stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ניקולס רידלי

| --- | --- |

 לידה:  1500 מחוז טיינסייד, הממלכה המאוחדת 
 הוצאה להורג:  16 באוקטובר 1555 (בגיל 55 בערך) אוקספורד, ממלכת אנגליה 
 מדינה:  ממלכת אנגליה 
 השכלה:  סורבון  מכללת פמברוק  Royal Grammar School 
 תפקיד:  הבישוף של לונדון (1550–1553)  בישוף רוצ'סטר (1547–1550) 
 השקפה דתית:  אנגליקניזם 
 
הבישופים האנגליקנים יו לטימר, תומאס קרנמר וניקולס רידלי מועלים על המוקד. ויטרז' בכנסייה אנגליקנית בארקנסו
ניקולס רידלי (באנגלית: Nicholas Ridley;‏ 1500 לערך - 16 באוקטובר 1555) היה בישוף לונדון והכומר האישי של הנרי השמיני, מלך אנגליה. היה מבין ראשי הכנסייה האנגליקנית והוצא להורג בעוון כפירה ובגידה על ידי מרי הראשונה, מלכת אנגליה הקתולית. מרטיר (קדוש מעונה) של הכנסייה האנגליקנית.
תולדות חייו

רידלי היה נצר למשפחה מיוחסת מנורת'מברלנד שבצפון אנגליה. ב-1518 החל ללמוד בקולג' פמברוק שבאוניברסיטת קיימברידג'. ב-1526, לאחר קבלת תואר מוסמך אוניברסיטה, עבר ללמוד בסורבון ובאוניברסיטת לוון. עם שובו התמנה לאחד ממשגיחי האוניברסיטה (פרוקטור) ולאחר מכן היה לכומר האוניברסיטה. ב-1534 חתם על גילוי דעת של כמרי האוניברסיטה המכריז על חוסר הסמכות החוקית של האפיפיור באנגליה. הוא נודע כמטיף, נואם ואיש ויכוח מוכשר. ב-1537 זכה לתואר בתאולוגיה ומונה על ידי הארכיבישוף מקנטרברי, תומאס קרנמר לאחד מעוזריו. ב-1541 התמנה לכומר האישי של המלך הנרי השמיני ולקאנון של קנטרברי. ב-1547 התמנה לבישוף רוצ'סטר וסייע לקרנמר בהשלמת ספר התפילות של הכנסייה האנגליקנית. ב-1549 התמנה לבישוף לונדון.
בתפקידו כבישוף לונדון חתם ב-9 ביולי 1553 על ההצהרה הכנסייתית לפיה, כיוון שהן נישואיו של הנרי השמיני לקתרין מאראגון, אמה של מרי והן נישואיו לאן בולין, אמה של אליזבת הוכרזו כמבוטלים, הרי שהן מרי והן אליזבת הן ממזרות ואינן ראויות לרשת. לפיכך היורשת החוקית של הכתר לאחר מות אדוארד השישי, מלך אנגליה היא הליידי ג'יין גריי. ב-10 ביולי הוכתרה ג'יין גריי כמלכה ומרי נמלטה, אך תשעה ימים לאחר מכן חזרה מרי ללונדון ותפסה את הכס. ג'יין ורידלי נתפסו ונכלאו במצודת לונדון.
ב-1554 נכלאו יחד עם רידלי גם בישוף ווסטר, יו לטימר והארכיבישוף מקנטרברי, תומאס קרנמר, תחילה במצודת לונדון ולאחר מכן בכלא פוקסום באוקספורד. השלושה הואשמו בכפירה (עקב אמונתם הפרוטסטנטית) ובבגידה (עקב תמיכתם בהכתרתה של ג'יין גריי למלכה) ועברו עינויים. ב-16 באוקטובר 1555 הוצאו לטימר ורידלי להורג על ידי העלאה על המוקד ברחבה שלפני קולג' באליוול באוקספורד (כיום נמצאת במקום אנדרטה ויקטוריאנית לזכרם). הם קרויים "המרטירים מאוקספורד" (כחצי שנה לאחר מכן הצטרף אליהם גם תומאס קרנמר) וב-16 באוקטובר מצוינת הכנסייה האנגליקנית את זכרם.
לקריאה נוספת

Bernard, G. W., The King's Reformation: Henry VIII and the Remaking of the English Church, London: Yale University Press, 2005 ISBN 0300122713
Diarmaid MacCulloch, Thomas Cranmer: A Life, Yale University Press, 1998 ISBN 9780300074482
סוויטת מסקרד

סוויטת מסקרד (ברוסית: Сюита Маскарад; באנגלית: Masquerade Suite) היא סוויטה שחוברה על ידי המלחין הארמני אראם חאצ'טוריאן בשנת 1944.
הסוויטה מבוססת על מוזיקה שכתב חצ'טוריאן למחזה של מיכאיל לרמונטוב נשף המסכות ומכאן שמה 'מסקרד' שפירושה ברוסית מסכה. הסוויטה מפורסמת בעיקר בזכות הוולס שמבוצע רבות בקונצרטים ומשמש הרבה כמוזיקת רקע לסרטים ותוכניות.
פרקי הסוויטה

