stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רוז וילן

| --- | --- |

 לידה:  20 ביולי 1989 (בת 35) מילאנו, איטליה 
 שם לידה:  רוזה לואיני
 שם במה:  Rose Villain 
 מוקד פעילות:  איטליה 
 תקופת הפעילות:  מ-2010 
 סוגה:  פופ ‏•‏‏ היפ הופ ‏•‏‏ רוק
 שפה מועדפת:  איטלקית 
 כלי נגינה:  קול ‏•‏‏ גיטרה
 פרופיל ב-IMDb
 
רוזה לויני (באיטלקית: Rosa Luini; נולדה ב-20 ביולי 1989), הידועה בשם הבמה רוז וילן, היא זמרת-יוצרת איטלקייה. בשנת 2016 הוציאה את "Don Medellín", שיתוף פעולה עם הראפר סלמו. איגוד תעשיית ההקלטות האיטלקי (FIMI) התעיד את השיר בתואר פלטינה. בשנת 2020 קיבל שירה "Chico", שבוצע יחד עם הראפר גואה פקואנו, תואר פלטינה מרובעת.   בשנת 2021 חתמה על חוזה הקלטות עם ריפבליק רקורדס.
ב-20 בינואר 2023 הוציאה את אלבום הבכורה שלה, Radio Gotham, שקיבל מ-FIMI תואר פלטינה. באותה שנה שיתפה פעולה עם אקילה לאורו בהוצאת השיר "Fantasmi". בשלהי 2023 נמנתה בין האמנים המשתתפים בפסטיבל סן רמו 2024, הקדם האיטלקי לאירוויזיון 2024, שהתקיים במאלמה שבשוודיה. שירה לתחרות היה "Click Boom!", והוא דורג בערב הגמר במקום ה-23. אלבומה השני, Radio Sakura, פורסם ב-8 במרץ 2024.
הערות שוליים

↑  "Certificazioni FIMI Settimana 41". allmusicitalia (באיטלקית). 18 באוקטובר 2021. נבדק ב-21 באוקטובר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Rose Villain, femminista e dalla parte delle donne rap: "E non sessualizzatemi"". iene.mediaset.it (באיטלקית). 3 באוקטובר 2020. נבדק ב-3 באוקטובר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Rose Villain, la prima donna in Machete". rapburger.com (באיטלקית). 16 ביולי 2016. נבדק ב-16 ביולי 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Rose Villain un altro jolly di Machete Empire". billboard.it (באיטלקית). 10 ביוני 2020. נבדק ב-10 ביוני 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Rose Villain è la prima italiana a firmare con Republic Records". lacasadelrap.com (באיטלקית). 29 במרץ 2018. נבדק ב-29 במרץ 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Italy 2024: 'Sanremo' lineup revealed". Eurovision.tv. European Broadcasting Union (EBU). 2023-12-03. נבדק ב-2023-12-03.
↑  "Sanremo 2024: i cantanti e le canzoni, gli ospiti e i conduttori. Tutto sul Festival" [Sanremo 2024: the singers and the songs, the guests and the hosts. Everything about the Festival]. TV Sorrisi e Canzoni (באיטלקית). 2023-12-20. נבדק ב-2023-12-20.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICCU: DDSV362008  ISNI: 0000 0005 0238 0614  MusicBrainz: 04f41510-c369-4105-9f30-694ba6dd48eb
גיור האדומים

גיור האדומים היה תהליך ייהודם של בני העם האדומי בתקופת ממלכת החשמונאים.
בשנת 125 לפנה"ס השלים השליט החשמונאי יוחנן הורקנוס הראשון את מלחמתו באדומים, כבש את נחלתם וגייר אותם. קיימת מחלוקת בקרב חוקרים האם התבצע גיור זה בכוח או שמא היה זה תהליך שנבע מרצון. כמו כן, עלתה דיעת יחיד בדברי חז"ל שהיה זה גיור לשם עבדות ולא גיור רגיל (אם כי אין תיעוד היסטורי על שעבוד האדומים).
רקע

בימי בית שני (או כבר בסוף ימי בית ראשון) היגרו האדומים לדרום הר חברון הריק מיהודים, בשל לחצם של הנבטים על ארצם העתיקה. בתקופה ההלניסטית עברו האדומים, כמו כל העמים באזור, תהליך של התייוונות. המעמד הגבוה באדום דיבר יוונית ואימץ אל חיקו את התרבות היוונית. תחת שלטון מצרים התלמיית התקיימה בדרום יהודה יחידה מנהלית שנקראה "אִידוּמיאָה".
זמן מה התעוררו חיכוכים בין תושביה החדשים של דרום יהודה לבין היהודים הוותיקים, הצבא הסלאוקי הסתייע בהם בדיכוי מרד החשמונאים, ויהודה המכבי אף נלחם בהם. בשנת 129 לפנה"ס, בעקבות המלחמה של אנטיוכוס השביעי נגד הפרתים או לאחר מותו במסע זה, יצא יוחנן הורקנוס למסע כיבושים גדול בארץ ישראל שבמהלכו כבש גם את אידומיאה.
הגיור ההמוני

