stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צפרדע סגולה
תפוצה

המין התגלה במחוז אידוקי של קראלה על ידי ס.ד. ביז'ו מהגן הטרופי הבוטני ומכון המחקר בפלודה, הודו ועל ידי פרנקי בוסוית מהאוניברסיטה החופשית של בריסל (Vrije Universiteit Brussel). עם זאת היא הייתה מוכרת כבר קודם לתושבים מקומיים באזור. תפוצתה נחשבה מוגבלת להרי סהידארי דרומית למעבר ההרים פלגהאט אך עדויות חדשות מצביעות על הימצאותה גם צפונית למעבר.
אורח חיים

הצפרדע מבלה רוב חודשי השנה מתחת לפני האדמה כאשר היא מגיחה החוצה למשך שבועיים בלבד בעונת גשמי המונסון למטרות חיזור ורבייה. אורח חיים זה מסביר מדוע חמקה מגילוי החוקרים עד לאחרונה.
בניגוד למיני צפרדעים אחרות הניזונות מעל לפני השטח הצפרדע הסגולה משחרת לטרף מתחת לפני האדמה, מזונה העיקרי הוא טרמיטים אותם היא צדה בעזרת לשונה. 
חיבוק הכלולות מתבצע בברכות מים זמניות הנוצרות בעונת הגשמים כאשר הצפרדעים חבוקות זו לזו וצפות על פני המים.
הערות שוליים

↑  צפרדע סגולה באתר הרשימה האדומה של IUCN
קונו-הנס פון בות

| --- | --- |

גנרל קונו-הנס פון בות
 לידה:  9 באפריל 1884 סאברן, האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית
 פטירה:  22 במאי 1955 (בגיל 71) הביכטסוואלד, גרמניה המערבית גרמניה המערבית
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:  האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית   רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר   גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1903–1945 (כ־42 שנים)
 דרגה:   גנרל חיל הרגלים (ורמאכט)
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-21   מפקד הקורפוס ה-1
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה   מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   פור לה מריט    צלב האבירים של צלב הברזל   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה
 
גנרל קונו-הנס פון בות (בגרמנית: Kuno-Hans von Both;‏ 9 באפריל 1884 – 22 במאי 1955) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

פון בות נולד ב-9 באפריל 1884 בסאברן, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1903 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הגרנדירים ה-89 (הדוכסות הגדולה מקלנבורג-שוורין ה-1). עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הועבר לרגימנט הרובאים ה-90 (הדוכסות הגדולה מקלנבורג-שוורין ה-8 - הקיסר וילהלם), ולחם בשורותיו במהלך המלחמה. ב-25 בפברואר 1915 הועלה לדרגת האופטמן, וב-25 בנובמבר 1917 מונה למפקד הגדוד ה-1 של ברגימנט המילואים ה-90. ב-10 במאי 1918 נפצע במהלך הקרבות, וב-25 באוקטובר 1918 מונה לקצין מטה בדיוויזיה ה-226. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי הפור לה מריט, צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, צלב האבירים של מסדר בית הוהנצולרן עם חרבות, אות הפציעה בשחור, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף פון בות לפרייקור, ולאחר מכן הצטרף לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. באביב 1920 מונה פון בות למפקד פלוגה ברגימנט הרגלים ה-6, וב-1 באוקטובר 1922 מונה לקצין מטה בדיוויזיה ה-4 של הרייכסווהר. בתחילת שנת 1927 מונה למפקד הגדוד הממונע ה-4, וב-1 באוקטובר 1927 מונה לקצין מטה בפיקוד התותחנים ה-4. ב-1 בינואר 1928 הועלה לדרגת מיור, וב-1 בפברואר 1930 מונה כמדריך בבית הספר לטקטיקה של חיל הרגלים בדרזדן. ב-1 באפריל 1931 הועלה לדרגת אוברסט לויטננט, וב-1 באוקטובר 1931 מונה למפקד הגדוד ה-2 ברגימנט הרגלים ה-5 (הפרוסי). ב-1 בדצמבר 1933 הועלה לדרגת אוברסט. ב-1 בפברואר 1934 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-6, וב-6 באוקטובר 1936 מונה כמפקד בית הספר הצבאי בהנובר. ב-1 בינואר 1937 הועלה פון בות לדרגת גנרל מיור, ב-1 באוקטובר 1938  הועלה לדרגת גנרל לויטננט, וב-10 בנובמבר 1938 מונה למפקד הדיוויזיה ה-21.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ המלחמה היה פון בות מפקד הדיוויזיה ה-21, ופיקד עליה במהלך הפלישה לפולין כחלק מהקורפוס ה-21 במסגרת הארמייה השלישית, וב-20 באוקטובר 1939 מונה למפקד הקורפוס ה-1. במהלך המערכה על צרפת לחם פון בות עם הקורפוס שבפיקודו כחלק מהארמייה הרביעית, ולאחר מכן כחלק מהארמייה ה-18 במסגרת קבוצת ארמיות B, וב-1 ביוני 1940 הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים.
במהלך מבצע ברברוסה לחם פון בות עם הקורפוס שבפיקודו כחלק מהארמייה ה-18, ולמשך זמן קצר כחלק מארמיית הפאנצר הרביעית ומהארמייה ה-16 במסגרת קבוצת ארמיות צפון, וב-9 ביולי 1941 קיבל על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-9 בספטמבר 1942 קיבל פון בות על פעולותיו את עיטור הצלב הגרמני בזהב, וב-1 באפריל 1943 מונה למפקד יחידת האבטחה האחורית של קבוצת ארמיות צפון. בשנת 1944 מונה פון בות למפקד הכוחות הגרמניים במזרח הונגריה, וב-1 ביולי 1944 למפקד יחידת האבטחה האחורית  של קבוצת ארמיות דרום אוקראינה. ב-8 באפריל 1945 פרש פון בות מתפקידו, וב-2 במאי 1945 נפל בשבי בעלות הברית.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

