stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אברהם רייף

| --- | --- |

 לידה:  מאי 1930 פולין קרסנוברוד, פולין
 פטירה:  15 בנובמבר 2017 (בגיל 87) ישראל חיפה, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  1964–2017 (כ־53 שנים)
 מקצוע:  סוכן ביטוח
 תואר:  נשיא לשכת סוכני הביטוח בישראל
 תקופת כהונה:  1988–1992
אברהם רייף בכנס הביטוח האלמנטרי 1991 עם חבר הכנסת שמעון פרס
אברהם רייף (מאי 1930 – 15 בנובמבר 2017) היה סוכן ביטוח ישראלי, נשיא לשכת סוכני הביטוח בישראל בשנים 1988–1992.
ביוגרפיה

אברהם רייף נולד בשנת 1930 בקרסנוברוד שבפולין, עלה לארץ ישראל בשנת 1943 במסגרת עליית ילדי טהראן.
בשנת 1970 הקים את רכש סוכנות שירותי ביטוח בע"מ העוסקת בשיווק ביטוח חיים. בסוף אותה שנה הוכרז על ידי חברת הביטוח "מנופקטשוררס לייף" כסוכן המצליח ביותר שלה בישראל, בזכות מכירת פוליסות ביטוח חיים בסך 3,500,000 ל"י.
בשנים 1988–1992 כיהן כיו"ר לשכת סוכני הביטוח בישראל. במהלך כהונתו וגם לאחר מכן, כחבר בוועדות הלשכה, נאבק למען שמירה על מעמד הסוכן בתקופה בה נכנסו הבנקים וחברות ביטוח לשיווק ישיר מול הלקוחות. על פעילותו רבת השנים זכה להערכת הלשכה בתואר נשיא כבוד ולנטיעת חורשה הנושאת את שמו ביער עופר שבהר הכרמל, בסמוך לעיר מגוריו, חיפה.
בענף ביטוח הרכב התמקד בהסדרת תעריפים אחידים לביטוח רכב ופעל לביטול הנחות לקולקטיבים אשר גרמו לאפליית מחירים.
במהלך כהונתו כנשיא הלשכה החלו חברות הביטוח בשיווק פוליסות ביטוח ריסק באמצעות הבנקים, פעולה שיצרה תחרות לסוכני הביטוח, אשר חששו כי הבנקים יפעילו לחץ על לקוחותיהם לרכוש פוליסות ביטוח באמצעותם. בדצמבר 1991 הודיע רייף על כוונתו להתפטר מתפקידו כנשיא הלשכה וזאת לאור המשבר שהתגלה בינו לבין הרוב במועצת הלשכה לגבי האופן בו יש להתמודד עם חברות הביטוח בנוגע לשיווק תוכניות ביטוח באמצעות הבנקים. בעוד שמועצת הלשכה קבלה החלטה להחרים את חברת "מגדל" על רקע כוונתה לשווק את קרן הפנסיה "יוזמה" בסניפי בנק לאומי, דרש רייף להרחיב את המאבק לכל חברות הביטוח, שהחלו במהלכים לשיווק תוכניות ביטוח ריסק באמצעות הבנקים. הוא דרש מאבק כולל, ולא רק נגד חברת ביטוח אחת, משום שצפה כי שיווק תוכניות ריסק יתרחב לתחומי ביטוח נוספים ויפגע בענף סוכני הביטוח.
בשנת 2004 התרחבה התחרות מצד הבנקים במסגרת רפורמת בכר, שהביאה להפחתת הריכוזיות של המערכת הבנקאית בשוק ההון ונתנה לבנקים אפשרות לשווק תוכניות ביטוח פנסיוני, איום חדש על פעילות סוכני הביטוח. בתפקידו כיו"ר צוות החשיבה בנושא, פעל לצמצום איום זה. בדיעבד הייתה הפגיעה בסוכני הביטוח, כתוצאה מהתחרות עם הבנקים, מצומצמת, והתחרות העיקרית באה בתחום הביטוח אלמנטרי מכיוון חברות הביטוח אשר הקימו פעילות של ביטוח ישיר.
אברהם רייף נפטר ב-15 בנובמבר 2017, בגיל 87.
הערות שוליים

↑  רשימת ילדי טהראן
↑  הצמרת, מעריב, 19 בינואר 1971
↑  הלשכה מוקירה את אברהם רייף: "שליחות ציבורית כדרך חיים", באתר פורטל עדיף
↑  סוכני הביטוח: רפורמת בכר פוגעת בתחרות, באתר ערוץ 7, 13 במרץ 2005
↑  שרות, ועדת בכר יוצרת מסך עשן בטענת שווא של תחרות בביטוח, באתר ביזפורטל, 13 במרץ 2005
↑  "הר ביטוח". Sunday, 22 October 2017
↑  אברהם רייף, נשיא הכבוד של הלשכה הלך לעולמו
חורשה הנושאת את שמו של אברהם רייף ביער עופר שבהר הכרמל, בסמוך לעיר מגוריו, חיפה.
חורשה על שם אברהם רייף
KG Mobility

