stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אני, טוניה
ההפקה

התסריטאי סטיבן רוג'רס קיבל את ההשראה לכתיבת הסרט הזה לאחר שצפה בסרט דוקומנטרי על החלקה אמנותית על הקרח, אשר הזכיר את טוניה הארדינג. רוג 'רס ארגן ראיונות עם הרדינג ואת בעלה לשעבר ג'ף גילולי. כל אחד מהם זכר את אירועי ההתקפה על ננסי קריגן בשנת 1994 בצורה שונה מאוד. רוג'רס החליט: "ובכן, זו הדרך שלי: להראות את נקודת המבט של כולם, ואז לתת לקהל להחליט."
מרגו רובי, ששיחקה את הרדינג וגם הייתה שותפה בהפקת הסרט, לא ידעה בעצם שהתסריט מבוסס על אירוע אמיתי עד לאחר שסיימה לקרוא אותו. מייד לפני הצילומים, רובי טסה מלוס אנג'לס לפורטלנד, אורגון כדי להכיר את הארדינג. רובי התאמנה במשך ארבעה חודשים על מנת להיות מוכנה לסצנות ההחלקה על הקרח. היידי מונגר ואנה מלקובה שימשו ככפילות בסצנות ההחלקה ובנוסף נלקחה שרה קווארה על מנת לשמש כמאמנת וכוריאוגרפית.
רוג'רס כתב את התפקיד של לבונה, אימה של טוניה, עבור אליסון ג'ני; ג'ני היא חברה ותיקה של רוג' רס, אבל "הכוכבים היו [לא] מיושרים" לעבודתם המשותפת עד לאחר השלמת התסריט. ג'ני אמרה כי זה היה אחד מהחלקים המאתגרים ביותר בקריירה שלה.
הצילומים החלו בסוף ינואר 2017 במייקון, ג'ורג'יה, כאשר "מייקון קוליסאום" משמש כסט. לאורך כל הצילומים, רובי סבלה מפריצת דיסק בצוואר ועברה בדיקות Mri כדי לוודא שזה בטוח עבורה להמשיך לשחק ולצלם את סצנות ההחלקה. הצילומים לסרט הסתיימו בסוף פברואר של אותה שנה, עם צילומי השלמה שנערכו באטלנטה ב-16 במאי
מוזיקה

חלק מהשירים בפסקול הסרט היו בשימוש על ידי הארדינג בתרגילים שביצעה, כגון השיר של להקת זי זי טופ: "שק שינה". שירים אחרים נבחרו על ידי המנהלת המוזיקלית סוזן ג'ייקובס: שירים משנות השבעים כמו למשל השיר "שרשרת" של להקת הפליטווד מק, "שרשרת" או השיר של להקת סופרטראמפ: "להתראות זר". השירים האלו באו מעידן בו המוזיקה הוגדרה ב"עוצמה מלאה" ו"חמה". ג'ייקובס חשה כי "שירי הרוק הקלאסיים מילאו את התמונה בלי להפריע לסיפור". המבקרת אמילי מאנינג מצאה כי שירים אחרים, כמו למשל השיר של En "ווג", ",Free your mind" והשיר "ברקודה", יצרו "הקבלה מעניינת בין דבקותה ושאיפתה של טוניה". הסרט מסתיים בקאבר לשיר של להקת סוזי והבנשיז: "The Passenger"; מאנינג כתבה: "היה משהו מאוד נכון בלראות את טוניה מחליקה לצלילי סוזי והבנשיז." ג'ייקובס אמרה כי בשיר הסיום היה "משהו ברור (...) והמילים בו הידהדו". מילות השיר של להקת הדייר סטרייטס - "רומיאו ויוליה" היו חשובות כי "הן הרגישו כמו הסיפור עצמו".
הפסקול יצא ב-8 בדצמבר 2017, על ידי Milano Records, והוא כולל שירים מקוריים מהסרט שבוצעו על ידי אמנים שונים וקטעים מהביצועים המקוריים.
מוזיקה > יציאת הסרט

"אני, טוניה" יצא להקרנת בכורה ב פסטיבל הסרטים הבינלאומי של טורונטו ב-8 בספטמבר 2017. זמן קצר לאחר מכן, רכשה חברת ניאון ארצות הברית את זכויות ההפצה של הסרט.
הסרט יצא להקרנות מסחריות ב-8 בדצמבר 2017. בינואר 2018 נשאלה ננסי קריגן האם היא ראתה את הסרט, והשיבה בשלילה וציינה כי "אני הייתי הקורבן" ושהיא פשוט הייתה "עסוקה בלחיות את החיים."
מוזיקה > מדיה ביתית

