stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מחם
השבתה פתאומית של מחם

עקב נוכחות מים במכשיר ומיקומו בסביבה לחה (כגון מטבח), עלול המחם לסבול מרגישות לתקלות. בכל מחם קיים תרמוסטט אשר ביכולתו להשבית את המכשיר. לרוב ימוקם כפתור התרמוסטט בתחתית המכשיר. התקלה הנפוצה ביותר במחמים היא קפיצת התרמוסטט, אשר ניתנת לתיקון פשוט בעזרת החזרת הזיז הקטן למקומו. לא בכל מחם קיים תרמוסטט בעל זיז פלסטיק.
טעות נפוצה נוספת היא הדלקת המחם ללא מים. פעולה זו עלולה לגרום לשריפת גוף החימום של המכשיר, ואף להריסתו. זאת מפני שהמחם בנוי כך שהוא "מזהה" מתי המים רותחים וכך יכול להפסיק את פעולת גוף החימום. ללא מים עלול גוף החימום לשרוף את המחם ולהשביתו כליל.
בדגמים בהם אין תרמוסטט בכלל, ההפעלה והפסקת הרתחת המים מתבצעת ידנית על ידי כפתור ההרתחה, מה שמאלץ לאחר מכן, להשתמש בפיקוד השבת, כדי לשמור על חום המים. אם משאירים את כפתור ההרתחה דלוק כאשר המים רותחים, גופי החימום לא יכבו, מה שעלול לגרום להתאדות כל המים ולשריפת גוף החימום.
הערות שוליים

↑  מֵחַם, באתר האקדמיה ללשון העברית
מכון סימן לינוקס

מכון סימן לינוקס (באנגלית: Linux Mark Institute ובקיצור LMI) הוא מלכ"ר המנהל מטעם לינוס טורבלדס את הסימן המסחרי של לינוקס, לתוכנות המשתמשות בליבת לינוקס, לתוכנות המבוססות על תוכנות הקיימות בלינוקס הן ביישום והן בתיעוד.
הסימן המסחרי לינוקס נמצא בבעלות לינוס טורבאלדס בארצות הברית, גרמניה, האיחוד האירופי ויפן לתוכנת מערכת הפעלה של מחשב, כדי להקל על שימוש במחשב וביישום.
הקצאת הסימן המסחרי לטורבאלדס התרחשה לאחר שעורך הדין ויליאם ר. דל קרוצ'ה, החל בשנת 1996 לשלוח מכתבי דרישת תמלוגים למפיצי לינוקס שונים, בטענה לבעלות על הסימן מסחרי לינוקס, אשר רשם אותו באוגוסט 1994. המפיצים יחד עתרו נגד הקצאת הסימן המסחרי ודרשו לרשום אותו מחדש על שם לינוס טורבאלדס, והמהלך צלח בסופו של דבר.
בתחילה המכון חייב בתשלום סמלי עבור שימוש בשם לינוקס, בדומה לסימני מסחר אחרים, אבל מאוחר יותר שונתה המדיניות לטובת המשתמשים, ומאז הסימן חופשי, ללא הגבלת זמן, ברחבי העולם.
הערות שוליים

↑  רישום הסימן המסחרי "לינוקס" בארצות הברית
↑  ציר הזמן של לינוקס, באתר Linux Journal
↑  Linus gets tough on Linux trademark
↑  Linux Trademark Institute
ערך זה הוא קצרמרבנושא תוכנה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מיכאיל ברקלאי דה טולי

| --- | --- |

 לידה:  16 בדצמבר 1761 (יוליאני) Pomautsch, ליטא 
 פטירה:  14 במאי 1818 (יוליאני) (בגיל 56) בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה, פרוסיה המזרחית, רוסיה 
 מקום קבורה:  Mausoleum of Barclay de Tolly 
 מדינה:  האימפריה הרוסית 
 בן או בת זוג:  Helene Barclay de Tolly 
 צאצאים:  Magnus, Fürst Barclay de Tolly 
 השתייכות:  צבא האימפריה הרוסית 
 תקופת הפעילות:  מ-1776 
 דרגה:  גנרל-פלדמרשל 
 פעולות ומבצעים
 המלחמות הנפוליאוניות  קרב קולם  קרב דרזדן  קרב באוצן  קרב לייפציג  Battle of Arcis-sur-Aube  Battle of La Rothière  Battle of Fère-Champenoise  קרב סמולנסק  מצור אוצ'קוב  קרב בורודינו  קרב פראגה  קרב אילאו  קרב פולטוסק  קרב פריז  בפסקה זו 2 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 עיטורים
 אביר הצלב הגדול של המסדר הצבאי של וילם (27 באוגוסט 1815)  מסדר גאורגיוס הקדוש, דרגה שנייה  אביר מסדר לואי הקדוש  דרגה רביעית במסדר גאורגיוס הקדוש  מסדר גאורגיוס הקדוש, דרגה שלישית  Cross For battle of Eylau  מסדר החרב  מסדר העיט האדום  מסדר גאורגיוס הקדוש, דרגה 1  המספר הצבאי של היינריך הקדוש  צלב גדול של לגיון הכבוד  חרב הזהב של גבורה  אות המסדר ולדימיר הקדוש, דרגה 1  אביר הצלב הגדול של מסדר האמבט  אביר במסדר אלכסנדר נבסקי  אות המסדר מריה תרזיה בדרגת מפקד  עיטור אנדריי הקדוש  מסדר העיט השחור  עיטור ולדימיר הקדוש, דרגה 4  עיטור  אנה הקדושה,  דרגה ראשונה  מסדר ולדימיר הקדוש, דרגה 2  Cross "For the Capture of Ochakov" 
 
