stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מלקולם פורסיית'
חיים וקריירה

פורסיית' נולד בפיטרמריצבורג ולמד בקולג' של מריצבורג בדרום אפריקה. הוא למד נגינה בטרומבון, ניצוח והלחנה באוניברסיטת קייפטאון, וסיים את לימודיו שם בתואר BA במוזיקה בשנת 1963.
פורסיית' ניגן בטרומבון בתזמורת הסימפונית של קייפטאון במהלך לימודיו לתואר מוסמך, שאותו קיבל בשנת 1966, ובהמשך לדוקטורט במוזיקה, שאותו קיבל ב-1969. בשנת 1968 היגר לקנדה והצטרף להתזמורת הסימפונית של אדמונטון, שם ניגן בטרומבון בס במשך 11 שנים. הוא כיהן כפרופסור למוזיקה באוניברסיטת אלברטה במשך 34 שנים. בשנת 1996 התמנה למלחין הבית ובמשרה זו נשאר עד לפרישתו בשנת 2002.
בשנת 1970 חיבר פורסיית את "רישומים מנטאל" לתאגיד השידור הקנדי. בין יצירותיו האחרות קונצ'רטו לפסנתר ותזמורת (1979), "סאגיטאריוס" (1975), ,Quinquefid" ‏ (1976), "אודה אפריקאית (סימפוניה מס' 3)" (1981) ו-Atayoskewin (סוויטה לתזמורת) (1984), שזכתה בפרס ג'ונו ליצירה הקלאסית של השנה לשנת 1987.
מותו

פורסיית מת ב-5 ביולי 2011, בגיל 74, מסרטן הלבלב.
אותות כבוד

בשנת 1989 עוטר פורסיית' בתואר מלחין השנה הקנדי.
בשנת 2003 היה לחבר ב"מסדר קנדה".
לקריאה נוספת

The Canadian Encyclopedia, (הקישור אינו פעיל, 22.03.2018)"Forsyth, Malcolm" (accessed 13 January 2010)
Kennedy, Michael and Bourne, Joyce (eds), "Forsyth, Malcolm", The Concise Oxford Dictionary of Music, Oxford University Press, 2007 (accessed via Answers.com 13 January 2010)
Kennedy, Michael (2006), The Oxford Dictionary of Music, 985 pages, ISBN 0-19-861459-4
Primos, Kathy. 1994. "A Life Experience: The Orchestral Works of Malcolm Forsyth." SoundNotes. SN6:12-21.
המלחינים אלאן גילילנד, מלקולם פורסיית', אלאן גורדון בל, ג'ון אסטאשו וג'פרי מקקון לאחר ביצוע יצירותיהם על ידי התזמורת הסימפונית של אדמונטון באפריל 2005
מלקולם תומאס

| --- | --- |

 לידה:  8 בנובמבר 1988 (בן 35) ארצות הברית
 עמדה:  סנטר
 גובה:  2.06 מטרים
 דראפט:  לא נבחר, 2011
 קבוצות כשחקן
 2011   2011–2012   2012   2012   2012   2012   2012   2012–2013   2013   2013   2013   2013   2013   2013–2014   2013–2014   2014   2014–2015  2015   2015–2016   2016–2017   2017–2019   2019   2019–2020   2020   2021   2021–:  Ulsan Mobis Phoebus   לוס אנג'לס דיפנדרס  סן אנטוניו ספרס   ← אוסטין טורוס   לוס אנג'לס דיפנדרס   ריו גראנדה ואלי וייפרס   לוס אנג'לס דיפנדרס   מכבי תל אביב   לוס אנג'לס דיפנדרס  גולדן סטייט ווריורס   ← סנטה קרוז ווריורס  שיקגו בולס   לוס אנג'לס דיפנדרס   סן אנטוניו ספרס   ← אוסטין טורוס   יוטה ג'אז  פילדלפיה 76'   פיראטאס דה קבראדיאס   לוס אנג'לס דיפנדרס   ג'ילין נור'איסט טייגרס   חימקי מוסקבה   שאנשי לונגס   פנרבחצ'ה   באיירן מינכן   אוניקאחה מאלגה   פטקים ספור
מלקולם תומאס (באנגלית: Malcolm Thomas; נולד ב-8 בנובמבר 1988 בקולומביה, מיזורי) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הסנטר בקבוצת פטקים ספור המשחקת בליגת העל הטורקית בכדורסל.
קריירת מכללות

אוניברסיטת פפרדיין (2007–2008)
סן דייגו סיטי קולג' (2008–2009)
אוניברסיטת המדינה סן דייגו (2009–2011)
ביוגרפיה

