stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי אסטוניה–הונגריה
יחסים כלכליים > תיירות

על פי נתוני הנסיעות הבינלאומיים, בשנת 2017 כ־14,000 אזרחים הונגרים ביקרו באסטוניה ו-30,734 אזרחי אסטוניה ביקרו בהונגריה.
יחסי ארמניה–גרמניה

| יחסי ארמניה–גרמניה |
| --- | --- |
ארמניה: גרמניה


ארמניה: גרמניה
שטח (בקילומטר רבוע)
29,743: 357,022
אוכלוסייה
2,961,171: 84,270,844
תמ"ג (במיליוני דולרים)
24,212: 4,456,081
תמ"ג לנפש (בדולרים)
8,177: 52,878
משטר
רפובליקה: רפובליקה פדרלית

יחסי ארמניה–גרמניה הם היחסים הדיפלומטיים בין ארמניה לבין גרמניה.
שגרירות גרמניה בירוואן, ארמניה.
מתיאס קייזלר, שגריר גרמניה בארמניה
סקירה כללית

היחסים בין המדינות היו תמיד יציבים, ושתי המדינות פועלות יחד לאורך השנים בשיתוף פעולה.
בגרמניה נעשו בשנת 2005 צעדים כדי להכיר ברצח העם הארמני, בתקופת שלטונו של הקנצלר גרהרד שרדר. עם זאת, בעוד שגרמניה קראה לטורקיה לקבל את "אחריות היסטורית" על חלקה ברצח, ממשלת גרמניה נמנעה מלהשתמש במילה "רצח עם". במהלך המלחמה הקרה, הצורך לשמור על תמיכת טורקיה בנאט"ו, גרמה לממשלת מערב גרמניה להתעלם מן הנושא. בשנת 2015 דרש הציבור הגרמני להגדיר את רצח העם הארמני כ"ג'נוסייד".
במרץ 2015 את משרד החוץ הפדרלי דיווח על יחסים פוליטיים, כלכליים ותרבותיים חיוביים בין שתי המדינות.
חיילים ארמנים צורפו לכוח הגרמני המוצב באפגניסטן, ומסייעים לשמור על שדה התעופה בצפון קונדוז.
יחסים דיפלומטיים

ארמניה מחזיקה בגרמניה שגרירות בברלין, ו-2 קונסוליות בפרנקפורט וקרלסרוהה, ואילו גרמניה מחזיקה בארמניה שגרירות בירוואן בלבד.
יחסי ארצות הברית – גינאה ביסאו

| יחסי ארצות הברית – גינאה ביסאו |
| --- | --- |
ארצות הברית: גינאה ביסאו


ארצות הברית: גינאה ביסאו
שטח (בקילומטר רבוע)
9,833,517: 36,125
אוכלוסייה
346,514,652: 2,229,596
תמ"ג (במיליוני דולרים)
27,360,935: 1,966
תמ"ג לנפש (בדולרים)
78,960: 882

יחסי ארצות הברית–גינאה ביסאו הם היחסים הדו-צדדיים הרשמיים, הפוליטיים, השיתופיים והמדיניים שבין ארצות הברית של אמריקה לבין רפובליקת גינאה ביסאו.
היסטוריה

שגרירות ארצות הברית השעתה את פעילותה בביסאו ב-14 ביוני 1998, בעיצומו של עימות אלים בין הכוחות הנאמנים לנשיא ויירה, לבין המשטר הצבאי.
לפני ואחרי סגירת השגרירות, ארצות הברית וגינאה-ביסאו נהנו מיחסים דו-צדדיים מצוינים.
ארצות הברית הכירה בעצמאותה של גינאה ביסאו ב-10 בספטמבר 1974.
שגריר גינאה ביסאו לארצות הברית ולאומות המאוחדות היה אחד הראשונים ששלחה האומה לחו"ל.
ארצות הברית פתחה את שגרירותה בביסאו ב-1976, והשגריר האמריקני הראשון הציג אישוריו מאוחר יותר באותה שנה.
הסיוע האמריקני החל ב-1975 עם מענק של 1 מיליון דולר לנציבות האו"ם לפליטים. מזון חירום היה מרכיב מרכזי בסיוע ארצות הברית לגינאה ביסאו בשנים הראשונות שלאחר העצמאות.
מאז 1975, ארצות הברית סיפקה למדינה סיוע בפן הכלכלי בהיקף של כ-65 מיליון דולר.
מאז מלחמת 1998, ארצות הברית סיפקה למעלה מ-800 אלף דולר להסרת פסולת הומניטרית לארגון לא ממשלתי שהוציא מעל ל-2,500 מוקשים ו-11,000 תחמושות שלא התפוצצה מהעיר ביסאו; 1.6 מיליון דולר לסיוע במזון; וכמעט 3 מיליון דולר בסיוע לפליטים, שיפור תעשיית הקשיו וקידום הדמוקרטיה.
ארצות הברית וגינאה-ביסאו חתמו על הסכם בינלאומי בתחום החינוך וההכשרה (IMET) ב-1986, ובמהלך שנת 1998, ארצות הברית סיפקה מתקני הוראה באנגלית וכן ציוד תקשורת וניווט לתמיכה בתוכנית המעקב החופית של חיל הים. תוכנית הסיוע ההומניטארי של הפיקוד האירופאי סייעה ב-390 אלף דולר לבניית בתי ספר, מרכזי בריאות וגשרים.
חיל השלום נסוג מגינאה ביסאו ב-1998 בתחילת מלחמת האזרחים.
באוגוסט 2004 בוטלו סנקציות לפי סעיף 508 של חוק ההקצאות לעסקים זרים, שהוטלו כתוצאה מההפיכה הצבאית של ספטמבר 2003, וביסאו שוב הפכה להיות זכאית ל-IMET ולסיוע ישיר אחר.
במרץ 2007 חתמו ארצות הברית וברזיל על מזכר הבנות משולש עם גינאה ביסאו, המדגיש פרויקט התחזקות פרלמנטרית שיושם לראשונה ב-2005.
שגרירת ארצות הברית לגינאה ביסאו, מרסיה ברניקט, יושבת בדקר, בירת סנגל. בנוסף, סגן ראש המשלחת הוא ג'יי ט. סמית'.
כיום אין בביסאו שגרירות אמריקנית. שגריר ארצות הברית בסנגל, המתגורר בדקר, מוכר כשגריר ארצות הברית בגינאה-ביסאו.
העובדים המקומיים משרתים את משרד הקישור של ארצות הברית בביסאו, ודיפלומטים אמריקאים מהשגרירות בדקר נוסעים לעיתים קרובות לביסאו כדי לנהל יחסים דיפלומטיים נורמליים.
ראו גם

