stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מילאן טומיץ'
קריירת משחק > זכייה בתארים

אולימפיאקוס מינתה למאמנה את סלובודאן סובוטיץ' לעונת 2001/02, וזה הביא איתו לקבוצה את תיאודורוס פאפאלוקאס, רכז צעיר ומוכשר. נוכחותו של פאפאלוקאס הפחיתה את זמן המשחק של טומיץ', אך הרוטציה בין השניים, ולפעמים השילוב ביניהם, הפכו את משחקה של הקבוצה להגנתי, מסודר וקבוצתי יותר.
בעונת 2002 זכתה אולימפיאקוס בגביע היווני, וחלומו של טומיץ' להניף גביע כקפטן התגשם. מאוחר יותר באותה עונה התמודדה אולימפיאקוס מול פנאתינייקוס בחצי גמר הליגה היוונית, ללא יתרון הביתיות, ועדיין הצליחה לנצח אותה בסוויפ בשני המשחקים.
חמש דקות לסיום המשחק, כשפאו מובילה 68–66, ביצע סנטר הירוקים לזארוס פאפאדופולוס עבירה קשה על סטפן ריזאשה, שהכה אותו בחזרה. עד מהרה התפתחה קטטה בין הקבוצות, וטומיץ' הכה בפניו של דיאן בודירוגה, אחד השחקנים השנואים ביותר על אוהדי אולימפיאקוס. התמונה של טומיץ' מכה את בודירוגה הפכה אייקונית לאוהדי הקבוצה, על אף שהוא ועוד שישה שחקנים משתי הקבוצות הורחקו. אולימפיאקוס עלתה לגמר הליגה מול א.א.ק. אתונה ואף ניצחה בשני המשחקים הראשונים, אך א.א.ק. ביצעה מהפך לאחר שלושה ניצחונות רצופים וזכתה באליפוץ.
קריירת משחק > תחילת הסוף

לאחר עונת 2001/02 עזבו שחקנים חשובים רבים עזבו את הקבוצה. טומיץ' נשאר, אבל איכות הסגל ירדה. עונת 2003/04 הייתה גרועה עוד יותר, הן לקבוצה והן לטומיץ'. אולימפיאקוס הפסידה לאריס סלוניקי בגמר הגביע, והקבוצה הייתה שקועה במאבקי עלייה לפלייאוף. היו"ר קוקליס החליט לפטר את המאמן דרגן שקוטה וביקש מטומיץ' למלא את מקומו. טומיץ' הסכים ומונה למאמן, ובתקופתו הקבוצה השתפרה אך הודחה בפלייאוף הליגה.
בסיום העונה ביקש טומיץ' חוזה רב שנתי, כדי שיהיה לו זמן לבנות קבוצה מנצחת. המנהלים החדשים של הקבוצה לא אהבו את הדרישות שלו, והעניקו את תפקיד המאמן למילאן מיניץ'. לאחר תחילת העונה ומספר תוצאות רעות פוטר מיניץ' והוחלף ביונאס קזלאוסקאס.
טומיץ' כמעט לא קיבל זמן משחק והקבוצה הפסידה הרבה. המצב החמיר כשאולימפיאקוס הובסה 59–110 על ידי אפס פילזן ביורוליג. זה היה ההפסד הביתי הגדול ביותר בתולדות הקבוצה בתחרויות אירופיות, ואוהדי הקבוצה החלו לקלל את כל השחקנים, למעט טומיץ', אותו עודד הקהל. באופן מפתיע, טומיץ' התבקש לעזוב את הקבוצה כמה ימים לאחר מכן, ועשה זאת למרות ההלם של האוהדים.
קריירת משחק > סיום קריירת המשחק

בינואר 2005 מונה סלובודאן סובוטיץ' למאמן ג'סי האיטלקית והביא איתו את טומיץ', שהיה שחקן חופשי, כדי להציל את הקבוצה מירידה. טומיץ' שיחק ב-14 משחקים במסגרת הליגה האיטלקית וקלע 9.8 נקודות בממוצע למשחק, אך הקבוצה סיימה במקום האחרון בטבלה ליגה וירדה לליגה השנייה. טומיץ' עשה מאמץ נוסף להמשיך בקריירת המשחק שלו וחתם בקולוסוס רודוס היוונית בינואר 2006. משחק הבכורה שלו במדי קולוסוס היה נגד קבוצתו לשעבר אולימפיאקוס, וכשעלה לפרקט קראו אוהדי האדומים בשמו. הוא שיחק שני משחקים בלבד עבור קולוסוס, ואז החליט לפרוש כי הרגיש שאין לו יותר מה להציע כשחקן.
קריירת אימון > אולימפיאקוס

בפברואר 2008 הפך פנאיוטיס יאנאקיס למאמן אולימפיאקוס החדש, וביקש מטומיץ' להיות חלק מצוות האימון של הקבוצה. טומיץ' נענה לבקשתו וחזר למועדון כעוזר מאמן. ב-2014 הוא הפך למאמן הזמני של הקבוצה לאחר שגאורגיס ברצוקאס התפטר מהתפקיד, עד שיאניס ספרופולוס מונה למאמן הקבוצה החדש וטומיץ' חזר לתפקיד העוזר.
קריירת אימון > הכוכב האדום בלגרד