הסרט יצא ב-DVD ו-Blu-ray ב-13 במרץ 2018.
תגובות הקהל > בקופות

"אני, טוניה" גרף כ-30 מיליון דולר בארצות הברית וקנדה ו-16.3 מיליון דולר במדינות אחרות, ובסך הכל הרווחים של הסרט ברחבי העולם הגיעו לסך של $46.3 מיליון דולר.
לאחר רווחים של $11.6 מיליון בקצת מעל חודש בו הוצג הסרט בצורה מוגבלת, הסרט הרוויח כ-$2.9 מיליון ב-799 תיאטראות, בסוף שבוע אחד.
לאחר ההודעה שהסרט קיבל שלוש מועמדויות לאוסקר, נוספו לרשימה בשבוע שלאחר מכן עוד כ-161 בתי הקולנוע שהקרינו אותו והכנסות של $3 מיליון.
תגובות הקהל > תגובת הביקורת

באתר Rotten Tomatoes הסרט מחזיק בדירוג ממוצע של 90% על סמך 304 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 7.7 מתוך 10. באתר "critical consensus" נכתב: "בזכות עבודת המשחק המוקפדת של מרגו רובי ואליסון ג'ני, "אני, טוניה" מוצא את ההומור בסיפור האמיתי הזה, מבלי לאבד את הזווית הטראגית והאלמנטים המהדהדים שבסיפור הזה." באתר Metacritic, לסרט יש ציון ממוצע משוקלל של 77 מתוך 100, מבוסס על 46 מבקרים, ברובן "ביקורות אוהדות".
אליסון ג'ני זכתה לשבחים רבים מהמבקרים על הופעתה כלבונה גולדן. כריסטי למיר מאתר rogerebert.com כתבה: "ג'ני בהחלט קורעת אותה כמו החול, מעשנת בשרשרת כמו לבונה הרדינג, מעליבה את טוניה כל הזמן ומתערבת כל הזמן, במה שלבסוף הופך אותה ללוחמת. זה תפקיד ראוותני ותופס את העיניים אך לא חד גוני; מייקל או'סאליבן מהוושינגטון פוסט כתב כי: ג'ני גונבת את ההצגה בכל סצנה שבה היא משחקת את לבונה. הלן אוה'רה מאמפייר הגדירה את הופעתה של ג'ני כ"מבוצעת ללא רבב, ראוותנית, בלתי נשכחת".
תגובות הקהל > שבחים

"אני, טוניה" הרוויח מועמדויות ופרסים רבים. בטקס AACTA לפרסים בינלאומיים השביעי, זכתה רובי בפרס השחקנית הטובה ביותר, וג'ני זכתה בפרס שחקנית המשנה הטובה ביותר. הסרט קיבל חמש מועמדויות בטקס פרסי האקדמיה ה-71, כולל מועמדות לפרס השחקנית הטובה ביותר בתפקיד מוביל למרגו רובי, התסריט המקורי הטוב ביותר לרוג'רס, והפרס בו זכתה ג'ני: שחקנית המשנה הטובה ביותר. בטקס פרסי גלובוס הזהב, קיבלה ג'ני את פרס גלובוס הזהב עבור שחקנית המשנה הטובה ביותר – סרט קולנוע, בעוד הסרט היה גם מועמד לפרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר – קומדיה או מוזיקלי ורובי הייתה מועמדת לפרס השחקנית הטובה ביותר – סרט קומדיה או מוזיקלי. הסרט גם היה מועמד לפרסים עצמאיים שונים וכן לפרס גילדת המפיקים של אמריקה. רובי וג'ני היו מועמדות ל-24 פרסים נוספים. רוג'רס גם היה מועמד לפרס התסריט המקורי הטוב ביותר מן התסריטאים של אמריקה.
בטקס פרסי האקדמיה ה-90, ג'ני זכתה בפרס שחקנית המשנה הטובה ביותר. מרגו רובי הרוויחה את המועמדות לפרס השחקנית הטובה ביותר וריגל קיבל מועמדות לפרס אוסקר לעריכה הטובה ביותר.
בצ'אטה

זוגות רוקדים בצ'אטה
בצ'אטה (Bachata) הוא סגנון מוזיקה וריקוד לטיני פופולרי, שמקורו ברפובליקה הדומיניקנית, וכיום מוכר ברחבי העולם ובישראל. הוא נחשב רומנטי ואינטימי יותר מריקודי זוגות לטיניים אחרים כגון סלסה.
מוזיקת הבצ'אטה

מוזיקת הבצ'אטה מנוגנת במקצב 4/4, לרוב בליווי שירה בספרדית, ומקורה ברפובליקה הדומיניקנית, אולם כיום קיימים גם אמנים ממדינות שונות, כולל ישראל, השרים בסגנון הבצ'אטה בשפות שונות וכן ישנם גם רמיקסים וקאברים של שירים בסגנון הבצ'אטה המבוססים על שירים בשפות שונות כגון אנגלית.
מוזיקת הבצ'אטה > מקור המוזיקה

