stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לאו סילארד
קורות חיים > המעבר לארצות הברית והמכתבים לרוזוולט

בשנת 1938, סילארד, כמו מרבית עמיתיו מאירופה, היגר לארצות הברית לאחר שהתקבל לעבודה בתחום מחקרו באוניברסיטת קולומביה שבמנהטן.
לאחר כיבוש צ'כוסלובקיה בשנת 1938 על ידי הצבא הנאצי, ראה פרמי את הנולד והחל לחשוש מפיתוח נשק גרעיני על ידי גרמניה. סילארד, ועמיתיו היהודים-הונגרים יוג'ין ויגנר ואדוארד טלר, החליטו לפנות לאלברט איינשטיין כדי לקבל גיבוי בפנייתם לממשל האמריקאי לגבי הצורך הדחוף לפיתוח פצצה גרעינית. הם ידעו שכדי לקבל איזושהי הכרות ומענה על ידי הממשל, הם צריכים לפנות דרך אדם בעל שם והכרה נרחבת, ולכן פנו לאיינשטיין. הארבעה נפגשו בביתו של איינשטיין, וסילארד האיר את עיניו של איינשטיין לגבי מצבורי האורניום העצומים הנמצאים בשטחה של גרמניה, במיוחד אחרי כיבוש צ'כוסלובקיה (חשש שגם אומת חודשים מספר לאחר מכן, עם החלטתו של היטלר לאסור מכירת אורניום פרט לצרכים ממשלתיים). כמו כן, תהו המדענים לגבי רעיונותיו וכוונותיו של ורנר הייזנברג בנושא פצצת האטום הגרמנית.
איינשטיין, שעד אותה תקופה היה ידוע כפציפיסט והתנגד לשימוש בנשק ומלחמה בכל דרך אפשרית ואף פרסם לא מעט מאמרים כנגד חובת השירות הצבאי כשחי באירופה, התרשם מהמידע, ושוכנע שהסכנה שגרמניה הנאצית תפתח נשק גרעיני היא אמיתית ומוחשית. הוא הסכים לחתום על המכתב שנוסח על ידי סילארד, בו פנה בצורה ישירה לנשיא ארצות הברית, רוזוולט, והזהיר אותו מפני הכוונות הגרמניות לפיתוח נשק גרעיני והצורך לפיתוח נשק גרעיני לפני גרמניה. המכתב, שידוע בכינויו מכתב איינשטיין-סילארד, הועבר באוגוסט 1939 לאלכסנדר זקס, כלכלן ניו יורקי, שהיה מעורב בפוליטיקה, וזה מסר אותו לרוזוולט. המכתב שכב במשך כחודשיים על שולחנו של רוזוולט, וכשנקרא, ולאחר התייעצות עם בכירים בממשל הוחלט לתת מימון לצורך בניית נשק גרעיני. חברי ועידת האורניום, בראשות שלושת ההונגרים החלה לפעול בעיניין. סילארד שהחל לעבוד באותה עת באוניברסיטת קולומביה עם אנריקו פרמי, שהיה גם פיזיקאי תאורטי וגם נסיין, על תגובת שרשרת מבוקרת (תהליך המתרחש כיום בכורים גרעיניים), והגיע בשיתוף עמו לפריצת דרך בנושא תגובת השרשרת באורניום. הם חיפשו מוליך שישלוט בפעילות המבוקרת של תגובת השרשרת, וניסו שימוש בגרפיט.
כל אותו זמן התגלעו בעיות בזרימת כספי המימון לפרויקט. אנשי צבא הפכו יותר ויותר סקפטיים לגבי עבודתם, והם ואנשי הממשל חששו מהמניע של עבודתם הסודית. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה בספטמבר 1939, נתפסו השניים כחצי אויבים שכן באו לארצות הברית מגרמניה או בעלות בריתה אשר כעת מנסות לכבוש את אירופה.
סילארד החליט שאסור להיות סודיים יותר מול הממשל, ובגלל הצורך הדחוף במימון, פנה פעם נוספת לאיינשטיין, ובאביב 1940, נוסח מכתב נוסף לרוזוולט, בו היה סילארד קצת יותר תוקפני וקיצוני בדעותיו. הוא איים שאם לא יקבל מימון יחשוף את רעיון תגובת השרשרת וכן התריע פעם נוספת בפני נשק גרעיני בשימוש גרמניה הנאצית. בינתיים, בגרמניה, אכן היו עסוקים בפיתוח הפצצה, שם לא נוסה השימוש בגרפיט, אלא במים כבדים, בעיקר בזכות מפעל המים הכבדים היחידי באירופה, שהיה ממוקם בנורווגיה שנכבשה על ידי הגרמנים.
למכתב השני התייחס הממשל האמריקאי ברצינות רבה יותר: הוחלט לתת תקציב לפיתוח הפצצה וכן על הקמת פרויקט מיוחד לנושא, "פרויקט מנהטן".
קורות חיים > פרויקט מנהטן