ב-13 ביולי 2018 מונה טומיץ' למאמן הראשי של הכוכב האדום מעיר הולדתו, בלגרד, לשלוש שנים. הוא התפטר מתפקידו ב-22 באוקטובר 2019.
קריירת אימון > פריסטרי

בדצמבר 2021 מונה טומיץ' למאמן פריסטרי אתונה מליגת העל היוונית.
חיים אישיים

לטומיץ' אזרחות כפולה, בסרביה וביוון. הוא חי את 18 השנים הראשונות לחייו בסרביה ומאז חי ביוון. הוא דובר סרבית, יוונית ואנגלית שוטפות. שמו היווני הרשמי הוא מילאן ינאקופולוס (ביוונית: Μίλαν Γιαννακόπουλος).
הישגים אישיים כשחקן

מלך ההופעות של אולימפיאקוס בליגה היוונית (383 משחקים).
סגן מלך ההופעות של אולימפיאקוס ביורוליג, אחרי יורגוס פרינטזיס (214 משחקים).
סגן מלך הסלים של אולימפיאקוס בליגה היוונית, אחרי יורגוס פרינטזיס (2,911 נקודות).
מקום שלישי בנקודות במדי אולימפיאקוס ביורוליג, אחרי ואסיליס ספאנוליס ויורגוס פרינטזיס (1,482 נקודות).
סגן מלך האסיסטים של אולימפיאקוס בליגה היוונית, אחרי ואסיליס ספאנוליס (801 אסיסטים).
מקום שלישי באסיסטים במדי אולימפיאקוס ביורוליג, אחרי ואסיליס ספאנוליס ו-ואנגליס מנצאריס (341 אסיסטים).
מלך החטיפות של אולימפיאקוס בליגה היוונית (287 חטיפות).
מלך החטיפות של אולימפיאקוס ביורוליג (152 חטיפות).
הערות שוליים

↑  מילאן טומיץ, באתר פיב"א אירופה. אזרחות: יוון, מקום לידה: בלגרד, סרביה
1 2  Οι ξένοι που έγιναν Έλληνες και τα ονόματά τους (זרים שהפכו ליוונים ושמותיהם), באתר www.contra.gr, ‏2014-09-10 (ביוונית)
1 2  אהרל'ה ויסברג‏, הדרבי של מילאן, באתר וואלה, 17 באוקטובר 2010
↑  אלי סהר, עונשים קשים צפויים לשבעה שחקניאולימפיאקוס ופנאתינייקוס, באתר הארץ, 21 במאי 2002
↑  יוון: אולימפיאקוס הדיחה את פנאתינייקוס בפלייאוף, באתר ynet, 20 במאי 2002
↑  חגי סגל, מילאן טומיץ', מאמן אולימפיאקוס, חוזר למשחק פעיל, באתר nrg‏, 28 בספטמבר 2009
↑  זעזוע באולימפיאקוס: בראצוקאס התפטר, באתר ערוץ הספורט, 10 באוקטובר 2014
↑  "Milan Tomic is new Zvezda boss". יורוקאפ. אורכב מ-המקור ב-19 ביולי 2018. נבדק ב-21 ביולי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Milan Tomić novi trener KK Crvena zvezda mts!". kkcrvenazvezda.rs (בסרבית). אורכב מ-המקור ב-1 במאי 2019. נבדק ב-13 ביולי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "TOMIĆ NA TRI GODINE: Crvena zvezda rešila pitanje trenera ugovorom sa legendom Olimpijakosa". novosti.rs (בסרבית). נבדק ב-13 ביולי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  5 ימים אחרי מכבי: מאמן הכוכב האדום התפטר, באתר ONE‏, 22 באוקטובר 2019
↑  "Zvezda bez trenera, Tomić podneo ostavku!". b92.net.
בית אל (אבן קדושה)

המטאוריט הקוני השחור, במקדש אלאגבאלוס בעיר חומס
"האבן השחורה" Lapis Niger שבפורום רומאנום ברומא
אבני פולחן באי סרדיניה שבאיטליה
תחרית אבן של שיירה הנושאת בית אל מהעיר תדמור
עולי רגל מנסים לנשק את האבן השחורה שבמכה
בית אל (נכתב גם ביתאל; ביוונית: βαίτυλος; תעתיק: ביתילוס, בלטינית: Baetulus וגם Baetylus), שמשמעותו בשפות שמיות "ביתו של האל", הוא אבן או מערך של אבנים מקודשות הקשורות באלוהות. בית אל מופיע בכתבים החל מהתקופה האשורית ועד התקופה הביזנטית.
פולחן

