stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כרטיס מגנטי
הערות שוליים

↑  "AES Historical Committee". www.aes.org.
1 2  Jerome Svigals, The long life and imminent death of the mag-stripe card, IEEE Spectrum, June 2012, p. 71
↑  "IBM100 - Click on "View all icons". Click on 8th row from the bottom titled "Magnetic Stripe Technology"". 2011-02-03. נבדק ב-2011-02-03.
↑  "Article on Forrest Parry, pages 3-4" (PDF). אורכב מ-המקור (PDF) ב-2011-10-27. נבדק ב-2011-11-29.
1 2  "IBM Archives: DPD chronology - page 4". 03.ibm.com. נבדק ב-2015-10-25.
1 2 3  "Who Made That Universal Product Code". The New York Times. נבדק ב-2015-10-25.
1 2  "IBM100 - UPC". 03.ibm.com. נבדק ב-2015-10-25.
↑  "Retail Identification History Museum History of the UPC". Idhistory.com. נבדק ב-2015-10-25.
↑  "ID Card Supply Now Offers Triple-Secure ID Cards With Magnetic Strip, RFID and Smart Chip - Press Release". Digital Journal. 2014-07-09. נבדק ב-2015-10-25.
↑  "Samy Kamkar: MagSpoof - credit card/magstripe spoofer". samy.pl. נבדק ב-2016-12-02.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4218087-9 
אב הטיפוס הראשון של כרטיס מגנטי. כרטיס שנוצר על ידי יבמ בסוף שנות השישים של המאה ה-20. פס של סרט צלופן עם ציפוי מגנטי מקובע לפיסת קרטון עם סרט דביק
הצד הקדמי של כרטיס האשראי הראשון עם פס מגנטי. ניתן לראות כי הפס המגנטי הופיע על החלק הקדמי של הכרטיס. בגרסאות הבאות הוא יעבור לצד האחורי.
גב כרטיס האשראי הראשון עם פס מגנטי.
הצד האחורי של אחת הגרסאות הראשונות לפס מגנטי על כרטיס נייר. הפס המגנטי הודפס בעזרת צבע מגנטי.
ג'יימי דיימון

| --- | --- |

 לידה:  13 במרץ 1956 (בן 68) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום מגורים:  שיקגו 
 השכלה:  אוניברסיטת טאפטס (BA)  אוניברסיטת הרווארד (MBA)
 מעסיק:  ג'יי פי מורגן צ'ייס, אמריקן אקספרס, Bank One Corporation, גולדמן זקס, בוסטון קונסלטינג גרופ 
 תפקיד:  מנהל כללי (2005) 
 מפלגה:  המפלגה הדמוקרטית 
 השקפה דתית:  נצרות יוונית-אורתודוקסית 
 
ג'יימי דיימון (באנגלית: Jamie Dimon; נולד ב-13 במרץ 1956) הוא מיליארדר ואיש עסקים אמריקאי. יו"ר ומנכ"ל חברת ג'יי פי מורגן צ'ייס, הגדולה מבין ארבעת הבנקים הגדולים בארצות הברית, והיה בעברו חבר דירקטוריון בבנק הפדרל ריזרב בניו יורק. דיימון נכלל ברשימות של 100 האנשים המשפיעים ביותר בעולם של מגזין "טיים" לשנים 2006, 2008, 2009, ו-2011.
דיימון הוא אחד המנהלים הבודדים בבנק שהפכו למיליארדרים, בין היתר בזכות אחזקה של 485 מיליון דולר בארצות הברית במניות של הבנק. הוא קיבל חבילת שכר של 23 מיליון דולר לשנת הכספים 2011, יותר מכל מנכ"ל בנק אחר בארצות הברית. דיימון קיבל מענק של 20 מיליון דולר בגין עבודתו בשנת הכספים 2013, ומענק של 29.5 מיליון דולר בשנת 2017.
ראשית חייו והשכלה