הבצ'אטות המוקדמות ביותר נוגנו במחצית הראשונה הראשונה של המאה ה־20. שנים מאוחר יותר, האמן חוזה מנואל קלדרון הקליט את שיר הבצ'אטה הראשון שלו - "Condena (qué será de mi)”, בשנת 1962, שיצא בתקליטון 45 סיבובים לדקה. הסגנון שילב את הסוגה הלטינית המוכרת - בולרו עם אלמנטים מן הסוגה - הסון. במשך רוב שנות קיום הבצאטה, האליטה ברפובליקה הדומיניקנית התעלמה ממנה וזיהתה אותה עם אזורים לא-מפותחים, ועם פשע. בשנות השמונים הבצ'אטה עדיין נחשבה לסגנון וולגרי, גס וכפרי מכדי להיות משודרת בטלוויזיה או מנוגנת ברדיו, אולם בשנות התשעים כלי הנגינה התחלפו מגיטרה ספרדית ומראקס מסורתיים לכלי מיתר חשמליים וגווירה (המזוהים עם הבצ'אטה המודרנית). עם התחלפות המילניום, הבצ'אטה ראתה התפתחויות נוספות, שהולידו את יצירתם של סגנונות ב'צאטה עירוניים על ידי הרכבים כגון מונצ'י ואלכסנדרה ואבנטורה.
מוזיקת הבצ'אטה > כלים

להקת בצ'אטה אופיינית כוללת: רקינטו (גיטרה מובילה), סגונדה (גיטרה משנית), גיטרה בס, בונגוס וגווירה. הגיטרה המשנית משמשת להוספת סינקופות למוזיקה. המוזיקה כוללת מרכיבים מבולרו, כאשר הגיטרה המובילה מנגנת ארפג'יו עם אקורדים חוזרים בשילוב של אלמנטים מסגנון המרנגה, שבהם נגן ההקשה יעבור מהבונגו לתוף טמבורה. בשנות ה־60 ובשנות ה־70 נעשה שימוש במרקס במקום הגווירה, והשינוי שנעשה בשנות ה־80 לשימוש בגווירה הפך את המוזיקה למתאימה יותר לריקוד.
מוזיקת הבצ'אטה > היסטוריה של המוזיקה

אין מידע מסודר על הבצ'אטה בתקופת שלטונו של רפאל טרוחיו ברפובליקה הדומיניקנית עד 1961, שבה הייתה צנזורה שחסמה מידע על הסגנון. לאחר הפתיחה של 1962 הקליטו אמנים נוספים מוזיקת בצ'אטה, אולם אז הסגנון נחשב עדיין נחשב לווריאנט של הבולרו. המונח "בצ'אטה" למוזיקה, שפירושו - 'מסיבה כפרית פרועה', הוצג דווקא על ידי אלו שלא אהבו את הסגנון, וכאמור המעמדות הגבוהים בחברה הדומיניקנית ראו בה מוזיקה שמייצגת נחשלות תרבותית ולכן לא הקשיבו לה או רקדו איתה. זה השתנה מאוד מאז, אולם היא לא הגיעה לפופולריות של הריקוד הלאומי הדומיניקני – מרנגה. כאמור גם הסגנון נתפס כבעל מילים חושניות במיוחד, אולי כתוצאה מכותבים שלא היו בעלי השכלה מוזיקלית או אקדמית, וכך גם סגנון הריקוד.
בשנות השבעים הסגנון טרם היה מקובל, ונוגן באופן מחתרתי בעיקר, אולם בתחילת שנות השמונים התרחש שינוי, כאשר תחנות הרדיו התחילו להשמיע את הסגנון בגלל ביקוש מהקהל, והופעות בצ'אטה נכנסו לתוכניות טלוויזיה. בנוסף, הצליל הפך למודרני יותר עם השימוש בגיטרות חשמליות. בתחילת שנות התשעים התבלטו שני כוכבים צעירים: לואיס ורגאס ואנטוני סנטוס, אשר ניגנו הן מרנגה והן בצ'אטה, אבל נתפסו למעשה כאמני פופ מקומיים. הפריצה הגדולה של הסגנון הייתה עם יציאת האלבום Bachata Rosa של מי שנחשב הזמר הלאומי של הרפובליקה, חואן לואיס גרה, בשנת 1992 אשר זכה גם בגראמי, אשר כלל את שיר הנושא Bachata Rosa ואת השיר Burbujas de Amor.
בתחילת המאה ה־21 פרצה להקת "אבנטורה" שהוקמה על ידי אחים ממוצא דומיניקני בארצות הברית, ביניהם אנטוני (רומאו) סנטוס (לא הזמר שהוזכר קודם), והעניקה לבצ'אטה את הצליל המוכר כיום, תוך שימוש באפקטים מודרניים של גיטרה חשמלית וטכניקות באס והשפעות של היפ-אופ ו־R&B. השיר Obsesión שיצא בשנת 2002, נוגן ברשתות הרדיו ובמצעדים בכל העולם במשך השנים שלאחר מכן. הלהקה הוציאה שירים רבים בתקופה זו ולמעשה הגדירה את הסגנון. במקביל אליהם בלטו גם הצמד מונצ'י ואלכסנדרה בעשור הראשון של המאה-21. שני ההרכבים התפצלו בתחילת העשור לאחר מכן.
מוזיקת הבצ'אטה > כיום

