stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מפלגת PAIGC
היציאה לעצמאות ופילוג המפלגה

עד שנת 1973 החזיקה המפלגה ב-70% משטח המדינה. ב-24 בספטמבר 1973 הכריז לואיס קברל באופן חד צדדי על עצמאותה של גינאה ביסאו, וזו נחשבה למפלגה הפוליטית החוקית היחידה במדינה. מיד עם השחרור, מצעה הראשון של המפלגה לעצמאות כלל מספר סעיפים מרכזיים:
עצמאות מידית וכוללת – העברת מרכזי הכוח המדיניים לשליטתם של ילדי המדינה, ומחיקתם של כל האלמנטים הקולוניאליסטים או אימפריאליסטים במדינה.
אחדות לאומית לתושבי גינאה וכף ורדה – שוויון זכויות וחובות, שיתוף פעולה ואחדות בין כל תושבי גינאה וכף ורדה. בנוסף, איסור על כל ניסיון לפילוג בין האנשים. המפלגה מאמינה כי האחדות הלאומית צריכה לבוא לידי ביטוי בכל תחומי החיים: כלכלית, פוליטית, סוציאלית ותרבותית. המפלגה גם שואפת לאיחודן של שתי המדינות תחת ממשל אחד.
אחדות אפריקאית – לאחר קבלת עצמאות ויצירת תשתית למדינה עצמאית, יש לפעול למען אחדותם של תושבי אפריקה, או לפחות יצירת אחדות אזורית בתוך שטחי היבשת.
ממשל דמוקרטי - אנטי קולוניאליזם, אנטי אימפריאליזם – הקמת משטר דמוקרטי רפובליקני, אנטי קולוניאליסטי ואנטי אימפריאליסטי. ממשל זה יפעל למען הכרה והגנה של זכויות אדם. זאת ועוד, תסופק הגנה אישית לכל התושבים הזרים אשר מתגוררים או עובדים במדינה, כל עוד יכבדו את החוק החדש.
עצמאות כלכלית – יצירת תשתית לפיתוח כלכלת המדינה. המפלגה תפעל למחיקת כל קשר בעל אופי קולוניאליסטי או אימפריאליסטי. במקביל תוקם תוכנית לשיקום הכלכלה המדינית והכלכלה הפרטית של התושבים.
שוויון חברתי לכלל האזרחים – הכולל שוויון בשלוש רמות: סוציאלית, תרבותית ואקדמית.
בנוסף, עם היציאה לעצמאות פעלה המפלגה בחזית הצבאית והבינלאומית במקביל. היא הקימה כוח צבאי מדיני אשר יכלול הגנה יבשתית, ימית ואווירית וקראה להתחלה של מדיניות אחדות ושלום בין העולם, ואפריקה בפרט. בשנת 1976 נערכה מערכת הבחירות הראשונה מאז עצמאותה של המדינה. בחירות אלו היו חופשיות והוגנות אולם המפלגה האפריקאית לשחרור גיאנה ביסאו וכף ורדה הייתה היחידה שקיבלה קולות. בשנת 1980 התרחשה הפיכה צבאית כנגד נשיאה של גינאה ביסאו, שהביאה לעלייתו של נינו לשלטון. אומנם המפלגה האפריקאית לעצמאותה של גינאה ביסאו וכף ורדה נשארה בשלטון, אך הייתה עלייה במקומה הפוליטי של הצבא במדינה. מהלכו הראשון של נינו בתור נשיא היה ניתוק כל הקשרים עם כף ורדה, ובכך הביא לסיום תהליך האיחוד בין שתי המדינות.
סמלי המפלגה

דגל - הדגל של מפלגת PAIGC נוצר על ידי שלושה מלבנים בצבעים שונים. מלבן אדום אנכי ושני מלבנים אופקיים - צהוב וירוק. במרכז המלבן האדום ישנו כוכב שחור שם מופעים ראשי התיבות.PAIGC הצבעים אדום - צהוב - ירוק הם הצבעים המזוהים עם 'הפאן - אפריקניזים'. הכוכב השחור מסמל את אפריקה במרכז. מהדגל של המפלגה התפתחו שני דגלים לאומיים של המדינות גינאה וכף ורדה. הדגלים מזכירים את דגל המפלגה בצבעים ובצורת הכוכב, אך כל דגל לאומי קיבל על עצמו שינויים בהתאם לרוח המדינה. בהמשך כף ורדה שינתה את הדגל שזוהה עמה לאורך השנים, כצעד המסמל את היפרדותה מגינאה ביסאו.
סמל- לסמל PAIGC עוגן צהוב שמבסיסו יוצאים שני ענפי דקל ירוקים, ראשי התיבות PAIGC הם בצבע אדום בחלקו העליון של הסמל, ובתחתית הסמל מופיע המוטו של המפלגה 'אחדות וקרב', חתום תחת כוכב שחור המופיע בדגל המפלגה.
המנון - את ההמנון של המפלגה חיבר אמילקר לופס קברל: "שמש, זיעה, הארץ והים, מאות שנים של כאב ותקווה;  זו ארץ הסבים והסבתות שלנו! פרי ידינו, מפרח דמינו, זו מולדתנו האהובה. תחי המולדת המפוארת! דגל המאבק פרח בשמיים. הלאה, נגד העול הזר! אנחנו הולכים לבנות מולדת אלמותית שלום והתקדמות! אנחנו הולכים לבנות מולדת אלמותית; שלום והתקדמות! שלום והתקדמות! סניפים מאותו המטען, עיניים באותו אור, זהו כוחו של האיחוד שלנו! לשיר את הים ואת הארץ, שחר ושמש המאבק שלנו נשא פרי".
המפלגה בימינו

