stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מעלות רמר

|  | ממעלות רמר | אל מעלות רמר |
| --- | --- | --- |
| צלזיוס | [°C] = ([°Rø] − 7.5) × 40⁄21 | [°Rø] = [°C] × 21⁄40 + 7.5 |
| פרנהייט | [°F] = ([°Rø] − 7.5) × 24⁄7 + 32 | [°Rø] = ([°F] − 32) × 7⁄24 + 7.5 |
| קלווין | [K] = ([°Rø] − 7.5) × 40⁄21 + 273.15 | [°Rø] = ([K] − 273.15) × 21⁄40 + 7.5 |
| רנקין | [°R] = ([°Rø] − 7.5) × 24⁄7 + 491.67 | [°Rø] = ([°R] − 491.67) × 7⁄24 + 7.5 |
מעלות רמר (Rømer) הן יחידות מדידה לטמפרטורה שנקבעו בשנת 1701 על ידי האסטרונום הדני אולה רמר ומסומנות באמצעות Rø°.
בסולם רמר, נקבע האפס כנקודת הקיפאון של מי מלח בריכוז רוויה, ו־60 מעלות נקבעו כנקודת הרתיחה של המים. לאחר שהבחין כי נקודת הקיפאון של מים מזוקקים היא בערך ב־1/8 הדרך בין שתי הנקודות הללו, קיבע רמר מחדש את נקודת קפיאת המים ל־7.5 מעלות. שינוי זה שינה אך במעט את הסולם, אך פישט את הגדרת הטמפרטורה תוך התייחסות למים מזוקקים. סימלן של מעלות רמר הוא R°, אך מאז שהומצאו מעלות רנקין, ניתן למעלות רמר הסימול Rø°.
מערכת זו שימשה כהשראה לדניאל פרנהייט כשהמציא את מערכת מעלות פרנהייט בשנת 1724.
ראו גם

יחידות מידה לטמפרטורה
יחידות מידה על שם אישים
הערות שוליים

↑  Michael Allaby, Encyclopedia of Weather and Climate: A-L, pg. 204
מסטיסלב קלדיש

| --- | --- |

 לידה:  28 בינואר 1911 (יוליאני) ריגה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  24 ביוני 1978 (בגיל 67) מוסקבה, ברית המועצות 
 שם לידה:  Мстислав Всеволодович Келдыш 
 ענף מדעי:  מתמטיקה, מכניקה 
 מקום קבורה:  בית הקברות של חומת הקרמלין 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מוסקבה (1931)  מכון סטקלוב למתמטיקה (1937) 
 מנחה לדוקטורט:  מיכאיל לברנטייב 
 מוסדות:  המכון האווירוהידרודינמי המרכזי (רוסיה) (1931–1946)  אוניברסיטת מוסקבה (1937–1946)  האקדמיה הסובייטית למדעים (1961–1975)  Keldysh Research Center (1946–1961)  Keldysh Institute of Applied Mathematics (1953–1978)  המכון לפיזיקה וטכנולוגיה של מוסקבה 
 תלמידי דוקטורט:  Sergey Mergelyan, Dmitry Okhotsimsky, Ivan Aleksandrovich Kipriyanov, Jalal Allakhverdiyev, Rady Fedorenko, Timur Eneev, Vladimir Beletsky, Alexey Zabrodin, Georgii Polozii 
 פרסים והוקרה:  פרס סטלין (1942, 1946)  מדליה לציון 50 שנה למהפכה המונגולית (1972)  מסדר סוחבאטאר (1975)  מסדר ברנרדו או'היגינס (1969)  פרס ברית המועצות (1942, 1946)  מדליה להנצחת 20 שנים לניצחון במלחמת המולדתה הגדולה 1941–1945 (1965)  עמית החברה המלכותית של אדינבורו (1968)  מדליה להנצחת 30 שנים לניצחון במלחמת המולדתה הגדולה 1941-1945 (1975)  מסדר גאורגי דימיטרוב (1971)  מסדר קירילוס ומתודיוס (1969)  פרס לנין (1957)  עיטור הדגל האדום של העמל (1943, 1945, 1953)  מדליית הפטיש והמגל (1941, 1957, 1974)  גיבור העמל הסוציאליסטי (1956, 1961, 1971)  עיטור לנין (1945, 1954, 1956, 1961, 1967, 1975)  מדליה לגבורת העמל במלחמת המולדת הגדולה 1941–1945 (1945)  מדליה להנצחת 800 שנים לייסוד מוסקבה (1945)  מדליית הזהב של לומונוסוב (1975)  מפקד בלגיון הכבוד (1971)  Order of the Red Banner of Labor  מדליה להנצחת 100 שנים להולדתו של לנין  מסדר הדגל הרפובליקה של הונגריה  מדליית ההגנה על מוסקבה  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 תרומות עיקריות
 חתימה:   
 
מסטיסלב קלדיש (ברוסית: Мстислав Всеволодович Келдыш;‏ 10 בפברואר 1911 – 24 ביוני 1978) היה מתמטיקאי סובייטי. היה בין האבות של תוכנית החלל הסובייטית, במשך 14 שנים היה הנשיא של אקדמיה למדעים של ברית המועצות. בשנות ה-60 היה מכונה "התאורטיקן הראשי" במקביל לסרגיי קורוליוב שהיה מכונה "המתכנן הראשי".
ביוגרפיה