עקב השביתה ב-NBA, החל תומאס את עונת 2011/2012 בליגה הקוריאנית, שם השיג ממוצעים של 21 נק' 11 ריב', 3 אס' ו-3 חס' למשחק. בדצמבר חתם בלוס אנג'לס לייקרס אך מיעט לשחק ועבר לשחק בליגת הפיתוח בלוס אנג'לס דפנדרס, בה רשם ממוצעים של 14.9 נק', 10.1 ריב' ו-1.8 חס' למשחק. הוא שיחק בשתי קבוצות נוספות בליגת הפיתוח ובליגת ה-NBA שיחק שלושה משחקים במדי סן אנטוניו ספרס.
את קיץ 2012 העביר תומאס בליגת הקיץ במדי שיקגו בולס, והעמיד ממוצעים של 11.4 נק' ו-12.4 ריב' למשחק, אך לא הוחתם, באוקטובר 2012 הוחתם על ידי מכבי תל אביב. בפברואר 2013, לאחר שהעמיד ממוצעים של 4.4 נקודות ו-2.8 ריבאונדים למשחק, שוחרר מהקבוצה.
במרץ 2013 חתם על חוזה ל-10 ימים בגולדן סטייט ווריורס ולאחר מכן על חוזה ל-10 ימים בשיקגו בולס.
בתחילת עונת 2013/2014 חתם תומאס בסן אנטוניו ספרס, אך שוחרר במהלכה וחתם לשארית העונה ביוטה ג'אז.
בקיץ 2014 עבר בטרייד לקליבלנד קאבלירס, תחת דייוויד בלאט שאימן אותו במכבי תל אביב, אך כעבור זמן קצר שוחרר.
חייו האישיים

לתומאס יש בת, מיקאלה, שנולדה בשנת 2009.
הערות שוליים

↑  מלקולם תומאס שוחרר ממכבי תל אביב באתר הרשמי של מכבי תל אביב
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורסלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מורוי

מורוי  (רומנית: Moroi, ברבים אותה צורה, בלשון נקבה "מורואיקה" Moroaică וברבות "מורואיצ'ה" Moroaice) לפי המיתולוגיה הרומנית הוא רוח טמאה, בדרך כלל של ולד שמת בטרם הוטבל.
לעיתים ה"מורוי" מתלווה לסולומונר.
מישל דרוקר

| --- | --- |

 לידה:  12 בספטמבר 1942 (בן 82) ויר, קלבדוס, צרפת 
 מדינה:  צרפת צרפת
 השכלה:  Lycée Malherbe 
 מעסיק:  France 2, RTL, אוטן 2, Europe 1, TF1 
 בן או בת זוג:  דני סאבאל (1973–?) 
 פרסים והוקרה:  אביר המסדר הלאומי של קוויבק (2001)  מפקד של מסדר הכתר הבלגי (2014)  מדליית העיר פריז (1979)  אביר מסדר האמנויות והספרות (1984)  קצין במסדר הלאומי של קוויבק (2010)  מפקד בלגיון הכבוד (3 ביולי 2024) 
 קישורים חיצוניים
 micheldrucker.fr
 
מישל דרוקר
מישל דרוקר (בצרפתית: Michel Drucker;‏ נולד ב-12 בספטמבר 1942) הוא עיתונאי, מנחה, מפיק ותסריטאי של תוכניות רדיו וטלוויזיה יהודי-צרפתי.
רקע משפחתי

מישל דרוקר נולד בימי מלחמת העולם השנייה, בעיירה ויר (Vire) במחוז קלבדוס שבצרפת. אביו, אברהם דרוקר, רופא, הוא יליד דוידני על יד צ'רנוביץ, בצפון החבל בוקובינה אז נחלת הכתר האוסטרי במסגרת אימפריה האוסטרו-הונגרית, שעברה אחר כך לידי רומניה וכיום  היא חלק מאוקראינה. אמו, לולה שאפלר, נולדה בווינה. שניהם היגרו לצרפת בשנת 1925 וקיבלו אזרחות צרפתית בשנת 1937. האב התיישב כרופא כפרי במחוז קלבדוס, בהתחלה בסן-סבר, אחר כך בוויר. בתקופת משטר וישי נעצר בסן-סבר בעקבות הלשנה, הוחזק בקומפיין ואחר כך במחנה הריכוז דראנסי בו עבד כרופא הראשי של המחנה. הוא הצליח לשרוד ושוחרר אחרי שנתיים, באוגוסט 1944. בשנת 1942 נעצרו אמו (בהריון עם בנה השני, מישל, בבטנה) ואחיו הבכור על ידי קצין גסטפו בתחנת הרכבת של העיר רן. הם ניצלו בזכות התערבותו של האדם שחיכה להם בתחנה (אותו לא הכירה), בשם פייר לֶה לֶה Pierre Le Lay (אביו של התעשיין פטריק לה-לֶה) שטען בפני הקצין שמדובר באשתו ובבנו. אחייניתו היא השחקנית הצרפתייה, לאה דרוקר(אנ').
קורות חיים וקריירה תקשורתית