יחסי החוץ של ארצות הברית
יחסי ארצות הברית–גמביה
יחסי ארצות הברית–סיירה לאון
יחסי ארצות הברית – בנין

| יחסי ארצות הברית – בנין |
| --- | --- |
ארצות הברית: בנין


ארצות הברית: בנין
שטח (בקילומטר רבוע)
9,833,517: 112,622
אוכלוסייה
346,514,652: 14,668,887
תמ"ג (במיליוני דולרים)
27,360,935: 19,673
תמ"ג לנפש (בדולרים)
78,960: 1,341
משטר
רפובליקה נשיאותית פדרטיבית: רפובליקה

יחסי ארצות הברית–בנין הם יחסים בינלאומיים בין בנין לבין ארצות הברית. ההיסטוריה של היחסים בין שני העמים הייתה מצוינת לאורך השנים, מאז בנין הפכה לדמוקרטית. ממשלת ארצות הברית ממשיכה לסייע לבנין בשיפור רמת החיים, המהווים את המפתח להצלחה האולטימטיבית של בנין, עם ממשל דמוקרטי וליברליזציה כלכלית, העולים בקנה אחד עם הערכים של ארצות הברית והאינטרס הלאומי שלה בהפחתת העוני וקידום הצמיחה. מרבית מאמצי התמיכה של ארצות הברית בגיבוש הדמוקרטיה בבנין ממוקד בפיתוח המשאב האנושי לטווח ארוך באמצעות הסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי (USAID).
היסטוריה

