stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איפה בו?
הדמויות

בו (באנגלית: Boo) - יצור טלאים בצורת אגס או חציל עם שיער כתום. כפות רגליו אדומות ועליהן כתמים לבנים. המטרה העיקרית של התוכנית היא למצוא את בו במקומות המסתור השונים שלו. באמצע כל פרק, בו מאמץ באורח קסום תכונות של סביבתו (למשל באנטארקטיקה הופך בו לפינגווין). בו לא מדבר, רק שורק בתחילת כל פרק ורוקד במהלך כל שיר.
ברווזה חה-חה (באנגלית: Laughing Duck) - ברווזה צהובה, שצוחקת כאשר "מוצאים אותה". יש לה מקור כתום התואם את רגליה ויש לה יכולות לעוף ולשחות. בפרק "בית חולים" כשמצאו אותה היא לא צחקה בכלל היא הייתה עצובה בפרק, בסצנה שלפני השיר בו דגדג לה את הכף הרגל שלה והצחוק שלה חזר בעזרת זה.
דובי נם (באנגלית: Sleepy Bear) - דובון חום שישן בדרך כלל, מפהק אשר "מוצאים אותו". השמכה שלו אדומה עם לבבות מודפסים לבן. משפט הביטוי הקשור אליו הוא "ששש... ללכת בשקט!, ללכת בשקט!".
אבנר הנמר (באנגלית: Growling Tiger) נמר צעצועי רך ידידותי עם אוזניים לבנות ומרופדות. הוא שואג כאשר "מוצאים אותו". משפט הביטוי המשויך אליו הוא "זה אבנר הנמר! תברח! תברח!".
שאר הדמויות, הן של בני אדם והן של בעלי חיים, משתנות מפרק אחד למשנהו. האנשים שיש להם תפקידים אורחים בתוכנית הם אמנים, קת'י מעצב שיער, אחות, דוקטור, מורה (החלקה על הקרח), מלצרית, לקוחות מאושרים (גבר אחד ואשה אחת), שף, האישה כלונסאות גבוהות, מנהל הטבעות, מורה חיננית (רקדנית הבלט), וטרינר ואבא.
התוכי הכחול הסדוק (למעשה קקדו) ועליו סמל אדום מופיע בכלוב ציפורים (שנלקח הביתה על ידי לקוח) אצל הווטרינר.
לאום

המונח לאום מתייחס למעמד המשפטי שיש לאומה מסוימת, המוגדרת כקבוצת אנשים המאורגנת בתחומי מדינה ריבונית מסוימת, לאותה המדינה, או לקבוצת אנשים אשר להם בסיס תרבותי משותף. מעמד זה מעניק למדינה סמכות שיפוטית על אותם האנשים ומעניק להם את הגנת המדינה בעת הצורך. הזכויות והחובות הללו משתנות ממדינה למדינה.
אנשים יכולים להפוך להיות בעלי לאום מסוים כאשר הם נולדים במדינה מסוימת, או בזכות קשר דם להורים בעלי לאום מסוים.
למדינה יכולים להיות מספר לאומים שונים אשר בעלי אותה האזרחות. לדוגמה, הלאומים הדומיננטיים ביותר בישראל הם יהודים, ערבים (מוסלמים, נוצרים). יתר הלאומים בישראל כוללים בין היתר את הדרוזים, צ'רקסים, וקבוצות מיעוט אחרות. ישראל מכירה בסך הכול במעל ל-130 לאומים שונים.
הבדל מהותי בין אזרחות ללאום הוא שבעוד שלאזרחים יש זכויות להצביע ולייצוג פוליטי במדינה בה הם אזרחים, אך אנשים עם לאום מסוים לעיתים רבות לא יקבלו באופן אוטומטי את אותן הזכויות, למרות שלעיתים רבות יש להם חלק מאותן הזכויות או את הפוטנציאל לקבל את אותן הזכויות בעתיד.
ראו גם

שם ייחוס
קהילות מדומיינות
הצטלביות
דין הדם
דין הקרקע
עם
פולק (גרמנית)
הערות שוליים

↑  "Nationality Definition & Meaning | Britannica Dictionary". www.britannica.com (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2023-08-18.
↑  Publishers, HarperCollins. "The American Heritage Dictionary entry: nationality". www.ahdictionary.com. נבדק ב-2023-08-18.
↑  "nationality". Cambridge Dictionary.
↑  אבירם זינו, המדינה תסביר: למה אין לאום "ישראלי", באתר ynet, 31 באוקטובר 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX525665  NDL: 00566456  NKC: ph123423 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מדע המדינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בטי דייוויס (זמרת)

ערך זה עוסק בבטי דייוויס זמרת הפאנק. אם התכוונתם לבטי דייוויס השחקנית, ראו .
| --- | --- |

