stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שריל קרואו
הערות שוליים

↑  Hear The Highwomen's New Statement Song, 'Highwomen'
| פרס גראמי לתגלית השנה |
| --- | --- | --- |
| 1980−1960 | בובי דארין (1960) • בוב ניוהארט (1961) • פיטר נרו (1962) • רוברט גולט (1963) • סווינגל סינגרס (1964) • הביטלס (1965) • טום ג'ונס (1966) • ללא זוכה (1967) • בובי ג'נטרי (1968) • חוזה פליסיאנו (1969) • קרוסבי, סטילס ונאש (1970) • הקרפנטרז (1971) • קרלי סיימון (1972) • אמריקה (1973) • בט מידלר (1974) • מרווין האמליש (1975) • נטלי קול (1976) • סטארלנד ווקל בנד (1977) • דבי בון (1978) • א טייסט אוף האני (1979) • ריקי לי ג'ונס (1980) |  |
| 2000−1981 | כריסטופר קרוס (1981) • שינה איסטון (1982) • Men at Work (1983) • מועדון תרבות (1984) • סינדי לאופר (1985) • שאדיי (1986) • ברוס הורנסבי והריינג' (1987) • ג'ודי וואטלי (1988) • טרייסי צ'פמן (1989) • מילי ונילי (בוטל) (1990) • מריה קארי (1991) • מארק קון (1992) • Arrested Development (1993) • טוני ברקסטון (1994) • שריל קרואו (1995) • Hootie & the Blowfish (1996) • ליאן ריימס (1997) • פולה קול (1998) • לורן היל (1999) • כריסטינה אגילרה (2000) |  |
| 2020−2001 | שלבי ליני (2001) • אלישה קיז (2002) • נורה ג'ונס (2003) • אוונסנס (2004) • מארון 5 (2005) • ג'ון לג'נד (2006) • קארי אנדרווד (2007) • איימי ויינהאוס (2008) • אדל (2009) • זאק בראון בנד (2010) • אספרנסה ספולדינג (2011) • בון איבר (2012) • פאן (2013) • מאקלמור וראיין לואיס (2014) • סם סמית' (2015) • מייגן טריינור (2016) • צ'אנס הראפר (2017) • אלסיה קארה (2018) • דואה ליפה (2019) • בילי אייליש (2020) |  |
| 2021 ואילך | מייגן די סטליון (2021) • אוליביה רודריגו (2022) • סמארה ג'וי (2023) • ויקטוריה מונה (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007344395405171  PLWABN: 9811239528805606  BIBSYS: 1077857  BnF: cb13964085j (data)  CiNii: DA12403332  GND: 124611249  ICCU: UBOV512083  ISNI: 0000 0001 1446 2378  LCCN: no95037170  LNB: 000206979  MusicBrainz: 80ccfede-c258-4575-a7ad-c982e9932e0f  NKC: js20020923024  NLK: KAC201952717  NTA: 110173082  SNAC: w66q58hv  SUDOC: 158366379  VIAF: 64198185   WorldCat (עם VIAF): 64198185
מכתש צ'יקשולוב

| --- | --- |
תרשים הממחיש את היקפו של המכתש ביבשה (בקו מקווקו), את מקום פגיעת המטאוריט (מסומן בסימן + בים), ואת מיקומה של העיירה צ'יקשולוב
תרשים הממחיש את היקפו של המכתש ביבשה (בקו מקווקו), את מקום פגיעת המטאוריט (מסומן בסימן + בים), ואת מיקומה של העיירה צ'יקשולוב
 מידע כללי
 סוג:  מכתש פגיעה 
 גיל גאולוגי:  66.043 ± 0.011 מיליון שנים (בין הקרטיקון לפלאוגן)
 על שם:  העיירה צ'יקשולוב
 תאריך גילוי:  1981 
 נתונים ומידות
 קוטר:  150 קילומטרים
 עומק:  1 קילומטר
 מיקום
 מיקום:  מדינת יוקטן במקסיקו
 קואורדינטות:  21°24′00″N 89°31′00″W﻿ / ﻿21.4°N 89.516666666667°W﻿ / 21.4; -89.516666666667
  (למפת מקסיקו מוגדלת) מקסיקו סיטי גוודלחרה מונטריי פואבלה טיחואנה לאון סיודאד חוארס סלטיו סן לואיס פוטוסי ארצות הברית גוא. ב. הונ. האוקיינוס השקט  מפרץ מקסיקו צ'יקשולוב(למפת מקסיקו רגילה) מקסיקו סיטי גוודלחרה מונטריי פואבלה טיחואנה לאון סיודאד חוארס סלטיו סן לואיס פוטוסי ארצות הברית גוא. ב. הונ. האוקיינוס השקט  מפרץ מקסיקו צ'יקשולוב(למפת יוקטן רגילה) מרידה ואיאדוליד טיסימין פרוגרסו טיקול מפרץ מקסיקו קינטנה רו הים הקר.  קמפצ'הצ'יקשולוב(למפת יוקטן מוגדלת) מרידה ואיאדוליד טיסימין פרוגרסו טיקול מפרץ מקסיקו קינטנה רו הים הקר.  קמפצ'הצ'יקשולוב
 מיקומו של מכתש צ'יקשולוב
 
