stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
החבר'ה מהשכונה

| --- | --- |

כרזת הסרט באנגלית
 בימוי:  ג'ון סינגלטון 
 הופק בידי:  סטיב ניקלסון
 תסריט:  ג'ון סינגלטון 
 עריכה:  ברוס קאנון 
 שחקנים ראשיים:  קובה גודינג אייס קיוב לארי פישברן מוריס צ'סטנאט
 מוזיקה:  סטנלי קלארק 
 צילום:  צ'ארלס מילס
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סרטי קולומביה 
 חברה מפיצה:  סרטי קולומביה
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  12 ביולי 1991
 משך הקרנה:  112 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט רומנטי, הוד פילם, סרט פשע, סיפור התבגרות, סרט נעורים, סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  לוס אנג'לס, קליפורניה 
 תקציב:  6.5$ מיליון
 הכנסות:  57.5$ מיליון
 הכנסות באתר מוג'ו:   boyznthehood
 פרסים:  מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר 
 דף הסרט ב־IMDb
 
החבר'ה מהשכונה (באנגלית: Boyz n the Hood) הוא סרט דרמת נעורים אמריקאית משנת 1991 שנכתב ובוים על ידי ג'ון סינגלטון. הסרט צולם בלוס אנג'לס, קליפורניה מ-1 באוקטובר עד ל-28 בנובמבר 1990. הוא היה מועמד לפרסים כגון הבמאי הטוב ביותר והתסריט המקורי הטוב ביותר בטקס פרסי האקדמיה ה-64, ובזכותם הפך סינגלטון לבמאי הצעיר ביותר, שאי פעם היה מועמד לפרס הבמאי הטוב ביותר וכן האפרו-אמריקאי הראשון שאי פעם הועמד לפרס.
הסרט הוקרן באזור ה-Un Certain Regard בפסטיבל הסרטים 'קאן' בשנת 1991. בשנת 1992, ספריית הקונגרס בארצות הברית העריכה את הסרט כ'בעל חשיבות תרבותית, היסטורית או אסתטית' ובחרה לשמר אותו בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית.
עלילה

הסרט נפתח בשנת 1984 עם טריי סטילס בן ה-10, אשר גר עם אמו בשכונת ווטס בלוס אנג'לס. הוא מתואר בסצנה שמתרחשת בבית ספרו כילד חכם ובעל ידע, אך בעל נטייה לאלימות. אחרי התפרצות אלימה כלפי ילד אחד בכיתתו, אמו מחליטה שעליו לעבור לגור עם אביו כדי שיוכל ללמוד איך להיות "גבר". הוא עובר לגור עם אביו, ג'ייסון "פיוריוס" סטיילס, בשכונת קרנשואו בלוס אנג'לס, בהבטחת השווא שיוכל לחזור לחיות איתה יום אחד. בהתחלה טריי סולד מן המעבר, אך במהרה למד לאהוב לגור עם אביו ואף פוגש חברים ישנים, ביניהם דואו בוי וריקי - זוג אחים, וכריס.
העלילה קופצת שבע שנים לעתיד, כאשר טריי וחבריו בני 17 ונמצאים בסוף התיכון. הסצנה הראשונה ממקמת את כולם במנגל, שם שומעים על חייהם של חבריהם של טריי וטריי עצמו. חבריו של טריי מסמלים סטראוטיפים אפרו-אמריקאים שאפשר למצוא ביצירות רבות - דואו בוי חבר בכנופיה ואף ישב בית הסוהר לתקופה, ריקי אב צעיר ולא נשוי וכריס נמצא בכיסא גלגלים עקב פציעת ירייה. רק טריי הצליח להימנע מגורל שכזה בעזרת אביו, עובד בחנות בגדים בקניון, לומד בתיכון ואף מתכוון ללמוד בקולג' עם חברתו, ברנדי. למרות אהבתו הניכרת כלפיה, מערכת יחסם נתקלת בקשיים כאשר הוא רוצה לקיים יחסי מין אך היא מסרבת בשל אמונתה הקתולית אשר אוסרת על קיום יחסי מין חוץ לנישואין. חברו ריקי שואף להיות שחקן פוטבול וזוכה לריאיון עם מגייס של הקולג' USC בנוגע למלגה לקולג', אך המגייס אומר שעליו לעבור מבחני קבלה ואף לקבל בהם ציון גבוה כדי לזכות במלגה. לאחר מכן, פיוריוס לוקח את טריי וחבריו לשמוע נאום על הגזענות שקיימת בארצות הברית כלפי הפרו-אמריקאים אשר קורא להם לנקוט עמדה כנגד הדיכוי, שמתבטא לדוגמה בהפצת סמים בשכונות עוני אפרו-אמריקאיות והצבת חנויות אלכוהול רבות באותן שכונות.
לאחר מכן ישנו מקרה של ירי במירוץ מכוניות בעקבות התקלות בין הכנופיה שאליה שייך דואו בוי ובין כנופיה אויבת בשם הבלודס (הדמים). טריי וריקי עוזבים ונוסעים הביתה, אך בדרך שוטרים עוצרים אותם בצד הכביש בלי סיבה נראית לעין. אחד השוטרים, אפרו-אמריקאי אף הוא, תוקף את טריי ואף מטיח בו עלבונות על היותו שחור. אירוע זה מזעזע את טריי ומסעיר אותו, והוא נוסע לביתה של ברנדי. שם הוא בוכה ומביע את התסכול שלו בנוגע לצורה שבה למייחסים אליו בשל היותו אפרו-אמריקאי והגזענות שהוא חווה. אחרי ההתמוטטות שלו, הם מקיימים יחסי מין בפעם הראשונה.
ביום שלאחר מכן, כשריקי וטריי הולכים לחנות, חברי כנופיה של הבלודס מוצאים אותם ואורבים להם. טריי וריקי מנסים לברוח מהם, אך לא מצליחים ואחרי מרדף ברחבי השכונה מצליחים לירות בריקי. באותו הזמן דואו בוי ושאר החבורה רואים את המרדף ומנסים להגיע בזמן לעזור, אך לא מספיקים ומגיעים רק אחרי שריקי כבר מת. דואו בוי מחזיר את הגופה של ריקי לבית שלהם ובת זוגו של ריקי ואמא שלהם מתמוטטות לנוכח הגופה. מאוחר יותר באותו היום החבורה מתכננת לצאת למצוא את חברי הכנופיה שרצחו את ריקי ולנקום. טריי חוזר הביתה לקחת את האקדח של אבא שלו, אך פיוריוס עוצר אותו לפני שהוא מספיק לצאת. הוא מסכים לחזור לחדרו, אך משם בורח מהחלון ונכנס למכונית של דואו בוי. הם מתחילים לנסוע בחיפוש אחר חברי הכנופיה, אך טריי מתחרט ומחליט שאינו רוצה להיות חלק מתוכנית הנקמה. הוא יורד מהמכונית וחוזר הביתה, אך שאר החבורה ממשיכה בחיפוש. בסופו של דבר אחרי שעות של נסיעה הם מוצאים את הגברים שרצחו את ריקי, ודואו בוי יורה בהם למוות. בסצנת הסיום טריי ודואו בוי מדברים על המקרה, ודואו בוי אומר שהוא חושב שיבואו להרוג אותו כנקמה על כך שהרג את אותם גברים. בסיום הסרט עולות כתוביות, שבהן כתוב שדואו בוי אכן נרצח שבועיים אחר כך, אך שטריי הצליח לצאת מהשכונה והלך ללמוד באוניברסיטה באטלנטה.
נושא הגזענות בסרט