יוסף בן מתתיהו מספר על כיבוש אדום בתקופה החשמונאית:
לפי יוספוס, לאחר שכבש את אדוריים ומרשה, הערים הגדולות של אדומיאה, דרש הורקנוס מן האדומים שנכבשו להימול ולהיעשות יהודים. אלה שמילאו את הדרישה הזאת הורשו להישאר בארצם, ואלו שלא אולצו לגלות מנחלתם. באופן דומה מתאר זאת ההיסטוריון פטולמאיוס (שלהי המאה ה-1 לפנה"ס):
אלא שהגאוגרף היווני סטראבון אינו מזכיר את הגיור בכוח: "האדומים הם נבטים שגלו מארצם בגלל מרד ונתחברו אל היהודים והשתתפו עמהם באותם החוקים עצמם".
ישנן עדויות נוספות על בואם של אדומים לממפיס במצרים. מכיוון שמדובר באותה תקופה, ניתן לומר כי היו אלו אדומים שדבקו בדתם המסורתית או בתרבות היוונית ועזבו את ארצם כתוצאה מהכיבוש היהודי.
הממצאים הארכאולוגיים מאשרים את כיבושיו של יוחנן הורקנוס כפי שמספר יוספוס, כאשר ערים רבות בארץ נמצאו עם סימני שרפה: בשומרון, בהר גריזים, ובבית שאן. מרשה, בשונה מאזורים אלו, לא נהרסה באש, והדבר מאשר את האפשרות שאכן הוצעה לאדומים אפשרות להישאר במקומם אם ייכנעו לתכתיבים החשמונאים. המבנים, המטבעות של הורקנוס והמקוואות שנתגלו במרשה מלמדים שאף כי חלה נטישה, התקיים במקום יישוב בעל אופי יהודי מובהק. כמו כן, החפירות מלמדות על הרס מקדשים בערים שונות באדום בתקופה זו.
עם השנים, השתלבו והתערו האדומים שנותרו בארץ בתוך החברה היהודית. הצאצא המפורסם ביותר של הגיור האדומי הוא הורדוס, מלך יהודה, אשר שנאת הפרושים ורבים מהעם כלפיו וכלפי רומא, לפי חלק מהדעות, היא המקור לאמרה "אדום היא רומי". אולם למעשה, בניגוד למשמעות של הביטוי, בימי הרומאים רוב האדומים היו חלק מן החברה היהודית באופן מלא. ישנן עדויות כי אדומים רבים היו מתלמידי בית שמאי וחלקם אפילו הסתופפו תחת דגלם של מנהיגי הקיצוניים כיוחנן מגוש חלב ושמעון בר גיורא. לאחר המרד הגדול ברומאים (בו השתתפו האדומים, ואף תמכו ברובם בקנאים שונאי רומי), נעלמו האדומים כליל כישות אתנית-גאוגרפית.
הפולמוס על הגיור הכפוי