דרוקר החל קריירה עיתונאית בשנת 1965 ככתב ופרשן ספורט ברשות השידור הצרפתית ORTF. בין השנים 1965–1973 הגיש את מדור הספורט של יומן הטלוויזיה ושימש כפרשן רשמי של אירועי כדורגל, לרבות משחקי גביע העולם בכדורגל. אחרי שהפגין יחד עם עיתונאים אחרים בעת האירועים הפוליטיים בצרפת במאי 1968 הורחק זמנית משידורי הספורט, ובהתאם להצעת המפיקה מישל ארנו, החל להנחות תוכניות ארוח ובידור. בשנת 1972 הנחה גם את התוכנית "Sport en fête" (הספורט חוגג) בערוץ הממלכתי ORTF.
למרות שהמשיך לסקר משחקי כדורגל מרכזיים בטלוויזיה עד לשנת 1986, פנה דרוקר יותר ויותר להנחיית תוכניות בידור שונות בטלוויזיה. התפרסם בגישתו הנימוסית, המחוייכת והמתונה ביחס למרואייניו מקרב הידוענים הצרפתיים. עם התוכניות שהנחה נמנות:
Les rendez-vous du Dimanche (ה"ראנדה-וו" של יום ראשון)
Stars 90
Ciné Stars (כוכבי קולנוע)
Faites la fête ou encore (חגיגה ועוד)
Drucker and co
Champs-Élysées (שאנז-אליזה)
Studio Gabriel
Drôles de stars (איזה מין כוכבים)
Ces Stars
תוכניות אלה הביאו לו פופולריות רבה. 
בערוץ RTL (לוקסמבורג) הנחה בין השנים 1974 - 1976  את התוכנית RTL c'est vous" -  RTL" ‏(RTL זה אתם), ואחר כך בין השנים 1976 - 1982 את התוכנית "La Grande Parade" (המצעד הגדול). בין השנים 1983 - 1987 הנחה את  "Studio 1" בערוץ Europe 1. החל מספטמבר 1998 הנחה והיה שותף בהפקה של התוכנית "Vivement dimanche" (יום ראשון במצב רוח) כל יום ראשון אחרי הצהרים  בערוץ "פראנס 2" - France 2  ו-TV5 Monde.
בנובמבר 2010 חידש את התוכנית "Champs-Élysées" בערוץ France 2.
אשתו היא דני סוואל, שחקנית עבר צרפתייה. לזוג בת מאומצת ילידת הודו-סין. אחיו הבכור, ז'אן  דרוקר, היה מבכירי ערוצי הטלוויזיה בארצו. אחיו הצעיר, ז'אק, הוא רופא, מומחה ידוע באפידמיולוגיה ובריאות הציבור. אחייניותיו הן לאה דרוקר, שחקנית, ומארי דרוקר, עיתונאית ואשת טלוויזיה. ב"פראנס 2" וב"פראנס 3" הנחה ערבי השנה החדשה, טקסי פרסי "מולייר" (בתחום התיאטרון) ו"סזאר" (בתחום הקולנוע - ה"אוסקר" הצרפתי), "ויקטואר דה לה מוזיק" (בתחום המוזיקה) והחל משנת 2006 את "Tenue de soirée ("חליפת ערב"). בשנת 2005 הגיש את התוכנית הצרפתים הדגולים ביותר.
בחייו הפרטיים מישל דרוקר אוהב לרכוב על אופניים ולהטיס את מסוקו הפרטי. ניהל יחסי חברות עם הזמר קלוד פרנסואה, שהכניס אותו לסודות במת הבידור, הזמר מישל סרדו היה אורח קבוע בהרבה מתוכניות הטלוויזיה שבהנחייתו, הזמר ז'אן פרה ואחרים.
פרסים ואותות כבוד

1979 - מדליית העיר פריז
1984 - אביר מסדר האמנויות והספרות של צרפת
1994 -  בעל אות לגיון הכבוד בדרגת קצין
2001 -  אביר (CQ) המסדר הלאומי של קוויבק.
2010 - קצין המסדר הלאומי של קוויבק
ספרים

2009 - ספר אוטוביוגרפיה – ?Mais qu'est-ce qu'on va faire de toi ("ומה נעשה איתך?")
2015  Une année pas comm les autres (שנה לא כמו האחרות)
הערות שוליים

↑  בנז'מן שאצמן, יומנו של אסיר - קומפיאן, דראנסי, פיטיווייה - זכרונות ומכתבים, הוצאת לה מנוסקרי, 2005, 497 ע'. Benjamin Schatzman  - Le journal d'un internéCompiègne, Drancy, Pithiviers - Souvenirs et lettres Ed.Le Maunscrit 2005 p497
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306163505171  BnF: cb119006653 (data)  GND: 118889141  ISNI: 0000 0000 7829 7466  LCCN: n87820057  MusicBrainz: 587deaff-a618-4f57-ae6a-827171d78da5  NKC: xx0202431  NTA: 071016082  RERO: 02-A003192011  SNAC: w6806rhd  SUDOC: 026837986  VIAF: 98521740   WorldCat (עם VIAF): 98521740
זכות הגישה הציבורית

