stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנפת אגם

| אנפת אגם |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: שקנאים
משפחה:: אנפתיים
סוג:: אנפת אגם
שם מדעי
 Ardeola ‏בויה, 1822

אנפת אגם (שם מדעי: Ardeola; משמעות השם מלטינית: "אנפה קטנה") הוא סוג של עופות ממשפחת האנפתיים החיים לאורך דרום ודרום-מזרח אסיה ואפריקה שמדרום לסהרה וכן במדגסקר. המין אנפית סוף מצויה גם בדרום אירופה וכן בישראל. בני סוג זה דומים במראם מעט לאנפית או לאנפית בקר, אך בעלי צוואר מעט יותר ארוך.
אנפות אלה הן קטנות יחסית, באורך של 40 עד 50 ס"מ ועם מוטת כנפיים של 80 עד 100 ס"מ. הן בעלות צוואר קצר ומקור צהוב ארוך כשהגוף חום או חום בהיר ולרוב מפוספס לאורך החזה. אנפות אלה חיות לרוב ליד ביצות ומקווי מים עומדים ומחפשות בהם טרף של דגים וחרקים. הן מקננות בין העצים בקבוצות גדולות של אנפות.
מינים

אנפית סוף הודית (Ardeola grayii)
אנפית סוף (Ardeola ralloides)
אנפית סוף סינית (Ardeola bacchus)
אנפית סוף ג'אווה (Ardeola speciosa)
אנפית סוף מלגשית (Ardeola idae)
אנפה אדמונית-בטן (Ardeola rufiventris)
אנפה נמרית

| אנפה נמרית |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: שקנאים
משפחה:: אנפתיים
סוג:: אנפה נמרית
שם מדעי
 Tigrisoma ‏סווינסון, 1827

אנפת נמרית (שם מדעי: Tigrisoma) הוא סוג של עופות ממשפחת האנפתיים החיים רק באמריקה הטרופית שבין דרום ארצות הברית ולאורך אמריקה המרכזית, הקריביים ואמריקה הדרומית עד לצפון ארגנטינה וצ'ילה. הסוג תואר ב-1827 בידי החוקר האנגלי ויליאם ג'ון סווינסון (אנ') ומשמעות שמו: "tigris" - טיגריס (מכונה בטעות "נמר") ו-"sôma" - גוף. בסוג שלושה מינים.
מאפיינים

אנפות אלה קטנות יחסית, באורך של 60 עד 80 ס"מ והם דומות בצורתן לאנפה מסורטטת או לאנפית וכן לאנפת מקור סירה. אנפות אלה בעלות ראשים וצווארים רחבים וקצרים, ומקור צהוב ארוך. הגוף בעל גוונים חומים עד אדמוניים ולאורך הכנפיים וצידי הגוף פסים שחורים, מה שנתן להם את שמם.
אנפות אלה לא נראות בולטות באזורים פתוחים, למעט סביב המים שלגדות נהרות ואגמים. הן ציידות של חרקים, דגים קטנים, צפרדעים, זוחלים וטרף דומה.
מינים

אנפה נמרית חשופת-גרון (Tigrisoma mexicanum)
אנפה נמרית רצועת-פסים (Tigrisoma fasciatum)
אנפה נמרית גסת-פסים (Tigrisoma lineatum)
אוכלי חרקים

ערך זה עוסק בסדרת יונקים. אם התכוונתם למושג של אכילת חרקים בטבע, ראו .
| אוכלי חרקים |
| --- | --- |
 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
אינפרא־מחלקה:: שיליניים
על־סדרה:: לאורסיאתריה
סדרה:: אוכלי חרקים
שם מדעי
 Eulipotyphla ‏Gregory, 1910

סולנודון היספניולי, השני בגודלו מאוכלי החרקים
קיפוד חולות מצוי.
אוכלי חרקים (שם מדעי: Eulipotyphla; לשעבר Insectivora ו-Soricomoprha) היא סדרת יונקים פרימיטיביים, הכוללת יותר מ-70 סוגים בארבע משפחות. הם קיבלו את שמם עקב מזונם העיקרי מחרקים. עם זאת המינים הגדולים יכולים לגבור גם על חולייתנים קטנים וחלקם יאכלו גם פירות.
מאפיינים

אוכלי החרקים הם יצורים קטנים, הולכי-כפות בהן חמש אצבעות. שיניהם בעלות חודים, ניזונים בעיקר מחרקים וזוחלים, והם חופרים קינים באדמה. לאחר היריון קצר בן עשרות ימים הם ממליטים במאורה גורים אחדים חסרי ישע. תפוצתם היא בכל העולם, חוץ מאוסטרליה.
המין הגדול בסדרה הוא סולנודון קובני (Solenodon cubanus) ששוקל עד 1 ק"ג. הקטן ביותר בסדרה הוא גם הקטן ביונקים (לאחר עטלף הדבורה) - חדף זעיר (Suncus etruscus) ששוקל עד 2.1 גרם.
משפחות שהיו בעבר במשפחה

