stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המהפכה הצרפתית
הדירקטוריון > נפוליאון

התערבות גסה של הדירקטוריון בבחירות 9 ל-18 באפריל 98' לא הצליחה למנוע הישגים לשמאל. כפיצוי, העבירה הרשות המחוקקת הצייתנית ב-11 במאי את "חוק 22 בפלוריאל VI", שיחד עם מהלכים נוספים הביא לכך שבפחות ממחצית המחוזות כובדה הכרעת הבוחר. בינתיים, השלום השברירי התנפץ עקב תוקפנות הצבא במספר חזיתות, והוכרזה מלחמה על אוסטריה במרץ. מלחמת הקואליציה האנטי-צרפתית השנייה פרצה.
חוק גיוס חדש וצעדי חירום הביאו את המחוזות החדשים שסופחו בארצות השפלה למרד בסתיו, והרפובליקה נקלעה למשבר. הדירקטוריון בחש בבחירות בין 9 ל-19 באפריל 1799, אבל רק כשליש מהצירים שרצה אכן נבחרו. ב-16 במאי החליף עמנואל-ז'וזף סיאייס את רבל. בראס ורבלייר-לפו מצאו עצמם בלי בעל בריתם. חברי מועצת הזקנים חשו בחולשה וחדלו מלהיות פסיביים. ב-17 ביוני אולץ הדירקטור טרֵייַאר לפרוש והוחלף בידי ז'רום גוייה שחבר לסיאס. בראס קלט את כיוון הרוח והסתפח אף הוא לסיאס. דואה ולפו נותרו כמיעוט והמחוקקים ניצלו את ההזדמנות להיפרע מהם. הם הואשמו בניסוח תקנות פלוריאל, שהוכרזו עתה בלתי-חוקתיות, ואולצו להתפטר ב-18 (30 בפרריאל) תחת איומי סיאס והצבא. הם הוחלפו ברוז'ה דוקו וז'אן מולה.
לאחר "הפיכת פרריאל" נותר סיאס כאיש החזק. בינתיים, פרצו התפרעויות ברחבי הארץ והפעם היה הציבור בטוח שתבוסת הרפובליקה קרובה. סיאס, שנצרך לתמרן בין ההכרח לנקוט צעדים נוקשים לבין רצונו למנוע מהיעקובינים להתבסס מחדש, ראה בהתפתחויות הוכחה שהמשטר הקיים חסר תוחלת. השמאל היה בטוח שהמשבר יביאו לחזרה על אירועי 93' ולעליית ממשלה מהפכנית מיוחדת; אנשיו גרפו תמיכה בשתי המועצות, והיו להם כמעט 250 צירים. הם אף פתחו מועדון חדש, "איחוד ידידי החירות והשוויון" (צר') ב-6 ביולי. סיאס, שהיה נחוש לא לאפשר התדרדרות לטרור נוסף, הטיל את כל כובד משקלו נגדם וב-13 באוגוסט נסגר המועדון בצו שר המשטרה. המוצא החלופי שעלה בדעתו היה הפיכה צבאית. הוא נזקק לגנרל אהוד, ובדיוק אז שב נפוליאון בונפרטה ממצרים.
סיאס גרף אותו כמעט מיד למזימתו, ואליהם הצטרפו האופורטוניסטים הוותיקים ז'וזף פושה וטליראן. הדירקטור היה משוכנע שהחייל חסר הניסיון הפוליטי יהפוך למכשיר בידיו. הם פעלו ב-9 בנובמבר 1799, 18 בברימר VIII. הצבא נכנס לבירה; סיאס, דוקו ובראס התפטרו כדי ללחוץ על המחוקקים וחיילים אילצו את מולה וגוייה להתפטר אף הם. נפוליאון נאם בפני 'החמש מאות' והכריז כי העם איבד את אמונו בהם. הם פיזרו את עצמם והכריזו על ממשלה זמנית, הקונסולאט. נפוליאון, סיאס ודוקו מונו שלושתם לקונסולים.
הפיכת 18 בברימר, אף שאיש לא ידע זאת בשעתו, סימנה את קצה של המהפכה הצרפתית בכלל. נפוליאון התגלה במהרה כחזק ומוכשר יותר משני שותפיו, וכקונסול הראשון כיהן למעשה כדיקטטור לכל דבר. הוא ויתר אפילו על היומרה של נאמנות לעקרונות הליברליים שהובילו את מהפכני 1789; לאחר עשור של תהפוכות ואי-יציבות, העיר ויליאם דויל, ”למעטים מאוד היה אכפת”. בתוך שלוש שנים ניצח במלחמת הקואליציה השנייה וחתם על שלום עם אחרון הצדדים הלוחמים, בריטניה, ב-25 במרץ 1802. הוא השיב את שלטון החוק לצרפת, חתם קונקורדט חדש עם האפיפיור וביטל רבות מהרפורמות שננקטו במהפכה. בין היתר, יצר את האצולה מחדש. ב-1804 סיים את העמדת הפנים שהרפובליקה שנוסדה ב-1792 עוד התקיימה והכתיר את עצמו לקיסר האימפריה הצרפתית הראשונה.
לקריאה נוספת