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ציבורית
 תקופת הפעילות:  4 במרץ 1954 – הווה (71 שנים) 
 חברת אם:  KG Group 
 מיקום המטה:  פיונגטהאק 
 ענפי תעשייה:  תעשיית הרכב 
 מוצרים עיקריים:  מכונית 
  
 www.kg-mobility.com
 
KG Mobility (בקוריאנית: 케이지모빌리티 주식회사; לשעבר: סאנגיונג) היא יצרנית רכב בקוריאה הדרומית.
היסטוריה

החברה החלה את דרכה בשנת 1954 תחת שם המותג "Ha Dong-hwan Motor Company" ויצרה רכבי שטח עבור צבא ארצות הברית, ועם השנים החלה לייצר גם משאיות, אוטובוסים ואמבולנסים לשוק הדרום קוראני.
הדגמים הראשונים יוצרו ללא סמל ייחודי, אלא עם סמל בצורת כוכב מחומש על מכסה המנוע, שהוחלף בתחילת שנות ה-60 לסמל רשמי בצורת שני דרקונים.
בשנת 1977 שונה שם החברה ל-"Dong-A Moto", אך היא עדיין לא ייצרה מכוניות נוסעים. בשנת 1986 החלה החברה לראשונה לייצר רכבים פרטים, שהראשון שבהם היה רכב השטח סאנגיונג קוראנדו, כשבמקביל שם החברה הוחלף ל-"SsangYong", וסמל החברה עודכן למודרני יותר.
ב-1991 חתמה סאנגיונג על חוזה אסטרטגי עם חברת מרצדס-בנץ, במטרה ליצור רכבים ומנועים מודרניים. ברית זו הצליחה מאד לחברה והביאה לייצור דגמים מוצלחים ונמכרי כמו הקוראנדו, במיוחד מעצם שיתוף הפעולה עם חברת מרצדס היוקרתית.
בשנת 2004 נרכשה סאנגיונג על ידי חברת הרכב הסינית הגדולה "SAIC Motor Corporation Limited", שרצתה לחזק את ייצור רכבי השטח של החברה.
70% ממניות החברה נרכשו על ידי החברה ההודית "Mahindra & Mahindra" בפברואר 2011. הרכישה אושרה על ידי הוועדה לסחר חופשי של קוריאה הדרומית.
בשנת 2022 הצ'בול KG Group, החל בתהליך השתלטות על סאנגיונג, שהחלה הליך פשיטת רגל באותה שנה.
בשנת 2023 שם החברה שונה ל-KG Mobility.
מפעלים

קוריאה הדרומית (Pyeongtaek). המפעל הראשי. מייצר את כל מגוון הרכבים.
רוסיה (ולדיווסטוק). חברה רוסית "סולרס JSC" מייצרים את SsangYong Korando במיתוג: New Actyon, Kyron, Rexton II, Actyon ספורט, והגרסה המשודרגת שלו SUT1.
אוקראינה (קרמנצ'וג). Kremenchuk Сar Assembly Plant (או KrASZ) מייצרים את Korando, Kyron ו-Rexton II.
דגמים

סאנגיונג רודיוס
סאנגיונג איסטנה
סאנגיונג קירון
סאנגיונג קוראנדו
סאנגיונג רקסטון
סאנגיונג טורס
סאנגיונג אקטיון
סאנגיונג מוסו
דגמים > אוטובוסים

סאנגיונג טרנססטאר
דגמים > מכוניות קונספט

סאנגיונג WZ
ראו גם

כלכלת קוריאה הדרומית
הערות שוליים

↑  Nandini Sen Gupta, TNN, Feb 16, 2011, 12.56am IST (2011-02-16). "M&M seals $470m Ssangyong deal - The Times of India". Timesofindia.indiatimes.com. נבדק ב-2011-02-25.{{cite news}}:  תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link)
↑  Seo, Sookyung (2010-10-13). "Mahindra May Complete Acquiring Ssangyong Controlling Stake in Early 2011". Bloomberg.com. נבדק ב-2011-02-25.
↑  "South Korea's watchdog nods Mahindra buy of Ssangyong". Livemint.com. 2010-10-29. נבדק ב-2011-02-25.
↑  רן סגל, ‏גם אצלנו: סאנגיונג הופכת ל-KGM ומשיקה רקסטון מעודכן, באתר ערוץ הספורט, 18 באפריל 2024
ערך זה הוא קצרמרבנושא יצרני רכב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
המשרד לביטחון לאומי

| --- | --- |


בניין המשרד בקריית מנחם בגין
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל ישראל
 תחום שיפוט:  ישראל 
 תאריך הקמה:  1948
 ממשלה:   ממשלת ישראל
 שר:  חיים כץ (ממלא מקום)
 תאריך כניסה:  23 בינואר 2025
 מנכ"ל:  רפאל אנגל
 מטה מרכזי:  קריית מנחם בגין, ירושלים
 תקציב:  23.8 מיליארד ש"ח (2024)
 שמות קודמים:  משרד המשטרה, המשרד לביטחון הפנים
 אתר רשמי
 