ואלס
נוקטורן
מזורקה
רומנסה
גאלופ
ניר ברוך

ניר ברוך (בבולגרית: Нир Барух‏; 4 באוקטובר 1922, סופיה, ממלכת בולגריה – 23 בינואר 2011, הרצליה, ישראל) היה דיפלומט ואיש מודיעין ישראלי אשר מילא שורת תפקידים במוסד ובשירות הביטחון הכללי. במהלך שנות השבעים של המאה העשרים כיהן כראש האגף לישראל ולזרים בשב"כ וכסגן ראש השב"כ. ברוך היה גם היסטוריון וסופר, אשר חקר את תולדות יהודי בולגריה ואת חלקה של בולגריה בגירוש יהודי תראקיה, מקדוניה והעיר פירוט למחנה ההשמדה טרבלינקה.
קורות חיים > ראשית חייו

ניר ברוך נולד בסופיה בירת ממלכת בולגריה, למשפחה ציונית ותיקה אשר הייתה מעורה בחיים הציבוריים, ונקרא בשם ננסן ברוך (בבולגרית: Нансен Барух), על שמו של המדינאי הנורווגי פריטיוף ננסן. ב-1935 הצטרף לחוגי הנוער של בית"ר בעירו ובהמשך הפך למדריך ולקצין בית"ר. ב-1942 במלאת לו עשרים נשלח ברוך למחנות לעבודות כפייה מתוקף התקנות שליוו את החוק להגנת האומה. באוקטובר 1944 לאחר הפיכת הליגה הצבאית של בולגריה וסילוק המשטר הפרו-גרמני חידשה התנועה הציונית את פעילותה בבולגריה כגוף מאוחד ובו הסיעות השונות. ברוך חבר לבנימין ארדיטי, נמנה עם אנשי התנועה הרוויזיוניסטית בתנועה המאוחדת וכיהן כקצין בית"ר בבולגריה. בדצמבר 1944 עלה לארץ ישראל עם סרטיפיקט דרך טורקיה. לאחר עלייתו שינה את שמו הפרטי לניר. בארץ כתב במשך כשלוש שנים עבור בטאון התנועה הציונית בבולגריה "ציוניסטיצ'קה טריבונה". הוא נודע כפובליציסט חריף אשר התפלמס עם התא היהודי במפלגה הקומוניסטית (מבולגרית: אברייסקה סקצייה). כמו כן כתב בבטאון "איגרת לגולה". ב-1946 הצטרף ליחידות הגפירים ומאוחר יותר הוצב במחלקת ההדרכה של ההגנה.
קורות חיים > במדינת ישראל

ב-1953 התגייס לשירות הדיפלומטי ולשירות הביטחון הכללי. בין 1953–1957 עבד בצירות ישראל בבולגריה ושימש בפועל כנציג לשכת הקשר נתיב. ברוך טיפל באיתור וזיהוי הנספים באסון הפלת מטוס אל על בשמי בולגריה, ובהמשך כתב ספר אודות הנושא ביחד עם העיתונאי הבולגרי דראגוליוב גאג'ב. בעת שהותו בבולגריה עסק ברוך בריגול וצילם מתקנים צבאיים לבקשת ה-CIA. עם שובו לישראל הוצב ברוך באגף לסיכול ריגול ומניעת חתרנות, ובין השאר היה מעורב בלכידת קורט סיטה. בין 1961–1963 כיהן כמזכיר ראשון בצירות ישראל בהוואנה, קובה. לבקשת עמוס מנור ריגל ברוך עבור ה-CIA, העביר מידע על הגעתם של מומחים מברית המועצות ועל הצבתם של טילים בליסטיים באי. ברוך טס לארצות הברית ודיווח על ממצאיו לג'יימס אנגלטון מבכירי ה-CIA. לאחר שובו לישראל המשיך לעסוק בסיכול ריגול וב-1965 השתתף בלכידת בני הזוג סמואל שריגלו עבור רומניה. בין 1969–1971 כיהן כציר יועץ בשגרירות ישראל בארצות הברית. עם שובו לישראל מונה לראש האגף לישראל ולזרים ובתפקידו זה ניהל את מבצע לכידתו של הקולונל יורי לינוב אשר ריגל עבור ברית המועצות. ברוך כיהן כסגן ראש השב"כ עד לפרישתו מהשירות ב-1978.
קורות חיים > חקר ההיסטוריה של יהודי בולגריה