פולחן בית אל מזוהה עם אבנים מקודשות שהיו לעיתים מונחות בניצב, במקרים רבים מטאוריט, שהיו מוקדשות לאלים או שהיו מאמינים שהם בעלות כוחות מאגים או מאמינים כי לאבן עצמה יש כוחות על-טבעיים.
הקיסר הרומי אלאגבאלוס שרת בילדותו ככהן לאל השמש אלאגבאלוס (אנ'), שייצוגו היה מטאוריט קוני שחור, במקדש בעיר אמסה שבפרובינקיה סוריה. פולחן זה כלל קורבנות, ריקודים, וסירוס צעירים. ביוונית אל השמש הוא הליוס, ולכן הליוגאבלוס הוא וריאנט של השם אלאגבאלוס. הקיסר כונה על שם האל שלו, אבל כינוי זה מעולם לא היה רשמי.
בפורום רומאנום ברומא היה אתר פולחן בשם "האבן השחורה" (Lapis Niger).
באי סרדיניה שבאיטליה קימים כמה אתרי בית אל בהם אבנים המונחות בניצב.
האבן השחורה הנמצאת בפינה המזרחית של מבנה הכעבה הממוקם במרכז המסגד הגדול שבמכה היא אבן פולחן מהתקופה שקדמה לאסלאם.
פוטיוס, המלומד הביזנטי בן המאה ה-9, מזכיר כמה 'ביתילוס' בהר הלבנון, עליהם 'סופרו סיפורים מופלאים'.
אזכור אבנים קדושות המשמשות כמצבות פולחניות מוזכר במקרא, הן כפולחן של גויי הארץ, הן כפולחן שנאסר והן כפולחן שנעשה בידי האבות.
במיתולוגיה

במיתולוגיה היוונית המונח מתייחס במיוחד לאבן שבלע קרונוס, אשר קללה רבצה עליו, אשר נאמרה על ידי הוריו, גאיה (אלת האדמה) ואורנוס (אל השמיים), וניבא כי אחד מבניו ידיח אותו משלטונו בעולם, ויתפוס את מקומו כשליט האלים. בשל כך, נהג קרונוס לבלוע את ילדיו בזה אחר זה מיד כשנולדו. אשתו, ריה, סלדה מכך, וכאשר נולד בנו השישי, זאוס, נתנה לבעלה אבן עטופה בד במקום בנה. קרונוס בלע את האבן והיה בטוח כי בלע את בנו. אבן זו נשמרה בקפידה בדלפי, ונמשחה בשמן מדי יום. לפי ההיסטוריון סכניתן לאל הכנעני "אל" (ראש האלים בפנתאון הכנעני ואחד מהאלים החשובים של העיר אוגרית) היה סיפור בריאה דומה (פילון איש גבל מזהה במפרוש את "אל" עם "קרונוס"), לכן סביר להניח שהמילה בית-אל עברה דרך השפה הפיניקית ליוונית ואחר כך ללטינית.
במיתולוגיה הפיניקית, בתרגום היווני של פילון איש גבל לכתבי סכניתן הפיניקי מוזכר אל בשם ביתילוס, אחיהם של דגן ואל. בהמשך, מתואר כי אל השמים יצר אבני "בתיליה".
בשנת 204 לפנה"ס הובאה לרומא אבן שחורה המסמלת את האלה האם קיבלי, שלפי המיתולוגיה של עמי המזרח הקרוב, נולדה מאבן זאת.
בסיפורי מיתולוגיה של המזרח הקדום על בריאת העולם, אל בורא זורק אבן לתור המים, ואבן זו מתרחבת וגדלה ומשמשת יסוד לאדמת העולם. אבן זו מכונה אבן השתייה וסיפור מיתולוגיה זה מקובל גם ביהדות, לפי חז"ל השם "אבן השתייה" נובע מכך ש"ממנה הושתת העולם", כלומר ממקום זה התחילה בריאת העולם וממנה התפשט העולם. ישנה גם דעה שמשמעות "שתייה" היא "אריגה" (שתי וערב) כלומר שממנה נארג העולם. ביהדות ובאסלאם "אבן השתייה" הוא הסלע הקדוש בכיפת הסלע, לפי השומרונים היא בהר גריזים והיא קרויה "גבעת עולם".
בכתבים עתיקים

השם בית אל מופיע לראשונה בהקשר של שמות אלים החל מהמאה ה-7 לפנה"ס, בין השאר:
בחוזה שערכו אסרחדון מלך אשור ובעל הראשון מלך צור, הושתו קללות שונות על ראשו של מלך צור אם יפר את הברית, ביניהן: "ביתאל וענת-ביתאל יובילו אותך לפני ארי טורף אדם".
השם בית אל מוזכר מספר פעמים במכתבי יב. בנוסף מוזכר גם כשם תאופורי: "אשמביתאל" (שם-בית-אל) ו"חרמביתאל" (חרם-בית-אל) ושמות אנשים הכוללים את הביטוי, כמו ביתאלנתן, ביתאלעקב, ביתאלדן וביתאלתקם.
בתרגום היווני של כתבי הפיניקים מוזכר אל בשם ביתילוס, אחיו של דגון ואל. בהמשך, מתואר כי אל השמים יצר אבני "בתיליה". נראה שמדובר בצורת הרבים לשם בית אל, והכוונה לאבנים מקודשות.
בארכאולוגיה של ארץ ישראל

