stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
S-200
הערות שוליים

↑  יוסף פריאל, טילי סאם־5 בסוריה - בכשירות מבצעית תוך 4–6 שבועות, דבר, 18 בינואר 1983 ובתחילה הופעלו על ידי צוותים סובייטיים על אדמת סוריה.
↑  יואב זיתון, רועי קייס, אלישע בן קימון, אליאור לוי ורועי ינובסקי, צה"ל תקף בסוריה נשק אסטרטגי לחיזבאללה, חץ יירט טיל נ"מ ששוגר לעבר המטוסים, באתר ynet, 17 במרץ 2017.
↑  Israel’s Arrow scores first operational hit — but against what?, Defense News, 17.3.2017
↑  יואב זיתון, חיל האוויר השמיד בסוריה סוללה ששיגרה טיל לעבר מטוסים, באתר ynet, 16 באוקטובר 2017,
אמיר בוחבוט‏, בתגובה לירי על מטוס חיל האוויר בלבנון: צה"ל הפציץ בסוריה, באתר וואלה, 16 באוקטובר 2017.
↑  סוכנויות הידיעות, קפריסין הופתעה מהטיל: "חשבנו שמטוס מתרסק", באתר ynet, 1 ביולי 2019
↑  לילך שובל, בעקבות תקיפת צה"ל בסוריה: טיל נ"מ סורי חדר לשטח ישראל והתפוצץ באזור דימונה, באתר ישראל היום, 22 באפריל 2021
↑  יואב זיתון, קורין אלבז-אלוש, דניאל סלאמה, חלקים מטיל נ"מ סורי אותרו בגינה בת"א; צה"ל השמיד סוללה סורית, באתר ynet, 3 בספטמבר 2021
↑  אילנה קוריאל, עינב חלבי, יואב זיתון, טיל נ"מ ששוגר מסוריה התפוצץ באוויר, שרידיו הגדולים נפלו ברהט, באתר ynet, 1 ביולי 2023
טיל S-200 על משגר רכוב בצבא אוקראינה
מכ"ם 5N62
מפת מפעילי מערכת ה־S-200
מפת אמ"ט לטיל SA-5 שנערכה בCIA בשנת 1984
אלנה פרנטה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  5 באפריל 1943 (בת 81) נאפולי, איטליה 
 מדינה:  איטליה 
 שם עט:  Elena Ferrante 
 שפות היצירה:  איטלקית, נפוליטנית 
 סוגה:  מסה 
 יצירות בולטות:  אהבה מטרידה, In the Margins: On the Pleasures of Reading and Writing, The Lost Daughter, Those Who Leave and Those Who Stay, The Story of the Lost Child, ימי הנטישה, הסיפור של שם-המשפחה החדש, The Lying Life of Adults, Incidental Inventions, Frantumaglia: a Writer's Journey, החברה הגאונה 
 elenaferrante.com
 
אֶלֶנָה פֶרַנטֶה (באיטלקית: Elena Ferrante) הוא שם העט של סופרת איטלקייה ידועה, שאיננה מוכנה לחשוף את זהותה או תמונתה בפומבי.
ספריה נכתבו באיטלקית, ותורגמו לשפות רבות. בשנת 2016 נבחרה כאחת ממאה האנשים המשפיעים ביותר בעולם על-ידי המגזין "טיים".
זהותה

הסיפור סביבה מכונה בעיתונות האיטלקית "תעלומת אלנה פרנטה". לפי השערות שונות, היא ילידת 1950 בערך, חיה ומלמדת פילולוגיה קלאסית בטורינו. ההערצה הציבורית כלפיה רבה, והעיתון האיטלקי "קוֹרִייֶרֶה דֶלָה סֶרָה" כתב עליה שהיא "הסופרת האיטלקייה הגדולה ביותר מאז אלזה מורנטה".
אלון אלטרס, מתרגם ספריה לעברית, אומר עליה:
קשה מאוד לתחקר את האשה הזאת, היא החליטה שלא יהיה לה שום קיום ציבורי. היא כנראה אשה משכילה ודי נוקשה. לא אכפת לה לוותר על כל הקריירה הספרותית אם ייקחו ממנה את הפרטיות שלה. לדעתי, הדברים שהיא מתארת ב'ימי הנטישה' קרו לה באמת, וזו אולי הסיבה שהיא לא רוצה שיזהו אותה.
לפי תחקיר של קלאודיו גאטי (איט') שפורסם בצרפת, מאחורי שם העט מסתתרת אניטה ראיה (Anita Raja)(אנ'), יהודייה איטלקית העובדת כעורכת ומתרגמת מגרמנית בהוצאת הספרים שפרסמה את ספריה של פרנטה. תחקירו של גאטי התקבל בביקורת נוקבת על הניסיון להפר את הזכות לפרטיות של הסופרת, ויש שתיארו אותו כסוג של דוקסינג.
לפי תחקיר של אליזה סוטג'וּ מהעיתון LitHub שפורסם באפריל 2021, מאחורי שם העט מסתתר הסופר דומניקו סטרנונה (אנ'), בעלה של אניטה ראיה . הן פרנטה והן סטרנונה הכחישו אפשרות זו.
ספריה

