stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לודוויג ויטגנשטיין
הערות שוליים

↑  L. Wittgenstein (1998), Culture and Value, ed. by Georg Henrik von Wright, rev. ed. London: Wiley-Blackwell, p. 19
↑  אבנר שפירא, תערוכה חדשה בברלין על הפילוסוף לודוויג יוזף יוהאן ויטגנשטיין, באתר הארץ, 29 באפריל 2011
↑  Hitler started at the school on 17 September 1900, repeated the first year in 1901, and left in the autumn of 1905, see Kersaw, Ian (2000). "Hitler, 1889–1936". W. W. Norton & Company. p. 16ff.
↑  McGuinness, Brian (1988). Wittgenstein: a life : young Ludwig 1889–1921. University of California Press. p. 51ff. ISBN 9780520064966.
↑  William Warren Bartley III, Wittgenstein, Quartet Books, 1973, ISBN 9780397007516
↑  Ray Monk, Ludwig Wittgenstein: The Duty of Genius, Free Press, 1990, עמ' 370-372
↑  סקירה מאת יורם ברונובסקי, הפסיון של ויטגנשטיין, דבר, 29 במרץ 1974
| לודוויג ויטגנשטיין |
| --- | --- | --- |
| כתביו והרצאותיו | טרקטט לוגי-פילוסופי • חקירות פילוסופיות • המחברת הכחולה והמחברת החומה • הרצאה על האתיקה • הרצאות ושיחות בנושאי אסתטיקה, פסיכולוגיה ואמונה דתית • הערות על ענף הזהב של פרייזר • הערות על מתמטיקה • הערות על הצבעים • תרבות וערך • על הוודאות |  |
| מושגים ורעיונות | טבלת אמת • תורת התמונה • דמיון משפחתי • משחק שפה • טיעון השפה הפרטית • אשליית ארנב-ברווז • צורות חיים |  |
| משפחת ויטגנשטיין | קרל ויטגנשטיין •  מרגרט סטונבורו-ויטגנשטיין • פאול ויטגנשטיין |  |
| אישים קשורים | ג.א.מ. אנסקום • פאול אנגלמן • פיטר גיץ' • פיטר ווינץ' • פרידריך וייסמן • ג.א. מור • נורמן מלקולם • מרגרט מקדונלד • פרנסיס סקינר • פיירו סראפה • ג'ון מיינרד קיינס • רודולף קרנאפ • ברטראנד ראסל • ראש רייז • יאורי הנריק פון וריקט • פרנק רמזי • מוריץ שליק |  |
| חוקרי ויטגנשטיין | אלפרד ג'ולס אייר • טרי איגלטון • גורדון בייקר • ענת בילצקי • וורן גולדפרב • אנתוני קליפורד גריילינג • קורה דיימונד • פיטר האקר • יאקו הינטיקה • אוסוולד הנפלינג • ענת מטר • אבישי מרגלית • הילרי פטנאם • אלי פרידלנדר • סטנלי קאבל •  ג'יימס פ. קונאנט • אנתוני קני •  סול קריפקי • אליס קררי • רופרט ריד |  |
| נושאים קשורים | בית ויטגנשטיין • הדלת של ויטגנשטיין • הויטגנשטיינים החדשים • החוג הוינאי • ויטגנשטיין (סרט) • תקרית הדוקרן • תקרית היידבאואר |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007270011305171  PLWABN: 9810598528605606  BIBSYS: 90065407  BNC: 000035041  BNE: XX987268  BnF: cb11929322k (data)  CANTIC: a10462673  CiNii: DA00473148  GND: 118634313  ICCU: CFIV002659  ISNI: 0000 0001 2099 9171  LCCN: n79032058  LNB: 000010491  MusicBrainz: 76f1379e-b20b-4d6d-8c6c-2b2fdc391bd7  MGP: 22537  NDL: 00461264  NKC: jn19990009220  NLA: 35615905  NLG: 61641  NLK: KAC199630388  NSK: 000100784  NTA: 068339445  RERO: 02-A000177098  SELIBR: 206991  SNAC: w6ks6qg8  SUDOC: 027198715  Trove: 1015800  ULAN: 500270292  VcBA: 495/95053  VIAF: 24609378   WorldCat (עם VIAF): 24609378 
ויטגנשטיין בצעירותו, 1910
קברו של ויטגנשטיין, ועליו סולם כמחווה לסעיף 6.54 במאמר לוגי-פילוסופי.
אשליית הברווז-ארנב שבה דן ויטגנשטיין בסעיף XI חלק ב' של חקירות פילוסופיות (שלא תורגם לעברית)
בית ויטגנשטיין בווינה.
מוחמד אבראהים א-שעאר

מוחמד אבראהים א-שעאר (בערבית: محمد إبراهيم الشعار; תעתיק מדויק: מחמד אבראהים אלשעאר; 1950) הוא מנהיג צבאי סורי שלאחר מכן מונה לתפקיד שר הפנים.
ביוגרפיה

