stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
התרבות האשלית
תולדות ותפוצה > תרבות אשלית תיכונה

מתקופת הפלייסטוקן התיכון מתגלים מכלולים אשלים באתרים רבים ברחבי העולם הישן, במקביל להתפשטותו של ארקטוס למקומות אלו. מכלול כלי האבן מאתר גשר בנות יעקב, למשל, המתוארך בשיטות פלאומגנטיות לתקופה של 780 אלף שנה לפני זמננו, הוא אשלי באופן מובהק. הצוות של הארכאולוגית נעמה גורן-ענבר מן האוניברסיטה העברית אף מצא באתר עדויות שהכלים חוממו באש על-מנת לשפר את תכונות הסיתות שלהם.
באתרי ארקטוס ממזרח-אסיה, לעומת זאת, כלי אבן בדרך-כלל אינם מראים תכונות מובהקות של התרבות האשלית, וקיים ויכוח בתחום הארכאולוגיה באיזו מידה הם מייצגים מסורות שהתפתחו מן המסורת האשלית או מסורות נפרדות לחלוטין. "קו מוביוס" (ששורטט לראשונה על ידי הארכאולוג האמריקני Hallam L. Movius) עובר בין צפון הודו למזרח אסיה ומתאר את הגבול שממערבו אבני יד הן נפוצות ממזרח לו הן נדירות מאוד. למרות זאת, אבני יד בטכניקה אשלית טיפוסית התגלו גם בכמה אתרים בסין ובקוריאה. לכן יש חוקרים המשערים שתרבויות כלי האבן של סין, כמו זו של אתר ג'וֹאוּקוֹאוּדְייֵן, התפתחו באופן מקומי מן התרבות האשלית.
באיי דרום-מזרח אסיה נמצאו רק כלי אבן מעטים, והם השונים ביותר מכלי האבן של התרבות האשלית, לכן יש המשערים שמאובני ארקטוס מג'אווה מייצגים ענף שהיגר לשם מאפריקה עוד לפני פיתוח התרבות האשלית. חוקרים אחרים העלו את ההשערה שבתגובה לבעיות וצרכים מקומיים, אוכלוסיות ארקטוס מדרום-מזרח אסיה פיתחו טכנולוגיות שהחליפו כלי-אבן בכלים מחומרים מתכלים יותר, כמו כלי חזרן וכלים מצדף.
תולדות ותפוצה > תרבות אשלית מאוחרת

לקראת סופה של התקופה הפלאוליתית התחתונה, כ-200 אלף שנה לפני זמננו, כלים אשלים באפריקה, המזרח התיכון ואירופה הגיעו לשיא ההתפתחות שלהם. אף שטיפוסי הכלים עצמם כמעט ולא השתנו מן הטיפוסים הסטנדרטים של התעשייה האשלית התחתונה, טכניקת הסיתות שלהם הגיעה לרמה גבוהה של עידון ושכלול, ועשתה שימוש רב בשיטות מתקדמות, כמו מקבת רכה ואף סיתות באמצעות לחץ. מרבית הדוגמאות המרשימות של אבני יד גדולות מאוד וסימטריות להפליא, כמו אלו מאתר סן-אשל, הן מתקופה זו.
באירופה אבני יד מרשימות מסוף התקופה הפלאוליתית התחתונה ואף מתחילת התקופה הפלאוליתית התיכונה סווגו לעיתים תחת המונח "תרבות מיקוקית" (Micoquian) על שם האתר לה-מיקוק במחוז דורדון, בצרפת. באירופה ובאפריקה חלק מאתרים אלו מקושרים עם מאובנים המסווגים כהומו היידלברגנסיס, הומו ספיינס "ארכאי" ו"קדם ניאנדרטלים". ואולם אפילו באתרים האשלים המובהקים ביותר מוצאים לעיתים גם כלים ברמת סיתות נמוכה, ואף כאלו האופייניים לתרבויות פרימיטיביות יותר.
התרבות האשלית נעלמה ברובה בתקופה הפלאוליתית התיכונה, עם התפשטות התרבות המוסטרית. מקובל לקשר שינוי זה עם הופעת האדם הניאנדרטלי באירופה ובמזרח התיכון, ועם הופעת המין האנושי המודרני הומו ספיינס באפריקה ובמזרח התיכון. במזרח התיכון שלב מעבר טיפוסי בין התרבות האשלית והמוסטרית היא התרבות האשלו-יברודית, על שם אתר יברוד בסוריה. במערת תנור בכרמל ניתן למצוא רצף של כלי אבן לאורך מאות אלפי שנים, העובר דרך התרבויות האשלית, היברודית והמוסטרית.
ראו גם

