stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
התמקדות (פסיכולוגיה)
רקע

החל משנת 1953, ערך יוג'ין גנדלין מחקר בן 15 שנים באוניברסיטת שיקגו, בו חקר וניתח מה גרם לפסיכותרפיה להצליח או להיכשל. מסקנתו הייתה שלא הטכניקה של המטפל היא הקובעת את הצלחת הפסיכותרפיה, אלא אופן התנהלותו של המטופל והתהליך הפנימי הקיים אצל המטופל במהלך הפגישות הטיפוליות. ג'נדלין מצא שללא יוצא מן הכלל, המטופל שהטיפול בו זכה להצלחה הוא מטופל אשר מתמקד באופן אינטואיטיבי פנימה תוך מודעות גופנית פנימית מאוד עדינה ומעורפלת - או "תחושה מורגשת" - המכילה מידע שאם מפנים אליו תשומת לב או מתמקדים בו, מחזיק את המפתח לפתרון בעיות שהמטופל חווה.
"התמקדות" היא תהליך ומיומנות ניתנת ללמידה שפותחה על ידי גנדלין, אשר יוצרת מחדש התנהגות מוצלחת זו של המטופל, באופן הניתן ללמידה על ידי מטופלים אחרים. ג'נדלין פירט את הטכניקות בספרו "התמקדות" אשר מיועד לקהל הרחב. הספר מציג מבנים של שיחה ומתאר את ששת השלבים של התמקדות וכיצד יש לבצעם. ג'נדלין הצהיר: "לא המצאתי את ההתמקדות. פשוט עשיתי כמה צעדים שעוזרים לאנשים למצוא את ההתמקדות."
בתהליך ההתמקדות המתמקד מפנה את תשומת ליבו פנימה. הוא קשוב למה שנמצא בפנים ומנהל שיחה פנימית עם התחושה המורגשת, ממקום של הקשבה אוהדת, קבלה וסקרנות. ההתמקדות מתחילה בהגדלת המודעות לגוף. במהלך השהייה עם התחושה שעולה בגוף, ושתחילה אינה ברורה, קיימת השתנות של התחושה ועולים ומתהווים תחושות פיזיות, דמויים, זיכרונות, מחשבות ורגשות. המתמקד מפנה שאלות פנימה ושוהה עם מה שעולה. ההקשבה הסבלנית והמקבלת חיונית עבור התפתחות התהליך, מהווה כמעין מרחב בטוח עבור החוויה הפנימית ומאפשר לה להתקיים ולהתפתח. כאשר מדובר בהתמקדות שבנוכחות "ממקד" קיים תהליך כפול של הקשבה באיכות זו - הן של המתמקד הקשוב לחוויה הפנימית שלו והן של הממקד שמאפשר עבור המתמקד קיומו של מרחב בטוח ומקבל. בנוכחות מסוג זה יש איכות מרפאת. לעיתים קרובות עולות במהלך התהליך חוויות רגשיות ותחושתיות בעוצמה הולכת גוברת. הממקד עוזר למתמקד להכיל את החוויה שעולה, לשהות איתה ולהצליח להחזיק במבט המתבונן בשקט סקרנות חמלה ורכות במה שעולה. באופן הנוכחות של הממקד עם המתמקד הוא גם מדגים ומלמד את המתמקד להיות עם החוויה הפנימית שלו באותה איכות אמפתית. הנוכחות המלאה של הממקד מאפשרת למתמקד לחוש שהוא אינו לבד בתהליך שהוא עובר. הממקד קשוב לתוכן ולאופן בו הוא עולה, משקף אותו ומאפשר למתמקד לדייק את תחושותיו. המתמקד שומע את השיקוף של מה שאמר ויכול לבדוק אם השיקוף מדייק את חווייתו הפנימית ולהמשיך לדייקה במילים ולעיתים אף בתנועה. ברגעי עמימות שמובלעת בתוכם תחושה של עוד משהו שנמצא שם הממקד מאפשר השתהות עם התחושה המורגשת.
"תחושה מורגשת" ו"תפנית מורגשת"