לאחר תום שירותו בשב"כ היה ניר ברוך איש עסקים ובין השאר עסק בקידום הקשרים המדיניים-התרבותיים והכלכליים בין ישראל לבולגריה. מ-1952 החל ברוך באיסוף חומר ארכיוני היסטורי ובתיעוד קורותיהם של יהודי בולגריה, ויהודי מקדוניה הווארדארית, תראקיה המערבית והעיר פירוט אותם גירשו הבולגרים ב-1943 לטרבלינקה. בעת שהותו בעיקר בבולגריה ובהמשך בארצות הברית נעזר ברוך בקשריו הדיפלומטיים לצורך כניסה לארכיונים והשגת מסמכים שונים, והקים ארכיון מקיף ובו ספרים ומסמכים המתעדים את תקופת השואה בבולגריה. ברוך מתפלמס במחקריו עם נרטיב "ההצלה" שהונחל לסיפור השואה בבולגריה, במסגרתו "הצילו" הבולגרים את היהודים שהמתינו חסרי אונים לגורלם המר. לדבריו, מנהיגי הקהילה היהודית במישור הארצי והמקומי היו הגורם הדומיננטי בהישרדותה, כאשר פעלו מול מכריהם, ידידיהם, ומול המוסדות והארגונים השונים שנותרו פעילים בבולגריה, ולולא פעילות זו היו יהודי בולגריה נשלחים למחנות ההשמדה.
ב-1996 חנכה הקרן הקיימת את יער בולגריה הממוקם סמוך ליער חרובית ובו הוצבה אנדרטה לכבודו של בוריס השלישי ורעייתו ג'ובאנה על פועלם להצלת יהודי בולגריה. הנושא עורר מחלוקת קשה בין משפחות הנספים בשואה מקרב יהודי תראקיה ומקדוניה אשר לעזרתם נרתם ניר ברוך, לבין חלק מיוצאי "בולגריה הישנה". הוקמה ועדה בראשות השופט משה בייסקי אשר בפניה העידו ניר ברוך ומשה מוסק שתמכו בגרסת המשפחות ומיכאל בר זוהר שתמך בהנצחתו של המלך בוריס. ברוך היה גורם מרכזי בהמלצת הוועדה להסיר את האנדרטה. האנדרטה הוסרה ובמקומה הוקם גלעד לזכר 11,343 יהודי תראקיה ומקדוניה שהובלו למחנות ההשמדה ולכבוד העם הבולגרי.
את ארכיונו העביר ניר ברוך לבמאי הדוקומנטרי ג'קי קומפורטי. הלך לעולמו ב-2011 והוא בן 88, ונקבר בבית הקברות בקיבוץ עינת.
ספריו

ניר ברוך, הכֹּפֶר: בולגריה ויהודיה במשך הדורות, תל אביב: שבילים, 1990.
ניר ברוך, עזרה בנימין, נסים יושע (עורכים), השמדה והישרדות בבולגריה המאוחדת ומסקנות ועדת בייסקי, העמותה לחקר הקהילות היהודיות בבלקן ולהנצחתן, תל אביב: הוצאת תמוז, 2003. (תורגם לאנגלית ולבולגרית.)
ניר ברוך, דראגוליוב גאג'ב, טיסה 4X-AKC, ‏27 ביולי 1955, ישראל: הוצאת קדימה, 2005. (תורגם לבולגרית)
ОткупътЦар Борис и съдбата на българските евреи, Университетско издателство "Св. Климент Охридски", София, 1991
Der Freikauf: Zar Boris und das Schicksal der Bulgarischen Jude, Christo Botev, Sofia, 1996
הערות שוליים

1 2 3  ניר ברוך, הכֹּפֶר: בולגריה ויהודיה במשך הדורות, תל אביב: שבילים, 1990, עמודים 217–218.
↑  יוסי מלמן, האיש שלנו בקובה: סיפורו של ניר ברוך, באתר הארץ, 3 במרץ 2011.
↑  פרשת א.ס. – מרגל רומני שפעל בישראל במסווה של עולה חדש, באתר שירות הביטחון הכללי.
↑  מי היה האיש שהיה, באתר כותר.
↑  אדם יהודי זוכר, באתר kotar.co.il, אוחזר ב-26 במאי 2023.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258247705171  VIAF: 90734963   WorldCat (עם VIAF): 90734963
נסים ואמו

נסים ואמו (בצרפתית: Nassim Ouammou; נולד ב-27 באפריל 1993 בסנט אטיין שבצרפת) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת המגן השמאלי.
קריירת מועדונים

ואמו גדל במחלקות הנוער של סנט אטיין, פירמיני ומאריטימו. הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצות אנדרזיו, אתלטיקו מרסיי, מילוז' ורודז מהליגות הנמוכות בצרפת.
ב-26 ביוני 2019 חזר ואמו לרודז, לאחר העפלת הקבוצה לליגת המשנה הצרפתית. הוא שיחק במועדון במשך שלוש עונות וחצי, בהן ערך 101 הופעות ליגה והבקיע שני שערים.
ב-29 בינואר 2023 חתם ואמו במכבי נתניה מליגת העל הישראלית. ב-31 בינואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 2-2 נגד מכבי חיפה במסגרת שלב רבע הגמר של גביע המדינה לעונת 2022/2023. ב-4 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, בניצחון 2-0 על הפועל ירושלים במסגרת המחזור ה-21 לעונת 2022/2023.
הערות שוליים

