stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הפלישה ליוגוסלביה
מהלך הפלישה > הצטרפות איטליה והונגריה למערכה הקרקעית (11 באפריל)

איטליה והונגריה הצטרפו למערכה הקרקעית ב-11 באפריל. מעורבות איטליה בפלישה החלה עם התקדמותה של הארמייה השנייה מצפון מזרח איטליה לכיוון ליובליאנה (סלובניה של ימינו) ועד לחוף המזרחי של הים האדריאטי באזור דלמטיה, כמעט ללא כל התנגדות יוגוסלבית. עוד באותו יום, החלה הונגריה בהזזת הארמייה השלישית מהגבול היוגוסלבי דרומה לכיוון נובי סאד (סרביה של ימינו). בדומה לאיטלקים, גם הכוחות ההונגריים לא נתקלו כמעט בהתנגדות מצד כוחות הצבא היוגוסלבים, אשר כבר היו מותשים לאחר התקפות בלתי פוסקות מצד הצבא הגרמני שכבר שבוע נמצא בלחימה.
עוד באותו יום, החלה נסיגה של הארמייה היוגוסלבית השלישית כולה בעקבות קרב בלימה של הצבא הגרמני והאיטלקי, אשר נעו צפונה, תוך שהם דוחקים את הצבא היוגוסלבי חזרה לתחומי המדינה וכובשים בדרך נקודות מפתח במונטנגרו דוגמת הערים פודגוריצה וציטינה.
מהלך הפלישה > כיבוש בלגרד (12–13 באפריל)

ב-12 באפריל, המשיך הצבא ההונגרי בהתקדמות דרומה לאזור חבל באראניה שבין נהר הדנובה לדראווה תוך שהם כובשים את חבל באקה (סרביה של ימינו).למעשה, פעל הצבא ההונגרי לכיבוש שטחים אשר היו חלק מהמדינה בטרם החתימה על חוזה טריאנון לאחר מלחמת העולם הראשונה.
בערב 12 באפריל, השלימו הכוחות הגרמנים את כיבושה של בלגרד, כאשר במקביל נכבשה אף לובליאנה על ידי הכוחות האיטלקים.
ב-13 באפריל, התמנה דנילו קלפטוביץ' לתפקיד רמטכ"ל צבא יוגוסלביה. הוא החליף בתפקיד את ראש הממשלה סימוביץ', אשר החל בהכנות לקראת עזיבתו את המדינה ביום שלמחרת.
מהלך הפלישה > קריסת הצבא היוגוסלבי ומגעים להפסקת אש (14–16 באפריל)

ב-14 באפריל ברחו הנסיך פטר השני וממשלתו של סימוביץ' מהמדינה ללונדון (דרך אלכסנדריה) והמטה הכללי של צבא יוגוסלביה נכבש על ידי הצבא הגרמני בעיר סרייבו.
עוד באותו יום החל הפיקוד העליון של הצבא היוגוסלבי להורות לכוחות בשטח לפעול למען הפסקת הלחימה עם כוחות מדינות הציר. ניסיונות מצד הקצינים הבכירים של הארמייה השנייה והחמישית להגיע להבנות עם הפיקוד הבכיר של הגרמנים בנוגע להפסקת אש נענו בשלילה, כאשר תגובת הגרמנים הייתה כי רק כניעה ללא כל תנאים מוקדמים תהווה בסיס אמיתי למשא ומתן בין הצדדים. עוד באותו ערב שלח הפיקוד העליון היוגוסלבי שליח אל גנרל-פלדמרשל אוואלד פון קלייסט בניסיון לפתוח במגעים לקראת הפסקת אש. בתגובה, שלח קלייסט את מפקד הארמייה השנייה מקסימיליאן פון וייכס לבלגרד ב-15 באפריל על מנת לדון בתנאים.
נציג של הממשל היוגוסלבי הגיע לבלגרד על מנת לדון בתנאים, אך בשל העובדה כי לא הייתה לו כל סמכות לחתום על מסמך הבנות רשמי, הוא קיבל לידו טיוטה של ההסכם והצבא הגרמני העמיד מטוס לרשותו על מנת שתתאפשר הגעה של סמכות יוגוסלבית בכירה יותר.
מהלך הפלישה > שביתת נשק וכניעה יוגוסלבית (17–18 באפריל)

ב-17 באפריל, לאחר 11 ימי לחימה בלבד, הגיע שר החוץ היוגוסלבי אלכסנדר מרקוביץ' (בתקופה שטרם מהפכת הקצינים) וגנרל מילוקו ינקוביץ' לבלגרד וחתמו על הסכם שביתת הנשק, במעמד נציגים של הצבא הגרמני, האיטלקי וההונגרי, אשר נכנס לתוקפו בצהרי 18 באפריל 1941 והביא לסיום הלחימה ביוגוסלביה.
אבדות

