חלק משמעותי בהקמת היישוב רמת ארבל.
דרכה של הישיבה

הישיבה מתאפיינת באווירה לימודית המבקשת לשלב בין הלכה לאגדה בין נגלה לנסתר ובין עיון לבקיאות. דגש רב מושם בישיבה על השקידה והעמל יחד עם הקשר האישי בין הרמי"ם וראש הישיבה לבין התלמידים ומגוון שיעורים שעוסקים בפיתוח ושכלול כוחות הנפש של כל לומד ולומד.
מרכז המתנדבים

בישיבה ישנו מרכז מתנדבים המופעל על ידי התלמידים ומשפחות האברכים ופועל כל שבוע. מפעולותיו:
הפעלת גמ"ח של מנות מזון המחולק למשפחות נזקקות במתן בסתר בכל שבוע כבר.
פרויקט 'ופרצת' ע"ש פרידה ויהודה קליגמן – תנועת ילדים לילדים בגילאי 6-12 אשר הוקמה מתוך הצורך לפעילות בלתי פורמלית לילדי מרום הגליל בשעות אחה"צ.
פרויקט 'חבר לחיים' – ביקורים אצל קשישים לשיח משותף וסיוע טכני בבתיהם.
הקפה עלינו – סיוע למשפחות עם ילדים בעלי צרכים מיוחדים. הפוגה להורים בזמן שהמתנדבים מגיעים לפעילות בבית עם הילדים.
מחנה לגאסי – מחנה קיץ לבני הנוער במרום הגליל . פועל מזה 6 שנים בהשתתפות 100 חניכים כל שנה.
בנוסף, הישיבה חוכרת ומתחזקת מזה 8 שנים כרם זיתים בשטח של 70 דונם מתוך צורך שעלה לשמור על הקרקעות החקלאיות באזור.
תפילת יום העצמאות בבית מדרש החדש
תפילת ר"ח אייר ברמת ארבל עם הרב שמואל אליהו
תלמידי הישיבה בכרם זיתים
יהודה אריה פרלוב

רבי יהודה אריה פֶּרְלוֹב (בכתיב יידי: פּעֶרלאָוו; ה'תרל"ח – י' באלול ה'תשכ"א) היה רב בפולין והאדמו"ר מנובומינסק בארצות הברית, מראשי אגודת ישראל בארצות הברית וממייסדי אגודת האדמו"רים.
קורות חייו

נולד בנובומינסק (פולין, בשעתו חלק מהאימפריה הרוסית) לרבי יעקב מנובומינסק ולחוה בת רבי לייבוש ליברזון מפרוסקורוב. נשא את אסתר רייזל בתו של רבי דוד טברסקי ממקרוב (אנ') (בנו של רבי יעקב יצחק ממקרוב וחתן רבי אברהם מטריסק). הוסמך להוראה על ידי רבי אליהו חיים מייזל, רבי יואב יהושע וינגרטן ורבי משה נחום ירושלמסקי. מספר שנים לאחר פטירת אביו התמנה לרבה של ולודבה. מסופר כי רבי חיים מבריסק שיבח את ידיעותיו בהלכה. נהג לסיים תלמוד בבלי בכל שלוש שנים. התפרסם גם בבקיאותו בספר הזוהר.
במלחמת העולם הראשונה ברח למינסק, ולאחריה, כשחזר לפולין, התיישב בלובלין.
בשנת ה'תרפ"ב היגר לארצות הברית על פי הצעתם של יוצאי ולודבה בארצות הברית. בבואו לארצות הברית התגורר בתחילה בלואר איסט סייד, שם התפלל בבית הכנסת של יוצאי קהילת אופעלע, שם גם הקים את קהילת "מנחת יהודא". לאחר מכן עבר לוויליאמסבורג. לצד כהונתו כאדמו"ר, שימש גם כרב ופסק שאלות למעשה. הוא נהג לשבות רבות בקהילות שונות בארצות הברית אליהן הוזמן. היה אחד מראשי אגודת ישראל בארצות הברית, וחבר הוועד הפועל שלה.
יחד עם רבי יהושע השל רבינוביץ ממונסטריטץ', רבי מרדכי חודורוב מטולנה-ויז'ניץ ורבי דוד מרדכי טברסקי מטולנה, ייסד את אגודת האדמו"רים בארצות הברית. פעל רבות למנוע חילולי שבת מצד יהודים בעלי עסקים בקרבת מקום מגוריו.
בשנת ה'תש"ו ייסד בבית מדרשו את "ישיבת ר' לוי יצחק מברדיטשוב זצ"ל" על שם זקנו רבי לוי יצחק מברדיטשוב, בה למדו כ-100 תלמידים ויותר.
נפטר[דרושה הבהרה] בי' באלול ה'תשכ"א ונקבר בניו יורק, בחלקת נובומינסק בבית הקברות "בית דוד" (אנ').
הנצחה

ישיבת "קול יהודה", שהוקמה על ידי נכד אחיו רבי יעקב פרלוב מנובומינסק, נקראה על שמו.
משפחתו

אחיו הבכור רבי אלתר ישראל שמעון פרלוב – ממלא מקום אביהם בנובומינסק
גיסו רבי משה מרדכי השיל – האדמו"ר ממז'יבוז'-ורשה.
אחיו הצעיר רבי שלמה חיים פרלוב – רב ואדמו"ר בבולחוב שבגליציה
בנו דוד – נפטר בצעירותו באייר תשי"ב.
בנו אהרן.
בתו פייגה – נישאה לזאב חיים מינקוביץ.
ספריו

לב אריה החדש על התורה, שני חלקים, ירושלים תרצ"ג. רי"א פרלוב נסע לארץ ישראל במיוחד עבור הדפסת הספר.
קול יהודה – דרשות.
לקריאה נוספת