ג'נדלין נתן את השם "תחושה מורגשת" לתחושה הלא ברורה, הפרה-מילולית, של "משהו" – הידיעה הפנימית או המודעות שעדיין אינה מנוסחת באופן מילולי ואינה נמצאת בחשיבה המודעת – כמו אותו "משהו" שנחווה בגוף. זה לא זהה לרגש. ה"משהו" הגופני הזה עשוי להיות מודעות למצב או לפגיעה ישנה, או למשהו ש"מגיע" - אולי רעיון או תובנה. המושג, כפי שהוגדר על ידי ג'נדלין, כולל בתוכו תחושה של משהו מעורפל ולא ברור, והוא תמיד "יותר" מכל ניסיון לבטא אותו מילולית. ג'נדלין גם תיאר זאת כ"תחושה של מורכבות מרומזת, תחושה שלמה של מה שעובדים עליו".
לדברי ג'נדלין, תהליך ההתמקדות הופך את התחושה המורגשת למוחשית יותר ומאפשר שמצב בו קל יותר לעבוד איתה. כדי לעזור לתחושה המורגשת להתהוות וכדי לזהות במדויק את משמעותה, המתמקד מנסה מילים שעשויות לבטא אותה. ניתן לבדוק מילים אלו מול התחושה המורגשת: התחושה המורגשת לא תהדהד עם מילה או ביטוי שאינם מתארים אותה בצורה מדויקת.
ג'נדלין צפה בלקוחות, סופרים ואנשים בחיים הרגילים ("מתמקדים"), מפנים את תשומת לבם לידיעה שעדיין אינה מנוסחת. כאשר נוצרת תחושה מורגשת, יהיו הפסקות ארוכות יחד עם צלילים כמו "אה...." לאחר שהאדם זיהה במדויק את התחושה המורגשת הזו במילים, יגיעו מילים חדשות ותובנות חדשות לגבי המצב. תהיה תחושה של תנועה מורגשת - "תזוזה מורגשת" - והאדם יתחיל להיות מסוגל לנוע מעבר למקום ה"תקוע", עם תובנות חדשות, ולפעמים גם עם מידע על צעדים בהם עליו לנקוט.
למידה ושימוש בהתמקדות

אפשר ללמוד את טכניקת ההתמקדות מאחד מכמה ספרים, או ממאמן, מתרגל או מטפל התמקדות. הכי קל להתמקד בנוכחות "ממקד" או מאמן התמקדות - מטפל או אדם שאינו מטפל אך הוכשר בהתמקדות. התרגול יכול גם להיעשות לבד ובתנאי שהאדם המתמקד יכול להחזיק בזמן ההתמקדות איכויות של הכלה ריכוז ואי שיפוטיות. ספרו של ג'נדלין מפרט את ששת השלבים של התמקדות, אולם הוא מדגיש שמהות ההתמקדות אינה דבקות בשלבים אלו, אלא הליכה בעקבות התהליך הטבעי. כאשר האדם לומד את היסודות, הוא מסוגל לשלב את התהליך באופן טבעי יותר ויותר.
כיום מתורגלת ההתמקדות בכל רחבי העולם על ידי אלפי אנשים - הן במסגרות מקצועיות עם מאמני התמקדות, והן באופן לא רשמי בין אנשים שאינם בעלי הכשרה בהתמקדות. כתהליך עצמאי, מפגש התמקדות יכול להימשך בממוצע בין כ-10 דקות לשעה - בתהליך בו מקשיבים ל"מתמקד" אשר מבטא במילים את מחשבותיו ורגשותיו והם משתקפים בחזרה על ידי ה"ממקד". באופן כללי, אם כי לא תמיד, המתמקד עוצם את עיניו על מנת להתמקד בצורה מדויקת יותר פנימה ב"תחושה המורגשת" שלו ובשינויים המתרחשים ומתפתחים ממנה.
התפתחויות נוספות

ב-1966 פרסם ג'נדלין ספר מקיף על פסיכותרפיה מכוונת התמקדות. הפסיכותרפיסט מכוון ההתמקדות מייחס חשיבות מרכזית ליכולת של המטופלים להיות מודעים לתחושה המורגשת שלהם ולמשמעות שמאחורי המילים והדימויים שלהם. הוא מעודד את המטופל להפנות תשומת לב אל תחושות ומשמעויות שעדיין לא קיבלו צורה מוגדרת. אלמנטים אחרים של התמקדות משולבים אף הם בפרקטיקת הטיפול כך שההתמקדות תישאר הבסיס של התהליך ותאפשר לתהודה פנימית ולאימות של רעיונות ותחושות ותאפשר להארות חדשות לעלות מהמטופל. בשימוש בהתמקדות בתהליך הפסיכותרפויטי המטפל לא עוסק בפרושים והעיקר אינו הניסיון להבין ולשנות אלא להיות עם החוויה שעולה, להכיל אותה ולאפשר פיתוח אמפתיה קבלה והתבוננות שקטה. להיות מיכל המאפשר תנועה פנימית המובילה לצמיחה.
מספר עיבודים פותחו לתהליך ההתמקדות המקורי בן ששת השלבים של ג'נדלין. הפופולרי והנפוץ מבניהם הוא התהליך שאן וייזר קורנל מלמדת, הנקרא התמקדות ביחסים פנימיים. וייזר קורנל מדברת על קבלה רדיקלית ל כל מה שעולה בתוכנו ועל עצמי שבנוכחות-שנמצא עם התחושה המורגשת מבלי להיות מזוהה איתה לגמרי.
התפתחויות אחרות בהתמקדות כוללות התמקדות הנעשית לבד באמצעות יומן או ספר סקיצות. בתהליכי התמקדות עם ילדים ניתן להשתמש ברישום וציור. ההתמקדות עם ילדים מאפשרת להם פיתוח מודעות עצמית, קבלה עצמית והתבוננות מהצד על רגשותיהם מבלי שיציפו אותם. התפתחות נוספת היא התמקדות בתנועה במהלכה משלבים בתהליך ההתמקדות ההזמנה לאפשר ביטוי תנועתי של התחושה המורגשת. התמקדות מתרחשת גם בתחומים אחרים מלבד בטיפול. תשומת לב לתחושה המורגשת מתרחשת באופן טבעי בתהליכים שונים בהם מתפתח משהו חדש: למשל בתהליך יצירתי, בלמידה, בחשיבה ובקבלת החלטות.
ראו גם