אוהל שהוקם בנורווגיה, בה ניתן להקים אוהלים בחלקים נרחבים מהמדינה, כולל באזורים שנמצאים בבעלות פרטית, בשל החוקים הקיימים שנוגעים לזכות הגישה הציבורית
זכות הגישה הציבורית קיימת במדינות שונות בעולם. היא קובעת כי זכותו של הציבור הרחב לגשת לכל האדמות, האגמים, הנהרות, גם אם הם נמצאים בבעלות פרטית. הזכות מתייחסת עקרונית למטרות מעבר ו/או נופש, כולל זכות מעבר וזכות שהיה זמנית, אולם לא זכות לניצול השטח. למשל ניתנת הזכות לישון באותן האדמות באופן זמני באוהלים, ולקטוף באותן האדמות צמחי בר דוגמת פירות יער, פטריות וכמה צמחים אחרים, אולם לא ניתנת הזכות לניצול כלכלי של השטח דוגמת כריתת עצים, ציד, דיג, ניהול עסק. זכות הגישה הציבורית שמה גם דגש על התחשבות ודאגה לטבע ולחיות בר, לבעלי האדמות ולאנשים אחרים. בפועל זכות הגישה הציבורית מוגדרת מעט שונה ממדינה למדינה.
זכות הגישה הציבורית קיימת כיום במדינות נורווגיה, שוודיה, פינלנד, איסלנד, סקוטלנד, אסטוניה, לטביה, ליטא, אוסטריה, צ'כיה ושווייץ. באנגליה ובוויילס חוק זכות הגישה הציבורית חל רק על קטגוריות מסוימות של אדמות לא מפותחות.
בשוודית מכונה זכות הגישה הציבורית Allemansrätten‏, בנורווגית Allemannsretten‏ ובפינית Jokamiehenoikeus‏. בנורווגיה זכות הגישה הציבורית היא חוק אשר מוגדר לפרטי פרטים. בשוודיה זכות הגישה הציבורית מוכרת על פי החוק, אך אינה מוגדרת. בפינלנד מוכרים בחוק חלק מהחירויות, אך זכות הגישה הציבורית אינה מוגדרת.
במדינות בהן אין זכות גישה ציבורית, לרוב מוגדרים אזורים מסוימים בבעלות המדינה – כגון שמורות טבע, פארקים עירוניים, או פארקים לאומיים – בהם הציבור רשאי לבקר.
בישראל

בישראל נחקק חוק שמירת הסביבה החופית שנועד להגדיר את אופן ההתייחסות הנדרשת לחופים וכן את חופש הגישה אליהם. עלו לכותרות מספר מאבקים לפתיחת אתרים לגישת כלל הציבור כשהידועים בהם התחוללו ב:
אגם הכנרת שם התנהל מאבק מאז 2003, בסיועה של החברה להגנת הטבע ומתנדבים, על רציפותו של שביל סובב כנרת. נכון ל-2021 85% מהיקף הכנרת נגיש לציבור.
הגישה לנחל האסי באזור בו שוכן קיבוץ ניר דוד התאפשרה לאחר מאבק ציבורי ומשפטי ולאחר שנקבע במאי 2023 הסדר מעבר בקיבוץ והקצאת חלק מהנחל לטובת הציבור.
הגישה לחוף קיבוץ מעגן מיכאל שבעיקרון פתוח לציבור אך קיים קושי בגישה לחוף למי שאינו חבר קיבוץ. מאבקים מתקיימים מזה שנים על ידי תושבי הסביבה לפתוח את החוף לציבור.
בישראל נסגרו שטחים רבים לגישת הציבור בגלל הקמת מחנות צבאיים ותחנות כוח. בין האתרים הידועים מבצר עתלית בו נמצא בסיס עתלית של חיל הים ובסיס חיל הים באילת.
הערות שוליים

↑
↑  "Friluftsloven". regjeringen.no. 1957-06-28. נבדק ב-2020-02-25.
↑  "Everyman's rights and the code of conduct on private land". Helda.helsinki.fi. נבדק ב-2020-02-25.
↑   איתן לשם, סובב כנרת: 5 חופים שווים ויותר מדי חופים "פרטיים". זה המצב באגם הלאומי של ישראל, באתר הארץ, 6 בספטמבר 2021
↑   צפריר רינת, המחוזי דחה את ערעור קיבוץ עין גב, והורה לו להסיר גדרות החוסמות את חופי הכנרת, באתר הארץ, 7 בינואר 2019
↑  להבטיח גישה שוויונית של הציבור לנחל האסי, באתר "האגודה לזכויות האזרח בישראל", 7 במרץ 2022
↑  סוגיית נחל האסי – זכות גישת הציבור למקרקעי יעוד, באתר "עיוני משפט - כתב העט למשפטים של אוניברסיטת תל אביב"
↑  הסדר הקבע המוצע להסדרת גישת הציבור לנחל האסי, באתר "משרד המשפטים, 30 באפריל 2023
↑  שירית אביטן כהן, ניתן שפיר, ‏המאבק על האסי: הפרקליטות הודיעה כי לציבור יש זכות גישה לנחל, באתר גלובס, 30 במאי 2021
↑   משה גלעד, המאבק על מעגן מיכאל מחדד את השאלה: האם הים באמת שייך לכולם?, באתר הארץ, 18 ביולי 2021
ערך זה הוא קצרמרבנושא חוק ומשפט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
זכות הכיבוש