אשר זלקא ראנד, "הרב ר' יהודה ארי' פערלאוו שליט"א", בתוך: תולדות אנשי שם, ניו יורק תש"י, עמ' 102, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום)
הרב אברהם יצחק ברומברג, מגדולי החסידות – חלק כ' (נסכיז, לכוביץ, קיידנוב, נובומינסק), ירושלים תשכ"ג, עמ' ק"ס-קס"ב, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים).
יצחק אלפסי, "רבי יהודה אריה פרלוב מנובומינסק–וולודאבה", בתוך: תורת החסידות, חלק ב', עמ' 22, ירושלים תשס"ט, באתר אוצר החכמה.
יונה לנדא, "רבי יהודה ארי' פערלאוו פון נאוואמינסק", בתוך: מאקארוב, ניו יורק, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים)
אשכול אודות "רבי יהודה ארי' פערלאוו מ'נאוואמינסק – י' אלול תשכ"א", בפורום "אידישע וועלט".
לב אריה החדש
חלק א', ירושלים תרצ"ג, באתר אוצר החכמה / לב אריה החדש – חלק א', ירושלים תרצ"ג, באתר היברובוקס
חלק ב', ירושלים תרצ"ג, באתר אוצר החכמה / לב אריה החדש – חלק ב', ירושלים תרצ"ג, באתר היברובוקס
קול יהודה, ניו יורק תש"ו, באתר אוצר החכמה / וקול יהודה, באתר היברובוקס
הערות שוליים

↑  ראו תורת רבותינו מבריסק, סוכת הלויים, ירושלים תשע"ג, עמ' מ"ז, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום).
↑  הפרדס - כ, ניו יורק תרפ"ז–תשנ"ד, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312583905171  VIAF: 242797621   WorldCat (עם VIAF): 242797621
יעקב הרצוג

| --- | --- |

יעקב הרצוג בפברואר 1968
 לידה:  21 בדצמבר 1921 דבלין, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  9 במרץ 1972 (בגיל 50) ירושלים, ישראל 
 מדינה:  אירלנד 
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 תקופת כהונה:  ? – 9 במרץ 1972 
 תקופת הפעילות:  ? – 9 במרץ 1972 
 תפקידים בולטים:  שגריר 
 בן או בת זוג:  פנינה הרצוג 
 צאצאים:  Shira Herzog 
 
הרב יעקב דוד הרצוג (21 בדצמבר 1921, כ' בכסלו ה'תרפ"ב – 9 במרץ 1972, כ"ג באדר תשל"ב) היה משפטן ודיפלומט ישראלי.
ביוגרפיה

יעקב הרצוג נולד בשנת 1921 בדבלין שבאירלנד לרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג (לימים הרב הראשי האשכנזי השני לישראל) ושרה, ונקרא על שם הרב יעקב דוד וילובסקי, רבו של אביו. הוא אחיו הצעיר של חיים הרצוג, לימים הנשיא השישי של מדינת ישראל, ודודו של יצחק הרצוג הנשיא ה-11 של מדינת ישראל.
הרצוג גדל באירלנד, עלה לארץ ישראל בשנת 1937, והוסמך לרבנות ולדיינות ("יורה יורה ידין ידין") על ידי הרב איסר זלמן מלצר בשנת ה'תש"ח. לאחר מכן למד באוניברסיטה העברית בירושלים משפטים והוסמך לעורך דין ואחר כך קיבל תואר ד"ר במשפט בינלאומי מאוניברסיטת אוטאווה.
הרצוג שירת בשירות הידיעות של "ההגנה". לאחר הקמת המדינה הצטרף למשרד הדתות שם שימש אחראי על הדתות הנוצריות בישראל. בתפקידו זה גילה את כישוריו הדיפלומטיים, בהיותו בקשר עם ראשי העדות והכנסיות וגם עם הוותיקן. בהדרגה הצטרף לצוות משרד החוץ בו שירת בתפקידים בכירים. בשנים 1948 עד 1954 היה יועץ לענייני ירושלים במשרד החוץ, ראש מחלקת ארצות הברית במשרד החוץ בשנים 1954 עד 1957, ויועץ מדיני לראש הממשלה דוד בן-גוריון בשנים 1956 עד 1957.
בשנים 1957 עד 1960 היה ציר בשגרירות ישראל בוושינגטון, ובשנים 1960 עד 1963 שירת כשגריר בקנדה. נודע בשל ויכוח מפורסם שניהל ב-31 בינואר 1961 עם ההיסטוריון הבריטי ארנולד טוינבי, אשר השווה את הנכבה לשואה.
בספטמבר 1963 קיים בלונדון מפגש ראשון עם חוסיין, מלך ירדן.
בשנת 1965, עם התפטרותו של הרב ישראל ברודי מתפקידו כרב ראשי של בריטניה, הוצע התפקיד להרצוג. לאחר התלבטויות רבות הוא ניאות לקבל עליו את התפקיד, אולם מסיבות בריאותיות תוכניתו לא יצאה לפועל.
בשנת 1969 נענה לפנייתם של הרב שאר-יישוב כהן והפילולוגית רבקה שריבמן-כהן-צדק ונרתם לארגון צדק-מדות-מוסר שהקים אגודה. הוא שימש כיו"ר האגודת צדק-מדות-מוסר מיום הווסדה בשנת 1969 ועוד יום מותו בשנת 1972.
משנת 1966 ועד מותו בשנת 1972, בתקופת כהונתם של לוי אשכול וגולדה מאיר, שימש כמנכ"ל משרד ראש הממשלה. תרם לשיפור הקשרים עם הוותיקן לאחר מלחמת ששת הימים, וניהל מגעים דיפלומטיים עם המלך חוסיין.