stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כלכלת ישראל
לקריאה נוספת

יוסף רונן (עורך), כלכלת ישראל: הלכה ומעשה, הוצאת דביר, תל אביב, תשכ"ד.
נדב הלוי, רות קלינוב (תרגם מאנגלית: יעקב קופ), ההתפתחות הכלכלית של ישראל, הוצאת אקדמון, האוניברסיטה העברית בירושלים, תשכ"ט, 1968.
יעקב קונדור, כלכלת ישראל, הוצאת שוקן, ירושלים ותל אביב, 1984.
יורם בן פורת (עורך), המשק הישראלי – חבלי צמיחה, הוצאת עם עובד, תל אביב, 1990.
יקיר פלסנר, יסודות הכלכלה נוסח ישראל, סדרת האוניברסיטה המשודרת, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1990.
דן גלעדי, בעריכת חיים אופז, כלכלת ישראל: התפתחות, מאפיינים, מדיניות, משרד החינוך, 1998.
נחום גרוס, לא על הרוח לבדה: עיונים בהיסטוריה הכלכלית של ארץ-ישראל בעת החדשה, הוצאת מאנגס, האוניברסיטה העברית בירושלים, הוצאת יד בן צבי, 1999.
אבי בן בסט, ממעורבות ממשלתית לכלכלת שוק – המשק הישראלי 1985–1998, הוצאת עם עובד והמכון למחקר כלכלי ע"ש מוריס פאלק, 2001.
אבי בראלי, דני גוטוויין וטוביה פרילינג (עורכים), חברה וכלכלה בישראל: מבט היסטורי ועכשווי (קובץ מחקרים בשני כרכים), 2005, הוצאת מכון בן-גוריון, אוניברסיטת בן-גוריון.
בני לנדא, שמואל אבן, כלכלת ישראל בעידן הגלובליזציה: משמעויות אסטרטגיות, המכון למחקרי ביטחון לאומי, תל אביב, 2007.
משה זנבר, "כלכלת ישראל בעשור השלישי" בתוך צ. צמרת וח. יבלונקה (עורכים), העשור השלישי: תשכ"ח–תשל"ח, הוצאת יד יצחק בן צבי, 2008, עמ' 55–68.
אבי שמחון, כלכלת ישראל: מהיד המנהלת ליד הנעלמה, אוניברסיטה משודרת, 2011.
אהרון פוגל, התנור והחמאה: מבט שובר מוסכמות על כלכלת ישראל, כתר הוצאה לאור, 2013.
אריה קרמפף, המקורות הלאומיים של כלכלת השוק – פיתוח כלכלי בתקופת עיצובו של הקפיטליזם הישראלי, הוצאת מאגנס, 2015.
יוסף זעירא, כלכלת ישראל, הוצאת ידיעות אחרונות, 2019.
אבי בן בסט, ראובן גרונאו ואסף זוסמן (עורכים), אורות וצללים בכלכלת השוק – המשק הישראלי 1995–2017, עם עובד, 2021.
Assaf Razin, Efraim Sadka, The Economy of Modern Israel: Malaise and Promise, University of Chicago Press, 1993 Assaf Razin: Israel and the World Economy: The Power of Globalization, MIT Press, 2018.
Ira Sharkansky, The Political Economy of Israel, Transaction Books, 1987, ISBN 978-0887381171
Yakir Plessner, The Political Economy of Israel: From Ideology to Stagnation, SUNY series in Israeli Studies, 1993, ISBN 978-0791417416
לקריאה נוספת > מאמרים

חיים בן שחר, כלכלת ישראל – חשבון נפש, רבעון לכלכלה ל"א (121), 1984, עמ' 114–123.
דבורה ברנשטיין ושלמה סבירסקי, מי עבד במה, עבור מי ותמורת מה? הפיתוח הכלכלי של ישראל והתהוות חלוקת העבודה העדתית, בתוך: אורי רם (עורך), החברה הישראלית: היבטים ביקורתיים, תל אביב: ברירות, 1993, עמ' 120–147.
יוסף יורן, אינפלציה ושינוי מבני במשק הישראלי (ניתוח של סכיזופרניה במערכת כלכלית), רבעון לכלכלה ל"א (122), 1984, עמ' 217–245.
יוסף יורן, משק במשבר מבני: כלכלת ישראל מאז משבר הנפט ומלחמת יום הכיפורים (דינמיקה של אנטי-צמיחה), רבעון לכלכלה ל"ג (131), 1987, עמ' 827–854.
ינון כהן, פערי שכר לאומיים, מגדריים ואתניים, בתוך: אורי רם וניצה ברקוביץ (עורכים), אי/שוויון, באר שבע: אוניברסיטת בן-גוריון; מוסד ביאליק, 2006, עמ' 339–347.
נחום גרוס, "כלכלת ישראל", בתוך: צבי צמרת וחנה יבלונקה (עורכים), העשור השני, תשי"ח–תשכ"ח, ירושלים: הוצאת יד יצחק בן צבי (סדרת עידן 21), תשס"א–2000, עמ' 29–46
פרשת משפטים בושה