מיכאיל ברקלאי דה טולי
מיכאיל ברקלאי דה טולי (ברוסית: Михаил Богданович Барклай-де-Толли, בגרמנית: Michael Andreas Barclay de Tolly;‏ 27 בדצמבר 1761 – 26 במאי 1818) היה גנרל-פלדמרשל רוסי שבלט במלחמת רוסיה–צרפת (1812). זכור כראשון שיישם את מדיניות האדמה החרוכה, מדיניות שהתפרשה אז ברוסיה כתבוסתנית.
רקע

הוא נולד במשפחת גרמנים-בלטים בעלת שורשים סקוטים. בעקבות דיכוי מרד בסקוטלנד על ידי אוליבר קרומוול עברה משפחתו  לריגה במהלך מחצית המאה ה-17 . סבו היה ראש העיר של ריגה. אביו (Weinhold Gottard Barclay de Tolly) שירת בצבא הרוסי והיה בעל תואר אצולה רוסי. הוא נולד, קרוב לוודאי, באחוזה המשפחתית פמושיס,  צפונית-מזרחית לשיאולאי שבאותה תקופה הייתה בשטחה של דוכסות קורלנד וסמיגליה ובשנת 1795 סופחה לאימפריה הרוסית במהלך חלוקת פולין. הוא עצמו כתב בביוגרפיה שלו שנולד בריגה.
ברקלאי דה טולי התחיל את שירותו הצבאי בשנת 1776, ובשנת 1778 קודם לדרגת קצין זוטר. לאור העדר קשרים ובהיותו חסר יחוס נאלץ לשרת 20 שנים עד שקודם לדרגת סגן-אלוף. הוא השתתף במלחמה העות'מאנית - רוסית (1787 - 1792), בין היתר במצור אוצ'קוב ובקרבות נוספים. בשנת 1790 הועבר לצפון והשתתף במלחמה נגד השוודים. בשנת 1794 השתתף בקרבות בפולין בזמן המרד המקומי.
באחד הקרבות נגד הצבא הצרפתי ספג פציעה קשה שאילצה אותו לעזוב את הצבא לאחר שקודם בדרגה וקיבל עיטורי כבוד.
בשנת 1808 חזר לצבא ובמסגרת המלחמה הפינית נטל חלק בפעולות נגד שוודיה. פעילותו הייתה בין הגורמים העיקריים להצלחה הרוסית במלחמה ובסיפוח פינלנד. לאחר המלחמה קודם למושל פינלנד ועד לשנת 1810 היה המפקד הצבאי של האזור.
ב-20 בינואר 1810 התמנה לתפקיד שר הביטחון וחיזק את הצבא לקראת המלחמה נגד צרפת ויזם את הקמת הארגון הראשון למודיעין צבאי ברוסיה, הלשכה המיוחדת.
מלחמת 1812

הוא פיקד על הארמייה הראשונה שהתמקמה בליטא. בלחץ כוח עודף, החל בנסיגה מאורגנת תוך ניהול קרבות והחל להשתמש באסטרטגיה שנקראה מאוחר יותר אדמה חרוכה. בסביבות אוגוסט התחבר עם הארמייה השנייה שהייתה בפיקודו של פיוטר בגרטיון שהאשים אותו באי-יכולת ניהול המלחמה וייצג בכך את הדעה ששיטת הלחימה הזאת אינה מכובדת.
הערכת פעילותו בזמן המלחמה מושפעת מראיית ה"מפלגה הרוסית" בחצר המלוכה, שראתה בו גרמני שמסיבה לא ברורה הוביל לאסטרטגיית נסיגה בשלב הראשון של המלחמה.
ב-29 באוגוסט 1812 הוחלף דה טולי על ידי מיכאיל קוטוזוב שקיבל את פיקוד העליון על הצבא. ברקלאי דה טולי נשאר מפקד הארמייה הראשונה. למרבה האירוניה, קוטוזוב המשיך באסטרטגית האדמה החרוכה של דה-טולי.
בקרב בורודינו היה מפקד האגף הימני של הצבא הרוסי ובלט מאוד בניהול הקרב. בישיבת מטה לאחר הקרב תמך בפינוי מוסקבה. לאור היחסים הקשים עם קוטוזוב, עזב בספטמבר את הצבא.
לאחר המלחמה

