stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דגל רומניה
תולדות הדגל לפני איחוד רומניה > אגדות וציורים

רעיון הטריקולור הרומני שאוב מדגל צרפת, טריקולור השונה מן הדגל הרומני רק בצבע הפס האמצעי. אך טבעי היה שהמשכילים הרומנים שלמדו בצרפת יאמצו את רעיון הטריקולור. הם היו קבוצת עלית קטנה ובעלת השפעה, אולם כדי שהמוני העם הרומני יקבלו את הדגל החדש היה צורך לקשר אותו להיסטוריה של העם.
הרומנים רואים בדאקים חלק מאבותיהם, וצבעי דגלי הדאקים, ששירתו בצבא הרומאי, היו כחול, צהוב ואדום, החל משנת 175 ועד המחצית השנייה של המאה הרביעית. נוטיטיה דיגניטטום (כתב יד מהאימפריה הרומית במאה ה-5, שהעתקים ממנו השתמרו), מציין את ביקורו של הקונסול יוליוס קונסטנטיוס, בנו של הקיסר קונסטנטיוס כלורוס, שראה את צבעי הדגל ולדברי ההיסטוריון אמיאנוס מרקלינוס, אף חיווה דעתו עליהם.
השלטון הצבאי הרוסי, שניהל את הנסיכויות הרומניות במחצית הראשונה של המאה ה-19, הכתיב להן, באמצעות התקנון האורגני, גם את צבעי דגליהן: אדום וכחול לנסיכות מולדובה; צהוב ותכלת לנסיכות ולאכיה.
הדוגלים באיחוד הנסיכויות הרומניות המציאו את אגדת שילובם של שני דגלי הנסיכויות בטריקולור הרומני. רבים, בהם גם אינטלקטואלים, האמינו בכך וציירים נתנו ביטוי לאמונתם ביצירת דגלי טריקולור בציורים היסטוריים, שקדמו לתקופה במאות שנים, כפי שעשה הצייר לקה, או בשילוב הטריקולור בציורים ייצוגיים, כמו הציורים המהפכניים של קונסטנטין דניאל רוזנטל.
"הלילה האחרון של מיכאי האמיץ" - ציור של קונסטנטין לקה עם דגלים ברקע
"המפגש בין בוגדאן העיוור וראדו הגדול" - ציור של קונסטנטין לקה עם דגלים ברקע
"רומניה מהפכנית", ציור אלגורי של קונסטנטין דניאל רוזנטל.
תולדות הדגל לפני איחוד רומניה > סמלי המדינה והשליט

במרכז הדגל הוצג סמל המדינה ובפינותיו אותיות המסמנות את שם השליט. במרכז הדגל הראשון של צבא רומניה מופיע סמל רומניה, ובפינותיו מופיעה האות A המסמלת את האות הראשונה בשמו של אלכסנדרו יואן קוזה.
סמל המדינה הראשון ייצג את החבלים העיקריים שהרכיבו את המדינה. הוא כלל מגן לבן, שחלקו העליון עטוף בבד אדום עם שוליים מוזהבים ובחלקו המרכזי-העליון יש כתר. במרכז המגן הלבן יש מגן קטן יותר הנתמך על ידי אריה מצד ימין וגבר לבוש בלבן וחמוש בחרב מצד שמאל. מגן זה מחולק לארבעה שדות: השדה העליון הימני הוא בעל רקע כחול ויש בו ראש פר עם כוכב בין הקרניים, סמלה של נסיכות מולדובה; השדה העליון השמאלי הוא בעל רקע כחול ועליו עיט עם צלב במקורו; שני השדות התחתונים מאוכלסים באותם סמלים, אך במהופך, הסמל המולדבי בצד שמאל והוולאכי בצד ימין, והרקעים שלהם הם צהוב ואדום.
במפגש של ארבעת השדות יש מגן נוסף, עוד יותר קטן, שמחולק גם כן לארבעה שדות, בשחור ולבן לסירוגין, צבעיו של בית הוהנצולרן, שאחד מבניו נבחר לשלוט בנסיכויות. בתחתית המגן הלבן נכתב באותיות זהב על רקע כחול NIHIL SINE DEO (אין דבר ללא אלוהים).
ב-1872 שונו כמה פרטים בסמל. הכתר שבראש הסמל קיבל רקע אדום, הגבר החמוש הוחלף באריה תאום לאריה שכבר היה, וכפילות סמליהן של מולדובה ושל ולאכיה בוטלה – בשדה הימני התחתון שובץ זוג דולפינים על רקע כחול, סמלה של דוברוג'ה, ובשדה השמאלי התחתון שובץ אריה מוכתר על רקע אדום, סמלה של אולטניה.
הדגל הראשון של צבא רומניה ב-1863
סמל הנסיכויות הרומניות המאוחדות (1867–1872)
סמל הנסיכויות הרומניות המאוחדות (1872–1881)
דגל הנסיכויות המאוחדות היה הטריקולור המורכב מפסים אופקיים בצבעים כחול, צהוב ואדום. כעבור שלוש שנים, ב-1862, השליט אלכסנדר יואן קוזה שינה את שם המדינה ל"רומניה" (הנסיכויות הרומניות המאוחדות), קבע שתהיה רק עיר בירה אחת – בוקרשט (קודם לכן היו שתי בירות, יאשי ובוקרשט) – ובהזדמנות זו שונה סדר הצבעים בדגל, כשהכחול, שהיה הצבע העליון, התחלף עם האדום, שהיה הצבע התחתון.
הדגל של נסיכויות הדנובה (1859–1862)
הדגל של הנסיכויות הרומניות המאוחדות (1862–1866)
דגל רומניה

