stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קיאה

ערך זה עוסק במין של תוכי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| קיאה |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: בסכנת הכחדה סכנת הכחדה (EN) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: תוכאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: תוכיי ניו זילנד
סוג:: נסטור
מין:: קיאה
שם מדעי
 Nestor notabilis ‏גולד, 1856
תחום תפוצה
   תפוצת הקיאה כיום

ניתן לראות את פלומת הנוצות האדומה של הקיאה מתחת לכנפיו
קיאה באלפים הדרומיים
קיאה בפיורדלנד
קיאה או נסטור הררי (שם מדעי: Nestor notabilis) הוא מין תוכי המשתייך לסוג נסטור שבסדרת התוכאים. הקיאה הוא תוכי לילי-למחצה, והוא אנדמי לאזורים הרריים באי הדרומי של ניו זילנד - בעיקר באזור "האלפים הדרומיים" ופארק לאומי הר קוק; תכונה זו מייחדת אותו משאר התוכים, שכן הוא אחד מהתוכים היחידים המסוגלים לחיות באקלים אלפיני.
הקיאה מאופיין בממדיו הגדולים יחסית; בצלילים שהוא משמיע - לעיתים קרובות הוא קורא "קיאה, קיאה", ומכאן מקור שמו; ובאופיו הסקרן - הוא מתעניין מאוד בחפצים או אנשים הזרים לו ואינו חושש לנקר מכוניות תיירים ואף לעקור את השמשות שלהן. מסיבה זו, הקיאה מזיק לכבשים המגודלות בניו זילנד - הוא פיתח תאווה מיוחדת לשומן שמתחת לעורן וכדי להשיג אותו הוא מנקר אותן, לעיתים תוך גרימת נזק. הקיאה נחשב לבעל חיים אינטליגנטי ביותר.
טקסונומיה

בדיקות DNA מצביעות על כך שלקיאה, לקאקאפו (Strigops) ולקאקה (Nestor meridionalis) אב-קדמון משותף.
לפני כ-100 מיליון שנים, בעקבות התפלגותה של יבשת-העל גונדונה, שינויים גאולוגיים שאירעו בכדור הארץ והיווצרות הים הטסמני כתוצאה מכל אלה, שטח יבשתי שמהווה כיום את ניו זילנד נפרד מיבשת אוסטרליה. על שטח זה חי מין תוכי גדול קדמון, שהוא מאבות-אבותיו של הקיאה החי כיום, וכך הגיע תוכי זה לניו זילנד. בניו זילנד אב-קדמון זה התפתח לאב קדמון נוסף, "הפרוטו קאקה". ראשון נפרד מהקבוצה הקאקאפו לפני 70 מיליון שנים כתוצאה מבידוד אקולוגי. לאחר מכן, 5 מיליון קודם זמנו, נפרד מהפרוטו קאקה גם הקיאה בעקבות הרים שהחלו להתרומם בניו זילנד (בעיקר באזור פיורדלנד) ושינו את תוואי הקרקע, ואחרון נפרד מקבוצת ה"פרוטו קאקה" גם הקאקה, Nestor meridionalis, לפני כ-3 מיליוני שנים.
בשל הבידוד הגאוגרפי של בית הגידול שלהם - ניו זילנד - והיותם אנדמיים לאי זה, כל המינים שהתפצלו מהאב הקדמון "פרוטו קאקה" שונים בצורה ניכרת מרוב מיני התוכיים האחרים.
מאפיינים פיזיים

מבחינה חיצונית, הזכר והנקבה דומים מאוד: לשניהם מעטה נוצות ירוק כהה עד חום ונוצות חזה וגב בהירות יותר. לשני המינים פלומת נוצות אדומה באזור הגב התחתון ומתחת לכנפיים - פלומה הנראית בקלות בעת תעופה. ההבדל הנראה היחיד בין המינים הוא בלסת התחתונה שלהם: אצל הזכרים היא גדולה ומסיבית מעט יותר.
אורכם של הזכרים מגיע ל-48 סנטימטרים בממוצע ומשקלם לכ-1,000 גרמים - מעט יותר מן הנקבות. לגוזלים ועופות צעירים כסות נוצות שצבעה נע בין צהוב לירוק בהיר; בדרך כלל, הם מקבלים את מעטה הנוצות הירוק בסביבות גיל 18 חודש, אף על פי שפרטים מסוימים מאבדים את המעטה הצהוב סביב הראש רק בגיל 4 שנים. לקיאה כישורי תעופה טובים מאוד, והוא יכול לנסוק מהקרקע לגבהים רמים מאוד תוך מספר דקות; הם מיומנים במיוחד בתעופה על גבי זרמי אוויר, כדי לא לאמץ את כנפיהם שלא לצורך.
התנהגות > מבנה חברתי

