stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דררה מצויה
תיאור

לדררה מצויה יש גוף קטן. צבעה ירוק בהיר וזנבה ארוך ומדורג. אורכה הממוצע הוא 41 סנטימטרים, מתוכם 23 סנטימטרים אורך זנבה. אורך כנפיה 15–17.5 סנטימטרים, ומוטת הכנפיים היא 34–39 סנטימטרים. חלקו העליון של מקורה אדום והתחתון שחור. לזכר הבוגר צווארון שחור בין הסנטר לצדי הצוואר. בעורף הוא נעשה ורוד בהיר. לצעירים יש נוצות זהבהבות, המקורים אדומים והזנב ארוך.
צבען של רוב נוצות הדררה הוא ירוק. צבעם של הבטן, הפנים והחלק התחתון של הכנפיים הוא צהוב וירוק, אולם בהיר מצבע הנוצות. אצל הזכר, העורף והחלק האחורי של הראש הם בעלי גוון כחול. לזכר גם יש פס שחור המתחיל בסנטר ונגמר באזור הלחיים. ובעורף יש לו פס ורוד המשלים את הפס השחור ויוצר מראה של טבעת מסביב לצוואר. בצוואר הנקבות, לעומת זאת, לא קיימת טבעת זו. הטבעת מתחילה להופיע בגיל 18 חודשים, ובגיל 32 חודשים היא כבר ברורה לגמרי. נוצות הזנב האמצעיות הן ירוקות וחלקן כחולות. במבט מלמטה, נוצות הזנב בצבע צהוב, כאשר האמצעיות נוטות לצבע שחור. חלקו האמצעי של זנב הנקבה הוא לרוב קצר משל הזכר. המקור אדום עד אדום כהה עם קצה שחור. העיניים בצבע צהבהב (אצל הנקבות – אפור-לבן), הרגליים קצרות, בצבע ירוק-אפור, אצבעות הרגליים ארוכות – שתיים פונות לפנים ושתיים פונות לאחור.
משקלה של הדררה נע בין 100 ל-200 גרמים ויש לה כוח רב. הדררות מסתובבות בקבוצות של עד תשעה פרטים וכן עפות גם לבד. עם זאת, לעיתים ניתן לראות קבוצות המונות עד מאות דררות המעופפות יחדיו במעגלים רחבים. תוחלת חייה בשבי יכולה להגיע ל-20 שנים, אך נצפו פרטים שהגיעו גם לגיל 30 ובטבע עד 15 שנים. בין הדררות נפוצים הצבעים: ירוק, צהוב, אפור, כחול ולבן.
בשעת מעוף הדררה מחפשת זרמי אוויר ובכך חוסכת אנרגיה, אבל כושר הניווט שלה איננו טוב ביותר. לדררה יכולת דיבור מעטה. שריקתה חזקה מאוד, עד שאפילו מגובה של כ-50 מטר אפשר לשמוע את שריקותיה. כשמחתימים אותה או מרגילים אותה ל"אכילת יד" היא ידידותית, אך לעיתים מסוגלת לנשוך נשיכה חזקה. לרוב אינה פוגעת כלל.
הדררה משמיעה צעקות חזקות בעיקר בזמן תעופה ושהייה על עצי קינון. בשבי, היא נותנת אמון בבעליה יחסית מהר. הדררה אוהבת ללעוס, לכרסם ולהתקלח.
מוצא ותפוצה

מקור הדררה הוא במערב פקיסטן, צפון הודו, נפאל וסרי לנקה, משם התפשטה למערב אפריקה – גינאה, סנגל, דרום מאוריטניה (אזור מרוקו ואלג'יר), צפון סומליה, צפון אתיופיה וסודאן. חיה בשטחים פתוחים עם עצים, סנים (סנה), יערות יבשים או שולי יערות פתוחים. ניתן למצוא דררות כמעט תמיד באזורים מיושבים. הדררות פושטות על מטעי פירות וקפה. הדררות נפוצות מאוד ברחבי העולם, אולם באזורים רבים הן שוהות באופן עונתי בלבד.
מוצא ותפוצה > בישראל

בית הגידול של הדררה הוא נוף עצים. בישראל, הדררה מוגדרת כמין פולש. עקב אופייה האופורטוניסטי והאגרסיביות שלה במאבק על נקודות קינון, הדררה דוחקת מינים מקומיים ומשתלטת על אזורי מחיה רבים. בעבר נקשרה התפשטות הדררה להתיישבות אדם, וכן הצטברו תצפיות רבות על פלישה גם לתחומי מחייה מבודדים. הדררה היא אחת מכמה מיני תוכאים שפלשו לישראל (בישראל אין מינים מקוריים של תוכים). הדררות הראשונות הובאו לישראל בשנות ה-60 של המאה ה-20 לפינות חי, ומדי פעם ברחו לטבע. החל משנות ה-80 נצפו דררות שמצליחות לגדל גוזלים בטבע.
על פי ספירות ציפורים שנערכו ב-2022 וב-2024, הדררה היא הציפור החמישית בתפוצתה בישראל, וניתן למצוא אותה ברוב אזורי הארץ, בטבע ובסביבות עירוניות. בישראל הדררות נזונות בין היתר מאגוזי פקאן, שסק, שקדים, חמניות ופירות.
כתוצאה מאוכלוסייתה ההולכת וגדלה הפכה הדררה לעוף המזיק לחקלאות. בגלל היותה מין פולש ומזיק, הדררה אינה מין מוגן, ומותר לצוד אותה.
תזונה