הרומנים ביקשו לקרוא למדינתם בשם "רומניה", אולם המעצמות המפקחות על הנסיכויות מאז מלחמת קרים לא הסכימו, כי היו ביניהן בעלות אינטרסים מנוגדים, שלא רצו באיחוד. אחרי שהרומנים כפו את האיחוד באמצעות בחירתו של קוזה בכל אחת מהנסיכויות בנפרד, נכפה על מדינתם השם "הנסיכויות המאוחדות של הדנובה", ששונה בהמשך ל"הנסיכויות הרומניות המאוחדות".
בחוקת רומניה 1866, החוקה הראשונה שחוקקו הרומנים לעצמם, בסעיף הראשון נקבע ששם המדינה יהיה "רומניה". את שליטם הראשון, אלכסנדרו יואן קוזה, הדיחו הרומנים ב-1866 ובחרו לעצמם שליט חדש, נסיך גרמני, שיתפרסם בעתיד כקרול הראשון, מלך רומניה. בעקבות בחירתו של קרול שונו סמלי רומניה, להתאימם לסמלים של בית הוהנצולרן, סמלי משפחתו של קרול.
דגל רומניה > דגל המלוכה הרומנית

בעקבות השתתפות רומניה במלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) הוכרה רומניה כעצמאית ושליטה הוכר כמלך. ב-1881 הוכרזה ממלכת רומניה.
החל משלטונו של אלכסנדרו יואן קוזה ועד להדחותו של המלך האחרון, מיכאי הראשון, מלך רומניה, נהגו להוסיף לדגלי הקרב של רומניה את המונוגרמה המלכותית/נסיכותית בפינות הדגל ובמרכזו את סמל רומניה.
המונוגרמה של אלכסנדרו יואן קוזה המורכבת משילוב של האותיות I, A והספרה 1 ומעליהן כתר.
מונוגרמה בצורת האות C מסוגננת מתחת לכתר, של קוזה, ששימשה לתקופת מה גם את קרול הראשון, מלך רומניה.
המונוגרמה של קרול הראשון, מלך רומניה המורכבת משתי אותיות C, אחת מהן פונה שמאלה והשנייה ימינה, תחת כתר.
המונוגרמה של פרדיננד הראשון, מלך רומניה המורכבת משתי אותיות F, האחת פונה שמאלה והשנייה ימינה, תחת כתר.
המונוגרמה של קרול השני, מלך רומניה המורכבת משתי אותיות C, האחת פונה שמאלה והשנייה ימינה, תחת כתר.
המונוגרמה של מיכאי הראשון, מלך רומניה המורכבת מ-4 אותיות M המחוברות יחד עם ארבעה כתרים בקצוות.
וריאנט של דגל הקרב בתקופת מיכאי הראשון, מלך רומניה ובו המונוגרמה מפוצלת לארבעה חלקים הממוקמים בארבע פינות הדגל.
סמל מלכות רומניה (1881–1922)
סמל מלכות רומניה (1922–1947), שהוצב במרכז הדגל הלאומי
דגל רומניה > דגל המשטר הקומוניסטי

הרפובליקה העממית הרומנית (ברומנית: Republica Populară Romînă ובראשי תיבות RPR) הוא השם שניתן על ידי השלטונות המוסמכים לממלכת רומניה לאחר הדחתו של מיכאי הראשון, מלך רומניה, ב-30 בדצמבר 1947. בהתאם לכך שונה גם הדגל הרומני: על הטריקולור המסורתי נוסף סמל חדש, שהחליף את סמל המלוכה, בקצה העליון שלו היו ראשי התיבות RPR ובחלק התחתון שולבו המילים Republica Populară Romînă (הרפובליקה העממית הרומנית).
כעבור שלושה חודשים בלבד הוחלף הסמל החדש בסמל אחר, מעט יותר מורכב, שבו ירדו ראשי התיבות RPR לחלק התחתון והמילים Republica Populară Romînă נמחקו. התמונה הייתה לתמונה מורכבת יותר, עם ייצוג לנופי הרים מיוערים. כעבור 4 שנים הוכנס שינוי נוסף, בקצה העליון שובץ כוכב מחומש אדום, סמל קומוניסטי.
הרפובליקה הסוציאליסטית רומניה (ברומנית, "Republica Socialistă România") היה שמה הרשמי של רומניה בין השנים 1965–1989. עם עלייתו לשלטון ברומניה הקומוניסטית ב-1965 החליט ניקולאה צ'אושסקו להחליף את השם הקודם, "הרפובליקה העממית הרומנית" בשם "הרפובליקה הסוציאליסטית רומניה", כפי שהחליף וחידש גם את שם המפלגה השלטת. שינוי זה חייב גם שינוי בסמל רומניה המוצב במרכז הדגל, ראשי התיבות RPR כבר לא התאימו לשם החדש של המדינה, לכן נמחקו ראשי התיבות ועל הסמל, במרכז הדגל, נכתבו המילים Republica Socialistă România, באגפים Republica ו-Socialistă ולמטה במרכז România.
דגל רומניה > דגל המהפכה הרומנית (1989)

