stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ימת לדוגה

| --- | --- |
החופים הצפוניים של ימת לדוגה
החופים הצפוניים של ימת לדוגה
 מידע כללי
 מיקום:  קרליה ובמחוז לנינגרד שבצפון-מערב רוסיה
 סוג:  ימת מים מתוקים
 מידות
 שטח:  17,891 (ללא האיים) קמ"ר
 נפח:  837 קמ"ק
 גובה:  5 מטר מעל לפני הים
 אורך מרבי:  219 ק"מ
 אורך:  219 קילומטר
 רוחב מרבי:  83 ק"מ
 רוחב ממוצע:  138 ק"מ 
 עומק מרבי:  230 מטר
 ‏עומק ממוצע:  51 מטר
 מידע נוסף
 נהר מזין:  רשימה
 מקור לנהר:  נייבה
 ‏אגן ניקוז:  276,000 קמ"ר
 מדינות באגן הניקוז:  רוסיה, פינלנד
 איים:  660 בשטח כולל של כ-435 קמ"ר
 קואורדינטות:  61°00′N 31°00′E﻿ / ﻿61.000°N 31.000°E﻿ / 61.000; 31.000
 אגן הניקוז של ימת לדוגה
 
ימת לַדוֹגַה (ברוסית: Ла́дога או Ладожское о́зеро (לַדוֹז'שְקּוֹיֲה אוֹזֻרוֹ); בפינית: Laatokka (בעבר: Nevajärvi); בקרלית: Luadogu) היא ימת מים מתוקים בקרליה ובמחוז לנינגרד שבצפון-מערב רוסיה, תוחמת את המצר הקרלי (אנ') ממזרח, לא רחוק מסנקט פטרבורג והיא הימה הגדולה באירופה וה-14 בשטחה בעולם.
גאוגרפיה

בימה כ-660 איים בעלי שטח כולל של כ-435 קמ"ר. רוב האיים, כולל ארכיפלג וולאם, קילפולה וקונבץ מרוכזים באזור הצפוני-מערבי של הימה. ימת לדוגה מתנקזת למפרץ פינלנד בשפך נהר נייבה. הימה ממוקמת כ-40 ק"מ ממזרח לסנט פטרסבורג. שטח פני המים הממוצע שלה 17,600 קמ"ר - בלעדי איים, אורכה 219 ק"מ, רוחבה הממוצע 51 ק"מ ועומקה הממוצע 51 מ'. העומק המרבי שלה, בנקודה מערבית לאי ולעם, הוא 230 מטר.
הימה נגישה לניווט כחלק מנתיב המים וולגה-בלטי המחבר בין הים הבלטי לנהר הוולגה וכחלק מתעלת הים הלבן-הים הבלטי המחברת את הים הלבן לים הבלטי. תעלת לדוגה (אנ') עוקפת את הימה מצדה הדרומי ומחברת בין הנייבה לנהר סוויר (אנ') על מנת להימנע מהפלגה בסער מימיה של הימה.
אגן ניקוז

באגן הניקוז של ימת לדוגה כ-50,000 אגמים ו-3,500 נהרות הארוכים מ-10 ק"מ. בערך 85% מהמים הנכנסים לימה מגיעים דרך יובלים ופלגים, 13% מגיעים ממשקעים, ו-2% מגיעים ממי התהום.
נהר סוויר מימת אונגה ממזרח בספיקה של 790 מ"ק לשנייה.
נהר וולחוב מימת אילמן מדרום בספיקה של 530 מ"ק לשנייה.
נהר וואוקסה ונהר בורנייה מימת סאימה בפינלנד שבצפון-מערב בספיקה של 540 מ"ק לשנייה.
נהר סיאס מדרום בספיקה של 50 מ"ק לשנייה.
נהר אולונקה מאגם אוטוזרו.
היסטוריה

בעקבות מלחמת החורף הגדה הצפונית של האגם כולל העיירה הקרלית לאהדנפויה עברה לברית המועצות. במהלך מלחמת העולם השנייה, כאשר לנינגרד הייתה במצור גרמני מספטמבר 1941 עד מרץ 1943, ימת לדוגה היה חבל ההצלה שחיבר אותו עם שאר ברית המועצות. אספקה וציוד צבאי הובאו לעיר על פני המים והקרח, והחולים והפצועים פונו באותו מסלול.
הערות שוליים

↑  ממוצע בין שטח הקרקעית לשטחה של הימה בחלקה העליון.
↑  ימת לדוגה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550885005171  BNE: XX5396414  BnF: cb119476559 (data)  GND: 4111182-5  LCCN: sh85073903  NKC: xx0078640  VIAF: 625149196284174790808   WorldCat (עם VIAF): 625149196284174790808 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של רוסיה ובנושא ימות ואגמים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יוז'ף גסטי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  2 במאי 1878 טופולצ'אני, סלובקיה 
 פטירה:  4 ביוני 1945 (בגיל 67) דברצן, הונגריה 
 שם לידה:  Gescheit József 
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת אטווש לוראנד 
 תפקידים:  רופא, רופא ריאות, פריבט-דוצנט 
 צאצאים:  אולגה גסטי 
 מספר צאצאים:  2 
 