כיום מוזיקת הבצ'אטה מנוגנת במועדונים ובפסטיבלים לטיניים בכל העולם. האמנים הבולטים בסגנון הם כיום: פרינס רויס, ג'יורי, פרנק רייס, רומאו סנטוס (יוצא להקת אבנטורה), להקת אקסטרמה, הקטור אקוסטה, לואיס וארגאס, יוסקר סרנטה (נפטר ב־2019), בצ'אטה הייטס, ראולין רודריגז, טובי לאב, דניאל סנטקרוז, גרופו אקסטרה ודני ג'יי בנוסף לאמנים הוותיקים אנטוני סנטוס וחואן לואיס גרה. אחד השירים שהתפרסמו בשנים האחרונות הוא "Deja Vu".
כיום מוקלטות גרסאות כיסוי (קאברים) של שירי פופ, רגאטון, סלסה ומרנגה גם בסגנון הבצ'אטה, וכמו כן תקליטנים שונים נוהגים להפיק רמיקסים של שירים בסגנונות אלה במקצב הבצ'אטה. לעומת זאת יש המותחים ביקורת על מוזיקה זו, ומעדיפים את הבצ'אטה ה"אותנטית" בסגנון הדומיניקני המקורי.
מדי שנה מוענק פרס ה"גראמי הלטיני" בקטגוריה מיוחדת לאלבום הבולט בסגנון מרנגה ובצ'אטה.
הריקוד

ריקוד הבצ'אטה הוא ריקוד לטיני זוגי הכולל "מוביל" (בדרך כלל גבר) ו"עוקב" (בדרך כלל בחורה). במשך רוב הריקוד הם אוחזים ידיים באחת הצורות: אחיזה פתוחה שבה אוחזים ידיים במקביל, אחיזה סגורה (הדומה לאחיזה הסגורה, או אחיזת הטנגו ברוב הריקודים הלטיניים). צעד הבסיס של הריקוד מורכב כאשר המוביל מבצע מארבעה צעדים שמאלה: שלושה הכוללים העברת משקל, שמאל פותחת פיסוק, ימין סוגרת, שמאל פותחת שוב פיסוק, וימין סוגרת תוך ביצוע "טאפ" (צעד על קצות האצבעות ללא העברת משקל). לאחר מכן ארבעה צעדים ימינה: שוב שלושה צעדים עם העברת משקל, ימין פותחת פיסוק, שמאל סוגרת, ימין שוב פותחת פיסוק ימינה ושמאל סוגרת עם "טאפ". המובלת מבצעת באותו זמן צעדים מקבילים ברגליים הנגדיות, תחילה בתנועה ימינה ואחר כך שמאלה, כך שהם נותרים תמיד זה מול זה. בנוסף, הריקוד כולל סיבובים ותנועות שונות.
הריקוד > בצ'אטה חושנית (Sensual Bachata)

קורקה אסקלונה וג'ודית קורדקו, רקדנים ספרדים מקדיז (במחוז אנדלוסיה) יצרו בתחילת המאה ה-21 סגנון אחר של בצ'אטה, הכולל תנועות גוף בעלות מראה חושני: הצמדת מקומות שונים בגוף הגבר והאשה, תנועות גוף סיבוביות, תנועות גלים, אחיזה צמודה יותר ועוד. סגנון הבצ'אטה החושנית הפך לסגנון פופולרי, נלמד ונרקד במקומות רבים בעולם מאז 2010, וקיימים רקדנים רבים בסגנון זה בכל העולם ואולם הרקדנים הבולטים ביותר בתחום זה הם מספרד. קיימים כיום אירועים ופסטיבלים רבים בעולם בהם רוקדים בצ'אטה, וכך גם תחרויות עולמיות בהן BachataStars.
הריקוד > בצ'אטה אותנטית (Authentic Bachata)

רקדנים דומיניקנים המשיכו לפתח את ריקוד הבצ'אטה במאה ב-21 בהמשך ישיר לסגנון הדומיניקני המקורי, והוסיפו בו עבודת רגליים ואלמנטים נוספים. סגנון זה מכונה כיום "בצ'אטה אותנטית".
קיימים סגנונות נוספים בריקוד הבצ'אטה, כגון הבצ'אטה המודרנית, סלונית ובצ'אטנגו המשלב צעדי בצ'אטה וטנגו.
בצ'אטה בישראל