מכתש צִ'יקְשוּלוּבּ (בספרדית Cráter de Chicxulub) הוא מכתש פגיעה בחצי האי יוקטן שבמקסיקו ובים הקריבי, בקוטר של כ-180 קילומטרים ועומק של כ-1 קילומטר. ממדיו של המכתש הופכים אותו לאחת מתצורות הפגיעה הגדולות ביותר על פני כדור הארץ. מעריכים כי המטאוריט שיצר את המכתש היה בקוטר של לפחות 10 קילומטרים. על פי תאוריית אלווארז, זהו המטאוריט שאחראי להכחדת קרטיקון-שלישון, שבה נכחדו הדינוזאורים, אולם קיימות גם עבודות רבות שסותרות את התאוריה, והדיון אודות המכתש נמשך. השם "צ'יקשולוב" הוענק למכתש על שמה של עיירה השוכנת בשטחו.
מחקר

המכתש התגלה על ידי הגיאופיזיקאים אנטוניו קמרגו וגלן פנפילד בשנות ה-70 של המאה ה-20 בזמן שחיפשו נפט ביוקטן.
מדענים שיערו על בסיס מאובנים שנמצאו בקרבת המכתש, שהוא נוצר לפני כ-65 מיליון שנה בעקבות פגיעת מטאוריט בכדור הארץ. לפי תאוריית אלווארז היה המטאוריט אחראי להכחדת קרטיקון-שלישון. בהכחדה זו נכחדו כ-50% מן המינים שחיו על פני כדור הארץ באותה תקופה, ויותר מ-80% מכלל היצורים, בהם גם הדינוזאורים.
לתאוריה המניחה הכחדה כתוצאה מהתנגשות המטאוריט התעוררה התנגדות בשל קשיים שהיא מעוררת, ובעיקר הקשר בין מכתש צ'יקשולוב לאירוע הכחדה זה. תוצאות קידוח שנערך בחצי האי יוקטן בתחילת המאה ה-21 סותר את הטענה כי המטאוריט שיצר את המכתש אחראי להכחדה המונית. הקידוח מעלה נתונים לפיהם שכבת הכדוריות שנוצרה בעקבות נפילת המטאוריט קודמת לשכבת האירידיום בכ-300 אלף שנה וביניהן מצויים מאובנים מתקופה הקודמת להכחדת קרטיקון-שלישון, כך שמטאוריט זה קדם להכחדה ולא הכיל אירידיום. מכתש פגיעה של מטאוריט מאוחר המכיל אירידיום טרם נמצא.
בחודש מרץ 2010 – לאחר ניתוח מקיף של ראיות פלאונטולוגיות, גאוכימיות, גאופיזיות, סדימנטולוגיות ואקלימיות שנאספו במשך 20 שנים – פורסם בכתב העת Science מאמר מסכם של צוות מחקר בינלאומי שמנה 41 מדענים מ-33 מוסדות מחקר. המאמר מציג את מסקנת החוקרים, לפיה פגיעת המטאוריט שיצרה את המכתש גרמה להכחדה ההמונית. בחודש מאי 2010 פורסם באותו כתב עת מקבץ תגובות למאמר, בהן טענו עשרות חוקרים אחרים כי כותבי המאמר התעלמו מעדויות חשובות, והדגישו את תקפותן של תאוריות חלופיות.
מחקר > השפעות

מעריכים כי הגוף שיצר את המכתש שחרר בזמן פגיעתו אנרגיה השקולה ל-100 טרהטון של דינמיט. לשם השוואה, פצצת הצאר, פצצת המימן הגדולה ביותר שפוצצה על ידי האדם, שחררה אנרגיה השקולה ל-50 מגהטון של דינמיט (פי שני מיליון פחות). אפילו ההתפרצות הגעשית האנרגטית ביותר על פני כדור הארץ שחררה אנרגיה השקולה ל-240 גיגהטון של דינמיט, כלומר רק 0.24% מהאנרגיה ששוחררה בצ'יקשולוב.
מעריכים כי הפגיעה יצרה גלי מגה-צונאמי מהגדולים בהיסטוריה של כדור הארץ. ענן עצום של אבק רותח, עפר ואדים נפלט מאזור הפגיעה בזמן שהמטאוריט התחפר בקרקע בפחות משנייה. חומר מהמכתש וכן חלקים מהגוף הפוגע שוגרו מחוץ לאטמוספירה על ידי הפיצוץ וחוממו לטמפרטורות עצומות עם כניסתם החוזרת; דבר שגרם ליצירת שרפות ענק ברחבי כדור הארץ. בנוסף, גלי הלם חזקים התפשטו מאזור הפגיעה וגרמו לרעידות אדמה ולהתפרצויות הרי געש. הפליטה של האבק והחלקיקים יכלה לכסות את פני השטח של כל כדור הארץ למשך מספר שנים. כתוצאה מכך, אור השמש לא היה מסוגל להגיע לפני כדור הארץ שהתקררו באופן משמעותי. תהליך הפוטוסינתזה של הצמחים שובש קשות ופגע אנושות בשרשרת המזון.
ראו גם