יוז'ף גסטי (במקור גשייט-Gescheit עד 1906; בהונגרית: Geszti József;‏ טופולצ'אני, 2 במאי 1878 – דברצן, 4 ביוני 1945) היה דוקטור לרפואה יהודי-הונגרי, רופא ראשי, מנהל מחלקה ומנהל בתי חולים, רופא ריאות, יועץ בריאות מלכותי ראשי, פרופסור באוניברסיטה, נושא צלב האבירים של מסדר פרנץ יוזף, אביה של אולגה גסטי (1910–1980) המטולוגית, ביולוגית קרינה.
קורות חיים

יוז'ף גשייט נולד במשפחה יהודית כבנם של הסוחר מארק גשייט ושל עמליה שאכטר. הוא השלים את לימודי התיכון שלו בבית הספר התיכון המלכותי הקתולי בבאנסקה ביסטריצה (1896), ולאחר מכן התקבל לפקולטה לרפואה של אוניברסיטת בודפשט (שמה כיום אוניברסיטת אטווש לוראנד).
בתחילת הקריירה שלו, הוא היה תלמידו של שאנדור קוראני.
בין השנים 1904 לבין 1907 עבד כמתמחה ב"בית ההבראה על שם המלכה ארז'בט" בבודקסי. (מדובר באליזבת, נסיכת בוואריה שהייתה מלכת הונגריה כאשתו של פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה).
במרץ 1907 נפתח בית ההבראה על שם הארכידוכס יוזף, פלטין הונגריה בדיולה, וגסטי נבחר למנהל הכללי הראשון שלו.
בתחילת 1912, הדירקטוריון של האגודה המלכותית של הסנטוריום על שם הארכידוכס יוזף העביר אותו כמנהל הכללי של ה"סנטוריום אוגוסטה" בעיר דברצן.
באוקטובר 1912 מונה כיועץ רפואי לרכבת הממלכתית רכבות הונגריה (מ.א.ב).
במרץ 1918 הוא קיבל את צלב האבירים של מסדר פרנץ יוזף כהוקרה בגין "עבודתו חסרת האנוכיות והיעילה ביותר במאבק נגד השחפת".
בינואר 1932, הוענק לו התואר על ידי עוצר ממלכת הונגריה האדמירל מיקלוש הורטי בגין "עבודתו רבת הערך בתחום שירותי הבריאות הציבוריים במשך רבע מאה", "יועץ בריאות מלכותי הונגרי".
ב-22 ביוני 1932 נבחר גסטי לסגן נשיא "איגוד רופאי הריאות ובתי החולים ההונגריים".
בשנת 1933, בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת על שם אישטוואן טיסה בדברצן (כיום אוניברסיטת דברצן), הוא מונה לפרופסור להוראה בתחום "שחפת ריאתית, תוך התייחסות מיוחדת לטיפול רפואי בבתי הבראה".
בהגיעו למגבלת הגיל ב-1943, פרש. הוא גורש למחנה ריכוז בקיץ 1944, הצליח לשרוד, אך נחלש מאוד ובשנה שלאחר מכן (בסיום מלחמת העולם השנייה) חזר הביתה. מותו נגרם באותה השנה מהתקף לב בשל תלאותיו במחנות הריכוז.
גסטי הובא למנוחות בבית הקברות היהודי בדברצן.
פעילותו המדעית

כבר ב-1930 החל בבדיקות שחפת בבתי ספר בדברצן, ובכך הקדים בהרבה את הרופאים בני דורו. הוא הפנה את תשומת לב הרשויות לבעיות השחפת בדברצן על ידי מתן הרצאות ופרסומים בעיתונים. גסטי מילא תפקיד משמעותי ביותר בהקמת מוסד לטיפול בחולי שחפת וסנטוריום ריאות בדברצן.
משפחתו

אשתו מרגיט סאנטו (1882–1956) הייתה רופאה, רופאה מומחית למחלות ריאה, בתם של מנהל בית הספר אדה סאנטו ושל רוזה האן, לה נישא ב-12 במרץ 1907 בסובוטיצה.
ילדיהם:
אילונה עמליה גסטי (1908–1945), מורה, ניספתה השואה. בעלה הראשון היה פאל בלקאני (1894–1931), היה מנתח כללי, לוטננט של גדוד חיל הרגלים ה-39, בעלה השני היה העורך דין ד"ר אוטו אפשטיין.
אולגה גסטי (1910–1980) המטולוגית, ביולוגית קרינה. בעלה, קארוי קובאץ', היה מהנדס כימי, המהנדס הראשי של "מפעל התרופות דברצן" (כבר לאחר מותו בשנת 1995 רכשה טבע תעשיות פרמצבטיות את החברה. בשנת 2004 שונה שם החברה ל"מפעל התרופות טבע") ולאחר מכן הדובר הראשי של המשרד לסחר החוץ.
עבודותיו ומחקריו