פון בות שוחרר מהשבי ב-17 באפריל 1947. לאחר שחרורו התגורר בעיר הביכטסוואלד, עד למותו ב-22 במאי 1955, והוא בן 71 שנים.
קאולון סיטי

| --- | --- |
סמל קאולון סיטי

אזור קאולון סיטי, 2008
 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין
 מחוז:  קאולון
 רשות מחוקקת:  Kowloon City District Council 
 על שם:  Kowloon City 
 שטח:  10 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בתחום מנהלי:  410,634 (2021)
  ‑ צפיפות:  41,055 נפש לקמ"ר (2021)
 קואורדינטות:  22°19′42″N 114°11′31″E﻿ / ﻿22.3282°N 114.192°E﻿ / 22.3282; 114.192 
 http://www.districtcouncils.gov.hk/klc/en/welcome.html
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הונג קונג מוגדלת) גואנגדונג ים סין הדרומיקאולון סיטי(למפת הונג קונג רגילה) גואנגדונג ים סין הדרומיקאולון סיטי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
קַאוּלוּן סיטי (בסינית: 九龍城區) הוא תחום מנהלי בחצי האי קאולון שבהונג קונג. שטחו הוא כ-10 קילומטר רבוע. על פי מפקד האוכלוסין משנת 2021 אוכלוסייתו מנתה 410,634 תושבים. התחום מיועד ברובו למגורים, והאוכלוסייה בו בעלת השכלה והכנסה גבוהות יחסית לאזורים אחרים בהונג קונג.
בתחום זה שוכנות האוניברסיטה הפתוחה של הונג קונג ואוניברסיטת המטביל. כן שוכן בו נמל התעופה קאי טאק, ששימש בעבר את הונג קונג לטיסות בינלאומיות, עד 1998.
האזור כולל בתוכו את השכונות:
קאולון סיטי
הו מַאן טִין
הוּנְג הַם
קַאי טַאק
קַאולוּן טוֹנג
טוֹ קְוַוה וַואן
גן וַומְפְּוַוה.
ראו גם

העיר המגודרת קאולון
הערות שוליים

↑  https://citypopulation.de/en/china/hongkong/admin/
| תחומי מנהל בהונג קונג |
| --- | --- | --- |
| הטריטוריות החדשות | האיים החיצוניים • קוואי צינג • צפון • סאי קונג • שא טין • טאי פו • צואן ואן • טואן מאן • יואן לונג |  |
| קאולון | קאולון סיטי • קוון טונג • שם שו פו • וונג טאי סין • יאו צים מונג |  |
| הונג קונג | המרכז והמערב • מזרח • דרום • ואן צ'אי |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: bfbfa8f8-db56-476d-8012-129f6041f97a
קיבוע (גנטיקה)

קיבוע או פיקסציה (באנגלית: fixation), בגנטיקה של אוכלוסיות, הוא מונח המשמש לתיאור מצב שבו בלוקוס מסוים באוכלוסייה מסוימת מתקיים רק אלל אחד. האלל בתחילה מתקיים לצד אללים אחרים באותו הלוקוס, אך מתפשט באוכלוסייה באמצעות תהליכים של סחף גנטי או ברירה טבעית חיובית. תהליכים אלה מובילים לעלייה בתדירות האלל באוכלוסייה. כאשר האלל מופיע אצל כל הפרטים באוכלוסייה (דהיינו תדירותו היא 100%),אומרים כי האלל באוכלוסייה עבר "קיבוע" והוא מכונה "אלל מקובע".
ערך זה הוא קצרמרבנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פקק כתר

פקק כתר
פקק כתר הוא פקק נפוץ הניתן לחליצה חד-פעמית באמצעות פותחן בקבוקים.
היסטוריה