המאמצים להמשיך את האינטרס הלאומי המובלים על ידי USAID, כוללות תוכניות יעילות הממוקדות בהענקת חינוך יסודי, בריאות המשפחה (כולל תכנון משפחה), של נשים וילדים, בריאות, והתמודדות עם מחלות המועברות במגע מיני, במיוחד את התפשטות ה-HIV. בנוסף, קיימות תוכניות לשיפור הדמוקרטיה והממשל בבנין, על ידי עידוד החברה האזרחית למעורבות בקבלת ההחלטות הלאומיות; חיזוק מנגנונים לקדם שקיפות ואחריות; שיפור היוזמות המקומיות; ושיפור שיטת הבחירות. מערך של תוכניות לשיתוף פעולה צבאי מחזק את המאמצים הדמוקרטיים. שיתוף הפעולה הצבאי של שתי המדינות מתרחב כעת, הן באופן דו-צדדי והן במסגרת אזורית רחבה יותר.
בפברואר 2006 ממשלת בנין, חתמה על הסכם ל-5 שנים בשווי 307 מיליון דולר להקמת מתחם אתגר המילניום (MCC) כדי להגדיל את השקעות הסקטור הפרטי בבנין. התוכנית מסירה מגבלות מפתח לצמיחה ותומכת שיפורים בתשתיות פיזיות ומוסדיות בארבעת מגזרים קריטיים: קרקעות, שירותים פיננסיים, צדק, ושווקים. הפרויקטים המוצעים מחזקים אחד את השני, ותורמים לשיעור תשואה כלכלית של 17%.
ארצות הברית מקדמת את האתוס של אכיפת החוק על ידי עבודה עם הרשויות בבנין לדכא פשעים, לעזור למגר את השחיתות, לקידום ממשל תקין המבוסס על שלטון החוק, והגדלת הדו"חות הרשמיים.
לשכת יחסי הציבור של ארצות הברית בקוטונו מובילה את חילופי התרבות, החינוך והחינוך בין שתי המדינות, תוך התמקדות בחינוך של ממשלת בנין והציבור על הזדמנויות הסחר והיתרונות של חוק הצמיחה וההזדמנות באפריקה. המשרד גם מסייע בהרחבת המאמצים לבניית אמצעי תקשורת אחראים יותר.
תוכנית חילות השלום של ארצות הברית בבנין מספקת הזדמנויות מתמשכות להגברת ההבנה בין תושבי בנין לאמריקנים. כ-110 המתנדבים מקדמים פיתוח בר-קיימא באמצעות פעילויות בתחומי הבריאות, החינוך, הסביבה ופיתוח ארגונים קטנים. תוכנית חיל השלום של ארצות הברית בבנין היא אחת המצליחות ביותר באפריקה, בין היתר בגלל פתיחות ושיתוף פעולה מצד בנין.
כיום, הסחר בין בנין לבין ארצות הברית הוא קטן, אבל העניין במוצרים האמריקנים גדל. ארצות הברית מעוניינת בקידום סחר מוגבר עם בנין, על מנת לתרום לאינטרסים האמריקניים בסחר עם המדינות הסמוכות לבנין, במיוחד ניגריה, ניז'ר, ובורקינה פאסו, אשר מקבלות כמויות גדולות של היבוא שלהן דרך נמל קוטונו. סחר זה גם הוא הקל על ידי החברות של בנין בקהילה הכלכלית של מדינות מערב אפריקה (ECOWAS) ובאזור המונטרי של הפרנק CFA. ממשלת ארצות הברית פועלת גם לעורר השקעות אמריקניות בענפי מפתח, כגון אנרגיה, תקשורת, תחבורה. בנין גם הייתה זכאית לתמיכה בעקבות חוק הצמיחה וההזדמנות באפריקה (AGOA), ומאז תחילת התוכנית בשנת 2000, סופקו לבנין הטבות בתחום הטקסקטיל והביגוד.
מייגן מקארתור

| --- | --- |

 לידה:  30 באוגוסט 1971 (בת 53) הונולולו, ארצות הברית 
 מידע כללי
 השכלה:  Saint Francis High School (1989)  מכון סקריפס לאוקיינוגרפיה (2002)  אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (1993)  London Central Elementary High School 
 תקופת השירות:  2009–הווה (כ־16 שנים)
 זמן שהייה בחלל:  306,201 דק' 
 ביוגרפיה בנאס"א:  מייגן מקארתור באתר נאס"א (באנגלית)
 משימות
 STS-125, SpaceX Crew-2, משלחת מס' 65 לתחנת החלל הבין-לאומית 
 
קתרין מייגן "מג" מקארתור (Katherine Megan McArthur, נולדה ב־30 באוגוסט 1971) היא טייסת חלל אמריקאית, מהנדסת ובעלת דוקטורט באוקיינוגרפיה.
היא שימשה כאחראית תקשורת בטיסות חלל הן עבור מעבורת החלל והן עבור תחנת החלל הבין־לאומית. מקארתור טסה פעמיים לחלל. בפעם הראשונה ב־2009 במשימת מעבורת החלל אטלנטיס STS-125 לתחזוקת טלסקופ החלל האבל, ובפעם השנייה ב־2021 כחלק מהתוכנית המאוישת המסחרית שהיא שיתוף פעולה של חברת SpaceX ושל נאס"א, בצוות SpaceX Crew-2 לתחנת החלל הבין-לאומית. היא ידועה כאדם האחרון שעבד עם טלסקופ החלל האבל באמצעות המערכת לתפעול רחוק קנדארם.
ביוגרפיה

מקארתור נולדה ב-1971 בהונולולו, הוואי, ארצות הברית אבל גדלה בקליפורניה. היא בוגרת תיכון סנט. פרנסיס במאונטן ויו, קליפורניה.
ביוגרפיה > השכלה

למקארתור תואר ראשון בהנדסת אווירונאוטיקה מאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס מ-1993. ב-2002 היא קיבלה את הדוקטורט שלה באוקיינוגרפיה ממכון סקריפס לאוקיינוגרפיה מאוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו.
ביוגרפיה > קריירה באוקיינוגרפייה