פרשת משפטים בושה הוא סלוגן שנהפך לוויראלי כביקורת על פגיעה בזכויות אדם שמקורן בפגיעה בחופש הביטוי וכן אכיפה בררנית שנעשית על ידי מערכת האכיפה מסיבות פוליטיות.
מאז פרסום הפרשה שהיוותה את מקורו, הביטוי משמש רבות בפי התומכים בשינויים במערכת המשפט בישראל. מקור הביטוי בתקרית שהתרחשה ב-22 בפברואר 2020 בין שירה שפיץ לאביחי מנדלבליט.
פרטי האירוע

ב-22 בפברואר 2020, בבוקר שבת שבו חלה פרשת משפטים, עורכת הדין שירה שפיץ, משכונתו של היועץ המשפטי לממשלה, אביחי מנדלבליט, בפתח תקווה, הפטירה לעברו את המילים "פרשת משפטים, בושה" כאשר חלף לידה בדרכו לבית הכנסת.
הדבר דווח בידי מאבטחו של מנדלבליט לשוטר, שהביא לעיכובה המיידי תוך חילול שבת חרף מחאותיה, ותוך איום אל מול חמשת ילדיה הקטינים כי אם לא תעשה כן – תיאזק ותיעצר. שפיץ, שומרת שבת, הוסעה בניידת לתחנת המשטרה בפתח תקווה שם נחקרה באזהרה, נלקחה ממנה טביעת אצבעות ונפתח נגדה תיק פלילי שנשאר פתוח שמונה חודשים, עד שהתקשורת פרסמה את הפרשה.
חשיפת המקרה בתקשורת

עם פרסום המקרה על ידי אילה חסון ב-22 באוקטובר 2020 (8 חודשים לאחר האירוע), וכמה ימים לאחר מכן, סגרה הפרקליטות את התיק הפלילי שנפתח נגד שפיץ, מחוסר אשמה.
בתגובה לפרסום, מנדלבליט באמצעות דובריו הכחיש את מעורבותו במקרה, וטען כי "האירוע טופל ללא שום מעורבות מצד היועץ, שהוא כידוע אישיות מאובטחת". אך בחומר החקירה שנחשף, גרסת המאבטח דווקא הצביעה כי מנדלבליט טען בזמן אמת "שהוא שמע עוד משהו". גם לדברי בעלה של שפיץ, מנדלבליט הוא שסימן למאבטחו לעצור את האישה.
פרסום המקרה הציף דיווחים נוספים של שכנים שחוו אירועים דומים שבהם פנו ליועמ"ש בביקורת או בסתם פנייה שאין בה איום, וטופלו בעקבות זאת על ידי המשטרה, תוך הפרת זכויות אדם על אף שכלל לא עברו על החוק. גם בכל אותם מקרים, עם פרסומם, הכחיש מנדלבליט את מעורבותו באמצעות דוברו.
בעקבות פרסום המקרה, הוגשה תלונה על ידי עו"ד פיני פישלר לנציב תלונות הציבור על מייצגי המדינה בערכאות, השופט בדימוס דוד רוזן. רוזן מצא את התלונה מוצדקת, ומתח ביקורת הן על מעצרה וחקירתה של שפיץ והן על עיכוב הטיפול בתיק: "עורכת דין דתיה ושומרת שבת, אזרחית נורמטיבית, אוימה על ידי שוטרים לעיני ילדיה, הוסעה בשבת בניידת לתחנת המשטרה, נחקרה ונפתח נגדה תיק במשטרה, על לא עוול בכפה". בהחלטתו ציין שאין להעמיד לדין אזרח במקרה זה שבו ההתבטאות חוסה תחת חופש הביטוי, ואף מצא את התלונה על עיכוב הטיפול בתיק על ידי הפרקליטות כמוצדקת והורה "לבחון הנושא ולקבוע נהלים מחייבים שיהא בהם למנוע הישנות מקרים דומים בעתיד."
הנציב גם ביקר את התנהלות המשטרה למרות "שבהתאם לחוק, אינה חוסה בצל ביקורת הנציבות", על "הובלת אזרחית נורמטיבית בשבת לתחנת משטרה ברכב משטרתי, בעקבות התבטאות מותרת בהחלט".
התביעה האזרחית

שפיץ הגישה תביעה נגד המדינה לקבלת פיצויים בגין עוגמת הנפש שנגרמה לה, ונפסקו לטובתה בבית משפט פיצויים בסך 70,000 ש"ח. היא לא תבעה אישית את מנדלבליט מאחר שלטענתה, היא לא הצליחה למצוא אף עו"ד שיסכים לתבוע אותו אישית.
לדברי שפיץ "המשטרה לקחה על עצמה את האחריות. לדעתי היא עשתה את זה בשביל לשמור על אנשים מסוימים. עליו... הרגשתי שמאתרגים את מנדלבליט. כל הפרקליטות עמדה על הרגלים האחוריות בשביל לאתרג אותו."
הביקורת הציבורית