על מחלת מנייר (Meniére) בקשר למקרה נרפא (שבועון רפואי, 1901, 14)
מקרה של גידול בחוט השדרה (שבועון רפואי, 1904, 21–22)
הליכים טיפוליים נהוגים בסנטוריום המלכה ארז'בט (כתב העת הרפואי של בודפשט, 1906, 18–19)
תיאור בית ההבראה יוזף בדיולה. 1907, 3 כתב העת הרפואי של בודפשט)
מה קורה לטוברקולין המיוצר בגוף? (שבועון רפואי 1911, 14)
פוליארתריטיס עגבת חריפה (שבועון רפואי, 1912, 48)
רפורמת שתית המים בבית הספר. (כתב העת הרפואי של בודפשט, 1914, 2)
על הסימפטומים של הפרעות בפתח בית החזה העליון. (שבועון רפואי, 1916, 45–47)
טיפול בשחפת בתכשיר הזהב הנקרא קריסולגן (שבועון רפואי, 1920, 12)
מחקרים על הערך הטיפולי של נוסחת פרידמן. עם ארנה גרובר. (רפואה, 1925, 17)
מחקרים על phthisis cavernous. (רפואה, 1925, 39)
פרסים והוקרה

מדליית מלחמה של הצלב האדום דרג 2 (1916)
צלב הצטיינות מוכתר זהב על סרט מדליית האבירות (1917)
צלב האבירים ממסדר פרנץ יוזף (1918)
לקריאה נוספת

Adatai a Petőfi Irodalmi Múzeum katalógusában (נתוניו במאגרי המוזיאון הספרותי פטפי)
Gergely András: Jeles magyar zsidó orvosok lexikona. Budapest, Makkabi, 2001 (אנדראש גרגיי. רופאים יהודים הונגרים מצטיינים. הוצאת מכבי 2001)
"Dr. Geszti József". Néplap. 2 (123). 1945-06-06.
Gulyás Pál: Magyar írók élete és munkái – új sorozat I–XIX. Budapest: Magyar Könyvtárosok és Levéltárosok Egyesülete. 1939–1944., 1990–2002, a VII. kötettől (1990–) sajtó alá rendezte: Viczián János (פאל גויאש: חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים - סדרה חדשה I-XIX. בודפשט: אגודת הספרנים והארכיונאים ההונגרים. 1939–1944. 1990–2002)
הערות שוליים

↑  Az engedélyt tartalmazó BM rendelet száma/évszáma: 118152/1906. Forrás: MNL-OL 30794. mikrofilm 435. kép 1. karton. Névváltoztatási kimutatások 1906. év 15. oldal 3. sor
↑  Budapesti Orvosi Újság, 1912. október 31. (10. évfolyam, 44. szám)
↑  Budapesti Közlöny, 1918. március 20. (52. évfolyam, 67. szám)
↑  "A kormányzó egészségügyi főtanácsossá nevezte ki Geszti József főorvost". Debreczeni Ujsag. 1932-01-19. p. 3.
↑  Hivatalos Közlöny, 1933. június 15. (41. évfolyam, 12. szám)
↑  Az Ujság, 1907. március 9. (5. évfolyam, 59. szám)
↑  Budapesti Közlöny, 1916. április 8. (50. évfolyam, 81. szám)
יחסי איראן–ארמניה

| יחסי איראן–ארמניה |
| --- | --- |
איראן: ארמניה


איראן: ארמניה
שטח (בקילומטר רבוע)
1,648,195: 29,743
אוכלוסייה
91,781,231: 2,968,413
תמ"ג (במיליוני דולרים)
401,505: 24,212
תמ"ג לנפש (בדולרים)
4,375: 8,157
משטר
רפובליקה אסלאמית תאוקרטית אוטוריטרית: רפובליקה

