stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חיים באר
לקריאה נוספת

ספריו של חיים באר עוררו עניין רב בין קוראים, מבקרים וחוקרי ספרות, בהם מלכה מוצ'ניק, יצחק הררי, אברהם בלאט, נורית גוברין, ידידיה יצחקי, שלום חולבסקי, משה ידעיה, גבריאלה אביגור-רותם, אהוד נהיר, שלום רצבי, נפתלי הרץ טוקר, ניצה בן-דב, טליה הורביץ, לאה ברץ, יהושבע בנטוב, יוסף אורן, דוד פישלוב, הלל ויס, דב סדן, זיוה שמיר, רעיה הרן, ירון גולן, רנה לי, שרה כ"ץ, חיים נגיד, גרשון שקד ואחרים.
יצחק הררי, נוצת הטווס - ארוס ומוות בפרוזה של חיים באר, הוצאת "דיונון", תל אביב, 2007. (הספר בקטלוג ULI)
ניצה בן-דב, "חיים באר - חבלי חייו" בתוך: חיים כתובים: על אוטוביוגרפיות ספרותיות ישראליות, הוצאת שוקן, 2011, עמ' 120–141
ניצה בן-דב, עיון ברומנים של חיים באר: לפני המקום, אל מקום שהרוח הולך, בחזרה מעמק רפאים, צל ידו, בתוך: אל מקום שהלב מושך, הוצאת שוקן, 2022, עמ' 139–169
חנה סוקר-שווגר וחיים וייס (עורכים), מלאכת החיים - עיונים ביצירתו של חיים באר, הוצאת עם עובד, תשע"ד (הספר בקטלוג ULI)
זיוה שמיר, סיפור לא פשוט: עיונים ביצירותיהם של א"ב יהושע, עמוס עוז וחיים באר, הוצאת ספרא והוצאת הקיבוץ המאוחד, 2015. (הספר בקטלוג ULI)
חיים באר, "צייד האפיפניות", בתוך רות קרטון-בלום (עורכת), מאין נחלתי את שירי - סופרים ומשוררים מדברים על מקורות השראה, הוצאת ידיעות אחרונות, 2002, עמ' 220-195
נורית גוברין. "בכף הקלע: מתח ההקשבה לעצמו", בתוך: נורית גוברין, 'קריאת הדורות - ספרות עברית במעגליה', כרך ה', הוצאת גוונים ואוניברסיטת תל אביב, תשע"ה/2015.
נורית גוברין. "דור לדור יביע אומר: בין חנוך ברטוב לחיים באר". בתוך: נורית גוברין 'קריאת הדורות - ספרות עברית במעגליה', כרך ה', הוצאת גוונים ואוניברסיטת תל אביב, תשע"ה/2015.
אהרן שבתאי

| --- | --- |

 לידה:  11 באפריל 1939 (בן 85) תל אביב, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קיימברידג', סורבון 
 שפות היצירה:  עברית 
 בן או בת זוג:  טניה ריינהרט 
 צאצאים:  ננו שבתאי 
 פרסים והוקרה:  פרס ביאליק (2018)  פרס טשרניחובסקי  פרס לאה גולדברג 
 
אהרן שבתאי (נולד ב-11 באפריל 1939 בתל אביב) הוא משורר עברי, מרצה, ומתרגם מיוונית עתיקה. תרגם עשרות מחזות יווניים קלאסיים.
ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
אהרן שבתאי נולד בשנת 1939 בתל אביב. התחנך בקיבוץ מרחביה. למד תרבות קלאסית ופילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים, וקיבל תואר דוקטור בתרבות קלאסית. השתלם בסורבון בפאריס, באוניברסיטת קיימברידג' באנגליה ובאוניברסיטת קליפורניה בברקלי בארצות הברית.
לימד בחוג לתיאטרון של האוניברסיטה העברית וכן ספרות יוונית באוניברסיטת תל אביב. שיריו הראשונים התפרסמו בשנת 1955 בעיתון "על המשמר".
בשנות ה-60 וה-70 נהגו להזכירו בנשימה אחת יחד עם משוררים כמו דוד אבידן ויונה וולך (עמה ניהל פרשיית אהבים).
בתחילת שנות התשעים עורר כעס וביקורות שליליות בעת פרסום ספר השירה "זיוה", בו חשף בפירוט יוצא דופן את יחסיו הארוטיים עם זיוה פוסטק, תוך שימוש בתיאורים שלא היו שכיחים בשירה העברית. יש המחשיבים ספר זה כציון דרך בתולדות השירה בישראל. בשנת 2014 ליווה מבחר משירתו הארוטית של שבתאי את סדרת הציורים זימה מאת יונתן הירשפלד בספר בשם זה, ובתערוכה משותפת שנערכה בגלריה צדיק ביפו שאצר רון ברטוש.
אהרון שבתאי כתב גם שירה פוליטית. שיריו עסקו בפגיעה בכפרים הערביים בילעין ובודרוס בעקבות בניית חומת ההפרדה (או גדר ההפרדה). לאחר מות טניה, אשתו השנייה, פרסם את הספר 'טניה' (2008). שיריו מתפרסמים ב"הארץ", בכתב העת "מעין" ובדחק - כתב עת לספרות טובה, ורבים מהם כונסו באסופת שיריו "ארצנו". בספרים מוקדמים שלו נטה דווקא למרכז הפטריוטי ואף לימין (למשל בספר בגין, שעסק במנחם בגין). חתם על עצומת תמיכה בסרבנות לשרת בשטחים.
פרסם את הכרך על המיתולוגיה היוונית במסגרת סדרת המיתוסים שערך המתרגם והעורך דן דאור בהוצאת מפה. שבתאי תרגם מיוונית מיצירותיהם של אייסכילוס, סופוקלס, אוריפידס, אריסטופאנס והסיודוס, את הומרוס ('איליאדה' ו'אודיסאה') וכן שירים רבים מן השירה הלירית של משוררי יוון. כמו כן, תרגם מגרמנית מיצירת ברטולט ברכט. שבתאי נושא בתואר דוקטור ומלמד בחוג לתורת הספרות הכללית באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1999 זכה בפרס טשרניחובסקי לתרגומי מופת ובפרס לאה גולדברג לשנת 2009. בשנת 2018 זכה בפרס ביאליק.
משפחתו