א-שעאר נולד במחוז לטקיה בשנת 1950. הוא התגייס לכוחות הביטחון הסוריים בשנת 1971 ושירת במספר תפקידי ביטחון, כולל מפקד משטרת חלב ומפקד כלא סיידנאיא. הוא שימש כמפקד המשטרה בטרם מונה למשרת שר הפנים. הוא ניצל מספר פעמים מניסיונות חיסול שנעשו בעקבות מעורבותו בעינויים אלימים של אסירים ובאונס קבוצתי של מפגינות שנחטפו לתחנות המעצר.
ב-9 במאי 2011, האיחוד האירופי הטיל סנקציות על א-שעאר ביחד עם עוד 12 אישים סורים אחרים. הנימוק לסנקציות היה מעורבותו בטיפול האלים כנגד מפגינים.
הוא נשוי ויש לו 2 בנים ו-3 בנות.
ב-18 ביולי 2012, הודיעה רשת הטלוויזיה הסורית שהוא נהרג בפיגוע התאבדות במהלך ישיבה במטה הביטחון הלאומי בדמשק, המשמש את שירותי המודיעין הסורי. מאוחר יותר התברר כי הוא שרד ורק נפצע.
ב-4 בפברואר 2025, לאחר נפילת משטר אל-אסד הוא הסגיר את עצמו לכוחות של ממשלת המעבר הסורית.
לקריאה נוספת

סמדר פרי, סופם של הרוצחים מדמשק, ידיעות אחרונות, 19 ביולי 2012
הערות שוליים

↑  מבט לסוריה (בעקבות הפלת המשטר) 29 בינואר-5 בפברואר 2025, באתר מרכז המידע למודיעין ולטרור על שם אלוף מאיר עמית, ‏5 בפברואר 2025
משה לאופר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1958 (בן 67 בערך) בלגיה 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 סוגה:  מוזיקה חסידית 
 שפה מועדפת:  עברית 
 פרסים והוקרה:  פרס אקו"ם 
 
משה לאופר (נולד בשנת 1958) הוא מלחין, מנצח, מעבד ומפיק של מוזיקה חסידית. זוכה פרס אקו"ם.
קורות חיים

נולד בבלגיה למאיר ויפה לאופר, צאצא לשושלת אדמו"רי חסידות נדבורנה. בצעירותו עלה עם משפחתו לישראל והיא התיישבה בתל אביב. למד בישיבת עטרת ישראל בירושלים.
את קריירת ההלחנה החל בעודו תלמיד בישיבה. חלק מלחניו הם "כיצד מרקדין" שיר שבוצע על ידי לייבלה השל, השיר "חזק" שבוצע על ידי אברהם פריד. לאחר מכן החל לעבוד גם כמעבד, ובין היתר עיבד אלבומים לגדולי הזמר החסידי מרדכי בן-דוד, אברהם פריד, יעקב שוואקי, האחים שמואל ואריה ברונר ואמנים בולטים נוספים.
במהלך הקריירה שלו פיתח קשרים מיוחדים עם פריד, שלו עיבד כמעט את כל אלבומיו, שיתוף פעולה נוסף התקיים ומתקיים בין לאופר למלחין של המוזיקה החסידית יוסי גרין, כאשר גרין התבטא לא פעם אחת כי לאופר היחיד שהצליח לעבד את לחניו כפי שהוא עצמו דמיין אותם.
בשנת 2011 זכה בפרס אקו"ם להישג מיוחד בתחום הזמר החסידי.
לאופר מפעיל את פרויקט משה לאופר מנגן חב"ד.
חיים אישיים

היה נשוי לחני כ"ץ, בתו של הרב יוסף כ"ץ, שנפטרה ב–6 בפברואר 2025 ח' בשבט ה'תשפ"ה לאחר מחלה קשה. מתגורר בבני ברק. גם בניו, אלי ובני, הם מעבדים, מנצחים ומלחינים במוזיקה החסידית. גיסו, אורי אזרחי (אחיו של הרב ברוך מרדכי אזרחי), כיהן כמנהל הישיבה שבה למד.
הערות שוליים

↑  ליה פן, הוכרזו זוכי פרס אקו"ם למוזיקה פופולרית, באתר הארץ, 25 בינואר 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312654605171  LCCN: n2014054008  MusicBrainz: 189275f2-43ee-44bb-9455-e80d76fa2fd0  VIAF: 97427887   WorldCat (עם VIAF): 97427887 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
כיסא חשמלי

הכיסא החשמלי הראשון, שנעשה בו שימוש בהוצאה להורג של ויליאם קמלר ב-1890. המורשע מתיישב על הכיסא ואז נקשר בידיו וברגליו לכיסא.
כיסא חשמלי הוא מתקן ששימש בארצות הברית במהלך המאה ה-20 להוצאה להורג של פושעים שנגזר עליהם עונש מוות. השימוש הראשון בכיסא חשמלי היה בסוף המאה ה-19, ונראה שעם פרוס המאה ה-21 הולך ונעלם השימוש באמצעי זה לטובת זריקת רעל. הכיסא החשמלי שימש להוצאות להורג גם בפיליפינים.
היסטוריה