הכחדת קרטיקון-שלישון
הערות שוליים

↑  יהודה בלו, "דינוזאורים מקננים ומאובנים של דו-חיים"
↑  The Chicxulub Asteroid Impact and Mass Extinction at the Cretaceous-Paleogene Boundary
↑  Cretaceous Extinctions: Multiple Causes, Cretaceous Extinctions: The Volcanic Hypothesis, Cretaceous Extinctions: Evidence Overlooked
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007541907005171  BnF: cb16935591w (data)  GND: 4473124-3  LCCN: sh96011024  VIAF: 239184911   WorldCat (עם VIAF): 239184911
טייסת 120

| --- | --- |
סמל הטייסת
סמל הטייסת
 פרטים
 כינוי:  "ענקי המדבר"
 כינוי עבר:  "הבינלאומית"
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:   חיל האוויר הישראלי
 סוג:  מטוסי תובלה ותדלוק אווירי
 בסיס האם:   בסיס נבטים
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  15 במאי 1963 – כ"גף טיסה" של טייסת 103. 1 ביולי 1964 – כטייסת עצמאית – הווה
 נתוני היחידה
 ייעוד:  תובלה, תדלוק אווירי (הווה) בקרה אווירית ואיסוף מודיעין (בעבר)
 כלי טיס:  בואינג 707
 כלי טיס בעבר:  C-130 הרקולס, DC-3 דקוטה, בואינג 377 סטרטוקרוזר, C-97 סטראטופרייטר סי-סקאן ("שחף")
טייסת 120, המכונה גם טייסת "ענקי המדבר" (בעבר נקראה "הבינלאומית"), היא טייסת תובלה בחיל האוויר הישראלי. הטייסת מפעילה מטוסי בואינג 707 מבסיס נבטים.
הטייסת הפעילה את מטוסי הבואינג 707 בארבע תצורות וכינויי מטוס שונים:
תובלה כללית ונוסעים – "ראם"
תדלוק אווירי – "שקנאי" (הסבה של ה-707, שנעשתה על ידי "התעשייה האווירית" במסגרת פרויקט מערכת "סלט ירוק")
ביון וזיהוי מערכות מכ"ם ומערכות נ"מ אחרות, מערכות ממסר תקשורת ומערכות בקרה:
(ראו הרחבה בסעיף יחידת אס"מ 5708 בערך בסיס חיל האוויר לוד)
קליטת הבואינג KC-46 פגסוס

ב-2025 או ב-2026, עתידה הטייסת לקלוט את מטוסי הבואינג KC-46 פגסוס, תלוי במועד מסירת ארבעת המטוסים הראשונים. המטוסים שיכונו בחיל האוויר הישראלי "גדעונים", יכנסו לשימוש לצד מטוסי הבואינג 707 הוותיקים, אך בהמשך יחליפו אותם בהדרגה.
במרץ 2020 אישרה מחלקת המדינה של ארצות הברית, למכור לישראל 8 מטוסי KC-46 וציוד נלווה בעלות של 2.4 מיליארד דולר. כמעט שנה לאחר מכן, אישרה גם ועדת השרים להצטיידות את העסקה.
מפקדי הטייסת

על פי אתר מרקיע שחקים
| מפקד | תקופה | הערות |
| --- | --- | --- |
| אריה עוז | מאי 1963 - פברואר 1967 |  |
| יצחק בירן | פברואר 1967 - פברואר 1970 | מלחמת ששת הימים |
| אמנון הליבני | פברואר 1970 - דצמבר 1971 |  |
| יהושע שני | דצמבר 1971 - פברואר 1972 | ממלא מקום. לימים תת-אלוף, מפקד בסיס חיל האוויר לוד |
| דוד פורת | פברואר 1972 - אוקטובר 1973 |  |
| יהושע שני | אוקטובר 1973 - נובמבר 1973 | מלחמת יום כיפור |
| גיורא קינן | נובמבר 1973 - אפריל 1976 |  |
| אבינעם מימון | אפריל 1976 - ספטמבר 1978 |  |
| אריה גלעד | ספטמבר 1978 - יוני 1981 |  |
| בני לבנה | יוני 1981 - יוני 1983 | מלחמת לבנון הראשונה |
| מנשה טרם | יוני 1983 - יוני 1985 |  |
| אבנר שנר | יוני 1985 - אוגוסט 1987 |  |
| אבשלום לוז | אוגוסט 1987 - אוגוסט 1989 |  |
| מרדכי שחורי | אוגוסט 1989 - מאי 1991 |  |
| רמי איסקוב | מאי 1991 - אפריל 1993 |  |
| דניאל שלייפר | אפריל 1993 - יוני 1993 | ממלא מקום |
| קובי יניב | יולי 1993 - יולי 1995 |  |
| ארז פלס | יולי 1995 - ספטמבר 1998 |  |
| אייל סלבין | ספטמבר 1998 - מאי 2001 |  |
| ישי זקס | מאי 2001 - מאי 2003 |  |
| ליהוא הכהן | מאי 2003 - אפריל 2006 | לימים תא"ל, מפקד בסיס נבטים |
| אילן רם | אפריל 2006 - ספטמבר 2009 |  |
| אמיר גת | ספטמבר 2009 - אוקטובר 2012 |  |
| איתן צלה | אוקטובר 2012 - אוקטובר 2014 |  |
| איתמר רייכל | אוקטובר 2014 - 2016 | לימים תת-אלוף, ראש להק כוח האדם |
סמלי הטייסת