הפקק הומצא על ידי ויליאם פיינטר בשנת 1892 בעיר בולטימור, ונחשב למוצר החד-פעמי הראשון בהיסטוריה.
עקב הצלחתו המיידית של המוצר שינתה החברה שיצרה את פקקי הכתר את שמה מ- The Bottle Seal Company ל-Crown Cork and Seal Company.
לפני המצאת פקקי הכתר שימשו פקקי שעם לסגירת בקבוקי משקאות מוגזים. פקקי השעם נטו להתייבש אם לא באו במגע עם נוזל המשקה, לאבד מנפחם ואז להיפלט מהבקבוק בלחץ הגז שבבקבוק. מסיבה זו עיצבו היצרנים בקבוקים שתחתיתם בצורת כיפה הפונה כלפי חוץ, על מנת לאלץ את אחסון הבקבוקים באופן אופקי. בעקבות המצאת פקק הכתר שונה עיצוב בקבוקי המשקה לצורה המוכרת כיום.
עיקרון פעולה

פקקי כתר עשויים כיום ממשטח אלומיניום עגול אשר שוליו מכופפים קלות לצורת כתר. המשטח צבוע בצידו החיצוני, ובצידו הפנימי כולל חומר אוטם. סגירת הפקק על גבי הבקבוק נעשית על ידי הצמדתו לפי הבקבוק תוך לחיצה על הכתר לתןך מגרעת הנמצאת בהיקף פי הבקבוק. סגירת פקק כתר נעשית באמצעות כלי המיועד לכך (פוקק). בתעשיית המזון סגירת הפקקים נעשית במכונה, אך קיימים גם פוקקים ידניים לשימוש ביתי (למשל לסגירת בקבוקי בירה המבושלת בבית).
פתיחת הפקק נעשית בעיקרון המנוף - הפותחן מושען על גבי הפקק עצמו כשלשונית ממוקמת מתחת לכתר הסגור, עם הרחקת ידית הפותחן מהבקבוק נפתח חלק מהכתר והפקק מוסר מהבקבוק.
הערות שוליים

↑  History and Timeline, Crown: Brand-Building Packaging
↑  Nickell, Joe (2011). "'Pop' Culture: Patent Medicine Becomes Soda Drinks". Skeptical Inquirer. Committee for Skeptical Inquiry. 35 (1): 14–17.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 7632818-1 
הסרת פקק כתר
קארל טייקה

| --- | --- |

 לידה:  5 בפברואר 1864 שצ'צ'ין, ממלכת פרוסיה 
 פטירה:  28 במאי 1922 (בגיל 58) גוז'וב ויילקופולסקי, רפובליקת ויימאר 
 מוקד פעילות:  גרמניה 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 כלי נגינה:  אבוב, קרן יער 
 
קארל אלברט הרמן טייקה (בגרמנית: Carl Albert Hermann Teike;‏ 5 בפברואר 1864, שטטין – 28 במאי 1922, לנדסברג אן דר ורתה) היה מלחין גרמני שכתב מעל ל-100 מארשים.
ביוגרפיה

קארל טייקה נולד בשטטין (אז חלק של האימפריה הגרמנית) למשפחת נפח. הוא היה הרביעי בין 14 ילדי המשפחה. בגיל 14 הוא התחיל ללמוד מוזיקה ובמיוחד נגינה בקרן יער. לאחר שנתיים של לימוד הוא התקבל כנגן בתזמורת.
בגיל 19 קארל טייקה התנדב לצבא האימפריה הגרמנית ושירת כנגן תזמורת ביחידה שהוצבה באולם. לאחר שלוש שנות שירות הוא התאכזב מהשרות הצבאי והשתחרר. הוא התחיל לעבוד במשטרת אולם והתחתן. בשנת 1895 הוא עבר למשטרת פוטסדם. באותה תקופה בפוטסדם היה ממוקם ארמון הקיסר.
בשנת 1908 בעקבות החמרת במצבו הבריאותי קארל טייקה עזב את המשטרה והחל לעבוד בדואר של לנדסברג אן דר ורתה. הוא נפטר בשנת 1922. בשנת 1939 אחד מכיכרות העיר קיבלה שם Carl-Teike-Platz.
בהתאם למקום מגוריו, תקופת פעילותו מחולקות ל-3 תקופות. בתקופת "אולם" הוא כתב את היצירה המפורסמת Alte Kameraden. בפוטסדם היו מוצבות יחידות מובחרות של האימפריה. בהתאם לנהוג באותה תקופה, כל מעבר של יחידה צבאית בעיר הייתה מלווה בתזמורת. באותה תקופה הוזמנו אצל טייקה יצירות מארש רבות.
יצירותיו זכו בפופולריות גם מחוץ לגבולות האימפריה הגרמנית בשנת 1914 הוא קיבל הזמנה לכתיבת מארש עבוד משטרת ניו יורק.
קורמה (מחוז משנה)