משפחות החפרפזיים (Chrysochloridae) והטנרקיים (Tenrecidae), עברו יחד לסדרת הטנרקאים (Afrosoricida) ומשפחת חדפי הפיל (Macroscelididae) עברו לסדרות עצמאיות, כולם בקבוצת אפרותריה הקרובה לפילים. משפחת חדפי העצים או הטופיות (Tupaiidae) ומשפחת הגלשניים (Cynocephalidae) עברו לסדרות עצמאיות, שניהם מקבוצת אאוארכונטוגליריים הקרובה לקופים.
מיון

משפחה Nyctitheriidae - נכחדה.
משפחה Amphilemuridae - נכחדה.
משפחה סולנודוניים (solenodontidae )
סוג סולנודון (Solenodon) ובו שני מינים.
משפחה נזופונטיים (Nesophontidae) - נכחדה.
משפחה קיפודיים (Erinaceidae), ובה 12 סוגים. בעבר השתייכו לסדרה עצמאית.
תת-משפחה קיפודים אמיתיים (Erinaceinae)
תת-משפחה קיפודים שעירים (Galericinae)
משפחה חדפיים (Soricidae), ובה עשרים ואחד סוגים.
תת-משפחה Crocidurinae
תת-משפחה Myosoricinae
תת-משפחה Soricinae
משפחה חפרפרתיים (Talpidae), ובה שבעה-עשר סוגים.
תת-משפחה חפרפרות (Talpinae)
תת-משפחה חפרפרות אמריקניות (Scalopinae)
תת-משפחה Uropsilinae
הישרדות 41

| --- | --- |

הלוגו של הישרדות 41
 סוגה:  תוכנית מציאות 
 מנחים:  ג'ף פרובסט
 זוכים:  אריקה קסופאנן
 פרסים:  מיליון דולר
 ארץ מקור:  ארצות הברית
 שפות:  אנגלית 
 מספר פרקים:  13
 הפקה
 אתר צילומים:  איי ממנוקה, פיג'י
 שידור
 רשת שידור:  CBS
 תקופת שידור מקורית:  22 בספטמבר 2021 – 15 בדצמבר 2021
 קישורים חיצוניים
 הישרדות
 
 → מנצחים במלחמה42 ←
 
הישרדות 41 (באנגלית: Survivor 41) היא העונה הארבעים ואחת של תוכנית המציאות האמריקאית "הישרדות". העונה שודרה לראשונה ב-22 בספטמבר 2021, ברשת CBS בארצות הברית וברשת "גלובל" (באנגלית: Global) בקנדה. העונה הסתיימה ב-15 בדצמבר 2021, כאשר אריקה קסופאנן הוכתרה לשורדת האחרונה, לאחר שהביסה את דשון ריידן וזנדר האסטינגס בהצבעה של 0–1–7. קסופאנן נהפכה גם למתמודדת הראשונה מקנדה לזכות בתואר, המתמודדת האסיאתית השלישית לזכות (קודמיה היו יול קוון בעונה ה-13 של "הישרדות: איי קוק" וזוכת "הישרדות: סאן חואן דל סור", העונה 29, נטלי אנדרסון) הראשונה ממוצא פיליפיני לזכות והאישה הראשונה לזכות בשבע עונות, כאשר האחרונה הייתה שרה לסינה בעונה ה-34, "הישרדות: משני משחק".
שתי העונות 41 ו-42 זומנו לראשונה במאי 2020. ההפקה והשידור של העונה הושפעו ממגפת הקורונה. צולמה בפיג'י, העונה התשיעית ברציפות במקום זה, תוכננה להתחיל את הצילומים ממרץ עד מאי 2020, והייתה צפויה לעלות לשידור ב-CBS בספטמבר של שנה זאת כחלק מעונת הטלוויזיה של 2021-2020, אך לאור הגבלות נסיעות ברחבי העולם וסגירת גבולות פיג'י הכריחה את ההפקה לדחות את הצילומים בשנה אל מרץ 2021, והשידור נדחה לעונת הטלוויזיה של 2021–2022.
הפקה > התפתחויות

לפי ג'ף פרובסט, העונה הייתה אמורה להיקרא "הישרדות: שחר של עידן חדש" (באנגלית: Survivor: Dawn of a New Era).
הפקה > משחק

