stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
SGS (חברה שווייצרית)

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 בורסה:  בורסת SIX השווייצרית
 תקופת הפעילות:  1878–הווה (כ־147 שנים) 
 חברות בנות:  SGS (Canada)  SGS Germany 
 מיקום המטה:  ז'נבה 
  
 www.sgs.com
 
SGS S.A. (בעבר: Société Générale de Surveillance) היא תאגיד רב-לאומי שמרכזו בז'נבה שבשווייץ, המספק שירותי פיקוח, אימות ובחינה בשלל תחומים. החברה מעסיקה 96,000 עובדים ב-2,600 משרדים ומעבדות בעולם.
השירותים העיקריים של החברה כוללים פיקוח ואימות של כמות, משקל ואיכות של סחורות, בדיקת איכות של מוצרים ובדיקת עמידתם בתקנים ובהוראות אסדרה.
היסטוריה

החברה נוסדה בשנת 1878 ברואן שבצרפת, על ידי אנרי גולדסטוק, מהגר צעיר יהודי מלטביה. בעזרתו של מקסוול שפינגטון הוא לווה כסף מידיד אוסטרי, לשם הקמת שירות פיקוח על משלוחי תבואה בנמל רואן, שבעת המעבר בנמל נפגעו מגנבות ומסיבות נוספות. החברה בחנה ואימתה את המשלוח, בהיבטי כמות ואיכות, יחד עם היבואן. העסק צמח במהירות, ותוך שנה מיום הקמתו נוספו לו סניפים בנמלי לה האבר, דנקירק ומרסיי.
בשנת 1915, במהלך מלחמת העולם הראשונה, החברה, בראשות ז'אק סלמנוביץ שהיה חתנו של גולדסטק, העבירה את משרדה הראשי מפריז לז'נבה, וב-19 ביולי 1919 שינתה את שמה ל-Société Générale de Surveillance. החברה נוהלה על ידי ז'אק עד למותו בשנת 1966 ולאחריו לקח את הניהול בנו  גרגורי צ'ארלס סלמנוביץ.
באמצע המאה העשרים הרחיבה החברה את פעילותה למתן שירותי פיקוח ובחינה בשלל תחומים, בהם תעשייה, מחצבים, נפט, גז וכימיקלים, בין השאר באמצעות רכישת חברות העוסקות בפיקוח בתחומים אלה. ב-1965 רכשה החברה חברה העוסקת בבדיקות לא הורסות. ב-1981 החברה הפכה לחברה ציבורית שמניותיה נסחרות בבורסת SIX השווייצרית, וב-1985 צורפה למדד המניות השווייצרי (אנ'). בעקבות התפרקות ברית המועצות הרחיבה החברה את פעילות גם למדינות ברית המועצות לשעבר.
בישראל מיוצגת החברה על ידי חברת ג'סקו – חברה כללית להשגחה בע"מ.
הערות שוליים

↑  SGS 2021 Half Year Results Presentation
↑   אתר האינטרנט הרשמי של ג'סקו – חברה כללית להשגחה בע"מ
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1090646380  HDS: 041921  ISNI: 0000 0004 0646 3698  LCCN: nr94005894  VIAF: 137951389   WorldCat (עם VIAF): 137951389
שי חיון

| --- | --- |

שי חיון בהכנה בתחרות מר עולם PRO NORDIC של איגוד IFBB
 לידה:  10 ביולי 1971 (בן 53)
 מדינה:  ישראל 
 מקום מגורים:  כפר סבא, ישראל
 עיסוק:  מאמן אישי
 תואר:  מר עולם - מר ישראל מעל 18 פעמים
 
שי חיון (נולד ב-10 ביולי 1971) הוא מפתח גוף ישראלי וזוכה מר ישראל מעל 18 פעמים ברציפות. ניצח בתחרות מר עולם של איגוד GBO (מר אטלאס) בשנת 2018 שהתקיימה בדאלאס שבטקסס, והוא המתמודד היחיד מישראל שזכה בתחרות זו וקיבל את כרטיס הפרו של איגוד GBO. הוא זכה בקטגוריית המאסטרס לקבוצת גיל 40+, בתחרות הפתוחה וכן בתחרות למופיעים לראשונה בתחרות. הוא קיבל שלוש מדליות זהב וטבעת מיוחדת שהופקה לרגל האירוע.
שי חיון בזכייה בתחרות מר ישראל 2018 איגוד IBFF
שי התחרה בשנת 2019 בתחרות PRO NORDIC של איגוד IFBB הנחשב ביותר בעולם וקטף 4 תארים בקטגוריות שונות, משקל (עד 82 קג), גיל (40+), וקטגוריות פתוחות אחרות.
ביוגרפיה וחיים אישיים