טיפול ממוקד רגש
אינטואיציה
תקשורת לא-אלימה
לקריאה נוספת

Gendlin, Eugene (1978). Focusing. New York, NY: Bantam Dell.
Cornell, Ann Weiser (1996). The power of focusing: a practical guide to emotional self-healing. Oakland, CA: New Harbinger Publications. OCLC 34828579.
Rome, David (1978). Your Body Knows the Answer. Boston, MA: Shambhala Publications.
Madison, Greg, ed. (2014). Emerging practice in focusing-oriented psychotherapy: innovative theory and applications. Foreword by Mary Hendricks-Gendlin. London; Philadelphia: Jessica Kingsley Publishers. OCLC 866622379.
Madison, Greg (ed.). Theory and practice of focusing-oriented psychotherapy: beyond the talking cure. Foreword by Eugene Gendlin. London: Jessica Kingsley Publishers. ISBN 9781849053242. OCLC 864418245.
הערות שוליים

↑  Cornell, Ann Weiser; McGavin, Barbara (2002). The focusing student's and companion's manual. Vol. 1 (1st ed.). Berkeley, CA: Calluna Press. ISBN 0972105808. OCLC 50431925.
1 2 3  Cornell, Ann Weiser; McGavin, Barbara (2005). The radical acceptance of everything: living a focusing life. Berkeley, CA: Calluna Press. p. 13. ISBN 0972105832. OCLC 63119783.
1 2 3 4 5 6 7  Gendlin, Eugene T (1982). Focusing (2nd ed.). New York: Bantam Books. ISBN 0553278339. OCLC 41016737.
↑  Gendlin, Eugene T. (1981). Focusing (2nd, new rev. instructions ed.). New York: Bantam Books. ISBN 9780553278330.
↑  אן וייזר קורנל, כוחה של ההתמקדות, אור עם
↑  laury rappaport, focusing-oriented art therapy, jkp
↑  The small steps of the therapy process: How they come and how to help them come, focusing.org
↑  "What matters most in psychotherapy is 'feeling' in the sense of being unclear and sensing an implicit complexity, a wholistic sense of what one is working on. This can be very quietly sensed, or it may be very emotional, but that is not the crucial question at all." Cited from: Gendlin, Eugene T (1978). "Befindlichkeit: Heidegger and the philosophy of psychology" (PDF). Review of Existential Psychology and Psychiatry. 16 (1–3): 43–71. OCLC 6903565. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2015-02-13.
↑  Kay Hoffmann, Solo Focusing, British Focusing Association, ‏2016-02-08 (באנגלית בריטית)
↑  "Certified focusing professional search". Focusing Institute. נבדק ב-13 בפברואר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Hicks, Angela (2007). "Examining four styles of Focusing: the similarities and differences" (PDF). British Focusing Association. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2 בדצמבר 2013. נבדק ב-13 בפברואר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  דני שראל, פסיכותרפיה באוריינטציה התמקדותית: על "התמקדות" (FOCUSING), באתר פסיכולוגיה עברית
↑  marta stapert and erik verliefde, focusing with children, pccs books
↑  The Wholebody Focusing Story, Part 1 – Wholebody Focusing, wholebodyfocusing.com
↑  Gendlin, Eugene T (1996). Focusing-oriented psychotherapy: a manual of the experiential method. New York: Guilford Press. ISBN 0898624797. OCLC 34121030.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NDL: 01104210  NKC: ph863331
ויליאם ברודי

| --- | --- |

 לידה:  22 בינואר 1815 Banff, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  30 באוקטובר 1881 (בגיל 66) אדינבורו, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 מקום קבורה:  בית קברות דין 
 מקום לימודים:  קולג' אדינבורו לאמנות 
 תקופת הפעילות:  1852–1880 (כ־28 שנים) 
 הושפע על ידי:  לורנס מקדונלד 
 
ויליאם ברודי (באנגלית: William Brodie; ‏ 22 בינואר 1815 – 30 באוקטובר 1881) היה פַּסָּל סקוטי שעבד באדינבורו.
ביוגרפיה