תוכי קיאה חיים בדרך כלל בקבוצות הכוללות 10 פרטים או יותר. לאחר הטלת הביצים יכול מספר הצעירים הכלולים בלהקה לעלות לעשרות. הרבייה וההזדווגות מתרחשים בדרך כלל בין יולי לינואר. הנקבה מטילה בין 2 ל-4 ביצים, כמעט תמיד באזורי יערות של אשורים דרומיים: בשורשי עצים, בנקיקים או בחללים מוצלים. הנקבה דוגרת על הביצים כחודש ימים, וכשהגוזלים מגיעים לגיל חודש לערך הזכר עוזר לאם בהזנתם. על פי ההערכות השונות, תוחלת החיים של הקיאה נעה סביב חמישים שנים, אם כי אין נתונים מאומתים לגבי גיל המקסימום אליו הגיעו פרטים שונים.
בשל היותו אינטליגנטי, פעיל וסקרן, פרט שיוחזק בשבי ללא טיפול מתאים יסבול ככל הנראה משעמום ובעיות התנהגות.
התנהגות > תזונה

תזונת הקיאה מתבססת על עלים, פרחים, חרקים ופגרי בעלי חיים, והוא ניזון מיותר מ-40 מיני צמחים. המין הוא סתגלן ביותר, ובאזורים בהם קיימות אוכלוסיות של קיאות בקרבת יישובי אדם לעיתים קרובות ניזון הקיאה משיירי מזונו של האדם, ואף מחטט ופותח לשם כך פחי אשפה. מקורו חזק ומעוקל ויכול לפצח חומרים קשים.
כדי לשרוד בסביבה הקרה, הקיאה נזקק לשומנים שיסייעו בחימום גופו; הם פולשים לקינים של עופות אחרים ואוכלים את הביצים או הגוזלים הצעירים שלהם. הקיאה פיתח תאווה מיוחדת לשומן שסביב כבד הכבש, ולעיתים קרובות הוא צולל ופוצע מקנה כדי להשיג שומן זה. נראה כי הקיאה הוא התוכי היחיד הנוהג להרוג בעלי חוליות לתזונתו, אם כי זאת עושים בעיקר פרטים זקנים או חולים.
שימור

כיום נחשבים תוכיי הקיאה למין מוגן, אולם במשך שנים הם ניצודו על ידי איכרים שרצו להגן על הצאן שלהם מתקיפותיהם. על פי ההערכה, כ-150,000 פרטים הושמדו עקב ציד זה. בשנת 1970, לאחר שהתגלה שאוכלוסייתם עומדת רק על 5,000 פרטים, הוענקה להם הגנה חלקית. החל משנת 1986 הקיאה מוגן בצורה מלאה על ידי הממשלה וכיום מצב השימור שלו מוגדר על ידי ה-IUCN כפגיע. על פי ההערכות השונות, האוכלוסייה עומדת כיום על 1,000 עד 5,000 פרטים.
הערות שוליים

↑  קיאה באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  Gyula Gajdon,‏ Clever clown of the mountains, מחקר באוניברסיטת וינה
↑  New Zealand Evolutionary Evidence, אתר "Evolution for teaching"
↑  Robertson, H., Heather, B. (2001) The hand guide to the birds of New Zealand. Oxford, UK: Oxford University Press. ISBN 0-19-850831-X
↑  Clark, C.M.H. (1970) Observations on population, movements and food of the kea, Nestor notabilis. Notornis, 17, 105-114
↑  Gajdon, G.K., Fijn, N., Huber, L. (2006) Limited spread of innovation in a wild parrot, the kea (Nestor notabilis). Animal Cognition, 9, 173-181
↑  Temple, P. The Book of the Kea. Auckland: Hodder Moa Beckett, 1996. ISBN 0-340-600039
↑  Nestor notabilis, IUCN Red List
↑  Anderson, R. (1986) Keas for keeps. Forest and Bird, 17, 2-5
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007541176305171
קטי אנטוניוס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 בן או בת זוג:  ג'ורג' אנטוניוס 
 פטירה:  1984 
 
קטי אנטוניוס (בערבית: كاتي أنطونيوس; נפטרה ב-1984), ערביה-נוצרייה, אשת החברה הגבוהה בירושלים בתקופת המנדט הבריטי ובתקופת השלטון הירדני במזרח ירושלים. אנטוניוס הייתה פעילה למען העניין הפלסטיני.
ביוגרפיה