בתל גזר נמצא אתר פולחן במרכז התל, המכונה "הבמה הגזרית", מתקופת הברונזה התיכונה, בו עשר אבנים עומדות שהגדולות שביניהם שוקלות כמה טונות ומגיעות לגובה של מעל לשלושה מטרים. כל האבנים מוחלקות מצד אחד ומחוספסות מהצד השני ומסודרות כך שצידם המוחלק פונה אל שקיעת השמש ביום הקצר בשנה. ישנם רווחים לאחר האבן השנייה והאבן השביעית, וכמו כן האבן השביעית שונה מכל השאר בכך שהיא עשויה מאבן קשה יותר שהובאה מאזור ירושלים.
בשנת 2013, נתגלה על ידי הארכאולוג אדם זרטל "הגלגל בבנימין", אתר פולחן שאותו סובבת שורת אבנים כפולה, המורכבת מאבנים עומדות. האבנים גדולות יחסית והן לא נחצבו אלא, נאספו מאבני המקום בתקופת הברזל בארץ ישראל. מספרי אתרי פולחן דומים נתגלו באזור בקעת הירדן במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20.
במקרא

בספר בראשית כתוב:
אָנֹכִי הָאֵל בֵּית אֵל אֲשֶׁר מָשַׁחְתָּ שָּׁם מַצֵּבָה, אֲשֶׁר נָדַרְתָּ לִּי שָׁם נֶדֶר, עַתָּה קוּם צֵא מִן הָאָרֶץ הַזֹּאת וְשׁוּב אֶל אֶרֶץ מוֹלַדְתֶּךָ.
יש המפרשים[דרוש מקור] שבית־אל המופיעה בפסוק היא שם של אל, ולא שם המקום בית־אל המופיע בפרק כ"ח, פסוקים י"ח–י"ט.
בנבואה המופיעה בספר ירמיהו אומר הנביא שהמואבים לא סבלו מגלות ונדודים כמו עם ישראל, אך מצב זה עתיד להשתנות כאשר ה' יתנקם בהם על התנכלותם לעמו. אז יקרה הדבר הזה:
וּבֹשׁ מוֹאָב מִכְּמוֹשׁ כַּאֲשֶׁר בֹּשׁוּ בֵּית יִשְׂרָאֵל מִבֵּית אֵל מִבְטֶחָם.
יש הטוענים גם כאן שבית־אל הוא שם של אל, משום שדברי ירמיהו בנויים בתקבולת: המואבים עתידים להתאכזב מכמוש (האל הלאומי של מואב) כשם שבני ישראל, בתבוסותיהם, התאכזבו מאלוהיהם. אלא שכנגד כמוש אלוהי מואב מופיע השם "בית אל" במקום שמו המוכר של אלוהי ישראל. מכאן מסיקים שלתפיסתו של ירמיהו הייתה חפיפה מסוימת בין האלים, לכל הפחות. על פי הפרשנות המסורתית לפסוק, "בית אל" המוזכר בפסוק מתייחס לעגל הזהב שהציב ירבעם בן נבט ביישוב בית אל.
בספר זכריה מובא הפסוק:
וַיִּשְׁלַח בֵּית אֵל שַׂר אֶצֶר וְרֶגֶם מֶלֶךְ וַאֲנָשָׁיו לְחַלּוֹת אֶת פְּנֵי ה'.
על פי פיסוק הפסוק המקובל, הביטוי "בית אל" בפסוק הוא שם מקום, אולם כל הביטוי "בית אל שר אצר" כשם אחד יכול להיות מובן כ"בית אל יגן על השר".
חוקר המקרא אלכסנדר רופא מזכיר עדויות מן העת העתיקה ולפיהן השם "בית אל" ניתן לאבנים אשר האמינו שכוח חיים טמון בהן. בעקבות חלום יעקב, יעקב מסיק שה' נוכח במקום בו ישן, ומשתמש באבן שהניח למרגלותיו כמצבה:
וַיִּירָא וַיֹּאמַר: מַה נּוֹרָא הַמָּקוֹם הַזֶּה, אֵין זֶה כִּי אִם בֵּית אֱלֹהִים וְזֶה שַׁעַר הַשָּׁמָיִם. וַיַּשְׁכֵּם יַעֲקֹב בַּבֹּקֶר וַיִּקַּח אֶת הָאֶבֶן אֲשֶׁר שָׂם מְרַאֲשֹׁתָיו וַיָּשֶׂם אֹתָהּ מַצֵּבָה וַיִּצֹק שֶׁמֶן עַל רֹאשָׁהּ.
יציקת שמן מחוללת התמרה: הכהן הגדול והמלך היו מוסמכים לתפקידם במשיחה בשמן. אין זו סתם אבן המשמשת ככרית אלא מקום שאלוהים נוכח בו. יעקב אומר זאת במפורש:
וְהָאֶבֶן הַזֹּאת אֲשֶׁר שַׂמְתִּי מַצֵּבָה יִהְיֶה בֵּית אֱלֹהִים וְכֹל אֲשֶׁר תִּתֶּן לִי עַשֵּׂר אֲעַשְּׂרֶנּוּ לָךְ.
מצבת האבן אינה רק חפץ פולחני בתוך המקדש העתידי, שהוא כולו בית אלוהים, אלא היא עצמה משמשת כבית אלוהים. לפי רופא, המקרה של בית אל הוא דוגמה לתופעה תאולוגית חשובה שהתרחשה בתקופת המקרא, בה אלים שנתפסו בקרב עמים אחרים כבעלי כוח עצמאי אומצו גם על ידי עם ישראל, אך המהלך של "ריכוז הפולחן" ויצירת דת מונותיאיסטית לא איפשרה לאלים לשמור על עצמאותם והם נעשו בהדרגה לכפופים ליהוה אלוהי ישראל או אף מזוהים עמו. אסטרטגיה נוספת להכלת האל "בית אל" בתאולוגיה המקראית, שאינה סותרת את האסטרטגיות האחרות, היא הפיכת "בית אל" משמו של האל עצמו לשם המקום שהאל שוכן בו.
רפאל פטאי ורוברט גרייבס, בספרם "מיתוסיים עבריים: ספר בראשית", ערכו השוואה בין סיפורי ספר בראשית לבין המיתולוגיה היוונית ומיתוסים אחרים במיתולוגיה של המזרח הקדום. בהם סיפור יעקב, לדוגמה האגדה על בני יעקב שנולדו כביכול כל אחד עם אחות תאומה שאיתה התחתן כל אחד, מעידה על תקופה בה סגדו לאלים ואלות באופן שווה. הם קשרו את אבן "בית אל" מסיפור חלום יעקב עם פולחן "בייטילוס", בו היו מושחים את האבן לעיתים בשמן, ביין או בדם בצורה דומה לסיפור יעקב.
לקריאה נוספת