כלי אבן
אבן יד
לקריאה נוספת

עופר בר-יוסף ויוסף גרפינקל, הפרהיסטוריה של ארץ ישראל: תרבות האדם לפני המצאת הכתב, ירושלים, הוצאת אריאל, 2008, עמ' 70 - 81.
ביאורים

↑  סגלגל - שצורתו מעוגלת ומוארכת, ביצתית, או צורת אליפסה.
הערות שוליים

1 2  Richard Potts (2000) “Acheulean”; in the Encyclopedia of Human Evolution and Prehistory, 2nd Ed (Eds: Delson, E. Tattersal, I. Van Couvering J. A. & Brooks, A. S.). Garland Publishing, NY.
1 2  Lepre J. C. et al. (2011) "An earlier origin for the Acheulian"
Nature. Vol. 477, pp. 82–85; doi:10.1038/nature10372
↑  Scerri, E. M., et al. (2018). The expansion of later Acheulean hominins into the Arabian Peninsula. Scientific reports, 8(1), 17165.
| אתרי התרבות האשלית |
| --- | --- | --- |
| אתרים בארץ ישראל | ג'לג'וליה • גשר בנות יעקב • מחצבת רבדים  • מערת תנור • עובדייה |  |
| אתרים באירופה | בוקסגרוב • הוקסן • הרי אטאפוורקה • טרה אמאטה •  סוונסקום  • סן-אשל • שנינגן |  |
| אתרים באפריקה | אולורגסאלי • אגם טורקאנה • טיגחניף • לופה-אוקנדה • ערוץ אולדובאי • קוקיסלאי 4 |  |
| אתרים באסיה | בורי |  |
| תרבויות פלאוליתיות ואפיפלאוליתיות בארץ ישראל |
| --- | --- | --- |
| תרבויות התקופה הפלאוליתית התחתונה | התרבות האולדובאית (2,600,000–1,000,000) • התרבות האשלית (1,750,000–400,000) • התרבות האשלו־יברודית (400,000–220,000) |  |
| תרבויות התקופה הפלאוליתית התיכונה | התרבות המוסטרית (250,000–49,000) |  |
| תרבויות התקופה הפלאוליתית העליונה | התרבות האחמרית (45,000–25,000) • התרבות האוריניאקית (37,000–33,000) • התרבות העתליתית (35,000–33,000) • התרבות המשראקית (23,500–19,000) |  |
| תרבויות התקופה האפיפלאוליתית | התרבות הכבארית (24,000–18,000) • התרבות הכבארית הגאומטרית (18,000–15,000) • התרבות הנאטופית (15,000–11,700) • התרבות המושאבית (17,500–15,000) • התרבות הרמונית (17,500–11,700)  • התרבות החריפאית (12,800–11,700) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  HDS: 041556 
מפת התפוצה של כלי-אבן מן התעשייה האשלית בעולם הישן (בצבע חום)
אבני יד אשליות מצורות שונות
מומחה בן-זמננו מדגים שיברור שפה חדה של כלי אבן מטיפוס אשלי באמצעות מקבת קשה (חלוק אבן).
מומחה בן-זמננו מדגים שיברור באמצעות מקבת רכה (בסיס של קרן).
מומחה בן-זמננו מדגים סיתות באמצעות לחץ
אלימות בין בני זוג

המונח אלימות בין בני זוג או אלימות בין-זוגית (באנגלית: Intimate Partner Violence; בראשי תיבות: IPV) מתאר אלימות פיזית, אלימות מינית, מעקב אחרי בן/זוג ופגיעה פסיכולוגית על ידי בן זוג או בת זוג בהווה או לשעבר. המונח אף מתייחס לבני זוג בזמן היכרות (dating partners). אלימות בין בני זוג יכולה להשתנות בתדירותה ובמידת חומרתה. היא עלולה לנוע בין אפיזודה אחת של אלימות המשפיעה לאורך זמן ועד אפיזודות ממושכות וחמורות לאורך השנים.
כאשר "אלימות בין בני זוג" מתחילה בגיל ההתבגרות, היא נקראת "דייטינג אלים" (TDV – Teen Dating Violence). הצורה הקיצונית ביותר של IPV נקראת "טרור אינטימי", או "שליטה בכפייה". במצבים אלה, אחד מבני הזוג הוא אלים ושולט באופן שיטתי. מבין כל הטיפולוגיות שהוצעו לאלימות בין בני זוג, נפגעים מסוג זה הם הסבירים ביותר להזדקק לשירותים רפואיים ושימוש במקלטים לנשים.
זוגיות אלימה היא סוגיה חברתית בעלת עלויות רבות ברמת הפרט ורמת החברה כולה. ישנן גם תוצאות הרות אסון ובריאותיות שליליות הקשורות לאלימות בין בני זוג. אלה כוללים מגוון מצבים שרבים מהם בעלי אופי כרוני. הקורבנות יכולים לחוות בעיות נפשיות כמו דיכאון, הפרעת דחק פוסט-טראומטית, אובדנות, וסיכון גבוה יותר למעורבות בהתהנגויות המסכנות את בריאותם כמו עישון, שתייה מופרזת (binge drinking), והתנהגויות מיניות מסוכנות. מחקר שהעריך את העלות הכלכלית במשך כל החיים הקשורה להשלכות של אלימות בין בני זוג בקרב אוכלוסיית ארצות הברית, מצא כי העלות הכוללת של השלכותיה הוא 3.6 טריליון דולר.
תאוריות > קונפליקטים