לאחר כינון העצמאות ועד היום:
לאחר השגת העצמאות לואיס קברל הפך לנשיא המדינה. המפלגה נלחמה כדי לשמר את האיחוד בין גינאה ביסאו לכף ורדה. ב-1974 הישות שכללה את גינאה ביסאו וכף ורדה קיבלה עצמאות מהאיים הפורטוגלים. כבר אז החלה הפעילות הפוליטית להתעורר בכף ורדה וכשנה לאחר מכן, כף ורדה קיבלה עצמאות כישות מדינית יחידה. ב-30 ביוני 1975 התקיימו בחירות כלליות, וב-5 ביולי 1975 הוכרזה עצמאות של האיים מפורטוגל, בראשותו של אריסטידס פריירה. בשנת 1980 התרחש הפיצול הממשי בין שתי המדינות לאחר ההפיכה הצבאית. לאחר מכן, ב-13 בינואר 1991 נערכו הבחירות הרב מפלגתיות הראשונות בהן זכתה אחת המפלגות החדשות. בשנת 2013 שינתה המדינה את שמה הרשמי בכל השפות לרפובליקה של קאבו ורדה.
בגינאה ביסאו, נינו ויירה נבחר מחדש למזכ״ל הPAIGC, בקונגרס הרביעי של המפלגה בנובמבר 1986. לאחר כניסת הרעיון של ריבוי מפלגות בשנת 1991, הבחירות הראשונות הרב מפלגתיות התקיימו בשנת 1994. ויירה זכה בבחירות לנשיאות ב-1994, ו-PAIGC זכתה במחוקקים, עם 62 מתוך 100 המנדטים, וקיבלו כ-46% מהקולות. במאי 1998, בקונגרס ה-PAIGC השישי, נבחר ויירה לכהונה נוספת של ארבע שנים כנשיא PAIGC. מלחמת האזרחים בגינאה ביסאו וההפיכה הביאו לגירושו של ויירה מה PAIGC במאי 1999. פרנסיסקו בננטה, מנהיג הרפורמיסטים במפלגה והאזרח היחיד בחונטה הצבאית, נבחר לנשיא מטעם המפלגה. המפלגה זכתה במספר המושבים השלישי בגובהו בבחירות לפרלמנט בנובמבר 1999. בבחירות לפרלמנט המחוקקים ב-2004, התייצבה PAIGC כמפלגה הפוליטית הגדולה במדינה, וזכתה ב-31.45% מהקולות, ובכ-45 מתוך 100 המושבים בפרלמנט. הם הקימו ממשלה ב-4 במאי 2004, כשקרלוס גומס ג'וניור היה ראש המפלגה והפך לראש ממשלה. במרץ 2007 כרתה ה-PAIGC ברית משולשת עם ה-PRS והמפלגה הסוציאל-דמוקרטית המאוחדת, ושלוש המפלגות ניסו להקים ממשלה חדשה. דבר זה הוביל לאסטרטגיה מוצלחת, שהגיעה לשיאה כנגד אריסטיד גומס. התפטרותו התרחשה בסוף החודש, תוך שהיא מפנה מקום למינוי, על ידי שלוש המפלגות, של ראש ממשלה חדש, מרטינו נדאפא קאבי. הקונגרס השביעי בראשותה של PAIGC,שהתקיים בגאבו, החל ביוני 2008; במירוץ לראשות המפלגה, נבחר גומס ג'וניור לכהונה של חמש שנים כנשיא PAIGC. בפברואר 2014 נערך הקונגרס השמיני של המפלגה בעיר ההיסטורית צ'אצ'ו, תחת המוטו "בהשראת קברל - התאחד וחזק את ה-PAIGC לקראת פיתוח" ושם דומינגוס סימוס פררה נבחר כמנהיג המפלגה.
בשנים האחרונות בגינאה ביסאו, חוזה מריו ווז זכה בבחירות לנשיאות במאי 2014, בהפרש גדול מהמתמודד מולו. הוא המנהיג הנבחר הראשון מאז ההפיכה הצבאית בגינאה ביסאו ב-2012, שגרמה למדינה ליפול לכאוס, בנוסף על הכאוס שכבר הייתה שרויה בו – שחיתות וסחר בקוקאין. מריו ווז הוא הראשון שהצליח להשלים את כהונתו במדינה מבלי שהיא תופל. שנה לאחר עלייתו לשלטון הוא הדיח את ראש הממשלה ועמיתו ממפלגת הPAIGC, סימו פררה. בהמשך שנות כהונתו הפכה הממשלה ללא יציבה ומלאה בשחיתויות פוליטיות. בבחירות לנשיאות בינואר 2020, ניצח ראש הממשלה לשעבר, אומארו סיסוקו אמבלו, שהביס את המועמד מר פררה מהPAIGC. זו הייתה הפעם הראשונה בהיסטוריה של גינאה ביסאו שפוליטיקאי שאינו ממפלגת ה-PAIGC נבחר לנשיא. כך, אומארו סיים 46 שנות שלטון צבאי של מפלגת הPAIGC בגינאה ביסאו.
הערות שוליים