האבדות בצד הגרמני היו יחסית מועטות – 151 הרוגים, 392 פצועים, 15 נעדרים. חיל האוויר הגרמני איבד במהלך הפלישה 60 מטוסים, ולפחות 70 טייסים ואנשי צוות נהרגו.
לצבא האיטלקי היו אבדות כבדות במהלך הלחימה נגד הצבא היוגוסלבי בצפון אלבניה (למעלה מ-3,000 חיילים נהרגו) כאשר חיל האוויר האיטלקי איבד כ-10 מטוסים (ועוד 22 נפגמו).
לצבא ההונגרי נהרגו 120 חיילים, נפצעו 223 ו-13 הוכרזו כנעדרים. התקפות של הצבא היוגוסלבי בוויבודינה. בפעולה כושלת שבה הופל מטוס תובלה הונגרי, נהרגו 30 חיילים ב-12 באפריל.
הצבא הגרמני לקח בשבי 254,000–345,000 שבויים יוגוסלבים בעוד האיטלקים לקחו כ-30,000 נוספים.
חיל האוויר היוגוסלבי איבד 49 מטוסים במהלך הפלישה. 85 מטוסים נוספים הופצצו ונהרסו בעודם על הקרקע. 70 מטוסים נוספים הוברחו בהצלחה למדינות ידידותיות, בעיקר ליוון. עם זאת, רבים מהמטוסים הופצצו ונהרסו על ידי התקפה של חיל האוויר האיטלקי ביוון. במסגרת הקרבות, נהרגו 27 טייסים יוגוסלבים ו-76 אנשי צוות.
הצבא האיטלקי השתלט כמעט לחלוטין על הצי הימי היוגוסלבי. אחת מהמשחתות הייתה בטיפול בבסיס בעיר קוטור ועל כן ניצלה מהריסה, בעוד משחתת נוספת הופצצה על ידי חיל הים היוגוסלבי עצמו על מנת למנוע לקיחתה כשלל על ידי האיטלקים. צוללת אחת ועוד 2 ספינות טורפדו הצליחו לחמוק ולהגיע למקום מבטחים במצרים. משחתת נוספת נלקחה כשלל בדרכה לבסיס חיל הים בקוטור.
השלכות המבצע

פרט לנחיתות הצבא היוגוסלבי אל מול הוורמאכט, עמדה העובדה כי היוגוסלבים נאלצו להתגונן מפלישה שהגיעה ממספר כיוונים בו זמנית וכי ונכשלו בהקצאה נכונה של המשאבים. כמה מיחידות הצבא סירבו ללחום, ובמקום זאת קיבלו את הנאצים כמשחררים מהדיכוי הסרבי. הסלובנים, הקרואטים והמקדונים ראו במלחמה הזדמנות לשחרור לאומי, ולא רצו להמשיך וללחום למען המשך הדומיננטיות הסרבית. רק מספר יחידות סרביות הצליחו לנסות ולהתנגד לפלישה, ואלו היו מבודדות ומועטות. תנאי הכניעה היוגוסלבית היו קשים ביותר. יוגוסלביה בותרה למספר רב של חלקים.
גרמניה החזיקה בצפון ומזרח סלובניה וסיפחה לעצמה את אזורים אלוהים, היא הקימה בשטחה של סרביה מדינת בובות שהייתה בשליטה ישירה שלה. בשטחי קרואטיה הוקמה המדינה העצמאית של קרואטיה שנותרה בשליטה ניכרת של גרמניה, על אף שנהנתה ממידה מסוימת של עצמאות (אציל איטלקי בשם איימונה די סבויה הוכתר כמלכה של קרואטיה, בשם טומיסלב השני, אך מלוכה זו הייתה סמלית בלבד ובפועל שלט במדינה הדיקטטור אנטה פאבליץ'). המדינה הקרואטית השתרעה על פני שטח ניכר מקרואטיה של ימינו, וכן על שטחה של בוסניה והרצגובינה. כמו כן סיפחה גרמניה אזורים באזור הבאנאט בסרביה (שם התגורר מיעוט גרמני משמעותי).
איטליה קיבלה את יתרת סלובניה, קוסובו וחלקים גדולים מהחוף הדלמטי, לרבות איים בים האדריאטי. כן שלטה במדינת הבובות שקמה במונטנגרו.
הונגריה סיפחה את אזור וויבודינה ולאחר מכן סיפחה אזורים נוספים באזור הבאנאט בסרביה (לרבות העיר הסרבית פירוט) בולגריה סיפחה את האזור המהווה כיום את מדינת מקדוניה.
לקריאה נוספת

אנטוני ביוור, מלחמת העולם השנייה (תרגום: עמנואל לוטם), ידיעות ספרים, 2014.
Jozo Tomasevich, "Yugoslavia during the Second World War", in Wayne S. Vucinich (ed.), Contemporary Yugoslavia: Twenty Years of Socialist Experiment, Berkeley: University of California Press, 1969, pp. 59-118.
Jozo Tomasevich, War and Revolution in Yugoslavia, 1941–1945: The Chetniks, Stanford: Stanford University Press, 1975.
הערות שוליים