כוחות הביטחון וההצלה של מדינת ישראל
המשרד לביטחון לאומי (עד תחילת 2023 נקרא המשרד לביטחון הפנים וקודם לכן נקרא משרד המשטרה) הוא משרד ממשלתי של מדינת ישראל המופקד על ביטחון הפנים במדינה. המשרד נוסד תחת השם משרד המשטרה, בשנות התשעים שונה שמו למשרד לביטחון פנים ובתחילת 2023 ניתן לו שמו הנוכחי - המשרד לביטחון לאומי.
למשרד כפופים גופי אכיפת חוק מתחומים שונים, הקשורים לביטחון הפנים (למעט החלק המשפטי, הכפוף למשרד המשפטים): משטרת ישראל, השיטור העירוני, הרשות להגנה על עדים ושירות בתי הסוהר, מנגנון בטיחות הכולל רק את הרשות הארצית לכבאות והצלה מאחר שגורמי הבטיחות הקשורים בבריאות כפופים למשרד הבריאות, ותחומי רווחה הקשורים לביטחון הפנים ולכן הוכפפו למשרד ולא למשרד הרווחה: הרשות הלאומית לביטחון קהילתי, מצילה, עיר ללא אלימות והמטה הלאומי להגנה על ילדים ברשת.
שר המשטרה הראשון היה בכור-שלום שטרית, שוטר ושופט לשעבר, שכיהן בתפקיד החל מיום הקמת המדינה במאי 1948 ועד ינואר 1967, מספר שבועות לפני מותו. שטרית כיהן כשר המשטרה לאורך ארבע-עשרה ממשלות (18 שנים וחצי), מה שהפך אותו לשר שכיהן בתפקיד לאורך תקופה רצופה הארוכה ביותר מבין כל שרי ממשלות ישראל לדורותיהן.
היסטוריה

ניתן לחלק את ההיסטוריה של משרד המשטרה וביטחון הפנים לכמה תקופות:
1948-1968 – נוסד המשרד בשם משרד המשטרה. בתקופה זו לא הייתה המשטרה כפופה הלכה למעשה לשר, ותפקידו של המשרד היה בעיקר לייצג את עמדת המשטרה בפני הממשלה. שרי המשטרה בתקופה זו היו בכור-שלום שטרית (1948-1966) ואליהו ששון (1967-1969).
1968-1977 – התגבשה אחריות וסמכות המשרד על המשטרה, במהלך תקופה זו עברה יחידת התקציב של המשטרה מן המשטרה עצמה למשרד המשטרה. עד 1974, היו תפקידיה של המשטרה שמירה על הסדר הציבורי והתמודדות עם פשיעה. עם ערעור ביטחון הציבור הישראלי בצה"ל בעקבות מלחמת יום הכיפורים, ובפועל בעקבות הפיגוע בקריית שמונה ב-1974, החליטה הממשלה להעביר את האחריות על ביטחון הפנים בהיבטיו הלאומיים ממשרד הביטחון וצה"ל למשרד המשטרה והמשטרה. הוקם המשמר האזרחי והוכפף למשטרה. בעקבות הפיגוע במעלות באותה שנה, הוקמה הימ"מ, אף היא כפופה למשטרה ולמשרד. מעמד זה של המשטרה ובמשתמע של המשרד התקבע בדו"ח ועדת חורב בתקופת ממשלת רבין הראשונה. שרי המשטרה בתקופה זו היו אליהו ששון ושלמה הלל (1969–1977).
1977-1984 – עם המהפך בהנהגת המדינה בבחירות לכנסת התשיעית והקמת ממשלת בגין הראשונה, ביטלה הממשלה את משרד המשטרה והמשטרה סופחה כאגף למשרד הפנים בראשותו של השר יוסף בורג מהמפד"ל. בתקופה זו חזרה לקדמותה במידת מה עצמאותה של המשטרה ואי-כפיפותה לשר הממונה.
1984-1995 – עם כינון ממשלת הרוטציה של המערך והליכוד, הוקם המשרד מחדש ובראשו הוצב הרמטכ"ל לשעבר חיים בר-לב שכיהן כשר המשטרה עד 1990, אז החליף אותו רוני מילוא, שהוחלף ב-1992 בידי משה שחל.
1995-2023 – בשנת 1995, עם הקמת ממשלת פרס לאחר רצח רבין, שונה שם המשרד ומותג בשמו החדש, המשרד לביטחון הפנים. בראשותו נשאר לעמוד השר משה שחל שהחזיק בתפקידו עד כינון ממשלת נתניהו הראשונה, אז הופקד על המשרד אביגדור קהלני מתנועת הדרך השלישית. לאחר מכן המשיך המשרד במתכונת זו, ובראשו עמדו השרים: שלמה בן עמי, עוזי לנדאו, צחי הנגבי, גדעון עזרא, אבי דיכטר, יצחק אהרונוביץ', יריב לוין, גלעד ארדן, אמיר אוחנה ועמר בר-לב.
2023-הווה – ב-8 בינואר 2023 שונה שם המשרד לשמו הנוכחי, המשרד לביטחון לאומי, ואף הועברו לסמכותו מג"ב, המשטרה הירוקה, והרשות לאכיפה במקרקעין. בעת מיתוג שם המשרד החדש הוצב בראשותו השר איתמר בן גביר.
בראשית 2011 אישרה ממשלת ישראל את העברת מערך הכבאות ממשרד הפנים למשרד לביטחון הפנים והקמת מערך כיבוי אווירי. ב-8 באוגוסט 2012 נחקק בכנסת חוק הרשות הארצית לכבאות והצלה שמסדיר את שרותי הכבאות בישראל, את המבנה הארגוני והסמכויות. במסגרת החוק, ב-8 בפברואר 2013 הוקמה הרשות הארצית לכבאות והצלה, בראשות נציב כבאות והצלה, הכפופה למשרד לביטחון פנים. במסגרת הרפורמה שירותי הכבאות במתכונתם הקודם בוטלו והועברו מהמערך המוניציפלי (איגוד ערים) למערך ארצי שמחליף 24 איגודי הערים לכבאות והצלה בשבעה מחוזות, ובכך המשרד ממונה על ארגוני ביטחון הפנים: מערך הכבאות והצלה לישראל, משטרת ישראל ושירות בתי הסוהר.
ביולי 2024 אישרה מליאת הכנסת את העברת הרשות לאכיפה במקרקעין ממשרד האוצר לסמכות המשרד לביטחון לאומי.
גופים הכפופים למשרד