| שם הספר | שנת הוצאה | סוגה | תרגום לעברית |
| --- | --- | --- | --- |
| L`amore molesto | 1992 | רומן | אהבה מטרידה, מאיטלקית: אלון אלטרס, הספריה החדשה, הקיבוץ המאוחד - ספרי סימן קריאה, 2009 |
| I giorni dell`abbandono | 2002 | רומן | ימי הנטישה, מאיטלקית: אלון אלטרס, הספריה החדשה, הקיבוץ המאוחד - ספרי סימן קריאה, 2007 |
| La frantumaglia | 2003 | מסות |  |
| La figlia oscura | 2006 | רומן | הבת האפלה, מאיטלקית: מירון רפופורט, הספריה החדשה, הקיבוץ המאוחד - ספרי סימן קריאה, 2011 |
| La spiaggia di notte  | 2007 | סיפורי ילדים |  |
| L'amica geniale | 2011 | רומן, חלק ראשון בסדרת "הרומאנים הנפוליטניים" | החברה הגאונה: ילדות, נערות, מאיטלקית: אלון אלטרס, הספריה החדשה, הקיבוץ המאוחד - ספרי סימן קריאה, 2015 |
| Storia del nuovo cognome | 2012 | רומן, חלק שני בסדרת "הרומאנים הנפוליטניים" | הסיפור של שם-המשפחה החדש, מאיטלקית: אלון אלטרס, הספריה החדשה, הקיבוץ המאוחד - ספרי סימן קריאה, יוני 2016 |
| Storia di chi fugge e di chi resta | 2013 | רומן, חלק שלישי בסדרת "הרומאנים הנפוליטניים" | הסיפור של מי שברחו ומי שנשארו, מאיטלקית: אלון אלטרס, הספריה החדשה, הקיבוץ המאוחד - ספרי סימן קריאה, 2017 |
| Storia della bambina perduta | 2014 | רומן, חלק רביעי בסדרת "הרומאנים הנפוליטניים" | הסיפור של הילדה האבודה, מאיטלקית: אלון אלטרס, הספריה החדשה, הקיבוץ המאוחד - ספרי סימן קריאה, 2018 |
| L'invenzione occasionale | 2019 | מסות | המצאות מזדמנות, מאיטלקית: רמה איילון, הספריה החדשה, הוצאת הקיבוץ המאוחד - ספרי סימן קריאה, 2020 |
| La vita bugiarda degli adulti | 2019 | רומן | חיי השקר של המבוגרים, מאיטלקית: אלון אלטרס, הספריה החדשה, הוצאת הקיבוץ המאוחד - ספרי סימן קריאה, 2020 |
הערות שוליים

↑  Lauren Groff, "TIME 100 Artists, Elena Ferrante", Time, April 21, 2016. Retrieved April 28, 2016.
↑  ראו קישורים חיצוניים: תעלומת אלנה פרנטה.
↑  האם נפתרה חידת הסופרת אלנה פרנטה?, "mako",‏ 2 באוקטובר 2016
 גילי איזיקוביץ, העשן סביב זהותה של אלנה פרנטה מתפזר, ורבים מצטערים על כך, באתר הארץ, 4 באוקטובר 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312042305171  PLWABN: 9810592166805606  BIBSYS: 90763393  BNE: XX1207355  BnF: cb12502460r (data)  CANTIC: a11521995  CiNii: DA10609519  GND: 113749678  ICCU: RAVV076631  ISNI: 0000 0000 6648 9858  LCCN: nr96044668  LNB: 000237919  NDL: 001266523  NKC: pag2008454838  NLA: 42240961  NLK: KAC201110947  NSK: 000433878  NTA: 100240879  RERO: 02-A028223318  SELIBR: 395572  SUDOC: 034249699  Trove: 1457254  VIAF: 32103009   WorldCat (עם VIAF): 32103009
בואש (אמצעי לפיזור הפגנות)
ראו גם