משה דוד קאסוטו, "אֵל בֵּית-אֵל", אנציקלופדיה מקראית: אוצר הידיעות על המקרא ותקופתו, א, ירושלים: מוסד ביאליק, תש"י, טורים 285–287
אלי אליאך, "האל בית-אל", מקרא וביקורת, 2018.
Wolfgang Röllig, "Bethel", in Karel van der Toorn, Bob Becking, and Pieter W. van der Horst (eds.), Dictionary of Deities and Demons in the Bible (DDD), 2nd ed., Leiden: Brill, 1999, pp. 173-175
Sergio Ribichini, "Baetyl", ibid, pp. 157-159
הבהלה של 1893

ציור המציג סוחרי מניות מבוהלים ב-9 במאי 1893
הבהלה של 1893 הייתה שפל כלכלי בארצות הברית שהתחיל ב-1893 ונמשך עד 1897. הבהלה השפיעה על כל המגזרים בכלכלה, והצליחה לגרום שינוי משמעותי בפוליטיקה ולבחירתו של ויליאם מקינלי לנשיא ארצות הברית בבחירות 1896.
גורמים

הבהלה של 1893 נגרמה ממספר סיבות, שאחת מהן היא ארגנטינה. בשנים שקדמו למשבר גברו ההשקעות בארגנטינה, אולם אכזבה מהיבול של 1890, וניסיון הפיכה כושל בבואנוס איירס באותה שנה, חתכו את המשך ההשקעות במדינה. בנוסף, הספקולציות בנכסים בדרום אפריקה ובאוסטרליה נכשלו. המשקיעים האירופאים שחששו שבעיות אלה יתפשטו לרכישת זהב. השקעה זו נחשבה לבטוחה יותר, ובעיתות משבר אנשים העדיפו לאגור מטבעות וזהב ולהימנע מניירות ערך.
במהלך העידן המוזהב של שנות ה-70 וה-80, ארצות הברית חוותה צמיחה כלכלית, אך חלק ניכר ממנה היה תלוי במחירים הגבוהים של סחורות בין-לאומיות. ב-1893 צנחו מחירי החיטה וגרמו להחרפה בהשקעות הבין-לאומיות. בנוסף, פתיחת מכרות רבים במערב ארצות הברית גרמה להיצע גבוה מדי של הכסף, דבר שיצר ויכוח בנוגע לכמה ממנו צריך להיות מומר למטבעות. דבר נוסף שהשתנה היה מסילות הברזל, שכן במהלך שנות ה-80 המשקיעים נהרו למסילות הברזל והן נסללו יתר על המידה, דבר שיצר בתורו בועה.
אחד הסימנים המובהקים לקריסה היה ב-20 בפברואר 1893, 12 ימים לפני השבעת גרובר קליבלנד לנשיאות, עם מינוי כונסי נכסים למסילת פילדלפיה–רדינג שהוארכה יתר על המידה. עם כניסתו לתפקיד, החל קליבלנד לטפל במשבר על ידי ביטול חוק שרמן לרכישת כסף, שקבע כי על הממשלה לרכוש מדי חודש 4.5 מיליון אונקיות של כסף.
כשהדאגה למצב הכלכלה העמיק, מיהרו אנשים למשוך את כספם מהבנקים, דבר שבתורו עורר ריצה לבנקים. מצוקת האשראי החלה להשפיע על המשק. בהלה פיננסית בלונדון יחד עם ירידה בסחר היבשתי באירופה גרמו למשקיעים הזרים למכור מניות אמריקאיות כדי לרכוש קרנות מגובות בזהב.
גורם נוסף למשבר מוזכר כמדיניותו הכלכלית של הנשיא בנג'מין הריסון שקדם לקליבלנד.
פופוליזם