אהרן הוא אחיו של הסופר והמשורר יעקב שבתאי. היה לו אח צעיר נוסף, יואל, נגן עוגב וצייר, שהתגורר שנים רבות בדרום צרפת, ונפטר שם. בצעירותו התחתן אהרן בנישואים אזרחיים בפריז עם קולין ברוצקוס (בתם של האדריכל הירושלמי דוד אנטול ברוצקוס והפסיכולוגית איטה ברוצקוס, ונכדתו של הכלכלן בוריס דב ברוצקוס). לאהרן ולקולין נולדו ארבעה בנים (גומא, למואל, נהר ואוד) ושתי בנות (לוטם וננו). אהרן הקדיש לחיי המשפחה את סדרת ספרי 'הפואמה הביתית' (1976–1986). לאחר הולדת בן הזקונים אוד, התערערו יחסי אהרן וקולין, ואהרן התאהב באחותה של קולין, דפנה אינבינדר, שלא נענתה לו. לאהבה נכזבת זו הוא הקדיש את ספרו 'אהבה' (1987). בשנה זו אהרן עבר לגור בתל אביב עם זיוה פוסטק, עורכת סרטי קולנוע שעבדה קודם לכן בצרפת עם קלוד לנצמן על סרטו "שואה". אהרן וקולין התגרשו בשנת 1989. קולין וילדיה המשיכו לחיות בביתם הירושלמי. בשנת 1996 נישא אהרן שבתאי בשנית, לטניה ריינהרט, בלשנית, חוקרת ספרות ופעילת שמאל רדיקלי, והיה נשוי לה עד מותה ב-2007.
שירתו

עיקר מלאכתו הפואטית של אהרן שבתאי היא בחתירתו לאמת, אף אם היא אינה נעימה לעיניו של הקורא או לכבודו שלו כמשורר. לפי שבתאי, אל לו למשורר לצנזר את עצמו. כך ניתן להבין את הבזקי התיאורים בפואמה הביתית, את תיאורי האהבה הגרפיים בזיוה, ואת שיריו הפוליטיים. הפואטיקה שלו חושפת את המיניות, ההתפעלות מרגעי היומיום ואת היופי והכיעור, הכאב וחסד של הגוף. שיריו של אהרן שבתאי מתאפיינים בהאלהה של הטריוויאלי ו"נטול הערך" — תפוחי אדמה, חביתה, חבית יין, חבילת טמפונים — על חשבון הציבורי וה"חשוב" — המדינה, הרמטכ"ל, הביטחון. בשנת 2014 מספר שירים מתוך ספרו "טניה" הוצגו בתערוכה "גזר דין גוף" בגלריה החדשה במוסררה ובאוצרתו של המשורר איתי עקירב.
אהרן שבתאי הוא אחד המשוררים הפעילים בגרילה תרבות.
ספריו > שירה

חדר המורים, עכשיו, 1966
קיבוץ, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1973
הפואמה הביתית, ספרי סימן קריאה, 1976
חרא, מוות, עכשיו, 1979
חוט, פרוזה, 1981
החמור, עקד, 1982
ספר הכלום, ספרית פועלים, 1982
ההרצאה הראשונה, עכשיו, 1985
בגין, כתר, 1986
אהבה, עם עובד, 1987
גירושין, מוסד ביאליק, 1990
זיוה, זמורה ביתן, 1990
מטאזיויקה, זמורה ביתן, 1992
הלב, סימן קריאה / הקיבוץ המאוחד, 1995
בחודש מאי הנפלא, סימן קריאה / הקיבוץ המאוחד, 1997
פוליטיקה, הוצאת אבן חושן, 1999
ארצנו, הקיבוץ המאוחד, 2002
שמש שמש, חרגול, 2005
טניה, חרגול, 2008
זימה, 2014 (ביחד עם יונתן הירשפלד)
פתחתי דלת, ועמדת שם, עם עובד, 2019
מבחר ושירים חדשים (עורך המבחר: אלעד זרט), עם עובד, 2021
רקוויאם, הבה לאור ודחק, 2024
ספריו > שירה > עיון