מכת"ז
גז מדמיע
הערות שוליים

1 2  Odortec, [www.skunk-skunk.com/image/users/121755/ftp/my_files/MSDS_Skunk.pdf?id=3225191 (MATERIAL SAFETY DATA SHEET ( MSDS
Skunk]
↑  הבואש מתגייס לצה"ל, אתר דובר צה"ל, 9 באוגוסט 2009
↑  בצלם, אמצעים לפיזור הפגנות בשטחים (עמ' 27-28), ‏2012
↑  Odortec, Skunk
↑  אליאור לוי, תותח הסירחון נגד המפגינים מכוון גם לבתים. צפו, באתר ynet, 5 במרץ 2013
↑  דייוויד שיפלר, Arab and Jew: Wounded Spirits in a Promised Land, מהדורה מעודכנת, 2015
↑  ג'ון בראון, צפו: צה"ל מפזר מי בואש על בתי פלסטינים בכפר קדום, באתר "שיחה מקומית", 7 בנובמבר 2016
↑  דב אייכלר, התושבים מתלוננים: ריח ה"בואש" – בלתי נסבל, ‏24.10.2017.
↑  השומרים - האם תגיעו להפגנה הבאה?, באתר www.hashomrim.org
↑  קובי רוזן, ‏בהפגנת 'הפלג': בואש אישי לכל מפגין. צפו, באתר כיכר השבת, 7 באוגוסט 2018
↑  פסק-דין בתיק בג"ץ 5882/18
↑  חיים גולדיטש, תיעוד: מפקד זרוע היבשה הוקף ע"י מפגינים - והוציא אקדח, באתר ynet, 22 בדצמבר 2020
↑  משה ליאון: די ל"בואש" המשטרתי, באתר ערוץ 7, ‏12/12/21
↑  תיאור המקרים באתר האגודה לזכויות האזרח בישראל
↑  טל שלו, ינון שלום יתח, שלומי הלר, אורי סלע, יואב איתיאל, אלי אשכנזי‏, הערב שאחרי ביטול עילת הסבירות: חסימות, הפגנות ועימותים ברחבי הארץ, באתר וואלה, 24 ביולי 2023
↑  taldahan0, הכנסת גז פלפל לשימוש כאמצעי לפיזור הפגנות | האגודה לזכויות האזרח בישראל, באתר ACRI - hebrew, ‏2024-04-09
↑  לירן תמרי, רוני גרין שאולוב, מדורות וחזיזים, 200 מטר ממעון נתניהו: הפגנה סוערת בי-ם אחרי פרסום סרטון החטוף, באתר ynet, 24 באפריל 2024
↑  יואב זיתון, בצל הפגנות סוערות: רק 7 מלש"בים חרדים הגיעו לצו ראשון בירושלים, באתר ynet, 21 באוגוסט 2024
↑  ליעם אדיב, אלון חכמון, ‏אבוקות, מדורות ורימוני הלם: מאות אלפים הפגינו לשחרור החטופים, באתר מעריב אונליין, 1 בספטמבר 2024
מול הר סיני

מנזר סנטה קתרינה
"מול הר סיני" הוא שיר שנכתב על ידי המשורר והפזמונאי הישראלי יחיאל מוהר (מר), והולחן על ידי משה וילנסקי בשנת 1956, עבור להקת הנח"ל. השיר היווה מעין המנון של מבצע קדש (בדומה לשיר "ירושלים של זהב" בתקופת מלחמת ששת הימים).
תוכן השיר

בשיר ישנה השוואה בין אירועים מקראיים למבצע קדש, כמו במילים "הנה מול הר סיני, הסנה, הסנה בוער". או "שערי העיר ביד השמשונים" כתזכורת לניתוק ונשיאת שערי העיר עזה בידי שמשון בעוד שבמבצע נכבשה העיר ורצועת עזה בידי "השמשונים" - חיילי צה"ל, ממשיכיו המטאפוריים של שמשון הגיבור. הביטוי "רכב ישראל" המופיע בשיר נלקח מספר מלכים ב' כשאלישע זועק אל אליהו כשהאחרון עולה השמיימה "אבי, אבי רכב ישראל ופרשיו".
השיר נכתב בתוך שעות ספורות, בעיצומו של המבצע. מיד לאחר סיום כתיבתו נשלחו חברי להקת הנח"ל מהחזית לביתו של יחיאל מר על מנת ללמוד את השיר אותו שרו ליחידות רבות במהלך המבצע, ואף מול פיקוד צה"ל על פסגת הר ג'בל מוסא בדרום סיני.
עוד הוסיף שמואליק טסלר בספרו "שירים במדים", (הוצאת יד יצחק בן צבי, 2007; מערכת במחנה, 28.11.2007)
במהלך הימים הראשונים של מבצע קדש, ביקש קצין החינוך של הנח"ל, ארי הרצברג, מיחיאל מוהר וממשה וילנסקי לחבר שיר שיוקדש למבצע. הוא נסחף בהתרגשות המלחמה והודיע להם ש'מחר יהיה פזמון', ואכן בתוך זמן קצר נכתב שיר חדש ושמו "מול הר סיני". חברי הלהקה הגיעו למנזר קתרינה ממוטטים מעייפות, אך הם לא שכחו לשנן בדרכם את השיר החדש. במנזר התמקם באותה שעה המטה הקדמי של צה"ל. כולם עמדו בחוץ והסתכלו על הר סיני בהתרגשות גואה. אז הוציאה נחמה הנדל את התווים של השיר החדש ואמרה שלחברי הלהקה יש הפתעה. השתרר שקט. 'אולי אתם רוצים ללמוד שיר חדש?' שאלה. כולם הסכימו, ועד מהרה שר כל המטה מול הר סיני את 'לא אגדה רעי'. השירה נמשכה כחצי שעה וההתרגשות הפכה לדמעות חמות. 'תתפלא', נזכר חבר הלהקה חיים טופול, 'אבל כל הגנרלים עמדו ובכו'.
הערות שוליים

↑  heitner, פינתי השבועית ברדיו: מול הר סיני, באתר הבלוג של אורי הייטנר, ‏2016-11-01
↑  ניר דבורי, ‏שיר אחרי המלחמה: לאן נעלמו שירי המלחמות - והאם יש להם עוד מקום?, באתר ‏מאקו‏, 13 בספטמבר 2013
↑  קטגוריה:מלכים ב ב יב – ויקיטקסט, באתר he.wikisource.org
פרס ז'אן הרשולט לפעילות הומניטרית

| --- | --- |
 מיקום הטקס:  לוס אנג'לס, קליפורניה
 מדינה:  ארצות הברית
 הגוף המעניק:  האקדמיה האמריקאית לקולנוע
 תקופת הפרס:  1957–הווה (כ־67 שנים)
 נקרא על שם:  ז'אן הרשולט
 אתר רשמי
 