דיימון נולד בעיר ניו יורק, אחד משלושת בניהם של המהגרים היוונים תיאודור ותמיס דיימון, ולמד בבית הספר בראונינג. סבו מצד אביו היה מהגר יווני ששינה את שם המשפחה מפפמדטריו לדיימון כדי לגרום לשם להישמע יותר צרפתי מיווני, ועבד כבנקאי בסמירנה (כיום איזמיר) ובאתונה. לדיימון אח גדול, פיטר, ואח תאום, טד. אביו וסבו של דיימון היו שניהם מתווכים בבנק להשקעות שירסון.
דיימון למד פסיכולוגיה וכלכלה באוניברסיטת טאפטס וסיים את התואר בהצטיינות. באוניברסיטה דיימון כתב מאמר על מיזוגי שירסון ואמו שלחה את המאמר לבנקאי סנדי וייל ששכר את דיימון לעבוד בשירסון להכנת תקציבים בהפסקת קיץ אחת.
לאחר סיום לימודיו הוא עבד בייעוץ ניהולי במשך שנתיים לפני שנרשם לבית הספר למינהל עסקים באוניברסיטת הרווארד, יחד עם חברי כיתתו ג'ף אימלט, סטיב בורק, סטיבן מנדל וסת' קלרמן. במהלך הקיץ בהרווארד הוא עבד בגולדמן זקס. דיימון סיים את לימודיו בשנת 1982 וסיים תואר שני במנהל עסקים בבייקר סקולר.
לאחר סיום לימודיו בבית הספר למינהל עסקים בהרווארד, סנדי וייל שכנע אותו לדחות הצעות מגולדמן זקס, מורגן סטנלי וליהמן ברדרס ולהצטרף אליו כעוזר בחברת אמריקן אקספרס. אף על פי שווייל לא יכול היה להציע משכורת דומה לזו של בנקי ההשקעות, וייל הבטיח לדיימון שיהיה לו "כיף". אביו של דיימון, תיאודור דיימון, היה סגן נשיא בכיר באמריקן אקספרס.
קריירה > אמריקן אקספרס

סנדי וייל עזב את אמריקן אקספרס בשנת 1985 ודיימון הצטרף אליו. השניים השתלטו אז על "Commercial Credit" – חברה למימון צרכנים, מחברת Control Data. בגיל 30 כיהן דיימון כמנהל הכספים הראשי, ושינה את החברה מן הקצה אל הקצה. באמצעות סדרה של מיזוגים ורכישות, בשנת 1998 הצליחו דיימון ווייל להקים קונצרן שירותים פיננסי גדול, בשם סיטיגרופ. דיימון עזב את סיטיגרופ בנובמבר 1998, לאחר שהתבקש להתפטר על ידי וייל במהלך פגישת מנהלים בסוף השבוע של החברה. השמועה הייתה אז כי דיימון ווייל התעמתו בשנת 1997 מפני שדיימון לא קידם את בתו של וייל, ג'סיקה מ. ביבליוביץ', אף על פי שזה קרה כשנה לפני עזיבתו של דיימון. אולם, לפחות מקור אחד אחר מצטט את בקשתו של דיימון לוייל להתייחס אליו כשווה בין שווים כסיבה האמיתית לפיטוריו. ב"שיחה ליד האח" שנערכה ב-2005 באוניברסיטת שיקגו לעסקים ובראיונות של בית הספר לניהול של קלוג ב-2006, דיימון אישר כי וייל פיטר אותו.[דרוש מקור]
קריירה > מעבר לבנק ג'יי פי מורגן