המיתולוגיה היוונית - מיתוסים, ספרי תל אביב, 2000
קורס מזורז בשירה, דחק, 2023.
ספריו > מחזות יווניים שתרגם

אוריפידס, אורסטס, הוצאת שוקן, 2009
אוריפידס, איון, הוצאת שוקן, 2005
אוריפידס, איפיגניה באוליס, הוצאת שוקן, 1989
אוריפידס, איפיגניה בארץ הטאורים, הוצאת שוקן, 2007
אוריפידס, אלקטרה, הוצאת שוקן, 2001
אוריפידס, אלקסטיס, הוצאת שוקן, 1986
אוריפידס, אנדרומכה, הוצאת שוקן, 2003
אוריפידס, הבאקכות, הוצאת שוקן, 1994
אוריפידס, היפוליטוס, הוצאת שוקן, 1992
אוריפידס, הלנה, הוצאת שוקן, 2010
אוריפידס, הנשים הפיניקיות, הוצאת שוקן, 2011
אוריפידס, הקבה, הוצאת שוקן, 1992
אוריפידס, הקיקלופ, הוצאת שוקן, 2001
אוריפידס, הרקלס, הוצאת שוקן, 2002
אוריפידס, ילדי הרקלס, הוצאת שוקן, 2011
אוריפידס, מבקשות החסות, הוצאת שוקן, 2011
אוריפידס, מדיאה, הוצאת שוקן, 1983
אוריפידס, נשי טרויה, הוצאת שוקן, 2010
אייסכילוס, אגממנון, הוצאת שוקן, 1990
אייסכילוס, הפרסים, הוצאת שוקן, 1994
אייסכלוס, מבקשות החסות, הוצאת שוקן, 2011
אייסכילוס, נוטות החסד, הוצאת שוקן, 1990
אייסכילוס, נושאות הנסכים, הוצאת שוקן, 1990
אייסכילוס, פרומתאוס הכבול, הוצאת שוקן, 1994
אייסכילוס, שבעה נגד תבי, הוצאת שוקן, 2011
אריסטופאנס, הצפרדעים, הוצאת שוקן, 1997
אריסטופאנס, ליסיסטרטה, הוצאת שוקן, 1997
אריסטופאנס, מהפכת הנשים, הוצאת שוקן, 2003
מננדרוס, הנרגן, הוצאת שוקן, 2004
סופוקלס, אדיפוס בקולונוס, הוצאת שוקן, 1999
סופוקלס, אדיפוס המלך, הוצאת שוקן, 1994
סופוקלס, איאס, הוצאת שוקן, 2003
סופוקלס, אלקטרה, הוצאת שוקן, 2001
סופוקלס, אנטיגונה, הוצאת שוקן, 1990
סופוקלס, נשי טרכיס, הוצאת שוקן, 1989
סופוקלס, פילוקטטס, הוצאת שוקן, 1998
ספריו > שירה אפית יוונית שתרגם

הסיודוס, עבודות וימים. תל אביב, הוצאת שוקן, 2004.
הומרוס, אודיסאה. תל אביב, הוצאת שוקן, תשע"ד / 2014.
הומרוס, איליאדה. תל אביב, הוצאת שוקן, תשע"ו / 2016.
פרסים

2021, פרס שר התרבות לתרגום ספרות
לקריאה נוספת

אפרת מישורי, "מארוטיקה לפורנוגרפיה - על "זיוה" של אהרון שבתאי", עכשיו 57, 1992.
יאיר מזור, "לסלק את האסתטיקה מן הסלון, קווי מיתאר לשירת אהרן שבתאי", מאזנים ע"ד, 2000. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
שמעון זנדבנק, "שירה לא רטובה: שבתאי, יום והמרד האימז’יסטי", חדרים 11, 1994.
אלון אלטרס, "לקחת בחשבון! על 'הפואמה הביתית' ועל שירת אהרון שבתאי בכלל", עכשיו 50, 1985.
אריה זקס, "משוררי האנטי-מטאפורה - אהרון שבתאי והרולד שימל", הקונגרס העולמי למדעי היהדות, 1977.
אורי ברנשטיין, "על 'הפואמה הביתית' לאהרן שבתאי", סימן קריאה 7, 1977.
"שיחה קצרה עם אהרן שבתאי", דחק - כתב עת לספרות טובה א, יוני 2011, תשע"א, עמ' 30–35.
הלית ישורון, איך עשית את זה? – ראיונות 'חדרים', הוצאת הקיבוץ המאוחד/ספרי סימן קריאה, 2016, עמ' 255–283, ראיון עם אהרן שבתאי מאוגוסט 1992.
אהרן שבתאי, מתנות, באנתולוגיה "תמונה קבוצתית" (ספרות ישראלית במאה ה-21), עמ' 263–267, הוצאת כרמל, 2017.
יהודה ויזן, העובדה שאהרן שבתאי טרם קיבל את פרס ישראל היא אות קלון לכולנו, באתר הארץ, 5 ביולי 2019
מיכאל גלוזמן, אהרן: הבית והמשפחה בשירת אהרן שבתאי, הוצאת למדא של האוניברסיטה הפתוחה, 2021.
שירה סתיו, "רקוויאם": אהרן שבתאי לא מפחד להתבונן בעבר ובעתיד, באתר הארץ, 21 במאי 2024
עמית בן עמי, אהרן שבתאי אוהב את השם, אתר מעלה, דצמבר 2024, על "רקוויאם"
הערות שוליים