המפלגה הפופוליסטית בארצות הברית קיבלה בבחירות 1892 9% מקולות הבוחרים, ועיקר כוחה היה בקרב איכרי דרום ארצות הברית הלבנים, שסבלו משולי רווח צרים במערכת מוניטרית מרסנת שמנעה מהם להעלות את מחירי הסחורות. בין 1892 ל-1896 היא שימשה בתפקיד מרכזי בפוליטיקה ככוח שמאלי שביקר בחריפות את הקפיטליזם, בעיקר הבנקים ומסילות הברזל.
כסף

תנועת הכסף החופשי בארצות הברית שאבה את כוחה משיתוף הפעולה בין החקלאים לכורים שביקשו לסיים את הדפלציה ולהעלות את מחירי הסחורות שלהם, שגרמה להם להחזיר הלוואות בדולרים ששוויים הולך ועולה. חוק רכישת הכסף של שרמן מ-1890 חייב את הממשלה לקנות מיליוני אונקיות של כסף, דבר שהעלה את מחירי הכסף וריצה את הכורים). כתוצאה מכך, אנשים ניסו לפדות את שטרות הכסף תמורת זהב, אך כשהושגה המגבלה הסטטוטורית על כמות המינימום שהממשלה נדרשה לשמור אצלה, לא ניתן היה עוד להמיר כסף לזהב.
ההשקעות בתקופת הבהלה מומנו בכבדות על ידי הנפקות אג"ח בעלי ריבית גבוהה. שמועות בנוגע למצבה הפיננסי של אחת החברות הגדולות בבורסה באותם ימים גרמו למלווים לה לפדות את הלוואותיהם באופן מיידי והיא פשטה רגל. החברה, שהייתה יצרנית חבלים, ניסתה להיכנס לשוק הקבנוס המיובא. כשהביקוש לשטרות כסף ירד, המחיר והערך של הכסף ירד. המחזיקים חששו מאובדן הערך של איגרות החוב, ורבות מהן אכן איבדו את ערכן.
סדרה של כישלונות בנקאיים החלה לאחר מכן, בעיקר בתחום מסילות הברזל ובסך הכול 15 אלף חברות ו-500 בנקים פשטו רגל, רבים מהם במערב. לפי הערכות, 17%–19% מכוח העבודה היה מובטל בשיא הבהלה. הזינוק באבטלה ואובדן חסכונות עצומים גרמו לקשיים כלכליים עבור מעמד הביניים שלא היה יכול לעמוד בתשלומי המשכנתא ורבים התרחקו מבתים חדשים.
השפעות

כתוצאה מהבהלה, מחירי המניות ירדו. האבטלה הגיעה ל-25% בפנסילבניה, ל-35% בניו יורק ול-43% במישיגן. בתי תמחוי רבים נפתחו כדי להאכיל את ההמונים. בהתמודדותם עם הרעב, אנשים חתכו עצים, שברו אבנים ותפרו באמצעות ידיהם ומחט כדי לבצע החלפות של סחורה תמורת מזון. במקרים מסוימים, נשים הידרדרו לזנות כדי להביא אוכל למשפחות שלהן. כדי לספק פתרון, ראש העיר של דטרויט יזם הקמת גינות חקלאיות קהילתיות.
הנשיא גרובר קליבלנד הואשם במשבר. עתודות הזהב באוצר האמריקאי ירדו לרמות מסוכנות, והדבר אילץ את הנשיא ללוות 65 מיליון דולר בזהב מג'יי. פי. מורגן וממשפחת רוטשילד. המפלגה הדמוקרטית בראשותו סבלה מהפסדים משמעותיים בבחירות 1894 ובין היתר בשבירת שביתת פולמן בעזרת כוח צבאי. לאחר תבוסתם ב-1896, לא חזרו הדמוקרטים לשלטון עד 1910.
השפעות > משלוחים

הבהלה השפיעה קשות על תעשיית המשלוחים, הן ברכבות והן בים. היא עצרה את רכישת הספינות והביאה לירידה בתעריפי המשלוחים.
השפעות > השקעה ברכבות

אחד הסממנים למעבר המשקיעים ממניות לאג"ח עם תשואה קבועה ב-1894, באו לידי ביטוי בהשקעות במסילות הברזל והרחבתן, על אף שעלתה ב-1895, הואטה ב-1897 בשפל כלכלי נוסף.
השפעות > שביתת פולמן

ב-1894 החלה בחברת פולמן שבשיקגו שביתה לאחר שהבעלים, פולמן, סירב להוריד את שכר הדירה בעיירת העובדים פולמן או להעלות את השכר. כתוצאה מכך, במאי אותה שנה פרצה שביתה וביוני הפסיקו כל עובדי הרכבת המאוגדים לטפל בקרונות הרכבת שיוצרו על ידי פולמן. במקביל עלו קריאות לשביתה כללית. פולמן פנה לנשיא בבקשה שישבור את השביתה שכן היא פוגעת בשירות הדואר הפדרלי, ובוושינגטון נענו. בדיכוי השביתה נהרגו 30 בני אדם, ובסופו של דבר פועליו של פולמן אולצו לחתום על הסכם לפיו לא ישבתו ולא יחברו לעולם לאיגוד.
השפעות > כונס נכסים

ב-1893 היה סך הקילומטרים של מסילות ברזל בארצות הברית כ-280 אלף קילומטרים, וב-1893 רבע מכל הקילומטראז' נכנס לטיפול כונס הנכסים.
השפעות > מחירים