דגל המהפכה הרומנית עם חור במרכזו.
הדגל המתנפנף של המהפכה הרומנית.
דגלים עם חור במרכזם במוזיאון הצבאי בבוקרשט.
בול דואר מ-1990 ובו דגל המהפכה הרומנית ללא סמל במרכזו.
בראשית המהפכה הרומנית, ב-17 בדצמבר 1989, כשהתחילו המהומות בטימישוארה נראו דגלים רבים שמהם נחתך הסמל הקומוניסטי ונשארו עם חור באמצע. הסמל במרכז הדגל זוהה עם משטרו של ניקולאה צ'אושסקו וחיתוך הסמל היווה סימן לניתוק מהמשטר של צ'אושסקו. הממשלה החדשה שקמה החליטה שלא לשים שום סמל על הדגל, בדומה לדגל האזרחי בתקופת ממלכת רומניה (1881–1947).
העיצוב הנוכחי אומץ ב-27 בדצמבר 1989.
הסמל הרומני בלי הכתר, לפני 2016
הסמל הרומני עם הכתר, לאחר 2016
דגלים דומים

שלושה דגלים לאומיים דומים מאוד לדגל הרומני, דגל מולדובה, דגל אנדורה ודגל צ'אד. דגל מולדובה ודגל אנדורה משתמשים אומנם באותם צבעים, המוצבים באותו סדר, אך להבדיל מדגל רומניה הנוכחי, יש להם, לכל אחד מהם בנפרד, סמל במרכז הדגל. גם היחס בין הרוחב ובין הגובה שונה בכל אחד מהם, בדגל רומניה היחס הוא 2:3, בדגל מולדובה היחס הוא 1:2, בדגל אנדורה היחס הוא 7:10 - בדגל צ'אד זה אותו יחס כמו בדגל רומניה 2:3, אולם הצבע הכחול אצלם מעט שונה, בדגל הרומני הכחול הוא כחול קובלט ובדגל הצ'אדי הכחול הוא כחול אינדיגו.
גם לדגל ההיסטורי של מהפכת 1848 (ולאכיה), עם הפסים לרוחב, יש בעולם תאום, דגל חבל לוס סנטוס בפנמה
דגל רומניה
דגל צ'אד
דגל מולדובה
דגל אנדורה
דגל חבל לוס סנטוס
דגלים דומים > דגל מולדובה

דגל הרפובליקה הדמוקרטית המולדובנית
דגל נוסף של מועצת הארץ עם כיתוב המדגיש את עצמאותה
דגל מועצת הארץ
דגל הקרב של הרפובליקה הדמוקרטית המולדובנית
רפובליקת מולדובה, שכנה קרובה שחולקת הרבה מתרבותה וההיסטוריה שלה עם רומניה, בחרה לעצמה דגל דומה מאוד.
מרבית השטח, עליו יש ריבונות לרפובליקת מולדובה, היה בעבר הרחוק חלק מנסיכות מולדובה. האימפריה הרוסית סיפחה לעצמה את השטח הזה בשני שלבים ונסיכות מולדובה הנותרת התאחדה עם נסיכות ולאכיה ויצרה את רומניה. רומניה ראתה תמיד במולדובה חלק ממולדתה ההיסטורית וכשהייתה לה הזדמנות סיפחה אותה אליה. אחרי מהפכת פברואר 1917 באימפריה הרוסית התפרקה האימפריה והאזור הזה הכריז תחילה עצמאות ולאחר מכן הסתפח מרצון לרומניה. המדינה שקמה על חורבותיה של האימפריה הרוסית, ברית המועצות, לא הכירה באיחוד מולדובה עם רומניה ובהזדמנות שנוצרה עם הסכם ריבנטרופ מולוטוב, הציגה לרומניה אולטימטום בו תבעה את יציאתה מהחבל והצבא האדום נכנס לחבל וסיפח אותו לברית המועצות. כעבור זמן קצר, עם פתיחת מבצע ברברוסה, צבאותיהם של גרמניה הנאצית ושל רומניה כבשו את החבל ורומניה השיבה עליו את ריבונותה. עם שינוי פני המלחמה לאחר קרב סטלינגרד וקרבות נוספים הובסו הצבאות הפולשים והצבא האדום כבש מחדש את החבל והשיב את הריבונות הסובייטית.
עם התפרקות ברית המועצות גם אזור זה הכריז על עצמאותו תחת השם "רפובליקת מולדובה", השיב לעצמו את הכתיב הלטיני, הכריז על הרומנית כשפתו ונטה לאיחוד עם רומניה. מרבית התושבים, דוברי הרומנית, רצו בכך וכך רצו גם הרומנים תושבי רומניה, אבל באזור יש גם מיעוטים שונים, שהתנגדו לאיחוד, בעיקר בחבל טרנסניסטריה, שהכריז על עצמאותו.
האיחוד עם רומניה לא יצא לפועל, בין היתר גם בגלל חוסר רצון רומני, שנבע ממניעים כלכליים, אולם מצב היסטורי ומציאות זו משתקפים גם בבחירת הדגל, טריקולור רומני, אבל לא בדיוק באותן מידות ובתוספת הסמל המולדבי. מסביב לדגל ועל רקע דמיונו לדגל רומניה היו לא מעט מחלוקות במולדובה, מחאות ומחאות מנגד ועדיין דוברי רוסית אזרחי מולדובה שואפים להחלפת הדגל בדגל שלא יהיה דומה לדגל רומניה.
ברפובליקת מולדובה מדינאים שונים הביעו התנגדות לדגל בגלל דמיונו הרב לדגל רומניה. איגור דודון, נשיא רפובליקת מולדובה, הציע ב-29 במרץ 2012 לקיים משאל עם לשם החלפת הדגל הלאומי, הטריקולור של מולדובה (שצבעיו זהים לצבעי הדגל הרומני), בדגל ביקולורי אדום-כחול כשבאמצע ראש של שור הבר בצהוב ללא העיט.
דגלים דומים > המחלוקת עם צ'אד

