stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנרי לפבר
עבודתו המחקרית > הייצור החברתי של המרחב

לפבר הקדיש מאמרים וספרים רבים לעיסוק בחקר שאלת המרחב בערים, ובשנת 1974 הוא הוציא את ספרו "ייצור המרחב". לטענתו, המרחב הוא תוצר של יחסי הכוח שמתרחשים בו, בתוך בניינים, במונומנטים ואף ביצירות אמנות. המרחב מתפקד כאמצעי בקרה ושליטה רב עוצמה, שהמשתמשים בו לרוב אינם מודעים כלל לכך שהוא שולט בהם.
לפי לפבר, אפשר "ליצור מרחב" בתהליך אינסופי של הענקת משמעות לחלל נתון. החלל מחולק, מאורגן ומסומן כך שהוא יוצר מערכת היררכית המנתבת את הפרט וכופה עליו את אופי התנהלותו. כלומר, המרחב הוא מקור לשליטה חברתית. המרחב אינו אובייקט אלא שיח על המציאות, כפי שאופן הדיבור מעצב את השיח, המרחב מעצב את החברה. לתפיסתו של לפבר המרחב אינו ישות נייטרלית. על כן, האופן בו מייצרים את המרחב הוא שיח בעל משמעות חומרית ונפשית, ציבורית ופרטית, חברתית ודמיונית, קפיטליסטית ושיתופית.
טענתו של לפבר היא שהמרחב אינו שדה פאסיבי שמאפשר קיום, אלא חומר גלם - בידי כוחות הייצור, או תפאורה המשפיעה על משמשיה וכל אובייקט טבעי מקבל בה ערך מוסף-סמלי. הכוחות היצרניים של החברות פועלים כדי ליצור את המרחב הפיזי שלהם ומתוך המאבק בין הכוחות היצרניים של כל חברה נגזר התוצר חברתי. כלומר, לכל חברה דפוסי ייצור הכוללים יחסי ייצור מסוימים, בשינויים משמעותיים בין חברות. המרחב החברתי המיוצר מכיל הן את היחסים החברתיים (בין המינים, בין קבוצות גיל שונות, במשפחה) והן את יחסי הייצור (חלוקת העבודה וארגונה). שתי השתלשלויות אלה, היחסים החברתיים ויחסי הייצור, אינן ניתנות להפרדה: חלוקת העבודה מעצבת את המשפחה, וארגון המשפחה מתערב בחלוקת העבודה.
ב"ייצור המרחב" מגדיר לפבר את התיאוריה הטוענת כי ישנם שלושה מרחבים: המרחב הפיזי (טבע), המרחב הנפשי (הפשטה של המציאות) והמרחב המוחשי (האינטראקציה בין היצורים החיים). לפבר טוען כי המרחבים מתקיימים יחד אך נחקרים באופן נפרד ולכן מציע לבחון את המציאות באופן שורשי מתוך הסתכלות הוליסטית. לכן את הפרקטיקות המרחביות לפבר בוחן באמצעות שלוש קטגוריות:
המרחב כישות חומרית: המרחב הוא מכונה לייצור מפגשים סימבוליים ולשעתוק של מבנים חברתיים.
המרחב כייצוג של ידע: המרחב היומיומי הוא תמהיל של אינפורמציה לדוגמה: תכנון אורבני, הנדסה, אקולוגיה חברתית, אדריכלות ועוד, שבאים לידי ביטוי במרחב (הפיזי, הנפשי והמוחשי).
מרחב הייצוג כהמצאה מנטלית: המצאה תרבותית תלוית מקום וחברה. היא מורכבת מקודים, סימנים, אופני שיח, תוכניות אוטופיות, נופים ומרחבים ייעודיים.
הזכות לעיר

לפבר פיתח בשנות השמונים את המושג "הזכות לעיר" הכוללת: זכות פיזית (לנגישות, לתחבורה, לשירותי ציבור), זכות לחופש (לשכן, לשכון ולעשייה אומנותית) והזכות להשתתפות ביצירתה של העיר.
לפי לפבר, העיר מסמלת את אישיותם של תושביה, לכן "הזכות לעיר" היא זכותם של אלו החיים וחווים את העיר והם אלו שיכולים להציג תביעה לגיטימית עליה. המשמעות של "הזכות לעיר", לפי לפבר, היא הבנייה-מחדש של יחסי כוח, העברת השליטה מההון והמדינה לתושבי העיר. לפבר טוען שיש לנסח מחדש את מושג האזרחות כך שישלב בתוכו לא רק את האזרחות המדינתית אלא גם את זו העירונית.
מדובר בחשיבה חדשנית על תכליתה של שייכות, למעשה, לפבר משמיט את המעמד המשפטי הפורמלי של האזרחות ומעגן את הזכות לעיר במגורים בה. על כן היא מוקנית לכל אלה ששוכנים בעיר ללא קשר ללאומיותם.
"הזכות לעיר" מאגדת שתי זכויות משנה:
● "הזכות לנכס את המרחב העירוני" - זכותם של התושבים והתושבות לשימוש מלא במרחב העירוני בחיי היומיום שלהם: לשחק, לעבוד, לייצג, לאפיין ולהחזיק בו.
● "הזכות להשתתף" - זכותן של התושבות והתושבים למלא תפקיד מרכזי בתהליכי קבלת החלטות הנוגעות לייצור המרחב העירוני בו הם חיות וחיים.
"הזכות לעיר" של לפבר מסמנת שינוי מההסתכלות הקלאסית הפורמלית לגבי זכויות עירוניות כיוון שהיא מתייחסת לאזרחות עירונית כתהליך של משא ומתן מתמשך על מימוש הזכות לעיר.
ביקורת והמשך דרכו