סילארד החל לעבוד באוניברסיטת שיקגו, וביחד עם פרמי הצליחו ליצור את תגובת השרשרת הגרעינית המבוקרת הראשונה באמצעות אורניום וגרפיט, בשנת 1942.
ככל שהתקדמה המלחמה, הפרויקט איבד מאופיו המדעי ונשלט יותר ויותר בידי הצבא. כשנראה היה שגרמניה כבר לא תנצח במלחמה, נכנס סילארד לעימותים רבים עם אנשי צבא שהיו קשורים בפרויקט, כנגד הפיכתו לנשק גרעיני בו ייעשה שימוש במלחמה. הוא הביע כעס רב כנגד הממשל עקב הפיכת הפרויקט לצבאי וניסה לעצור את השימוש בפצצת האטום, כאשר ניסח מכתב נוסף עם איינשטיין הפונה לרוזוולט, בו מבקשים השניים למנוע את השימוש בנשק גרעיני, מפאת ההרס והחורבן כמו גם מספר קורבנות האדם שעלולים למצוא את מותם בשימוש בפצצה גרעינית. המכתב כבר לא מצא את רוזוולט, שנפטר בטרם נגמרה המלחמה, וטרומן שהתלהב מהניסוי שנערך ביולי 1945, החליט להשתמש בפצצה כנגד יפן. בסופו של דבר הוטלו על יפן שתי פצצות (ילד קטן על הירושימה ואיש שמן על נגסאקי), שגרמו הרג של יותר מ-200,000 בני אדם, ופציעתם של מאות אלפים נוספים.
לפני שפרצה המלחמה, קיווה סילארד שמדיניות ארצות הברית בדבר אי הפצצת אזרחים תישאר בעינה, ולא יעשה שימוש בפצצת האטום כנגד אוכלוסייה אזרחית. הוא האמין שפצצת האטום תשמש רק כנשק מאיים, שייגרום לגרמניה ויפן או אחת מהן להיכנע, ולא יהיה צורך להשתמש בה. לפני המלחמה ראה בממשל האמריקאי כשלטון ההומני היחידי בעולם. סילארד הכין עצומה (Szilárd petition) שנחתמה בידי כ-155 מדענים שעבדו בפרויקט מנהטן ושותפיו למעבדה בשיקגו, הפונה לטרומן ומבקשת שידגים ליפנים את עצמתה של הפצצה בשטח לא מאוכלס לפני שישתמש בה על מטרות מאוכלסות. עצומה זו לא הגיעה לידיו של טרומן ופורסמה רק בשנת 1961, 16 שנים לאחר שהושלכה הפצצה.
קורות חיים > השנים שאחרי מלחמת העולם וסוף חייו

לאחר המלחמה, הבין סילארד את כיוון השימוש באנרגיה האטומית, וכן צפה את מרוץ החימוש בין ארצות הברית לגוש המזרחי (ברית המועצות ביצעה ניסוי גרעיני מוצלח ראשון בשנת 1949). הוא עזב את תחום הפיזיקה, ובשנת 1947 החליט להתמקד בביולוגיה מולקולרית. גם סילארד וגם איינשטיין הביעו חרטה על תרומתם לפיתוח הפצצה, וציינו שאם היו יודעים כי גרמניה לא תספיק לפתח את הפצצה עד סיום המלחמה, לא היו משגרים את המכתבים לרוזוולט.
בשנת 1951 נישא סילארד לגרטרוד, ולאחר מכן החל לעבוד במכון הביולוגי בסן דייגו.
בשנת 1960, אובחן בגופו סרטן בשלפוחית השתן. הוא עבר מספר טיפולים קרינתיים בניו יורק שהשתמשו בשיטה שהוא עצמו פיתח, והאטו את התפתחות המחלה. לאו סילארד נפטר בקליפורניה ב-30 במאי 1964, בגיל 66.
שנים לאחר מותו, ניתן שמו לאחד מן המכתשים בצד החשוך של הירח. שמו נכנס גם להיכל התהילה של הממציאים הגדולים.
הערכה

סילארד נחשב בידי עמיתיו כאדם אקסצנטרי, בעל חשיבה מהירה ויכולת ניבוי של אירועים פוליטיים בעולם. אומרים שצפה את מלחמת העולם הראשונה כשהיה עוד ילד, את העובדה שגרמניה הנאצית תשלוט באירופה וכן פרטים רבים מתוך אירועי מלחמת העולם השנייה. סיפרו עליו שאהב לחשוב על המצאותיו בזמן אמבטיות ארוכות במלונות בהם אהב לשהות (הכרותו עם אנריקו פרמי החלה מפגישה באחד ממלונות אלו).[דרוש מקור]
ראו גם