יחסי איראן–ארמניה הם היחסים הדיפלומטיים שבין איראן לארמניה. למרות הבדלים דתיים ואידאולוגיים, היחסים בין ארמניה לאיראן נותרים לבביים וארמניה ואיראן הן שותפות אסטרטגיות.
שתי המדינות השכנות חולקות במידה רבה היסטוריה ותרבות דומות, והיו לה יחסים במשך אלפי שנים, החל מאימפריית מדי. שטחה של ארמניה של ימינו הפך חלק מאיראן עד שנת 1828, כאשר היא נמסרה בכוח לרוסיה האימפריאלית השכנה בעקבות השלכותיה של מלחמת רוסיה-פרס (1828-1826) וחוזה טורקמנצ'אי שהתקבל. אין סכסוכי גבולות בין שתי המדינות. המיעוט הארמני הנוצרי באיראן, אחת מהקהילות הוותיקות בעולם, נהנית מהכרה רשמית. חשיבות מיוחדת היא לשיתוף הפעולה בתחום אבטחת האנרגיה המפחית את תלותה של ארמניה ברוסיה ויכול בעתיד גם לספק גז איראני לאירופה דרך גאורגיה והים השחור.
סטפן ספאריאן, מהמרכז הארמני למחקרים לאומיים ובינלאומיים, אמר כי "לאור הסביבה הגאו-פוליטית הזו, לארמניה יש את הזכות הלגיטימית לשתף פעולה עם איראן על מנת להבטיח את ביטחונה ... חוץ מזה, לארמניה יש עודף אנרגיה ושוק הייצוא הגדול היחיד שלה. כרגע היא איראן... אז יש גם הרבה אינטרסים כלכליים.
בשל ההיסטוריה המשותפת הארוכה המשותפת, וכיוון שהארמנים נוכחים ילידים באזור צפון-מערב איראן של ימינו במשך אלפי שנים, רבים מהכנסיות והמנזרים הארמנים העתיקים ביותר נמצאים בתוך איראן, כמו מנזר סנט סטפנוס ומנזר סנט תדאוס, בין היתר. ארמניה ואיראן חולקות גם קשרי תיירות ומסחר נרחבים.
רקע > היסטוריה קצרה

איראן וארמניה היו בקשר הדוק מזה אלפי שנים. מאז ימי קדם תמיד הייתה אינטראקציה רבה בין ארמניה העתיקה לפרס (איראן). העם הארמני נמנה עם הקבוצות האתניות הילידות של צפון מערב איראן (המכונה אזרבייג'ן האיראנית), עם אלפי שנים שקלטו שם היסטוריה, בעוד שהאזור (או חלקים ממנו) היווה חלק מארמניה ההיסטורית פעמים רבות בהיסטוריה. רבים מהקפלים, המנזרים והכנסיות הארמניות העתיקים ביותר נמצאים באזור זה של איראן.
ארמניה נכבשה על ידי האימפריה הפרסית פעמים רבות לאורך ההיסטוריה, במיוחד על ידי האימפריות החציוניות, האכמנידית, הפרתית והסאסאנית, ושושלות ספאוויד, אפשריד וקג'אר. בשל הקשרים התרבותיים וההיסטוריים הגדולים, ארמניה נחשבת לעיתים קרובות לחלק מאיראן הגדולה. ארמניה ואיראן נהנות מקשרים תרבותיים והיסטוריים שנמשכים אלפי שנים אחורה.
על הכיתוב של בהיסטון בשנת 515 לפני הספירה, דריוס הגדול אישר בעקיפין כי אורארטו וארמניה הם שם נרדף כשתיארו את כיבושיו. ארמניה הייתה בשליטת אחשדרפן של האימפריה הפרסית במשך תקופה ארוכה. בלי קשר, היחסים בין ארמנים לפרסים היו לבביים.
את הקשרים התרבותיים בין הארמנים לפרסים ניתן לייחס לתקופות הזורואסטריות. לפני המאה ה3 לספירה, לאף שכן אחר לא הייתה השפעה רבה על החיים והתרבות הארמניים כמו פרתיה. הם חלקו מאפיינים דתיים ותרבותיים רבים, ונישואי תערובת בין אצולה פרתית וארמנית היו נפוצים. במשך שתים עשרה מאות נוספות הייתה ארמניה בשלטון הישיר או העקיף של הפרסים.
מה שעכשיו ארמניה המודרנית הופרדה לאחרונה מאיראן על ידי הניצחון הרוסי במלחמת רוסיה-פרס (1826-1828). הפסד זה במלחמת רוסיה-פרס בשנים 1826–1828 במחצית הראשונה של המאה ה-19 גרם לאיראן להפסיק באופן בלתי הפיך את שטחי ארמניה (בין שאר השטחים), שהפכה חלק מתפיסת איראן במשך מאות שנים לרוסיה הקיסרית אושר בחוזה טורקמנצ'אי משנת 1828.לאחר התאגדותה של רוסיה, ארמניה נשארה בתחום הרוסי עד לפירוק ברית המועצות.
רקע > מלחמת נגורנו-קרבאך (1992)

מאמצי גישור שלום חדשים יוזמו על ידי נשיא איראן, אכבר האשמי רפסנג'אני במחצית הראשונה של שנת 1992, לאחר האירועים בחוג'אלי והתפטרותו של הנשיא אזריה עיאז מוטאליבוב. על ידי ניהול דיפלומטיה של הסעות בארמניה ובאזרבייג'ן במשך מספר שבועות, הצליחו דיפלומטים איראניים להביא את נשיא אזרבייג'ן יקוב ממדוב ונשיא ארמניה לבון טר-פטרוסיאן לטהראן לשיחות דו צדדיות ב-7 במאי. הקומוניקט של טהראן נחתם על ידי ממדוב, טר-פטרוסיאן ורפסנג'אני בעקבות הסכמת הצדדים לנורמות משפטיות בינלאומיות, ליציבות הגבולות ולהתמודדות עם משבר הפליטים. עם זאת, מאמצי השלום הופרעו למחרת כאשר הכוחות הארמנים כבשו את העיר שושה ונכשלו לאחר לכידת העיירה לכין ב-18 במאי.
בעוד שאיראן ניסתה לשמור על השלום בין שתי מדינות, הנהגת אזרבייג'ן האשימה את איראן בגיבוי שבשתיקה לארמניה, מה שהביא למתיחות בין אזרבייג'ן לאיראן, והגביר את הקשרים בין ארמניה לאיראן.
איראנים-ארמנים