אחד מנושאי הסרט הוא גזענות והיחס כלפי אפרו-אמריקאים בארצות הברית. הדגש הוא פחות על היחס של לבנים כלפי השחורים ויותר על היחס בתוך הקהילה השחורה. בנוסף יש תיאורים של גזענות משטרתית כלפי אפרו-אמריקאים, נושא שעלה לכותרות בזמן יצירת הסרט.
נושא הגזענות בסרט > יחס של לבנים כלפי שחורים

בסצנה שבה פיוריוס לוקח את טריי וחבורתו לקומפטון לשמוע את הנאום על גזענות כלפי אפרו-אמריקאים, ישנם תיאורים של דיכוי, ניצול ואפליה של לבנים את השחורים. הנואם מסביר שהערך של השטחים בשכונות אפרו-אמריקאיות נמוך ואף ממשיך לרדת בגלל גזענות וניצול את שחורים, ומסביר גם כן את הסיבה לסמים מרובים, חנויות אלכוהול רבות וכלי נשק רבים שמוכנסים לשכונות עוני שחורות במטרות ניצול ורווח על חשבון אפרו-אמריקאים.
נושא הגזענות בסרט > יחס של שחורים כלפי שחורים

בסרט, חוץ מתיאורים של גזענות של לבנים כלפי שחורים בצורה ישירה, ישנו דגש חזק על היחסים בתוך הקהילה האפרו-אמריקאית. ישנם תיאורים רבים של אלימות של גברים שחורים אחד כלפי השני. התייחסות זו מגיעה לשיאה כשריקי נרצח על ידי גברים שחורים אחרים, ולאחר מכן כשדואו בוי רוצח את אותם הגברים האפרו-אמריקאים, וכשהוא עצמו נרצח לאחר מכן על ידי חברי כנופיה של הגברים שאותם רצח שאפשר להניח שהם גם כן שחורים. פיוריוס מדבר על תופעה זו של אלימות ורצח של גברי אפרו-אמריקאים אחד כלפי השני, ואומר שזה נגרם עקב תפיסות גזעניות שיש לחברה הלבנה כלפי החברה האפרו-אמריקאית - תפיסה ששחורים הם אלימים, נחותים מבחינה מוסרית, מחשיבים פחות ערך לחיי אדם וכו' שנכפים גם כן על האפרו-אמריקאים עצמם וכתגובה לכך נוהגים לפי איך שהחברה הלבנה תופסת אותם וכופה עליהם לתפוס את עצמם.
נושא הגזענות בסרט > גזענות משטרתית