מנואל קסטלס ביקר את לפבר על כך שהוא עסק רבות במרחב אך לא במערכות החברתיות והמעמדיות. לטענת קסטלס, לפבר מתייחס באופן עודף לקביעה סיבתית-מרחבית על פני החברה.
מבקרים אחרים טענו כי ה"זכות לעיר", היא מושג תאורטי שלא ניתן ליישום, ולכן מציעים את נטישת רעיון "הזכות לעיר" לטובת עקרונות ברורים יותר. מצד שני, יש הטוענים כי הפתרונות הנובעים מהתיאוריות של לפבר, כמו הזכות לדיור, שיתוף ציבור ועוד, אינן פותרות את שורש הבעיה הקפיטליסטית לתפיסתם המרקסיסטית.
טובי פנסטר מבקרת את הגותו של לפבר והדיון שמתקיים בספרות אודות "הזכות לעיר" שהוא מתעלם מההיבט המגדרי. לטענתה הדיון עוסק ב"זכות לעיר" ברמה הגלובלית, הלאומית, העירונית והשכונתית, אך לא ברמת הגוף והבית. בכך הוא למעשה מטשטש את ההבניות המגדריות הטבועות במרחב. נקודת המבט הפמיניסטית שפנסטר מציעה מוסיפה לדיון ב"זכות לעיר" התייחסות לזהויות מגדריות ולצרכים הנובעים מהן.
בנוסף, לפבר בכתביו דגל בריבוי של התפתחויות ודעות באופן לא אחיד כשיטת עבודה. לכן, יש הטוענים שתרומתו למחקר העירוני מחייבת בחירה ותרגום סלקטיבי של כתביו. לפבר נטה לכתיבה דיאלקטית היוצרת מרחב לפרשנויות שייתכן ולא היו עומדות בקנה אחד עם רעיונותיו המקוריים. מגוון פירושים ותרגומים מאפשרים לכל אדם או ארגון לעשות שימוש, לעיתים סותר, בהגותו של לפבר.
חוקרים רבים ממשיכים את דרכו של לפבר, דוגמת דייוויד הארווי, אשר רואה ב"זכות לעיר" זכות אנושית בסיסית שיש לאמצה כסיסמת עבודה ורעיון פוליטי. רעיון שיהווה צעד לעבר איחודם של מאבקים חברתיים מגוונים על אופייה של החברה והחירות לעצב את החברה והמרחב. הארווי מציין את קצב העיור המהיר מתחולל במאה ה-20 ותוהה איזו מין עיר אנו רוצים ליצור. זאת תוך הבנה שהעיר לא ניתנת להפרדה מהקשרים החברתיים, הקשר לטבע, סגנון החיים, הטכנולוגיות והערכים האסתטיים שאותם אנו מבקשים. הארווי רואה ב"זכות לעיר" יותר מחירות הפרט לנגישות אל המשאבים העירוניים, אלא הזכות לשנות את עצמנו באמצעות שינוי העיר.
גם בחלוף השנים, וביתר שאת בהתייחסות למגמות חברתיות כמו גלי הגירה, פערים כלכליים - חברתיים, התקדמות טכנולוגית וגלובלית הגותו של לפבר רלוונטית וחשובה מאין כמותה. רעיונותיו ומחקריו של לפבר השפיעו ומשפיעים עד היום על מחקר עירוני, תנועות חברתיות, מצבים פוסט-קולוניאליים, מגדר, אקולוגיה, מדעי המדינה, עירוניות ורגולציה.
השפעה על חקר המרחב בישראל