מקארתור ערכה מחקר לתואר שני במכון סקריפס לאוקיינוגרפיה שעסק בהפצה אקוסטית תת-מימית קרובה לחוף ועיבוד אותות דיגיטליים. המחקר שלה התמקד בקביעת מודלים גיאו-אקוסטיים לתיאור מוליכי גל מים רדודים מאוד באמצעות נתוני אובדן שידור מדוד בטכניקת היפוך אלגוריתם גנטי. היא שימשה כמדענית ראשית במהלך פעולות איסוף נתונים בים ותכננה והובילה פעולות צלילה במהלך פריסת מכשירים על קרקעית הים ואיסוף דגימות משקעים. בזמן שהייתה בסקריפס, היא השתתפה במגוון של בדיקות מכשירים בתוך המים, פריסה, תחזוקה והתאוששות, ואיסוף של צמחים ימיים, בעלי חיים ומשקעים. במהלך תקופה זו, התנדבה מקארתור גם באקווריום בירץ' בסקריפס, וערכה הדגמות חינוכיות לציבור מתוך מכל תצוגה של 70,000 ליטר (265 מ"ר) של יער אצות קליפורניה.
ביוגרפיה > קריירה בנאס"א

ביולי 2000 הצטרפה מקארתור לנאס"א כמומחית משימה. היא החלה את הכשרתה בת השנתיים במכון סוני קרטר שלאחריה היא צוותה כאסטרונאוטית משרדית לאגף לתפעול רכבי חלל ועסקה בתפעול מערכות אוויוניות שונות של רכבי החלל. בעודה על הקרקע, שימשה כעוזרת לצוותים במשלחת ה-9 לחלל בזמן שהייתם בת ששת החודשים בתחנת החלל הבין-לאומית.
לפני טיסתה לחלל היא שימשה כ-CAPCOM (אחראית על התקשורת בין צוותי החלל לקרקע) ב־2006 במשימת החלל STS-116 וב-2007 במשימת החלל STS-117.
מקארתור טסה לחלל פעמיים:
ביוגרפיה > קריירה בנאס"א > STS-125 ב-2009

STS-125 הייתה המשימה ה־126 בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א, שהתבצעה על ידי מעבורת החלל אטלנטיס. משימה זו היא החמישית והאחרונה לתחזוקת טלסקופ החלל האבל. מקארתור שימשה מומחית משימה כחלק מצוות של 7 אסטרונאוטים. המעבורת שוגרה לחלל ב-11 במאי 2009 ונחתה ב-20 במאי 2009. סך הכל שהה הצוות בחלל 13 ימים.
ביוגרפיה > קריירה בנאס"א > משלחת 65/66 ב-2021

ביולי 2020, נאס"א הודיעה כי מקארתור תטוס לחלל בפעם השנייה ב-SpaceX Crew-2, הייתה זו המשימה המבצעית השנייה של החללית דרגון C206 אנדוור כחלק מהתוכנית המאוישת המסחרית של נאס"א, והטיסה השלישית בסך הכל של חללית זו. המשימה שוגרה ב-23 באפריל 2021 על גבי משגר הפאלקון 9 מכן השיגור 39A שבמרכז החלל קנדי. בצוות המשימה שני אסטרונאוטים אמריקאים בשירות נאס"א; שיין קימברו ומייגן מקארתור, יחד עם האסטרונאוט היפני אקיהקו הושידה בשירות הסוכנות היפנית לחקר החלל והאסטרונאוט תומא פסקה הצרפתי בשירות סוכנות החלל האירופית.
עבור מייגן מקארתור הייתה זו הפעם הראשונה בתחנת החלל הבינלאומית לאחר שטיסתה הקודמת, STS-125, הייתה אל טלסקופ החלל האבל. בעת השיגור, מקארתור גם ישבה באותו המושב בו ישב בעלה, בוב בנקן במשימת SpaceX Demo-2.
ב־30 באוגוסט 2021 חגגה את יום הולדתה ה-50 בתחנת החלל הבינלאומית.
במהלך שהותה בחלל בספטמבר 2021 העלתה לחשבון הטוויטר שלה תמונות של ההוריקן לארי, שהיא צילמה מתחנת החלל הבינלאומית.
ב-9 בנובמבר 2021, בתום 199 ימי משימה, חללית הדרגון חזרה לכדור הארץ בצניחה למימי האוקיינוס האטלנטי אל מול חופי פלורידה.
פרסים והוקרה

ב-2022 רכב החלל של SpaceX's Dragon נקרא "מייגן" על שמה.
חיים אישיים

מקארתור נשואה לאסטרונאוט רוברט בנקן ולשניים בן משותף תאודור "תיאו" בנקן.
היא הופיעה בדמותה המצוירת בעונה הרביעית של בלייז ומכוניות הענק.
הערות שוליים

↑  What Is CAPCOM? Learn How Astronauts Communicate With Mission Control on Earth, .masterclass.com, ‏29 בספטמבר 2021
↑  מעבורת החלל "אטלנטיס" יצאה למשימת תיקונים בטלסקופ "האבל", באתר הארץ, 11 במאי 2009
↑  נבו טרבלסי, ‏חברת החלל של אלון מאסק שיגרה לחלל ארבעה אסטרונאוטים, באתר גלובס, 23 באפריל 2021
↑  מתנת יום הולדת 50: גלידה נשלחה לאסטרונאוטית בתחנת החלל, באתר ynet, 31 באוגוסט 2021
↑  אסף גולן, האסטרונאוטית האמריקנית מייגן מקארתור צילמה את ההוריקן האימתני מתוך תחנת החלל הבינלאומית, באתר ישראל היום, ‏9 בספטמבר 2021
צוות STS-125 ב-2009, מקארתור ראשונה משמאל
צוות SpaceX Crew-2 ב-2021, מקארתור ראשונה משמאל
קסטיוס גאלוס

