stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לנטיני

| --- | --- |
סמל לנטיניסמל לנטיני
 
 מדינה:  איטליה איטליה
 מחוז:  סיציליה סיציליה
 ראש העיר:  Sebastiano Neri
 בירת העיר:  לנטיני 
 תאריך ייסוד:  המאה ה-8 לפנה"ס
 שטח:  215.75 קמ"ר
 גובה:  53 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  21,646 (1 בינואר 2023)
  ‑ צפיפות:  593 נפש לקמ"ר (2007)
 קואורדינטות:  37°17′00″N 15°00′00″E﻿ / ﻿37.283333333333°N 15°E﻿ / 37.283333333333; 15 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.comune.lentini.sr.it
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת איטליה מוגדלת) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןלנטיני(למפת איטליה רגילה) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןלנטיני(למפת סיציליה רגילה) פלרמו קטניה מסינה סירקוזה מרסלה ג'לה רגוזה טרפאני קלטניסטה אטנה ק. מלטה הים היוני  הים הטירני הים התיכוןלנטיני(למפת סיציליה מוגדלת) פלרמו קטניה מסינה סירקוזה מרסלה ג'לה רגוזה טרפאני קלטניסטה אטנה ק. מלטה הים היוני  הים הטירני הים התיכוןלנטיני  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
לנטיני (באיטלקית ובסיציליאנית: Lentini) היא עיר נמל בסיציליה, איטליה.
לנטיני היא עיר שבנפת סירקוזה (באיטלקית: פרובינצ'יה די סירקוזה). בעיר 24,441 תושבים לפי נתוני שנת 2005.
היסטוריה

לנטיני נוסדה בשנת 729 או 730 לפנה"ס על ידי יוונים מכלקיס.
אתרים בעלי חשיבות > כנסיות

סנטה מריה לה קווה סנט אלפיו (באיטלקית: Santa Maria la Cava e Sant'Alfio)
סנטה טריניטה סן מרציינו (באיטלקית: Santa Trinità e San Marziano)
אימקולטה (באיטלקית: Immacolata)
סן פרנסיסקו די פאולה (באיטלקית: San Francesco di Paola)
יהודי לנטיני

בלנטיני התקיימה קהילה יהודית עוד מהתקופה הרומית.
היה גטו גדול של לנטיני (באיטלקית: "ג'ודקה" – Quartiere rupestre/Giudecca)
היה בית כנסת גדול של לנטיני
היה בית עלמין של סירקוזה (באיטלקית: Ipogeo ebraico)
הערות שוליים

↑  Shlomo Simonsohn, The Jews in Sicily, Volume 18 Under the Rule of Aragon and Spain, BRILL, 2010-05-03, ISBN 978-90-04-18655-2. (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007559807605171  GND: 4111258-1  LCCN: n84059060  MusicBrainz: 66944794-9f4b-4e24-86cf-7c438204ac1f  VIAF: 242578902   WorldCat (עם VIAF): 242578902 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים באיטליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מחוזות (אוקרוגה)

האוקרוג האוטונומי צ'וקוטקה  האוקרוג האוטונומי חנטי-מנסי  האוקרוג האוטונומי ננץ  האוקרוג האוטונומי ימאלו-ננץ
אוקרוג אוטונומי (ברוסית: автономный округ; "מחוז אוטונומי" או "אזור אוטונומי") הוא סוג של סובייקט פדרלי של הפדרציה הרוסית. נכון ל-2024 לרוסיה יש ארבעה אוקרוגים (אנ') אוטונומיים מתוך 83 סובייקטים פדרליים. האוקרוג האוטונומי צ'וקוטקה הוא האוקרוג היחיד שאינו כפוף לאובלסט. האוקרוג האוטונומי ננץ הוא חלק מחוז ארכנגלסק, והאוקרוגים האוטונומיים חנטי-מנסי וימאלו-ננץ הם חלקים ממחוז טיומן.
היסטוריה