1 2  Lobban, R. (1974). Guinea-Bissau: 24 September 1973 and Beyond. Africa Today, 21(1), 15-24
1 2 3  Chabal, P. (1981). National Liberation in Portuguese Guinea, 1956-1974. African Affairs, 80(318), 75-99.
↑  Dhada, M. (1998). The Liberation War in Guinea-Bissau Reconsidered. The Journal of Military History, 62(3), 571-593.
1 2  Bereketeab, R. (2019). Narional Liberation Movements as Government in Africa. London: Routledge.
↑  African Independence Party for Guinea and Cape Verde. (n.d.)., Britannica.com
↑  Embaló, B. (2012). Civil-military relations and political order in Guinea-Bissau. The Journal of Modern African Studies, 50(2), 253-281.
↑  Unidade E Luta. (n.d.)
↑  Martin, G. (2012). African Political Thought. NY: PALGRAVE MACMILLAN.
↑  Historia do PAIGC. (n.d.)
↑  Guinea-Bissau : Former PM Embalo wins presidential election, bbc.com. (1.1.2020).
African Independence Party for Guinea and Cape Verde. (n.d.)., Britannica.com
Bereketeab, R. (2019). Narional Liberation Movements as Government in Africa. London: Routledge.
Chabal, P. (1981). National Liberation in Portuguese Guinea, 1956-1974. African Affairs, 80(318), 75-99.
Dhada, M. (1998). The Liberation War in Guinea-Bissau Reconsidered. The Journal of Military History, 62(3), 571-593.
Embaló, B. (2012). Civil-military relations and political order in Guinea-Bissau. The Journal of Modern African Studies, 50(2), 253-281.
Guinea-Bissau country profile, bbc.com
Guinea-Bissau : Former PM Embalo wins presidential election, bbc.com. (1 בינואר 2020).
Gilley, B. (2017) The case for colonialism, Third World Quarterly
Henriksen, T. (1973). The Journal of Modern African Studies,11(1), 168-170
Lobban, R. (1974). Guinea-Bissau: 24 September 1973 and Beyond. Africa Today, 21(1), 15-24
Martin, G. (2012). African Political Thought. NY: PALGRAVE MACMILLAN.
Matteos, S. (1973). The Cape Verdeans and the PAIGC Struggle for National Liberation: An Interview with Salahudin Omowale Matteos. Ufahamu: A Journal of African Studies, 43-48.
P.A.I.G.C. Programme. (1973). Pakistan Forum, 3(4), 7-6.
Unidade E Luta. (n.d.)
Historia do PAIGC. (n.d.)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007580958705171  BnF: cb119930442 (data)  CiNii: DA11381697  ISNI: 0000 0000 8710 8137  LCCN: n79076650  NKC: ko20231175395  SELIBR: 126158  SUDOC: 02800860X  Trove: 942906  VIAF: 126305808   WorldCat (עם VIAF): 126305808
הקזת דם

Hans von Gersdorff, Feldbuch der Wundarznei, 1517 נקודות להקזת דם
הקזת דם (בלועזית: פלבוטומיה, Flebotomia) הייתה טיפול רפואי נפוץ מן העת העתיקה ועד לשלהי המאה ה-19. הטיפול כלל איבוד דם יזום, לעיתים קרובות בכמויות גדולות. הטיפול נבע מאמונה שהקזת דם יכולה לרפא ואף למנוע מחלות. הטענה הייתה כי דמו של החולה נחשב למזוהם, לכן הורדת ריכוז הדם הרע, והעלאת ריכוז הדם ה"טוב" עשויה לעזור לחולה, לפי דעתם של רופאים באותה תקופה. הקזת הדם הופסקה מכיוון שהוכח כי התהליך יעיל רק במצבים ספציפיים.
היסטוריה > הקזת דם בעת העתיקה