אקדמאים, מתכננים, סוציולוגים, יזמים חברתיים ואקטיביסטים משתמשים ברעיונותיו של לפבר אודות המרחב בעולם ובישראל.
לדוגמה, בפרויקט "הזכות לעיר" בתחרות אדריכלית על שם דוד עזריאלי, מוצע תרחיש בו מרכז עסקים ראשי בתל אביב מתעצב בדמות שונה מזו שגובשה על ידי היזמים, במטרה להשיב את "הזכות לעיר” לכלל השוכנים בה.
דוגמה נוספת, ניצן למצוא במחקר שדן במשמעויות של "הזכות לעיר" והחיבור ל"אקטיביזם מרחבי". מחקר זה מנתח חומרים אתנוגרפיים שנאספו במאהל המחאה בגן לוינסקי בדרום תל אביב במחאת קיץ 2011. הסוגיות בהן דן המאמר מייצגות את האופן שבו הפעילויות וההתרחשויות השונות במאהל ובסביבתו יצרו סוג של אקטיביזם מרחבי, כאמצעי למימוש "הזכות לעיר". אקטיביזם זה תבע את "זכותם וזכותן בעיר" של התושבים והתושבות והעניק מעבר לרובד האידאולוגי, משמעויות פוליטיות - כלכליות וחברתיות.
מחקר ישראלי נוסף הנוגע בזכות לעיר ותפיסת המרחב דן בסוגיות של תכנון, צדק וקיימות ובוחן כיצד הם יבואו לידי ביטוי בעירוניות העתידית. זאת לאור העובדה כי בשנים האחרונות אנו עדים להתערבות משמעותית יותר של יזמים, קובעי מדיניות והחלטות הנקבעות מלמעלה למטה ולא על ידי תושבי ותושבות העיר
ספרים מתורגמים

המרחב (החברתי) הוא מוצר (חברתי), מאת: אנרי לפבר. תרגום מצרפתית: אבנר להב. הוצאת ספרים: רסלינג
מרקסיזם, מאת: אנרי לפבר. תרגום: עירן דורפמן. עריכה מדעית: עוזי אלידע. הוצאת ספרים: רסלינג.
תרבות אדריכלית: מקום, ייצוג, נוף. טקסטים מאת: מישל דה סרטו, אנרי לפבר ופייר בורדייה. עורכות - רחל קלוש וטלי חתוקה. תרגום: אבנר להב.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  Henri Lefebvre: Debates and controversies,Stefan Kipfer, Parastou Saberi and Thorben Wieditz. Progress in Human Geography 37(1), p.116
↑  Understanding Henri Lefebvre : Theory and the Possible, Continuum, ISBN 978-0-8264-7002-7
1 2  Shields, Rob (1999). Lefebvre, love, and struggle spatial dialectics. London; New York: Routledge, p. 69.
1 2  KANISHKA GOONEWARDENA, Guy Debordby Andy MerrifieldHenri Lefebvre: A Critical Introductionby Andy Merrifield, Antipode 40, 2008-09, עמ' 706–713 doi: 10.1111/j.1467-8330.2008.00630.x
1 2  Andy Merrifield (2006), Henri Lefebvre: a critical introduction. Published in Great Britain by Routledge,pp. 99-120.
↑  אנרי לפבר (2005), "ייצור המרחב", בתוך: תרבות אדריכלית, מקום, ייצוג, גוף, עורכות: רחל קלוש וטלי חתוקה, הוצאת רסלינג, עמ' 177-200.
↑  דורית גור אריה, catalogue pp 17-23.pdf מרחב ביניים
1 2 3 4  דוד גורביץ, דן ערב, מרחב – זמן – טריטוריה, באתר האנציקלופדיה של הרעיונות, ‏2012
↑  Understanding urban land, politics, and planning: A critical appraisal of Kampala's urban spraw (2020)l, Fred Bidandi and John J. Williams. Cities, Volume 106
↑  ערי המחר: תכנון, צדק וקיימות היום (2014), עורכים: טובי פנסטר ואורן שלמה. הוצאת הקיבוץ המאוחד, תל אביב. עמ' 11-1
1 2 3 4  הזכות לעיר ואקטיביזם מרחבי: מאהל המחאה בגן לוינסקי, חן משגב וטובי פנסטר, המרחב הציבורי, עמ' 10-32.
↑  Understanding urban land, politics, and planning: A critical appraisal of Kampala's urban spraw (2020)l, Fred Bidandi and John J. Williams. Cities, Volume 106.
↑  של מי העיר הזאת? תכנון, ידע וחיי היומיום (2012), טובי פנסטר, הקיבוץ המאוחד, רעננה, עמ' 17–33
↑  דוויד הארווי (2010) 'הזכות לעיר'. תרגום: דפנה כרמלי, מטעם (21), עמ' 107–123.
↑  מיה ארבר, הזכות לעיר, באתר The David Azrieli Architecture Student Prize
↑  טובי פנסטר ואורן שלמה, ערי המחר: צדק וקיימות היום, בני ברק: הקיבוץ המאוחד, 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264308505171  PLWABN: 9810694612505606  BIBSYS: 90131688  BNC: 000034525  BNE: XX966458  BnF: cb121552879 (data)  CANTIC: a10459522  CiNii: DA00646177  GND: 118570900  ICCU: RAVV023279  ISNI: 0000 0001 2145 1730  LCCN: n80037003  LNB: 000050125  NDL: 00447221  NKC: jn20000603695  NLA: 36067611  NLG: 60892  NLK: KAC199616270  NSK: 000055284  NTA: 07059970X  RERO: 02-A000103661  SELIBR: 219028  SNAC: w61s0rvc  SUDOC: 115889841  Trove: 1205889  ULAN: 500229380  VcBA: 495/285121   WorldCat (עם LCCN): n80-037003
בורגווארד הנזה 1500