שי חיון גר בכפר סבא רוב חייו.
כשחיון נולד הוא נולד פג עם אחיו התאום, סבל מתת משקל. עם משקל של 1.7 קילוגרם וסבל מברונכיט ספסטית. הוא הועבר למכשיר האינקובטור. גם לאחר שיצא מכלל סכנה נאלץ חיון לבלות את מרבית ימי בחרותו בין מסדרונות בתי החולים ואגפי האשפוז.
עד גיל 13 חיון ואחיו עברו בין חוגים ובעיקר היו בחוגים של ג'ודו.
עוד לפני שהיה מותר לו להיכנס למתחם חדר הכושר (בעבר חוק הספורט קבע כי רק מגיל 14 ניתן להתאמן בחדר כושר) אימץ דרך יצירתית לחזק את גופם, חיון היה מחבר מוטות ברזל לגושי בטון כדי ליצור משקולות מאולתרות, וכך הפך את חדר הכושר לחלק מחייו.
עוד בילדותו חיון אהב את תחום פיתוח הגוף ואת חדר הכושר, חיון התחרה בילדותו באליפות ישראל באתלטיקה קלה והיה חלק מנבחרת האתלטיקה הבית ספרית, ומאז שהיה ילד בנה ופיתח את גופו לשלמות זוכת פרסים.
בשנת 1988, עם עילית הסרט "מעבר לשיא" (Over The Top), סרטו של הבמאי מנחם גולן, התחילו להופיע בארץ יותר ויותר תחרויות של הורדות ידיים, ובשנת 1991 חיון ניצח לראשונה בתחרות הורדות ידיים.
חיון נשוי ולו שני בנים.
קריירת פיתוח הגוף

עוד בשנת 1995 חיון זכה בתחרות מר ישראל של איגוד IFBB, והשתתף באותה תקופה בכמה תחרויות מר ישראל ותחרויות פיתוח גוף אזוריות,
מאז הזכייה הנ"ל עד לשנת 2012 חיון עזב את ענף פיתוח הגוף, עלה במשקל ואיבד את הגוף החטוב שהיה לו, אף על פי שהמשיך להתאמן ולאמן בחדר הכושר, בין השנים חיון זכה באליפות ישראל בלחיצת חזה והתחרה בתחרויות הורדת ידיים,
בשנת 2011 חיון החליט לחזור לתחום פיתוח הגוף וירד 22 קילו כדי להביא את הגוף לחיטוב הולם לתחרות, ואז ב-2012 זכה בתחרות מר ישראל גם כן של איגוד IFBB,
מאז 2012 חיון רק המשיך והתקדם בתחום פיתוח הגוף והמשיך לזכות עד היום, גם בתואר מר עולם בשנת 2017 ואלוף האלופים בשנת 2018.
חיון מתחרה לא כמו רוב מפתחי הגוף, כל השנה נמצא באחוז שומן נמוך מאוד ולא עולה במשקל בצורה מוגזמת אך עדיין מצליח להתפתח ולהתקדם, אחת הגאוות של חיון היא שבזמן שמתחרים אחרים משמינים ו"מתלכלכים" בזמנים בין תחרויות, חיון נשאר חטוב ומוכר בתחום על כך.
פציעות ומחלות

בגיל 13, קצת לפני שהתחיל להתאמן בחדר כושר, חיון חתך את כף ידו הימנית כמעט בחצי בתאונת עבודה בביתו, ועבר ניתוח לתיקונה.
בגיל 19, בתקופת הצבא, חיון פיתח דלקת בכף ידו השמאלית שגם היא עברה ניתוח מאוד מסובך שנבע מחומרת הדלקת.
בגיל 36 חיון אובחן בקרטוקונוס (מחלה בקרנית העין), ולא יכול היה לראות בעינו הימנית, והיה צריך לעבור ניתוח השתלת קרנית במחיר כ-40,000 ש"ח.
ניצחונות פיתוח גוף

| תואר | שנת זכייה |
| --- | --- |
מר ישראל בפיתוח גוף IFBB: 1995
מר ישראל בפיתוח גוף, 15 פעמים (איגודים שונים): 2012-2018
מקום 7 מר עולם לחובבנים - איגוד NABBA: 2015
מקום 4 מר עולם חובבנים - איגוד WABBA: 2016
מר עולם (Mr Atlas) - איגוד GBO: 2017
מר ישראל ואלוף האלופים - איגוד IFBB הנחשב בארץ: 2018
מקום 7 - מר עולם למקצוענים - איגוד UBPF: 2018
מר ישראל בפיתוח גוף - איגוד IBFF: 2019
מר ישראל בפיתוח גוף - איגוד NABBA: 2019
ניצחונות אחרים

| תואר | שנת זכייה |
| --- | --- |
אלוף ישראל בהורדת ידיים: 1990
מקום בעשירייה הפותחת בתחום הורדות ידיים: 1991
אלוף ישראל בלחיצת חזה - 210 ק"ג: 2003
תמונה מהזכייה בתחרות מר ישראל ואלוף האלופים של איגוד IFBB
חימום קדם במה (תחרות מר ישראל 2018)
איל פכט

| --- | --- |

 לידה:  1978 (בן 47 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב  הקריה האקדמית אונו 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:   תת-אלוף
 תפקידים בשירות
  ראש ענף חקר ביצועים בחיל האוויר   ראש המרכז לניתוח מערכות באגף לתכנון ולבניין כוח רב זרועי   מפקד מרכז דדו
 