לאחר מותו של קוטוזוב חזר לתפקידו כמפקד העליון.
בשנת 1813 השתתף בקרבות במסגרת הקואליציה האנטי-צרפתית השישית ותקופה מסוימת היה מפקד של צבא הקואליציה. על פעילות זו קיבל עיטור אנדריי הקדוש.
על ניצחונו בקרבות סביב פריז והפלישה אליה, קודם לדרגת גנרל-פלדמרשל וקיבל תואר רוזן. בשנת 1815 קיבל תואר נסיך.
בשנת 1818, לאור בעיות בריאות ביקש אישור לנסוע לגרמניה. נפטר בדרך ב-26 במאי 1818 ונטמן באחוזה משפחתית שנמצאת באסטוניה של היום.
מודל הפירמידה של שיין

מודל הפירמידה של שיין הוא מודל בתחום התרבות הארגונית שפותח על ידי אדגר שיין (אנ') בשנות השמונים של המאה העשרים. המודל עזר להגדיר את המונח "תרבות ארגונית" ונתן לראשונה כלים פרקטיים למדידה של תרבות ארגונית. המודל זכה לעדכונים על מנת להתמודד עם אספקטים לא ברורים, ועד היום כלי המדידה על פי המודל הם בשימוש על ידי יועצים ארגוניים רבים.
הרקע התאורטי מאחורי המודל

הגישה בתרבות הארגונית אשר המודל של שיין יוצא ממנה היא הגישה הפונקציונליסטית, גישה המקובלת לרוב על העוסקים בצד הניהולי – בעלי מניות, מנהלים, יועצים ארגוניים. על פי גישה זו, תרבות ארגונית היא אוסף של נורמות וערכים המשותפים להנהלה ולעובדים ויוצרים את הבסיס ללכידות ושיתוף פעולה. מהצד השני של הסקאלה של גישות בתרבות ארגונית, ישנה הגישה המוסדית, שהיא הקצנה של גישת הקונפליקט החברתי. על פי גישה זו, תרבות ארגונית היא למעשה כלי לשליטה של ההנהלה בעובדים, וכל ניסיון למדידה שלה, על ידי המודל של שיין ומודלים אחרים, אינו אלא כלי להגדלת הלגיטימציה של הארגון על חשבון העובדים.
פירוט המודל

המודל הוא כלי תיאורי של התרבות הארגונית בארגון ואף מתאר כלי מחקרי לבדיקה של חוזק התרבות הארגונית. שיין מציע לחלק את הפסיפס הקרוי "תרבות ארגונית" לשלושה רבדים עיקריים:
חדשנות
תוקפנות
צוותיות
כבוד לאנשים
מכוונות יעדים והישגים
הקפדה על פרטים
יציבות
קשר ארגון סביבה: האם הארגון הוא בעל השליטה בסביבה שלו, או נשלט על ידיה? הסקה על הנחת יסוד זו יכולה להתגבש למשל לאור ניתוח מטרת הארגון או יחסי הגומלן בין הארגון לארגונים אחרים בסביבתו - האם הוא מוציא הרבה כסף על השפעה על הסביבה?
הנחות בדבר מבנה הארגון: האם הארגון שואף להומוגניות או להטרוגניות? האם הארגון סביל לשונות בין עובדים?
הנחות אודות טבע האמת והמציאות: כיצד נקבעת האמת? האם יש לבעל סמכות היכולת לקבוע מה נכון ומה לא? באופן עקרוני כיצד מתקבלות החלטות? בין ארגונים שונים האמת נקבעת בצורה שונה. ישנם ארגונים בהם הסמכות הפיקודת היא הקובעת, אחרים מקיימים משא ומתן בין העובדים השונים, יש ארגונים המסתמכים על מסורות ויש המסתמכים על נתונים אמפיריים בלבד.
הנחות אודות הזמן: סוג ההנחות האלה מבטא את האמונות לגבי הכיוון אילו מתייחס הארגון - יש ארגונים המתמקדים בעבר, אחרים בהווה ויש שמתרכזים בעתיד. בנוסף, בין ארגונים שונים יש שונות ביחידות הזמן הרלווונטיות. אפשר להשיג מידע על הנחות אלו באמצעות בחינה של שאלות כמו: האם הארגון מתבסס על תחלופה גבוהה של עובדים? האם ישנה שונות בקצב העבודה בין קבוצות בארגון?
הנחות אודות טבע האדם: בין ארגונים יש שונות במידה בה רווחת הנחת היסוד כי אנשים הם טובים מיסודם. בחלק מהארגונים אמונה זו מוחלפת באמונה כי טבע האדם הוא רע. בנוסף יש שונות במידה שבה ארגונים תופסים את יכולות האדם להשתנות.
הנחות אודות טבע הפעילות האנושית: האם הארגון הוא פעיל או סביל בגישתו אל העולם? ארגונים רבים פועלים לפי אוריינטציה של עשייה (DOING), כלומר ארגונים אלו מצפים מהעובדים ליצור ולהביא רעיונות חדשים. ארגונים אחרים פועלים לפי אוריינטציה של הוויה (BEING), כלומר הם מתמקדים במה שקיים, בלמידה של התנאים ובהסתגלות. יש ארגונים הפועלים לפי אוריינטציה של התהוות (BEING IN BECOMING) כלומר הם שואפים להרמונייה עם הסביבה והטבע.
הנחות אודות היחסים הבין אישיים: מהיא הדרך הראויה להתנהגות היררכית - האם הארגון פועל מתוך ניהול משתף, או או אוטוקרטי? האם לבכירים הרשות לעשות דברים האסורים לזוטרים? מה טיב היחסים בין עמיתים? האם מדובר בתחרות או בשיתוף פעולה? האם טבע העולם הוא חלוקה לקבוצות או עבודה יחידנית?
פירוט המודל > סידור מבני של פרטי המודל