אנטוניוס נולדה כקטי נימר, בתם של ד"ר פארס פאשה נימר, יליד לבנון שהיגר למצרים והיה מוציא לאור ידוע של העיתון אל-מוקאטם והשבועון אל-מוקאטף, ואשתו האנגליה. היא גדלה בחוגי החברה הגבוהה של אלכסנדריה, קיבלה חינוך אירופי ושלטה בערבית, באנגלית ובצרפתית. אנטוניוס למדה בתיכון Cheltenham Ladies' College באנגליה. בשנת 1928 היא התחתנה בפריז עם ג'ורג' אנטוניוס, שהיה חברו לספסל הלימודים של אחיה בקולג' ויקטוריה באלכסנדריה. בתחילה התגורר הזוג בדירה גדולה באכסניה האוסטרית בירושלים, ובתחילת שנות ה-30 הם שכרו מהמופתי של ירושלים,אמין אל-חוסייני, את ביתו בשכונת שייח ג'ראח, שהיה מוכר כ"כרם אל מופתי" ולימים נודע כמלון שפרד. ג'ורג' אנטוניוס היה מקורבו של המופתי ונודע כאחד מדוברי הפלסטינים בפני שלטון המנדט הבריטי ובפני דעת הקהל המערבית.
קטי אנטוניוס ניהלה סלון חברתי והייתה למארחת ידועה בחוגים הבריטיים והערביים בירושלים. היא תוארה כאישה יפה, חכמה, שנונה, מלאת קסם והומור, הלבושה במיטב האופנה. בביתה התקיימו במשך שנים רבות מסיבות, שהיו גם זירה לפעילות מדינית והסברתית פרו-ערבית ואנטי-ציונית. נישואיה לא היו מוצלחים ביותר, ולאחר שבעלה איבד את מקור פרנסתו וחלה, היא התגרשה ממנו, כשבוע או שבועיים לפני פטירתו ב-1942. היא המשיכה להתגורר בבית לאחר מותו של ג'ורג' אנטוניוס, לארח בו מסיבות חברתיות. מפקד הכוחות הבריטיים בארץ ישראל הגנרל אוולין יו בארקר הגיע לירושלים ב-1946 ללא אשתו ובנו. הוא ואנטוניוס ניהלו רומן ואף סיפר לה מידע חשאי. בארקר כתב לה כ-100 מכתבי אהבה שהועברו על ידי נהגו האישי.
חבר הפרלמנט הבריטי אוהד הציונות ריצ'רד קרוסמן, שהיה חבר בוועדת החקירה האנגלו-אמריקאית לענייני ארץ ישראל ב-1946, זכה להתארח בסלונה של אנטוניוס ותיאר את רשמיו: ”מלבושי ערב, אוכל ומשקה מסוריה, וריקודים על רצפת השיש. קל לראות מדוע מעדיפים הבריטים את החברה הגבוהה הערבית על פני היהודים. לשכבת האינטליגנציה הערבית תרבות צרפתית - משעשעת, מיושבת, טראגית ועליזה. לעומתם היהודים נראים מתוחים, בורגנים, מרכז-אירופאיים.”
בפברואר 1948 עזבה אנטוניוס את ביתה בשייח' ג'ראח לאחר שבית סמוך הותקף בפעולה של ההגנה. במהלך מלחמת העצמאות היא שהתה בביירות שם ניסתה, ללא הצלחה, לחדש את פעילות ה"סלון" החברתי והמדיני שלה. היא עקרה למצרים וגם שם ניסתה, לשווא, לעורר עניין בחוגי החברה הגבוהה בבעיית הפליטים הפלסטינים. היא שבה למזרח ירושלים הירדנית, התפייסה עם המלך עבדאללה (שעד אז הסתייג ממנה משום תמיכתה הנלהבת במופתי חוסייני), וחידשה את פעילותה החברתית והמדינית.
אנטוניוס ייסדה וניהלה בשנות ה-50 בעיר העתיקה בית יתומים בשם דאר אל-אוולאד ("בית הילדים") ונהגה להזמין למסיבותיה נערים מבית היתומים. במהלך שנות ה-60 היא נהגה לבקר כמה פעמים בשנה בשכונת מעאדי שבדרום קהיר, שם שהתה בבית שירשה מהוריה.
אנטוניוס נהגה לספר כי בין חבריה בירושלים בתקופה שטרם הקמת מדינת ישראל נמנו יהודים, אך באירועיה החברתיים הנוצצים לא נכללו יהודים על פי רוב, והיא ניהלה מאבק הסברתי נגד הציונות והיישוב היהודי. כאשר העיתונאי וינסנט שיאן נשלח על ידי מאיר וייסגל לבקר בארץ ישראל בשנת 1929 ולכתוב על רשמיו הוא פגש את אנטוניוס והיא שכנעה אותו לתמוך בעניין הערבי ולהתנגד לציונות. היא גם הביעה התנגדות לחוסיין, מלך ירדן בגלל יחסו לפלסטינים.
לקטי וג'ורג' אנטוניוס הייתה בת יחידה, סוראיה אנטוניוס, עיתונאית, פעילה פמיניסטית, עורכת, מפיקה וסופרת פלסטינית בשפה האנגלית, שחיה בלבנון. היא ניהלה, בין השאר, את האגודה "5 ביוני" ואת "פורום המזרח התיכון".
הערות שוליים