מסטיסלב קלדיש נולד בריגה למשפחה של מדען בתחום הבנייה. למשפחה היו 6 ילדים. בשנת 1915 המשפחה עברה למוסקבה עקב התקרבות החזית הגרמנית לריגה והחלטת הממשל להעביר את המכון הפוליטכני המקומי כולל הסגל והסטודנטים לחלקים הפנימיים של האימפריה הרוסית. בשנים 1920-1918 המשפחה התגוררה בעיר איוואנובו בה האב לימד במכון הפוליטכני שהוקם. בשנת 1927 קלדיש סיים את בית הספר במוסקבה ותכנן ללמוד את תחום הבנייה. אחותו, שכבר סיימה את אוניברסיטת מוסקבה, המליצה לו ללמוד באוניברסיטה זו. בשנת 1931 קלדיש סיים את הלימודים בפקולטה למתמטיקה.
קריירה מדעית

בשנת 1931 קלדיש החל לעבוד במכון לחקר התעופה במוסקבה תחת סרגיי צ'פליגין. באותה תקופה עבד בתחום האווירודינמיקה של כלי טיס. בשנת 1934 הוא החל ללמוד לתואר שלישי וכבר בשנת 1935 הוענק לו התואר על בסיס כלל העבודות שביצע ללא עבודת תזה. במקביל, משנת 1932 החל ללמד באוניברסיטת מוסקבה, בשנים 1953-1942 הוא היה פרופסור באוניברסיטה זו. בשנת 1953 קלדיש התמנה למנהל המכון למתמטיקה שימושית של האקדמיה הסובייטית למדעים והיה בתפקיד זה עד לשנת 1978.
בשנת 1946 נכלל בקבוצה של מדענים סובייטים שפיתחו את הפצצה הגרעינית. על תרומתו בתחום זה הוענק לו בשנת 1956 תואר גיבור העמל הסוציאליסטי הראשון.
בתחילת שנות ה-50 קלדיש הצטרף למאמץ הסובייטי בתחום החלל. בשנת 1950 ביחד עם סרגיי קורוליוב ומיכאיל טיכונראבוב חתם על פנייה למנהיגי המדינה בבקשה להתחיל לפתח את התחום. בשנת 1961 הוענק לו תואר גיבור העמל הסוציאליסטי בפעם השנייה על תרומתו בתחום החלל.
בהיותו מומחה בתחום המתמטיקה השימושית, קלדיש הבין את חשיבות פיתוח המחשוב וקידם שימוש במחשבים לצורך חישובים בתחום הגרעין והחלל. עם זאת הוא התנגד לפיתוח מחשבי-על בברית המועצות בטענה שהמתמטיקאים הדגולים שפועלים בברית המועצות מסוגלים לבצע את כל החישובים הדרושים.
בשנת 1955 קלדיש חתם על "מכתב שלוש מאות" בגנות דעותיו של טרופים ליסנקו. בשנת 1946 נבחר לחבר באקדמיה למדעים של ברית המועצות. בשנת 1961 הוא נבחר לנשיא האקדמיה במקום אלכסנדר נסמיאנוב וכיהן בתפקיד עד לשנת 1975. זמן קצר לאחר כניסתו לתפקיד הוא יזם בדיקה יסודית של הפעילות של טרופים ליסנקו, כמו כן ניקולאי ואווילוב הוחזר לשורות האקדמיה (לאחר המוות בכלא בתחילת שנות ה-40). בהיותו בתפקיד נשיא האקדמיה קלדיש חתם על עצומת מדענים נגד אנדריי סחרוב אך התנגד נחרצות לסילוקו של סחרוב מהאקדמיה וקיימות עדויות שאף פעל להגנתו מפני יורי אנדרופוב.
בשנת 1965 הוא יזם הקמת המכון למחקרי חלל של האקדמיה הרוסית למדעים שמרכז מדענים בתחום חקר החלל.
על פעילותו בתחום ארגון וקידום המדע בברית המועצות הוענק לקלדיש תואר גיבור העמל הסוציאליסטי בפעם השלישית.
בשנים 1978-1964 קלדיש היה יושב ראש הוועדה שהחליטה על הענקות פרסי ברית המועצות ופרסי לנין.
בשנותיו אחרונות קלדיש סבל ממחלה קשה. הוא נפטר בשנת 1978 והוטמן בבית הקברות של חומת הקרמלין. לפי הערכות של חלק מהחוקרים הוא התאבד.
על עבודתו בתחום המדע הוענקו לו מספר עיטורים: עיטור לנין (7 פעמים), עיטור הדגל האדום (3 פעמים), פרס ברית המועצות (פעמיים), פרס לנין, המדליה הגדולה על שם לומונוסוב, עיטור לגיון הכבוד ועוד. קלדיש היה חבר במספר אקדמיות מדעיות כולל האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
מורשת