סמל הטייסת עוצב עם הקמתה בשנת 1963, על ידי נגה יהלום, סמלת במחלקת ההדרכה, לבקשת מפקדה הראשון של הטייסת, סא"ל אריה עוז. היה זה סמל הטייסת הראשון בחיל האוויר שנענד כטלאי על הסרבל.
סמלו הקודם של גף סיורי-ים
בזמן שהיה מסונף לטייסת
פאטצ' כתף
סאפיתא

| --- | --- |
מראה העיירה
מראה העיירה
 מדינה:  סוריה סוריה
 מחוז:  מחוז טרטוס
 נפה:  נפת סאפיתא
 גובה:  320 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  32,213 (2009)
 קואורדינטות:  34°49′N 36°07′E﻿ / ﻿34.817°N 36.117°E﻿ / 34.817; 36.117
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת סוריה מוגדלת) דמשק חלב חומס לטקיה חמה דיר א-זור אל-חסכה א-רקה הים התיכון  ישר. לבנון ירדן עיראק טורקיהסאפיתא(למפת סוריה רגילה) דמשק חלב חומס לטקיה חמה דיר א-זור אל-חסכה א-רקה הים התיכון  ישר. לבנון ירדן עיראק טורקיהסאפיתא  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
סָאפִיתָא (ערבית: صا فيتا, בתעתיק מדויק: צאפיתא) היא עיר במחוז טרטוס שבמערב סוריה. העיר נוסדה בצמוד למבצר צלבני שנבנה במקום על ידי מסדר אבירי היכל שלמה והידוע בשם "שסטל בלאן" (צרפתית: Chastel Blanc - "המגדל הלבן") ששכן בתחום רוזנות טריפולי. נכון לסוף המאה העשרים העיר היא מרכז אזורי בו מתגוררים כ-33,000 תושבים.
היסטוריה

העיר שוכנת על אתר בו נתגלו שרידים ליישוב פניקי. השרידים הארכאולוגים באתר תל כזל (אנ') זוהו כעיר הפיניקית צומור המוזכרת במכתבי אל-עמארנה. רמון הרביעי, רוזן טולוז שייסד את רוזנות טריפולי הצלבנית, תפס את האתר עליו ישבו בדואים משבט בנו-עמאר. המסדר הטמפלרי שאדמות האזור נמסרו לידיו בנה את המבצר המוכר כ"בורג' סאפיתא", או בשם שהעניקו לו הצלבנים – שסטל בלאן (Chastel Blanc). המבצר יושב על נקודת תצפית אסטרטגית וממנו קיים קשר עין עם רשת המצודות של מסדר הטמפלרים, ארוד וטרטוס, שעל חוף הים בצפון-מערב, ועם שסטל רוז' בדרום-מערב, קראק דה שבלייה בדרום-מזרח ועכאר בדרום.
המבצר הצלבני, שממנו נותר מגדל עוז מרובע, נבנה בשנת 1202. המגדל נשתמר היטב והוא מתנשא לגובה של 28 מטרים. רוחבו 18 מטרים ואורכו 31 מטרים. בין קירותיו, שעוביים 3 מטרים, שוכנת קפלה המוקדשת למיכאל הקדוש ומשרתת את הקהילה היוונית-אורתודוקסית של העיר. הקומה השנייה של המבנה, אליה ניתן לעלות בגרם מדרגות עשויות אבן, שימשה במקורה כאולם שינה והיא מוארת על ידי חרכי ירי. מתחת למגדל נחצב בור מים ששימש את יושבי המבצר.
העיירה סאפיתא, מבט מהמבצר הצלבני.
הקפלה בתוך מבצר שסטל בלאן.
שסטל בלאן. מבט על מגדל העוז.
ראו גם

מבצר צלבני
מרסל קרנה

| --- | --- |
צילום מ-1950
צילום מ-1950
 לידה:  18 באוגוסט 1906 פריז, צרפת 
 פטירה:  31 באוקטובר 1996 (בגיל 90) קלמאר, צרפת 
 מקום קבורה:  Saint-Vincent Cemetery 
 מדינה:  צרפת 
 פרסים והוקרה:  פרימיום אימפריאל (1989)  פרס אריה הזהב (1971)  קצין גבוה בלגיון הכבוד (1996)  קצין בכיר של מסדר ההצטיינות הלאומי (1981)  קצין מסדר האמנויות והספרות (1983)  פרס מפעל חיים של האקדמיה האירופית לקולנוע (1995)  פרס סזאר של כבוד (1979)  פרס לוצ'ינו ויסקונטי (1991)  פרס לואי דלוק (1939)  אריה הכסף (1953) 
 http://www.marcel-carne.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
מרסל קרנה (Marcel Carné;‏ 18 באוגוסט 1906 – 31 באוקטובר 1996) היה במאי קולנוע צרפתי, מן הדמויות המובילות בקולנוע הצרפתי בשנות ה-1930-1940.
קורות חייו