סגנון הבצ'אטה מוכר בישראל משנת 2000 בערך, מושמע ונרקד במועדונים הלטיניים. אולם הפופולריות עלתה משמעותית בעשור האחרון, שבו רוב מועדוני הסלסה בישראל החלו ללמד גם את סגנון הבצ'אטה. זוגות ישראלים רבים החלו להשתתף בתחרויות בצ'אטה עולמיות ולהגיע למקומות גבוהים ואף ראשונים. רוב הפסטיבלים הלטיניים בישראל החלו להקדיש רחבה ייעודית לריקוד הבצ'אטה וכך גם מועדונים רבים, כמו כן מועדונים רבים מלמדים את סגנון הבצ'אטה בתחילת הערב וכן מדריכים רבים מקיימים קורסים בסגנון.
בשנים האחרונות החלו מספר אמנים ישראלים להקליט שירים בסגנון הבצ'אטה או הבולרו, לעיתים בשילוב של עברית וספרדית. כך למשל הזמר רותם כהן לדוגמה בשיר "כל כך יפה לך", הזמרת עינת יוספיאן בשיר "לאהוב בלי לדבר" והזמר נתי חן. כמו כן קיימים מספר תקליטנים ישראלים העורכים שירים ורמיקסים בסגנון הבצ'אטה, שחלקם מנוגנים במקומות רבים בעולם.
הערות שוליים

↑  "כל כך יפה לך": הסינגל החדש של רותם כהן, באתר חדשות 13, 27 באפריל 2017
↑  השיר ביוטיוב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012575145005171
גרנד פרי דרום אפריקה

| --- | --- |
 ענף:  פורמולה 1
 תאריך ייסוד:  1934
 תאריך פירוק:  1993
 ארגון מפעיל:  הפדרציה הבין-לאומית לרכב 
 עיר מארחת:  Prince George Circuit 
 הכי הרבה זכיות:  אליפות הנהגים:   בריטניה ג'ים קלארק (4)   אליפות היצרנים:   בריטניה לוטוס (6)
 
 קואורדינטות:  33°02′55″S 27°52′25″E﻿ / ﻿33.04861111°S 27.87361111°E﻿ / -33.04861111; 27.87361111
 he
 
 
גרנד פרי דרום אפריקה הוא מרוץ גרנד פרי, שהתקיים 33 פעמים. המרוץ היה חלק ממרוצי אליפות הפורמולה 1 מתחילת שנות השישים ועד מחצית שנות השמונים. המרוץ התקיים לראשונה בשנת 1934 במסלול הנסיך ג'ורג' שבאיסט לונדון. מלחמת העולם השנייה הובילה לביטולו של המרוץ, שהתחדש רק בשנת 1960. המרוץ הוצא מלוח התחרויות אחרי עונת 1985 בעקבות המאבק של המדינות כנגד מדיניות האפרטהייד בדרום אפריקה. בעקבות ביטול האפרטהייד בשנת 1991 חזר המרוץ לאליפות, התקיים עוד פעמיים בטרם בוטל.
היסטוריה > 1934–1966: איסט לונדון

המרוץ התקיים לראשונה בשנת 1934 במסלול באורך 23.4 ק"מ שעברה באזורים מיושבים בסביבות העיר איסט לונדון. בשנת 1936 המסלול קוצר ל-17.7 ק"מ. מלחמת העולם השנייה הובילה לביטול המרוץ בשנת 1940, שלא שב להתקיים במשך 20 שנים. בשנת 1959 נסלל מסלול קבוע. בשנת 1960 התקיימו בדרום אפריקה שני מרוצי גרנד פרי, שלא היו חלק מסבב האליפות. המרוץ הצטרף לסבב האליפות בעונת 1962. במרוץ הבכורה ניצח גרהאם היל, מרוץ שסיים את העונה.
היסטוריה > 1967–1993: קיאלאמי

מסלול קיאלאמי, שנבנה בתחילת שנות השישים במטרופולין של יוהנסבורג, החל לארח את הגרנד פרי בשנת 1967. ג'ים קלארק ניצח את המרוץ בשנת 1968 בפעם הרביעית. היה זה הניצחון האחרון בקריירה של הבריטי. בשנת 1970 היה זה ג'ק ברבהאם שניצח במסלול את המרוץ האחרון בקריירה. פיטר רסבון נפצע קשה בתאונה במהלך האימונים לקראת המרוץ ולאחר מכן מת מפצעיו. תאונה קטלנית נוספת אירעה בעונת 1977 בה טום פרייס, נהגה של קבוצת Shadow, מצא את מותו תוך שהוא פוגע והורג את אחד המרשלים שעמדו לצידי המסלול.
המסלול הגבוה (6,000 רגל מעל גובה פני הים) והמהיר העניק יתרון למנועי הטורבו שנכנסו בתחילת שנות השמונים. בשנת 1982 היתרון של מנועי הטורבו הגיע עד לפער של 150 כוח סוס. קבוצת רנו, שהייתה חלוצת מנועי הטורבו, ניצחה את המרוץ בעונת 1980 וב-1982. המאבק בין הפדרציה הבינלאומית לספורט (FISA) וארגון היצרנים (FOCA) הוביל לכך שבעונת 1981 המרוץ התקיים כמרוץ שאינו חלק מהאליפות. בעונת 1983 המרוץ היה האחרון בעונה. שלושה נהגים התמודדו על תואר האליפות: אלן פרוסט, נלסון פיקה ורנה ארנו. פרוסט וארנו נאלצו לפרוש בשל בעיות מנוע. פיקה סיים את המרוץ במקום השלישי וזכה בתואר.
קיום המרוץ בשנת 1985 לווה בביקורת הגוברת כלפי משטר האפרטהייד במדינה. מדינות שונות החלו להחרים אירועי ספורט שאירעו במדינה בעקבות מצב בהחירום שהוכרז על ידי הממשלה בחודש יולי. קולות רבים קראו להחרים את המרוץ. וקבוצות רנו וליז'ייה לא לקחו בו חלק לאחר שממשלת צרפת החליטה על החרמת אירועים שהתקיימו בדרום אפריקה. פרוסט, שהבטיח כבר את הזכייה באליפות במדי קבוצת מקלארן, כן השתתף במרוץ.
בעקבות ביטול משטר האפרטהייד בשנת 1991 שב המרוץ לסבב התחרויות בעונת 1992. נייג'ל מנסל ניצח את המרוץ בבכורה המחודשת. שנה לאחר מכן התנהל מאבק צמוד בין פרוטס, איירטון סנה ומיכאל שומאכר, שהסתיים בניצחונו של הצרפתי. ביולי 1993 נמכר המסלול לאיגוד הרכב הדרום-אפריקאי. עלויות קיום מרוץ פורמולה 1 היו גבוהות ולא רווחיות ולא הופסק קיומו של הגרנד פרי.
מנצחים > נהגים שניצחו את המרוץ מספר פעמים