האוקרוגה האוטונומיים, שנקראו במקור אוקרוגה לאומיים, נוצרו בשנות ה-20 של המאה ה-20 ויושמה באופן נרחב בשנות ה-30 כדי לספק אוטונומיה לעמים הילידים בצפון רוסיה, כמו האוקרוג הלאומי הקרלי לתושבי טבר. חוקת ברית המועצות משנת 1977 שינתה את המונח ל"אוקרוגה אוטונומיים" על מנת להדגיש שאכן מדובר באוטונומיות ולא סתם עוד סוג של חלוקה מנהלית וטריטוריאלית. חוקת 1977 קבעה שהאוקרוגה האוטונומיים יהיו כפופים לאובלסטים ולחבלים מנהליים, אך סעיף זה תוקן ב-15 בדצמבר 1990 והם עברו להיות תחת שליטה ישירה של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית, אף על פי שהם עדיין יכולים להיות בשטח השיפוט של אובלסט או חבל מנהלי אליו היו כפופים קודם לכן.
על פי חוקת ברית המועצות, במקרה שרפובליקה מצביעה על עזיבת ברית המועצות, לרפובליקות, אובלסטים ואוקרוגה אוטונומיים הייתה הזכות, באמצעות משאל עם, להחליט באופן עצמאי אם יישארו בברית המועצות או לעזוב יחד עם הרפובליקה הפורשת.
בשנת 1990 היו עשרה אוקרוגה אוטונומיים בתוך הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית. בין השנים 2005 ל-2008 בוטלו שלושת האוקרוגה האוטונומיים שבהם הלאום הטיטולרי היווה יותר מ-30% מהאוכלוסייה. מאז בוטלו שלושה נוספים, ונשארו ארבעה. ב-13 במאי 2020 הודיעו מושלי אובלסט ארכנגלסק והאוקרוג האוטונומי ננץ על תוכנית להתמזג בעקבות קריסת מחיר הנפט שנבעה ממגפת הקורונה, אך התהליך בוטל ב-2 ביולי בעקבות סערה ציבורית.
אוקרוגה אוטונומיים נוכחיים

| דגל | מפה | שם | שם בשפת המקור | עיר בירה | אוכלוסייה (2010) | שטח | הקמה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  | האוקרוג האוטונומי צ'וקוטקה | רוסית: Чукотский Автономный Округ צ'וקצ'י: Чукоткакэн Aвтономныкэн Округ | אנאדיר | 50,526 | 721,481 קמ"ר | 10 בדצמבר 1930 |
|  |  | האוקרוג האוטונומי חנטי-מנסי | רוסית: Ханты-Мансийский Автономный Округ חנטי: Хӑнты-Мансийской Aвтономной Округ מנסי: Ханты-Мансийский Автономный Округ | חנטי-מנסיסק | 1,532,243 | 534,801 קמ"ר | 10 בדצמבר 1930 |
|  |  | האוקרוג האוטונומי ננץ | רוסית: Ненецкий Автономный Округ ננץ: Ненёцие Aвтономной Ӈокрук | נריין-מאר | 42,090 | 176,810 קמ"ר | 15 ביולי 1929 |
|  |  | האוקרוג האוטונומי ימאלו-ננץ | רוסית: Ямало-Ненецкий Автономный Округ ננץ: Ямалы-Ненёцие Aвтономной Ӈокрук | סלחרד | 522,904 | 769,250 קמ"ר | 10 בדצמבר 1930 |
אוקרוגים אוטונומיים לשעבר

| דגל | מפה | שם | שם בשפת המקור | עיר בירה | אוכלוסייה | שטח | שנים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  | האוקרוג האוטונומי אגיני בוריאטי | רוסית: Агинский Бурятский Автономный Округ בוריאטית: Агын Буряадай Aвтономито Tойрог | אגינסקויה | 76,383 (2008) | 19,592 קמ"ר | 1937–2008 |
|  |  | האוקרוג האוטונומי אוונק (אנ') | רוסית: Эвенкийский Автономный Округ אוונקי: Эведы Автомоды Округ | טורה (אנ') | 16,979 (2007) | 763,197 קמ"ר | 1930–2007 |
|  |  | האוקרוג האוטונומי קומי-פרמיאק (אנ') | רוסית: Коми-Пермяцкий Автономный Округ קומי-פרמיאק: Коми-Пермяцкöй Aвтономнöй Округ | קודימקאר (אנ') | 132,824 (2005) | 32,770 קמ"ר | 1930–2005 |
|  |  | האוקרוג האוטונומי קוריאק | רוסית: Корякский Автономный Округ קוריאק: Чав’чываокруг | פלנה | 22,580 (2007) | 292,600 קמ"ר | 1930–2007 |
|  |  | האוקטרוג האוטונומי טאימיר (אנ') | רוסית: Таймырский Автономный Округ | דודינקה | 38,372 (2007) | 879,929 קמ"ר | 1930–2007 |
|  |  | האוקרוג האוטונומי אוסט-אורדה בוריאק (אנ') | רוסית: Усть-Ордынский Бурятский Автономный Округ בוריאט: Усть-Ордын Буряадай Aвтономито Tойрог | אוסט-אורדינסקי (אנ') | 134,320 (2008) | 22,400 קמ"ר | 1937–2008 |
ראו גם

סובייקטים פדרליים של רוסיה
רפובליקות של רוסיה
מחוזות (אובלסטי) של רוסיה
החבלים המנהליים (קראיה) של רוסיה
הערים הפדרליות של רוסיה
הערות שוליים