עטיפת האלבום בשם NASTY-GAL  תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  26 ביולי 1944 דורהם, צפון קרוליינה, ארצות הברית ארצות הברית
 פטירה:  9 בפברואר 2022 (בגיל 77) הומסטד, פנסילבניה
 שם לידה:  Betty Gray Mabry
 שם במה:  Betty Davis
 מקום קבורה:  הומסטד, פנסילבניה
 מוקד פעילות:  ניו יורק
 תקופת הפעילות:  1960–2019 (כ־59 שנים)
 מקום לימודים:  מכון האופנה הטכנולוגי FIT, ניו יורק
 עיסוק:  משוררת  זמרת  דוגמנית
 סוגה:  פאנק  ג'אז  בלוז  רוק פסיכדלי
 שפה מועדפת:  אנגלית
 כלי נגינה:  שירה
 חברת תקליטים:  קולומביה רקורדס  Light in the Attic Records  איילנד רקורדס
 שיתופי פעולה בולטים:  ג'ימי הנדריקס  לו קורטני  מיילס דייוויס  סלי סטון  דון קוסטה  יו מסקלה
 בן זוג:  מיילס דייוויס
 פרופיל ב-IMDb
בטי דייוויס (נולדה בשם בטי גריי מאברי; 26 ביולי 1944 – 9 בפברואר 2022) הייתה זמרת, משוררת ודוגמנית אמריקאית. היא הייתה ידועה בטקסטים מיניים ובסגנון הלירי שלה שהיו דחויים ובלתי נסבלים בתקופתה. היא הייתה אשתו השנייה של החצוצרן מיילס דייוויס. הפרופיל שלה באתר AllMusic מתאר אותה כ"דיוות פאנק ראוותנית ששילבה את הריאליזם הרגשי החריף של טינה טרנר, את חוש האופנה העתידני של דייוויד בואי ואת הכישרון של מיילס דייוויס".
נעורים

ב-26 ביולי 1944, בטי גריי מאברי נולדה בדורהם, צפון קרוליינה. היא פיתחה עניין במוזיקה כבר בגיל עשר. סבתה הפגישה אותה עם מוזיקאיי בלוז שונים, בזמן ששהתה בחווה שלה שבעיר ריידסוויל (אנ'). בגיל 12 היא כתבה את אחד השירים הראשונים שלה, "I'm Going to Bake That Cake of Love". המשפחה עברה להומסטד, פנסילבניה (אנ'), שם אביה, הנרי מאברי, עבד במפעל פלדה. דייוויס למדה וסיימה את בית הספר התיכון. בתום לימודי התיכון, לאחר שראתה את אביה רוקד כמו אלביס פרסלי, היא החליטה להתחיל בקריירה בעולם הבידור
פרישה לגמלאות

בשנת 1976, דייוויס השלימה אלבום נוסף עבור חברת התקליטים איילנד רקורדס שנגנז ולא יצא למדפים במשך 33 שנים, עד שהוסר לחלוטין על ידי חברת התקליטים. לאחר הפקת האלבום, היא בילתה שנה ביפן, עם נזירים "שתקנים".
אביה של בטי מת ב-1980, דבר שגרם לה לחזור לארצות הברית כדי לגור עם אמה בהומסטד, פנסילבניה. דייוויס נאבקה בדיכאון לאחר מותו של אביה ובמחלת הנפש שלקתה לאחר מכן. מחלה זו גרמה להפסקת הקריירה שלה. היא נשארה בהומסטד, השלימה עם סוף הקריירה וחייתה חיים שקטים. בשנת 2017 כשבמאי הקולנוע פיל קוקס איתר את דייוויס להפקת סרט על חייה, הוא מצא אותה גרה במרתף של בית דירות ללא אינטרנט, טלפון סלולרי או מכונית. הוא אמר: "זו לא הייתה אישה עם עושר או מותרות. היא חיה על בסיס הדברים החיוניים בלבד".
הרצועות מההקלטות האחרונות של דייוויס משנת 1979, הופצו לאוהדים של בטי, בשני אלבומי בוטלג מחתרתיים Crashin' From Passion (1995) ו־Hangin' Out in Hollywood (1996). אלבום הלהיטים הגדולים שלה, Anti Love: The Best of Betty Davis, יצא גם הוא ב-1995.
ב-2007 ההפקות, בטי דייוויס (1973) ו־They Say I'm Different (1974) הופקו מחדש על ידי Light in the Attic Records. בשנת 2009, חברת התקליטים הוציאה מחדש את Nasty Gal ואת אלבום האולפן הרביעי שלה שלא הוצא לאור, אך הוקלט מחדש ב-1976, בשם מחודש Is It Love or Desire? שתי ההוצאות המחודשות הכילו הערות רחבות של חברי להקתה האחרונה (הרבי הנקוק, צ'אק רייני ואלפונס מוזון), השופכות מעט אור על המסתורין מדוע אלבומה הרביעי, שנחשב אולי לעבודתה הטובה ביותר, נגנז ולא יצא לאור במשך 33 שנים.
ב-2017, הופק סרט תיעודי עצמאי בבימויו של פיל קוקס בשם Betty: They Say I'm Different יצא לאקרנים. סרט זה חידש את התעניינות בחייה ובקריירה המוזיקלית שלה.
בשנת 2019, דייוויס הוציאה את "A Little Bit Hot Tonight", זה היה השיר החדש הראשון שלה לאחר למעלה מ-40 שנה. אותו ביצעה ושרה דניאלה מאג'יו, אתנומוזיקולוגית שהייתה חברה קרובה של בטי ומפיקה שותפה ב־Betty: They Say I'm Different.
ב-2023, לציון יום השנה ה-50 להופעת הבכורה של בטי דייוויס, חברת התקליטים Light in the Attic Records הוציאה מחדש שלושה מאלבומיה: ?Betty Davis, They Say I'm Different,Is It Love Or Desire, כמו גם את ההפקה הרשמית הראשונה של הרצועות של דייוויס מ-1979, Crashin' From Passion.
חיים אישיים ומותה