↑  Tomasevich, "Yugoslavia during the Second World War", p. 64
↑  הצבא הגרמני ניצל את חודשי החורף על מנת להקים בסיסי כינוס לכוחות הגרמניים בבולגריה, לקראת הפלישה ליוון באביב 1941.
↑  Tomasevich, War and Revolution in Yugoslavia, 1941–1945: The Chetniks[דרושה הבהרה]
↑  Klajn, Lajco (2007). The Past in Present Times: The Yugoslav Saga. University Press of America. ISBN 0-7618-3647-0, p 106
↑  Tomasevich, War and Revolution in Yugoslavia, 1941–1945: The Chetniks, p. 51
↑  Tomasevich, War and Revolution in Yugoslavia, 1941–1945: The Chetniks, p. 58
↑  מלחמת העולם השנייה, 180 (קיימת מחלוקת לגבי מספר ההרוגים בהתקפה על בלגרד. ההערכה היא כי בין 1500 ל-30000 אזרחים נהרגו במתקפה).
וולטר פון בראוכיטש, המפקד העליון של הצבא הגרמני במהלך הפלישה
מפציץ גרמני מדגם יונקרס Ju 88
מלך יוגוסלביה פטר השני
חיילים גרמניים מדיוויזיית הפאנצר ה-11 הגרמנית בבולגריה בדרך לכניסה ליוגוסלביה
חיילים איטלקים מיחידת ברסליארי במהלך הפלישה
חיילי חי"ר יוגוסלבים נכנעים לכוחות הצבא הגרמני
ספינה וצוללת של חיל הים היוגוסלבי לאחר שנתפסו על ידי הצי המלכותי האיטלקי
מפת החלוקה של יוגוסלביה לאחר כיבושה
זלמן מנחם קורן

| --- | --- |
 השכלה:  ישיבת כנסת חזקיהו 
 מעסיק:  ישיבת ניר קריית ארבע, ישיבת בני עקיבא נתיב מאיר 
 
הרב זלמן מנחם קורן (וינקלר) הוא חוקר תורני, מעורכי האנציקלופדיה התלמודית. מתמחה בתחומים הלכתיים שהעיסוק בהם אינו שגרתי: הר הבית ובית המקדש, אסטרונומיה ולוח השנה, חשמל בהלכה ועוד.
ביוגרפיה

אביו הוא המהנדס שמעון וינקלר, שהיה סגנו של חתן התנ"ך יחיא אלשיך. סבו מצד אמו זהבה הוא הרב ישראל זאב הלוי הורוביץ, מצאצאי השל"ה, מחבר האנציקלופדיה "ארץ ישראל ושכנותיה" והספר "ירושלים בספרותנו".
למד בישיבת כפר חסידים אצל הרב אליהו אליעזר מישקובסקי והרב אליהו לאפיאן.
שימש כר"מ בישיבת הסדר "ניר" בקריית ארבע ובישיבת בני עקיבא נתיב מאיר, וכדיין בבית הדין לממונות בקרית ארבע.
השתתף בההדרת כתבי ראשונים שיש להם זיקה לאסטרונומיה: הכפתור ופרח במהדורת בית המדרש להלכה בהתיישבות והתשב"ץ ולקט יושר במהדורת מכון שלמה אומן ומכון ירושלים. במסגרת זו כתב נספחים מפורטים להבהרת דברי הראשונים.
לבקשת הרב מנחם מנדל כשר ערך את ספרו "קו התאריך הישראלי", על הסוגיה ההלכתית הסבוכה של קו התאריך, בתוספת הערות משלו (מבוא ל"קו התאריך הישראלי", עמ' 16). כתב באנציקלופדיה התלמודית את הערכים "יום" ו"חצות" ואת הנספח על קו התאריך.
התמחה גם בארכאולוגיה, ונעזר בה לבירורים הלכתיים שונים. בין השאר, כאשר התעורר חשש לחילול קברים התמנה כמומחה מוסכם לבדיקת השטח שהתקבל הן על ידי הרבנות הראשית והן על ידי הרב יצחק יעקב וייס, ראש העדה החרדית.
ספריו ומאמריו

חצרות בית ה' - על זיהוי מקום המקדש וגבולות הר הבית. זהו ספר יסוד במחקר הר הבית, המבסס את המסורת על זיהוי הצ'כרא שבמסגד כיפת הסלע עם אבן השתיה ומקום קדש הקדשים. רבים מהעולים להר הבית מתבססים על מחקרו, אם כי הוא עצמו מתנגד לעליה להר הבית.
ועשו לי מקדש - ספר במתכונת אלבומית על מבנה בית המקדש השני. זוהי תמצית מחקר ארוך שנים על מבנה בית המקדש, ועל פיו נבנה דגם בית המקדש שמוצב במנהרות הכותל.
קרני אורה - נספח לספר מאורי אש מאת הרב שלמה זלמן אוירבך, שצורף למהדורתו החדשה של הספר לבקשת המשפחה, על מנת להבהיר את נושא החשמל בהלכה וחידושיו של הרב אוירבך בנושא. יצא לאור בשנת ה'תשפ"ד בשני כרכים (950 עמ') בהוצאת מכון "אוצרות שלמה"
ממלכתיות ישראלית - משמעויות הלכתיות, בתוך "ממלכת כהנים וגוי קדוש" בעריכת הרב יהודה שביב, עמ' 181 - 249.
"דין שביעית בשטח הערבה", מוריה קי, אב תשנ"ד. במאמר זה קבע הרב קורן שכל הערבה מדרום לים המלח איננה ארץ ישראל ולא חלות שם הלכות השמיטה. המאמר עורר פולמוס נרחב.
הערות שוליים