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
↑  "О порядке решения вопросов, связанных с выходом союзной республики из СССР" [על הנוהל לפתרון סוגיות הקשורות לפרישת רפובליקת איחוד מברית המועצות] (ברוסית). נבדק ב-2024-03-29.
↑  "Russian Regions to Become Single Federal Subject in Decade-First". The Moscow Times (באנגלית). 13 במאי 2020. נבדק ב-2024-03-29. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  מפקד האוכלוסין של רוסיה 2010, באתר השירות הפדרלי לסטטיסטיקה ממלכתית (ברוסית)
↑  89 לאחר סיפוח השטחים שנכבשו מאוקראינה במלחמת אוקראינה–רוסיה ב-2022.
| חלוקה אדמיניסטרטיבית של הפדרציה הרוסית |
| --- | --- | --- |
| סובייקטים פדרליים | סובייקטים פדרליים |  |
| רפובליקות | אדיגיה • אלטאי • בשקורטוסטן • בוריאטיה • צ'צ'ניה • צ'ובשיה • דאגסטן • אינגושטיה • קברדינו-בלקריה • קרליה • חקסיה • קומי • קלמיקיה • קאראצ'אי-צ'רקסיה • מארי אל • מורדוביה • צפון אוסטיה - אלניה • סאחה-יקוטיה • טטרסטן • טובה • אודמורטיה • קרים 1 • דונצק 1 • לוגנסק 1 |  |
| חבלים מנהליים (קראיה) | אלטאי • חברובסק • סטברופול • פרימוריה • פרם • עבר הבאיקל • קמצ'טקה • קרסנודאר • קרסנויארסק |  |
| מחוזות (אובלסטי) | אוליאנובסק • אומסק • אורנבורג • אוריול • איוואנובו • אירקוטסק • אמור • ארכנגלסק • אסטרחן • בלגורוד • בריאנסק • טמבוב • טומסק • טולה • טבר • טיומן • ולדימיר • וולגוגרד • וולוגדה • וורונז' • ירוסלבל • לנינגרד • ליפצק • מגדן • מוסקבה • מורמנסק • ניז'ני נובגורוד • נובגורוד • נובוסיבירסק • פנזה • פסקוב • רוסטוב • ריאזאן • סחלין • סמרה • סראטוב • סמולנסק • סברדלובסק • צ'ליאבינסק • קלינינגרד • קלוגה • קמרובו • קירוב • קוסטרומה • קורגן • קורסק • דרום חרסון 1 • זפורוז'יה 1 |  |
| ערים פדרליות | מוסקבה • סנקט פטרבורג • סבסטופול 1 |  |
| מחוזות (אובלסטי) אוטונומיים | המחוז היהודי האוטונומי |  |
| מחוזות (אוקרוגה) אוטונומיים | צ'וקוטקה • חנטי ומנסי • ננץ • ימאלו-ננץ |  |
| טריטוריה פדרלית | סיריוס |  |
| מחוזות כלכליים | מחוזות כלכליים |  |
| מחוזות כלכליים | מרכזי • צ'רנוזמיה-מרכז • מזרח סיביר • מערב סיביר • המזרח הרחוק • צפוני • אורל • צפון הקווקז • צפון מערב • עבר הוולגה • וולגה-וויאטקה • קלינינגרד |  |
| מחוזות פדרליים | מחוזות פדרליים |  |
| מחוזות פדרליים | מרכזי • המזרח הרחוק • סיביר • הצפון-מערבי • דרומי • אורל • וולגה • צפון קווקז • (קרים 2)  הערות: 1מרבית מדינות העולם לא מכירות בסיפוח דרום ומזרח אוקראינה וחצי האי קרים לרוסיה והם אינם מוכרים בינלאומית כחלק מרוסיה. 2התקיים בשנים 2014–2016. |  |
מהארץ לירח

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ז'ול ורן
 איורים:  הנרי דה מונטאוט 
 שפת המקור:  צרפתית
 סוגה:  מדע בדיוני
 נושא:  חקר החלל, שיגור לחלל 
 מקום התרחשות:  פלורידה, בולטימור, מסלול סביב הירח 
 הוצאה
 הוצאה:  פייר-ז'ול הצל 
 מקום הוצאה:  פריז 
 תאריך הוצאה:  1865
 סדרה
 ספר קודם:  מסע אל בטן האדמה 
 הספר הבא:  גיבורי הירח, ילדי רב החובל גרנט 
 