ארנולד מורי שטראוס (1990) שחקר את גורמי הסיכון לאלימות במשפחה והזוגיות, טוען שהמשפחה עצמה היא מוסד אלים, אולי אפילו המוסד האלים ביותר, שרוב בני האדם עלולים להיתקל בו במהלך חייהם. לדעת שטראוס, מתח וקונפליקט הם חלק אינטגרלי מחיי המשפחה והזוגיות ואין הם תופעות חריגות כלל. לדידו, ניתן לחלק קונפליקטים אלה לשלושה גורמים: גורמים תרבותיים, חברותיים ומצביים. בהקשר התרבותי, על מנת שאלימות תתרחש במסגרת הזוגית, יש צורך בקיומם של ערכים, נורמות, עמדות ואמונות הנותנות לגיטימציה לשימוש באלימות ובכוח כפתרון למצוקה רגשית או כפתרון למתחים לחריגה של אחד מבני הזוג מההתנהגות המקובלת לכאורה.
אשר לגורמי חיברות, מחקרים רבים מורים כי חשיפה בגיל צעיר לאלימות במשפחת המקור מעלה את ההסתברות לאלימות ביחסים הזוגיים בעתיד. אולם, לפי שטראוס, נחוצים תנאים נוספים על מנת להוציא את האלימות התוך-זוגית אל הפועל. שטראוס מציע מקור נוסף לאלימות התוך-זוגית, שגם אינו מנותק לחלוטין ממערכת הנורמות של המעורבים בה, קשור לגורמים מצביים. הכוונה לשינויים חדים כגון לידות, המרחיבות את מעגל הצרכים במשפחה, או לתפקוד לקוי של הילדים בבית הספר, העשוי להוביל למתחים וקשיים במקום העבודה ובעקבותיהם לפיטורים, לחובות כספיים ולמצבים אחרים העשויים לגרום לתחושת מצוקה.
במחקרו מצא שטראוס כי ככל שמספר גורמי הדחק גדול יותר, ההסתברות לאלימות במערכת המשפחתית והזוגית גבוהה יותר. גורמים תרבותיים והיסטוריה משפחתית התגלו כגורמים כבדי משקל בהתנהגות אלימה.
תאוריות > סימטריה מגדרית

בשונה ממרבית הנתונים האפידמיולוגיים, שטראוס הציג בשנת 2010 נתונים משישה סקרים שבוצעו בקרב האוכלוסייה הכללית בארצות הברית במשך שלושה עשורים, ומצא דפוסי אלימות הדדים במרבית מקרי האלימות שנבחנו. גישה זאת שנקראת גישת הסימטריה המגדרית, מתמקדת בסיבות לאלימות ובשיעורי השימוש באלימות, ולא בתוצאות האלימות. אף מנתוניו של שטראוס עולה כי אלימות של גברים גרמה לפציעות רבות יותר (פיזיות ופסיכולוגיות), יותר מקרי מוות, וזורעות יותר פחד. מאמר סקירה של פיברט משנת 2014 טען כי נשים נוקטות אלימות כלפי בני זוגן ביחס הדומה לזה של גברים.
עם פרסומם של הממצאים הללו מתחו חוקרים רבים, במיוחד מהפרדיגמה הפמיניסטית, ביקורת על תקפותם ואף הציגו ממצאי מחקרים הסותרים את הטענה. חלק מהביקורת שנמתחה על תקפות הממצאים המראים שלא רק גברים אלא גם נשים עשויות לנהוג באלימות פיזית בין בני-זוג, הייתה תאורטית במהותה; לדוגמה נטען שמחקרים אלו התמקדו בהתנהגות האלימה גופא, תוך התעלמות מההקשר המצבי-חברתי שבו הופעלה (כגון הסיבות לאלימות ותוצאותיה). חלק מהביקורת הייתה מתודולוגית במהותה; לדוגמה נטען כי השימוש בכלי המדידה שאלון טקטיקות התנהגות בקונפליקט (CTS) אינה מדידה מהימנה או תקפה, או כי המדגמים שעליהם התבססו המחקרים אשר זיהו אלימות פיזית שנקטו נשים מוטים ואינם מייצגים את התופעה כפי שהיא מתקיימת בחברה.
אלימות בין בני-זוג יכולה להיות חד-כיוונית או דו-כיוונית. במקרה של אלימות הדדית לשני הצדדים, גם לגבר וגם לאישה, יש חלק פעיל בהסלמת קונפליקטים, שניהם תוקפים ושניהם קורבנות.
תאוריות > פיקוח חברתי