פרס ז'אן הרשולט לפעילות הומניטרית (באנגלית: Jean Hersholt Humanitarian Award) הוא פרס אוסקר לשם כבוד הניתן מטעם האקדמיה האמריקאית לקולנוע לאדם מתעשיית הבידור בארצות הברית על הישגים יוצאים מן הכלל בתחום הפעילות ההומניטרית. הזוכה בקטגוריה זו נבחר על ידי חבר הנאמנים של האקדמיה, ההודעה על הזכייה נמסרת בטקס האוסקר והזוכה מקבל לידיו פסלון אוסקר. הפרס אינו מחולק בכל שנה.
הפרס קרוי על שמו של השחקן ז'אן הרשולט, שכיהן כנשיא האקדמיה בין השנים 1945–1949. ב-1939 ייסד הרשולט את "קרן הרווחה לקולנוע" (Motion Picture Relief Fund) ועמד בראשה מהקמתה ועד מותו ב-1956. הקרן נועדה לסייע לשחקנים ואנשי תעשיית הסרטים במימון טיפול רפואי.
הזוכים

1956 - י' פרנק פרימן (אנ')
1957 - סמואל גולדווין
1959 - בוב הופ
1960 - סול לסר (אנ')
1961 - ג'ורג' סיטון (אנ')
1962 - סטיב ברויידי (אנ')
1965 - אדמונד ל. דה-פטי (אנ')
1966 - ג'ורג' בגנל
1967 - גרגורי פק
1968 - מרתה ריי (אנ')
1969 - ג'ורג' ג'סל (אנ')
1970 - פרנק סינטרה
1972 - רוזלינד ראסל
1973 - לו וסרמן (אנ')
1974 - ארתור ב. קרים (אנ')
1975 - ג'ולס סטיין (אנ')
1977 - צ'רלטון הסטון
1978 - לאו יפה (אנ')
1979 - רוברט בנג'מין (אנ') (לאחר מותו)
1981 - דני קיי
1982 - ולטר מיריש (אנ')
1983 - מ. ג'. פרנקוביץ' (אנ')
1984 - דייוויד וולפר (אנ')
1985 - צ'ארלס רוג'רס (אנ')
1989 - הווארד וו. קוך (אנ')
1992 - אודרי הפבורן (לאחר מותה) ואליזבת טיילור
1993 - פול ניומן
1994 - קווינסי ג'ונס
2001 - ארתור הילר (אנ')
2004 - רוג'ר מייר (אנ')
2006 - שרי לנסינג (אנ')
2008 - ג'רי לואיס
2011 - אופרה וינפרי
2012 - ג'פרי קצנברג
2013 - אנג'לינה ג'ולי
2014 - הארי בלפונטה
2015 - דבי ריינולדס
2019 - ג'ינה דייוויס
2020 - הקרן האמריקאית לקולנוע וטלוויזיה (אנ'); טיילר פרי
2021 - דני גלובר
2022 - מייקל ג'יי. פוקס
2023 - מישל סאטר (אנ')
2024 - ריצ'רד קרטיס
ארז שמידע

| --- | --- |

 לידה:  5 באוגוסט 1983 (בן 41) קצרין, ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1998
 עיסוק:  זמר-יוצר, גיטריסט
 זרם:  פאנק רוק, פולק רוק
 שפה מועדפת:  עברית
 כלי נגינה:  גיטרה
 שיתופי פעולה בולטים:  אהוד בנאי, רביד פלוטניק (נצ'י נצ'), שקל, צליל אברהם, נמרוד רשף
ארז שמידע (נולד ב-5 באוגוסט 1983) הוא מוזיקאי, זמר-יוצר וגיטריסט ישראלי.
ביוגרפיה

נולד בקצרין, וגדל ביבנה. שירת בצה"ל בין השנים 2001–2004 כתומך לחימה במפקדת זרוע היבשה. לאחר השירות הצבאי עבר להתגורר בתל אביב, והחל לעבוד בתעשיית המוזיקה, כסבל בחברות הגברה וכאיש במה, טכנאי קול ותאורן במועדונים ובאולמות אירועים.
בוגר לימודי טכנאי גיטרות באלגרנטי – בית הספר לבניית גיטרות משנת 2009, וכן השלים לימודי טכנאי קול בבית הספר לסאונד של יואב גרא בשנת 2010. לאחר לימודיו החל ללמד גיטרה באופן פרטי.
מתגורר בחיפה.
קריירה מוזיקלית