מהארץ לירח (בצרפתית: De la Terre à la Lune) הוא ספר מדע בדיוני הומוריסטי שנכתב ב־1865 על ידי ז'ול ורן ואחד הראשונים שפורסמו בז'אנר זה. הספר מספר את סיפורם של שלושה אנשים אמידים החברים במועדון תותחנים בתקופה שאחרי מלחמת האזרחים האמריקנית. השלושה בונים תותח עצום הפונה אל השמיים וטסים בספינת חלל הנורית ממנו אל הירח.
הסיפור יוצא דופן בכך שוורן מנסה לעשות מספר חישובים כלליים לגבי הדרישות עבור התותח. בהתחשב בכך שהמידע בתחום כלל לא היה קיים בזמנו, מפתיע לגלות שחלק מתוצאות חישוביו קרובים להפליא למציאות. למרות זאת, התסריט שיצר ורן הסתבר כבלתי אפשרי. תותח המסוגל לירות אל מחוץ לאטמוספירה, לדוגמה, יהיה מוכרח להיות ארוך מאוד או, לחלופין, יהרוג את הנוסעים על ידי התאוצה לבדה.
הסיפור כולל מאפיינים רבים הדומים לתוכנית אפולו האמיתית:
תותחו של ורן נקרא "הקולומביאד"; מודול הפיקוד של אפולו 11 נקרא קולומביה.
צוות ספינת החלל מורכב משלושה אנשים בכל קליע.
ממדיו הפיזיים של הקליע קרובים ביותר לממדיהם של תאי הפיקוד/שירות של החללית אפולו.
מסעו של ורן יצא מפלורידה, בדיוק כמו כל משימות אפולו.
דמותו של מישל ארדן בספר הושראה מהצלם נדאר.
האפשרות הטכנית לקיומו של תותח חלל

ג'רלד בול הוכיח בפרויקט HARP, לאחר 1961, שתותח־על מסוגל לירות קליע במשקל 180 ק"ג לגובה של 180 ק"מ ולהשיג 32 אחוזים ממהירות המילוט הנדרשת. בנוסף, במהלך סדרת הניסויים הגרעיניים בפלמבוב, נורתה דיסקית מתכת במשקל של 900 ק"ג. מיתוסים טוענים שהדיסקית הועפה לחלל, כיוון שהדיסקית הגיעה למהירות של בין פי שניים לפי שישה ממהירות המילוט. אך מדענים מאמינים שהדיסקית ניתכה באטמוספירה. תקרית זו ב־1957 נתנה תנופה לפרויקט אוריון שחקר עיצוב ספינות חלל.
השפעה על מדע פופולרי

הספר השפיע על סרט המדע הבדיוני הראשון, "מסע אל הירח" (בצרפתית: "Le Voyage dans la Lune") שנעשה על ידי ז'ורז' מלייס. ב־1958 יצאה גרסת סרט נוספת של הספר בשם "From the Earth to the Moon". היה זה אחד הסרטים האחרונים שהופקו תחת הכותר RKO Pictures. הספר גם הפך לבסיס לסרט המבוסס בחלקו על הספר בשם "Jules Verne's Rocket to the Moon" שיצא ב־1967, סרט קומדיה בריטית קופצנית בכיכובם של ברל איבס וטרי תומאס.
ביורודיסני פריז, רכבת ההרים "הר החלל" (באנגלית: Space Mountain: De la Terre à la Lune) התבססה באופן קליל על הספר, בתפאורה שדמתה לזו המתוארת בספר תוך כדי המסע, עם אפקט המחברים וספינת החלל הבלתי מאוישת שלה. המתקן כלל את ה"קולומביאד" שרותע תוך כדי פיצוץ מלא עשן בכל פעם שעובר אחד מהרכבים בסמוך, ובכך נותן לנוסעים תחושה כאילו הם נורים אל החלל. בשנת 2005 עבר המתקן שיפוצים, כחלק מתוכנית "החגיגה הגדולה ביותר בכדור הארץ" וכיום הוא נקרא "הר החלל: משימה שתיים" (אנגלית: "Space Mountain: Mission Two"). אף על פי שהמעטפת החיצונית של המתקן הושארה כשהייתה, פנים המתקן והסיפור שעומד מאחוריו שונו.
בשנת 1995 ערכה הבי־בי־סי תוכנית דוקומנטרית על הקמתו של הר החלל, שנקראה בשם "לירות אל הירח". התוכנית בת 44 הדקות עקבה אחר טים דילייני וצוותו במהלך שהביא את ספרו של ז'ול ורן "מהארץ לירח", לחיים. התוכנית מראה את התפתחותה של האטרקציה, מלבטים לגבי בנייתה ועד לבדיקה וכוונון של האטרקציה הסופית, כולל הפסקול שלה. התוכנית ששודרה במקור ב־BBC2 בממלכה המאוחדת, שודרה לאחר מכן גם בערוצים שונים ברחבי העולם.
המתקן אף נמצא בסמוך למתקן הליכה בשם "Les Mystères du Nautilus" המבוסס על גרסת וולט דיסני לעבודה ספרותית אחרת של ז'ול ורן, "20,000 מיל מתחת לפני הים".
הירייה ב"קולומביאד"
הקליע בו טסו השלושה אל הירח, באיור מההוצאה המאוירת ב־1872
מדיאה בנג'מין