↑  רשימת הכותבים בראש כרך כב, בו הערך "יום" והדיון על קו התאריך.
↑  שלמה סנה, מהנדס ובקי בתנ"ך, למרחב, 3 באוקטובר 1961, עמ' 2; משה אילת, הרב יחיא אלשיך - חתן התנ"ך, חרות, 28 בספטמבר 1961, עמ' 1
↑  זיכרון להולכים - מרת חוה הורביץ ז"ל, הצופה, 26 במאי 1964, עמ' 3
↑  בלעדי: רב שפורסם כאילו הוא מתיר עליה להר הבית מאיים לתבוע דיבה, באתר כיפה, ‏2017-11-30
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299989205171  LCCN: no2008189039  VIAF: 97435669   WorldCat (עם VIAF): 97435669
התיקון השלישי לחוקת ארצות הברית

מגילת הזכויות האמריקאית, הכוללת את התיקון השלישי לחוקה
התיקון השלישי (1791) לחוקת ארצות הברית (באנגלית: Third Amendment) הוא חלק ממגילת הזכויות שבחוקת ארצות הברית. נקבע בו כי לא ניתן יהיה לכפות אכסון חיילים בבתי אזרחים בעת שלום.
תיקון זה בא כתשובה ישירה לחוק שהנהיגו הבריטים לפיו, במקרה של מחסור במקום, יוכלו חייליהם להשתכן בבתי אזרחים לא מאוכלסים או כל מבנה אחר, והאזרחים יחויבו לספק להם מזון ושתייה.
אם זמן מלחמת האזרחים האמריקנית ייחשב ל"זמן שלום" (הקונגרס לא הכריז על הקונפדרציה כמדינת אויב), יימצא שהשימוש שעשה צבא הצפון בנכסי אזרחים הפר את התיקון, אך הדבר לא עמד לבחינת בתי המשפט.
זהו אחד הסעיפים האנכרוניסטיים ביותר בחוקה. נעשה בו שימוש משפטי רק פעם אחת. בעת שביתת סוהרים ב-1979, החליפו אותם אנשי המשמר הלאומי. הללו קיבלו גם את אזורי המגורים שלהם. בית משפט פדרלי פירש את התיקון השלישי בהרחבה וקבע כי לא ניתן להוציא את הסוהרים ממגוריהם לשם שיכון מחליפיהם. בית המשפט העליון של ארצות הברית מעולם לא ביסס פסיקה על סמך התיקון השלישי. פרקליטים ניסו לעשות בה שימוש החורג בהרבה ממשמעות המקורית, למשל איסור להטמנת האזנות, אך ללא הועיל.
תוכן התיקון > מקור

No Soldier shall, in time of peace be quartered in any house, without the consent of the Owner, nor in time of war, but in a manner to be prescribed by law.
ויליאם ספריי

ויליאם ספריי (באנגלית: William Spry;‏ 11 בינואר 1864 – 21 באפריל 1929) היה פוליטיקאי אמריקאי, מושל מדינת יוטה השלישי בין השנים 1909–1917.
ביוגרפיה

ספריי נולד בווינדזור שבמחוז ברקשייר באנגליה, הממלכה המאוחדת. משפחתו היגרה לארצות הברית כשהיה 11, והתיישבה בטריטוריית יוטה.
בשנת 1885 נקרא ספריי לשירות כמיסיונר מטעם כנסיית ישו המשיח של קדושי אחרית הימים והחל לפעול במיסיון הכנסייה המורמונית במדינות דרום ארצות הברית. מ-1888 עד 1891 שימש כנשיא המיסיון של מדינות הדרום. בשנת 1890, במהלך שליחותו, קיבל ספריי היתר מראשי הכנסייה לשוב לזמן קצר לסולט לייק סיטי, שם נישא למרי אליס ורטהול.
בשנת 1894 נבחר ספריי למשרת גובה המיסים במחוז טווילה (Tooele). ב-1902 נבחר ספריי לבית הנבחרים של יוטה, ובמהלך 1905 מונה לאחד מחברי מועצת נציבי הקרקעות של מדינת יוטה. בשנים 1906–1908 שימש ספריי כסוכן שירות המרשלים של ארצות הברית מטעם יוטה.
בבחירות 1908 נבחר ספריי למושל יוטה, והוא מילא תפקיד זה מינואר 1909 עד ינואר 1917. את תפקיד המושל מילא מטעם המפלגה הרפובליקנית. ספריי היה מתנגד חריף לתקופת היובש, והטיל וטו על שתי הצעות חוק ששמו להן למטרה ליישם את חוקי היובש. בבחירות 1912 נבחר לתקופת כהונה שנייה. ב-1915 מיאן ספריי לבקשת נשיא ארצות הברית וודרו וילסון לשקול מחדש את הוצאתו להורג הממשמשת ובאה של ג'ו היל, ואפשר את החלת עונש המוות ב-19 בנובמבר.
מ-1921 עד 1929 שימש ספריי כממונה על האדמות ציבוריות, התפקיד שקדם למנהל לשכת ניהול הקרקעות של ארצות הברית. ספריי מת בווושינגטון הבירה ב-1929 בעודו מכהן כנציב הפדרלי לאדמות ציבוריות. הוא נטמן בבית הקברות של סולט לייק סיטי.
הערות שוליים