הכיסא החשמלי המעשי הוא פרי המצאתו של הרולד בראון. בראון הועסק על ידי תומאס אדיסון במחקר שוק חשמלי ופיתוח הכיסא החשמלי. בשל תמיכתו של אדיסון בעבודתו של בראון, יש המייחסים בטעות את ההמצאה לאדיסון. התכנון של בראון התבסס על זרם חילופין, שהתגלה זה מכבר כמתחרה לזרם הישר, היעיל-פחות להעברה. במסגרת התעמולה בין הזרם הישר בו תמך אדיסון לזרם החילופין ("מלחמת הזרמים"), ניסה אדיסון להוכיח שזרם החילופין מסוכן ושאין להשתמש בו לשימוש ביתי ויחד עם בראון חישמל למוות חיות שונות. הדבר הוביל לשיא עם תכנונו של כיסא ההוצאה להורג, אשר יועד למורשעים ברצח בני-אדם.
מדינת ניו יורק הקימה בשנת 1886 ועדה כדי למצוא שיטה חדשה והומנית יותר להוצאה להורג שתחליף את התלייה. גם אדיסון וגם וסטינגהאוז, שהתחרו ביניהם על הטכניקה להובלת חשמל, לא רצו שהאמצעים החשמליים שלהם יבחרו, שכן הם פחדו שהצרכנים לא ירצו בבתיהם את אותו סוג של חשמל המשמש להריגת פושעים.
כדי להוכיח שזרם חילופין עדיף לשם הוצאה להורג, הרגו בראון ואדיסון בעלי חיים רבים בעת שבחנו את אב-הטיפוס שלהם. הם אף ערכו הדגמות של הוצאות להורג של בעלי חיים לעיני התקשורת כדי לוודא שדווקא זרם החילופין יקושר להוצאה להורג בחישמול. רוב הניסויים הללו נערכו במעבדתו של אדיסון בווסט אורנג' שבניו ג'רזי בשנת 1888. בשנת 1903, כעשור לאחר תום מלחמת הזרמים, הומתה פילה באמצעות מכת חשמל, אולם היסטוריונים סבורים כי לאדיסון לא היה קשר למותה.
הניסויים הצליחו להשיג את מטרתם, והוועדה אכן אמצה בשנת 1889 את הכיסא החשמלי המופעל בזרם חילופין.
הנידון למוות הראשון שהוצא להורג בעזרת כיסא חשמלי היה ויליאם קמלר בכלא אובורן בניו יורק ב-6 באוגוסט 1890. האישה הראשונה שהוצאה להורג בכיסא החשמלי הייתה מרתה פלייס, שהוצאה להורג בכלא סינג סינג ב-20 במרץ 1899. תוך זמן קצר, הפך הכיסא החשמלי לאמצעי המוביל בהוצאות להורג בארצות הברית, ונשאר כזה עד אמצע שנות השמונים, למרות הפופולריות הגואה של תא הגזים החל בשנות החמישים.
השיטה

הנידון למוות נקשר לכיסא, כשאלקטרודה אחת מחוברת לראשו ואלקטרודה נוספת מחוברת לרגלו. זרם החשמל הופעל לפחות פעמיים למספר דקות, תלוי במוצא להורג. בתחילה הועבר זרם החשמל במתח של 2,000 וולט כדי לשבור את ההתנגדות של העור ולגרום לאובדן הכרה (באופן תאורטי). אז ניתן להשתמש במתח נמוך יותר כדי למנוע בערה. עוצמת הזרם המועבר בגוף הוא 8 אמפר. גופת המוצא להורג התחממה עד לטמפרטורה של 59° צלזיוס והזרם החשמלי גרם נזק רב לאברים הפנימיים.
באופן תאורטי, אובדן ההכרה אמור להתרחש תוך חלקיק שנייה. בפועל, היו דיווחים על ראשי נידונים שעלו בלהבות, על שנאים שנשרפו, ועל נידונים למוות הזועקים מכאב על רצפת חדר ההוצאה להורג, במהלך תיקון הכיסא. בשנת 1946 הכיסא כשל בהוצאה להורג של וילי פרנסיס, שלפי הדיווחים זעק "עצרו! תנו לי לנשום!" ("Stop it! Let me breathe!") בעת שבוצע ניסיון ההוצאה להורג. התברר שהכיסא (הנייד) הותקן שלא כהלכה על ידי אחראי שיכור. התיק הובא בפני בית המשפט העליון של ארצות הברית, כשפרקליטיו של פרנסיס טוענים שאף שפרנסיס לא מת, הוא למעשה הוצא להורג. הטיעון נדחה, ופרנסיס הוצא להורג בשנית בכיסא החשמלי בשנה שלאחר מכן.
נוסף על כך, בלי קשר לאיכות ההוצאה להורג, חלק מעור הנידון נשרף תמיד ויש צורך בהפרדת העור והנוזל לאחר המוות. הנידון גם מאבד את השליטה על השרירים לאחר מכת הזרם הראשונית מה שגורם לאיבוד השליטה על הסוגרים ולכך שהנידון מטיל את מימיו ואת צרכיו ללא שליטה על הרצפה מתחת לכיסא. בשל כך שונו מעט הכיסאות החשמליים המודרניים - הם רופדו, וצוידו בחגורות בטיחות כמו במכוניות.
ירידת קרנו של הכיסא החשמלי