פרסום המקרה גרם לביקורת ציבורית כלפי מנדלבליט וכלפי רשויות האכיפה.
על רקע פרסום הפרשה ובעקבותיה נערכה הפגנה עם הכותרת "פרשת משפטים בושה", שדרשה ממנדלבליט להתפטר מתפקידו.
"פרשת משפטים בושה" והעיכוב הבהול שנעשה לשפיץ בשבת נדונה בכנסת
על ידי חברי כנסת ושרים שונים ואף טופלה על ידי השר לביטחון הפנים, אמיר אוחנה, במטרה לברר מי נתן את הוראת העיכוב והאיום במעצר.
המשנה ליועמ"ש רז נזרי אמר בראיון כי חקירתה של האישה שקראה לעבר היועץ המשפטי לממשלה "פרשת משפטים בושה" כלל לא הייתה צריכה להתקיים.
על אף שמנדלבליט הכחיש בתוקף את מעורבותו באמצעות דובריו,
ביקורות רבות הועלו על שתיקתו ביחס למקרה שהייתה בו פגיעה בזכויות האדם, קל וחומר בתור אדם האמון על מערכות אכיפת החוק.
השיח שהפרשה פתחה

המקרה חשף את מנדלבליט לביקורת ציבורית על גבולות חופש הביטוי, ובפרט על היעדר איזונים ובלמים בהפעלת כוח השררה של פקידות בכירה, תוך ניצול קרבה וקשרים לגופים הממונים על אכיפת החוק.
ביקורת נמתחה על מנדלבליט כיועמ"ש ועל בכירי הפרקליטות, שלא טרחו להסתייג בפומבי מהפגיעה הקשה בחופש הביטוי שחוותה שפיץ
או לגנות את עצם החקירה התמוהה של אישה דתייה בשבת על לא דבר. במיוחד לאור אדישות מוחלטת מצד הפרקליטות והיועמ"ש כלפי אמירות חמורות יותר שיצאו מפיהם של אנשים אחרים.
השר אמיר אוחנה הביע חשש עם פרסום פרשת משפטים בושה ובעקבות מקרים נוספים שדווחו על ידי שכנים לאחר הפרסום, כי הוא חושש למשטרת מחשבות אנטי דמוקרטי.
פרשת משפטים בושה אוזכרה גם כאחת מהפרשות המבססות ביקורת על מדיניות הרשעות בכל מחיר, שנטען שפשו במערכות האכיפה בחוסר צדק.
המקרה העלה סוגיות בנושא אכיפה בררנית וטענות בדבר אי שוויון באכיפת החוק, בניגוד למחויב בדמוקרטיה.
גם ראש הממשלה בנימין נתניהו הזכיר את הפרשה במספר הזדמנויות הקשורות לסתימת פיות של אנשי ימין, ולאכיפה בררנית הקיימת לטענתו בין מפגיני שמאל שמופלים לטובה על ידי רשויות אכיפת החוק, לבין מפגיני ימין שהאכיפה נגדם מאופיינת ביד קשה וקיימת גם כשאינם עוברים על החוק.
ביקורת זו הועלתה לאורך הזמן על ידי אישים שונים
וכן על ידי שרים וחברי כנסת נוספים מהצד הימני של המפה הפוליטית.
כשסיים היועמ"ש מנדלבליט את תפקידו, באופן מקרי בשבת פרשת משפטים בשנת 2022, נכתב בערוץ 7 כי " 'פרשת משפטים בושה', מבטא את אכזבת הציבור הדתי שבקרבו חי מנדלבליט מתפקודו ומהחלטותיו...מעצר של אישה דתייה תוך כפייתה לחלל שבת על ידי שוטרים שביקשו להגן על מנדלבליט מפני ביקורת הוא ללא ספק בושה."
פרשת משפטים הובאה לא אחת כדוגמה לאבסורד באכיפה בררנית,
וגם כדוגמה לכוח הרב שניתן לפקידי ציבור אל מול היעדר האחריות בגין אותו כוח רב. השר יצחק וסרלאוף ציין את המקרה כדוגמה לתיקון נדרש במערכת המשפט.
יעל ארד

יעל ארד (נולדה ב-1 במאי 1967 בתל אביב) היא יושבת ראש הוועד האולימפי בישראל. בעברה, ג'ודאית אולימפית, והספורטאית הראשונה בתולדות ישראל במשחקים האולימפיים שהשיגה מדליה אולימפית, כאשר זכתה במדליית הכסף באולימפיאדת ברצלונה (1992). בין תאריה הבולטים: סגנית אלופה אולימפית (ברצלונה 1992), סגנית אלופת העולם (המילטון 1993), אלופת אירופה (אתונה 1993) ואלופת ישראל.
עם פרישתה, פיתחה ארד קריירה בעולם העסקי והיא אשת עסקים ומנכ"לית במקצועה. מתמחה ביזמות, פיתוח עסקי ואסטרטגיה שיווקית. היא מנהלת בישראל את הזכויות המסחריות של התאגיד ViacomCBS. ארד יועצת לחברות בסקטורים שונים, ומרצה על מצוינות בספורט, בחיים ובעסקים.
ביוגרפיה