הדררות ניזונות מחלקי צמחים שונים, כגון זרעים, גרגרים, פירות, פקאנים, פרחים, נקטר (בעיקר מפרחי סלמליה ואריתריה). לאחר הרבייה, בחלק מהאזורים של הודו, הדררות, בקבוצות ענק, מלקטות מזון בשדות ובמטעים, כגון דוחן, אורז, תירס, קפה ופירות שונים. לעיתים קרובות הן גורמות נזק ניכר לשדות ולמטעים אלה. בשבי תזונת הדררה מורכבת מתערובת גרעינים (גרעיני חמנית, כוסמת, סוגי דוחן שונים, שיבולת-שועל, חיטה, קנאביס, מונבטים), מגוון של פירות (תפוחים, בננות, תאנים, ענבים, אוכמניות ועוד), ירקות (ורד הבר, תירס חצי מבושל, גזר, גמבה, מלפפון ועוד), סוגי צמחים (שן הארי, כוכבית ופרחים שונים) ומזונות שונים (מאכלי ביצים, לחם מרוכך, ביסקוויטים כחטיף).
רבייה

הדררה מגיעה לבגרות מינית בגיל 18 חודשים, אולם היא מתחילה להתרבות רק בגיל שלוש שנים. גודל התטולה נע בין שלוש לחמש ביצים, עליהן דוגרת הנקבה במשך 23 ימים. הגוזלים מתכסים בנוצות לגמרי בגיל שבעה שבועות. שבועיים אחר כך הגוזלים עצמאיים. אם ההטלה הראשונה אינה מוצלחת, בדרך כלל תבוא עוד הטלה מייד אחריה.
הדררות חיות בלהקות של כ-60 חברים. אך בעונת הקינון, הלהקה מתפצלת לזוגות. לעיתים הדררות כובשות חורי נקרים בעצים ומתיישבות שם. ההורים המסורים מטפלים בגוזליהם כחודשיים עד שהם עפים מן הקן והופכים עצמאיים.
הרבייה בשבי אינה קשה. נוהגים לבודד את הפרטים, שכן הם יכולים להיות אגרסיביים לפני ובזמן הרבייה. הרבייה מתחילה בין דצמבר לפברואר, כך שאם הכלוב נמצא בחוץ, יש לתלות את תאי ההטלה בחודש אפריל, כשמזג האוויר מתחיל להתחמם, כדי לקבל הטלות פוריות.
תוכים מזן הדררה שגדלו כפרטים מוחתמים עשויים לשמש עופות מחמד נוחים. כבר מימי קדם הייתה הדררה בשבי האדם ושימשה כחיית מחמד, אם כי נטייתן ללעוס כל אשר בא לפיהן הוא חסרונן הבולט.
גלריה

ביצי דררה מצויה, אוסף מוזיאון טולוז
דררה במתחם הכנסייה הרוסית באבו כביר
דררות בבקעת אונו דרך עיני משקפת
דררה על ענף בגרמניה
דררה ניזונה מאיצרובלי תויה בפרדס חנה-כרכור
דררה ניזונה מעלים
דררה בישראל ובפיה פרי
הערות שוליים

↑  דררה מצויה באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  קיליאן מולארני, לארס סוונסון, דן צטרסטרום, פיטר ג'. גרנט, דן אלון, יוסי לשם, אבי ארבל (ע), לקסיקון מפה: הציפורים - המדריך השלם לציפורי אירופה וישראל, מפה הוצאה לאור, 2003
↑  אילנה קוריאל, הספירה השנתית: אלו 10 הציפורים הנפוצות בישראל, באתר ynet, 8 באפריל 2024
↑  תוצאות ספירת הציפורים - 2022
↑  היתר צידה לפי חוק הגנת חיית הבר, תשט"ו – 1955 והיתר פגיעה לפי חוק גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה, תשנ"ח -1998
↑  מאתר סנונית, מתוך: "טבע וארץ" כ"ז, חוב' 5, תמוז-אלול תשמ"ה, יולי-אוגוסט 1985, הוצאת החברה להגנת הטבע
המשמר הלאומי של קפריסין

תרשים מבנה ארגוני של המשמר הלאומי של קפריסין
המשמר הלאומי של קפריסין (ביוונית: Εθνική Φρουρά του Κύπρος) או המשמר הלאומי של קפריסין היוונית הוא השם של הכוחות הצבאים של הרפובליקה הקפריסאית–יוונית (בעלת הריבונות על חלקו הדרומי של האי הקפריסאי – דה-פקטו). תפקידו לשמור על ריבונות המדינה ולסייע במשימות לאומים האזרחיות, מועמדות מעוגן בחוקה ובחוק הצבא. העומד בראש המשמר הוא הרמטכ"ל הכפוף לשר הביטחון ולנשיא המוגדר כמפקד העליון. המשמר מורכב משלושה זרועות עיקריות זרוע יבשה, פיקוד האוויר הקפריסאי וחיל הים.
בנוסף למשמר הלאומי באי מוצב באורך קבע יחידה של 900 חיילים מצבא ההלני (של יוון) שנועדה לסייע בהגנה על האי במקרה של פלישה.
היסטוריה > רקע

