stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תורת ארץ ישראל (שיטת לימוד)
תורת א"י לפי הראי"ה קוק ותלמידיו > הרצי"ה קוק

הרב צבי יהודה הכהן קוק, בנו של הראי"ה, היה מרבה להתייחס בשיחותיו לנושא של תורת ארץ ישראל, ואף הקדיש שיחות שלימות לעסוק בערכה הגדול. לדבריו, תורה אמיתית קיימת רק בארץ ישראל, הצד הרוחני הלימודי של התורה מצוי בכל חיוניותו הרוחנית בארץ ישראל, תלמידי חכמים שבחוץ לארץ אינם במקומם הנורמלי, רק בארץ ישראל תלמידי חכמים הם בני מקומם. הקדושה שבחוץ לארץ היא בניגוד לטבע, בניגוד לבריאות, בניגוד לחיוניות. קדושת ארץ ישראל היא הקדושה שבטבע, קדושה עליונה, קדושה מקורית שלמה.
אך הרצי"ה לא היה מסביר בצורה מעשית מה משמעות המושג וכיצד יש ליישם את הדבר בפועל. הוא היה מדגיש, שאין לערב הלכה ואגדה אף בהקשר של תורת ארץ ישראל, והיה מצטט את המטפורה של החתם סופר שהעושה כן עובר על איסור כלאיים. לשאלת תלמיד כיצד נדע להבדיל בין הערבוב הבלתי-רצוי, לאיחוד ההלכה והאגדה הרצוי (אורות הקודש חלק א'), ענה: כשתלמד הרבה - תדע. כתוצאה מכך, תלמידיו וממשיכי דרכו של הרצי"ה, שרבים מהם משמשים כראשי ישיבות וכר"מים, אינם עוסקים בעניין תורת ארץ ישראל, ובדרך כלל אינם מעבירים לתלמידיהם אפילו את עובדת קיומו של המושג במשמעות זו. המודעות שהתפתחה מאוחר יותר לנושא הזה נצרכה לזרזים מבתי מדרש שנפגשו עם תורת הרב קוק שלא דרך הרצי"ה.
לדברי הרצי"ה, הרמב"ם הוא משיחי, גאולתי, ענק בכלל ישראליותו, ולכן הרמב"ם פוסק כתורת ארץ ישראל (התלמוד הירושלמי). הרצי"ה היה אומר בשיחותיו (לדוגמה: שיחות למועדי תשרי) שאנו הולכים וזוכים לאורו של הירושלמי. כשסיפר לו ר"מ בישיבתו 'מרכז הרב' שהוא לומד עם קבוצת אברכים מובחרת מסכת גמ' בעיון מתוך כוונה לסיים את כולה, שמח ואמר: גם עם הירושלמי.
תורת א"י לפי הראי"ה קוק ותלמידיו > הרב שאול ישראלי

לדעת הרב שאול ישראלי, עדיפותה של תורת ארץ ישראל אינה מצד שוני הנושאים הלימודיים שבין תורת ארץ ישראל לתורת חוץ לארץ, ואף לא מבחינת דרך הלימוד. אלא התלמוד הבבלי הוגדר בתור "תמורה" (זוה"ח רות), על כי הצליח לתת תמורה לעם באבדן החיים הנורמליים, כשהקרקע הושמט מתחת רגליו, והיא הקימה סביבו חומת אש בנפול מבצריו בידי אויב. אולם "תמורה" זו אינה אלא מוצא לשעת הדחק. ועל כן אי-אפשר להגדירה כ"טוב". תורת ארץ ישראל, המוגדרת בתור "גאולה", אינה פוסלת את הדפוסים הקיימים אצל כל אומה ולשון, והיא מחייבת מדינה וצבא ועבודת כפיים ומלאכת מחשבת ועבודת אדמה. אולם היא גואלת אותם, נותנת להם משמעות אחרת, ההופכת את התכנים הללו עצמם, במקום משעבדים את האדם לגשמיות, לגורמים לעליה רוחנית. במקום מלחמה בגוף, באה החייאתו, נזרקת בו נשמה, וניתנת בו רוח חיים. על ידי כך הגוף עצמו מתעורר לתחייה, והליכות עולם של ההולכים בה הופכות להלכות מאוששות, בחינת "בכל דרכיך דעהו".
גישות חדשות

ישנן שלוש גישות חדשות בציונות הדתית, הקוראות להתאים את הלימוד בישיבות ובבתי המדרש למה שהן קוראות תורת ארץ ישראל. כל גישה מציעה פירוש אחר למושג תורת ארץ ישראל, ושלושתן מבססות את הבנתן על מקורות בדברי הראי"ה קוק.
גישות חדשות > תלמוד ירושלמי