גַאיוּס קֶסְטיוּס גַאלוּס (Gaius Cestius Gallus; לעיתים צסטיוס גאלוס; ? - 67), היה מצביא וסנאטור רומאי שהיה פעיל בימי התהוות הפרינקיפט. היה נציב סוריה בתקופת המרד הגדול אשר הובס כשניסה לדכא את המורדים בארץ יהודה.
המאורעות שהובילו למרד

גאלוס היה הנציב הרומי בסוריה משנת 63 או שנת 65 ואילך. גאלוס היה בנו של קונסול ובעצמו קונסול בשנת 42, היה ממונה בתפקידו כנציב סוריה על נציב יהודה, גסיוס פלורוס. פלורוס היה נציב גרוע, אשר עיקר תאוותו הייתה לממון, ואשר נהג ביהודים בחוזק יד. עם זאת נמנעו היהודים מלהביע את טרוניותיהם על פלורוס ומעשיו בפני גאלוס, מפני שפחדו מזעמו של פלורוס אם יתגלה הדבר. התסיסה בממלכה הפכה לגלויה כמעט, ודבר המרד נישא באוויר.
גאלוס הבין את הסכנה הצפויה לו, והחליט להוכיח לקיסר נירון כי המדובר בסכנה של ממש[דרוש מקור]. בשנת 66 לספירה הגיע גאלוס לירושלים על מנת לחגוג את חג הפסח, ביחד עם המלך אגריפס השני ועם פלורוס. כוונתו הייתה לפקוד את היהודים הבאים להקריב את הקרבנות. על פי מספר הקרבנות שהוקרבו, מנה ההמון כשלושה מיליון איש. בעת שצפה בהקרבת הקורבנות צעק אליו ההמון האשמות כנגד פלורוס. גאלוס השקיט את העם והבטיח כי ירסן את פלורוס, ולאחר מכן שב לעירו אנטיוכיה. נסיונותיו של גאלוס למשוך את תשומת לבם של שליטי רומא אל הסכנה שביהודה נכשלו, והוא לא הצליח להעביר אל הקיסר את המסר כי המדובר בעם רב העומד בפני מרידה.
על פי יוסף בן מתתיהו היה אירוע זה אירוע מפתח בהתחוללות המרד הגדול שכן פלורוס חשש מזעמו של גאלוס, וחשב שאם תפרוץ מרידה, תופנה תשומת הלב ממעשיו הפסולים אל דיכוי המרידה.
פרוץ המרד

לאחר שמעשיו של פלורוס הביאו להתקוממות המונים בירושלים, שלח גאלוס את נציגו נפוליטנוס אל העיר על מנת לבחון את טענותיהם הסותרות של הצדדים. עם זאת, עד מהרה הפכה ההתקוממות למרידה כללית, כאשר אלעזר בן חנניה, בנו של הכהן הגדול חנניה בן נדבאי הפסיק את המנהג לאפשר העלאת קורבנות לשלום הקיסר, ומצדה נכבשה על ידי הסיקריקיים ואנשי חיל המצב הרומי שהיה שם נהרגו. פלורוס נסוג מן העיר ירושלים, והותיר אחריו גדוד אחד לשמירה על הסדר. לאחר פרוץ ההתקוממות הצטרפו אל גדוד זה חייליו של המלך אגריפס השני, שהיה מאוהדי הרומאים, אך המתקוממים הצליחו לגרש את חייליו של אגריפס, ולהרוג את כל הרומאים שבעיר, פרט למפקדם מטיליוס.
עד מהרה הפכה המרידה להתקוממות כללית, ולקרבות בין יהודים ללא-יהודים בכל רחבי הארץ. קרבות פרצו בקיסריה, בגליל ואף באלכסנדריה.
מסע גאלוס אל ירושלים