| סמל | שם הגוף | תיאור |
| --- | --- | --- |
|  | משטרת ישראל | זרוע אוכפת חוק של מדינת ישראל, הפועלת לאכיפת חוק, לקיום הסדר הציבורי, לשמירה על ביטחון הנפש והרכוש. |
|  | שירות בתי הסוהר | ארגון הכליאה הלאומי של מדינת ישראל. |
|  | הרשות הארצית לכבאות והצלה | ארגון הכבאות וההצלה הרשמי של מדינת ישראל, המופקד על כיבוי ומניעת דליקות והתפשטותן, חילוץ והצלת לכודים וטיפול באירוע של חומרים מסוכנים. |
|  | הרשות להגנה על עדים | ייעודה מתן הגנה לעדים מאוימים על-מנת שאלו יוכלו להעיד ללא מורא כנגד בכירים בארגוני פשיעה ובכך להביא לפגיעה משמעותית בפשיעה החמורה והמאורגנת בישראל. |
|  | המטה הלאומי להגנה על ילדים ברשת | מערך אזרחי-משטרתי ייחודי בישראל ובעולם המשלב את מישור האכיפה החוקית עם המישור הטיפולי והחינוכי כדי לייצר סביבה בטוחה עבור ילדים ובני נוער במרחב המקוון. |
|  | הרשות לאכיפה במקרקעין | ייעוד הרשות הוא להיאבק בעבירות התכנון והבניה ולהוות מכווין מקצועי לפעילות האכיפה בוועדות המקומיות. |
|  | הרשות הלאומית לביטחון קהילתי | מובילה את המאמץ הממשלתי למניעת אלימות, פשיעה, ושימוש בחומרים פסיכואקטיביים, ואלכוהול. |
|  | מערך אכיפה עירוני – שיטור עירוני | כוח משולב הכולל כוחות שיטור ופיקוח עירוני שמטרתו להרתיע, למנוע ולאכוף עבירות בתחומי איכות החיים, אלימות והתנהגות אנטי-חברתית. תפקידו של מערך זה לממש יעדי אכיפה עירוניים ולחזק את הביטחון האישי ותחושת הביטחון של אזרחי ותושבי המדינה במרחב העירוני. |
|  | האגף לרישוי כלי ירייה | הגוף הרשמי האחראי על תחום רישוי כלי ירייה במדינת ישראל. |
ייעוד המשרד

המשרד הוא הזרוע המרכזית של ממשלת ישראל שאמונה על אכיפת החוק, ועליה להתמודד עם תופעות פשיעה, לשמור על הסדר הציבורי ועל ביטחון הנפש והרכוש, ולהגן על הציבור מפני טרור. למשל, על הממשלה מוטלת האחריות של החזקת אסירים ועצורים במשמורת בטוחה ונאותה, וסיוע בשיקומם (שב״ס); הגנה על עדים; מניעה וטיפול בתחום הסמים והאלכוהול (הרשות הלאומית לביטחון קהילתי); מניעה וכיבוי דליקות, חילוץ והצלה (כבאות והצלה לישראל); ורישוי ופיקוח על כלי ירייה אזרחיים.
השר לביטחון לאומי