איל פכט (נולד ב-1978) הוא קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף המכהן כראש מרכז דדו לחשיבה צבאית בין-תחומית באגף המבצעים.
ביוגרפיה

נולד בישראל והתגייס לצה"ל בשנת 1996 למסלול העתודה האקדמית. לאחר השלמת לימודיו באוניברסיטת תל אביב שובץ פכט בחיל האוויר. פכט שירת בתפקידי קצונה ופיקוד במערך הטכנולוגי ובמטה חיל האוויר, במפא״ת, באגף התכנון ובאגף המבצעים. בשנים 2015–2018 שימש כראש ענף חקר ביצועים בחיל האוויר ובשנים 2018–2022 עמד בראש המרכז לניתוח מערכות באגף לתכנון ולבניין כוח רב זרועי. בפברואר 2023 נכנס לתפקידו כמפקד מרכז דדו לחשיבה צבאית בינתחומית באגף המבצעים.
פכט הוא בוגר בהצטיינות של תואר ראשון ותואר שני בהנדסת תעשייה מאוניברסיטת תל אביב, תואר ראשון במשפטים מהקריה האקדמית אונו ותואר שני במשפט ציבורי ובינלאומי מאוניברסיטת תל אביב ואוניברסיטת נורת'ווסטרן. בעל תואר שלישי מאוניברסיטת תל אביב בתחום אסטרטגיה וכלכלת ביטחון.
הערות שוליים

↑   מפקדי מרכז דדו לדורותיהם, באתר צה"ל, 17 בינואר 2017
אייל בלום

אייל בלום (1974) הוא פוליטיקאי ובוטנאי ישראלי שכיהן כראש המועצה האזורית הערבה התיכונה משנת 2012 ועד התפטרותו ב-2021.
ביוגרפיה

אייל בלום נולד בשנת 1974 במושב חצבה שבערבה תיכונה להורים ממייסדי המושב אשר הגיעו מעין גב ומחדרה.
בצעירותו למד בבית הספר האזורי "שיטים" ושימש כמדריך בשנת שירות מטעם תנועת המושבים. במסגרת השירות הצבאי שירת כלוחם בסיירת צנחנים ולימים בצוות הראשון שהקים את יחידת אגוז. כמו כן לחם במלחמת לבנון השנייה ועדיין מתנדב לשירות מילואים.
לאחר השירות הצבאי השלים קורס מדריכי ידיעת הארץ בחברה להגנת הטבע וכן לימודים לתעודת מדריך מוסמך. כשהשלים את לימודיו שימש כמדריך בבית ספר שדה חצבה.
השכלה

אייל בלום, בעל תואר ראשון במדעי החיים מטעם האוניברסיטה הפתוחה, השלים בהצטיינות לימודי תואר שני בביוטכנולוגיה מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים ומכון וולקני כשנושא המחקר היה גנטיקה של תכונות כמותיות בצמחים. בשנת 2007 השלים את לימודי הדוקטורט במכון ויצמן למדע בנושא גנטיקה התפתחותית של הצמח. במהלך שנת 2008, לאחר פוסט דוקטורט במרכז לביוטכנולוגיה- הפקולטה לחקלאות באוניברסיטה העברית, נקרא לשוב לערבה למלא תפקיד ציבורי כמרכז משק מושב חצבה. בהמשך, לאחר שכיהן כמרכז משק מונה למנכ"ל החברה לפיתוח ובניין בערבה (החברה הכלכלית).
פעילות ציבורית