לאורך השנים שיין הציע שתי דרכים לסדר את רכיבי המודל: דרך אחת היא סידור בצורת קרחון אשר חלקו גלוי וחלקו מוסתר תחת מים, דרך אחרת היא באמצעות מבנה שכבתי דמוי בצל.
הנחות היסוד מייצגות את הרמה המופשטת ביותר, והעמוקה ביותר של התרבות הארגונית. רמה זו אינה גלויה על פני השטח. על-פי שיין, בדרך-כלל הנחות היסוד הן "ערכים שהתמסדו והפכו מובנים-מאליהם"[דרוש מקור]. במבנה השכבתי, הנחות היסוד נמצאות בליבה. במבנה הקרחון, הנחות אלו הן ממוקמות הכי עמוק, מתחת לפני המים.
הערכים יסודיים יותר מאשר הסמלים-ארטיפקטים, ונמצאים בשכבה הקרובה לפני המים במבנה הקרחון, ובשכבה העוטפת את הערכים במבנה השכבתי. לבסוף הסממנים, כמי שמייצגים את הבסיס הפיזי וההתנהגותי של "התרבות הארגונית", חשופים לצופה החיצוני. על כן, במבנה הקרחון הם מעל פני המים ובמבנה השכבתי הם בשכבה החיצונית ביותר.
עדכון של המודל

הבעיות שהוצגו ביחס למודל המקורי של שיין יכולות לבוא על תיקונן באמצעות שתי תוספות אשר הוספו על ידי פרופסור אביעד רז. ראשית, ניתן לוותר על הנחות היסוד כקטגוריה נפרדת, ולהסתפק בערכים כקטגוריה שניתן לאפיין בה גם "ערכים סמויים" - הערכים והנחות היסוד אוחדו. שנית, ניתן להפריד בין חפצים ואובייקטים פיזיים ולבין התנהגויות יומיומיות בארגון - כך אפשר ליצור הבחנה בין נורמות לסממנים.
מדידת עוצמת תרבות ארגונית בעזרת המודל

כיום משתמשים יועצים ארגוניים רבים בשיטות מדידה והערכה של התרבות הארגונית על פי עקרונות המודל של שיין. שיין הדגיש כי על מנת להתחיל לחקור ארגון יש לבלות זמן ראשוני בארגון עצמו ולחוות חלק מהתרבות. על מנת למדוד את התרבות הארגונית עצמה נערך שימוש בתצפיות, מסמכים וראיונות.
לאחר שהות מסוימת בארגון בוחרים פרקטיקה מסוימת אשר קיימת בארגון. דוגמה – תהליכי מיון, הערכת עובדים, קבלת החלטות. כעת בודקים שני אספקטים – פער אובייקטיבי: שאלת הפער האובייקטיבי אשר בודק הלימה בין המוצהר (ערכים) למתרחש (נורמות) ומורכב משני ממדים - ממד מינימלי - האם ישנם תנאים מינמאליים (סממנים) לקיום המוצהר (פרקטיקה שמבטאת ערך מסוים). ממד אפקטיבי - האם ביצוע הפרקטיקה אפקטיבי. משמע השיג את מטרת הערך המבוקש. פער סובייקטיבי: שאלת הפער הסובייקטיבי בודקת הסכמה על ידי הפער בין המוצהר (ערכים) למתפרש על ידי העובדים - האם העובדים אכן מסכימים כי הערך המוצהר על ידי ההנהלה מתקיים.
ניתוח התוצאות - תרבות ארגונית חזקה קיימת כאשר ההלימה וההסכמה גבוהות - הפרקטיקה מתרחשת כראוי והעובדים מסכימים כי הערך מתקיים – דוגמה – בארגון קיימת פגישה שבועית מחלקתית שבה מדברים על בעיות שעלו בשבוע האחרון מתוך ערך של העלאת מקצועיות. תרבות ארגונית חזקה תמצא כי הפגישות אכן מתרחשות ואכן עולות שם בעיות, וכי העובדים תופסים את קיום הפגישות הללו כמיישמות את הערך של העלאת מקצועיות.
תרבות ארגונית חלשה – כאשר ההלימה ו/או ההסכמה חלשים.
ראו גם