עיקר תפקידו של השר לביטחון לאומי הוא באחריותו הפרלמנטרית לתפקוד משטרת ישראל, שירות בתי הסוהר והרשות הארצית לכבאות והצלה. אחריות זו נובעת מעקרונות המשפט הפרלמנטרי. המנגנון העומד לרשות השר והמסייע לו במימוש אחריותו המיניסטריאלית הוא המשרד לביטחון לאומי. סמכויותיו בקשר עם אחריותו ביחס למשטרה, שירות בתי הסוהר וכבאות מעוגנות, בעיקרן, בפקודת המשטרה [נוסח חדש], התשל"א-1971, בפקודת בתי הסוהר [נוסח חדש], התשל"ב-1971, ובחוק הרשות הארצית לכבאות והצלה, התשע"ב-2012.
השר חבר קבע על פי חוק בוועדת השרים לענייני ביטחון לאומי (הקבינט המדיני ביטחוני).
סמכויות השר:
אחריות כוללת לביצוע תפקידי הגופים אשר תחת אחריותו.
הכרזת תחנות משטרה, תחנות מעצר ובתי סוהר.
הסמכת עובדי ציבור ואחרים בסמכויות אכיפה שונות.
התוויית מדיניות המשטרה, בין היתר: סדרי עדיפויות, תוכניות עבודה, הנחיות כלליות, הוראות המשטרה לפי הפקודה ומימוש סמכויותיו בכל הנוגע לתקציב המשטרה.
קיום פיקוח ובקרה על פעילות המשטרה ועל רמת מוכנותה.
הוצאת מרבית תעודות החיסיון בקשר להליכים פליליים, שמטרתן מניעת פגיעה באינטרסים ציבוריים שבאחריותו.
המזכירות הביטחונית לשר

תפקידי המזכירות הביטחונית הוא לסייע לשר לביטחון לאומי במילוי תפקידו, תוך מתן תשומת לב מיוחדת לנושאים ביטחוניים שיש להם השלכה ציבורית. יחידת המזכירות הביטחונית כפופה ישירות לשר לביטחון לאומי ושואבת את סמכותה ישירות מהוראות השר ומהנחיותיו.
הייעוד של המזכירות הביטחונית לשר הוא לסייע לשר בגיבוש מדיניותו המבצעית-ביטחונית ובתחומי הטיפול עליהם ינחה השר, לבחון תוכניות, לנתח דיווחים מבצעיים ומודיעיניים, להכין ניירות עמדה בנושאים בעלי השפעה מערכתית, לקיים מעקב ובקרה בתחומי אחריותו של השר, להוות מוקד דיווח של השר בנושאים ובתחומים שבאחריותו, לסייע לשר בתכנון דיונים בראשותו בתחומים המבצעיים ובביקוריו ביחידות השונות, להוות גורם מנחה, מתאם ומקשר בין השר לבין משטרת ישראל, שירות בתי הסוהר וגורמי ביטחון אחרים, בתחומי המודיעין והמבצעים ונושאי עבודה בעלי עניין ציבורי ובינלאומי, אחריות להפעלה המבצעית של מרכז המידע במשרד לבט"ל ורכב חמ"נ השר (חדר מצב נייד) באמצעות מושאלי המשרד לבט"ל, עובדיו והמתנדבים, באירועי מלחמה וחירום וכן באירועים נוספים שיוגדרו ויקבלו את אישור השר.
בין תפקידי המזכירות הביטחונית:
בחינת הצעות לתוכניות בנושאים בעלי השפעה מערכתית המצויים בתחום טיפול היחידה.
הכנת ניירות עמדה לשר בכל הנוגע לנושאים, אירועים ותופעות בעלי רגישות מיוחדת, תוך התבססות על הערכות מצב של הגורמים הרלוונטיים במשטרת ישראל, בשירות בתי הסוהר, במשרדי הממשלה, ובקהיליית המודיעין.
פיקוח, מעקב ובקרה על ביצוע מדיניותו והנחיותיו של השר בנושאים עליהם מופקדת היחידה, או כל נושא אחר כפי שימצא השר לנכון.
טיפול דחוף בפניות הציבור בנושאים מבצעיים ואחרים על פי הנחיות השר.
פיקוד וניהול מרכז המידע במשרד לביטחון לאומי ורכב חדר המצב הנייד של השר.
המזכיר הוא קצין משטרת ישראל בדרגת ניצב. המזכיר הביטחוני לשר לביטחון לאומי הנוכחי הוא ניצב סמי (שמואל) מרציאנו.
רשימת השרים > סגני השר לביטחון הפנים

| תמונה | שם (תקופת חיים) | סיעה | סיעה | סגן לשר | תחילת הכהונה | סוף הכהונה | ממשלה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | גדעון עזרא (1937–2012) |  | הליכוד | עוזי לנדאו | 7 במרץ 2001 | 28 בפברואר 2003 | העשרים ותשע |
|  | יעקב אדרי (1950–) |  | הליכוד | צחי הנגבי | 10 במרץ 2003 | 18 בינואר 2006 | השלושים |
|  | יעקב אדרי (1950–) |  | קדימה | גדעון עזרא | 10 במרץ 2003 | 18 בינואר 2006 | השלושים |
|  | גדי יברקן (1981–) |  | הליכוד | אמיר אוחנה | 25 במאי 2020 | 13 ביוני 2021 | השלושים וחמש |
|  | יואב סגלוביץ (1959–) |  | יש עתיד | עמר בר-לב | 28 ביוני 2021 | 29 בדצמבר 2022 | השלושים ושש |
מנכ"לי המשרד