ב-1966, כדוגמנית בטי פגשה את מוזיקאי הג'אז מיילס דייוויס, שהיה מבוגר ממנה ב-18 שנים. הוא התגרש מאשתו הראשונה, הרקדנית פרנסס דייוויס ובילה עם השחקנית סיסלי טייסון. בטי החלה לבלות עם מיילס בתחילת 1968, והם נישאו בספטמבר באותה שנה. במהלך שנות נישואיהם, היא הכירה לו את המגמות בתעשיית האופנה ובמוזיקה הפופולרית של התקופה, שהשפיעו על המוזיקה שכתב והלחין. באוטוביוגרפיה שלו, מיילס שיבח את בטי שעזרה לו להתפתח בתחום החקירה המוזיקלית שלו. תוך הצגת החצוצרן לגיטריסט הרוק הפסיכדלי ג'ימי הנדריקס ולממציא הפאנק סליי סטון. האלבום של מיילס דייוויס Filles de Kilimanjaro (1968) מציג את בטי על העטיפה וכלל גם שיר שנקרא על שמה.
באוטוביוגרפיה שלו כתב מיילס, שבטי הייתה "צעירה ופרועה מדי". הוא האשים אותה בקשר עם ג'ימי הנדריקס, קשר שהחיש את סיום נישואיהם. בטי הכחישה את הפרשה וכתבה, "כל כך כעסתי על מיילס על הדברים שהוא כתב. זה היה חסר כבוד לג'ימי ולי. מיילס ואני נפרדנו בגלל המזג האלים שלו". לאחר שהאשים אותה בניאוף, בשנת 1969 הוא הגיש תביעת גירושין. מיילס אמר למגזין Jet (אנ') כי הגירושים נגרמו באשמת "טמפרמנט". הוא הוסיף, "אני פשוט לא מסוג החתולים להתחתן". הנדריקס ובטי נשארו קרובים, עד מותו של הנדריקס. ההשפעה של הנדריקס ובמיוחד של סליי סטון על מיילס דייוויס הייתה ברורה באלבום Bitches Brew (1970), שפתח את עידן הפיוז'ן ג'אז (אנ'). סופר שדייוויס רצה לקרוא לאלבום Witches Brew אך בטי שכנעה אותו לשנות את השם.
דייוויס בילתה לזמן קצר עם המוזיקאי אריק קלפטון, אבל היא סירבה לשתף איתו פעולה.
בשנת 1975, אהובה של בטי דייוויס, רוברט פאלמר, עזר לה להפיק הקלטות עם חברת התקליטים איילנד רקורדס. זמן קצר לאחר מכן היא הוציאה את אלבומה Nasty Gal.
בטי דייוויס, מתה מסרטן בביתה בהומסטד, פנסילבניה, ב-9 בפברואר 2022, בגיל 77.
מורשת

סידרת הטלוויזיה Mike Judge Presents: Tales from the Tour Bus סיימה את עונת 2018 בפרק שהמתמקד ביצירתה ופועלה של בטי דייוויס.
המוזיקה של דייוויס הוצגה בסדרות טלוויזיה כולל Orange Is the New Black, Girlboss, Mixed-ish, High Fidelity ו-Pistol.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

| שנה | אלבום | חברת התקליטים המפיקה | מקום במצעד שירי ה-R&B | מקום בקנט מיוזיק רפורט האוסטרלי | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1973 | בטי דייוויס Betty Davis | Just Sunshine ו- Light in the Attic (מהדורה מחודשת ב-2007) |  | - | הופק על ידי גרג ארריקו |
| 1974 | הם אומרים שאני שונה They Say I'm Different | Just Sunshine ו- Light in the Attic (מהדורה מחודשת ב-2007) | 46 | - | הפקה על ידי בטי דייוויס |
| 1975 | בחורה מופקרת Nasty Gal | איילנד רקורדס ו- Light in the Attic (מהדורה מחודשת ב-2009) | 54 | 96 | הפקה על ידי בטי דייוויס |
| 2009 | האם זו אהבה או תשוקה? Is It Love or Desire | Light in the Attic |  | - | הוקלט ב-1976 ויצא ב-2009 |
| 2023 | מתרסק מתשוקה Crashin' from Passion | Light in the Attic |  | - | הוקלט בשנת 1979, שוחרר לראשונה באופן לא רשמי בשנת 1995 על ידי Razor & Tie, שוחרר באופן רשמי בשנת 2023 על ידי Light in the Attic |
דיסקוגרפיה > סינגלים