רבני מכון אורות הירושלמי - תלמודה של ארץ ישראל רואים את העיסוק בתלמוד הירושלמי, ובעיקר בצדו הפנימי-אמוני, כמשמעות העיקרית של לימוד תורת ארץ ישראל, וקוראים לבסס את מרכזיות לימוד התלמוד הירושלמי וההנהגה על פיו. ראש מכון הירושלמי הוא הרב אברהם בל"ס, והוא מבקש לברר סוגיות מחשבתיות על פי האגדות והדגשים החינוכיים והציבוריים שבתלמוד הירושלמי. לצורך כך כינס הרב בל"ס בספרו 'זהב הארץ' מקורות רבים מהבבלי ומהירושלמי, בהם ניתן להבחין לדבריו בהבדלים מחשבתיים בין שני התלמודים.
ספר נוסף שיצא לאור על ידי מכון הירושלמי, ועוסק בהשוואה בין הבבלי והירושלמי, הוא הספר דרכי התלמודים של הרב אחיקם קשת, שעוסק בהשוואה של הבדלים שיטתיים בין התלמודים, בהלכה, אגדה, סגנון ושיטת לימוד, ומפרט כ-120 הבדלים, עם דוגמאות לכל אחד מהם. במקומות רבים, המחבר מביא הסברים שניתנו על ידי מפרשים שונים לסיבת ההבדל, כגון התמצות שאפיין את הלימוד בארץ ישראל בתקופה של גזרות ושמדות, החתימה המוקדמת של הירושלמי ביחס לבבלי, ייחודה הרוחני של ארץ ישראל וסיבות נוספות.
נשיא מכון הירושלמי היה הרב שאר ישוב כהן, שיצא בקריאה לעולם התורה הדתי לאומי להתמסר ללימוד הירושלמי.
בנוסף לשיטות נקודתיות אלו, פרסם הרב ארלה הראל, נשיא ישיבת לב חדש וראש ישיבת ההסדר בשילה, ספר המאגד עשרה עמודים בהם מובחנת תורת ארץ ישראל מתורת חו"ל, לאור משנת הראי"ה קוק. ספר זה, תורת הרא"ה, יצא לאור בשנת תשס"ד, והוא מהווה יצירה מקיפה על הנושא. הוא מתייחס גם לנקודות הנ"ל, ומוסיף גם - לימוד לשמה, לימוד מקרא, עיסוק בהגות מחשבה ופנימיות התורה, לימוד סדרי קודשים טהרות וזרעים, לימוד הלכתי ועוד.
אחת הישיבות המובילות בתחום זה היא ישיבת תקוע, בין השאר בעקבות הוראת האדמו"ר הבית ישראל מגור לנשיא הישיבה הרב עדין אבן ישראל (שטיינזלץ) לדאוג לעידוד לימוד הירושלמי, בעקבות בקשה זו כתב הרב עדין את ביאורו למסכת פאה, ורבני ותלמידי הישיבה עוסקים רבות בלימוד הירושלמי, כולל סדר לימוד מיוחד שהוקצה לשם כך וכתיבה תורנית סביב התלמוד הירושלמי.
גישות חדשות > מיזוג הלכה ואגדה

גישה אחת מתפתחת בכמה ישיבות ובתי מדרש בהם מנסים ללמוד גמרא באופן של חיפוש והעמקה בקווים מחשבתיים המתחברים לפרטי הסוגיות ההלכתיות. דרך לימוד זו נקראת לפעמים 'הקשבה בלימוד'. גישה זו בולטת במיוחד בישיבת מעלות יעקב ובשלוחותיה, המכנים בפירוש את שיטת הלימוד שלהם בשם 'תורת ארץ ישראל'. גישה זאת לא באה להחליף את הלימוד המסורתי הרגיל בישיבות אלא להוסיף על גביו פן חדש, כלומר לאחר פילפולים והעמקה בספרות הראשונים והאחרונים, נוסף פן חדש שמוגדר כחיבור כל הפרטים ההלכתים וסברות התנאים האמוראים הראשונים והאחרונים לשורשי אמונה. בישיבת מעלות מוביל את הדרך הזו ראש הישיבה הרב יהושע ויצמן, שבשיעוריו מבאר מחלוקות ראשונים בסוגיות הלכתיות בעזרת פסקאות מהזוהר, מכתבי הרב קוק, ומכתבי הגות ומחשבה נוספים. הרב ויצמן מסביר שזוהי דרכה של תורת ארץ ישראל, וקורא לכל לומדי התורה לאמץ את שיטתו הלימודית.
הרב יהושע ויצמן מסביר את "אויר ארץ ישראל מחכים" באופנים הבאים:
חכמה מכוח קדושה: ארץ ישראל קדושה, מקום מוכן לחכמה.
ארץ דרך ארץ: מקום שהוא ראוי לסגול מעלות המדות ודרך ארץ. וענווה שורש כל המידות, והיא שורש לחכמה.
ארץ נכוחות: ארץ ישראל היא מקום הנבואה, ותכונתה זו משפיעה על לימוד התורה.
שערי חכמה: משפיע על כלל עבודת ה' ודרכי החיים של תלמידי חכמים במקום אורו של עולם.
גישות חדשות > הלכה נבואית