פרויקט מנהטן
מכתב איינשטיין-סילארד
פצצה מומלחת
הערות שוליים

↑  יוג'ין ויגנר על לאו סילארד
↑  Lanuette, William, with Silard, Bela. Genius in the Shadows, a Biography of Leo Szilard, the Man Behind the Bomb. The University of Chicago Press, 1993. pp 31.
↑  Lanuette, William, with Silard, Bela. Genius in the Shadows, a Biography of Leo Szilard, the Man Behind the Bomb. The University of Chicago Press, 1993. pp 48.
↑  Lanuette, William, with Silard, Bela. Genius in the Shadows, a Biography of Leo Szilard, the Man Behind the Bomb. The University of Chicago Press, 1993. pp 49-50.
↑  Lanuette, William, with Silard, Bela. Genius in the Shadows, a Biography of Leo Szilard, the Man Behind the Bomb. The University of Chicago Press, 1993. pp 58-59.
↑  Lanuette, William, with Silard, Bela. Genius in the Shadows, a Biography of Leo Szilard, the Man Behind the Bomb. The University of Chicago Press, 1993. pp 60.
↑  L.Szilard, "[Uber die Ausdehnung der phenomenologischen Thermodynamik auf die Schwankungserscheinungen ]", Zeitschrift fur Physik, vol. 32, pp. 753–788, 1925
↑  L.Szilard, "[Uber die Ausdehnung der phenomenologischen Thermodynamik auf die Schwankungserscheinungen ]", Zeitschrift fur Physik, vol. 53, pp. 840–856, 1929
↑  L.Szilard, "[Uber die Ausdehnung der phenomenologischen Thermodynamik auf die Schwankungserscheinungen ]", Zeitschrift fur Physik, vol. 53, pp. 840–856, 1929
↑  L.Szilard, "[Uber die Ausdehnung der phenomenologischen Thermodynamik auf die Schwankungserscheinungen ]", Zeitschrift fur Physik, vol. 32, pp. 753–788, 1925
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312089805171  PLWABN: 9810559765605606  BIBSYS: 90402372  BNE: XX5657546  BnF: cb12492965j (data)  CANTIC: a11480324  CiNii: DA00609432  GND: 119152088  ISNI: 0000 0000 8130 310X  LCCN: n88277643  MGP: 113115  NARA: 10572431  NDL: 00458237  NKC: ntk20191030668  NLA: 35537319  NTA: 068233477  RERO: 02-A017740775  SELIBR: 208294  SNAC: w6dn46tv  SUDOC: 034141928  Trove: 988570  VIAF: 51792743   WorldCat (עם VIAF): 51792743 
לאו סילארד בגיל 18
סכימה של הכור של פרמי-סילארד.
קבוצת שיקגו. סילארד שלישי מימין
יעקב שאול אלישר

הרב יעקב שאול אלישר (כינויו היש"א ברכה; כ"ג בסיוון ה'תקע"ז, 7 ביוני 1817 - כ"ח בתמוז ה'תרס"ו, 21 ביולי 1906) היה הראשון לציון בין השנים 1893–1906, ואב בית הדין בירושלים.
ביוגרפיה

נולד בצפת לרב אליעזר ירוחם, בנו של הרב יעקב אלישר, ידידו של החיד"א. אביו, אליעזר ירוחם, שימש כראש השוחטים והבודקים, וכן דיין וחזן של קהילת יוצאי קושטא בעיר. לאחר שהומת חיים פרחי, הטיל עבדאללה פאשא על יהודי צפת מיסים חדשים. כשהיה יעקב בן 6, הובא אביו לבית הסוהר בעכו ושהה בו חצי שנה. הוא נמלט ממנו וחזר לצפת, אך לאחר מכן ברח לחצביה שבדרום לבנון, ומשם לדמשק. בדמשק הורה לאשתו שתעלה עם בניו לירושלים. ב-26 ביוני 1823 הגיעה המשפחה לירושלים והתיישבה בה. ב-19 במרץ 1824 (י"ט אדר ב' ה'תקפ"ד), בהיותו כבן 7, נפטר אביו. לאחר מות אביו, שלח בית דין צדק בירושלים שליח לפאשה בדמשק, אשר החזיר למשפחה את רכושם בצפת. הרכוש נמכר ומהתמורה סילקו את החוב לאיש אשר במשך חצי שנה מימן את המזון לאב, כאשר היה במאסר בעכו.
ב-1828 נישאה אמו בשנית, לרב בנימין מרדכי נבון, שאימצו והפך למורו ורבו. כאשר הגיע לגיל בר מצווה, נחשב לעילוי בתורה, ואביו החורג כינה אותו "ישא ברכה" (על-פי תהלים, כ"ד, ה'). 'ישא' הוא שמו בראשי תיבות - יעקב שאול אלישר.
כשהתבגר התפרנס ממסחר, ולאחר שנישא ב-1832 לנערה יתומה, פרנס אותו אביו החורג במשך 24 שנים. הוא התגורר בבית אביו החורג, שם נולדו לו בתו הבכורה ושני בניו. בתקופה זו עסק בלימוד תורה, ואף סייע לאביו החורג בעסקיו.
בשנת 1845 (ה'תר"ה) יצא בשליחות אביו החורג לאיזמיר שבטורקיה מטעם הקהילה הספרדית בירושלים. לאחר שמילא את שליחותו, התעכב בקושטא במשך כ-6 חודשים בביתם של שרי משפחת קאמונדו. בשנת 1853 (ה'תרי"ג) הוסמך לדיין ומורה הוראה על ידי רבני ירושלים, ושימש בתפקיד זה עד למינויו לראשון לציון. בשנת 1855 (ה'תרט"ו) יצא בשליחות רבני ירושלים לאלכסנדריה שבמצרים, כדי לפעול לביטול החלטת הקהילה היהודית שלא לקבל שדרי"ם מישראל. לאחר שהצליח בשליחותו, התבקש לשמש כרב הקהילה בעיר, אך סירב.
בשנת 1865 (ה'תרכ"ה) היה משמש כ"בית דין שלישי" (מכריע) ומשנת 1869 (ה'תרכ"ט) החל לשמש כאב בית הדין בירושלים. בשנת 1877 (ה'תרמ"ז) תמך בתוכניתו של משה מונטיפיורי לתרום כספים לתלמודי התורה בירושלים כדי שישלבו את לימודי השפה הערבית, כנגד ההתנגדות החריפה לתוכנית מצד העדה החרדית האשכנזית. במאמר לעיתון שערי ציון, נימק את תמיכתו כי הערבית היא שפה שרבים מגדולי הרבנים עשו בה שימוש בחיבוריהם, כדוגמת הרמב"ם ומחברים אחרים, והוסיף שידיעת השפה מביאה פרנסה ותועלת ללומדיה. הוא עצמו שלט במספר שפות: לאדינו, עברית, ערבית, טורקית, איטלקית, פרסית ויוונית.
בשנת 1880 (ה'תר"ם) עם מותו של רבי אברהם אשכנזי הוצעה לו משרת הראשון לציון אך ויתר על המשרה לטובת מחותנו, הרב רפאל מאיר פניז'יל. רק לאחר פטירתו של הרב פניז'יל, הוכתר ב-1 בפברואר 1893 (ט"ו בשבט ה'תרנ"ג) למשרת הראשון לציון, בטקס שנערך בבית הכנסת על שם רבן יוחנן בן זכאי בירושלים. במשרה זו כיהן במשך 13 שנה עד לפטירתו. בשנת 1889 עמד בראש נציגות היישוב היהודי בירושלים בקבלת פניו של קיסר גרמניה וילהלם השני, יחד עם הרב שמואל סלנט והרב אליהו מני, ואף קיבל ממנו עיטור. היה אהוב ומקובל על בני כל העדות.
ביוגרפיה > יחסו לציונות