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  Goliath-Werk G.m.b.H.
 שנות ייצור:  1949–1954
 הרכבה:  גרמניה גרמניה
 מודל אחריו:  בורגווארד איזבלה
 חברת אם:  Goliath-Werke Borgward & Co
 אורך:  4,450 מ"מ
 רוחב:  1,620 מ"מ
 גובה:  1,560מ"מ
 בסיס גלגלים:  2,600 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, 1,498 סמ"ק המפיק 48 כ"ס  4 צילינדרים, 1,498 סמ"ק המפיק 52 כ"ס (יוצר משנת 1958)
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 3 מהירויות
 מהירות מרבית:  121 קמ"ש (לדגם המשפחתי)
בורגווארד הנזה 1500 (בגרמנית Borgward Hansa 1500) היא מכונית משפחתית, בעלת ארבעה צילינדרים, אשר יוצרה על ידי יצרנית הרכב הגרמנית "Goliath-Werk G.m.b.H" בין השנים 1949–1954.
תאוצת הדגם המשפחתי 0-100 קמ"ש עמדה על 33,6 שניות.
תצורות בורגווארד הנזה 1500

בורגווארד הנזה 1500 - סלון, 2 דלתות
בורגווארד הנזה 1500 - סלון, 4 דלתות
בורגווארד הנזה 1500 - קופה ספורט
בורגווארד הנזה 1500 - קבריולה
בורגווארד הנזה 1500 - סטיישן, 3 דלתות
בורגווארד הנזה 1500 - מסחרית, 3 דלתות  (2 חלונות צד בלבד בקדמת הרכב)
בורגווארד הנזה 1800

בשנת 1952 התחיל ייצורו של דגם ה"בורגווארד הנזה 1800" אשר אופיין על ידי מנוע 1,758 סמ"ק, המפיק 60 כ"ס.
מנוע דיזל (פותח משנת 1953)
תאוצה 0-80 קמ"ש - 27.9 שניות
מהירות שיא - 109 קמ"ש
תמסורת ידנית  - 4 מהירויות
מחיר הדגם בהשקתו עמד על 1,493 לירות שטרלינג, בבריטניה
תמונות

בורגווארד הנזה 1500, 2 דלתות
בורגווארד הנזה 1500, קבריולט
לוגו בורגווארד הנזה 1500
בורגווארד הנזה 1500 ספורט - קופה
בורגווארד הנזה 1500 ספורט - קופה
בורגווארד הנזה 1500, 4 דלתות
בורגווארד הנזה 1500 - מבט לתא הנהג
בורגווארד הנזה 1500, 4 דלתות
בורגווארד הנזה 1500 סטיישן
בורגווארד הנזה 1500 סטיישן
בורגווארד הנזה 1500 סטיישן, שנת 1952
ראו גם

בורגווארד FW 200
בורגווארד B 611
בורגווארד P100
בורגווארד איזבלה
בורגווארד הנזה 2400
בורגווארד RS
בורגווארד BX7
בורגווארד איזבלה (2017) קונספט
הערות שוליים

↑  דגמי חברת Goliath-Werke Borgward & Co Preston Tucker & Others: Tales of Brilliant Automotive
↑  בורגווארד הנזה 1500, 1800  1949 Borgward Hansa 1500-1800 Sedan full range specs
↑  בורגווארד הנזה 1500 קבריולה autobild.de/klassik/artikel/borgward-hansa-1500
↑  בורגווארד הנזה 1500 סטיישןBorgward Hansa 1500 Fourgonnette & Station Wagon sales brochure, www.borgward.org.uk Retrieved on 2 February 2013
אסתר קרייטמן

| --- | --- |

 לידה:  31 במרץ 1891 בילגוריי, רפובליקת פולין 
 פטירה:  13 ביוני 1954 (בגיל 63) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  הינדע אסתּר זינגער 
 מדינה:  פולין, הממלכה המאוחדת 
 
הינדה אסתר זינגר קרֶייטמן (בפולנית: Ester Kreitman; ביידיש: קרייטמאַן; 31 במרץ 1891 – 13 ביוני 1954) הייתה סופרת יידיש, אחותם הבכורה של הסופרים יצחק בשביס-זינגר (חתן פרס נובל לספרות) וישראל יהושע זינגר.
קורות חייה