קרנה נולד בפריז ברובע בטיניול, בנם של פול קרנה, נגר יוצר רהיטים, שמוצאו מהאזור מורבאן (בורגון) ושל מרי, בת לבית רקואה, ממוצא ברטוני. בגיל 5 התייתם מאמו, ובמשך חלק מילדותו גידלו אותו סבתו ואחת מדודותיו. הוא למד בבית ספר לייצור רהיטים ועבד בצעירותו כעוזר נגר רהיטים. בגיל 17 הפסיק את לימודיו ועבד פרק זמן כפקיד בנק וכפקיד בחברת ביטוח.
בשנות ה-1920 המאוחרות נכנס לעולם הקולנוע. הוא הוצג על ידי השחקנית המפורסמת פרנסואז רוזה Françoise Rosay ‏ (1891 - 1974) בפני בעלה, הבמאי ז'אק פדר, וכך התקבל לעבוד כעוזר לצלם פרינאל, בעת הפקת סרט אילם של פדר. בגיל 25 יצר סרטו הקצר הראשון - נוז'אן, אלגורדו של יום ראשון" (1929)
בהמשך קרנה עזר לז'אק פדר ולרנה קלר בעבודה על כמה מסרטיהם (הקרמס ההרואי) (1935). בהמשך פדר נסע לאנגליה על מנת לעבוד בשביל אלכסנדר קורדה ב"פרש ללא שריון" (1937), קרנה לקח על עצמו את פרויקט בימוי הסרט שפדר התחיל בצרפת - "ז'ני" (1936) עם פרנסואז רוזה בתפקיד הראשי. בהזדמנות זו התחיל שיתוף הפעולה הפורה שלו עם המשורר והתסריטאי ז'ק פרוור ביצירת סרטים בסגנון ריאליסטי פואטי.
בימי מלחמת העולם השנייה עבד קרנה באזור שבשליטת המשטר של וישי, תוך ניסיון להתחמק מהסדר החדש שנכפה על ידי השליטים הפרו-נאצים. הוא המשיך, למשל, להעסיק עובדים יהודים, בהם המלחין ז'וזף קוסמה והתפאורן אלכסנדר טארונר.
בתנאים קשים ביים את סרטו המוערך ביותר, "ילדי גן העדן", שהוקרן בבתי הקולנוע אחרי השחרור, בשנת 1945. הסרט נבחר על ידי שש מאות אנשי המקצוע בשנת 1995 כ"סרט הצרפתי של המאה".
"שערי הלילה" היה הסרט השביעי והאחרון המשותף לקרנה ולפרוור. הוא נדרש להפקה יקרה מאוד, והיה לכישלון קופתי.
בשנות 1950 כוכבו דעך. בתקופת הגל החדש בקולנוע הצרפתי מבקרי הקולנוע התחילו להפחית בערכו וליחס את איכות סרטיו יותר לשיתוף הפעולה עם פרוור. רבים מסרטיו שבוימו החל משנות ה-1950 זכו לבקורות 
שליליות, למעט "ז'ולייט או המפתח לחלומות", משל פואטי סוריאליסטי, עם טונים פרוידיאניים, שהקדים את זמנו, אך זכה להערכה מאוחרת.
סרטו האחרון הופק בשנת 1976.
בחייו האישיים היה הומוסקסואל, מבלי לצאת מהארון בצורה פומבית. השחקן רולאן לזאפר (2009-1927), ששיחק ברבים מסרטיו, היה חברו הנאמן ביותר בחייו. הוא זה שדאג לו בימי מחלתו ועד מותו. לזאפר טען שליחסיו עם קרנה היה אופי לא "הומוסקסואלי" אלא "הומוסנזואלי".
מרסל קרנה נפטר בשנת 1996 בקלמאר (Clamart), במחוז או-דה-סן, ונקבר בבית העלמין סן ונסאן במונמרטר. רולאן לזאפר נקבר ב-2009 לצידו.
פרסים ואותות כבוד

1946 - מדליית הזהב של הפסטיבל לקולנוע בוונציה - בשביל הסרט "ילדי גן עדן"
1947 - המשורר ז'ק פרוור זכה בפרס אוסקר לתסריט הטוב ביותר בשביל סרטם המשותף, "ילדי גן עדן"
1953 - מדליית הכסף בפסטיבל הסרטים של ונציה עבור הסרט "תרז ראקן"
1978 - עיטור הלאומי להצטיינות של צרפת בדרגת מפקד
1979 - פרס סזאר למפעל חיים
1982 - חבר באקדמיה לאמנויות יפות של האיסנטיטוט של צרפת - הקולנוען הראשון שנבחר חבר במוסד זה
1982 - פרס למפעל חיים בפסטיבל בוונציה
1985 - לגיון הכבוד בדרגת מפקד
1989 - הפרס האימפריאלי של יפן. היה החתן הראשון בתחום הקולנוע
1995 - פרס פליקס של האקדמיה האירופית לקולנוע בשביל מפעל חייו
1995 - סרטו "ילדי גן עדן" נבחר ל"סרט הצרפתי הטוב ביותר של המאה" לפי בחירה של 600 מבקרים ואנשי קולנוע
סרטים