↑  Gov. William Spry, באתר אגודת המושלים הלאומית (באנגלית)
↑  מרים ב. מרפי, SPRY, WILLIAM, באתר Utah History Encyclopedia (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1176684507  LCCN: n91067019  SNAC: w6zp49pm  VIAF: 31175752   WorldCat (עם VIAF): 31175752
ז'אנגו מקרוי

| --- | --- |

 לידה:  6 בנובמבר 1993 (בן 30) פרמריבו, סורינאם 
 מוקד פעילות:  סורינאם 
 תקופת הפעילות:  מ-2011
 מקום לימודים:  ArtEZ Music Academy, Suriname Conservatory 
 סוגה:  מוזיקת פופ 
 שפה מועדפת:  הולנדית, סרנן טונגו, אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה 
 www.jeangumacrooy.com
 פרופיל ב-IMDb
 
ז'אנגו מקרוי (בהולנדית: Jeangu Macrooy; נולד ב-6 בנובמבר 1993 בפרמריבו) הוא זמר-יוצר סורינאמי. מקרוי מתגורר בהולנד מאז 2014. את המוזיקה של מקרוי ניתן לתאר כמוזיקת נשמה מודרנית. הקהל שלו נמצא בעיקר בהולנד, בסורינאם, גרמניה, צרפת ובלגיה.
מקרוי נבחר לייצג את הולנד בתחרות האירוויזיון 2020 ברוטרדם. לאחר שהאירוויזיון באותה השנה בוטל, פורסם כי ייצג את מדינתו באירוויזיון 2021 עם השיר "Birth of a New Age". ב-22 במאי 2021, בגמר התחרות, הגיע מקרוי למקום ה-23 עם 11 נקודות.
ביוגרפיה

בשנת 2011, יחד עם אחיו התאום קסילן מקרוי, הקים מקרוי את הלהקה "בין מגדלים". אלבומם הראשון והיחיד, "Stars on My Radio" יצא בשנת 2013. לאחר שלמד שנתיים ב"קונסרבטורי פרמריבו", מקרוי החליט לעבור להולנד בשנת 2014 ללמוד כתיבת שירים במכללת ארטז באנסחדה.
דיסקוגרפיה > אלבומים

2019: "Horizon"
2017: "High On You" הגיע למקום 69 במצעד של הולנד
2019: "Live!"
דיסקוגרפיה > מיני-אלבומים

2016: "Brave Enough"
דיסקוגרפיה > סינגלים

2016: "Gold"
2016: "To Love Is To Hurt"
2016: "Brave Enough"
2017: "Step Into The Water"
2017: "Crazy Kids"
2017: "High On You" הגיע למקום הראשון במצעד של סורינאם
2017: "Tell Me Father"
2018: "How Much I Love You"
2018: "Dance With Me"
2019: "Shake Up This Place"
2019: "Second Hand Lover"
הערות שוליים

↑  התחבר/י או הירשם/הירשמי כדי לראות., באתר www.facebook.com
↑  Jeangu Macrooy — Unexpected Records, unexpected-records.com
↑  Second album ‘Horizon’ is OUT NOW! – Jeangu Macrooy (בהולנדית)
↑  Steffen Hung, Jeangu Macrooy - High On You, hitparade.ch
↑  My first LIVE ALBUM out now! – Jeangu Macrooy (בהולנדית)
↑  היכנס/י לפייסבוק, באתר Facebook
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1202658784  ISNI: 0000 0004 6320 0843  MusicBrainz: 150facc9-3ecc-492b-8e17-358b0d6c1330  VIAF: 4797157884833160620007   WorldCat (עם VIAF): 4797157884833160620007
זליגת תכנים

זליגת תכנים הוא מונח המתאר מהלך במסגרתו מועברים שידורים של תכנים מעוררי עניין או בעלי חשיבות ציבורית מערוצי טלוויזיה הפתוחים לציבור הרחב לערוצים בתשלום, לעיתים תוך הפרת תנאי רגולציה. במונח זה נעשה שימוש בעיקר בעניינם של תוכני ספורט בטלוויזיה בישראל.
רקע