| שנה | סינגל | חברת התקליטים המפיקה | מקום במצעד שירי ה-R&B | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1963? | "המרתף" "The Cellar" | הפקה עצמאית |  | הופק על ידי לו קורטני |
| 1964 | "התכוננו לבטי" / "אני אקבל את התינוק שלי בחזרה" "Get Ready for Betty" / "I'm Gonna Get My Baby Back" | DCP |  | הופק על ידי דון קוסטה |
| 1968 | "זה החיים שלי" / "חיה, אהוב, למד" "It's My Life" / "Live, Love, Learn" | קולומביה |  | הופק על ידי ג'רי פולר |
| 1973 | "אם יהיה לי מזל אולי יאסוף אותי" / "סטפין מילר" "If I'm in Luck I Might Get Picked Up" / "Steppin in Her I. Miller Shoes" | Just Sunshine | 66 | הופק על ידי גרג ארריקו |
| 1973 | "אוי כן" / "בינתיים" "Ooh Yeah" / "In the Meantime" | Just Sunshine |  |  |
| 1974 | "שו-ב-דופ ושוטר אותו" / "הוא היה פריק גדול" "Shoo-B-Doop and Cop Him" / "He Was a Big Freak" | Just Sunshine |  |  |
| 1974 | "תכנס לשם" /"הם אומרים שאני שונה" "Git in There" /"They Say I'm Different" | Just Sunshine |  |  |
| 1975 | "תכבה את האור" / "הוא היה פריק גדול" "Shut Off the Light" / "He Was a Big Freak" | איילנד רקורדס | 97 |  |
דיסקוגרפיה > הוקרה

| שנה | אלבום | חברת התקליטים המפיקה | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2016 | שנות קולומביה 1968–1969 | Light in the Attic | רצועות שהוקלטו בשנים 1968–1969 ויצאו ב-2016; הופק על ידי מיילס דייוויס ותאו מאקרו |
דיסקוגרפיה > מהדורות לא רשמיות

Hangin' Out in Hollywood (1995) (Charly Records) – אוסף של חומרים שהוקלטו ב-1979
Anti Love: The Best of Betty Davis (2001) (MPC מוגבל) - קומפילציה
This Is It! Anthology (2005) (Vampisoul) – Compilation
לקריאה נוספת

Liner notes to Light in the Attic Records' 2007 re-issue of Betty Davis' self-titled 1973 debut album.
קני דלגליש

סר קנת' מתיסון "קני" דלגליש (אנגלית: Kenneth Mathieson "Kenny" Dalglish; נולד ב-4 במרץ 1951 בגלאזגו, סקוטלנד) הוא כדורגלן עבר סקוטי ומאמן כדורגל לשעבר. הוא התפרסם בזכות הצלחותיו עם סלטיק בשנות ה-70 ועם ליברפול החל מ-1978 ועד סוף שנות ה-80. דלגליש מכונה לעיתים בפי אוהדי הכדורגל, כמו גם באמצעי המדיה, בכינוי: "קינג קני" (המלך קני). דלגליש נחשב לאחד מגדולי שחקני הכדורגל הבריטיים בכל הזמנים ולגדול שחקני דורו. הוא היה הכדורגלן הראשון אשר הבקיע 100 שערים בליגות האנגלית והסקוטית. דלגליש שיחק 102 פעמים בנבחרת סקוטלנד וכבש במדיה 30 שערים. הוא זכה עם סלטיק באליפות סקוטלנד בשנים 1972, 1973, 1974, 1977 ועם ליברפול באליפות אנגליה בשנים 1979, 1980, 1982, 1983, 1984, 1986, 1988, 1990 ובגביע אירופה לאלופות בשנים 1978, 1981, 1984.
בעקבות אסון הייזל בבריסל בגמר גביע אירופה לאלופות 1985 נגד יובנטוס, החליף דלגליש את ג'ו פייגן כמאמן של הקבוצה ובשנת 1986 זכה בדאבל האנגלי (אליפות וגביע) כשחקן-מאמן - הראשון והיחיד שעשה זאת. לאחר מכן זכה בעוד שתי אליפויות וגביע כמאמן. ב-1989 נהרגו 96 מאוהדי הקבוצה באסון הילסבורו. בשבועות שלאחר האסון ביקר דלגליש פצועים רבים והלך ליותר ממחצית מהלוויות. בינואר 1991, בעקבות הלחץ הנפשי המצטבר לאחר האסון, התפטר מאימון הקבוצה. בהמשך התחיל לאמן את קבוצת בלקברן רוברס, העלה אותה לפרמייר ליג וזכה איתה באליפות ב-1995. לאחר מכן אימן את ניוקאסל יונייטד והיה המאמן הטכני של קבוצת נעוריו סלטיק, אך לא הצליח לשחזר את הצלחותיו.
בעונת 2010/2011 חזר דלגליש לאמן את ליברפול לאחר שהחליף את רוי הודג'סון. דלגליש הצליח להביא את ליברפול לתוצאות נאות לרבות ניצחונות על קבוצות הצמרת, אולם בסופו של דבר הקבוצה סיימה רק במקום השישי ולא הצליחה לרכוש כרטיס השתתפות במפעלים האירופאים. בעקבות הצלחתו זכה דלגליש לחוזה חדש בליברפול, אולם בעונה שלאחר מכן לא הצליח להמשיך בקו העלייה של הקבוצה, אשר נכשלה בליגה. במקביל הצליח דלגליש להצעיד את הקבוצה לזכייה בגביע קרלינג (גביע הליגה) השלישי בחשיבותו, ולגמר גביע ה-FA. במאי 2012 פוטר מתפקידו.
כיום דלגליש משמש כשגריר קבוצת ליברפול, ונוכח דרך קבע במשחקים הביתיים של הקבוצה.
ב-4 במרץ 2004 הוא נבחר על ידי פלה לאחד מ-125 שחקני הכדורגל החיים הטובים בעולם והיה נציגה היחיד של סקוטלנד.
דלגליש נבחר לגדול שחקני ליברפול על ידי העיתון טיימס.
קריירת מועדונים