↑  Auto/Biography and the Construction of Identity and Community in the Middle East, page 126
↑  Kai Bird, Crossing Mandelbaum Gate, page 38
↑  Pen Portraits from a Forgotten Middle East FP Magazine
↑  קטי אנטוניוס קמה לתחייה, מעריב, 22 באוקטובר 1952
↑  Kai Bird, Crossing Mandelbaum Gate, page 43
↑  ב-Auto/Biography and the Construction of Identity and Community in the Middle East, page 126 כתוב שהם נפרדו בסוף שנות ה-30 אבל שהיא הייתה לצדו בעת פטירתו. בכל מקרה היא נודעה במשך שנים כאלמנתו
↑  Ron Grossman Ron Grossman is a Tribune staff writer, A FASCINATING ACCOUNT OF PALESTINE DURING THE YEARS OF THE BRITISH MANDATE, chicagotribune.com, ‏January 1 2001 (באנגלית)
↑  Sherwood, Harriet (2011-11-13). "Dances and dalliances: legendary Jerusalem bar opens once more". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2020-04-19.
↑  Pen Portraits from a Forgotten Middle East FP Magazine
↑  דומיניק לאפייר, לארי קולינס, ירושלים, ירושלים, עמ' 109–110.
↑  קטי אנטוניוס קמה לתחייה, מעריב, 22 באוקטובר 1952
↑  בניר חסון, הזמן הוורוד של מלון שפרד בשכונת שייח' ג'ראח במזרח ירושלים, באתר הארץ, 3 בספטמבר 2009 כתוב שהיא לא שבה לבית בשייח ג'ראח, אבל במעריב כתוב שהיא שבה לבית. בספר "ירושלים, ירושלים" בעמוד 110 כתוב שהיא שבה לבית רק פעם אחת בחייה בעת הפוגה קצרה בקרבות, אבל הוא היה אז נטול חלונות ודלתות, גגו היה מחורר, ורצפתו הייתה מפוחמת ומכוסה כתמי דם וצואה.
1 2  Kai Bird, Crossing Mandelbaum Gate, page 18
↑  Kai Bird, Crossing Mandelbaum Gate, page 186
↑  Meyer Weisgal, So Far: An Autobiography, page 66
קורמורן מלכותי ניו זילנדי

| קורמורן מלכותי ניו זילנדי |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: סולתאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: קורמורניים
סוג:: קורמורן כחול-עין
מין:: קורמורן מלכותי ניו זילנדי
שם מדעי
 Leucocarbo carunculatus ‏גמלין, 1789

קורמורן מלכותי ניו זילנדי (שם מדעי: Leucocarbo carunculatus) הוא מין של קורמורן מהסוג קורמורן כחול-עין החי בניו זילנד בין מצר קוק המפריד בין האי הצפוני והאי הדרומי ודרומה עד מיצרי מארלבורו (אנ'). המין מצוי בסכנת הכחדה בטבע.
קורמורן זה מגיע לאורך 76 ס"מ ולמשקל של 2.5 ק"ג והוא בעל נוצות שחורות-לבנות כשל פינגווין. העיניים כחולות והמקור אפור בעל בליטה צהובה בבסיסו ותחתית המקור מאדימה בעונת הרבייה. הוא בעל רגליים ורודות עם קרומי שחייה וראש וצוואר שחורים עם כנפיים שחורות-מתכתיות בעלות כתמים לבנים הבולטות כשהכנפיים פרושות. הקורמורן הוא מעופף גרוע ומעדיף לנוע על הקרקע או לשחות בים.
מין זה עלול לבלבל עם קורמורן מנומר אוסטרלי אך זה בעל מקור צהוב קצר מעוקל, בעל רגליים שחורות וצוואר ולחיים לבנים ועבים יותר. בנוסף הוא פחות חי סביב האוקיינוס וקרוב יותר ליבשה.
הערות שוליים