גלס (1983) סקר את ההסברים השונים לאלימות במשפחה וגיבש הסבר המבוסס על תאוריית החליפין החברתי. מאוחר יותר הרחיב גלס (1985) הסבר זה ושילב גם יסודות מתאוריית הפיקוח החברתי של הירשי המבוססת על שני עקרונות עיקריים. על פי העיקרון הראשון, בני האדם בוחרים דפוס פעולה מסוים כאשר התועלת הטמונה בשימוש בדפוס זה צפויה להיות גבוהה יותר מההשקעה או מההפסד המצופה, ועל פי העיקרון השני ככל שמנגנוני הפיקוח החברתיים נחלשים או מתמעטים, עולה ההסתברות לכך שהפרט יפנה לדפוסי התנהגות שאינם מקובלים, כולל אלימות. מתוך כך, העדר מנגנוני פיקוח חברתיים יעילים על המתרחש במשפחה מפחית את המחיר שהפרט האלים עשוי לשלם, וערכים חברתיים או תנאים חברתיים מסוימים המצמצמים את הפיקוח החברתי מצמצמים את המחיר הכרוך באלימות ומגדילים את התועלת הכרוכה לכאורה בשימוש באלימות בתוך המשפחה.
תאוריות > גורמים מבניים

למרות הטענה שאלימות תוך-זוגית מתרחשת בכל שכבות האוכלוסייה, גוף מחקר גדול מצביע על קשר בין מצב חברתי-כלכלי נמוך לבין אלימות ביחסים אינטימיים. בקרב מדינות עניות יותר, שכיחות האלימות הבין-זוגית כלפי נשים אף גבוהה יותר. מחקר מטא-אנליזה משנת 1986 שסקר 52 מחקרים שעסקו בנושא מצא, ששלושת המדדים של מצב חברתי-כלכלי, יוקרה תעסוקתית, הכנסה והשכלה, היו קשורים ביחס הפוך לסיכוי להתנהגות אלימה במשפחה ואלימות תוך-זוגית. גורם חשוב באלימות בכלל הוא גיל המעורבים בה. בסקר ארצי של המרכז לבקרת ומניעת מחלות על אלימות במשפחה ואלימות תוך-זוגית שנערך בארצות הברית, נמצא יחס הפוך בין גיל בני הזוג לבין הסיכוי לאלימות התוך-זוגית. כלומר, ככל שגיל בני הזוג גבוה יותר, סיכויי האלימות קטנים יותר.
בסיכון לאלימות בין-זוגית גבוה יותר בחברות בעלות חוסר שוויון מגדרי שבהן אלימות כנגד נשים היא נורמה מקובלת.
תאוריות > מאפיינים אישיותיים

בשנים האחרונות בחנו מחקרים קרימינולוגים את אישיותי של התוקף האלים, ועמדו על הדמיון והשוני בין גברים המתנהגים באלימות עם בנות זוגן לבין בעלי רקע אלים מחוץ למסגרת הזוגיות. במחקרים אלה נמצא דמיון בין מאפייני האישיות של אלה האלימים כלפי בנות זוגם לבין אחרים שאלימים מחוץ למסגרת המשפחה. גברים אלימים משני הסוגים נוטים לדווח על שכיחות גבוהה של מצבי כעס, חרדה, חשדנות ורגזנות. מרוול ומודי (1999) טוענים כי לדמיון הרב שבין הטיפוסים האלימים יש ביטוי גם ברמת מעורבותם הפלילית. כך, למשל, נמצא כי אין הבדל בממוצע התיקים הפליליים לעבריין בקרב עבריינים שתקפו את בנות זוגם לבין עברייני אלימות אחרים. מכאן נובע כי אין באלימות נגד בת זוג משום התמחות עבריינית, אלא חלק מדפוס כללי של התנהגות אלימה.
גברים אלימים נמצאו מובחנים מגברים לא-אלימים גם בהיעדר מיומנויות יעילות תקשורת בין-אישית בקרבם, שלא אפשרו להם להשיג כוח ושליטה אלא באמצעים כוחניים. מאפיין רגשי נוסף נמצא קשור לדימוי עצמי נמוך בקרבם, כאשר לשם העלאת דימויים העצמי, נקטו הגברים באלימות שהציגה אותם בעיני בנות-זוגם כחזקים ושולטים. ממצאים אלה מוסברים בכך, שהגבר האלים זקוק לבת-זוגו לצורך הגדרתו העצמית עד כדי טשטוש זהויות בינו לבינה.
שכיחות > בעולם