תרבות ארגונית
ייעוץ ארגוני
לקריאה נוספת

אביעד רז, תרבות ארגונית, האוניברסיטה הפתוחה, 2004
ברוך שמעוני ייעוץ ארגוני מכוון הביטוס, הוצאת מאגנס, 2019
Adey, P. & Shayer, M. (1994) Really Raising Standards. London: Routledge
Edgar Schein. (1993) Organizational Culture and Leadership. In Classics of Organization Theory. Jay Shafritz and J. Steven Ott, eds. 2001. Fort Worth: Harcourt College Publishers.
Aviad Raz. (2006) Managerial Culture, Workplace Culture and Situated Curricula in Organizational Learning Organization Studies, Vol. 27, No. 2, 165-182 (2006)
הערות שוליים

↑   Ed Schein, Ed Schein offical website : Backround for Schein work
↑  Organizational Culture and Leadership In Classics of Organization Theory, Edgar Schein. (1993), Jay Shafritz and J. Steven Ott, eds. 2001. Fort Worth: Harcourt College Publishers. p. 45]
↑  O'Reilly III, C. A., Chatman, J., & Caldwell, D. F. (1991). People and organizational culture: A profile comparison approach to assessing person-organization fit. Academy of management journal, 34(3), 487-516.
↑  Berson, Y., & Oreg, S. (2016). The role of school principals in shaping children’s values. Psychological Science, 27(12), 1539-1549.
↑  Schin, E. (1985). Organizational Culture and Leadership. San Francisco: Jossey-Bass Inc. עמוד 86.
↑  Schein, E. H. (1990). Organizational culture. American Psychologist, 45(2), 109–119. https://doi.org/10.1037/0003-066X.45.2.109
↑  בעיות העולות מהמודל של שיין, אביעד רז, תרבות ארגונית, האוניברסיטה הפתוחה, 2004, עמודים 12-14
↑  בעיות העולות מהמודל של שיין, אביעד רז, תרבות ארגונית, האוניברסיטה הפתוחה, 2004, עמודים 14-17
↑  הספר נשען על "הייעוץ התהליכי" של אדגר שיין
מכון סטרלקה לתקשורת, אדריכלות ועיצוב

| --- | --- |

 בית ספר
 תקופת הפעילות:  2009–הווה (כ־15 שנים)
 התמחות:  עיצוב, אדריכלות ותכנון ערים.
 מיקום
 מיקום:  מוסקבה
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 קואורדינטות:  55°44′34″N 37°36′33″E﻿ / ﻿55.7427°N 37.6091°E﻿ / 55.7427; 37.6091
 1=http://www.strelka.com/?lang=en
  (למפת מוסקבה מוגדלת) מכון סטרלקה לתקשורת, אדריכלות ועיצוב(למפת מוסקבה רגילה) מכון סטרלקה לתקשורת, אדריכלות ועיצוב
 
מכון סטרלקה לתקשורת, אדריכלות ועיצוב הוא מרכז חינוך בינלאומי ללא מטרות רווח הממומן על ידי ממשלת רוסיה הממוקם במוסקבה. המכון הוקם בשנת 2009 במטרה ללמד ולעבוד עם סטודנטים מכל רחבי העולם בנושא של עיצוב, אדריכלות ותכנון ערים.
המכון ממוקם בבניין ההיסטורי של מפעל השוקולד אוקטובר האדום שנמצא על האי בלצ'וג במרכז נהר מוסקבה בסמוך אל חומות הקרמלין לאחר שהוסב למרכז של עיצוב בשנת 2007.
המכון שואף לחנך את הדור הבא של אדריכלים, מעצבים ואנשי תקשורת לקראת המאה ה-21. בכל שנה, המכון מארח אנשי מקצוע צעירים ונותן להם את ההזדמנות לעבוד יחד עם מומחים בתחומים של תכנון ערים, אדריכלות ותקשורת מכל רחבי העולם.
בשנת 2014 זכה המכון בפרס מטעם המגזין Domus בתור אחד מ-100 בתי הספר הטובים ביותר בעולם לאדריכלות באותה השנה.
בשנת 2018 ביחד עם קרן בבעלות איגור ריבקוב המכון פתח קורס ראשון ברוסיה לארגון קהילות.
הערות שוליים