בקפריסין של תחילת שנות ה-50 של המאה ה-20 החל מרד של הרוב יווני-קפריסאי לטובת שחרור מעול השלטון הבריטי ואיחוד (אנוסיס) עם מדינת יוון היבשתית. המרד התחזק לאחר כניסת המחרת היוונית אאוקה, ובעקבותיו אחרזה של בריטניה על מצב חירום באי. המרד לא הצליח להשיג את מטרותיו, אך הביא לפשרה הקוראת: להקמת רפובליקה דו לאומית עצמאית (במקום איחוד יווני), הלוקחת בחשבון את הרכב האוכלוסייה הטורקית ומבטיחה להם ייצוג הולם במוסדות המדינה. וכחלק מכך אושר ההסכם המשולש שאישר לבריטניה, טורקיה ויוון להחזיק באורך קבע כוחות צבאים על האי.
היסטוריה > שנים ראשונות חסרי יציבות

מיד לאחר הכרזת העצמאות החלה הקמת צבא קפריסאי בהתאם לכללי ההסכם המשולש וחוקת קפריסין המוקדמת, שקבעו הקמת צבא המורכב מ-2,000 איש, מתוכם 60% קפריסאים יוונים ו-40% קפריסאים טורקים. השירות הצבאי באותם ימים לא היה בגיוס חובה, אך במקרה הצורך ניתן היה להטיל אותו בהסכמה הדדית של הנשיא (קפריסין היווני) וסגן הנשיא (קפריסין הטורקית). הצבא שכמו המדינה החדשה, בתחילת דרכו הסתמך על בסיס ציוד וארגונים קיימים (דוגמת האאוקה וארגונים טורקיים-בריטים אחרים) לצורך הרכבתו, אך עד מהרה נתקל בקשיים והתנגדות מצד הקבוצות האתניות השונות.
במקביל לכך בשנים הראשונות לעצמאות גברה התסיסה בין קבוצות האוכלוסייה שלי האי, כשאף אחד מן הצדדים אינו מרוצה מן המעמד החדש של אי העצמאי. הדבר הגיע לשיא עם ניסיון יווני קפריסאי להעברת תיקון לחוקה בנובמבר 1963, הדבר גרם למיעוט הטורקי-קפריסאי לפרוש מרעיון הרפובליקה המאוחדת ולצאת לעימות מזוין. העימות הביא למותם של מאות ועוד אלפים עקורים משדי הצדדים, בין היתר עקב התנכלויות לאוכלוסייה לא מעורבת המזוהה עם הצד היריב. כוחות מיוון, טורקיה ובריטניה נפרסו לשמור על השלום ונקבע "קו ירוק" כדי להפריד בין שני הצדדים. ביוני 1964 בזמן העימותים כתגובה לפרישת הקהילה הטורקית-קפריאית והאיום של טורקיה להתערבות לטובת הפזורה הטורקית באי, הועבר חוק הצבא המסדיר הקמתו של גוף צבאי מחודש בשם המשמר הלאומי בסיוע ממדית יוון והוא יורכב על בסיס אתני יווני.
במרץ 1964, כוח שמירת השלום של האו"ם בקפריסין (UNFICYP) החליף את שומרי השלום כפי שהם פעלו עד אז כחלק מהסכם ההסכם המשולש, אך הדבר אינו מנע את המשך מעורבות של מדינות ההסכמה המשולש באי.
באוגוסט 1964 לראשונה בוצעה מעורבות טורקת ישירה כנגד המשמר הלאומי, שבאה לידי ביטוי בהתקפות אוויריות באזור טליריה (ראה: קרב טליריה) ובמפרץ זירוס.
ב-1967 כוחות המשמר הלאומי ומשטרת קפריסין התערבו במשבר שהתרחש באזור קופינוס. לאחריו הגיע לסיומו המעורבות הישירה של קצינים מהצבא היווני בהחלטות הפיקוד במשמר הלאומי של קפריסין.
היסטוריה > הפיכה ופלישה טורקית