ישנן כמה סצנות בסרט שבהן זוג שוטרים, אחד לבן ואחד שחור, באים באינטראקציה עם טריי. באופן מפתיע, זהו תמיד השוטר השחור שתוקף את ומעיר הערות גזעניות כלפי טריי ומי שאיתו. הסיבה לכך יכולה להיות משום שהוא גם כן תופס את כל האפרו-אמריקאים שחיים בשכונות עוני כנחותים, אלימים ולא מוסריים, בניגוד אליו השוטר האפרו-אמריקאי. זה גם ביטוי ליחס השלילי של אפרו-אמריקאים כלפי אפרו-אמריקאים אחרים.
צוות שחקנים

קובה גודינג ג'וניור כטריי סטיילס
דסי ארנז היינס II כטריי בגיל 10
אייס קיוב בתור דארין "Doughboy" בייקר
באהא ג'קסון בתור Doughboy בגיל 10
מוריס צ'סטנאט בתור ריקי בייקר
דונובן מיקרי בתור ריקי בגיל 10
לורנס פישבורן (מופיע בכתוביות כ'לארי' פישבורן) בתור ג'ייסון "עצבני" סטיילס ג'וניור
ניה לונג בתור ברנדי
ניקול בראון בתור ברנדי בגיל 10
אנג'לה באסט בתור רבה סטיילס
טיירה פרל בתור ברנדה בייקר
רדג' גרין בתור כריס
קנת' א. בראון בתור כריס בגיל 10
דדריק ד. גולברט בתור דוקי
בולדווין ס. סקייס בתור מונסטר
טרייסי לואיס-סינקלייר בתור שאניקווה
אליסיה רוג'רס בתור שאניס
רג'ינה קינג בתור שאליקה
לקסי ביגאם בתור מאד דוג
ריימונד טרנר בתור פייריז
לויד אוורי בתור איש הטריגר של פייריז (Knucklehead #2)
הפקה

סינגלטון כתב את הסרט בהתבסס על הסביבה שהוא גדל בה ואירועים שקרו לו או לאנשים שהוא הכיר. כשהוא ניסה להתקבל לבית ספר לקולנוע, אחת מהשאלות שנשאלו במבחן הייתה "לתאר 3 רעיונות לסרטים". אחד מהרעיונות של סינגלטון כתב היה סרט שנקרא "הקיץ של 84'", שלאחר מכן התפתח ל"החבר'ה מהשכונה". סינגלטון שמר על התסריט שלו בקנאות, הוא התעקש שהוא יהיה האדם שיביים את הפרויקט. מאוחר יותר הוא הסביר בהקרנה רטרוספקטיבית של הסרט:
לא הייתה לי כוונה לתת למישהו מאיידהו או אנסינו לביים את הסרט.
התפקיד של Doughboy נכתב ספציפית בשביל אייס קיוב שסינגלטון פגש בזמן שהוא עבד כמתמחה ב-The Arsenio Hall Show . סינגלטון טוען ששני השחקנים הראשיים האחרים, קובה גודינג ג'וניור ומוריס צ'סטנאט, לוהקו לסרט מפני שהם היו הראשונים שהגיעו לאודישנים. אף על פי שהיה ברשותו את אחת מקבוצות הראפ הכי מצליחות, N.W.A, זה, לפי סינגלטון, לא היה נקודת המכירה לסטודיו שלא הכיר אותם בכלל.
תגובות והשפעה > ביקורות

אתר הסקירות 'עגבניות רקובות' נתן לסרט דירוג של 96% בהתבסס על 61 ביקורות וציון ממוצע של 8.3\10. ב-MetaCritic שמקציב דירוג משוכלל מתוך 100 ביקורות ממבקרים פופולריים, הסרט קיבל ציון ממוצע של 73 מתוך 100 בהתבסס על 18 ביקורות, ציון שמשמעותו היא 'ציוניים כלליים טובים'.
תגובות והשפעה > השפעה תרבותית

הסרט הוזכר בעבודות רבות אחרות, כולל עבודות על ידי לופה פיאסקו, Game ואייס קיוב בעצמו. ב-1994, צמד הדיג'יי Remarc and Lewi שמנגן בסגנון ה-Jungle האנגלי יצר שיר שנקרא 'ריקי'. השיר עצמו בנוי ממוזיקה שונה ששומעים במהלך הסרט, ספציפית בסצנה בה ריקי נהרג. השיר של אייס קיוב "Check Yo Self" גם מזכיר את הסרט.
ב-12 ביולי 2011 בתוכנית שלה שנקראת על שמה, מוניק חגגה 20 שנה לצאת הסרט החבר'ה מהשכונה עם הבמאי ג'ון סינגלטון, קובה גודינג ג'וניור, יו-יו ורג'ינה קינג.
בלהיט של וינס סטייפלס (Norf Norf (2016 מוזכרת הסצנה שבה ריקי נורה מאחור, כדי להראות כמה הסרט השפיע עליו ועל דרכו להצלחה.
תגובות והשפעה > פרסים ושבחים