במערכת הבחירות שנערכו בערבה התיכונה ב-4 בדצמבר 2012, זכה ברוב של 41.4% מקולות המצביעים ונבחר לראש המועצה האזורית ערבה תיכונה וסממן מרכזי של "מהפך דורי"- בלום הוא הראשון מבני הערבה שגדלו והתחנכו במקום שנבחר לראש הרשות. בלום החליט לעזוב את הפעילות המחקרית לטובת עשייה ציבורית למען פיתוח וקידום הערבה התיכונה ואנשיה. אייל נשוי לניבה ואב לשלושה ילדים, מתגורר במושב עידן בערבה תיכונה.
בהמשך השלים לימודי תעודה באוניברסיטת תל אביב - להב לדירקטורים ונושאי משרה בכירים בתאגידים, וכן השלים תואר שני נוסף - בממשל, בהתמחות במדיניות ומנהל ציבורי, במרכז הבינתחומי הרצליה. בשנת 2013 זכתה משפחת בלום המורחבת בפרס יגאל אלון ל"מעשה מופת חלוצי". הפרס מוענק מדי שנה מאז 1982 מטעם עמותת דור הפלמ"ח ליחיד, לגוף או לארגון על מפעל או מעשה שהם מופת למעשה חלוצי ותרומה ליצירה ולחברה בישראל.
בראשית דרכו כראש המועצה נאלץ בלום להתמודד עם משבר משמעותי בערבה- 'משבר הפלפלים' - הגידול המרכזי בערבה, שנבע מהתרסקות הרובל הרוסי והנפילה בשער החליפין של היורו ביחס לשקל. כשהשוק הרוסי ריכז 70% מהיצוא החקלאי של הערבה. יחד עם הוועדה החקלאית בערבה ומו"פ (מחקר ופיתוח) ערבה תיכונה וצפונית, קידם בלום תוכנית להרחבת סל הגידולים בערבה והשנה (2017) חל לראשונה מאז תחילת המשבר גידול בשטחי גידול הפלפלים בערבה.
בתקופת כהונתו כאיש ציבור הביא יחד עם JNF ארצות הברית להקמת ההרחבות הקהילתיות הראשונות בערבה תיכונה.
במקביל לפעולות להרחבת שבעה היישובים הקיימים בערבה, מקדם בלום את הקמת היישוב השמיני בערבה תיכונה- עיר אובות, כחלק מחזון הרחבת ההתיישבות בערבה תיכונה.
בנוסף, פעל ראש המועצה אייל בלום להקמת מפעלי התעשייה הראשונים באזור התעשייה המתרחב בספיר, בו פועלים בימים אלו : חברת 'אמורפיקל' בבעלות יוסי בן מערבה תיכונה לייצור סידן אמורפי שחתמה בתחילת השנה על הסכם יצוא ראשון מישראל לסין של תרופות, מפעל 'גלבוע תעשיות' -שלוחה דרומית למפעל המשגשג מהגלבוע ליצור ועיבוד שבבי, מפעל ד"ר גרין לייצור תושבי תזונה טבעיים, משרדים פרטיים וכדומה.
בלום הוא ממקימי המכינות הקדם צבאיות למנהיגות בערבה - בחצבה, בפארן ובעין יהב.
רב פפא

| --- | --- |
מערת רב פפא
מערת רב פפא
 לידה:  העשור הראשון של המאה ה־4 
 פטירה:  375 
 תקופת הפעילות:  חמישי לאמוראי בבל
 השתייכות:  למד בפומבדיתא, לימד בנרש
 רבותיו:  אביי ורבא, רב אידי בר אבין
 תלמידיו:  רבינא ורב אשי, רב אידי בר אבין (השני)
 בני דורו:  רב הונא בריה דרב יהושע, רב פפי, רב שישא בריה דרב אידי, רב זביד, יהודה בר מרימר
 בן זוג:  בת אבא סוראה
 צאצאים:  אבא מרי בר פפא
 
מערת רב פפא בהר שנאן - פנים המערה (תשע"ב 2011)
רב פָּפָּא (ד'נ"ו (296) - 370 או ד'קל"ו 376) נמנה עם הדור החמישי של אמוראי בבל במאה ה-4. למד תורה מפי אביי ורבא בישיבת פומבדיתא. כיהן כראש הישיבה בעיר נרש.
לאחר פטירת רבא, הקים ישיבה בנרש הסמוכה לסורא. ישיבה זו התקיימה עד למותו. לאחר מכן הועתקה על ידי רב אשי ל"מתא מחסיא", פרבר של העיר סורא. בשיעוריו של רב פפא בנרש השתתפו באופן קבוע מאתיים חכמים.
תולדותיו