William Doyle, The Oxford History of the French Revolution, Oxford University Press, 2002
Donald M. G. Sutherland, The French Revolution and Empire: The Quest for a Civic Order, Wiley, 2008
Jonathan Israel, Revolutionary Ideas: An Intellectual History of the French Revolution from The Rights of Man to Robespierre, Princeton University Press, 2014
Timothy Tackett, Becoming a Revolutionary: The Deputies of the French National Assembly and the Emergence of a Revolutionary Culture (1789-1790), Princeton University Press, 2014
François Furet, Interpreting the French Revolution, Cambridge University Press, 1981
אלכסיס דה-טוקוויל, המשטר שהיה והמהפכה, הוצאת מוסד ביאליק, 1951
יעקב טלמון, ראשיתה של הדימוקרטיה הטוטאליטרית, הוצאת דביר, 1956
אלבר סובול, המהפכה הצרפתית 1789-1799, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1965
י. מ. תומפסון, רובספייר והמהפכה הצרפתית, הוצאת הדר, 1966
אריק הובסבאום, תקופת המהפכה - אירופה 1789-1848, הוצאת הדר, 1966
ולטר גראב, המהפכה הצרפתית, האוניברסיטה המשודרת, 1980
גיורא קולקה, עידן המהפכות: 1760-1830, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, 1981
ז'אק גודשו, צרפת והמהפכה האטלנטית במאה השמונה-עשרה: 1770-1799, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, 1981
פרנקלין ל. פורד, אירופה 1830-1780, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, 1984
משה צוקרמן, היסטוריונים והמהפכה הצרפתית, הוצאת האוניברסיטה משודרת, 1990
ירחמיאל כהן (עורך), המהפכה הצרפתית ורישומה, הוצאת מרכז זלמן שזר, 1991
אדמונד ברק, מחשבות על המהפכה בצרפת, הוצאת שלם, 1999
ויליאם דויל, המהפכה הצרפתית, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, 2016
עמוס הופמן, מהפכה של הרוח: נאורות ומהפכה בצרפת של המאה ה-18, רסלינג, 2012.
דב פישר

דברה ("דב") סטרובל פישר (באנגלית: Debra Strobel "Deb" Fischer ; נולדה ב-1 במרץ 1951) היא פוליטיקאית אמריקאית, חברת המפלגה הרפובליקנית. פישר מכהנת כסנאטורית מטעם מדינת נברסקה.
קורות חיים

פישר נולדה וגדלה בלינקולן שבנברסקה, בתם של פלורנס וג'רי סטרובל. סיימה תואר ראשון בחינוך באוניברסיטת נברסקה-לינקולן. ב-2004 נבחרה לחברה בבית המחוקקים של נברסקה וכיהנה בו עד 2013.
בנובמבר 2012 התמודדה בבחירות לסנאט של ארצות הברית, היא הביסה את יריבה מהמפלגה הדמוקרטית וגרפה 58% מקולות הבוחרים. היא הייתה בכך הרפובליקנית היחידה שהצליחה לזכות במושב שהיה בשליטת המפלגה הדמוקרטית. בינואר 2013 החלה לכהן בסנאט. היא חברה בוועדת הכוחות המזוינים, בוועדת המסחר, המדע והתחבורה, בוועדת הסביבה והעבודות הציבוריות, בוועדת החקלאות, התזונה והיערנות ובוועדת העסקים הקטנים והיזמות. בנובמבר 2018 נבחרה לתקופת כהונה שנייה.
פישר בעלת עמדות שמרניות, היא מתנגדת להפלות מלאכותיות ומהמובילות בקונגרס להסרת המימון הפדרלי לפדרציה האמריקאית להורות מתוכננת.
פישר נשואה ואם לשלושה בנים.
הערות שוליים

↑  Nebraska’s Deb Fischer hooked Senate seat with heartland values, אתר thehill.com, ‏4 במרץ 2013
↑  Meet the three GOP women leading the charge to defund Planned Parenthood, וושינגטון פוסט, 30 ביולי 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  SNAC: w6s28swv  US Congress: F000463
השועלים

| --- | --- |

לוגו "השועלים"
 סוגה:  סיטקום
 כותבים:  גיורא חמיצר, נועה פניני, יובל פרידמן, ירון ארזי
 בימוי:  ירון ארזי, אורן שקדי, אייל דורי
 שחקנים:  מיכאל אלוני יעל גרובגלס דוד שאול שלומי ברטונוב קובי מרציאנו
 פסקול:  מוזיקה: ארז קוסקס, אלעד אדר
 ארץ מקור:  ישראל 
 שפות:  עברית 
 מספר עונות:  1 
 מספר פרקים:  50 
 הפקה
 מפיקים בפועל:  מיטל מזרחי
 חברת הפקה:  קופרמן הפקות
 אתר צילומים:  ישראל 
 אורך פרק:  כ-20 דקות
 שידור
 רשת שידור:  yes
 פורמט (תמונה):  HD
 תקופת שידור מקורית:  12 בדצמבר 2010 – אפריל 2011
 קישורים חיצוניים
 http://yes.walla.co.il/?w=1/9900
 