↑  https://lenta.ru/news/2018/02/26/strelka/
| מוסקבה |
| --- | --- | --- |
| תולדות מוסקבה | נסיכות מוסקבה • הקרב על מוסקבה • מוסקבה החדשה |  |
| ממשל ופוליטיקה | ראש עיריית מוסקבה (1991 • 1996 • 1999 • 2003 • 2013 • 2018 • 2023 • 2028) הדומה העירונית של מוסקבה (1993 • 1997 • 2001 • 2005 • 2009 • 2014 • 2019) • בית עיריית מוסקבה • הבית הלבן • בניין הדומה • בניין גוסטרוי • בניין משרד החוץ |  |
| מחוזות מוסקבה | מחוז מרכז • מחוז צפון • מחוז צפון מזרח • מחוז מזרח • דרום מזרח • מחוז דרום • מחוז דרום מערב • מחוז מערב • מחוז צפון מערב • מחוז זלנוגרד • מוסקבה החדשה • טרויצק |  |
| השכלה ותרבות | האוניברסיטה הממלכתית • הספרייה הממלכתית • פסטיבל הסרטים הבינלאומי במוסקבה • התזמורת הפילהרמונית • VGIK |  |
| מוזיאונים | המוזיאון ההיסטורי הממשלתי • גלריית טרטיאקוב • מוזיאון פושקין • המוזיאון להיסטוריה של מוסקבה • המוזיאון לאדריכלות הרוסית ע"ש שצ'וסב • מוזיאון החלל הרוסי • המוזיאון הזואולוגי של אוניברסיטת מוסקבה • מרכז התערוכה של כל רוסיה • מרכז התערוכות והכנסים סוקולניקי |  |
| כיכרות | כיכר מנז' • כיכר רבוליוציי • כיכר תיאטרלנאיה • כיכר פושקינסקאיה • כיכר לוביאנקה • כיכר קומסומולסקאיה • כיכר בולוטנאיה • כיכר ארבאט • כיכר אירופה • כיכר סטאריה • כיכר טריומפלנאיה  • כיכר בורוביצקאיה |  |
| שדרות ורחובות | רחוב טברסקאיה • ארבאט • רחוב ארבאט החדש • קוטוזובסקי פרוספקט • פטרובקה • פרוספקט מירה • לנינגרדסקי פרוספקט • לנינסקי פרוספקט |  |
| מבני תרבות | תיאטרון בולשוי • תיאטרון הצבא הרוסי • קרמלין איזמאילובו |  |
| צבא וביטחון | משטרת העיר • לוביאנקה • בניין משרד ההגנה |  |
| כלכלת מוסקבה | מוסקבה סיטי • הבורסה • המטבעה • גום • צום • מוסאנרגו • MGTS |  |
| תחבורה ציבורית | מטרו • מטרו 2 • חשמלית • כביש הטבעת • הטבעת המרכזית • הקוטרים המרכזיים • נמל התעופה דומודדובו • נמל התעופה ונוקובו • נמל התעופה שרמטייבו • תחנת האוטובוסים המרכזית • תחנת האוטובוסים שערי דרום • תחנת האוטובוסים שערי צפון • מונורייל • רכבל • הרכבת המהירה לסנקט פטרבורג |  |
| כנסיות ומבני דת | קתדרלת ישו המושיע • בית הכנסת קורל • הקתדרלה הקתולית • מסגד הקתדרלה • מנזר דונסקוי • מנזר נובוספסקי • קתדרלת קאזאן • מנזר דנילוב |  |
| ספורט | המתחם האולימפי לוז'ניקי • קומפלקס הספורט אולימפיסקי • אולימפיאדת מוסקבה (1980) • קרמלין קאפ • מונדיאל 2018 • אוטקריטיה ארנה • VEB ארנה • VTB ארנה • RZD ארנה • מגה-ספורט ארנה • צסק"א ארנה • אליפות העולם באתלטיקה 2013 • גמר ליגת האלופות 2008 |  |
| פארקים וגנים ציבוריים | פארק זריאדיה • פארק גורקי • ודנ"ח • לוסיני אוסטרוב • פארק סוקולניקי • פארק איזמאילובסקי • פארק ביטצבסקי • אי החלומות |  |
| אנדרטאות ופסלים | הפועל ואשת הקולחוז • פסל פיוטר הגדול • אנדרטת מינין ופוז'ארסקי • אנדרטת כובשי החלל • שער הניצחון • פסל ולדימיר הגדול  • אנדרטת יורי גגארין |  |
| אתרי מורשת עולמית | הקרמלין • הכיכר האדומה • מנזר נובודוויצ'י • כנסיית העלייה השמיימה בקולומנסקויה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2014147952  VIAF: 311478820   WorldCat (עם VIAF): 311478820
מיכאיל גורביץ' (שחמטאי)

| --- | --- |

 לידה:  22 בפברואר 1959 (בן 65) חרקוב, ברה"מ 
 הישג בולט:  אלוף ברית המועצות בשחמט (1985)
 הדרגה הגבוהה ביותר:  רב-אמן (מ-1986)
 מד כושר מרבי:  2694 (ינואר 2000)
 מד כושר נוכחי:  2574 ‏(אוקטובר 2024)
 מקצוע נוסף:  סופר 
 מדינה:  ברית המועצות, בלגיה, טורקיה
 