קרייטמן נולדה לרב פינחס מנחם זינגר בבילגוריי שבפולין, בת בכורה מבין ארבעה אחים. בנה מספר כי בינקותה נמסרה למינקת שטיפלה בה ללא חום ואהבה במהלך שלוש השנים הראשונות לחייה. אמה, אשר ביקרה אותה פעם בשבוע, לא נגעה בה. בילדותה לא זכתה להשכלה מקפת כאחיה הצעירים, איש לא עודד אותה לפנות לכתיבה והיא הופנתה למלאכות אחזקת הבית. ברומן הראשון של קרייטמן מופיעות תמונות רבות המתארות את תשוקות הדמות הנשית העיקרית להשכלה, דוגמת הציפייה להגעת מוכר הספרים לעיירה, חלומות על הפיכה למלומדת והסתרת ספר לימוד ברוסית מגברי המשפחה, על מנת שלא ידעו שהיא לומדת בסתר. על אף שהחוקרים את בשביס-זינגר מתייחסים לספרה זה כמקור לאפיזודות בתולדות המשפחה, קרייטמן עצמה כתבה את הספר כרומן בדיוני ומעולם לא הצהירה כי הוא אוטוביוגרפי. בשנת 1910 עברה המשפחה לוורשה שם השלימה קרייטמן את השכלתה העצמית בשיעורי ערב חופשיים. בוורשה גם השתייכה לזמן מה לחוג הבית הסוציאליסטי "krayz".
בשנת 1912 הסכימה אסתר לנישואין בשידוך לאברהם קרייטמן, מלטש יהלומים, ועברה להתגורר איתו באנטוורפן שבבלגיה. האירועים הסובבים את החתונה מתוארים ברומן השני שפרסמה, וכן באוסף האוטוביוגרפי "בית הדין של אבא" של אחיה הצעיר, יצחק בשביס-זינגר. באנטוורפן ילדה את בנה היחיד, העיתונאי מוריס קרייטמן (שנודע מאוחר יותר בשם העט מוריס קאר (Maurice Carr), ובשם העט הספרותי שלו מרטין לאה (Martin Lea)). במהלך מלחמת העולם הראשונה ברחה עם משפחתה ללונדון, שם חייה את שארית חייה, להוציא שתי נסיעות ארוכות לפולין. נישואיה של קרייטמן לא היו מאושרים ביותר, והיא ובעלה היו שניהם קשי יום. בעבור הכנסה נוספת תרגמה קרייטמן יצירות קלאסיות באנגלית ליידיש. קרייטמן נפטרה בלונדון בשנת 1954.
יצירתה

על אף שהייתה הראשונה במשפחתה לכתוב, פרסמה קרייטמן בשלב מאוחר יחסית בחייה. הרומן הראשון שלה, דער שדים־טאנץ (מחול השדים), ראה אור בוורשה בשנת 1936, עת קרייטמן הייתה בת 45, ותורגם בשנת 1946 לאנגלית בידי בנה תחת הכותרת "דבורה" (Deborah). הרומן השני שלה, בריליאנטן (יהלומים), ראה אור בלונדון בשנת 1944, ואוסף סיפורים קצרים שלה התפרסם בשנת 1949. רבות מיצירותיה עוסקות במעמד האישה, במיוחד זו המשכילה, בקרב יהדות אשכנז. יצירות אחרות עוסקות ביחסים בין-מעמדיים ואחדים מסיפוריה הקצרים מתרחשים בלונדון תחת הבליץ, במהלך מלחמת העולם השנייה, אותה חוותה. בנוסף פרסמה מספר סיפורים קצרים נוספים, שלא נאספו בספר.
ספריה לא זכו לחשיפה גדולה ובמידה מסוימת היא נשכחה עד להדפסה מחודשת של ספרה "דבורה" באנגלית בשנת 1983 (הספר זכה להדפסות נוספות בהוצאות שונות בשנים 1983 ו-2004). כתוצאה מהתעניינות מחודשת זו תורגם גם אוסף הסיפורים שלה בשנת 2004 תחת הכותרת "Blitz and Other Stories", והרומן הראשון שלה עתיד אף הוא להתפרסם בתרגום לאנגלית במהלך שנת 2007. בנוסף תורגמו יצירותיה לצרפתית, גרמנית, הולנדית וספרדית.
בין תרגומיה מאנגלית ליידיש ניתן למנות את "מזמור לחג המולד מאת צ'ארלס דיקנס ואת המדריך לסוציאליזם וקפיטליזם לאישה האינטליגנטית (The Intelligent Woman's Guide to Socialism and Capitalism) מאת ג'ורג' ברנרד שו.
יצירתה די נײַע וועלט (העולם החדש) תורגמה לעברית על ידי דורי פרנס בשנת 2022
יחסיה עם אחיה