הוא היה בנו של ג'ון ברודי, בעל ספינה במחוז אברדין, ואחיו הבכור של אלכסנדר ברודי (1830–1867), שגם הוא היה פסל. כשהיה כבן שש עברה משפחתו לאברדין. ויליאם ברודי היה חניך של שרברב, למד בזמנו הפנוי במכון לאמנות באברדין, והתנסה בפיסול דמויות של אנשים ידועים. עד מהרה החל ליצור דיוקנאות על מדליונים קטנים שמשכו את תשומת ליבו של הכלכלן וההיסטוריון ג'ון היל ברטון (אנ'). ברטון עודד אותו לנסוע לאדינבורו בשנת 1847. שם למד ברודי במשך ארבע שנים בקולג' אדינבורו לאמנות (אנ') והחל לפסל בקנה מידה גדול יותר. בין היתר יצר פסל ראש של אחד מפטרוניו הראשונים, לורד ג'פרי (אנ').
בערך ב-1853 הוא נסע לרומא, שם השתלם אצל הפסל לורנס מקדונלד (אנ'), ובסיועו של האחרון עיצב את "קורינה, המוזה הלירית", יצירה שמפעלי קופלנד (אנ') שיעתקו במיניאטורות ארבע שנים מאוחר יותר. ברודי נבחר לחבר באקדמיה המלכותית הסקוטית (RSA) ב-1857, וב-1859 כובד בדרגת עמית כבוד שלה. ב-1876 מונה למזכיר ה-RSA, תפקיד שמילא עד מותו.
ברודי הציג באקדמיה המלכותית, 1850–1881, ובאקדמיה המלכותית הסקוטית, 1847–1881; בתערוכה הגדולה של 1851 הציג את קבוצת "נל הקטנה והסבא שלה" (דמויות מספרו של דיקנס, "בית ממכר עתיקות").
ברודי נפטר בביתו באדינבורו ב-30 באוקטובר 1881. הוא נקבר עם אשתו ובתו בבית הקברות דין מתחת לאנדרטה פשוטה של גרניט שעליה כד, שלא כמו המונומנטים הגדולים. הכד נושא גילוף של זחל שנולד מחדש כפרפר, סמל יווני המצביע על אמונה בגלגול נשמות או בחיים לאחר המוות.
גלריה

פסל הרקולס, פורטמריון, ויילס
האדריכלות מכתירה את התאוריה ואת המעשה, אדינבורו
קורינה, מוזת השירה
רות המואביה, אברדין, סקוטלנד
פסל ראש של הברונית אנג'לה בורדט-קוטס
התמרה (גנטיקה)

לתהליך התמרה: בירוק חומר גנטי של החיידק, בסגול חומר גנטי של הנגיף
התמרה או טרנסדוקציה (באנגלית: Transduction) הוא התהליך שבו דנ"א עובר מחיידק אחד לאחר על ידי נגיף. כמו כן, היא מתייחסת גם לתהליך בו דנ"א זר מוצג לתא אחר דרך וקטור נגיפי. התמרה אינה דורשת מגע פיזי בין התא תורם הדנ"א והתא מקבל הדנ"א. התמרה היא כלי נפוץ בידי ביולוגים מולקולרים על מנת להציג גן זר לתוך גן של תא מארח.
כאשר בקטריופאג'ים מזהמים תאי חיידק, המצב הרגיל של התרבות הוא על ידי שכפול, תעתוק ותרגום (של התא החיידק המארח).
חיידקים יכולים לקלוט דנ"א זר גם בתהליך טרנספורמציה, אך בו אין מעורבות של נגיף המחדיר את הדנ"א הזר.
מסלולים ליטיים וליזוגנים

התמרה מתרחשת דרך מעגל ליטי או מעגל ליזוגני. אם ישנו שימוש במעגל הליזוגני, כרומוזום הפאג' משולב לכרומוזום חיידקי, שם הוא יכול להישאר רדום במשך אלפי דורות. אם הליזוגן מושרה (על ידי אור UV למשל), גן הפאג' מיוצר מכרומוזום החיידק ומתחיל את המעגל הליזומי, אשר מגיע לשיאו בליזיס של התאים ובשחרור של חלקיקי הפאג'. המחזור הליטי מוביל לייצור של חלקיקי פאג' חדשים אשר משוחררים על ידי תמוגה של המארח.
התמרה כשיטה להעברת חומר גנטי

הדנ"א של בקטריופאג'ים מורכב מחתיכות קטנות של דנ"א חיידקי, יחד עם הגנום של באקטריופאג'. באותו הזמן, חלק מהגנים של הפאג'ים נשארים מאחור, בכרומוזום של החיידק. 
באופן כללי, ישנם 3 סוגים של קומבינציות היכולים להוביל לאיחוד הזה של דנ"א חיידקי עם דנ"א נגיפי.
התמרה כשיטה להעברת חומר גנטי > התמרה כללית