במרץ 2000 הפך דיימון למנכ"ל "Bank One Corporation", הבנק החמישי בגודלו בארצות הברית. כאשר רכשה ג'יי פי מורגן צ'ייס את Bank One ביולי 2004, דיימון הפך לנשיא ומנהל התפעול הראשי של החברה המשולבת.
ב־31 בדצמבר 2005, הוא מונה למנכ"ל חברת ג'יי פי מורגן וב־31 בדצמבר 2006, מונה ליו"ר ונשיא. במרץ 2008 הוא היה חבר דירקטוריון בבנק הפדרל ריזרב בניו יורק. תחת הנהגתו של דיימון, עם הרכישות במהלך כהונתו, הפך ג'יי.פי מורגן צ'ייס לבנק האמריקני המוביל בנכסים מקומיים המנוהלים, בשווי שוק, ובשווי מניות הנסחרות בפומבי. בשנת 2009 נחשב דיימון לאחד מ"מנכ"לי TopGun" של ברנדן ווד אינטרנשיונל, סוכנות מייעצת.
ב־26 בספטמבר 2011, דיימון היה מעורב בחילופי דברים סוערים עם מארק קארני, מנהל בנק קנדה, בו דיימון אמר כי הוראות התקנות הפיננסיות הבינלאומיות של "בזל 3" מפלות בנקים אמריקאים והן "אנטי אמריקאיות". ב־10 במאי 2012 יזמה ג'יי פי מורגן צ'ייס שיחת ועידת חירום שדיווחה על הפסד של לפחות 2 מיליארד דולר בעסקאות שדיימון אמר כי "נועדו לגדר את סיכוני האשראי הכולל של הבנק". האסטרטגיה הייתה, במילותיו של דיימון, "פגומה, מורכבת, ביקורת גרועה, מבוצעת בצורה לא טובה ובקרה לא טובה". הפרשה נחקרה על ידי הפדרל ריזרב, ה-SEC וה-FBI והשחקן המרכזי ברונו איקסיל תויג בכינוי הלווייתן הלונדוני.
דיימון העיר על חוק וולקר בינואר 2012: "חלק מכלל וולקר שהסכמתי איתו, שהוא אינו מסחר קנייני. אולם עשיית שוק היא פונקציה חיונית. והציבור צריך להכיר בכך שיש לנו את שוק ההון הרחב, העמוק ביותר והשקוף ביותר בעולם. וחלק מכך נובע מכך שיש לנו עשיית שוק עצומה. אם הכללים נכתבו כפי שיצאו במקור; אני חושד שהם ישונו, זה באמת היה מקשה להיות יצרנית שוק בארצות הברית." הוא כיהן כיו"ר הוועד המנהל של המועצה העסקית לשנים 2011 ו-2012.
ב־24 בינואר 2014 הוכרז כי דיימון יקבל 20 מיליון דולר עבור עבודתו בשנת 2013, שנה של רווחי שיא ומחיר מניות תחת הנהגתו של דיימון, למרות הפסדים משמעותיים באותה שנה עקב שערוריות ותשלומי קנסות. המענק היה בעלייה של 74%, שכללה מניות מוגבלת בשווי של מעל 18 מיליון דולר. זאת למרות ההסדר שנערך לאחרונה בסך 13 מיליארד דולר עם ממשלת ארצות הברית, ההסדר הגדול בהיסטוריה, בגלל מתן משכנתאות גרועות ונהלים שגויים במהלך המשבר הפיננסי. פורבס דיווח כי בהצהרה בעקבות הידיעה על הפיצויים של דיימון אמר הבנק, "תחת הנהלת מר דיימון, החברה ביצרה את תשתיות הבקרה ואת תהליכיה וחיזקה כל אחד מעסקי המפתח שלה תוך שהיא ממשיכה להתמקד בחיזוק יכולות ההנהגה של החברה. בכל הרמות."
בנובמבר 2023 במהלך מלחמת חרבות ברזל והמשך הלחימה בין רוסיה לאוקראינה הזהיר דיימון מפני ההשלכות הכלכליות ואמר כי "העולם בפני התקופה המסוכנת זה עשורים"
קריירה > קרנות TARP פדרליות

כראש ג'יי.פי מורגן צ'ייס, דימון פיקח על העברת כספי 25 מיליארד דולר ממחלקת האוצר של ארצות הברית לבנק ב-28 באוקטובר 2008, במסגרת התוכנית Troubled Asset Relief (TARP). זה היה הסכום החמישי בגודלו שהועבר תחת סעיף א של TARP כדי לסייע לנכסים בעייתיים הקשורים למשכנתאות למגורים. דיווח נרחב פרסם כי ג'יי.פי מורגן צ'ייס היה במצב פיננסי טוב בהרבה מבנקים אחרים ולא היה זקוק לכספי TARP אולם קיבל את הכספים מכיוון שהממשלה לא רצתה להפריש רק לבנקים עם בעיות נזילות. ג'יי.פי מורגן צ'ייס פרסמה בפברואר 2009 כי היא תשתמש בכוח הכספי שלה על בסיס הון כדי לרכוש עסקים חדשים.
בפברואר 2009 ממשלת ארצות הברית לא התקדמה באכיפת כוונת TARP לממן את ג'יי.פי מורגן צ'ייס בסכום של 25 מיליארד דולר. נוכח חוסר הפעולה של הממשלה, צוטט דיימון במהלך השבוע של ה-1 בפברואר 2009 באומרו,
JPMorgan would be fine if we stopped talking about the damn nationalization of banks. We've got plenty of capital. To policymakers, I say where were they? ... They approved all these banks. Now they're beating up on everyone, saying look at all these mistakes, and we're going to come and fix it.
ג'יי.פי מורגן צ'ייס היה ללא ספק הבריא מבין תשעת הבנקים הגדולים בארצות הברית ולא היה צריך לקחת כספי TARP. על מנת לעודד בנקים קטנים יותר עם נכסים בעייתיים לקבל את הכסף הזה, לכאורה הכריח שר האוצר הנרי פולסון את המנכ"לים של תשעת הבנקים הגדולים לקבל את כספי ה-TARP בהתראה קצרה.
קריירה > מאמצים פוליטיים