הרב יובל שרלו תופס את עניין תורת ארץ ישראל כסוג של התחדשות הלכתית. לפי הבנתו, בארץ ישראל אין לפסוק הלכה רק בעזרת כלים פנים הלכתיים, אלא הבירור ההלכתי יעשה על פי 'רוח החוק', שיתברר בלימוד האגדה והנסתר, ויושפע ממוסר הנביאים. הרב שרלו קורא לשאוף לקראת מערכת הלכתית שאיננה נוקשה כמו המערכת הגלותית, אלא היא דינמית ומותאמת אישית, ומנוסחת כהנחיות בעלות אופן כללי ולא ככללים חתוכים.
וכך כתב הרב לתלמידיו בישיבה:
"תורת ארץ ישראל היא התורה של ארץ ישראל.
ארץ ישראל היא ארץ הנשמה, ארץ אהבת האדם ואהבת ה' יתברך.
ארץ של גליל וגולן וארץ של רחבת הקמפוסים וגני הילדים.
ארץ של בריאות חיים ולחיים אדומות.
וארץ של געגועים לקדושה ותפילה חרישית.
ארץ של אמונות ויצירה מוזיקה מעורבת וקליטת עלייה.
ארץ של שכונות מצוקה ואימהות חד-הוריות ואגף התקציבים באוצר.
ארץ של חללי צה"ל ומסתערבים והמון טוב לב יושר וסולידריות.
התורה שתפעים תכוון ותרומם את כל אלו היא תורת ארץ ישראל.
ישיבתנו היא ישיבה של תורת ארץ ישראל, ועל כן היא מיועדת וקרואה להנכיח את תורת ארץ ישראל להוות מקום ומשכן לימודי לתורה זו שתקרין ותרומם את רוחו של בן הישיבה הלומד בה ואת המרחב הציבורי על רבדיו השונים.
תורה זו היא התורה הרחבה והמקיפה של כל חלקי התורה, של החיבורים הנעשים בתוך התורה בין ההלכה והאגדה בין תנ"ך ופילפול בין מוסר טבעי ושו"ע - חושן משפט בין תורת הסוד ותורת הנגלה.
זאת תורה שיוצאת מתוך ד' אמות של הלכה שבהם נתכנסה השכינה מיום שחרב בית המקדש וכעת היא שבה אל דמותה הרחבה המקורית."
גישות חדשות > התנגדות לגישות החדשות

אף אחת משלוש הגישות החדשות הללו אינה זוכה להסכמה רחבה. עם התפשטותן, היו רבנים בציונות הדתית שהגיבו כנגדן. למשל:
הרב אהרון ליכטנשטיין אמר שהוא לא שינה את לימודו מאז שעלה לארץ ישראל, ושהוא מעדיף לחסות בצילם של חכמי אשכנז. הוא הסביר שלמושג תורת ארץ ישראל אין שורשים עמוקים כל כך, וטען שמי שנוטה לתפיסה זו הם אנשים שחושבים במונחים יותר מיסטיים ויותר מטפיזיים ממנו.
הרב דב ליאור טען שמלימוד תורת ארץ ישראל ומלימוד תורת חוץ-לארץ מגיעים לאותה מסקנה, אך המיוחד בתורת ארץ ישראל שהרבה יותר קל להשיגה, וזה מסגולת המקום. לפני שמגיעים למעלת תורת ארץ-ישראל, אין הבדל בצורת הלימוד בין הלימוד בארץ-ישראל ללימוד בחוץ-לארץ. למדרגה הגבוהה של תורת ארץ ישראל מגיעים רק לאחר תלמוד תורה בהתמדה רבה ובדבקות. רק כשמגיע הלומד לדבקות זו, יזכה "לטעום מטעמה של תורת ארץ ישראל'. בדומה לכך, אמר הרב צבי ישראל טאו שכשזוכה האדם ונשמתו מאירה בקרבו הוא מגלה בכל פרט את עומק הכללות שבו, את ערכו האידיאלי, הרוחני, המוסרי.אך למצבים עילאיים של התרוממות נפש כזאת אפשר להגיע רק בדרך אחת, דרך עיונה של תורה ועמלה, והמדרגה הזו נולדת מעצמה בנפש, ולא על ידי ניסיון מכוון לגלות בדרך הלימוד את הרעיון הרוחני הטמון בסוגיה בה עסוקים.
ההתנגדות החריפה ביותר היא כנגד אותן גישות הקוראות לשינויים הלכתיים. כך למשל כתב הרב אלישע אבינר:
המושג 'תורת ארץ ישראל' נעשה חביבם של אלו המבקשים לחדש ביהדות, ומחפשים אילן גדול להיתלות בו. הוא הפך לכסוּי נוח לכל מיני בלבולי סברות ומחשבות שונות ומשונות. כל המבקש הכשר להרהוריו מדביק עליהם תוית של 'תורת ארץ ישראל', ורוחץ בניקיון כפיו.
ראו גם