1929  Nogent, Eldorado du dimanche
Jenny  1936
Drôle de drame 1936
Le Quai des brumes 1938 לפי פייר מק אורלן
Hôtel du Nord 1938  (אוטל די נור)
Le Jour se lève  1939 (היום עולה)
Les Visiteurs du soir 1942 (אורחי הלילה)
1945   Les Enfants du paradis  (ילדי הגן עדן)
Les Portes de la nuit  1946
La Marie du port  1949
Juliette ou La clef des songes  1951
Thérèse Raquin  1953 (תרז ראקן) לפי אמיל זולה
L'Air de Paris  1954
Les Tricheurs  1958
Terrain vague  1960
Les Jeunes loups  1968
Les Assassins de l'ordre  1971
La Merveilleuse visite  1973
La Bible  1976
לקריאה נוספת

Edward Baron Turk
Child of Paradise: Marcel Carné and the Golden Age of French Cinema  
Harvard film Studies 1989 
(אדווארד ברון טרק - מרסל קרנה ועידן הזהב של הקולנוע הצרפתי, 1989
קברם של מרסל קרנה ורולאן לזאפר בבית הקבורת סן ונסאן בפריז
לאפנראנטה

| --- | --- |
סמל לאפנראנטהסמל לאפנראנטה
מראה העיר
מראה העיר
 מדינה:  פינלנד פינלנד
 אזור:  דרום קרליה
 ראש העיר:  קימו יארווה
 רשות מחוקקת:  מועצת העיר לאפנראנטה 
 שפה רשמית:  פינית 
 תאריך ייסוד:  1649
 שטח:  1.72376 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  72,959 (29 בפברואר 2024)
  ‑ צפיפות:  50.5 נפש לקמ"ר (2013)
 קואורדינטות:  61°4′0″N 28°11′0″E﻿ / ﻿61.06667°N 28.18333°E﻿ / 61.06667; 28.18333
 אזור זמן:  UTC +2
 www.lappeenranta.fi
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת פינלנד מוגדלת) הלסינקי רובניימי אואולו קאיאני יואנסו קואופיו מיקלי סייניוקי קוקולה ואסה טמפרה ייבסקילה פורי טורקו לאהטי המנלינה קוטקה מרייהאמן רוסיה שוודיה נורווגיה המפרץ הבוטני  המפרץ הפיני  הים הבלטי לאפנראנטה(למפת פינלנד רגילה) הלסינקי רובניימי אואולו קאיאני יואנסו קואופיו מיקלי סייניוקי קוקולה ואסה טמפרה ייבסקילה פורי טורקו לאהטי המנלינה קוטקה מרייהאמן רוסיה שוודיה נורווגיה המפרץ הבוטני  המפרץ הפיני  הים הבלטי לאפנראנטה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
לאפנראנטה (בפינית: Lappeenranta, בשוודית: Villmanstrand), היא עיר השוכנת לחוף אגם סאימה, בדרום מזרח פינלנד. לאפנראנטה היא בירת מחוז דרום קרליה, ומרוחקת כ-19 ק"מ מהגבול הרוסי. לפי מספר תושביה, מדורגת העיר במקום ה-13 במדינה.
היסטוריה

העיר נוסדה רשמית בשנת 1649 על ידי הרוזן פייר ברה הצעיר, שליחה של מלכת שוודיה, כריסטינה. בשנת 1721 החלה שוודיה בבניית המבצר בעיר, בנייתו הושלמה בשנת 1730.
בשנת 1741, במהלך מלחמת רוסיה-שוודיה (1741-1743), כבשה רוסיה את העיר מיידי שוודיה, לאחר ניצחונם בזזו ושרפו הרוסים את העיירה.
בשנת 1989 עם נפילת מסך הברזל החלה העיר לשגשג, הודות לקשרי מסחר הדוקים עם רוסיה.
בשנת 1967 סופחה ללאפראנטה העיירה לאפה (Lappee), בשנת 1989 סופחה נואיאמה (Nuijamaa), בשנת 2009 סופחה יוטסנו (Joutseno), ובשנת 2010 סופחה גם העיירה ילאמה (Ylämaa).
תחבורה

הכבישים המהירים 6 ו-13 עוברים בעיר; כביש 6 מקשר את העיר לצפון ודרום, כביש 13 מקשר את העיר לכיוון צפון מערב. מסילת הברזל עוברת בלאפנראנטה, עליה חולפות רכבות לצפון ולדרום.
נמל התעופה של לאפנראנטה ממוקם בסמוך לעיר, ממנו יוצאות טיסות סדירות למספר ערים באירופה.
בעונת הקיץ כשהאגם והתעלה מפשירים, מופעל קו מעבורת מלאפנראנטה לויבורג שברוסיה השכנה.
ערים תאומות