דיימון תורם בעיקר למפלגה הדמוקרטית. במאי 2012 הוא תיאר את עצמו כ"בקושי דמוקרט" באומרו,
I've gotten disturbed at some of the Democrats' anti-business behavior, the attacks on work ethic and successful people. I think it's very counterproductive. ... It doesn't mean I don't have their values. I want jobs. I want a more equitable society. I don't mind paying higher taxes. ... I do think we're our brother's keeper but I think that attacking that which creates all things, is not the right way to go about it.
לאחר שאובמה זכה בבחירות לנשיאות 2008, היו ספקולציות כי דיימון ישמש בממשל אובמה כמזכיר האוצר. אובמה מינה בסופו של דבר את נשיא בנק הפדרל ריזרב בניו יורק, טימותי גייטנר.
בעקבות רכישת וושינגטון מוטואל על ידי ג'יי.פי מורגן צ'ייס, התייחס אובמה על הטיפול של דיימון בהתרסקות הנדל"ן, משבר האשראי וההתמוטטות הבנקאית שפגעו בתאגידים בפריסה ארצית, כולל מוסדות פיננסיים גדולים כמו בנק אוף אמריקה, סיטיבנק (אנ') ווכוביה (שנרכשה אחר כך על ידי וולס פרגו).
You know, keep in mind, though there are a lot of banks that are actually pretty well managed, JPMorgan being a good example, Jamie Dimon, the CEO there, I don't think should be punished for doing a pretty good job managing an enormous portfolio.
דיימון קשר קשרים הדוקים עם אנשים מסוימים בבית הלבן של אובמה, כולל עם מנהל הבית הלבן לשעבר רם עמנואל. דיימון היה אחד משלושה מנכ"לים - יחד עם לויד בלנקפיין וויקראם פאנדיט - עליו אמרו סוכנות הידיעות AP כי הייתה להם גישה ישירה לשר האוצר לשעבר טימוטי גייתנר. עם זאת, לעיתים קרובות דיימון לא הסכים בפומבי עם חלק מהמדיניות של אובמה.
ב־15 במאי 2012, במהלך פרק של "התצוגה" של רשת ABC, השיב אובמה לשאלה של וופי גולדברג ביחס להפסדי המסחר של ג'יי.פי מורגן צ'ייס שפרסמו לאחרונה 2 מיליארד דולר על ידי הגנה על דימון מפני טענות לחוסר אחריות, באומרו, "ראשית, ג'יי.פי מורגן הוא אחד מאלה הבנקים המנוהלים הטובים ביותר שיש. ג'יימי דיימון, ראש של הבנק, הוא אחד הבנקאים החכמים ביותר שיש לנו", אך הוסיף, "זה ייחקר".
בדצמבר 2016 הצטרף דיימון לפורום עסקי שהורכב על ידי הנשיא הנבחר, דונלד טראמפ, כדי לספק ייעוץ אסטרטגי ומדיניות בנושאים כלכליים.
קריירה > לוויתן לונדון

במקרה של הפסד הסחר ב-ג'יי פי מורגן מ-2012, על פי דוח הסנאט האמריקני שפורסם במרץ 2013 לאחר 9 חודשי חקירה, דיימון הטעה את המשקיעים והרגולטורים באפריל מכיוון שההפסדים עלו בצורה מסוכנת ל 6.2 מיליארד דולר בנגזרות "קטלניות". הימור שנעשה על ידי מה שמכונה "לוויתן לונדוני" ברונו איכסיל. לדברי קארל לוין, יו"ר ההרכב הזה, ג'יי.פי מורגן היה "פעיל מסחרית תוך לקיחת סיכון, התעלמות ממגבלות נטילת הסיכון, הסתרת הפסדים, התחמקות מפיקוח ומתן הודעות לא נכונות לציבור". דיימון ביטל את הודעת העיתונות על הפסדים אפשריים בספרו של איכסיל כ"סערה בכוס תה" ב־13 באפריל 2012, כאשר ידע כי איכסיל כבר הפסיד מיליארד דולר, מה שהביא את לוין לומר "אף אחת מההצהרות שפרסמו ב-13 באפריל לציבור, למשקיעים, או לאנליסטים היה נכון", ו"הבנק גם הזניח לחשוף באותו יום כי לתיק עמדות מסיביות שקשה היה לצאת מהן, כי הן מפרות במספר מסיבי של גבולות הסיכון העיקריים."
דיימון תיקן את המידע השגוי כעבור חודש, במאי 2012, לפני שנחשף הנזק האמיתי, לאחר שמנגנון השמירה הפיננסי האמריקני לניירות ערך החל לבחון את ההפסדים.
חיים אישיים

בשנת 1983 התחתן דיימון עם ג'ודית קנט, אותה הכיר בבית הספר למינהל עסקים בהרווארד. יש להם שלוש בנות: ג'וליה, לורה וקארה לי. דיימון אובחן כחולה בסרטן הגרון בשנת 2014. הוא קיבל שמונה שבועות של קרינה וכימותרפיה שהסתיימו בספטמבר 2014.
גמר גביע המדינה בכדורגל 2008