אלימות בין-זוגית היא דפוס האלימות השכיח ביותר בעולם המשפיעה על כמעט 7% מהנשים ו־4% מהגברים במהלך חייהם.
סקר של ארגון הבריאות העולמי משנת 2021 דיווח כי 31% מהנשים בגיל 15-49 חוו אלימות פיזית או מינית מצד בן זוגן במהלך חייהן. שיעור הנפגעות היה גבוה יותר במדינות המתפתחות. מאמר סקירה של 366 מחקרים מ-161 מדינות מצא ש-27% מהנשים בנות 15-49 שהיה להם בן-זוג בהווה או בעבר, חוו אלימות בין-זוגית.
בארצות הברית 1 מכל ארבע נשים דיווחו על אלימות מינית פיזית ו/או מעקב מצד בני זוגם במהלך חייהם וכן דיווחו על השפעות של האלימות הזו.
שכיחות > בישראל

במחקר של משרד הרווחה והביטחון החברתי משנת 2024, נמצא כי 5.3% מהנשים, ו3.8% מהגברים דיווחו כי נפגעו מאלימות פיזית בשנה החולפת. 3.6% מהנשים ו1.9% מהגברים דיווחו כי נפגעו מאלימות חמורה. 9.8% מהגברים ו9% מהנשים דיווחו כי נפגעו מאלימות רגשית. 8% מהנשים ו6% מהגברים דיווחו כי נפגעו מאלימות מינית, ו4% אחוז מהנשים ו3 אחוז מהגברים דיווחו כי נפגעו מאלימות כלכלית.
סקר של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה בשנת 2018 מצא ש־13,600 איש הותקפו בישראל על־ידי בן משפחה, בן זוג או בן זוג לשעבר. מספר זה מהווה ב־7% מנפגעי האלימות או האיום באלימות. שיעור הנשים שנפגעו מאלימות במשפחה היה גבוה פי שניים מזה של גברים (66% לעומת 34%).
מדו"ח שפרסם מרכז המחקר והמידע של הכנסת עולה, כי 69% מהתיקים בגין עבירות אלימות גופנית ואיומים בין בני זוג שנפתחו בשנת 2018 היו עקב תלונת אישה, כעשירית מהתיקים נפתחו עקב תלונת גבר, ובחמישית מהתיקים נרשמו תלונות הדדיות.
בשנת 2020 נפתחו 20,326 תיקים במשטרה בשל אלימות ואיומים בין בני זוג. ב־83% מהמקרים האישה נרשמה כקורבן, וב־19% הגבר. בשנת 2022 חלה עלייה במספר הפניות בשל אלימות במשפחה. 3,432 פניות היו בנוגע לאלימות כלפי אישה במערכת זוגית, 1,266 בנוגע לאלימות כלפי ילדים ו־184 בנוגע לאלימות כלפי גבר במערכת זוגית.
בעקבות מלחמת חרבות ברזל חלה עלייה במקרי האלימות במשפחה, כאשר ברוב המקרים האלימות הופנתה כלפי נשים.
התמודדות > בישראל

משרד העבודה והרווחה מפעיל קווי חירום לטובת נפגעי אלימות במשפחה בקו 118. המשרד מפעיל גם מקלטים לנשים נפגשות אלימות וכן דירות מעבר לנשים נפגעות אלימות וילדיהן. המשרד מבצע גם אבחון וטיפול בנפגעי האלימות וכן בפוגעים. קיימות גם יוזמות בין משרדיות לטיפול בתופעה. תוכנית "גשרים" לטיפול בסכסוכים בין בני זוג ואלימות במשפחה מיועדת לעולים חדשים. התוכניות "חברות וזוגיות ללא אלימות" ו"מיניות במרחב בטוח" מחנכות נוער לקשרים בריאים.
הרשות לביטחון קהילתי מקדמת תוכניות קהילתיות שמטרתן הגברת המודעות, איתור ומניעה. בשל החשיבות הרבה של הקשר הראשוני בין הקורבן לבין המשטרה, עובדים סוציאליים משולבים בפעילות המשטרה בנושא זה.
דו"ח מבקר המדינה משנת 2021 מצא שהתקצוב שניתן לטיפול בתופעה נמוך בכמחצית מהנדרש. מתוך כלל התקציב, התקציב המושקע במניעה הוא רק 1.4% מהתקציב המוקצה לכליאה ולמקלטים לנשים מוכות. מבקר המדינה התריע על כך שלמשרד הרווחה אין מדיניות סדורה לאיתור משפחות במעגל האלימות. רוב המרכזים לטיפול ומניעת אלימות במשפחה נמצאים ברשויות מקומיות במעמד כחברתי כלכלי בינוני-גבוה, ובכך פוגעות בטיפול באוכלוסיות פגיעות יותר.
השלכות