↑  Football. Nassim Ouammou est heureux de son retour au RAF באתר Aveyron Digital News, ‏ 26 ביולי 2019 (בצרפתית)
↑  מוטי פשכצקי, ‏המגן נאסים אואמאו חתם במכבי נתניה, באתר ערוץ הספורט, 29 בינואר 2023
סטיינון ולדיס אוסקרסדוטיר

סטיינון ולדיס אוסקרסדוטיר (באיסלנדית: Steinunn Valdís Óskarsdóttir; נולדה ב-7 באפריל 1965) היא פוליטיקאית איסלנדית. בעבר כיהנה כראש עיריית רייקיאוויק, ובשנים 2007 עד 2010 היא הייתה חברת הפרלמנט האיסלנדי מטעם מפלגת הברית הסוציאל-דמוקרטית.
אוסקרסדוטיר נבחרה כחברת מועצה בעיריית רייקיאוויק ב-1994. עשר שנים אחר כך, ב-30 בנובמבר 2004, נבחרה לראש העירייה, לאחר שהחליפה את קודמה ת'ורולפור ארנאסון (Þórólfur Árnason) שהתפטר. היא כיהנה בתפקיד זה עד 13 ביוני 2006. בתקופה שבין 2003 ל-2008 שירתו שבעה אנשים שונים כראש עיריית רייקיאוויק, עקב אי יציבות פוליטית של הקואליציה העירונית. תקופת כהונתה של אוסקרסדוטיר הייתה הארוכה ביותר בין ראשי ערים אלו.
ב-12 במאי 2007 נבחרה אוסקרדוטיר לפרלמנט האיסלנדי (האלת'ינגי) מטעם מפלגת הברית הסוציאל-דמוקרטית. עם בחירתה שימשה כיו"ר הוועדה לתחבורה ולתקשורת, ומאז 2009 היא כיהנה כסגנית יושב-ראש הפרלמנט, וכחברה בוועדת התחבורה והתקשורת ובוועדת המסחר. ב-מאי 2010 היא הגישה התפטרות מהפרלמנט וזאת על רקע גילויים לגבי מקורות מימון מערכת הבחירות שלה.
היא שימשה חברה במשלחת הפרלמנטרית האיסלנדית למועצת אירופה. בנוסף, הייתה חברה במהלך כהונתה גם בוועדות התקציב, איכות הסביבה, ענייני חברה וביטוח לאומי והוועדה לעניינים חוקתיים.
נחשים על המטוס

| --- | --- |

כרזת הסרט נחשים על המטוס
 בימוי:  דייוויד ר. אליס 
 הופק בידי:  קרייג ברנסון סטוקלי צ'אפין
 תסריט:  סטיב קורן מארק או'קיפי סטיב אודקרק
 עריכה:  הווארד סמית 
 שחקנים ראשיים:  סמואל ל. ג'קסון נתן פיליפס ג'וליאנה מרגוליס רייצ'ל בלאנצ'ארד בובי קנאבלי
 מוזיקה:  טרבור רבין 
 צילום:  אדם גרינברג 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  ניו ליין סינמה, Mutual Film 
 חברה מפיצה:  ניו ליין סינמה בארצות הברית
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  18 באוגוסט 2006, ארצות הברית
 משך הקרנה:  105 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פעולה, סרט מתח, מותחן פשע, קומדיית אימה, סרט קומדיה 
 תקציב:  33,000,000‏$
 הכנסות:  62,022,014‏$
 הכנסות באתר מוג'ו:   snakesonaplane
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
נחשים על המטוס (באנגלית: Snakes on a Plane) הוא סרט קולנוע המשתייך לז'אנר סרטי מתח ואימה, בכיכובו של סמואל ל. ג'קסון. הסרט יצא לאקרנים בצפון אמריקה ב-18 באוגוסט 2006. הסרט בוים על ידי דייוויד ר. אליס ונכתב על ידי דייוויד דאלסנדרו, ג'טו הפרנן ושלדון טרנר.
הסרט נאסר לצפייה בפני קטינים בארצות מסוימות, בשל התוכן שלו שמכיל שפה גסה, סצנה של קיום יחסי מין ושימוש בסמים, וסצנות רבות של אימה ואלימות.
חברת ניו סינמה ליין (שהפיצה את הסרט) שילבה בקשות ודעות של הגולשים בהפקה. רוב הצילומים של הסרט נעשו בספטמבר 2005, אבל הציפייה לסרט הקרב גדלה לממדים לא צפויים, והאולפן הזמין חמישה ימים של צילומים נוספים כדי להעלות את דירוג האלימות והמין שבסרט (כך שהוא ייהפך לסרט למבוגרים בלבד), ולמרות זאת בצאתו לקולנוע היווה אכזבה גדולה ולא נחל הצלחה כמצופה.
הביטוי "נחשים בתא הטייס" (Snakes in the cockpit) הנאמר בסרט, הוא ביטוי בז'רגון הטייסים ומתייחס למספר הגבוה של המשימות המורכבות שהם צריכים לבצע במקרי חירום.
היסטוריה והפקה