שנים המופיעות עם רקע ורוד הן שנים בהן התקיים הגרנד פרי, אך לא כחלק מאליפות הפורמולה 1
| ניצחונות | נהג | שנים |
| --- | --- | --- |
| 4 | בריטניה ג'ים קלארק | 1961, 1963, 1965, 1968 |
| 3 | אוסטריה ניקי לאודה | 1976, 1977, 1984 |
| 2 | בריטניה ג'קי סטיוארט | 1969, 1973 |
| 2 | ארגנטינה קרלוס ראוטמן | 1974, 1981 |
| 2 | בריטניה נייג'ל מנסל | 1985, 1992 |
| 2 | צרפת אלן פרוסט | 1982, 1993 |
מנצחים > קבוצות שניצחו את המרוץ מספר פעמים

קבוצות המופיעות בכתב מודגש הן קבוצות שעדיין פעילות באליפות 

קבוצות המופיעות עם רקע ורוד הן קבוצות שהתחרו בשנים בהן המרוץ לא נכלל כחלק מאליפות הפורמולה 1
| ניצחונות | יצרן | שנים |
| --- | --- | --- |
| 6 | בריטניה לוטוס | 1961, 1963, 1965, 1966, 1968, 1978 |
| 4 | איטליה פרארי | 1971, 1976, 1977, 1979 |
| 4 | בריטניה ויליאמס | 1981, 1985, 1992, 1993 |
| 2 | איטליה מזארטי | 1934, 1939 |
| 2 | בריטניה קופר | 1960, 1967 |
| 2 | בריטניה ברבהאם | 1970, 1983 |
| 2 | בריטניה טיירל | 1973, 1975 |
| 2 | צרפת רנו | 1980, 1982 |
| 2 | בריטניה מקלארן | 1972, 1984 |
מנצחים > מנצחים לפי שנה

מרוצים המסומנים ברקע ורוד לא היו חלק מאליפות הפורמולה 1
| שנה | מנצח | יצרן | מסלול |
| --- | --- | --- | --- |