בעבר שלטה במחקר הדעה הרווחת שגיור האדומים אכן נעשה בכפייה. כיום ישנם היסטוריונים הסוברים שהאדומים התגיירו מרצונם לאחר הכיבוש החשמונאי, והם מבססים את דעותיהם על הטיעונים הבאים: ראשית, המקורות מהם שאב יוספוס את עדותיו נגועים בשנאת בית חשמונאי, דברי פטולומיאוס (שהם מהעדויות המוקדמות) הם דוגמה מובהקת לעמדה העוינת ולמגמת התעמולה האנטי יהודית שרווחו בספרות ההלניסטית. דווקא מסטראבון, שהביע שנאה גלויה לבית חשמונאי, היה מצופה שיזכיר עניין זה, ועניין זה מעלה ספק אם אכן התבצע גיור בכפייה. שנית, האדומים והיטורים היו נוודים וספגו תרבויות רבות מרצונם. הממצאים הארכאולוגיים מלמדים על בליל תרבויות: הלניזם, יהדות, ותרבות אדומית הדומה לתרבות הכנענית הקדומה. שלישית, סביר להניח שלא היה צורך לכפות את ברית המילה, אלא רק לחדש מנהג קדום. האדומים, כמו רבים מעמי הלבנט, היו מלים את עצמם מדורי דורות. רביעית, גיור כפוי נוגד לגמרי את המקובל במסורת היהודית, חמישית, ישנן דוגמאות של גיור מרצון, כמו של משפחת המלוכה בחדייב.
כנגד עמדה זו, יש הטוענים כי הגיור אכן נעשה בכפייה, מהטיעונים הבאים: ראשית, כל הדוגמאות על גיור מרצון מאוחרות לתקופה החשמונאית, הגיור בחדייב עורר התנגדות בקרב העם ומדובר היה רק על בני המלוכה. שנית, ישנן דוגמאות נוספות לכפיית מילה ובכך כבר החלו מתתיהו הכהן ואנשיו, שכתוב שהביסו את הפושעים והחוטאים ומלו בכוח את הילדים הלא נימולים. תאודוטוס, באפוס על שכם, מזכיר ביצירתו מילה בכפייה ויוספוס מספר על מפקד רומי (מטיליוס) בתחילתו של המרד הגדול, שחייו ניצלו לאחר שהבטיח לשוביו הקנאים שיתייהד ויעבור ברית מילה. שלישית, יוספוס התגאה במוצאו החשמונאי, ולכן אין זה סביר שיכתוב דבר רק כדי להשחיר את מוצאו ולמצוא חן בעיני הרומים. פעמים רבות הוא מאיר באור חיובי את היהודים כדי למצוא חן, אבל אינו עושה הפוך. רביעית, ההלכה האוסרת גיור בכפייה התגבשה אחרי בית שני, כאשר בתקופת בית שני לא היה הדבר מוסכם. חמישית, יחסי עוינות שררו בין אדומים ליהודים עוד מימי שיבת ציון ועד הדור הראשון של החשמונאים, ולפיכך אין לצפות שתזנח האוכלוסייה את מנהגיה ותעבור באופן חופשי ורציני לאמץ את הדת היריבה.
אוריאל רפפורט טוען כי מלבד המעמד העירוני המיוון העליון, האוכלוסייה בארץ ישראל הייתה עוינת את הפולייס ההלניסטיות, ולכן מלחמתם של החשמונאים בערים ההלניסטיות הפכה אותם לנושאי דגל שחרור הארץ מעול היוונים, שהיה חיובי גם בעיני אוכלוסייתה הלא יהודית. שחרור זה העלה את קרנם של היהודים ואהדה זו אפשרה את הצלחת הגיור.
אריה כשר משער כי האדומים התגיירו במסגרת ארגונם החברתי השבטי: כאשר מנהיגיהם הסכימו לקבל על עצמם את היהדות, הלכו בעקבותיהם גם בני היחידות השבטיות שהנהיגו. תופעה דומה התרחשה גם בקרב שבטים ערביים שהתנצרו ומאוחר יותר התאסלמו.
לקריאה נוספת

אריה כשר, אדום ערב וישראל, הוצאת יד יצחק בן-צבי, 1988.
הלל פלסר

| --- | --- |

הרב הלל פלסר בהכנסת ספר תורה לישיבת מורשה
 לידה:  1 בפברואר 1951 כ"ו בשבט ה'תשי"א רמת גן 
 פטירה:  18 באוגוסט 2022 (בגיל 71) כ"א באב ה'תשפ"ב ירושלים 
 מקום קבורה:  הר הזיתים חלקת הקדושים
 מדינה:  ישראל
 השכלה:  ישיבת בני עקיבא נתיב מאיר  ישיבת מרכז הרב 
 מקום מגורים:  ירושלים
 מקום פעילות:  ירושלים
 תקופת הפעילות:  ? – 18 באוגוסט 2022 
 השתייכות:  ציונות דתית, תלמידי הרב צבי יהודה קוק
 תחומי עיסוק:  חינוך, רבנות
 מעסיק:  תלמוד תורה מורשה 
 רבותיו:  הרב צבי יהודה הכהן קוק, הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא
 חיבוריו:  טוב עין על מועדים ופרשיות השבוע
 בת זוג:  מיכל
 
הרב הלל פלסר (כ"ו בשבט ה'תשי"א, 1 בפברואר 1951 – כ"א באב ה'תשפ"ב, 18 באוגוסט 2022) היה רב ואיש חינוך דתי-לאומי ישראלי, מתלמידי הרב צבי יהודה הכהן קוק. ממייסדי תלמוד תורה 'מורשה' – ראשון תלמודי התורה בציונות הדתית ומנהל המוסד עד לפטירתו, מייסד הישיבה קטנה 'מורשה' והעומד בראשה. שימש כרב הקיבוץ שדה אליהו, ור"מ בישיבת מרכז הרב. כמו כן לימד תקופות מסוימות בישיבת נתיב מאיר ובישיבת מכון מאיר.
ביוגרפיה