עלילת הסרט נזקפת לזכותו של דייוויד דאלסנדרו, מנהלן של אוניברסיטת פיטסבורג שכתב לראשונה בחייו עלילה לסרט הוליוודי. הרעיון לסרט עלה לראשו ממגזין טבע משנת 1992: "קראתי על נחש עצים אינדונזי חום שנכנס לתוך מטוסים דרך תא המטען במהלך מלחמת העולם השנייה". הוא כתב במקור את העלילה על נחש העצים החום שהשתחרר במטוס, שהפכה לימים לסרט "ארס" (Venom). הוא שיפר במהרה את העלילה, ושינה אותה כך שיהיו בה מגוון של נחשים ארסיים ולאחר מכן שיפר אותה שנית כך שתכלול "הרבה נחשים ארסיים משוחררים בגוף המטוס".
עם זאת, הטיוטה השלישית של דאלסנדרו לסרט "ארס" נדחתה על ידי 30 אולפנים בהוליווד בשנת 1995. הוא התלונן: "ההסתערות הגדולה שלי על הוליווד. והם הניחו את זה על המדף!". עם זאת, בשנת 1999, מפיק של ערוץ MTV / סרטי פרמאונט הראה עניין בתסריט, לפני שחברת ניו ליין סינמה התעניינה בו, ולקח את זכויות ההפקה.
במקור, הסרט היה אמור להיות מופק על ידי מפיק סרטי פעולה מהונג קונג בשם רוני יו. סמואל ל. ג'קסון, שעבד בעבר עם יו, קרא על הפרויקט של הסרט בעיתון הוליוודי, ולאחר שדיבר עם יו הסכים לחתום על השתתפותו בסרט מבלי לקרוא את הסיפור המקורי, עלילת הסרט או את שמו.
כשני שלישים מהנחשים שנראו בסרט היו רובוטים דמויי נחש או נחשים שנוצרו בעזרת גרפיקה ממוחשבת. עם זאת, השתמשו בכמעט 450 נחשים חיים כדי לייצג 25 זנים שונים של נחשים, בהם עכסנים ונחש מנגרובה.
היסטוריה והפקה > פרסום לפני יציאת הסרט

שם הסרט ועלילתו יצרו עניין רב באינטרנט טרם הפצתו והפכו לתופעת אינטרנט. עיתונאי אחד אפילו כתב שהסרט "נחשים על המטוס" הוא "ככל הנראה הסרט שהכי ציפו להקרנתו בכל הזמנים". רוב הפרסום ההתחלתי בא מבלוג שנוצר על ידי התסריטאי ג'וש פריאדמן, שהציעו לו לעבוד על התסריט. הליהוק של סמואל ל. ג'קסון לסרט העלה את הציפייה. בשלב מסוים, שמו של הסרט שונה ל"טיסת פסיפיק אייר 121". באוגוסט שנת 2005 אמר ג'קסון למראיין: "אנחנו נשנה את זה בהחלט. זאת הסיבה היחידה שלקחתי את התפקיד: קראתי את שם הסרט." ב-2 במרץ 2006, האולפנים שינו בחזרה את שמו של הסרט ל"נחשים על המטוס".
תוך כדי ניצול של התסיסה באינטרנט, בעקבות מה שהיה אמור להיות סרט פשוט של החברה בשנת 2006, חברת ניו ליין סינמה הזמינה חמישה ימים של צילומים נוספים בתחילת מרץ 2006 (רוב הצילומים הסתיימו בספטמבר 2005). בעוד שצילומים חדשים בדרך כלל רומזים על בעיות בסרט, המפיקים העדיפו להוסיף סצנות חדשות לסרט כדי להעלות אותו מדירוג PG-13 (בארצות הברית צפייה החל מגיל 13 בהשגחת הורים) לדירוג R (סרט למבוגרים בלבד) וכך להתאים את הסרט לדרישות ההולכות וגוברות של המעריצים (שהסרט יכלול יותר קטעי מין ואלימות). התוספת הידועה ביותר היא אמרת הכנף מהסרט, שעליה מעריצי הסרט עשו פרודיה באינטרנט, ושתמכה באישיות שאותה סמואל ל. ג'קסון מגלם: "די כבר! נמאס לי מהנחשים המזדיינים האלה על המטוס המזדיין הזה!" חברת ניו ליין סינמה שכרה שני תסריטאים נוספים כדי לרכך את התסריט.
ב-21 ביולי 2006 נערך דיון צוות בסן דייגו, קליפורניה, ובו הוצג קליפ של 10 דקות מהסרט לקהל של יותר מ-6,500 איש. בדיון נכחו השחקנים סמואל ל. ג'קסון וקנן תומפסון, המפיק דייוויד ר. אליס ומאמן הנחשים ג'ולס סילבסטר. לאחר מכן, הרשו למעריצים להציג שאלות לחברי הצוות.
במהלך שנועד לנצל את תשומת הלב לסרט, סרט דומה שיש בו מהפך עלילתי, "נחשים על הרכבת" (Snakes on a Train), הופץ לחנויות בגרסת DVD ב-15 באוגוסט 2006, שלושה ימים לפני הקרנת הבכורה של הסרט "נחשים על המטוס".
פרסום סמוי