| 1934 | ארצות הברית וויטני סטרייט | מזארטי 8CM 3.0L | איסט לונדון |
1935: לא התקיים
| 1936 | איטליה מריו מסקורצ'י | בוגאטי 35B | איסט לונדון |
| 1937 | בריטניה פט פיירפילד | ERA-B | איסט לונדון |
| 1938 | בריטניה בולר מאייר | ריילי | איסט לונדון |
| 1939 | איטליה לואיג'י וילורסי | מזארטי 6CM | איסט לונדון |
1940 – 1959: לא התקיים
| 1960 | בלגיה פול פררה | קופר-קלימקס | איסט לונדון |
| 1960 | בריטניה סטירלינג מוס | פורשה | איסט לונדון |
| 1961 | בריטניה ג'ים קלארק | לוטוס-קלימקס | איסט לונדון |
| 1962 | בריטניה גרהאם היל | BRM | איסט לונדון |
| 1963 | בריטניה ג'ים קלארק | לוטוס-קלימקס | איסט לונדון |
1964: לא התקיים
| 1965 | בריטניה ג'ים קלארק | לוטוס-קלימקס | איסט לונדון |
| 1966 | בריטניה מייק ספנס | לוטוס-קלימקס | איסט לונדון |
| 1967 | מקסיקו פדרו רודריגס | קופר-מזארטי | קיאלאמי |
| 1968 | בריטניה ג'ים קלארק | לוטוס-פורד | קיאלאמי |
| 1969 | בריטניה ג'קי סטיוארט | מטרה-פורד | קיאלאמי |
| 1970 | אוסטרליה ג'ק ברבהאם | ברבהאם-פורד | קיאלאמי |
| 1971 | ארצות הברית מריו אנדרטי | פרארי | קיאלאמי |
| 1972 | ניו זילנד דני האלם | מקלארן-פורד | קיאלאמי |
| 1973 | בריטניה ג'קי סטיוארט | טיירל-פורד | קיאלאמי |
| 1974 | ארגנטינה קרלוס ראוטמן | ברבהאם-פורד | קיאלאמי |
| 1975 | דרום אפריקה (1928–1994) ג'ודי שכטר | טיירל-פורד | קיאלאמי |
| 1976 | אוסטריה ניקי לאודה | פרארי | קיאלאמי |
| 1977 | אוסטריה ניקי לאודה | פרארי | קיאלאמי |
| 1978 | שוודיה רוני פטרסון | לוטוס-פורד | קיאלאמי |
| 1979 | קנדה ז'יל וילנב | פרארי | קיאלאמי |
| 1980 | צרפת רנה ארנו | רנו | קיאלאמי |
| 1981 | ארגנטינה קרלוס ראוטמן | ויליאמס-פורד | קיאלאמי |
| 1982 | צרפת אלן פרוסט | רנו | קיאלאמי |
| 1983 | איטליה ריקארדו פטרזה | ברבהאם-ב.מ.וו | קיאלאמי |
| 1984 | אוסטריה ניקי לאודה | מקלארן-טאג | קיאלאמי |
| 1985 | בריטניה נייג'ל מנסל | ויליאמס-הונדה | קיאלאמי |
1986 – 1991: לא התקיים
| 1992 | בריטניה נייג'ל מנסל | ויליאמס-רנו | קיאלאמי |
| 1993 | צרפת אלן פרוסט | ויליאמס-רנו | קיאלאמי |
הערות שוליים

↑  בשנת 1960 התקיימו 2 מרוצים
אנה סורוקין

| --- | --- |

 לידה:  23 בינואר 1991 (בת 34) דומודדובו, הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית, ברית המועצות 
 שם לידה:  Анна Вадимовна Сорокина 
 מדינה:  גרמניה, רוסיה 
 בן או בת זוג:  Hunter Lee Soik 
 www.annadelveydiaries.com
 
אנה ואדימובנה סורוקינה (ברוסית: Анна Вадимовна Сорокина; נולדה ב-23 בינואר 1991) היא נוכלת מורשעת רוסייה. בין השנים 2013 ל-2017, בזמן שהתגוררה בארצות הברית, התחזתה ליורשת מיליונים גרמנייה תחת השם אנה דלווי (Anna Delvey), וכך הצליחה למשוך בעורמה כספים מבנקים, להימלט מבתי מלון מבלי לשלם ולהונות את חבריה המיליונרים. היא הורשעה וישבה בכלא. סיפור חייה עובד לסדרת טלוויזיה בשם "להמציא את אנה" בהפקת נטפליקס.
ראשית חייה

נולדה ב-23 בינואר 1991 בדומודדובו, עיירת לוויין של מעמד הפועלים, דרומית מזרחית למוסקבה. היא הייתה אחת משני ילדי המשפחה. אביה עבד כנהג משאית, ואילו אמה הייתה בעלת חנות מכולת קטנה לפני שהפכה לעקרת בית. המשפחה עברה לגרמניה בשנת 2007, כאשר אנה הייתה בת 16. סורוקין למדה בגימנסיה לבנות בעיר אשוויילר ותוארה על ידי בני גילה שם כילדה שקטה שהתקשתה בלימוד השפה הגרמנית.
סורוקין סיימה את בית הספר התיכון בשנת 2011 ועברה ללונדון כדי ללמוד במכללת סנטרל סנט מרטינס לאמנות, אך עזבה וחזרה לגרמניה. היא עבדה כמתמחה בחברת יחסי ציבור לפני שעברה לפריז כדי להתחיל התמחות במגזין האופנה הצרפתי Purple. באותה תקופה, היא החלה לקרוא לעצמה אנה דלווי (Anna Delvey).
כתב אישום ומעצר