הדגל הרומני הנוכחי כמעט זהה לדגל צ'אד – הצבע הכחול בדגל צ'אד מעט כהה יותר מהצבע הכחול בדגל רומניה. לפני המהפכה הרומנית (1989) היה דגל רומניה בעל אותם צבעים, אך היה לו גם סמל במרכז הצבע הצהוב וכך נוצר הבדל משמעותי. במהלך המהפכה הרומנית גזרו המהפכנים מתוך הדגל את הסמל, שזוהה עם המשטר הקומוניסטי וכך נוצר דגל עם חור באמצע. אחרי המהפכה החליטו הרומנים לשוב לדגל ללא סמל, וכך נוצר דגל כמעט זהה לדגל הצ'אדי.
הרומנים היו מודעים לקיום הדגל הצ'אדי הדומה ולדברי מנהיגים רומנים, נשיא צרפת, פרנסואה מיטרן, ניסה לשכנע את הרומנים לשנות את דגלם, אך לדברי נשיא רומניה, יון איליאסקו, הם היו אז עסוקים בדברים חשובים יותר. לדברי פטרה רומאן, הנשיא הצרפתי הציע לרומנים לשמר את החור במרכז הדגל וכך להבדיל אותו מדגל צ'אד, אולם הרומנים לא קיבלו את ההצעה, בין השאר משום שהחור באמצע דגל מונע ממנו להתנפנף וגורם לקריעתו.
שגרירות צ'אד במוסקבה פנתה ב-2004, במחאה רשמית לאומות המאוחדות ותבעה לא להניף את דגל רומניה. התביעה הצ'אדית לא נענתה, כי רומניה בחרה בצבעי הדגל שלה קרוב למאה שנה לפני הקמת צ'אד.
חבר הפרלמנט הרומני מטין צ'רקז (Metin Cerchez) הציע ב-2001 להוסיף את סמל רומניה על הצבע הצהוב, כדי להבדיל את הדגל הרומני מדגלים דומים, אך הצעתו לא התקבלה.
דגלי חבלים שצורפו לרומניה

דגל טרנסילבניה לפני דצמבר 1918
דגל בוקובינה לפני סיפוחה לרומניה
דגל הרפובליקה הדמוקרטית המולדבית
דגל מועצת העם של בסרביה לפני הצטרפותה לרומניה
הנפת הדגל הרומני בחקיקה המודרנית

בהתאם לחוק 75 מ-16 ביולי 1994, הסעיף השני, הדגל הרומני יונף בקביעות במקומות הבאים:
על מבני הרשויות והמוסדות הציבוריים.
על מרכזי המפלגות הפוליטיות, ההסתדרויות ועל מוסדות הלימוד והתרבות.
בנקודות מעבר הגבול ובשדות תעופה עם תעבורה בינלאומית.
על כלי שיט המפליגים תחת דגל רומני.
בהתאם לאותו חוק, הסעיף השלישי, הדגל הרומני יונף זמנית ב:
בחגים לאומיים במקומות שייקבעו על ידי השלטונות המקומיים.
בחגיגות ובטקסים רשמיים עם אופי מקומי, לאומי או בינלאומי, במקומות בהם הם מתרחשים.
במקרים של ביקורים רשמיים ברומניה של ראשי מדינות או ממשל או אישים פוליטיים נכבדים מאוד בשדות תעופה, תחנות רכבת, נמלים ובמסלולים שונים.
במסגרת טקסים צבאיים בהתאם לכללים הצבאים.
בתחרויות ספורטיביות באצטדיונים ואתרים ספורטיביים אחרים.
הדגל הרומני יונף על בסיסן של משלחות דיפלומטיות או קונסולריות בחוץ לארץ ועל משכנם של ראשי משלחות כאלה וגם על כלי הרכב בהם יסעו בנסיעות רשמיות.
יום הדגל הרומני