מחוז משנה קורמה (בבלארוסית: Кармянскі раён) הוא אחד מ-21 מחוזות משנה המרכיבים את מחוז הומל בבלארוס. מרכזו המנהלי היא העיר קורמה.
דמוגרפיה

בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009) (אנ'), מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה קורמה 15,456 בני אדם. ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה: 95.29% בלארוסים,  ו-3.08% רוסים. שפות הדיבור הנפוצות: בלארוסית (85.88%) ורוסית (13.26%).
פרנהיים

פרנהיים הוא סיפור קצר בן ארבעה פרקים מאת ש"י עגנון. הסיפור עוסק בוורנר פרנהיים, שחזר מהמלחמה לאחר תקופת שבי ארוכה. המוטיב המרכזי בסיפור הוא מוטיב השיבה המאוחרת. הסיפור פורסם לראשונה בגיליון ערב פסח תש"ט של העיתון "הארץ", ובשנת 1952 נכלל באוסף סיפוריו של עגנון "עד הנה".
תקציר העלילה

וורנר פרנהיים, גרמני יהודי שבמשך תקופה ארוכה הוחזק בשבי בידי הסרבים, שב לביתו ומוצא שדלת ביתו נעולה. השוערת מגלה לו שאשתו עזבה לביתם של אחותה וגיסו, גרטרוד והיינץ שטיינר, ובנו התינוק נפטר. לאחר שהוא מבלה יומיים בעיר הוא נוסע לעיירת הנופש ליקנבך שבה שוהה אשתו. כשהוא מגיע הוא לומד על השינויים שחלו ביחסיו עם אשתו בזמן המלחמה, באמצעות שיחות עם קרובי משפחתו. גרטרוד גיסתו "קיבלה אותו בסבר פנים יפות ומזגה לו כוס של מי פטלים, אבל קיבלה אותו בלי שמץ שמחה, כאילו לא מן השביה הוא שב וכאילו לא יצאו שנים שלא ראתה אותו." גם גיסו היינץ החמיץ פניו למראהו. וורנר מביע תמיהה בפני היינץ על שאשתו לא באה לקבל פניו בשובו מן השבי, אך היינץ מנסה להרחיקו ממנה, ומסביר: "העולם שהנחת בזמן המלחמה נשתנה ואף עיקר ענייננו נשתנה." היינץ מגלה לוורנר שקרל נייס, שהיה אהובה של אינגה טרם נישואיה ונחשב למת, חי ובריא, ומוסיף: "אינגה תולה ביטחונה בך שאתה לא תעמיד עצמך ביניהם כמחיצה." בנוסף, היינץ מזכיר לפרנהיים את המעילה בכספים שביצע, על מנת לשכנע אותו לעזוב ולהתרחק מאינגה. "רואה אתה וורנר שאיני מזכיר לך מעילת כספים ולא חילול שם הפירמה שנתחלל על ידך"
לבסוף הוא מדבר עם אשתו, אינגה, בחדרה. "אינגה קיבלה אותו בסבר פנים יפות. אלמלא לא ידענו את שאנו יודעים היינו סבורים שהייתה שמחה לראותו." וורנר מגלה שהיא כלל לא מתעניינת בו, אינה יודעת אודותיו דבר וראשה עסוק בפגישה הקרובה שלה עם אהובה הקודם, קרל נייס. הוא פונה אלה בתחינה: "שמא אף על פי כן כדאי לך לשמוע. ואם לא לשם וורנר זה שעומד כאן כאורח לא קרוא הרי לשם אותו וורנר שזכה ליכנס עם אינגבורג לחופה", אך היא אינה מעוניינת בו ותגובתה קצרה: "ועתה שלום". וורנר מביע את אהבתו באוזני אינגה, אך היא יוצאת מהחדר. "שעה קטנה עמד לו בחדר זה שפירשה ממנו אינגה. אחר כך חזר לאחוריו ובא לו אצל הדלת. השקיף על החדר ויצא וסגר את הדלת."
פרשנות > מבנה הסיפור

לסיפור ארבעה פרקים, שבמרכז כל אחד מהם מפגש של פרנהיים עם דמות אחרת: בפרק א - השוערת; בפרק ב - גיסתו, גרטרוד שטיינר; בפרק ג - גיסו, היינץ שטיינר; בפרק ד - אשתו, אינגה פרנהיים. בכל מפגש כזה הקורא נחשף למידע נוסף על עברו של פרנהיים, ופרנהיים לומד על מעמדו הנוכחי, לאחר היעדרותו הממושכת. אברהם בנד מציין שהצגת הדמויות היא בסדר עולה של חשיבותן לפרנהיים.
פרשנות > מוטיבים