דלגליש, בנו של מהנדס, נולד במחוז דלמרנוק שבמזרח גלאזגו, גדל במחוז מילטון, בצפון העיר. בגיל 15 עבר לשכונת גובן, הסמוכה לשכונת אייברוקס, ביתה של קבוצת גלאזגו ריינג'רס, וגדל כאוהד הקבוצה. הוא החל לשחק כדורגל בעמדת השוער. בנעוריו זכה עם קבוצות הנערים של בתי הספר בהם למד בגביע סקוטלנד לנערים. הוא אף השתתף בטורניר הכלל קבוצות נערים מכלל בריטניה. בשנת 1966 נבחן בקבוצות וסטהאם יונייטד וליברפול.
קריירת מועדונים > סלטיק

במאי 1967, בהיותו בן 16, חתם דלגליש על חוזה זמני בקבוצת סלטיק. מאמן הקבוצה, ג'וק סטיין, שלח את עוזרו לביתו של דלגליש, אשר על חומות השכונה בה שכן הבית צוירו ציורי אהדה ליריבה, ריינג'רס, על מנת לראות את דלגליש ואת הוריו. בעונתו הראשונה בסלטיק נשלח דלגליש בהשאלה לקבוצת החצי-מקצוענית, קמבנולד יונייטד, אשר במדיה הבקיע 37 שערים. בתקופה זו עבד כשוליה של אומן עבודות עץ. סטיין רצה שדלגליש ימשיך לעונת השאלה נוספת בקמבנולד, אך דלגליש רצה להפוך לכדורגלן מקצועני. מבוקשו של דלגליש יצא לפועל, והפך לשחקן הרכב בקבוצת המילואים של סלטיק. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של סלטיק ב-25 בספטמבר 1968, ברבע גמר גביע הליגה הסקוטית, כאשר נכנס כמחליף בניצחון 2–4 על המילטון אקדמיקל.
במשך עונת 1968/1969 המשיך דלגליש לשחק בקבוצת המילואים של סלטיק, אך כבש 4 שערים בלבד, ב-17 משחקים. בעונה הבאה עבר לעמדות הקישור, וחל שיפור ביכולותיו. ב-4 באוקטובר 1969 פתח דלגליש לראשונה בהרכב סלטיק, במשחק ליגה, מול ריית' רוברס. סלטיק ניצחה 1–7, אך דלגליש לא כבש במשחק זה, ואף לא בשאר המשחקים ששיחק במשך עונה זו. לעומת זאת, בקבוצת המילואים כבש 19 שערים ב-31 הופעות, והוביל את קבוצת המילואים של סלטיק לזכייה בליגה ובגביע.
בעונה הבאה המשיך דלגליש את כיבושיו הרבים בקבוצת המילואים, כאשר הבקיע 23 שערים. שיאו בעונה זו הגיע כאשר כבש 4 שערים בצמד משחקי גמר גביע המילואים הסקוטי, מול ריינג'רס. טרם הפיכתו לשחקן הרכב, בינואר 1971, עמד דלגליש ביציע באצטדיון אייברוקס, בעת התרחשות אסון אייברוקס, במשחק הדרבי של גלאזגו. ב-17 במאי 1971 שיחק במשחק הוקרה מול קילמרנוק, לכבוד פרישת שחקנה, פרנק ביטי. במשחק זה, שהסתיים בניצחון 2–7, כבש 6 שערים.
בעונת 1971/1972 ביסס עצמו דלגליש כשחקן הרכב בסלטיק, כבש 29 שערים ב-53 הופעות וסייע לקבוצתו לזכות באליפות סקוטלנד בפעם השביעית ברציפות. דלגליש שיחק גם בניצחון 1–6 על היברניאן בגמר הגביע הסקוטי באותה עונה. בעונה הבאה היה דלגליש למלך השערים של סלטיק, כאשר כבש 39 שערים בכל המסגרות, והוביל את סלטיק לזכייה נוספת באליפות. בעונת 1973/1974 הגיע דלגליש עם סלטיק לחצי גמר גביע אירופה לאלופות, אז הפסידה קבוצתו לאתלטיקו מדריד. באותה עונה זכתה סלטיק בדאבל נוסף. בעונת 1975/1976 הפך דלגליש לקפטן סלטיק. בעונה זו סלטיק לא זכתה בתואר לראשונה מזה 12 שנים. ג'וק סטיין, מאמן הקבוצה, נפצע באורח קשה בתאונת דרכים, והחמיץ את מרבית העונה עקב שיקום ממושך. בעונה שלאחר מכן זכה דלגליש עם סלטיק בדאבל נוסף, וכבש 27 שערים בכל המסגרות.
בתקופתו בסלטיק ערך דלגליש 320 הופעות בכל המסגרות, וכבש 167 שערים.
קריירת מועדונים > ליברפול

