stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דב וקסמן

| --- | --- |
 לידה:  5 ביוני 1974 (בן 50) לונדון, הממלכה המאוחדת
 עיסוק:  פרופסור ללימודי ישראל
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ג'ונס הופקינס, אוניברסיטת אוקספורד 
 
דב וקסמן (באנגלית: Dov Waxman; נולד ב-5 ביוני 1974 בלונדון) הוא סופר, פרשן, פרופסור ללימודי ישראל באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA) של קרן רוזלינד וארתור גילברט, ומנהל המרכז לחקר ישראל ב-UCLA על שם יונס וסוריה נזאריאן.
ביוגרפיה > חיים מוקדמים וחינוך

נולד וגדל בלונדון, אנגליה. וקסמן למד בבית הספר היהודי כרמל קולג', ולאחר מכן למד לתואר ראשון באוניברסיטת אוקספורד, שם ערך את עיתון הסטודנטים. ב-1996 קיבל תואר ראשון בהצטיינות בפוליטיקה, פילוסופיה וכלכלה מאוניברסיטת אוקספורד. לאחר מכן עשה את לימודיו לתואר שני ביחסים בינלאומיים בבית הספר ללימודים בינלאומיים מתקדמים (SAIS) של אוניברסיטת ג'ונס הופקינס בוושינגטון, שם קיבל תואר שני בהצטיינות בשנת 1998 ותואר דוקטור בהצטיינות בשנת 2002.
ביוגרפיה > קריירה אקדמית

וקסמן הצטרף למחלקה לממשל במכללת Bowdoin בתור עוזר פרופסור ב-2002. בשנת 2004 הוא עבר לאוניברסיטת העיר ניו יורק, והפך לפרופסור חבר עם קביעות ב-2009. לאחר מכן עבר ב-2014 לאוניברסיטת נורת'איסטרן בבוסטון, שם היה פרופסור למדעי המדינה, עניינים בינלאומיים ולימודי ישראל. הוא גם היה המנהל המשותף של מרכז המזרח התיכון של אוניברסיטת Northeastern ומנהל תוכנית לימודי המזרח התיכון שלה. בין השנים 2016–2019 כיהן כיו"ר הוועדה למודעות לשואה ולרצח עם באוניברסיטת נורת'איסטרן. וקסמן הצטרף לפקולטה של UCLA כפרופסור מן המניין בשנת 2020. הוא מחזיק בקתדרה לחקר ישראל בקרן רוזלינד וארתור גילברט ומנהל את מרכז UCLA Nazarian לחקר ישראל. וקסמן היה גם עמית אורח באוניברסיטת אוקספורד, האוניברסיטה העברית בירושלים, אוניברסיטת בר-אילן, אוניברסיטת תל אביב והאוניברסיטה הטכנית למזרח התיכון בטורקיה. הוא גם עבד כחוקר במרכז למחקרים אסטרטגיים ובינלאומיים (CSIS) בוושינגטון, בין השנים 1997 ל-1999.
בשנים 2005–2015 כיהן וקסמן כחבר הוועד המנהל של האגודה ללימודי ישראל. בין השנים 2005–2010 היה העורך המשנה של כתב העת Israel Studies Forum (כיום Israel Studies Review).
וקסמן הוא מחברם של מאמרים מדעיים רבים וארבעה ספרים. פרשנותו פורסמה בלוס אנג'לס טיימס, הוושינגטון פוסט, הגרדיאן, האטלנטיק, Foreign Policy, הארץ וכלי תקשורת נוספים.
ספריו

The Pursuit of Peace and the Crisis of Israeli Identity: Defending/Defining the Nation, ניו יורק: פלגרייב מקמילן, 2006.
Israel's Palestinians: The Conflict Within, (בשיתוף עם אילן פלג), הוצאת אוניברסיטת קיימברידג', 2011.
Trouble in the Tribe: The American Jewish Conflict over Israel, הוצאת אוניברסיטת פרינסטון, 2016.
The Israeli-Palestinian Conflict: What Everyone Needs to Know, אוקספורד: הוצאת אוניברסיטת אוקספורד, 2019.
הערות שוליים