| --- | --- |

 לידה:  10 בספטמבר 1952 (בת 72) Freeport, ארצות הברית 
 שם לידה:  Susan Benjamin
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום מגורים:  וושינגטון די. סי. 
 השכלה:  אוניברסיטת טאפטס  תיכון פריפורט 
 בן או בת זוג:  Kevin Danaher (1985–?) 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  פרס גנדי לשלום (2014)  US Peace Prize (2012) 
 
מדיאה בנג'מין (Medea Benjamin, נולדה בשם: סוזאן בנג'מין, באנגלית: Susan Benjamin‏; נולדה ב-10 בספטמבר 1952) היא פעילת שמאל יהודייה-אמריקאית. ייסדה את ארגון השמאל Code Pink יחד עם בעלה קווין דאנהר (Kevin Danaher), אשר פועל בין השאר למען מדינה פלסטינית וקידום הנרטיב הפלסטיני בסכסוך הישראלי-פלסטיני. כמו בעניין ישראל, היא מקדמת עמדה ברורה נגד מדיניות החוץ של ארצות הברית בקובה, בעיראק, בפקיסטן ובאפריקה.
גדלה בניו יורק ולמדה באוניברסיטת טאפטס. בשנים 1979-1983 למדה בקובה, שם התחתנה והחלה לכתוב בעיתון קומוניסטי. היא גורשה לאחר שכתבה מאמר ביקורת כנגד השלטון.
יש לה תואר שני בכלכלה מהניו סקול ותואר שני בבריאות הציבור מאוניברסיטת קולומביה. כיום היא גרה בוושינגטון די. סי.
בפוליטיקה

בשנת 2000 רצה בנג'מין לסנאט בקליפורניה תחת ה-Green Party וקיבלה 3% מהקולות. מאז היא פעילה במפלגה ותומכת בפעילות ה-Progressive Democrats of America.
פעילות

בשנים 2002-2009 עסקה רבות בהפגנות כנגד מלחמת עיראק. בשנת 2006 ארגנה סיוע לפליטים לבנוניים במלחמת לבנון השנייה, ומחאה כנגד ההפצצות הישראליות. בשנת 2008 ארגנה מחאות כנגד מבצע עופרת יצוקה ואף ביקרה ברצועת עזה לאחר הלחימה. היא אף שלחה משלחות סיוע לרצועה. בשנת 2014 גורשה ממצרים עקב פעילות למען עזה בשיתוף עם גורמי חמאס (שהוגדר על ידי הממשל המצרי באותה שנה כארגון טרור).
הביעה מחאה נרחבת כנגד השימוש הצבאי של ארצות הברית בכלי טיס בלתי מאוישים בהפצצות בסומליה, פקיסטן ותימן. בנימין עוררה ביקורת כאשר הביעה תמיכה בשלטונו הסוציאליסטי של הוגו צ'אווס בוונצואלה.
פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ביקורת

בשנת 2013, מיקמה הליגה נגד השמצה, את ארגון code pink בראשותה של בנג'מין, במקום השלישי ברשימת 'הארגונים העוינים והמסוכנים ביותר לישראל הפועלים בארצות הברית'.
הערות שוליים

↑  https://www.adl.org/news/press-releases/news-ranking-the-top-10-anti-israel-groups-in-2013-adl
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007341948605171  BIBSYS: 90882524  BNE: XX5428151  BnF: cb129343608 (data)  CiNii: DA06893532  GND: 170314464  ISNI: 0000 0001 2212 6809  LCCN: n84123715  NDL: 01082422  NLA: 35890959  NLK: KAC200609138  NTA: 071369988  RERO: 02-A024724148  SNAC: w6320c57  SUDOC: 056854943  Trove: 1133793  VIAF: 75256295   WorldCat (עם VIAF): 75256295 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מוחמד אלק

מוחמד אלק (בערבית: محمد علاق; 17 באוגוסט 1974 – 8 במרץ 2016) היה ספורטאי אלג'יראי שהתחרה במשחקים הפאראלימפיים במסגרת המשלחת האלג'ירית. אלק היה אלוף פאראלימפי, והספורטאי האלג'ירי הראשון שהצליח לזכות במדליה פאראלימפית.
ביוגרפיה