העונה הציגה תפניות רבות, כולל "ירייה באפלה" אשר הציעה למתמודדים במועצת השבט סיכוי לחסינות בתמורה לוותר על הזכות להצביע, ה"יתרון שימו לב" אשר הגביל את זכות ההצבעה של המתמודדים עד שפסלוני החסינות שלהם נהיים פעילים, ומשחק ההחלטה אשר כפה על מתמודדים לבצע החלטות משנות משחק. אחד ממשחקי ההחלטה הציגו שחקנים עושים החלטות מנוגדות, אך לא בהכרח שונות, לסכן או להגן על הצבעתם במועצת השבט, בדומה למודל השפן. משחקים שונים של החלטה כללו תפנית של "שעון חול", אשר נתנה לאחד מן המתמודדים את האפשרות להפוך את תוצאת קבוצת האיחוד בסיכון לזכות בכעסם, ותפנית "לעשות או למות", אשר במקרה אחד, גרם לשחקן הראשון שהפסיד באתגר חסינות לבצע משחק מזל מסוכן בדומה לבעיית מונטי הול רק בכדי להישאר במשחק.
מתמודדים

הליהוק היה מורכב מ-18 מתמודדים חדשים, מחולקים לשלושה שבטים: אווה, יאסה ולובו. שמות השבטים מקורן מהמילים הפיג'יות ל"גל", "ברק" ו"הצפה" לפי סדר זה. השבט המאוחד נקרא ויאקאנה, שמקורו בביטוי הפיג'י ל"רעב", אשר אותו הציעה אריקה קסופאנן.
בין המתמודדים היה השחקן לשעבר בליגת הפוטבול הלאומית דני מקריי. אריקה קסופאנן הפכה לתושבת הקנדית הראשונה להתמודד בתוכנית מאז שתהליך הליהוק נפתח לתושבי קנדה ב-2018.
| מתמודד | שבט מקורי | ללא שבט | שבט מאוחד | הדחה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| אריק אברהם 50, סן אנטוניו, טקסס | יאסה |  |  | 01 !מודח ראשון יום 3 |
| שרה וילסון 24, בוסטון, מסצ'וסטס | אואה |  |  | 02 !מודחת שנייה יום 3 |
| דייוויד ווצ'ה 35, שיקגו, אילינוי | יאסה |  |  | 03 !מודח שלישי יום 5 |
| בראד ריס 50, שואוני, ויומינג | אואה |  |  | 04 !מודח רביעי יום 7 |
| ג'יירוס "ג'יי די" רובינסון 20, אוקלהומה סיטי, אוקלהומה | אואה |  |  | 05 !מודח חמישי יום 9 |
| ג'יני צ'ן 46, פורטלנד, אורגון | אואה |  |  | 06 !מודחת שישית יום 11 |
| סידני סיגל 26, ברוקלין, ניו יורק | לובו | ללא |  | 07 !מודחת שביעית יום 14 |
| טיפאני סילי 47, פליינוויו, ניו יורק | יאסה | ללא | ויאקאנה | 08 !מודחת שמינית מושבעת 1 יום 16 |
| נאסיר מוטאליף 37, מורגן היל, קליפורניה | לובו | ללא | ויאקאנה | 09 !מודח תשיעי מושבע 2 יום 17 |
| אוולין "איווי" ג'גודה 28, ארלינגטון, מסצ'וסטס | יאסה | ללא | ויאקאנה | 10 !מודחת עשירית מושבעת 3 יום 17 |
| שאנטל "שאן" סמית' 34, וושינגטון די. סי. | אואה | ללא | ויאקאנה | 11 !מודחת אחת עשרה מושבעת 4 יום 19 |
| ליאנה וולאס 20, וושינגטון די. סי. | יאסה | ללא | ויאקאנה | 12 !מודחת שתים עשרה מושבעת 5 יום 21 |
| דני מקריי 33, פריסקו, טקסס | לובו | ללא | ויאקאנה | 13 !מודח שלוש עשרה מושבע 6 יום 23 |
| ריקארד פויה 31, סדרו-וולי, וושינגטון | אואה | ללא | ויאקאנה | 14 !מודח ארבע עשרה מושבע 7 יום 24 |
| הת'ר אלדרט 52, צ'ארלסטון, קרוליינה הדרומית | לובו | ללא | ויאקאנה | 15 !מודחת חמש עשרה מושבעת 8 יום 25 |
| זנדר האסטינגס 21, שיקגו, אילינוי | יאסה | ללא | ויאקאנה | 16 !מקום שלישי |
| דשון ריידן 26, מיאמי, פלורידה | לובו | ללא | ויאקאנה | 17 !מקום שני |
| אריקה קסופאנן 31, טורונטו, אונטריו | לובו | ללא | ויאקאנה | 18 !השורדת האחרונה |
↑  בתחילת השלב היחידני של המשחק ביום ה-12, על המתמודדים היה להרוויח את דרכם אל השבט המאוחד על-ידי זכייה בחסינות או לשרוד את מועצת השבט של יום ה-14.
מתמודדים > הופעות עתידיות