לאחר שטקסס אמצה את זריקת הרעל כאמצעי הוצאה להורג בשנת 1982, הלך ופחת השימוש בכיסא החשמלי. נכון לשנת 2023, רק אלבמה, פלורידה, נברסקה, דרום קרוליינה, וטנסי, וקנטקי מאפשרות הוצאה להורג בכיסא חשמלי. ארקנסו ואוקלהומה מאפשרות הוצאה להורג בכיסא חשמלי אם זריקה קטלנית תיחשב אי פעם כבלתי חוקתית. קנטקי מאפשרת שימוש בכיסא חשמלי לאסיר שנידון לפני ה-31 במרץ 1998. עד לפברואר 2008 היה הנידון רשאי לבחור בזריקת רעל במקום בכיסא חשמלי בכל המדינות שבהן נעשה שימוש בכיסא זולת נברסקה.
ההמתה באמצעות כיסא החשמלי ספגה ביקורת בשל מספר מקרים בהם הנידון לא מת מיד אלא נדרשו מספר מכות חשמל כדי להורגו. בשל כך נטען שזהו עונש אכזרי ויוצא דופן ולפיכך עומד בניגוד לחוקת ארצות הברית. בניסיון לענות לטענות אלו, שונה נוהל השימוש בכיסא החשמלי בנברסקה כך שדרך גופו של הנידון מועבר זרם במתח של 2,450 וולט למשך 15 שניות ולאחר 15 דקות, בודק חוקר מקרי מוות את הגופה כדי לבדוק האם יש בה סימני חיים (בעבר הועבר זרם במתח של 2,450 וולט למשך 8 שניות, לאחריו הפסקה של שנייה ולאחריה 22 שניות של 480 וולט כך שלאחר הפסקה בת 20 שניות חוזרים על התהליך שלוש פעמים נוספות).
בנברסקה המשיכו לבצע הוצאה להורג רק באמצעות כיסא חשמלי בעיקר בשל פעולתם של מתנגדי עונש המוות בבית המחוקקים שלה. אלה קיוו שייקבע שהוצאה להורג בדרך זו היא עונש אכזרי ויוצא דופן, ושכך תישאר המדינה ללא אמצעי חוקי לביצוע עונש מוות אם זריקת הרעל לא תהפוך לחוקית. עם זאת ב-8 בפברואר 2008 פסק בית המשפט העליון של נברסקה כי אין להשתמש עוד בכיסא החשמלי. בית המשפט קבע כי השימוש בכיסא חשמלי מנוגד לחוקה משום שמראה הגופות החרוכות והשרופות מהווה פגיעה בצנעת הפרט ובכבוד האדם ועל סמך פסיקתו כי ישנן ראיות רבות מידי לכך שמוות בעקבות חישמול בכיסא חשמלי אינו מיידי, אלא כרוך בסבל ממושך, ולכן אכזרי ויוצא דופן בצורה המנוגדת לחוקה.
ראו גם

מכת חשמל
הערות שוליים

↑  Mary Bellis, Death, Money, and the History of the Electric Chair, in Thoughtco.com, April 25 2019
↑  ביהמ"ש בנברסקה אסר השימוש בכיסא חשמלי - וואלה חדשות, באתר וואלה, 9 בפברואר 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4570015-1  NKC: ph564377
מסוף רדינג

| --- | --- |

אוטובוסים של חברות דן וקווים חונים במסוף
 מידע כללי
 סוג:  תחנה מרכזית 
 כתובת:  שדרות רוקח 
 מיקום:  תל אביב-יפו 
 מדינה:  ישראל 
 
 קואורדינטות:  32°05′57″N 34°46′45″E﻿ / ﻿32.09916667°N 34.77916667°E﻿ / 32.09916667; 34.77916667
 תבנית:לשוניות2
 