ארד היא בתם של אריה ארד, שהיה עיתונאי בעיתון "דבר", בגלי צה"ל ובקול ישראל ושל נורית ארד שהייתה עיתונאית בידיעות אחרונות בתחום הצרכנות, והקימה וניהלה את המדור "טיפול מהיר". לארד ארבעה אחים: מיכל, יובל, איל ודרור.
ארד החלה להתאמן בגיל שמונה במועדון הג'ודו מכבי תל אביב, והחלה את דרכה תחת הדרכת המאמן מוני אייזיק. בגיל תשע וחצי השתתפה לראשונה באליפות מכבי הארצית וזכתה במקום השני במשקל עד 28 ק"ג. בגיל עשר וחצי הפכה לראשונה לאלופת ישראל עד גיל 14 עד 31 ק"ג. בגיל 15 גם זכתה באליפות לבוגרות במשקל של עד 52 ק"ג.
בגיל שבע עשרה השתתפה לראשונה באליפות העולם לבוגרות בהולנד בה דורגה במקום השביעי. בגיל עשרים עברה ארד ניתוח בכתף כתוצאה מקרע ברצועות של עצם הבריח והושבתה למשך כ-9 חודשים. לאחר מכן הגיעה למקום שלישי באליפות אנגליה הפתוחה, וכן זכתה במדליית כסף באליפות גרמניה הפתוחה. כמו כן השתתפה באליפות הסטודנטיות העולמית בטביליסי, כאשר לטענתה נוכחות המשלחת הישראלית הגבירה את הרצון לעלייה בקרב הנוער היהודי המקומי.
בגיל עשרים ושתיים מינתה את דני לאופולד למאמנה, ויחד עמו פרצה לצמרת העולמית.
באליפות אירופה בג'ודו שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 1989, זכתה ארד במדליית ארד בקטגוריה של עד 60 ק"ג. בשנת 1991, זכתה במדליות ארד באליפות אירופה שנערכה בפראג, צ'כיה, אחרי שירדה לקטגוריה של עד 57 ק"ג ובשנת 1992, במדליית זהב בטורניר פריז היוקרתי, במשקל 61 ק"ג.
שלושה חודשים וחצי לפני אולימפיאדת ברצלונה, ב-11 במרץ 1992, נותחה ארד בברכה הימנית, בשל קרע משמעותי במניסקוס, ונאלצה להתמודד עם תהליך החלמה מזורז על מנת להתאושש עד המשחקים האולימפיים. ביוני, כבר השתתפה באליפות אירופה בווינה וזכתה במקום החמישי.
ביוגרפיה > סגנית האלופה האולימפית

ארד השתתפה באולימפיאדת ברצלונה (1992) בתחרות הג'ודו עד 61 ק"ג (אנ') שהתקיימה ב-30 ביולי. היא הגיעה עד לגמר כשהיא מנצחת בחצי הגמר את אייקוף הגרמניה, אלופת העולם הבלתי מנוצחת עד אז. בגמר הפסידה לצרפתייה קתרין פלורי בהחלטת שופטים לאחר קרב צמוד שהסתיים ללא ניקוד. זכייתה במדליית הכסף הייתה הזכייה הראשונה אי פעם של ספורטאי ישראלי במדליה אולימפית. הישגה הביא לסיומה של תקופה ארוכה בת 40 שנים בה לא זכתה ישראל במדליה אולימפית, מאז הופעת הבכורה של ישראל באולימפיאדת הלסינקי (1952).
מיד לאחר הגמר האולימפי, במסיבת עיתונאים בהשתתפות מאות עיתונאים מרחבי העולם, הקדישה ארד את המדליה האולימפית הראשונה לישראל לזכרם של י"א חללי מינכן - ספורטאים ומאמנים שנרצחו בדם קר 20 שנה קודם לכן באולימפיאדת מינכן בשנת 1972 בפיגוע טרור שבוצע על ידי ארגון ספטמבר השחור.
ביוגרפיה > אלופת אירופה וסגנית אלופת העולם

בשנת 1993 ארד הוכתרה לאלופת אירופה שנערכה באתונה, יוון, ביום הולדתה ה-26, כאשר היא מנצחת בגמר התחרות עד 61 ק"ג את גלה ונדהקאווי הבלגית. ובאותה שנה זכתה גם במדליית כסף באליפות העולם שנערכה בהמילטון קנדה לאחר שהפסידה לונדהקאווי.
באולימפיאדת אטלנטה (1996) סיימה ארד במקום חמישי, לאחר 4 ניצחונות כשהיא מפסידה בקרב על מדליית הארד למתחרה קוריאנית. את האולימפיאדה כולה צלחה כשהיא נאבקת במחלת הנשיקה שהקשתה עליה לתפקד ובעקבותיה פרשה מספורט תחרותי בגיל 29.
ביוגרפיה > לאחר פרישתה מתחרות

לאחר פרישתה מתחרויות עסקה ארד זמן מה באימון ג'ודו והובילה את אורית בראון להשתתפות במשחקים האולימפיים בסידני בשנת 2000. בזמנו שימשה גם כאחת מהמנחות של "ספורטי.וי" של הטלוויזיה החינוכית.
ארד בוגרת תואר ראשון במנהל עסקים במרכז הבינתחומי הרצליה. בין השנים 2001–2010 כיהנה כמנכ"לית חברת P.M.I המשווקת מוצרי איסוף לילדים (ביניהם סופרגול). בשנת 2011 התמנתה ליו"ר חברת ההזנק "מוגובי", שהפעילה אתר אינטרנט לילדים והקימה את ה"מוגו פארק" במתחם אושילנד שהיה מתחם משחקים אינטראקטיבי לילדים. נכון ל-2016, ארד היא בעלים של חברת "4 סאקסס", המנהלת את הפעילות המסחרית של ערוצי ניקלודיאון בישראל, שמוערכת בעשרות מיליוני שקלים בשנה.
בשנת 2018 יצא לאור ספרה האוטוביוגרפי "ראשונה", בהוצאת "ידיעות ספרים".
ביוגרפיה > לאחר פרישתה מתחרות > יו"ר הוועד האולימפי בישראל