ב-10 באוגוסט 1977 חתם דלגליש בליברפול, תחת המאמן בוב פייזלי. סכום ההעברה נאמד על 440 אלף פאונד, שהיה לשיא העברה בריטי לאותה תקופה. המעבר זכה לגינוי מצד אוהדי סלטיק, ודלגליש אף זכה לבוז מצד הקהל, כאשר חזר לסלטיק פארק באוגוסט 1978, על מנת להשתתף במשחק הוקרה לג'וק סטיין.
דלגליש הוחתם על מנת להוות תחליף לקווין קיגן, והתרגל במהירות לקבוצתו החדשה. הוא קיבל את מספר 7, שהיה בעבר של קיגן, וערך את הופעת הבכורה שלו בליברפול ב-13 באוגוסט 1977, באצטדיון ומבלי, במסגרת משחק מגן הקהילה, מול מנצ'סטר יונייטד. הוא כבש לראשונה במדי ליברפול בהופעתו הראשונה בליגה, ב-20 באוגוסט, מול מידלסברו. שלושה ימים מאוחר יותר כבש פעם נוספת, במשחקו הראשון באצטדיון אנפילד, בניצחון 0–2 על ניוקאסל יונייטד. דלגליש כבש בניצחון 0–6 על קבוצתו של קיגן, המבורג, במשחק השני של הסופר קאפ האירופי. בעונת הבכורה שלו בליברפול, הופיע דלגליש ב-62 משחקים, וכבש 31 שערים, כולל את שער הניצחון, במשחק גמר גביע אירופה לאלופות, מול קלאב ברוז'.
בעונתו השנייה בליברפול כבש 21 שערי ליגה, ונבחר לכדורגלן השנה בליגה האנגלית בבחירת התאחדות העיתונאים. בעונה זו זכה גם באליפות אנגליה. עד לעונת 1980/1981 לא פספס דלגליש משחק ליגה, אז הופיע ב-34 משחקים, מתוך 42, וכבש 8 שערים בלבד. בעונה זו סיימה ליברפול במקום ה-5 בליגה. למרות היכולת הרעה בליגה, זכה עם קבוצתו בגביע הליגה ובגביע אירופה לאלופות, תוך ניצחון על ריאל מדריד בגמר. בעונה העוקבת כבש 13 שערי ליגה, והביא לליברפול את האליפות ה-13 שלה, והשלישית מאז הגעתו של דלגליש. באותה עונה גם ביסס את שיתוף הפעולה הפורה עם איאן ראש בהתקפת ליברפול. דלגליש שיחק לצד ראש, והביא ל"מהומה בהגנת היריב עם כניסת דלגליש, אשר הביאה למרחב פנוי לראש". בעונת 1982/1983 נבחר לכדורגלן השנה בליגה האנגלית בבחירת התאחדות השחקנים, והן לכדורגלן השנה בליגה האנגלית בבחירת העיתונאים. הוא כבש בעונה זו 18 שערי ליגה והשיב לליברפול את תואר האליפות. בשנת 1983 הגיע דלגליש למקום השני בתואר כדור הזהב.
בעונת 1983/1984, תחת המאמן ג'ו פייגן, זכה דלגליש עם ליברפול באליפות שנייה ברציפות, ובגביע אירופה לאלופות, לאחר ניצחון בדו-קרב בעיטות עונשין על רומא, בגמר. בעונה הבאה הגיעה ליברפול פעם נוספת לגמר גביע אירופה לאלופות בו הפסידה 0–1 ליובנטוס. טרם המשחק התרחש אסון הייזל, אשר הביא למותם של 39 אוהדים. בעקבות האסון הושעו כלל הקבוצות האנגליות ממפעלי אופ"א למשך של 5 שנים. לאחר האסון וההפסד בגמר התפרסמה הודעת התפטרותו של פייגן - החלטה שהתקבלה טרם האירועים. במקומו מונה דלגליש, שהפך לשחקן-מאמן.
בעונתו הראשונה כמאמן, בחר עצמו דלגליש לשחק 21 משחקי ליגה בלבד. למרות שמיעט לשחק בליגה, הוא הופיע בניצחון 1–3 על אברטון בגמר גביע ה-FA. במחזור האחרון של הליגה, כבש את השער היחיד בניצחון החוץ על צ'לסי, והביא לליברפול את האליפות ה-16 שלה. בעונה הבאה כבש 6 שערים ב-18 הופעות ליגה, ונהג לאפשר לשחקנים צעירים הזדמנויות בהרכב הקבוצה, על חשבון זמן משחק לעצמו.
עם עזיבתו של איאן ראש בראשית עונת 1987/1988, הביא דלגליש לרכישת החלוצים ג'ון אולדרידג' ופיטר בירדסלי, הופיע ב-2 משחקי ליגה בלבד, והביא לליברפול את הזכייה ב-17 שלהם באליפות. בעונה הבאה הופיע במשחק אחד בלבד, בגביע הליגה, וערך את הופעת הליגה האחרונה שלו ב-5 במאי 1990, כאשר נכנס כמחליף במשחק מול דרבי קאונטי. בגיל 39, היה דלגליש לאחד השחקנים המבוגרים ביותר ששיחקו בליברפול. שלוש שנים קודם לכן כבש את שערו האחרון, ב-18 באפריל 1987, בניצחון הליגה הביתי 0–3 על נוטינגהאם פורסט.
נבחרת סקוטלנד