על פי מחקרו של אהרון היימן, נולד רב פפא בסביבות שנת ד'נ"ו (296) (תר"ט למניין השטרות). היימן מתבסס על העובדה שרב יוסף נפטר לפי המקובל בשנת ד'פ"ב 322 (תרל"ד לשטרות) ובתקופתו כבר נודע רב פפא בין החכמים הידועים ואם כך, היה לכל הפחות בן 25.
שנת פטירתו מחושבת על פי היימן כד'ק"ל (370) (תרפ"ב לשטרות), משום שעל פי המובא, רב פפא עמד בראשות הישיבה במשך תשע עשרה שנה לאחר פטירתו של רבא שנפטר בשנת ד'קי"א (355) (תרס"ג לשטרות); כך שיוצא שהוא נפטר בשנת ד'ק"ל וכפי שמובא בפירוש ב"ספר הקבלה" של הראב"ד.
על פי גרסה אחרת הוכתר רב פפא כראש ישיבה רק בשנת ד'קכ"ו (366) ועמד בראשותה במשך שתים עשרה שנים, עד שנת ד'קל"ה (תרפ"ז לשטרות). אולם, אהרון היימן מוכיח שקיימות סתירות בגרסה זאת ולפיכך היא שגויה. על פי חשבון זה, שנות חייו של רב פפא היו בסביבות 75 שנה.
אביו של רב פפא היה סוחר אמיד, ולא נודע כתלמיד חכם; בגמרא הוא מכונה על שם בנו כ"אבוה דרב פפא" והוא תמך בבנו כל ימי חייו (של האב). קיימת דעה המסתמכת ככל הנראה על אזכור של "רב פפא בריה דרב חנן מבי כלוחית" יחד עם רב שימי בר אשי במסכת כתובות, ששמו של האב היה רב חנן. אולם, הרב אהרון היימן חולק על דעה זו מכיוון שלטענתו רב שימי בר אשי הוא תלמיד של רב פפא ובאזכור המובא נראה שרב פפא בריה דרב חנן היה תלמיד של רב שימי בר אשי, ולא רבו.
על פי הערוך שם אימו הייתה אושפרתי. אולם, בעל היוחסין חולק על כך.
רב פפא עצמו התפרנס מייצור שיכר מתמרים, (למסחר זה ייחס את עושרו). בהמשך הוא סחר בזרעוני פרג. כל אלו הביאו לו עושר רב והוא היה יכול לתמוך בתלמידים עניים. כאשר עשה שותפות עם חברו ושכנו רב הונא בריה דרב יהושע התעשר גם הלה.
תולדותיו > משפחתו

לרב פפא היו שתי נשים, האחת בתו של העשיר אבא סוראה המוזכרת בתלמוד בהקשר נוסף (רב פפא הסביר את הסיבה שלא קיימים תשלומי צער לקטנה שפותתה, והעיד בשם אשתו זאת, כי מידת הצער המועט הנגרם לבתולה בעת קיום יחסי אישות לראשונה מרצון הוא "כלחם קשה שגורר את החיך"), ואישה נוספת שהייתה כוהנת ובזכותה אכל מתנת הזרוע לחיים וקיבה. לאחר נישואים אלו הוא התעשר ואת עושרו ייחס לנישואין אלו.
רב פפא אף השתדך עם חמיו אבא סוראה, והשיא את בנו (מאשתו השנייה) לבת חמיו, דהיינו, גיסתו אחות אשתו הפכה גם לכלתו. רב פפא ביקש מחברו יהודה בר מרימר להתלוות אליו לכתיבת הכתובה, וכתוצאה מאי-הבנה של עמדתו של יהודה, כתב אבא סוראה לבתו זו כנדוניה את כל מה שהיה לו.
אשתו השנייה ילדה לו את בנו אבא מרי (היימן טוען שבן זו נולד מאשתו הראשונה), ואת בתו, אותה השיא לרב הונא בריה דרב נחמן. על בנו אבא מרי התבטא רב פפא, שמכיוון שידוע לו בבירור שאינו משקר לעולם, הוא יכול להסתמך עליו בדין תורה, ולכן אף על פי שאינו נאמן מדין עדות שהרי הוא עד יחיד, נאמנותו תועיל לגרום "ריעותא" - שיסודה מסברה, ויכולה להיגרם גם על ידי סברה שאדם כשר אינו משקר, ולכן אם זה יעיד על שטר שהוא פרוע יהווה הדבר ריעותא בשטר והוא לא יגבה בשטר זה.
תולדותיו > משפחתו > עשרת בני פפא

נוהגים להזכיר בסיום מסכת עשרה אנשים, בניו של פפא. ”יהי רצון מלפניך ה' אלקינו ואלקי אבותינו שתהא תורתך אומנותנו בעולם הזה, ותהא עמנו לעולם הבא. חנינא בר פפא, רמי בר פפא, נחמן בר פפא, אחאי בר פפא, אבא מרי בר פפא, רפרם בר פפא, רכיש בר פפא, סורחב בר פפא, אדא בר פפא, דרו בר פפא”. הקטע מוזכר לראשונה בדבריו של רב האי גאון. מקור אמירת עשרה שמות אלו לוט בערפל, ואף זהותם של נושאי השמות אינה תמיד ברורה. כבר רב האי גאון נשאל לגביהם, וענה כי אינם כולם בניו של רב פפא המפורסם, והזכיר כי על פי המסורת, יש באמירת שמותיהם סגולה לסייע כנגד השכחה. כמו כל מנהג שסיבתו איננו ידועה, הוצעו לו מספר הסברים. הרמ"א הציע כי רב פפא, שהיה עשיר, היה עורך סעודות סיום מסכת לעשרת בניו, ואף קישר בדרך הדרש בין שמות עשרת הבנים ובין עשרת הדברות ועשרת המאמרות שעמם נברא העולם, המוזכרים בפרק הרביעי של מסכת אבות. היו שסברו כי טעם הדבר משום שלרב פפא היו עשרה בנים וכולם זכו להיות תלמידי חכמים, אך לפחות חלק מהאנשים המוזכרים אינם יכולים להיות בניו של רב פפא הידוע, מפני שלפי המקורות חיו בתקופה קדומה יותר, בתחילת תקופת האמוראים. רפרם בר פפא, לדוגמה, היה תלמידו של רב חסדא בן הדור השני-שלישי, רכיש בר פפא היה ככל הנראה תלמידו של רב, אחא בר פפא, אבא בר פפא ואדא או חייא בר פפא מוזכרים בתלמוד בתואר "רבי" וחיו ככל הנראה בארץ ישראל, סורחב בר פפא היה ככל הנראה תלמידו של זעירי. טעם אחר הוא ששמם מרמז את עשרת הדיברות, כאשר שם רב פפא עצמו מרמז על התורה שבעל פה בראשי תיבות "פה אל פה אדבר בו".
תולדותיו > הנהגתו