התמרה כללית היא התהליך בו כל גן של חיידק יכול לעבור לחיידק אחר דרך באקטריופאג', וכן סוחב רק דנ"א חיידקי ולא דנ"א נגיפי. בקיצור, זה הארגון של דנ"א חיידקי בתוך מעטפת נגיפית. זה יכול לקרות ב-2 דרכים - רקומבינציה או "אריזה מלאה". אם באקטריופאג'ים מתחייבים לקחת את המעגל הליטי של זיהום ברגע הכניסה לחיידק, הנגיף ישתלט על התא, על מנת לשכפל את הדנ"א הנגיפי העצמי שלו. אם במקרה דנ"א חיידקי מוכנס לקפסיד הנגיפי, אשר בדרך כלל משמש כדי לתמצת את ה- DNA הנגיפי (ולא החיידקי), הטעות תוביל להתמרה כללית.
אם הנגיף משתכפל, על ידי שימוש ב"אריזה מלאה", הוא מנסה למלא את הקפסיד הגרעיני עם חומר גנטי. הגנום הנגיפי מתאפיין בעודף קיבולת, כך שמנגנוני האריזה הנגיפיים יכולים לשלב חומר גנטי של חיידקים לתוך הוויריון (חלק של נגיף) החדש.
כמוסת הנגיף החדשה כיום, עמוסה DNA חיידקי וממשיכה להדביק תא חיידקי נוסף. מכאן, החומר החיידקי הזה עשוי להתפשט לחיידקים נוספים על ידי רגע הדבקה.
כאשר הדנ"א החדש מוכנס לתא המקבל הזה הוא יכול לעבור 3 תהליכים:
הדנ"א ייקלט על ידי התא וימוחזר בתור חלק חילוף.
אם הדנ"א היה במקור פלסמיד, הוא יעבור אתחול מחדש בתוך התא החדש ויהפוך להיות שוב פלסמיד.
אם הדנ"א החדש תואם את האזור ההומולוגי של הכרומוזום של התא הנמען, הוא יחליף את הדנ"א הקיים בתא האחראי לפעולה של הדנ"א החדש.
התמרה כשיטה להעברת חומר גנטי > התמרה ספציפית

התמרה ספציפית היא תהליך בו סט מוגבל של גנים של חיידקים מועבר לחיידק אחר. הגנים אשר עוברים (הגנים הנתרמים) תלויים במיקום הגן הפאג'י בתוך הכרומוזום. התמרה ספציפית מתרחשת כאשר הפרופאג' מוסר באופן לא מדויק מהכרומוזום, כך שהגנים של החיידק הנמצאים בסמיכות לפרופאג' כלולים בדנ"א המוסר. הדנ"א המוסר לאחר מכן נארז לחלקיק נגיפי חדש, אשר שולח את הדנ"א לחיידק חדש. הגנים של התורם יכולים להתווסף לכרומוזום המקבל או להישאר בציטופלזמה, תלוי בסוג הבאקטריופאג'.
כאשר חומר הפאג' הארוז מדביק תא נוסף והופך ל"פרופאג'", הדנ"א המקודד חלקית של הפרופאג' נקרא "הטרוגנוט".
שימושים רפואיים

עמידות בפני תרופות אנטיביוטיות.
תיקון מחלות גנטיות על ידי שינוי ישיר של טעויות גנטיות.
דנ"א, ורנ"א

נגיפים עם גנים של רנ"א לא יכולים לארוז דנ"א.
ברגע שמתרחש ליזיס בתא המארח, הוויריונים שאינם ארוזים, המכילים דנ"א חיידקי, יכולים להצטרף לתאים חידקיים נוספים ולהזריק להם את הדנ"א שהם ארזו, כלומר להעביר דנ"א חיידקי מתא אחד לאחר. הדנ"א הזה יכול להפוך לחלק מהגנום החיידקי, ומכאן לעבור ביציבות בתורשה.
שימושים נוספים של המונח

באופן כללי יותר, התמרה הוא התהליך בו חומר תורשתי, כלומר דנ"א או רנ"א, מוכנס לתוך תא על ידי נגיף. 
טכניקות נפוצות בביולוגיה מולקולרית הן שימוש בווקטורים נגיפיים (כולל באקטריופאג'ים), אלקטרופורציה, או התערבות כימית אשר מגדילה את חדירות התא. טרנספקציה וטרנספורמציה הן דרכים נפוצות נוספות להכנסת דנ"א לתא.
ראו גם

טרנספורמציה (גנטיקה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: sh85136897
דיפוזיוניזם

