stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חאסי (עם)

| --- | --- |
נשים בלבוש חגיגי
נשים בלבוש חגיגי
 אוכלוסייה
 1.4 מיליון (2011)
 ריכוזי אוכלוסייה עיקריים
 הודו הודו בנגלדש בנגלדש
 שפות
 חאסי
 דת
 נצרות אנימיזם
החאסי (באנגלית: Khasi) הם קבוצה אתנית במדינות מגהלאיה ואסאם, בצפון מזרח הודו וכן בחלקים מסוימים של בנגלדש. החאסי מקיימים מסורת מטרילינאלית. מספרם של נאמד בכ-1.4 מיליון, רובם נוצרים, כ-15% מחזיקים רק בדתם המסורתית והיתר בני דתות שונות. הם בין העמים המעטים דוברי שפות אוסטרו-אסיתיות בדרום אסיה.
אנשי החאסי הם הקהילה הגדולה ביותר (כ-48%) במדינת מגהלאיה וחלקם בחלק המזרחי של המדינה הוא 78.3%.
היסטוריה > המיתולוגיה על מוצא העם החאסי

על פי המיתוס "קי חנאטונג אוּ איניוּטרֶפּ" (Ki Khanatong U Hynniewtrep), אנשי חאסי גרו בשמים, שהיו מחוברים לארץ באמצעות עץ ענק. בבקרים הם ירדו לארץ באמצעות העץ הענק ומעבדים את שדותיהם ועם ערב היו מטפסים חזרה לשמיים. כוח רֶשע הצליח לפתות אותם לכרות את העץ ומאז נענשו בני 7 החמולות (מתוך 16) שכרתו את העץ והם נשארו בארץ. היתר נמצאים בשמים.
מיתוס דומה "קי הינניוּ הא טביאן" (Ki Hynniew Ha Tbian) שפירושו "השבע שלמטה" מספר שבימים עברו, כאשר האנושות חיה בטוהר ובתמימות, השמים והארץ היו מחוברים בסולם. מאוחר יותר, הרוע מצא מקלט בלב האדם ולכן הסולם הוסר ובני שבע חמולות נשארו על הארץ. המיתוס הזה טוען שהסולם עמד על גבעת "סופֶטבּנֶנג" (Sohpetbneng), שפירושו: "טבור השמים".
על פי המיתוסים מאז ומתמיד אנשי החאסי מתייחסים בקדושה לטבע שסביבם ובפרט לעצים, כי הם הביטוי האלוהי על פני כדור הארץ והרס הטבע והעצים, משמעותו ניתוק הקשר שלנו עם האלוהי.
היסטוריה > העידן המודרני

עד המאה ה-18 היו באזור של מדינת מגהלאיה 3 ממלכות עצמאיות: ג'אינטיה (אנ'), גארו (עם) (אנ') והממלכה החאסית שכללה 25 שבטים עצמאיים.
1765: הבריטים הגיעו לאזור וממלכת החאסי הפכה לחלק מהאימפריה הבריטית. השווקים והמסחר בעיר סילט היו חשובים לכלכלה הבריטית והם ביקשו לסלול נתיב תחבורה שיחבר את עמק ברהמפוטרה עם סילט, דרך אזור החאסי. לצורך הסלילה הבריטים הביאו לאזור החאסי מספר רב של זרים ובנוסף כפו על אנשי חאסי לשמש כפועלים. החאסי התנגדו לאיבוד עצמאותם ופגיעה באדמותיהם ובטבע. הם החלו לפעול נגד הבריטים והפריעו לסלילת הכביש. תנועת ההתנגדות גדלה עד לכדי להתקוממות נרחבת של החאסי נגד הממשל הבריטי באזור.
1790: הבריטים תגברו את כוחם באזורי החאסי כדי לבלום את הפעילות נגדם. הם דיכאו את המרד, הטילו אמברגו כלכלי על ממלכת חאסי, שרפו את כפריהם והפסיקו את המסחר בסחורות של החאסי בשוקי סילט. המלחמה נמשכה לסירוגין עד שנת 1833, שבה המרד דוכא לחלוטין.
1829: ב-4 באפריל קבוצה של כ-500 לוחמי חאסי הרגו שני קצינים בריטים ו-60 חיילים הודים, בשל התבטאות של איש צבא בנגלי שאיים על אנשי חאסי, שבחסות הבריטים יכניעו אותם ויכפו עליהם לשלם מיסים. הבריטים פתחו במלחמה לכיבוש "גבעות חאסי" ומולם התייצבו להילחם לוחמי חאסי חמושים בקשתות וחצים ובכמה מוסקטים ובראשם מלכם טירות סינג (אנ') ראה להלן) משנחלו תבוסה, הם פנו ללוחמת גרילה, שנמשכה כארבע שנים. הבריטים הצליחו להרוג את טירות סינג והמרד תם.
1837: נסלל כביש המחבר בין קולקטה לעמק ברהמפוטרה שעקף את אזור החאסי, דבר ששיפר את היחסים בין הבריטים לממלכת החאסי. בשנת 1862 נחתמו הסכמים לסיום הסכסוך שהעניקו לחאסי אוטונומיה ופטרו אותם מתשלום מיסים לבריטים. במקביל פותחה כתיבת השפה (ראו להלן) והחלו שינויים תרבותיים משמעותיים בממלכת החאסי. השינויים כללו ירידה בפופולריות של התרבות המסורתית, הוחל חינוך חובה לילדים, נרשמה רווחה כלכלית לפרט לקהילה ונישואי תערובת נתקלו בפחות עוינות.
1947: הודו קיבלה את עצמאותה ואזור חאסי הוכרז כאוטונומיה, כחלק ממדינת אסאם.
שפה