טקס פרסי האוסקר ה-64 – הסרט היה מועמד לשתי קטגוריות ל־2 פרסי אוסקר- הבמאי הטוב ביותר והתסריט הטוב ביותר.
פרס ה־BMI למוזיקה וסרטים 1992- סטנלי קלארק זכה על המוזיקה שהוא כתב לסרט.
פרס NAACP Image 1993- הסרט זכה בקטגוריית הסרט הטוב ביותר.
פרס MTV לסרטים 1992- הסרט היה מועמד לסרט הטוב ביותר ולבמאי החדש הטוב ביותר וזכה בקטגוריית הבמאי החדש הטוב ביותר.
מחלקת שימור הסרטים הלאומיים 2002: בחרה לשמר את Boyz n the Hood
פרס מעגל המבקרים של ניו יורק: 1991- הסרט זכה בקטגוריית הבמאי החדש הטוב ביותר
חברת הסרט הפוליטי, ארצות הברית: 1992- הסרט זכה בקטגוריית חברת הסרט הפוליטי לשלום והיה מועמד בקטגוריות חברת הסרט הפוליטי לזכויות אדם וחברת הסרט הפוליטי לחשיפה.
גילדת הסופרים של אמריקה, ארצות הברית: 1992
הסרט הועמד בקטגוריית פרס גילדת הסופרים של אמריקה (מסך), התסריט הטוב ביותר שנכתב ישירות אל המסך, ג'ון סינגלטון
טקס פרסי אמנים צעירים: 1992 – הסרט זכה בקטגוריית ליהוק צוות השחקנים הצעיר הטוב ביותר
ב-2007, החבר'ה בשכונה נבחר לרשימה 50 הסרטים שצריך לראות בחיים של ערוץ 4.
רשימה שהכין מכון הסרטים האמריקאי- רשימת 100 הסרטים של AFI לכבוד 100 שנה- מועמד
הערות שוליים

↑  BOYZ N THE HOOD - Festival de Cannes, Festival de Cannes (באנגלית)
↑  "Complete National Film Registry Listing - National Film Preservation Board". The Library of Congress (באנגלית). נבדק ב-2017-11-19.
↑  "Talking 'Boyz N the Hood' with Its Director John Singleton". Vice (באנגלית). 2016-11-01. נבדק ב-2017-11-19.
↑  Boyz n the Hood (באנגלית), נבדק ב-2017-11-19
↑  Boyz n the Hood, נבדק ב-2017-11-19
↑  Youngartistawards.org
| פרס NAACP Image לסרט קולנוע יוצא מן הכלל |
| --- | --- | --- |
| 1972–1999 | ליידי שרה את הבלוז (1972) • בוא נעשה את זה שוב (1976) • הגדול ביותר (1978) • תהילה (1980) • באסטין לוס (1981) • קצין וג'נטלמן (1982) • סיפורו של חייל (1985) • הצבע ארגמן (1986) • נשק קטלני (1987) • מגלה את אמריקה (1988) • סמוך עלי (1989) • גלורי (1990) • החבר'ה מהשכונה (1992) • הנזירות בלוז (1993) • מלקולם אקס (1994) • כמו אוויר לנשימה (1996) • עת להרוג (1997) • אוכל נשמה (1998) • איך סטלה החזירה את הגרוב שלה (1999) |  |
| 2000–היום | סודו של שושבין (2000) • לזכור את הטיטאנים (2001) • עלי (2002) • אנטואן פישר (2003) • מקהלה בירושה (2004) • ריי (2005) • התרסקות (2006) • המרדף לאושר (2007) • הווכחנים הגדולים (2008) • החיים הסודיים של הדבורים (2009) • פרשס (2010) • נשים צבעוניות (2011) • העזרה (2012) • זנבות אדומים‎ (2013) •‏ 12 שנים של עבדות (2014) • סלמה (2015) • היישר מקומפטון (2016) • מאחורי המספרים (2017) • טיול בנות (2018) • הפנתר השחור (2019) • צדק ורחמים (2020) • בחורים רעים לתמיד (2021) • נקמה מרה (2022) • הפנתר השחור: ואקאנדה לנצח (2023) ‏•‏‏ הצבע ארגמן (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 4099146  BnF: cb142914488 (data)  GND: 1169586236  LCCN: n96097220  SUDOC: 113460953  VIAF: 191829646   WorldCat (עם VIAF): 191829646
ולדימיר אשכנזי