השועלים היא קומדיית מצבים ישראלית ששודרה ב-yes. הסדרה עלתה לשידור ב-12 בדצמבר 2010. באוקטובר 2011 הכריזה yes כי הסדרה בוטלה ולא ישודרו פרקים נוספים. בינואר 2012 נקנסה yes במאה אלף ש"ח, מפני ששיבצה את הסדרה המוגבלת מגיל 14 בערוץ ניקלודיאון המיועד לגילאי 7–13.
עלילה

הסדרה עוסקת בארבעה חברים בתחילת שנות העשרים לחייהם, העובדים בסניף קטן של רשת מזון מהיר בשם פנקייק. בשעות שאחרי העבודה עמלים הארבעה על יצירת סדרת סרטי אימה אינטרנטיים בעלות נמוכה. שלושה מהגיבורים הם חברים מילדות, המפצים על עליבות חייהם בצלילה אל עולם הדמיון של סרטי האימה. חייהם משתנים כאשר לעבודה בפאנקייק מצטרפת מלצרית חדשה בשם אלי, התובעת מהם לשתפה בסדרת סרטי האימה.
הדמויות

אלי-אלישבע שרון (יעל גרובגלס) – מלצרית צעירה ועיקשת, מעט טומבוי. תמיד תשיג את מטרתה, ומופיעה לצד דן דן בסרטי האימה.
דן דן- דן יוגב (מיכאל אלוני) – הנאה שבחבורת הצעירים וכוכבם הראשי של סרטיהם. מלצר במסעדה, בעל ביטחון עצמי גבוה, מעט גאה ורודף שמלות.
גבע- גבע בר שישת (שלומי ברטונוב) – מנהל הארט בסרטי האימה והטבח במסעדה. מוזר ומצחיק. חלק מצוות "גבע ושמוקלר".
שמוקלר- איתי שמוקלר (דוד שאול) – התסריטאי הנבון והמגושם שבחבורת הצעירים והטבח במסעדה, מפסידן ובתול נצחי. חלק מצוות "גבע ושמוקלר".
מנחם (קובי מאור) – מנהל הסניף נטול חוש ההומור של Fאנקייק.
קרן וקסנר

| --- | --- |

 תחום:  הפעלת תוכניות הכשרה ופיתוח של אנשי מקצוע
 משרד ראשי:  ניו אולבני, אוהיו, ארצות הברית
 מטה הארגון:  ניו אולבני 
 מייסדים:  לזלי וקסנר
 יושב ראש:  אלקה אברהמסון
 מנכ"ל:  מנכ"ל הקרן בישראל: רענן אביטל
 תקופת הפעילות:  1980–הווה (כ־45 שנים)
 www.wexnerfoundation.org
 
קרן וקסנר (באנגלית: The Wexner Foundation) היא ארגון פילנתרופי יהודי-אמריקאי. הקרן מפעילה תוכניות הכשרה ופיתוח של אנשי מקצוע. מטרתה, כעולה מפרסומיה, היא לחזק את המנהיגות והמצוינות הניהולית במגזר הציבורי בישראל ובקהילות היהודיות בעולם.
נשיאת הקרן היא הרבה הרפורמית אלקה אברהמסון, ומנכ"לי הקרן בישראל הם רענן אביטל ועו"ד דנה סבוראי הדר.
היסטוריה

קרן וקסנר נוסדה בשנת 1980 בקולומבוס באוהיו שבארצות הברית על ידי אביגיל ולזלי וקסנר. לזלי וקסנר הוא מיליארדר יהודי, הבעלים לשעבר של חברת L Brands (בשמה הקודם דה לימיטד). וקסנר תרם למפלגה הרפובליקנית עד שנת 2018, אז הכריז שהוא עוזב אותה בשל אי הסכמתו עם התנהלותו של הנשיא טראמפ, והודיע על תמיכה במפלגה הדמוקרטית. הפילנתרופיה של וקסנר מופנית לשני ערוצים מרכזיים: חינוך ומדע בעיר הולדתו קולומבוס, ופיתוח מנהיגות בישראל ובקהילות יהודיות.
באוקטובר 2023 הודיעה הקרן על הפסקת תמיכתה באוניברסיטת הרווארד, לאחר שזו סירבה לגנות מכתב של ארגוני סטודנטים באוניברסיטה, שבו הובעה תמיכה למתקפת חמאס על ישראל.
משרדיה הראשיים של קרן וקסנר שוכנים בניו אולבני שבאוהיו. משרדים נוספים נמצאים בניו יורק ובירושלים ובעבר היה גם משרד באוניברסיטת הרווארד.
תוכניות הקרן לפיתוח מנהיגות > ארצות הברית