שפת החאסי היא חלק ממשפחת השפות האוסטרו-אסיאתית. מחקרים מצביעים על כך ששפת החאסי היא חלק מקבוצת השפות מון-חמר (Mon-Khmer group) והייתה ללא כתב. לשפה יש ניבים רבים, העיקרי התפתח באזור שראפונג'י (אנ'). לעיתים ההבדל בין הניבים משמעותי ודברי אדם מאזור מרוחק, אינם מובנים לדוברי השפה ממקום אחר. מסיונרים, בחסות בריטניה, ניסו להשפיע על החאסי, לאמץ את הכתב הבנגלי אך הניסיון נחל כישלון. בשנות ה-40 של המאה ה-19, הכומר, המיסיונר תומאס ג'ונס (אנ') הציע לחאסי את הכתב הלטיני שהתקבל על ידם בברכה וכך נכתב שפת החאסי. למעשה, כך החל החינוך המודרני בקרב החאסי.
המיסיונר ד"ר ג'ון רוברטס (John Roberts), תרגם לשפת החאסי חלקים מהברית הישנה ומזמורי תפילה נוצריים וכן היה שותף להקמת כתב העת החאסי הראשון. הוא מכונה: "אבי ספרות החאסי".
שמות העצם של חאסי הם מגדריים, עם 'u' לזכר ו-'ka' לנקבה. ההבחנה ניכרת בשפה היומיומית ובשמות מוסדיים במגהלאיה, כמו "Ka State Bank of India".
מאז 2005 שפת החאסי היא שפה רשמית בכמה מחוזות בתוך מגהלאיה. ארגון אונסק"ו קבע שהשפה בסכנת הכחדה ובשנת 2012 הם ביטלו את האזהרה.
דמוגרפיה

על פי מפקד האוכלוסין של הודו בשנת 2011, חיו במדינת מגהלאיה מעל 1.41 מיליון בני העם החאסי במחוזות הבאים:
מזרח גבעות חאסי (אנ')
מערב גבעות חאסי (אנ')
דרום מערב גבעות חאסי (אנ')
רי-בהוי (אנ')
החלק המזרחי של מערב גבעות חאסי (אנ')
מערב ג'אינטיה (אנ')
מזרח ג'אינטיה (אנ')
אסאם
במחוז סילט בבנגלדש, חיים כ-85 אלף אנשי חאסי.
באסאם הגיעה אוכלוסיית החאסי ל-35 אלף איש.
דמוגרפיה > שבטים

בשנת 1952 החאסי הוכרו כ"עם" בחוקת הודו. בחאסי יש 4 שבטים עיקריים:
חינריאם (Khynriam): הקבוצה הגדולה ביותר בעם החאסי המתגוררת בעיקר ברמת שילונג, בגבעות חאסי (אנ').
פנאר (אנ'): חיים באזורים הגבוהים של מחוז ג'אינטיה, בחלק המזרחי של מדינת מגהלאיה.
וואר (War): חיים על המדרונות הדרומיים והמערביים של גבעות חאסי, לכיוון בנגלדש.
בואי (Bhoi) חיים בגבעות הנמוכות מצפון ומצפון-מזרח לגבעות חאסי וג'אינטיה לכיוון עמק ברהמפוטרה.
כל אחד מההשבטים, מושפע מההיסטוריה, מהסביבה שבה היא חיה ומעמים וא שבטים אחרים שחיים סביבה. לכל תת-קבוצה יש דיאלקט משלה (ולעיתים יש בהן גם תת-דיאלקטים. ראה להלן), פרקטיקות תרבותיות ומנהגים מסורתיים וכן תהליכי מודרניות, התורמים למגוון התרבותי העשיר של העם החאסי.
כל שבט מורכב מחמולות (Kur) שהחשובות ביניהן הן: לינגודון (Lingodon), חרקונגור (Kharkongor), דיינגדול (Diengdol), סוחלט (Sohkhlet), מרבאנינג (Marbaning), שימליה (Shimlieh). החמולה היא גרעין החיים של הפרט, אך החמולות קשורות יחד בקשרים חזקים של דת, פולחן אבות וטקסים.
דמוגרפיה > גנטיקה

על פי מחקר גנטי בשנת 2007, אנשי החאסי של Meghalaya נושאים בסביבות 72.8% Haplogroup O, 10.8% Haplogroup F, 6.5% Halpogroup H ו-4.4% Haplogroup P.
דמוגרפיה > שיעור פריון