ב-1894 ירד מחירו של בושל חיטה מ-$14.7 ב-1893 ל-$12.88. שיעור זה המשיך לרדת, והגיע לשפל ב-1901 עם מחיר של $9.92.
המגזין הפרו-רפובליקני Judge מאשים בקריקטורה את הניצחון הדמוקרטי ב-1892 בהיותו הגורם למשבר של 1893
ילנה שושונובה

ילנה לבובנה שושונובה (ברוסית: Елена Львовна Шушунова; מכונה לפעמים הלנה שושנובה; ‏23 באפריל 1969 – 16 באוגוסט 2018) הייתה מתעמלת סובייטית-יהודייה, אלופה אולימפית בעלת 4 מדליות מהן 2 זהב כולל החשובה מכולן בתחרות הקרב רב אישי, אלופת עולם בעלת 11 מדליות מהן 5 זהב ואלופת אירופה בעלת 7 מדליות מהן 5 זהב. אחת מ-5 מתעמלות שזכו בתחרות הקרב רב ב-3 התחרויות החשובות ביותר אולימפיאדה, אליפות עולם ואליפות אירופה/אליפות יבשתית.
שושונובה הייתה ידועה במיומנויות הזינוק והנחיתה שלה וכן ביציבותה המיוחדת. היא הייתה הראשונה שהפגינה כמה כישורים קשים, ובכללם "קפיצת יורצ’נקו" (אנ') בסיבוב וחצי על סוס הקפיצות, שחרור במקבילים מדורגים, ותרגיל ההיכר שלה "שושונובה" (קפיצה בפישוק רגליים ונחיתה תוך כדי השתרעות קדימה) בתרגיל הקרקע.
ביוגרפיה

שושונובה נולדה בלנינגרד. נקודות השיא בקריירה שלה כמתעמלת צעירה כללו מדליית זהב בתחרות "חדשות מוסקבה" (Moscow News) בשנת 1982, כיום נודעת התחרות בשם "כוכבי מוסקבה של העולם" (Moscow Stars of the World) ו"אליפות אירופה לצעירים". ב-1983 היא זכתה בגביע ברית המועצות לראשונה, ואחר כך זכתה בו מדי שנה עד ל-1988 למעט ב-1984.
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) לא יכלה להתחרות מכיוון שזו הוחרמה בידי ברית המועצות. במקום זאת, היא התחרתה במשחקי הידידות של 1984 (Friendship Games) באולומואוץ, צ'כוסלובקיה, וזכתה במדליית ארד בתחרות הקרב-רב וסייעה לנבחרתה לזכות במדליית זהב קבוצתית.
ביוגרפיה > אלופת אירופה

באליפות אירופה בהתעמלות שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 1985 זכתה שושונובה ב-5 מדליות מהן 4 זהב, בתחרות הקרב רב, בסוס הקפיצות, בתרגיל הקרקע ובתרגיל על המקבילים המדורגים, ביחד עם מקסי גנאוק ממזרח גרמניה ומדליית ארד בתרגיל על הקורה.
ביוגרפיה > אלופת עולם

באליפות העולם בהתעמלות שנערכה במונטריאול, קנדה אותה שנה זכתה שושונובה בחמש מדליות מהן 3 זהב, בתואר הקרב-רב, אותו היא חלקה עם בת ארצה אוקסנה אומליאנצ’יק בתרגיל על סוס הקפיצות ובתחרות הקבוצתית, מדליית כסף בתרגיל הקרקע, אחרי אומליאנצ’יק ומדליית ארד בתרגיל על הקורה. בתרגיל הקרקע שלה שבוצע לצלילי צ'ארלסטון היא נחתה בצורה כפולה ובסיבוב ערבי צידי 1 ו-3/4, שניהם מיומנויות נדירות לנשים באותה עת, למעשה נשים לא מורשות יותר לבצע סיבובים שמסתיימים בגלגול. כאן היא הציגה את מיומנות ההיכר שלה, קפיצה בפישוק רגליים לשכיבה על הבטן, שהייתה נדירה וחדשנית לשנות השמונים.
שושונובה הייתה המתעמלת הדומיננטית בגביע העולם שנערך בבייג'ינג, סין בשנת 1986, שם זכתה בתוארי הקרב-רב, סוס קפיצות, המקבילים המדורגים והקרקע. בתחרות היא הציגה דרגת קושי גבוהה בשני מכשירים, היא הציגה את "פליק רופלובה" (פיתול שלם של פליק קורבוט) על הקורה וקיפול מלא תוך כדי ירידה בסיבוב כפול מהמקבילים המדורגים.
בשנת 1987 החלה היריבות הגדולה בין שושונובה לדניאלה סיליבאש מרומניה.
באליפות אירופה בהתעמלות שנערכה במוסקבה אותה שנה לא הייתה שושונובה בשיא כושרה, הפסידה את תואר הקרב-רב לדניאלה סיליבאש וזכתה במדליית ארד. היא זכתה במדליית זהב בתרגיל על סוס הקפיצות. היא המשיכה להפגין רמת מורכבות גבוהה כשביצעה סיבוב כפול בנחיתה מהמקבילים המדורגים, סיבוב תומאס (Thomas salto) בתרגיל הקרקע וסיבוב שלם על הקורה.
באליפות העולם בהתעמלות שנערכה ברוטרדם, הולנד אותה שנה זכתה שושונובה ב-6 מדליות מהן 2 זהב, בתרגיל על סוס הקפיצות, ביצעה את תרגיל "יורצ’נקו" המלא ותרגיל "יורצ’נקו 1.5", בנצחה את אווגניה גולאה מרומניה שביצעה את תרגיל "יורצ’נקו" הכפול המלא ובתרגיל הקרקע ביחד עם דניאלה סיליבאש, כששתי המתעמלות השיגו את הציון המשולב המושלם של 20. 3 מדליות כסף, בתחרות הקבוצתית אחרי נבחרת רומניה. הייתה זו הפעם השלישית בלבד בה לא זכתה נבחרת ברית המועצות בתואר האליפות הקבוצתי, בתחרות הקרב רב אחרי אורליה דוברה מרומניה ובתחרות על הקורה. מדליית ארד בתרגיל על המקבילים המדורגים, כשביצעה את תרגיל "מרקלוב" עם חצי סיבוב (בדרך כלל מכונה סיבוב טקאצ’ב שלם).
ביוגרפיה > אלופה אולימפית