תלמוד ירושלמי
הלכה ברורה ובירור הלכה
לקריאה נוספת

הרב אברהם יצחק הכהן קוק, אורות התורה, פרק י"ג (עמודים ע"ג-פ"ד), ירושלים הת"ש (באתר היברובוקס)
הרב אברהם יצחק הכהן קוק, משנת הרב, תורת ארץ ישראל, ירושלים תרצ"ו (באתר היברובוקס)
הרב אברהם יצחק הכהן קוק, ארץ חפץ, ירושלים תר"ץ.
הרב חיים הירשנזון, תורת ארץ ישראל, ניו-יורק תרצ"ה.
הרב יעקב משה חרל"פ, מי מרום, חלק ששי: ממעיני הישועה, חלק ג' - שערי ארץ ישראל, עמודים רל"ג-שי"ח, ירושלים תשמ"ב.
הרב יעקב משה חרל"פ, הד החיים הישראלים, ירושלים תרע"ב (באתר היברובוקס)
הרב יעקב משה חרל"פ, מכתב גלוי, ירושלים תרע"ח.
הרב דוד כהן (הנזיר), על החנוך ותורת א"י במשנת הרב (קוק), ב"מורשה", ע' 104-96, חורף תשל"ו.
הרב צבי יהודה הכהן קוק, אור לנתיבתי, ע' רפ-רפד (מאמר התורה הגואלת), ירושלים תשמ"ט.
הרב צבי יהודה הכהן קוק, מתוך התורה הגואלת, חלק א, שער א, ע' א-כט, ירושלים תשמ"ט.
הרב נחמן בן צבי אריה, זמרת הארץ, ברוקלין ניו-יורק תשד"ם.
הרב איסר קליגר, אנציקלופדיה מורחבת לחכמי התלמוד, חלק שני: "דרש עולה רבה באגדה ובהלכה", ישראל תשנ"ב.
חיים ליפשיץ, תורת א"י ושבת הארץ - במחשבת מרן הראי"ה קוק זצ"ל, ב"תורה שבעל-פה" (בעריכת יצחק רפאל), ע' כה-לט, ירושלים: מוסד הרב קוק תשכ"ו
הרב משה צוריאל, הקודש והנסתר והאגדה בהגותו של הראי"ה קוק זצוק"ל, ע' 30-28; 41-39, תשמ"ה.
הרב דוד חי כהן, תורת ארץ ישראל, ב"מפירות הכרם", ע' 446-441, ישיבת כרם יבנה תשס"ד.
הרב יהושע ויצמן, זהב הארץ - פרקים להבנת דרכי הלימוד של תורת ארץ ישראל
הרב יהושע ויצמן, מיטב הארץ - כללי לימוד ושיעורים לאורה של תורת ארץ ישראל, זהב הארץ, תש"ע.
הרב יובל שרלו, תורת ארץ ישראל לאור משנת הראי"ה קוק, גולן 1998.
הרב יובל שרלו, דמותה של ההלכה הנבואית", אקדמות י"ב
הרב אברהם הכהן בל"ס, זהב הארץ, ספריית בית אל, 1994
הרב ישי ויצמן, לחזות בנועם - אורו של התלמוד הירושלמי, מעלות תשע"ז.
הרב זלמן מלמד, שיעורים בספר אורות, ע' 128-55 (אורות ארץ ישראל), בית אל תשע"ג.
דוד רוזנטל, תורת ארץ ישראל בתלמוד הבבלי, ב'ספרות חז"ל הארץ-ישראלית', כרך ראשון, ע' 296-261, ירושלים: הוצאת יד יצחק בן צבי תשע"ח (2018).
הרב נריה גוטל, תורת ארץ ישראל - התלמוד הירושלמי במשנת הרב קוק, ב"ישועות עוזו", ע' 412-390, ירושלים תשנ"ו.
הרב שמעון כהן, מפי כהן לספר דברים, עמודים 15–29, 99-69, מנחם אב תשע"ו.
אבינועם רוזנק, ההלכה הנבואית - הפילוסופיה של ההלכה במשנת הראי"ה קוק, מאגנס, תשס"ז
נשיא ארגנטינה

נשיא רפובליקת ארגנטינה (בספרדית: Presidente de la República Argentina; רשמית, נשיא האומה ארגנטינאית; Presidente de la Nación Argentina) הוא ראש המדינה של ארגנטינה, ראש הרשות המבצעת והמפקד העליון של הכוחות המזוינים של ארגנטינה. הנשיא ממנה את סגנו ואת שרי ממשלתו וזו המשרה הבכירה במערכת הפוליטית במדינה.
ב-19 בנובמבר 2023 נבחר חאבייר מיליי לנשיא ארגנטינה, וכהונתו החלה ב-10 בדצמבר 2023.
היסטוריה

לאחר קבלת העצמאות ביולי 1816, בפדרציה הארגנטינאית טרם התקיים ממשל מרכזי והמדינה נודעה כאיחוד פרובינציית לה פלטה, ואחר כך איחוד פרובינציית דרום אמריקה. ב-1826 הוקם לראשונה הממשל הנשיאותי הארגנטינאי, בעקבות פרוץ מלחמת ארגנטינה–ברזיל.
בין נשיאי ארגנטינה בשנים האחרונות נמנים נסטור קירשנר ואשתו כריסטינה קירשנר. איסבל פרון, האישה הראשונה בתפקיד בתולדות המדינה ואשת הנשיא חואן דומינגו פרון – מנסח תורת הפרוניזם. חורחה רפאל וידלה, מנהיג החונטה הצבאית שתפסה את השלטון בשנת 1976. ראול אלפונסין. פרננדו דה לה רואה, נשיא ארגנטינה עם פתיחת המאה ה-21. אדוארדו דואלדה, נשיא ארגנטינה בין השנים 2002–2003 לאחר פרוץ המשבר הכלכלי החמור שפקד את המדינה בתחילת המאה. קרלוס מנם כיהן בתפקיד בין השנים 1989–1999.
סמכויות