הקזת דם הייתה נפוצה בקרב עמים קדומים רבים: ביוון, במצרים ובמסופוטמיה. היפוקרטס מזכיר הקזת דם, אבל נשען על שיטות תזונתיות בדרך כלל. ארסטיסטרטוס סבר כי מחלות רבות נגרמות מעודף דם, והמליץ לטפל בעודף זה באמצעות פעילות גופנית, הזעה, צריכת מזון מוקטנת והקאה. הרופילוס הטיף בעד הקזת דם. ארכגתוס, מראשוני הרופאים היווניים שפעלו ברומא, הקיז דם פעמים רבות ורכש לעצמו מוניטין כמי שהקיז דם רב.
פופולריות הקזת הדם ביוון קיבלה חיזוק מרעיונותיו של גלנוס, שגילה כי העורקים והוורידים מלאים בדם ולא באוויר, כפי שסברו קודם לכן. היו שתי תפיסות מפתח בשיטת הקזת הדם שלו:
הדם מיוצר ואז נעשה בו שימוש. הוא אינו מתמחזר, ועלול "להתקע" בקצות הגוף.
מחלות ובריאות נובעות מאיזון של ארבע הליחות: דם (מרה אדומה), לימפה (מרה לבנה), מרה צהובה ומרה שחורה (ביוונית: מלנכוליה). ליחות אלו קשורות לארבעת היסודות היווניים הקלאסיים: אדמה, אוויר, אש ומים. גלנוס האמין שדם הוא הליחה הדומיננטית, ושיש צורך לשלוט בה. כדי לאזן את הליחות, הרופא מסלק דם עודף, גורם להקאה או נותן חומר משתן.
גלנוס יצר מערכת מורכבת שהורתה כמה דם יש להקיז, בהתבסס על גילו של המטופל, מצבו, העונה, מזג האוויר והמקום. האמינו שתסמיני עודף הדם הם חום, וכאב ראש. הדם שהוקז היה ספציפי למחלה: מהעורק או מן הווריד, קרוב או רחוק מחלק הגוף הפגוע. גלנוס קישר בין כלי דם שונים לאיברים שונים, לפי הניקוז שלהם כביכול. למשל, הוקז דם מהווריד ביד ימין לבעיות כבד, ומהווריד ביד שמאל לבעיות בטחול. ככל שהבעיה הייתה חמורה יותר, הוקז דם רב יותר. חום דרש הקזה של כמויות דם אדירות.
היסטוריה > הקזת דם בדתות מונותאיסטיות

התלמוד במסכת שבת ממליץ על דרכים להקטנת הסכנה שבהקזת דם:
ימים מסוימים בשבוע ובחודש אינם מתאימים הקזת דם. כך למשל אין להקיז בימי שלישי- יומו של מאדים שנקשר לאסונות ולמגפות.
הקפדה על מנוחה ”חמישה דברים קרובין למיתה יותר מן החיים, ואלו הן: ... הקיז דם ועמד”.
ארוחה לאחר הקזת דם נחשבה להכרח והתלמוד מזהיר מפני אי אכילה מספקת ”כל המקיל בסעודת הקזת דם - מקילין לו מזונותיו מן השמים, ואומרים: הוא על חייו לא חס, אני אחוס עליו?”. חובת הסעודה חלה גם על מי שאינו יכול לממן אותה ”הקיז דם ואין לו מה יאכל – ימכור מנעלים שברגליו ויספיק מהם צרכי סעודה”.
חימום ”הקיז דם ונצטנן - עושין לו מדורה אפילו בתקופת תמוז”.
תדירות ההקזה: יש להמתין לפחות שלושים יום בין הקזות דם.
כללים ברוח דומה ניתן למצוא גם בכתבים נוצריים, הממליצים על ימי קדושים מסוימים לצורך ההקזה. גם כותבים מוסלמיים המליצו על הקזת דם, בעיקר לטיפול בחום. השיטה הועברה אליהם ככל הנראה מן היוונים. כאשר תאוריות מוסלמיות הפכו נפוצות בארצות דוברות הלטינית שבאירופה, התפשטה הקזת הדם. יחד עם צריבה, הייתה שיטה זו מרכזית לניתוח המוסלמי. כתבי המפתח "כיתאב אלקאנון פי אלטיב" (ספר כללי הרפואה) ובייחוד "כיתאב אלתסריף לימן עג'ז ען אלתאא'ליף" (ספר ההקזה למי שנבצר ממנו ללמוד בעצמו) ממליצים עליה שניהם. השיטה הייתה ידועה גם ברפואה האיור-ודית, ותוארה ב"סוסרטה סמהיטה".
היסטוריה > הקזת דם באלף האחרון