באולימפיאדת סיאול (1988) זכתה שושונובה ב-4 מדליות מהן 2 זהב. מדליות זהב בתחרות הקבוצתית, ובתחרות קרב רב אישי בקרב צמוד בינה לבין דניאלה סיליבאש. היא נכנסה לתחרות הקרב רב עם יתרון נקודות של 0.05, כשהיא מתחרה עם סיליבאש באותו הסבב. הדבר הוביל לתחרות צמודה בו שתי המתעמלות מודעות לכך שכל טעות קטנה תעלה להן במדליית הזהב. כל אחת מהן ביצעה את התרגילים באופן מרהיב ושתיהן זכו בציון המושלם של 10. בסיבוב האחרון על סוס הקפיצות, סיליבאש הופיעה ראשונה וביצעה את התרגיל היטב, מה שדרש ממנה ציון עשר על מנת שתזכה בתואר, אותו היא אכן השיגה. מדליית כסף בתרגיל על הקורה ומדליית ארד בתרגיל על המקבילים המדורגים.
לאחר האולימפיאדה פרשה שושונובה והתגוררה בסנקט פטרבורג. היא הייתה אחת מהמארגנים של אליפות אירופה בהתעמלות שנערכה בעיר מגוריה בשנת 1998. ב-16 באוגוסט נפטרה כתוצאה מסיבוכים של דלקת ריאות.
תארים והישגים

בשנת 2004 נבחרה שושונובה להיכנס להיכל התהילה הבינלאומי של ההתעמלות.‏, ושנה לאחר מכן נבחרה להיכל התהילה של יד לאיש הספורט היהודי.
הערות שוליים

↑  ילנה שושונובה באתר היכל התהילה הבינלאומי של ההתעמלות
קורפוס הפאנצר ה-14 (ורמאכט)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:  ורמאכט ורמאכט
 סוג:  קורפוס
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1 באפריל 1938   5 במרץ 1943 – 31 בינואר 1943   2 במאי 1945
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה הפלישה לפולין  המערכה על צרפת  מבצע ברברוסה  קרב סטלינגרד  קרב מונטה קאסינו
 פיקוד
 מפקדים
 
קורפוס הפאנצר ה-14 (בגרמנית: XIV. Panzerkorps) היה קורפוס שריון של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה > הקמת הקורפוס

הקורפוס הוקם במגדבורג ב-1 באפריל 1938 בשם "הקורפוס ה-14", והועמד תחת פיקוד גוסטב אנטון פון ויטרסהיים, ונועד להוות את יחידת האם של הכוחות הממונעים בורמאכט.
היסטוריה > המערכה בפולין

במהלך הפלישה לפולין, פעל הקורפוס כחלק מהארמייה העשירית בפיקודו של ולטר פון רייכנאו, וכלל את הדיוויזיות הממונעות ה-13 וה-29. הקורפוס השתתף בקרב קוצק, ומאוחר יותר השתתף בקרב על ורשה.
היסטוריה > המערכה על צרפת

במהלך המערכה על צרפת, פעל הקורפוס כחלק מקבוצת הפאנצר קלייסט בפיקודו של אוואלד פון קלייסט, וכלל את הדיוויזיות הממונעות ה-13 וה-29. הקורפוס השתתף בקרב סדאן, ובהתקדמות לעבר תעלת למאנש. בהמשך פעל הקורפוס במהלך מבצע אדום, כחלק מהארמייה הרביעית בפיקודו של גינתר פון קלוגה.
היסטוריה > הקרבות בבלקן

באביב 1941 השתתף הקורפוס בפיקודו של פון ויטרסהיים במערכה בבלקן, כחלק מארמיית הפאנצר הראשונה, ואף לחם במערכה על יוון.
היסטוריה > מבצע ברברוסה

במהלך מבצע ברברוסה פיקד פון ויטרסהיים על הקורפוס כחלק מארמיית הפאנצר הראשונה ולאחר מכן חלק מהארמייה הרביעית במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, ולחם עמו בקרב קייב.