↑  "Dov Waxman at the University of California, Los Angeles". ucla.academia.edu (באנגלית). נבדק ב-2021-03-05.
↑  Maoz, Zeev. Perspectives on Politics 6, no. 1 (2008): 211-12. http://www.jstor.org/stable/20446686.
↑  Peleg, Ilan. Middle East Journal 61, no. 3 (2007): 537-39. http://www.jstor.org/stable/4330430.
↑  Renno, Pierre. Politique étrangère 77, no. 2 (2012): 460-61. http://www.jstor.org/stable/42714610.
↑  Nassar, Maha. International Journal of Middle East Studies 45, no. 3 (2013): 631-33. http://www.jstor.org/stable/43303060.
↑  Gordon, Philip. Foreign Affairs 95, no. 6 (2016): 133-138. https://www.jstor.org/stable/43948389.
↑  Kelman, Ari. Middle East Journal 70, no. 4 (2016): 682-683. https://www.jstor.org/stable/26427469.
↑  Fish, Rachel. Contemporary Jewry 36, no. 3 (2016): 463-465. https://www.jstor.org/stable/26346543.
↑  Bronitsky, Jonathan. The National Interest 144, no. 1 (2016): 89-96. https://www.jstor.org/stable/26557327.
↑  Semsettin Isik, Fatih. Insight Turkey 20, no. 1 (2018): 247-249. https://www.jstor.org/stable/26301081.
↑  Oxford University Press https://global.oup.com/academic/product/the-israeli-palestinian-conflict-9780190625320?q=The%20Israeli-Palestinian%20Conflict:%20What%20Everyone%20Needs%20to%20Know,&cc=us&lang=en
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307169705171  BnF: cb160322192 (data)  ISNI: 0000 0000 6702 7479  LCCN: no98064616  NTA: 169933474  SUDOC: 127473327  VIAF: 71007748   WorldCat (עם VIAF): 71007748
Black Hole Sun

Black Hole Sun (בתרגום: שמש החור השחור) הוא שיר של להקת הגראנג' והרוק האמריקאית סאונדגארדן. השיר הוא השביעי באלבום הרביעי והמצליח ביותר של הלהקה Superunknown, שיצא חודשיים לפני כן. השיר הוא הסינגל השלישי מתוך האלבום, ונחשב לשיר הפופולרי ביותר מהאלבום והשיר הכי פופולרי ומזוהה של הלהקה אי פעם. הוא כיכב בראש מצעד שירי הרוק המיינסטרימים בארצות הברית של המגזין הנחשב בילבורד במשך שבעה שבועות, ובנוסף הגיע לטופ 10 של מצעדי המוזיקה באוסטרליה, קנדה, צרפת ואירלנד. השיר נכלל גם באוספי הלהיטים של הלהקה "A-Sides" (שיצא ב-1997) ו-"Telephantasm" (שיצא ב-2010).
מקור והקלטה

"Black Hole Sun" נכתב והולחן על ידי סולן הלהקה כריס קורנל. ב-2014 קורנל הסביר את מקור השיר במגזין "Uncut":
כתבתי את השיר בראשי בעת נסיעה מ"סטודיו ביר קריק" בוודינביל, 35–40 דקות נסיעה מסיאטל. הדמיון שלי הוצת ממשהו שאמר קריין החדשות ושמעתי לא נכון. אני שמעתי ברדיו: 'בלה בלה בלה *בלאק הול סאן* בלה בלה בלה'. חשבתי שזה שם מעולה לשיר, אבל איך זה יישמע?...השקעתי המון זמן בלנגן שוב ושוב את המלודיות בראש שלי על מנת שלא אשכח אותם. הגעתי הביתה ושרקתי אותן לדיקטפון בביתי. יום לאחר מכן הבאתי אותן לעולם האמיתי עם שינויי מפתח בגרסה על מנת לעשות את זה מעניין יותר. לאחר מכן כתבתי את מילות השיר, המבוססות על ההרגשה שהייתה לי מהכותרת ומהפזמון
.
קורנל העיד כי לקח לו בערך רבע שעה לכתוב את השיר. הוא השתמש בגיטרה של Gretsch. וטען כי "כתבתי את השיר במחשבה שהלהקה לא תאהב את זה – ולאחר מכן זה הפך ללהיט של הקיץ". השיר בוצע בכיוון דרופ די שאפיינו כמה משירי הלהקה בתקופה זו.
מבחינה מוזיקלית השיר מוגדר כשיר מהז'אנרים: גראנג', רוק פסיכדלי, רוק אלטרנטיבי והארד רוק. מילות השיר על פי כותבם קורנל הם "נוף מחלום סוריאליסטי ומוזר". בנוסף אמר ש"מילות הפזמון חוזרות על עצמן וקלות לזיכרון".
וידאו קליפ