אלק התמודד במשחקים הפאראלימפיים לראשונה במשחקים הפאראלימפיים אטלנטה (1996). הוא התחרה בריצת 400 מטר, אך לא הצליח לסיים את התחרות. בריצת 100 מטר הוא זכה במדליית זהב כשקבע שיא עולם של 12.03 שניות (קטגוריה T36), לפני הגרמני פיטר האבר (12.45 שניות) והמצרי אחמד חסן מחמוד (12.65 שניות) בריצת 200 מטר קבע אלק שיא עולם במקצה המוקדם עם 24.61 שניות, אותו שיפר במקצה הגמר כשזכה במדליית זהב נוספת עם תוצאה של 24.32 שניות.
במשחקים הפאראלימפיים סידני (2000) הגיע אלק לשיאו. הוא זכה במדליית הזהב בריצת 100 מטר עם שיא פאראלימפי של 11.99 שניות, במדליית זהב נוספת בריצת 200 מטר עם תוצאה של 24.39 שניות, ובמדליית זהב שלישית בריצת 400 מטר עם שיא עולם של 54.66 שניות.
במשחקים הפאראלימפיים אתונה (2004) השתתף אלק בריצת 200 מטר בלבד, וזכה במדליית הארד עם תוצאה של 25.10 שניות, אחרי צ'ן יאנג הסיני ומאט סלייד הניו זילנדי. הוא חזר והתחרה גם במשחקים הפאראלימפיים בייג'ינג (2008) אך לא הצליח להעפיל לריצות הגמר ב-100 וב-200 מטר.
הערות שוליים

↑  Atlanta 1996 Paralympic Games Athletics Men's 400 m T36
↑  Atlanta 1996 Paralympic Games Athletics Men's 100 m T36
↑  Atlanta 1996 Paralympic Games Athletics Men's 200 m T36
↑  Sydney 2000 Paralympic Games Athletics Men's 100 m T37
↑  Sydney 2000 Paralympic Games Athletics Men's 200 m T37
↑  Sydney 2000 Paralympic Games Athletics Men's 400 m T37
↑  ATHENS 2004 Paralympic Games AthleticsMen's 200 m T37
מירון ברנובסקי-מובילה

מירון ברנובסקי-מובילה (ברומנית: Miron Barnovschi-Movilă;‏ ? - 2 ביולי 1633) היה שליט נסיכות מולדובה במהלך שתי קדנציות, הראשונה מ-13 בינואר 1626 עד אוגוסט 1629 והשנייה מאפריל 1633 עד השני ביולי באותה שנה.
חייו

מירון היה בנה של אליסבטה (Elisabeta), בת למשפחת מובילה רבת החשיבות, ממנה יצאו כמה שליטים רומנים ובנו של דומיטרו ברנובסקי (Dumitru Barnovschi), פחרניק גדול (מדרג אצולה) מ-1597 עד 1598 ופוסטלניק גדול מדצמבר 1606.
מירון מונה לצ'אשניק ב-1611, ב-1615 הגיע לדרגת ספטאר, ב-1616 היה לסטרוסטה של צ'רנוביץ ובין השנים 1618–1621 שימש כפרקלאב של חוטין. מירון ידע היטב טורקית ופולנית, לכן מילא תפקיד חשוב בשיחות השלום, שנערכו בחוטין ב-1621, לאחר המלחמה בין האימפריה העות'מאנית ובין פולין. בשנים 1622–1626, בתקופת השליט ראדו מיכניה, שהיה חולה) היה הטמאן גדול ומילא תפקידים נכבדים בהנהגת הארץ.
חייו > תקופת השלטון הראשונה

לאחר מותו של ראדו מיכניה, הבויארים הגדולים בחרו את מירון פה אחד והבחירה קיבלה אישור של הסולטאן העות'מאני, שקיבל לשם כך מאה אלף כתרי זהב.
ב-16 בינואר 1628 מירון ברנובסקי הוציא צו שאסר את תנועת האיכרים על פני אדמות האצולה בעלת הקרקע והמנזרים ובכך הפך אותם לצמיתים.
בשנת 1629, כשהווזיר הגדול של האימפריה העות'מאנית תבע בקשיש של 20,000 מטבעות זהב, בנוסף לתשלום המס השנתי, העדיף מירון ברנובסקי לוותר על השלטון מרצונו. נגד מירון ברנובסקי-מובילה פעלו בבירה העות'מאנית מלשינים, שטענו נגדו, שהוא הולך לעשות יד אחת עם הפולנים נגד האימפריה העות'מאנית. הסולטאן שמע למלשינים וביטל את המינוי של מירון ברנובסקי - מובילה לשליט נסיכות מולדובה וציווה עליו לבוא לקונסטנטינופול. ברנובסקי, שהיה נאמן לעות'מאנים ולא זמם נגדם, ציית להוראה ונסע לקונסטנטינופול, ציות שפעל לטובתו מאוחר יותר. הסולטאן מינה את אלכסנדרו העלם, מי שכבר שלט בעבר בנסיכות ולאכיה, להיות השליט החדש וברנובסקי פרש לאחוזתו בפולין.
חייו > המינוי השני

אלכסנדרו איליאש מונה בראש הנסיכות מולדובה בשנת 1631 בניגוד לרצון הבויארים של מולדובה והמיסים הכבדים, שהטיל, הביאו למרד נגדו, מרד שאילץ אותו לברוח ממולדובה. לאחר פרישתו של איליאש, הבויארים העדיפו את וסילה לופו כשליט, אך תבעו ממנו להסכים מראש על גובה המיסים שיטיל. לופו, שלא רצה שיכתיבו לו תנאים, סירב. בעקבות סירובו הזמינו הבויארים את ברנובסקי, שבינתיים התיישב באוסטיה, שבפולין. ברנובסקי נענה בשמחה ונסע לקונסטנטינופול יחד עם הבויארים התומכים בו. אויביו ובראשם לופו, שרצה את התפקיד לעצמו, שלחו לקונסטנטינופול מכתבים בהם הזהירו שברנובסקי הוא מרגל פולני. בצירוף מקרים אומלל עבור ברנובסקי, פשטו הקוזקים על החופים הטורקים של הים השחור והדיוואן העות'מאני קיבל את דעת המופתי הגדול והחליט להוציא את ברנובסקי להורג. ההוצאה להורג, בעריפה, בוצעה בנוכחות הסולטאן ביום 2 ביולי 1633.
לקריאה נוספת

Constantin C. Giurescu, Istoria Românilor, volumul III pag' 38 - 41, 43 - 45
מובמבר

קבוצת גברים המשתתפים ב"מובמבר"
מובמבר (Movember הלחם של המילים Moustache (שפם) ונובמבר) הוא אירוע שנתי שנערך בחודש נובמבר, ובו מגדלים גברים שפם כדי לעורר מודעות ולאסוף תרומות לנושאי בריאות הגבר. האירוע נוסד בשנת 1999 על ידי קבוצה של גברים ממלבורן, אוסטרליה.
מאז 2004, ארגנה קרן הצדקה מובמבר אירועים באוסטרליה וניו זילנד להעלאת המודעות לבעיות בריאות של גברים, כמו סרטן הערמונית ודיכאון. בשנת 2007, הושקו האירועים באירלנד, קנדה, ספרד, בריטניה, וארצות הברית. כיום משתתפים באירוע עשרות אלפי אנשים ברחבי העולם (כולל בישראל), וסך התרומות הגיע לעשרות מיליוני דולרים. בישראל עיריית ראשון לציון הגדילה לעשות וקבעה את המובמבר בחוק עזר עירוני כחג מוניציפלי מקומי הנחגג כל חודש נובמבר.
מוזיאון למורשת יהודית והשואה ויליאם ברמן

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון להנצחת זכר השואה, מוזיאון יהודי 
 כתובת:  אטלנטה 
 מיקום:  מחוז פולטון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1996
 תאריך פתיחה רשמי:  1996 
 קואורדינטות:  33°47′38″N 84°23′23″W﻿ / ﻿33.793886°N 84.38981°W﻿ / 33.793886; -84.38981
 www.thebreman.org
  (למפת אטלנטה מוגדלת) מוזיאון למורשת יהודית והשואה וויליאם ברמן (למפת אטלנטה רגילה) מוזיאון למורשת יהודית והשואה וויליאם ברמן  he
 
מוזיאון למורשת יהודית והשואה ויליאם ברמן (באנגלית: The William Breman Jewish Heritage Museum), הידוע בכינויו ברמן, הוא מרכז תרבות באטלנטה המוקדש להיסטוריה של עם ישראל, עם דגש מיוחד על אזור ג'ורג'יה ועל השואה. המוזיאון, שנפתח ב-1996, הוא אחד המוזיאונים הגדולים מסוגו. המוזיאון נקרא על שמו של איש העסקים מאטלנטה ויליאם ברמן, שהיה פילנתרופ הפעיל בקהילה היהודית באטלנטה.
תערוכות

במוזיאון מספר תערוכות, קבועות ונודדות, המציגות למבקרים ערכים, מנהגים ומסורות יהודיות. המסרים מועברים באמצעות יצירות מולטימדיה כגון קולנוע, מוזיקה ואמנות חזותית. כמו כן במוזיאון קיימות תערוכות החוקרות נושאים אוניברסליים, כגון אחריות אישית, בניית קהילה והבנה בין-תרבותית.
התערוכה הקבועה של המוזיאון היא "היעדר אנושיות: שנות השואה, 1933-1945".
בתערוכות קודמות הוצגו יצירות ותמונות מאת מוריס סנדק, מחבר הספר "ארץ יצורי הפרא".
מחקר ואוספים

במוזיאון ברמן שוכנים גם הארכיונים של אמנים כמו אידה פרל וג'וזף קובה הנוגעים להיסטוריה יהודית, הארכיונים היהודיים של סוואנה ומרכז גנאלוגיה, המתעדים את ההיסטוריה של החיים היהודיים בגרוזיה והסביבה. באוספים אלו יש סיפורים אישיים ומזכרות היסטוריות.
במוזיאון מוצגת תערוכה נרחבת הנוגעת למאבקים של העם היהודי מול האנטישמיות בפולין, גרמניה, צ'כוסלובקיה ויוון לפני השואה ובמהלכה. הוא גם מספר את הסיפורים של ניצולי השואה שהגיעו לדרום מזרח ארצות הברית ויצרו לעצמם חיים חדשים. כמו כן מוצגים ראיונות בעל פה עם ניצולי השואה.
הערות שוליים

↑  "About The Breman - The Breman Museum". Thebreman.org. נבדק ב-23 באוקטובר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Laurel McCarty (2 ביוני 2006). "William Breman Jewish Heritage Museum". Georgiaencyclopedia.org. נבדק ב-23 באוקטובר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Absence of Humanity Exhibit | The Breman Museum". www.thebreman.org.
מוזיאון מדעי הטבע של ברצלונה

| --- | --- |

חזית מוזיאון המדעי הטבע של ברצלונה
 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון למדעי הטבע
 מיקום:  ברצלונה, ספרד
 מדינה:  ספרד 
 מנהל:  אנה אומדס
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1882
 תאריך פתיחה רשמי:  1882 
 קואורדינטות:  
 https://museuciencies.cat
  (למפת ברצלונה מוגדלת) מוזיאון מדעי הטבע של ברצלונה(למפת ברצלונה רגילה) מוזיאון מדעי הטבע של ברצלונה
 
מוזיאון מדעי הטבע של ברצלונה (בקטלאנית: Museu de Ciències Naturals de Barcelona; בספרדית: Museo de Ciencias Naturales de Barcelona) הוא מוזיאון להיסטוריה של הטבע הממוקם בברצלונה, ספרד.
היסטוריה

המוזיאון נוסד בשנת 1882 בעקבות העזבון, החסות והצוואה של מתווך עסקי מקומי, פרנססק מרטורל אי פניה (1822–1878), אשר השאיר לצורך זה לעיר ברצלונה את אוספי הארכאולוגיה וידיעת הטבע האישיים שלו. עם הקמתו בשנת 1882 נקרא "מוזיאון מרטורל לארכאולוגיה ומדעי הטבע" (בספרדית: Museo Martorell de Arqueologia y Ciencias Naturales) והיה הבניין הראשון בהיסטוריה של ברצלונה שתוכנן כמוזיאון. זמן לא רב לאחר מכן, האוספים הארכאולוגיים, הבוטניים והזואולוגיים הועברו למקום אחר והשם שונה ל"מוזיאון מרטורל לגאולוגיה" (Museo Martorell de Geologia). בניין נוסף שנמצא גם הוא בפארק המצודה, טירת שלושת הדרקונים הסמוכה, שנבנתה ב-1888 עבור התערוכה העולמית של ברצלונה, הוקצה למוזיאון למדעי הטבע של ברצלונה ב-1917 והחל להציג את האוספים הזואולוגיים החל מ-1920. שני המבנים, המוזיאון הגאולוגי במוזיאון מרטורל והמוזיאון הזואולוגי בטירת שלושת הדרקונים, סגרו את שעריהם לציבור בשנת 2010, למרות שהם עדיין משתייכים לאותו מוסד, המוזיאון למדעי הטבע. בינתיים, שני הגנים הבוטניים העיקריים של העיר, הגן הבוטני ההיסטורי של ברצלונה (נוסד ב-1930) והגן הבוטני של ברצלונה (נוסד ב-1999), הצטרפו למוזיאון ב-2008. בשנת 2010 הוקצה גם בניין הפורום למוזיאון. הוא נועד להציג לציבור תערוכת קבע מרכזית של המוסד, שנפתחה לקהל במרץ 2011. בתחילה נקרא "המוזיאון הכחול" (בקטלאנית: el Museu Blau), ובדצמבר 2017, בניין הפורום שינה את שמו לפונקציה שהוקצתה לו והחליך לשם הרשמי של המוסד - מוזיאון מדעי הטבע של ברצלונה.