מכון למתמטיקה שימושית שקלדיש היה מנהלו נקרא על שמו.
החל משנת 1978 באקדמיה למדעים של ברית המועצות מוענקת מדליית זהב על שמו עבור תרומה בתחום המתמטיקה השימושית.
איגוד הקוסמונאוטיקה הרוסי מעניק מדליה על שמו.
באוניברסיטת מוסקבה מוענקת מלגה על שמו.
בשנת 1980 אוניית מחקר של האקדמיה נקראה על שמו.
אסטרואיד שהתגלה בשנת 1973 נקרא על שמו (מס' 2186).
בשנת 1980 צולם סרט תיעודי על פעילותו.
מכון קאטו

| --- | --- |


 מדינה:  ארצות הברית 
 מטה הארגון:  וושינגטון די. סי. 
 מייסדים:  צ'ארלס קוק, מארי רות'בארד
 יושב ראש:  Robert A. Levy 
 תקופת הפעילות:  1974–הווה (כ־50 שנה) 
 www.cato.org
 
מכון קאטו הוא צוות חשיבה ליברטריאני מארצות הברית שבסיסו בוושינגטון. הוא נוסד כ"קרן צ'ארלס קוק" בשנת 1974 על ידי מארי רות'בארד וצ'ארלס קוק, יו"ר הדירקטוריון ומנכ"ל קוק תעשיות. ביולי 1976 שונה השם למכון קאטו.
על פי דו"ח מדד ה-"Go To Think Think Global" משנת 2017 (על מרכזי חשיבה וארגונים חברתיים, של אוניברסיטת פנסילבניה), מכון קאטו מדורג במקום ה-15 בין "צוותי החשיבה המובילים בעולם" ובמקום ה-10 בין "צוות החשיבה המובילים בארצות הברית".
העיתונאי אריק ליכטבלוי מהניו יורק טיימס כינה את קאטו "אחד מארגוני המחקר המצוטטים ביותר במדינה".
בניין מכון קאטו בוושינגטון די. סי.
היסטוריה

המכון נוסד בדצמבר 1974 בוויצ'יטה, קנזס, כ"קרן צ'ארלס קוק" ומומנה בתחילתה על ידי צ'ארלס קוק. שאר חברי הדירקטוריון הראשון כללו את המייסד השותף מארי רות'בארד, המלומד הליברטריאני ארל רוונל, ואנשי העסקים סם האסבנדס ג'וניור ודייוד פאדן.
על פי הצעתו של רות'בארד, המכון שינה את שמו ב-שנת 1976 למכון קאטו על שמם של מכתבי קאטו, סדרת מאמרים בריטים שנכתבו בתחילת המאה ה-18 על ידי ג'ון טרנצ'ארד ותומס גורדון.
מכון קאטו עבר תחילה לסן פרנסיסקו, קליפורניה, בשנת 1977, ולאחר מכן לוושינגטון הבירה, בשנת 1981.  המכון עבר למיקומו הנוכחי בשדרת מסצ'וסטס בשנת 1993. מכון קאטו נבחר למרכז החשיבה המדורג החמישי בעולם לשנת 2009 במחקר על מרכזי חשיבה מאת ג'יימס ג. מקגאן, דוקטור מאוניברסיטת פנסילבניה, המבוסס על קריטריון של מצוינות "בהפקת מחקר קפדני ורלוונטי, פרסומים ותוכניות בתחום מחקר מהותי אחד לפחות".
בשנת 2011 התקציב של מכון קאטו עמד על 39 מיליון דולר.
פעילות

תוכניות שונות של מכון קאטו דורגו לטובה בסקר שפרסמה אוניברסיטת פנסילבניה בשנת 2012.
פעילות > קשרים עם חברות טבק

מכון קאטו מופיע בכמה רשימות של חברת הטבק פיליפ מוריס כ"ידיד לאומי", כולל במסמך משנת 1999, וממסמך פחות מפורט משנת 2000 של "ידידים לאומיים".
גם חברת הטבק R.J. Reynolds התייחסה למכון קאטו כארגון שהחברה יכולה לסמוך שייסע לתעשיית הטבק כדי "להסיט את הדיון ואת המסגרת שבה יוערכו בעתיד נושאים הקשורים לסיגריות". לדוגמה מסמך מספטמבר 2000, אומר כי המכון יוכל להועיל להסברה לטובת החברה, על ידי עידוד של מכון קאטו לשלוח טורים לתקשורת הארצית.
מומחים מצד מכון קאטו התנגדו לחקיקה נגד איסור על עישון כפוי וכן התנגדו למיסוי טבק עמדה זו מנוגדת לעמדות של גופים למען בריאות הציבור. מיסוי טבק וחקיקה נגד עישון כפוי נחשבים כיום כצעדים להפחתת ההתמכרות לטבק, והפחתת נזקים בריאותיים של עישון טבק והם מקודמים על ידי האמנה הבינלאומית לפיקוח על הטבק
פעילות > פרסומים

מכון קאטו מפרסם מחקרי מדיניות רבים, כתבי עת וספרים. הוא מפרסם במשותף עם מכון פרייזר את מדד החירות בעולם כל שנה מאז שנת 2015.
בנוסף, מכון קאטו מארגן כנסים במדינות שונות ומפיק פודקאסטים.
אידאולוגיה