| שם | תחילת כהונה | סיום כהונה |
| --- | --- | --- |
| יצחק צ'יזיק | 1948 | 1949 |
| רם סולומון | 1949 | 1952 |
| ישראל שוחט | 1952 | 1961 |
| יואב פלג | 1961 | 1967 |
| יוסף בן-פורת | 1967 | 1975 |
| מנחם פוגלמן | 1975 | 1977 |
| יעקב מרקוביץ (משנה למנכ"ל משרד הפנים, ראש אגף משטרה) | 1977 | 1984 |
| גד אבינר | 1984 | 1991 |
| יעקב לפידות | 1991 | 1996 |
| אמי פלנט | 1996 | 1999 |
| אריה רמות | 1999 | 2001 |
| אבנר ברזני | 2001 | 2002 |
| חיים קליין | 2002 | 2003 |
| שמואל הרשקוביץ | 2003 | 2004 |
| רני פלק | 2005 | 2008 |
| דן ברינקר | 2008 | 2009 |
| חגי פלג | 2009 | 2010 |
| אליעזר רוזנבאום (מ"מ) | נובמבר 2010 | דצמבר 2010 |
| יעקב גנות | ינואר 2011 | מרץ 2012 |
| רותם פלג | אפריל 2012 | פברואר 2017 |
| משה אדרי | אפריל 2018 | 4 ביולי 2021 |
| תומר לוטן | 4 ביולי 2021 | 30 בדצמבר 2022 |
| אליעזר רוזנבאום (מ"מ) | 30 בדצמבר 2022 | 22 בינואר 2023 |
| שלמה בן אליהו | 22 בינואר 2023 | 20 בספטמבר 2023 |
| אלעזר בן הרא"ש (מ"מ) | 2023 | 31 בדצמבר 2023 |
| רפאל אנגל | 17 באפריל 2024 | מכהן |
היחידה לפניות ולתלונות הציבור

היחידה לפניות ולתלונות הציבור היא יחידה הפועלת כחלק מאגף הביקורת הפנימית במשרד לביטחון הפנים והיא עוסקת בעיקר בתלונות של אזרחים הנוגעות לפעילותם של משטרת ישראל, שירות בתי הסוהר, הרשות הארצית לכבאות והצלה, הרשות למלחמה בסמים ואלכוהול, האגף לרישוי ופיקוח כלי ירייה ויחידות נוספות של המשרד. בהתאם לחוק הביקורת הפנימית התפקידים המרכזיים של אגף הביקורת ותלונות הציבור הם לבדוק אם הגופים המבוקרים שומרים על החוק, על ניהול תקין, על טוהר המידות, חיסכון ויעילות.
הערות שוליים

↑  לפי שלמה הלל, התהוותו של משרד המשטרה, להלן "קישורים חיצוניים".
↑  הודעה על החלטת הממשלה להקים את משרד המשטרה מחדש
↑  מזכירות ביטחונית לשר, באתר GOV.IL
↑  רשימת המנכ"לים של המשרד לביטחון הפנים
↑  סופית: גנות מונה למנכ"ל המשרד לביטחון הפנים, באתר וואלה, 30 בדצמבר 2010
↑  הממשלה אישרה מינוי רותם פלג למנכ"ל המשרד לביטחון פנים, באתר ynet, 1 באפריל 2012
| משרדי ממשלת ישראל |
| --- | --- | --- |
| משרדים נוכחיים | משרד ראש הממשלה • משרד האוצר • משרד האנרגיה והתשתיות • משרד הביטחון • המשרד לביטחון לאומי • משרד הבינוי והשיכון • משרד הבריאות • המשרד להגנת הסביבה • משרד ההתיישבות והמשימות הלאומיות • משרד החדשנות, המדע והטכנולוגיה • משרד החוץ • משרד החינוך • משרד החקלאות וביטחון המזון • משרד ירושלים ומסורת ישראל • משרד הכלכלה והתעשייה •  משרד המורשת • משרד המשפטים • משרד הנגב, הגליל והחוסן הלאומי • המשרד לעניינים אסטרטגיים • משרד העבודה • משרד העלייה והקליטה • משרד הפנים • משרד הרווחה והביטחון החברתי • המשרד לשוויון חברתי וקידום מעמד האישה • המשרד לשירותי דת • המשרד לשיתוף פעולה אזורי • משרד התחבורה והבטיחות בדרכים • משרד התיירות • משרד התפוצות והמאבק באנטישמיות • משרד התקשורת • משרד התרבות והספורט |  |
| משרדים בעבר | המשרד להגנת העורף • המשרד לחיזוק וקידום קהילתי • המשרד לקידום מעמד האישה • משרד האספקה והקיצוב • משרד הדיגיטל הלאומי • משרד ההסברה • משרד ההשכלה הגבוהה והמשלימה • משרד החינוך, התרבות והספורט • משרד הכלכלה והתכנון • משרד המדע, התרבות והספורט • משרד המודיעין • משרד המיעוטים • משרד הפיתוח • משרד משאבי המים •  משרד ראש הממשלה החלופי |  |
| שרי המשטרה ושרי ביטחון הפנים בממשלות ישראל |
| --- | --- | --- |
| שרי המשטרה | בכור-שלום שטרית • אליהו ששון • שלמה הלל • חיים בר-לב • רוני מילוא • משה שחל |  |
| שרים לביטחון הפנים | משה שחל • אביגדור קהלני • שלמה בן עמי • עוזי לנדאו • צחי הנגבי • גדעון עזרא • אבי דיכטר • יצחק אהרונוביץ' • יריב לוין • גלעד ארדן • אמיר אוחנה • עמר בר-לב |  |
| שרים לביטחון לאומי | איתמר בן גביר |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 0366 7484 
נשיא המדינה ראובן ריבלין והשר לביטחון הפנים גלעד ארדן בטקס הענקת אות מצטיין ביטחון הפנים ל-28 מצטיינים מהמשטרה, שירות בתי הסוהר, הרשות להגנת עדים ונציבות כבאות והצלה, פברואר 2018
אברהם לנדסברג