גאלוס לא יכול עוד לעמוד מן הצד, ויצא בראש הלגיון השנים עשר פולמינטה, וכן חיילים רבים מן המדינות הסמוכות לדכא את המרד. בתחילה קבע את מחנהו בעכו ומשם הדרים לקיסריה וכבש את יפו, שם הרג 8,400 איש. לאחר מכן החריב את העיר נרבתא. במקביל שלח חלק מחייליו אל הגליל. העיר ציפורי קיבלה את הרומאים בברכה, והמורדים התבצרו בהר עצמון, שם הוכרעו על ידי אנשיו של גאלוס לאחר מצור קצר.
גאלוס המשיך במסעו בארץ, וכבש את אפק ואת לוד בדרכו אל ירושלים. הוא חנה במקום הקרוי גבע, ולשם יצאו המורדים מירושלים, והתקיפו אותו. בקרב זה נפלו כחמש מאות מחייליו של גאלוס, לעומת אבדות ספורות ליהודים, שנעזרו בלוחמי חדיב (עם אשורי שהתגייר). במהלך הקרב נהדפו היהודים אל חומות העיר, אך שמעון בר גיורא הגיח מאחור עם לוחמיו וגרם לרומאים אבדות קשות.
תוך כדי שאגריפס השני שלח לירושלים שליחים, וניסה לפייס את המורדים, (אך נענה בכך שהשליחים נרצחו) המשיך גאלוס במסעו, וחנה בהר הצופים משם החליט לעלות על ירושלים. הוא הסתער על העיר, ואף כבש חלקים מצפון העיר, אך לא הצליח לכבוש את כולה. לדברי יוסף בן מתתיהו, הכישלון התרחש בשל שוחד שלקחו קציניו מפלורוס, שהיה מעוניין בהמשך המלחמה.
במשך חמישה ימים צר גאלוס על הר הבית (לאחר שהתגלה בתוך העיר קשר של בוגדים להכניסו לתוכה ללא קרב), וכאשר היה על סף הכנעת המורדים, נואש לפתע, והחליט לחזור לשפלת החוף. יוסף בן מתתיהו מותח ביקורת על החלטה זו, וטוען כי לו המשיך גאלוס במצור עוד זמן קצר ייתכן שהיה מכניע את העיר ומדכא את המרד עוד בתחילתו, אך יחסי הכוחות בין הצדדים, וביצוריה החזקים של העיר, מלמדים כי ייתכן שהחלטתו הייתה מבוססת. נראה כי בין שיקוליו היו עונת הגשמים הקרבה (המצור התחולל בחודש חשוון) וקשיי האספקה הצפויים לו. ייתכן גם כי קנאותם של הנצורים, אשר השליכו מן החומה את אלו מביניהם שרצו לפתוח את השערים בפני גאלוס, הביאה את גאלוס למסקנה כי אין בכוחו להכריעם, וייתכן שעליו לסגת ולהמתין לתגבורת.
תבוסתו של גאלוס

נסיגתו של גאלוס אל שפלת החוף נתנה למורדים הזדמנות להביסו. הנסיגה הייתה בהולה, ובדרך השליכו חייליו של גאלוס חלק מכלי נשקם, ואת בהמות המשא שלהם. גאלוס הגיע אל בית חורון שהייתה מעבר צר בין הרים. היהודים סגרו את שני פתחי המעבר, ומן ההרים שבצדי המעבר המטירו על הצבא הרומאי מטר של אבנים וחצים.
כאשר הבין גאלוס כי הוא מצוי בצרה, הותיר מאחוריו את כלי המצור הכבדים וחיל משמר בן ארבע מאות איש, אשר הורה לו להניף את דגלי הלגיון כאילו הלגיון כולו מצוי במקום, ונמלט במהירות עם יתר צבאו בשעת הלילה. בבוקר גילו היהודים כי גאלוס נמלט, הרגו את ארבע מאות החיילים שהותיר מאחור, ולקחו שלל את כלי המצור. גאלוס ואנשיו הגיעו לשפלת החוף, כשהם מותירים מאחוריהם ששת אלפים הרוגים. נסיגתו של גאלוס הסתיימה בח' חשוון שנת 66.
המורדים השיגו את כלי הנשק הכבדים של הרומאים, את קופת הכסף של הלגיון, ואת נשר הלגיון. הייתה זו תבוסה מחפירה, ועידוד למורדים, אשר עתה היו עטורי ניצחון. גאלוס שלח אל הקיסר נירון את נכבדי היהודים התומכים ברומאים, אשר נמלטו מירושלים לאחר תבוסתו, על מנת שאלו יפילו את האשמה בתבוסה על פלורוס.
על פי טקיטוס מת גאלוס בשנת 67, "אם בדרך הטבע, או כתוצאה מן הרוגז".
לקריאה נוספת

יוסף בן מתתיהו, תולדות מלחמת היהודים ברומאים, ספר שני, פרקים יד-כ.
B. Bar-Kochva, "Seron and Cestius Gallus at Beith Horon", PEQ 108, (1976), pp. 13-21
הערות שוליים

↑  מלחמת היהודים, ספר שישי, פרק ט', פסקה ג'.
↑  טקיטוס, היסטוריות, ספר 5, פרק 10.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9811492990805606  GND: 1147221863  VIAF: 9506151247970744270006   WorldCat (עם VIAF): 9506151247970744270006
אנטוניוס פליקס

מרקוס אנטוניוס פליקס (לטינית: Marcus Antonius Felix) היה נציב יהודה מטעם הרומאים בין השנים 52 עד 60 לספירת הנוצרים.
שנותיו הראשונות

פליקס היה עבדו המשוחרר של הקיסר קלאודיוס או של אמו אנטוניה הצעירה, לפי טקיטוס הוא היה צאצא של מלכי ארקאדיה. פליקס היה אחיו הצעיר של מרקוס אנטוניוס פלאס, שהיה בעל השפעה בחצר הקיסרית בזמן שלטונם של קלאודיוס ונירון.
נציב יהודה

