stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרב סטלינגרד
הרכבת האווירית הגרמנית

עוד ב-30 בספטמבר הצהיר היטלר בנאום פומבי כי הצבא הגרמני לא יעזוב את סטלינגרד לעולם. בישיבה במטהו של היטלר, שנערכה ב-20 בנובמבר, לפני שהכוחות הסובייטיים השלימו את כיתור הכוחות הגרמניים בסטלינגרד, הציעו מספר קצינים בכירים שהכוחות הגרמניים באזור סטלינגרד ינטשו את העיר, ויצרו קו הגנה חדש ממערב לנהר דון. אולם היטלר דבק במדיניות אי הנסיגה שלו, שהוכיחה עצמה במהלך המערכה באזור מוסקבה בחורף 1941/42, והתנגד לפינוי סטלינגרד משיקולים פוליטיים ומשיקולי יוקרה. היטלר לא היה בודד בהתנגדותו לנטישת סטלינגרד בקרב הפיקוד הגרמני. גם אריך פון מאנשטיין, שהגיע לאזור הדון ב-24 בנובמבר, יום לאחר סגירת טבעת הכיתור הסובייטית, שלח זמן קצר לאחר הגעתו הערכת מצב, לפיה הכוחות המכותרים אינם חייבים לפרוץ את הכיתור ולנטוש את העיר בשלב זה, אם כי הוא שינה את הערכתו בשלב מאוחר יותר.
במהלך הישיבה שאל היטלר את הנס ישונק, ראש המטה של הלופטוואפה, האם ניתן יהיה לצייד את הכוחות המכותרים בדרך האוויר באמצעות רכבת אווירית עד להגעת כוח חילוץ אליהם. ישונק ענה בחיוב,מתוך הבנה שמדובר בפרק זמן קצר. שנה לפני כן, בחורף 1941/1942, הצליח הלופטוואפה במבצע דומה, אם כי בקנה מידה קטן יותר, כאשר העביר אספקה לקורפוס גרמני מתוגבר שכותר ב"כיס דמיאנסק" באזור נובגורוד ואיפשר לו להחזיק מעמד במשך מספר חודשים. הרמן גרינג, מפקד הלופטוואפה, לא נכח בישיבה, אך בפגישה שקיים עם היטלר יומיים לאחר מכן, הוא תמך ברעיון הרכבת האווירית, והתחייב להעביר 500 טון אספקה ליום לכוחות הנצורים (המינימום הנדרש עמד בתחילה על 750 טון), על אף התנגדות מפקד צי האוויר הרביעי, וולפרם פון ריכטהופן. נראה כי ישונק וגרינג לא העריכו נכונה את גודל המטלה שנטלו על עצמם. הכוחות המכותרים בסטלינגרד היו שווי ערך לשתי ארמיות גרמניות, וכושר האספקה של מערך מטוסי התובלה של הלופטוואפה לא עלה על 300 טון ליום בתנאים אופטימליים.
חוסר היכולת של הלופטוואפה להעביר כמויות מספיקות של אספקה לכוחות המכותרים בסטלינגרד נחשף תוך זמן קצר. אש נ"מ חזקה והתקפות מטוסי הקרב הסובייטיים גרמו לאובדן מטוסי תובלה רבים, ותנאי מזג האוויר החורפי הוסיפו לקשיי הרכבת האווירית. במהלך 72 הימים בהם פעלה הרכבת האווירית סיפק חיל האוויר הגרמני לכוחות המכותרים בממוצע 117.6 טון אספקה ליום, פחות מרבע הכמות עליה התחייב גרינג. עובדה זו גרמה לכך שבשלבים הסופיים של המצור גוועו חיילים רבים מרעב בכיס סטלינגרד, והנותרים התקשו להילחם ביעילות עקב מחסור במזון, בדלק ובתחמושת.
התקדמות הכוחות הסובייטיים באזור הדון (מבצע סטורן קטן) אילצה את הלופטוואפה לנטוש את שדות התעופה הקדמיים מהם פעלה הרכבת האווירית, עובדה שפגעה עוד יותר ביכולתו להעביר כמויות אספקה גדולות לכוחות הנצורים. עם זאת, הרכבת האווירית הצליחה, למרות כל הקשיים, לפנות מסטלינגרד כ-30 אלף חיילים, רובם הגדול פצועים, ואפשרה לארמייה השישית להחזיק מעמד במשך יותר מחודשיים של לחימה, ובכך לרתק כוחות סובייטיים חזקים. המחיר ששילם חיל האוויר הגרמני היה כבד. 495 מטוסי תובלה ומפציצים, שהוסבו לצורך המשימה, הופלו עד סוף ינואר 1943‏. לפחות 150 מטוסים נוספים הושמדו על הקרקע בתקיפות של כוחות אוויר וקרקע סובייטיים על שדות התעופה, ששימשו כבסיסים להפעלת הרכבת האווירית.
סיכום