ללאפנראנטה 10 ערים תאומות:
אסטוניה רקוורה, אסטוניה (מ־1994)
איסלנד סטיקיהולמר, איסלנד (מ־1980)
נורווגיה דראמן, נורווגיה (מ־1948)
שוודיה ארברו, שוודיה (מ־1940)
דנמרק קולדינג, דנמרק (מ־1948)
רוסיה קלין, רוסיה (מ־1966)
רוסיה ויבורג, רוסיה (מ־1987)
גרמניה שוובישה האל, גרמניה (מ־1985)
הונגריה סומבטהי, הונגריה (מ־1983)
ארצות הברית לייק וורת', פלורידה, ארצות הברית (מ־1976)
אקלים

| אקלים בלאפנראנטה> חודש.טמפרטורה יומית מרבית ממוצעת (C°).טמפרטורה יומית מזערית ממוצעת (C°).משקעים ממוצעים (מ"מ) | אקלים בלאפנראנטה> ינואר.-6.5.-12.7.37 | אקלים בלאפנראנטה> פברואר.-5.7.-12.2.29 | אקלים בלאפנראנטה> מרץ.-0.2.-7.5.33 | אקלים בלאפנראנטה> אפריל.6.4.-1.6.31 | אקלים בלאפנראנטה> מאי.14.8.4.6.31 | אקלים בלאפנראנטה> יוני.19.7.9.8.50 | אקלים בלאפנראנטה> יולי.21.3.12.1.67 | אקלים בלאפנראנטה> אוגוסט.19.1.10.9.82 | אקלים בלאפנראנטה> ספטמבר.13.0.6.3.71 | אקלים בלאפנראנטה> אוקטובר.6.9.1.6.64 | אקלים בלאפנראנטה> נובמבר.0.8.-3.4.58 | אקלים בלאפנראנטה> דצמבר.-3.6.-9.3.50 | אקלים בלאפנראנטה> שנה.7.2.-0.1.603 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מקור: הארגון המטאורולוגי העולמי
צ'ילי קון קרנה

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  צלי קדירה 
 מטבח:  המטבח המקסיקני, טקס-מקס, המטבח האמריקאי 
 מוצא:  מקסיקו 
 מרכיבים עיקריים:  פלפלת צ'ילי 
 
צ'ילי קון קרנה (בספרדית: Chili con carne  - מילולית "פלפל עם בשר") הוא נזיד מקסיקני חריף מפלפלים חריפים, בשר, שעועית, שום, בצל וכמון.
באופן מסורתי מכינים אותו עם בשר בקר קצוץ או טחון. יש גרסאות רבות למאכל ובהן נוספים למרכיבים עגבניות, שעועית או מרכיבים אחרים. וריאציות שונות של התבשיל, ע"פ מיקום גאוגרפי או העדפות אישיות, כוללות סוגים שונים של בשר או מרכיבים מגוונים אחרים.
גרסאות צמחוניות וטבעוניות של התבשיל עושות שימוש בתחליפי בשר, דוגמת ה"צ'ילי קון סויה" המבוססת על סויה.
המאכל, שמקורו במקסיקו, נחשב גם למאכל הלאומי של מדינת טקסס בארצות הברית וניתן למצוא אותו גם ברחבי העולם בוואריאציות שונות ובפרט במסעדות אמריקאיות.
היסטוריה

בספרדית, המילה צ'ילי מתייחסת ל"פלפל הצ'ילי" החריף, ו"קרנה" בספרדית זה בשר.
המתכון המקורי הכיל בשר מיובש, חֵלֶב כבשים, פלפלי צ'ילי מיובשים ומלח אשר נכתשו ביחד, אותם הכינו בצורות לבנים, ייבשו ומאוחר יותר בישלו בסירים.
יש ראיות משמעותיות לכך שהתבשיל הגיע מן הכובשים הספרדים שהגיעו למקסיקו במאה השש-עשרה.
במהלך התערוכה העולמית של שיקגו בשנת 1893 דוכן סן אנטוניו עזר לאנשים לטעום ולהעריך צ'ילי. דוכן סן אנטוניו היה יעד תיירותי ועזר לצ'ילי קון קרנה בסגנון טקסס להתפשט בדרום ובמזרח..
הערות שוליים

↑  "History of Chili, Chili Con Carne". whatscookingamerica.net. 2004. נבדק ב-6 בינואר 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007285493805171  LCCN: sh85023928 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ויניצה (מחוז)

מחוז ויניצה (באוקראינית: Вінницька область) הוא מחוז בדרום-מערב אוקראינה, בירתו היא העיר ויניצה. המחוז נמצא באזור הטבעי-היסטורי של פודוליה.
מצפון גובל המחוז במחוז ז'יטומיר, במזרח - במחוזות קייב, צ'רקאסי וקירובוגרד, בדרום - מחוז אודסה, המדינה מולדובה והחבל הבדלני טרנסניסטריה, במערב - מחוזות צ'רנוביץ וחמלניצקי.
שטח המחוז הוא 26.5 אלף קמ"ר ומתגוררים בו כ-1.5 מיליון תושבים (הנכון לשנת 2022). כ-95% מתושבי המחוז הם אוקראינים, כ-4% - רוסים וכ-1% בני לאומים אחרים (פולנים, בלארוסים, מולדובים, יהודים וכו').
היסטוריה