המונח דיפוזיוניזם או דיפוזיה שייך לתחום האנתרופולוגיה החברתית ומשמש בחקר תרבויות לתיאור התפשטות של רכיבי תרבות - כמו רעיונות, סגנונות, דתות, טכנולוגיה, פרקטיקות וכדומה - בין יחידים מאותה קבוצה תרבותית או בין קבוצות תרבותית שונות.
דיפוזיה של חידושים בתוך תרבות קיימת למשל בקבלה של חידוש טכנולוגי כמו שעון-היד או המחשב-האישי, סגנונות מוזיקה כגון אופרה (באיטליה) ובוסה-נובה (בברזיל), סגנונות ואביזרי לבוש כמו מגבעות או ג'ינס-דנים (שהיו במקור בגדי עבודה), או רעיונות כמו דמוקרטיה ופמיניזם ועוד.
דיפוזיה בין-תרבויות גם היא תופעה נפוצה. כך למשל, הדעה הרווחת היא, שהפרקטיקות החקלאיות התפשטו דרך דיפוזיה מאזור המזרח התיכון אל כל אזורי אירופה ואסיה לפני פחות מ-10,000 שנה ואומצו על ידי מגוון תרבויות עם חלוף השנים. דוגמה נוספת לדיפוזיה בין-תרבויות היא חדירתן ושימושן של מרכבות מלחמה, ניצול ברזל וטכניקות התכה בעת העתיקה, או השימוש במכוניות ובחליפות עסקים בעולם המערבי במאה ה-20.
המכניזם של דיפוזיה

דיפוזיה יכולה להתרחש במגוון אופנים, דרך נדידה של אוכלוסיות/קבוצות שמביאות עימן את תרבותן או דרך נישואין בין בני-תרבויות שונות/שכנות. רעיונות יכולים להתפשט ממקום למקום על ידי מבקרים מתרבות-זרה כמו סוחרים, חוקרים, חיילים, דיפלומטים ודומיהם. דיפוזיה של חידושי טכנולוגיה פעמים רבות התרחשה על ידי "פיתוי" של קבוצה מסוימת את המדענים והעובדים המיומנים מקבוצות אחרות על ידי הצעת תמריצים כלכליים (וכך נגרמה חדירה של רעיונות חדשים). בחברות יודעות קרוא וכתוב דיפוזיה יכולה להתרחש גם דרך מכתבים, ספרים או אמצעים כתובים ובימינו גם דרך אמצעי התקשורת המודרניים כמו הטלוויזיה והאינטרנט.
מודלים של דיפוזיה

לאורך השנים הוצעו הרבה מודלים לדיפוזיה ביניהם:
"המודל ההליוצנטרי של דיפוזיוניזם" מודל על פיו כל התרבויות מקורן בתרבות אחת (הוצע על ידי גרפטון אליוט סמית) באנגליה. לפי מודל זה, תרבויות פרימיטיביות נעדרות כוח התפתחות פנימית, קופאות על שמריהן ומתנוונות. התרבות העתיקה הראשונה שחלה בה התפתחות בכל התחומים הייתה מצרים. מצרים היא המרכז הקדמון היחיד המשמש כמקור שאר התרבויות שבאו אחריו. במצרים התפתחו החקלאות, הטכנולוגיה, המדע, הדת, הכתב וכו'.
"מודל מעגל התרבויות" מודל על פיו כל התרבויות מקורן במספר קטן של תרבויות ("מעגל-תרבויות" - KULTURKREISE). ממעגלים אלו חידושי התרבות זולגים לאזורים אחרים, שם מתערבבים עם זליגות ממעגלי תרבות אחרות ונוצרות תרבויות מקומיות חדשות.
"המודל האבולוציוני של דיפוזיוניזם" התאוריה על פיה חברות מושפעות אחת מן השנייה וכל בני האדם חולקים מאפיינים פסיכולוגיים דומים אשר הופכים אותם לשווים בסיכוי ליצור/לגלות חידוש, וכתוצאה משוויון זה ישנם חידושים והתפתחויות דומות באזורים מבודדים
ו"המודל התנכ"י" - מודל על פיו כל התרבויות ראשיתן באדם הראשון (אדם מסיפור אדם וחווה התנ"כי), במהלך תקופת הרנסאנס התאוריה זו עוצבה וכונתה בשם the great chain of being או בתרגום חופשי "שרשרת הקיום הגדולה".
אחת התפיסות שמוזכרות פעמים רבות בדיון על מודלים של דיפוזיה, שאפשר לקשור אותה למודל האבולוציוני של דיפוזיוניזם, היא התפיסה של "רעיון שהגיע זמנו". על פי תפיסה זו פריט תרבותי חדש יופיע (לאחר שנענו מספר "תנאי-קדם") כמעט בו-זמנית ובאופן עצמאי ולחלוטין בלתי-תלוי במספר אזורים שונים ומרוחקים. לאחר מכן יעבור הפריט בדיפוזיה רגילה בין קבוצות שכנות. מושג זה של "רעיון שהגיע זמנו" אפשר לזהות בהתפתחויות דומות בחשבון אינפיניטסימלי מצד אייזק ניוטון (אנגליה) ולייבניץ (גרמניה) שפעלו באותה התקופה, או על ידי המצאת המטוס והמחשב.
יישום תאוריית הדיפוזיוניזם לאירופה של ימי הביניים