מכון קאטו דוגל בתפיסה פילוסופית-פוליטית ליברטריאנית, כלומר בעד התערבות מינימלית של הממשלה בענייני פנים, אי-מעורבות (אנ') בענייני חוץ, וכן בהגנה חזקה על חירות האדם. זה כולל תמיכה באידאולוגיית מיסים כגנבה, התנגדות למערכת הפדרל ריזרב, פירוז המשטרה, לצד הקפדה על מדיניות חוץ שאינה מתערבת בנעשה במדינות אחרות, ובפרט במזרח התיכון. חוקרי קאטו קראו בעקביות להפרטה ולסגירה של שירותים ומוסדות ממשלתיים רבים, כגון נאס"א, ביטוח לאומי, שירות הדואר של ארצות הברית, החינוך הציבורי והשידור הציבורי.
המכון מתנגד לשכר מינימום, בטענה כי הוא פוגע בחופש העיסוק, בזכויות הקניין הפרטיות, ומגדיל את האבטלה ואת יוקר המחיה. הוא מתנגד לאיגוד עובדים. הוא מתנגד לרפואה ממלכתית מסורבלת, וטוען כי היא מזיקה לחולים ופוגעת בחירות הפרט. המכון יצא נגד העדפה מתקנת. הוא גם קרא לביטול מוחלט של מדינת הרווחה, בטענה כי צדקה פרטית מסוגלת להחליף אותה במלואה. בנוסף, המכון התנגד לחוקי ההגבלים העסקיים, בטענה שהרגולציה איננה מעודדת תחרות, פוגעת בזכות הקניין ולעיתים קרובות אף יוצרת מונופולים בחסות ממשלתית.
בנוסף, חוקרים רבים במכון קאטו תומכים במדיניות הגירה ליברלית, לגליזציה של סמים, וביטול אל תשאל, אל תספר וחוקים המגבילים פעילות מינית בהסכמה. מכון קאטו מתנגד באופן רשמי להיות מתויג כחלק מהתנועה השמרנית מכיוון שלטענתם "שמרנים דבקים בחוסר רצון לשנות את הסטטוס קוו".
מכון קאטו תואר על ידי העיתונאי עזרא קליין כ"עקבי ובלתי מפלגתי", ואמר כי "הוא הסנגור הבולט ביותר לעקרונות של ממשל קטן בחיים האמריקאים, והוא דוגל בעקרונות אלה בין אם הדמוקרטים נמצאים בשלטון, ובין אם הרפובליקנים בשלטון".
דאג באנדו, חוקר בכיר במכון, קרא להפסיק את הסיוע האמריקאי לישראל.
פרס על שם מילטון פרידמן

מאז 2002 מכון קאטו מעניק מדי שנתיים את פרס מילטון פרידמן ל"איש שתרם תרומה משמעותית לקידום חירות האדם". שווי הפרס מגיע ל-250 אלף דולר אמריקאי.
ראו גם

מילטון פרידמן
AEI
מכון ברוקינגס
נועם הלוי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1952 (בן 72 בערך) 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 כלי נגינה:  כלי הקשה, כלי נשיפה 
 פרסים והוקרה:  פרס אופיר למוזיקה המקורית הטובה ביותר (2003) 
 פרופיל ב-IMDb
 
נועם זייד הלוי (נולד ב-1952), נגן כלי הקשה וכלי נשיפה ישראלי. שותף קבוע בתקליטים ומופעים של אהוד בנאי. בהופעותיו משלב קטעי תנועה וריקוד ייחודיים תוך כדי נגינה.
שנים ראשונות

גדל בצפת, חיפה וראש פינה במשפחה מוזיקלית ותיקה. אחותו היא אסתר עופרים. לאחר שירות בצה"ל נסע לאירופה, חי בקומונה בגרמניה וניגן בלהקה Amon Düül. לאחר 1973 חזר לישראל והתגורר בתל אביב.
הופעתו הראשונה בישראל כנגן כלי הקשה הייתה במופע סע לאט של אריק איינשטיין, כחלק מלהקה בה ניגנו גם שלום חנוך ואריאל זילבר. בשנת 1976 השתתף כנגן כלי הקשה בלהקת הליווי של זילבר במופע הסולו שלו "רוצי שמוליק".
ב-1977 חזר לראש פינה, שם הכיר את אהוד בנאי כנגן גיטרה וזמר מתחיל. השניים שיתפו פעולה בפרויקטים ביתיים שונים ויחד עם מוזיקאים מהאזור.
ב-1981 חזר לתל אביב והשתלב בלהקת "כרומוזום" ביחד עם דורון אייל, רמי פורטיס, ואיוון מונטיאל, ובהופעות של מוזיקה אוונגארדית במועדון הפינגווין. הוא ניגן בכלי הקשה מסורתיים וכן על כסא, מזמרה, משור, מכונית ואקווריום. ניגן בכלי נשיפה והופיע בקטעי דיבור וריקוד בהרכבים שונים וקצרי מועד. באותה תקופה הכיר את ז'אן ז'אק גולדברג, יוסי אלפנט חבריו ללהקת "הפליטים" לעתיד.
עם להקת הפליטים ואהוד בנאי