הסרט כולל פרסום סמוי של מספר חברות ומותגים כמו קוואסקי ורד בול בסצנות הפתיחה, משאיות של חברת GMC בבעלותו של אדי קים, שימוש בקונסולת סוני פלייסטיישן ואזכור של Xbox ופלייסטיישן 2 (שהסוכן פלין זוקף לזכותו את הצלת המטוס בעקיפין: "השבח לפלייסטיישן" (כהקבלה לביטוי "השבח לאל"), טלפון סלולרי Treo 650 תוצרת פאלם (מרצדס השתמשה בו כדי לקדם את העלילה, על ידי צילום של הנחשים ושליחת התמונות בדואר אלקטרוני לצוות ההצלה על הקרקע כדי שיוכלו להכין את תרופות נוגדי הארס הנכונות), נינטנדו DS, מים מינרליים שמשווקים בארצות הברית (Pelegrino mineral water), ומוצרים של פפסי בטיסה עצמה.
בקופות

הקרנת הבכורה של הסרט התקיימה ב-18 באוגוסט 2006, כאשר התקיימו מספר הקרנות בשעות המאוחרות של 17 באוגוסט 2006. בשל ההתעניינות הרבה בסרט באינטרנט, עובדים בתחום תעשיית הקולנוע העריכו שהסרט יגרוף בימי הקרנתו הראשונים בין 20 ל-30 מיליון דולר. בפועל, הסרט לא עמד בציפיות האלה וגרף רק 15.25 מיליון דולר בימי הקרנתו הראשונים, דבר שהיווה אכזבה מסוימת לחברת ניו סינמה ליין. בשבוע השני, הסרט הידרדר למקום השישי בדירוג הסרטים שוברי הקופות וגרף 6.4 מיליון דולר, ירידה של 57.6% לעומת ההכנסה בשבוע הקרנת הבכורה. נכון ל-16 בספטמבר 2006, הסרט גרף 50.4 מיליון דולר ברחבי העולם.
דירוג

הסרט קיבל דירוג של סרט "למבוגרים בלבד" או "בהשגחת הורים לילדים מתחת גיל 13" במדינות הבאות: ארצות הברית, אנגליה, קנדה, אוסטרליה, ניו זילנד, אירלנד, מלזיה וסינגפור. הדבר נבע משימוש במילים גסות בסרט, שימוש בסמים, סקס (זוג שמקיים יחסי מין במטוס), האלימות הרבה בסרט (הכשות הנחשים, היריות ועוד) והאימה הרבה שבעלילה. הסרט עבר עריכת צנזורה במלזיה, וכן בסינגפור.
הערות שוליים

↑  Tomcat Tribute, Air & Space Magazine (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 272f09d0-5a85-3bb2-a53c-b63f89d0e623 
פוסטר נוסף של הסרט
ניקולאי גה

| --- | --- |

 לידה:  15 בפברואר 1831 (יוליאני) וורונז', האימפריה הרוסית 
 פטירה:  1 ביוני 1894 (יוליאני) (בגיל 63) Shevchenka, אוקראינה 
 מקום לימודים:  האקדמיה הקיסרית לאמנויות (1857) 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  סימבוליזם רוסי 
 יצירות ידועות:  אכילס מקונן על מותו של פטרוקלוס, מהי האמת? 
 פרסים והוקרה:  מדליית זהב גדולה של האקדמיה הקיסרית לאמנויות (1857) 
 בן או בת זוג:  זויה גה  Anna Petrovna Ge 
 
ניקולאי גה (ברוסית: Николай Ге; ‏27 בפברואר 1831 – 13 ביוני 1894) היה צייר רוסי ריאליסטי. הוא התפרסם בזכות יצירותיו בנושאים היסטוריים ודתיים.
ראשית חייו

ניקולאי גה נולד בוורונז' למשפחת אצולה רוסית. סבו שהיה אציל צרפתי שהיגר לאימפריה הרוסית במהלך המאה ה-18 והתחתן עם אישה רוסייה. אמו של גה מתה כשהיה בן שלושה חודשים. גה גדל אצל סבתו באחוזת משפחתו בפופלוכי בפודיליה.
הוא סיים את לימודיו בגימנסיה הראשונה של קייב, שם ניקולאי קוסטומרוב היה אחד ממוריו. לאחר מכן למד פיזיקה ומתמטיקה באוניברסיטת קייב ובאוניברסיטת סנקט פטרסבורג .
קריירה