תוכנית הליבה הראשונה של קרן וקסנר נוסדה בשנת 1985. לזלי וקסנר והרב הרברט א. פרידמן, לשעבר מנכ"ל המגבית היהודית המאוחדת, ייסדו את תוכנית המורשת של קרן וקסנר (Wexner Heritage Program). מטרת תוכנית זו היא "לחנך מנהיגים יהודיים קהילתיים בתחום ההיסטוריה, הציונות, השפה העברית וחשיבה פילוסופית יהודית, באמצעות מסורות ואתגרים עכשוויים של העם היהודי".
The Wexner Graduate Fellowship/Davidson Scholars Program - נוסדה בשנת 1988 במטרה לעודד מועמדים מבטיחים לעמוד בהצלחה באתגרי ההנהגה היהודית המקצועית של קהילות יהודי צפון אמריקה. מענקים לעמיתי תוכנית הבוגרים ניתנים לעשרים מועמדים בולטים, שמעוניינים, תוך כדי לימודי התואר השני שלהם, להכין את עצמם לקריירות בתחומי החינוך היהודי, הרבנות, החזנות, ההנהגה היהודית המקצועית ולימודי היהדות. לצד הלימודים לתואר, המשתתפים לומדים נושאים הקשורים למנהיגות ולקהילות היהודיות בארצות הברית ומקבלים ליווי והדרכה אישיים
תוכניות הקרן לפיתוח מנהיגות > ישראל

קרן וקסנר פועלת בישראל מאז 1989, בשיתוף פעולה עם נציבות שירות המדינה ואגף עתודות לישראל במשרד ראש הממשלה.
בדיון שנערך בעניין הקרן ביולי 2020 בוועדת החוקה, חוק ומשפט הודיע משרד ראש הממשלה כי עד שיוסדר שיתוף הפעולה עם גופים חוץ ממשלתיים בתוכניות מעין זו הוא מקפיא את השתתפות עובדי המשרד בתוכנית. הסכם לשיתוף פעולה נחתם בין קרן וקסנר לנציבות שירות המדינה ביולי 2021.[דרוש מקור]
ב-28 באוגוסט 2023 הנחה השר לביטחון לאומי, איתמר בן גביר, את משרדו ואת משטרת ישראל להפסיק את שיתוף הפעולה עם קרן וקסנר.
תוכניות הקרן לפיתוח מנהיגות > ישראל > תוכנית העמיתים של קרן וקסנר בישראל

תוכנית העמיתים של קרן וקסנר בישראל (Wexner Israel Fellowship Program) פעלה בשנים 1989 – 2024. והייתה משותפת לקרן וקסנר ולאוניברסיטת הרווארד בארצות הברית, ובמסגרתה למדו העמיתים לתואר שני במינהל ציבורי בבית הספר לממשל על שם קנדי באוניברסיטת הרווארד. חזון התוכנית היה "להעניק לדור המנהיגים הציבוריים הבא של מדינת ישראל הכשרה במינהל ציבורי ופיתוח מנהיגות, להגברת איכות הדמוקרטיה ומוסדות המגזר הציבורי הישראלי".
ועדת הקבלה של תוכנית העמיתים הישראלית, שבה השתתף נציג של נציבות שירות המדינה, בחר לתוכנית מדי שנה עד עשרה אנשי מינהל ציבורי ישראליים. בסיומה הוענקו לבוגרי התוכנית תוארי מוסמך במינהל ציבורי (MC-MPA) של אוניברסיטת הרווארד. הבוגרים מחויבים להמשך עבודה במגזר הציבורי בישראל לתקופה של שלוש שנים, ורובם נשארו לתקופות ארוכות יותר. נכון לשנת 2023, מונה קהילת הבוגרים כ-300 עמיתים. רובם עובדים במשרדי הממשלה, במערכת הביטחון, במערכת הרפואה הציבורית, בחברות ממשלתיות וברשויות ממשלתיות. חלק מבוגרי התוכנית עובד במגזר השלישי ובשלטון המקומי. הצטרפות של עובדי מדינה לתוכנית נעשתה בעידודה ובאישורה של נציבות שירות המדינה. בשנת 2024 התקיים המחזור ה-34 של התוכנית.
באוקטובר 2023 הודיעה קרן וקסנר על ניתוק קשריה עם אוניברסיטת הרווארד, עקב תגובתה הרפה של האוניברסיטה לטבח במתקפת הפתע על ישראל ב-7.10. וכן בעקבות סירובה של אוניברסיטת הרווארד לגנות סטודנטים מהאוניברסיטה שתמכו בחמאס.
תוכניות הקרן לפיתוח מנהיגות > ישראל > תוכנית המנהיגות הבכירה

תוכנית המנהיגות הבכירה - (Senior Leadership Program) בשנת 2013 השיקה הקרן תוכנית זו, המיועדת לבכירים בשירות הציבורי בישראל בדרג של סמנכ"ל משרד ממשלתי או נושאי דרגת תא"ל ומקבילותיה במערכות הביטחון. התוכנית נפרשת על פני שנה וכוללת חודש לימודים בהשתלמות מנהלים בבית הספר על שם קנדי באוניברסיטת הרווארד. ההשתלמות מעודדת שיתוף פעולה בין-ארגוני בשירות הציבורי. מדי שנה משתתפים בתוכנית כארבעים איש. הצטרפות של עובדי מדינה לתוכנית נעשית בעידודה ובאישורה של נציבות שירות המדינה.
תוכניות הקרן לפיתוח מנהיגות > ישראל > בוגרי התוכנית