פליקס היה הנציב הרביעי ביהודה מטעם הרומאים בתקופת הנציבות הרומית השנייה. הוא מונה לתפקידו על ידי הקיסר קלאודיוס ובהשפעת אגריפס השני במקומו של קומאנוס. התברר שהיה זה מינוי גרוע ואומלל. פליקס היה טיפוס מושחת ועריץ ובימיו היו המהומות עניין של קבע ביהודה.
בימיו גברה ה"ליסטות", היא הקנאות המרדנית בלשונו של יוסף בן מתתיהו. פליקס לכד את "ראש הליסטים" אלעזר בן דינאי יחד עם רבים מחבורתו, שפעלו בארץ במשך עשרים שנה, ושלח אותם לרומא. הוא צלב רבים מהם והעניש קשות רבים מאוד שסייעו להם. הסיקריים התחילו לפעול ביהודה באופן בולט ונפוצה תנועת משיחי שקר ומתעתעים.
על כך מספר יוסף מתתיהו: "ועל אנשי הדמים האלה נוספה עוד כת אחת, אנשי בליעל, אשר ידיהם היו נקיות מדם, אולם במחשבות לבם הירבו עוד אשם ותועבות מאלה (אנשי הדמים) ... אלה היו אנשים תועים ומתעים, אשר התיימרו כי הם עומדים בסוד אלוהים וכל יצר לבם היה להקים מרד ומהפכות בקרב העם, ובדבריהם מסכו עליו רוח שגעון ומשכו רבים אל המדבר, באומרם כי שם יראה להם האלוהים את אותות הגאולה, ופליקס חשד בהם כי ממעשיהם יצמח מרד, ועל כן שלח עליהם אנשי צבא, רוכבים ורגלים, והמית מהם המון רב".
מיד בהמשך מספר יוסף בן מתתיהו על מתנבא והוזה אחר, "קוסם" בלשונו, יהודי שהגיע ממצרים, אסף אליו כשלושים אלף מאמינים ושכנע אותם שילכו עמו לירושלים, ושם, בעזרת כוחו המיוחד מהר הזיתים, יצליח לבקוע את חומות העיר, להשתלט על הרומאים ולהיות למלך על מאמיניו. פליקס לא היסס ופקד על צבאו לתקוף את המתנבא ואת מאמיניו. בפשיטה זו נטבחו המונים מציבור הנוהים אחריו.
בימי הנציב פליקס התעורר מחדש, ובמלוא החריפות, סכסוך קיסריה, בין תושבי העיר ההלניסטים לבין היהודים. מאבק זה התפתח סביב השאלה: מי הוא השליט החוקי והרשמי של העיר קיסריה? במאבק זה עמד פליקס לצידם של המקומיים, אולם הפסקת כהונתו בשנת 60, והעברת ההכרעה בעניין קיסריה להכרעה קיסרית ברומא (לשיקולו של נירון), הביאו להרגעה זמנית של הרוחות.
פליקס גם רחש איבה ליונתן בן חנן, הכהן הגדול לשעבר, מפני שיונתן הוכיח אותו לעיתים קרובות על תקיפותו היתרה בניהול ענייני הארץ, דבר שיונתן הרגיש שחובתו לעשות, מאחר שהוא עצמו ביקש מהקיסר לשלוח את פליקס כנציב ביהודה. פליקס שיחד את ידידו הטוב של יונתן, שיביא כמה מה"ליסטים" שירצחו אותו. הללו עלו לירושלים כשחרבות קטנות מוסתרות תחת בגדיהם, התנפלו על יונתן ורצחו אותו. רצח זה נשאר ללא עונש.
פליקס עצר את השליח פאולוס בקיסריה בכוונה לשפוט אותו, אולם בסופו של דבר הוא השאירו במעצר כשנתיים ומשפטו התקיים רק בימי שלטונו של יורשו פסטוס.
פליקס נישא לנסיכה דרוסילה מבית הורדוס, בתו של מלך יהודה האחרון אגריפס הראשון.
לאחר כהונתו

עם תום כהונתו כנציב יהודה פליקס חזר לרומא עם אשתו. היה ניסיון מצד היהודים לתבוע אותו על פשעיו בתקופת נציבותו אולם הוא יצא זכאי הודות להתערבותו של אחיו שהיה בעל השפעה בחצרו של הקיסר נירון.
הערות שוליים

