החינוך היהודי בבולגריה
מעצמאות בולגריה ועד מלחמת העולם השנייה > ביסוס בתי הספר הקהילתיים

לאחר שרשת "כל ישראל חברים", שתמכה כלכלית גם בבתי הספר הקהילתיים, עזבה את בולגריה, התקשו בתי הספר להתנהל בשל הקשיים הכלכליים וראשי מערכת החינוך התלבטו לגבי הדרכים לעצבה ולהתוויית מוסדותיה. המאבק המחריף מול הרב אהרנפרייז העצים עוד את המשבר. ראשי התנועה הציונית אשר השתלטו בהדרגה על הקונסיסטוריה היהודית פעלו לארגונה מחדש של מערכת החינוך ומיצובה בקהילות השונות כחלופה הנבחרת לילדי הקהילה. ב-11 במאי 1912 נערכה בסופיה הוועידה הראשונה של ועדי בתי הספר הקהילתיים בהשתתפות 16 נציגי קהילות. ליושב ראש נבחר מרקו רומנו. הוועידה שלחה מברק ברכה למלך בוריס השלישי וזה בצעד חריג השיב אישית וציין, כי הוא נרגש ממסירותם של יהודי בולגריה ומעריך את יוזמתם להעמקת ההשכלה בקרבם. ועידה זו קבעה אבני יסוד, אשר התוו את התנהלותם של מוסדות החינוך הקהילתיים בבולגריה. בהחלטותיה של הוועידה נקבע, כי מטרת בתי הספר להעניק חינוך דתי ולאומי, להשריש את העברית תחת הלאדינו ולהכשיר את ילדי הקהילה להשתלבות בחיי הכלכלה בבולגריה על ידי לימוד תכנים מתאימים ובכלל זה השפה הבולגרית. עוד נקבע כי בתי הספר יהיו מעורבים לבנים ולבנות גם יחד, בקהילות הגדולות יונהגו כיתות פרו-גימנסיה (ה'-ז') ומקצוע ההוראה ימוצב מחדש על ידי הגדלת שכר המורים ויצירת מדרג קידום תלוי ותק והשכלה. עוד קבעה הוועידה שיש לנתק את ניהול בתי הספר ממוסד הרבנות הראשית, משום שהוכח כי הרב מרדכי אהרנפרייז הזיק להתפתחותם של בתי הספר הקהילתיים. ב-1914 עזב הרב אהרנפרייז את בולגריה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה הקשה אחוז המגויסים הגבוה על פעילות הקהילות השונות. אחוז הנפגעים הגדול מקרב בני הקהילה פגע גם בסגל ההוראה. ב-1915, קם בפלובדיב ועד ציוני עצמאי בראשות יקיר רומנו וזה הקים ועדה בראשות הרב שמואל בנימין בכר, שמטרתה לסייע ברכישת ספרי לימוד מחוץ לבולגריה ולספקם לבתי הספר הקהילתיים. ב-1919 שבו מוסדות החינוך הקהילתיים לפעול במתכונת חלקית, תוך מאבק בין הסוציאליסטים והקומוניסטים היהודים שגרסו שתוכניות הלימוד אמורות לחפוף לתוכניות הלימוד במוסדות הממלכה ובין הציונים שזכו בדרך כלל לרוב בוועדי בתי הספר השונים והטמיעו תוכניות לימוד בעלות זהות לאומית ציונית. בוועידה הציונית ה-10 שנערכה ב-1920 בסופיה, מתח חיים אהרן פרחי מראשי התנועה הציונית, ביקורת נוקבת על אופן התנהלותו והישגיו של החינוך הקהילתי היהודי. בהמשך, הוחלט להקים מחלקת חינוך במסגרת הקונסיסטוריה היהודית שנשלטה על ידי התנועה הציונית ובראשה מפקח מתחום החינוך. עוד נקבע כי יש לפנות לממשלת בולגריה ולרשויות המקומיות בערים השונות כדי שיתקצבו את בתי הספר, מתוקף ההכרה בהם במסגרת החוק להשכלת העם.
הקונסיסטוריה היהודית החלה לפקח על פעילות בתי הספר באמצעות מחלקת החינוך מטעמה, וראשון העומדים בראש המחלקה היה ישועה כלב. נפתחו קורסים למורים לעברית ולגננות וב-1922 מונה צבי צמחוני-בוכמן, שהובא מחוץ לבולגריה למפקח על בתי הספר הקהילתיים. במסגרת תפקידו דאג בוכמן להבאת מורים לעברית ורכישת ספרי לימוד אחידים מחוץ לבולגריה. בהדרגה, נלמדו מרבית התכנים בעברית, אם כי הצלחה מלאה של תהליך העברות נרשמה רק בבתי הספר היסודיים בסופיה, פלובדיב ופאזארג'יק.
ב-1924, תוקן "חוק השכלת העם" ובמסגרתו הוגדרו בתי הספר הקהילתיים כבתי ספר פרטיים המוכרים על ידי הממלכה הבולגרית. הוגדר שבתי הספר ינוהלו על ידי ועד נבחר המורכב מאזרחי בולגריה והבחירות תאושרנה על ידי בית משפט מחוזי בכל אחד ממחוזות בולגריה. החוק הכתיב תוכני חובה נדרשים בתוכנית הלימודים, ההכשרה הנדרשת למורים וספרי הלימוד. מתוקף ההכרה בהם זכו בתי הספר הקהילתיים לתמיכה כספית מסוימת מהרשויות המקומיות ותמיכה כספית סמלית מהממשלה הבולגרית.