יחסיה עם אחיה היו מורכבים. בנה מספר כי קרייטמן נהגה לדבר אודות אחיה לעיתים קרובות עד שביקרה את משפחתה בפולין בשנת 1936 וחשה דחויה, מאז חדלה לדבר עליהם. בשנת 1947, לאחר מלחמת העולם השנייה סירב אחיה יצחק לסייע לה להגר לארצות הברית. הוא גם לא ענה למכתביה ולא סייע לה כלכלית, על אף שמצבו היה טוב יחסית ואילו היא נזקקה לסיוע. כפי הנראה לא זכתה קרייטמן לעידוד או סיוע מצד אחיה בכתיבתה. כך, למשל, אף לא אחד מספריה זכה להיסקר בעיתון האמריקאי היידישאי הנפוץ "פארווערטס", בו עבדו שני אחיה.
עם זאת, השפעתה של קרייטמן על שני אחיה ניכרת ביצירותיהם שלהם. בספרו של ישראל יהושע "יושע עגל" (1932) מופיעה דמותה של אישה מפתה בלתי מאושרת ובלתי יציבה, אשר נראה כי היא מבוססת על דמותה של קרייטמן. בספרו של בשביס-זינגר "השטן בגוריי" מופיעה נערה תמימה שכורעת תחת הנסיבות, אשר נושאת את מאפייניה וייחודה של קרייטמן, אשר סבלה מאפילפסיה, או ממצב נפשי או פיסי אחר עם סימפטומים דומים, ואשר אובחנה מאוחר יותר בחייה כפרנואידית. בספרו "בית הדין של אבא" מוקדש סיפור שלם לאחותו, שנקרא בשם 'אחותי'. בסיפור, האחות מוצגים פרטים ביוגרפיים רבים על האחות, וכן רשמים סובייקטיביים של אחחה אודותיה, דוגמת דימויה לבתולה מלודמיר והתייחסויות למצבה הנפשי ולנישואיה. בשביס-זינגר כותב בסיפור זה שמכתביה של אחותו לחתנה המיועד: "היו הניצוץ הספרותי הראשון שהאיר במשפחתנו" ושבאופנים שונים הציתו את היצירה אצל אחיו ומאוחר יותר אצלו. בשביס-זינגר עצמו הצהיר כי אחותו הייתה המודל לדמות הבדיונית "ינטל", אישה בעלת רקע מסורתי המבקשת ללמוד יהדות. הוא גם החשיב את אחותו כ"סופרת היידישאית הטובה ביותר" אותה הכיר, אך גם כמישהי שקשה להסתדר איתה, ושאל: "מי יכול לחיות עם הר-געש?". בשביס-זינגר אף הקדיש אחד מספריו "לזכרה של אחותי האהובה".
ספריה

דער שדים-טאנץ (מחול השדים), ורשה, 1936
בריליאנטן, לונדון, 1944
יחוס, לונדון, 1950
מספריה תורגמו לאנגלית, צרפתית, גרמנית ואיטלקית.
הנצחה

ספרו של בנה מוריס קאר, “The Forgotten Singer: The Exiled Sister of I.J. and Isaac Bashevis Singer”, בהוצאת הספרים האמריקאית White Goat Press ממרכז ספרי יידיש מאמהרסט, מסצ'וסטס, יצא לאור במהלך 2023 לאחר כ-20 שנה מפטירתו של בנה
פרסום ספור חייה ויצירתה במסגרת סדרת נשים פורצות דרך של אנו - מוזיאון העם היהודי ובשיתוף הרשות לקידום מעמד האישה.
לקריאה נוספת

"Kreitman, Esther", in Joan Comay, Who's Who in Jewish History: After the Period of the Old Testament, Routledge, London nd New York, Second Edition, 1995 (1975), pp. 221-2.
הערות שוליים

↑  Janet Hadda, Isaac Bashevis Singer: A Life, New York, Oxford University Press, 1997, p. 137
↑  Cristina Oddone, Schrum, Lynne ed (2010) Considerations on technology and teachers ISTE & Eurospan (London) isbn 978-1-56484-273-2 237 pp £28.50http://www.iste.org/store/product.aspx?ID=2113, British Journal of Educational Technology 43, 2012-08-24, עמ' E150–E151 doi: 10.1111/j.1467-8535.2012.01369_9.x
↑  דנה קסלר, אסתר המלכה: סיפורה הטראגי של האחות פורצת הדרך של בשביס זינגר, בלוג - אנו מוזיאון העם היהודי, 22 יוני 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264167905171  PLWABN: 9810683681305606  BIBSYS: 90087155  BNE: XX5786666  BnF: cb12106688z (data)  GND: 124366384  ISNI: 0000 0001 2017 9544  LCCN: n83328264  NKC: xx0193554  NSK: 000431560  NTA: 069610878  RERO: 02-A003473840  SELIBR: 68546  SUDOC: 029439809  VIAF: 46790891   WorldCat (עם VIAF): 46790891
בורגווארד הנזה 2400