מבחינה מדינית, היה קשה לרב אלישר לתמוך בציונות בפומבי, עקב השלטונות שהתנגדו לכך. חרף זאת, כאשר נפטר תיאודור הרצל, הרב יזם את הספדתו בירושלים, והכריז על ביטול מלאכה. לרוב חולשתו, לא יכל לנכוח באירוע, ובמקומו שלח את בניו לייצגו בהספד בבית הכנסת רבן יוחנן בן זכאי.
ביוגרפיה > פטירתו והלווייתו

הלך לעולמו ב-18 ביולי 1906 (כ"ה תמוז ה'תרס"ו), ונקבר בחלקת הרבנים שבהר הזיתים, לצד אביו החורג ובסמוך לחלקת משפחת אלישר.
אחר מותו, וכפי שחשש בחייו, פרצה מחלוקת ומאבק על משרת הראשון לציון, בין התומכים למשרה בבנו הבכור הרב חיים משה אלישר (הרב חמ"א), לתומכי הרב יעקב מאיר. הרב מאיר נתמנה לבסוף, אך התפטר, ותחתיו מונה הרב אליהו משה פאניז'יל.
ההלויה התקיימה בבית הכנסת על שם רבן יוחנן בן זכאי בכ"ט בתמוז תרס"ו.
ביוגרפיה > הנהגתו ואישיותו

במסגרת תפקידיו פעל לקירוב בין העדות השונות בירושלים, והציע להקים ועד משותף להנהגת היישוב על כל עדותיו. יוזמתו זו נכשלה, אך ועד דומה הוקם ביוזמתו ביפו בשנת 1891. היה מקובל על כלל העדות ומנהיגיהן.
ילדיו

בנו הבכור הרב חיים משה אלישר המכונה "חמ"א" (ראשי תיבות שמו), שימש אף הוא בתפקיד ראשון לציון. נשא בגיל 14 לאישה את בתו של הראשון לציון הרב רפאל מאיר פאניז'ל. היה איש ציבור פעיל בירושלים, ועסק במסחר כדי לא להתפרנס מהרבנות.
בנו אליעזר ירוחם - נישא לרחל בת-שבע לבית נבון. אליעזר נפטר בגיל צעיר. בנם היה הדיפלומט ויקטור אלישר.
הרב נסים בנימין מרדכי אלישר - קרוי על שם אביו החורג של אביו.
בתו סלטנה - נישאה לרב אברהם ברוך. בתם רוזה נישאה לראשון לציון הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל. בת אחרת שלהם נישאה לבנימין, בן למשפחת קוקיא.
חיבוריו