בשנת 1850, גה ויתר על הקריירה שלו במדע ונרשם לאקדמיה האימפריאלית לאמנויות בסנט פטרסבורג. הוא למד אצל הצייר פיוטר באסין. בשנת 1857, הוא סיים את לימודיו באקדמיה שם קיבל מדליית זהב עבור "המכשפה מאנדור המעוררת את רוחו של הנביא שמואל". לדברי גה, במהלך אותה תקופה הוא הושפע מאוד מקארל ברולוב.
מדליית הזהב שקיבל הבטיחה לו מלגה ללימודים באירופה. הוא ביקר בגרמניה, שווייץ וצרפת. בשנת 1860 התיישב באיטליה שם פגש את אלכסנדר איוואנוב ברומא. האמן הרוסי הפך לבעל השפעה חזקה על יצירותיו העתידיות של גה.
בשנת 1861, גה צייר את "הסעודה האחרונה" באמצעות תצלום של אלכסנדר הרצן כדימוי לדמותו המרכזית של ישו. התמונה צולמה על ידי בן דודו של הרצן, הצלם הרוסי סרגיי לבוביץ' לויצקי.
זה היה המקרה הידוע הראשון שבו הצילום שימש כמקור עיקרי לדמות מרכזית בציור והוא מנבא את ההשפעות העמוקות שיהיו לצילום מאוחר יותר באמנות ובתנועות אמנותיות כמו האימפרסיוניזם הצרפתי.
הציור (שנרכש על ידי הצאר אלכסנדר השני מרוסיה) עשה רושם כה חזק כשהוצג בסנט פטרסבורג ב-1863 עד שגה מונה לפרופסור באקדמיה הקיסרית לאמנויות.
ב-1864 חזר גה לפירנצה וצייר את דיוקנו של הרצן יחד עם "שליחי התחייה" והגרסה הראשונה של "ישו בהר הזיתים". הציורים החדשים לא זכו להצלחה רבה והאקדמיה האימפריאלית סירבה להציג אותם בתערוכתה השנתית.
ב-1870, חזר גה לסנט פטרסבורג, שם פנה לנושא ההיסטוריה הרוסית. פרט לציור היסטורי אחד, (1871) שזכה להצלחה רבה, שאר ציוריו ההיסטוריים לא זכו לעניין. גה כתב שאדם צריך לחיות מחקלאות ולא מאמנות. הוא קנה חווה קטנה בצ'רניגוב גוברניה (אוקראינה) ועבר לגור שם. גה התוודע ללב טולסטוי בתקופה זו והפך לאחד מחסידי הפילוסופיה שלו.
בתחילת שנות ה-80 חזר לנושאים דתיים ולפורטרטים. הוא טען שלכל אחד יש את הזכות לקבל דיוקן אישי והסכים לעבוד עבור כל עמלה. בין נושאי הדיוקן המאוחרים שלו היו טולסטוי, מיכאיל סלטיקוב-שדרין.
ציוריו המאוחרים יותר על נושאי הברית החדשה זכו לשבחים על ידי מבקרים ליברליים כמו ולדימיר סטסוב וזכו לביקורת על ידי שמרנים עד שנאסרו לתצוגה על ידי הרשויות בשל חילול השם, כולל הציור "ישו ופילאטוס" (1890) שנאסר להצגה בתערוכה. הציור "פסק דין הסנהדרין: הוא אשם!" (1892) לא התקבל לתערוכה השנתית של האקדמיה לאמנויות; "גולגותה" (1893) נותר בלתי גמור; "הצליבה" (1894) נאסרה על ידי הצאר אלכסנדר השלישי.
מורשת

גה מת בחווה שלו בשנת 1894. גורלן של רבות מיצירותיו נותר בגדר תעלומה. גה הוריש את כל יצירותיו לנדיבנית השווייצרית שלו, ביאטריס דה ואטוויל, בתמורה לקצבה קטנה שקיבל ממנה במהלך חייו. כשהיא מתה ב-1952, אף אחת מיצירותיה של גה לא נמצאה בטירה שלה.
רישומיו של גה התגלו מאוחר יותר על ידי אספני אמנות בחנויות יד שנייה בשווייץ כבר ב-1974.  רבים "נרכשו על ידי אספן צעיר, כריסטוף בולמן שלא היה לו מושג על מוצאם, פשוט הכיר בערכם. רק כ-15 שנים מאוחר יותר, כאשר ביקרו אותו במהלך הפרסטרויקה מכרים סובייטים, ייחוסם לגה הפך ברור. משא ומתן עבור רכישתם והחזרתם לרוסיה - כאוסף מלא, נכשל שוב ושוב במהלך שנות ה-90.
רק ב-2011, לאחר שגלריית טרטיאקוב, הצליחה לארגן חסות מבנק ממלכתי רוסי הן נרכשו כתרומה לאוסף הקבוע של הגלריה.
הערות שוליים