דלגליש ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סקוטלנד תחת המאמן טומי דוקרטי, ב-10 בנובמבר 1971, כאשר נכנס כמחליף בניצחון 0–1 על בלגיה, במסגרת מוקדמות יורו 1972. הוא כבש את שער הבכורה שלו שנה מאוחר יותר, ב-15 בנובמבר 1972, בניצחון 0–2 על דנמרק, במוקדמות מונדיאל 1974. סקוטלנד העפילה לטורניר זה, והודחה בשלב הבתים, למרות שלא הפסידה בשלושת משחקיה.
ב-1976, בהאמפדן פארק, כבש דלגליש את שער הניצחון מול אנגליה, כאשר השחיל לשוער האנגלי ריי קלמנס את הכדור בין הרגליים. כשנה מאוחר יותר, באצטדיון ומבלי, מול אותה היריבה ומול אותו השוער, כבש פעם נוספת, בניצחון 1–2. דלגליש שיחק במונדיאל 1978, וכבש בניצחון 2–3 על הולנד, שהגיעה לגמר הטורניר. במונדיאל 1982 כבש בניצחון 2–5 בשלב הבתים, על ניו זילנד. הוא נבחר לסגל סקוטלנד למונדיאל 1986, אך לבסוף לא השתתף, עקב פציעה.
בסך הכל, ערך דלגליש 102 הופעות במדים הלאומיים, והוא מחזיר בשיא ההופעות בנבחרת סקוטלנד. הוא כבש 30 שערים, ומחזיק גם כן בשיא השערים בנבחרת, במשותף עם דניס לאו. הופעתו האחרונה בנבחרת, לאחר 15 שנים, הייתה ב-12 בנובמבר 1986, במסגרת מוקדמות יורו 1988, בניצחון 0–3 על לוקסמבורג. את שערו האחרון כבש שנתיים מוקדם יותר, ב-14 בנובמבר 1984, בניצחון 1–3 על ספרד, במסגרת מוקדמות מונדיאל 1986.
קריירת אימון > ליברפול

לאחר אסון הייזל ב-1985, ועזיבתו של מאמן ליברפול, ג'ו פייגן, מונה דלגליש לשחקן-מאמן. בעונתו הראשונה כמאמן הוביל את הקבוצה לדאבל. ליברפול סיימה במקום ה-1 בליגה, 2 נקודות מעל אברטון, שסיימה כסגנית. דלגליש עצמו כבש את שער הניצחון במחזור האחרון מול צ'לסי, והביא את האליפות לליברפול. בגמר גביע ה-FA גברה ליברפול על יריבתה העירונית, אברטון, 1-3.
את עונת 1986/1987 סיים דלגליש ללא תארים. אמנם הגיע לגמר גביע הליגה, אך הפסיד 1–2 לארסנל. לקראת העונה הבאה, עם עזיבת כוכב הקבוצה, איאן ראש, החתים דלגליש מספר שחקנים מובילים, ביניהם ג'ון אולדרידג', פיטר בירדסלי, ריי הודג'סון וג'ון בארנס. המבנה החדש של ליברפול היה בצמרת טבלת הליגה למשך כמעט כל העונה, והחזיק ברצף של 37 משחקים ללא הפסד בכל המסגרות, מתחילת העונה ועד פברואר 1988. עם 4 משחקי ליגה שנותרו לשחק, הוכתרה קבוצתו של דלגליש לאלופה. בגמר גביע ה-FA הפסידה ליברפול לוימבלדון.
בקיץ 1988 החתים דלגליש את ראש בחזרה בליברפול, לאחר עונה אחת ביובנטוס. בעונת 1988/1989 ניצחה ליברפול את יריבתה העירונית, אברטון, פעם נוספת בגמר גביע ה-FA. למשחק האחרון של הליגה הגיעה קבוצתו של דלגליש במקום ה-1, כאשר מובילה ב-3 נקודות על ארסנל, שהייתה במקום השני. המשחק הסתיים בהפסד 0–2, והביא לשוויון בהפרשי השערים של הקבוצות. ארסנל זכתה באליפות, על פי תוצאות המשחקים בין הקבוצות. בעונה הבאה זכה דלגליש באליפות ה-3 שלו כמאמן, והאחרונה של ליברפול, עד 2020. בחצי גמר גביע ה-FA, בוילה פארק, הפסידה ליברפול 3–4 לקריסטל פאלאס, לאחר הארכה. בסיום העונה הוכתר דלגליש בפעם השלישית למאמן השנה באנגליה. ב-22 בפברואר 1991 התפטר דלגליש מתפקידו, יומיים לאחר משחק התיקו 4-4, בסיבוב החמישי של גביע ה-FA, מול היריבה העירונית, אברטון.
קריירת אימון > ליברפול > אסון הילסבורו