בשנת 2001, כתנאי לעלייתו של ערוץ "ספורט 5 פלוס" כערוץ בת לצדו של ערוץ הספורט, קבעה המועצה לשידורי כבלים ולשידורי לוויין מדיניות רגולטורית שמטרתה למנוע העברתם של תכנים מעוררי עניין בקרב ציבור חובבי הספורט בישראל, ולפיה אין לשדר אירועים בעלי חשיבות ציבורית רבה בערוצים בתשלום וכי על ערוץ הספורט לשדר בערוץ הבסיס, הפתוח לכלל לקוחות הכבלים והלוויין, תכנים שהוגדרו "אטרקטיביים".
בסוף שנת 2003 זכתה צ'רלטון במכרז לזכויות השידור של משחקי ליגת העל בכדורגל. החברה פתחה ערוץ דיגיטלי והחלה לשדר את המשחקים בשיטת שלם וצפה ושנה לאחר מכן החלה להעביר גם את משחקי הליגה האנגלית בשיטה זו. שנה לאחר מכן הקצתה המועצה לשידורי כבלים ולשידורי לוויין לצ'לרטון שני ערוצים וזו החלה לשדר שידורים מלאים בערוצים בתשלום, "ספורט 1" ו-"ספורט 2". בתגובה, בשנת 2006 הגיש ערוץ הספורט בקשה לפתוח שני ערוצים נוספים לצד "ספורט 5" ו"ספורט 5 פלוס", האחד ערוץ חדשות והשני ערוץ ספורט שיעסוק בהיסטוריה, שניהם במסגרת חבילת ספורט מורחבת, כלומר, כדי לצפות בשניהם על הצופה לשאת בתשלום נוסף מעבר לחבילת הביניים, היא חבילת הספורט הכוללת את "ספורט 5" ו"ספורט 5 פלוס; ב-2007 אושרה הבקשה. אף על פי שערוץ הספורט הבטיח כי בערוצים אלה ישודרו תכנים שלא שודרו קודם לכן בערוץ הבסיס או בערוץ הבת בתשלום, שונה שמו של ערוץ החדשות מ-"ספורט 5 News" ל"ספורט 5 Live" וההבטחה הופרה: בלוח השידורים של הערוץ נכללו שידורים ישירים של אירועי ספורט, בהם כאלה ששודרו קודם לכן בערוצים שבחבילת הביניים.
קביעת תוכני סף והשפעתה על זליגת התכנים

בהמשך לתנאי הסף שהציבה בטרם אישרה את פתיחת ערוצי הספורט החדשים, קבעה המועצה לשידורי כבלים ולוויין רשימת תנאי סף הכוללת תכנים שעל ערוצי הספורט לשדר בערוץ שאינו בתשלום, בין אם בערוץ הספורט ובין אם בערוצים 1, 2 או 10 כדי למנוע זליגת תכנים לערוצים בתשלום, כך שהציבור הרחב יוכל ליהנות מתכנים אלה ללא תשלום נוסף. פרט לתכנים החייבים בשידור, תנאים אלה נגעו גם למספר שעות השידור, לשידורי ליגת האלופות, ליגת העל בכדורסל, מספר מינימלי למשחקי כדורגל וכדורסל מהעולם, שידורי NBA, שידורי מבזקי חדשות ספורט, שידור ענפי ספורט ישראלי בערוץ ושידורים חוזרים של תכנים ששודרו בערוץ בתשלום זמן קצר לאחר מועד השידור החי. כמו כן, נקבע מספר מינימלי של שידורי ספורט ממסגרות מסוימות ומענפי ספורט מסוימים; זכויות השידור של ליגת העל בכדורגל שייכות לצ'רלטון והיא רשאית לשדר את משחקי הליגה בערוצים בתשלום. אולם, על פי התנאים, על צ'רלטון להעביר את המשחק המרכזי בכל מחזור לשידור בערוץ שאינו בתשלום. בנוסף, נקבעה רשימה של תכנים שאסורים לשידור בערוץ בתשלום בשל העניין הרב שהם מעוררים בקרב הצופים.
מגבלה נוספת שהוטלה על בעלי הערוצים נוגעת ליחס האטרקטיביות בין השידורים בערוצים השונים: המועצה התנתה שידור תחרויות מענפי הכדורגל, הכדורסל והטניס בערוצים מחבילת הפרימיום היקרה יותר בכך שבחבילת הבסיס ובחבילת הביניים ישודרו אירועים חיים אטרקטיביים יותר.
העובדה כי מועצת הכבלים והלוויין קבעה רשימת תכנים שחייבים בשידור בערוצים שאינם בתשלום ובנפרד רשימת תכנים שאסורים בשידור בערוצים בתשלום, לצד העובדה כי התנאים שהציבה נועדו לפקח על זליגת תכנים מערוץ הבסיס שאינו בתשלום, הותירה פרצות הפוגעות בצופה: ראשית, במספר לא מבוטל של מקרים הוחלט שלא לשדר תכנים מסוימים שאינם חייבים בשידור אך אסורים בשידור בערוצים בתשלום. מעבר לכך, מהלך זה לא נועד לפקח על תכנים המשודרים בחבילת הספורט, ועל כן גרם לזליגת תכנים מערוץ "ספורט 5 פלוס", ערוץ בתשלום הנכלל בחבילת הספורט, לערוצי הספורט הנוספים הניתנים לצפייה במסגרת חבילת הספורט המורחבת.
ערוצי הספורט השונים טוענים נגד הרגולציה על שידורי ספורט בישראל כי היא מהקשוחות באירופה, מקשה על התנהלות התעשייה, ומותירה לערוצים בתשלום את האפשרות לשדר תכנים אטרקטיביים מעטים בלבד, ולכן שיקולים כלכליים מונעים מהם לשדר אירועי ספורט מסוימים ובכך בעצם נפגעת חשיפתם לציבור. מנגד, טוענים גורמים נוספים שנדרשו לסוגיה וביניהם המועצה לשידורי כבלים ולוויין ובעלי ONE שנאבקו בתופעה, כי המטרה מאחורי החלטת ערוצי הספורט שלא לשדר תכנים מסוימים, בעיקר מענפי ספורט שאינם פופולריים, היא הפעלת לחץ באמצעות איגודי הספורט השונים על הרגולטור כך שירכך את התנאים שקבע.
המועצה לשידורי כבלים ולוויין משנה את המדיניות ואת תנאי הסף מעת לעת בהתאם לשימועים שהיא מקיימת. כך למשל, שינתה המועצה בשנת 2009 את הכלל לפיו חל איסור גורף לשדר משחקי קבוצות ישראליות במפעלים האירופאים בערוצים בתשלום והוסיפה סייג המתנה איסור זה בהצעת מחיר סביר עבור זכויות השידור של המשחק על ידי ערוץ שאינו בתשלום.
ניסיונות למניעת התופעה