| --- | --- |

בורגווארד הנזה 2400, נוצ'בק
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  Goliath-Werk G.m.b.H.
 שנות ייצור:  1952–1959
 הרכבה:  גרמניה גרמניה
 מודל אחריו:  בורגווארד P100
 חברת אם:  Goliath-Werke Borgward & Co
 סיווג:  מכונית סלון
 אורך:  4,460 מ"מ (בדגמי פאסטבק), 4,660 מ"מ (בדגמי נוצ'בק), 4,760 מ"מ (משנת 1955 בדגמי פאסטבק ונוצ'בק)
 רוחב:  1,780 מ"מ
 גובה:  1,490מ"מ
 בסיס גלגלים:  2,620 מ"מ (בדגמי פאסטבק), 2,820 מ"מ (בדגמי נוצ'בק)
 מפרט טכני
 מנוע:  6 צילינדרים, 2,337 סמ"ק המפיק 83כ"ס  6 צילינדרים, 2,337 סמ"ק המפיק 100 כ"ס (משנת 1955)
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 4 מהירויות, תמסורת אוטומטית - 2 מהירויות (אופציונלי), דגם בורגווארד הנזה 2400 שווק כרכב הראשון בגרמניה אשר נבנה עם תמסורת אוטומטית !
 מהירות מרבית:  150 קמ"ש (למנועי 83 כ"ס)
בורגווארד הנזה 2400 (בגרמנית Borgward Hansa 2400) היא מכונית סלון, 6 צילינדרים, אשר יוצרה על ידי יצרנית הרכב הגרמנית  "Goliath-Werk G.m.b.H" בין השנים 1952–1959.
בורגווארד הנזה 2400

דגמי בורגווארד הנזה 2400 יוצרו בשתי גרסאות: 3 קופסאות (נוצ'בק), ופאסטבק (הצ'בק).
סך הכול יוצרו 1,032 יחידות.
דגם בורגווארד הנזה 2400 היה הדגם הגרמני הראשון שיוצר בגרסת הילוכים אוטומטיים.
דגמי בורגווארד הנזה 2400 בתצורת נוצ'בק אשר יוצרו משנת 1955, תפקדו כלימוזינות נהוגות על ידי נהג מקצועי.
תצורות בורגווארד הנזה 2400

פאסטבק (Fastback)
נוצ'בק (Notchback) (יוצר משנת 1953-1959)
תמונות

בורגווארד הנזה 2400, דגם פאסטבק
בורגווארד הנזה 2400,  פאסטבק
בורגווארד הנזה 2400 - מבט לתא הנהג
בורגווארד הנזה 2400  -מבט ללוח הבקרה
בורגווארד הנזה 2400, פאסטבק
בורגווארד הנזה 2400, נוצ'בק
בורגווארד הנזה 2400 - מבט למנוע 6 הצילינדר
בורגווארד הנזה 2400, דגם נוצ'בק
בורגווארד הנזה 2400, דגם נוצ'בק
בורגווארד הנזה 2400, דגם נוצ'בק
לוגו דגם "בורגווארד הנזה 2400" (ממוקם על קדמת מכסה המנוע הקדמי)
ראו גם

בורגווארד FW 200
בורגווארד B 611
בורגווארד P100
בורגווארד הנזה 1500
בורגווארד איזבלה
בורגווארד BX7
בורגווארד איזבלה (2017) קונספט
בורגווארד RS
הערות שוליים

↑  דגמי חברת Goliath-Werke Borgward & Co Preston Tucker & Others: Tales of Brilliant Automotive
↑  בורגווארד הנזה 2400 The following versions and sub-models of Borgward Hansa 2400 Pullman Serie II were available in 1955:
↑  בורגווארד הנזה 2400 Brochures: 1952 Borgward Hansa 2400
↑  בורגווארד הנזה 2400  Borgward Hansa 2400 1952-55
↑  בורגווארד הנזה 2400 imcdb.org/vehicle
↑  פאסטבק  - תא המטען האחורי משופע (ללא דלת שלישית)
↑  נוצ'בק - גרסת 3 קופסאות
↑  בורגווארד הנזה 2400 klassik/marken/borgward/hansa-2400
ארייה (חקלאות)