↑  קורמורן מלכותי ניו זילנדי באתר הרשימה האדומה של IUCN
קורמורן סוקוטרה

| קורמורן סוקוטרה |
| --- | --- |
 
מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: סולתאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: קורמורניים
סוג:: קורמורן
מין:: קורמורן סוקוטרה
שם מדעי
 Phalacrocorax nigrogularis ‏אוגולוי-גרנט ופורבס, 1899
תחום תפוצה


קורמורן סוקוטרה (שם מדעי: Phalacrocorax nigrogularis) הוא מין עוף ימי ממשפחת הקורמורניים. עוף זה אנדמי למפרץ הפרסי ולאזור החופים של ערב הסעודית. הוא קרוי על שם האי סוקוטרה בו הוא מתרבה.
אורך הקורמורן 80 ס"מ והוא בעל גוף שחור וכפות רגליים צהובות. המקור בהיר ומעוקל בקצהו והקורמורן מצוי רוב זמנו בתוך הים, מחפש דגים ודיונונים למזון.
להקות הקורמורנים שוחים יחדיו בכמויות של 25,000 פרטים יחד בים ומקננים בכמויות עצומות של מעל 250,000 פרטים.
ואולם מצב השימור של הקורמורנים מצוי בירידה עקב הפגיעה באזורי הרבייה שלהם ועקב הזיהומים שנוצרים באזורי הדיג של המפרץ.
הערות שוליים

↑  קורמורן סוקוטרה באתר הרשימה האדומה של IUCN
קורמורן מגלני

| קורמורן מגלני |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: סולתאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: קורמורניים
סוג:: קורמורן כחול-עין
מין:: קורמורן מגלני
שם מדעי
 Phalacrocorax magellanicus ‏גמלין, 1789
תחום תפוצה


קורמורן מגלני המכונה גם קורמורן סלעים (שם מדעי: Leucocarbo magellanicus) הוא מין של עוף ימי ממשפחת הקורמורניים החי בקצה הדרומי של אמריקה הדרומית בין ואלדיביה שבצ'ילה, דרך כף הורן, ארץ האש שבארגנטינה וצפונה לדרום צ'ובוט. בחורף הקורמורנים נודדים צפונה עד לסנטיאגו דה צ'ילה במערב ולאורוגוואי במזרח. הרבייה מבוצעת לרוב סביב איי פוקלנד.
קורמורן זה השתייך לסוג קורמורן עד 2014, אז הוחלט לשייכו לסוג קורמורן כחול-עין. עם זאת מספר חוקרים ב-2021 מסווגים אותו כבן לסוג יחידי - Notocarbo.
תיאור

קורמורן זה מגיע לאורך 65 עד 70 ס"מ והוא בעל נוצות שחורות-לבנות עם עיניים ופנים אדומים, מקור דק שחור, כנפיים, זנב וגב שחורים ובטן לבנה. הרגליים ורודות ומקרוב נראות גם נוצות ירוקות-כהות עד סגולות לאורך הראש והצוואר, כשציצות מזדקרות צצות לזכרים בעונת הרבייה. עם זאת אין כמעט הבדלים בין הזכרים והנקבות, אפילו ביחס לקורמורנים. עם זאת הזכרים גדולים יותר ב-5 עד 10%.
הקורמורן חי לאורך סלעים וחופים באזורים הקרים והממוזגים של דרום אמריקה הדרומית בין חופי האוקיינוס האטלנטי והאוקיינוס השקט וצולל במים בקרבת החוף. הוא ניזון מחסילונים ומלהקות דגים, כמו של הדג Patagonotothen ממשפחת הנוטוטיניים. הקורמורן לרוב צד בגפו אך לעיתים משתתפים מספר קורמורנים ואף עופות ים אחרים יחדיו.
במושבות הרבייה המתבצעות על צוקים הנקבה מטילה 2 עד 5 ביצים, לרוב 3 ביצים. המושבות נותנות הגנה יחסית מטורפים.
קטז'ינה וייגלובה

| --- | --- |

שרפתה של קטז'ינה מלכרובה (וייגל), ציור מאת יאן מטייקו, 1859
 לידה:  1460 
 הוצאה להורג:  1539 (בגיל 79 בערך) קרקוב, ממלכת פולין השווה 
 השקפה דתית:  אנטי טריניטריזם 
 