כאמור, רב פפא עסק רבות במסחר. מסחרו העיקרי שלו ייחס רב פפא את עושרו היה מסחר בשיכר העשוי מתמרים. לתמרים היו, באותה תקופה, שני מחירים: השער הזול בחודש תשרי, שבו התמרים מבשילים ואז מכרו אותם בכמויות גדולות ובמחיר זול וממילא אף השכר שנעשה מהתמרים היה זול יותר באותו זמן, והשער היקר בחודש ניסן, שבו התמרים הנותרים נמכרו בשווקים במחיר יקר. היו לקוחות שקנו סחורה מרב פפא בתשרי בהקפה, והיו משלמים לו רק בחודש ניסן, אז עלו המחירים והתשלומים היו על פי השער היקר שחל באותו זמן.
רב פפא היה זהיר מאוד ביחסיו עם הבריות, ולעיתים קרובות נהג לפנים משורת הדין. פעם קנה שדה מאיש שהיה זקוק לכסף כדי לקנות שור. לאחר שהעסקה נחתמה כדת וכדין, התברר לאיש שהוא כבר אינו זקוק לכסף, והוא התחרט על שמכר את השדה. כאשר נודע לרב פפא על כך, החזיר לאיש את השדה. הוא עסק במשא ומתן גם עם גויים, ופעם אחת ניסו אף להעליל עליו עלילת דם. היה זה כאשר רב פפא הגיע לביתו של גוי שלווה ממנו כסף כדי לגבות את חובו. הגוי, שלא רצה לשלם ניסה להתחמק מהתשלום על ידי עלילה שיעליל על רב פפא לפיה רב פפא הרג את בנו, ולכן הוא הכין לרב פפא מיטה מוצעת לשבת עליה, כשמתחת למצעים הניח תינוק מת. לסוף הסיפור מספר גרסאות: לפי אחת מהן, רב פפא בחכמתו הבין את התחבולה, ואמר לבעלת הבית כי הוא לא ישב על המיטה עד שיבדוק את אשר עליה, ומצא בה את גופת התינוק, ולפי גרסה שנייה, רב פפא התיישב על המיטה ובעקבות כך העלילו עליו כי הרג את התינוק, והוא ברח מהמדינה, או שקנסו אותו בממון רב.
רב פפא ניהל בית דין, שיצא לו מוניטין כבית דין אמין וישר, ואף גויים באו להדיין לפניו. וכן, שימש גם כגבאי צדקה.
רבותיו > אביי ורבא

רבו המובהק היה רבא שלפניו ישב ככל הנראה עוד בחיי רב יוסף, יחד עם רב הונא בריה דרב יהושע חבירו. באותו תקופה הם לא היו עשירים עדיין, וכאשר רבא היה רואה שהם מצליחים בלימוד התורה של אותו יום הבין שנראה שהצליחו בעסקה כל שהיא, ואכן כך היה. רב פפא נחשב כל ימיו לתלמיד מובהק של רבא, ולמרות זאת לא נמנע מלחלוק עליו בהלכה. כך למשל נחלק עליו בדין שטר אירוסין שנכתב שלא מדעת האשה, רבא סבר שהשטר כשר ורב פפא סבר שהשטר פסול.
לאחר פטירת רב יוסף כאשר ראשות הישיבה עברה לאביי עבר רב פפא ללמוד לפניו, אך כבר אז נחשב לגדול בתורה. מסופר כי כאשר ראה אביי את חריפותו היתירה והשתומם על כך, שאלו על כך וכאשר שמע כי אביו ואמו חיים ומספקים את צרכיו (בעוד שהוריו של אביי נפטרו מיד עם לידתו) הוא נתן בהם מבלי משים עין הרע ושניהם נפטרו.
רב פפא ורב הונא בריה דרב יהושע הגיעו להוראה בחיי רבא, ורבא ביקש מהם שכאשר בא לפניהם פסק דין שלו - של רבא - שנראה להם שגוי, לא יקרעו אותו עד שיבואו לפניו ואז יתרץ להם את קושייתם, ואם לא תהיה לו תשובה הוא יחזור בו מהפסק. כמו כן הוא הורה להם, שאם תהיה להם קושיה על דבריו של רבא לאחר מותו, לא יקרעו את הפסק דין, שמא אם הוא היה שם הוא היה מתרץ להם ומסביר את העניין אך גם לא יפסקו על פיו עד שיבואו לפניו שמא רבא היה חוזר בו כאשר היה שומע את קושייתם.
רבותיו > פסיקות של רב פפא בהתאם לשיטתו של רבא