↑  יגאל סרנה, יונה וולך - ביוגרפיה, ירושלים: הוצאת כתר, 2009, עמ' 171-157
↑  גילוי דעת של חברי סגל מהאוניברסיטאות והמכללות, באתר 'סירוב'
↑  מרב יודילוביץ', הוכרזו הזוכים בפרס טשרניחובסקי לתרגום, באתר ynet, 24 באוגוסט 2010
↑  nrg מעריב, אהרון שבתאי יקבל את פרס גולדברג, באתר nrg‏, 12 במאי 2009
↑  גילי איזיקוביץ, הוכרזו זוכי פרס ביאליק: הסופרים סמי ברדוגו ושהם סמיט והמשורר אהרן שבתאי, באתר הארץ, 29 באפריל 2018
↑  על פטירת אחיו יואל, כותב אהרן שבתאי בשירו "יואל":  אהרן שבתאי, שירים | בְּכָל יוֹם הָעוֹלָם בּוֹכֶה עַל מוֹצַרְט, באתר הארץ, 27 באפריל 2021
↑   שירה סתיו, ספר השירים היפהפה של שבתאי, באתר הארץ, 21 במאי 2024
↑  שירי לב-ארי, אהרן שבתאי: "כל ההנהגה היום מורכבת מאנשי האתמול", באתר כלכליסט, 26 במאי 2024
↑   אלון רג'ואן, "קורס מזורז בשירה": הדרך המשכנעת של אהרן שבתאי, באתר הארץ, 5 בדצמבר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311699005171  BnF: cb12095190k (data)  GND: 1158586027  ISNI: 0000 0000 7830 9105  LCCN: nr88001860  MusicBrainz: cf851fc8-c87a-4490-9688-943c7c2817e3  NKC: jo2006333902  NSK: 000294381  SNAC: w6t15xtf  SUDOC: 029294967  VIAF: 3169858708578001617   WorldCat (עם VIAF): 3169858708578001617
מוזיאון המדע בירושלים

| --- | --- |


 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון למדע וטכנולוגיה
 כתובת:  שדרת המוזיאונים, גבעת רם, ירושלים
 מיקום:  ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 מייסדים:  פיטר הילמן, הקרן לירושלים, האוניברסיטה העברית
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1992
 תאריך פתיחה רשמי:  1992 
 
 קואורדינטות:  31°46′41″N 35°12′02″E﻿ / ﻿31.77805556°N 35.20055556°E﻿ / 31.77805556; 35.20055556
 http://mada.org.il/
  (למפת ירושלים מוגדלת) מוזיאון המדע בירושלים(למפת ירושלים רגילה) מוזיאון המדע בירושלים(למפת הרי ירושלים רגילה) מוזיאון המדע בירושלים(למפת הרי ירושלים מוגדלת) מוזיאון המדע בירושלים
 
הכניסה הראשית אל מוזיאון המדע בירושלים בשדרת המוזיאונים הלאומית
מוזיאון המדע ע"ש בלומפילד ירושלים הוא מוזיאון מדע שנמצא בקריית המוזיאונים שבגבעת רם בירושלים. במוזיאון מוצגות תערוכות מתחלפות בנושאי מדע וטכנולוגיה. התערוכות אינטראקטיביות, ומזמינות את המבקרים לא רק לצפות במוצגים, אלא גם לגעת בהם ולהפעיל אותם.
המוזיאון שואף להציג את המדע כחלק בלתי נפרד מן התרבות המודרנית ומקשר אותו לתופעות מחיי היומיום.
תולדותיו