ב-1924 נמנו בבולגריה 25 בתי ספר קהילתיים, מהם 20 בתי ספר יסודיים (כיתות א'-ד') ו-5 "פרו גימנסיות" (גם כיתות ה'-ז'). עוד פעלו 13 גני ילדים. בשלהי 1924 סיים בוכמן את תפקידו ובמקומו מונה יעקב לוי שהגיע מצרפת. בספטמבר 1925 הקימה מחלקת החינוך של הקונסיסטוריה מועצה פדגוגית עליונה לכל בתי הספר הקהילתיים שעם חבריה נמנו: יעקב לוי, ארבעת מנהלי בתי הספר בסופיה, פלובדיב, רוסה ופאזארג'יק שהיו הגדולים בבולגרים ומנהלת תוכנית ההכשרה לגננות. המשבר הכלכלי הוביל להגירה פנימית מקהילות קטנות לקהילות מבוססות בערים הגדולות. תופעה זו הביאה לקיטון משמעותי במספר הלומדים בבתי הספר הקהילתיים בקהילות הקטנות וב-1926 נסגרו בתי הספר בסמוקוב, בברקוביצה ובמונטנה. ב-1928 הוחל בתוכניות להקמת גימנסיות, אך תוכניות אלו לא מומשו. מאוחר יותר שופץ והורחב בית הספר ברובע העוני יוצ'בונאר שבסופיה בשל מספר המבקשים ללמוד בו.
המשבר הכלכלי העולמי של 1929 לא פסח על בולגריה ובתוכה על מערכת החינוך היהודית. בשל המשבר צומצמו תוכני וכיתות לימוד ונסגרו הפרו-גימנסיות בווארנה ובשומן. במקביל, וכדי לחסוך עלויות הפסיקה מחלקת החינוך של הקונסיסטוריה את יבוא הספרים מחוץ לבולגריה והחלה בהדפסתם והוצאתם לאור באופן עצמאי. ב-1931 נחנכו שני בתי ספר חדשים, האחד בפלבן והשני בפלובדיב שהוקם במקום בית הספר הישן אשר ניזוק קשות בשריפה שפרצה בו וברעש האדמה שפקד את העיר ב-1928. במאי 1932 סיים המפקח הכללי יעקב לוי את תפקידו, ובמקומו מונה יצחק נבון שהיה מנהל בית הספר בפאזארג'יק ונשלח על ידי הקונסיסטוריה ללימודי פדגוגיה בז'נבה ובאוניברסיטה העברית.
ההרעה במצבם הכלכלי של יהודי בולגריה ואחוז האבטלה הגבוה, הובילו לבחינה משותפת של הקונסיסטוריה ונציגי משרד המסחר והתעשייה של בולגריה לגבי אומנים הנדרשים במקצועות שונים. מסקנות הבדיקה היו שיש צורך לפתח את ההשכלה המקצועית של בני הקהילה, בעיקר במקצועות נדרשים כגון: נגרות, אלקטרו מכניקה, עיבוד מתכות צבעות וחייטות. הקונסיסטוריה החליטה לפתוח בית ספר למלאכה בתמיכה כספית מארגון הג'וינט וב-1930 נפתח "בית הספר לשוליות" בסופיה, אשר העניק הכשרה לבוגרי ובוגרות פרו-גימנסיה (כיתה ז'), בתחומי הצבעות, הדקורציה, המכונות וחייטות הנשים. ברקע, החלטת משרד החינוך הבולגרי כי על המורים בבתי הספר בבולגריה להיות נתינים בולגריים ומוסמכים להוראה. במקביל, סירב משרד החינוך להעניק רישיון לפתיחת בית ספר להוראה מטעם הקהילה. ההחלטה לא כוונה כלפי הקהילה היהודית אלא למורים בבתי הספר של המיסיון ובתי הספר הטורקיים, אך הוחלה גם על יהודי בולגריה. הקונסיסטוריה הגישה הצעה שרק המורים למקצועות בעלי הזיקה הלאומית לממלכה כגון המורים לבולגרית ולהיסטוריה של בולגריה יהיו נתינים בולגריים. משרד החינוך קיבל את ההצעה.
ב-1934 לאחר הפיכת הליגה הצבאית הורע מצב המיעוטים בבולגריה ותוקנה תקנה שאסרה לימוד תוכני היסטוריה, גאוגרפיה, שפות זרות, בולגרית וחינוך גופני בבתי הספר הקהילתיים, בוטלו הבחירות לוועדי בתי הספר ונאסרו הלימודים בימי ראשון. בחלק מהקהילות הושגו אישורים זמניים ללימודים בימי ראשון. בראשית 1935 הוקמה בסופיה אגודת "אורט" ושנה מאוחר יותר הכשירה כ-100 מבני קהילת סופיה בנגרות וכריכת ספרים. ב-1938 הצטרפה האגודה לארגון אורט העולמי.
המשבר הכלכלי הוביל לכך, שעד שלהי 1936 נסגרו גם בתי הספר הקהילתיים בצ'ירפאן, פרובאדיה, בלגואבגרד ולום. שלוחת הקרן הקיימת לישראל בבולגריה פעלה לסייע לבתי הספר השונים באספקת חומרי לימוד וציוד. ב-1937 בשל המחסור המתמשך במורים דוברי עברית למקצועות הרלוונטיים, פתחה הקונסיסטוריה קורס להכשרת מורים.