דלגליש היה מאמן ליברפול בעת התרחשות אסון הילסבורו, ב-15 באפריל 1989. האסון גבה את חייהם של 96 אוהדי כדורגל. בשבועות שלאחר האסון ביקר דלגליש פצועים רבים ופקד יותר ממחצית מהלוויות. הופעותיו לאחר האסון כונו "קולוסאליות והרואיות". במרץ 2009 שבר דלגליש שתיקה בת 20 שנים, כאשר דיבר לראשונה על האסון, והביע חרטה על כך שהמשטרה והתאחדות הכדורגל האנגלית לא שקלו דחיית שריקת הפתיחה של המשחק. במהלך טקס הזיכרון להרוגי אסון הילסבורו, ב-15 באפריל 2011, הכריז חבר בית הנבחרים הבריטי מליברפול, סטיב רות'רהאם, כי יציע מתן תואר אבירות לדלגליש, "לא רק על הופעותיו יוצאות הדופן כשחקן וכמאמן, אלא גם על עבודות הצדקה שלו עם רעייתו, מרינה, על תמיכתו בחולי סרטן השד, ועל כל שעשה לאחר הילסבורו".
קריירת אימון > בלקברן רוברס

דלגליש חזר לאמן באוקטובר 1991, כאשר מונה למאמן בלקברן רוברס, מהליגה השנייה באנגליה. עד תחילת 1992 בלקברן כבר הובילה את ליגת המשנה. בגמר פלייאוף העלייה ניצחה בלקברן את לסטר סיטי, ובכך הוביל אותה דלגליש לליגת הפרמייר ליג, שהוקמה זה עתה. עם עלייה זו, חזרה בלקברן לליגה האנגלית העליונה, לראשונה מאז 1966. לקראת עונת 1992/1993 החתים דלגליש את כוכבה הצעיר של סאות'המפטון, אלן שירר, תמורת סכום שיא של 3.5 מיליון לירות שטרלינג. למרות פציעה חמורה, שהשביתה את שירר למחצית הראשונה של העונה, הגיע דלגליש עם בלקברן למקום ה-4. בעונה הבאה סיימה הקבוצה כסגנית הליגה, שנייה רק למנצ'סטר יונייטד.
בתחילת עונת 1994/1995 רכש דלגליש את החלוץ כריס סאטון, תמורת 5 מיליון פאונד. שירר וסאטון שיתפו פעולה בצורה יוצאת דופן, שהביאה לכיבוש שערים רבים. למשחק הסגירה של הליגה הגיעה בלקברן כמוליכת הטבלה, עם 2 נקודות מעל מנצ'סטר יונייטד. קבוצתו של דלגליש התמודדה מול ליברפול, באנפילד, ואילו יונייטד מול וסטהאם יונייטד, בבוליין גראונד. בלקברן הפסידה 1–2, אך למרות זאת זכתה באליפות, מכיוון שמנצ'סטר לא הצליחה לנצח. הזכייה הפכה את דלגליש למאמן הרביעי בהיסטוריה, שזוכה באליפות אנגליה בשתי קבוצות שונות, לאחר שטום ווטסון, הרברט צ'פמן ובריאן קלאף עשו זאת לפניו. ביוני 1995 הפך דלגליש למנהל ספורטיבי של בלקברן. הוא עזב את הקבוצה בסיום עונת 1995/1996, לאחר קמפיין מאכזב של מאמן הקבוצה החדש, ריי הרפורד.
לאחר העזיבה את בלקברן, היה דלגליש לסקאוט בינלאומי, למשך תקופה קצרה, בקבוצת גלאזגו ריינג'רס. הוא היה בעל תפקיד מרכזי בהחתמת חלוץ נבחרת צ'ילה, סבסטיאן רוזנטל.