ב-2022, דני מקריי ושאן סמית' השתתפו בתוכנית "האתגר: ארצות הברית".
הערות שוליים

↑  CBS Scratches 'Survivor' Season 41 Off Of Fall Schedule, Jeff Probst Dishes, Showbiz Cheat Sheet (באנגלית) Johne Wolfe, Retrieved July 17, 2020
↑  CBS Sets Fall Dates for Survivor 41, NCIS: Hawai'i, FBI Trifecta and Others, TVLine (באנגלית) Matt Webb Mitovich, Retrieved July 12, 2020
↑  Toronto's Erika Casupanan becomes first Canadian to win 'Survivor', Toronto Star (באנגלית) Lloyd Quansah, Retrieved December 15, 2021
| הישרדות |
| --- | --- | --- |
| עונות | בורנאו • האאוטבק האוסטרלי • אפריקה • מרקיז • תאילנד • האמזונס • איי הפנינה • אולסטארס • ונואטו • פלאו • גואטמלה • פנמה • איי קוק • פיג'י • סין • מיקרונזיה • גבון • טוקנטינס •  סמואה • גיבורים נגד נבלים • ניקרגואה • אי הגאולה • האוקיינוס השקט הדרומי • עולם אחד • פיליפינים • קרמואן • דם נגד מים • קאגיאן • סן חואן דל סור • עולמות נפרדים • קמבודיה • קו רונג • מילניאלים נגד דור X • משני משחק • גיבורים נגד מרפאים נגד פעלתנים • אי הרוח • דוד נגד גוליית • קצה ההכחדה • אי האלילים • מנצחים במלחמה • 41 • 42 • 43 • 44 • 45 • 46 • 47 • 48 |  |
אנפה נמרית חשופת-גרון

| אנפה נמרית חשופת-גרון |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: שקנאים
משפחה:: אנפתיים
סוג:: אנפה נמרית
מין:: אנפה נמרית חשופת-גרון
שם מדעי
 Tigrisoma mexicanum ‏סווינסון, 1834
תחום תפוצה


אנפה נמרית חשופת-גרון (שם מדעי: Tigrisoma mexicanum) היא מין של אנפה מהסוג אנפה נמרית, השוכנת בטבע בדרומה של אמריקה הצפונית ולאורך אמריקה המרכזית בין טקסס ומקסיקו ודרומה עד לצפון קולומביה, שבאמריקה הדרומית.
תיאור

אנפה זו קטנה יחסית באורך של 80 ס"מ ומשקל ממוצע של 1,200 גרם. הזכרים מעט יותר גדולים מהנקבות אך דומים להן במראה הכללי. האנפה בעלת נוצות אפורות מסורטטות בלבן לאורך הצד ותחתית הגוף וכן הכנפיים. החזה חשוף מנוצות, כשמה של האנפה. צבע החזה החשוף ירוק-צהבהב מוקף בפסים עבים לבנים ומצידיהם פס שחור, העובר לאורך צידי הגוף עד מתחת לעיניים. ראש האנפה אפור מאחור עם עורף וכיפה שחורים ואזור עיניים ולחיים צהוב בולט. גם העיניים צהובות. המקור דק ואפור והסנטר והצוואר תחתיו צהובים. לאנפה זו גרון רחב יחסית וקצר, המזכיר מעט מראה שקנאי.
אנפה זו חיה לאורך גדות אגמים ונהרות טרופיים או סובטרופיים ולעיתים גם סמוך לחופים או בביצות מנגרובים. היא מצויה בבתי גידול פתוחים יותר משאר בני סוגה, ובהם היא מחפשת טרף איטי כמו דגים, חרקים, רכיכות ודו-חיים אותם היא צדה ובולעת במהירות.
האנפה חיה ביחידות או בזוגות ולא יוצרת להקות גדולות. הנקבה מקננת בקן על עץ, בו היא מטילה 2 עד 3 ביצים בעלות גוון ירקרק.
הערות שוליים

↑  אנפה נמרית חשופת-גרון באתר הרשימה האדומה של IUCN
אנפה נמרית רצועת-פסים

| אנפה נמרית רצועת-פסים |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: שקנאים
משפחה:: אנפתיים
סוג:: אנפה נמרית
מין:: אנפה נמרית רצועת-פסים
שם מדעי
 Tigrisoma fasciatum
תחום תפוצה