על פי מחקר משנת 1998-99 של "סקר בריאות המשפחה הלאומי של הודו" (NFHS), לחאסי היה (יחד עם עוד שתי קבוצות אתניות), שיעור פריון כולל הגבוה ביותר בהודו, 4.57.
מטרילינאליות

משפחה היא היחידה החברתית הקטנה ביותר בחברה החאסית. הקו הירושה והייחוס הוא נשי. לאחר הנישואין החתן עובר לגור אצל בבית משפחת כלתו והופך לחבר בשבט שלה. משפחה מורכבת מהסבתא, בתה, בעליהם וילדיהם. הבת הצעירה שכינויה: "קא חדוּה" (Ka-Khadduh) היא בעלת התפקיד החשוב במשפחה. היא אחראית על ביצוע הריטואלים והטקסים הדתיים המשפחתיים והיא זו שזכאית לחלק הגדול ביותר של רכוש המשפחה.
בעם החאסי נהוגה אקסוגמיה ואסור להתחתן עם בן או בת זוג מתוך השבט. החאסים הם מונוגמיים אך בחלק מהשבטים מותר לבעל להחזיק פילגש. במקרה כזה, בבוא העת, ילדיהם יהיו בעלי זכויות ירושה על רכוש אביהם כמו ילדיו עם אשתו.
הדוד מצד האם אחראי על חינוך הילדים ונחשב ל"כמעט אב". הוא אחראי על ניהול רכוש המשפחה ומסייע בביצוע טקסים חברתיים חשובים.
מטרילינאליות > נישואין

הורי הצעיר מגישים הצעה להורי הצעירה (על פי הצעתו או על דעת עצמם). הורי הצעירה מתייעצים עם בתם ואם התשובה חיובית הם מעבירים את ההסכמה להורי הצעיר ומזמינים אותם לבקר בביתם. נערכת חגיגה של קרובי משפחה וחברים, מתקיימים כמה טקסים דתיים הכוללים קורבנות של עופות או חזירים ולאחר החגיגה הבעל נשאר עם אשתו.
על אף מעמדן של הנשים, אישה חאסית פנה לבעלה במילה "אדון" (Lord).
דת מסורתית

דתם של אנשי החאסי נקראת "קא ניאם חאסי" (Ka Niam Khasi). הם מאמינים ב"בורא עליון" (U Blei Nongthaw) האחראי על הבריאה ועל סדר היקום. אלוהות זו מתאפיינת באומניפוטנציה וידע אינסופי שרחוק מכל צורה, מכל תכונה אנושית ומכל העניינים היומיומיים ולכן אין שום אפשרות לתקשר עמה. אנשי החאסי מקיימים אינטראקציות רוחניות עם אלוהויות "פחותות", באמצעות ותיווך של הרוחות ואבות קדמונים.
דת מסורתית > אלוהויות

הפנתאון החאסי כולל כמה אלוהויות, שלכל אחת מהן יש אישיות, תחומי אחריות וסיפורים שונים. ביניהם:
"קא בליי סינשאר" (Ka Blei Synshar): אלת העושר והשגשוג. תופסת מקום משמעותי באמונת החאסי והיא נקראת לברכות של שפע והצלחה במאמצים, במיוחד אלה הקשורים לחקלאות ולמסחר. טקסים המוקדשים לאל זו כוללים מזון ושתייה.
"אוּ רינגקיוּ אוּ באסה" (U Ryngkew U Basa): האלוהות השומרת על האש והאח הביתית ואחראית, באמצעות החום, על רווחת הבית, אחדות התא המשפחתי והקהילתי. בבית של אנשי חאסי, האח החם הוא מרכז הבית, לא רק כמקום פיזי לבישול, אלא מקום גם מקום ההתאספות של המשפחה ולכן הוא מקודש.
"ליי שילונג" (Lei Shyllong): האלוהות שעל שמה נקראת שילונג - עיר הבירה מגהלאיה, היא מגן רב עוצמה על הארץ והאנושות מפני אסונות ואיומים חיצוניים.
דת מסורתית > פולחן אבות

אנשי החאסי מאמינים שרוח אבותיהם נשארת פעילה, ביקום מקביל (ממלכה), מתעניינת במה שקורה עם צאצאיהם ויכולות להשפיע על העולם החומרי, כמו הגנה, רווחה, הצלחה והדרכה. רווחת פרט או משפחה מיוחסת לטובת אבותיה וחוסר הצלחה, או מזל מיוחסים לחוסר שביעות רצון של רוח האבות. הפולחן מכבד את הרוחות ובכך הם מובטחת הרמוניה בין החיים למתים וכן התנהלות הפרט תהיה אתית כדי לכבד את האבות. הרצון לשמור על חסדם של האבות מעודד דבקות בנורמות ובערכים הקהילתיים.
על אודות הפולחן, טקסים ופסטיבלים - ראו להלן.
דתות אחרות