אחת הדוגמאות המרשימות ביותר של תאוריית הדיפוזיוניזם היא ההתקדמות הטכנולוגית האדירה שחדרה לאירופה במהלך 1000 עד 1700 לספירה. בימי הביניים האימפריה הביזנטית והתרבויות האסיתיות היו הרבה יותר מתקדמות טכנולוגית מתרבויות אירופה. אולם החל מהמאה ה-11 המצב השתנה ואירופה התקדמה מעבר לתרבות הרומית המזרחית, האסיאתית והמוסלמית בתחומי הטכנולוגיה הפרה-תעשייתית.
בימי הביניים הומצאו הרבה המצאות חשובות ובסיסיות שמקורן באזורים מגוונים מחוץ לאירופה, כמו למשל: אבק השרפה, מנגנון השעון, טכנולוגיות בניית ספינות, המצאת הנייר וטחנת הרוח. אירופה לא רק אימצה את הטכנולוגיות האלו אלא גם שכללה את כושר הייצור וקנה המידה של הייצור. הטכנולוגיות השונות נקלטו ושוכללו בהצלחה כה מרובה עד שהיה ברור לכל שאירופה התעלתה מעבר (אבולוציה טכנולוגית) לרמת הטכנולוגיה במדינת המקור. למשל, בסוף המאה ה-14 כוחו של הצי האירופאי, שהשכיל לחמש עצמו בתותחים משוכללים, השמיד ביתר קלות ציים מתנגדים (בארצות ערב וסין), התקדמות שסללה את הדרך לשליטה בדרכי הים והובילה לעידן הקולוניאלי.
ביקורת ומחלוקות כלפי דיפוזיוניזם

בעוד שרעיון הדיפוזיה מקובל על הכל, קיימות מחלוקות לגבי שיעור המידה בו ניתן ליישם את הרעיון בהקשרים ספציפיים. הניסיונות להסביר דמיון בין שתי תרבויות לעיתים קרובות מאופיין באתנוצנטריות, היות שהסברים אלו מרמזים על קיומם של "מקבלים" שלכאורה לא היו מסוגלים להגיע לחידוש/גילוי פריט התרבות בעצמם. דוגמה למחלוקת מסוג זה היא הצעתו של תור היירדאל לכך שקיים דמיון תרבותי בין תרבות הרי-האנדים (בעידן פרה-קולמבוס) שעבר דרך דיפוזיה לתרבות איי-פולינזיה, תאוריה שלא זוכה לתמיכה רחבה בחוגים אנתרופולוגים. למעשה, כותבים אחדים הביעו התנגדותם לטענה זו מפורשות והביאו כראיה ניצחת את קיומן ומוצאן של הציוויליזציות הגדולות באנדים ובמרכז אמריקה בטרם הגיעו אל מקומות אלה האירופאים.
מחלוקות אלו מונעות חלקית על ידי שימוש-היתר והשחיקה של רעיון הדיפוזיה שהחלו להיות נפוצים מאוד בסוף המאה ה-19, תקופה בה הדיפוזיה הייתה ההסבר המקיף והנפוץ ביותר לדמיון בין תרבויות מפוזרות ומרוחקות גאוגרפית. התומך הגדול ביותר של רעיון זה היה ויליאם גראהם סאמר שהציע שהתרבות לראשונה נולדה במצרים העתיקה ולאחר מכן עברה בדיפוזיה לכל האזורים אחרים.
תאוריית הדיפוזיוניזם לוקה בפגם נוסף אינהרנטי מעצם היותה ספקולטיבית, פגם ההופך אותה לקשה להוכחה או להפרכה; במיוחד כאשר מדובר על פריטי-תרבות פשוטים יחסית כמו "מבנים בצורת פרמידה" או "אל השמש" או "ציורי בעלי חיים על קירות מערות". אחרי הכל, תהליך הדיפוזיה מתקיים בלעדית ובאופן טהור במישור המנטלי באופן (או לכל היותר במישור מילולי), זוהי תופעה שלא משאירה שום עקבות ארכאולוגיות. לפיכך דיפוזיה ניתן להסיק או להקיש באחוזי וודאות גבוהים רק כאשר מדובר בדמיון יחסית מורכב בין תרבויות ובפריטי תרבות שהם די חריגים (כמו למשל מערכות כתיבה, מיתוסים מורכבים, או פנתאון/מקבץ של מספר אלים).
ביקורת נוספת על רעיון הדיפוזיה שהופנתה נגד רבות מההצעות של תהליכי דיפוזיה בין-תרבויות הוא הכשל במתן הסבר הולם לשאלה מדוע פריטי-תרבות מסוימים עברו בדיפוזיה ואחרים לא? למשל ניסיונות "להסביר" את הציוויליזציות ב"עולם החדש" (אמריקה פרה-קולומבוס) על ידי דיפוזיה ממצרים העתיקה ואירופה אמורים לענות על השאלה מדוע פריטי תרבות בסיסיים כמו כלי-רכב עם גלגלים או אובניים (ליצירת כלי חרס) לא חצו את האוקיינוס בעוד שתופעת הכתיב ופירמידות-אבן כן עשו זאת.
הפונקציונליזם מתנגד לדיפוזיוניזם בטענה כי קווים ומוסדות תרבותיים נובעים מהצרכים האורגניים של כל חברה. צרכים אלו הם משותפים לחברות השונות ועל כן גם הדמיון הרב בין החברות שאינו תוצר של דיפוזיה אלא של התפתחות אוטונומית שווה.
התזמורת הפילהרמונית של רוטרדם