התאריך 26 ביוני הוכרז כ"יום הדגל הרומני". ההכרזה בוצעה ביום 20 במאי 1998 באמצעות חוק מספר 96 בנוגע להכרזת יום הדגל הלאומי. המועד הזה נבחר לזכר היום בזמן מהפכת 1848 שבו הונף דגל שלושת הצבעים.
ביום הדגל הרומני הרשויות הציבוריות ויתר מוסדות המדינה ברומניה מחויבים ליזום תוכניות ואירועים תרבותיים-חינוכיים. במסגרת המשרד להגנה לאומית ומשרד הפנים נערכים טקסים מתאימים.
מידות הדגל הסטנדרטיות הן 90*135 סנטימטרים, אך אפשר להזמין ולקבל בכל מידה, בתנאי שנשמר היחס בין האורך לבין הרוחב.
הדגל והירח

לקראת שילוח אפולו 11 אל הירח פנתה ארצות הברית למדינות שונות, בהן גם רומניה, וביקשה מהן מסר קצר להטמין בירח. ניקולאה צ'אושסקו כתב ברומנית ובאנגלית מסר בן שלוש שורות, צירף דגל של רומניה ומסר אותם. האמריקאים אספו את המסרים של 73 מדינות, צילמו אותם ומזערו אותם, את התוצאה הדפיסו על תקליטור זעיר ואותו טמנו בקרקע של ים השלווה.
זמן לא רב לאחר מכן, בתחילת אוגוסט 1969, הגיע ריצ'רד ניקסון לביקור ממלכתי ברומניה ובהזדמנות זו מסר לצ'אושסקו את הדגל הרומני, עם מכתב המעיד שהדגל היה על הירח והוחזר משם בצירוף כמה פירורים של קרקע הירח.
שיא גינס

ב-27 במאי 2013, בשדה התעופה קלינצ'ן (Clinceni), ברומניה הוצג דגל רומני שגודלו הוא כמעט 80.000 מטרים רבועים. נציג ספר השיאים של גינס, ג'ק ברוקבנק, מדד את הדגל ומצא שגודלו הוא בדיוק 79.290,39 מטרים רבועים, שיא גינס עולמי חדש. השיא הקודם היה של דגל לבנון בגודל של 65.975 מטרים רבועים.
דגל מחאה ומחאות נגד הדגל

הדגל הרומני שימש בידי לאומנים רומנים כלי מחאה, בעיקר נגד שלטונות לא רומניים, כמו השלטון הסובייטי בשטחי בסרביה. דוגמה לכך היא הנפתו של דגל רומני מאולתר על ידי החשמלאי גאורגה מורוזיוק (Gheorghe Muruziuc) על ארובת בית החרושת לסוכר בעיירה אלקסנדרני (Alexăndreni) ביום 28 ביוני 1966.
ראו גם

סמל רומניה
המנון רומניה
טימותי יו

| --- | --- |

 לידה:  11 בינואר 1969 (בן 55) 
 השכלה:  אוניברסיטת ליהיי  בית הספר של הצי ללימודים מתקדמים  האוניברסיטה המתודיסטית הדרומית  בית הספר על שם דווייט אייזנהאואר לביטחון לאומי ואסטרטגיית משאבים 
 השתייכות:  חיל האוויר של ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-1991
 דרגה:   גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד חיל האוויר ה-25 של ארצות הברית  מפקד חיל האוויר ה-16 של ארצות הברית  סגן מפקד פיקוד הסייבר של ארצות הברית  מפקד פיקוד הסייבר של ארצות הברית וראש שירות הביטחון המרכזי
 עיטורים
   מדליית השירות העילאי של מחלקת ההגנה   לגיון ההצטיינות (3)   כוכב הארד
 
טימותי יו (באנגלית: Timothy D. Haugh) הוא קצין בדרגת גנרל בחיל האוויר של ארצות הברית המכהן כמפקד פיקוד הסייבר של ארצות הברית, ראש הסוכנות לביטחון לאומי (NSA) וראש שירות הביטחון המרכזי (CSS).
ביוגרפיה

יו גדל בפנסילבניה וסיים לימודיו בתיכון מקומי ביוסוויל ב-1987. ב-1991 סיים תואר ראשון בלימודי רוסיה באוניברסיטת ליהיי. הוא התגייס לחיל האוויר של ארצות הברית ושירת כקצין מודיעין בתפקידים שונים בחיל. בשנים 2005–2007 שימש קצין המודיעין של פיקוד המבצעים המיוחדים של חיל האוויר, בשנים 2007–2009 שירת כמפקד טייסת הלוחמה הרשתית 315. ב-2010 הוצב בקטר כראש מחלקת מודיעין במרכז מבצעי האוויר 609. לאחר מכן כיהן במפקד להק המודיעין 318. ביוני 2014 מונה למפקד כנף המודיעים 480 וביוני 2017 מונה לקצין המודיעין של פיקוד הסייבר של ארצות הברית. ביוני 2018 מונה למפקד כוח המשימה הלאומי בתחום הסייבר.
באוגוסט 2019 מונה למפקד חיל האוויר ה-25 של ארצות הברית ועם מיזוגו יכולותיו עם חיל האוויר ה-24 מונה חודשיים אחר כך למפקד חיל האוויר ה-16 בדרגת לוטננט גנרל. באוגוסט 2022 מונה לסגן מפקד פיקוד הסייבר.
בפברואר 2024 קודם לדרגת גנרל ומונה לראש הסוכנות לביטחון לאומי (NSA), למפקד פיקוד הסייבר של ארצות הברית ולראש שירות הביטחון המרכזי (CSS).
הערות שוליים