מוטיב השיבה המאוחרת: העלילה עוסקת באדם שנעדר מביתו לתקופה ארוכה מחמת המלחמה, וכאשר הוא חוזר מצפה למצוא את חייו הקודמים. עבור פרנהיים מוטיב זה הוא "חלום ושברו", המציאות שהכיר כבר לא מחכה לו. עבור קרל נייס, שסיבת היעדרותו הממושכת אינה ברורה (כפי שמציג וורנר: "אם כן היכן היה כל אותן השנים. אגרות לא כתב, בספרי החיים לא נכתב.") השיבה מצליחה, כיוון שהוא בן זוגה הנוכחי של אינגה, כפי שהיה בעבר הרחוק.
מוטיב הזיווג הכפול: בן עמי פיינגולד כולל סיפור זה ברשימת סיפורים שבהם מתקיים מוטיב הזיווג הכפול, שאותו הוא מגדיר: "סיטואציה שבה מתקיים זיווג בין איש לאישה שסופו נישואין כדת, אלא שהוא מסתיים בכישלון, שכן הוא בא במקומו של זיווג שנגזר מראש ונעשה ניסיון להתעלם ממנו, ביודעין או בלא־יודעין. הזיווג הקיים מתבטל, ואז שב ומתגשם הזיווג המיועד." כדוגמה בסיסית למוטיב זה מביא פיינגולד את אגדת "חולדה ובור", ובין סיפורי עגנון שבהם נכלל מוטיב זה הוא מונה, בנוסף ל"פרנהיים", את "שבועת אמונים", "עגונות", "בדמי ימיה" ו"סיפור פשוט".
מוטיב הדלת הנעולה: המוטיב מופיע בפעם הראשונה באקספוזיציה כאשר פרנהיים חוזר לביתו ומוצא אותו נעול. אינגה נעלה את הבית ולא חזרה, כך שפיזית, בנוסף לנפשית, הוא איננו יכול לחזור לחיו הקודמים. מוטיב זה מופיע גם בפגישה שלו עם גרטרוד שטיינר, גיסתו, כאשר דלת פנימית נפתחת בביתה והיא אומרת לו שאינו רשאי לעבור דרכה. בפעם השלישית שבה מופיע המוטיב, בסיום הסיפור, אינגה עוזבת את החדר והוא זה שסוגר את הדלת מתוך השלמה והתפכחות שלזוגיות שלהם אין סיכוי להצליח.
מוטיב הסיגריה: פרנהיים מעשן לקראת סוף השיחה עם גרטרוד. העישון מאפשר לו לחשוב ולהירגע, ורומז על חוסר התקשורת ביניהם גם אם זה באופן עקיף. היינץ שטיינר מעשן סיגריה טובה וגרטרוד נענית מיד לבקשתו למאפרה - ברור מי שולט בבית.
מוטיב הנעליים: אינגה, אשתו של פרנהיים, מביטה בנעליו הישנות והוא מתנצל ומסביר לה שלא היה לו די זמן לרכוש נעליים חדשות. בכך היא רומזת לו שבחיים יש דברים ישנים שמחליפים אותם בחדש - אנלוגיה ליחסיהם ולכך שהיא שבה לבעלה החדש-ישן, קרל נייס.
פרשנות > הדמויות והאפיון שלהן

כמו ברבים מסיפורי עגנון הדמויות מאופיינות בעזרת מבע משולב ואפיון עקיף. נוסף על כן לשמות בסיפור יש משמעות רבה, והם מרמזים על משמעות נסתרת בדבר האישיות של הדמויות.
פרשנות > הדמויות והאפיון שלהן > סיפורם של שניים (או שלושה) זוגות

הסיפור מציג שני זוגות שמסלול חייהם מנוגד: מחד הזוג וורנר ואינגה פרנהיים, שזוגיותו נפגעה מחמת היעדרותו הממושכת של וורנר עקב גיוסו לצבא ונפילתו בשבי, ומאידך הזוג גרטרוד והיינץ שטיינר - היינץ לא גויס, ולכן הזוגיות שלו לא ניזוקה מהמלחמה. חוקרת הספרות ניצה בן-דב מוצאת בסיפור זוג נוסף: קרל נייס ואינגה פרנהיים, ומציינת: "העבר הקרוב, שבו פרנהיים ואינגה היו זוג, מעומת עם עבר רחוק ועם עתיד, שבהם קרל נייס ואינגה היו זוג ועתידים לשוב ולהיות זוג."
פרשנות > הדמויות והאפיון שלהן > השמות כאמצעי מאפיין

לשמות בסיפור זה, כמו ברבים מסיפורי עגנון, יש משמעות. שמו של גיבור הסיפור, פרנהיים, פירושו בתרגום חופשי מגרמנית הוא "רחוק מהבית". השם מתאר באופן ישיר את הרקע לסיפור. שם המשפחה של גיסו וגיסתו של פרנהיים, שטיינר (שנגזר מהמילה "שטיין", שפירושה אבן), משקף את יחסם הקשה אל פרנהיים.
פרשנות > הדמויות והאפיון שלהן > דמות הגיבור