אנפת נמרית רצועת-פסים (שם מדעי: Tigrisoma fasciatum) היא מין של אנפה מהסוג אנפה נמרית, השוכנת בטבע באזור הטרופי של אמריקה הדרומית. האנפה תוארה ב-1825 בידי החוקר ג'ורג' סוצק על בסיס מספר ממצאים מברזיל, כשמשמעות שם המין: "fasciatum" מלטינית פירושו: רצועה, זאת עקב מבנה הפסים הרקום על החלק העליון של הכנפיים והגב.
אנפה זו היא קרובתה של אנפה נמרית גסת-פסים, ובעבר אף נחשבה לתת-מין שלה. כיום לעומת זאת החוקרים רואים 3 תת-מינים במין זה:
Tigrisoma fasciatum fasciatum - מצוי בטבע בצפון ארגנטינה ובדרום ברזיל.
Tigrisoma fasciatum pallescens - מצוי בצפון-מערב ארגנטינה.
Tigrisoma fasciatum salmoni - תת-המין בעל התפוצה הנרחבת ביותר מקוסטה ריקה ופנמה בצפון, ממזרח ומערב לרכס האנדים של קולומביה ודרומה לאורך אקוודור, פרו, בוליביה וצפון ונצואלה.
תיאור

אנפה זו היא הקטנה שבסוגה ומגיעה לאורך ממוצע של 58 עד 64 סנטימטרים. האנפה בעלת נוצות חומות-אפורות מסורטטות עם "סינר" צהוב ולבן ומצידיו פסים אנכיים שחורים. הראש והצוואר עבים וכהים והראש בעל כיפה שחורה בולטת. המקור ארוך ואפור עם חלקים צהובים בבסיסו וכן לאורך הלחיים ומצידי העיניים. האנפה בעלת רגליים קצרות חסרות קרומי שחייה והיא מעופפת חלשה יחסית.
זוהי אנפה החיה במישורים או שטחים מיוערים בגבעות עד לגובה 2,400 מטרים מפני הים, לרוב בצמוד לנהרות הרריים או נחלים בהם היא מחפשת טרף של חרקים גדולים ודגים קטנים שהיא חוטפת במהירות. לרוב האנפה נחבאת בין צמחייה למעט בעת הרבייה. אנפה זו תימצא כמעט תמיד בבדידות מבנות מינה ואינה מתקהלת גם בעונת הרבייה, כשהיא מקננת בין העצים.
בעבר אנפה זו הייתה בסיכון בטבע ועל פי הערכות הרשימה האדומה של IUCN הגיעה למצב שימור "קרוב לסיכון". עם זאת לאחר מאמצים לשמר אותה ב-2004 עלה מצבה למצב "ללא חשש".
הערות שוליים

↑  אנפה נמרית רצועת-פסים באתר הרשימה האדומה של IUCN
ארקטואידה

| ארקטואידה |
| --- | --- |
 קולאז' של בעלי חיים השייכים לארקטואידה
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפים
תת־סדרה:: דמויי כלב
אינפרא־סדרה:: ארקטואידה
שם מדעי
 Arctoidea ‏פלואר, 1869

ארקטואידה (שם מדעי: Arctoidea; מילולית: "אוזן דוב") היא אינפרא-סדרה של יונקים טורפים מתת-הסדרה דמויי-כלב. קבוצה זו מכילה את כל דמויי-הכלב למעט הכלביים וכלבי הדוב, לרבות הדוביים והטורפים הימיים, וכן את הטורפים דמויי-הסמורים - מוסטלואידה.
המינים הראשונים מקבוצה זו התפתחו לפני 46 מיליון שנה בתקופת האאוקן שבפלאוגן, והם התפתחו לאורך כל היבשות. מינים אלה בעלי מבנה פנים מעוגלות, לסתות גדולות יחסית וכפות בעלות טפרים חדים. הם שונים מהכלביים במבנה ההליכה והפסיעות שלהם, בה הם מניחים את מרבית כף הרגל על הקרקע. הדבר אומר שהם איטיים יותר, אך פיזיים יותר במבנה שלהם. חלקם הם טפסני עצים מומחים בעוד אחרים חיים לרוב על הקרקע והטורפים הימיים פנו אל הים.
מיון

המיקיוניים (Hemicyonidae) - נכחדה
דוביים (Ursidae)
תת-קבוצה Pan-Pinnipedia
סמנטוריים (Semantoridae) - נכחדה
קבוצה דמויי-טורפים ימיים (Pinnipedimorpha)
אנליארקטיים (Enaliarctidae) - נכחדה
קבוצה טורפים ימיים (Pinnipedia)
כלבי ים (Phocidae)
דסמנטופוקיים (Desmatophocidae) - נכחדה
ניבתניים (Odobenidae) - בה מין יחיד ניבתן (Odobenus rosmarus)
אוטריים (Otariidae)
על-משפחה מוסטלואידה (Musteloidea)
סמוריים (Mustelidae)
בואשיים (Mephitidae)
ראקוניים (Procyonidae)
פנדות אדומות (Ailuridae) - בה מין יחיד פנדה אדומה (Ailurus fulgens)
תרשים מיון
אנפית סוף הודית

| אנפית סוף הודית |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: שקנאים
משפחה:: אנפתיים
סוג:: אנפת אגם
מין:: אנפית סוף הודית
שם מדעי
 Ardeola grayii ‏סייקס, 1832
תחום תפוצה
 תפוצת אנפית סוף הודית באדום