הניצחון הסובייטי במערכה באזור סטלינגרד, היה אולי נקודת המפנה המשמעותית ביותר במלחמת העולם השנייה, לפחות במסגרת המערכה נגד גרמניה הנאצית. היה זה הניצחון המכריע הראשון של הצבא הסובייטי במלחמה נגד גרמניה ובעלי בריתה. לאחר קרב סטלינגרד עברה היוזמה האסטרטגית לידי הצד הסובייטי, שהחזיק בה עד לתום המלחמה (למעט מספר חודשים באביב ובקיץ 1943), והצבא הגרמני החל בנסיגתו הארוכה מהשטחים אותם כבש בברית המועצות.
התבוסה בקרב סטלינגרד וכניעת שרידי הארמייה השישית היוו מהלומה קשה לנאצים ולמדינות הציר. מנגד הם תרמו להעלאת "רוח הלחימה" (esprit de corps) של הצבא הסובייטי, ושימשו מקור לעידוד ולתקווה עבור עמי ברית המועצות, וכל השותפים במערכה נגד גרמניה הנאצית (כולל לוחמי המחתרות האנטי-נאציות ברחבי אירופה הכבושה). קרב סטלינגרד הוכיח בפעם הראשונה, שניתן להביס את גרמניה הנאצית. הצבא הגרמני לא הצליח להתאושש לחלוטין מהאבדות הכבדות בכוח אדם ובציוד צבאי שספג במהלך המערכה באזור סטלינגרד.
בנוסף להשמדת כמעט שתי ארמיות גרמניות, שנלכדו בכיס סטלינגרד, הצבא הסובייטי הביס לחלוטין ארבע ארמיות של בעלות בריתה של גרמניה הנאצית (רומניה, איטליה והונגריה), שכללו כ-50 דיוויזיות, במהלך מתקפת החורף שלו, וגרם להן מאות אלפי נפגעים. כתוצאה מכך נאלצה ההנהגה הנאצית להסכים להוצאת מרבית הכוחות של אותן מדינות מהחזית הסובייטית, ובכך הקטינה באופן משמעותי את היקף הכוחות שעמדו לרשות הפיקוד הגרמני בחזית המזרחית.
הגורם העיקרי לתבוסה הגרמנית במערכה על סטלינגרד היה היגררות הפיקוד הגרמני למערכת התשה ושחיקה, בשטח בו לא ניתן היה להביא לידי ביטוי את יתרונות הצבא הגרמני בניהול לוחמת תנועה ולנצל את עדיפותו בטנקים ובמטוסים, החלטה שנבעה בעיקרה משיקולים פוליטיים של היטלר. גורם שני היה הזלזול של הפיקוד הגרמני ביכולות של הצבא הסובייטי ובכושר ההתאוששות שלו. הפיקוד של הארמייה ה-62, לעומת זאת, השכיל לנצל בצורה אופטימלית את היתרונות שהקנו לו התנאים הייחודיים של הלוחמה בתוך חורבות סטלינגרד (לוחמה בשטח בנוי). ברמה האסטרטגית, הפיקוד הסובייטי העליון הוכיח את עדיפותו על הפיקוד הגרמני. עדיפות שבאה לידי ביטוי בתכנון ובביצוע של מתקפת הנגד באזור סטלינגרד, ולאחר מכן של מבצע סטורן הקטן ושל המבצעים ההתקפיים הסובייטיים באזור הדון העליון בחורף 1942/1943.
באופן פרדוקסלי, דווקא ההתקדמות המהירה של הכוחות הגרמניים בשלבים הראשונים של מתקפת הקיץ הגרמנית, והשטחים הנרחבים שנכבשו על ידם בדרום ברית המועצות בחודשים יולי-ספטמבר 1942, סייעו ליצירת התנאים לתבוסת כוחות הציר במערכה על סטלינגרד. הם אילצו את הפיקוד הגרמני (שסבל ממחסור בעתודות) למתוח את כוחותיו עד קצה גבול היכולת, כדי להחזיק בשטחים הכבושים החדשים, ולהסתמך יותר ויותר על צבאות המדינות הגרורות של גרמניה הנאצית, כדי להגן על האגפים החשופים של הכוחות הגרמניים. הסתמכות הפיקוד הגרמני על חיילות המשלוח של רומניה, איטליה והונגריה בחזית הסובייטית הוכחה כטעות גורלית, ותרמה תרומה מכריעה להצלחת המתקפות הסובייטיות באזור סטלינגרד והדון בחורף 1942/1943. גורם נוסף להצלחת מתקפת הנגד הסובייטית היה העדר עתודות ניידות חזקות באזורי העורף של קבוצת ארמיות B. שני הגורמים הללו מסבירים מדוע זכתה המתקפה הסובייטית בחזית הדרום להישגים מרשימים כל כך, בעוד שהמתקפה הסובייטית המקבילה על בליטת רז'ב בחזית המרכזית (מבצע מארס) נכשלה, ולא זכתה להישגים קרקעיים משמעותיים.
אבדות הצדדים היריבים