לפי מחקרו של יובל סיני, ניתן להבחין בפסיקותיו של רב פפא את ההבדל בין ההתייחסות ל"דין מרומה" בארץ ישראל ובין ההתייחסות לדין מרומה בחוץ לארץ. דין מרומה הוא דין כזה שלפי כללי המשפט העברי היבשים אחד מהצדדים טוען טענות נכונות יותר או שיש לו ראיות חזקות יותר מאשר הצד השני, אבל הדיין יודע בדרכיו שלו כי מדובר בדין מרומה, אם על ידי ידיעה אישית או בדרך אחרת.
ההתייחסות לדין זה שונות במקורות הישראלים והבבליים: בברייתא ארץ -ישראלית (שבועות ל ע"ב) נקבע: ”מנין לדיין שיודע בדין שהוא מרומה, שלא יאמר: הואיל והעדים מעידין, אחתכנו ויהא קולר תלוי בצואר עדים? תלמוד לומר: 'מדבר שקר תרחק”. כמו כן, נאמר בתלמוד ירושלמי: ”זעיר בר חיננא בשם רבי חנינה ורב יהודה. חד אמר 'וְדָרַשְׁתָּ וְחָקַרְתָּ וְשָׁאַלְתָּ הֵיטֵב', (דברים יג ט"ו) וחד אמר 'צֶדֶק צֶדֶק תִּרְדֹּף' (דברים ט"ז כ). הא כיצד? אם את רואה הדין שיוצא לאמיתו חקריהו ואם לאו צדקיהו”. משמעות המילה צדקהו מורה לכאורה על פשרה או התחמקות מפסיקה. לעומת זאת שונה ההתייחסות למקרים דומים, בבבל, כפי שניתן לראות מפסקיו של רב פפא ורבותיו. כך למשל, רב פפא מתייחס למשנה בה נראה כי אין חובה על בית הדין לקיים דרישה וחקירה בדיני ממונות, וקובע כי סיטואציה זו נעשית כאשר הדין אינו מרומה, אך כאשר הדין מרומה על הדיין להקפיד על דיני דרישה וחקירה, ובניגוד לחכמי ארץ ישראל, הוא סבור שאין לבית הדין להתחמק מפסיקה במקרה של דין מרומה.
פסיקה זו אינה חידוש של רב פפא, אלא לפי מחקרו של יובל, הוא למד זאת מרבא ומרב חסדא, רבו של רבא. במסכת בבא מציעא מכריע רב חסדא, אודות אדם אלים בשם מרי בר איסק, שעליו להביא ראיות על קרקע שברשותו - שהיא שלו, ואם לא - יעמידו את הקרקע בידי התובע, זאת בניגוד לכלל היסוד המוציא מחברו עליו הראיה. את פסקו זה מנמק רב חסדא באלימותו של מרי בר איסק הגורמת לעדים לחשוש מטרור שאותו הוא מפעיל כלפי המעידים נגדו. בסיפור אחר פוסל רבא אשה משבועה והוא מטיל אותה על בעל דינה בניגוד לכלל הרגיל, וזאת על פי עדות של אשתו היודעת כי מדובר באשה החשודה על שקר. בשני המקרים, כך קובע חנינה בן מנחם הדיינים היודעים שמדובר בדין מרומה אינם מתחמקים מקביעת הדין אלא הם פוסקים את הדין בהתאם לכללים הנצרכים במקרה כזה. בנוסף, ניתן לראות את שיטה זו של רבא אותה לימד לרב פפא בהוראתו לרב פפא לפסוק את ההלכה על פי הנראה בעיניו ולא על פי פסיקות של רבא שאינן מובנות בנימוק "אין לו לדיין אלא מה שעיניו רואות". כלל זה מעניק לדיין חופשיות ומתן שיקול דעת לפעול לפי הצדק בהתחשב בנימוקים ובמצב העכשווי.
לפי הסברו, ניתן לתלות דבר זה בתקופה ההיסטורית שבשתי התקופות: בתקופת חכמי ארץ ישראל הם שהו בעת ובמקום אחד עם הנוצרים שהגדירו את עצמם כיהודים חדשים ושינו מצוות והלכות רבות. החכמים חששו ממתן לגיטימציה לכיתות אלו ולהעניק למשפט העברי פרשנויות שלא נקבעו לפי הכללים הקבועים והרגילים. לפי יובל סיני ניתן גם לתלות זאת בכלל שלפיו בארץ ישראל נענשים על כל סטייה קלה מדין תורה, דבר שגרם לחכמים לחשוש מכל פסק שאינו נכון במאת האחוזים, וגרם להם ליראת העונש היתירה ולחשש מפסיקות לא ברורות לחלוטין, בניגוד לתפיסה הבבלית.
רבותיו > פסיקות של רב פפא בהתאם לשיטתו של רבא > מחלוקות