נולד בכ"ו שבט ה'תשי"א ליהודה זאב ואלישבע פלסר שהתגוררו ברמת-גן. בגיל שמונה התייתם מאימו. לאחר מות אימו, אחותה לאה חנוך (קיקי) עזרה רבות בגידולו.
בגיל התיכון למד בישיבת בני עקיבא נתיב מאיר, ולאחר מכן בהשפעת רבו הרב אריה קוסטינר הלך ללמוד בישיבת מרכז הרב.
במרכז הרב בלט בכשרונותיו והתקרב מאוד לראש הישיבה הרב צבי יהודה הכהן קוק, שמינה אותו לגבאי בישיבה, ובשלב מאוחר יותר באופן יוצא דופן מינה אותו גם למסור שיעורים באמונה בפני תלמידים, שהיו צעירים ממנו אך בשנים בודדות.
לאחר תקופה מסוימת, פנה אליו הרב צבי יהודה וביקש ממנו להתמנות לרב הקיבוץ שדה אליהו. בתחילה הוא סירב, ולבסוף סוכם שיישאר להתגורר בירושלים על יד הישיבה, וייסע לשדה אליהו פעם בשבוע.
תלמוד תורה מורשה

בשנת ה'תשל"ז היה חלק מקבוצה של בכירי תלמידי של הרב צבי יהודה שפנו להקים תלמוד תורה ברוחה של ישיבת מרכז הרב. הקבוצה מנתה מלבדו עוד שישה תלמידים מרכזיים: הרב עודד וולנסקי, הרב מרדכי שטרנברג, הרב אריה קורן, הרב אלי סדן והרב בנימין אייזנר.
הסיבה להקמת תלמוד תורה מורשה הייתה שבאותה העת התרבו אברכי ישיבת מרכז הרב, גדלו המשפחות, ונולדו ילדים, והיה צורך ב"מוסד חינוכי המתאים לרמה החינוכית אותה דרשו האברכים בשביל ילדיהם, מוסד המחנך ומלמד על טהרת הקודש, ללא שעבוד לגורמים חיצוניים ולתוכניות לימוד מסוימות." לכן הוחלט, על ידי שבעת חברי הקבוצה, להקים את תלמוד תורה מורשה בשכונת קריית משה בירושלים.
מאוחר יותר הצטרפו אל שבעת חברי הקבוצה הרב יעקב לבנון, הרב צבי טאו, הרב יהושע רוזן ועוד תלמידים נוספים רבים. בהמשך פרשו תלמידי הרב צבי יהודה קוק לתפקידים שונים, והרב הלל פלסר נשאר לבדו בראש המוסד.
עם השנים התפתח צורך של מסגרת המשך לבוגרי המוסד עקב רצון של חלק ממשפחות התלמידים בישיבה שתכלול 'לימודי קודש' בלבד, ולצורך כך הקים הרב הלל את הישיבה הקטנה "מורשה", בתחילת שנת הלימודים ה'תשנ"ט (1999).
דעותיו

הדגיש לתלמידיו את חשיבות האחריות האישית של האדם על עצמו, על הסובבים אותו ועל עם ישראל כולו. מוטיב שבא לידי ביטוי במשנתו החינוכית שבה חולקה האחריות הכללית על התלמידים וחולקו להם תפקידים בניהול הישיבה.[דרוש מקור]
על אף שדגל בניהול אורח חיים דתי אדוק, והמוסדות שייסד ועמד בראשם היו עם מינימום לימודי חול, היה ער לעובדה שצורת חינוך כזו עלולה לגרום לחוסר איזון והבליט את השאיפה והרצון לגדל תלמידי חכמים מאוזנים ונורמלים.[דרושה הבהרה]
בבחירות לעיריית ירושלים בשנת 2018 תמך בחגית משה, ופורסם על ידה מכתב ההוקרה ששלח לה.
פטירתו

במשך שנותיו האחרונות סבל מבעיות בעמוד השדרה דבר שהסב לו כאבים גדולים וקשיי הליכה, כשבוע לפני שנפטר נערך לו ניתוח בעמוד השדרה, ובאור לכ"א באב ה'תשפ"ב נפטר בביתו בפתאומיות, כנראה מסיבוך של הניתוח, בגיל 71. הלוייתו יצאה למחרת מבית המדרש של ישיבת מורשה לחלקת הקדושים בהר הזיתים. השתתפו בה אלפי אנשים ועשרות רבנים מהציונות הדתית.
ספדו לו רבנים ואישי ציבור רבים, בהם הרב חיים דרוקמן, הרב יעקב שפירא והרב זלמן מלמד, ועוד רבים. על מצבתו נכתב:
אור זרֻע לצדיק ולישרי לב שמחה
פ"נ אבינו מורנו הרב הלל פלסר
ב"ר יהודה זאב ואלישבע ע"ה
פעל עִם אל, מוֹרשה כהִלל
רפא לשבורי לב, ומאור פניו ברך
נתבקש לישיבה של מעלה כ"א במנחם אב תשפ"ב בשנת עֹבֹ לחייו
תנצב"ה
משפחתו