אנפית סוף הודית (שם מדעי: Ardeola grayii) היא מין של אנפה מהסוג אנפת אגם, החיה בתת-היבשת ההודית בתחום שבין דרום איראן, הודו, סרי לנקה ועד בורמה. במראה היא דומה מאוד לאנפית הסוף. האנפה תוארה ב-1832 בידי החוקר ויליאם הנרי סייקס (אנ') ונקראה לכבוד החוקר ג'ון אדוארד גריי. שמה העברי מגיע עקב חיותה קרוב לצמחי סוף ועקב הימצאה סביב הודו.
תיאור

האנפה מגיעה לאורך ממוצע של 45 עד 50 סנטימטרים, והיא בעלת צוואר קצר ועבה (אף שהוא נמתח מעט בקיץ) ומקור ארוך. ברוב השנה צבעה אפור-בהיר עם פנים, צוואר וחזה מפוספסים באפור-חום (בדומה לאנפה מסורטטת). בעונת הרבייה צבע האנפה משתנה לכהה יותר בגב ובכנפיים והנוצות האפורות מבריקות יותר, כשהפסים דוהים והרגליים מאדימות.
האנפה מצויה לאורך גדות נהרות ובריכות ובביצות טרופיות לאורך הודו וסביבתה. היא חיה ביחידות לרוב או בזוגות ומחפשת במים טרף של דגים, חרקים ודו-חיים. האנפה גם מהלכת על צמחי מים כדי להגיע לדגים במים עמוקים יותר והיא אף מפתה אותם בלחם להתקרב אליה. האנפות יכולות להיטרף בידי עופות דורסים גדולים כמו עיטם, ולעיתים נדבקים במחלות זיהומיות כמו קדחת מערב הנילוס או דלקת המוח היפנית.
הערות שוליים

↑  אנפית סוף הודית באתר הרשימה האדומה של IUCN
אנפית סוף סינית

| אנפית סוף סינית |
| --- | --- |
 
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: שקנאים
משפחה:: אנפתיים
סוג:: אנפת אגם
מין:: אנפית סוף סינית
שם מדעי
 Ardeola bacchus ‏בונפרטה, 1855
תחום תפוצה


אנפית סוף סינית (שם מדעי: Ardeola bacchus) היא מין של אנפה מהסוג אנפת אגם החיה במזרח אסיה לרבות בסין והיא קרובתה של אנפית סוף הודית, הדומה לה מאוד.
מאפיינים

האנפה בעלת גוף עגלגל וצוואר רחב וקצר ומקור ארוך בצבע אפור-צהוב עם קצה שחור. אורכה של האנפה כ-47 סנטימטרים בממוצע, כאשר הזכרים גדולים מעט מהנקבות. צבע האנפה חום-אפור מסורטט ברוב השנה, כשבעונת הרבייה הצבעים משתנים לאדום-ורוד כהה לאורך הגב והכתפיים, הכנפיים כחולות כהות והראש והצוואר חומים-אדומים. הרגליים צהובות ובעלות אצבעות ארוכות.
האנפה חיה ברחבי מזרח אסיה, סביב האזור הממוזג או האזור הסובטרופי עד לגבולות הארקטיים, לרבות בסין, בצפון הודו במדינת אסאם, במיאנמר וביפן ולעיתים מצויה גם דרומה יותר בדרום-מזרח אסיה, וגם נראתה באפריל 2021 בגן הבוטני בירושלים (תצפית ראשונה לישראל). אנפה זו שוכנת לאורך ביצות ובריכות של מים מתוקים ומלוחים ומתחבאת לרוב בין הצמחייה. היא מקננת בקבוצות קטנות על העצים או השיחים ובקן מטילה 3 עד 6 ביצים כחולות-ירוקות.
האנפה ניזונה מטרף של דגים קטנים, צפרדעים, סרטנים, זוחלים קטנים וחרקים המצויים במים או על הגדות.
הערות שוליים

↑  אנפית סוף סינית באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007535110105171
שבלול הגינה

| שבלול הגינה |
| --- | --- |
 שבלול גינה בישראל
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: רכיכות
מחלקה:: חלזונות
תת־מחלקה:: שבלולים
סדרה:: שבלולי יבשה
תת־סדרה:: Helicina
משפחה:: קדמומיים
סוג:: Cornu
מין:: שבלול הגינה
שם מדעי
 Cornu aspersum
תחום תפוצה