השיר לווה בווידאו קליפ סוריאליסטי-אפוקליפטי מפורסם שנעשה בידי הבמאי הבריטי הווארד גרינהול והופק על ידי מייגן הוליסטר. הצילומים נעשו על ידי איוואן בארטוש, וכולל עבודות עריכה במספר אולפנים ואפקטים מתקדמים יחסית לאותה התקופה.
בקליפ עצמו רואים שכונת פרברים, בו מוצגים תושביה המוזרים, בעלי הבעות פנים קומיות ומוגזמות. השכונה נשאבת על ידי השמש העולה הגדולה, שהופכת אט-אט עם התקדמות השיר, לחור שחור שבולע את השכונה עם סיום השיר. כמו כן לצד המחזה הסוריאליסטי הלהקה מנגנת את השיר במקום שנראה כמו שדה פתוח. בקליפ נראה סולן הלהקה קורנל לובש שרשרת מזלג שניתנה לו על ידי סולן להקת בליינד מלון שאנון הון.
בראיון וידאו-צ'אט שערכה הלהקה טענה הלהקה כי הקליפ היה רעיון הבמאי בלבד ושהם נתנו לו לעשות ככל העולה על רוחו, אך הם היו מרוצים מהתוצאה הסופית לאחר שראו אותו.
הקליפ שוחרר ביוני 1994, ולאחר מספר שבועות ב-MTV שוחררה גרסה משופרת שכללה יותר אפקטים חזותיים מהקליפ המקורי, ואת החור השחור שנוצר באמצעות גרפיקת מחשב מתקדמת. הקליפ הפך ללהיט ב-MTV וקיבל את פרס וידאו קליפ הטוב ביותר לז'אנר מטאל/הארד רוק, בטקס פרסי ה-MTV מיוזיק וידאוס. שנה לאחר מכן יצא וידאו-קליפ אלטרנטיבי והוא גם זכה בפרס קליאו לווידאו קליפ הטוב ביותר לשנת 1995. כמו כן יצא בתקליטור מולטימדיה "Alive in the Superunknown".
רשימת רצועות

לסינגל יצאו בסך הכל כ-29 גרסאות עם שירים שונים שהתלוו ל־Black Hole Sun.
הגרסה המקורית כללה את השירים:
"Black Hole Sun" (קורנל)
"Jesus Christ Pose (Live)" (מאט קמרון, קורנל, בן שפרד, קים ת'איל)
"Beyond The Wheel (Live)" (קורנל)
יעקב קליין (כימאי)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1949 (בן 76 בערך) תל אביב-יפו, ישראל 
 ענף מדעי:  polymer science 
 מקום לימודים:  סנט קטרינס קולג', קיימברידג' 
 מוסדות:  מכון ויצמן למדע 
 פרסים והוקרה:  פרס אירווינג לאנגמיור (2021)  Polymer Physics Prize (1995)  Overbeek Medal 
 
יעקב קליין (נולד ב-1949) הוא פרופסור מן המניין במחלקה לחומרים ופני שטח במכון ויצמן למדע. חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. לקליין הישגים מחקריים פורצי דרך במדע הטְרִיבּוֹלוֹגְיה (אנ') (חֵקֶר תהליכי שחיקה מכנית). בזכות מחקריו על תכונות של חומר מעובה רך, מדעי הפולימרים ומדע פני השטח (אנ'). שיטות עבודתו המדעית אומצו על ידי מעבדות מחקר רבות ברחבי תבל.
ראשית חייו וקריירה

קליין נולד בתל אביב-יפו, ישראל וסיים בית ספר תיכון באנגליה. לאחר שירותו הצבאי בצה"ל בשנת 1970, חזר קליין לאנגליה ולמד לתארים ראשון ושני באוניברסיטת קיימברידג'. את עבודת התזה כתב בהנחיית הפיזיקאי דוד תבור, חלוץ מדע הטריבולוגיה. קליין קיבל מלגת מחקר ולאחריה מלגה בסנט קתרינס קולג' בקיימברידג' בין 1976 ל-1984. הוא השלים פוסט-דוקטורט במחלקה לחקר פולימרים במכון ויצמן בין השנים 1977–1980, ולאחר מכן עבד כמתרגל (University Demonstrator) במחלקה לפיזיקה בקיימברידג' וכמדען בכיר במכון ויצמן. בשנת 1984 מונה לפרופסור חבר במכון ויצמן ובשנת 1987 לפרופסור מן המניין. הוא עמד בראש המחלקה לחקר הפולימרים של המכון בשנים 1989–1991. בין השנים 1998–2000 היה יו"ר המועצה המדעית של מכון ויצמן.
באוקטובר 2000 קליין עזב את המכון לתקופה קצובה, ומונה לראש המעבדה לכימיה פיזיקלית ותאורטית באוניברסיטת אוקספורד. בשנת 2007 חזר למכון ויצמן. הוא עמית באקסטר קולג' באוקספורד.
במהלך הקריירה שלו, קליין היה מרצה אורח בקליפורניה-סנטה ברברה, אוניברסיטת פרינסטון, בית הספר הפוליטכני הפדרלי של לוזאן, École Superieure de Physique et Chimie Industrielle, אוניברסיטת קורנל, אוניברסיטת צ'ינגחווה ואוניברסיטת בייהאנג.
קליין שימש יועץ מדעי לתאגידי ענק בינלאומיים שונים, בהם: פרוקטר אנד גמבל, קודאק, יוניליוור ואקסון מוביל.
תרומתו למדע