חבל פודוליה, האזור בו נמצא המחוז, ידע שליטים רבים: בתחילה השבטים הסלאביים של רוס של קייב ולאחר מכן - הדוכסות הגדולה של ליטא, האיחוד הפולני-ליטאי, האימפריה העות'מאנית, שוב האיחוד הפולני-ליטאי, ומשנת 1793 - האימפריה הרוסית. לאחר התפרקות האימפריה הרוסית ותום מלחמת האזרחים היה האזור חלק מהרפובליקה האוקראינית הסובייטית של ברית המועצות.
מחוז ויניצה נוסד בשנת 1932 במסגרת הארגון בגבולות הפנימיים של ברית המועצות. בשנת 1937 הוקטן שטח המחוז, לאחר שאזורים נרחבים ממנו נלקחו לטובת הקמת מחוז ז'יטומיר ומחוז קמיינץ פודולסקי. בשנת 1954 בוצעו שוב שינויים בגבולות המחוז - הוא קיבל 4 נפות ממחוז קייב, אך "איבד" נפה אחת לטובת מחוז צ'רקסי. מאז נשארו גבולות המחוז ללא שינוי עד היום.
עד למלחמת העולם השנייה הייתה במחוז אוכלוסייה יהודית משמעותית. לאור כך הוקמו קולחוזים יהודים דוגמת "דער שטערן" ("הכוכב") בכפר וכניבקה.
חלוקה אדמיניסטרטיבית

מיולי 2020, לאחר יישום רפורמה במחוזות משנה של אוקראינה, מחוז ויניצה מחולק ל-6 מחוזות משנה כדלהלן:
| שם בעברית  | שם באוקראינית | שטח (קמ"ר) | אוכלוסייה 2020 | מרכז מנהלי |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| מחוז משנה האיסין | Гайсинський ‏ | 5681 | 243,300 | האיסין |
| מחוז משנה ויניצה | Вінницький ‏ | 6909 | 657,600 | ויניצה |
| מחוז משנה ז'מרינקה | Жмеринський ‏ | 3136 | 165,800 | ז'מרינקה |
| מחוז משנה חמילניק | Хмільницький ‏ | 3701 | 188,300 | חמילניק |
| מחוז משנה טולצ'ין | Тульчинський ‏ | 3856 | 157,200 | טולצ'ין |
| מחוז משנה מוהיליב-פודילסקי | Могилів-Подільський	 ‏ | 3221 | 146,900 | מוהיליב-פודילסקי |
ערים במחוז

במחוז ויניצה ישנם 18 יישובים בעלי סטטוס של עיר :
| שם | אוכלוסייה | עיר משנת |
| --- | --- | --- |
| ויניצה | 370,700 | 1795 |
| ז'מרינקה | 34,400 | 1903 |
| מוהיליב-פודילסקי | 30,400 | 1796 |
| חמילניק | 27,400 | 1957 |
| האיסין | 25,800 | 1795 |
| קוזיאטין | 23,000 | 1874 |
| לאדיז'ין | 22,600 | 1973 |
| קאליניבקה | 18,800 | 1979 |
| באר | 15,800 | 1938 |
| טולצ'ין | 14,900 | 1798 |
| ברשד | 12,600 | 1966 |
| הניוואן | 12,300 | 1981 |
| נמירוב | 11,600 | 1985 |
| אילינצי | 11,200 | 1986 |
| יאמפיל | 10,900 | 1985 |
| פוהרבישצ'ה | 9,500 | 1984 |
| ליפובץ | 8,200 | 2001 |
| שרהורוד | 7,100 | 1985 |
ז'אן דסטי

| --- | --- |

ז'אן דסטי, 2012
 לידה:  1960 (בן 64 בערך) צרפת 
 ענף מדעי:  נוירופסיכולוגיה חברתית
 מקום מגורים:  שיקגו, ארצות הברית
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ליון 1 
 מוסדות:  אוניברסיטת שיקגו 
 תלמידי דוקטורט:  Isabelle Faillenot, Julie Grèzes, Perrine Ruby 
 פרסים והוקרה:  Jean-Louis Signoret Prize (2013)  עמית באגודה האמריקאית לקידום המדע (2010) 
 תרומות עיקריות
 אמפתיה, חשיבה מוסרית
 
ז'אן דסטי (באנגלית: Jean Decety; נולד ב-1960) הוא מדען צרפתי-אמריקאי העוסק בחקר המוח ומתמחה בנוירופסיכולוגיה קוגניטיבית וחברתית. מחקרו מתמקד במנגנונים הנוירוביולוגיים של קוגניציה חברתית, במיוחד באמפתיה, סימפתיה, ויסות עצמי רגשי ותהליכים בין-אישיים. הוא מכהן כפרופסור לפסיכולוגיה ופסיכיאטריה באוניברסיטת שיקגו.