אפילו לאחר שפג השימוש בשיטת הליחות, עדיין המשיכו מנתחים-גלבים להקיז דם. הרופאים המליצו על הקזת הדם כטיפול במחלה אך הגלבים היו אלו שיישמו את ההמלצות. חלוקת עבודה זו הובילה לאבחנה שבין רופא למנתח. "עמוד הספרים" המפוספס אדום לבן המציין את המספרה, אשר עדיין נמצא בשימוש כיום באירופה, שורשו בטיפול הקזת הדם. האדום מייצג את הדם המוקז, הלבן את התחבושות, והמוט עצמו - מקל שהיה נלחץ ביד המטופל כדי להרחיב את הוורידים. הקזת דם שימשה לטיפול במגוון רחב של תחלואים, הפכה לטיפול התקני לכל תלונה כמעט, ושימשה כטיפול מונע כמו גם כטיפול ריפויי.
הקזת הדם נמשכה בימי הביניים, אך במאה ה-16 החלו לפקפק בה, בייחוד בצפון אירופה ובארצות השפלה. בצרפת, רופאי האוניברסיטה וחצר המלוכה המליצו על הקזת דם תכופה. באנגליה התנהל דיון סוער בנושא יעילות הקזת הדם. הדיון שכך במאה ה-18, והוחיה בקשר לטיפול בקדחת הטרופית במאה ה-19.
שיטות הקזת דם

הקזת דם התבצעה במגוון שיטות.
בשיטה הנפוצה ביותר, פלבוטומיה, או "הנשמת וריד", הוקז דם מכלי דם חיצוני גדול, למשל מן האמה או מהצוואר.
ארטריוטומיה: ניקוב עורק. בדרך כלל רק ברקות.
סקריפיקציה: כלי הדם השטחיים הותקפו. לעיתים קרובות תוך שימוש במזרק, אזמל או כוסות רוח (כוס זכוכית מלאת אוויר חם, אשר יוצרת תת-לחץ בתוכה). זהו מקור הביטוי "כמו כוסות רוח למת".
מציצת הדם על ידי עלוקות.
הקזת דם רבה כל כך שהביאה לאבדן הכרה נחשבה מיטיבה, ולעיתים קרובות נפסק הטיפול רק כאשר המטופל התקרב לעילפון.
ויליאם הארווי הפריך את העומד בבסיס השיטה ב-1628. במאה התשע עשרה פיתח פייר לואי שיטת מחקר רפואית כמותית, שבאמצעותה הדגים כי הקזת דם הייתה חסרת כל השפעה על הטיפול בדלקת ריאות ובמיני קדחת שונים. אף על פי כן ב-1840 טען עדיין מרצה באקדמיה הרפואית המלכותית ש"הקזת דם היא תרופה, שכאשר היא מופעלת בשיקול דעת, קשה להפריז בחשיבותה" ולואי הותקף בידי ברוסאיס שתמך בהקזת דם, ויכול היה להמליץ על טיפול רפואי באמצעות חמישים עלוקות בו זמנית.
הקזת דם הייתה פופולרית מאוד בארצות הברית הצעירה. בנג'מין ראש, מחותמי הכרזת העצמאות של ארצות הברית, סבר כי מצב העורקים אחראי למחלות, והמליץ על הקזת דם ברמות גבוהות אפילו לזמנו. ג'ורג' וושינגטון טופל באורח זה, לאחר שהצטנן. כמעט 1.7 ליטר דם הוקזו ממנו, ותרמו למותו מזיהום בצוואר ב-1799.
סיבה אחת לפופולריות המתמשכת של הקזת הדם וההיטהרות הייתה שבעוד שידע אנטומי, כישורי איבחון ויכולות כירוגיות השתפרו באירופה מן המאה ה-17, לא הושגה התקדמות דומה בריפוי מחלות. האמונה הרווחת הייתה כי עדיף לתת טיפול כלשהו מאשר להימנע מטיפול כלל. למרות הבעיות הגופניות שגרמה הקזת הדם, היה לה במקרים מסוימים אפקט הפלצבו. כשסר חינה של הקזת הדם במאה ה-19, לא היה טיפול שיחליפה בהיבט הפסיכולוגי הזה.
הקזת דם בימינו

הקזת דם עדיין משמשת לטיפול בבעיות כגון המוכרומטוזיס ופוליציטמיה. הקזת דם מבוצעת בבתי חולים ובקופות חולים, אך לא באופן שתואר לעיל: זוהי שיטת טיפול הדורשת התמחות מיוחדת.
בעבר היה זה תפקידו של הרופא להקיז דם מהחולה לצורך ביצוע בדיקות דם, אך כיום אחיות ואחים מאומנים לבצע ניקוב של הווריד ולהוציא ממנו דם לצורך בדיקות.
הוראות להקזת דם בכתב יד רפואי יהודי של ימי הביניים כפי שמוצג במוזיאון להיסטוריה יהודית בז'ירונה
אנכסימנדרוס

| --- | --- |

אנכסימנדרוס, בפסיפס רומי מהמאה ה-3
 לידה:  610 לפנה"ס מילטוס, טורקיה 
 פטירה:  546 לפנה״ס? (בגיל 64 בערך) מילטוס, יוון העתיקה 
 זרם:  פילוסופיה קדם-סוקרטית, האסכולה המילטית 
 תחומי עניין:  פילוסופיה 
 עיסוק:  פילוסוף, גאוגרף, פיזיקאי, מתמטיקאי, אסטרונום, סופר 
 מדינה:  מילטוס 
 יצירות ידועות:  אפיירון 
 