↑  טקיטוס, דברי הימים, ספר 5, פרק 9.
↑  יוסף בן מתתיהו, מלחמת היהודים עם הרומאים, ספר ב, פרק יג, פסקאות ב-ד.
↑  יוסף בן מתתיהו, תולדות מלחמת היהודים עם הרומאים, ספר ב, פרק יג, פסקה ד (תרגום שמחוני).
↑  יוסף בן מתתיהו, תולדות מלחמת היהודים עם הרומאים, ספר ב, פרק יג, פסקה ה.
↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 20, פרק ח, פסקה ה, סעיפים 164-162.
| מושלים בפרובינקיית יהודה / סוריה פלשתינה |
| --- | --- | --- |
| מגלות ארכלאוס עד המלך אגריפס (41-6 לספירה) | מגלות ארכלאוס עד המלך אגריפס (41-6 לספירה) |  |
| פראיפקטים | קופוניוס (9-6) • מרקוס אמביבולוס (12-9) • אניוס רופוס (15-12) • ואלריוס גראטוס (26-15) • פונטיוס פילאטוס (36-26) • מארקלוס (37-36) • מארולוס (41-37) |  |
| ממות אגריפס עד פרוץ המרד הגדול (66-44 לספירה) | ממות אגריפס עד פרוץ המרד הגדול (66-44 לספירה) |  |
| פרוקוראטורים | קספיוס פאדוס (46-44) • טיבריוס יוליוס אלכסנדר (48-46) • ונטידיוס קומאנוס (52-48) • אנטוניוס פליקס (60-52) • פורקיוס פסטוס (62-60) • לוקיוס אלבינוס (64-62) • גסיוס פלורוס (66-64) |  |
| בזמן המרד הגדול (70-66 לספירה) | בזמן המרד הגדול (70-66 לספירה) |  |
| מושלים זמניים | אספסיאנוס • טיטוס • מרקוס אנטוניוס יוליאנוס (תאריכים לא ידועים) |  |
| מחורבן בית שני עד דיכוי פולמוס קיטוס (117-70 לספירה) | מחורבן בית שני עד דיכוי פולמוס קיטוס (117-70 לספירה) |  |
| מושלים בדרגת פרו-פראייטורים | סקסטוס וטולנוס קריאליס (71-70) • סקסטוס לוקיליוס באסוס (73-71) • לוקיוס פלביוס סילבה (81-73) • סלווידנוס (אנ') (86-81) • פומפיוס לונגינוס (90-86) • טיטוס פומפוניוס באסוס (93-90) • סקסטוס הרמטידיוס קמפנוס (96-93) • סקסטוס אטיוס סוברנוס (?) • טיבריוס קלודיוס אטיקוס הרודס (אנ') (102-99) • גאיוס יוליוס קוודראטוס באסוס (105-102) • פומפיוס פלקו (108-105) • טיבריאנוס (117-114 לספירה) |  |
| מפולמוס קיטוס עד סוף מרד בר כוכבא (136-117 לספירה) | מפולמוס קיטוס עד סוף מרד בר כוכבא (136-117 לספירה) |  |
| מושלים בדרגת פרו-קונסולים | לוסיוס קווייטוס (118-117) • מרקוס טיטיוס לוסטריקוס ברוטיאנוס (120-118) • לוקיוס קוסוניוס גאלוס (122-120) • פאקיוס גארגיליוס אנטיקואוס (125-122) • קווינטוס טיניאוס רופוס (133-130) • יוליוס סוורוס (136-133) |  |
| סוריה-פלשתינה: מסוף מרד בר כוכבא (234-136 לספירה) | סוריה-פלשתינה: מסוף מרד בר כוכבא (234-136 לספירה) |  |
| מושלים בדרגת פרו-קונסולים | קאלפורניוס אטיליאנוס (סביב 139) • דומיטיוס סנקה (סביב 142) • ד. ואליוס פידוס (סביב 150) • קוינטיאנוס (סביב 152) • דומיטיוס קורבולו (151-154) • דקימוס סיוס סנקה (157-155) • מקסימוס לוקיליאנוס (סביב 160) • יוליוס קומודוס (165-162) • פלויוס בואתוס (עד 170/169) • ארוקיוס קלרוס (שנות ה-70) • יוליוס לפידיאנוס (סביב 186) • מרקוס אולפיוס ערביאנוס (אמצע שנות ה-90) • מרקוס יוניוס מקסימוס (199-198) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0003 6563 172X  LCCN: nb2012001897  VcBA: 495/263539  VIAF: 230714698   WorldCat (עם VIAF): 230714698
יחסי ארצות הברית – בלגיה

| יחסי ארצות הברית – בלגיה |
| --- | --- |
ארצות הברית: בלגיה


ארצות הברית: בלגיה
שטח (בקילומטר רבוע)
9,833,517: 30,528
אוכלוסייה
346,514,652: 11,750,446
תמ"ג (במיליוני דולרים)
27,360,935: 632,217
תמ"ג לנפש (בדולרים)
78,960: 53,804
משטר
רפובליקה נשיאותית: מונרכיה חוקתית

יחסי ארצות הברית–בלגיה הם היחסים הדו-צדדיים בין המדינות, ובשנת 2007 נחגגו 175 שנים לקיום היחסים. על פי דו"ח המנהיגות העולמית של ארצות הברית לשנת 2012, 26% מהבלגים מרוצים מההנהגה האמריקנית, כאשר 16% אינם מסכימים ו-58% אינם בטוחים.