הקהילה הארמנית באיראן היא אחת הקהילות הארמניות הגדולות והוותיקות בעולם, כמו גם הגדולות במזרח התיכון. למרות שלארמנים היסטוריה ארוכת שנים של אינטראקציה ורקורד חברתי-תרבותי שלובים עם פרס / איראן, הקהילה הארמנית של איראן התעוררה כאשר שאה עבאס העתיק את מקומו מאות אלפי ארמנים מנחיצ'בן, באותה תקופה על הגבול עם האימפריה העות'מאנית השכנה המתחרה., לאזור באיספהאן שנקרא ניו גויפה בראשית המאה ה-17, שנוצר כדי להפוך לרובע ארמני. איראן זיהתה במהירות את המיומנות של הארמנים במסחר. הקהילה הפכה לפעילה בפיתוח התרבותי והכלכלי של איראן.
המיעוט הארמני שנותר ברפובליקה האיסלאמית של איראן הוא עדיין הקהילה הנוצרית הגדולה במדינה, לפני האשורים. הארמנים נותרו המיעוט הדתי החזק ביותר באיראן. הם מונו שני מושבים בפרלמנט האיראני (הגדול ביותר בענף המיעוט הדתי) והם המיעוט היחיד עם מעמד רשמי שומר במועצות האפוטרופוס וההבחנה המועילה. כיום באיראן נותרו כ-150,000-300,000 ארמנים, מחציתם גרים באזור טהראן. רבע מתגוררים באיספהאן, והרובע השני מתרכז בצפון מערב איראן. רוב הארמנים גרים בפרברי טהראן, בעיקר נרמק, מג'ידייה, נדרשה וכו'.
סחר

חשיבות מיוחדת היא לשיתוף הפעולה בתחום אבטחת האנרגיה. צינור המספק גז טבעי איראני לארמניה הושלם לפני שנים רבות. בנוסף, שתי המדינות יישמו גם פרויקטים אחרים של מיליוני דולרים. אלה כוללים הקמת שני מפעלים הידרו-חשמליים על נהר אראקס המסמנים את הגבול הארמני-איראני, קו העברה שלישי במתח גבוה המקשר בין רשתות חשמל וסכרים, בין יתר הפרויקטים.
ביולי 2007 נחתם תזכיר על תחילת מחקרי היתכנות על רעיונות הקמת מסילת ברזל ארמנית-איראנית ובית זיקוק נפט בבעלות רוסית שיעבד את הגולמי האיראני. בנוסף, ממשלות ארמניה ואיראן עבדו על הסכם סחר חופשי דו צדדי שיכול להיחתם עד סוף 2007.
נשיא איראן לשעבר מחמוד אחמדינז'אד צוטט באומרו "הרפובליקה האיסלאמית של איראן מברכת ותומכת בפיתוח קשרים עם ארמניה באזורים שונים, במיוחד בתחום האנרגיה כמו גם תחבורה, ספורט ותיירות."
נפח הסחר בין שתי המדינות גדל ל-200 מיליון דולר בשנת 2009, יחסי הסחר ממשיכים להיות חזקים. לסכום של 300 מיליון דולר עד שנת 2014.
בשנת 2014, שרי האנרגיה האיראניים והארמנים הסכימו על הקמת קו העברת כוח חדש מארמניה לאיראן בהתאם למאמצי שתי המדינות להגביר את קשרי האנרגיה.
ביוני 2015 שתי המדינות הסכימו להתחיל בבניית קו העברת הכוח השלישי. הושלם בשנת 2018. לאחר שהפרויקט יופעל בקיטור, הוא כמעט ישלש חילופי חשמל בין שתי המדינות השכנות.
תיירות