קשה לתת אומדן מדויק של אבדות הצדדים היריבים במערכה סביב סטלינגרד. הסיבה העיקרית לכך היא העדר תיחום מוסכם של הזמן והמרחב הגאוגרפי במסגרתם התנהלה המערכה. נקודת הסיום של המערכה (2 בפברואר 1943) ברורה, אך אין הסכמה לגבי נקודת הפתיחה שלה. ניתן להתחיל אותה ב-17 ביולי 1942, כאשר הארמייה השישית נתקלה לראשונה בכוחות חזית סטלינגרד ממערב לעיקול נהר הדון, ב-23 באוגוסט, כאשר הכוח הראשון של הצבא הגרמני הצליח להגיע לוולגה מצפון לסטלינגרד, או ב-13 בספטמבר, כשהחלה המערכה בתוך העיר סטלינגרד. אותו דבר ניתן לומר לגבי תיחום המרחב הגאוגרפי במסגרתו התנהלה המערכה. אם נתייחס לשטח במסגרתו התנהלה מתקפת הנגד הסובייטית בנובמבר 1942, מדובר במרחב הגאוגרפי המשתרע בין נהר וולגה במזרח, נהר דון בצפון, נהר צ'יר במערב, ונהר אקסאי בדרום. אבל מבצע סטורן קטן, שנערך ממערב לנהר צ'יר, היה קשור באופן ישיר לקרב סטלינגרד, ולכן יש הצדקה לכלול גם את האזור במסגרתו התנהל מבצע זה במרחב הגאוגרפי במסגרתו התנהל קרב סטלינגרד.
אם נאמץ הגדרה מרחיבה של תיחום הזמן והמרחב של המערכה, ניתן להעריך שבמהלך המערכה באזור סטלינגרד ספגו כוחות הציר כ-750 אלף נפגעים: הצבא הגרמני ספג כ-500 אלף הרוגים, פצועים, נעדרים ושבויים, מתוכם כ-130 אלף נפגעים במהלך המערכה בתוך העיר (13 בספטמבר-18 בנובמבר 1942). הארמיות הרומניות השלישית והרביעית ספגו כ-172 אלף אבדות, ואילו הארמייה האיטלקית השמינית ספגה כ-85 אלף אבדות.
הארמייה ההונגרית השנייה ספגה אף היא אבדות כבדות (כ-200 אלף נפגעים) במהלך המתקפה הסובייטית באזור הדון העליון, שבאה בעקבות קרב סטלינגרד. אולם אין הצדקה לכלול את אבדותיה במסגרת אבדות כוחות הציר במערכה על סטלינגרד, משום שלמתקפה על הארמייה לא היה קשר ישיר לקרב סטלינגרד, והיא התנהלה באזור העיר וורונז', מאות ק"מ מאזור סטלינגרד.
קשה לתת הערכה מדויקת של האבדות שספג הצבא הסובייטי במהלך המערכה. הצבא האדום לא ניהל רישום מסודר של מספרי הנפגעים שלו במהלך המלחמה, כל שכן במהלך הנסיגה המבוהלת בחזית הדרום בקיץ 1942, כאשר יחידות שלמות נעלמו וגורלן לא נודע. לפי החוקר הרוסי גריגורי קריוושייב, שלוש החזיתות הסובייטיות, שהשתתפו במערכה באזור סטלינגרד, ספגו בסך הכל כ-478 אלף הרוגים, נעדרים ושבויים וכ-650 אלף פצועים בשישה וחצי חודשי לחימה. בארבעת החודשים הראשונים של המערכה, בהם נמצא הצבא הסובייטי במגננה, הוא ספג 324 אלף הרוגים ונעדרים (מתוכם לפחות 100 אלף שבויים) ו-320 אלף פצועים. בחודשיים וחצי הבאים של המערכה, מפתיחת מתקפת הנגד הסובייטית ועד השלמת חיסול הכוחות הגרמניים שנלכדו בכיס סטלינגרד, ספגו הכוחות הסובייטיים 155 אלף הרוגים ונעדרים וכ-331 אלף פצועים נוספים.
בשלב הראשון של המערכה (יולי-אוגוסט 1942) ספג הצבא הסובייטי אבדות כבדות פי כמה (עד פי 10) מאבדות כוחות הציר. בתקופה בה התנהלה המערכה בעיקר בתוך העיר סטלינגרד ובסביבתה הקרובה (ספטמבר-נובמבר) השתפר יחס האבדות לטובת הצד הסובייטי, אך אבדות הצבא האדום עדיין עלו במידה רבה על אבדות הצד הגרמני, ואילו לאחר שהצבא האדום עבר למתקפה, התאזן יחס האבדות בין הצדדים היריבים, בעיקר כתוצאה מהאבדות שספגו הגרמנים במהלך חיסול "כיס סטלינגרד".
הנצחה