גמר גביע המדינה בכדורגל 2008 התקיים באצטדיון רמת גן ברמת גן ב-13 במאי 2008, ובו נקבע כי מחזיקת גביע המדינה בכדורגל 2007/2008 היא בית"ר ירושלים, שניצחה במשחק את הפועל תל אביב בתוצאה 4-5 בדו-קרב פנדלים, לאחר שתוצאת המשחק הסתיימה ב-0-0. הייתה זו המהדורה ה-70 של גביע המדינה, וה-55 מאז קום המדינה.
בית"ר ירושלים, זכתה בגביע המדינה ה-6 בתולדותיה, לאחר 5 משחקים במפעל, מתוכם ניצחה ב-3 בתום 90 דקות, ו-2 (כולל הגמר) בדו-קרב פנדלים לאחר הארכה מאוזנת, ומאזן שערים של 3–8, ממוצע של 1.6 שער למשחק. בית״ר חזרה למעמד הגמר לראשונה מאז גמר 2000, אז הפסידה להפועל תל אביב בדו-קרב פנדלים 2–4, וזכתה בתואר לראשונה מאז 1989, אז גברה במשחק הגמר על מכבי חיפה, גם אז בדו-קרב פנדלים מהנקודה הלבנה, בתוצאה 3–4. בעשותה זאת השלימה בית"ר ירושלים דאבל, לאחר שזכתה גם באליפות המדינה באותה העונה, לראשונה בתולדותיה.
מנגד, הפועל תל אביב העפילה לגמר ה-13 בתולדותיה (מאז קום המדינה), וחזרה למעמד זה בפעם השלישית ברציפות מבחינתה אחרי שבשנתיים שקדמו לכך, זכתה פעמיים בתואר.
הדרך אל הגמר

| הפועל תל אביב> יריבה | הפועל תל אביב> תוצאה | סיבוב | בית"ר ירושלים> תוצאה | בית"ר ירושלים> יריבה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| הפועל נצרת עילית | 3–1 | 32 האחרונות | 1–1 (3–1 פ) | בני סכנין |
| הפועל באר שבע | 1–0 | שמינית הגמר | 3–0 | מכבי אחי נצרת |
| בני יהודה תל אביב | 2–0 | רבע הגמר | 3–2 | הפועל כפר סבא |
| בית"ר שמשון תל אביב | 1–1 (9–8 פ) | חצי הגמר | 1–0 | מכבי נתניה |
סיכום מהלכי המשחק > מחצית ראשונה

בדקה ה-8 נעשה ניסיון ראשון להתקפה, כאשר עידן טל השתלט על כדור ובעט מכ-20 מטר לשערו של וינסנט אניימה, אל מחוץ לשער.
בדקה ה-18 הכשיל אלין טופוזאקוב את מרקוס רומולו בקרבת רחבת ה-16. עידן טל בעט את הבעיטה החופשית אך הכדור הלך גבוה מהמסגרת. דקה לאחר מכן בית"ר המשיכה לתקוף כאשר רומולו עשה פריצה דרך השחקנים המגינים של הפועל תל אביב, אך הבעיטה שלו נעצרה אצל השוער אניימה.
בדקה ה-34 פרץ יואב זיו מהאגף והוכשל על ידי שי אבוטבול שקיבל את הכרטיס הצהוב. אבירם ברוכיאן שלח את הכדור החופשי סמוך לקורת השער.
בדקה ה-36 נגח פאביו ג'וניור פריירה ישירות אל ברוך דגו שהגיע למצב טוב מול שערה של בית"ר טברטקו קאלה, אבל שלח מכ-7 מטרים את הכדור לקורה בלבד והחוצה. בדקה ה-38 הייתה ספק הכשלה של יואב זיו ברחבה על שחקן הפועל דימיטר טלקייסקי, אך השופטים לא נענו לבקשת שחקני הפועל לשרוק לכדור עונשין. בדקה ה-39 טלקייסקי הרים כדור לרחבה, אך שלומי ארבייטמן נגח ישירות לשוער בית"ר שיצא והצליח להדוף את הכדור. בדקה ה-43 ספג בלם בית"ר אריק בנדו את הכרטיס הצהוב.
סיכום מהלכי המשחק > מחצית שנייה