על פי קורות חייו ”מחקריו הבסיסיים של פרופ' קליין החלו בפיזיקה של פולימרים, שבהם הוכיח לראשונה את תנועתם הנחשית של פולימרים סבוכים. כמו כן חקר כיצד מולקולות שונות וננו-חלקיקים הספוחים בפני שטח משנים את יחסי הגומלין בם, שלהם השפעה מכרעת על יציבותן של תפזורות. במאה ה-21 קליין מתמקד בחקר החיכוך (טריבולוגיה) ברמה הננומטרית; הוא גילה את תופעת סיכת המִיּום, שהיא הבסיס לתהליכי חיכוך וסיכה במערכות מימיות, ובעיקר בגוף החי, למשל במפרקים ובעיניים.”
קליין חיבר, או היה שותף לכתיבה של יותר מ-290 מאמרים שהתפרסמו לאחר ביקורת עמיתים, וכיהן במועצות המערכת של מספר כתבי עת מדעיים.
עיטורי כבוד ופרסים

הוא היה פרופסור לכימיה ע"ש ד"ר לי, באוניברסיטת אוקספורד (2000–2007). קליין הוא עמית של החברה המלכותית לכימיה (2001) והוא גם עמית של החברה האמריקנית לפיזיקה (2003) ושל המכון לפיזיקה הבריטי (2004).
קליין קיבל את פרס הפיזיקה הפולימרית מהאגודה האמריקאית לפיזיקה (1995), ואת פרס החומר הרך והכימיה הביו-פיזיקלית של החברה המלכותית (2011). הוא זכה במדליית הזהב של טריבולוגיה ממכון מהנדסי מכונות (IMechE) בשנת 2012, הפרס החשוב ביותר בתחום הטריבולוגיה בעולם. פרסים בולטים נוספים כוללים את פרס החומר הנוזלי של האגודה הפיזיקלית האירופית (2017), פרס רוטשילד (2020), ופרס אירווינג לנגמייר של האגודה האמריקנית לפיזיקה (2021). בשנת 2013 נבחר לאקדמיה האירופית. הוא חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים משנת 2016.
הערות שוליים

↑  "Prof. Jacob Klein".
1 2  Professor Jacob Klein - 2012 Tribology Gold Medal
↑  פרופסור יעקב קליין - קורות חיים, אתר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, דצמבר 2016
↑  "APS Fellow Archive". APS. נבדק ב-15 בספטמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Polymer Physics Prize". www.aps.org (באנגלית). נבדק ב-2023-08-07.
↑  "Soft Matter and Biophysical Chemistry Award". Royal Society of Chemistry (באנגלית בריטית). נבדק ב-2023-08-07.
↑  "IMechE Tribology Gold Medal Laureates | Institution of Mechanical Engineers". www.imeche.org. נבדק ב-2020-12-22.
↑  Tribology Gold Medal. International Tribology Council
↑  Jacob Klein. Academia Europaeea - The Academy of Europe
משלחת מס' 13 לתחנת החלל מיר

צוות המשלחת
גנאדי מנאקוב
אלכסנדר פולישצ'וק
תיאור תחנת החלל מיר במזן פעילות המשלחת
משלחת מס' 13 (ברוסית: основная экспедиция ‏я‏-13) הייתה משלחת לתחנת החלל מיר שפעלה מ-24 בינואר 1993 ועד ל-11 ביולי 1993. מפקד המשלחת היה גנאדי מנאקוב. פעילות המשלחת נמשכה 179 ימים.
הרכב המשלחת

| שם | תפקיד | חללית הגעה | 24> 01.1993–22.07.1993 | חללית חזרה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| רוסיה גנאדי מנאקוב | מפקד המשלחת | סויוז TM-16 |  | סויוז TM-16 | חבר משלחת מס' 13  מפקד חלליית "סויוז TM-15" |
| רוסיה אלכסנדר פולישצ'וק | מהנדס טיסה | סויוז TM-16 |  | סויוז TM-16 | חבר משלחת מס' 13 |
רקע