היה נשוי למיכל (לבית יעקובסון) והתגורר בשכונת גבעת שאול בירושלים. לבני הזוג שנים עשר ילדים. בתו הודיה נשואה לאל"ם דוד שפירא. בת נוספת נשואה לבנו של אברהם דובדבני
גיסו הוא הרב יחזקאל יעקבסון.
ספריו

ספריו נכתבו על ידי תלמידיו הקרובים, ברובם מתוך שיחות שהעביר בישיבה קטנה מורשה בסעודה שלישית (בדומה לרבו, הרצי"ה) ונדפסו כהדפסות פנימיות. חלק מהשיחות יצאו לאור בחייו, ורובן עברו את הגהת הרב פלסר עצמו.
שיחות לפרשת השבוע ומועדי השנה – מסכומי תלמידים.
טוב עי"ן – התבוננות במועדי השנה – מסיכומי תלמידים על פי שיחותיו, ה'תשפ"א, מתוכם הודפסו במהלך השנים חוברות בסמוך למועדים:
טוב עין – פורים – אדר ה'תשפ"א.
טוב עין – ימים נוראים – תשרי ה'תשפ"ג.
טוב עין – פסח – ניסן התשפ"ד.
טוב עין - יסודות בחינוך; שיחה שניתנה למלמדים בסיום שנת הלימודים ה'תשס"א, ירושלים, שבט ה'תשפ"ה.
תלמידיו

העמיד מאות ואלפי תלמידים, ביניהם:
שלום אייזנר (בנו של הרב בנימין אייזנר, חתנו של הרב יהושע צוקרמן) – סמח"ט הבקעה לשעבר.
הרב אלישמע כהן – ראש ישיבת חומש.
דוד זיני – קצין צה"ל בדרגת אלוף.
הרב אברהם זרביב (בנו של הרב עמנואל זרביב) – דיין וראש המכינה הקדם צבאית בבית אל לשעבר.
יאיר וולנסקי.
הרב אברהם יצחק שוורץ – רבה של קריית ארבע
הרב עודד מילר – ר"מ בישבת בני צבי, אברך בכולל דיינות בישיבת בית אל, ומרבני אתר ישיבה.
הרב יצחק צוקרון – ר"מ בישיבת קדומים.
הרב יצחק דביר – מרבני ארגון כושרות ומכון התורה והארץ. מנהל מחלקת כשרות באלון מורה לשעבר.
הרב שמשון יודייקין – רב בישיבת מרכז הרב.
לקריאה נוספת

מי כאן הלל – קובץ הספדים על מו"ר ראש הישיבה הרב הלל פלסר זצ"ל, תמוז ה'תשפ"ג.
הערות שוליים

↑  כרטיס קבר
↑  הרב טאו, באתר לולאת האל
↑  כפי שהעיד על עצמו הרב פלסר בראיון שעשו עמו במלאת 20 שנה לישיבה קטנה מורשה, וכן הזכיר זאת בשיעור שנתן בישיבת מרכז הרב. וכך גם העיד הרב יעקב שפירא בהספד בהלויה.
↑  גיא עזרא, ‏ברוך דיין האמת: הרב הלל פלסר נפטר בפתאומיות, באתר "סרוגים", 18 באוגוסט 2022
↑  כך העידו גם אחיו במהלך השבעה
↑  תיאור זה נדפס משמו בספר שיחות לפרשת שבוע מסכומי שעוריו.
↑  כפי שאמר הרב הלל בראיון לרגל כנס הבוגרים במלאת 20 שנה לישיבה הקטנה.
↑  כפי שענה לשאלת המראיין בראיון שערכו עמו לקראת כנס הבוגרים במלאת 20 שנה..
↑  רבנים בציונות הדתית: הצביעו לחגית משה והבית היהודי, באתר ערוץ 7, 26 באוקטובר 2018
↑  הרב דביר יצחק | מכון התורה והארץ-'למעשה' אקטואליה הלכתית, באתר www.toraland.org.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007595153705171  VIAF: 317133002   WorldCat (עם VIAF): 317133002 
סימניה ובה עיקרי משנתו החינוכית של הרב פלסר
מרדכי מורטרה

| --- | --- |

 לידה:  7 במאי 1815 ויאדאנה, איטליה 
 פטירה:  2 בפברואר 1894 (בגיל 78) מנטובה, ממלכת איטליה 
 מדינה:  ממלכת איטליה 
 השקפה דתית:  יהדות 
 
הרב מרדכי מרקו בן יוסף הלוי מורטרה (כ"ז בניסן ה'תקע"ה, 7 במאי 1815 – כ"ו בשבט ה'תרנ"א, 2 בפברואר 1894) היה רב, אספן ספרים ומשורר יהודי איטלקי, שכיהן כרב העיר מנטובה.
תולדותיו