שבלול הגינה (שם מדעי: Cornu aspersum‏, בעבר Helix aspersa‏), הידוע גם כ"חלזון הגינה", הוא חילזון ממשפחת הקדמומיים בסדרת שבלולי יבשה. זהו שבלול בינוני-גדול בעל קונכייה כדורית למדי. הוא ניזון מרקבובית וצמחים מתים, אך גם מצמחים ירוקים וטריים. שבלול זה נפוץ בעיקר במשכנות האדם ובגינות מושקות, ומשמש גם למאכל. מסיבות אלו זהו אחד החלזונות המוכרים ביותר לאדם.
שבלול זה נפוץ בטבע באגן הים התיכון ומערב אירופה, מצפון מערב אפריקה וחצי האי האיברי עד למזרח אסיה הקטנה וצפונית לאיים הבריטים, ובכלל זה גם בישראל. מין זה התפשט לאזורים אחרים בעולם ונהפך לנפוץ גם בהם.
המין תואר לראשונה על ידי אוטו פרידריך מילר ב-1774 באיטליה.
תיאור

שבלול הגינה הבוגר הוא בעל קונכייה דקה מסידן פחמתי בקוטר 25–40 מילימטר ובגובה 25–35 מילימטרים, עם 4–5 פיתולים, או דורים. צבע הקונכייה משתנה ונע בין חום בינוני עד כהה לערמוני, ולעיתים אף חום-זהוב, ועליה פסים וכתמים בצבעי חום כהה מאוד עד שחור. הדגם הכהה עם הפסים והכתמים של הקונכייה מסייע להסוואה בגינות, בין צמחים, על עלי השלכת, ברגבי עפר ובפינות מוצלות (כגון מאחורי אדניות). בפרטים בוגרים שפת הקונכייה מסתיימת בחישוק לבן.
גוף השבלול רך ורירי, בצבע אפור-חום. גוף החלזון יכול להתכנס כולו לתוך הקונכייה כאשר השבלול לא פעיל או מאוים. בזמן שמזג האוויר יבש או קר, פתח הקונכייה נאטם בקרום דק של ריר מיובש - שידוע בשם "חתם" (אפיפרגם, epiphragm) - העוזר לשבלול לשמור על לחות. בזמן שהשבלול פעיל, הראש והרגל יוצאים מהקונכייה. על ראש השבלול 4 משושים, כאשר הזוג העליון מצויד בעיניים והזוג התחתון קטן יותר ומכיל איברי מישוש וריח. שבלול הגינה יכול לכנס את המשושים שלו אל תוך ראשו. פה השבלול ממוקם מתחת לבחנינים ומכיל משננת (radula), מעין לשון שרירית שעליה שיניים רבות מכיטין שמשמשת לגירוד, פירוק ובליעת מזון.
כמו כל שבלולי היבשה, שבלול הגינה נושם באמצעות ריאות הנמצאות בחלל הגלימה.
התנהגות ואורח חיים

הרגל השרירית של שבלול הגינה מתכווצת כדי להניע את השבלול, ומפרישה ריר כדי להקל על התנועה בכך שהוא מפחית את החיכוך עם המצע עליו הולך השבלול. מהירותו המקסימלית של שבלול הגינה היא 1.3 סנטימטר לשנייה (כ-47 מטר לשעה או 0.047 קמ"ש).
לשבלול חוש התבייתות חזק, והוא חוזר מדי שנה לאותו אתר בו הוא נם את שנתו.
שבלול הגינה צמחוני וניזון מחומר אורגני הנמצא באדמה, קליפות עצים וצמחייה. הוא יכול לאכול כמעט כל צמח או פרח.
השבלול פעיל בדרך כלל בלילה, כאשר מזג האוויר לח והטמפרטורה היא 5–21 מעלות צלזיוס אך לעיתים ניתן לראות אותו גם ביום, בעיקר אחרי גשם. מכיוון שחודשי הקיץ בישראל בדרך כלל חמים ויבשים, שבלול הגינה אינו פעיל בהם.
על מנת להתמודד עם תנאי החום והיובש, ולצורך הקטנת אובדן הנוזלים, השבלול לרוב נשאר במהלך הקיץ במקומות מסתור חשוכים, קרירים ולחים, למשל: מתחת לסלע, בבור קטן באדמה או בין שיחים. במקומות אלו נשאר השבלול בתוך קונכייתו, שאת פתחה הוא אוטם באמצעות ריר מיוחד שגורם לבידוד מהסביבה ומצמיד את השבלול בחוזקה למשטח עליו הוא נמצא.
בשהייה במהלך הקיץ במקום שבו הטמפרטורה נמוכה יחסית, השבלול מונע כמעט לחלוטין את אובדן הנוזלים. בנוסף, העובדה שהשבלול מחופר בתוך קונכייתו, מפחיתה אובדן נוזלים.
כמו כן במהלך תקופה זו נכנס לרוב השבלול למעין "שנת קיץ": קצב הלב, הנשימה וחילוף החומרים שלו יורדים למינימום.
השבלול מבצע את פעולות האכילה וההתרבות רק כשהתנאים בחוץ מתאימים לכך, יותר בתקופת הגשמים בחוץ הטמפרטורה היא לרוב בטווח הרצוי (מתחת ל-28 מעלות צלזיוס), והלחות היחסית גבוהה מ-75 אחוז.
בהינתן תנאים אלו, יכול השבלול לצאת ולחפש מזון. הגשם גם מֵמֵס את החותם שעל פתח הקונכייה, וכך השבלול יודע שהוא יכול לצאת ולהיות פעיל שוב.
רבייה