ב-1971 הקים גריווס (שהיה מובילי הארגון האאוקה המקורי) כוח מעין-צבאי קפריסאי-יווני, אשר נטל לעצמו את השם EOKA-B, בתגובה לכך שמקאריוס נטש לדעתו את רעיון האיחוד. הכוח, שהוגדר כארגון טרור הן על ידי טורקיה ובריטניה והן על ידי מקאריוס נתמך בידי החונטה הצבאית ביוון.
לאחר מותו של גריווס בינואר 1974 הגבירה החונטה הצבאית היוונית את שליטתה הישירה בארגון, ובעידודה, ב-15 ביולי 1974, את השלטון באי במסגרת הפיכה צבאית. נגד נשיא קפריסין מקריוס בדרישה להחזרת רעיון האנוסיס "שירד מהפרק". רעיון זה שהיה אהוד בציבור ובחלק גדול מהחיילים שהיו בקשר עם יוון הקשה על עצירת ההפיכה. בעקבות כך חמישה ימים לאחר האירוע ובטעמה להגנה על המיעוט הטורקי, טורקיה פלשה אל האי, וכבשה שליש ממנו במשך שני שלבי לחימה שנסתיימו לאחר חודש. מנגד המשמר הלאומי הקטן יחסית שזה עתה יצאה מהפיכה, ניסה להשיב מענה כנגד הפלישה ובמקביל פעל גם כנגד מובלעות התנגדות מקרב האוכלוסייה הקפריסאית-טורקית.
גם היום (2024) חלקו הצפוני של האי נימצע בשליטת טורקיה שהקימה בו את הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין בעלת ארגון צבאי מקומי לצד יחידות צבא טורקיה. הדבר גורם פעמים רבות להתגרות מצד טורקיה הפרת ריבונות קפריסין גם בחלוקו הדרומי של האי.
היסטוריה > שנות ה-80 עד היום

העשור שלאחר הפלישה היה עשור של חידוש מלאים ורפורמה מקיפות בארגון. לצד שיתוף פעולה מוגבר עם כוחות מזוינים מיוון, אירופה ומדינות נוספות כמו ישראל.
ארגון

בקפריסין קיים חוק גיוס חובה לכלל הגברים בגיל 18 לתקופה של 14 חודש ולאחר השירות. אבל בפועל לאור המצב המורכב במדינה רק האוכלוסייה הקפריסאית-יוונית מתגייסת. לצד חיילי הסדיר משרתים גם חיילי קבע ועוד כוח אדם מקצועי החתום על חוזה תקופתי. כך שהסד"כ הפעיל כולל 14,000 לצד עוד 50,000 במילואים שניתן לגייס. ואלו לרוב מורכבים מיחידות בסדרי גודל של חטיבות מוקטנות וגדודים, ולאלן עיקר היחידות:
המטכ"ל - בראשו הרמטכ"ל
סגן הרמטכ"ל
אגף הפיקוח הכללי
הכוח ההלני בקפריסין – יחידה צבאית של יוון הפרוסה באורך קבע לסיוע בהגנה על קפריסין ונתונה תחת פיקוד המשמר
חיל הים
מספנת מטה החיל
פלגת הגנת החופים
שייטת ספינות הקרב
פלגת הסיור הימי
הפלגת התת-ימית
פיקוד האוויר של קפריסין
טייסת מסוקי התקיפה 450
טייסת הכטב"מ 470
טייסת הגנ"א מרבית 453
טייסת חיפוש והצלה 460
טייסת הגנ"א התקפית 451
מרכז בקרה אווירית 4
טייסת תמיכה מבצעית
טייסת להגנת שדות התעופה 420
זרוע היבשה
גדוד הכוחות המיוחדים (כפוף לפקודות מטכ"ל)
המערך הלוחם
חטיבת החי"ר הממוכנת 1 (מיל')
חטיבת החי"ר הממוכנת 2 (מיל')
חטיבת החי"ר הממוכנת 6 (מיל')
חטיבת החי"ר הממוכנת 7 (מיל')
חטיבת החי"ר 4 (מיל')
גדוד החי"ר העצמעי 2
גדוד החי"ר העצמעי 8
חטיבת השריון העצמעית 20
חטיבת התמיכה 3
חיל התותחנים (כגודל חטיבה)
חיל ההנדסה הקרבית (כגודל רגימנט)
המערך המסייע
הערות שוליים

1 2  Γενικό επιτελείο - Γενικό Επιτελείο Εθνικής Φρουράς - gov.cy, www.gov.cy, ‏2024-02-12 (ביוונית)
1 2  Cyprus | National Army Museum, www.nam.ac.uk (באנגלית)
↑  Ιστορία ΕΦ - Γενικό Επιτελείο Εθνικής Φρουράς - gov.cy, www.gov.cy (ביוונית)
↑  60 Χρόνια ΕΦ - Γενικό Επιτελείο Εθνικής Φρουράς - gov.cy, www.gov.cy (ביוונית)
↑  Σύνθεση Δυνάμεων ΕΦ - Γενικό Επιτελείο Εθνικής Φρουράς - gov.cy, www.gov.cy (ביוונית)
↑  Διοίκηση Αεροπορίας - Γενικό Επιτελείο Εθνικής Φρουράς - gov.cy, www.gov.cy, ‏2024-06-21 (ביוונית)
↑  Διευθύνσεις – Διοικήσεις Όπλων – Σωμάτων - Γενικό Επιτελείο Εθνικής Φρουράς - gov.cy, www.gov.cy, ‏2024-06-21 (ביוונית)
אולוס קרמוטיוס קורדוס

| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־1 לפנה״ס 
 התאבד:  25 רומא, האימפריה הרומית 
 מדינה:  רומא העתיקה 
 שפות היצירה:  לטינית 
 יצירות בולטות:  Annales 
 צאצאים:  Marcia 
 