| --- | --- |

צילום מ-2007
 לידה:  6 ביולי 1937 (בן 87) ניז'ני נובגורוד, רוסיה, ברית המועצות 
 מוקד פעילות:  רוסיה, איסלנד 
 תקופת הפעילות:  מ-1945 
 מקום לימודים:  בית הספר המרכזי למוזיקה במוסקבה, הקונסרבטוריון של מוסקבה 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  אנגלית, רוסית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 חברת תקליטים:  דקה רקורדס 
 צאצאים:  Dimitri Ashkenazy 
 מספר צאצאים:  5 
 פרסים והוקרה:  אביר הצלב הגדול של מסדר הבז (2018)  חתן פרס תחרות המלכה אליזבת (1956)  עיטור ארטיס בוהמי אמיקיס (24 באוגוסט 2009)  דוקטור לשם כבוד מהקולג' המלכותי למוזיקה (2015)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת סידני  מדליית סיבליוס  מסדר ההצטיינות של ברלין 
 אתר רשמי
 פרופיל ב-IMDb
 
ולדימיר דוידוביץ' אשכנזי (ברוסית: Владимир Давидович Ашкенази; ידוע כ-Vladimir Ashkenazy; נולד ב-6 ביולי 1937) הוא פסנתרן ומנצח רוסי ממוצא יהודי. אחרי שהתגורר תקופה בלונדון ובאיסלנד, משנת 1978 חי בשווייץ.
ילדותו ולימודיו ברוסיה

אשכנזי נולד בעיר ניז'ני נובגורוד, קרויה באותה תקופה "גורקי", לאב יהודי, הפסנתרן והמלחין דוד אשכנזי ולאם רוסיה, השחקנית יבסטוליה גריגורייבנה לבית פלוטנוב,, בת למשפחה של איכרים רוסים. בתקופת מלחמת העולם השנייה ולדימיר חי ב"אווקואציה" בטשקנט. משנת 1943 עבר לגור במוסקבה. אז, בגיל 6, התחיל בלימודי מוזיקה וכיוון שגילה כישרון מעבר לשנותיו, התקבל לבית הספר המרכזי למוזיקה שליד הקונסרבטוריון של מוסקבה בגיל 8. למד כעשר שנים אצל הפסנתרנית אנאידה סומבטיאן. משנת 1955 היה לתלמידו של הפסנתרן והמורה הידוע לב אובורין בקונסרבטוריון.
תחילת הקריירה הבינלאומית

כבוגר הקונסרבטוריון של מוסקבה, זכה בפרס שני בתחרות הפסנתר הבינלאומית היוקרתית על שם פרדריק שופן בשנת 1955 בוורשה והיה שותף לפרס הראשון בתחרות צ'ייקובסקי הבינלאומית בשנת 1962.
בשנת 1956 התאפשר לו לראשונה לנסוע מחוץ לגבולות הגוש הקומוניסטי על מנת להשתתף בתחרות על שם המלכה אליזבת בבריסל. גם שם השיג הישג מרשים כשזכה במדליית הזהב של התחרות. אחרי חזרתו לברית המועצות השלטונות זיכו את המשפחה בדירה בת שני חדרים בשכונה יוקרתית של מוסקבה.
בסתיו 1958 הרשו לו השלטונות הסובייטים לערוך סיור קונצרטים בארצות הברית ובקנדה תוך הסכם עם האמרגן סול יורוק. בשנת 1959 בתחרות צ'ייקובסקי פגש אשכנזי את הפסנתרנית האיסלנדית תורון סופיה יוהניסדוטיר והתאהב בה. כעבור שנה היא עברה לגור במוסקבה והתחילה לימודים בקונסרבטוריון בעיר הבירה הרוסית. בני הזוג התחתנו ב-25 בפברואר 1961 כששלטונות ברית המועצות אילצו את הצעירה האיסלנדית לוותר על אזרחות מולדתה ולהצהיר שהיא מתיישבת בברית המועצות. לוולדימיר אשכנזי ולאשתו נולד בן ראשון, ולדימיר, והשלטונות העלו קשיים רבים עד שהתירו לאם לנסוע עם הילד אל הוריה בלונדון.
בשנת 1962 השיג שוב מהשלטונות אישור לסיור קונצרטים בארצות הברית והצליח לבקר אצל חמיו בלונדון ובמרץ התאפשרה לו נסיעה נוספת ללונדון. באותה הזדמנות משרד החוץ הבריטי אישר לזוג היתר תושבות מתמדת בבריטניה. באותה השנה החליטו אשכנזי ואשתו לנסוע ולא לחזור לברית המועצות, שם היו עלולים הוא ואשתו להיתקל בעוד מגבלות על חופש התנועה וחירויות אחרות. ב-9 ביוני 1963 הקליט את הקונצרט האחרון במוסקבה - מיצירות בטהובן ושופן.
עריקתו למערב