בני בנימין וקרב איש - השלמות וחידושים לחידושי אביו החורג רבי בנימין, בספר "בני בנימין", ירושלים ה'תרמ"א
שמחה לאי"ש - שו"ת, פיוטים ובקשות בתחילת הספר, ה'תרנ"ג
אי"ש אמונים - דרשות בעניין חגי ישראל ומועדיו, ה'תר"מ
מעשה אי"ש - שו"ת, ה'תרנ"ב
דרך אי"ש - דרשות, ה'תרנ"ב
ישא אי"ש - ה'תרנ"ו
דברי אי"ש - דרושים, דברי אגדה, וכן דרשת הרב אלישר והרב בורלא בעת הכתרתו ל"ראשון לציון", ה'תרנ"ו
עולת אי"ש - דרושים, ה'תרנ"ט
שאל האי"ש ופני חמ"א - שו"ת, נדפס על ידי בנו הרב חיים משה אלישר (חמ"א) שהוסיף מחידושיו בספר, ירושלים ה'תרס"ט.
כבוד לאי"ש - דרושים, ה'תר"ע
פני אי"ש - ה'תרנ"ט
תשובה בעניין כלאיים ושמיטה - ה'תרס"ב
תפילות ופיוטים - בספר שירי יוסף, ה'תרפ"ד
הנצחתו

לאחר פטירתו הקים בנו הרב נסים אלישר את שכונת גבעת שאול שבירושלים על שמו. כמו כן, על שמו רחוב בשכונת הבוכרים בירושלים.
ביולי 2006 הוציא השירות הבולאי בול לכבודו.
ארכיונו האישי שמור בספרייה הלאומית.
לקריאה נוספת

גיורא פוזיילוב, חכמיהן של ארבע ערי הקודש כרך ב - חכמי ירושלים, מינהל החינוך הדתי, 2001 (עמ' 559–592)
נתן אפרתי, "משפחת אלישר בתוככי ירושלים", הוצאת האוניברסיטה העברית בי-ם והוצאת ראובן מס, תשל"ה.
ישיבת בני עקיבא סוסיא, נקיי הדעת, תשס"ה, עמ' 221–226
אברהם יערי, זכרונות ארץ ישראל, פרק ד: אחרי מות ר' חיים פרחי, מזכרונות ר' יעקב שאול אלישר, תקע"ט–תקצ"ד (1819–1834), עמ' 103–110.
צבי זוהר, האירו פני המזרח: הלכה והגות אצל חכמי ישראל במזרח התיכון, פרק אחד־עשר: הנהגה ודמוקרטיה: עיון בתפיסת עולמו של הרב יעקב שאול אלישר (ובתוכו נאום הכתרתו). הוצאת הקיבוץ המאוחד, ה'תשס"א (2001).
הערות שוליים

↑  אברהם יערי, זכרונות ארץ ישראל, עמ' 103.
↑  אברהם יערי, זכרונות ארץ ישראל, עמ' 104–106.
↑  אברהם יערי, זכרונות ארץ ישראל, עמ' 107.
↑  אברהם יערי, זכרונות ארץ ישראל, עמ' 107–108.
↑  כעדות קרובו רבי יהושע השיל קוטנר בהקדמת ספרו "כתר היחוס לבית אבותי" בתוך: משלי-מעשי רקמה, לייפציג, תרכ"ה, 1865, עמ' 4, באתר היברובוקס.
↑  ראו: מ. ד. גאון 'גאוני המזרח' שם ב עמ' 65 הערה 2, רחל שרעבי, 'שרגאי' חלק ב עמ' 107 הערה 92.
↑  ראו: אפרתי 'משפחת אלישר בתוככי ירושלים', עמ' 222.
↑  ראו: אליעזר בן יהודה, דאר היום י"ט אדר תרפ"א; אפרתי, 'משפחת אלישר בתוככי ירושלים' עמ' 222-223.
↑  פירוט הפרשה - ראה פה
↑  ⁨אבל כבד . ⁩ | ⁨חבצלת⁩ | 24 יולי 1906 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  רחוב יש"א ברכה באתר עיריית ירושלים
↑  הבול באתר התאחדות בולאי ישראל
↑  ארכיון יעקב שאול אלישר, בספרייה הלאומית
| הרבנים הראשיים לירושלים |
| --- | --- | --- |
| הרבנים האשכנזים | מאיר אוירבך • שמואל סלנט • חיים ברלין • אברהם יצחק הכהן קוק • צבי פסח פרנק • בצלאל ז'ולטי • יצחק קוליץ  • אריה שטרן |  |
| הרבנים הספרדים | לוי בן חביב • דוד בן שלמה אבן אבי זמרה • משה גאלנטי • חיים ויטאל • בצלאל אשכנזי • גדליה קורדוברו • יצחק גאון • ישראל בנימין • יעקב צמח • שמואל גרמיסון • משה בן חביב • משה חיון • אברהם בן דוד יצחקי • בנימין הכהן מעלי • אלעזר בן יעקב נחום • ניסים חיים משה מזרחי • ישראל יעקב אלגאזי • חיים רפאל אברהם בן אשר • יום-טוב אלגאזי • משה יוסף מרדכי מיוחס • יעקב משה עיאש אל-מגרבי • יעקב קוראל • רפאל יוסף חזן • יום טוב דאנון • סלומון משה סוזין • יונה משה נבון • יהודה רפאל נבון • חיים נסים אבולעפיה • חיים דוד חזן • אברהם אשכנזי • רפאל מאיר פאניז'ל • יעקב שאול אלישר • אליהו משה פאניז'יל • נחמן בטיטו  • משה יהודה פרנקו • חיים משה אלישר • נסים יהודה דנון • אליהו פרדס • שלום משאש • שלמה משה עמאר |  |
| הראשונים לציון |
| --- | --- | --- |
| חכם באשי | רבי משה גאלנטי • רבי משה בן חביב • רבי אברהם רוויגו • רבי אברהם בן דוד יצחקי • רבי בנימין הכהן מעלי • רבי אליעזר נחום • רבי ניסים חיים משה מזרחי • רבי יצחק הכהן רפפורט  • רבי ישראל יעקב אלגאזי • רבי רפאל בן רבי שמואל מיוחס • רבי חיים רפאל בן אשר • רבי רפאל משה בולה • רבי יום-טוב אלגאזי • רבי משה יוסף מרדכי מיוחס • רבי מרדכי הלוי • רבי יעקב משה עייאש • רבי יעקב קוראל • רבי רפאל יוסף חזן • רבי יום טוב דאנון • רבי שלמה משה סוזין • רבי יונה משה נבון • רבי יהודה נבון • רבי חיים אברהם גאגין • רבי יצחק קוב'ו • רבי חיים נסים אבולעפיה • רבי חיים דוד חזן • רבי אברהם אשכנזי • רבי רפאל מאיר פאניז'ל • רבי יעקב שאול אלישר • רבי אליהו משה פאניז'יל • רבי נחמן בטיטו • רבי משה יהודה פרנקו • רבי נסים יהודה דנון • רבי חיים משה אלישר |  |
| ברבנות הראשית | הרב יעקב מאיר • הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל • הרב יצחק נסים • הרב עובדיה יוסף • הרב מרדכי אליהו • הרב אליהו בקשי דורון • הרב שלמה עמאר • הרב יצחק יוסף • הרב דוד יוסף |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297416705171  GND: 132780046  ISNI: 0000 0000 6686 7193  LCCN: nr92003289  NTA: 298891107  VIAF: 30708537   WorldCat (עם VIAF): 30708537 
תמונתו של רבי יעקב שאול אלישר על גבי בול דואר ישראלי
חנוך ארנטרוי (לונדון)