קטז'ינה וייגלובה (בפולנית: Katarzyna Weiglowa;‏ ~1460 – 19 באפריל 1539) הייתה אישה פולנייה, שהצהירה על אמונתה היהודית ואולי גם התגיירה. עלתה על המוקד בקרקוב.
קורותיה

וייגלובה הייתה אשתו של מלכיור וייגל, חבר מועצת העיר קרקוב. בשנת 1529 הואשמה בהמרת דתה ליהדות והובאה למשפט בבית הדין האפיסקופלי. במשך קרוב לעשור ניסה הבישוף של קרקוב, פיוטר גמרט (אנ') להשיבה לחיק הכנסייה, אך משנכשלו מאמציו, הועמדה בהוראתו, ב-19 במרץ 1539, למשפט על בגידה בנצרות. היא נמצאה אשמה, נשללו ממנה נכסיה, והיא נמסרה לרשויות לביצוע גזר הדין.
ב-19 באפריל 1539, בגיל קרוב ל-80, הוצאה וייגלובה להורג בשריפה על המוקד בקרקוב. עדי ראייה, בהם ההיסטוריון הפולני בן התקופה לוקאש גורניצקי (אנ'), דיווחו כי היא הלכה למותה בנחישות ובאומץ, דבקה באמונתה עד הרגע האחרון.
מקרה זה נחשב לאירוע משמעותי בקרקוב של אותה תקופה, והוא מייצג את המתח הדתי והחברתי שהתקיים בפולין במאה ה-16, בין היתר בהקשר של הרפורמציה והיחס ליהודים.
בתקופה שאחרי האירוע פשטה בפולין שמועה על התגיירות המונית בסתר ועריקה לשטחי האימפריה העות'מאנית על מנת לקיים אורח חיים יהודי פומבי. שמועות מעין זו הובילו את המלך הפולני, אוהד היהודים, זיגמונט הראשון, לפתוח בחקירה בנושא. החקירה ניקתה את היהודים.
לקריאה נוספת

צבי גרץ, דברי ימי ישראל, מהדורת שפ"ר, חלק ז, ורשה תרנ"ט, עמ' 320
שמעון דובנוב, דברי ימי עם עולם, תל אביב, תשכ"ב, חלק ו, עמ' 150
ג. באדער: דרייסיג דורות אידן אין פוילען, ניו יורק 1927, ח"א 46–48 (ביידיש)
שלמה ברמן, מגבורי האומה, ב, ירושלים: אחיאסף, תשט"ו, עמ' 296–297
הערות שוליים

↑  ידועה במקורות עבריים גם בשמות: קתרינה וייגל, קתרינה מלכרוב, קתרינה מלחרובה או קתרינה זלשובסקה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb151032996 (data)  GND: 132206447  NTA: 296836788  SUDOC: 109337271  VIAF: 30692188   WorldCat (עם VIAF): 30692188 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "קטז'ינה וייגלובה".
קטז'ינה זווידצקה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1961 (בת 63 בערך) גוז'וב ויילקופולסקי, רפובליקת פולין 
 מדינה:  פולין פולין
 
קטז'ינה זווידצקה (בפולנית: Katarzyna Zawidzka; נולדה בשנת 1961) היא דוגמנית פולנייה.
ביוגרפיה

זווידצקה נולדה בגוז'וב ויילקופולסקי שבפולין כבת יחידה לזוג הורים כלכלנים, היא למדה באוניברסיטת ורוצלב לכלכלה.
היא נבחרה למיס פולין 1985, בעקבות כך ייצגה את פולין בתחרות מיס תבל 1985, מיס עולם 1985 שם עלתה לחצי הגמר ומיס אינטרנשיונל 1985 שגם שם עלתה לחצי הגמר.
היא דגמנה מספר שנים בפריז, מילאנו וניו יורק, שם יוצגה על ידי מספר סוכנויות, וביניהם קארין מודלס. תמונותיה הופיעו במגזינים קוסמופוליטן Elle ואחרים.
היא גם עבדה עבור מספר מעצבי אופנה וביניהם כריסטיאן לקרואה וראלף לורן ודגמנה לחברות כמו ויקטוריה'ס סיקרט.
מ-1991 היא נשואה לאיש העסקים סרג' ורסנו ולהם שני בנים.
הערות שוליים

↑  Miss Polonia - Katarzyna Zawidzka, www.misspolonia.com.pl
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פרשת רמדיה