מיכאיל גורביץ' (ברוסית: Михаил Гуревич; נולד ב-22 בפברואר 1959 בחרקוב) הוא שחמטאי סובייטי-אוקראיני-בלגי ממוצא יהודי בדרגת רב-אמן.
נכון לנובמבר 2019, מדורג במקום הראשון בבלגיה לפי מד כושר.
קורות חיים

בשנת 1984 גורביץ' ניצח באליפות אוקראינה הסובייטית ובשנת 1985 הוא ניצח באליפות ברית המועצות בשחמט. הוא היה בשיאו בסוף שנות ה-80 - תחילת שנות ה-90 של המאה ה-20. בשנת 1989 הוא ניצח בתחרות בינלאומית באיטליה (הקדים את וסילי איוונצ'וק) ובשנת 1990 ניצח במוסקבה לצד אלכסנדר חליפמן ויבגני ברייב. בשנת 1989 הוא היה חבר בנבחרת ברית המועצות באליפות העולם בשחמט לנבחרות.
באליפות העולם בשחמט 2000 הוא דורג במקום ה-20 והודח בסיבוב השלישי. בשנת 2001 הוא ניצח באליפות בלגיה בשחמט. באליפות העולם בשחמט 2002 הוא דורג במקום ה-35 והודח בסיבוב השלישי. באליפות העולם בשחמט 2004 הוא דורג במקום ה-16 והודח בסיבוב השני. בשנת 2005 גורביץ' סיים במקום ה-8 בגביע פיד"ה. הוא העפיל לתחרות המועמדים בשנת 2007 והודח בסיבוב הראשון.
בתחילת המאה ה-21 גורביץ' היגר לטורקיה ובשנת 2006 זכה באליפות טורקיה בשחמט. גם כיום, אף על פי שהיגר חזרה לבלגיה, הוא מבקר בטורקיה ומאמן שם.
במשך שנים רבות הוא היה עוזרו של וישוואנתן אנאנד. גורביץ' נחשב למומחה להגנה צרפתית, הגנה הודית של המלכה והגנה נימצו-הודית.
מיכאיל גורביץ' באולימפיאדת השחמט

בין השנים 1992 ל-2008 השתתף מיכאיל גורביץ' ב-3 אולימפיאדות שחמט:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | לוח | קבוצה | מד כושר | נקודות | תוצאות |  % | מקום |
|  1992 | 1 | בלגיה | 2635 | 7.5 מ-10 | 5+ 5= 0- | 75.0 | 50 קבוצתי, 5 אישי |
|  2006 | 1 | טורקיה | 2643 | 7 מ-12 | 5+ 4= 3- | 58.3 | 38 קבוצתי, 41 אישי |
|  2008 | 1 | טורקיה | 2634 | 3.5 מ-8 | 2+ 3= 3- | 43.8 | 36 קבוצתי, 48 אישי |
הערות שוליים

↑  Gurevich, Mikhail - Men's Chess Olympiads, באתר אולימפבייס (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1089258925  ISNI: 0000 0003 8868 3688  NTA: 115864989  VIAF: 281901695   WorldCat (עם VIAF): 281901695 
ערך זה הוא קצרמרבנושא שחמטאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מטה אלטרי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  12 בספטמבר 1927 (בת 97) פריז, צרפת 
 שם לידה:  Marie-Thérèse Renée Micheline Altare 
 שם במה:  Mathé Altéry 
 מוקד פעילות:  צרפת צרפת
 תקופת הפעילות:  מ-1949
 סוגה:  מוזיקת פופ, אופרה 
 סוג קול:  סופרן 
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 חברת תקליטים:  פאטה-מרקוני 
 פרסים והוקרה:  אבירה בלגיון הצרפתי 
 פרופיל ב-IMDb
 
מטה אלטרי (בצרפתית: Mathé Altéry‏; נולדה ב-12 בספטמבר 1927) היא זמרת סופרן צרפתייה.
קריירה

אלטרי החלה את קריירתה כזמרת במקהלה בתיאטרון "דו שאטלט". בשנת 1956, רשות השידור הצרפתית (RTF) הכריזה כי אלטרי תייצג את צרפת באירוויזיון 1956, ביחד עם הזמרת הצרפתייה דני דאוברסן, עם השיר "Le temps perdu". מיקומה הסופי של אלטרי בתחרות אינו ידוע היות שמארגני התחרות הכריזו על הזוכה בלבד.
בשנת 1966, אלטרי שיחקה בגרסה הצרפתית של הסרט צלילי המוזיקה. בעקבות השתתפותה בסרט, היא זכתה לפרסום רב בצרפת ובארצות הברית. היא הוזמנה להופיע ברסיטלים בלאס וגאס, אך היא סירבה.
בדצמבר 2006, היא זכתה בלגיון הכבוד על 57 שנות פעילותה בתחום המוזיקה.
הערות שוליים