ב-1986 הקימו אהוד בנאי ויוסי אלפנט את להקת הפליטים והפיקו את התקליט אהוד בנאי והפליטים, בו היה לנועם הלוי תפקיד מפתח כמי שהביא, כדברי אהוד בנאי את "הניחוחות הגליליים של ראש פינה" אל מוזיקת הרוק ויצר את הייחודיות של צליל התקליט. עוד לפני כן ניגן הלוי עם הרכב זה באופרת הרוק מאמי (אופרת רוק).
בהופעות שליוו את הוצאת התקליט ניגן הלוי על דרבוקה מאחורי וילון, כאשר זרקור מאיר אותו מאחור, אפקט שיצר צללית מעניינת, שהפכה לסמל היכר של הלוי.
מאז משתתף הלוי בפרויקטים רבים של בנאי. בין היתר ניגן בתקליטו של בנאי קרוב, ניגן חליל בתקליט שיצר בנאי עם אביו, יעקב בנאי, "תחת שיח היסמין", השתתף בסדרת המופעים של בנאי "מלון אורחים" (1989–1990), השתתף בשירת קולות ונגינה בכלי הקשה, פעמונה, פעמונים, חליל וכלי נשיפה מזרחיים מסורתיים בתקליטו של בנאי השלישי וכנגן ליווי של בנאי בהופעותיו.
פעילויות נוספות

הלוי ליווה את יהודה פוליקר במופע "אפר ואבק" (בתקליט "אפר ואבק" ניגן פוליקר עצמו את תפקידי כלי ההקשה).
בשנות ה-90 שב לראש פינה ושיתף פעולה עם הבמאי דני וקסמן בכתיבת מוזיקה מקורית לסרטיו "מסע בגליל" (1990) ו"שירת הגליל" (1997).
עוד בשנות ה-90, השתתף ב"פרויקט חנוך לוין" בהלחנה ונגינה וליווה שותף נוסף של אהוד בנאי, דודי לוי, בתקליטיו והופעותיו.
ב-2003 היה שותף לזכייה, לצד אהוד בנאי וגיל סמטנה, בפרס אופיר למוזיקה המקורית הטובה ביותר עבור המוזיקה לסרט מסעות ג'יימס בארץ הקודש.
נעם הלוי הוא מאותם אמנים יחידי סגולה, אשר למרות שתפקידם הוא שולי כביכול, הם מצליחים למלא את הבמה באישיותם הכובשת. הוא, בדרך כלל, מנגן "רק" בכלי הקשה (או נשיפה), אך צורת ההופעה שלו, הריקוד המיוחד והנגינה בכל הגוף הופכים אותו, לעתים קרובות, למתחרה רציני של הזמר הראשי על תשומת לב הקהל...
הערות שוליים

↑  בסרט "חייב לזוז"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007416896405171  VIAF: 438152742945427730325   WorldCat (עם VIAF): 438152742945427730325
מרחב המסרק

בטופולוגיה, מרחב המסרק (המסרק ההרמוני) הוא תת מרחב של המרחב הטופולוגי  \mathbb {R} ^{2}, אשר דומה למסרק.
למרחב המסרק תכונות טופולוגיות מעניינות, והוא מהווה דוגמה נגדית נוחה במקרים רבים.
מרחב המסרק (המסרק ההרמוני), המוגדר על ידי איחוד של ציר x עם קווים המקבילים לציר y במרחק  \,1/n הוא קשיר מסילתית, אך אינו קשיר מקומית סביב הנקודה המסומנת
משפט היינה-בורל, ומשפטים חזקים נוספים, מאפשרים לתאר את הקבוצות הקומפקטיות במרחב האוקלידי. אפילו במקרה זה, המבנה של קבוצות קשירות מורכב יותר. לדוגמה, כל מרחב האוסדורף קומפקטי הוא קומפקטי מקומית, ועם זאת, מרחב קשיר אינו חייב להיות קשיר מקומית, אפילו אם מדובר על תת-מרחב של המרחב האוקלידי (ראו מרחב המסרק באיור משמאל).
הגדרה פורמלית

נתבונן ב- \mathbb {R} ^{2} עם הטופולוגיה הסטנדרטית. תהי  K הקבוצה  \{0\}\cup \{1/n\mid n\in \mathbb {N} \}. קבוצת המסרק  C מוגדרת:
הקבוצה הראשונה באיחוד היא ה"שיניים" של המסרק, ואילו הקבוצה השנייה היא ה"ידית" שלו. הקבוצה  C עם הטופולוגיה המושרית היא מרחב המסרק (המסרק ההרמוני).
קשירות