וורנר פרנהיים הוא דמות פסיבית, המתואר בעיקר בעזרת דבריהן ומחשבותיהן של הדמויות האחרות. לדוגמה גרטרוד, גיסתו שמשווה אותו בראשה להיינץ. האפיון של פרנהיים ייחודי מאוד, כיוון שכל הדמויות מדברות, וחושבות עליו דברים שליליים, ואף על פי כן, הוא מתואר בעיני הקורא בצורה חיובית. דמותו הולכת ומתפתחת עם התפתחות העלילה ונשאלות שאלות רבות שאין עליהן תשובות. פרנהיים מתגלה כאדם מנומס המנסה לשמור על חזות מכובדת - על אף שהשוערת מתנהגת אליו בזלזול הוא נותן לה תשר. דמותו נחשפת יותר בעימות בינו לבין שטיינר, שם מתגלה כי פרנהיים מעל בכספי העסק המשפחתי. בנקודה זו של הסיפור, הקורא מבין את הסיבה להתנהגותם הקרה והמרוחקת של בני המשפחה ופרנהיים מואר באור שלילי. פרנהיים מוצג כאדם ערמומי אשר ניצל את בני משפחתו ומעל באמונם. עגנון משתמש במעט מאוד כלים לאפיון ישיר של פרנהיים. אחד הדברים היחידים שמאפיינים אותו באופן ישיר הוא הדרך שבה הוא מגיב לשוערת: "חש פרנהיים שצריך לומר דבר, עד שלא תתרתר עליו שאר דברים קשים. דחק עצמו להשיב לה, ולא השיב אלא אמירה קצוצה ומעוכה שלה היה בה כדי כלום." כבר בתיאור זה ניתן ללמוד רבות על הדמות הפסיבית של פרנהיים.
פרשנות > הדמויות והאפיון שלהן > זיגי

על אף היותו דמות משנית, יש לזיגי, ילדם של בני הזוג שטיינר, משמעות קריטית בפענוח הסיפור. זיגי מתואר בעזרת מבע משולב, "עמד לו התינוק כשהוא תוהה, באיזו מטה דיברה אמו? ואם הזיז את המטה למה לא היה צריך להזיזה? אבל הרי אין כאן מטה. ואילו באמת הייתה מטה והיה הוא מזיז אותה, הרי צריכה אמו לשמוח, שגברתן גדול הוא ובעל כוח, שאם הוא רוצה, הוא מזיז מטה." זיגי, בהיותו תמים וילדותי, נותן תיאור גרוטסקי וברור לביקורת החברתית.
חוקר הספרות גדעון שונמי ציין כי: "יש חשיבות מיוחדת לדמותו של התינוק זיגי (שכבר יצא מכלל תינוקוּת ולכלל ילדות בוגרת טרם הגיע) להארת הגיבור המרכזי, שעל שמו גם נקרא הסיפור – פרנהיים. במבט ראשון נדמה שזיגי אינו אלא דמות משנית שבמשניות, ותפקידו היחיד הוא לשמש חלק זעיר מהמסגרת החברתית המוצקת, שפרנהיים נתקל בה, וחושף אגב כך את חולשתו האישית. אולם במבט נוסף מסתבר שזיגי בגישתו הנאיבית והפשטנית מרמז לעולמו רב־האנפין של פרנהיים, כשם שהוא חושף בתגובותיו את מניעיהם של הוריו."
פרשנות > הדמויות והאפיון שלהן > השוערת

השוערת מייצגת את הקהילה האירופאית ואת הציניות והזלזול שבה היא מקבלת את החיילים השבים מן המלחמה. השוערת היא הדמות שמתאפיינת באופן הכי ישיר בסיפור, היא מאופיינת בעיקר בעזרת הדברים שהיא אומרת לפרנהיים והדרך בה היא אומרת לו אותם, לדוגמה הצורה הגרוטסקית שבה היא מודיעה לו על מות בנו.
המשכו של הסיפור

בתו של עגנון, אמונה ירון, מצאה בעזבונו המשך לסיפור, שאותו בחר עגנון שלא לפרסם. היא פרסמה המשך זה בעיתון "הארץ" מיום 25 בפברואר 1972. ההמשך מוסיף פרטים על התקופה שקדמה לאירועים המתוארים ב"פרנהיים", ומתוארת ב"פרנהיים" רק ברמזים:
על המשך זה העירה ניצה בן-דב: "לדעתי חיבל לא רק במבנה המושלם של פרנהיים אלא גם בקסם סיומו הפתוח, וטוב עשה עגנון שלא הכלילו
בפרנהיים".
עיבודים

הסיפור זכה לעיבודים אחדים:
עיבוד בידי שלמה ניצן לתסכית ששודר בגלי צה"ל.
עיבוד בידי יורם פאלק למחזה שהוצג בתיאטרון "המרתף".
עיבוד לסרט טלוויזיה בבימויו של יוסי יזרעאלי.
לקריאה נוספת