חבר מושבעים גדול התכנס באוגוסט 2017 כדי לשקול את ההאשמות נגד סורוקין. בסופו של דבר הוא מצא אותה אשמה בשתי עבירות של ניסיונות לגניבה מדרגה ראשונה, בשלוש עבירות של הונאה וגניבה מדרגה השנייה, בסעיף אחד של גניבה מדרגה שלישית, ובסעיף אחד של גניבת שירותים בעבירה. האישום החמור ביותר התייחס לבקשת ההלוואה במרמה שהוגשה לבנק נשיונל סיטי ולקבוצת פורטרס השקעות, והאישומים האחרים בגניבה נוגעים למקרים של הונאת צ'קים ולתקרית במרוקו. תשלום גניבת השירותים קשור לאי תשלום חשבונות מלונות ומסעדות של סורוקין.
סורוקין נעצרה ב-3 באוקטובר 2017, במבצע עוקץ שתוכנן על ידי מייקל מקאפרי, שוטר שעובד עם משרד התובע המחוזי במנהטן. באותו זמן שהתה סורוקין ב-Passages Malibu, מתקן לטיפול בהתמכרויות במחוז לוס אנג'לס, קליפורניה. השוטר מקאפרי ביקש מרייצ'ל ויליאמס, חברתה לשעבר של סורוקין, לארגן פגישה בזמן ארוחת צהריים במסעדה בקרבת המתקן בו שהתה כדי לשכנע את סורוקין לעזוב. כאשר סורוקין עזבה את המתקן, היא נעצרה על ידי שוטרים ממשטרת לוס אנג'לס.
ב-26 באוקטובר 2017, התובע המחוזי של מנהטן, סיירוס ואנס ג'וניור, הודיע רשמית על הגשת כתב האישום נגד סורוקין, וביקש מכל קורבן שנפגע מסורקין לפנות אל משרד התובע.
משפט, הרשעה ועונש

ב-18 בדצמבר 2018 הופיעה סורוקין בבית המשפט הפלילי בעיר ניו יורק ודחתה הסדר טיעון שהציעה ההגנה ולפיו תרצה שלוש עד תשע שנות מאסר; משפטה החל ב-20 במארס 2019 עם השופטת דיאן קיזל.
סנגורה של סורוקין, עורך דין טוד ספודק, דאג לסטייליסט מקצועי שיזמין תלבושות להופעותיה בבית המשפט, וקבע כי "חובה שאנה תתלבש כראוי למשפט". בתגובה אמר התובע שסורקין "הראתה דאגה רבה יותר ללבושה מאשר לרגשותיהם של אלה שנפגעו ממנה", ונראה היה שהיא "מתמוגגת ממצוקת הקורבנות שלה". ביומו השישי של המשפט סירבה סורוקין להיכנס לאולם בית המשפט משום שלא רצתה להופיע בבגדים שסופקו בכלא ובלבושה האזרחי לאותו יום. השופטת קיזל הורתה לסורקין להתייצב, וקבעה "זהו משפט. היא נאשמת בתיק פלילי. אני מצטערת אם הלבוש שלה לא עומד בסטנדרטים שלה [...] אבל היא חייבת להיות כאן". להגנתה של סורוקין טען ספודק כי היא ניסתה להחזיר את כל חובותיה. הוא אף ניסה לתאר אותה כיזמית והשווה אותה לפרנק סינטרה, בטענה ששניהם יצרו "הזדמנות פז" בניו יורק.
ב-25 באפריל 2019, לאחר דיון במשך יומיים, מצא חבר מושבעים את סורוקין אשמה בשמונה סעיפי אישום, כולל גניבה מדרגה שנייה, ניסיון גניבה וגניבת שירותים. סורוקין נמצאה לא אשמה בשני אישומים נוספים: האחד של ניסיון גניבה מדרגה ראשונה (הנוגע לבקשת ההלוואה המקורית עם בנק עירוני לאומי), והשני בגניבה מדרגה שנייה (הנוגע לגניבה לכאורה של 62,000 דולר מרייצ'ל ויליאמס במרקש).
ב-9 במאי 2019 נגזרו על סורוקין עונש של 4 עד 12 שנות מאסר במדינה, קנס של 24,000 דולר, ונדרש ממנה לשלם פיצויים בסך של כ-199,000 דולר. סורוקין נכלאה ברייקרז איילנד במהלך המשפט. לאחר המשפט, סורוקין, אסירה מס' 19G0366 של מערכת בתי הכלא של מדינת ניו יורק, נכלאה בתחילה במתקן הכליאה בדפורד הילס לפני שהועברה למתקן הכליאה אלביון.
לאחר השחרור

סורוקין שוחררה מהכלא ב-11 בפברואר 2021. במרץ 2021, היא נלקחה בחזרה למעצר על ידי רשויות ההגירה והמכס (ICE) בגין שהייה במדינה מעבר לתקופת האשרה שלה. היא הוחזקה בכלא של מחוז ניו ג'רזי בהמתנה עד לגירושה לגרמניה. סורוקין קיבלה 320,000 דולר מנטפליקס עבור סיפור חייה, סכום בו השתמשה כדי לשלם פיצויים לקורבנותיה.
בשנת 2024 לוהקה לעונה ה-33 של "רוקדים עם כוכבים" בארצות הברית. ליהוקה של דלווי עורר סערה בעקבות אישור שקיבלה ממשרד ההגירה האמריקאי להשתתף בתוכנית. למרות הביקורת, המפיק הראשי של התוכנית, קונרד גרין, ציין שדלווי מייצגת עניין גדול עבור אנשים ויש סקרנות לראות את השתתפותה. היא וטורי ספלינג היו למודחות הראשונות של העונה.