המוזיאון נוסד במעבדה של פרופסור פיטר הילמן, במכון למדעי החיים, בקמפוס האוניברסיטה העברית בגבעת רם ביולי 1992. זאת כהמשך לפעילות בשם "בית למדע פשוט" שנערכה באוניברסיטה העברית מאז שנת 1980, במטרה לעורר את הסקרנות ולהעמיק את ההבנה בעולם הטבע והטכנולוגיה לקהל רחב ככל שניתן.
הילמן אסף קבוצה של אנשי אקדמיה מתוך האוניברסיטה העברית סביב המטרה של הקמת בית קבוע שיציג את המדע לקהל הרחב, לבני הנוער ואפילו לילדים הקטנים ולהציג את המדע בדרך מושכת ופשוטה. המודלים שעמדו לנגד עיניו היו האקספלורטוריום בסן פרנסיסקו, שנפתח בשנת 1969 על ידי פרנק אופנהיימר, ומוזיאון המדע בטורונטו שבקנדה.
כדי ללמוד כיצד להקים מוזיאון בירושלים החליטה הקבוצה הירושלמית לצעוד בשני נתיבים מקבילים. ראשית נפתחה המעבדה הנסיונית "עין רואה סדנא למדע" בשנת 1982. מעבדה ציבורית ניסיונית זו איפשרה לצוות לפגוש את הקהל ולבחון יחד איתו את אמצעי התצוגה הנכונים ואת דרכי ההדרכה המתאימות לחברה בישראל. במסגרת הסדנא הוקמו התערוכות "על החושים", "גדול וקטן", "מתגלגל ועובר" וכן התקיימו אירועים לקהל כגון: "בועות סבון", "מסתובבים". הסדנא פיתחה תוכניות לתלמידים, חוגים למתעניינים והשתלמויות לעובדי הוראה.
במקביל התכנסה הקבוצה באופן קבוע כצוות חשיבה שתפקידו היה לנסח את התוכנית הרעיונית של המוזיאון החדש. תוכנית רעיונית זו הוצגה במסגרת של סמינר בינלאומי, "סמינר בת-שבע", שיזם וארגן פיטר הילמן בירושלים בשנת 1982. בסמינר התכנסו מומחים מחו"ל יחד עם אנשי מקצוע מתעניינים מישראל, והסמינר הווה למעשה את הגרעין ממנו צמחו כל מוזיאוני המדע בישראל. הסמינר חיזק את ידי הקבוצה הירושלמית להמשיך בדרך, להמשיך ללמוד ולגבש תוכניות, להמשיך להתנסות בפעילויות עם קהל ולחפש תמיכה ומשאבים להקמתו של מוזיאון מדע פעיל בירושלים.
התוכנית שגובשה כללה תוכנית אב למוזיאון המדע בירושלים בשטח של כ־10,000 מ"ר ובסמוך אליו קולנוע איימקס (אולם הקרנה מיוחד על מסך ענק - שלא נבנה בסופו של דבר). כמו כן אותר מגרש מתאים, בין מוזיאון ישראל לקמפוס המדעי של האוניברסיטה העברית, כחלק משדרת המוזיאונים הלאומית.
טדי קולק, ראש עיריית ירושלים שאז, התלהב מהפרויקט וסייע, בעזרת הקרן לירושלים, במציאת התורם אשר יאפשר את הקמת המוזיאון. הקרן קישרה בין הפרויקט למשפחת בלומפילד, ובעזרת קרן אל-די, מימנה המשפחה את הקמתו של מוזיאון המדע, שאגפו הראשון נפתח במשכנו החדש ביולי 1992.
הצלחתו של המוזיאון הצריכה את הרחבתו. בשנת 1995 פנה המוזיאון לקרן לירושלים והגישה לה תוכנית מפורטת לבניית אגף חדש - אשר נבנה במימון משפחת בלומפילד, משרד החינוך, ותורמים נוספים שהגיעו דרך הקרן לירושלים, ונחנך בקיץ 2001.
פעילות

בכל שנה מבקרים במוזיאון מאות אלפי ילדים, משפחות ומבוגרים. בממוצע נבנית על ידי צוות המוזיאון תערוכה חדשה בכל שנה וכן מוצגות תערוכות שמקורן בחו"ל. מאז שנת 1998 המוזיאון מפעיל את תחרות מדענים ומפתחים צעירים. במוזיאון מתקיימים אירועים לקהל הרחב ולאקדמיה. המוזיאון מארח מפגשי מדע לילדים מגיל הגן ועד לתלמידי תיכון.
מאז שנת 2005, המוזיאון שותף לפרויקטים חינוכיים ובפרויקטים של מדע וחברה במימון האיחוד האירופי.
זהו אחד מארבעת המוזיאונים למדע הפועלים, נכון ל-2016, בישראל (לצד המוזיאון הלאומי למדע, טכנולוגיה וחלל בחיפה, פארק קרסו למדע בבאר שבע וגן המדע במכון ויצמן ברחובות).
ראו גם

מוזיאון ילדים
התערוכה "מדע זה כל הסיפור" שנת 2009
רנט ל'אוראנז

| --- | --- |

רנט ל'אוראנז (מימין),יחד עם המורה שלה, מסעוד אל מדיוני
 לידה:  25 באפריל 1915 תאהרת, צרפת 
 פטירה:  17 בנובמבר 1998 (בגיל 83) אובון, צרפת 
 שם לידה:  سلطانة داود 
 שם במה:  Reinette l'Oranaise 
 מקום קבורה:  Cimetière de Pantin 
 מוקד פעילות:  צרפת 
 סוגה:  מוזיקה אנדלוסית קלאסית, הוזי, אלג'יראי 
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 כלי נגינה:  עוד 
 
רֶנֶט ל'אוֹראַנֶז (בצרפתית: Reinette l'Oranaise‏; 1918[דרושה הבהרה] – 17 בנובמבר 1998), הוא שם הבמה של סולטנה דאוד (سلطانة داود), זמרת יהודיה ונגנית עוד של מוזיקה אנדלוסית-מוגרבית.
קורות חייה