מוניות קו 4 וחלק ממגרש החנייה
נהגי אוטובוס במנוחה בצריף במסוף
אוטובוס ביציאה מהמסוף
מסוף רדינג הוא מסוף תחבורה ציבורית, השוכן בשדרות רוקח בצפון תל אביב, והקרוי על שם תחנת הכוח רדינג הנמצאת בסמוך לו. המסוף גובל בבית הלוויות של תל אביב ממזרח, בשדרות רוקח מדרום, בנחל הירקון ממערב ובחוות הדלק של תחנת הכוח רדינג מצפון.
מסוף רדינג הוקם כחלק מתפיסה שאומצה בשנות ה-70 ובשנות ה-80, ואשר מטרתה הייתה לרכז את תחנות המוצא של קווי האוטובוסים בתל אביב במסופים מרכזיים. מסופים אלה הוקמו בשיטת חנה וסע, והם פינו את רחובות העיר מאוטובוסים חונים. חניונים דומים הוקמו, בין היתר, במסוף כרמלית, במסוף 2000 ובמסוף אוניברסיטת תל אביב. אל מסוף רדינג הועברו תחנות המוצא של מספר קווי אוטובוס, בעיקר מכיכר פלומר שבמגרשי התערוכה הישנים, בצידו הדרומי של הירקון.
כיום פועלים במסוף אוטובוסים של חברות דן, אגד, קווים, מטרופולין ונתיב אקספרס, אפיקים וכן תחנת המוצא של מוניות השירות בקו 4. מהמסוף יוצאים קווי אוטובוס לרחבי תל אביב, לחולון, בת ים, ראשון לציון ואל בקעת אונו, וכן אל השרון והשומרון. התנועה במסוף רבה, ומדי יום מגיעים אליו ויוצאים ממנו מאות אוטובוסים. סמוך למסוף שוכנים שלושה מגרשי חניה שבהם 1,500 מקומות חניה סך הכל. במטרה לעודד את השימוש במסוף, בוטלה האגרה במגרשי החניה באמצע שנת 2008‏.
החל מקיץ 2009, משמש המסוף תחנת מוצא לרוב קווי הלילה המופעלים בגוש-דן ולקווי הלילה הבין העירוניים.
שירות תחבורה ציבורית למסוף > מוניות שירות

מסוף רידינג מהווה תחנת המוצא לקו 4 של מוניות שירות "רב קווית 4 5" אשר נוסע עד רכבת ההגנה במסלול כמעט זהה לשל קו 4 של דן .
הערות שוליים

↑  ליאור גוטמן, חניוני רידינג בתל אביב ייפתחו לשימוש הקהל - בחינם, באתר כלכליסט, 6 ביולי 2008
↑  ימי חול בלבד
סברה (טנק)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  טנק מערכה
 מדינה מייצרת:  ישראל ישראל
 יצרן:  תעש מערכות 
 משתמשים עיקריים:  טורקיה צבא טורקיה
 שנת ייצור:  2007 
 תקופת השימוש:  2007–הווה (כ־18 שנים) 
 מערכה מרכזית:  מלחמת האזרחים בסוריה
 יחידות שיוצרו:  170 
 מידע טכני
 אורך:  6.95 מטרים
 רוחב:  3.63 מטרים
 גובה:  3.27 מטרים
 משקל:  59 טונות
 מהירות:  55 קמ"ש
 טווח פעולה:  450 ק"מ
 מנוע:  דיזל, 1000 כוחות סוס
 שריון:  פסיבי + ריאקטיבי
 צוות:  4
 מערכות נשק
 חימוש עיקרי:  תותח תע"ש 120 מ"מ חלק-קדח
 חימוש משני:  שלושה מקלעים כבדים, ומרגמת 60 מ"מ פנימית
 הערות:  המידע נכון לסברה סימן 3
 
סברה הוא גרסת השבחה מתוצרת התעשייה הצבאית (תע"ש) לטנקי M60 פטון המיועדת לייצוא. פיתוחו מבוסס על הידע שנצבר מהשבחת טנקי המגח, שגם הם מבוססים על סדרת טנקי הפטון.
הדגם פותח עבור חיל השריון הטורקי כחלק מפרויקט מודרניזציה שכלל השבחה של כ-170 טנקי M60 פטון לטנקי סברה והוא נקרא שם M60T.
מפרט טכני

במסגרת פרויקט ההשבחה, הותקן בטנק הפטון הטורקי תותח תע"ש 120 מ"מ, המיוצר גם עבור טנקי המרכבה סימן 3 וסימן 4. כמו-כן, הותקנו בטנק מערכות בקרת אש ואזהרה,מערכת הדמיה תרמית, מערכת אוורור, מיגון משופר, מערכות תקשורת מוצפנות וחסינות, מערכת כיבוי אש, מערכות מיגון אב"כ, מערכות מיסוך ושיבוש ירי טילים.
מנוע הטנק הוחלף למנוע מודרני מתוצרת גרמניה, ואיתו הוחלפה גם התמסורת ההידראולית הישנה במערכת חדשה. השריון הפאסיבי הוחלף בשריון חדש ואליו נוסף גם מיגון ריאקטיבי. מזקו"ם הטנק הוחלף גם הוא במזקו"ם שביכולתו לשרוד תנאי שטח קשים.
שימוש מבצעי

הצבא הטורקי השתמש בטנק בשלושה מבצעים בהם פלש לצפון סוריה, במאבק במה שהוא הגדיר כ"ארגוני הטרור הכורדים". מבצע מגן הפרת בין אוגוסט 2016 למרץ 2017, ומבצע מבצע ענף זית שהחל בינואר 2018 והסתיים באוגוסט 2019, והמתקפה הטורקית על כורדיסטן הסורית שהחלה באוקטובר 2019.
בנוסף נעשה שימוש בטנק במסגרת ניסיון ההפיכה הצבאית בטורקיה ב-2016.
מפעילות