אולוס קרמוטיוס קורדוס (בלטינית: Aulus Cremutius Cordus; מת בשנת 25 לספירה) היה היסטוריון רומאי. נותרו מעט מאוד קטעים מיצירתו (שייתכן שנקראה "אנלים" Annales), המכסים בעיקר את מלחמות האזרחים ברפובליקה הרומית ואת שלטונו של אוגוסטוס.
קורדוס מוזכר על ידי סנקה הצעיר, טקיטוס, קווינטיליאנוס, סווטוניוס (חיי שנים-עשר הקיסרים) ודיו קאסיוס.
בשנת 25 לספירה אולץ קורדוס להתאבד על ידי סיאנוס, שהיה פראיפקטוס פראיטוריאני (אנ') תחת טיבריוס, לאחר שהואשם בהפרת חוק מאייסטס (אנ') (lex maiestas), "חוק הבגידה".
קורדוס הואשם בבגידה על ידי סאטריוס סקונדוס (אנ') על שהספיד את ברוטוס ודיבר על קסיוס כ"אחרון הרומאים" (אנ') (אדם המגלם את ערכי החברה הרומית העתיקה). לפי טקיטוס, זה היה "אישום חדש שנשמע לראשונה". אף אחד לא הואשם ב"מאייסטס" (בגידה) בגין כתיבת היסטוריה (editis annalibus).
הסנאט הורה על החרמת כתביו ושריפתם על ידי האיידילים. סנקה, לעומת זאת, מספר במכתב לבתו של קורדוס, שהוא ככל הנראה גרם למורת רוחו של סיאנוס בשל ביקורתו עליו, מכיוון שסיאנוס הזמין פסל של עצמו. אנו גם יודעים ממכתב זה שהוא הרעיב את עצמו למוות.
סנקה כתב את המכתב לבתו של קורדוס, מארקיה (Ad Marciam), כמה שנים לאחר מותו של קורדוס, כדי לנחם אותה לרגל מות בנה מטיליוס. המכתב אינו עוסק בעיקר בקורדוס, אך סנקה מציין בו כי יצירותיו של קורדוס פורסמו מחדש לאחר מותו. נראה כי מארקיה הצילה כמה עותקים מיצירות אביה והייתה מעורבת באופן פעיל בפרסום מחדש שלהן. כשסנקה כתב את המכתב למארקיה הוא הזכיר שמטיליוס נפטר שלוש שנים קודם לכן ומארקיה לא הצליחה לשאוב נחמה אפילו מ"הספרות אהובה שלה". לכן תרומתה לפרסום יצירות אביה קודמת לזמן מותו של בנה. סווטוניוס טוען באופן חד משמעי כי יצירותיו של קרמוטיוס קורדוס נתפרסמו שוב לאחר מות טיבריוס, לבקשתו המפורשת של גאיוס קליגולה.
הערות שוליים

1 2 3  Cordus, Aulus Cremutius, המהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה
↑  טקיטוס, ספרי השנים, ספר 4, פרק 34.
↑  טקיטוס, ספרי השנים, ספר 4, פרק 35.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 102385963  ISNI: 0000 0000 8036 9481  LCCN: nr95029295  NTA: 070099758  VIAF: 121779545   WorldCat (עם VIAF): 121779545
עקדת יצחק (דונטלו)

| --- | --- |

 מידע כללי
 פַּסל:  דונטלו
 תאריך יצירה:  1421
 טכניקה וחומרים:  שיש
 ממדים בס"מ
 רוחב:  56 ס״מ 
 גובה:  188 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 מיקום:  מוזיאון הדואומו פירנצה שבאיטליה
 
עקדת יצחק (באיטלקית: Sacrificio di Isacco) הוא פסל שיש של הפסל דונטלו, שהושלם בשנת 1421 ומתאר את עקדת יצחק. הוא נחצב בגודל טבעי (188x56 ס"מ) ומוצג במוזיאון הדואומו בפירנצה.
היסטוריה

החוזה להזמנת הפסל עבור מגדל הפעמונים קמפנילה די ג'וטו בקתדרלה של העיר פירנצה נחתם ב-1421 עם דונטלו ועוזרו נני די ברטולו, אולם מרבית ההיסטוריונים מייחסים את עיקר העבודה, אם לא את כולה, לדונטלו.
הפסל הוא אחד מארבעת הפסלים שהוצבו בגומחה בצדו המזרחי של מגדל הפעמונים. שלושת הפסלים האחרים היו הנביא חסר הזקן והנביא המהורהר, שניהם של דונטלו, והנביא המזוקן של נני די ברטולו.
פסלי הגומחות הועברו למוזיאון בשנת 1937 ובמקומם הוצבו עותקים.
תיאור היצירה