דנה לשם-עזרא, ש"י עגנון - פרנהיים : מציאות אנושית וכמה מדרשי עיצובה בסיפור פרנהיים, הוצאת אורעם, 1987.
מלכה שקד, "הוראת הסיפור 'פרנהיים' לעגנון", החינוך ל"ט, תשכ"ז, עמ' 203–204.
Arnold J. Band, Nostalgia and Nightmare - A Study in the Fiction of S. Y. Agnon, University of California Press, 1968, pp 396-398.
הערות שוליים

↑  ש"י עגנון, פרנהיים, הארץ, 13 באפריל 1949
↑  השוואה לסיפור אודיסאוס, הסיפור ניכר בדמיונו לסיפור שובו של אודיסאוס מתוך האודיסאה מן המיתולוגיה היוונית. פירוט יתווסף בהמשך.
↑  Arnold J. Band, Nostalgia and Nightmare - A Study in the Fiction of S. Y. Agnon, University of California Press, 1968, pp 396-398.
↑  בן-עמי פיינגולד, "גלגולו של מוטיב הזיווג הכפול", מחקרי ירושלים בפולקלור יהודי ז, תשמ"ד, עמ' 22–48. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
↑  ניצה בן-דב, ‏סיפור של חיים וסיפור של סיפורים, עתון 77 גיליון 141, תשנ"ב, עמ' 30–31, 50, בארכיון הדיגיטלי של כתב העת בספריית אוניברסיטת טקסס באוסטין
↑  גדעון שונמי, עיון בסיפור "פרנהיים" לש"י עגנון, על המשמר, 25 ביולי 1969
↑  ניצה בן-דב, ‏סיפור של חיים וסיפור של סיפורים, עתון 77 גיליון 141, תשנ"ב, עמ' 50, בארכיון הדיגיטלי של כתב העת בספריית אוניברסיטת טקסס באוסטין
↑  יורם פורת, שיבתו של פרנהיים, מעריב, 11 במרץ 1971
↑  נורית ברצקי-אונגר, עגנון במרתף, מעריב, 8 בפברואר 1971;
עדית זרטל, עגנון מועלה במרתף, דבר, 12 במרץ 1971
↑  צבי לביא, האם זה עגנון?, מעריב, 30 בנובמבר 1971
| כתבי שמואל יוסף עגנון |
| --- | --- | --- |
| רומנים | הכנסת כלה • סיפור פשוט • אורח נטה ללון • תמול שלשום • שירה • בחנותו של מר לובלין |  |
| נובלות | בדמי ימיה • והיה העקוב למישור • עד הנה • שבועת אמונים • תהלה |  |
| סיפורים קצרים | אגדת הסופר • אחות • אצל חמדת • בארה של מרים או קטעים מחיי אנוש • בין שתי ערים • בשעה אחת • בתוך עירי • האדונית והרוכל • המלבוש • הסימן • הפרוטה • הרופא וגרושתו • השיר אשר הושר • התרנגול ותפילת בני אדם • לאחר הסעודה • מאויב לאוהב • מלאך המות והשוחט • מעשה העז • מעשה רבי גדיאל התינוק • עגונות • עד עולם • עובדיה בעל מום • עידו ועינם • פנים אחרות • פרנהיים • פת שלימה • שני תלמידי חכמים שהיו בעירנו |  |
| סיפורים | לפנים מן החומה • הנדח • בלבב ימים |  |
| קובצי סיפורים | אלו ואלו • פולין: סיפורי אגדות (מתוך "אלו ואלו") • על כפות המנעול • סמוך ונראה • פרקים של ספר המדינה (מתוך "סמוך ונראה") • ספר המעשים • עד הנה • האש והעצים • עיר ומלואה • לפנים מן החומה • פתחי דברים  • קורות בתינו • תכריך של סיפורים |  |
| מכתבים | אסתרליין יקירתי (עם אשתו) • ש"י עגנון – ש"ז שוקן: חילופי אגרות (תרע"ו – תשי"ט) (עם המוציא לאור) • מסוד חכמים |  |
| אנתולוגיות | ימים נוראים • אתם ראיתם  • ספר סופר וסיפור • סיפורי הבעש"ט |  |
| שונות | כלב חוצות • ספר האותיות (ספר ילדים) • מעצמי אל עצמי (קובץ מאמרים ונאומים) • יידישע ווערק (קובץ סיפורים ושירים ביידיש) |  |
צולל דרומי

| צולל דרומי |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: אווזאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: ברווזיים
תת־משפחה:: ברווזי צלילה
סוג:: נטה
מין:: צולל דרומי
שם מדעי
 Netta erythrophthalma ‏וייד-נאוויד, 1832
תחום תפוצה