פרשת רמדיה הייתה סדרה של מקרי מוות ותחלואה חמורה בתינוקות, שהתרחשה בישראל עקב חסרונו של ויטמין B1 (תיאמין) בתרכובת צמחית של מזון לתינוקות, מתוצרת החברה הגרמנית הוּמָנָה (Humana) (גר'), אשר שווקה על ידי החברה הישראלית "רמדיה".
הפרשה נחשפה ב-7 בנובמבר 2003, בעקבות הפנייתם של תינוקות רבים לחדרי מיון בבתי חולים בישראל עם ליקויים בהתפתחות מערכת העצבים. לבסוף חמישה מהתינוקות נפטרו בשלבים שונים לחייהם ואחרים נפגעו בצורה חמורה.
רקע

חברת "רמדיה" הוקמה בשנת 1963 בשם "רמדיה תעשייה פרמצבטית" ('Remedia' בלטינית: תרופה) על ידי ד"ר ליביו לנדס, שהיה רוקח מומחה לייצור תרופות, ואשתו הרופאה ד"ר אריקה לנדס. השניים עלו שנתיים קודם לכן לישראל מרומניה, והחליטו להקים מפעל לייצור תרופות ומזון לתינוקות (בעיקר דייסות) בראשון לציון. המפעל זכה להצלחה, והחל להתמקד בעיקר בייצור מזון לתינוקות. בשנת 1972 נפטר ליביו לנדס. אריקה המשיכה לנהל את המפעל, ובשנת 1974 מינתה למנכ"ל את משה מילר (שאשתו היא אחיינית של ליביו לנדס), שבהמשך הפך גם לבעל מניות. בשנת 1982 נהרג בתחילת מבצע שלום הגליל ד"ר סטפן לנדס, בנם היחיד של הזוג לנדס, שהיה רופא. אריקה לנדס נפטרה בשנת 1987 ובצוואתה הורישה למילר ולרעייתו את יתרת המניות במפעל.
בסוף שנות ה-80 הופסק יצור התרופות בחברה, והיא השיקה מוצרים חדשים נוספים לתינוקות ומיצבה עצמה כחברה המציעה סל מוצרים ובהם דייסות, משקאות, ביסקוויטים ואביזרים תחת המותג "רמדיה". בנוסף החלה לייצר מזון למבוגרים. בשנת 1991 קיבלה רמדיה את הזיכיון לייצג בישראל את קונצרן המזון הבינלאומי "היינץ", בתחום המזון לתינוקות. ההחלטה להתחיל לייבא את המוצרים התקבלה לאחר שהתחרות בענף גדלה, מותגים בינלאומיים נוספים נכנסו לשוק, דוגמת "גרבר" ו"ביצ'נט" (Beech-Nut), ועלות הייצור בישראל הייתה גבוהה. בשנת 1992 החלה רמדיה לייבא תרכובות מזון לתינוקות מחברת "הוּמָנָה", חברת בת גרמנית של קונצרן היינץ. המוצר שווק בישראל תחת שם המותג של רמדיה. בשנת 1995 התרחב הזיכיון של רמדיה גם למוצרי המכולת של היינץ, כדוגמת קטשופ, חרדל ומיונז, והיא שיווקה אותם באמצעות חברת בת חדשה בשם "פודליין". בשנת 1999 רכשה היינץ 51% ממניות "רמדיה", תחת הסכם בו תרכוש את יתרת המניות תוך חמש שנים. החברה החלה לפעול בשם "קבוצת היינץ רמדיה" והרחיבה את פעילותה בענף המזון בישראל, על ידי רכישה והפצה של מוצרים נוספים.
בתחילת שנת 2003, השנה שבה נחשפה הפרשה, תרכובות המזון לתינוקות של רמדיה היו בעלות נתח השוק הגדול בישראל, על פני שתי המתחרות שלה: "מטרנה" של חברת מוצרי מעברות, ו"סימילאק" של תאגיד מעבדות אבוט. באותה עת החלה הקבוצה לפעול תחת השם "היינץ ישראל", ובאוגוסט 2003 התמנה גידי לנדסברגר למנכ"ל הקבוצה.
מקור החסר בוויטמין B1