לתופעת האלימות במשפחה ובמערכות יחסית השלכות חמורות רבות. לתופעת האלימות השפעות מגוונות – נפשיות, התנהגותיות ופיזיות, הן על הקורבנות החשופים לה והן על הילדים במשפחה הגרעינית. השלכות אלו עשויות לבוא לידי ביטוי גם בקרב ילדים הסובלים מאלימות ישירה או צופים באלימות. ילדים אלו נוטים לסבול מהפרעות התנהגותיות ונפשיות: נשירה מהלימודים, שימוש לרעה בסמים, מופקרות, דיכאון קליני, הפרעות אכילה, אובדנות, אגרסיביות היריון מוקדם והידרדרות להתנהגות אנטי-חברתית ופשיעה.מחקרים רבים מלמדים כי ילדים שגדלו בבתים אלימים נוטים בבגרותם לחקות את הוריהם ולנקוט אלימות כלפי בני משפחותיהם, וכך מעגל האלימות עובר מדור לדור.
השלכות > השלכות בריאותיות

בארצות הברית כ־16% מקורבנות הרצח נהרגו על-ידי בני זוגם. כמעט ממחיצת ממקרי הרצח של נשים בארצות הברית בוצעו על-ידי בן הזוג שלהם בהווה או בעבר.
אלימות בין בני זוג קשורה למצבים בריאותיים שליליים במערכות הלב, העיכול, הרבייה והשרירים. היא קשורה גם להתנהגויות המסכנות את הבריאות כמו עישון, שתייה מופרזת והתנהגויות מיניות מסכנות. נשים שסבלו מאלימות בין-זוגית נמצאות בסיכון מוגבר להחמרת סימני מנופוז, צריכת סמים ואלכוהול, הידבקות במחלות מין, כאב ופיתוח מחלות כרוניות.
השלכות > השלכות פסיכולוגיות

מבחינה פסיכולוגית, קורבנות של אלימות בין בני זוג עלולים לחוות בעיות נפשיות כמו דיכאון והפרעת דחק פוסט-טראומטית.
השלכות > השלכות כלכליות

הפגיעה של אלימות בין בני זוג אינה מוגבלת רק לבני הזוג עצמם. הפגיעה גורמת נזק כלכלי חברתי בשל שירותים רפואיים, פגיעה בפרודוקטיביות בעבודה עלויות משפטיות ועוד.
מניעה

בשל הקשר בין אלימות בין-זוגית לבין בעיות נפשיות, מומלץ לשאול את הפונים לשירותי בריאות הנפש, ובמיוחד נשים ומיעוטים מיניים, אם הם חוו אלימות שכזו. קיימות מספר אסטרטגיות שקיבלו תמיכה מחקרית טובה לכך שהן יכולות למנוע אלימות בזוגיות.
הפחתת צריכת אלכוהול
הקניית מיומנויות לניהול מערכת יחסים בריאה ובטוחה - לדוגמה, תוכניות ללמידה חברתית רגשית לצעירים המעודדות מערכות יחססים הנשענות על כבוד הדדי ואכפתיות
הגברת מעורבותם של מבוגרים וחברי קבוצת השווים לקידום ציפיות חיוביות וגינוי אלימות והתנהגויות לא בריאות
עצירת דפוסים בעייתיים בגיל צעיר המעידים על שליטה עצמית לקויה
יצירת סביבה בטוחה בבית הספר, במקומות העבודה, בשכונה
חינוך לשוויון מגדרי ויחסים זוגיים מכבדים
חיזוק התמיכה הכלכלית ככלי להפחתת אלימות
תמיכה בקורבנות להפחתת פגיעה ולהגברת ביטחון
מעורבות של מערכות לבריאות הציבור, אנשי חינוך, גורמי ממשל ועוד
ביהדות

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא: יש להרחיב במקורות מספרות חז"ל והראשונים.
לפי ההלכה אסור לגבר להפעיל אלימות כלפי בת זוגו, כפי שנאמר ברמ"א (אבן העזר סי' קנד סע' ג): "איש המכה אשתו עבירה היא בידו כמכה חברו, ואם רגיל בכך יש ביד בית דין לייסרו ולהחרימו ולהלקותו בכל מיני רידוי וכפייה ולהשביעו שלא יעשה עוד".
וכתב באר הגולה (אבן העזר קנד, י) שעונשו של המכה אשתו חמור ממכה את חברו, והוא מנמק זאת בכמה היבטים שקשורים במחויבות הזוגית לאהבה ולכבוד הדדי, ובחומרה המיוחדת של אלימות במשפחה: ”דבחבירו אינו חייב בכבודו ובאשתו חייב לכבדה יותר מגופו, עולה עמו ואינה יורדת עמו, לחיים ניתנה ולא לצער, ועונשו גדול ממכה חבירו כי היא יושבת לבטח אתו ודמעתה מצויה”. ומכך הסיק הרב אברהם אהרן פרייס, שהמכה את אשתו חייב מלקות, קל וחומר ממכה את חבירו.
ראו גם