בשנת 1963 הזוג התיישב זמנית בלונדון, שם ניגן האמן תכופות בחברת דניאל בארנבוים ואשתו ז'קלין דו פרה, יצחק פרלמן, זובין מהטה ואחרים. בשנת 1968 עברה המשפחה לגור באיסלנד, שם קיבלו בשנת 1972 את אזרחות המדינה. משם המשיך לסייר ולהקליט כפסנתרן ואחר כך כמנצח בכל רחבי העולם. כמחווה לאיסלנד, ארצו המאמצת, תרם אשכנזי רבות להעלאת קרנו של פסטיבל רייקיאוויק המתקיים פעם בשנתיים. לשם הוזמנו מגדולי האמנים בני זמנו, כמו אנדרה פרווין, מסטיסלב רוסטרופוביץ', יהודי מנוחין, בירגיט נילסון ואחרים. אשכנזי עצמו החל לנצח לראשונה בפסטיבל זה כמנצח אורח, על התזמורת הסימפונית של איסלנד.
אחרי שקיבל משרות של מנצח בתזמורות שונות בעולם, התקשה אשכנזי לשמור על איסלנד כבסיס קבע לחיי משפחתו והם עברו בשנת 1978 לגור במגן, שליד לוצרן בשווייץ.
פעילותו המוזיקלית

ולדימיר אשכנזי נודע בפרשנויותיו הנבונות והשקולות.
אשכנזי הרבה להקליט עם התזמורת הפילהרמונית של לונדון; שתיים מהקלטות אלה היו קונצ'רטו הקיסר של בטהובן וכמה יצירות של רחמנינוב (ביניהן הקונצ'רטו השני שלו). הוא הקליט את מכלול 24 הפרלודים והפוגות של שוסטקוביץ', סונאטות של סקריאבין, יצירות לפסנתר של שופן ושל שומאן, סונאטות לפסנתר של בטהובן ושל מוצרט וקונצ'רטי לפסנתר של בטהובן, בארטוק ורחמנינוב, בין השאר.
אשכנזי אף ניגן והקליט כמה יצירות מוזיקה קאמרית.
בעיצומה של קריירת הפסנתר שלו, הסתעף אשכנזי לניצוח. שבחים מיוחדים קצרו ביצועיו לסימפוניות של סיבליוס. הוא היה המנצח הראשי של הפילהרמונית המלכותית משנת 1987 עד 1994, ובין השנים 1988 ל-1994 היה מנצח אורח ראשי של הפילהרמונית של ברלין, התזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס, התזמורת הסימפונית של בוסטון, התזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו ותזמורת הקונצרטחבאו המלכותית באמסטרדם. בשנת 1998 התמנה למנצח הראשי של התזמורת הפילהרמונית הצ'כית, משרה שבה התמיד עד 1 בספטמבר 2003. בין השנים 2004-2007 אשכנזי ניצח על התזמורת הסימפונית NHK ביפן. החל משנת 2009 מכהן כמנצח התזמורת הסימפונית של סידני, באוסטרליה.
ולדימיר אשכנזי מכהן כנשיא אגודת רחמנינוב.
הוא נשוי משנת 1961 לתורון סופיה יוהאניסדוטיר ולזוג נולדו חמישה ילדים:
ולדימיר (וובקה) סטפן (נ' 1961, פסנתרן, גר בגרמניה), נדיה ליזה, דמיטרי תוֹר (נ' 1969, קלרינתן, הגר בשווייץ), סוניה אֶדה ואלכסנדרה אינגַה.
פרסים ואותות הוקרה

1955 - הפרס השני בתחרות לפסנתר על שם פרדריק שופן בוורשה
1956 - הפרס הראשון בתחרות על שם המלכה אליזבט בבריסל
1962 - הפרס הראשון בתחרות ע"ש צ'ייקובסקי במוסקבה - יחד עם הפסנתרן ג'ון אוגדון
2000 - הפרס חנו ר. אלנבוגן מצ'כיה - על שרות אזרחי יוצא דופן - יחד עם מנצחי התזמורת הפילהרמונית הצ'כית בפראג
פרס גראמי על הביצוע האינסטרומנטלי הטוב ביותר, עם תזמורת:
על הקונצרטים לפסנתרן של בטהובן - בביצוע עם התזמורת הסימפונית של שיקגו בניצוחו של סר גאורג שולטי (1974)
פרס גראמי על הביצוע הטוב ביותר של מוזיקה קאמרית:
פרס גראמי על ביצוע הסולו האינסטרומנטלי הטוב ביותר (ללא תזמורת):
לקריאה נוספת

David M. Cummings, "Ashkenazy Vladimir", International Who's Who in music and musicians' directory in the Classical and Light Classical Music Fields, 17th edition, Cambridge, England: Melrose Press, 2000-2001, p. 24.
Beyond Frontiers (New York: Atheneum, 1985) שכתב ולדימיר אשכנזי בשיתוף עם עמיתו ג'ספר פארוט, על פילוסופיה של המוזיקה ודעות בנושאים שונים.
הערות שוליים