החל את דרכו המוזיקלית בשנת 1998, בגיל 15, כאשר היה ממקימי להקת הפאנק "הפוסי של לוסי", ושימש גיטריסט הלהקה באלבומה הראשון "צב 8". היה פעיל במסגרת הלהקה עד פירוקה בשנת 2006.
בשנת 2008 חבר שמידע (יחד עם שותפו ל"פוסי של לוסי", נטע גופן) למוזיקאי יונתן לב, ולמתופף רועי ברמן מלהקת "בצפר", והארבעה הקימו את להקת הפאנק "כוח המחץ". באוגוסט 2009 הוציאה הלהקה את אלבומה הראשון, "שערורייה", וכעבור שנה את אלבומה השני "אמנות ומדינה". הלהקה פעלה עד לשנת 2011.
בשנת 2012 חבר בשנית לחבריו מלהקת "הפוסי של לוסי", למופע לציון עשור למותו של עמרי גולדין, שנרצח בפיגוע ההתאבדות בקו 361 בעת שהיה בדרך לבסיס בו שרת. שמידע המשיך כגיטריסט הלהקה גם לאחר האיחוד, והלהקה המשיכה לפעול עד לפירוקה הסופי בשנת 2019, תוך שהיא מוציאה אלבום נוסף – "מסיתים למרד".
במקביל, עזב את הוראת הגיטרה על מנת להשתלב בתעשיית המוזיקה, והחל לעבוד כפועל במה ובהמשך כנגן גיטרה באלבומים, בהופעות ובהפקות שונות של אמנים כגון: אהוד בנאי, רביד פלוטניק (נצ'י נצ'), שקל, צליל אברהם ונמרוד רשף.
בשנת 2012 חבר למוזיקאי אביטל תמיר, שגם היה חבר בעבר בהרכב "בצפר" והצטרף אליו ללהקת On Shoulders of Giants (הידועה יותר בראשי התיבות שלה – OSOG). הלהקה משלבת סגנונות מוזיקליים שונים כבלוז, קאנטרי, מטאל ופולק רוק אמריקאי, הפיקה 4 אלבומי אולפן וכן הופיעה במספר סיבובים בעולם.
שיתוף הפעולה של שמידע עם אהוד בנאי כפועל הבמה שלו הוביל בשנת 2023 להקמת ההרכב "קו אחורי", המורכב מבנאי עצמו, שמידע כגיטריסט, נגן הבס דוד בנימיני שמופיע עם שמידע גם ב-OSOG (שניהם גם משתתפים בשירה), ציון מזרחי (המנגן בהרכבים "אסון", ו"כצאן לטבח") כגיטריסט נוסף והמתופף קורי בן יהודה (האחים צברי, טברנק, יוסלס איי.די). המשותף לכולם הוא היותם פועלי במה בתעשיית המוזיקה בעברם. את ההרכב מפיק מוזיקלית קוואמי והוא מופיע ברחבי הארץ.
בנוסף מופיע שמידע באופן עצמאי, יחד עם הנגנים גור שפיגל ודוד בנימיני.
הערות שוליים

↑  חי על הקצה: הפוסי של לוסי בהופעה חיה באולפן הקצה, באתר Time Out תל אביב, 16 בפברואר 2017
↑  אור ברנע, מכת מחץ, באתר ynet, 2 באוקטובר 2008
↑  כח המחץ מציגים, באתר תיאטרון תמונע
↑  הפקה עצמית‏, מסיבת הגן של כח המחץ, באתר וואלה, 26 ביולי 2010
↑  עמרי גולדין, חבר להקת פאנק מיבנה, נהרג שלשום בפיגוע בצומת מירון, באתר הארץ, 6 באוגוסט 2002
↑  עמית קלינג, לתפוס אותם בפוסי: הפלגה בים הפתוח עם הפוסי של לוסי. ריאיון, באתר Time Out תל אביב, 10 באוקטובר 2016
↑   אבי פיטשון, "הפוסי של לוסי" פורצים את גבולות הגטו הפאנקיסטי, באתר הארץ, 26 באוקטובר 2016
↑  דנית צמית, "אנחנו יודעים לשרוד": הפוסי של לוסי חוגגים 20, באתר ynet, 29 בינואר 2019
↑  נצ'י נצ' - הריני (חי באולפן גלגלצ), מתוך ערוץ היוטיוב של גלגלצ, 14 באוגוסט 2017
↑  יובל אראל‏, אהוד בנאי – פועל במה 2020, בבלוג של יובל אראל, מגזין מוזיקה ותרבות, 14 במאי 2020
↑  עמי פרידמן, מטאל וקאנטרי: הכירו את להקת "אוסוג", באתר ynet, 10 בספטמבר 2014
↑  עמית קלינג, ממטאל לקאנטרי: ריאיון עם להקת OSOG לרגל האלבום החדש, באתר Time Out תל אביב, 1 ביוני 2016
↑   בן שלו, "באמצע אמריקה, בין ברביקיו לקרוקודילים, התחלנו להרגיש כמו להקה אמיתית", באתר הארץ, 9 ביוני 2020
↑  ארז שמידע, הקמתי להקה חדשה עם אהוד בנאי. אחרי הכל, כולנו פועלי במה, באתר Time Out תל אביב, 1 בפברואר 2023
↑  ארז שמידע, באתר לבונטין 7
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007396758905171  VIAF: 48154921224863591033   WorldCat (עם VIAF): 48154921224863591033
הגביע הקרואטי

| --- | --- |
 ענף:  כדורגל
 תאריך ייסוד:  1992
 ארגון מפעיל:  התאחדות הכדורגל הקרואטית
 מספר מתמודדים:  48
 מדינות משתתפות:  קרואטיה קרואטיה
 זוכה:  דינמו זאגרב (2024)
 הכי הרבה זכיות:  דינמו זאגרב (17)
 מפעל מקביל:  ליגת העל הקרואטית
 Hrvatski Kup
 