עם בוגרי תוכנית קרן וקסנר בישראל נמנים שופט בית המשפט העליון עוזי פוגלמן; רב-אלוף אביב כוכבי; סגן הרמטכ"ל וחבר הכנסת האלוף יאיר גולן; האלופים ירון פינקלמן, שי אביטל, נעם תיבון, עמוס ידלין, יהודה פוקס, עמי אילון ואורי גורדין; האלוף ומנכ"ל רפאל ידידיה יערי; פרקליט המדינה משה לדור; מנהל חטיבת התוכניות בערוץ הראשון ומנכ"ל הקרן החדשה לישראל אליעזר יערי; מנכ"ל הקרן החדשה לישראל ומנכ"ל בית התפוצות אבינועם ערמוני; מנכ"ל משרד המשפטים משה שילה; נציבת שוויון הזדמנויות בעבודה במחוז תל אביב והמרכז ומנכ"לית האגודה לזכויות האזרח שרון אברהם-ויס; שרת החדשנות לשעבר אורית פרקש-הכהן; מנכ"ל J STREET ישראל נדב תמיר; עו"ד אביה אלף; איתן שיקלי מנכ"ל עמותת תל"י; רם שמואלי יו"ר עמותת תל"י; ערן לרמן סגן נשיא מכון ירושלים לאסטרטגיה וביטחון.
עם בוגרי תוכנית המנהיגות הבכירה נמנים האלוף ומנכ"ל המרכז לטכנולוגיה חינוכית יוסי בידץ; מפקד פיקוד העורף, פיקוד המרכז, זרוע היבשה וסגן הרמטכ"ל אלוף תמיר ידעי; הפצ"ר, האלוף שרון אפק; ראש מחלקת הסגל באגף כוח האדם בצה"ל, תא"ל מיכל תשובה; היועץ המשפטי לכנסת, איל ינון; מנכ"ל משרד הבריאות תא"ל ד"ר חזי לוי; מנכ"ל משרד התרבות והספורט יוסי שרעבי; ראש חטיבת החקירות באגף החקירות והמודיעין במשטרת ישראל, תנ"צ ערן קמין; שופט בית המשפט העליון עופר גרוסקופף; מנהל המרכז הרפואי לגליל ד"ר מסעד ברהום; שופטת בית המשפט המחוזי בתל אביב דפנה אבניאלי; שופט בית המשפט העליון ח'אלד כבוב; המשנה למנכ"ל של משרד הבריאות, פרופ' איתמר גרוטו; נציבת קבילות החיילים תא"ל רחל טבת ויזל; ח"כ משה טור-פז; ראש ממד"ה תא"ל הדס מינקה-ברנד; ראש הלמ"ס ירון פלוס.
בוגרי התוכנית הקימו ב-1999 את העמותה לבוגרי קרן וקסנר, וזו נסגרה ב-2019.
הליכים משפטיים

בשנים 2004–2006, קיבל אהוד ברק מן הקרן 1.8 מיליון דולר עבור ייעוץ למחקר. בשנת 2005 קיבל 600 אלף דולר נוספים מקרן אחרת של לזלי וקסנר. בנובמבר 2018 ביקשה נציבות שירות המדינה מהקרן הסברים על התשלומים שהעניקה לברק. נשיאת הקרן, הרבה אלקה אברהמסון, ענתה שמדובר בתרומה פרטית ממשפחת וקסנר שאינה קשורה לקרן. הקרן וברק סירבו לתת פרטים בעניין מטרת המחקר האמור. ביולי 2020 הודיעה קרן וקסנר שהתשלום לברק נעשה בתמורה למחקר בן 267 עמודים בנושא הסכסוך הישראלי-פלסטיני ומחקר נוסף שלא הושלם בנושא מנהיגות. באפריל 2020 המשטרה והפרקליטות החליטו כי אין מקום לפתוח בחקירה פלילית נגד ברק בפרשת קבלת הכסף מקרן וקסנר, משום שברק היה אזרח פרטי באותה תקופה, וגם אם עבר עבירות, חלה עליהן התיישנות.
עתירה של הליכוד בדרישה לחקור את תשלומי קרן וקסנר לברק נדחתה ב-29 בדצמבר 2020 בנימוק שלא הונחה תשתית עובדתית מינימלית, תוך חיוב הליכוד בהוצאות המשיבים. בפסק הדין נכתב כי העתירה מורכבת מהשמצות והיא "תבשיל שמביא אל אולם בית המשפט את ניחוחות הרשתות החברתיות".