בזמן פעילות המשלחת תחנת החלל כללה את המודול הבסיסי, מודול "קוואנט 1", מודול "קוואנט 2" ומודול "קריסטל". נפח מחיה היה 253 מ"ק והספק מיוצר על ידי פאנלים סולארים היה 25 קו"ט.
פעילות המשלחת

חללית עם חברי המשלחת שוגרה ב-24 בינואר וב-26 בינואר היא התחברה לתחנת החלל מיר. החיבור בוצע למודול "קריסטל" כי חללית היית המצוידת ביחידת עגינה מיחדת. בתחנת החלל פעלה משלחת מס' 12 בפיקוד אנטולי סולוביוב. החל הליך העברת אחריות למשלחת החדשה.
ב-1 בפברואר חללית סויוז TM-15 עם חברי צוות משלחת מס' 12 עזבו את תחנת החלל. משלחת מס' 13 החלה את פעילותה הסדירה.
ב-4 בפברואר מתחנת החלל נותקה חללית מטען פרוגרס M-15 (הגיע לתחנת החלל בתקופת פעילותה של משלחת מס' 12). לאחר ניתוק מתחנת החלל מחללית מטען שוחרר רפלקטור באורך של 20 מ' ובמשקל של 40 ק"ג. אור המוחזר ממנו היה נראה מעל שטח אירופה במשך 24 שעות. חללית מטען נשרפה בכניסה לאטמוספירה.
ב-23 בפברואר לתחנת החלל הגיע חללית פרוגרס M-16 ובוצע עגינה למודול "קוואנט 1". עם החללית הגיע מטען של 2,598 ק"ג. צוות החל בהעברת המטען לתחנת החלל. בחללית מטען הגיע מערכת מיזוג אוויר חדשה, ציוד תקשורת ומחשוב להחלפה וחלקי חילוף חדשים למערכת בקרת גובה הפגומה.
ב-19 במרץ הסתיימה החלפת חלקים במערכת בקרת גובה של מודול "קוואנט 2" וקוסמונאוטים הפעילו אותה ובחנו את תפקודה.
ב-26 במרץ חללית מטען פרוגרס M-16 נותקה מתחנת החלל וחוברה מחדש כעבור 20 דקות.
ב-27 במרץ חללית מטען פרוגרס M-16 נותקה מתחנת החלל ובהמשך נשרפה בכניסה לאטמוספירה.
ב-2 באפריל לתחנת החלל הגיע חללית פרוגרס M-17 ובוצע עגינה למודול "קוואנט 1". עם החללית הגיע מטען של 2,603 ק"ג. צוות החל בהעברת המטען לתחנת החלל. חללית הייתה מחוברת עד למרץ 1994.
ב-19 באפריל מנאקוב ופולישצ'וק ביצעו פעילות חוץ רכבית שנמשכה כ-5.5 שעות. המטרה הייתה לבצע שינויים במערך פאנלים סולאריי של מודול "קוואנט 1" ופעולות נוספות.
ב-24 באפריל לתחנת החלל הגיע חללית פרוגרס M-18 ובוצע עגינה למודול בסיסי. עם החללית הגיע מטען של 2,192 ק"ג. צוות החל בהעברת המטען לתחנת החלל.
ב-18 ביוני מנאקוב ופולישצ'וק ביצעו פעילות חוץ רכבית שנמשכה כ-5 שעות. המטרה הייתה להמשיך לבצע שינויים במערך פאנלים סולאריים של מודול "קוואנט 1" ופעולות נוספות.
ב-3 ביולי חללית מטען פרוגרס M-18 נותקה מתחנת החלל ובהמשך נשרפה בכניסה לאטמוספירה. קפסולת נחיתה עם 25 ק"ג מטען שוחררה לכדור הארץ.
ב-3 ביולי הגיע חללית סויוז TM-17 עם משלחת מס' 14 לתחנת החלל מיר בפיקוד וסילי ציבלייב. החללית התחברה למודול הבסיסי. החל הליך של העברת אחריות על תחנת החלל לצוות החדש.
עם חברי משלחת מס' 14 הגיע גם ז'אן-פייר אניירה מצרפת שהחל בביצוע תוכנית Altair. במשך שלושה שבועות התבצעו תוכניות ניסוי תוך שיתוף פעולה עם ז'אן פייר אניירה הצרפתי. התוכנית הוכנה בשיתוף פעולה בין המדינות. תוצאות המחקרים הועברו ישירות למרכז הבקרה הצרפתי תוך שימוש בלוויין תקשורת "לוץ'". המחקרים בוצעו בתחום הרפואה, ביולוגיה, אסטרופיזיקה ותורת החומרים. הציוד הנדרש הגיע לתחנת החלל מראש בחללית פרוגרס M-18.
במהלך שהות בחלל שנמשכה כחצי שנה משלחת ביצעה מספר רב של ניסויים בתחומים שונים.
ב-22 ביולי חללית סויוז TM-16 וחברי המשלחת ואניירה עזבה את תחנת החלל ונחתה בהצלחה בכדור הארץ.
הערות שוליים