במחצית השנייה בדקה ה-48, נכנס מיכאל זנדברג לשורות בית"ר במקומו של עמית בן שושן ושלח כדור מהאגף לרחבה, מרקוס רומולו הוריד את הכדור עם הראש לאבירם ברוכיאן שבעט החוצה מקרוב.
בדקה ה-65 פאביו ג'וניור קיבל מסירה ונכנס לרחבה, ובעט לרשת החיצונית. בדקה ה-75 ניסה ראובן עובד לבעוט מחוץ לרחבה, אולם הכדור הלך מעל השער. בדקה ה-76 הכניס ברוך דגו כדור לטלקייסקי שניסה להקפיץ מעל השוער קאלה, אולם השוער קלט את הכדור.
בדקה ה-76 בית"ר הכניסה את טוטו תמוז במקומו של מרקוס רומולו החלוץ.
בדקה ה-77 הכניס זנדברג כדור רוחב לרחבה של הפועל תל אביב, אולם השוער אניימה הקדים את ברוכיאן והדף את הכדור, טוטו תמוז השתלט על הכדור ובעט מכ-20 מטרים, ואניימה הדף שוב לכדור קרן בלבד.
בדקה ה-86 מגן בית"ר כריסטיאן אלברס, הרים לרחבה ישירות לרגליו של תמוז, שמקרוב בעט ישירות לשוער אניימה שהדף את הכדור לקרן שוב.
בדקה ה-88 הוריד עידן טל את הכדור לטוטו תמוז, שפרץ קדימה לכיוון השער של הפועל, אולם בעט החוצה בלבד.
בדקה ה-89 פרץ שחקן הפועל טלקייסקי מהאגף הימני, אבל בעט החוצה בלבד.
בתוספת הזמן בדקה ה-90+2 כדור תועה היה ברחבת הפועל תל אביב, אולם אף אחד משחקני בית"ר לא הצליח לשלוח רגל ולהכניסו לשער. דקה לאחר מכן הרים עידן טל כדור לטוטו תמוז, שנגח מספר סנטימטרים מהקורה. זמנו החוקי של המשחק הסתיים בתוצאה 0-0.
סיכום מהלכי המשחק > הארכה

בהארכה בדקה ה-99, בעט עידן טל שוב מכ-25 מטרים, כדור מסוכן שפספס את המסגרת במספר סנטימטרים בלבד. בדקה ה-101 הכניסה הפועל את ביברס נאתכו הקשר ההתקפי במקומו של מזואה אנסומבו קשרה האחורי.
בדקה ה-105 החליפה בית"ר את אבירם ברוכיאן הקשר והכניסה במקומו את חן עזריאל החלוץ. בדקה ה-106 עבר ברוך דגו את המגן ששמר אותו אלברס, ובעט כדור מסובב שפספס את המסגרת במעט.
בדקה ה-110 פרץ עידן טל לרחבה שוב ובעט, אך הכדור נהדף מרגלו של המגן טופוזאקוב לקרן בלבד.
ההארכה הסתיימה בתוצאה 0-0, והמשחק המשיך לדו-קרב פנדלים מנקודת העונשין.
סיכום מהלכי המשחק > דו-קרב פנדלים

את שלושת הבעיטות הראשונות מכל קבוצה, השחקנים הבקיעו לזכות קבוצתם. דרק בואטנג החמיץ לחובת בית"ר את הכדור הרביעי, כאשר שי אבוטבול הכניס, והפועל תל אביב עלתה ליתרון בדו-קרב.
בבעיטת העונשין החמישית והמכריעה, הכניס תמוז את הבעיטה לזכות בית"ר ואיזן את התוצאה, אך ברוך דגו החמיץ לחובת הפועל תל אביב וסבב הפנדלים הראשון הסתיים בתיקו 4-4. לאחר מכן נכנס סבב של בעיטה לכל קבוצה, כאשר את הבעיטה הראשונה הבקיע שמעון גרשון לזכות בית"ר, אולם ראובן עובד החמיץ את העונשין לזכות הפועל, מה שלמעשה סיים את המשחק וזיכה את בית"ר בגביע המדינה.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 13 במאי 2008 20:30 | הפועל תל אביב | 0:0‏ה | בית"ר ירושלים | אצטדיון רמת גן, רמת גן צופים: 41,000 (הערכה) שיפוט: מאיר לוי |
| 13 במאי 2008 20:30 |  | (סיקור) |  | אצטדיון רמת גן, רמת גן צופים: 41,000 (הערכה) שיפוט: מאיר לוי |
|   |   | תוצאת פנדלים |   |   |
|   | יגאל אנטבי    ואליד באדיר    פאביו ג'וניור    שי אבוטבול    ברוך דגו    ראובן עובד  | 5:4 | גל אלברמן    מיכאל זנדברג    עידן טל    דרק בואטנג    טוטו תמוז    שמעון גרשון  |   |
סיכום מהלכי המשחק > הרכבי הקבוצות

| --- | --- |
              הפועל תל אביב :               בית"ר ירושלים
הערות שוליים

↑  בית"ר ירושלים זכתה בגביע המדינה, באתר וואלה, 13 במאי 2008
אליאס ואן פראג

אליאס ואן פראג (1939)
אליאס ואן פראג (בהולנדית: Elias van Praag; נולד ב-7 ביוני 1884 באמסטרדם; נרצח ב-16 בדצמבר 1942 במחנה הריכוז מאוטהאוזן) היה שחקן יהודי-הולנדי.
חייו