נשיא ארגנטינה הוא ראש המדינה וראש הממשלה. הוא ממלא תפקיד מרכזי בעיצוב המדיניות הפנימית והחיצונית של המדינה וכתוצאה מכך עוצמה רבה מרוכזת בידיו.
סמכויות > סמכויות

הנשיא ממנה את השרים, השגרירים, ומנהלים בכירים בממשלה.
הנשיא יכול להציע הצעות חוק לקונגרס ולהטיל וטו על חוקים שהועברו.
הנשיא מרכיב ומגיש את ההצעה לתקציב השנתי של המדינה לאישור הקונגרס.
הנשיא מייצג את ארגנטינה ביחסים בין-לאומיים, מקים יחסים דיפלומטיים עם מדינות אחרות, ומחתים על הסכמים בין-לאומיים.
הנשיא הוא המפקד העליון של הכוחות המזוינים.
במקרה של אסון טבע, הפרות סדר או איומים על הביטחון הלאומי, הנשיא יכול להכריז על מצב חירום ולהטיל מגבלות על חירויות אזרחיות.
הנשיא יכול להעניק חנינה או הקלה בעונש לעבריינים. ובלמים
סמכויות > איזונים ובלמים

קיימים מספר מנגנוני פיקוח של איזונים ובלמים על הנשיא ביניהם:
סמכויות הנשיא מוגבלות על ידי החוקה הארגנטינאית, אשר מגדירה את חלוקת הסמכויות בין הרשויות השונות.
הקונגרס ממלא תפקיד חיוני בפיקוח על פעילות הממשלה ויש לו סמכות לאשר או לדחות הצעות חוק שהוצעו על ידי הנשיא.
בית המשפט העליון הוא הגוף השיפוטי העליון בארגנטינה והוא אחראי על פירוש החוקה והבטחת כי כל הרשויות פועלות בהתאם לה.
זכויות סוציאליות

בשנת 2015 הנשיא וסגן הנשיא נהנו משכר ששולם על ידי משרד האוצר. בתקופת כהונתם נאסר עליהם להחזיק במשרה נוספת ברמה הלאומית או המחוזית. משכורתו של הנשיא עמדה על 131,421 פסו ארגנטינאי לחודש.
מקום עבודתו הוא המשרד הנשיאותי בבית הוורוד (La Casa Rosada), מול פלסה דה מאז'ו שבבואנוס איירס הבירה, בעוד קינטה דה אוליבוס (Quinta de Olivos) משמש כמעון המגורים. לנשיא יש גם מעון קיץ בצ'פאדמלאל, בפרובינציית בואנוס איירס ונקרא בשם היחידה הנשיאותית צ'פאדמלאל. על אבטחת הנשיא ובני משפחתו אחראי הגדוד הנשיאותי.
בנוסף, לרשות נשיא ארגנטינה עומד הבית הצבאי (Casa Militar), גוף האחראי לאבטחת צי המטוסים הנשיאותיים. הבית הצבאי מחולק למספר מחלקות הכוללות את קבוצת הביטחון והמודיעין האחראית על איסוף מודיעין בנוגע לניסיונות פגיעה במטוסים הנשיאותיים ולאבטחתם, ולקבוצת הלוגיסטיקה והתקשורת האחראית על תפעול המטוסים ולאבטחת התקשורת הנשיאותית. כמו כן, הבית הצבאי אחראי על קבוצת האוויר הנשיאותית המהווה יחידת סמך של חיל האוויר הארגנטינאי.
המטוס הנשיאותי הוא מטוס מדגם בואינג 757 המכונה "טנגו 01" ומשרת את הנשיא מאז 1995 במקום מטוס הבואינג 707 ששירת קודם לכן. בתקופת המשבר הכלכלי בארגנטינה בשנת 1999 רבים ביקרו את הצורך באחזקת מטוס נשיאותי הטומן בחובו גם עלויות אחזקה כבדות. הצי הנשיאותי כולל גם שני מטוסי Fokker F28 (המכונים T-02 ו-T-03) ומטוס Learjet 60 (המכונה T-10). הנשיא משתמש גם במסוק מדגם סיקורסקי S-70‏ (H-01) ושני מטוסי סיקורסקי S-76‏ (H-02 ו-H-03). בתקופת נסטור קירשנר וכריסטינה פרננדס דה קירשנר בוצע שימוש גם במטוסים מדגמי בואינג 747 שהושכרו מחברת התעופה אארולינאס ארחנטינס ומטוס פרטי מדגם Bombardier Global 5000.
נכסי הנשיא
קאסה רוסאדה
הלשכה הנשיאותית
כס הנשיא
הלימוזינה הנשיאותית
טנגו 001
נשיאי ארגנטינה > הפרובינציות המאוחדות