אַנַכְּסִימַנְדְרוֹס (ביוונית: Ἀναξίμανδρος;‏ 610 לפנה"ס - סביבות 546 לפנה"ס) היה פילוסוף יווני. השתייך לאסכולה המילטית - מתוך זרם הפילוסופים הקדם-סוקרטיים, והיה חברו ותלמידו של תאלס ממילטוס, אביה של אסכולה זו.
אנכסימנדרוס שהיה אסטרונום, גאוגרף והיסטוריון (בעולם העתיק ההיסטוריה מתחילה בקוסמוגניה); היה הראשון שטען שכדור הארץ מרחף בחלל ללא כל עצם שמייצב אותו.
בשנת 547 לפנה"ס הוציא את ספרו "על הטבע", בספר זה מביע את אנכסימנדרוס את השקפותיו לגבי ההיסטוריה של העולם מהופעתו מן הראשית הבלתי מוגבלת ועד לימיו. אנכסימנדרוס מנסה לתת תיאור מדעי ענייני להיווצרות העולם ולאופן פעולתו ולכן גם משתדל לנתק את עצמו מדרך הכתיבה השירית של המיתוס. הפילוסופיה שלו תגובתית - באה בתגובה לפילוסופיה המוכרת לו.
תלמידו המפורסם ביותר של אנכסימנדרוס היה אנכסימנס.
עיקרי הפילוסופיה של אנכסימנדרוס

שני עיקרים לשיטתו של אנכסימנדרוס:
לעומת קודמו, תאלס, שקבע כי "הכל מים", גרס אנכסימנדרוס כי הארכי - הראשית - מקור הכול (ἀρχή) היא ה"אפיירון" (ἄπειρον), דהיינו "הבלתי מוגבל" או "הבלתי מאופיין" חסר גבול/סוף. בראשית אין הבחנות והגבלות פנימיות והיא בלתי קבועה, מאופיינת ומוגדרת. אפיירון הוא עיקרון בלתי נתפס על ידי החושים והוא נמצא בכל. הניגודים בו אינם מובחנים. הבנה זו של דבריו נתמכת בדברים שכתב עליו תלמידו אנכסימנס. יש כאן התפתחות ביחס לתפיסת תאלס, משום שמה שנבחר כארכי, אינו אחת מן התופעות הנראות לעין.
הבחירה באפיירון:
העולם עשוי ניגודים. תפיסת עולם אגוניסטית - תחרותית - הכול נמצא בתחרות. הניגודים בטבע "בולעים" זה את זה, בדומה לנוזלים המתערבים. האיזון בין הניגודים בטבע נשמר.
האפיירון נמצא מעבר לניגודים, כגורם המאחד אותם, ולכן אינו זהה אף לאחד מהם. תפקיד האפיירון הוא לשמש כחומר אשר ממנו ייפרדו הניגודים, אך בתוכו הם לא יתקיימו ככאלה.
אנכסימנדרוס מדגיש את יסוד הכלליות. הוא היה הראשון שהמציא את מושג "החוק הכללי" להסברת כל תהליכי השינוי, ההתהוות וההתכלות. אנכסימנדרוס היה גם הראשון שהעלה את הטענה, כי הדבר הקבוע היחיד בטבע הוא התנועה וההשתנות - רעיון שפותח לאחריו על ידי הרקליטוס ודמוקריטוס.
הקוסמוגניה בשיטת אנכסימנדרוס