| --- | --- |
 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  דצמבר 1932 כ"ח בכסלו ה'תרצ"ג פרנקפורט, רפובליקת ויימאר
 פטירה:  24 בנובמבר 2022 (בגיל 89) ל' בחשוון ה'תשפ"ג לונדון, הממלכה המאוחדת
 השכלה:  ישיבת גייטסהד, ישיבת סונדרלנד
 מקום פעילות:  מנצ'סטר
 תקופת הפעילות:  ? – 24 בנובמבר 2022 
 השתייכות:  חרדים, יהדות בריטניה
 רבותיו:  הרב יוסף שלום אלישיב, הרב שלמה זלמן אוירבך
 
 תפקידים נוספים:  דיין בק"ק כנסת ישראל, ראב"ד אירופה
חנוך הכהן ארנטרוי (באנגלית: Chanoch HaCohen Ehrentreu; מכונה גם: דיין ארנטרוי; כ"ח בכסלו ה'תרצ"ג, דצמבר 1932 – ל' בחשוון ה'תשפ"ג, 24 בנובמבר 2022) היה רב ודיין בריטי ממוצא גרמני. עמד במשך שנים רבות בראש בית הדין של איחוד הקהילות האורתודוקסי באנגליה, "ק"ק כנסת ישראל", עד פרישתו לגמלאות ב-2006. כיהן כראב"ד אירופה מטעם ועידת רבני אירופה, ושימש כאחראי על מערך הגיור של הארגון. כמו כן הוא שימש כראש בית המדרש לרבנים בברלין.
ביוגרפיה

נולד בפרנקפורט, ברפובליקת ויימאר מעט לפני עליית הנאצים לשלטון, לרב ישראל ארנטרוי, ראש ישיבת "עדת ישראל" של הרב שלמה זלמן ברויאר בפרנקפורט, ורב בעיר צ'שם (אנ'), אנגליה (נפטר 1965). נקרא על שם סבו, רבה של מינכן, הרב חנוך ארנטרוי. בטרם פרצה מלחמת העולם השנייה היגרה משפחתו לממלכה המאוחדת והוא למד בישיבת גייטסהד ואחריה בישיבת סונדרלנד. נישא לרחל שטרנבוך, אחותם של הרבנים אליהו ומשה שטרנבוך. אחות נוספת של אשתו נישאה לרב משולם דוד הלוי סולובייצ'יק. לאחר נישואיו למד שבע שנים בכולל האברכים של ישיבת גייטסהד.
הוא יסד כולל אברכים בסונדרלנד שם התגורר משך קרוב לעשרים שנה. ב-1978 התמנה כראש בית הדין במנצ'סטר במקום הרב יצחק יעקב וייס שעלה אז לישראל לכהן כראב"ד העדה החרדית. הרב ארנטרוי שהיה אז נטול הכשרה מעשית לדיינות, נסע לחופש לימודים בישראל והשתתף כצופה בדיונים של בתי דין שונים, כשבמקביל  שימוש חכמים אצל הרב יוסף שלום אלישיב והרב שלמה זלמן אוירבך. הוא כיהן כאב"ד בבית הדין במנצ'סטר במשך כשש שנים.
ב-1984 מינה אותו הרב הברון ישראל "עמנואל" יעקובוביץ לעמוד בראש בית הדין של איחוד הקהילות האורתודוקסי באנגליה "ק"ק כנסת ישראל", הרב כיהן בתפקיד זה עד פרישתו לגמלאות ב-2006. במקביל כיהן כראב"ד אירופה מטעם ועידת רבני אירופה, ושימש כאחראי על מערך הגיור של הארגון.
בנו הרב אשר ארנטרוי משמש כסגן מנהל האגף למניעת עגינות בבתי הדין הרבניים בישראל.
לקריאה נוספת