1 2 3  חלליות מטען
אסתר ואבי עופרים

| --- | --- |

אסתר ואבי עופרים, 1966
 מוקד פעילות:  גרמניה
 תקופת הפעילות:  1960–1969 (כ־9 שנים)
 סוגה:  מוזיקת פולק, מוזיקת פופ, מוזיקת עולם, מוזיקת שלאגר
 חברת תקליטים:  Israphone, פיליפס רקורדס
 חברים לשעבר
 אסתר עופרים אבי עופרים
אסתר ואבי עופרים היה צמד מוזיקלי ישראלי שפעל בשנות ה-60 של המאה ה-20 אשר הורכב מהזוג הנשוי אבי עופרים ואסתר עופרים. הצמד זכה להצלחה בינלאומית ניכרת, ובמיוחד בגרמניה. הלהיטים הגדולים ביותר של הצמד באירופה היו השירים "One More Dance", "Morning of My Life" ו"סינדרלה רוקפלה".
דיסקוגרפיה נבחרת > אלבומי אולפן

1961: "Ha Ofarim (The Roes)"
1962: "Mousar Adin (Foibles and Fables)"
1963: "Esther Ofarim and Abraham (Songs der Welt)"
1964: "Melodie einer Nacht"
1965: "That's Our Song (Neue Songs der Welt)"
1966: "Noch einen Tanz"
1966: "Sing Hallelujah! (Das Neue Ofarim Album)"
1967: "2 in 3"
1967: "Cinderella-Rockefella"
1968: "Up to Date"
1969: "Ofarim Concert – Live 1969"
1972: "Rak Ivrit"
דיסקוגרפיה נבחרת > אלבומי אוסף

1965: "Ester en Abraham Ofarim" / "Lieder und Songs"
1967: "Esther + Abi Ofarim"
1967: "2. Folge"
1968: "Songs & Hits"
1972: "Esther & Abi Ofarim"
1972: "Die Ofarim-Story"
1997: "Songs of Our Life"
2002: "Meisterstücke"
הערות שוליים