לאנכסימנדרוס הייתה תאוריה על תולדות העולם, מהיווצרותו ועד חייו הוא. העולם נוצר על ידי "הפרשתו" או "היפרדותו" של מעין "זרע" של ניגודים (הקר, החם, היבש והלח) מתוך הבלתי מוגדר. הניגודים המופרשים הופכים לחומרים בעולם התופעות.
אין הבחנה בין מצע ותכונה, ולכן אין שימוש בשם עצם אלא בשם תואר עם יידוע. גם החום והקור אינן תכונות נפרדות המנותקות מעצמים מסוימים. כך דיבר אנכסימנדרוס על ערוב ביניהם, בלא לדבר על תכונות.
לפי השקפתו הקוסמולוגית השמש הירח והכוכבים הם האש המקיפה את העולם והנראית מבעד לנקבים בגלגלי האוויר האפל שבין גלגלי האש לבינינו. שיקוליו בתיאור הפרופורציות של היקום הם גאומטריים טהורים. אנכסימנדרוס האמין כי הארץ בנויה בצורת גליל שגובהו פי 3 מקוטר הבסיס והעולם הנושב האויקומונה נמצא בחלקה העליון כמו טען כי "מקומה במרכז ואין היא מוחזקת על ידי דבר אלא נחה משום מרחקה השווה מן הכל" בכך היה הראשון ששיער נכונה כי כדור הארץ מרחף בחלל. עם זאת הוא סבר כי הארץ אינה נעה "משום שאין לה סיבה לנוע".
אנכסימנדרוס היה הראשון ששיער שגרמי השמיים נמצאים במרחקים שונים מהארץ בתוך מעין חישורים או גלגלים וסובבים בתוכם במעגלים מושלמים. לפני כן היה מקובל לחשוב שהכוכבים השמש והירח משובצים בתוך מעין פרוכת של כיפת השמים. ביוון רווחו אגדות שמי שיגיע לקצה השמיים ויקרע את הפרוכת יגלה עולמות חדשים ומסתוריים. בניגוד לכך המודל שפיתח אנכסימנדרוס יכול להחשב כמודל מדעי גם אם שגוי ושימש בסיס למודל הגיאוצנטרי של תלמי שהיה המודל המקובל במערב במשך מאות שנים עד קופרניקוס.
השקפותיו בנושא הקוסמוגניה מבוססים בעיקרם על שיקולים גאומטריים מתמטיים טהורים. כך מתואר קוטר גרמי השמיים בכפולות של 3, כאשר קוטר גלגל הכוכבים הוא פי 9 מקוטר הבסיס של הארץ (הגלילית), קוטר גלגל הירח פי 18 מקוטר הבסיס וקוטר גלגל השמש פי 27 מקוטר הבסיס. לא ברור על סמך מה הגיע לנתונים אלו.
בדבריו יש חידוש בהבחנה בין מהות ותופעה, בכך שהארכי אינו זהה עם אחת מהתופעות הנראות לעין.
לארבעת היסודות ולניגודים ביניהם יש בסיס מיתי מובהק, אולם במיתולוגיה הניגודים יוחסו לאלים.
כאן יש לראשונה הסבר לתהליך העומד מאחורי השיטה.
לא ברור מדבריו כיצד לשיטתו נוצרו הדברים מן הארכי, ומה היחס בינה לבין הדברים לאחר התהוותם.
הארכי מסביר יותר את הקוסמוגניה אך לא את הקוסמולוגיה.
הפרגמנט של דברי אנכסימנדרוס

"אלה שמהם התהוות הדברים, אליהם גם כיליונם לפי החיוב; שהרי נותנים הם דין וגמול אלה לאלה בשל אי-צדקתם לפי סדר הזמן".
ישנה מחזוריות מתמדת בהתחלפות הניגודים אלה באלה. המחזוריות אינה מדויקת. הדברים עוברים את גבולם ואז הצדק - חוק שהוא טבעי ומוסרי בו זמנית, מחזירם לתחומם. הצדק מושג בהתחלפות המתמדת. הזמן עצמו הוא העושה את הצדק.
השימוש במושגים צדק (dike) וזמן (chronos), מצביעים על יסוד מיתי בתפיסתו. השימוש במושגים דין וגמול מצביע כנראה על ייחוס למוירה. בדברי אנכסימנדרוס ניתן למצוא בפעם הראשונה חוק אימפרסונלי (כלומר, לא פרסונלי).
השערת הקוף הימי

אנכסימנדרוס גילה מאובנים ימיים בקרבת החוף, דבר שהוביל אותו להשערה שהחיים החלו בים ורק מאוחר יותר עלו ליבשה. יתרה מכך: הוא שיער כי היצורים שקדמו לאדם שכנו בתוך מעטפת של שלד קוצני שהגנה עליהם, והם הגיחו מתוכה בעקבות התייבשות האקלים.
לפי אנכסימנדרוס, בשלב המעבר שכנו בני האדם בתוך פיותיהם של דגים גדולים, שהגנו עליהם מפני תנאי האקלים המשתנים. השערה זו נודעה מאוחר יותר כהשערת הקוף הימי.
ייתכן שתאוריות אלו נראות לנו כיום משונות במקצת, אך יש הרואים באנכסימנדרוס את הראשון שהעלה את היפותזת השתנות המינים כמודל להתפתחות החיים בכדור הארץ, ולפיכך הוא נחשב בעיני רבים לאבי תורת האבולוציה.
הישגים נוספים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
על פי סטראבון, אגתמרוס וכן ארטוסתנס, אנכסימנדרוס היה הראשון שפרסם מפה של העולם (ומילטוס במרכזו). המפה כללה את שלוש היבשות הידועות בעולם היווני אירופה אסיה ויבשת לוב (אפריקה). על פי הסודא השתתף בבנייתו של שעון שמש בספרטה המבוסס על שעון השמש הבבלי בעל הגנומון שהיה ידוע ליוונים. חידושו של אנכסימנדרוס היה באפשרות למדוד באמצעות שעון זה את נקודות השוויון וההיפוך השנתיים.
הערות שוליים