במאה ה-19 נחשפו אנשי החאסי לפעילות מיסיונרים נוצרים ובשנת 1891 הופץ תרגום הראשון של התנ"ך לשפת החאסי. על פי מפקד שנערך בשנת 2011 רק כ-15% מאנשי החאסים נשארו דבקים באמונתם המקורית. ניתן להסביר את התנצרותם המהירה של אנשי החאסי, בכך שגם דתם הילידית היא מונותאיסטית
| דָת | אוּכְלוֹסִיָה |  % |
| --- | --- | --- |
| נוצרים  | 1,173,693 | 83.14% |
| קא ניאם חאסי | 217,488 | 15.41% |
| הינדו  | 10,302 | 0.73% |
| בודהיסטים  | 1,803 | 0.12% |
| מוסלמים  | 1,689 | 0.11% |
| אתאיסטים  | 6,800 | 0.49% |
| סה"כ | 1,411,775 | 100% |
רוב המוסלמים מתגוררים בעיר שילונג ב-3 בפברואר 2019 הופץ הקוראן, לראשונה בשפת חאסי.
דתות אחרות > אינטגרציה בין הדת החאסית לדות אחרות

על אף הלחצים של דתות גלובליות, פולחן האבות נותר חלק משמעותי בעולם הרוחני של העם החאסי, שכן היא מסתגלת, מתפתחת ומשלבת ובהשקפת עומם של החאסי. פולחן האבות ממחיש את לכידותה וחוסנה של הקהילה, ואת הקשר העמוק שלה למורשת ולעולם הטבע.
אנשים ידועים

טירות סינג: מלך החאסי ומי שעמד בראש לוחמיו נגד הבריטים, בין השנים 1835-1829. עם קשתות וחצים אולי היה מסוגל לנצח את הבריטים ולכן עבר למלחמת גרילה ארוכה. הבריטים הרגו אותו ב-17 ביולי 1835 ובמדינת מגאליה, זהו תאריך זיכרון חשוב: "יום טירות סינג".
ניקולס רוי (אנ') - הכומר ג'יימס ג'וי מוהאן ניקולס רוי (1959-1884): חבר האספה המכוננת של הודו. אבי התוכנית השישית של החוקה של הודו שהקימה מועצות מחוזות אוטונומיות באזורים שבטיים בצפון-מזרח הודו.
מאכלים

בכל צפון-מזרח הודו המטבח עשיר במרכיבים מקומיים, טריים ועונתיים. המטבח החאסי הוא מינימליסטי והם משתמשים במעט תבלינים, כמו: בצל, ג'ינג'ר, משחת שומשום, משחת דגים מותססים, כורכום ושמן חרדל.
המזון הבסיסי, בכל ארוחה הוא אורז.
ירקות: תפוחי אדמה, בטטה, שעועית, סוגים שונים של דלעת וכן עלים ירוקים מקומיים.
בשר: לרוב מבשלים חזיר. המוסלמים אוכלים עוף, בקר ובשר כבש.
פירות: בננות, אננס, תפוזים, פפאיה, מנגו וכן גרגרי בר.
מאכלים > מנות אופייניות

"גָ'אדוֹה" (Jadoh) בשפת החאסי 'Ja' פירושו אורז ו-'Doh' פירושו בשר. הבישול הוא עם שומן החזיר עצמו.
"ג'אדוה סנאם" (Jadoh snam): אורז ובשר מבושלים עם שמן ודם חזיר.
"דוהניונג" (dohneiiong): בשר חזיר מבושל עם שומשום שחור.
"דוֹה-חיליה" (Doh-Khlieh): בשר חזיר מעושן ומוקפץ על מחבת עם בצל וג'ינג'ר.
מאכלים > משקאות

אנשי חאסי נוהגים להתסיס בעצמם בירת אורז "קיאט" (Kyat). כיום נמצאת גם בחנויות. בירה זו מועדפת על החאסי (מכל הבירות האחרות שעל בסיס אורז מותסס) בשל אחוז האלכוהול הנמוך יחסית וטעמו המתוק וחמצמץ.
השמוש בבירה מאורז הוא חובה בכל אירוע טקסי ודתי.
ביגוד ותלבושות

התלבושת המסורתית של אנשי החאסי מתוארת על ידם כ"מפואר, מכבד, אך צנוע (i shongkun bad i Don burom).
בעבר, הגברים לבשו "ג'ימפונג" (Jymphong), או מעיל ארוך ללא שרוולים ללא צווארון, עם חגורה. במחצית השנייה של המאה ה-20, רוב הגברים במגהלאיה אימצו את ביגוד מערבי פשוט, אך בטקסים ואירועים חגיגיים, הם הם לבושים בג'ימפונג עם יריעת בד צבעונית - "דוטי" למותניהם.
הנשים ממשיכות ללבוש תלבושות אתניות מסורתיות: חולצה וחצאית "ג'אינסֶם" (Jainsem) ארוכה (עד הקרסוליים), רפויה ומעל היא עוטה על גופה בד כותנה משובץ וקושרת את שני הקצוות של על כתף אחת.
בטקסים או באירועים מיוחדים האשה לובשת מעל - "ג'ימפיאֶן" (Jympien), חתיכה ארוכה של בד משי צבעוני שנקשרת בכתפיים ותלויה רפויה עד מתחת לברכיים ובנוסף צעיף ראש - "טאפמוחליה" (Tapmohkhlieh). ועליו כתר.
עדיים