מרחב המסרק (המסרק ההרמוני) הוא דוגמה למרחב קשיר שאינו מרחב קשיר מקומית.
ראו גם

עקומת הסינוס של הטופולוגים
| טופולוגיה קבוצתית |
| --- | --- | --- |
| מושגי יסוד | מרחב מטרי • מרחב טופולוגי • פונקציה רציפה • הומיאומורפיזם |  |
| בתוך המרחב | קבוצה פתוחה • קבוצה סגורה • פנים • סגור • שפה • סביבה • נקודת הצטברות • קבוצה צפופה • קבוצה דלילה • בסיס • סדרת קושי |  |
| תכונות של מרחבים טופולוגיים | תכונות של מרחבים טופולוגיים |  |
| אקסיומות ההפרדה | T0 •  ‏ T1 • ‏ T2 (מרחב האוסדורף) • T2.5 • מרחב האוסדורף לחלוטין • T3 (מרחב רגולרי) • T3.5 • ‏ T4 (מרחב נורמלי) • T5 • ‏ T6 • מרחב מטריזבילי |  |
| אקסיומות המנייה | С1 •  ‏ С2 •  מרחב ספרבילי |  |
| קומפקטיות | קבוצה קומפקטית • מרחב קומפקטי מקומית • מרחב לינדלף • קבוצה קומפקטית יחסית • מרחב  פרה-קומפקטי |  |
| תכונות נוספות | מרחב שלם • קשירות • מרחב בייר • מרחב פולני |  |
|  ק  |  ק  |  |
| בניות | מרחב מכפלה •  טופולוגיה מושרית • מרחב מנה •  קומפקטיפיקציה (קומפקטיפיקציה חד-נקודתית, הקומפקטיפיקציה של סטון צ'ך) • השלמה |  |
| משפטים | הלמה של אוריסון • משפט טיטצה • משפט המטריזציה של אוריסון • משפט טיכונוף • משפט הקטגוריה של בייר |  |
| דוגמאות | קבוצת קנטור • עקומת הסינוס של הטופולוגים •  מרחב המסרק  •  הישר הארוך  • מישור מור  •  מרחב אוריסון אוניברסלי |  |
| שונות | טופולוגיה חלשה  • תכונה מקומית • אלומה • מרחב כיסוי |  |
 נושאים בטופולוגיה: טופולוגיה קבוצתית • טופולוגיה אלגברית • טופולוגיה גאומטרית  נושאים באנליזה מתמטית:  חשבון אינפיניטסימלי (מונחון) •   אנליזה וקטורית • משוואות דיפרנציאליות רגילות וחלקיות • טופולוגיה קבוצתית וגאומטרית • אנליזה מרוכבת • אנליזה פונקציונלית • תורת המידה
מקלט של אחד עשר

| --- | --- |

 בניית המלון
 תאריך פתיחה:  1932
 קואורדינטות:  43°18′36″N 42°26′19″E﻿ / ﻿43.310125°N 42.43858056°E﻿ / 43.310125; 42.43858056
  (למפת רוסיה מוגדלת) מוסקבה סנקט פטרבורג נובוסיבירסק אנאדיר נורילסק סקנדינביה אי רו פה  קזחסטן איראן סין מונגוליה ק. יפן האוקיינוס השקט  אוקיינוס הקרח הצפונימקלט של אחד עשר(למפת רוסיה רגילה) מוסקבה סנקט פטרבורג נובוסיבירסק אנאדיר נורילסק סקנדינביה אי רו פה  קזחסטן איראן סין מונגוליה ק. יפן האוקיינוס השקט  אוקיינוס הקרח הצפונימקלט של אחד עשר
 
מקלט של אחד עשר, 1970
מקלט של אחד עשר (ברוסית: Приют одиннадцати) הוא בית מלון למטפסים על ההר אלברוס בקווקז בגובה של 4,130 מטר מעל פני הים.
זהו המלון על ההר הגבוה ביותר באירופה. הוקם על המדרון הדרום מזרחי של ההר אלברוס. שם המלון נבחר לפי הצעתו של יו"ר "אגודת הרי קווקז" ר. לייזנגר, שלן במקום הזה עם קבוצת סטודנטים בשנת 1909.
היסטוריה

בניין העץ הראשון של המקלט נבנה בשנת 1932, ובשנת 1938 הוקם במקומו בניין בן שלוש קומות שעמד במשך 60 שנים. ה"מקלט" נבנה תוך עונה אחת עם עזרתה של האוכלוסייה המקומית, שהרימה חומרי בנייה לאתר בגובה של 4,130 מטר עם תשלום עבור כל קילו של מטען. קומת הקרקע של הבניין שמשה כ"מקלט" למטפסים, קומה שנייה - למדריכים ומצילים, שלישית - למדענים.
המקלט שימש גם אנשי נקו"ד והיה בו טלפון ישיר לקרמלין. היה במקום בית מרחץ קטן שנהרס בקרבות במהלך מלחמת העולם השנייה. ב-28 בספטמבר 1942 התרחש במלון מאבק בין היחידה המיוחדת של הנקו"ד לחיילים גרמנים. הקרב הסתיים בהפסד של כוחות הנקו"ד.
בקומה השלישית, בעקבות מאמצים של חובבי טיפוס הרים, הוקם מוזיאון.
באוגוסט 1998 נשרף המקלט, בגלל הפרות של כללי בטיחות אש, ככל הנראה, שביצעו תייר מצ'כיה והמדריכים הרוסים.
בשנת 2001, השתמשו המטפסים לראשונה במקלט חדש שנבנה במקומה של תחנת דיזל ישנה. נכון לעכשיו, הבניין הישן השרוף מפורק לחלוטין. במקומו נבנה בניין חדש. נכון לשנת 2013 בנייתו של המלון כבר יצאה לדרך.
נועם דדון

| --- | --- |

דדון באירוויזיון הילדים 2018
 לידה:  20 ביוני 2005 (בן 19) ישראל ירוחם, ישראל
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2015
 עיסוק:  זמר
 שפה מועדפת:  עברית 
 