עתירה לבג"ץ נגד תוכניות העמיתים והמנהיגות הבכירה בטענה שהשתתפות בתוכנית היא מתנה הניתנת לעובדי מדינה בניגוד לדין, הוגשה על ידי ארגון אם תרצו, ונדחתה ב-2 ביוני 2021 תוך חיוב "אם תרצו" בהוצאות המשיבים.
75 מבוגרי קרן וקסנר הגישו בספטמבר 2020 תביעת דיבה בסך מיליון ש"ח נגד יאיר נתניהו, על ציוצים בטוויטר נגד הקרן ובוגריה. נתניהו טען שזו תביעת השתקה. התביעה הסתיימה ב-20 ביולי 2021 בגישור בו התביעה סולקה בתמורה להתנצלות ומחיקת הציוצים.
השריקה של התנועה

| --- | --- |

 סוגה:  דוקומנטריה
 יוצרים:  נפתלי גליקסברג 
 בימוי:  ישעיהו פורסטנברג
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 שפות:  עברית
 מספר עונות:  1 
 מספר פרקים:  5 
 הפקה
 חברת הפקה:  גליקסקום בע"מ
 עורכים:  אפרת עמית
 צלמים:  יובל מימון   עודד קירמה   בנימין חירם   עינב גיאת גוטמן   עומר תירם
 אורך פרק:  50 דקות
 שידור
 רשת שידור:  הטלוויזיה החינוכית הישראלית
 פורמט (תמונה):  HDTV, 1080p
 תקופת שידור מקורית:  20 ביוני 2018 – 23 ביולי 2018
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
השריקה של התנועה היא סדרת טלוויזיה תיעודית ישראלית ששודרה בטלוויזיה החינוכית הישראלית. הסדרה שודרה בין 20 ביוני 2018 עד 23 ביולי 2018.
עלילה

"השריקה של התנועה" היא סדרת טלוויזיה תיעודית ישראלית העוקבת אחר סיפורן של תנועות הנוער בישראל, מציגה מבט מפוכח ומורכב על התפקיד המרכזי של תנועות הנוער בעיצוב הנעורים והחברה הישראלית, חברויות אמת, סוציאליזם תמים ואהבות ראשונות, לצד האידאולוגיות הגדולות והפוליטיקה הקטנה.
בעוד גיבורי הסדרה, חניכי תנועות הנוער מאז וגם היום, מתרפקים על רגעי הקסם של הנעורים בתנועה, צפים ועולים גם פצעי הבגרות המבצבצים דרך המדורה ושרוך החולצה המגויסת. סיפורי ההתבגרות האישיים של הדמויות הופכים בסדרה לסיפור ההתבגרות של החברה הישראלית ומעלים שאלות בנוגע למהו נוער, מה ראוי שיהיה תפקידו בחברה ומה סוד הצלחתן של תנועות מסוימות וכישלונן של תנועות אחרות עם חגיגות מאה שנה להיווסדן.
פרקים > עונה ראשונה

| מספר הפרק | שם הפרק | תאריך שידור מקורי ישראל |
| --- | --- | --- |
| 1 | "היינו ילדים" | 20 ביוני 2018 |
| 2 | "שקיעתה של הזריחה" | 26 ביוני 2018 |
| 3 | "הנני" | 5 ביולי 2018 |
| 4 | "צעירים לנצח" | 12 ביולי 2018 |
| 5 | "על קו הזינוק" | 23 ביולי 2018 |
ראו גם

אחת שיודעת
תריץ אחורה
חדשות מהעבר
חוק איסור צריכת זנות

נשיא המדינה ראובן ריבלין ושר המשפטים אבי ניסנקורן מודיעים על מתווה מיוחד למחיקת רישום פלילי (תיקון חוק העונשין) ועידוד היציאה ממעגל הזנות, דצמבר 2020
חוק איסור צריכת זנות (הוראת שעה ותיקון חקיקה), התשע"ט-2019 הוא חוק שאושר בכנסת בדצמבר 2018 ונכנס לתוקף ב-10 ביולי 2020. החוק מטיל קנס על צריכת מעשי זנות ועל ניסיון לצרוך זנות.
רקע

היחס לזנות נתון במחלוקת חברתית. העוסקים בזנות חווים לעיתים ניצול, פגיעות נפשיות וגופניות. העוסקים בזנות שאינם עובדים באופן עצמאי, הם לפעמים קורבנות לתופעות כמו סרסרות וסחר בבני אדם לצורך זנות.
בישראל לא היה השימוש בשירותי זנות אסור עד לחקיקת חוק זה. עם זאת, נאסרה הפעלה של בתי בושת, שידול קטינים לזנות, סרסרות לצורכי זנות, סחר בנשים, שידול לזנות ופרסום זנות.
בשנת 1999 עבר בשוודיה חוק שאוסר צריכת שירותי זנות, וחקיקה דומה נעשתה במדינות נוספות בהן אירלנד, צרפת, נורווגיה, צפון אירלנד, קנדה ומדינות בארצות הברית. עם קבלת החוק, הפכה ישראל למדינה השמינית בעולם שאוסרת בחוק צריכת זנות.
היסטוריה חקיקתית

בשנת 2008 הניחה על שולחן הכנסת השבע עשרה חברת הכנסת זהבה גלאון הצעת חוק המבקשת להפליל צרכנים של שירותי זנות. ההצעה לא עלתה לדיון. בשנת 2010 הציעה חברת הכנסת השמונה עשרה, אורית זוארץ, הצעה דומה להצעתה של גלאון. בשנת 2012 הצביעה ועדת השרים לחקיקה על תמיכה בחקיקה, והחוק עבר בקריאה טרומית בכנסת. פיזור הכנסת בהמשך הוריד את הצעת החוק מסדר היום. ביוני 2016 מינתה שרת המשפטים איילת שקד צוות בין-משרדי בראשות מנכ"לית משרד המשפטים, אמי פלמור, שבחן כלים לצמצום צריכת הזנות בישראל. הצוות בחן אפשרות לקביעת עבירה על צריכת זנות.
נקודת המפנה המרכזית בקידום החוק הייתה בכנסת העשרים, עם אישורה בקריאה טרומית של הצעת חוק המאבק הלאומי בצריכת זנות ומתן סיוע לשורדות זנות, התשע"ז-2017 שאותה ניסח המטה למאבק בסחר בנשים ובזנות.
הצעת החוק ביקשה לייצר רפורמה כוללת ביחס לתופעת הזנות. זאת, תוך קביעת איסור פלילי על צריכת זנות, במקביל לביסוס מענים לשיקום שורדות הזנות. חלק נוסף בהצעה התמקד בהקמתה של רשות לאומית למיגור הזנות, וכן הוצע לבסס החמרה והתאמה של העבירות הנלוות לזנות.
הצעת החוק הונחה על שולחן הכנסת במרץ 2017 על ידי חברות הכנסת שולי מועלם-רפאלי (הבית היהודי) וזהבה גלאון (מרצ) ואושרה בקריאה טרומית ביולי 2017, לצד הצעת חוק מקבילה של חברת הכנסת עליזה לביא (יש עתיד), בלא מתנגדים או נמנעים ובתמיכה של 74 חברי כנסת.
בעקבות אישור הצעות החוק, התחייבה שרת המשפטים, איילת שקד, כי תקדם במקומן הצעת חוק ממשלתית לאיסור צריכת זנות ושיקום שורדות זנות.
הצעת החוק הממשלתית לאיסור צריכת זנות עברה בקריאה שנייה ושלישית בדצמבר 2018, ברוב של 34 חברי כנסת וללא מתנגדים, זאת לאחר שהוכרז על פיזורה של הכנסת, לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת.
בדברי ההסבר להצעת החוק נכתב:
הסניגוריה הציבורית הסתייגה מהצעת החוק, בנוסח קודם שלה משנת 2008 ובנוסח שהובא לדיון בשנת 2018. בין השאר עלה הנימוק: "בתוך צרכני הזנות יש גם אנשים שזאת כנראה הדרך שלהם להשיג מיניות ואינטימיות גופנית, וצריך לראות שלא כולם יכולים להשיג את הדברים האלה שלא באמצעות זנות".
החוק אושר כהוראת שעה לחמש שנים ונקבע שייכנס לתוקף 18 חודשים מיום פרסומו, כלומר ב-10 ביולי 2020. דברי ההסבר להצעת החוק נימקו שני צעדים אלה.
דחיית כניסתו לתוקף של החוק נומקה בשני טעמים:
קביעת החוק כהוראת שעה באה:
תוכן החוק

החוק מתחיל בסעיף הצהרתי על מטרתו: "מטרתו של חוק זה להביא לצמצום הזנות באמצעות קביעת איסור צריכת זנות, כחלק ממהלך משולב הכולל חינוך והסברה לציבור והרחבת דרכי טיפול ושיקום לאוכלוסיות בזנות (בחוק זה – המהלך המשולב לצמצום הזנות), מתוך הכרה במאפייניה הפוגעניים של הזנות ובנזקים הכרוכים בה".
על פי החוק אדם שייתפס בפעם הראשונה עובר על חוק זה, יוטל עליו קנס מינהלי בסך 2,000 ש"ח. עבירה חוזרת על החוק תגרור קנס של 4,000 ש"ח. החוק מאפשר גם להגיש כתב אישום בהליך פלילי ובית המשפט יוכל להטיל על הנאשם קנס בגובה של עד 75,300 ש"ח.
על פי החוק ייענש אדם שיצרוך זנות או אדם שנמצא במקום המשמש, באופן מלא או חלקי, למעשי זנות, במטרה לצרוך מעשה זנות; לעניין זה יראו אדם הנמצא במקום שעיקר השימוש בו הוא למעשי זנות כמי שמטרתו לצרוך מעשה זנות, אלא אם כן הוכח אחרת.
שר המשפטים, בהסכמת שר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים, ובאישור ועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת, רשאי לקבוע בתקנות אמצעי חלופי לתשלום הקנס המינהלי, כולו או חלקו, שיוטל על מי שהפר חוק זה. מטרת האמצעי החלופי היא, בין השאר, להקנות ידע ולהגביר את המודעות בכל הנוגע לנזקים הנגרמים לאוכלוסיות בזנות, והכול כדי למנוע את הישנות ביצוע העבירה. התקנות העוסקות בכך הן תקנות איסור צריכת זנות (אמצעי חלופי להטלת קנס), התש"ף–2020.
בתיקון עקיף לחוק העונשין הוגדל העונש על צריכת מעשה זנות מקטין, משלוש שנות מאסר לחמש שנות מאסר. תיקון זה נכנס לתוקף מיד עם פרסום החוק בספר החוקים, והוא אינו מוגבל בזמן.
תמיכה וביקורת