הגביע הקרואטי (בקרואטית: Hrvatski Nogometni Kup) הוא מפעל הכדורגל השני בחשיבותו בקרואטיה. המפעל, המנוהל על ידי התאחדות הכדורגל הקרואטית, משוחק בשיטת גביע (המפסיד יוצא, או "נוקאאוט"). המנצחת מעפילה אוטומטית למוקדמות הליגה האירופית. כמו כן, אם מחזיקת הגביע לא זכתה במקביל באליפות קרואטית, היא מעפילה לסופר קאפ בעונה שלאחר מכן. אם האלופה היא גם מחזיקת הגביע, משחק הסופר קאפ לא מתקיים.
המפעל נוסד בשנת 1992, עם היפרדותן של הקבוצות הקרואטיות מליגת העל היוגוסלבית וממפעל הגביע היוגוסלבי בעקבות התפרקות הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה.
שתי הקבוצות הבכירות של קרואטיה, דינמו זאגרב (16 זכיות ב-23 הופעות) והיידוק ספליט (7 זכיות ב-11 הופעות), במירב הזכיות בגביע. לפחות אחת מהן השתתפה בכל אחד ממשחקי הגמר, למעט שני מקרים (1999 ו-2006). מחזיקת הגביע הנוכחי היא היידוק ספליט.
היסטוריה

מהדורה מוקדמת של הגביע הקרואטי שוחקה לראשונה ב-1941, במדינה העצמאית של קרואטיה, שהייתה ממשלת בובות של מדינות הציר במהלך מלחמת העולם השנייה. הזוכה בגביע הייתה גראג'אנסקי זאגרב, שגברה על קונקורדיה זאגרב, אך לרוב מהדורה זו אינה נספרת בהיסטוריה של הטורניר מאז חידושו.
ב-1992, זמן קצר לאחר היפרדותה של קרואטיה מיוגוסלביה, הוקם המפעל מחדש. בעונתו הראשונה נטלו בו חלק שבע קבוצות בלבד, והוא החל כבר בשלב רבע הגמר (קבוצה אחת קיבלה כרטיס חופשי לחצי הגמר). הזוכה הראשונה והמפתיעה בתואר הייתה אינטר זאפרשיץ', שגברה 1–2 בסיכום שני מפגשים על ה.א.ש.ק. גראדאנסקי, כיום דינמו זאגרב. המפסידה בגמר שינתה את שמה בתום העונה לקרואטיה זאגרב, הופיעה גם בכל ששת משחקי הגמר הבאים, וניצחה בארבעה מהם.
השיטה

על אף שכל מועדון בקרואטיה יכול להשתתף בשלבי הגביע המוקדמים, למפעל עצמו מעפילות בכל עונה 48 קבוצות, על פי הסדר הבא:
1. 16 הקבוצות המדורגות הבכירות על פי דירוג ההתאחדות הקרואטית, אשר מחושבת על פי הישגיהן במפעל בחמש העונות הקודמות.
2. 21 הקבוצות הזוכות במפעלי הגביע האזוריים המוקדמים, על פי 21 מחוזות קרואטיה.
3. 11 הקבוצות המעפילות לגמר במפעלי הגביע האזוריים המוקדמים, ב-11 המחוזות בעלי מספר הקבוצות הרשומות למפעל הגבוה ביותר.
32 המעפילות ממפעלי הגביע האזוריים מתחילות את דרכן בסיבוב מוקדם שכולל 16 מפגשים בודדים, אשר מכל אחד מהן מעפילה המנצחת. במקרה של שוויון, מוכרע המשחק בהארכה ובדו-קרב בעיטות עונשין.
אל 16 העולות מהסיבוב המוקדם מצטרפות 16 המדורגות, ושני הסיבובים הבאים משוחקים בשיטת משחק בודד, עד שמתקבלות שמונה העולות לרבע הגמר. עד לעונת 2014/2015, כל השלבים מרבע הגמר ואילך שוחקו בשיטת בית-חוץ, אך החל מעונת 2015/2016 גם שלב רבע הגמר הוכרע במשחק בודד. החל בעונת 2017/2018 גם שלב חצי הגמר משוחק בשיטת משחק בודד. עד לעונת 2014/2015 (למעט ב-1997 וב-1999), הוכרע משחק הגמר בשיטת בית-חוץ, אך החל מאותה העונה, מוכרע הגמר באופן קבוע במשחק בודד.
זכיות > זכיות לפי קבוצה