אברהם אלפרד לנדסברג (1887 – 2 באוגוסט 1964) היה יו"ר התנועה הציונית בגרמניה, ממקימי חברת "רסקו" וממנהליה הראשונים, הוא הקים את החברה "לתיקון המידות במשא ומתן" עם מנגנון שיפוטי, היה שליח בארגון ירס"ו (Jewish Restitution Successor Organization), עסק בכתיבה ספרותית ובחקר הספרות.
קורות חיים

אברהם (אלפרד) לנדסברג נולד ב-1887 בויסבדן, בן יחיד לנתן ופאני לנדסברג (פאני לבית משפחת האן-Hahn). האב נפטר בגיל צעיר והאם נפטרה ב-1929. משפחת לנדסברג הייתה משפחה יהודית מתבוללת. בבית גדל אברהם עם שלוש נשים. הוא למד בבית-הספר היסודי בוויסבדן.
אברהם אלפרד סיים את לימודיו האקדמיים בהצטיינות כעורך-דין וד"ר לכלכלה בשנת 1909 באוניברסיטה המלכותית של מרבורג. הוא כתב דוקטורט בנושא: "התפתחות הטלגרף והשפעתו על פיתוח המדינה" והפך למשפטן ידוע בויסבדן.
בפרוץ מלחמת העולם הראשונה הוא התגייס לצבא, נפצע קשה ועד יום מותו חי עם כדור שנתקע בריאתו. מספרים, שהוא לא יכול היה לירות כי הטרידה אותו המחשבה שמן הצד השני של החזית מצויים אחיו היהודים, ולכן ירה באוויר. לאחר פציעתו הוא נחשב כבר למת, ורק בנס גילו שהוא חי. הוא קיבל את אות צלב הברזל מהצבא הגרמני.
הוא התאכזב מרה כאשר נערכה ספירת היהודים (היודן זלונג) ב-1916, שהייתה מעשה אנטישמי מובהק (יהודי לא היה יכול להיות קצין).
כתוצאה מכך הפך לציוני נלהב ולמד עברית בכוחות עצמו. לאחר שהבריא מפציעתו המשיך לעסוק במשפטנות והחל את פעילותו בתנועה הציונית.
ב-1921 נשא לאישה את ליאוני פרנק. לאחר נישואיהם נולדו להם בגרמניה שתי בנות: חוה ב-1923 (לימים פלץ) ולאה ב-1924 (לימים סגל).
ד"ר אברהם לנדסברג נפטר ב-2 באוגוסט 1964 בתל-השומר ונקבר בכפר-שמריהו.
הערות שוליים

↑  על ספירת היהודים
↑  ליאוני פרנק
↑  יהושע מנוח
↑  יצחק בן יעקב
↑  שמואל לובלינר
↑  "רסק"ו"
↑  דוד ורנר סנטור
↑  כפר-שמריהו
↑  האגודה לתקנת המידות במשא ומתן
↑  "מלחמה בקלקול המדות במשא ומתן"
↑  Jewish Restitution Successor Organizatio-  JRSO
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007499029605171  VIAF: 308265982   WorldCat (עם VIAF): 308265982
חסיד שוטה

חסיד שוטה הוא כינוי גנאי שנתנו חז"ל לאדם שמנסה להחמיר בקיום מצוות, אך למעשה הוא נוהג כשוטה; כלומר, רצונו להתנהג כחסיד מוביל אותו לחטוא או לנהוג באופן מטופש. במשנה מתואר "החסיד השוטה", יחד עם דמויות מגונות אחרות, כ"מכַלי-עולם" או "מבַלי-עולם".
רבי מנחם המאירי מגדיר מונח זה בהתבסס על דוגמאות מהתלמוד: ”עניין חסיד שוטה הוא שמתחסד ביותר מדאי אף במה שחסידותו גורם נזק או לעצמו או לאחר; כגון שמתענה בכל יום, או שרואה אשה טובעת בנהר ואומר איני יורד להצילה כדי שלא אסתכל בערווה, או שראה תינוק מבעבע בנהר ואומר אחלוץ תפילין קודם שאכנס.” (בית הבחירה להמאירי, סוטה כ,א)
בשיח הכללי משמש הכינוי "חסיד שוטה" כמטבע לשון המתאר אדם הנוהה אחר מורה רוחני, תאוריה מדעית, תנועה פוליטית וכדומה, ורוחש להם נאמנות עיוורת.
דוגמאות