ב-22 בדצמבר 1942, עוד בטרם הסתיימה המערכה בסטלינגרד, הוציאה הסטבקה הוראה להעניק מדליה מיוחדת לכל הלוחמים שהשתתפו במערכה באזור סטלינגרד, כולל יחידות הצבא האדום, הנ.ק.ו.ד., הצי, והאזרחים, שלקחו חלק פעיל בלחימה. בסך הכל הוענקה המדליה לכ-750,000 נפש.
ג'ורג' השישי, מלך הממלכה המאוחדת העניק לסטלין שלושה העתקים של חרב טקסית מפוארת. החרב הוענקה לסטלין על ידי וינסטון צ'רצ'יל בעת ועידת טהראן בנובמבר 1943. אורך החרב כ-120 ס"מ, היא מושחזת משני צדדיה ועשויה לפי דגם החרבות מימי הביניים. הידית מעוטרת בזהב 18 קראט ואילו הגולה בקצה החרב עשויה מקוורץ. הלהב עשוי עבודת יד מפלדת שפילד איכותית. צ'רצ'יל הציע לסטלין להשאיר את העיר חרבה כאנדרטה לפשעי הנאצים אך סטלין דחה את הצעתו והעדיף לבנות מחדש את העיר.
בשנת 1945 הוענק לסטלינגרד התואר "עיר גיבורה" יחד עם מספר ערים נוספות בברית המועצות. ב-1960 הוקם מונומנט ענק בשם אמא מולדת על פסגת גבעת מאמייב, סביבו נערכו כמה מהקרבות הקשים ביותר במערכה בתוך העיר, כחלק ממתחם זיכרון גדול, שנועד להנציח את הקרב. הפסל, העשוי בטון מזוין, פלדה ומתכות אחרות, מציג דמות אישה אוחזת חרב המוצבת על גבעה קטנה. הוא נבנה על פי מוטיב יווני עתיק של ניקה מסמותרקיה המסמל ניצחון. משקלו כ-20 טון, וגובהו 85 מטר, מהם למעלה מ-50 מטר מוקדשים לדמות האישה; בעת בנייתו היה זה הפסל הגבוה ביותר בעולם (נכון לשנת 2011 הוא הפסל ה-11 בגובהו). כמו כן הוקם במקום "המוזיאון הפנורמי של קרב סטלינגרד" לזכר הקרב (Государственный историко-мемориальный музей-заповедник Сталинградская битва). המוזיאון מחזיק אוסף גדול של חומרים ארכיוניים ומוצגים הקשורים לקרב, פעילות תרבותית הכוללת כנסים המוקדשים לקרב נערכת במסגרתו, ומבקרים בו כחצי מיליון איש בשנה.
במסגרת הנצחת הקרב שוחזר בניין המכונה בית פבלוב על שם סמל יקוב פבלוב, שפיקד על הגנתו במהלך הקרב, ונוסף אליו קיר זיכרון מלבנים אדומות. הקרבות העזים שניטשו על השליטה בבניין, שארכו כחודשיים, הפכו אותו לסמל עמידת הגבורה של המגינים הסובייטים בסטלינגרד.
בערים רבות בעולם הונצח הקרב בשמותיהם של פארקים, כיכרות, רחובות שדרות ומבני ציבור. כך למשל, בפריז ישנם רחוב, כיכר ואף תחנת רכבת תחתית הנושאים את שם הקרב.
הקרב בתרבות