אלימות במשפחה
אלימות נגד נשים
אלימות נגד נשים בישראל
ביאורים

↑  ג'ונסון מספק ניתוח עדכני המזהה סוגים שונים של אלימות במשפחה, אך מציין שקיים קשר כבד משקל בין גברים המעורבים באלימות בתוך המשפחה לבין גברים הנוקטים באלימות מחוץ למסגרת המשפחתית. במחקריו טוען ג'ונסון שלרבים מהתוקפים יש רקע של התנהגות אנטי-חברתית ואלימה מחוץ למערכת היחסים.
↑  לפי היפותזת ההתמחות עבריינים נוטים להתמקד בסוג עבירה מסוים.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555421005171  BnF: cb124092496 (data)  LCCN: sh85031139
מסגד מחמודיה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מסגד 
 מיקום:   תל אביב-יפו
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1730
 תאריך פתיחה רשמי:  1730 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות עות'מאנית 
 קואורדינטות:  32°03′18″N 34°45′20″E﻿ / ﻿32.054917°N 34.75548°E﻿ / 32.054917; 34.75548
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת יפו מוגדלת) מסגד מחמודיה(למפת יפו רגילה) מסגד מחמודיה(למפת גוש דן רגילה) מסגד מחמודיה(למפת גוש דן מוגדלת) מסגד מחמודיה  he מסגד מחמודיהhe מסגד מחמודיהמפת  דרום __ תל אביב (in English: Tel Aviv) ויפו (in English: Jaffa) [‌גוש דן וסביבותיו‌]ממזרח: __ רמת גן (in English: Ramat Gan), __ גבעתיים (in English: Givatayim) מדרום: __ פארק אריאל שרון (in English: Ariel Sharon Park), __ חולון (in English: Holon), __ בת ים (in English: Bat Yam) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
סביל סולימאן (2018)
חצר המסגד ומגדל השעון ברקע
מסגד מחמודיה (בערבית: مسجد المحمودية, תעתיק מדויק: מסג'ד אלמחמודיה), הממוקם ברחוב מפרץ שלמה, הוא המסגד הגדול והחשוב ביפו. הוא שוכן בפינה הצפון-מזרחית של יפו העתיקה, סמוך לכיכר השעון מצד מערב ובקרבת טיילת חומות הים. ההערכה היא כי המסגד הוא הרביעי בגודלו בארץ ישראל, אחרי מסגד אל-אקצא בירושלים, מסגד אחמד חאג'י קדירוב באבו גוש והמסגד במערת המכפלה בחברון.
המסגד מתוחזק היטב ומשופץ, ומשמש כבית תפילה פעיל.
היסטוריה

המסגד הוקם בשנת 1730 ונבנה מחדש בין השנים 1812–1814 בידי מוחמד אגא א-שאמי, מושל העיר מטעם העות'מאנים בתחילת המאה ה-19. המסגד נקרא על שמו של בנו של א-שאמי, מחמוד, שנפטר בשנת בניית המסגד. המסגד כלל אולם תפילה וחצר שהיא כיום החצר הפנימית של המסגד, ובה קבוע מיחראב הפונה דרומה. המסגד הורחב מאוחר יותר בשל הגידול באוכלוסייה, ונוספה לו החצר המזרחית שגם בה ניצב מיחראב. חלק מקירותיו החיצוניים של המסגד היוו חלק מחומות העיר, ובחלקו הצפון-מזרחי של המתחם שכן "הקישלה", בית המאסר של העיר, שהיה לימים לתחנת המשטרה ביפו.
המבנה