↑  "Esther & Abi Ofarim - Artikel aus dem Stern 1966". www.esther-ofarim.de. נבדק ב-2020-06-04.
↑  Murrells, Joseph (1984). Million selling records from the 1900s to the 1980s: an illustrated directory (באנגלית). Batsford. p. 267. ISBN 978-0-7134-3843-7.
↑  "Esther Ofarim - 1961 Israeli Song Festival". www.esther-ofarim.de. נבדק ב-2020-06-03.
↑  "Israel Pop Song Festival" (PDF). Billboard: 42. 8 בספטמבר 1962. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "Polish Song Fest Names Winners" (PDF). Billboard: 26. 11 באוגוסט 1962. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Wedge, Don (6 באפריל 1963). "Denmark Wins Eurovision Final, Edging Switzerland" (PDF). Billboard: 3. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "Album Reviews" (PDF). Billboard: 32. 14 בספטמבר 1963. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "Hits of the World: Holland" (PDF). Billboard: 26. 28 במרץ 1964. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Hung, Steffen. "Esther Ofarim en Abraham - One More Dance (Your Husband Is Worse)". Dutch Charts. נבדק ב-2020-06-01.
↑  "Middle East Triggers Surge For Israeli Music in Germany" (PDF). Billboard: 68. 2 בדצמבר 1967. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "Philips Hot on Ofarim Album" (PDF). Billboard: 54. 29 באפריל 1967. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "Lift Artists Ban: Bonn to Israel" (PDF). Billboard: 36. 29 באוקטובר 1966. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "From Music Capitals of the World: Jerusalem;" (PDF). Billboard: 50. 8 ביוני 1968. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "Esther & Abi Ofarim - Morning Of My Life". ultratop.be. נבדק ב-2020-06-01.
↑  Anderson, Omer (10 ביוני 1967). "Public Relations Group Set For German Record Industry" (PDF). Billboard: 54. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "ESTHER & ABI OFARIM | full Official Chart History | Official Charts Company". www.officialcharts.com. נבדק ב-2020-06-01.
↑  "International News Reports" (PDF). Billboard: 66. 7 באוקטובר 1967. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Gould, Leslie (25 במאי 1968). "Philips Has Diversified Bag" (PDF). Billboard: 56. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Roberts, David (2006). British Hit Singles & Albums (19th ed.). London: Guinness World Records. p. 404. ISBN 1-904994-10-5.
↑  "From Music Capitals Around The World: Amsterdam" (PDF). Billboard: 53. 13 באפריל 1968. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "Majorca Pop, Jazz Festival July 22 to 27" (PDF). Billboard: 50. 1 ביוני 1968. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "The MIDEM Trophies" (PDF). Billboard: 42. 20 בינואר 1968. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "Abi Ofarim obituary". The Times (באנגלית). 18 במאי 2018. ISSN 0140-0460. נבדק ב-2020-06-04. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Esther & Abi Ofarim - Ty pastoj Ты постой (live, 1969) אסתר עופרים, באתר יוטיוב, ‏2.4.2020
↑  "BILD 9.5.1969 - Esther and Abi Ofarim split - Esther trennt sich von Abi:sie singt nur noch allein". www.esther-ofarim.de (בגרמנית). נבדק ב-2016-09-10.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no98017579  MusicBrainz: 7252a389-6feb-4616-9052-11cf47d3daaf  VIAF: 148533418   WorldCat (עם VIAF): 148533418 
אסתר ואבי עופרים בהופעה ב-2 באוקטובר 1965
אסתר ואבי עופרים ב-6 במרץ 1968
דויד פ. בודר

| --- | --- |

 לידה:  9 בנובמבר 1886 לייפאיה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  18 בדצמבר 1961 (בגיל 75) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 שם לידה:  אהרון מנדל מיכאלזון 
 ענף מדעי:  פסיכולוגיה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת שיקגו  אוניברסיטת נורת'ווסטרן 
 מוסדות:  המכון לטכנולוגיה של אילינוי  אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס  האוניברסיטה הלאומית האוטונומית של מקסיקו 
 
דויד פבלו בודר (באנגלית: David Pablo Boder; 9 בנובמבר 1886 – 18 בדצמבר 1961) היה פרופסור לפסיכולוגיה במכון הטכנולוגי של אילינוי (אנ') בשיקגו. ב-1946 הוא נסע לאירופה והקליט ראיונות עם ניצולי השואה.
במשך מסע זה הוא הקליט יותר ממאה ראיונות (עם יותר ממאה ועשרים שעות הקלטה), על מכשיר הקלטה חדיש, על חוט מתכת (אנ'), שפותח על ידי עמיתו במכון בשיקגו, דוקטור מרווין קמראס (אנ'). הוא למעשה היה הראשון שתיעד והקליט את החוויות שעברו ניצולי השואה, ונחשב למקור ראשוני ואותנטי בנושא.
משפחה וקורות חיים

בודר נולד כאהרון מנדל מיכאלזון, לברל ובטי מיכאלזון, משפחה יהודית שחיה בעיר לייפאיה שבלטביה. הקהילה היהודית הגדולה שהייתה בעיר איפשרה לבודר לגדול תוך שימוש ביידיש וגרמנית כשפות דיבור עיקריות, בנוסף לרוסית ששמשה בבתי הספר. בגיל 19 החל בודר ללמוד פכיסולוגיה, תחילה בלייפציג ומאוחר יותר בסנקט פטרבורג. בסנקט פטרבורג הוא נישא, ב-1907, לפאולין לוויאנסקי, ובתם הלנה נולדה באותה שנה. הם התגרשו ב-1909.
ב-1919 נסעו בודר, אשתו השנייה נדז'דה ובתו למקסיקו, בורחים במלחמת האזרחים ברוסיה. נדז'דה מתה באותה שנה מהשפעת הספרדית. בודר למד במהירות ספרדית והחל ללמד באוניברסיטה הלאומית שם. הוא נישא בשלישית לדוקטור דורה נווהלוף, ב-1925, ואיתה עבר לארצות הברית.
בארצות הברית בודר למד לתואר באוניברסיטת שיקגו ובאוניברסיטת נורת'ווסטרן, כל זאת תוך כדי עבודה במכון הטכנולוגי של אילינוי.
פרויקט עקורי אירופה