זכות הכיבוש היא זכותו של צבא להחזיק בשטח שנכבש על ידו במלחמה. זכות זו נחשבה למקובלת במשפט הבינלאומי עד מלחמת העולם השנייה, ומאז הלגיטימיות שלה התפוגגה בהדרגה.
בעקרונות המשפט הבינלאומי שנוסחו במהלך משפטי נירנברג, נקבע איסור על מלחמה תוקפנית. בשנת 1974 התקבלה החלטה 3314 בעצרת הכללית של האומות המאוחדות, האוסרת שורה של פעולות תוקפניות בהן פלישה צבאית, כיבוש, סיפוח כפוי, הפצצה אסטרטגית וסגר צבאי על נמלים.
תומכי זכות הכיבוש טוענים כי עם תום מלחמה, שולט בשטח כוח צבאי חזק, שביכולתו להביא שלום ויציבות לתושבי האזור, ולכן יש להעניק לו לגיטימציה.
מאידך, שורה של תהליכים היסטוריים הובילו לשלילת זכות הכיבוש. המעצמות בעולם כיום תומכות בזכות להגדרה עצמית, תמיכה שהתגבשה עם ההכרה בנזקים שנגרמו במהלך הכיבוש והקולוניאליזם באפריקה, ובחורבן שהותירו אחריהן מלחמת העולם הראשונה והשנייה. בין אבני הדרך שהובילו לתפיסה המודרנית במשפט הבינלאומי, השוללת את זכות הכיבוש, נמנים הסכם קלוג-בריאן (1928), משפטי נירנברג (1945), מגילת האומות המאוחדות (1945), הדה-קולוניזציה באסיה ואפריקה, ותמיכת האו"ם בעיקרון השלמות הטריטוריאלית של המדינות החברות בו.
זכות הכיבוש עד מלחמת העולם השנייה

על פי עקרונות המשפט הבינלאומי, כפי שהיה נהוג עד מלחמת העולם השנייה, שטח שנכבש במלחמה צריך להיות מנוהל על פי דיני מלחמה. כלומר, יש להשליט בשטח כיבוש צבאי. בדיני המלחמה באותה תקופה הודגש כי כניעה איננה תנאי הכרחי: "זכות הקניין המוקנית לצד הכובש איננה תלויה בהסכמת המדינה הנכבשת." עיקרון זה מומש במשך תקופה ארוכה בהיסטוריה, החל מהמלחמות הנפוליאוניות ועד לניסיונות הכיבוש של גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה.
דוגמה לזכות זו נמצאת בהפסקת האש של מודרוס, שנחתמה בשנת 1918 בין האימפריה העות'מאנית לבין מדינות ההסכמה. בסעיף 7 של הסכם נכתב: "מוענקת למדינות ההסכמה הזכות לכבוש כל נקודה אסטרטגית במקרה של סכנה לביטחונן."
דיני המלחמה הציגו שתי אפשרויות לסיום מצב הכיבוש. הראשונה, והעדיפה, היא הסכם שלום, שבמהלכו נבנה מחדש האמון בין הצדדים. בדיני המלחמה נכתב כי הסכם שלום "מייפה את כל הפגמים".
האפשרות השנייה היא סיפוח, חלקי או מלא, של השטחים הכבושים. זכות הכיבוש העניקה תוקף משפטי לביטול זכויות האזרח שניתנו על ידי מדינה אחרת, ללא הסכמתה. זכות זו הייתה בתוקף רק לאחר מלחמה. לפי דין זה, כיבוש שטח של מדינה אחרת או התיישבות בו נחשבו למעשים לא-חוקיים.
לאחר מלחמת העולם השנייה

מלחמת העולם השנייה ותוצאותיה גרמו לשינוי ביחסה של הקהילה הבינלאומית למקרי כיבוש, ולמעשה שורה של תהליכים היסטוריים הובילו לשלילת זכות הכיבוש. בעקרונות המשפט הבינלאומי שנוסחו במהלך משפטי נירנברג נקבע איסור על מלחמה תוקפנית. גישה דומה באה לידי ביטוי בהצהרות שונות של מנהיגי המעצמות ובשורה של החלטות בעצרת הכללית של האו"ם, בהן החלטה 3314.
על אף זאת, מלחמות רבות מאז 1945 הסתיימו ללא הסכם שלום. לעיתים נחתם הסכם הפסקת אש, ולעיתים שורר מצב של אי-לוחמה, או לחימה בעצימות נמוכה. כמו כן, היו מספר מקרים שבהם מעצמה ששוללת לכאורה את זכות הכיבוש פעלה באופן שאינו עולה בקנה אחד עם עקרונותיה, למשל סיפוח חצי האי קרים (2014) בידי רוסיה.
הערות שוליים