נועם דדון (נולד ב-20 ביוני 2005) הוא זמר ישראלי ונציג ישראל באירוויזיון הילדים 2018 עם השיר "ילדים כאלה".
ביוגרפיה

נועם דדון נולד בישראל, ומתגורר בירוחם.
קריירה

דדון התפרסם ב-2015, בעונה השלישית של "בית ספר למוסיקה". שם עבר את האודישנים והיה התלמיד של הזמרת שרית חדד. הוא הגיע לשלב הגמר של התוכנית וסיים במקום השני.
באפריל 2016 פרסם את שירו הראשון "לחלום אותך". חודשיים אחר כך יצא לרדיו הדואט שביצע עם איציק שמלי לשירו השני "רגע מושלם".
באוקטובר 2016 הופיע בערוץ הראשון בספיישל "כשהיינו ילדים" יחד עם ילדי בית הספר למוזיקה בשיר הנושא של התוכנית "ראש כרוב"
ב-11 בפברואר 2018 פרסם את שירו "הלילה תלבשי לבן".
ב-6 בספטמבר 2018 השתתף דדון בקדם-אירוויזיון הילדים 2018 שנערך בתיאטרון ראסל בעיר רמת גן ושודר בטלוויזיה ב-2 באוקטובר 2018. בקדם, ביצע דדון את השיר "מחכה" של הזמרת ריטה. דדון זכה במקום הראשון ונבחר לייצג את ישראל באירוויזיון הילדים 2018.
ב-8 באוקטובר 2018 פורסם השיר שדדון יבצע באירוויזיון הילדים 2018 "ילדים כאלה" שכתב והלחין עדן חסון שבמקור גם ביצע אותו. ובסוף הוא זכה במקום ה-14 באירוויזיון הילדים 2018.
ב-24 ביוני 2018 הוציא ביחד עם הזמר נתנאל את השיר "אל תשכחי אותנו" של מיסטר הרי, במסגרת הפרויקט "אבק של כוכבים" לחידוש  של הלהיטים הגדולים והבלתי נשכחים במוזיקה הישראלית.
ב-19 בפברואר 2019 פרסם את שירו "ימים טובים".
ראו גם

אירוויזיון הילדים 2018
ישראל באירוויזיון הילדים
הערות שוליים

↑   נתנאל ונועם דדון – אל תשכחי אותנו, סרטון בערוץ "אבק של כוכבים – נתנאל ונועם דדון", באתר יוטיוב (אורך: 04:04)
נוריו ססאקי

| --- | --- |
וריו ססאקי, 2015
וריו ססאקי, 2015
 מידע אישי
 לידה:  24 במאי 1958 (בן 66) יאמאגטה, יפן 
 עמדה:  קשר 
 
נוריו ססאקי (ביפנית: 佐々木 則夫;‏ נולד ב-24 במאי 1958) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל יפני. בין השנים 2008 ל-2016, אימן ססאקי את נבחרת הנשים של יפן, והוביל אותה לזכייה היסטורית בגביע העולם 2011. ססאקי זכה פעם אחת בפרס מאמן השנה בעולם, והיה מועמד לזכייה עוד שלוש פעמים נוספות.
קריירה