ארמניה ואיראן חולקות קשרים תיירותיים נרחבים. כ-35,000 תיירים איראנים ביקרו בארמניה במחצית הראשונה של 2014, מתוך סך של 495,967 תיירים שהגיעו לארמניה במחצית הראשונה של 2014. זה הראה עלייה של 17.3% לעומת התקופה המקבילה אשתקד. בשנת 2014 איראן דורגה במקום ה4 במספר התיירים הגדול ביותר שמבקרים בארמניה, מאחורי רוסיה (44% מסך התיירים), גאורגיה (28%) והאיחוד האירופי (גרמניה, צרפת, איטליה וסקנדינביה). נכון לשנת 2014 תיירים איראנים הסתכמו בכ־7% מסך התיירים הזרים המבקרים בארמניה.
מספר התיירים האיראנים המבקרים בארמניה נמצא בעלייה מתמדת במשך שנים, ושתי המדינות כבר חשפו תוכניות לחתימה על מזכר בנושא שיתוף פעולה בתחום התיירות.
"איראן היא שוק חשוב עבורנו. המדינה הזו היא לא רק שכנתנו, אלא יש לנו יחסי שכנות טובים איתה, וזה חשוב לתחום." אמר ראש מחלקת תיירות במשרד הכלכלה הארמני, מכח אפרסיאן, יולי 2014.
קשרים תרבותיים

לפרטנית ולפרסית האיראנית הייתה השפעה מילונית ואוצר מילים מסיבית על השפה הארמנית. למעשה, כאשר בלשנים ניסו לסווג את השפה ארמנית בסוף המאה ה-19, הם סיווגו (בטעות) אותה כשפה איראנית.
בשל ההיסטוריות הארוכות המשותפות הארוכות מאוד, ניתן למצוא רבים מהקפלים, המנזרים והכנסיות הארמניות העתיקים בעולם באיראן של ימינו. חלקם הם בין היתר מנזר סנט סטפנוס ומנזר סנט תדאוס.
הנספח התרבותי של איראן בארמניה, רזה אטופי, הודיע כי שתי המדינות הגיעו להסכם ראשוני להכנת סדרת טלוויזיה משותפת. לדבריו, המיזם המשותף יציג את החיים החברתיים והתרבותיים של איראן וארמניה וירחיב את הקשרים הקולנועיים בין שתי המדינות.
כמה מאלפי המנזרים והכנסיות הארמניות בנות המאה העתיקות עד מאה שנים רשומים כבר מספר שנים (מאז 2008) ברשימת מורשת עולמית של אונסק"ו, בשם "אנסמבל המנזרים הארמני של איראן".
ימת חול

נופי ימת החול א-רֻבּע אל-ח'אלי בחצי האי ערב
ימת חול (גם עֶרְג) היא אזור גדול ושטוח למדי של מדבר המכוסה בחולות נודדים, ומאופיין במיעוט צמחייה או בהיעדרה כליל. המונח הלועזי erg מקורו בערבית (עַרְק, عرق; "קרקע חולית") של תושבי הסהרה, שבדומה להרבה מונחים הקשורים למדבר השתרשו בספרות המקצועית, מפני שרוב החוליות בעולם נמצאות בסהרה ובחצי האי ערב.
המונח מתייחס לאזורים מדבריים שמכילים יותר מ-125 קילומטרים רבועים של דיונות, ובהם החול מכסה לפחות 20% מהשטח הכללי. הגדול שבמדבריות העולם הוא מדבר סהרה המתפרש על פני 9,000,000 קמ"ר ומכיל מספר ימות חול. ימת החול הרציפה הגדולה בעולם היא הרֻבּע אל-ח'אלי ('הרֶבע הריק') בחצי האי ערב ושטחה מגיע ל-650,000 קמ"ר. הדעה הרווחת היא שכ-85% מהחול הנייד בעולם נמצא בימות חול שגודלם עולה על 32,000 קמ"ר.
תיאור

ימות חול מרוכזות בין קווי רוחב 20° ל-40° בהמיספירות הצפונית והדרומית, וכוללים אזורים שעוברות בהן רוחות הסחר. ימות חול פעילות, מוגבלות לאזורים שבהם כמות המשקעים עולה על 150 מ"מ בשנה. הגדולות שבהן מצויים בצפון ודרום אפריקה, מערב אסיה ומרכז אוסטרליה. ימות חול ושדות דיונות נוצרים על פי רוב במקומות שופעי חול יבש ומשוחרר כמו ואדיות, דלתה, מישורי הצפה, אגמים שיַבשוּ וחופים. כמעט כל ימות החול הגדולות ממוקמות במורד הרוח ממישורים וערוצי נהר יבשים, שלא יכלו לקיים צמחייה ולכן היו נתונים לסחיפה מתמשכת של הרוח. חול ממקומות כאלו נודד עם כיוון הרוח ונערם לדיונות גדולות במקומות בהם התנועה נחלשת ואף נעצרת בשל חסמים טופוגרפיים. נדידת החול עשויה להרחיק מאות ואלפי קילומטרים ממקום המוצא, ומשך התהליך אורך לפחות כמיליון שנים. כך נוצרו מדבריות חול כגון חצי האי ערב, ימת מורזוק בלוב, 
מדבר סימפסון ומדבר החול הגדול באוסטרליה.
ימות חול מחוץ לכדור-הארץ במערכת השמש