↑  Le temps perdu
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb138907102 (data)  ISNI: 0000 0000 8146 5280  LCCN: no2013073014  MusicBrainz: c9f98944-10d1-444b-8f12-a3ac68f81d41  VIAF: 303906263   WorldCat (עם VIAF): 303906263
מונסראט אביו אי סולר

| --- | --- |

 לידה:  1 בפברואר 1918 טרגונה, ספרד 
 פטירה:  9 בספטמבר 2014 (בגיל 96) ברצלונה, ספרד 
 שם לידה:  Montserrat Abelló i Soler 
 מדינה:  ספרד 
 תקופת הפעילות:  מ-1963 
 בן או בת זוג:  Joan Bofill i Tauler 
 פרסים והוקרה:  פרס הכבוד של הספרות הקטלאנית (2008)  צלב סנט ז'ורדי (1998)  Jaume Fuster Award (2008) 
 
מוֹנְסֶרָאט אַבֶּיוֹ אִי סוּלֵר (קטלאנית: Montserrat Abelló i Soler . טראגונה, 1 בפברואר 1918 - ברצלונה, 9 בספטמבר 2014) הייתה משוררת ומתרגמת קטלאנית. דמות-מפתח בספרות הקטלאנית העכשווית, שאופן הביטוי שלה ניתנים לזיהוי ביצירתם של משוררים צעירים ממנה. היא פרסמה כ-12 קובצי שירה ותרגמה ממיטב שירת העולם מאנגלית לקטלאנית, ומשירת קטלוניה לאנגלית.
תולדות חייה

אף שנולדה בטראגונה, אביה, שהיה מהנדס ימי, נאלץ לעבור מדי כמה שנים מנמל אחד לאחר, ושנות ילדותה ונעוריה עברו עליה במקומות שונים: קאדיס, קרטחנה ולונדון, שבה התגוררה בין גיל 6 לגיל 8 ושם רכשה את השפה האנגלית. בשנת 1935, החלה ללמוד בפקולטה לפילוסופיה ולמדעי הרוח באוניברסיטת ברצלונה ולעבוד כמורה לאנגלית בבית-ספר תיכון.
בינואר 1939, כאשר עמדו כוחותיו של פרנקו לפלוש לברצלונה, התלוותה לאביה שנאלץ לעזוב את קטלוניה, עקב תמיכתו ברפובליקנים. הודות לקשריו של אביה, השיגו השניים אשרת כניסה למרסיי, אך שם נעצרו ונלקחו למחנה פליטים בקלרמון-פראן. למרות הכול, כעבור חודשים אחדים הצליח אביה של אַבֶּיוֹ להפעיל את קשריו בפיקוד הצי הבריטי, שהעניק להם אשרת שהייה בלונדון. חודשים ספורים לאחר מכן עקרו לצ'ילה, כאשר רשויות הנמל בולפראיסו ביקשו לשכור את שירותיו של אַבֶּיוֹ (האב) להקמת מבדוק צף בנמל, מה שאיפשר להם להימלט בעור שיניהם ממלחמת העולם השנייה. בשנים הראשונות עבדה בחברה שהקים אביה בוואלפראיסו ולאחר מכן כמורה לאנגלית בבית הספר השווייצרי בסנטיאגו דה צ'ילה.
בסנטיאגו מיסדה מונסראט אביו קשרים עם דמויות מפתח בתרבות הצ'יליאנית, כגון פבלו נרודה, והתוודעה לגולים קטלאניים כמותה, ביניהם אנשי רוח כגון ז'וּאָן אוּלִיבֵר, מן המשוררים הבולטים במאה ה-20, וז'וּאָן בּוּפִיל, לו נישאה בשנת 1943 וילדה לו שלושה ילדים.
בשנת 1960 היא שבה לברצלונה, ועסקה בהוראת אנגלית בבית ספר לבנות שדגל בהשקפת עולם פרוגרסיבית עד פרישתה לגמלאות. בשנות ה-70 חזרה המשוררת לספסל הלימודים באוניברסיטה כדי להשלים תואר בספרות אנגלית ובבלשנות. עם פרישתה לגמלאות, בשנות ה-80, יכולה הייתה להקדיש את כל זמנה לתרגום מיצירותיהם של סופרים בריטים ואמריקאים כגון: אגתה כריסטי, איריס מרדוק, א.מ. פורסטר ובעיקר סילביה פלאת, שמסגנונה הושפעה רבות. באותן שנים החלה לפרסם משירתה וכן תרגמה לאנגלית מן הקלאסיקה הקטלאנית כגון: סלוודור אספריו, מרסה רודורדה, מריה אנז'לס אנגלדה, מריה מרסה מרסל אי סרה ואולגה שירינקס.