הפסל מציג את הרגע בו קיבל אברהם את ההוראה, מן השמיים, של מלאך האלוהים לעצור, כפי שמסתמן ממבטו כלפי מעלה, הוראה אשר מסיחה את דעתו ומונעת ממנו לשחוט את בנו יצחק (ספר בראשית, פרק כ"ב, פסוק י"א).
שתי הדמויות צמודות זו לזו בהתאמה לממדי הגומחה ובעלות קומפוזיציה דינמית מלאת חיים, המושגת על ידי הפיתול והאנטומיה של גופן, ולא באמצעות הלבוש כמו בפסלי הנביאים האחרים. כאמור, אברהם מביט מעלה, רגלו הימנית מונחת על עצי העולה, ידו הימנית אוחזת בסכין שחיטה הקרובה לצווארו של יצחק וידו השמאלית אוחזת בשערו. יצחק מוצג עירום, ראשו נוטה בשלווה שמאלה, כף רגלו חורגת מבסיס הפסל כדי להגביר את האינטראקציה עם הצופים, וגופו שרירי.
אחת הבעיות המרכזיות של אמני הפיסול בתחילת המאה ה-15 הייתה טכנית, חוסר הביטחון בתכונות הפיזיות של השיש וחוסר הרצון לגרום נזק בלתי הפיך לשיש היקר, גרם לאותם אמנים ליצור פסלים שטוחים ככל האפשר, עם חציבות מינימליות לצורך תיאור הגפיים וקפלי הבגדים. כתוצאה מכך הפסלים באותה תקופה נראו קפואים ומוגבלים. פסל זה הוא דוגמה למציאות אחרת לגמרי, כאן הדגש הוא על הבעה ועל תנועה. לצורך כך נעשה שימוש בטכניקה חדשה: במקום איורים נעשה שימוש במודלים תלת־ממדים העשויים שעווה או חרס. קרוב לוודאי שהיה זה לורנצו גיברטי שהמציא את הטכניקה הזאת, ודונטלו היה אחד הראשונים להשתמש בה. טכניקה זו אפשרה לאמנים יותר חופש פעולה, הם יכלו עתה ליצור פסלים המבטאים תנועה רבה יותר של הגפיים ומשטחים יותר מורכבים. עקדת יצחק, הפסל המונומנטלי רב הדמויות הראשון של תקופת הרנסאנס, הוא דוגמה לכך. אשליית התנועה החזקה של הפסל נוצרה על ידי חציבה עמוקה בשיש, כך שידיו המסיביות של אברהם יראו נעות באופן נפרד מתנועת פלג הגוף העליון
לקריאה נוספת

Rolf C. Wirtz, Donatello, Könemann, Colonia 1998. ISBN 3-8290-4546-8
הערות שוליים

↑  
"Donatello, "Sacrificio di Isacco", 1421". viv-it.org. (באיטלקית)
↑  
"The Magic Of Donatello, Andrew Butterfield" (PDF). harvard.edu. (באנגלית)
שכר מינימום

שכר מינימום הוא גבול תחתון הנקבע לשכר, כלומר סכום שלכל עובד ישולם שכר שלא יפחת ממנו. לקביעת שכר המינימום משמשות דרכים אחדות: חוק, תקנה מינהלית או הסכם קיבוצי. כללי שכר מינימום נפוצים במדינות רבות. מטרת שכר המינימום היא להגן על העובד מפני כוחם החזק יותר של מעסיקים במערכת יחסי העבודה.
בקרב כלכלנים קיימת מחלוקת באשר ליעילותו של שכר המינימום, כאשר רובם מסכימים ששכר המינימום גורם לעלייה ביוקר המחיה, ולעלייה בשיעורי האבטלה בקרב צעירים ומבוגרים חסרי השכלה ובעלי כישורים נמוכים. בקרב תומכי מדינת רווחה מהלך זה נחשב לרכיב נוסף של מניעת הסחרה (דה קומודיפיקציה) של העובד במערכת היחסים החברתית.
שכר המינימום בישראל הוא (מגיל 18+), החל מאפריל 2024, 5,880 ש"ח (ו-32.30 שקלים לשעה).
הדרכים לקביעת שכר המינימום

| --- | --- |
 :  ראו גם – שכר, מחקרי קרד וקרוגר על שכר מינימום, שער יציג, מטבע, מטבע חוץ, שכר מינימום בישראל
שכר מינימום קיים במדינות רבות בעולם, ולקביעתו משמשות בעיקר הדרכים הבאות:
חוק: קביעה של שכר המינימום בחוק כאחוז מסוים מהשכר הממוצע או משתנה אחר. הסדר זה קיים במדינות רבות, אך בשנים האחרונות פוחת השימוש בו בגלל קשיחותו.
תקנה מנהלית: קביעה של שכר המינימום על-פי החלטת שר או פקיד ממונה, במרווחים חודשיים או שנתיים. הסדר זה נפוץ מאוד במדינות עניות, בלתי-דמוקרטיות או כאלו הסובלות מאינפלציה גבוהה המחייבת עדכון לעיתים תכופות.
הסכם: קביעה של שכר המינימום מתוקף הסכם בין מעסיקים לבין ארגוני העובדים. גישה זו מקובלת במיוחד במדינות שבהן יש ארגוני עובדים חזקים, החשים שביכולתם להגיע להסכם ראוי גם ללא התערבות המחוקק. הסכם זה מחייב לפחות את החתומים עליו, ולעיתים הוא מוחל על אוכלוסייה רחבה יותר, למשל באמצעות צו הרחבה.
קביעתו של שכר המינימום היא קביעה ארצית (שכר מינימום אחיד לכל העובדים במדינה) או ענפית (שכר מינימום לכל ענף משקי בנפרד).
שכר המינימום נקבע בדרך כלל כשכר מינימום לשעת עבודה, שממנו ניתן לגזור יחידות עבודה ארוכות יותר, כגון יום, שבוע או חודש. בישראל נקבע שכר המינימום לחודש לעבודה במשרה מלאה (במשרה חלקית שכר המינימום יחסי להיקף המשרה), וממנו נגזרים שכר המינימום ליום ולשעה.
הנהגת שכר מינימום וקביעת גובהו