↑  Directory of the Imperial Academy of Arts 1915, p. 46.
↑  Художник Николай Николаевич Ге: биография и картины, Музеи мира и картины известных художников (ברוסית)
↑  Ge, Mykola, www.encyclopediaofukraine.com
↑  ГЕ Николай Николаевич (1831-94), krotov.info
↑  theartsdesk in Moscow: Nikolai Ge at the Tretyakov Gallery, theartsdesk.com, ‏2011-11-06 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007434576605171  PLWABN: 9810690819605606  BNE: XX938807  BnF: cb12412714f (data)  CiNii: DA07023886  GND: 118854119  ISNI: 0000 0001 0970 0140  LCCN: n84184039  NKC: jo2003168167  NTA: 070504660  RERO: 02-A013499644  RKD: 30534  SELIBR: 55459  SUDOC: 033240736  ULAN: 500010284  VIAF: 50022850   WorldCat (עם VIAF): 50022850 
ניקולאי גה, לב טולסטוי
נמל התעופה ג'ובה

נמל התעופה ג'ובה (באנגלית: Juba International Airport) הוא הגדול מבין שני נמלי התעופה הבין־לאומיים של מדינת דרום סודאן ונמצא בעיר ג'ובה.
מיקום

נמל התעופה ממוקם בחלקה הצפוני של עיר הבירה בדרום סודאן, סמוך למרכז העסקים הראשי בעיר ובקרבת הבנקים המערביים של הנילוס הלבן.
סקירה

נמל התעופה ג'ובה הוא אחד משני נמלי התעופה הבינלאומיים והגדול ביותר בדרום סודאן. נמל התעופה הבינלאומי השני במדינה הוא מלקאל. נמל התעופה ג'ובה מקיים טיסות נוסעים ומטען סדירות ליעדים מקומיים ובינלאומיים וטיסות שכר מסחריות. בנוסף, משתמש בו הצבא של דרום סודאן והאו"ם לטיסות הומניטריות עבור המדינה.
הנמל ממוקם כ-461 מטר מעל פני הים ובעל מסלול המראה ונחיתה יחיד באורך 2,400 מטר.
התפתחות

מאז מאי 2011, נמצא הנמל בעבודות שיפוץ והרחבת מבני טרמינל הנוסעים והמטען, שיפוץ מסלול ההמראה והנחיתה הכולל התקנת מנורות על המסלול כדי להקל על המראות ונחיתות ליליות.
יעדים לטיסות נוסעים

| חברת תעופה | יעד |
| --- | --- |
אפריקן אקספרס איירוויז: ניירובי
אייר אוגנדה: אנטבה
איגל אייר: אנטבה
איסט אפריקן ספארי אייר: ניירובי
איג'יפטאייר: קהיר
אתיופיאן איירליינס: אדיס אבבה, מלאקל
פידר איירלינס: אנטבה, ח'רטום, מלקאל, רומבק, ואו
פליי 540: ניירובי
ג'טלינק אקספרס: ניירובי
קניה איירווייז: ניירובי
מרסלנד אוויאשן: ח'רטום, ניירובי
נובה איירלינס: ח'רטום
רויאל דייזי איירלינס: אנטבה
סאות' אפריקן איירווייז: יוהנסבורג
סודאן איירווייז: ח'רטום, ניירובי
שירות הומניטרי אווירי של האו"ם: רומא
יעדים לטיסות מטען

| חברת תעופה | יעד |
| --- | --- |
אסטרל אוויאשן: ניירובי
תאונות בשדה התעופה

בשנת 2015 התרסק מטוס מטען מתוצרת אנטונוב AN-12 מספר דקות לאחר המראתו מנמל התעופה, 41 איש, נוסעים, צוות ותושבים על הקרקע, נהרגו עקב תאונה זו.
ראו גם

ג'ובה
הנילוס הלבן
אקווטוריה
הערות שוליים

↑  Dimensions of Juba International Airport
↑  Juba Airport Undergoing Expansion
טרמינל הנוסעים במהלך השיפוצים
ניקולס רוזוולט

| --- | --- |
 לידה:  2 באוקטובר 1658 ניו אמסטרדם, הולנד החדשה 
 פטירה:  30 ביולי 1742 (בגיל 83) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 בן או בת זוג:  היילטייה יאנס קונסט 
 
ניקולס רוזוולט (באנגלית: Nicholas Roosevelt; 2 באוקטובר 1658 –  30 ביולי 1742), נולד כניקולס ואן רוזנפלט (Nicholas van Rosenvelt) היה פוליטיקאי אמריקאי. הוא בן למשפחת רוזוולט ואזרח הולנדי-אמריקאי בולט של ניו אמסטרדם (לימים ניו יורק), והיה אחד מאבותיו הקדמונים של תאודור רוזוולט (1858–1919) ופרנקלין דלאנו רוזוולט (1882–1945). הוא היה הרוזוולט הראשון שכיהן בתפקיד נבחר באמריקה הצפונית, בתור אלדרמן (אנ'), וכן הראשון שהשתמש באיות המוכר של שם המשפחה.