תליון שנקרא "קינג'רי קסיאר" (Kynjri Ksiar), עשוי מזהב 24 קראט.
מחרוזות חרוזי אלמוגים אדומים עבים, פאילה (Paila).
מלאכת יד

כל העמים והשבטים במגה לאיה מפורסמים במלאכת האריגה. נשות ואנשי חאסי ידועים באריגת מחצלת קנים בשם טליינג (Tlieng) שניתן להשתמש בהן עשרות שנים מבלי שיתבלו.
באזור שבו מתגוררים רוב אנשי חאסי יש מרבצי עפרות ברזל ובעבר הם עסקו בהפקת ברזל ובייצור סכינים ביתיים, כלים וכן כלי נשק.
מיתוסים ופולחן > יצורים מיתולוגיים

המיתולוגיה של העם החאסי עשירה בסיפורים על יצורים וגיבורים מיתולוגיים:
"אוּ ת'לֶן" (U Thlen): נחש המשנה צורה ומגלם רוע ותאוות בצע. בסיפורי האגדות עליו מזהירים מפני חמדנות והרס של הרמוניה קהילתית.
"מאווביננה" (Mawbynna): דג ענק או יצור דמוי צלופח המאכלס בריכות עמוקות ונהרות ויכול ללכוד ולטרוף בני אדם. הסיפורים אודותיו משמשים לאזהרה מפני הסכנות שבעולם הטבע ועל הכבוד שיש להעניק ל למקורות מים.
"קא לאוביי טינראג'" (Ka Iawbei Tynrai): "הסבתא של המוצא", מקור כל האנושות. היא האם הקדמונית המגלמת את ההיבט האימהי של הבריאה.
"אוּ סְיֶיר לאפאלאנג" (U Sier Lapalang): ציפור מיתית בעלת יופי יוצא דופן וציוציה מקסימים את כל השומע אותם. הציפור מסמלת געגוע, רצונות בלתי ניתנים להשגה, והטבע החולף של הנאות החיים. סיפורים על אודותיה מזהירים מפני הסכנות שבכניעה לפיתויים ועל החשיבות של התמקדות בערכים רוחניים.
"נוֹהקָאליקָאי" (Nohkalikai): אישה שהוטעתה על ידי בעלה השני, הקנאי, לאכול את בשרה של בתה. לאחר שנודעה לה האמת, היא השליכה את עצמה מצוק גבוה. הסיפור כולל נושאים של בגידה, צער והתערבות על טבעית, המשקף רגשות אנושיים ולקחים מוסריים. אנשי החאסי מצביעים על מפלי נוהקאליקאי (אנ') כעל המצוק שממנו קפצה האישה.
מיתוסים ופולחן > פסטיבלים

קא פום-בלאנג נונגקרם (Ka Pom-Blang Nongkrem): פסטיבל דתי להודיה לאל על יבול טוב וכן שלום ושגשוג של הקהילה. הפסטיבל מתקיים מדי שנה במהלך אוקטובר או נובמבר, ליד העיר שילונג במשך חמישה ימים. הטקס כולל הגשת מנחות לאלוהויות ואבות קדמונים וריקודים מסורתיים של גברים ונשים כאחד. הנשים בתלבושות משי צבעוניות עם עיטורי זהב, כסף ואלמוגים כבדים רוקדות במעגל הפנימי של הזירה והגברים יוצרים מעגל חיצוני. הריקודים הם לצלילי מוזיקה של חלילים ותופים. מאפיין חשוב של הפסטיבל הוא "פומבלאנג" (Pomblang) - קורבן עיזים. Ka Syiem Sad, אחותו הבכורה של המלך היא הכומר הראשי והמטפלת בכל הטקסים. הפסטיבל נערך יחד עם המינטרים (השרים), הכוהנים והכוהן הגדול, שם מוענקות מנחות לאבות הקדמונים של החמולה השלטת והאלוהות של שילונג..
רקדנים במהלך הפסטיבל של Shad Suk Mynsiem בשילונגקא שד סוק מינסיים (Ka Shad Suk Mynsiem): פסטיבל ריקוד הלבבות השלווים. פסטיבל הודיה שנתי לרגל בוא האביב. נערך בחודש אפריל, ליד העיר שילונג, ונמשך 3 ימים. גברים ונשים לבושים בלבוש מסורתי, רוקדים לצלילי תופים וחליל ומנחות של אוכל ושתייה מוצעות לאבות הקדמונים ולאלוהויות בצירוף בתקווה לקבל את ברכתם לקציר טוב ולשלום.
בֶּהדינחְלָאם (Behdienkhlam): פסטיבל שמתקיים לאחר תקופת הזריעה ביולי וקשור בעיקר לבקשת ברכות אלוהיות עבור יבול שופע והגנת הקהילה מפני מגפות ומחלות. במהלך הפסטיבל נישאים גזעי עצים למקום מרכזי ולאחר המנחות והתפילות מטבילים אותם בנהר או בריכת מים, כדי לסמל את שטיפת הרוחות הרעות והמחלות. במהלך הפסטיבל מתקיים משחק כדורגל סמלי באמצעות כדור עץ, שעל פי האמונה, נועד לפייס את הרוחות והאלים.
מיתוסים ופולחן > טקסים