| --- | --- |

אולם הדולן המחודש: משכנה של התזמורת
 תאריך ייסוד:  1918 
 מדינה:  הולנד הולנד
 מיקום:  רוטרדם, הולנד
 אולם קונצרטים:  אולם הדולן המחודש
 מנצח:  להב שני
 אתר רשמי
 
התזמורת הפילהרמונית של רוטרדם (בהולנדית: Rotterdams Philharmonisch Orkest) היא תזמורת סימפונית הולנדית שמקום מושבה הקבוע הוא ברוטרדם. היא נחשבת לתזמורת השנייה בחשיבותה בהולנד, אחרי תזמורת הקונצרטחבאו המלכותית של אמסטרדם.
היסטוריה > העשורים הראשונים

את התזמורת ייסדו מוזיקאים בשנת 1918 כ"אגודת מוזיקאים מקצועיים לטיפוח הדדי של האמנויות". לאגודה היו חברים בתשלום ותכליתה הייתה ליצור מוזיקה להנאה אישית ללא מטרת רווח. המנהל המוזיקלי הראשון היה וילם פלצר, שניהל שני בתי ספר למוזיקה ברוטרדם. אחרי פלצר מונה אלכסנדר שמולר, למשך שנתיים.
במאי 1930 התמנה אדוארד פליפסה למנצח, משרה בה החזיק עד שנת 1962. בתקופת כהונתו הממושכת, התפתח ההרכב לתזמורת מקצועית.
כשפליפסה החליף את פלצר ושמולר, הייתה התזמורת במצב גרוע, הן במובן הכספי והן האמנותי. פליפסה ניחן בכישורי ניהול ובחזון מוזיקלי. הוא ייסד "קרן כלים" לגיוס מימון לכלי נגינה חדשים ושאר צרכים, והתזמורת קנתה לה שם הודות להתייחסותה המיוחדת למוזיקה בת זמננו. היא שילבה ברפרטואר שלה יצירות של מלחינים הולנדיים כמו יוהאן וחנאר, וילם פייפר ואלפונס דיפנברוק. בשנת 1935 נבנה אולם דולן, אולם קונצרטים בן 1300 מושבים, והתזמורת באה על גמולה בגידול במספר המאזינים. כשמועצת העיר רוטרדם החלה לתמוך בתזמורת, נראו בעיותיה כדבר שבעבר.
היסטוריה > התזמורת במלחמה

ב-7 במאי 1940 ניגנה התזמורת קונצרט של יצירות ברוך וסטרווינסקי לחגוג את העשור הראשון של פליפס כמנצח. ביוני 1940 תכננה עיריית רוטרדם לחגוג את יום הולדתה השש-מאות והפילהרמונית של רוטרדם הכינה תוכנית מיוחדת. אלא שקודם לכן, ב-14 במאי, הפציצה גרמניה הנאצית את רוטרדם והרסה אותה כמעט לחלוטין. בפעולה זו החל הכיבוש הנאצי של הולנד, שנמשך עד לסיום מלחמת העולם השנייה. אולם הקונצרטים נהרס ויחד איתו גם מבנה החזרות, שהכיל את רוב הספרייה המוזיקלית ואת כל כלי הנגינה של התזמורת.
על אף הבעיות, הסתיימה עונת התזמורת לפי התוכנית, הודות לכמה תזמורות הולנדיות אחרות, שהקדישו קונצרטים לגיוס כספים ועזרו בציוד ובתווים. ה-Koninginnekerk, אחת הכנסיות הבודדות שיצאו בשלום מן ההפצצה, הייתה לאולם הקונצרטים החדש של התזמורת.
חוקי הקולטורקאמר (לשכת התרבות), ארגון שנועד לפקח על האמנויות בהולנד הכבושה, החמירו מאוד בהגבלות ובאפליה שהטילו. הם חייבו את התזמורות להורות לנגנים להצטרף כחברים ללשכת התרבות ולפטר את הנגנים היהודים ואסרו על השמעת יצירות של מלחינים יהודים, כמו גם על מוזיקה ממדינות שהיו במלחמה עם גרמניה הנאצית.