ארד פעלה בהתנדבות כחברת הנהלת הוועד האולימפי ויו"ר הוועדה המקצועית. בנובמבר 2021 נבחרה ליו"ר הוועד האולימפי בישראל, והיא האישה הראשונה והמדליסטית הראשונה בתפקיד זה.
באוקטובר 2023 נבחרה ארד לחברת הוועד האולימפי הבין-לאומי (IOC), באספה הכללית ה-141 של ה-IOC שנערכה במומבאי שבהודו.
בפברואר 2022 ליוותה ארד את המשלחת הישראלית למשחקי החורף האולימפיים בבייג'ינג. ביולי 2024 ליוותה את המשלחת הישראלית לאולימפיאדת פריז.
ארד הייתה נשואה לליאור כהנא, בנו של מאמן הכדורסל רני כהנא, והיא אם לבן ולבת. מתגוררת בתל אביב.
פרסים והוקרה

ארד זכתה במהלך הקריירה הספורטיבית שלה ב-24 מדליות בטורנירים דרג A, מתוכן 7 מדליות זהב, 8 מדליות כסף ו-9 מדליות ארד.
בשנת 2004 נבחרה ארד להשיא משואה בטקס הדלקת המשואות בהר הרצל, לצד ספורטאים ישראלים נוספים.
בשנת 2018 קבלה ארד את תואר "ספורטאית ה-70" מטעם משרד התרבות והספורט.
בשנת 2022 קבלה ארד תואר דוקטור לשם כבוד ונכללה בין שמונה נשים משפיעות במגוון תחומים מטעם אוניברסיטת בר-אילן.
לקריאה נוספת

יעל ארד, ראשונה - סיפורה של המדליסטית האולימפית הישראלית הראשונה, ידיעות ספרים, 2018
29 במרץ

29 במרץ הוא היום ה-88 בשנה (89 בשנה מעוברת), בשבוע ה-13 בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 277 ימים.
אירועים היסטוריים ביום זה

1410 – כוחות ממלכת אראגון כובשים את העיר אוריסטאנו שבסרדיניה
1461 – מלחמת השושנים – בית יורק מנצח בקרב טאוטון, מהקרבות העזים בהיסטוריה האנגלית
1638 – "שוודיה החדשה" נוסדת על ידי מתיישבים שוודים בדלאוור
1807 – האסטרונום היינריך וילהלם אולברס מגלה את האסטרואיד וסטה
1831 – התמרדות הבוסנים כנגד הכיבוש העותמאני מתחילה
1848 – הזרימה במפלי ניאגרה נעצרת כמעט לחלוטין בגלל קרח במעלה הנהר
1849 – פנג'אב מסופחת לשלטון הבריטי בהודו
1864 – נחתם הסכם לונדון (1864) שסיים את שליטת בריטניה באיים היוניים
1923 – נוסדה חברת החשמל לישראל על ידי פנחס רוטנברג
1941 – מלחמת העולם השנייה – הצי הבריטי משמיד את הצי האיטלקי בים התיכון
1945 – מלחמת העולם השנייה – הצבא האדום נכנס לאוסטריה
1949 – מלחמת העצמאות – נחתם הסכם שביתת הנשק עם לבנון, שנסוגה מראש הנקרה
1951 – יוליוס ואתל רוזנברג מורשעים באשמת ריגול על סודות האטום האמריקאים לטובת ברית המועצות
1954 – בעקבות טבח מעלה עקרבים כוח צנחנים בפיקודו של אריאל שרון פושט על הכפר נחאלין שבסביבות בית לחם
1956 – לאחר 15 חודשי שבי חוזרים לישראל ארבעת החיילים שנפלו בשבי הסורי במבצע צרצר, בתמורה ל-41 שבויים סוריים. חבר החוליה החמישי, אורי אילן, התאבד במהלך השבי
1969 – התרחש טבח קזאלה, בו נרצחו 23 אנשים, נאנסו נשים ונפצעו רבים בהאיטי על ידי הטונטון מקוט
1971 – חבר מושבעים בקליפורניה גוזר את עונש המוות על הרוצח הסדרתי צ'ארלס מנסון ושלוש ממעריצותיו
1973 – מלחמת וייטנאם: מסתיים פינוי כוחות ארצות הברית מווייטנאם
1974 – החללית מרינר 10 חולפת לראשונה בסמוך לכוכב חמה
1979 – בארצות הברית מתפרסם דו"ח ועדת בית הנבחרים בנוגע להתנקשויות אשר חקרה את ההתנקשויות פוליטיות בנשיא ארצות הברית ג'ון פיצג'רלד קנדי והפעיל למען זכויות האדם מרטין לותר קינג
2002 – צה"ל מתחיל את מבצע חומת מגן
2002 – הפיגוע בסופרמרקט בקריית היובל בירושלים: המחבלת איאת אל-אח'רס בת ה-18 רצחה שני ישראלים
2004 – בולגריה, רומניה, סלובקיה, סלובניה, ליטא, לטביה ואסטוניה מתקבלות כחברות בנאט"ו
2004 – שתי מחבלות מתאבדות נפרדות מתפוצצות ליד השוק בעיר טשקנט, בירת אוזבקיסטן
2006 – ליקוי חמה: בברזיל ובטורקיה נצפה ליקוי חמה מלא ובישראל נצפה ליקוי חמה חלקי של 83%
2010 – שני פיגועי טרור ברכבת התחתית של מוסקבה גובים כ-40 קורבנות
2013 – שיגור החללית סויוז TMA-08M עם משלחת 35 לתחנת החלל הבינלאומית
2014 – נישואים חד מיניים נערכים לראשונה באנגליה ובווילס
2015 – המורדים הסורים כבשו את העיר אידליב בצפון סוריה
2017 – מדינת ישראל ורפובליקת ניקארגואה מחדשות את היחסים הדיפלומטיים ביניהן
נולדו