↑  Ashkenazy - Still Russian to the core כתבה בעיתון אינדפנדנט
↑  אחד השופטים הפסנתרן המפורסם ארטורו בנדטי מיכלאנג'לי סבר שיש להעניק את הפרס הראשון לאשכנזי ועזב בכעס את הוועדה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257946405171  PLWABN: 9810571403705606  BIBSYS: 90588680  BNE: XX891573  BnF: cb13890927b (data)  CiNii: DA05322467  GND: 118890395  ISNI: 0000 0001 2276 531X  KulturNav: 446310a3-3d3b-4a8f-a44f-efc1d99194cb  LCCN: n81085727  LNB: 000035816  MusicBrainz: 15a30428-87c4-455b-b7e8-71013237fea0  NDL: 00620287  NKC: ola2002149982  NLA: 35492459  NLK: KAC201104485  NSK: 000062744  NTA: 070221340  SELIBR: 207253  SNAC: w61j9cvt  SUDOC: 02895114X  Trove: 972661  VIAF: 12490721   WorldCat (עם VIAF): 12490721
בנדיקט קמברבאץ'

| --- | --- |

בנדיקט קמברבאץ' בכנס "קומיק-קון" בסן דייגו, יולי 2019
 לידה:  19 ביולי 1976 (בן 48) האמרסמית', לונדון, אנגליה אנגליה, הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Benedict Timothy Carlton Cumberbatch 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1998
 מקום לימודים:  Brambletye School  האקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון  אוניברסיטת מנצ'סטר  בית הספר הארו  אוניברסיטת ויקטוריה של מנצ'סטר 
 בן או בת זוג:  Sophie Irene Hunter (14 בפברואר 2015–?) 
 צאצאים:  Christopher Cumberbatch 
 מספר צאצאים:  3 
 פרסים והוקרה:  פרס אוליבייה לשחקן הטוב ביותר (2012)  פרסי הקולנוע הבריטי העצמאי (2014)  פרס אמי לבידור בפריים טיים (2014)  Satellite Award for Best Actor – Miniseries or Television Film (2012)  פרס האמי לשחקן ראשי במיני סדרה או סרט (2014)  פרס בחירת מבקרי הטלוויזיה (2012)  פרס האקדמיה הבריטית לטלוויזיה לשחקן הטוב ביותר (2019)  פרס באפט"א לטלוויזיה  מפקד במסדר האימפריה הבריטית  פרס אוליבייה  מסדר האימפריה הבריטית  פרס אמי  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:   
 
בנדיקט טימותי קארלטון קמברבאץ' CBE (באנגלית: Benedict Timothy Carlton Cumberbatch; נולד ב-19 ביולי 1976) הוא שחקן קולנוע, תיאטרון וטלוויזיה אנגלי. התפרסם בגילום דמותו של שרלוק הולמס בסדרה "שרלוק" ובסרטים "בת בולין האחרת", "רוחות של חופש", "כפרה", "האויב בתוכנו - סטארטרק", "דוקטור סטריינג'" ו"כוחו של הכלב". קמברבאץ' היה מועמד פרס האוסקר לשחקן הטוב ביותר לשנת 2015 על תפקידו בתור אלן טיורינג בסרט "משחק החיקוי". כמו כן זכה בפרס אמי על הופעתו בסדרה "שרלוק" ובפרס באפט"א ועל הופעתו במיני-סדרה "פטריק מלרוז".קמברבאץ' היה מועמד בשנית לפרס האוסקר לשחקן הטוב ביותר לשנת 2022 על תפקידו בתור פיל בסרט "כוחו של הכלב".
ביוגרפיה

קמברבאץ' נולד בלונדון לזוג השחקנים וונדה ונטהאם וטימותי קרלטון. הוא גדל ברובע המלכותי קנזינגטון וצ'לסי. יש לו אחות למחצה, טרייסי פיקוק, מנישואיה הראשונים של אמו. קמברבאץ' התחנך בפנימיות מגיל 8. הוא למד בבית הספר בראמבטלי במערב סאסקס ובבית הספר הארו שבצפון-מערב לונדון. הוא היה חבר באגודת רטיגן, מועדון הדרמה המרכזי של בית הספר הארו, אשר נקרא על שם המחזאי טרנס רטיגן. הוא השתתף בהצגות רבות של שייקספיר בבית הספר. הופעת הבכורה שלו הייתה בגיל 12 בתפקיד טיטניה, מלכת הפיות, בהצגה "חלום ליל קיץ". מורה הדרמה שלו, מרטין טיירל, אמר עליו שהוא השחקן הכי טוב שהוא אי פעם עבד איתו בבית הספר.
לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר הארו, קמברבאץ' התנדב כמורה לאנגלית במנזר טיבטי בדרג'לינג, הודו. לאחר מכן הוא למד דרמה באוניברסיטת מנצ'סטר. הוא המשיך את לימודי המשחק באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה בלונדון וסיים עם תואר שני במשחק קלאסי.
ב-2015 קמברבאץ' קיבל את עיטור מסדר האימפריה הבריטית.
קריירה > תיאטרון