קטיף תאנים במקווה ישראל
ארייה היא פעולת קטיף התאנים.
מקור המושג

הפועל אָרָה שימש במקור באופן כללי לציון פעולה של איסוף או ליקוט. בתנ"ך הפועל מופיע פעמיים, בהקשר של המור – "אָרִיתִי מוֹרִי עִם בְּשָׂמִי" (שיר השירים, ה', א') – ובהקשר של הגפן – "לָמָּה פָּרַצְתָּ גְדֵרֶיהָ וְאָרוּהָ כָּל עֹבְרֵי דָרֶךְ" (תהילים, פ', י"ג). בספרות חז"ל התייחדה לפועל המשמעות של ליקוט או קטיף תאנים, ומשמעות זו השתמרה. לדוגמה, לפי מדרש רבה "אמר רבי יודן: התאנה הזו בתחלה אורים אותה אחת אחת, ואחר כך שתים, ואחר כך שלושה, עד שאורים אותה בסלים ובמגריפות" (בראשית רבה, פרשה מ"ו, פסקה א').
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
שרידים ארכאולוגים של עצי תאנה, שתוארכו לתקופה הנאוליתית המוקדמת, נמצאו באזורים שונים בדרום-מערב אסיה, והמוקדמים שבהם, באזור נתיב הגדוד וגלגל, תוארכו ללפני 10,550–11,700 שנים. מרדכי כסלו, ענת הרטמן ועופר בר-יוסף שיערו שהשרידים בגלגל מראים על איסוף מכוון של פירות תאנה מעצים שעברו פרתנוקרפיה, ועל כן אלו השרידים המוקדמים ביותר של ביות צמחי בר לצרכים חקלאיים, לפני הביות של דגנים. עם זאת, אחרים חלקו על טענה זו. בשנת 2022 הציעו חוקרים אחרים שקיימות עדויות היסטוריות לטיפוח חקלאי של עצי תאנה באזור תל צף, והן מתוארכות לתקופה הכלקוליתית, לפני כ-7,000 שנה. על פי דניאל זהרי אהוד וייס ומריה קופף, לא ניתן לדעת האם השרידים שנמצאו מלפני תקופת הברונזה קשורים בעצי בר או בחקלאות. עדויות ברורות לחקלאות תאנים קיימות מתקופת הברונזה המוקדמת באזור ים המלח, קפריסין, מסופוטמיה, סוריה, ואגן הנילוס במצרים, שם נמצאו גם ציורים של בבונים עוזרים בקטיף תאנים. נמצאו עוד איורים רבים של קטיף תאנים מהעת העתיקה, כולל בקבר בני חסן (1900 לפנה"ס בערך).
על החשיבות של התאנים בתרבות העתיקה מעידים האזכורים הרבים של התאנה בתנ"ך ובספרים אחרים. בין השאר, מעידה ספרות חז"ל על הכרה במאפיינים שונים הקשורים בפעולת הארייה. לדוגמה, על הצורך במומחיות בקביעת זמן הקטיף של התאנה: "באותה שעה אמרו בעל התאנה יודע אימתי עונתה של תאינה ללקוט והיה לוקטה" (תלמוד ירושלמי, מסכת ברכות,  פרק ב'); ועל כך שהקטיף מתמשך בהדרגה לאורך העונה: "לָמָּה נִמְשְׁלָה תּוֹרָה כַּתְּאֵנָה, שֶׁרֹב הָאִילָנוֹת: הַזַּיִת, הַגֶּפֶן, הַתְּמָרָה, נִלְקָטִים כְּאֶחָת, וְהַתְּאֵנָה נִלְקֶטֶת מְעַט מְעָט" (במדבר רבה, פרשה י"ב, פסקה ט'). דוגמאות נוספות מעידות על החשיבות של קטיף התאנים גם בתרבויות אחרות. כך למשל, נמצאה כתובת בקילטפה, שבה אחד משבעת החלקים של השנה נקרא "השביעית של התאנים", על שם עונת קטיף התאנים המרכזית.
הערות שוליים

↑  אסיף לחג, באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  Mordechai E. Kislev et al., "Early Domesticated Fig in the Jordan Valley", Science 312(5776), June 2006
↑  Simcha Lev-Yadub et al., "Comment on 'Early Domesticated Fig in the Jordan Valley'", Science 314 (5806), December 2006
↑  Mordechai E. Kislev et al., "Response to Comment on 'Early Domesticated Fig in the Jordan Valley'", Science 314 (5806), December 2006
↑  Dafna Langgut and Yosef Garfinkel, "7000-year-old evidence of fruit tree cultivation in the Jordan Valley, Israel", Scientific Reports 12 (7463) (2022)
↑  Daniel Zohary, Maria Hopf, and Ehud Weiss, The origin and spread of domesticated plants in south-west Asia, Europe, and the Mediterranean Basin, Fourth Edition, (Oxford University Press: 2012), pp. 129-130
↑  Jules Janick, "The Origins of Fruits, Fruit Growing, and Fruit Breeding", Plant Breeding Reviews, Volume 25, (John Wiley and Sons: 2010), p. 282
↑  Asaph Gur, "The History of the Fig in the Holy Land from Ancient Times to the Present Day", Economic Botany 19 (2) (1965), p. 130
↑  Hildegard and julius Lewy, "The Origin of the Week and the Oldest West Asiatic Calendar", Hebrew Union College Annual 17 (1942-43)
ערך זה הוא קצרמרבנושא חקלאות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.