בסוף מלחמת העולם השנייה הגה בודר את הרעיון לפרויקט לאיסוף, הקלטה ותיעוד של ראיונות עם עקורי המלחמה באירופה וניתוח ההשפעה הפסיכולוגית של חוויה זו עליהם. לאחר שנה של ניסיונות כושלים לקבלת מלגה לביצוע הפרויקט מכל מקור אפשרי, נסע בודר ביולי 1946 לפריז במימון עצמי . במשך תשעה שבועות ערך בודר כ-130 ראיונות ביותר מ-16 אתרים - בצרפת, גרמניה, שווייץ ואיטליה,
עובר בין מרכזי שיקום, ומחנות עקורים, לבד, מאתר מרואיינים פוטנציאלים, מוצא פינה נוחה, מציב ומפעיל את מכשיר ההקלטה הכבד, ומראיין.

באותו זמן שלט בודר בשבע שפות, שאיפשר לו לערוך את הראיונות בשפת המקור של המרואיינים, שהיו בדרך כלל יהודים ממזרח אירופה.
באוקטובר 1946, חזר בודר לארצות הברית והחל לתמלל את הראיונות ולכתוב עליהם בספר, תוך שימוש במענק מהמכון הלאומי לבריאות הנפש(אנ'). בדצמבר 1947 כתב בודר על התרשמותו הראשונית מהמסע במאמר בירחון של המכון הטכנולוגי של אילינוי
ב-1949 פרסם בודר את כתב היד בספר "לא ראיינתי את המתים"

שבו הוא תמלל וניתח שמונה מתוך הראיונות שהקליט. על אף שמכירות הספר היו עלובות, המשיך בודר לתמלל את הראיונות עד שכספי המענק הסתיימו.
ב-1951 ראיין בודר עקורים מההצפה הגדולה בקנזס סיטי. (אנ')
ב-1952 פרש בודר מהמכון הטכנולוגי של אילינויז ועבר, עם רעייתו, לקליפורניה, לעבוד ללא תשלום כעוזר מחקר באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
הוא נפטר בגיל 75 מהתקף לב בדצמבר 1961.
הערות שוליים

↑  Not Interview the Dead, BBC Radio 4, 4 July 2009
↑  Voices of the Holocaust  http://voices.iit.edu/david_boder
↑  Social Networks and Archival Context  http://snaccooperative.org/ark:/99166/w6m349n6
↑  David Boder: Voices of the Holocaust Project
↑  This American Life - 197 - Transcript
↑  This American Life - Before it had a name
↑  "The displaced people of Europe; preliminary notes on a
psychological and anthropological study." Illinois Tech Engineer
12 (1947)  http://voices.iit.edu/DisplacedPeopleofEurope_ILTechEng.pdf
↑  David P. Boder, I Did Not Interview the Dead, Urbana: University of Illinois Press, 1949
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007285911505171  PLWABN: 9810662600605606  BnF: cb16725687c (data)  GND: 140537740  ISNI: 0000 0000 7693 8709  LCCN: n00114984  NKC: zmp2012730441  NTA: 129082945  SNAC: w6m349n6  SUDOC: 112485421  VIAF: 11085301   WorldCat (עם VIAF): 11085301 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "דויד פ. בודר".
אלויס ריל

| --- | --- |

 לידה:  27 באפריל 1844 בולצנו, האימפריה האוסטרית 
 פטירה:  21 בנובמבר 1924 (בגיל 80) נאובבלסברג, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 שם לידה:  Alois Adolf Riehl 
 השקפה דתית:  לותרניזם 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת גראץ, אוניברסיטת וינה, אוניברסיטת אינסברוק, אוניברסיטת מינכן 
 מוסדות:  אוניברסיטת קיל  אוניברסיטת גראץ  אוניברסיטת פרידריך וילהלם  אוניברסיטת האלה-ויטנברג  אוניברסיטת פרייבורג  אוניברסיטת גראץ 
 מונחה לדוקטורט:  קורט לוין, ריכרד הניגסוולד, היינריך שולץ, אוסוואלד שפנגלר, ויקטור הנרי, רודולף מרטין, גרהרד שטאמלר, Heinrich Zurkuhlen, פאול הנזל, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 עיסוק:  פילוסוף, מרצה באוניברסיטה, בוטנאי 
 מדינה:  הרייך הגרמני 
 מספר צאצאים:  3 
 
אַלוֹיס רִיל (בגרמנית: Alois Riehl; 27 באפריל 1844 –  21 בנובמבר 1924) היה פילוסוף אוסטרי ונציג של הנאו-קאנטיאניזם.