מאז 2001 השתתף קמברבאץ' בהצגות רבות בתיאטרון הפתוח בריג'נטס פארק, בתיאטרון אלמיידה, בתיאטרון רויאל קורט, בתיאטרון המלכותי הלאומי ועוד. הוא היה מועמד לפרס אוליבייה לשחקן המשנה הטוב ביותר על תפקידו בהצגה הדה גאבלר.
ב-2010 השתתף קמברבאץ' בהפקה המחודשת של ההצגה "After the Dance" בתיאטרון המלכותי הלאומי. ההפקה זכתה בארבעה פרסי אוליבייה, כולל להפקה המחודשת הטובה ביותר.
ב-2011 השתתף קמברבאץ' בהצגה "פרנקנשטיין" בתיאטרון המלכותי הלאומי בבימויו של דני בויל. הוא וג'וני לי מילר שיחקו שניהם גם בתפקיד ויקטור פרנקשטיין וגם בתפקיד היצור. ההצגה הוקרנה בבתי קולנוע ברחבי העולם. קמברבאץ' זכה על הופעתו בפרס אוליבייה, בפרס עיתון ה-Evening Standard ובפרס מעגל מבקרי התיאטרון.
ב-2015 הופיע קמברבאץ' בתפקיד הראשי בהצגה "המלט" מאת שייקספיר במרכז האמנויות ברביקן שבלונדון בבימויה של סוניה פרידמן. זו הייתה ההפקה לה נמכרו כרטיסים הכי מהר בהיסטוריה של התיאטרון בלונדון. ההצגה הוקרנה בבתי קולנוע ברחבי העולם. קמברבאץ' היה מועמד לפרס האוליבייה על הופעתו.
קריירה > טלוויזיה

תפקידיו המוקדמים של קמברבאץ' בטלוויזיה כוללים את "Heartbeat", "Tipping the Velvet", "מרגלי קיימבריג'", "Fortysomething", "ספוקס" ו-"עדות אילמת".
ב-2004 שיחק קמברבאץ' בתפקיד הראשי הראשון שלו כאסטרופיזיקאי והתאורטיקן סטיבן הוקינג בדרמה "הוקינג", תפקיד עליו היה מועמד לפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקן הטוב ביותר. ב-2005 קמברבאץ' גילם את דמותו של אדמונד טלבוט במיני-סדרה "To the End of the Earth". במהלך הצילומים, כאשר שהה בדרום אפריקה, הוא חווה חוויה מפחידה כאשר הרכב שבו היה נחטף. ב-2007 הוא השתתף יחד עם טום הארדי בסרט הטלוויזיה "Stuart: A Life Backwards". ב-2008 הוא השתתף במיני-סדרה "The Last Enemy" וזכה עליה במועמדות לפרס Satellite לשחקן הטוב ביותר.
ב-2010 החל לגלם את דמותו של הבלש האגדי שרלוק הולמס בסדרה "שרלוק" וזכה להערכה רבה על הופעתו בתפקיד. ב-2014 הוא זכה בפרס אמי לשחקן הטוב ביותר על משחקו בפרק השלישי של העונה השלישית, "His Last Vow"‏. ב-2017 חזרה שודרה העונה הרביעית של הסדרה.
ב-2012 השתתף קמברבאץ' במיני-סדרה "הג'נטלמן האחרון". הופעתו זיכתה אותו במועמדות לפרס אמי לשחקן הטוב ביותר.
ב-2016 השתתף בסדרת סרטי הטלוויזיה "הכתר החלול" המבוססת על המחזות ההיסטוריים של שייקספיר בתפקיד ריצ'רד השלישי.
ב-2017 שיחק בתפקיד הראשי במיני-סדרה של רשת הכבלים "שואוטיים" "פטריק מלרוז", על פי סדרת הספרים באותו שם, העוסקת בגבר נהנתן ושתיין מהמעמד הגבוה המנסה להתגבר על טראומות ילדותו. הסדרה זכתה בפרס באפט"א לשנת 2019.
ב-2018 שיחק בסרט הטלוויזיה של רשת HBO‏ "Brexit: The Uncivil War in the U.K", בו גילם את דומיניק קמינגס, מנהל הקמפיין של תומכי הברקזיט ב-2016. הסרט הציג את אחורי הקלעים של הקמפיין ואת האסטרטגיות שלו שכללו הנדסת תודעה באמצעות הרשתות החברתיות.
ב-2019 שיחק במיני-סדרה הבריטית "בשורות טובות", המבוססת על ספר באותו השם, שם הוא מגלם את השטן, שליט הגיהנום.
בשנת 2021, לוהק קמברבאץ' למיני-סדרה מקורית של נטפליקס "39 המדרגות" בדמותו של ריצ'רד האניי; המיני-סדרה מבוססת באופן רופף על רומן המתח-הרפתקאות באותו השם מאת הסופר הבריטי ג'ון באקן בשנת 1915 וכן מהווה עיבוד מחודש לסרטו של אלפרד היצ'קוק, ב-אותו השם משנת 1935, והיא תעלה לשידור במהלך שנת 2023.