↑  הודעה על מינויו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2024013581  VIAF: 45170857963607680812   WorldCat (עם VIAF): 45170857963607680812
תומאס ביילי אולדריץ'

| --- | --- |

 לידה:  11 בנובמבר 1836 פורטסמאות', ניו המפשייר
 פטירה:  19 במרץ 1907 (בגיל 70) בוסטון, מסצ'וסטס
 מדינה:  ארצות הברית 
 לאום:  ארצות הברית ארצות הברית
 מקום קבורה:  בית הקברות מאונט אובורן 
 עיסוק:  סופר, משורר ועורך
 שפות היצירה:  אנגלית
 יצירות בולטות:  Baby Bell, Kriss Kringle 
 צאצאים:  Talbot Bailey Aldrich 
 פרסים והוקרה:  תואר שני (1881) 
 
תומאס ביילי אולדריץ' (באנגלית: Thomas Bailey Aldrich; ‏11 בנובמבר 1836, פורטסמאות', ניו המפשייר – 19 במרץ 1907, בוסטון, מסצ'וסטס) היה סופר, משורר, מבקר ועורך אמריקני. נודע כעורכו של כתב העת "The Atlantic", וכן כאחד מראשוני הכותבים בסוגת "הילד הרע".
ביוגרפיה

אולדריץ' נולד ב-11 בנובמבר 1836 בפורטסמאות', ניו המפשייר, והיה בנם היחיד של אליאס טאפט ושל שרה ביילי אולדריץ'. בילדותו עבר יחד עם אביו לניו אורלינס, לואיזיאנה. בשנת 1849 נפטר אביו, ואולדריץ' בן ה-13 זנח את ההכנות ללימודים בקולג' ושב לפורטסמאות', שם התגורר בבית סבו. תקופת מגוריו עם סבו היוותה השראה לספרו "סיפורו של ילד רע".
בשנים 1852–1855 עבד אצל דודו בניו יורק. בתקופה זו החל לפרסם שירים וסיפורי קצרים במספר עיתונים וכתבי עת, בהם הארפרז. ב-1855 התפרסם ספר שירים ראשון פרי עטו, שזכה לתשומת לב ציבורית ולשבחים. בשנים 1856–1859 עבד כעורך משנה בכתב העת Home Journal. במקביל, עסק אולדריץ' בכתיבה; רומן הביכורים שלו התפרסם בשנת 1857, ולאחריו אסופת סיפורים קצרים וכן ספר שירים נוסף.
בשנת 1861 החל לעבוד ככתב צבאי בעיתון New York Tribune והתלווה לדיוויזיה של גנרל לואי בלנקר (אנ') מארמיית הפוטומק במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית. ב-1862 חזר לניו יורק, וב-1863 מונה לעורך העיתון New York Illustrated News, שהדפסתו נפסקה בשלהי אותה שנה.
בשנת 1865 נישא אולדריץ', ועזב את ניו יורק לבוסטון. בבוסטון היה לעורך השבועון Every Saturday, וכן כתב ופרסם מספר ספרים, בהם "סיפורו של ילד רע" שהיה לרב-מכר.
בשנת 1874 עזב את עבודתו כעורך Every Saturday, ועבר לפונקפוג. במחצית השנייה של שנות ה-70 של המאה ה-19 נסע עם אשתו למספר טיולים באירופה. בתקופה זו כתב אולדריץ' לכתב העת The Atlantic כמעט באופן בלעדי.
במרץ 1881 נקרא להחליף את ויליאם דין האוולס (אנ') בתפקיד עורך כתב העת The Atlantic, תפקיד שהקנה לו השפעה רבה על הספרות האמריקנית. על עבודתו כעורך נאמר כי ”במהלך שנותיו של אולדריץ' כעורך, הסטנדרטים הגבוהים של כתב העת מעולם לא הונמכו, אך אם הדבר אפשרי - מצויינותו התגברה”. בשנת 1890 פרש מתפקיד זה. במהלך שנות ה-90 של המאה ה-19 המשיך לכתוב ספרות, שירה ומסות, וכן טייל בעולם.
אולדריץ' נפטר ב-19 במרץ 1907 בביתו שבבוסטון.
יצירתו שתורגמה לעברית

תרגום: יצחק לבנון, סיפורו של ילד רע, תל אביב: כנרת זמורה-ביתן דביר, 1980, מרגנית – ספרי מופת לילדים ולנוער.
הערות שוליים