ימת חול היא מאפיין גאולוגי שיכול להימצא על כוכבי לכת בהם האטמוספירה מסוגלת לייצר שחיקה רוחית   חזקה על פני הקרקע למשך תקופות ארוכות ולהביא כך להיווצרותו ולהיערמותו של חול. ידועים כיום שני כוכבי לכת במערכת השמש מלבד כדור הארץ, בהם מצויים ימות חול: נוגה ומאדים, וכן טיטאן, אחד מירחיו של שבתאי.
ראו גם

שחיקה
בלייה
מכתש רוח
משקעים
טנרה
הערות שוליים

↑  "Issaouane Erg, Algeria". NASA Earth Observatory. נבדק ב-2006-05-18.
↑  Spector, Christy (24 בספטמבר 2001). "Soil Forming Factors". NASA Goddard Space Flight Center. אורכב מ-המקור ב-2006-08-28. נבדק ב-2006-05-18. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Glennie, K.W. 1970. Desert sedimentary environments: Developments in sedimentology 14, Enclosure 4. New York: American Elsevier Publishing Co.
↑  Wilson, I. 1971. Desert sandflow basins and a model for the development of ergs. Geographical Journal, v. 137, Pt. 2, pp. 180-199.
ימת חול במרוקו
ימת חול במאדים
ישיבת בני עקיבא לפיד מודיעין

| --- | --- |
סמל הישיבה
אין תמונה חופשית
 ישיבה תיכונית
 מוטו:  אמון בחירה ואחריות
 השתייכות:  מרכז ישיבות ואולפנות בני עקיבא
 תקופת הפעילות:  2001–הווה (כ־23 שנים)
 מייסדים:  הרב אשר כורסיה
 שכבות לימוד:  ז'-י"ב
 בעלי תפקידים
 ראש הישיבה:  הרב שמואל רוזנבלום
 תלמידים
 :  מעל 900
 מיקום
 מיקום:  רח' ראובן 4, מודיעין-מכבים-רעות
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  31°53′12″N 35°00′06″E﻿ / ﻿31.886583333333°N 35.001694444444°E﻿ / 31.886583333333; 35.001694444444
 https://www.ybalm.co.il/
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) ישיבת בני עקיבא לפיד מודיעין (למפת גוש דן רגילה) ישיבת בני עקיבא לפיד מודיעין (למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ישיבת בני עקיבא לפיד מודיעין (למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ישיבת בני עקיבא לפיד מודיעין   he ישיבת בני עקיבא לפיד מודיעיןhe ישיבת בני עקיבא לפיד מודיעיןמפת  __ מודיעין-מכבים-רעות (in English: Modi'in-Maccabim-Re'ut) [‌השפלה וסביבותיה‌]מצפון וממערב: __ מועצה אזורית חבל מודיעין (in English: Hevel Modi'in Regional Council) ממזרח: __ מועצה אזורית מטה בנימין (in English: Mateh Binyamin Regional Council) / רמאללה ואל-בירה (נפה) (in English: Ramallah and al-Bireh Governorate) מדרום וממערב: __ מועצה אזורית גזר (in English: Gezer Regional Council) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ישיבת בני עקיבא לפיד "תורת נחום" מודיעין היא ישיבת בני עקיבא השוכנת בעיר מודיעין והיא הישיבה התיכונית הגדולה ביותר בישראל[דרוש מקור].
רקע

הישיבה הוקמה ב-2001, לאחר דרישה של לימודים תיכוניים-ישיבתיים בעיר מודיעין. ראש הישיבה הוא הרב שמואל רוזנבלום, אשר הוביל את הישיבה לגדילה משמעותית מ-350 תלמידים לכ-1000 תלמידים. סגן ראש הישיבה ומנהל התיכון היה הרב שלום מלול אשר הפך בשנת תשע"ו לראש הישיבה ולאחר שנה עבר לישיבה התיכונית של רשת אמית באשדוד.
הישיבה שייכת לזרם הציונות הדתית, ומשולבים בה לימודי חול ולימודי קודש. הישיבה מוציאה בהוצאה פנימית בתוכנית ייחודית לישיבה, המדגישה לימוד גמרא בעיון ובבקיאות ובתנ"ך בגובה העיניים מתוך ראייה אמונית ותורנית, בלימוד שנקרא "סיירת תנ"ך".
בתחילת דרכה, שכנה הישיבה במבנה של האולפנה במודיעין. לאחר מכן עברה הישיבה למגורים משותפים עם ישיבת ההסדר בעיר. החל משנת 2008 שוכנת הישיבה במבנה עצמאי, אשר השטח הכולל שלה מהווה את השטח הגדול בארץ לישיבה תיכונית.
בישיבה יש כיתות מז' עד יב'.
בשנת תשע"ג נחנך בית המדרש החדש של הישיבה מתרומתו של זליג ונגרובסקי.
יצחק אבוהב (מנורת המאור)