בתלמוד הבבלי מובאת דוגמה לחסיד שוטה: אדם הרואה אשה טובעת בנהר, אך ”לא מסיקנא לה משום דמסתכלנא בערוה [בעברית: לא אעלה אותה, משום (שבכך איאלץ)  להסתכל בערווה]”; כלומר, לא מציל אותה כדי לא "להיכשל" באיסור הסתכלות בערווה. בדוגמה זו החסיד השוטה מעדיף לשמור על איסור הסתכלות בעריות על אף שבכך הוא מזניח את דין פיקוח נפש, החמור יותר מרוב המצוות שבתורה.
בתלמוד הירושלמי מודגמת התנהגות של חסיד שוטה בכמה אופנים:
איזהו "חסיד שוטה"? ראה תינוק מבעבע [=טובע] בנהר. אמר: לכשאחלוץ תפיליי – אצלנו; עם [=תוך כדי] כשהוא חולץ תפיליו – הוציא זה את נפשו.
 ראה תאנה בכורה, אמר: במי שאפגע [=שאפגוש] בו תחילה, אתננה לו. ראה נערה מאורסה, והיה רץ אחריה (הדא היא דתנינן: [ועל זה נאמר במשנה ש"מצילין אותן בנפשן {=מצילים את הנרדף ע״י הריגת הרודף}"] "הרודף אחר חבירו להורגו, אחר הזכור [=אנס הומוסקסואל], אחר נערה מאורסה [= מי שרוצה לאנוס נערה מאורסה]" (משנה סנהדרין ח,ז)).
ישנן שתי פרשנויות אפשריות לקטע האחרון; לפי הפרשנות הראשונה מדובר בשתי דוגמאות שונות: הראשונה עוסקת בביכורים, שבזמן בית המקדש היו מעלים אותם לכהנים בירושלים, והחסיד השוטה במקרה זה מתכנן לתת את הפרי לאדם הראשון שייתקל בו, כדי להימנע מהנאה מפרי ששייך לכהנים, על אף שבית המקדש כבר לא קיים. הדוגמה השנייה של הירושלמי, לפי פרשנות זו, היא של אדם הרואה נערה מאורסה שעומדת להיאנס, אך במקום להרוג את האנס ולהציל את הנערה הוא מבכר לרוץ אחר הנערה כדי להציל אותה בצורה אחרת כדי להישמר מאיסור רצח. למעשה, התעכבותו בהצלת הנערה כדי להישמר מאיסור רציחה, לכאורה, מביאה לכך שהנערה המאורסה תיאנס.
לפי גישה אחרת מדובר בדוגמה אחת, שבה אדם נדר להעניק פרי יפה שהיה לו לאדם הראשון שייקרה בדרכו, ונקרתה בדרכו נערה מאורסה, וזה רץ אחריה כדי לתת לה את הפרי. השטות במעשה זה, היא שלמרות נדרו לתת את הפרי לאדם הראשון שנקרה בדרכו, לא היה עליו לרוץ אחר נערה המאורסה שכן זה מעורר חשד ויש בו אף סכנת חיים.
הרמב"ם מגדיר כחסיד שוטה אדם המקדיש את כל ממונו.
הערות שוליים

↑  קיימות שתי גרסאות לכך. משנה, מסכת סוטה, פרק ג', משנה ד'.
↑  כך לפי כתב יד אוקספורד. נוסח שונה מצוי בכתב יד מינכן ובכתב יד ותיקן, והוא הנוסח המובא בדפוסי התלמוד: "לאו אורח ארעא לאיסתכולי בה ואצולה" (בעברית: זה לא דרך ארץ להסתכל עליה ולהציל אותה).
↑  תלמוד בבלי, מסכת סוטה, דף כ"א, עמוד ב'.
↑  כך מפרשים קרבן העדה והפני משה, על תלמוד ירושלמי, מסכת סוטה,  פרק ג', הלכה ד'.
↑  שכן ייתכן כי יחשבו שהוא רוצה לאנוס אותה. ביאורי אגדות סוטה, מכון הלכה ברורה ובירור הלכה.
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר הפלאה, הלכות ערכים וחרמין, פרק ח', הלכה י"ח.
פרדגונד

| --- | --- |

 לידה:  מונדידייה
 פטירה:  8 בדצמבר 597 פריז, האימפריה הפרנקית 
 מקום קבורה:  בזיליקת סן-דני 
 בן או בת זוג:  כילפריך הראשון (568–584) 
 
פרדגונס וכילפריך
פרדגונס סוגרת את ארגז האוצר על בתה, רגונתיס ומנסה להורגה
פרדגונס מצווה להתנקש בחייו של המלך סיגיברט
פרדגונד (גם פרדגונס, פרדגונדה ופרדגונדיס - ‏Fredegund או Fredegunda, בלטינית: Fredegundis, בצרפתית: Frédégonde‏; נפטרה ב-8 בדצמבר 597) הייתה אשתו של המלך המרובינגי כילפריך הראשון מסואסון.