לאחר קבלת העצמאות בשנת 1816 ארגנטינה הייתה פדרציה ללא ממשלה מרכזית. תחילה נקראה בשם הפרובינציות המאוחדות של ריו דה לה פלטה ולאחר מכן נקראה בשם הפרובינציות המאוחדות של אמריקה הדרומית, בראש הישות עמד מנהיג עליון.
| דיוקן | תקופת כהונה | ראש המדינה |
| --- | --- | --- |
| ‏  | 31 בינואר 1814 – 9 בינואר 1815 | חרבאסיו אנטוניו דו פוסאדס,  מנהיג עליון |
|   | ‏9 בינואר 1815 – 20 באפריל 1815 | קרלוס מריה דה אלוויאר,  מנהיג עליון |
|   | ‏20 באפריל 1815 – 9 ביולי 1816 | חוסה איגנסיו אלווארס תומאס,  מנהיג עליון |
|   | ‏9 ביולי 1816 – 9 ביוני 1819 | חואן מרטין דה פואירדון,  מנהיג עליון |
|   | ‏ 9 ביוני 1819 – 11 בפברואר 1820 | חוסה קסימירו רונדו פריירה,  מנהיג עליון |
|  | ‏11 בפברואר 1820 – 16 בפברואר 1820 | חואן פדרו, ממלא מקום המנהיג העליון |

בשנת 1819 נכשל הניסיון לכונן חוקה וזו התקבלה רק בשנת 1826. בשל מלחמה עם האימפריה הברזילאית מעמד החוקה התערער והנשיא הראשון התפטר זמן קצר לאחר כניסתו לתפקיד וממשלתו פוזרה.
| דיוקן | תקופת כהונה | ראש המדינה | שיוך מפלגתי | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|   | ‏8 בפברואר 1826 – 7 ביולי 1827 | ברנרדינו דה לה טרינידד גונסלס ריוואדאוויה, נשיא | Uni | התפטר |
|   | ‏7 ביולי 1827 – 18 באוגוסט 1827 | ויסנטה אלחנדרו לופס אי פלאנס, נשיא זמני | Con | פיזור הממשלה המרכזית |
נשיאי ארגנטינה > הקונפדרציה הארגנטינאית

לאחר פיזור הממשלה, ארגנטינה נותרה ללא ממשלה מרכזית במשך 27 שנה. בתקופה זו נודעה בשם הקונפדרציה הארגנטינאית, והתפקיד הבכיר ביותר באותה עת היה "מושל פרובינציית בואנוס איירס", שייצג את המדינות בחתימת חוזים והסכמים בין-לאומיים.
ראש המדינה האחרון אז היה חואן מנואל דה רוסאס, ששלט זמן רב עד שהודח על ידי מפקדו הצבאי חוסטו חוסה דה אורקיסה. אז החלה תקופת המעבר לשלטון נשיאותי.
| תקופת כהונה | ראש המדינה | שיוך מפלגתי | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1827 – דצמבר 1828 | גנרל מנואל דורגו | Fed | מושל פרובינציית בואנוס איירס |
| דצמבר 1829 – דצמבר 1832 | גנרל חואן מנואל חוזה דומינגו אורטיס דה רוסאס | Fed | מושל פרובינציית בואנוס איירס |
| דצמבר 1832 – 1833 | חואן רמון בלקארסה |  | מושל פרובינציית בואנוס איירס |
| 1833–1834 | חואן חוסה ויאמונטה גונסלס |  | מושל פרובינציית בואנוס איירס |
| 1834 – מרץ 1835 | מנואל ויסנטה מאסה |  | מושל פרובינציית בואנוס איירס |
| מרץ 1835 – 20 בספטמבר 1851 | גנרל חואן מנואל חוזה דומינגו אורטיס דה רוסאס | Fed | מושל פרובינציית בואנוס איירס |
| 20 בספטמבר 1851 – 3 בפברואר 1852 | גנרל חואן מנואל חוזה דומינגו אורטיס דה רוסאס,  ראש הקונפדרציה העליון | Fed | מושל פרובינציית בואנוס איירס |
| 3 בפברואר 1852 – 5 במרץ 1854 | גנרל חוסטו חוסה דה אורקיסה, מנהיג זמני | Fed |  |
נשיאי ארגנטינה > רפובליקת ארגנטינה