| קבוצה | זכיות | עונות זכייה | סגנות | עונות סגנות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| דינמו זאגרב | 17 | 1993/1994, 1995/1996, 1996/1997, 1997/1998, 2000/2001, 2001/2002, 2003/2004, 2006/2007, 2007/2008, 2008/2009, 2010/2011, 2011/2012, 2014/2015, 2015/2016, 2017/2018, 2020/2021, 2023/2024 | 7 | 1992, 1992/1993, 1994/1995, 1999/2000, 2013/2014, 2016/2017, 2018/2019 |
| היידוק ספליט | 8 | 1992/1993, 1994/1995, 1999/2000, 2002/2003, 2009/2010, 2012/2013, 2021/2022, 2022/2023 | 5 | 2000/2001, 2004/2005, 2007/2008, 2008/2009, 2017/2018 |
| רייקה | 6 | 2004/2005, 2005/2006, 2013/2014, 2016/2017, 2018/2019, 2019/2020 | 3 | 1993/1994, 2021/2022, 2023/2024 |
| אוסייק | 1 | 1998/1999 | 1 | 2011/2012 |
| אינטר זארפשיץ' | 1 | 1992 | - | - |
| ואראז'דין | - | - | 6 | 1995/1996, 1997/1998, 2001/2002, 2003/04, 2005/06, 2010/2011 |
| סלאבן בלופו | - | - | 2 | 2006/2007, 2015/2016 |
| לוקומוטיבה זאגרב | - | - | 2 | 2012/2013, 2019/2020 |
| איסטרה 1961 | - | - | 2 | 2002/2003, 2020/2021 |
| שיבניק | - | - | 2 | 2009/2010, 2022/2023 |
| נ.ק. זאגרב | - | - | 1 | 1996/1997 |
| ציבאליה | - | - | 1 | 1998/1999 |
| ר.נ.ק. ספליט | - | - | 1 | 2014/2015 |
מידלמארץ'

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ג'ורג' אליוט
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  רומן
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1871–1872
 מספר עמודים:  732
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת דביר
 תאריך:  1985
 תרגום:  ג'נטילה ואפרים ברוידא
 סדרה
 ספר קודם:  George Eliot, the Radical 
 הספר הבא:  דניאל דרונדה 
 
מידלמארץ' (באנגלית: Middlemarch) הוא רומן מאת ג'ורג' אליוט. זהו הרומן השביעי שכתבה אליוט והלפני האחרון. ג'ורג' אליוט החלה לכתוב אותו ב-1869, והפסיקה לזמן מה בעקבות מחלת בנו של ג'ורג' לואס, שותפה לחיים. במשך השנים 1871–1872 הרומן מידלמארץ' פורסם בהמשכים.
הרומן מתמקד בעיירה הדמיונית "מידלמארץ'" בשנים 1830–1832, והוא מכיל עלילות מרובות ומספר רב של דמויות. בנוסף לנושאים המרכזיים והקשורים זה לזה ברומן, הוא עוסק בנושאים פוליטיים ורעיונות רבים, דוגמת מעמד האישה, נישואין, אידיאליזם וחשיבות עצמית, דת וצביעות, רפורמה פוליטית וחינוך.
הרומן מידלמארץ' זכה לפופולריות ונחשב לאחת מיצירות המופת בספרות האנגלית, על אף שכמה מבקרים הביעו את אי שביעות רצונם לגבי עתידה הצפוי של דורותיאה, אחת הדמויות הראשיות. וירג'יניה וולף טענה על הרומן שהוא ספר נהדר, ועל אף חוסר השלמות שלו הוא אחד מן הרומנים היחידים בשפה האנגלית הכתובים למבוגרים.
רקע

ב-1 בינואר 1869 ג'ורג' אליוט רשמה את משימותיה לשנה הקרובה ביומנה. הרשימה כללה "רומן בשם מידלמארץ'", לצד כמה שירים ופרויקטים נוספים. הרומן האחרון שלה עד אז, "פליקס הולט", פורסם לפני יותר משנתיים ולא נמכר היטב. למרות זאת, עלילת הרומן החדש אמורה הייתה להתרחש באותה תקופה כמו העלילה של פליקס הולט, ערב קבלת חוק הרפורמה של 1832 באנגליה וויילס, ולהתמודד עם סוגיית הגדלת מספר הזכאים להצביע בבחירות.
בגרסה הראשונית שלו, מידלמארץ' הוא סיפור שבו מעורבים רופא שאפתן בשם לידגייט, משפחת וינסי, ומר פדרסטון. התקדמות הרומן הייתה איטית. עד ספטמבר רק 3 פרקים של הרומן הושלמו. הסיבה העיקרית לחוסר ההתקדמות הייתה הסחת הדעת שנוצרה בעקבות המחלה של בנו של לואס, ת'ורני, שגסס משחפת. בעקבות מותו ב-19 באוקטובר 1869, אליוט הפסיקה לכתוב את הרומן. בנקודה הזו לא בטוח אם אליוט התכוונה להמשיך בפרויקט המקורי. בנובמבר 1870, יותר משנה לאחר מכן, היא החלה לעבוד על סיפור חדש לחלוטין, "מיס ברוק", שהדמות המרכזית בו היא דורותיאה ברוק. הרגע המדיוק שבו היא התחילה לשלב בין העלילה הזו לעלילה של מידלמרץ' לא ידוע, אך הפרויקט יצא לדרך במרץ' 1871.
כאשר נודע כי היא כותבת רומן חדש, החליטו באיזה צורה הוא הולך להתפרסם. במאי 1871 לואס ביקש מהמוציא לאור ג'ון בלאקווד לפרסם את הרומן בשמונה חלקים ובפער של חודשיים מדצמבר 1871. בלאקווד הסכים.
דמויות > דורותיאה ברוק