↑  Anne Trensky (1973). "The Bad Boy in Nineteenth-Century American Fiction". The Georgia Review. 27 (4): 503–517. JSTOR 41397005.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306065305171  PLWABN: 9810636623805606  BIBSYS: 14759  BNE: XX1574012  BnF: cb10563045z (data)  CiNii: DA04517686  GND: 118644521  ICCU: MILV106808  ISNI: 0000 0001 0911 4205  LCCN: n50037325  LNB: 000126403  MusicBrainz: f401a686-9321-42a3-bff4-22ef43c70ba1  NDL: 00771140  NKC: jo20010088881  NLK: KAC201230524  NTA: 073485136  SELIBR: 333880  SNAC: w6kh0p10  SUDOC: 059196416  VcBA: 495/21781  VIAF: 67259007   WorldCat (עם VIAF): 67259007
פשוטה

מיקי פלג רוטשטיין, בהצגה "פשוטה"
מיקי פלג רוטשטיין, בהצגה "פשוטה"
מיקי פלג רוטשטיין, בהצגה "פשוטה"
פשוטה היא מונודרמה שכתבה מיקי פלג רוטשטיין. הצגת היחיד נושאת פרסים בכיכובה ובבימויו של נורמן עיסא, שוחקה בשנים 2012-2007 כחלק מהרפרטואר הרשמי של תיאטרון "הבימה".
עלילה

עדות של תשעה דפים מתוך יומנה המתוארת מנקודת מבטה של ילדה, אודות ניצול מיני מתמשך, מצד אביה החורג, נוכח התעלמות החברה, הממסד, בית הספר והבית, התבגרותה בצל אימה החרשת וקריסתה הנפשית והידרדרותה למחלת האנורקסיה.
בהצגה משחקת פלג-רוטשטיין על בימה קטנה, Black box ריקה, למעט שעון חול היורד מהתקרה במהלך ההצגה. ההצגה הציגה וזכתה בתיאטרונטו 2007 ואומצה על ידי תיאטרון הבימה, בו הוצגה בשנים 2012-2007.
פלג-רוטשטיין הופיעה עם ההצגה בגרמניה, איטליה, רומניה, רוסיה, אוקראינה, יפן וטאיוואן. כמו כן ההצגה הוצגה בהרבה מאוד ערבים מקצועיים של פסיכולוגים, פסיכיאטרים ואנשי מקצוע.
פרסים

2008 – ההצגה "פשוטה" ופלג רוטשטיין זכו בתספיס פסטיבל, גרמניה: בפסטיבל המונודרמה הבינלאומי בקיל. ההצגה זכתה בפרס היצירה הטובה ביותר ובפרס התחרות במקום השלישי.
2007 – ההצגה "פשוטה" נבחרה להצגת השנה של Time Out תל אביב.
2007 – ההצגה "פשוטה" נבחרה על ידי ידיעות אחרונות לאחת מעשר ההצגות שאסור לפספס.
2007 - פלג רוטשטיין הייתה מועמדת לפרס אשת השנה בתיאטרון על ההצגה "פשוטה" בטקס אנשי השנה בקטגוריית אנשי השנה בתיאטרון, ערוץ 2.
2007 – ההצגה "פשוטה" זכתה בפרס התיאטרונטו.
היוצרים

מאת – מיקי פלג-רוטשטיין.
במאי – נורמן עיסא.
עוזרת במאי – יעל פורת.
עיצוב תפאורה ותלבושות – נאוה שטר.
מלחין המוזיקה - עלא אבו עמרא.
עיצוב תאורה – זיו וולושין.
הערות שוליים

↑  יונתן אסתרקין, "במה", בתוך סיכום שנת 2007", Time Out תל אביב, 27 בדצמבר 2007 – 3 בינואר 2008, גיליון מספר 269, עמ' 147.
↑  שי בר יעקב, "הטוטלית", בתוך: "ניצחון במערכה", מוסף 7 לילות של ידיעות אחרונות, כ"ה בשבט תשס"ח, גיליון מספר 1208, עמ' 7.
↑  ציפי שוחט, "שירלי ולנטיין" ו"ערבים רוקדים" בפסטיבל "תיאטרונטו", באתר הארץ, 27 במרץ 2005
האחים ראובני

|  נתונים כלליים |
| --- | --- |
 תקופת הפעילות:  1962–הווה (כ־62 שנים) 
 מיקום המטה:  תל אביב-יפו 
 ענפי תעשייה:  תעשיית המוזיקה 
  
 אתר רשמי
 
האחים ראובני היא חברת תקליטים והפקות בניהולו של מאיר ראובני איתו עבדו אחיו אשר, דני ודרורי ראובני. החברה התמחתה במוזיקה מזרחית. האחים ראובני היו בין הראשונים שהניעו את המוזיקה המזרחית, החלו בקלטות פיראטיות והמשיכו באולפנים אמרגנות והופעות, בשיאם היו חברת ההפקות הבולטת במוזיקה המזרחית - ים תיכונית. הם הקליטו כשבע מאות אלבומים, פרצו אצלם לראשונה גדולי הזמרים בסוגה זו, ביניהם דקלון, אייל גולן, נתי לוי, חיים משה, שימי תבורי, ציון גולן, מרגלית צנעני, אהובה עוזרי, עופר לוי, זוהר ארגוב וג'קי מקייטן.
חברת ההפקות זכתה בפרס אקו"ם לשנת 2022 עבור תרומתם לזמר העברי ולתרבות הישראלית.
היסטוריה