המנהיג האחרון שניהל את היחסים הבין-לאומיים היה הגנרל חוסטו חוסה דה אורקיסה, שייסד את האספה החוקתית שכוננה את חוקת 1853 ובה לראשונה נוצרה משרת הנשיא, הנשיאים שנבחרו כונו בשם "נשיאי החוקה", בשינויים קלים זו החוקה שתקפה עד היום.
| תקופת כהונה | ראש המדינה | שיוך מפלגתי | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 5 במרץ 1854 – 5 במרץ 1860 | גנרל חוסטו חוסה דה אורקיסה, נשיא | Fed |  |
| ‏5 במרץ 1860 – 5 בנובמבר 1861 | סנטיאגו רפאל לואיס מנואל חוסה מריה דרקי רודריגס, נשיא | Fed | התפטר |
| 5 בנובמבר 1861 – 12 בדצמבר 1861 | חואן אסטבן פדרנרה,  ממלא מקום הנשיא | Mil |  |
במהלך הקרב תחת פאבונה היריבות הארוכה בין רפובליקת ארגנטינה ופרובינציית בואנוס איירס הסתיימה לטובת האחרונה. כתוצאה מכך, השלטון המרכזי בארגנטינה פורק ומושל בואנוס איירס, ברטולומה מיטרה, מילא את תפקיד הנשיא ובעקבות הבחירות שנערכו היה גם לנשיא ארגנטינה המאוחדת. המדינה נקראה לראשונה בשם רפובליקת ארגנטינה (República Argentina).
| תקופת כהונה | ראש המדינה | שיוך מפלגתי | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| ‏12 באפריל 1862 – 12 באוקטובר 1862 | גנרל ברטולומה מיטרה מרטינס, ממלא מקום הנשיא | Lib | מושל פרובינציית בואנוס איירס |
| ‏12 באוקטובר 1862 – 12 באוקטובר 1868 | גנרל ברטולומה מיטרה מרטינס, נשיא | Lib |  |
| ‏12 באוקטובר 1868 – 12 באוקטובר 1874 | דומינגו פאוסטינו סרמיינטו, נשיא | Lib |  |
| ‏ 12 באוקטובר 1874 – 12 באוקטובר 1880 | ניקולאס אבז'אנדה, נשיא | UC |  |
| ‏12 באוקטובר 1880 – 12 באוקטובר 1886 | גנרל אלחו חוליו ארחנטינו רוקה, נשיא | PAN | קדנציה ראשונה |
| ‏12 באוקטובר 1886 – 6 באוגוסט 1890 | מיגל חוארס סלמן, נשיא | ‏PAN | התפטר |
| ‏6 באוגוסט 1890 – 12 באוקטובר 1892 | קרלוס פלגריני, נשיא | ‏PAN |  |
| ‏12 באוקטובר 1892 – 23 בינואר 1895 | לואיס סאנס פניה, נשיא | ‏UC‏ | התפטר |
| ‏23 בינואר 1895 – 12 באוקטובר 1898 | דוקטור חוסה אבאריסטו דה אוריבורו, נשיא | Aut |  |
| ‏12 באוקטובר 1898 – 12 באוקטובר 1904 | גנרל אלחו חוליו ארחנטינו רוקה, נשיא | Aut | קדנציה שנייה |
| ‏12 באוקטובר 1904 – 12 במרץ 1906 | מנואל קינטאנה, נשיא | ‏PC‏ | מת בתפקיד |
| ‏12 במרץ 1906 – 12 באוקטובר 1910 | חוסה פיגרואה אלקורטה, נשיא | ‏PC |  |
| ‏12 באוקטובר 1910 – 9 באוגוסט 1914 | רוקה סאנס פניה, נשיא | PC | מת בתפקיד |
| ‏9 באוגוסט 1914 – 12 באוקטובר 1916 | דוקטור ויקטורינו דה לה פלאסה, נשיא | PC |  |
מרבית ההיסטוריונים סבורים שהנשיאים הבאים נבחרו בבחירות חופשיות וכלליות, למעט אלה שעלו לשלטון באמצעות ארגון הפיכה.
| תקופת כהונה | ראש המדינה | שיוך מפלגתי | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| ‏12 באוקטובר 1916 – 12 באוקטובר 1922 | דוקטור חואן איפוליטו איריגוז'ן, נשיא | ‏UCR | קדנציה ראשונה |
| ‏12 באוקטובר 1922 – 12 באוקטובר 1928 | דוקטור מרסלו טורקואטו דה אלבאר, נשיא | ‏UCR |  |
| 8‏12 באוקטובר 1928 – 6 בספטמבר 1930 | דוקטור חואן איפוליטו איריגוז'ן, נשיא | ‏UCR | קדנציה שנייה, הודח מתפקידו |
בשנת 1930 התרחשה ההפיכה המדינית הראשונה בתולדות ארגנטינה. מנהיג המהפכה מינה את עצמו לנשיא; הנשיאים הבאים אחריו אומנם נבחרו, אך לא נחשבים על ידי מרבית ההיסטוריונים לכאלה שנבחרו באופן דמוקרטי.
נשיאי ארגנטינה > רפובליקת ארגנטינה > אחרי הפיכת 1930

| תקופת כהונה | ראש המדינה | שיוך מפלגתי | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| ‏6 בספטמבר 1930 – 20 בפברואר 1932 | גנרל חוסה פליקס בניטו אוריבורו, נשיא | צבא ארגנטינה | מת בתפקיד |
| ‏20 בפברואר 1932 – 20 בפברואר 1938 | גנרל אגוסטין פדרו חוסטו רולון,  נשיא | ‏CC |  |
| ‏20 בפברואר 1938 – 27 ביוני 1942 | דוקטור חיימה חרארדו רוברטו מרסלינו מריה אורטיס ליסארדי, נשיא | ‏PDN‏ | מת בתפקיד |
| ‏27 ביוני 1942 – 4 ביוני 1943 | דוקטוררמון קאסטיז'ו באריונואבו, נשיא | האיחוד האזרחי הרדיקלי | הודח מהתפקיד |
נשיאי ארגנטינה > רפובליקת ארגנטינה > אחרי הפיכת 1943