מבני המסגד מסודרים סביב שלוש חצרות פנימיות - שתיים מהן גדולות והשלישית קטנה יותר. החצר המרכזית שוכנת בצידו המערבי של המבנה, והיא מובילה לאולם התפילה הגדול הנושא שתי כיפות.
הצריח המשושה של המסגד ניצב סמוך לחצר זו, בפינה הדרום-מערבית של המתחם, ובו שתי מרפסות.
המבנה עוטר בעמודי שיש וגרניט שהובאו מקיסריה, עתלית, סידנא עלי ומאשקלון, ושולבו בהם כותרות בשימוש משני. הכניסה אל המסגד היא בצידו הדרומי ומעליה קבועה כתובת המציינת את השנה 1227 להג'רה (1812).
אל מתחם המסגד מובילים שערים נוספים, האחד פונה לכיוון מערב ולעבר בית הסראייה הישן, והאחר אל כיכר השעון. שער זה מכונה "שער השליטים" ודרכו נכנסו למסגד אנשי השלטון שהגיעו מכיוון בית הסראיה החדשה שבכיכר השעון. השער קבוע בתוך קשת שבראשה רוזטה ביזנטית. חלקה התחתון של הרוזטה נחתך בשל חוסר מקום. בקשת החיצונית של השער שולבו אלמנטים עות'מאניים ומעליה אנטבלטורה הנושאת את סמל האימפריה - סהר וכוכב.
סביל סולימאן

בקיר הדרומי של המסגד קבוע "סביל סולימאן" שצורתו כשל קשת גדולה המשלבת אבני שיש לבנות וגרניט ורודה. הסביל מעוטר בקשתות, בעמודים ובכותרות וכן בכתובות ובטורה של הסולטאן העות'מאני. הסביל נבנה בשנת 1809 והוצמד אל קיר המסגד משזה הוקם. הוא קרוי על שמו של סולימאן פאשה, שליט עכו ומפקדו של אבו נבוט, אשר הקים אותו.
מעל הסביל היה בניין מפואר, שנהרס בנסיבות לא ברורות. בשנת 2011 שופץ הסביל וחלקו שוחזר על פי תרשימים מהמאה ה-19.
גלריה

הכניסה למכלול
פרוזדור הכניסה למסגד
שעון שמש מהמסגד המוצג במוזיאון ארץ ישראל
חצר המסגד
שער השליטים
תקריב של שער השליטים
הערות שוליים

↑  Ruba Kana'an, Two OttomanSabils in Jaffa (c. 1810–1815): an Architectural and Epigraphic Analysis, Levant 33, 2001
אן, מלכת בריטניה

אן, מלכת בריטניה (באנגלית: Anne, Queen of Great Britain; ‏6 בפברואר 1665 – 1 באוגוסט 1714) הייתה מלכת אנגליה, סקוטלנד ואירלנד בתחילת המאה ה-18, והמלכה הראשונה של ממלכת בריטניה הגדולה, בעקבות חוקי האיחוד של 1707.
אן נולדה במהלך שלטונו של דודה, המלך צ'ארלס השני. אביה היה אחיו הצעיר של צ'ארלס והיורש המיועד, ג'יימס, שנחשד כקתולי, דבר שהיה מאוד לא פופולרי באנגליה. על פי הוראותיו של צ'ארלס, אן ואחותה הבכורה מרי גודלו כאנגליקנים. מרי נישאה לבן דודם הפרוטסטנטי ההולנדי, ויליאם השלישי מאורנג', בשנת 1677, ואן נישאה לנסיך הלותרני ג'ורג' מדנמרק בשנת 1683. עם מותו של צ'ארלס בשנת 1685, ג'יימס עלה לכס המלכות, אך רק שלוש שנים לאחר מכן הודח במהפכה המהוללת של 1688. מרי וויליאם הפכו לשליטים משותפים. אף על פי שהאחיות היו קרובות, מחלוקות בנוגע לכספים ולמעמד המכרים של אן צצו זמן קצר לאחר עלייתה לשלטון של מרי והן התרחקו זו מזו. לוויליאם ולמרי לא היו ילדים. ולאחר מותה של מרי בשנת 1694, ויליאם מלך לבדו עד מותו בשנת 1702, כאשר אחריו אן ירשה אותו.
במהלך שלטונה, אן העדיפה פוליטיקאים טוריים מתונים, שנטו יותר לדעותיה הדתיות האנגליקניות מאשר יריביהם, הוויגים. אך הוויגים התחזקו במהלך מלחמת הירושה הספרדית, עד שבשנת 1710 אן פיטרה רבים מהם מתפקידם. הידידות הקרובה שלה עם שרה צ'רצ'יל, הדוכסית ממרלבורו, נהרסה כתוצאה ממחלוקות פוליטיות. הדוכסית נקמה בה באמצעות תיאור בלתי מחמיא של המלכה בזיכרונותיה. תיאור זה נחשב לאמת היסטורית עד שאן הוערכה מחדש בסוף המאה ה-20.
אן סבלה מבעיות בריאותיות לאורך כל חייה, ומאז שנות השלושים לחייה הלכה והחמירה בריאותה והשמינה. למרות 17 הריונות, היא נפטרה ללא יורש ששרד והייתה המלכה האחרונה מבית סטיוארט. בעקבות חוק ההסדר של 1701, אשר שלל את כל הקתולים, ירש אותה בן דודה מדרגה שנייה ג'ורג' הראשון מבית הנובר.