"קא שאד שינגוויאנג ת'אנגיאפ" (Ka Shad Shingwiang Thangiap): טקס ריקוד הלוויה, המציין את הכבוד העמוק לנפטרים, האמונה בחיים שלאחר המוות וכן ביטוי לאבל והזיכרון הקולקטיבי של הקהילה.
"קא בם חנה שונונג" (Ka Bam Khana Shnong): טקס משתה קהילתי לציון הלכידות החברתית והאחדות. זוהי ארוחה משותפת של כל חברי הכפר, המסמלת חוזק הקהילה והזהות הקולקטיבית.
טקסים של "מעבר": טקסים לביטוי מעבר משמעותי בחיים, כמו: לידה, התבגרות, נישואין ומוות. לכל אחד מה"מעברים" יש טקס ספציפי, מנחות ופרקטיקות מסורתיות. כך למשל בטקס מתן שמות לילודים מציעים מנחות לאבות קדמונים ומבקשים את ברכותיהם לבריאותו ועתידו של הילד וכן שימשיך נכון את מורשת האבות. בטקסי נישואין מדגישים את חיבורן של שתי משפחות ואת החשיבות של שמירה על שושלת ומורשת.
מיתוסים ופולחן > יערות קדושים

אנשי החאסי מתייחסים ביראת כבוד לטבע ובין היתר זה בא לידי ביטוי בהגדרת היערות בסביבתם כקדושים. אלו יערות עתיקים שבשל היחס המיוחד אליהם, נשתמרו ללא פגע. אנשי החאסי מאמינים שביערות אלו שוכנים רוחות ואלוהויות והם משמשים כקישור חיוני בין העולם האנושי והעולם הרוחני. כניסה ליערות אלו נעשית רק בכפוף לכללים ונורמות מסורתיות מחמירות.
בתים

מדינת מגהלאיה, ממוקמת באזור סיכון גבוה ביותר לרעידות אדמה. כשרעידת אדמה פוקדת את האזור בתים רבים מתמוטטים, ולעומתם, רוב בתי החאסי נשארים עומדים על תלם, בשל החומרים בהם משתמשים ואופן הבניה. מאפייני הבתים:
הבתים בנויים על במות מוגבהות מפני הקרקע, כדי למנוע רטיבות ורקבון בחלקי העץ.
הבתים בנויים בצורת אליפסה, כדי למנוע השפעה של לחצים בפינות. החאסי מתייחסים לצורת הבתים כאל ביצים (כפי שקליפת הביצה מגנה על תכולתה כך הבתים המסורתיים מציעים הגנה על יושבי הבתים).
הגגות עשויים סכך, כך שגם אם יש התמוטטות, אין נפגעים.
הקירות בנויים מרצף של עמודי עץ וביניהם אבן, או לבני בוץ מחופים בטיח סיד.
אין שימוש במסמרים אלא ב "חריצים ולשונות" שמאפשרים פיזור של עומסים סיסמיים.
להקת חופים

| --- | --- |
 מוקד פעילות:  תל אביב, ישראל
 תקופת הפעילות:  1984–1986 (כשנתיים)
 סוגה:  בלדות שירי ארץ ישראל פופ
 חברת תקליטים:  הד ארצי 
 חברים
 משה דץ ליסה לנג חני ליבנה מאיר בנאי איציק בכר
 
להקת חופים הייתה הרכב מוזיקלי ישראלי שפעל באמצע שנות ה-80 של המאה ה-20. ההרכב גובש על ידי המלחין נחום היימן לאחר שחזר משהות בלונדון בשנת 1984. עיקר פעילות ההרכב היה מופע עם שיריו של היימן. הזמרים חברי ההרכב היו חני ליבנה, מאיר בנאי, משה דץ, ליזה קחטן-לנג ואיציק בכר. אריק רודיך שימש כמעבד והמפיק המוזיקלי. על פי זכרונותיו של היימן, ההרכב הופיע יותר מ-250 פעמים בשלוש השנים לאחר הקמתו.
שמה של הלהקה נגזר משמו של השיר "חופים הם לפעמים" שנחום היימן הלחין ונתן יונתן כתב. חני ליבנה ביצעה את השיר במופע בליווי חברי הלהקה האחרים. המופע כלל שירים מצליחים נוספים כגון "נחל תנינים" שאת מילותיו כתב אהוד מנור, "החול יזכור", "שירים עד כאן", "שיר אהבה ישן" ו"תפילת הדייג" שכתב נתן יונתן, "את שומעת" שכתב נתן אלתרמן ועוד. מרבית השירים היו מוכרים לציבור עוד טרם המופע בביצועים אחרים, אולם חלקם, כגון "אנשי הגשם", שכתבה רחל שפירא וביצע במופע משה דץ, זכו להצלחה ומוכרים כיום בזכות הביצוע במופע.
בשנת 2022 שבו כמה מחברי ההרכב חני ליבנה ומשה דץ לפעילות מחודשת של ההרכב, כשאת מאיר בנאי שהלך לעולמו בשנת 2017, החליף דודנו, השחקן והזמר אורי בנאי.
הערות שוליים