כבר בשנת 2002, כשנה לאחר השקתו של ערוץ הבת "ספורט 5 פלוס", הוגשה לבית המשפט המחוזי בתל אביב תובענה ייצוגית נגד חברות הכבלים, חברת Yes הטלוויזיה בלוויין, המועצה לשידורי כבלים ולוויין ומשרד התקשורת. בתביעה נטען כי למרות הפיקוח, תכנים רבים הועברו בחודשים הראשונים לערוץ בתשלום ואיכות השידורים בערוץ הבסיס פחתה משמעותית. השופטת דרורה פלפל פסקה כי התובעים צודקים בטענתם אך בשל נוסח חוק הגנת הצרכן לא ניתן היה לקבל את התביעה כייצוגית. עוד ציינה השוטפת כי היה הגון אם מועצת הכבלים והלוויין הייתה מחליטה להוזיל את חבילות הבסיס למנויי הכבלים והלוויין כפיצוי על זליגת התכנים. בעקבות שינוי החוק וערעור שהגישו התובעים, הורה בית המשפט העליון לבית המשפט המחוזי לדון מחדש בתובענה. לבסוף הושגה פשרה ולפיה התחייב ערוץ הספורט לשדר תכנים נוספים המוגדרים "אטרקטיביים" בערוץ הבסיס. תביעות נוספות הוגשו בתחילת שנות האלפיים אך רובן נדחו.
גופים נוספים שנדרשו לסוגיה זו הם אמון הציבור והמועצה הישראלית לצרכנות שדרשה בשנת 2004 מהמועצה לשידורי כבלים ולוויין לנקוט צעדים נוספים פרט להטלת קנסות על הפרת מדיניות הרגולציה, וזאת כדי להגן על הצופה מפני זליגת תכנים מערוצי חבילת הבסיס או חבילת הביניים לערוצים בתשלום בחבילת הפרימיום.
בשנת 2007 הגישו חברי הכנסת גלעד ארדן ורונית תירוש הצעת חוק המבקשת לאסור על בעלות צולבת בערוצי הספורט. לפי ההצעה, בעל רישיון לשידורי טלוויזיה בכבלים או בלוויין, שבחבילת הבסיס שבה הוא משדר נכלל ערוץ ספורט, לא להפעיל ערוץ ספורט בתשלום. ועדת הכלכלה של הכנסת קיימה מספר ישיבות בנושא זה לאורך השנים.
מספר רב של תלונות מקרב ציבור הצופים התקבלו במועצה לשידורי כבלים ולוויין בנושא זליגת התכנים ועלותם הגבוהה של שידורי הספורט.
הערות שוליים