נולד בויאדאנה (אנ') הסמוכה למנטובה ליוסף ולשמחה. עבר למנטובה להשתלם בלימודי חול והיה מתלמידיו הראשונים של שד"ל בבית המדרש לרבנים בפדובה. בי"א בסיוון ה'תקצ"ו נסמך לרבנות בתואר "מעלת מורינו הרב".
בשנת תר"א 1841 נפטר רבי יעקב קאזיס, רבה של מנטובה, ובשנה שלאחריה בחודש סיוון נבחר מורטרה במקומו. מורטרה החזיק ספרייה גדולה, אשר כללה כתבי יד רבים. לאחר פטירתו נמכרה הספרייה לדוד קאופמן. מורטרה ניהל ויכוח עם חכמי יהדות איטליה בנוגע לביטול יום טוב שני של גלויות, והחזיק בדעה שאין לבטלו.
חיבר קונטרסים רבים של דרשות, עיונים במקרא ובמחשבת ישראל ותירגם לאיטלקית ספרי תפילה. יותר מכל ספריו נודע "מזכרת חכמי איטאליא" (איטלקית, פדובה 1886).
בנו לודוביקי (אנ') היה מדינאי ומשפטן, ושימש כחבר הפרלמנט האיטלקי והיה שר המשפטים בממשלת איטליה.
ספריו

מזכרת חכמי איטאליא, פאדובה, 1886.
רוח ישראל, קראקא תרנ"ד.
לקריאה נוספת

משה ריינעס (גר'), דור וחכמיו: לחקר תולדות ספרות ישראל וגדולי סופריה בדור הזה. חלק א. קראקא, תר"ן. עמ' 133–140.
יצחק חיים קסטיליוני, פאר האדם, עמ' 6.
הערך: מרדכי מורטרה, יודיאקה לקסיקון, (עורך: יובל קמרט), ירושלים: הוצאת כתר, 1976.
אהרן מאיר מזי"א

ערך זה עוסק ברופא, בלשן ואיש ציבור ארץ-ישראלי. אם התכוונתם למחנך, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  1858 מוהילב, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  1930  (בגיל 72 בערך) ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 ענף מדעי:  בלשנות, רפואה
 מקום מגורים:  האימפריה הרוסית, האימפריה הגרמנית, שווייץ, צרפת, ארץ ישראל המנדטורית
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 מקום לימודים:  בית המדרש לרבנים בברלין 
 הערות:  ונשיא ועד הלשון העברית בשנים 1926–1930
 תרומות עיקריות
 ממחדשי השפה העברית ונשיא ועד הלשון העברית
 
אהרן מאיר מַזְיֶ"א (פלך מוהילב, האימפריה הרוסית, י"א באלול תרי"ח 1858 (כעת בלארוס) - ירושלים, ארץ ישראל המנדטורית, ד' בטבת תר"ץ 1930) היה רופא, בלשן, איש ציבור, מהנדס ופרדסן. היה רופא מושבות הברון, ממחדשי השפה העברית ונשיא ועד הלשון העברית.
שנים ראשונות

נולד בפלך מוהילב. התייתם מהוריו בגיל צעיר. בגיל 15 למד בישיבת מיר, וכונה "העילוי ממוהילב" בשל ידענותו המופלגת. עבר לברלין על מנת ללמוד בבית המדרש לרבנים מיסודו של עזריאל הילדסהיימר. שם הוסמך לרבנות (אף שמעולם לא כיהן כרב), והתקרב לתנועת ההשכלה היהודית. בנוסף למד שם לימודי חול. לאחר שנתיים בברלין, עבר לציריך, והתקבל שם ללימודים בפוליטכניקום (האוניברסיטה ההנדסית-הטכנית), אך עבר ללימודי רפואה, שאותם סיים ב-1887. לאחר שסיים את לימודי הרפואה, עבר לפריז כדי להתמחות ברפואת עיניים. באותה תקופה התקרב לציונות, והכין עצמו לעלייה לארץ ישראל.
בפריז הוצג בפני הברון רוטשילד, והודות לרקע שלו ברפואת עיניים, הוצעה לו משרת "רופא המושבות ביהודה" (ראשון לציון, פתח תקווה, עקרון וגדרה), שאחת הבעיות הגדולות בהן הייתה מחלת הגרענת.
בארץ ישראל