ואן פראג היה בנם של סלומון ואן פראג ואווה לבית פימנטל (Pimentel). לאחר השירות הצבאי בשנת 1904, החל ללמוד רפואה ולאחר מכן למד בבית ספר לתיאטרון עד 1907. ואן פראג עבד כשחקן תיאטרון בהרכבים שונים והחל לעבוד גם ברדיו ב-1926. הוא גם הופיע בכמה סרטים בשנות ה-30.
לאחר הכיבוש הגרמני של הולנד ב-1940, פעילותו הוגבלה באופן דרסטי מסיבות גזעניות ואנטישמיות. ואן פראג היה המנהל האמנותי של התיאטרון ההולנדי באמסטרדם.
בשנת 1942 גורש ואן פראג למחנה הריכוז מאוטהאוזן, שם נפטר בדצמבר כתוצאה מהתעללות, כולל דלקת בכליות והרעלת שתן.
אשתו קתרינה קרולינה רנטמסטר (Catharina Carolina Rentmeester) שרדה את המלחמה.
סרטים

1935: De Suikerfreule
1936: Klokslag twaalf
1936: גומי
1937: De man zonder hart
1937: אמסטרדם בלילה
ספרות

קיי וניגר: בין הבמה לצריפים. לקסיקון של אמני תיאטרון, קולנוע ומוזיקה נרדפים, 1933 עד 1945. הקדמה מאת פאול שפיגל. מטרופול, ברלין, 2008, ISBN 978-3-938690-10-9, עמ' 280.
הערות שוליים

↑  Joodsche Schouwburg, siehe Hollandsche Schouwburg
↑  Theateranzeige im Het Joodsche Weekblad, 30. Januar 1942, bei joodsmonument.nl
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BPN: 82113215  VIAF: 286516000   WorldCat (עם VIAF): 286516000 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אליאס ואן פראג".
וילם רויארדס (Royaards) ואליאס ואן פראג (1924)
המצודה האשורית (ראשון לציון)

| --- | --- |

 מידות
 גובה מעל פני הים:  50 מ' 
 היסטוריה
 תקופות:  תקופת הברזל 
 מיקום
 מדינה:  ישראל 
 קואורדינטות:  31°58′31″N 34°45′54″E﻿ / ﻿31.97527778°N 34.765°E﻿ / 31.97527778; 34.765
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) המצודה האשורית(למפת גוש דן רגילה) המצודה האשורית(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום המצודה האשורית(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום המצודה האשורית  he המצודה האשוריתhe המצודה האשוריתמפת  __ ראשון לציון (in English: Rishon LeZion)  __ בית דגן (in English: Beit Dagan) [‌גוש דן וסביבותיו‌]מצפון: __ חולון (in English: Holon), __ בת ים (in English: Bat Yam) ממזרח: __ מועצה אזורית שדות דן (in English: Sdot Dan Regional Council) מדרום: __ באר יעקב (in English: Be'er Ya'akov), __ נס ציונה (in English: Ness Ziona), __ מועצה אזורית גן רווה (in English: Gan Raveh Regional Council) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) תחום בתוך שטח העיר: __ שפד"ן (in English: Shafdan) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
התל מצידו הדרומי
אחד התבליטים למרגלות התל
המורדות הצפוניים והתלולים של התל
התא המרכזי על ראש התל
המצודה האשורית בראשון לציון שוכנת על תל חולי בפינה הדרומית־מערבית של שכונת נווה שקמה, במערב העיר, בצידן הצפוני של שדרות יצחק רבין. התל המתנשא לגובה של כ־50 מטרים מעל פני הים וחולש על סביבתו מגובה של כ־30 מטרים, ומראשו נשקף מראה פנורמי של שכונותיה המערביות של העיר, וצפונה לעבר גורדי השחקים של תל אביב ורמת גן.
היסטוריה

המבנה מתוארך למאה ה-8 לפנה"ס, ושמו המקורי של האתר אינו ידוע. בנייתו עשויה להיות מיוחסת לסרגון השני (722-705 לפנה"ס), בעת שעשה את דרכו דרומה לעבר אשדוד:
בִּשְׁנַת בֹּא תַרְתָּן, אַשְׁדּוֹדָה, בִּשְׁלֹחַ אֹתוֹ, סַרְגוֹן מֶלֶךְ אַשּׁוּר; וַיִּלָּחֶם בְּאַשְׁדּוֹד, וַיִּלְכְּדָהּ.
עם זאת, הממצא הדל שנמצא במקום, עשוי להתאים גם לאפשרות שהמצודה הייתה מצודה מקומית, שהייתה סמוכה, אולי, אל אחת מערי פלשת, או שהמשיכה ושימשה גם בתקופה הפרסית. לא נמצאו עדויות לחורבן המצודה, ונראה כי בשלב כלשהו המקום ננטש.
האתר היה מכוסה כולו בחולות, ולכן המצודה התגלתה רק ב-1992 במהלך חפירת בדיקה. עיקר המחקר במקום נערך בשנים 1995–1996 ובמהלכו נערכו חפירות חלקיות באתר ששטחו הכולל הוא כ-3.5 דונם. הממצא המרכזי של המצודה כוסה בגג פח נמוך המקשה על הגישה אל האתר, ונכון לשנת 2022 המקום מלוכלך ומוזנח.
המצודה