שכר מינימום נקבע לראשונה בניו זילנד ומאז נפוץ במדינות רבות, במיוחד אחרי מחצית המאה העשרים. רצף זמנים חלקי של חקיקת שכר מינימום:
1894 - ניו זילנד
1896 - מדינת ויקטוריה באוסטרליה
1912 - מדינת מסצ'וסטס בארצות הברית
1938 - חוק פדרלי בארצות הברית
1987 - ישראל
1999 - בריטניה
2002 - אירלנד
2015 - גרמניה
באוסטרליה משולם סכום של 15.51 דולר, בהתאם למעמד בעבודה; ובארצות הברית הסכום הפדרלי הוא 7.25 דולר, כשהמדינות השונות רשאיות לקבוע סכומים שונים. תשע מדינות בחרו להימנע מיישום חוק שכר מינימום כלל או לקובעו ברמה נמוכה יותר, ואילו וושינגטון די. סי. ושמונה עשרה אחרות קבעו שכר מינימום גבוה יותר.
ברזיל הנהיגה שכר מינימום כבר בשנת 1940. במרץ 2008, בתקופת נשיאותו של לואיז אינסיו דה סילבה, ברזיל העלתה את שכר המינימום במדינה ב-9.2%, על רקע צמיחתה הכלכלית המואצת באותה עת והרצון לחלק את העושר החדש שנוצר עם רוב האוכלוסייה.
בעשרים ואחת מתוך 27 המדינות החברות באיחוד האירופי (בלגיה, בולגריה, ספרד, אסטוניה, יוון, צרפת, הונגריה, אירלנד, לטביה, ליטא, לוקסמבורג, מלטה, הולנד, פולין, פורטוגל, רומניה, סלובקיה, סלובניה וצ'כיה) קיים שכר מינימום הקבוע בחוק.
במדינות רבות בהן עבודה מאורגנת חזקה, רשת ההסכמים הקיבוציים בין ארגוני העובדים וארגוני המעסיקים מכסה את מרבית האוכלוסייה. משום כך דווקא במדינות בהן נחלשה העבודה המאורגנת, ונוצרת שכבה רחבה של עובדים בלתי מוגנים, יש נטייה מוגברת לחקיקת חוקי שכר מינימום.
עמדות לגבי שכר מינימום

העלאת שכר המינימום היא אחד המתכונים הפופולריים ביותר המוצעים להעלאת שכרם של השכירים ברמות השכר הנמוכות, ומופיעה גם במצע של מפלגות סוציאליסטיות וסוציאל-דמוקרטיות. מנגד, שכר המינימום זוכה לביקורת מצד כלכלנים רבים.
שכר המינימום הוחל לראשונה על ידי חוגים סוציאליסטיים שתמכו בו מבחינה עקרונית, ללא קשר להשפעתו על הכלכלה. לשיטתם, תשלום שכר נמוך במיוחד הוא ניצול הכח שיש למעסיקים במערכת יחסי העבודה. יעד נוסף של שכר המינימום הוא הקטנת פערי ההכנסה והגדלת השוויוניות בהכנסות. שכר המינימום איננו תלוי בגודל משפחתו של העובד, ולכן אינו יכול להבטיח הכנסה שתאפשר קיום למשפחה, מטרה שבה עוסקים כלים אחרים של מדינת הרווחה, כמו הבטחת הכנסה או קצבת ילדים.
מנגד, חוגים ליברלים מסוימים מתנגדים לשכר מינימום גם ללא קשר להשפעתו על הכלכלה, שכן על פי עקרונות הליברליזם רשאים שני אנשים להתקשר בחוזה ביניהם כרצונם החופשי, ואל למדינה להתערב ולהגביל את תוכן ההסכם, אם אין בהסכם משום פגיעה בצד שלישי. עם זאת, יש בין התומכים בשני הצדדים לוויכוח לגבי שכר המינימום הטוענים שעמדתם, בנוסף להיותה מוצדקת מוסרית, טובה לכלכלה.
השפעת שכר המינימום על הכלכלה

המחלוקת סביב שכר המינימום נסובה לא רק על הפעלתו, אלא גם על השפעתו על הכלכלה ועל האופן שבו יש למדוד את השפעתו על הכלכלה.
השפעת שכר המינימום על הכלכלה > שכר מינימום ואבטלה