אישה צעירה עשירה ואינטליגנטית השואפת להיות מעורבת בעבודה גדולה. היא דוחה חפצים שמסמנים עושר כגון תכשיטים או בגדים מפוארים, היא מתחילה פרויקטים כמו תכנון מחדש של הבתים של הדיירים של דודה הקמצן. לעיתים רחוקות היא יכולה לגרום למישהו לקחת את רעיונותיה ברצינות והיא מחליטה להינשא לכומר אדוארד קאסובון, שמבוגר ממנה בכמה עשורים, במטרה לעזור לו בכתיבת המחקר הגדול שלו. במהרה הנישואין מתבררים כטעות מפני שקאסובון לא לוקח אותה ברצינות ונוטר לה טינה. היא מוצאת בקרובו של קאסובון, ויל לאדיסלו, רוח נדיבה יותר, והם הופכים לחברים טובים. לאחר מותו של קאסובון הם מתאהבים אך נלחמים במשיכה שלהם זה כלפי זו בגלל הסקנדל שייווצר בעקבות מערכת היחסים שלהם- קאסובון כלל בצוואה שלו את האיסור שאם היא תנשא ללאדיסלו, היא תנושל מהירושה. בסוף הם נישאים למרות כל הקשיים ועוברים להתגורר בלונדון.
דמויות > טרשיוס לידגייט

רופא צעיר אידיאליסט, גאה, מלא תשוקה, מוכשר אבל נאיבי שנולד למשפחה מכובדת אך אמצעיו דלים, הוא מקווה ליצור התקדמות משמעותית ברפואה דרך מחקריו ובית החולים הנדבני במידלמארץ'. בסופו של דבר הוא מסתבך עם רוזמונד וינסי והם מתחתנים. הגאווה שלו, דרישות של רוזמונד וניסיונו להראות שהוא לא אחראי לשום אדם גורמים לו לפשיטת רגל, הוא מבקש עזרה מבולסטרוד ומשלם במעמדו ובסוף הוא עוזב את העיירה. הוא חדל לאהוב את אשתו במהירות ובסוף מקריב את האידיאלים שלו על מנת ליצור סגנון חיים שירצה את אותה אך היא לא מתרצה לעולם והוא נפטר אומלל.
דמויות > הכומר אדוארד קאסובון

כומר בגיל העמידה שאובססיבי לסיום המחקר הלמדני שלו, עד כדי הרחקה של דברים ואנשים אחרים. הוא מתחתן עם דורותיאה ברוק ומוביל אותה לנישואין חסרי אהבה. במהרה הוא מתייחס אליה בתור מטרד ונוטר לה טינה. הספר הלא גמור שלו "המפתח לכל המיתולוגיות" מיועד כמצבת זיכרון למסורת של סינקרטיזם נוצרי. הוא עד לחברות שנוצרה בין בן דודו ויל לאדיסלו לאשתו וכיוון שהוא לא סובל את לאדיסלו הוא לא מרוצה מזה, לכן כאשר הוא נפטר הוא משאיר לאשתו הרבה רכוש בצוואה אך גם סעיף שאומר כי אם היא תתחתן עם לאדיסלו, היא תאבד הכל.
דמויות > רוזמונד וינסי

לרוזמונד היהירה, יפהפייה, שיטחית, והנרקיסיסטית בצורה קיצונית, יש דעה מאוד גבוהה על עצמה וקסמיה ודעה מאוד נמוכה על החברה במידלמארץ'. היא נישאת לטרשיוס לידגייט כיוון שהיא מאמינה כי הוא יעלה את מעמדה החברתי וסגנון חייה יהיה נוח וללא דאגות. כיוון שהוא מגיע מבחוץ והוא לא חלק מהחברה במידלמארץ' היא חושבת שהוא טוב מהם. כאשר בעלה מתמודד עם בעיות כספיות, היא מונעת את ניסיונותיו לחסוך מפני שהיא לא יכולה לסבול את הרעיון שהיא תאבד את מעמדה בחברה של מידלמארץ'. היא לא תומכת בו בכלל וחושבת רק על עצמה, במהרה הקשר שלהם הופך לנישואין חסרי אהבה, היא תמיד טענה שהוא לא התנהג אליה טוב והוא יקריב את עצמו על מנת לרצות אותה.
דמויות > פרד וינסי

אחיה של רוזמונד. הוא אוהב את מרי גארת' מאז שהם היו ילדים. משפחתו מקווה שהוא ימצא חיים בטוחים ויעלה את מעמדו בחברה בכך שהוא יהפוך לכומר, אך הוא יודע שמרי חושבת שתפקיד זה לא מתאים לאופיו ולא תינשא לו אם הוא יהיה כומר. בעקבות ציפיות שמעורר בו דודו, מר פדרסטון, הוא נוטה להיות חסר אחריות ובזבזן. מטרתו היא רק לגרום למרי לכבד אותו והוא מנסה למצוא דרכים לעשות את זה אך ברגע שהוא מסתבך ולא יכול להחזיר לכלב גארת', אביה של מרי, את כספו הוא מרגיש השפלה ולוקח את עצמו בידיים. בסוף הוא זוכה בידה של מרי ובכבוד מצד משפחתה.