ערך זה עוסק ברב ספרדי, מחבר הספר מנורת המאור. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־13 
 פטירה:  המאה ה־14 
 תקופת הפעילות:  ? – המאה ה־14 
 השתייכות:  רבני ספרד, ראשונים
 תחומי עיסוק:  תנ"ך, תלמוד, הלכה, אגדה, מחשבה, מוסר
 חיבוריו:  "מנורת המאור", "ארון העדות", "לחם הפנים"
 
רבי יצחק אבוהב (ידוע גם כרבי יצחק אבוהב הספרדי או רבי יצחק אבוהב הראשון), הוא דרשן מחכמי ספרד, שחי בראשית המאה ה-14, שכתב את הספר המפורסם "מנורת המאור".
ביוגרפיה

תולדות חייו של ר' יצחק אבוהב אינן מבוררות כל צרכן: שנות לידתו ומותו המדויקות אינן ידועות (לדעת יום-טוב ליפמן צונץ, הוא חי בשנת 1300 לערך) וכך גם באשר למקום מגוריו המדויק. ידוע כי לפרנסתו עסק במסחר וכי את יצירותיו כתב לקראת סוף חייו. עסק רבות בדרשנות, ובדרשותיו הוכיח את הציבור על כך שאינם מחויבים די הצורך ללימוד התורה ומעדיפים נוחות ובילויים על פני לימוד תורה ואילו לומדי התורה העוסקים בפרטי פרטים ובפסקי הלכה דקדקניים אך שוכחים את הכללים והעקרונות של התורה ומשאירים מאחור את האגדה שיש בה הרבה מוסר ומידות טובות.
יצירתו

ידוע על שלשה ספרים שכתב רבי יצחק אבוהב והם: ספרי ההלכה ארון העדות ולחם הפנים וספר המוסר מנורת המאור. שני הספרים הראשונים אבדו ולא הגיעו לידנו, ואנחנו יודעים עליהם רק מהקדמתו של ר' יצחק לספר מנורת המאור.
ביצירתו הרבה להביא דברי אגדה מחז"ל, רעיונות מחיבוריהם של הרמב"ם, הרמב"ן ומפרשי המקרא השונים: רש"י, רמב"ן ואבן עזרא ואף דברי הלכה מהתלמוד ומפרשיו.
יצירתו > "מנורת המאור"

הספר "מנורת המאור", שהוא אוסף של מאמרי אגדה מהתלמודים והמדרשים העוסקים בענייני מוסר ודרך ארץ, הכולל דברים שמקורם בספרות הגאונים, הראשונים וכן פילוסופים כדוגמת אריסטו ואפלטון כולל שלש הקדמות ומחולק לשבעה חלקים כמנין נרות המנורה, ובעקבות כך קרא המחבר לכל חלק 'נר'. לכל 'נר' הקדמה ובסופו חתימה המתמצתת את תוכן פרקיו. הנרות:
הנר הראשון- שלא לרדוף אחרי המותרות. נחלק לשלשה כללים: קנאה, תאווה, וכבוד.
הנר השני- שלא יפתח פיו בדיבור של חטא. נחלק לעשרה כללים: ליצנות, שקר, חנופה, לשון הרע, הלבנת פנים, שמירת סוד, דברי ריב, שחוק, שם שמים לבטלה, ודברי גידוף.
הנר השלישי- לקיים המצוות. נחלק לעשרה כללים: מילה, חובת האב לבנו, תפילה, לכבד שבתות ויו"ט, כבוד אב ואם, לישא אישה, צדקה, גמילות חסד, לדון דין אמת, לרדוף אחר המצות.
הנר הרביעי- בעניין תלמוד תורה. נחלק לארבעה כללים: לקבוע עתים לתורה, גודל שכרה, פלפול החכמה, כבוד לחכמים.
הנר החמישי- בדרכי התשובה. נחלק לשלשה כללים: בדבר התשובה, ימי התשובה, יסורין הממרקין החטא.
הנר הששי- בדרכי השלום. נחלק לשני כללים: דרך ארץ, דברי שלום ואהבה.
הנר השביעי- בדבר הענוה. נחלק לשני כללים: שפלות הרוח, בושת הפנים.
הספר התחבר כנראה בין היתר מתוך צורך להביא את דברי האגדה, מלאי המוסר, המידות הטובות ודרך הארץ לכלל הציבור על מנת  להיטיב דרכם לשוב לדרך ה' הישרה.
הספר זכה להצלחה אדירה בכל תפוצות ישראל ונודע כספר עממי ובכך הגשים את מטרת המחבר שכתב: "לקטנים ולנערים ולזקנים ולשלימים ולריקנים לאנשים ונשים" (מתוך ההקדמה).
מאז הודפס ראשונה בשנת רע"ד (קושטא) הודפס במהדורות רבות, נכתבו עליו פירושים (כדוגמת "נצח יהודה") ותורגם לשפות שונות ובהן יידיש, לאדינו וגרמנית. יהודי תימן נוהגים ללמוד בקביעות בכל שבת פרק במנורת המאור, בתפילת הבוקר.