1187 – ארתור הראשון, דוכס בריטני (נפטר ב-1203)
1790 – ג'ון טיילר, הנשיא העשירי של ארצות הברית (נפטר ב-1862)
1826 – וילהלם ליבקנכט, ממיסדי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הגרמנית (נפטר ב-1900)
1880 – הלורד מוין, פוליטיקאי בריטי (נרצח ב-1944)
1899 – לברנטי בריה, ראש ה-נ.ק.ו.ד. וה-ק.ג.ב. בברית המועצות (הוצא להורג ב-1953)
1900 – ג'ון מקיואן, ראש ממשלת אוסטרליה ה-18 (נפטר ב-1980)
1901 – אונו קיילאס, משורר פיני (נפטר ב-1933)
1902 – ויליאם וולטון, מלחין בריטי (נפטר ב-1983)
1918 – פרל ביילי, שחקנית קולנוע וטלוויזיה וזמרת אפרו-אמריקאית (נפטרה ב-1990)
1922 – דן לנר, מצנחני היישוב, לוחם פלמ"ח, אלוף בצה"ל (נפטר ב-1988)
1923 – זאב כץ, חבר הכנסת מטעם המערך בכנסת התשיעית (נפטר ב-1982)
1925 – רננה לשם, מיקרוביולוגית ישראלית, ממייסדי המכון למחקר ביולוגי בישראל (נפטרה ב-2008)
1926 – משה זנבר, כלכלן ישראלי ונגיד בנק ישראל (נפטר ב-2012)
1927 – מדליין ג'וליה, כימאית אורגנית אמריקאית ממוצא צרפתי
1928 – צבי גיל, ממייסדי הטלוויזיה הישראלית, מתעד השידור הציבורי בישראל, עיתונאי, סופר, תסריטאי, במאי ומפיק סרטי תעודה (נפטר ב-2024)
1928 – לביאה הון, מלהקת וסוכנת שחקנים ישראלית
1929 – לנארט מרי, נשיא אסטוניה בין השנים 2001-1992 (נפטר ב-2006)
1930 – אנירוד ג'וגנת, ראש ממשלת מאוריציוס (נפטר ב-2021)
1932 – יוסף גולדשטיין, כדורגלן ישראלי (נפטר ב-2020)
1934 – אברהם קליין, שופט כדורגל ישראלי
1935 – צבי ענבר, היועץ המשפטי לכנסת והפרקליט הצבאי הראשי (נפטר ב-2009)
1935 – וולפגנג אולמן, שחמטאי גרמני בדרגת רב אמן (נפטר ב-2020)
1937 – רפי פסחזון, מוזיקאי, מנחה זמר עברי ומנצח על חבורות זמר (נפטר ב-1991)
1940 – יורם לוקוב, צייר ישראלי
1942 – סקוט וילסון, שחקן קולנוע אמריקאי (נפטר ב-2018)
1942 – חגי ארליך, פרופסור ישראלי
1943 – חוסה פבלו פיינמן, סופר, פילוסוף ומסאי מארגנטינה (נפטר ב-2021)
1943 – ג'ון מייג'ור, ראש ממשלת בריטניה
1943 – ואנגליס, מלחין יווני (נפטר ב-2022)
1943 – אריק איידל, שחקן, קומיקאי, מלחין, במאי קולנוע ובמאי טלוויזיה אנגלי, מחברי מונטי פייתון
1945 – יהודה בארקן, שחקן קולנוע, מפיק, במאי ותסריטאי ישראלי (נפטר ב-2020)
1949 – יורי שטרן, כלכלן, אסיר ציון וחבר הכנסת מטעם ישראל בעליה וישראל ביתנו (נפטר ב-2007)
1949 – ישראל פינקלשטיין, ארכאולוג ישראלי, פרופסור באוניברסיטת תל אביב וראש בית הספר לארכאולוגיה ולתרבויות ימיות באוניברסיטת חיפה
1950 – מורי קאנטה, זמר ונגן קורה יליד גינאה (נפטר ב-2020)
1954 – נאוה קולטון, מפיקת טלוויזיה ושחקנית ישראלית
1955 – ברנדן גליסון, שחקן קולנוע וטלוויזיה אירי
1956 – אורית גלילי צוקר, עיתונאית ויועצת פוליטית ישראלית
1958 – ניצן זעירא, מפיק מוזיקלי ובעל חברת התקליטים נענע דיסק
1965 – אלישבע גרינבאום, משוררת ומחזאית ישראלית (נפטרה ב-2004)
1972 – רוי קוסטה, כדורגלן פורטוגלי
1976 – איגור אסטרלואה, לשעבר רוכב אופני כביש ספרדי
1977 – אורלי בן-גרטי, שחקנית וזמרת ישראלית
1980 – אלכסיי מנז'ולה, שחיין ישראלי
1985 − אמיל נאוה, במאי וידאו קליפים בריטי
1997 – ארון פייפר, שחקן וזמר גרמני–ספרדי
נפטרו