↑  Korman, Sharon (1996). The Right of Conquest: The Acquisition of Territory by Force in International Law and Practice. Oxford University Press, עמ' 127 (באנגלית)
↑  חגי ארליך, המזרח התיכון בין מלחמות העולם, כרך א' חלק 2, עמ' 122
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555416905171  BnF: cb119835118 (data)  LCCN: sh85031213  SUDOC: 027890368
מלחמות המוסקט

ערך זה עוסק במלחמה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
מאורים לפני יציאה לקרב, ניתן לראות את המאורים בסירות ובלבוש אופייני אוחזים ברובים ארופאיים לצד כידונים
מלחמות המוסקט (אנגלית: Musket Wars) הוא הכינוי שניתן לסדרה של עימותים בין שבטים מאוריים שהתרחשו בתחילת המאה ה-19 בצפון האי הצפוני של ניו זילנד. העימותים נקראים מלחמות המוסקט בשל העובדה שהם הועצמו במידה רבה על ידי רובי המוסקט שהובאו לראשונה לניו זילנד על ידי מתיישבים אירופאיים. במהלך העימותים נהרגו מעל ל-20,000 מאורים.
עימותים בין שבטים מאוריים יריבים היו נפוצים במהלך המאה ה-17 וה-18, אך כיוון שהמאורים היו מצוידים בנשק קר בלבד, ללא יתרון טכנולוגי לצד מסוים, עימותים אלו היו שקולים למדי. עם הגעתם של האירופאים הראשונים לניו זילנד החלו להתפתח קשרי מסחר בין שבטים מאוריים אחדים למתיישבים האירופאים, ועד מהרה החלו הארופאים למכור רובי מוסקט למאורים. רובי המוסקט שינו את מאזן הכוחות בין השבטים השונים, ועד מהרה החלו השבטים המצוידים בנשק חם לטבוח בשבטים האחרים.
הקרב הראשון בין שבטים מאוריים שבו נעשה שימוש בנשק חם התרחש ככל הנראה בשנת 1807, והעימותים התנהלו לסירוגין במשך מספר עשורים, בעיקר על רקע טריטוריאלי. עם חתימת הסכם ואיטנגי, ב-1840 החלו הנציגים הבריטיים בניו זילנד להסדיר את היחסים והגבולות בין השבטים השונים והעימותים דעכו.
מורוזאורוס

| מורוזאורוס |
| --- | --- |
 
תקופה
קרטיקון עליון 70–66 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי עוף
תת־סדרה:: צרפודה
סוג:: מורוזאורוס
מין:: Morrosaurus antarcticus
שם מדעי
 Morrosaurus

מורוזאורוס (שם מדעי: Morrosaurus) הוא סוג של דינוזאור אורניתופוד קטן מהסדרה בעלי אגן דמוי עוף אשר חי באנטארקטיקה בשלהי הקרטיקון לפני 70 מיליון שנה ונכחד בהכחדת הקרטיקון הגדולה לפני 66 מיליון שנה. הוא קרוי על שם האתר "אל מורו" שבאי ג'יימס רוס (אנ'), בו נמצא לצד דינוזאורים קרובים כמו הטריניזאורה והאנטארקטופלטה. גילויו של הדינוזאור התרחש ב-2002 אך הוא נקרא בשמו רק בשנת 2015. נמצאו ממנו בעיקר שרידים מגפיו, עצמות האגן והבהונות.
המורוזאורוס היה דינוזאור בינוני באורכו שהיה קרוב מעט לאיגואנודוניים והיה בעל כפות רגליים ארוכות ועצם ירך בצורת משולש. לא נמצאו עצמות משאר הגוף אך כנראה שהיצור נע על שתיים והיה צמחוני. הוא השתייך לקבוצת צמחונים קדומה בה נכללו גם המקרוגריפוזאורוס והאנביסטיה, מאמריקה הדרומית שהייתה סמוכה לאנטארקטיקה.
חלוקה מנהלית של מוסקבה

| --- | --- |
מוסקבה, רוסיה: 
מחוזות מינהליים: 12
נפות: 125
יישובים: 21

תולדות החלוקה המנהלית של מוסקבה משנת 1922 ועד 1995.
החלוקה המנהלית של מוסקבה (Территориальное деление Москвы) הוא מערך יחידות טריטוריאליות בגבולות בירת רוסיה המהווים מחוזות אדמיניסטרטיביים (административные округа), נפות (районы) ויישובים (поселения).
מאפיינים

העיר חולקה ל-10 אוקרוגים (מחוזות) מנהליים ול-125 נפות (או ראיונים). כל עשרת האוקרוגים נמצאים בשטח המנהלי של העיר מוסקבה, מלבד העיר זלנוגרד (מספר 10 על המפה).
ביולי 2012, בעקבות הרחבת שטח העיר הוקמו 2 אוקגורים מנהליים חדשים (11 ו-12 במפה).
לכל האוקרוגים והמחוזות המנהליים שלט אצולה משלהם, דגל וראש מחוז. בניגוד לערים מסוימות בצפון אמריקה ומזרח אסיה, אין במוסקבה אזורים מוגדרי גזע, כמו צ'יינטאון.
מחוזות מוסקבה