אירועי הקרב היו בסיס למספר ספרים, סרטי קולנוע ואף משחקי מחשב.
הסופר הסובייטי החשוב ויקטור נקרסוב עסק בקרב בספרו בתעלות סטלינגרד (В окопах Сталинграда)‏ שיצא לאור ב-1946. הספר פורסם בכתב העת "הדגל", אחד מכתבי העת היוקרתיים ביותר בברית המועצות. הוא זכה להצלחה רבה, הופץ במיליוני עותקים, תורגם ל-36 שפות וזיכה את נקרסוב בפרס סטלין מדרגה שנייה. על בסיס הספר הופק ב-1956 סרט בשם "החיילים", שזכה בפרס לבמאי במסגרת פסטיבל הקולנוע הכלל-סובייטי (אחד מפסטיבלי הקולנוע החשובים בברית המועצות) בשנת 1958.
מלבד נקרסוב, עסק בקרב גם הסופר הסובייטי ממוצא יהודי, וסילי גרוסמן, שנמנה עם הסופרים החשובים בברית המועצות, ושימש ככתב צבאי במהלך המלחמה. הוא כתב את הספר "החיים והגורל" (1959) (Жизнь и судьба),‏ שיחד עם ספרו בעד העניין הנכון מהווים את היצירות הספרותיות החשובות ביותר שלו. הספר מתאר את הקרב ומתייחס גם לזווית היהודית. ב-2012 עובד לסדרת טלוויזיה מצליחה בעלת אותו שם.
סופר סובייטי נודע נוסף שעסק בקרב הוא קונסטנטין סימונוב, שהקדיש לקרב את ספרו ימים ולילות (Дни и ночи).‏ הספר תורגם לעברית ופורסם בהוצאת ספרית פועלים בשנת 1945. הוא מתאר לחימה של יחידה סובייטית קטנה במהלך קרב סטלינגרד.
עלילתו של הספר ורד צהוב, מאת ברק חמדני, מתרחשת בין היתר באחד מרחובותיה החרבים של העיר, ומתארת את ימי חייה האחרונים של קבוצת חיילים גרמניים, רגע לפני התבוסה.
הקרב היווה גם השראה לסרטים מערביים. ביניהם סרטו של ז'אן-ז'אק אנו, "אויב בשער" (2001), שבמרכזו עומד דו-קרב צלפים, שנערך בין הצלף הסובייטי הידוע וסילי זייצב לבין הצלף הגרמני (הבדיוני) ארווין קניג. ב-1993 יצא הסרט הגרמני "סטלינגרד" בבימוי יוזף וילסמאייר ובכיכוב תומאס קרצ'מן, על גורלה של קבוצת חיילים החווה את זוועות המלחמה.
ב-2011 הבמאי הרוסי פיודור בונדרצ'וק צילם את סרטו סטלינגרד בהתבסס על ספרי זכרונות של לוחמים ואירועי בית פבלוב, בסרט מלחמה שהיה לסרט הרוסי הראשון שצולם בפורמט IMAX.
בנוסף, עלילתם של משחקי מחשב רבים מתרחשת בסטלינגרד. חלקם משחזרים את הקרב וחלקם מקדישים לו רק חלק מהעלילה.
לקריאה נוספת > מקורות ראשוניים וספרי זכרונות

מכתבים מסטלינגרד - לקט מכתבים של חיילים גרמניים, שהשתתפו בקרב סטלינגרד.
גאורגי ק. ז'וקוב, זכרונות המרשל ז'וקוב, תל אביב: הוצאת מערכות, 1982 (הספר בקטלוג ULI)
וסילי צ'ויקוב, המלחמה על סטלינגרד, הוצאת מערכות, 1970 (הספר בקטלוג ULI)
פרידריך פון מלנתין, קרבות שריון, הוצאת מערכות, 1960 (הספר בקטלוג ULI)
לקריאה נוספת > ספרים העוסקים במערכה בחזית המזרחית במלחמת העולם השנייה

אלן קלארק, מבצע ברברוסה, תל אביב: הוצאת מערכות, 1979 (הספר בקטלוג ULI)
אלכסנדר ורט, רוסיה במלחמה 1941 - 1945, תל אביב: הוצאת מערכות, 1968 (הספר בקטלוג ULI)
ויליאם שיירר, עלייתו ונפילתו של הרייך השלישי, תל אביב וירושלים: הוצאת שוקן, 1976 (הספר בקטלוג ULI)
ריצ'רד אוברי, מלחמתה של רוסיה, תל אביב: הוצאת דביר, 2001 (הספר בקטלוג ULI)
קתרין מרידייל, המלחמה של איוואן, (תרגום מאנגלית: שולי נוסבאום), תל אביב: עם עובד סדרת אפקים, 2009. (הספר בקטלוג ULI)
G. F. Krivosheev, Russia and the USSR in the Wars of the XX Century, Loss of Armed Forces -Statistical Investigation, Moscow, 2001 - מחקר מקיף אודות אבדות הצבא האדום, מעודכן לפי ארכיונים שנפתחו לאחר נפילת ברית המועצות
לקריאה נוספת > ספרים ומחקרים המתמקדים בקרב סטלינגרד

אנטוני ביוור, סטלינגרד, תל אביב: הוצאת יבנה, 2000 (הספר בקטלוג ULI)
עופר ריחני, קרבות המפנה במלחמת העולם השנייה, הוצאת קינג, 2011
David Glantz, From the Don to the Dnepr: Soviet Offensive Operations, December 1942-August 1943
David Glantz, To the Gates of Stalingrad: Soviet-German Combat Operations, April-August 1942, The Stalingrad Trilogy, Volume 1, Modern War Studies with Jonathan M. House, University Press of Kansas, 2009
David Glantz, Armageddon in Stalingrad: September-November 1942, The Stalingrad Trilogy, Volume 2, Modern War Studies, with Jonathan M. House, University Press of Kansas, 2009
Hayward, Joel: Stopped at Stalingrad: The Luftwaffe and Hitler's Defeat in the East, 1942-1943, University Press of Kansas, 1998
Alexey. V. Isaev, Stalingrad - City on Fire, Pen & Sword, 2019
מלם תים

| --- | --- |


בניין החברה בירושלים
 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ציבורית
 בורסה:  הבורסה לניירות ערך בתל אביב
 סימול:  מלתם
 תקופת הפעילות:  1952 כמל"ם - מרכז למיכון משרדי – הווה
 חברת אם:  ערד השקעות ופתוח תעשייה
 מיקום המטה:  פתח תקווה 
 ענפי תעשייה:  טכנולוגיית מידע
 שווי שוק:  1.95 מיליארד ש"ח (26 בינואר 2025)
 הכנסות:  3.03 מיליארד ש"ח (2023)
 רווח תפעולי:  146 מיליון ש"ח (2023)
 רווח:  64.2 מיליון ש"ח (2023)
 הון עצמי:  613 מיליון ש"ח (2023)
 סך המאזן:  2.34 מיליארד ש"ח (2023)
 יו"ר:  שלמה איזנברג
 עובדים:  3400 (2021)
  