ססאקי נולד ב-1958 במחוז יאמאגטה שבחבל טוהוקו, יפן. כבר כשהיה בתיכון, הוא שימש כקפטן קבוצת הכדורגל של בית ספרו והוביל אותה לחצי גמר אליפות בתי הספר. לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטה, החל ססאקי לעבוד בענקית התקשורת ניפון טלגרף אנד טלפון (NTT), ואף הצטרף לקבוצת הכדורגל של החברה. ב-1986, הוא היה חלק מרכזי בעליית הקבוצה לליגה היפנית השנייה. כשהיה בן 33 פרש ססאקי ממשחק פעיל.
ב-1997, מונה ססאקי למאמן אומיה ארדיג'ה, שהייתה גלגול מתקדם של קבוצת נעוריו. לאחר שנה בתפקיד, עבר ססאקי למחלקת הנוער של המועדון ובמקביל מונה לראש מחלקת הפיתוח. בשנת 2006, הוא החל לשמש כמאמן נבחרת הנשים הצעירה וכעוזר המאמן בנבחרת הנשים הבוגרת של יפן. לאחר שנתיים בתפקיד, קודם ססאקי לתפקיד המאמן הראשי של נבחרת הנשים.
תחת שרביטו של ססאקי, הפכה יפן לאחת הנבחרות הטובות בעולם והחלה לצבור הצלחה רבה. ב-2008, זכתה הנבחרת בתואר גדול ראשון בתולדותיה - אליפות מזרח אסיה שנערכה בסין. באותה שנה, הוא אף הוביל את הנבחרת למקום הרביעי בטורניר הכדורגל של אולימפיאדת בייג'ינג. ב-2010, אירחה יפן את אליפות מזרח אסיה וזכתה בתואר בפעם השנייה רציפות. באותה שנה, זכתה הנבחרת לראשונה במשחקי אסיה, לאחר ניצחון 0-1 בגמר על צפון קוריאה.
לפני מונדיאל 2011 נחשבו היפניות לנבחרת בינונית ובעלת סיכויים לא גבוהים לזכייה. למרות זאת, הוגרלה הנבחרת לבית קל, סיימה במקום השני והעפילה לרבע הגמר. ברבע הגמר פגשו היפניות את נבחרת גרמניה, שנחשבה למועמדת הבולטת לזכייה. לאחר משחק צמוד, ההכרעה עברה להארכה, בה ניצחה יפן 0-1. את חצי הגמר, צלחו היפניות בהצלחה כאשר ניצחו את שוודיה 1-3. ב-17 ביולי, במשחק הגמר, פגשה יפן את הנבחרת הטובה בעולם על פי דירוג פיפ"א - ארצות הברית. שלוש דקות לסיום ההארכה, כשארצות הברית מובילה 1-2, כבשה הומארה סאווה את שער השוויון לאחר בעיטת קרן. בדו-קרב הפנדלים, גברו היפניות 1-3 על האמריקאיות וזכו בגביע ההיסטורי.
מספר חודשים לאחר מכן, ב-9 בינואר 2012, זכה ססאקי בפרס מאמן השנה של פיפ"א, המוענק למאמן הנשים המצטיין באותה שנה. הוא קיבל 45.57 אחוזים מקולות המצביעים, וגבר על פיה סונדהאגה השוודית (15.83% מהקולות) ועל ברונו ביני הצרפתי (10.28%). בסוף שנה זו, הוביל ססאקי את יפן לזכייה במדליית הכסף באולימפיאדת לונדון, לאחר הפסד 2-1 בגמר נגד ארצות הברית. בשנת 2014, זכתה יפן בפעם הראשונה באליפות אסיה שנערכה בווייטנאם. היה זה התואר החמישי של ססאקי עם נבחרת יפן בשש שנות אימון.
בגביע העולם 2015, ניסה ססאקי להפוך למאמן הראשון מאז ויטוריו פוצו האיטלקי שמצליח לזכות בשני גביעי עולם כמאמן ראשי. הוא כמעט והצליח במטרתו, אך יפן הפסידה בגמר 5-2 לארצות הברית. מספר חודשים אחרי גביע העולם, ולאחר שיפן כשלה בהעפלה לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו, פרש ססאקי מאימון הנבחרת לאחר שמונה שנים.
הערות שוליים

↑  ‏ Japan's Homare Sawa is FIFA women's player of the year, באתר BBC‏, 9 בינואר 2012
| זוכי פרס מאמן השנה בעולם |
| --- | --- | --- |
| כדורגל גברים | 2010: מוריניו • 2011: גוארדיולה • 2012: דל בוסקה • 2013: היינקס • 2014: לב • 2015: לואיס אנריקה • 2016: ראניירי • 2017: זידאן • 2018: דשאן • 2019: קלופ • 2020: קלופ • 2021: טוכל • 2022: סקאלוני • 2023: גוארדיולה |  |
| כדורגל נשים | 2010: נייד • 2011: ססאקי • 2012: סונדהאגה • 2013: נייד • 2014: קלרמן • 2015: אליס • 2016: נייד • 2017: ויכמן • 2018: פדרוס • 2019: אליס • 2020: ויכמן • 2021: הייז • 2022: ויכמן • 2023: ויכמן |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  CiNii: DA1762973X  NDL: 01221878  VIAF: 258292252   WorldCat (עם VIAF): 258292252
משה מרגלית

| --- | --- |
 לידה:  קדאייני
 פטירה:  1781  (בגיל 71 בערך) י"ב בטבת ה'תקמ"א ברודי, אוקראינה 
 השכלה:  אוניברסיטת ברנדנבורג 
 תקופת הפעילות:  ?–1780 
 השתייכות:  יהדות ליטא 
 חיבוריו:  פני משה
 
הרב משה מרגלית (בין ת"ע לת"ף, 1710/1720 - י"ב בטבת ה'תקמ"א, 9 בינואר 1781) היה מחבר הפירוש "פני משה" ו"מראה פנים" לתלמוד הירושלמי.
ביוגרפיה

נולד בקיידאן שבליטא לאביו הרב שמעון מרגלית, ובלמדו שם לימד את הגאון מווילנה ששהה בילדותו כשלושה חודשים בעיר. בהמשך נתמנה לרבה של קיידאן.
הסתובב בערי אירופה כדי להשיג כתבי יד ולרכוש ידיעות ראליות בשביל כתיבת פירושו, בגיל שבעים נרשם לחוג לבוטניקה של אוניברסיטת ברנדנבורג (גר') בפרנקפורט על האודר כדי לשפר את הבנתו בסדר זרעים, ולרכוש את הידע המתאים לפירושו של סדר זה.
בעודו באמסטרדם הצליח בעזרת תושבי העיר להדפיס את פירושו לסדר נשים, התכונן לעלות לארץ ישראל אומנם לא הספיק לעשות זאת ונפטר בנידודיו בברודי.