סולטנה דאוד נולדה בעיר טִיאַרֵט שבצפון מערב אלג'יריה. אביה היה רב ממוצא מרוקאי. בגיל שנתיים התעוורה כתוצאה ממחלת אבעבועות שחורות קשה.
היא הושמה במוסד לעיוורים עד גיל 12, שם למדה לקרוא ולכתוב כתב ברייל. אמה, שהייתה נחושה להקנות לה מקצוע שיאפשר לה להיות מאושרת, רשמה אותה ללימודים אצל מסעוד אל מדיוני, זמר וכנר שהיה בקיא באמנות ההוזי (סגנון שנגזר מהמוזיקה הערבית-אנדלוסית). תוך זמן קצר הראתה רנט הקטנה הצטיינות בלימודיה, פיתחה את קולה, למדה לנגן בעוד, והחלה לעבוד כזמרת בבית-הקפה שבבעלותו של מסעוד אל מדיוני ברובע היהודי של אוראן. סעוד היה מי שהמציא את הכינוי שהפך לשם הבמה המוכר, "רנט ל'אוראנז" (בצרפתית: כינוי חיבה ל"מלכה מאוראן").
הערות שוליים

↑  שמה בלידה: סולטנה דאוּד (Sultana Daoud) ובחייה הפרטיים – רנט לאיאני (Reinette Layani)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb13972261t (data)  GND: 1100729062  ISNI: 0000 0000 7990 1960  LCCN: n96048472  MusicBrainz: 84d0caf8-4ed0-4c5a-9018-2f7febd17286  SUDOC: 132307952  VIAF: 34651040   WorldCat (עם VIAF): 34651040
רוני אלשיך

רונן (רוני) אלשיך (נולד ב-20 במרץ 1963) הוא איש ביטחון ישראלי שכיהן כמפכ"ל של משטרת ישראל מדצמבר 2015 עד דצמבר 2018. קודם לכן שירת במשך 27 שנים בשב"כ ושימש בין היתר כסגן ראש השב"כ וכראש אגף המטה.
ביוגרפיה

אלשיך נולד בירושלים, אחד מארבעה ילדים של אברהם ואהובה. אביו הוא יוצא תימן שעלה לישראל במבצע על כנפי נשרים ואמו אהובה עמאר היא בת למשפחה מעולי מרוקו שנולדה בעיר העתיקה בירושלים. אימו נפטרה כשהיה בן 14. אלשיך גדל בשנותיו הראשונות בשכונת גבעת מרדכי. בגיל 9 עבר עם משפחתו לקריית ארבע, בשל אבחונו כמחונן ו"הוקפץ" שתי כיתות (מכיתה ג' לכיתה ו'). המשיך בלימודיו בישיבת בני עקיבא נתיב מאיר, שבה סיים את חוק לימודיו כשהיה בן 16. לאחר מכן למד בישיבת מרכז הרב.
אלשיך בעל תואר ראשון במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה ותואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת תל אביב, את שניהם סיים בהצטיינות יתרה. למד לקראת תואר שני מחקרי בקרימינולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים. בוגר קורס דירקטורים באוניברסיטת תל אביב ותוכנית לניהול בכיר מבית הספר וורטון למינהל עסקים של אוניברסיטת פנסילבניה.
שירות צבאי

בשנת 1981 התגייס לצנחנים והתקבל לפלוגת ההנדסה החטיבתית. במסגרתה נלחם במלחמת לבנון הראשונה. במבצע על הכפר "מערכה" בלבנון שימש כמפקד מחלקה בגדוד 890 במהלכו נפצע מסלע שהושלך לעברו ושבר את ידו. לאחר ששימש כמ"פ בגדוד 50 פיקד על פלחה"ן צנחנים, בין היתר במבצע חוק וסדר. בתפקידו האחרון בצבא שימש כסגן מפקד גדוד הנח"ל המוצנח (גדוד 50).
שירות בשב"כ

בדצמבר 1988 השתחרר מצה"ל והצטרף לשב"כ, לצוות האמון על חקירות עצורים מאזור רמאללה. בשנת 1994 פיקד על צוות החוקרים שהצליחו לחשוף את המקום שבו הוסתר נחשון וקסמן. במהלך האינתיפאדה השנייה היה ראש תת-מרחב שומרון. ב-2005 מונה לראש מרחב יהודה, שומרון וירושלים וב-2009 התמנה לראש מרחב דרום. ב-2012 מונה לראש אגף המטה ובספטמבר 2014 מונה לסגן ראש השב"כ ולממלא מקומו.
פרסים והוקרה

2019 - פרס נשיא האגודה הישראלית לקרימינולוגיה על הישגיו בשטח בתחום "שיטור מבוסס נתונים" (Evidence Based Policing).
2022 - פרס בהיכל התהילה של תחום ״שיטור מבוסס נתונים״ (Evidence Based Policing) באוניברסיטת ג׳ורג׳ מייסון (אנ'), וירג׳יניה, על רפורמת האמו״ן שהוביל במשטרה והמערכת התומכת בניהול הרפורמה.
פעילות ציבורית