המבנה רבוע ומידותיו הן 15.5 מטרים על 15 מטרים. שיטת הבנייה במקום תומכת באפשרות שממדיו הכוללים של המבנה היו גדולים מבניין הרבוע שהשתמר. המבנה בנוי מלבני טין מיובשות בגודל של 10X30X40 ס"מ, מידות שאינן נחשבות סטנדרטיות באדריכלות האשורית. גובהו של המבנה כיום הוא 3.5 מטרים, ויסודותיו מסיביים ורוחבם מגיע ל-3.8 מטרים. המבנה נחלק לתא מרכזי וסביבו 11 תאים מלבניים בגדלים שונים. בשל כך שלא נתגלו פתחים חיצוניים ב-11 התאים, פתחים בינם לבין עצמם או רצפה בתחתיתם, ייתכן שאלה שימשו כיסודות בלבד למבנה ששכן מעליהם, ולא נודע להם שימוש פונקציונלי. התא המרכזי שרצפתו מפולסת שימש ככל הנראה כמחסן תת-קרקעי או כמרתף, והכניסה אליו הייתה דרך תקרתו. מאידך, ייתכן שהמבנה כולו שימש במה בלבד, שנועד להגביה ולשמש כבסיס למבנה שמעליו, אלמנט מוכר באדריכלות האשורית והבבלית. בצידה הצפוני והתלול של המצודה הוקמה חלקלקה בשיפוע של 45 מעלות.
ממצאים נוספים

בצידו הדרומי והדרום-מזרחי של המבנה התגלו שרידים דלים של מבני עזר או שירות עשויים מכורכר, המתוארכים לזמנה של המצודה. עם זאת, בכולם נמצא ממצא דומה של קנקנים, פכיות, סירים וקערות, המתוארכים למאה ה-7 לפנה"ס. על התל התגלו מספר מוקדי שרפה שבהם שרידי עצמות בעלי חיים וקרמיקה, ובסביבתו התגלו עדויות לקיומם של חניוני לילה.
שדרות רבין החולפות מדרום לתל הוסטו דרומה כדי לא לפגום בשרידים, אך מורדותיו הדרומיים של התל גולחו בכל זאת, ולאורך הכביש נבנה קיר תמך המדמה חומה של מבצר אשורי. על הקיר ציורים ותבליטים מעשה ידיו של האמן דוד כץ. הגישה אל ראש התל אינה מוסדרת ונעשית בשבילי חול, אך בכוונת עיריית ראשון לציון להקים פארק ארכאולוגי סביב האתר.
לקריאה נוספת

יוסף לוי, מרטין פיילשטוקר וענת גינצבורג, "מצודה מתקופת הברזל בחולות ראשון לציון", בתוך: קדמוניות, גיליון 128, ירושלים: החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה, 2004, עמ' 92–94. ISSN 0033-4839
Ephraim Stern (editor), New Encyclopaedia of Archaeological Excavations in the Holy Land. Jerusalem: Israel Exploration Society, 2008. Vol 5, pp. 2020–2022. ISBN 9789652210685
הערות שוליים

1 2  המצודה האשורית, באתר עיריית ראשון לציון
↑  יוסף לוי, מרטין פיילשטוקר וענת גינצבורג, "מצודה מתקופת הברזל בחולות ראשון לציון", בתוך: קדמוניות, גיליון 128, ירושלים: החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה, 2004, עמ' 92–94. ISSN 0033-4839
הנוף מראש התל לכיוון צפון
חרפושית שנמצאה בשפוכת החפירה משנת 1997
היסטוריה של הדתות

ההיסטוריה של הדתות מתייחסת לרישומים כתובים של חוויות ורעיונות אנושיים דתיים. תקופה זו של ההיסטוריה של הדת מתחילה עם המצאת הכתב לפני כ-5,200 שנה (3500 לפנה"ס) במזרח הקרוב. התקופה הפרהיסטורית של הדתות מתייחסת למחקר אודות אמונות דתיות שקדמו להמצאת הכתב. ציר הזמן של הדתות הוא כרונולוגיה השוואתית של הדתות.