↑  נחום היימן, "הולך וחוזר הביתה", בתוך אוטוביוגרפיה, האתר הרשמי של נחום (נחצ'ה) היימן.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299461605171  MusicBrainz: d643b2be-c132-4235-9099-4288f5043df8  VIAF: 137744597   WorldCat (עם VIAF): 137744597
חוק התארים 1963

| --- | --- |

 פרטי החוק
 מדינה:  הממלכה המאוחדת
 גוף מחוקק:  הפרלמנט של בריטניה
 שטחים שעליהם חל החוק:  הממלכה המאוחדת
 הסכמה מלכותית:  31 ביולי 1963
 תיקונים לחוק:  חוק בית הלורדים (1999)
 סטטוס החקיקה:  תוקן
 
חוק התארים 1963 (באנגלית: Peerage Act 1963) הוא חוק של הפרלמנט הבריטי שמאפשר לאצילים לוותר על תוארי האצולה שלהם והנהיג רפורמה בזכאות לחברות בבית הלורדים.
ויתור על תואר

החוק נחקק כתוצאה משתדלנות של טוני בן שהיה חבר בית הנבחרים הבריטי מטעם מפלגת הלייבור. ב-1960 אביו נפטר והוא ירש ממנו את התואר ויקונט סטרנגייט'. כפועל יוצא הוא איבד את מושבו בבית הנבחרים - מכיוון שאדם בעל תואר אצולה לא יכול להיות חבר בו - והפך אוטומטית לחבר בית הלורדים. בן לא היה מרוצה מכך, וכתוצאה משתדלנותו נחקק חוק שמאפשר לאדם לוותר על תואר שקיבל בירושה.
האציל שמעוניין לוותר על תוארו חייב לעשות זאת בתקופה של שנה לאחר שירש את התואר או אם היה צעיר מגיל עשרים ואחד לעשות כך שנה לאחר שהגיע לגיל הזה. אנשים שירשו תואר לפני חקיקת החוק ומעוניינים לוותר עליו צריכים לעשות זאת בטווח של שנה מחקיקת החוק.
הוויתור על התואר הוא בלתי הפיך ומזמן הוויתור בעל התואר לשעבר ואשתו לא זכאים לעשות שום שימוש בתואר או ליהנות מכל הטבה שנובעת מהחזקת התואר, ובאופן דומה לא חלות עליהם ההגבלות שנובעות מהחזקה בתואר האצולה. כמו כן אי אפשר להעניק לאדם שוויתר תואר אצולה העובר בירושה נוסף. עם מותו של האדם שוויתר התואר עובר לאדם הבא אחריו בסדר הירושה לתואר האצולה שעליו הוא ויתר.
בית הלורדים

מאז האיחוד של ממלכת סקוטלנד וממלכת אנגליה נקבע שלא כל האצילים הסקוטיים יוכלו לשבת בבית הלורדים של המדינה המאוחדת אלא שמספרם יוגבל לשישה עשר, שיבחרו על ידי אצילי סקוטלנד לכהן בבית הלורדים. החוק ביטל את ההסדר הזה והשווה את מעמדם של האצילים בסקוטים בבית הלורדים לזה של האצילים האנגליים והבריטיים.
כמו כן החוק השווה את מעמדן של נשים שירשו תואר אצולה בזכות עצמן (suo jure) למעמדם של עמיתיהן הגברים. קודם לכן נשים שירשו תואר אצולה יכלו לכהן בבית הלורדים.
טוני בן שרצונו לוותר על תוארו שקיבל בירושה הביא לחקיקת החוק
טירנה

פסל סקנדרבג בטירנה על רקע מסגד אטהם ביי, מגדל השעון ומגדל TID
טירנה (באלבנית: Tiranë) היא עיר הבירה והעיר הגדולה ביותר ברפובליקה האלבנית. היא נוסדה בשנת 1614 על ידי סולימאן פאשה ברגיני, והפכה לבירת אלבניה בשנת 1920.
רוב תושבי טירנה הם מוסלמים.
מקור השם

ישנן מספר תאוריות למקור שמה של העיר:
מהמילה "טראנדה" ביוונית ולטינית, אזור.
מהמילה "טירקאן", המילה בה השתמש ההיסטוריון הביזנטי מהמאה ה-6, פרוקופיוס, לטירה שנבנתה במאה הראשונה לספירה, על הר דייטי, שהריסותיה עוד נמצאות במקום.
מהמילה "טיירוס", שפירושה ביוונית הוא מחלבה, המתייחס לעובדה שרועי צאן רבים הגיעו לטירנה כדי לסחור במוצרי חלב.
מהמילה "טירס", האל הטראסי. השבטים הטראסים קראו למקומות רבים על שם אל זה.
הסבר מקובל לפירוש המילה, למרות שנתגלה כמוטעה בסופו של דבר, שטירנה נקראה בידי סולימאן פאשה על שם הבירה הפרסית - טהראן - אות לכך שכבש את פרס במאה ה-17.
עוד פירוש לשם הוא שכשסולימאן פאשה היה בדרכו למיקומה המודרני של טירנה, הוא עבר ליד קשישה ושאל אותה "מה את עושה?". האישה ענתה "פו טיר אן" (ארגה משי).
גאוגרפיה > מיקומה של העיר