בתחילת שנת 2003 פותחה אבקת "רמדיה סופר פורמולה צמחית", תרכובת מזון לתינוקות על בסיס חלבון סויה, בחברה הגרמנית הומנה, שייצרה את התרכובת עבור רמדיה. הפורמולה החדשה החליפה שני מוצרים קיימים תקינים של חברת רמדיה ("סויה 1" – לגילאים 0–6 חודשים, ו-"סויה 2" – לגילאים 6–12 חודשים).
במהלך הייצור של הפורמולה החדשה החליטו בחברת הומנה להפסיק להכניס לתערובת ויטמין B1, בניגוד לתקנים ולאמנות מחייבים, מתוך הנחה שיש מספיק ויטמין B1 בסויה הטבעית. חברת הומנה הודיעה על כך בדואר אלקטרוני לחברת רמדיה, שלא ייחסה חשיבות לנושא.
ב-21 במרץ 2003 נדגם המוצר מפס הייצור לבדיקת ערכיו התזונתיים במעבדת "לופה". בקרת איכות זו הייתה אמורה להצביע על ערכי התיאמין השגויים, אך המעבדה לא הצליחה לתת תשובה בנוגע לכמויות B1 במוצר. אף על פי שלא הייתה תשובת מעבדה לבדיקה, שלחה חברת הומנה את המוצר לישראל.
לטענת הומנה, במהלך בדיקת הערך התזונתי של המוצר הישן, נפלה שגיאה בפענוח ריכוז הוויטמין B1 (תיאמין) במוצר. הערך שהתקבל בחישוב השגוי היה גבוה מהקצובה היומית המומלצת לפעוטות, כך שלא הוסף תיאמין למוצר החדש. בפועל, ריכוז התיאמין במוצר החדש היה נמוך בהרבה מהקצובה היומית המומלצת. לפי התביעה שהוגשה בהמשך, בהומנה היו אמורים לדעת כי בחלבון סויה מבודד אין מספיק ויטמין B1 להכנת מזון תינוקות, היות שהפורמולה מכילה חומרים רבים נוספים ולא רק חלבון סויה מבודד. בסויה קיים ויטמין B1 בריכוז מסוים, אך כאשר מכינים אבקה לתינוקות ומערבבים את הסויה עם חומרים רבים אחרים, ריכוז הוויטמין יורד נוכח הנפח שגדל.
לטענת חברת הומנה, בדיקה זו לא הושלמה בשל תקלה בתהליך הייצור, והשגיאה לא אותרה.
חשיפת החסר בוויטמין B1

בחודש שקדם לחשיפת המחסור בוויטמין B1, אושפזו כמה פעוטות בשל תסמינים נירולוגיים כגון אפתיה ופרכוסים, ניסטגמוס, שלא הצביעו על תחלואה מסוימת. עקב הפיזור ברחבי ישראל לא בלט המכנה המשותף בין הפעוטות. ב-5 בנובמבר 2003, שכבו במחלקת טיפול נמרץ ילדים בבית החולים שניידר ארבעה תינוקות מונשמים שהראו תסמינים דומים, אך הגורם לתחלואה לא נמצא. בירור עם הורי התינוקות העלה כי כולם ניזונו מ"סופר פורמולה צמחית" של חברת רמדיה, ובית החולים הודיע על כך למשרד הבריאות.
פרוץ הפרשה

משרד הבריאות חקר את ההורים, וב-7 בנובמבר 2003 (ליל שבת) פרסם הודעה בתקשורת שלא לתת מהתמ"ל הפגום. בציבור הדתי המקפיד על שמירת שבת, פסקו הרבנים שמותר להתקשר למשתמשים במוצר כדי להזהירם. רכבי ההצלה של הארגון זק"א נסעו בהוראת הרבנים ברחובות השכונות החרדיות והודיעו ברמקולים על ההנחיה להפסיק להאכיל תינוקות במוצר וללכת לספר לכל מי שאולי לא שמע. ברחבי בני ברק נפתחו בצעד נדיר כמה מחנויות המזון בשבת, כדי לאפשר להורים להשיג מייד תמ"ל מסוג אחר. הורים שהבחינו בתסמינים אצל ילדיהם הוזמנו להיבדק בתחנות טיפת חלב. הסיבה לבעיה בפורמולה עוד לא התבררה, והחל איסוף מידע על קבוצת תינוקות גדולה יחסית כדי לקבל תמונה ברורה יותר.
באותו היום אושפז פעוט במחלקת הילדים בבית החולים דנה במרכז הרפואי תל אביב, בשל תסמינים נירולוגיים. ד"ר אביבה פתאל וצוות הנירולוגים לילדים אבחנו שהתסמינים מתאימים למחסור בוויטמין B1. ד"ר פתאל הזריקה לפעוט את הוויטמין ומצבו השתפר מאוד. לאחר שנתגלה שגם פעוט זה ניזון מהפורמולה הצמחית, העלתה ד"ר פתאל השערה כי מקורו של החסר בוויטמין קשור לפורמולה, והודיעה על כך למשרד הבריאות. בבדיקות שהזמין משרד הבריאות לאחר מכן נמצא כי שיעור הוויטמין במוצר אכן נמוך מהדרוש להתפתחות תקינה של מערכת העצבים בפעוטות.