87 לפנה"ס – וו מהאן, קיסר סין בן שושלת האן המערבית (נולד ב-157 לפנה"ס)
57 – גואנג וו-די, קיסר סין בן שושלת האן המזרחית (נולד ב-5)
1058 – האפיפיור סטפנוס התשיעי (נולד ב-1020)
1866 – מנחם מנדל (הצמח צדק), אדמו"ר חב"ד השלישי (נולד ב-1789)
1891 – ז'ורז' סרה, צייר צרפתי (נולד ב-1859)
1912 – רוברט פלקון סקוט, מגלה ארצות בריטי (נולד ב-1868)
1982 – קרל אורף, מלחין גרמני (נולד ב-1895)
1992 – פאול הנרייד, שחקן קולנוע ובמאי טלוויזיה אוסטרי (נולד ב-1908)
1993 – דניאל חבקין, אדריכל ומתכנן ערים ישראלי (נולד ב-1925)
2000 – אנה סוקולוב, רקדנית וכוריאוגרפית יהודיה-אמריקאית (נולדה ב-1910)
2005 – מיץ' הדברג, סטנדאפיסט אמריקאי (נולד ב-1968)
2007 – ישראל קולת, היסטוריון ישראלי (נולד ב-1927)
2015 – אורי שלף, כדורסלן ומנהל מקצועי של הפועל תל אביב (נולד ב-1972)
2016 – פטי דיוק, שחקנית אמריקאית (נולדה ב-1946)
2019 – אנייס ורדה, במאית צרפתייה (נולדה ב-1928)
2020 – פיליפ אנדרסון, פיזיקאי אמריקאי, חתן פרס נובל לפיזיקה (נולד ב-1923)
2020 – יורי בונדארב, סופר סובייטי (נולד ב-1924)
2020 – קשישטוף פנדרצקי, מלחין ומנצח פולני (נולד ב-1933)
חגים ואירועים החלים ביום זה

יום ברתולד הקדוש
28 במרץ – 30 במרץ
מרץ
לוח אירועים שנתי
הלורד מוין
יהודה בארקן
וו מהאן, קיסר סין
גואנג וו-די, קיסר סין
ז'ורז' סרה
מומנט התמד

במכניקה של גוף קשיח, מומנט ההתמד של מסה (ידוע גם בשמות מומנט אינרציה, או מסה זוויתית) מתאר את היחס בין מומנט הכוח המופעל על הגוף לבין התאוצה הזוויתית שאותה יפתח הגוף סביב ציר הסיבוב. בהקבלה לתנועה קווית, שם המסה מהווה את היחס בין הכוח הפועל על הגוף לתאוצת הגוף ובעצם מתארת את רמת ההתנגדות של הגוף אל השינוי בתנועה, כך גם בתנועה זוויתית של גוף קשיח (סיבוב סביב צירו) מומנט ההתמד מתאר את רמת ההתנגדות של הגוף לשינוי בתנועה הזוויתית.
מומנט ההתמד הוא תכונה של גוף עבור ציר סיבוב מסוים - אין משמעות לביטוי "מומנט ההתמד של הגוף" ללא ציון הציר סביבו הוא מחושב או נמדד. ציר הסיבוב יכול לעבור בתוך הגוף ויכול לעבור מחוצה לו, אך לרוב נוח לחשב סביב הצירים הראשיים של הגוף, שעוברים במרכז המסה שלו. בשביל תמונה מלאה של מומנט ההתמד סביב צירים אלה, לא מספיק סקלר, ונזדקק לטנזור התמד. לאחר החישוב סביב הצירים הראשיים, ישנה דרך פשוטה לחישוב מהיר סביב צירים אחרים מקבילים, בשם משפט שטיינר-הויגנס.
הגדרה מתמטית