41.33 צפון, 19.82 מזרח.
גובהה מעל פני הים: 70 מטרים.
העיר ממוקמת על גדות נהר האיסם.
היסטוריה

האזור בו נמצאת כיום העיר טירנה מיושב מאז תקופת האבן החדשה. לאזור לא הייתה חשיבות מיוחדת בזמנים האילירים והקלאסיים. היו יישובים מדיבאליים באזור פרזה, נדרוק, לאלמי וטירת פטרלה. בשנת 1418, מארלין ברלטי, כומר אלבני קתולי, שהיה הראשון לכתוב את ההיסטוריה של אלבניה, התייחס לאזור בתור "פלנום טייריני", כפר קטן.
הרישומים העות'מאנים הראשונים של האזור, משנת 1431, מראים שבאזור היו כ-2,000 בתים וכ-7,300 תושבים. הרישומים של טירנה משנת 1583, מראים כי באזור היו 2,900 בתים, וכ-20,000 תושבים.
סולימאן פאשה ברגיני, שליט מקומי, בנה את העיר בשנת 1614, ובתוכה מסגד, מרכז מסחרי ומרחצאות טורקיות. העיר מוקמה לאורך נתיב סחר, וחשיבותה גדלה עד לשנותיה המוקדמות של המאה ה-19. במהלך אותה התקופה, המסגד במרכז טירנה, מסגד אדהם ביי, שעוצב על ידי מולה ביי מפטרלה, החל להיבנות. טובי בעלי המקצוע מכול הארץ הועסקו לבנייתו, ולבסוף, בנייתו הושלמה בשנת 1821, על ידי בנו של מולה, שהיה גם אחיין מדרגה שנייה של סולימאן פאשה. לאחר 1816, השליטה על טירנה עברה לידי משפחת טופאני מקרוג'ה.
ב-8 בפברואר 1920, טירנה נבחרה לבירתה הזמנית של אלבניה, שקיבלה עצמאות בשנת 1912, מידי קונגרס לושנייה. העיר קיבלה סטטוס זה לאופן קבוע ב-31 בדצמבר 1925.
דמוגרפיה

בשנת 2005, האוכלוסייה בטירנה הוערכה בכ-585,756 נפש.
בשנת 1703, בטירנה היו כ-4,000 תושבים ובשנת 1820 כ-12,000 תושבים. אוכלוסיית העיר גדלה לכ-30,000 תושבים בשנת 1930 ולכ-70,000 תושבים בשנת 1945, למרות הכיבוש החיצוני ומלחמת העולם השנייה. במהלך שנות ה-50, טירנה עברה גידול תעשייתי מהיר, ואוכלוסיית העיר צמחה לכ-137,000 נפש בשנת 1960.
בסופו של השלטון הקומוניסטי באלבניה בשנת 1991, טירנה עברה את גידול האוכלוסין הגדול ביותר שלה, כשאנשים מהכפר עברו לבירה כדי לחיות חיים טובים יותר. בשנת 1990, בטירנה היו כ-300,000 תושבים, ומאז, שטף גדול של תושבים משאר חלקי המדינה הגדיל את אוכלוסייתה למעל מ-500,000 איש.
דמוגרפיה > דתות

מפקד האוכלוסין מ-2011 הראה שמתושבי טירנה ישנם 59.1% מוסלמים (כולל 3.4% בקטשיה), 11.8% נוצרים (6.4% נוצרים-אורתודוקסים ו-5.4% הם נוצרים-קתולים), ולצדם גם 29.1% "אחרים" (בעיקר שלא הצהירו או חסרי-דת).
אקלים

הטמפרטורה נעה בין 6.7° מעלות צלזיוס בחודש ינואר לבין 23.8 מעלות צלזיוס ביולי.
כמות המשקעים הממוצעת השנתית: 1,200 מ"מ.
כלכלה

כלכלת העיר מתבססת על מוצרי חקלאות וטקסטיל.
אתרים בעלי חשיבות

מסגד אטהם ביי - בנייתו החלה בשנת 1789 על ידי מולה ביי והסתיימה בשנת 1821 על ידי בנו האג'י אטהם ביי.
מגדל השעון - "קולה א-שאטיט" - שנבנה ב-1830.
השכלה

בטירנה נמצאת אוניברסיטת טירנה שנוסדה בשנת 1957, וכן המכון האלבני למדעים.
ספורט

בעיר שלוש קבוצות כדורגל המשחקות בליגת העל האלבנית: אס קיי טירנה, דינמו טירנה ופרטיזן טירנה.
תמונה פנורמית של כיכר סקנדרבג (מימין לשמאל): בית האופרה (היכל התרבות), מלון אינטרנשיונל של טירנה (, הבניין הגבוה בן 15 קומות), המוזיאון הלאומי להיסטוריה ועוד