כמו שבלולי יבשה אחרים, הוא הרמאפרודיט, ובעל תאי רבייה (גמטות) הן של זכר והן של נקבה. מין זה יוצר ומשתמש בחיצי אהבה. ההזדווגות נמשכת מספר שעות (בדרך כלל 4–12) ובמהלכה שני השבלולים מחליפים זרעונים. ההטלה מתרחשת כ-3 עד 6 ימים אחרי ההפריה. בכל הטלה מטיל השבלול בממוצע כ-86 ביצים כדוריות לבנות בתוך גומה בעומק מספר סנטימטרים שהוא חופר באדמה. הביצים מכוסות באדמה, ריר וצואה. כעבור שבועיים בוקעים הצאצאים ותוך שנה-שנתיים מגיעים לבגרות. תדירות ההטלות תלויה בתנאי מזג האוויר – טמפרטורה ולחות. במזג אוויר נעים ולח השבלול יכול להטיל ביצים פעם בחודש.
שבלולי גינה מזדווגים
ביצי שבלול הגינה בתוך חור באדמה
אקולוגיה

שבלול הגינה הוא צמחוני וחי על מגוון רחב של צמחים המשמשים לו למגורים ולמזון. הוא מזיק למספר סוגים של עצי פרי, ירקות, פרחי גינה ודגנים.
שבלול הגינה משמש כמזון למספר רב של בעלי חיים אחרים בהם יונקים קטנים, ציפורים, לטאות, צפרדעים, נדלים וחרקים טורפים.
שבלול הגינה נוקט במספר דרכי התגוננות: הקונכייה המפוספסת החומה שלו מסווה אותו מפני טורפים ובנוסף משמשת גם כשריון, ולבסוף אם הוא מותקף הוא מפריש ריר וקצף שאמורים לדחות את הטורפים.
ישנו מגוון של אמצעים לבקרה על כמות החלזונות, שנמצאים בשימוש בידי גננים וחקלאים כדי להפחית את הנזק שהוא גורם. קוטלי מזיקים מסורתיים עדיין נמצאים בשימוש, אך גם אמצעים פחות רעילים כגון תמיסות שום מרוכז או לענה (wormwood). הנחושת משמשת כדי לדחות חלזונות, על ידי התקנת רצועת נחושת סביב גזע של עץ ניתן למנוע מהחלזונות להגיע לעלווה ולפירות של העץ.
חלזונות מהמין רומינה ערופה (Rumina decollata) צדים ואוכלים שבלולי גינה, ולעיתים מופצים על ידי חקלאים וגננים כמדבירים ביולוגיים.
שבלול הגינה והאדם

היחסים בין שבלול הגינה לאדם הם אמביוולנטיים: מצד אחד, שבלול הגינה נחשב למזיק לחקלאות ולגינה; אך מצד שני, בתרבויות מסוימות הוא נחשב כמעדן אכיל ולעיתים אף כחיית מחמד, והוא חביב מאוד על ילדים (בישראל מכנים אותו ברל'ה).
במטבח הצרפתי הוא ידוע כ-petit gris ומוגש כאסקרגו. שבלולים אלה מורבים ומגודלים בחוות או מורבים בתור תחביב, ומוגשים עם חמאת שום או רוטב קרם. המרקם שלהם לעיס במקצת. המנהג של גידול חלזונות עבור מזון ידוע באנגלית כ-Heliciculture.
לאחרונה צבר שבלול הגינה פופולריות כמרכיב העיקרי בקרמים וג'לים לעור, הנמכרים בקרב הקהילה הלטינית ומשמשים לטיפול בקמטים, צלקות, עור יבש ואקנה.
שבלול הגינה התפשט לעבר מקומות רבים בעולם, בהם אפריקה, אוסטרליה, ניו זילנד, אמריקה הצפונית ודרום אמריקה הדרומית. השבלול הובא לקליפורניה כמאכל בשנות ה-50 של המאה ה-19 אך הפך שם למזיק לחקלאות, במיוחד להדרים. בתגובה לכך הוטל הסגר על אזורים רבים המונעים את ייבוא השבלול בתוך חומר צמחי.
שבלול הגינה הוא שם דבר לאיטיות. ב-2013 יצא סרט הנפשה קומי בשם "טורבו" שגיבורו הוא שבלול גינה החולם להיות מהיר ולהתחרות במרוץ האינדי 500.