צולל דרומי (שם מדעי: Netta erythrophthalma) הוא מין עוף מים ממשפחת הברווזיים. למרות ששמו "צולל" הוא אינו שייך לסוג "צולל" אלא לסוג נטה, הקרוב אליו.
אורך הצולל הדרומי 48–51 ס"מ. הוא בעל נוצות שחורות למעט בצידיו החומים. מקורו גדול ורחב וצבעו תכלת ועיניו אדומות. הנקבות לעומת הזכרים בהירות יותר וצבעם חום-בהיר-קרם עם פנים וצוואר לבנים למעט בחלק העליון וסביב העיניים שם הם חומים.
ישנם 2 תת-מינים של הברווז: תת-המין האפריקני (המצוי בישראל) ותת-המין הדרום-אמריקאי. שניהם חיים באזורים טרופיים רדודים.
ברווזים אלה משכשכים מזון מפני המים אך גם צוללים להשיג מזון מתחת למים. הם חיים בנהרות איטיים ואגמים וחיים בלהקות של עד 5,000 פרטים. הם ניזונים מתחת למים בעיקר מצמחייה מימית וגם מחרקי מים, רכיכות ודגיגים.
תת-מינים

Netta erythrophthalma brunnea
Netta erythrophthalma erythrophthalma
הערות שוליים

↑  צולל דרומי באתר הרשימה האדומה של IUCN
צולל דרומי בדרום אפריקה.
פקק שעם

פקקי שעם
פקק שמפניה
אסופת פקקי שעם
פקק שעם הוא פקק נפוץ לאטימת בקבוקי יין. הפקק הוא אטם שצורתו בדרך כלל קונית או גלילית ומשמש לסגירת מכלים. בניגוד למכסה שסוגר את המכל באופן חיצוני מבלי לגרוע מהנפח הפנימי, פקק השעם מוכנס פנימה לתוך המכל באופן חלקי או מוחלט. פקקי שעם משמשים גם לסגירת צנצנות וחביות.
החומרים המשמשים לייצור הפקק הם שעם טבעי או חומרים סינתטיים שונים.
היסטוריה

ממצאים שמעידים על שימוש בפקקי שעם נמצאו בקברים במצרים העתיקה.
ייננים צרפתיים לא השתמשו בפקקי שעם עד לאמצע המאה ה-17, אלא אטמו את הבקבוקים בפיסות בד שהוספגו בשמן והוכנסו בלחץ לתוך צוואר הבקבוק. פקק השעם נכנס לשימוש בשנת 1600 לערך.
בעיית השיעום

שיעום (אנ') הוא מצב בו ליין יש מאפיינים של ארומה או טעם לא נעימים, הנובעים מפעילות חיידקית המתרחשת בתוך פקק השעם האוטם את הבקבוק. הבעיה קיימת רק בפקקי שעם טבעי.
הערות שוליים

↑  [https://www.jelinek.com/synthetic-cork-stoppers Synthetic Cork Stoppers
Not a replacement but an addition to natural cork]
↑  ההיסטוריה של השעם
↑  Prlewe, J, Wine From Grape to Glass, New York: Abbeville Press, 1999, עמ' 110
↑  What Exactly is a Corked Wine: And What Does Corked Wine Taste Like?
קיבוע פחמן במסלול C4

קיבוע פחמן במסלול הC4 הוא אחד משלושת התהליכים שבהם מבצעים צמחים את תהליך הפוטוסינתזה, המסלולים הנוספים הם C3 ו-CAM. בשנת 1966 מרשל הץ' וצ'ארלס רוג'ר סלאק גילו נתיב קיבוע פחמן במסלול C4 והנתיב נקרא גם נתיב הץ'-סלאק של פוטוסינתזה.
במסלול ה-C4, מתבצע קיבוע הפחמן בשני שלבים ובאזורים שונים בעלה. בשלב הראשון מקובע הפחמן הדו-חמצני ליצירה של חומצה אורגנית בת 4 פחמנים, בתאי המזופיל, באזור החיצוני של העלה. בשלב השני מועברת החומצה האורגנית (בדרך כלל חומצה מאלית) לתאים פנימיים יותר בעלה, תאי נדן הצרור. בתאים אלו משוחרר הפחמן הדו-חמצני מהחומצה האורגנית, ואז מקובע במעגל קלווין על ידי האנזים רוביסקו.
בתהליך זה עולה ריכוז של פחמן דו-חמצני בסביבת האנזים רוביסקו, דבר המגביר את יעילותו ומעלה את יעילות הפוטוסינתזה, בסביבה שבה ריכוז הפחמן הדו-חמצני הוא גורם מגביל לפעילות הפוטוסינתטית, וכאלה הם התנאים השוררים כיום בכדור הארץ.
תהליך ה-C4 מצוי רק בארבעה אחוז ממיני הצמחים, אולם תהליך זה אחראי לכשלושים אחוז מכלל קיבוע הפחמן שנעשה על ידי צמחי יבשה.