טורקיה טורקיה - 170 טנקים כחלק מפרויקט התייעלות של הצבא. החל משנת 2007.
ראו גם

טירן
רעמסס השני (טנק)
הערות שוליים

1 2  אמנון ברזילי, טורקיה אישרה עסקת השבחת הטנקים עם ישראל, באתר הארץ, 2 באוקטובר 2002
↑  רן דגוני, ‏דיפנס ניוז: הטורקים לא מרוצים מביצועי הטנקים שתשדרג תע"ש; שווי העיסקה 668 מ' ד', באתר גלובס, 18 בספטמבר 2002
↑  אליהו חסין, ‏פאלקון ירד מהפרק. התסכים ארה"ב להשבחת טנקים לטורקיה?, באתר גלובס, 13 ביולי 2000
↑   צבי בראל, סימנים לתחילתה של ידידות חדשה עם טורקיה, באתר הארץ, 13 בדצמבר 2020
1 2  אמנון ברזילי, ישראל תשביח טנקים טורקיים גם ברווח מזערי, באתר הארץ, 14 באוגוסט 2001
↑  ראובן פדהצור, ציר, ברית, או רק שותפות, באתר הארץ, 17 במאי 2001
דרור מרום, ‏הערכות: תורכיה תעדיף את הצעת ג'נראל דיינמיקס להחכיר טנקים על הצעת ההשבחה של תעש, באתר גלובס, 13 במאי 2001
↑  אמנון ברזילי, הידידה השנייה, באתר הארץ, 4 ביולי 2001
↑  אמנון ברזילי, עיתון טורקי: הופסק המו"מ על השבחת הטנקים, באתר הארץ, 1 בדצמבר 2001
1 2  אמנון ברזילי, האוצר מזהיר מהפסד צפוי בעסקת השבחת הטנקים של תעש בטורקיה, באתר הארץ, 8 באוקטובר 2002
↑  דרור מרום, ‏אלביט מערכות מעוניינת להיכנס כשותפה בהשבחת הטנקים בטורקיה, באתר גלובס, 27 במרץ 2003
↑  אמנון ברזילי, ‏קצר חשמלי, באתר גלובס, 14 במרץ 2007
↑  דרור מרום, ‏עובדים מטורקיה יהיו חלק מרכש הגומלין בעיסקת השבחת הטנקים, באתר גלובס, 30 באוקטובר 2003
רותי סיני, ההסדר עם טורקיה: השבחת טנקים תמורת עובדים זרים, באתר הארץ, 11 באפריל 2003
↑  צבי בראל, הניצחון עשוי לסבך היחסים בין הממשלה לצבא, באתר הארץ, 3 בנובמבר 2002
↑  רן דגוני, וושינגטון, ‏הפרלמנט הטורקי עלול לחקור את העיסקה עם תעש להשבחת טנקים, באתר גלובס, 4 ביולי 2003
↑  אלוף בן, ראש ממשלת טורקיה ארדוואן מגיע היום לביקור ראשון בישראל, באתר TheMarker‏, 1 במאי 2005
↑  ירון פרידמן, ‏אלביט מערכות תשתתף בפרויקט להשבחת טנקים טורקיים ב-183 מ' ד', באתר גלובס, 14 במרץ 2004
הארץ, אלביט זכתה בחוזה להשבחת טנקים בטורקיה בהיקף של 183 מיליון דולר, באתר TheMarker‏, 15 במרץ 2004
↑  TheMarker digital, אורדן תספק לצבא הטורקי מערכות ב-36 מיליון דולר, באתר TheMarker‏, 21 בנובמבר 2005
↑  TheMarker digital, אורלייט תספק לתע"ש מארזי תחמושת במסגרת פרויקט להשבחת טנקים טורקיים; היקף ההסכם - 9.5 מיליון דולר, באתר TheMarker‏, 21 בנובמבר 2005
↑  הדס מנור, ‏משרד הביטחון ותעש חנכו את פרויקט הטנק הטורקי, באתר גלובס, 23 בנובמבר 2005
↑  מירב אנקורי, ‏תעש מכחישה פרסום בטורקיה שלא עומדת בתנאי פרויקט הטנק, באתר גלובס, 1 בדצמבר 2009
↑  מירב אנקורי, ‏עולם הפוך: ארדואן תוקף ישראל, תעש משביחה טנקים לטורקיה, באתר גלובס, 7 באפריל 2010
↑  רן דגוני, וושינגטון, ‏מיזם של טורקיה וישראל יספק טנקים לקולומביה, באתר גלובס, 12 באפריל 2010
↑  אורה קורן, מפלס הלהבות בין ישראל לטורקיה קפץ אתמול, עם דיווחים בתקשורת הטורקית על הקפאת עסקות ביטחוניות במיליארדי דולרים, באתר TheMarker‏, 18 ביוני 2010
↑  אנשיל פפר, למרות המשבר, נציגי התעשיות הביטחוניות יחזרו לאנקרה, באתר הארץ, 6 ביולי 2010
1 2  צבי בראל, מנכ"ל חברת הבנייה הטורקית: אני לא צריך תעודת הכשר מהשר ליברמן, באתר הארץ, 28 ביולי 2011
↑   צבי בראל, הפלישה הטורקית לסוריה: רוסיה שותקת, ארה"ב נמצאת במלכוד, באתר הארץ, 22 בינואר 2018
↑  טורקיה מעבירה עוד טנקים עם השבחה ישראלית לסוריה באתר יד לשריון
↑   סהר ורדי, הכורדים יירצחו בנשק ישראלי, באתר הארץ, 15 באוקטובר 2019
↑  טנק מפיתוח ישראלי בניסיון ההפיכה בטורקיה, באתר יד לשריון
מרכזית חוף הכרמל