 תבנית:תבנית מידע/אתר אינטרנט
 
המיקום החדש של מלם תים, ברחוב אבשלום גיסין 53, פתח תקווה, יולי 2022
מלם תים הוא תאגיד ישראלי של חברות טכנולוגיית מידע. התאגיד, המעסיק כ-4,200 עובדים, שייך לחברת ההחזקות ערד השקעות ופתוח תעשיה, שבעל השליטה העיקרי בו הוא שלמה אייזנברג. אייזנברג משמש גם כמנהל עסקים ראשי של מלם תים. בראש הקבוצה עומדים שני מנכלי"ם משותפים: אילן טוקר ושי בסון.
היסטוריה

מל"ם - (במקור ראשי תיבות של מרכז למיכון משרדי) נוסדה בשנת 1952 כיחידת סמך של משרד האוצר. בשנת 1982 הפכה לחברה ממשלתית בשם "מלם מערכות". בשנת 1994 החברה הופרטה ונרכשה על ידי קונצרן כלל והייתה חלק מ"כלל מחשבים" מקבוצת "כלל סחר". בשנת 1997, נרכשה "כלל סחר" מקונצרן כלל, על ידי איש העסקים גד זאבי. בשנת 1998 ניירות הערך של מלם מערכות נרשמו למסחר בבורסה בתל אביב. "כלל מחשבים" הוקמה ב-1971, כאשר קונצרן כלל רכש את "תמכין מחשבים" שהייתה הנציגה בישראל של חברת מחשבי המיינפריים "Burroughs Corporation" (שהפכה בהמשך לחלק מחברת Unisys). החברה התקינה את מערכות המחשוב הראשונות בבנק דיסקונט ובבנק המזרחי, וברבות מחברות הביטוח בישראל. "כלל מחשבים" (באמצעות חברת הבת "כלל מערכות") המשיכה לייצג את חברת Unisys בישראל עד תחילת המאה ה-21.
חברת תים מחשבים ומערכות נוסדה בשנת 1972 על ידי מאיר ליפשס, תומאס גרנות ויגאל ירון. בשנת 1983 הפכה לחברה ציבורית וניירות הערך של החברה נרשמו למסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב. בשנת 1985, נוסדה "מקיט בע"מ" כשותפות בין תים מחשבים וכתר פלסטיק.
מקיט פועלת בתחום מערכות תוכנה להנדסה, ייצור וניהול ידע הנדסי. בשנת 1990, נרכשה השליטה ב"תים מחשבים ומערכות" על ידי שלמה אייזנברג.
בשנת 1992, נוסדה "תים טלקום" (באנגלית: TTI Team Telecom International) כחברת בת של תים מחשבים; העוסקת בפיתוח פתרונות תוכנה אינטגרטיביים לתפעול וניהול רשתות טלפוניה. החברה זכתה להצלחה במכירת הפתרונות שלה לספקי תקשורת ברחבי עולם והונפקה בשנת 1996 בנאסד"ק. בשנת 2010, נרכשה על ידי חברת Teoco.
בשנת 1997, רכשה תים מחשבים מחברת אוסיף בית משרדים ברחוב גהל, בקריית אריה, אשר שימש עד שנת 2022 כמטה החברה.
ביולי 2022 קבוצת מלם תים עברה לקמפוס משרדים ברחוב אבשלום גיסין 53, פתח תקווה.
היסטוריה > רכישות ומיזוגים