לדברי המתנגדים לשכר מינימום, בשוק חופשי, בו העובד מרוויח בהתאם לפריון העבודה היצרנית שהוא מבצע כפי שנקבע על הביקוש וההיצע לתוצרי עבודתו, קביעת שכר מינימום בחוק לא תגרום לתשלום שכר העולה על התשואה מעבודתו של העובד, אלא לפיטוריו, ולכן תוביל לאבטלה של עובדים לא מיומנים. לטענת כלכלנים רבים, בהם כלכלנים מהשמאל הכלכלי כחתן פרס נובל פול קרוגמן, שכר המינימום פוגע הן במבקשי עבודה מובטלים אשר נמנעת מהם הזדמנות לעבוד ולהשתכר ובדרך זו אף לרכוש ניסיון ולשפר את שכרם והן בחברה כולה אשר נמנעים ממנה פירות עבודתם. לטענת המתנגדים מחקרים אמפיריים רבים הראו כי שכר המינימום אינו משיג את היעדים שהוצבו על ידי תומכיו וכן מביא להפחתת התעסוקה של העובדים הפחות מיומנים ונוטה להפחית את הכנסותיהם.
חלק מתומכי שכר המינימום טוענים שעד רמה מסוימת אין לשכר מינימום השפעה שלילית על התעסוקה אלא בעיקר על עליית שכר העובדים, עלייה שתמומן מכיס המעסיקים או רווחיות העסק אם הוא רווחי. בכך, שכר המינימום משמש כמכשיר לצמצום פערי ההכנסות. הטענה מתייחסת במיוחד לענפים בהם שולי רווח גבוהים וכן למעסיק ציבורי הממומן על ידי משלם המיסים ואינו פועל למטרות רווח. לחלופין, יגולגלו עלויות שכר המינימום על הצרכן, בענפים, כמו ענפי שירותים, בהם הביקוש קשיח ואין תחרות מאזורים שאינם כפופים לשכר מינימום גבוה.
המתנגדים לשכר המינימום טוענים כי בשוק ללא חסמים שולי הרווח אינם גבוהים, והגדלה מלאכותית של עלות העבודה תוביל לסגירת עסקים שוליים והקטנת התחרות הן בשוק הצרכני, והן בשוק המעסיקים, מה שיוביל גם לירידה כללית במשכורות. מסיבה זו, שכר מינימום גבוה יותר יפגע בעיקר בבני נוער ובשכבות חלשות בעוד שהנהנים העיקריים ממנו יהיו מועסקים בשירות הציבורי ובחברות גדולות עם הסדרי תעסוקה שרוב עובדיהן משתכרים הרבה מעל לשכר המינימום.
בסקירה של המחקרים שבחנו את השפעת שכר המינימום על האבטלה עולה שקיימת עקביות מסוימת בתוצאות שהתקבלו במחקרים אלו: במחקרים שבחנו את השפעת שכר המינימום על התעסוקה בענפים סחירים (בעיקר בענפי משנה בתעשייה), נמצאה בדרך כלל השפעה שלילית. לעומת זאת, התוצאות מעורבות ביחס להשפעה על התעסוקה בענפים המייצרים מוצרים בלתי סחירים.
השפעת שכר המינימום על הכלכלה > שכר מינימום ויעילות כלכלית

רוב הכלכלנים שעסקו בנושא שכר המינימום טענו שהוא פוגע לא רק בעובדים אלא גם ביעילות הכלכלית כיוון שהוא מביא להסטת משאבים מיצירת הון ומוצרי צריכה לעבר עלויות שכר, מביא לעלייה באבטלה ופוגע במידת היכולת של המעסיק לתגמל עובדים ברמות שכר נמוכות.
לעומת זאת, חלק מן התומכים בשכר מינימום גורסים כי כללי ההיצע וביקוש הפועלים בשוק חופשי אינם פועלים כלל או שאינם פועלים בצורה מיטבית בשוק העבודה. כתוצאה מכך, נטען, נקבע שכרם של עובדים ברמה הנמוכה באופן משמעותי מהשיעור הטבעי שלו. הטוענים כך גורסים כי הסיבה העיקרית לעיוות טמונה בעובדה שבשוק העבודה יש באופן קבוע עודף היצע, הגורם לכך שמעסיקים נהנים מעדיפות בכוחם על פני עובדים ויכולים, לפיכך, להכתיב לעובדים שכר נמוך במיוחד.
מתנגדי שכר מינימום גורסים כי כללי הביקוש וההיצע פועלים בצורה מיטבית או לכל הפחות באופן טוב יותר מאשר כל שיטה חלופית אחרת. לטענת בעלי עמדה זו, עבודה היא מוצר ככל מוצר אחר, ובשוק העבודה פועלים כללי הביקוש וההיצע ממש כפי שהם פועלים ביחס למוצרים אחרים בשוק. כאשר מעלים את מחירו של מוצר תהיה ירידה בביקוש לו. במקרה זה, כאשר יועלה מחיר העבודה, ירד הביקוש לעבודה והאבטלה תגדל. כאשר העלייה במחיר חלה רק על המוצרים הזולים בשוק, היא תשפיע במיוחד על הביקוש למוצרים אלו. במקרה זה, העלאת שכר המינימום תפגע יותר במשתכרים שכר מינימום ממילא, כמו צעירים או אנשים עם מוגבלות, העלולים למצוא עצמם במצב שבו אין להם אפשרויות תעסוקה כלל (עקב כך נקבע בישראל שכר מינימום נמוך יותר לבני נוער ולבעלי מוגבלויות).