חבר המועצה המייעצת של המכון לקרימינולוגיה של האוניברסיטה העברית בירושלים.
חבר הוועד המנהל של המכון לחקר המתודולוגיה של המודיעין.
חבר הוועד המנהל של תנועת פנימה.
חבר יוזמת בראשית (לאחדות ישראל).
חבר הוועד המנהל בעמותת ״אלון ואלה״.
לשעבר יו״ר עמותת שערים.
חיים אישיים

אלשיך נשוי לשירה, אב לשבעה. תושב גבעת שמואל, ובעבר התגורר בכוכב השחר. גיסו היה ישי שליף, ממובילי תחום הפסיכולוגיה בחברה החרדית בישראל.
רמונד לריס

| --- | --- |

 לידה:  27 ביולי 1912 קונסטנטין, צרפת 
 פטירה:  22 ביוני 1961 (בגיל 48) קונסטנטין, צרפת 
 שם לידה:  Raymond Raoul Leyris 
 שם במה:  الشيخ ريمون 
 מקום קבורה:  קונסטנטין 
 מוקד פעילות:  צרפת 
 סוגה:  מוזיקה אנדלוסית קלאסית 
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 כלי נגינה:  עוד 
 
רמונד לריס או רֶמון לריס (בצרפתית: Raymond Leyris ‏, 27 ביולי 1912 – 22 ביוני 1961), שנודע כשייח' רמונד, היה מוזיקאי, נגן עוד וזמר יהודי-אלג'יראי שנרצח בידי קנאים מוסלמים.
קורות חיים

רימונד, נולד לאם נוצרייה ולאב יהודי בקונסטנטין אלג'יריה. בילדותו התייתם מאביו שהיה חייל במלחמת העולם הראשונה, גויר ונמסר למשפחה יהודית. עם השנים הקים רמונד להקה שבה היו חברים מוזיקאים מוסלמים ויהודים (ביניהם אביו של אנריקו מסיאס), והפך למייצג הבולט ביותר של מוזיקת המעלוף האלג'יראית/תוניסאית. הוא כונה "שייח' רמונד" לאות כבוד. הוא היה מורה של סימון תמר.
לריס, שסימל בדמותו את העיר שחציה יהודים וחציה מוסלמים וזכה לפופולריות עצומה באלג'יריה, נרצח בידי קנאים מוסלמים בשנת 1961. בתו של לריס, סוזי, נישאה לזמר היהודי אלג'יראי אנריקו מסיאס.
בשנת 1999 יצא חתנו וממשיך דרכו אנריקו מסיאס בסדרת הופעות מחווה ללריס בה ניגן מבחר משיריו. מחווה זו הוקלטה לדיסק.
דיסקוגרפיה

chant d'exil (שירי הנכר), אלבום של 4 הקלטות אותנטיות מ-1955 בהוצאת מגדה
Hommage à Cheikh Raymond (מחווה לשייח' רמונד) - דיסק של אנריקו מסיאס מ-1999 של שירי לריס
האמת (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |

סמליל הסדרה והדמות הראשית רחלי זבטני (מור דימרי)
 שיר הנושא:  "ילדה קטנה" בביצוע אולגה חייט (ביצוע במקור על ידי גבי שושן)
 סוגה:  דרמת מתח
 יוצרים:  דפנה לוין דרור משעני עידית אברהמי אורית זמיר 
 כותבים:  דפנה לוין אורית זמיר 
 בימוי:  דפנה לוין
 שחקנים:  גולן אזולאי מור דימרי רועי ניק רוני נתנאל יוסי מרשק בני אבני יואב הייט 
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 שפות:  עברית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  8
 הפקה
 מפיק:  עדי בר יוסף 
 מפיקים בפועל:  נועה גביש
 חברת הפקה:  אנדמול שיין ישראל
 צלמים:  רותם ירון איתן חתוכה
 מוזיקה:  גל לב
 אורך פרק:  45 - 55 דקות
 שידור
 רשת שידור:  כאן 11
 פורמט (תמונה):  16:9, HDTV
 תקופת שידור מקורית:  15 ביולי 2024 – 14 באוגוסט 2024 (31 ימים) 
 קישורים חיצוניים
 אתר הסדרה
 דף התוכנית ב-IMDb
האמת היא סדרת דרמת מתח ישראלית מאת דפנה לוין ואורית זמיר. הסדרה משודרת החל מ-15 ביולי 2024 בכאן 11.
הסדרה הייתה אמורה לעלות לשידור בסוף 2023, אך עקב מלחמת "חרבות ברזל" עלייתה לשידור נדחתה.
הסדרה נמכרה לתאגיד השידור AMC, ותופץ בשירותי הסטרימינג AcronTV בארצות הברית, בריטניה ואוסטרליה.
אף על פי שלא מדובר בסדרת דוקו, הסדרה נכתבה בחלקה בהשראת פרשת רצח תאיר ראדה אשר התרחשה בשנת 2006 וכללה סיקור תקשורתי נרחב ותיאוריות רבות לגבי זהות הרוצח.
סקירת הסדרה