כדי להגדיר לגוף את מומנט האינרציה שלו, נצטרך תחילה לבחור ציר סיבוב סביבו הוא נע. בתוך הציר הזה נבחר את נקודת ראשית הצירים על מנת לחשב ממנה את כל המרחקים. בחירת הנקודה המדויקת איננה משפיעה על התוצאות כל עוד היא על ציר הסיבוב.
עבור חלקיק נקודתי, נחשב את מומנט האינרציה בהתאם להגדרתו כיחס בין המומנט לתאוצה הזוויתית:
כאשר משתי המכפלות הווקטוריות יצא שצריך להשמיט את החלק המקביל לציר הסיבוב ולכן נשאר לנו רק החלק המאונך (כי התאוצה הזוויתית מאונכת לציר הסיבוב). לפי זה אין משמעות לנקודת הראשית שבחרנו אלא רק למרחק מהציר. מה שאומר שאם נסמן  r=||{\vec {r}}_{\perp }||, נקבל:  I=mr^{2}
כעת נתבונן על נקודה אינפיניטסימלית בגוף הקשיח, יש לה מסה  dm ומרחק  r מציר הסיבוב. נוכל לסכום על כל הנקודות שבתוך הגוף ולהגיע למומנט האינרציה של כלל הגוף.
כאשר:
\ V - הוא נפח הגוף
\ r - הוא המרחק של יחידת מסה מציר הסיבוב
\ m - היא מסת הגוף
\ \rho  - הוא פונקציית הצפיפות של הגוף
\ x,y,z - הן הקואורדינטות של יחידת מסה של הגוף במערכת צירים קרטזית
במקרה הבדיד (מספר סופי של חלקיקים נקודתיים בעלי מסה מוגדרת לכל אחד) ניתן להשתמש בנוסחה:
הסבר אינטואיטיבי

כדי לסובב כדורסל על חוד מחודד צריך להשקיע הרבה פחות מאמץ מאשר כדי לסובב כדור באולינג באותה מהירות. באופן דומה- יותר קל לעצור כדורסל מסתובב מאשר כדור באולינג שמסתובב באותה מהירות.
ההסבר לתופעה הוא שהמסה של כדור הבאולינג הרבה יותר גדולה. וזו משפיעה על השינוי ב"מהירות סיבוב" של גוף מסוים על ציר. אותו הגורם נקרא "מומנט התמד".
בנוסף, למשקולת, אשר רוב משקלה מרוכז בקצוות, מומנט ההתמד גדול יותר מאשר למשקולת כדורית באותו המשקל. לכן קל יותר לעצור משקולת כדורית מסתובבת מאשר את המשקולת הראשונה שמסתובבת על ציר. ובאופן כללי ניתן להגיד שמומנט ההתמד תלוי לא רק בצורה אלא גם בהתפלגות המסה. כלומר, 2 גופים בעלי אותה מסה שבאחד חלק מהמסה רחוקה יותר מציר הסיבוב יהיה בעל מומנט התמד גבוה יותר (כמו המשקולת שאינה כדורית).
את שני הקריטריונים הנ"ל (גודל המסה, וההתפלגות שלה) ניתן לראות מתוך ההגדרה.
ישנן מכוניות צעצוע רבות שניתן להתחיל להסיע אותן והן ממשיכות לנסוע מעצמן. בתוך המכונית נמצא גלגל מתכת כבד יחסית (גלגל תנופה). גלגל זה הוא בעל מומנט התמד גדול (יחסית) ולאחר שמתחילים להסיע את המכונית הוא מתחיל להסתובב וכשעוזבים אותה הוא ממשיך להניע. מומנט ההתמד הגבוה שלו מונע ממנו להאט במהירות (האטה שנגרמת תמיד בגלל כוח החיכוך) וכך המכונית ממשיכה לנסוע.
הסבר איכותי ושימושים

השימוש הבסיסי ביותר במומנט התמד הוא:
כאשר:
{\vec {\alpha }} - התאוצה הזוויתית של גוף (שקולה לתאוצה קווית בתנועה בקו ישר)
\ I - מומנט ההתמד של הגוף שהוא גודל סקלרי, לא וקטור (במקרה הפשוט  \ I=mr^{2} ובעצם שקול למסה של הגוף בתנועה בקו ישר)
{\vec {\tau }} - מומנט הכוח. (שקול לכוח בתנועה בקו ישר)
ולכן נוסחת המומנט בתנועה מעגלית שקולה לחוק השני של ניוטון בתנועה בקו ישר:  \ \sum {\vec {F}}=m\ {\vec {a}}. מכאן רואים שככל שנפעיל מומנט כוח גדול יותר על הגוף כך נקבל תאוצה זוויתית גדולה יותר. תאוצה זוויתית זו תתקבל ביחס ישר כאשר I הוא קבוע היחס.
בכמה מובנים נוספים, מומנט ההתמד משמש כמקבילה הזוויתית למסה, ודרכו אפשר לחשב גדלים רבים:
| גודל | תנועה קווית | תנועה זוויתית |
| --- | --- | --- |
| החוק השני של ניוטון |  {\vec {F}}=m{\vec {a}} |  {\vec {\tau }}=I{\vec {\alpha }} |
| תנע |  {\vec {P}}=m{\vec {v}} |  {\vec {L}}=I{\vec {\omega }} |
| אנרגיה קינטית |  E_{K}={\frac {mv^{2}}{2}} |  E_{K}={\frac {I\omega ^{2}}{2}} |
חישוב מומנט התמד של גוף מורכב

עבור חישוב מומנט התמד של גוף כללי ("מסובך") המורכב ממספר גופים נדרש לבצע:
חישוב מומנט ההתמד של כל אחת מן המסות אשר מרכיבות את הגוף סביב הציר בו הגוף מסתובב
במקרה של מסה לא נקודתית המרכיבה את הגוף (מלבן, עיגול) נחשב את מומנט ההתמד שלה סביב הציר הרצוי בעזרת משפט שטיינר
נבצע חיבור של כל מומנטי ההתמד ונקבל את מומנט ההתמד השקול של הגוף הכללי