מחוז מרכז
מחוז צפון
מחוז צפון מזרח
מחוז מזרח
מחוז דרום מזרח
מחוז דרום
מחוז דרום מערב
מחוז מערב
מחוז צפון מערב
מחוז זלנוגרד
מחוז מוסקבה החדשה
מחוז טרויצק
מחוזות מוסקבה > הרחבת שטח העיר

| --- | --- |
 :  ראו גם – מוסקבה החדשה
פרויקט הרחבת שטח העיר מוסקבה, שכונה מוסקבה החדשה יצא לדרך בשנת 2011 והיה פרויקט ההרחבה הגדול ביותר בתולדות מוסקבה מאחר שהביא להכפלת שטח העיר פי 2.4 משטחה המקורי על חשבון שטחי מחוז מוסקבה.
הפרויקט הוצג בתקשורת ב-11 ביולי 2011 וכונה "מוסקבה החדשה" בדומה לפרויקט הבריטי "ניו דלהי" שנועד להביא למודרניזציה בעיר הבירה ההודית. בשתי המקרים הרחבת ערי הבירה נעשתה לכיוון דרום מערב. עיריית מוסקבה כינתה את הפרויקט "מוסקבה הגדולה". רעיון ההרחבה זכה לתשומת לב ציבורית גדולה ובסקר שנערך בקרב המוסקבאים, 41% תמכו בהרחבה, 41% התנגדו ו-18% נמנעו מלהביע דעה.
לאחר הרחבת גבולות המחוזות, מוסקבה הפכה מהעיר ה-11 בגודלה, לעיר הששית בגודלה בעולם מבחינת שטח. אף שמבחינת גודל אוכלוסייה נותרה העיר השמינית בגודלה, מאחר שבשטחים שנוספו התגוררו פחות מ-250 אלף איש. זאת בניגוד למה שהתרחש בפרויקט הרחבת העיר ברלין; בשנת 1920 "חוק ברלין הגדולה" הביא לאיחוד ערים פרבריות, כפרים ואחוזות סביב ברלין לעיר גדולה ומורחבת, כשלאחר ההתרחבות נאמדה ב-1939 אוכלוסיית ברלין ביותר מ-4 מיליון נפש.
ראו גם