↑  אנכסימנדרוס, פרגמנט 1 (סימפליקיוס, פיזיקה, 24.13). מתורגם על ידי שמואל שקולניקוב, תולדות הפילוסופיה היוונית: הפילוסופים הקדם-סוקראטיים, יחדיו, תשמ"א, עמ' 43.
| פילוסופיה קדם-סוקרטית |
| --- | --- | --- |
| האסכולה המילטית | תאלס • אנכסימנדרוס • אנכסימנס |  |
| האסכולה הפיתגוראית | פיתגורס • אלקמאון מקרוטון • היפאסוס • פילולאוס • ארכיטאס |  |
| אפסוס | הרקליטוס |  |
| האסכולה האלאטית | קסנופנס • פרמנידס • זנון מאליאה • מליסוס |  |
| האסכולה הפלורליסטית | אנכסגורס • ארכלאוס • אמפדוקלס |  |
| האסכולה האטומיסטית | לוקיפוס • דמוקריטוס |  |
| סופיזם | פרוטגורס • גורגיאס פרודיקוס • היפיאס • פרקידס • היפון • דיוגנס מאפולוניה |  |
ראו גם קטגוריה:פילוסופים קדם-סוקרטים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007274066105171  PLWABN: 9810543758405606  BIBSYS: 90780140  BNE: XX877816  BnF: cb12250236c (data)  CANTIC: a10040122  CiNii: DA07514742  GND: 118645102  ICCU: RAVV079735  ISNI: 0000 0003 8717 2077  LCCN: n85142191  LNB: 000321851  NDL: 00620265  NKC: jn19990210040  NLA: 68123801  NLG: 44489  NTA: 069747539  RERO: 02-A000007446  SUDOC: 031250386  VcBA: 495/122473  VIAF: 280059448   WorldCat (עם VIAF): 280059448 
מפת העולם על פי אנכסימנדרוס
השתקפויות אטרנה

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  ורה קמשה 
 שפת המקור:  רוסית 
 סוגה:  פנטזיה 
 
השתקפויות אטרנה הוא סדרה של רומני פנטזיה רוסיים שנכתבו על ידי ורה קמשה והחלו לצאת לאור משנת 2004. הסדרה מורכבת מחמישה ספרים: "אדום על אדום", "ממלחמה למלחמה", "פני הניצחון", "חופשת חורף", הטרילוגיה "לב החיה", שרבים מהם, בתורם, מחולקים למספר חלקי-כרכים. בשנת 2021, מתוכננת יציאת הספר האחרון בסדרה: "רוח ונצח".
הרומנים מסופרים מגוף שלישי, אך כל פרק מתמקד באחת הדמויות, שמחשבותיה ומעשיה מפורטים. בתחילת הסדרה, ישנן שלוש דמויות מרכזיות (ריצ'רד אוקדל, מטילדה רקאן ורובר אפינה), אך בהמשך מצטרפות אליהן דמויות חדשות (לואיז ארמונה, מרסל ולמון, ג'רמון אריגו, רופרט פוק פלסנבורג ואחרות).
בשנת 2021 עובדו הרומנים לסדרת טלוויזיה בשם אטרנה.
הספרים

רשימת הספרים בסדרה, המורכבת משישה ספרים ואוסף סיפורים מלווים.
אדום על אדום, Красное на красном‏ (2004)
ממלחמה למלחמה, От войны до войны‏ (2005)
פני הניצחון, Лик Победы‏ (2005)
שבר החורף, Зимний излом
שבר החורף: ממעמקים Зимний излом. Из глубин, ‏(2006)
שבר החורף: רעל העבר, Зимний излом. Яд минувшего]‏ (2007)
לב החיה, Сердце зверя
לב החיה: אמיתות פלדה, שקרי המראות, Сердце зверя. Правда стали, ложь зеркал‏ (2008)
לב החיה: כדור הגורל, Сердце зверя. Шар судеб‏ (2009)
לב החיה: מבט כחול על המוות, Сердце зверя. Синий взгляд смерти
מבט כחול על המוות: שקיעה Синий взгляд смерти. Закат‏ (2011
מבט כחול על המוות: חצות, Синий взгляд смерти. Полночь‏ (2012)
מבט כחול על המוות: זריחה, Синий взгляд смерти. Рассвет» (‏2017—2019)
רוח ונצח, Ветер и вечность‏ (2021)
רוח ונצח: שבר הסתיו, Ветер и вечность. Весенний Излом
רוח ונצח: שירת הארבעה, Ветер и вечность. Песня Четверых
רוח ונצח: שמש מעל המגדל, Ветер и вечность. Солнце над башней
הסדרה כוללת גם את הסיפור הקצר "להבת אטרנה" («Пламя Этерны» ,2004) ואת "האשוחית הלבנה" («Белая ель», משנת 2006).
עיבוד טלוויזיוני

בסתיו 2020, נודע על תחילת הצילומים של סדרת הטלוויזיה "אטרנה" המבוססת על ספריה של קמשה. הסדרה אמורה לכלול חמש עונות, כאשר הראשונה צולמה בשנת 2021. בסתיו 2020 החלו הצילומים לפרק הפיילוט.