1999 - מלם מערכות רכשה את פעילות הפרויקטים של חברת ג'ון ברייס ואת חברת הבת שלה, "ג'ון ברייס מוצרים" תמורת 6.7 מיליון דולר.
2000 - תים מחשבים ומערכות רכשה את בית התוכנה אלמוג מהחברה הבת אומניטק.
2005 - רכישת "תים מחשבים" את מלוא הבעלות של חברת "אומניטק", העוסקת בשיווק ומכירה של מחשבים וציוד היקפי, בשרתים ומערכות אחסון, ובגיבוי מידע.
2006 - תים מחשבים ומערכות רכשה את מלם מערכות מידי נושי איש העסקים גד זאבי, ובשנת 2007 הושלם המיזוג בין החברות, ונוסדה מלם תים.
2007 - רכישת פעילות ריאליטי תמורת 11.5 מיליון שקלים.
2008 - רכשה את פעילות התקשורת של נטקום מקבוצת נטקום גרופ שבבעלות לוני הרציקוביץ'.
2010 - רכישת קבוצת SRL תמורת 15 מיליון שקל
2011 - רכישת 50% מאלטל תמורת 35 מיליון שקלים
2017:
יוני - רכישת ה-IT לניהול קופות גמל מבנק בפועלים תמורת כמה מיליוני שקלים
ספטמבר - רכישת "מאיה מיקור חוץ וייעוץ" תמורת כמה מיליוני שקלים
אוקטובר - רכישת E4D תמורת כמה מיליוני שקלים
2019 - רכישת חברת Automat IT
2020 :
ינואר - רכישת חברת הדיגיטל Pionet
ספטמבר - מלם תים רכשה את ראשים – תכנון וביצוע מערכות מידע
אוקטובר - רכישת 70% מאדיוסיסטמס
2021 - רכישת חברת Alterno
2022 - רכישת חברת סינריון
חברות-בת וחברות מוחזקות

חברות עיקריות בתאגיד:
מלם מערכות - תוכנה ופרויקטים
תים נטקום - משמשת כאינטגרטורית לפתרונות לתשתיות תקשורת ו-IP. מיישמת ומטמיעה טכנולוגיות של חברות תקשורת גדולות, דוגמת סיסקו.
מלם שכר - שירותי ניהול משאבי אנוש ושכר. מספקת שירותי חישוב ותשלום שכר ל–100 אלף עובדי המדינה, עוד מאז שהייתה יחידת סמך ממשלתית.
קומטק - פתרונות מחשוב לחברות ולסוכנויות ביטוח
אומניטק - שיווק ומכירה של מחשבים וציוד היקפי
הערות שוליים

1 2 3 4 5  מלם תים: נתונים כספיים באתר מאי"ה.
↑  מלמ תים אודות
↑  שלומי גולובינסקי, המוסדיים במלם נגד גד זאבי, באתר TheMarker‏, 2 בפברואר 2001
↑  11 מיליון ל"י משקיעה "כלל" "בתמכין מחשבים", דבר, 23 באפריל 1971
↑  מחשב בורוז לבנק המזרחי המאוחד בע"מ, דבר, 5 באוגוסט 1974
↑  אודי נחשון, יתרון לכלל מחשבים בתחרות על מיחשוב חברות חביטוח, מעריב, 6 באוגוסט 1990
↑  חברת יוניסיס העולמית הקימה חברה-בת בישראל, באתר גלובס, 2 באוגוסט 1999
1 2  גיא גרימלנד, שלמה אייזנברג לא מוכן להסתפק בישראל, באתר TheMarker‏, 17 בפברואר 2008
↑  עמנואל תימור, ‏אחרי הנחה של " במחיר הצליחה TTI לגייס בוול-סטריט 12.5 מיליון ד', באתר גלובס, 5 בדצמבר 1996
↑  ניר צליק, TTI מסיימת את דרכה העצמאית: Teoco תרכוש את החברה תמורת 58 מיליון דולר, באתר TheMarker‏, 15 ביוני 2010
↑  תים קנתה מאוסיף 7,720 מ"ר משרדים בפ"ת ב-12.25 מיל' ד', באתר גלובס, 17 בפברואר 1997
↑  שלמה פרידמן, ‏מלם מערכות רוכשת את פעילות ג'ון ברייס ב-27 מיליון שקל, באתר גלובס, 19 באפריל 1999
שי שלו, ‏קבוצת עזרא הראל: "כשנכנסנו לג'ון ברייס אמרו שאנחנו פסיכים", באתר גלובס, 19 בדצמבר 1999
↑  ניר גולדברג, ‏תים תרכוש את בית התוכנה אלמוג מהחברה הבת אומניטק, באתר גלובס, 14 בדצמבר 2000
↑  אסף מליחי, מלם רוכשת את פעילות ריאליטי ב-11.5 מיליון שקל, באתר ynet, 21 במאי 2007
↑  גיא גרימלנד, עכשיו זה רשמי: מלם-תים רוכשת את פעילות התקשורת של נטקום מלוני הרציקוביץ ב-11 מיליון ד', באתר הארץ, 15 בינואר 2008
↑  אור הירשאוגה, מלם-תים רוכשת את SRL ב-15 מיליון שקל, באתר TheMarker‏, 13 ביוני 2010
↑  שמוליק שלח, ‏מלם-תים רוכשת 50% מאלטל של קוליץ ב-35 מ' ש', באתר גלובס, 8 בפברואר 2011
↑  מלם תים רוכשת מבנק הפועלים את ה-IT לתפעול קופות גמל, באתר אנשים ומחשבים, אוקטובר 2017
↑  מלם תים רכשה את מאיה מיקור חוץ במיליוני שקלים, באתר אנשים ומחשבים, אוקטובר 2017
↑  מלם תים רכשה את E4D תמורת מיליוני שקלים, באתר אנשים ומחשבים, אוקטובר 2017
↑  יוסי הטוני, מלם תים רכשה את Automat IT במיליוני שקלים, באתר אנשים ומחשבים, ‏2019-07-16
↑   שלי אפלברג, מלם תים רוכשת את פיונט ב-15 מיליון שקל, באתר TheMarker‏, 23 בינואר 2020
↑   שלי אפלברג, מלם תים מנצלת את משבר הקורונה לביצוע רכישה נוספת - הפעם של חברת ראשים, באתר TheMarker‏, 24 בספטמבר 2020
↑   שלי אפלברג, עסקה נוספת למלם תים: רוכשת 70% מאדיוסיסטמס פרויקטים תמורת 39 מיליון שקל, באתר TheMarker‏, 1 באוקטובר 2020
↑  מלם תים רוכשת את Alterno, באתר וואלה, 19 באפריל 2021
↑  שירי חביב ולדהורן, ‏מלם תים משתלטת על סינריון באמצעות הלוואה של 48 מיליון שקל, באתר גלובס, 3 ביולי 2022
↑   טלי חרותי-סובר, למדינה אין מושג איך לחשב את המשכורות לעובדיה - וחברה פרטית מרוויחה בגדול, באתר TheMarker‏, 2 במאי 2015
תבנית:מדדי הבורסה לניירות ערך בתל אביב
אלוני חץ