מזי"א עלה לארץ ישראל ב-1889, והתיישב בראשון לציון. בנוסף על עבודתו כרופא, הוא חידש מילים בעברית, ובעיקר מילים רבות מן המילון הרפואי. למעשה הוא יצר את השפה הרפואית העברית. הוא הכיר והתיידד עם אליעזר בן-יהודה אשר העיד: "מנהגי בקביעת שמות למושגים מדעיים, בפרט בענייני המחלות והרפואות, להתייעץ עם ידידי ד"ר מזי"א שהוא בן-סמך לדבר הן מבחינת המדע והן מבחינת הלשון".
הוא שהציע להשתמש במשקל םַםֶּםֶת כמשקל המחלות, לפי פרשת תזריע-מצורע. "וכך המחלה שגורמת לאדמומיות העור נקראת מעתה אַדֶּמֶת (Rubella), המחלה שגורמת לגוון צהבהב בעיניים נקראה צַהֶבֶת (Hepatitis), מצב רפואי הגורם להצטברות לא תקינה של נוזלים בגוף כונה מעתה בַּצֶּקֶת (Edema) והמחלה הנגיפית שתוקפת כלבים משוטטים, נקראה מעתה כַּלֶּבֶת (Rabies)." ד"ר מזיא עמל לחנך את תושבי ארץ ישראל לשמירה על הגיינה כדי למנוע הדבקות במחלות. אחת המחלות השכיחות שנגרמו על ידי זיהום הייתה טרכומה, מחלת עיניים שד"ר מזיא נתן לה את שמה העברי 'גרענת', על שם לחמית העין של החולה שנראית מגורענת. שיפור בכללי ההיגיינה העלים מהארץ את המחלה שגרמה לעיוורון של רבים מהלוקים בה, אך שם המחלה נתקבע במילון העברי.
נוסף על עיסוקו ברפואה ובבלשנות, עסק מזי"א גם בפרדסנות. בין היתר נטע את הפרדס הראשון בפתח תקווה, שיכלל מתקנים חקלאיים, ונמנה עם מייסדי אגודת הפרדסנים "פרדס". הלך בדרכו חתנו, צבי איזקסון, לימים נשיא התאחדות האיכרים.
במשך שנים אחדות שימש רופא ראשי בבית החולים שער ציון ביפו.
בשנת 1902 עבר מזי"א לירושלים, והחל במפעל כתיבת המילון לרפואה ולמדעי הטבע, עבודת מחקר רחבת היקף שלא תמה בחייו, ונשלמה על ידי ד"ר שאול טשרניחובסקי. בביתו התארחו באופן קבוע חיים נחמן ביאליק, הרב קוק, אליעזר בן-יהודה ואחרים.
בירושלים (1908 בקירוב) הקים עם הכומר והזואולוג הגרמני, ארנסט שמיץ, את החוג הראשון בארץ ישראל של דוברי השפה הבינלאומית אספרנטו.
היה בין מייסדיה של החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה ב-1913.
במלחמת העולם הראשונה נעצר בנו אליהו רוניא (רנה) מזי"א בבית אביו בירושלים בחשד לחברות במחתרת ניל"י. הוא סבל כשנה וחצי בכלא הטורקי בדמשק, עד שהצליח לברוח בהמולת סוף המלחמה וניסה להגיע לארץ ישראל. בדרכו חלה אנושות, ונפטר זמן קצר לאחר הגיעו ליפו, למרות מאמצי אביו להצילו.
בשנת 1923 היה חבר ב"ועד העיר ליהודי ירושלים".
משנת 1926 ועד מותו בשנת 1930 כיהן כנשיא ועד הלשון העברית.
בחג יום הולדתו השבעים אמר עליו חיים נחמן ביאליק:
זכה לחמש עטרות... עטרת חכמת הרפואה, עטרת הבלשנות, עטרת מהנדס, עטרת מעשים טובים בעבודתו הצבורית ועטרת ההוראה. עתה זכה לעטרה נוספה וחשובה, עטרת תפארת שיבה. אני כשלעצמי חושב את עטרת הבלשנות ליותר חשובה, כי "החיים והמות ביד הלשון", בלי לשון אין חכמה, אין תורה ואין רפואה.
ד"ר מזי"א נפטר בן 72 ונקבר בבית הקברות בהר הזיתים. הותיר אחריו את רעייתו איגניה (אז'ני לפי מקור אחר, ייתכן אַגְנִייָה במקור) לבית גוטמן ואת בתו מרגלית, שנישאה לצבי איזקסון.
בית מזי"א

בשנת 1902 רכש מזי"א וילה במרכז העיר ירושלים (סמוך לצומת הרחובות המלך ג'ורג' – אגריפס. כיום: רחוב מסילת ישרים 18). הבית הוא בסגנון ערבי עירוני ונבנה באמצע המאה ה-19. מזי"א התגורר בבית זה עם משפחתו עד שנות ה-30. בין המבקרים הקבועים שפקדו את הבית היו חיים נחמן ביאליק, שאול טשרניחובסקי ורבים מהאליטה הארץ ישראלית. בעשור הראשון של המאה ה-20 פעלה בחצר הבית מרפאתו של רופא השיניים ד"ר מנחם מנדל סוסניצקי, רופא השיניים היהודי הראשון בירושלים.
לימים שימש הבית כבית ספר, ואחר כך עמד נטוש במשך כמה שנים.
בשנת 2011 הבניין עבר שיפוץ ושימור בראשות האדריכל עבי נגרי. ביוזמת החברה לפיתוח מרכז ירושלים ובמימון משרד ראש הממשלה, משרד התרבות ועיריית ירושלים, שופץ הבניין והפך למרכז תיאטרון והוא משמש שלוש קבוצות תיאטרון: תיאטרון פסיק, קבוצת התיאטרון הירושלמי ותיאטרון האינקובטור.
הרחוב הסמוך לבית מזי"א נקרא על שמו.
לאחר מותו