הרב מ. ברמן, גיור. לא תעודת גיור!, מוסף שבת קודש של יתד נאמן, חג הסוכות תשע"ו, עמ' 14–17, באתר אוצר החכמה (ושם במסגרת "בעקבות הסבא הגדול").
הערות שוליים

↑  ביוגרפיות של הדיינים באתר "בית דין דאירופה".
↑  דיין חנוך ארנטרוי, פרופיל באתר ג'ואיש כרוניקל.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012124167505171  VIAF: 1313167265483072610001   WorldCat (עם VIAF): 1313167265483072610001
הלחימה בנפת צור במלחמת חרבות ברזל

הלחימה בנפת צור במלחמת חרבות ברזל הוא תמרון שמבוצע על ידי עוצבת המפץ באזור נפת צור כחלק מהתמרון הקרקעי בלבנון במלחמת חרבות ברזל. מטרת הלחימה היא טיהור המרחב וסיכול תוכנית "כיבוש הגליל".
רקע

ב-7 באוקטובר 2023 יצאו מספר ארגוני טרור מרצועת עזה, בהובלת גדודי עז א-דין אל-קסאם של חמאס, לטבח שבעה באוקטובר שכלל טבח המוני ופשעים נגד האנושות. נרצחו בו 1,145 ישראלים ואזרחים זרים. בתגובה פתחה ישראל במלחמת חרבות ברזל. כבר למחרת הצטרף ארגון הטרור חזבאללה למערכה והחל בירי תלול-מסלול על ישראל מלבנון, על מנת לרתק כוחות גדולים של צה"ל לצפון, ולהפעיל לחץ על ישראל לסיום המערכה על ידי עקירת עשרות אלפי תושבי קו העימות מבתיהם.
במשך חודשים התרכזה ישראל בלחימה בעזה נגד חמאס, ובמהלך ספטמבר 2024 העבירה את עיקר המאמצים צפונה, עם פתיחת מבצע חיצי הצפון, שכלל שורת סיכולים ממוקדים שבהם נהרגו רוב בכירי חזבאללה, בהם ראש הארגון חסן נסראללה, ומפקדי הזרוע הצבאית אבראהים עקיל ועלי כרכי. לצד זאת הותקפו על ידי חיל האוויר הישראלי אלפי מטרות של חזבאללה בלבנון, בהן מאות משגרי רקטות, מחסני תחמושת, מפקדות תת-קרקעיות ונשק אסטרטגי. בתקיפות הושמדו אלפי רקטות ונהרגו מאות מחבלי חזבאללה, והארגון ספג מכה קשה. בנוסף, מתחילת המלחמה ביצע צה"ל עשרות פשיטות קומנדו חשאיות בכפרים שליד הגבול על מנת לאסוף מודיעין, לסכל תשתיות טרור ולהכין את הקרקע לתמרון צבאי. בצפון ישראל נפגעו יישובים רבים כתוצאה מהירי של חזבאללה.
בלילה שבין 30 בספטמבר ל-1 באוקטובר 2024 פתח צה"ל בהובלת פיקוד הצפון בתמרון קרקעי בלבנון במטרה להחזיר את התושבים לצפון בבטחה.
סיכולים של מפקדים

ב-1 בנובמבר הרג צה"ל בסיכול ממוקד בצור את מועין מוסא עז א-דין, מפקד גזרת החוף. איתו חוסל מפקד מערך הארטילריה של גזרת החוף בארגון חסן מאג'ד דיאב.
הקרבות בשורה הראשונה של כפרים > קרב מרווחין

ב-8 באוקטובר, עם תחילת הבוקר, נכנסה עוצבת המפץ (אוגדה 146) אל תוך הכפר מרווחין כחלק מהכניסה אל האזור. בכפר החיילים התחילו להשמיד את תשתיות הכפר. בין היתר, הכוחות נטרלו במרחב מנהרה באורך כ-20 מטרים שחוצה לישראל, ללא פתח יציאה בצד הישראלי.
ב-20 באוקטובר הרס טנק של צה"ל מגדל תצפית וגדר מערכת של עמדה של יוניפי"ל.
במהלך חודש אוקטובר השמידו כוחות חטיבה 205 וחטיבה 2 בעזרת גדחה"ן 7071 את רוב הבתים בכפר.
הקרבות בשורה הראשונה של כפרים > קרב א-לבונה