| עונה | עונה | פרקים | פרקים | שודרה לראשונה> הפרק הראשון | שודרה לראשונה> הפרק האחרון | מדרוג | ממוצע צופים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 8 | 8 | 15 ביולי 2024 | 14 באוגוסט 2024 | — | — |
סקירת הסדרה > פרקים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מספר פרק | שם הפרק | תאריך שידור מקורי ישראל | נתוני צפייה | נתוני צפייה | מקור |
| מספר פרק | שם הפרק | תאריך שידור מקורי ישראל | אחוזי צפייה | מספר צופים | מקור |
| 1 | ילדה קטנה | 15 ביולי 2024 | 4% | 98,000 |  |
| 2 | משחקת באש | 17 ביולי 2024 |  |  |  |
| 3 | הדסה שלי | 21 ביולי 2024 | 3.4% | 71,000 |  |
| 4 | אנשים לא משתנים | 28 ביולי 2024 | 2.9% | 74,000 |  |
| 5 | ירדן פלאי בלב | 4 באוגוסט 2024 | 2.7% | 62,000 |  |
| 6 | שפן לשפן זאב | 7 באוגוסט 2024 | 1.9% |  |  |
| 7 | נחשים חלקלקים | 11 באוגוסט 2024 | 2.8% | 67,000 |  |
| 8 | פרק אחרון | 14 באוגוסט 2024 | 2.5% | 57,000 |  |
↑  המדרוג נכתב על פי נתוני צפייה ראשוניים, כולל צפייה נדחית עד 2:00 בלילה
↑  במגזר היהודי
↑  באוכלוסייה הכללית
דמויות > דמויות ראשיות > שוטרים וחוקרים

רחלי זבטני (מור דימרי) - חוקרת נוער ובתו של אליהו זבטני, הייתה בשכבה של ירדן פלאי (הנרצחת הראשונה) בעקבות הטראומה מאירוע הרצח של חברתה היא סובלת מפאראסומניה. ניהלה רומן עם ארי בצעירותה. בהמשך נראה כי מתחילה לנהל רומן עם יאיר.
סגן ניצב בדימוס אליהו זבטני (גולן אזולאי) - אביה של רחלי, השוטר שחקר את רובי דלויה לפני עשור והביא למעצרו, מתעקש שהאשם נמצא ונענש.
יאיר דקס (רועי ניק) - חוקר בתחנת "ראש העין״. מאוהב ברחלי. בהמשך נראה כי מתחיל לנהל רומן עמה.
ספיר שקולניק (רוני נתנאל) - חוקרת בתחנת "ראש העין". חברתה ושותפתה לדירה של רחלי.
אהוד פורגס (יוסי מרשק) - מנהל חקירת רצח נטלי לוי. חוקר היחידה המרכזית שהגיע לחקור את פרשת רצח נטלי לוי.
חוקר (עומר היקרי) - חלק מצוות החקירה שחוקר את מותה של נטלי לוי.
דמויות > דמויות ראשיות > תלמידי בית הספר "אלונים"

ירדן פלאי - הנרצחת הראשונה, נרצחה לפני עשור, רובי דלויה הורשע ברצח, אך עדיין מתנהל דיון בערעורו. זהות רוצחה לא מתבררת בוודאות.
נטלי לוי - הנרצחת השנייה. נרצחה כעבור עשור, בדיוק באותה דרך ובאותו מקום בו נרצחה ירדן פלאי. נאנסה על ידי אביקם. מתגלה כי נרצחה על ידי יונה.
אושרי - תלמיד כיתה ח', פרץ ביחד עם ליהיא לקפטריה.
ליהיא קופרמן - תלמידת כיתה ח', פרצה ביחד עם אושרי לקפטריה.
קורל ניסימוב - חברה של נטלי לוי
שקד - חברה של נטלי. יונה, כאשר התחזתה לנטלי, הודיעה לאמה של נטלי שהיא תישן אצל שקד בלילה בו נרצחה.
שירן (דניאל שמה) - נערה שסועת שפה, שסבלה מהתעללות נפשית וחרם חברתי - מכונה על ידי חברותיה ״השפן״ בשל מראיה. הבת של יונה בעלת הקפטריה.
דמויות > דמויות ראשיות > משפחת דלויה

רובי (ראובן) דלויה (בני אבני) - הורשע לפני עשור ברצח הנערה ירדן פלאי, טוען שהוא חף מפשע, ומגיע לערעור בבית המשפט העליון.
מיכאל דלויה (טום ויסמן צוצ'ידה - בנו של רובי, בגיל מצוות.
ארלין דלויה (פליזה בסקרה זוהר) - אשתו של רובי ואמו של מיכאל. ממוצא אסייתי, אמו של רובי חושדת שהיא מנהלת רומן.
גב' דלויה (חגית בן עמי) - אמו של רובי. מיכאל ואמו גרים אצלה בבית.