| --- | --- |

סמליל התחנה המרכזית משולב עם סמל אגודת אגד
 תקופת הפעילות:  28 באוקטובר 2003 – הווה (21 שנים)
 מיקום:   רחוב מאיר זורע, חיפה
 אתרים סמוכים:  פארק מתם, תחנת רכבת חיפה חוף הכרמל
 שירות אוטובוסים:  למרכז ודרום הארץ, קווים עירוניים
 קואורדינטות:  32°47′37″N 34°57′34″E﻿ / ﻿32.79364167°N 34.95943889°E﻿ / 32.79364167; 34.95943889
  (למפת חיפה מוגדלת) מרכזית חוף הכרמל(למפת חיפה רגילה) מרכזית חוף הכרמל(למפת הגליל המערבי רגילה) מרכזית חוף הכרמל(למפת הגליל המערבי מוגדלת) מרכזית חוף הכרמל
 
תחנה מרכזית חוף הכרמל היא תחנה מרכזית, הממוקמת בפאתיה הדרומיות של חיפה, והיא מהווה חלק ממערך התחבורה הציבורית הראשי בעיר. מהתחנה יוצאים קווי אוטובוס בינעירוניים מחיפה לכיוון דרום, וקווים עירוניים לרחבי העיר. התחנה ממוקמת בתחילתו של כביש 2, ליד קניון חיפה ואזור תעשייה מתם, והיא צמודה אל תחנת הרכבת חיפה חוף הכרמל. התחנה שוכנת במבנה סגור ופועל בה אזור מסחרי. שלוש כניסות מובילות אל אולם הנוסעים: האחת אל ומהרציפים; השנייה היא מעבר תת-קרקעי לתחנת הרכבת הסמוכה והלאה אל חוף דדו; והשלישית היא כניסה מהחניון.
היסטוריה

התחנה הוקמה על שטח בן 47 דונם שנרכש על ידי חברת אגד באמצע שנות ה-90 של המאה ה-20 במחיר של 12 מיליון דולר. עבודות ההקמה של התחנה החלו בסוף 1999 והתחנה הייתה אמור להיפתח בתחילת 2001, אך הקבלן שבנה את התחנה נקלע לקשיים, והעבודות נמסרו לקבלן אחר. התחנה נפתחה לבסוף
ב-28 באוקטובר 2003 והשלימה את שינוי מערך האוטובוסים בחיפה, שכלל גם את פתיחת תחנת מרכזית המפרץ. השינוי נועד לחסוך בזמני הנסיעה ולצמצם את כמות האוטובוסים החולפים דרך חיפה. במסגרת השינוי הצטמצמה פעילותה של התחנה המרכזית הקודמת של חיפה, מרכזית בת גלים, והמהלך תרם להגדלת תדירות האוטובוסים העירוניים והבין-עירוניים.
באוגוסט 2013 החל לפעול במקום תחנת הקצה של קו 1 של המטרונית. בדצמבר 2018 אישרה הוועדה המקומית לתכנון ובנייה תוכנית להארכת מסלול המטרונית לטירת כרמל ובניית תחנת קצה חדשה.
שירות האוטובוסים בתחנה > מטרונית

תחנת מוצאם של קווים 1 ו-4 של המטרונית ממקומת במרכזית חוף הכרמל. בשעות הלילה ושבתות הקווים יוצאים מרציף הנמצא מחוץ לתחנה בקרבת תחנת הרכבת חיפה חוף הכרמל.
| קו | מפעילה | מסלול | רציף | הערות נוספות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | סופרבוס | מרכזית חוף הכרמל - מרכז הקונגרסים - בית עלמין - שדרות ההגנה - בת גלים - המושבה הגרמנית - תחנת הרכבת חיפה מרכז השמונה - קריית הממשלה - העיר התחתית - גשר פז - מרכזית המפרץ - שדרות ההסתדרות, בתי הזיקוק - חוצות המפרץ - קריית חיים - קריית מוצקין - מרכזית הקריות | 10 | ♿ |
| 4 | סופרבוס | מרכזית חוף הכרמל - קניון חיפה - מרכז הקונגרסים - מנהרות הכרמל - גרנד קניון - מרכזית המפרץ - שדרות ההסתדרות, בתי הזיקוק - חוצות המפרץ - קריית חיים - קריית מוצקין - מרכזית הקריות | 11 | ♿ מהיר |
שירות האוטובוסים בתחנה > קווים עירוניים ובינעירוניים