האחים ראובני היו עשרה אחים ואחיות ממשפחה שורשית ממוצא פרסי וספרדי שהתגוררה בשכונת התקווה, ברשות המשפחה הייתה חנות לממכר מוצרי חשמל ובחנות זו הם שכפלו קלטות ומכרו לחברים ולמכרים שהזדמנו לחנות. בחתונה של אחד האחים שהייתה ב-1973 בשוך הקרבות של מלחמת יום כיפור, אחד מבני המשפחה נהרג במלחמה ובשל כך החתונה נערכה בביתם ועל החלק המוזיקלי הופקדו דקלון (יוסי לוי), והגיטריסט בן-מוש (משה בן משה), הם הקליטו את המופע והוציאו אותו בקלטת שזכתה להצלחה גדולה וזה היווה את הבסיס ללהקת צלילי הכרם מהלהקות החשובות ביותר במוזיקה המזרחית.
בשיאם הזמרים המובילים במוזיקה המזרחית היו חתומים בחברת ההפקות של האחים ראובני, הם הפיקו אלבומים שלהם, ולחלקם גם שימשו אמרגנים הבולט בהם הוא זהר ארגוב, שאשר ראובני שימש כאמרגנו והפיק עבורו סיבוב הופעות מצליח, לאחר שזכה בפסטיבל הזמר המזרחי עם השיר "הפרח בגני".
בשנת 1988 הייתה "האחים ראובני" בין חברות התקליטים הראשונות בישראל שהפיקו אלבומים כתקליטורים, ועד קיץ 1989 הפיקו כבר 25 אלבומים ואוספים כתקליטורים.
עם השנים חוו האחים ראובני מספר קשיים כלכליים במעבר בין תקליטים לקלטות ומקלטות לדיסקים ומדיסקים למוזיקה הנצרכת בעיקר באמצעים וירטואליים, וגם כתוצאה משריפה שפרצה במשרדים שלהם ופעילותם דעכה. בנוסף התמודדו עם זיפניים שמכרו הקלטות פיראטיות של האמנים שלהם.
הערות שוליים

↑  עידו קינן, האחים ראובני מגלים את האינטרנט, באתר nana10‏, 7 באפריל 2002
↑  שירה נאות, יהודית רביץ וזאב נחמה זכו בפרס אקו"ם למפעל חיים, באתר הארץ, 3 באוגוסט 2022
↑  דב ניצן, מסעותי עם חיים משה, כותרת ראשית, 15 באוגוסט 1984
↑  בן שלו, הלהיט ששינה את המוסיקה הישראלית, באתר הארץ, 25 באפריל 2012
↑  גיורא פרבר, חלוץ מזרחי - האחים ראובני פונים לשוק הקומפקט-דיסק, חדשות, 9 ביוני 1988
↑  גל אוחובסקי, חלוקת התחמושת - הדיסקים של האחים ראובני, ועוד היד נטויה, חדשות, 4 במאי 1989
↑  אלי דנון, זיוף קלטות של זמרים ישראליים הפך לתעשייה עניפה, מעריב, 10 ביולי 1984
אדווין לפבר

| --- | --- |

 לידה:  1871 
 פטירה:  1943 (בגיל 72 בערך) 
 מדינה:  ארצות הברית 
 
ג'ורג' אדווין הארי לפבר (באנגלית: George Edwin Henry Lefèvre;‏ 23 בינואר 1873, קולון – 1943), עיתונאי, סופר ודיפלומט אמריקאי.
ביוגרפיה

אדווין לפבר נולד ב-1873 בקולון, פנמה. משפחת אימו הייתה בין המשפחות הידועות במדינה ואביו היה אזרח ארצות הברית. בגיל צעיר אדווין עבר לארצות הברית. הוא סיים אוניברסיטת ליהיי בתחום הנדסת מכרות, אך לא עבד בתחום. אדווין לפבר החל לעסוק בעיתונות ובבורסה לניירות ערך. הוא ירש את הון של אביו והפך למשקיע עצמאי. בשנת 1901 הוא פרסם את ספרו הראשון Wall Street Stories שהיה אוסף של סיפורים קצרים.
בשנת 1909 אדווין מונה לשגריר פנמה בספרד ואיטליה.
לאחר חזרה לארצות הברית הוא פעל כברוקר וכתב לענייני כלכלה עבור "ניו יורק סאן". בהמשך הוא עבר לאחוזתו בורמונט והקדיש את עצמו לכתיבה.
הספר הידוע ביותר של לפבר Reminiscences of a Stock Operator פורסם בשנת 1923. הוא תיאר את חייו של ג'ס ליברמור. מאז פרסומו הראשון, הספר עבר מספר מהדורות ותורגם למספר שפות. מהדורה שפורסמה בשנת 2009 מתארת קשר בין אירועי הספר ומקומות, חברות ואנשים שפעלו באותה תקופה.
לאחר פטירתו בשנת 1943, אחוזתו עברה לבעלות אשתו. האחוזה נכללת כיום במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים.