stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שיר ההפלגה
רקע

ישנה טענה לפיה לאה גולדברג קיבלה את ההשראה לשיר כאשר צפתה מחלון ביתה שברחוב ארנון 15, בספינה בים ועל סיפונה הבחינה בבעלי חיים גדולים, פילים, צבאים וטווס גדול. מראה סוריאליסטי זה הביא אותה לכתוב את "שיר ההפלגה".
גולדברג פרסמה את השיר בעיתון דבר לילדים ב־26 באוגוסט 1948.
ב-1949 נכלל השיר בקובץ שירי הילדים של גולדברג, "מה עושות האיילות" (תל אביב:ספריית הפועלים, 1949).
השיר הולחן בתחילת שנות ה-50 על ידי המלחין יששכר מירון, ובשנות ה-70 נוספו שני לחנים שונים נוספים, האחד בידי סשה ארגוב ובעיבודו של מתי כספי והשני בידי הפזמונאי וחבר-הכנסת לשעבר עקיבא נוף. הלחן של נוף נעשה פופולרי במיוחד ולו ביצועים רבים.
ביצועים > לחן יששכר מירון

בין המבצעים בלחן זה: רמה סמסונוב, לאה דגנית, מרדכי בן-שחר ואברהם וילקומירסקי.
ביצועים > לחן סשה ארגוב

השיר בלחנו של ארגוב בוצע ב-1972 במופע "נסיעה מדומה" על שם ספרה של לאה גולדברג "מכתבים מנסיעה מדומה" שראה אור בתחילת שנת 1937 בהוצאת דביר. המבצעים במופע היו לוליק לוי (אחיו של אושיק לוי), אופירה גלוסקא, תמי ספיבק ואמנון ברנזון.
מבצעים נוספים בלחן זה הם: מתי כספי, להקת התל אביבים, מיקי גבריאלוב ודני ליטני, רונית אופיר בליווי אמנון ברנזון ואריק קרן.
ב-2019 ביצעו את השיר אופירה גלוסקא וגיא שריג, במופע "שרים לאמנון" לזכרו של אמנון ברנזון.
ביצועים > לחן עקיבא נוף

השיר בלחנו של עקיבא נוף בוצע בשנת 1972 בפסטיבל שירי הילדים מס' 3, תחת השם "מפרשי זהב". מבצע השיר היה לואיג'י, זמר בלגי שפעל בישראל בשנות ה-70.
מבצעים נוספים בלחן זה הם: עמי שביט, אלי מנטבר, אילנית, חנן יובל, עוזי חיטמן, חבורת הזמר "שיר-לי", ואנסמבל "דרור" לשירה עברית.
הערות שוליים

↑  ד"ר איתי פלאות, שיר ההפלגה, באתר האתר של ד"ר איתי פלאות
↑  שיר עד - שיר ההפלגה, באתר יוטיוב
מסילת החוף

| --- | --- |

רכבת המורכבת מארבעה מערכי IC3 במסילת החוף על רקע הים התיכון
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל
 עיר:  מישור החוף הצפוני והמרכזי
 מפעיל:   רכבת ישראל
 מידע על ההקמה
 פתיחת המסילה:  מאי 1953
 מידע על המסילה
 תחילת המסילה:  תחנת נהריה
 סיום המסילה:  תחנת תל אביב מרכז
 סוג המסילה:  נוסעים ומשא
 רוחב המסילה:  143.5 ס"מ
 מסלולים:  2 מנהריה ועד כפר שמריהו 4 מכפר שמריהו ועד תחנת תל אביב

רשימת התחנות
נהריה, עכו, קריית מוצקין, קריית חיים, חוצות המפרץ, מרכזית המפרץ, חיפה מזרח, חיפה מרכז – השמונה, חיפה – בת גלים, חיפה – חוף הכרמל, עתלית, בנימינה, קיסריה – פרדס חנה, חדרה – מערב, נתניה, נתניה – ספיר, בית יהושע, הרצליה, תל אביב – אוניברסיטה, תל אביב – סבידור מרכז
 
מסילת החוף היא מסילת רכבת של רכבת ישראל, המתחילה בתחנת הרכבת נהריה ומסתיימת בתחנת הרכבת תל אביב – סבידור מרכז. שמה של המסילה נגזר מקרבתה היחסית אל חוף הים התיכון לכל אורכה. המסילה משמשת כחלק מן הקו הראשי של רכבת ישראל.
המסילה מהווה את הדרך הראשית לרכבות נוסעים, בקו העמוס בין נהריה וחיפה ובין חיפה ותל אביב.
מסילות מסתעפות

קו הרכבת לכרמיאל מסתעף מהמסילה מדרום לעכו.
מסילת העמק מסתעפת ממסילת החוף בצומת זבולון, ממזרח לגשר פז.
באזור חיפה מתפצלות שלוחות קצרות לנמל חיפה.
בצומת רמז, ליד פרדס חנה מתפצלת שלוחה קצרה אל חדרה מזרח שהובילה בעבר אל המסילה המזרחית שפורקה ותוביל בעתיד אל המסילה המזרחית החדשה.
מסילת השרון מסתעפת צפונית לתחנת הרכבת הרצליה במחלף שמריהו מזרח ומתחברת בסופה למסילה המזרחית.
מסילת הירקון מסתעפת בצומת תל ברוך ומתחברת באזור ראש העין למסילה המזרחית.
בקצה המסילה נמצאת תחנת הרכבת תל אביב - סבידור מרכז ולאחריה מתחילה מסילת איילון.
תחנות

לאורך המסילה נפתחו התחנות: הרצליה, בית יהושע (נקראה אז גם בשם "כפר נטר"), נתניה, חדרה – מערב (כתחליף לתחנת הרכבת חדרה מזרח). התחנות הוותיקות: בנימינה, ועתלית המשיכו בפעילותן.
כמה מהתחנות החדשות שהקימה רכבת ישראל היו זהות – מבנה בטון קטן דמוי תיבה צבוע לבן שהוצמד אליו שלט עם שם התחנה. בתחנות חדרה – מערב, כפר ויתקין ונתניה נבנו רציפים יחידים לצד התחנות ואילו בבית יהושע, שפיים (תחנה לא פעילה) והרצליה לא נבנו רציפים לצד התחנות.
עם השנים הוקמו לאורך הקו מספר תחנות נוספות: תל אביב – ההגנה, תל אביב – השלום, תל אביב – אוניברסיטה, קיסריה – פרדס חנה, חיפה – חוף הכרמל, חיפה – בת גלים, מרכזית המפרץ וחוצות המפרץ. במקביל, נסגרו תחנות קטנות כדוגמת תחנת עין הים, בוסתן הגליל, חצרות יסף, שבי ציון, זכרון יעקב, כפר ויתקין ושפיים.
שלוחות

מספר שלוחות לנמל חיפה: דפולוג, אוברסיז, נמל חיפה ונמל קישון.
שלוחה למסוף דשנים (מסוף מכולות) של חברת מילניום - באזור צומת וולקן מסתעפת מזרחה שלוחה באורך כ-6 קילומטר למסוף מכולות, בתי הזיקוק ולמכון תמי של כי"ל.
שלוחה למפעל מילואות, דרומית לעכו.
שלוחה למפעל קריית הפלדה. השלוחה לא פעילה.
שלוחה למסוף ממגורות דגון
שלוחה לסדנאות קישון
שלוחה לנמל המפרץ (בבניה).
שלוחות > שלוחות היסטוריות

במהלך שנות המנדט הוקמו והופעלו מספר שלוחות תעשייתיות ושלוחות למחנות צבאים. היום נשארו בשטח רק שרידים בודדים כעדות לקיום השלוחות האלה.
שלוחה למחנות צבאים בסמוך לכפר נויהרדטהוף
שלוחה למפעל מלח בעתלית
שלוחה למחנה המעצר בעתלית
שתי שלוחות למחצבות עתלית
שלוחה לפי גלילות - שימשה להובלת גז, פורקה לאחר הקמת נתיבי איילון
שלוחה למחצבת בנימינה - באזור חוטם הכרמל מסתעפת מזרחה שלוחה באורך כ-1 קילומטר למחצבת בנימינה. המחצבה נסגרה בתחילת שנות ה-90 והשלוחה נותקה ממסילת החוף.
המסילה בעתיד

רכבת ישראל פועלת לחשמול המסילה. כבר הושלם המקטע שבין תל אביב ועד הרצליה עבור קו הרכבת המהיר לירושלים.
ב-2008 הוחלט לחדש את המסילה המזרחית כחלופה למסילת החוף וכגיבוי למקרה של תקלה. אומדן עלות הפרויקט הוא כ-8.1 מיליארד שקלים והוא צפוי להסתיים ב-2026. פרויקט זה ירחיב את השלוחה ל תחנת הרכבת חדרה מזרח ויצור מחלף רכבות בצומת החיבור של השלוחה למסילת החוף.
מסילת מנשה היא מסילה המתוכננת להתפצל מהמסילה המזרחית החדשה באזור אחיטוב לכיוון מסילת העמק. מסילה זו תיצור חלופה מקבילה מלאה למסילת החוף ותגדיל את היציבות ברשת הרכבות הארצית באופן משמעותי.
חיבור לעזה - בשנת 2005 קידמה רכבת ישראל תוכנית לחידוש מסילת החוף בין אשקלון וגבול רצועת עזה, קטע באורך של 7 ק"מ. מטרת פרויקט זה היא ליצור קשר בין רצועת עזה לישראל, לנמלים, למפעלי הדרום וים המלח, למסוף ג'נין, למסוף הגבול עם ירדן ולאחר מכן עם עיראק וחיבור למסוף ניצנה.
המסילה בעתיד > הכפלת מסילת החוף

מתוכננת הכפלה נוספת של הקו לארבע מסילות, בשלב הראשון, בוצעה ההכפלה מתחנת הרכבת תל אביב אוניברסיטה ועד להסתעפות צפונית להרצליה. בשלב הבא, במסגרת תת"ל 65 - התכנית שעוסקת בהכפלת המסילות צפונה עד סדנאות אפרים (כ-2 ק"מ צפונית למרכזית המפרץ) - נבחנות חלופות תכנון שונות להקמת מסילות מהירות החדשות:
באזור בנימינה, מכיוון שאין מקום לארבע מסילות בתוואי הקיים בתוך המושבה, העתקת תחנת בנימינה ממרכז היישוב מערבה לכיוון כביש 4 לתוואי עוקף חדש שיעבור סמוך לאור עקיבא. על פי התכנון תחליף תחנת הרכבת חדרה מערב את תחנת הרכבת בנימינה כתחנת העצירה הראשית בין חיפה לתל אביב.
באזור חיפה, בוחנים חלופות שונות לרבות הפרדת המסלולים לתוואי אחד תת-קרקעי שישרת את הרשת הארצית המהירה, ותוואי אחר שישמש בעיקר רכבות פרבריות.
באזור השרון מתוכננים להתווסף תחנות חדשות בשפיים ומחלף גלילות, אם כי נכון ל-2021 הצעה זו לא יצאה לפועל על אף אישור ספציפי של קבינט הדיור. כמו כן מתוכננים עד 2030 להתווסף בין שפיים ותחנת נתיבי איילון לנתב"ג 2 מסילות תת-קרקעיות חדשות.
ב-12 בדצמבר 2022 אישרה הוועדה לתשתיות לאומיות את "התוכנית הכפלת מסילות החוף" (תת"ל 65א'). התוכנית מתייחסת למקטע שבין שפיים לחוף הכרמל. המסילות הקיימות ישודרגו כדי לאפשר נסיעה במהירות של עד 160 קמ"ש. כמו כן יוקמו שתי מסילות חדשות שיאפשרו נסיעה במהירות של עד 250 קמ"ש. לאורך התוואי מתוכננות 11 תחנות, מתוכם ארבע תחנות חדשות: זיכרון יעקב, אור עקיבא, תחנת המכללות בנתניה, שפיים. בארבע תחנות אחרות יוקמו מבני תחנה חדשים בנוסף או במקום הקיימים: חוף הכרמל, עתלית, חדרה, נתניה מרכז וספיר. המסילה אשר עוברת בתוך בנימינה תתבטל, והמסילה החדשה תעבור בסמוך לכביש 4 בין אור עקיבא ובנימינה.
ראו גם

הקו הראשי של רכבת ישראל
הערות שוליים

↑  סורסוק על מסלת הברזל חיפה-טריפולי, דואר היום, 27 בדצמבר 1927
↑  יחודש קו הרכבת חיפה - נהריה, מעריב, 24 במאי 1950
↑  שוקמה המסילה בצפון הארץ, דבר, 17 בינואר 1961
↑  מתחילים לבנות מסילת הברזל החדשה, מעריב, 3 באוקטובר 1948
↑  קו־רכבת חדש בנימינה־ת"א, על המשמר, 6 באוקטובר 1948
↑  קו הרכבת החדש חיפה־ת"א יושלם הקיץ, דבר, 19 בינואר 1949
קו הרכבת חדרה־ת"א ייפתח הקיץ, על המשמר, 19 בינואר 1949
↑  רכבת חדרה-הרצליה-ת"א תופעל עוד בסוף הקיץ, הַבֹּקֶר, 16 בפברואר 1950
↑  בקרוב יופעל קו רכבת המקוצר תל-אביב - חיפה, הצופה, 21 בנובמבר 1949
↑  קו תל אביב-הרצליה לפני השלמתו, דבר, 29 בנובמבר 1951
↑  הקו המקוצר חיפה-תל אביב, דבר, 25 בינואר 1953
↑  הושלמה המסילה תל אביב נתניה, על המשמר, 20 באפריל 1953
מסילת החוף חל־אביב-חיפה מופעלת היום באופן בלתי רשמי, חרות, 26 באפריל 1953
↑  היום תיפתח חגיגית מסילת הברזל החדשה חדרה-ת"א, הארץ, 14 במאי 1953
↑  הוכפלה מסילת הרכבת מת"א לחיפה - משך הנסיעה יקוצר ל-45 דקות, באתר גלובס, 18 באוגוסט 1998
↑  הפרדה מפלסית במפגש 13 (מושב הבונים), בעמוד הפייסבוק של שבתשתיות - ביצוע פרויקטים בתחבורה, 24 באוגוסט 2022
↑  רכבת סימנס חשמלית יצאה לנסיעת מבחן בקטע המחושמל שבין תחנות הרצליה ונתניה, בעמוד הפייסבוק של שבתשתיות, 3 בספטמבר 2022
↑  י. ל. יונתן, בשבילי הארץ, הצופה, 28 בינואר 1949
↑  רכבת ישראל: החל פרויקט הנחת המסילות לחיבור נמלי הים החדשים, אתר אינטרנט פורט2פורט, 21.11.2023
↑  פיתוח מסילה מזרחית לרכבת הכבדה, סעיף 8 מתוך תכנית השקעה רב שנתית לפיתוח התחבורה הציבורית במטרופולינים, החלטה מספר 1838 של ממשלת ישראל, משנת 2016, באתר של משרד ראש הממשלה, מיום 11 באוגוסט 2016
↑  גל ניסים, ‏מסילה לשלום: הרכבת מבקשת לזרז הקמת קווים לעזה וג'נין ב-280 מיליון שקל, באתר גלובס, 31 במרץ 2005
↑  רעי קציר, עם הכפלת מסילת החוף של הרכבת תהפוך חדרה לתחנה ראשית, 18/03/2016, גפן מגזין המושבות
↑   אורן דורי, 28 דקות מחיפה לתל אביב? הוויכוח הבלתי נגמר שתוקע את הרכבת, באתר TheMarker‏, 20 בדצמבר 2017
↑  בילי פרנקל, קבינט הדיור אישר: מתחם תחבורה בשפיים ומוקד תיירות בנמל חיפה, באתר ynet, 14 באוגוסט 2017
↑  גיא נרדי, ‏קינגס קרוס בגלילות: שתי תחנות מרכזיות גדולות ייבנו לכבוד המטרו, באתר גלובס, 2 בפברואר 2020
↑  הדי כהן, ‏הרכבת מקדמת הקמת שתי מסילות תת-קרקעיות בת"א, באתר גלובס, 13 באפריל 2016
↑  יובל שדה, אושרה תוכנית הרכבת המהירה לחיפה: זמן הנסיעה לתל אביב יתקצר לחצי שעה, באתר כלכליסט, 12 בדצמבר 2022
תחנת הרכבת חדרה מערב, יולי 2020
עבודות להחלפת מפלג צפונית לתחנת הרכבת חדרה מערב, אוקטובר 2021
צומת זבולון, חיבור מסילת העמק עם מסילת החוף, דצמבר 2020
מסילות הדיור צפונית לתחנת הרכבת תל אביב מרכז ונתיבי איילון לכיוון צפון, יוני 2023
מסילת החוף ונתיבי איילון לכיוון דרום, יוני 2023
רכבת נוסעים נוסעת לכיוון צפון ליד דור
מסילת החוף בכפר שמריהו. מבט דרומה
ג'ף זיינטס

ג'פרי דנסטון זיינטס (באנגלית: Jeff Zients, נולד ב-12 בנובמבר 1966) היה ראש סגל הבית הלבן בממשל הנשיא ביידן. מינואר 2021 עד אפריל 2022 שימש כיועץ לנשיא לטיפול במגפת הקורונה בארצות הברית. בעבר היה גם מנהל המועצה הלאומית לכלכלה, מנהל משרד הניהול והתקציב, חבר מועצת מנהלים במספר חברות עסקיות, וכן חבר במועצת המנהלים של פייסבוק משנת 2018 עד 2020.
קורות חיים

ג'ף זיינטס נולד למשפחה יהודית בוושינגטון די. סי. וגדל בעיירה קנזינגטון (אנ') במרילנד. למד לתואר ראשון ותואר שני במדע המדינה באוניברסיטת דיוק וסיים את לימודיו בהצטיינות יתרה "summa cum laude" בשנת 1988.
לאחר סיום לימודיו עבד כיועץ ניהולי במספר חברות פרטיות. בגיל 35 נמנה ברשימת "40 Under 40" של כתב העת פורצ'ן, והונו הוערך בסך של 149 מיליון דולר. רוב הכנסותיו נבעו מתפקידיו בחברת The Advisory Board Company (אנ'), בה שימש כסמנכ"ל תפעול, ולאחר מכן מנכ"ל ויושב ראש מועצת המנהלים.
בשנת 2005 היה חלק מקבוצה, בה היה גם קולין פאוול, שביקשה לרכוש את קבוצת הבייסבול וושינגטון נשיונאלס. העסקה לא יצאה לבסוף לפועל.
זיינטס נשוי ואב לארבעה ילדים. מתגורר בוושינגטון די. סי.
קורות חיים > תפקידים בממשל אובמה

בשנת 2009 מונה על ידי נשיא ארצות הברית ברק אובמה לסגן מנהל משרד הניהול והתקציב. ביולי 2010 כיהן כמנהל המשרד במשך מספר חודשים, ושב לתפקיד זה בשנים 2012–2013. לאחר מכן היה אחראי על אתר האינטרנט של מחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית, ומנהל המועצה הלאומית לכלכלה, תפקיד אותו מילא עד ינואר 2017.
קורות חיים > חזרה למגזר הפרטי

זיינטס הצטרף למועצת המנהלים של פייסבוק ב-2018, בעקבות פרשת קיימברידג' אנליטיקה. הוא עמד בראש ועדת הביקורת של החברה עד שנת 2020, אז מונה למנכ"ל חברת השקעות פרטית.
בשנת 2018 היה גם בין המייסדים של רשת מסעדות בייגל בסגנון ניו יורק בשם "Call Your Mother".
קורות חיים > תפקידים בממשל ביידן

באוקטובר 2020 זיינטס היה חלק מצוות הניהול של נשיא ארצות הברית הנכנס ג'ו ביידן. בדצמבר 2020 מונה למתאם תגובות הממשל למגפת הקורונה בארצות הברית. בנובמבר 2021 הודיע זיינטס כי במקום סגרים הממשל האמריקאי מתכוון להסתמך על חיסונים ותרופות לטיפול בקורונה, על מנת למנוע התפרצות גל קטלני נוסף של המגפה. "אנחנו יכולים לבלום את התפשטות הנגיף מבלי שנצטרך לסגור את הכלכלה שלנו", אמר.
זיינטס סיים את תפקידו כמתאם קורונה במרץ 2022.
ב-8 בפברואר 2023 מונה לראש סגל הבית הלבן בממשל ביידן, במקומו של רון א. קליין.
הערות שוליים

↑  Who is Jeffrey Zients? Ask his mom, USA Today, ‏22 באוקטובר 2013 (באנגלית).
↑  Jeff Zients: The bagel impresario headed to the White House, BBC, ‏27 בינואר 2023 (באנגלית).
↑  היעד: "שגרה חדשה". כך נלחם ביידן בקורונה, באתר ynet, 13 בפברואר 2021.
↑  בממשל ביידן מבטיחים: לא יוטלו סגרים נוספים בארה"ב, באתר כלכליסט, 23 בנובמבר 2021.
↑  מתאם הקורונה בבית הלבן לשעבר: ביידן בחר ראש סגל חדש, באתר ynet, 27 בינואר 2023.
| הקבינט של ארצות הברית בממשל ג'ו ביידן ארצות הברית |
| --- | --- | --- |
| בעלי תפקידים על פי חוק | בעלי תפקידים על פי חוק |  |
| סגנית הנשיא | קמלה האריס (2021–2025) |  |
| מזכיר המדינה | אנתוני בלינקן (2021–2025) |  |
| מזכירת האוצר | ג'נט ילן (2021–2025) |  |
| מזכיר ההגנה | לויד אוסטין (2021–2025) |  |
| התובע הכללי | מריק גרלנד (2021–2025) |  |
| מזכירת הפנים | דב האלנד (2021–2025) |  |
| מזכיר החקלאות | טום וילסאק (2021–2025) |  |
| מזכירת המסחר | ג'ינה ריימונדו (2021–2025) |  |
| מזכיר העבודה | מרטי וולש (2021–2023) |  |
| מזכיר הבריאות ושירותי האנוש | חוויאר ביסרה (2021–2025) |  |
| מזכירת השיכון והפיתוח העירוני | מרשה פאדג' (2021–2024) |  |
| מזכיר התחבורה | פיט בוטיג'ג' (2021–2025) |  |
| מזכירת האנרגיה | ג'ניפר גרנהולם (2021–2025) |  |
| מזכיר החינוך | מיגל קרדונה (2021–2025) |  |
| המזכיר לענייני חיילים משוחררים | דניס מקדאנה (2021–2025) |  |
| מזכיר ביטחון המולדת | אלחנדרו מיורקס (2021–2025) |  |
| בעלי תפקידים ברמת קבינט | בעלי תפקידים ברמת קבינט |  |
| מנהל הסוכנות להגנת הסביבה | מייקל רייגן (2021–2025) |  |
| מנהלת משרד הניהול והתקציב | שאלנדה יאנג (2021–2025) |  |
| ראש המודיעין הלאומי | אווריל היינס (2021–2025) |  |
| ראש ה-CIA | ויליאם ברנס (2021–2025) |  |
| נציבת הסחר של ארצות הברית | קתרין טאי (2021–2025) |  |
| שגרירת ארצות הברית באומות המאוחדות | לינדה תומאס-גרינפילד (2021–2025) |  |
| היועץ המדעי לנשיא ארצות הברית | אריק לנדר (2021–2023) • אראטי פרבהאקר (2023–2025) |  |
| יו"ר מועצת היועצים הכלכליים של ארצות הברית | ססיליה ראוס (2021–2025) • ג'ארד ברנסטיין (2021–2025) |  |
| מנהלת הסוכנות לעסקים קטנים של ארצות הברית | איזבלה קסיאס גוזמן (2021–2025) |  |
| ראש סגל הבית הלבן | רון א. קליין (2021–2023) • ג'ף זיינטס (2023–2025) |  |
| הערה |  ↑  רשימה זו אינה כוללת מזכירים שכיהנו בפועל  ↑  ג'ולי סו כיהנה כמזכירת העבודה בפועל במשך כשנתיים.  |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0001 1848 9578  LCCN: no2011038566  NARA: 185845542  SNAC: w6tr6qrp  VIAF: 169624836   WorldCat (עם VIAF): 169624836
יצחק דוב קופלמן

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  30 באפריל 1909 חרקיב, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  17 ביוני 2011  (בגיל 102) ציריך, שווייץ 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, שווייץ 
 תקופת הפעילות:  ? – 17 ביוני 2011 
 
הרב יצחק דוב קופלמן (בכתב יידי: קאפעלמאן ; 1909,[דרוש מקור] ה'תרס"ט – 17 ביוני 2011, ט"ו בסיוון ה'תשע"א) היה ראש ישיבת לוצרן בשווייץ.
ביוגרפיה

נולד בחרקוב שבאוקראינה. בשב"ק פרשת אמור, טז אייר תרס"ד (המקור בדרשה מהרה"ג משה דוד פרלמן שליט"א, אפשר למצוא בקול הלשון) למד 18 שנה אצל הרב שמעון שקופ בישיבת שער התורה בגרודנא. במלחמת העולם השנייה הוגלה לסיביר ועבד בעבודת פרך. אחרי המלחמה הועמד בראש ישיבת "קאפעלן", שהוקמה מחדש ליד העיר אנטוורפן שבבלגיה. יחד עם הרב חיים יעקב רוטנברג נסע לפראג לאסוף גרעין ראשוני של תלמידים בין פליטי השואה. הרב קופלמן עמד בראשות הישיבה במשך למעלה מעשר שנים, ולאחר מכן עבר לניו יורק לעמוד בראשות ישיבת "שערי יושר" (שנקראה על שם ספרו הידוע של רבו הרב שקופ).
בינו לבין הרב שמחה בונים אלתר האדמו"ר החמישי לבית גור נרקמו קשרי ידידות כאשר בשנת ה'תש"ח - 1948 שהה האדמו"ר באנטוורפן. הוא אף שלח את בנו, הרב יעקב אריה אלתר, האדמו"ר מגור הנוכחי, ללמוד תורה מפיו בישיבת "קאפעלן".
בשנת ה'תשכ"ד עבר לכהן בראשות ישיבת לוצרן (בעיירה קרינץ שליד לוצרן) שבשווייץ, והחליף בתפקיד זה את הרב משה סולובייצ'יק. ניהל עד לפטירתו את הישיבה, חרף גילו המבוגר. שימש בישיבה גם כמשגיח.
ביקר לראשונה בישראל בשנת 1955, כאשר נסע לחפש מועמד מתאים לתפקיד ראש הישיבה שיכהן במקביל לו, במקומו של הרב ניז'ניק, שעזב אז את הישיבה. בסופו של דבר נבחר לתפקיד זה הרב אליקים שלזינגר.
הרב קופלמן היה מן היחידים שנכחו בשעת פטירתו של רבו הרב שמעון שקופ בביתו שבגרודנה. ובפרוץ השואה לקח הוא מביתו של הרב שקופ את כתביו. הרוסים ניסו לאלצו למסור את הכתבים, אך ללא הצלחה. כתבים אלה פורסמו בספר "חידושי רבי שמעון יהודה הכהן".
השאיר אחריו בן יחיד, הרב משה קופלמן שליט"א (שממלא מקומו כראש ישיבת לוצרן שנפתח אחרי סגירת הישיבה בלוצרן ונמצא כהיום בעיר קענווי איילנד שבאנגליה), וארבע בנות. אחת מהם הייתה נשואה לרבי משה רוזמרין, מחבר ספר אמרי משה על כמה ממסכות הש"ס.
לקראת החגים והימים הנוראים הגיעו מאות יהודים ממדינות אירופה להשתתף עמו בתפילות החג. בשמו נקשרו סיפורי ישועות ורבים פנו אליו לקבלת ברכות.
הלך לעולמו בט"ו בסיוון ה'תשע"א, בן 105. בצוואתו הורה להכתיר את בנו רבי משה כממלא מקומו בראשות הישיבה.
בשנת תשע"ה (2014) יצא לאור בעריכת תלמידיו ספרו "שיח יצחק", הכולל מערכות ודברי מוסר על חומש בראשית. בשנת תשע"ז יצא הכרך על שמות.
מתלמידיו

בנו הרב משה קופלמן, ראש ישיבת לוצרן שווייצריה
הרב ארי פרידמאן, ראש ישיבה גבוהה באר אברהם, סאו פולו, ברזיל
הרב יוסף רוזנבלום, ראש ישיבת שערי יושר שבארצות הברית שאותה הקים הרב קופלמן
הרב מנחם מנדל שפרן, דיין וראש ישיבת נועם התורה (למד אצלו בארצות הברית)
הרב יונה רכניצר, ראש ישיבת תפארת משולם זוסיא טשרנוביל
הרב אהרן רובינפלד, מראשי ישיבת בעלזא ומחבר הספר תורת הקניינים (ב"כ)
הרב ישראל דוד שלזינגר, רב ודרשן במונסי - ניו יורק (למד אצלו בלוצרן)
הרב בנימין אייזנברגר, רב קהילת היכל התפילה בבורו פארק
הרב שמואל ישכר רוזנגרטן, ראש ישיבת בעלז בירושלים, וראש בית הדין של מחזיקי הדת (למד אצלו בקאפעלן)
רבי נתן דוד רוזנבוים, האדמו"ר השני מזוטשקא, בני ברק
הרב יעקב אריה אלתר, האדמו"ר מגור, ירושלים (למד אצלו בקאפעלן)
הרב ברוך סולובייצ'יק, ראש ישיבת תורת זאב, ירושלים
הרב יהושע חיים אריה שפיטץ, ראש ישיבת עץ חיים ווילרייק באנטוורפן
הערות שוליים

↑  הקדמה לחידושי רבי שמעון יהודה הכהן למסכת בבא קמא.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296458305171  ISNI: 0000 0000 7067 9339  LCCN: no2006106393  VIAF: 97356903   WorldCat (עם VIAF): 97356903
יעל שטרנהל

| --- | --- |

 לידה:  14 ביוני 1976 (בת 48) ירושלים, ישראל 
 ענף מדעי:  היסטוריה
 מקום מגורים:  ישראל
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פרינסטון  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מנחה לדוקטורט:  ג'יימס מ' מקפרסון 
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב 
 תרומות עיקריות
 חקר ההיסטוריה של ארצות הברית
 
יעל שְׁטֶרְנְהֶל (נולדה ב-14 ביוני 1976) היא פרופסור חבר  וראש התוכנית ללימודים אמריקניים באוניברסיטת תל אביב. חברת האקדמיה הצעירה הישראלית.
ביוגרפיה

שטרנהל נולדה וגדלה בירושלים. היא בתם של פרופ' זאב שטרנהל, חתן פרס ישראל לחקר מדע המדינה, וזיוה שטרנהל, מרצה לאדריכלות ב"בצלאל" ומבקרת.
את שירותה הצבאי עשתה בשנים 1994–1996 בגלי צה"ל ככתבת לענייני משטרה בירושלים. בין האירועים הבולטים שסיקרה ככתבת: רצח רבין, גל הפיגועים של 1996 ומהומות מנהרת הכותל.
לאחר שחרורה מצה"ל, החלה להגיש את התוכנית "בוקר טוב ישראל" בערוץ הראשון (בשנים 1997–1999), ואז הצטרפה ל"דסק הבחירות" של הערוץ, לקראת בחירות 1999. בשנים 1999–2002, הגישה את תוכנית הראיונות "שבע וחצי". בשלהי 2011 הגישה חלק מסדרת התוכניות "ינשופים מתחלפים" בערוץ 8.
בשנת 2001, הגישה שטרנהל את משדר הבחירות המרכזי לכנסת החמש עשרה, לצד חיים יבין, בערוץ הראשון. בשנים 1998–2001 למדה שטרנהל לתואר ראשון בתוכנית המצטיינים של בית הספר להיסטוריה באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנים 2002–2008 עבדה על דוקטורט באוניברסיטת פרינסטון שבניו ג'רזי. נושא העבודה היה: "חוויית התנועה במרחב במלחמת האזרחים האמריקאית" והיא כתבה אותו בהדרכתו של פרופסור ג'יימס מקפרסון (אנ'). עשתה עבודת בתר-דוקטורט באוניברסיטת תל אביב במימון יד הנדיב בשנים 2008–2009. בשנת 2010 עשתה עבודת בתר-דוקטורט באוניברסיטה העברית.
באוקטובר 2011 התמנתה למרצה להיסטוריה ולימודים אמריקאיים באוניברסיטת תל אביב, על בסיס מלגת אלון.
שטרנהל מתמחה בהיסטוריה של דרום ארצות הברית במאה התשע עשרה ובהיסטוריה של חברות במלחמה. עבודת הדוקטורט שלה עוסקת בחוויית התנועה במרחב בדרום בתקופת מלחמת האזרחים. הדוקטורט בוחן את משמעותה של תנועת בני אדם בתהליכים המרכזיים שהתחוללו בדרום במהלך המלחמה, כגון עלית הלאומיות הדרומית, התפתחות תרבות מלחמה, והמהפכה החברתית שהביאה לשחרור ארבעה מיליון עבדים. עבודת הדוקטורט שלה פורסמה באפריל 2012 כספר בהוצאת הספרים של אוניברסיטת הרווארד (Routes of War: The World of Movement in the Confederate South ‏ (Harvard, 2012).
שטרנהל חברה בוועד המנהל של הקרן החדשה לישראל.
שטרנהל נשואה לפרופ' ישי רוזן-צבי ולהם שתי בנות משותפות. מתגוררת בשכונת רמת אביב בתל אביב.
ספרים

War on Record: The Archive and the Making of Civil War History, 1861-1901 (Under contract, Yale University Press)
Routes of War: The World of Movement in the Confederate South (Cambridge, Mass: Harvard University Press, 2012)
הערות שוליים

↑  Yael A. Sternhell,
Routes of War: The World of Movement in the Confederate South, Harvard University Press, April 2012.
↑  חברי הוועד המנהל, באתר הקרן החדשה לישראל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007427133505171  LCCN: no2011054431  NTA: 363926119  SUDOC: 170045374  VIAF: 170171255   WorldCat (עם VIAF): 170171255
מונא חורי

| --- | --- |

 לידה:  17 בספטמבר 1974 (בת 50) 
 שם לידה:  منى خوري
 ענף מדעי:  עבודה סוציאלית
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת שיקגו 
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים (2016) 
 פרסים והוקרה:  עיטור נשיא מדינת ישראל (2023)  פרס מיכאל ברונו (2021) 
 תרומות עיקריות
 רווחת ילדים ונוער בסיכון אתר רשמי
 
מונא ח'ורי (בערבית: منى خوري; נולדה ב-17 בספטמבר 1974) היא פרופסור מן המניין בבית הספר לעבודה סוציאלית ולרווחה חברתית באוניברסיטה העברית, בעבר שימשה דקנית הפקולטה הזו, והייתה הדקנית הערבייה הראשונה בתפקיד זה. מאז 2021 מכהנת כסגנית נשיא האוניברסיטה העברית לאסטרטגיה ומגוון.
ביוגרפיה

ח'ורי נולדה בשכונת ואדי ניסנאס שבחיפה, ישראל, בשנת 1974, למשפחה שמוצאה מהכפר מע'אר שבגליל. הוריה כיוונו אותה ואת אחותה ללמוד, במטרה לשפר את איכות חייהן. בחטיבת הביניים למדה בבית הספר האיטלקי ("בית ספר נזירות כרמלית"), בית ספר ערבי-קתולי שבעיר הולדתה, בו עבדה במקביל גם בניקיון על מנת לממן את לימודיה.
ב-1993 החלה בלימודי תואר ראשון בעבודה סוציאלית בבית הספר לעבודה סוציאלית של האוניברסיטה העברית בירושלים, ובשנת 1996 קיבלה תואר ראשון. בשנת 1999 קיבלה שם תואר שני ובשנת 2002 קיבלה תואר דוקטור. את הבתר-דוקטורט עשתה באוניברסיטת שיקגו (במלגת פולברייט) ובאוניברסיטה העברית.
ביוגרפיה > קריירה

בשנת 2005 מונתה למרצה בבית הספר לעבודה סוציאלית של האוניברסיטה העברית, ובשנת 2009 עלתה לדרגת מרצה בכיר. בשנת 2013 מונתה לפרופסור חבר ובשנת 2016 מונתה לפרופסור מן המניין.
תחומי המחקר שלה הם אלימות בית-ספרית, עבריינות נוער ובריונות רשת.
בשנת 2014 מונתה כיועצת לנשיא האוניברסיטה העברית, להנגשת ההשכלה הגבוהה, למגזר הערבי.
בשנת 2018 מונתה לדיקנית בית הספר לעבודה סוציאלית ולרווחה חברתית, וכיהנה בתפקיד זה עד 2021.
באפריל 2021 נבחרה לסגנית נשיא האוניברסיטה העברית לאסטרטגיה ומגוון.
בשנים 2015–2019 הייתה חברה באקדמיה הצעירה הישראלית. משנת 2016 היא חברה באקדמיה הגלובלית הצעירה.
בשנת 2021 הוענק לה פרס מיכאל ברונו.
בשנת 2023 הוענק לה עיטור נשיא מדינת ישראל.
חיים אישיים

מתגוררת בירושלים, ואם לשניים.
הערות שוליים

↑  מונא חורי באתר בית הספר לעבודה סוציאלית ולרווחה חברתית ע"ש פאול ברוואלד
↑    ריקי רט, ‏הפרופסורית הערבייה שמונתה לסגנית נשיא האוניברסיטה העברית, בעיתון מקור ראשון, 14 ביוני 2021
↑  Mona Khoury-Kassabri, Fulbright Program
↑  חנית ריקן, לראשונה בתולדות האוניברסיטה העברית: סגנית נשיא ממוצא ערבי, באתר mynet‏ ירושלים, 28 באפריל 2021;
ראיון עם פרופ' מונא חורי כסאברי | הצלחה לא באה בקלות, אלא בעבודה קשה, מרכז הקריירה בעברית, 2 בנובמבר 2021
↑  Mona Khoury-Kassabri, Global Young Academy
↑  Congratulations to the 2021 Michael Bruno Award laureates!, Israel Institute for Advanced Studies, 20 June, 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263607905171  ISNI: 0000 0001 3786 7386  LCCN: n2014064818  ORCID: 0000-0003-3151-5464  VIAF: 297362435   WorldCat (עם VIAF): 297362435
סרג'יו הרט

| --- | --- |

סרג'יו הרט בקונגרס העולמי השלישי של החברה לתורת המשחקים
 לידה:  1949 (בן 76 בערך) בוקרשט, הרפובליקה העממית הרומנית 
 ענף מדעי:  כלכלה, מתמטיקה
 מקום מגורים:  רומניה, ישראל
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 מנחה לדוקטורט:  ישראל אומן 
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 תלמידי דוקטורט:  ניר דגן, זיו גורודיסקי, זיו הלמן, יעקב בביצ'נקו, דב מונדרר, אמתי מור, יגאל מילכטייך, ינאי א. גונצ'רובסקי 
 פרסים והוקרה:  חתן פרס רוטשילד במדעי החברה (1998). חתן פרס ישראל בחקר הכלכלה והסטטיסטיקה לשנת התשע"ח (2018).
 תרומות עיקריות
 חקר תורת המשחקים, חקר רציונליות
 
סרג'יו הרט (ברומנית: Sergiu Hart; נולד ב-1949) הוא מתמטיקאי וכלכלן ישראלי, יו"ר החטיבה למדעי הרוח של האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, והיה נשיא האגודה הבינלאומית לתורת המשחקים בשנים 2008–2010. פרופסור מן המניין במרכז לחקר הרציונליות באוניברסיטה העברית בירושלים זאת לאחר שהקים את המרכז לחקר הרציונליות באוניברסיטה, וכיהן כמנהלו בשמונה שנותיו הראשונות של המרכז. חתן פרס ישראל בתחום חקר הכלכלה והסטטיסטיקה לשנת ה'תשע"ח.