↑  ערוץ הספורט במרוץ אחר תכנים לשני ערוצים החדשים - "ספורט 5 ניוז" ו"ספורט 5 קלאסיק", באתר גלובס, 28 בדצמבר 2006
↑  ערוץ הספורט מוגדר אף הוא כערוץ בסיס אף על פי שהוא משודר רק בכבלים ובלוויין, שכן לחבילת הבסיס של הכבלים והלוויין מנויים כ-84% מבתי האב בישראל. נתון זה נכון לשנת 2008; על פי פרוטוקול מס' 637 של ועדת הכלכלה של הכנסת, 14 ביולי 2008, דיון בהצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון – שידור בערוץ פתוח של נבחרות וקבוצות ישראליות), התשס"ח-2007 (פ/3131)
↑  החלטת המועצה לשידורי כבלים ולשידורי לוויין 2-22/09 מיום: 3.9.2009, נספחים
↑  עודד ירון, מועצת הכבלים נכשלה בהסדרת שידורי הספורט, באתר הארץ, 7 באוקטובר 2009
↑  שוב זליגת תכנים: השידור של חיפה - לרנקה בספק, באתר ‏מאקו‏, 14 בספטמבר 2011
↑  שלמה מן, תם שלב ההגדרות, באתר העין השביעית, 16 בספטמבר 2009
↑  אוריאל דסקל, האם הרגולציה על שידורי הספורט בישראל הוגנת?, באתר כלכליסט, 12 באוגוסט 2009
↑  אביתר לנג, אבנר קופל: "ניצן חן מחזיר את הכדורסל עשר שנים אחורה", באתר כלכליסט, 26 באפריל 2009
↑  ענת קם‏, ניצן חן מציג את ההרכב, באתר וואלה, 26 באוקטובר 2009
↑  ליאור ליברובסקי, ‏המועצה נכשלה - זליגת התכנים בשידורים נמשכת, באתר ‏מאקו‏, 14 ביולי 2010
↑  משה גוזגל, תביעת ענק נגד ערוץ הספורט, באתר ynet, 3 בדצמבר 2002
↑  עמית בן-ארויה ורוני קורן-דינר‏, העליון הורה לדון בתביעה ייצוגית נגד הוצאת תכנים מערוץ 5, באתר וואלה, 10 בינואר 2006
↑  טל וולק, ‏פשרה משפטית: ערוץ הספורט יחזיר תכנים לערוץ ספורט 5, באתר גלובס, 29 באוקטובר 2006
↑  ליאור ליברובסקי, ‏נדחתה תביעה ייצוגית נגד ערוץ הספורט ו-yes, באתר ONE‏, 3 במרץ 2010
↑  יעל גאוני, ‏אמון הציבור דורש לעצור זליגת התכנים בערוצי הספורט: "סכנה שצופי ספורט 5 ו-5 פלוס יישארו עם ביליארד, החלקה על הקרח, התעמלות אמנותית ושיט", באתר גלובס, 26 ביוני 2007
↑  המועצה לצרכנות נגד הרשות לשידורי כבלים ולווין, באתר nrg‏, 8 בספטמבר 2004
↑  הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון - איסור על בעלות צולבת בערוצי הספורט), התשס"ח-2007
↑  מירב קריסטל, עלייה בתלונות לקוחות נגד HOT ו-yes, באתר ynet, 10 בפברואר 2010
↑  אופיר דור, משלמים ומתלוננים: מספר התלונות על שירות HOT – פי שבעה מהשירות של yes, באתר כלכליסט, 17 באוגוסט 2015
תרשים המתאר את השתייכות ערוצי הספורט לחבילות לפי עלותן
הקלר וקוך UMP

| --- | --- |

הקלר וקוך UMP45
 מידע כללי
 סוג:  תת מקלע
 נגזרות:  UMP9   UMP40   UMP45
 תכנון:  הקלר וקוך
 מדינה מייצרת:  גרמניה 
 יצרן:  הקלר וקוך 
 תקופת השימוש:  1999–הווה (כ־25 שנים)
 מידע טכני
 קליבר:  9x19mm Parabellum   ACP 0.45
 הזנה:  מחסנית של 30/25/10 כדורים
 כוונות:  ברזל
 משקל ריק:  2.3 ק"ג (5.2 ליברות) - UMP9 ו-UMP40   2.5 ק"ג (5.4 ליברות) - UMP45
 משקל מלא:  2.5 ק"ג (5.5 ליברות) - UMP9   2.55 ק"ג (5.6 ליברות) - UMP40   2.65 ק"ג (5.8 ליברות) - UMP45
 קצב אש:  650 כדורים לדקה - UMP9 ו-UMP40   600 כדורים לדקה - UMP45
 טווח אפקטיבי:  50 מטרים - ACP 0.45  100 מטרים - 9x19mm Parabellum
 
UMP הוא תת מקלע גרמני תוצרת הקלר וקוך, הרובה אומץ על ידי סוכנויות שונות וכוחות מיוחדים ויחידות לוחמה בטרור.
לתת המקלע שלושה דגמים:
UMP9
UMP40
UMP45
מדינות משתמשות

ארצות הברית ארצות הברית - דגמים: UMP40,UMP45
ישראל ישראל הימ"מ
קנדה קנדה - דגמים: UMP40
רומניה רומניה - דגמים: UMP9
אוסטרליה אוסטרליה - דגמים: UMP40
מצרים מצרים - דגמים: UMP9
לטביה לטביה - דגמים: UMP9
ירדן ירדן
גאורגיה גאורגיה - דגמים: UMP45
מלזיה מלזיה - דגמים: UMP9
מקסיקו מקסיקו
תאילנד תאילנד - דגמים: UMP9
סרביה סרביה - דגמים: UMP9
סלובקיה סלובקיה
גלריה

כוחות מיוחדים בארצות הברית חמושות בתת-מקלע מדגם UMP40
חייל תאילנדי חמוש ב-UMP9
שני חיילים מלזים, החייל שכורע חמוש ב-UMP9
ראו גם

MP5
MP7
G36
זלמן עמית

אין תמונה חופשית
זלמן עמית (Zalman Amit; נולד ב-1934) הוא פסיכולוג ופעיל פוליטי ישראלי-קנדי, חוקר התמכרות, פרופסור אמריטוס לפסיכולוגיה במכון ללימודי נוירוביולוגיה התנהגותית באוניברסיטת קונקורדיה שבמונטריאול. כיום פועל כאמן.