החוק זכה לקונצנזוס בכנסת ובקרב מספר ארגונים פמיניסטיים. מנגד נשמעו גם קולות בגנות החוק, כשהבולטים שבהם הם עמותת "מעברים", ארגון טרנסיות ישראל וארגון עובדות המין "ארגמן".
ההתנגדות נחלקה לשני נימוקים: פרגמטית וערכית. מבחינה פרגמטית נטען שהחוק לא יגשים את היעדים להם נועד. אלישע אלכסנדר, מנכ"ל "מעברים", אמר על החוק: ”שוק התעסוקה לא ערוך לקלוט טרנסיות ואפילו לא ערוך לקלוט תמיד טרנסים, ועל ג'נדרקווירים אין בכלל על מה לדבר. חינוך של מעסיקים לא ייקח שנה וחצי עד שהחוק ייכנס לתוקף, זה ייקח יותר, ובינתיים זה גזר דין מוות עבור כל אלו שנמצאות ונמצאים בזנות.” מתנגדים אחרים השוו את החוק לחוק היובש, שבפועל הוביל לפריחת השוק השחור ולהתעצמות ארגני מאפיה, שמכרו אלכוהול לא חוקי ולא מפוקח במחירים מופקעים. המתנגדים העלו חשש שהחוק לאיסור צריכת זנות יגרום להעתקת השוק ל'חצרות האחוריים' ויביא לשגשוג תעשיית פשע סביבו, תוך הרעה בתנאים לעובדות המין.
מבחינה ערכית נטען בכתב העת השילוח שהחוק פוגע בחופש העיסוק של הנשים לעסוק בזנות ופוגע בחירותם של צרכני הזנות. מאידך בתמיכה בחוק נטען שאצל מרבית העוסקות בזנות אין זו אפשרות אחת המונחת בפניהן לבחור בה אלא האפשרות היחידה, ולכן במצב קיצוני זה מוצדק להגביל את החירות בשם אותה חירות עצמה.
ארגונים אחדים, בהם משמר זכויות האדם, אמנסטי אינטרנשיונל ו-GAATW (אנ') מתחו ביקורת על המודל השוודי, עליו מבוסס החוק, והביעו תמיכה ב-"דה-קרימינליזציה של עבודת מין, זכויות עבודה של עובדי מין, וניתוק הקשר הרעיוני בין עבודת מין וסחר בבני אדם".
יישום החוק

החוק נכנס לתוקף ב-10 ביולי 2020, לאחר שלמדינה ניתנה תקופה של 18 חודשים להיערך לכך. במועד זה מרבית מערכי הסיוע לנשים שצפויות להפגע מהחוק לא הושלמו ומרבית התקציבים הרלוונטיים לא הועברו. כשבועיים לפני תאריך זה, התקיים בוועדת החוקה, חוק ומשפט דיון בשאלה האם לדחות את יישום החוק. ארגון מעברים, טרנסיות ישראל וארגונים נוספים הגישו לוועדה בקשה לדחות את יישום החוק בשנתיים, והשר לביטחון פנים, אמיר אוחנה, ביקש לדחות את יישום החוק בחצי שנה. המטה למאבק בסחר בנשים ובזנות, שהשתתף בניסוח החוק, דרש שהוועדה תקדם את העברת התקציבים והקמת מערכי הסיוע, אך התנגד לדחיית יישום החוק. הוועדה החליטה שלא לדחות את יישום החוק.
כאשר החוק נכנס לתוקף, סירב השר לביטחון הפנים, אמיר אוחנה, לחתום על הצו שיסמיך את המשטרה לקנוס צרכני זנות, בטענה שהצד השיקומי של החוק ברובו לא נכנס לפעולה. המטה למאבק בסחר בנשים ובזנות עתר נגד השר, ובתשובתו לבית המשפט הודיע אוחנה כי יחתום על הצו עד סוף שנת 2020. ואכן ב-30 בדצמבר 2020 הוסמכה המשטרה לאכוף את החוק באמצעות קנסות. כשנה לאחר מכן פורסם כי פעילות הזנות לא צומצמה, אלא עברה לדירות פרטיות. במהלך 2021, הטילה המשטרה 1,393 קנסות על בסיס החוק, במהלך 2022 הגיע מספרם ל-2,840, ובמחצית הראשונה של 2023 הוטלו רק 534 קנסות על צרכני זנות בישראל. המטה למאבק בסחר בנשים ובזנות טען כי משטרת ישראל מפגינה רפיסות במאבק בצרכני הזנות ולא פועלת ליישום החוק באופן יעיל.
מאנמוהאן סינג

מאנמוהאן סינג (בפנג'אבי: ‏ਮਨਮੋਹਨ ਸਿੰਘקובץ:Hi-ManmohanSingh.ogg‏Ⓘ‏; 26 בספטמבר 1932 – 26 בדצמבר 2024) היה פוליטיקאי הודי. כיהן ממאי 2004 עד מאי 2014 כראש הממשלה השלושה-עשר של הודו.