רב פפא ורב הונא, תלמידיו של רבא, חלקו עליו במספר סוגיות, ועל כך עם הערכתו הרבה אליהם, הוא לא נמנע מלבקרם בחריפות במקרים שחשב שפעלו שלא כדין. מקרה כזה היה כאשר התייחס רבא לפסק הלכה שלהם בעניין תפיסה במשפט העברי. במקרה זה, אדם לווה כסף מרב פפא ומרב הונא ולאחר מכן נפטר, והשאיר אחריו ספינה. הם תפסו את הספינה באופן שעושה קניין משיכה; רב פפא מיהר להשיט את הספינה על ידי משוטים, ואילו רב הונא בריה דרב יהושע ניסה להחזיק בספינה על ידי חבלים שמחוברים אליה. כאשר באו השניים לרבא הוא גער בהם בחריפות וקרא להם "קאקי חיוורי משלחי גלימא דאינשי" (=עברית: "אווזים לבנים שגוזלים מאנשים את בגדיהם") וציטט בפניהם את פסקו של רב נחמן הפוסק כרבי עקיבא החלוק על רבי טרפון וקובע שאין מועלת תפיסה לאחר מיתה אלא מחיים בלבד.
רבא ביקר את רב פפא ורב הונא בריה דרב יהושע באותו ביטוי גם על מעשה אחר; כאשר הם קנו כמות גדולה של שומשום על גדות "נהר מלכא". ושכרו מלחים להעביר את מטען השומשום, מצידו האחד של הנהר לצידו השני, שם התגוררו, תוך התחייבות מלאה מצד המלחים שהם מקבלים על עצמם אחריות מלאה על הסחורה והעברתה, אפילו במצב של הכרח גמור. קרה שהוקם סכר על הנהר, תבעו רב פפא ורב הונא בריה דרב יהושע שישכרו חמורים להעביר את הסחורה בדרך היבשה, שהרי קיבלתם על עצמכם אחריות בכל מצב שיתרחש. באו התובעים והנתבעים לפני רבא, ורבא גער בשני תלמידיו בחריפות וקרא להם כמו בפעם הקודמת "קאקי חיוורא משלחי גלימי דאינשי", כשהוא מסביר שמדובר באונס שאינו מצוי ועל כך וודאי שלא הייתה דעתם של המלחים להתחייב.
רבותיו > רבותיו הנוספים

מלבד רבו המובהק רבא, נמנה עם רבותיו גם רב אידי בר אבין הזקן, תלמידו של רב חסדא. הוא וחבירו רב הונא למדו יחד לפניו, ובאו יחד לשאול אותו שאלות הלכתיות. הוא התארח יחד עם חבירו רב הונא בביתו של אחד מבניו. הוא הכין להם "עגל תילתא" עגל משובח מאוד, והם חיוו את דעתם על כשרותו. רב פפא גם מסר תורה ששמע מפי רב שימי בר אשי.
כן מאוזכרת בתלמוד תקופת לימודו אצל רב המנונא כאשר ישב מאחורי רב ביבי בבית מדרשו של רב המנונא, ובשעת השיעור פירש את טעמם של התנאים שרב המנונא הזכיר בשיעור. החכמים גיחכו על רב פפא שהסביר דבר פשוט כל כך, אך רב פפא הסביר את עצמו, ואמר שעל תלמיד לפרש בפני רבו את דברי החכמים, שמא מתוך דבריו יעלה בלבו של הרב להסביר לו דבר נוסף.
אף אצל רב הונא בר חיננא למד רב פפא, ורב פפא אף מזכיר בתלמוד שאלה תלמודית ששאל אותו רב הונא בר חיננא במטרה לבחון אותו ולעמוד על הבנתו. שאלה זו עסקה בחיוב הנקת תינוק, הנמנה עם אחד מחיובי שבע המלאכות שהאשה חייבת בהם לבעלה, במקרה שמנהג משפחתו של הבעל שלא להניק ומנהג משפחתה להניק.