בשנת 1943 פרצה הפיכה נוספת שהעלתה לשלטון את הצבא.
| תקופת כהונה | ראש המדינה | הערות |
| --- | --- | --- |
|  4 ביוני 1943 – 7 ביוני 1943 | גנרל ארתורו ראוסון, נשיא הממשלה הזמנית | הודח מתפקידו |
| ‏7 ביוני 1943 – 24 בפברואר 1944 | פדרו פאבלו רמירס, נשיא הממשלה הזמנית | התפטר |
| ‏24 בפברואר 1944 – 4 ביוני 1946 | אדלמירו חוליאן פארל, נשיא |  |
לאחר מכן, הנשיא החדש נבחר בהצבעה עממית כללית. הוא שינה את החוקה באופן כזה שאפשר לו להיבחר ולהישאר בשלטון במשך 9 שנים, עד שהודח:
| תקופת כהונה | ראש המדינה | הערות |
| --- | --- | --- |
| ‏4 ביוני 1946 – 4 ביוני 1952 | קולונל חואן דומינגו פרון, נשיא | קדנציה ראשונה |
| ‏4 ביוני 1952 – 21 בספטמבר 1955 | קולונל חואן דומינגו פרון, נשיא | קדנציה שנייה, הודח מתפקידו |
נשיאי ארגנטינה > רפובליקת ארגנטינה > אחרי הפיכת 1955

בשנת 1955 פרצה הפיכה נוספת שקיבלה את הכינוי "המהפכה המשחררת" (Revolución Libertadora):
| תקופת כהונה | ראש המדינה | הערות |  |
| --- | --- | --- | --- |
‏‏21 בספטמבר 1955 – 23 בספטמבר 1955: חונטה צבאית
| ‏‏21 בספטמבר 1955 – 23 בספטמבר 1955 | חוסה דומינגו מולינה גומס, יושב, ראש החונטה | ממלא מקום |  |
| ‏23 בספטמבר 1955 – 13 בנובמבר 1955 | גנרל אדוארדו לונארדי, נשיא דה פקטו | התפטר |  |
| ‏13 בנובמבר 1955 – 1 במאי 1958 | גנרל פדרו אאוחניו ארמבורו סילבסטי, נשיא דה פקטו  |  |  |
לאחר מכן, שוב הנשיאים נבחרו בבחירות דמוקרטיות:
| תקופת כהונה | ראש המדינה | שיוך מפלגתי | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| ‏1 במאי 1958 – 29 במרץ 1962 | דוקטור ארתורו פרונדיסי ארקולי, נשיא | ‏UCRI | הודח מתפקידו |
| ‏29 במרץ 1962 – 12 באוקטובר 1963 | דוקטור חוסה מריה גידו, ממלא מקום | ‏UCRI | נשיא הסנאט |
| ‏12 באוקטובר 1963 – 28 ביוני 1966 | דוקטור ארתורו אומברטו איליה, נשיא | ‏UCRP | הודח מתפקידו |
נשיאי ארגנטינה > רפובליקת ארגנטינה > אחרי הפיכת 1966

בשנת 1966 פרצה הפיכה צבאית כונתה בשם "המהפכה הארגנטינאית" (Revolución Argentina):
| דיוקן | תקופת כהונה | ראש המדינה | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
|   | ‏28 ביוני 1966 – 29 ביוני 1966 | חונטה מהפכנית פסקואל אנחל פיסטריני, בניניו וארלה ברנאדו ואדולפו תאודורו אלווארס מלנדי |  |
|   | ‏ 29 ביוני 1966 – 8 ביוני 1970 | גנרל חואן קרלוס אונגאנייה, נשיא דה פקטו | ממלא מקום, הודח מתפקידו |
|   | ‏8 ביוני 1970 – 18 ביוני 1970 | חונטה צבאית פדרו אלברטו חוסה גנאווי, ראש החונטה |  |
|   | ‏18 ביוני 1970 – 22 במרץ 1971 | גנרל רוברטו מרסלו לווינגסטון, נשיא דה פקטו | הודח מתפקידו |
|   | ‏ 22 במרץ 1971 – 25 במאי 1973 | גנרל אלחנדרו אגוסטין לנוסה, נשיא דה פקטו  |  |
לאחר מכן, למשך זמן קצר שרר שלטון דמוקרטי:
| תקופת כהונה | ראש המדינה | שיוך מפלגתי | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| ‏25 במאי 1973 – 13 ביולי 1973 | דוקטור הקטור חוסה קמפורה, נשיא | FJL | התפטר |
| ‏14 ביולי 1973 – 21 באוקטובר 1973 | דוקטור ראול אלברטו לסטירי, ממלא מקום | ‏FJL‏ |  |
| ‏21 באוקטובר 1973 – 1 ביולי 1974 | [גנרל חואן דומינגו פרון דה לה סוסה, נשיא | המפלגה החוסטיסיאליסטית | קדנציה שלישית, מת בתפקיד |
| ‏1 ביולי 1974 – 24 במרץ 1976 | איסבל אסטלה מרטינס דה פרון, נשיאה | המפלגה החוסטיסיאליסטית | הודחה מתפקידה בעקבות הפיכה צבאית |