| קווים בינעירוניים> קו | קווים בינעירוניים> מפעילה | קווים בינעירוניים> מסלול | קווים בינעירוניים> רציף | קווים בינעירוניים> הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 202 | אגד | חיפה - זכרון יעקב - בנימינה - תחנת רכבת בנימינה - פרדס חנה-כרכור - תחנת רכבת קיסריה פרדס חנה | 5 |  |
| 221 | אגד | חיפה - עתלית - חיפה | 2 | 🔄 |
| 900 | אגד | חיפה - מחלף הסירה - תל אביב-יפו | 5 | ישיר, סופ"ש בלבד, בדרכ כשאין רכבת הוא מתוגבר. |
| 910 | אגד | חיפה - מחלף עתלית - מחלף אור עקיבא מערב - מחלף נתניה - מחלף הסירה - תל אביב-יפו | 5 | מהיר אבל לא ישיר |
| 921 | אגד | חיפה - מועצה אזורית חוף הכרמל - חדרה - אבן יהודה - רעננה - הוד השרון - פתח תקווה | 4 | מאסף |
| 940 | אגד | חיפה - ואדי מילק - כביש 6 - מחלף חמד - ירושלים | 6 | מהיר |
| 947 | אגד | חיפה - מחלף עתלית - מחלף אור עקיבא מערב - מחלף אולגה - מחלף ינאי - נתניה - כביש 531 - צומת רעננה - צומת מורשה - פתח תקווה | 7 | קו מאסף |
| 991 | אגד | חיפה - חדרה - נתניה - דימונה - כביש 90 - אילת | 1 | כ2 נסיעות בשבוע. מאילת אחת בשישי בבוקר. אחת אחרת במוצאי שבת ב-23 ונסיעה אחת מחיפה בשישי בבוקר. |
הערות שוליים

↑  מאת אבי שמול, אודר צפון מחליפה את מושקוביץ בבניית התחנה המרכזית חוף הכרמל; פיגור של חצי שנה בהקמה, באתר הארץ, 25 באוקטובר 2001
↑  דוד חיון, ‏אגד חנך תחנה מרכזית חדשה בחיפה בהשקעה של 140 מ' ש', באתר גלובס, 28 באוקטובר 2003
↑   דניאל שמיל, ב-2 באוגוסט: המטרונית מתחילה הרצה בחיפה - הנסיעה תהיה בחינם, באתר TheMarker‏, 9 באוגוסט 2013
↑  יגאל חי, הוועדה המקומית המליצה לקדם מסוף של המטרונית בטירת כרמל, באתר כלבו – חיפה והצפון, 29 בדצמבר 2018
↑  הקו פעיל בסופ"ש בלבד. בימי חול ניתן להשתמש בקו 399 שיוצא מחדרה (באמצעות קו 921). ניתן להזמין מקומות מראש בשני הקווים (991 ו-399)
המרכזית ותחנת הרכבת, יוני 2023
המרכזית ותחנת הרכבת, יוני 2023
התחנה מהאוויר
הרציפים העירוניים בתחנה
הרציפים הבינעירוניים
ויליאם קמלר

| --- | --- |

 לידה:  9 במאי 1860 פילדלפיה, ארצות הברית 
 הוצאה להורג:  6 באוגוסט 1890 (בגיל 30) Auburn Correctional Facility, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום מגורים:  באפלו 
 בן או בת זוג:  טילי זיגלר 
 
ויליאם קמלר (5 במאי 1860 – 6 באוגוסט 1890) היה האדם הראשון שהוצא להורג באמצעות כיסא חשמלי לאחר שהורשע ברציחתה של ידועתו בציבור, טילי זיגלר במכות גרזן, ב-29 במרץ 1889.
ביוגרפיה

ויליאם קמלר נולד בפילדלפיה, פנסילבניה ב-1860. שני הוריו היא מהגרים מגרמניה, ושניהם היו אלכוהוליסטים. לאחר שפרש מבית הספר בגיל 10, כשאינו יודע קרוא וכתוב, קמלר עבד בקצביה של אביו. אביו מת מזיהום שקיבל לאחר שנפצע בקטטה, ואמו מתה מסיבוכים של אלכוהוליזם.[דרוש מקור] על פי דיווחים, בסוף שנות ה-70 של המאה ה-19, קמלר היה רזה ובעל שיער חום-כהה,[דרוש מקור] דיבר אנגלית וגרמנית.
לאחר המיתות של הוריו, הוא הפך לרוכל, והרוויח מספיק כסף כדי לקנות סוס וכרכרה. עם זאת, בנקודה זו, הוא גם הפך לאלכוהוליסט כבד. בסיפור אחד שכלל אותו ואת חברים, אחרי שכולם היו שיכורים, הוא טען שהוא יכול לקפוץ עם הסוס והכרכרה שלו מעל גדר בגובה כ-2.5 מטר (8 רגל), כאשר הכרכרה מחוברת לסוס. הניסיון כשל, והכרכרה וכל מוצריו נהרסו בתקרית.[דרוש מקור]