ב-8 באוקטובר פלשה עוצבת המפץ אל תוך המרחב ליד הכפר א-לבונה. חזבאללה טען שהצליח להדוף את הפלישה. בערב החיילים הגיעו עם דחפורים אל תוך הכפר. ב-11 באוקטובר התחילו קרבות נגד חזבאללה במרכז הכפר, שבמהלכם צה"ל תקף עמדה של יוניפי"ל. הקרבות נמשכו עד 22 באוקטובר. במהלך הקרב חזבאללה טען שהשמיד שני טנקים בעזרת רקטות נ"ט, אך לפי צה"ל רק טנק אחד נפגע בצורה קלה.
ב-22 באוקטובר, בהערכת מצב של מפקד פיקוד הצפון, הודיעו אלוף אורי גורדין ויפתח נורקין שהמרחב הוכרע.
הקרבות בשורה הראשונה של כפרים > קרב יארין

ב-23 באוקטובר הרחיבו כוחות צה"ל את פעילותם לדרום יארין ולכביש יארין–דהיירה.
הקרבות בשורה הראשונה של כפרים > קרב דרום-מערב לבנון

ב-23 באוקטובר, בדרום-מערב לבנון, במהלך טיהור מרחב שלא צוין, יצאו לוחמי חזבאללה מפיר שבשטח סבוך וביצעו ירי כלפי כוח מגדוד 222 של חטיבת כרמלי.  בתקרית נהרגו כארבעה לוחמי מילואים ונפצעו שניים נוספים (מתוכם אחד נפצע קשה).  ככל הנראה המחבלים שביצעו את הירי חוסלו במהלך הקרב.
הקרבות בשורה הראשונה של כפרים > קרב בוסתאן

ב-25 באוקטובר פרסם המכון לחקר המלחמה (ISW) תמונות לוויין שבהן אפשר לראות שחלקים גדולים מהכפר בוסתאן (ער') הושטחו.
הקרבות בשורה הראשונה של כפרים > קרב דהיירה

ב-25 באוקטובר טענה יוניפי"ל שבזמן שכוחות צה"ל ביצעו פעולות טיהור בכפר דהיירה (ער'), הם ירו לכיוון חיילי יוניפי"ל.
ב-1 בנובמבר חזבאללה טען לירי רקטות לכיוון כוחות בכפר.
הקרבות בשורה הראשונה של כפרים > קרב עלמא א-שעב

ב-17 באוקטובר דיווח המכון לחקר המלחמה (ISW) שכוחות עוצבת המפץ התחילו להילחם בכוח רדואן בכניסה לכפר עלמא א-שעב ובמרחב הצמוד לכפר.
ב-18 באוקטובר דווחו קרבות בכפר.
ב-14 בנובמבר כבשו כוחות חטיבה 226 את הכפר כחלק מהשלב השני בתמרון.
ב-18 בנובמבר התחילו כוחות להתקדם מהכפר עלמא א-שעב לכיוון הכפר ג'ג'ים.
הקרבות בשורה השנייה של הכפרים > קרב א-נאקורה וגזרת החוף

ב-10 באוקטובר טען האו"ם כי צה"ל פתח בירי על שלוש עמדות של יוניפי"ל, וטען גם כי כוחות צה"ל הרסו מצלמות של יוניפי"ל. בנוסף חזבאללה טען שהצליח לפגוע בטנק, וטען שהחיילים ששהו בטנק נהרגו.
ב-29 באוקטובר, בזמן קרב בעיר א-נאקורה, פגע חזבאללה במפקדה של יוניפי"ל ושמונה חיילים אוסטרים נפצעו. לאחר הפגיעה מספר מדינות האשימו את ישראל עד שצרפת אמרה שלפי תמונות חזבאללה היה מי שפגע במפקדה.
ב-1 בנובמבר טען חזבאללה לירי לכיוון כוח סיור של צה"ל.
ב-19 בנובמבר כבש צה"ל את מוצב רותם ומנסורי והתחיל במצור על א-נאקורה.
ב-20 בנובמבר התחיל צה"ל להפציץ את אזור ואדי חאמול במטרה להדק את המצור על א-נאקורה.
הקרבות בשורה השנייה של הכפרים > קרב שיחין

ב-1 בנובמבר טען חזבאללה שהצליח להדוף את התקדמות צה"ל אל תוך הכפר שיחין.
הקרבות בשורה השנייה של הכפרים > קרב אל-ג'יביין

ב-1 בנובמבר טען חזבאללה שהצליח להדוף את התקדמות צה"ל אל תוך הכפר אל-ג'יביין.
ב-14 בנובמבר דווח על פשיטות של כוחות צה"ל בפאתי הכפר.
ב-15 בנובמבר דווח על קרבות קשים בתוך הכפר נגד חזבאללה. חזבאללה טען לירי רקטות לכיוון כוחות בכפר.
ב-16 בנובמבר נכבש הכפר על ידי כוחות צה"ל.