לאחר מותו של ד"ר מזי"א הוזמן הרופא והמשורר שאול טשרניחובסקי להמשיך את עריכת המילון לרפואה ולמדעי הטבע. המילון יצא לאור עם הקדמה מאת ביאליק.
באקדמיה ללשון העברית נפתח ב-1994 המכון לתולדות תחיית הלשון העברית על שם מזי"א (נסגר ב-2006), אשר עסק בחקר תולדות תחיית הלשון העברית בארץ ובתפוצות למן תקופת התחייה ולפניה ועד לייסוד מדינת ישראל על פי תעודות של ועד הלשון, והעביר הרצאות וימי עיון לחוקרים, למורים ולציבור הרחב.
בין ניניו נמנים המשורר מירון ח. איזקסון וכוכב הרשת יוחנן טווינה.
כתביו

ספר המונחים לרפואה ולמדעי הטבע: רומי-אנגלי-עברי בעריכת שאול טשרניחובסקי, מוציא לאור : מרגלית, ירושלים, תרצ"ד.
מדרש הרפואה: כולל כל תורת הרפואה ושמירת הבריאות בתלמוד בבלי וירושלמי, מכילתא, ספרא, ספרי ותוספת, מדרשים וזוהר, דביר תרפ"ו-תרפ"ט
לקריאה נוספת

נחום סלושץ, ד"ר אהרן מאיר מזי"א, פרשת חייו ופעולותיו, החברה העברית לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה, ירושלים, תרצ"ה
סמדר ברק, חמש עטרות – ד"ר אהרון מאיר מזיא 'רופא הלשון העברית', יד בן צבי, 2013
הערות שוליים

↑  מ זרע ישראל איסרלין
↑  דליה מרקס, הישן יתחדש והחדש יתקדש
↑  סמדר ברק, הד"ר אהרון מאיר מזיא, רופא בעל שם, ירושלים גיליון רפואי, יד בן צבי ומגדל דוד המוזיאון לתולדות ירושלים, 2014
↑   ניר חסון, עתיקות, זה כבר לא מה שהיה פעם, באתר הארץ, 30 במרץ 2013
↑  בועד העיר, דואר היום, 30 באוגוסט 1923
↑  איתמר לוי - על סופרים ועל רופאים
↑  בלוג "סיפורי ארץ-ישראל - מצבות מדברות 1950 – 1850"
↑  אהרן מזי"א, ספר המונחים לרפואה ולמדעי הטבע : רומי-אנגלי-עברי, ירושלים: ה'תרצ"ד, באתר הספריה הלאומית – ישראל
| נשיאי ועד הלשון העברית והאקדמיה ללשון העברית |
| --- | --- | --- |
| ועד הלשון העברית | אליעזר בן-יהודה • דוד ילין • אהרן מאיר מזי"א • חיים נחמן ביאליק • נפתלי הרץ טור-סיני • יוסף קלוזנר |  |
| האקדמיה ללשון העברית | נפתלי הרץ טור-סיני • זאב בן-חיים • יהושע בלאו • משה בר-אשר • אהרן ממן |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007477335305171  BnF: cb11258001z (data)  GND: 1011196492  ISNI: 0000 0001 1874 345X  LCCN: no2003084636  NTA: 317604988  VIAF: 29226658   WorldCat (עם VIAF): 29226658 
ספר המונחים לרפואה ולמדעי הטבע
מודעת השתתפות בצער מות בנו של ד"ר מזי"א
מסע הצלב הראשון

מסע הצלב הראשון (1096–1099) היה מסע צלב לכיבוש ארץ הקודש מידי המוסלמים ולגאולת כנסיית הקבר. במהלך מסע הכיבושים לעבר הארץ, טבחו הצלבנים ביהודי גרמניה בקהילות שו"ם ובעוד קהילות, במה שנודע כגזירות תתנ"ו, ייסדו את רוזנות אדסה ואת נסיכות אנטיוכיה, לבסוף כבשו את ירושלים, טבחו באוכלוסייה היהודית והמוסלמית שבה, בזזו את אוצרותיה, וייסדו את ממלכת ירושלים.