חלוקה מנהלית של סנקט פטרבורג
הערות שוליים

↑  Imagine Moscow twice as big - that's the plan
| מוסקבה |
| --- | --- | --- |
| תולדות מוסקבה | נסיכות מוסקבה • הקרב על מוסקבה • מוסקבה החדשה |  |
| ממשל ופוליטיקה | ראש עיריית מוסקבה (1991 • 1996 • 1999 • 2003 • 2013 • 2018 • 2023 • 2028) הדומה העירונית של מוסקבה (1993 • 1997 • 2001 • 2005 • 2009 • 2014 • 2019) • בית עיריית מוסקבה • הבית הלבן • בניין הדומה • בניין גוסטרוי • בניין משרד החוץ |  |
| מחוזות מוסקבה | מחוז מרכז • מחוז צפון • מחוז צפון מזרח • מחוז מזרח • דרום מזרח • מחוז דרום • מחוז דרום מערב • מחוז מערב • מחוז צפון מערב • מחוז זלנוגרד • מוסקבה החדשה • טרויצק |  |
| השכלה ותרבות | האוניברסיטה הממלכתית • הספרייה הממלכתית • פסטיבל הסרטים הבינלאומי במוסקבה • התזמורת הפילהרמונית • VGIK |  |
| מוזיאונים | המוזיאון ההיסטורי הממשלתי • גלריית טרטיאקוב • מוזיאון פושקין • המוזיאון להיסטוריה של מוסקבה • המוזיאון לאדריכלות הרוסית ע"ש שצ'וסב • מוזיאון החלל הרוסי • המוזיאון הזואולוגי של אוניברסיטת מוסקבה • מרכז התערוכה של כל רוסיה • מרכז התערוכות והכנסים סוקולניקי |  |
| כיכרות | כיכר מנז' • כיכר רבוליוציי • כיכר תיאטרלנאיה • כיכר פושקינסקאיה • כיכר לוביאנקה • כיכר קומסומולסקאיה • כיכר בולוטנאיה • כיכר ארבאט • כיכר אירופה • כיכר סטאריה • כיכר טריומפלנאיה  • כיכר בורוביצקאיה |  |
| שדרות ורחובות | רחוב טברסקאיה • ארבאט • רחוב ארבאט החדש • קוטוזובסקי פרוספקט • פטרובקה • פרוספקט מירה • לנינגרדסקי פרוספקט • לנינסקי פרוספקט |  |
| מבני תרבות | תיאטרון בולשוי • תיאטרון הצבא הרוסי • קרמלין איזמאילובו |  |
| צבא וביטחון | משטרת העיר • לוביאנקה • בניין משרד ההגנה |  |
| כלכלת מוסקבה | מוסקבה סיטי • הבורסה • המטבעה • גום • צום • מוסאנרגו • MGTS |  |
| תחבורה ציבורית | מטרו • מטרו 2 • חשמלית • כביש הטבעת • הטבעת המרכזית • הקוטרים המרכזיים • נמל התעופה דומודדובו • נמל התעופה ונוקובו • נמל התעופה שרמטייבו • תחנת האוטובוסים המרכזית • תחנת האוטובוסים שערי דרום • תחנת האוטובוסים שערי צפון • מונורייל • רכבל • הרכבת המהירה לסנקט פטרבורג |  |
| כנסיות ומבני דת | קתדרלת ישו המושיע • בית הכנסת קורל • הקתדרלה הקתולית • מסגד הקתדרלה • מנזר דונסקוי • מנזר נובוספסקי • קתדרלת קאזאן • מנזר דנילוב |  |
| ספורט | המתחם האולימפי לוז'ניקי • קומפלקס הספורט אולימפיסקי • אולימפיאדת מוסקבה (1980) • קרמלין קאפ • מונדיאל 2018 • אוטקריטיה ארנה • VEB ארנה • VTB ארנה • RZD ארנה • מגה-ספורט ארנה • צסק"א ארנה • אליפות העולם באתלטיקה 2013 • גמר ליגת האלופות 2008 |  |
| פארקים וגנים ציבוריים | פארק זריאדיה • פארק גורקי • ודנ"ח • לוסיני אוסטרוב • פארק סוקולניקי • פארק איזמאילובסקי • פארק ביטצבסקי • אי החלומות |  |
| אנדרטאות ופסלים | הפועל ואשת הקולחוז • פסל פיוטר הגדול • אנדרטת מינין ופוז'ארסקי • אנדרטת כובשי החלל • שער הניצחון • פסל ולדימיר הגדול  • אנדרטת יורי גגארין |  |
| אתרי מורשת עולמית | הקרמלין • הכיכר האדומה • מנזר נובודוויצ'י • כנסיית העלייה השמיימה בקולומנסקויה |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוסקבה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מפת העיר לאחר ההרחבה
חלוקה מנהלית של ולדיווסטוק

העיר ולדיווסטוק, המרכז המינהלי של פרימוריה, מחולקת ל-5 מחוזות עירוניים המהווים את רובעי העיר.
כחלק מהמבנה הניהולי-טריטוריאלי של האזור ובמסגרת המבנה העירוני הוא העיר ולדיווסטוק בעלת מעמד של מחוז עירוני, הכולל 6 יישובים (עיר אחת וחמישה יישובים כפריים).
רובעי העיר

מבחינה מנהלית העיר מחולקת לחמישה מחוזות:
לנינסקי
האחד במאי
פרוורצ'נסקי
המועצות
פרונזה
תכנון

מבנה התכנון של העיר, על פי תוכנית המתאר הנוכחית, מורכב משישה אזורי תכנון של ולדיווסטוק, כמו גם הכפר טרודובויה.
ישנו פרויקט של ולדיווסטוק רבתי, שפותח בשנת 1997 ונועד להביא לאיחוד של ולדיווסטוק עם ערי לוויין (ארטיום, ובעתיד - אוסוריסק ונחודקה) ליצירת מטרופולין אחיד. הפרויקט נתמך על ידי תוכניות ממשל פדרליות (של המשרד לפיתוח אזורי והמשרד לפיתוח כלכלי).
יישובים

5 יישובים כפריים כפופים לעיר ומחוזותיה.
היסטוריה

ב-4 בינואר 1936 אימץ הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית החלטה על ארגון האזורים העירוניים בעיר ולדיווסטוק ורובעיה: פרונזה, לנינסקי וורושילובסקי. ב-4 באוגוסט 1937 הוקצה מחוז פרוורצ'נסקי ממחוז פרונזה. בשנת 1957, שמו של מחוז וורושילובסקי שונה לרובע האחד במאי.
הערות שוליים

1 2 3  "Закон Приморского края от 14 ноября 2001 года №161-КЗ ОБ АДМИНИСТРАТИВНО-ТЕРРИТОРИАЛЬНОМ УСТРОЙСТВЕ ПРИМОРСКОГО КРАЯ (с изменениями на: 05.06.2017)". 2001-11-14.
1 2 3  "Устав города Владивостока". אורכב מ-המקור ב-2017-07-19. נבדק ב-2017-08-11.
1 2  "Административно-территориальные управления администрации города Владивостока". אורכב מ-המקור ב-2017-08-11. נבדק ב-2017-08-11.
↑  Ольга Вандышева. (2007-03-27). "В России появятся 14 денежных супергородов". קומסומולסקאיה פראבדה. נבדק ב-2016-06-25.