|  נתונים כלליים |
| --- | --- |
 סוג:  חברה ציבורית
 בורסה:  הבורסה לניירות ערך בתל אביב
 סימול:  אלחץ
 מייסדים:  נתנאל אלוני ונתן חץ
 תקופת הפעילות:  1989–הווה (כ־36 שנים)
 מיקום המטה:  רמת גן 
 שליטה בחברה:  נתן חץ
 ענפי תעשייה:  נדל"ן
 מוצרים עיקריים:  השכרה וניהול נדל"ן
 שווי שוק:  7.00 מיליארד ש"ח (26 בינואר 2025)
 הכנסות:  2.00 מיליארד ש"ח (2023)
 רווח תפעולי:  422 מיליון ש"ח (2023)
 רווח:  הפסד של 2.15 מיליארד ש"ח (2023)
 הון עצמי:  11.1 מיליארד ש"ח (2023)
 סך המאזן:  38.7 מיליארד ש"ח (2023)
 יו"ר:  אבירם ורטהים
 מנכ"ל:  נתן חץ
  
 www.alony-hetz.com
 
אלוני-חץ נכסים והשקעות בע"מ היא חברת נדל"ן ישראלית השולטת בחברות "אמות השקעות" וב"אנרג'יקס אנרגיות מתחדשות" החברה נסחרת בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
היסטוריה

אלוני חץ נוסדה בשנת 1989 על ידי נתנאל אלוני ונתן חץ לצורך השקעות נדל"ן. בשנים הראשונות התמקדה בהשקעות נדל"ן בנכסים מניבים בבריטניה. בנובמבר 2004 מכרה החברה את כל נכסיה בבריטניה תמורת 1.8 מיליארד ש"ח וברווח של 345 מיליון ש"ח, ובהמשך השקיעה בנכסים מניבים בארצות הברית, בקנדה ובשווייץ.
בשנת 1993 החלה החברה להיסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב ובשנת 1996 נכנס אליה מוזי ורטהיים כשותף.
בשנת 2005 רכשה חברת אלוני חץ 80% ממניות אמות השקעות.
בספטמבר 2007 רכשה אלוני חץ נתח של כ-4% בחברת הנדל"ן של קבוצת פירלי האיטלקית, תמורת 365 מיליון שקל. אולם בעקבות פריצת המשבר הכלכלי העולמי (2008), נאלצה למחוק את רוב ההשקעה.
בעבר החזיקה גם בשליטה בחברה הציבורית "עוגן נדל"ן מניב בע"מ", שבעלותה שלושה בנייני משרדים ובניין מתחם בית החולים אסותא ברמת החייל. בנייני משרדים ומסחר בפארק המדע קריית ויצמן ובקריית אריה. "עוגן נדל"ן" נמכרה לחברת ישרס, שבעקבות הצעת רכש מחקה אותה מהמסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב בשנת 2015. בספטמבר 2022 רכשה החברה שלושה בניינים בקיימברידג', בריטניה, בכ-180 מיליון לירות שטרלינג (כ-700 מיליון ש"ח).
במהלך אוקטובר 2024, אקוויטי פייננס בבעלות המיליארדר אהרון פרנקל נכנסה להשקעה בחברה, ומחזיקה במניות ואופציות של כ-13.5%.
נכסים עיקריים של החברה

אנרג'יקס אנרגיות מתחדשות
אמות השקעות
Carr Properties
PSP Swiss Propertyמגדל תוצרת הארץ (1 ToHa), תל אביב