היסטוריה של עומאן
העת העתיקה

המתחם הארכאולוגי בַּאת הוא אחד מהאתרים השלמים והשמורים של יישובים ובתי הקברות מתקופת האלף השלישי לפנה"ס. מרכז האתר הוא חלק מהכפר בַּאת כ-24 קילומטרים מהעיר עברי באזור א-ט'אהִרה, בצפון-מזרח עומאן. לאותה תקופה שייכים גם המגדל בחֻ'טְם ובית הקברות באל-עין. ליד בַּאת נמצאו שבעה מגדלי אבן מונומנטליים במצב שימור יוצא מהכלל. המגדלים בנויים מקיר חיצוני עגול שקוטרו כ-20–25 מטר בעל שתי שורות מקבילות של תאים בכל צד של הקיר המרכזי.
בשטחה של עומאן ישנו מספר גדול מאוד של קברים על פני כל השטח ובעיקר באזור ההררי. הקברים שנמצאו במקום הם מסוף האלף הרביעי לפנה"ס ותחילת האלף השלישי לפנה"ס (3200–2700), כל קבר בנוי מחדר אחד. קברים דומים מאוד מהאלף השלישי נמצאו גם באתר הארכאולוגי ג'מדת נצר במחוז באבל בעיראק ויש בהם כדי להעיד על קשרים שבין המקומות. סה"כ מופו וקוטלגו 7204 קברים במהלך סריקות בשנים 2003–2011. 2192 מהקברים נמצאו בוואדי אנדם והשאר, 5012 במספר נמצאים בחלק המזרחי של ג'עלאן.
החלק הצפוני של עומאן ליד בחריין וקטר של ימינו וכן בלוציסטן ואזור סינד של פקיסטן היו תחת שלטונו של אחשדרפן מַכַּא שהייתה אחת הפרובינציות של הממלכה האחמנית, כנראה כבר לפני שלטונו של דריווש הראשון בשנת 520 לפנה"ס. זאת כיוון שהיא מוזכרת על ידו בכתובת ביסותון. נראה שמַכַּא נכבשה על ידי המלך כורש בשנת 542 לפנה"ס, שכן ידוע שמלך זה נהל מסעות מצדו השני של המפרץ הפרסי, וכנראה אבד את צבאו במדבר של גדרוסיה.
מַכַּא נזכרת גם בכתביו של הרודוטוס. על פי המתואר בספרו, בתקופת שלטונו של דריווש הראשון הייתה מַכַּא או "Mykians" שייכת לאותם אזורי מס כמו מספר מקומות אחרים שהוא נוקב בשמם בתחום איראן של היום. הרודוטוס מתאר את חיילי מַכַּא שנלחמו יחד עם חשיארש הראשון: לבושים במעילי עור ומצוידים בקשתות וחרבות בעלות להב מעוקם. אנשי מַכַּא נזכרים גם בכתובת דאיווה.
אריאנוס שכתב אודות מלחמותיו של אלכסנדר הגדול בממלכה הפרסית לא מזכיר כלל את מַכַּא אלא רק את הכיף של עומאן והוא קורא למקום בשם מקטה. כפי הנראה הייתה מַכַּא באותה תקופה ממלכה עצמאית משום שהיא אינה נזכרת כחלק מכיבושיו של אלכסנדר הגדול ולא של יורשיו הסלאוקים.

המבנה החברתי בעומאן כמו בשאר חצי האי ערב היה שבטי. שתי קבוצות השבטים העיקריות היו אנשי קחטאן (قحطان - Qahtan) שהיגרו מתימן ושבטי עדנאן (عدنان - Adnani) שנכנסו לעומאן מצפון ומרכז חצי האי ערב. הממלכה נשלטה על ידי השושלת הג'ולנדית כמה עשורים עד להופעת האסלאם.
במאה השנייה או השלישית לפנה"ס, גֻ'לַנְדא בן אל-מֻסתכּבּר שליט עומאן כרת ברית עם השליט הפרסי, שלפיה מכירים הפרסים בסמכותו של שליט עומאן על האזורים הפנימיים ואזורי המדבר ושליט עומאן מאפשר לפרסים להחזיק בידם את סוחאר. מקומה של עומאן באמצע הדרך בין מסופוטמיה ומערב הודו הקנה לה מעמד מסחרי שאין שני לו ואפשר לאנשי עומאן להפוך לעם של יורדי ים מפורסמים. מעט ידוע על הפעילות הימית באזור לפני תקופת אלכסנדר הגדול.
עם תפיסת השלטון בשנת 224, השליט הסאסאני ארדשיר הראשון הראשון הפך את המפרץ הפרסי למרכז פעילות מסחרי ראשון במעלה, תוך שהם מעבירים את נתיבי השיט מהים האדום למפרץ הפרסי בשל כיוון רוחות המונסונים שעזרו לספינות לשוט לעבר הודו וסרי לנקה. בנמלי הודו הם קנו תבלינים, משי ומוצרי מותרות אחרים, בעוד המפרץ עצמו סיפק להם פנינים ולבונה. עם התרחבות המסחר הפכה עיר הנמל סוחאר למוקד פעילות כלכלית ושלטונית של הסאסאנים בעומאן. אף על פי שלא ידוע התאריך המדויק שבו הם החלו לשלוט בצפון עומאן, ידוע שארדשיר הראשון שלח כוחות כנגד המלכים של עומאן, בחריין ותימן. מלך עומאן, עמר בן ואקד אל-חמירי, הובס ונפל בקרב זה במקום כלשהו בין עומאן לבחריין.
שליטת הסאסאנים התקיימה פחות או יותר עד הגירת השבטים הערבים לעומאן והגעת האסלאם. בפי הפרסים המקום נקרא מאזוּן. החלק דרומי של עומאן וחלק גדול מהצפון שמרו על עצמאות. בירת ממלכת עומאן הייתה Tu am (בוריימי), ונמל המסחר שלהם הייתה עיר הנמל דיבה (Diba).