stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סטיבן טוויטי
ביוגרפיה

טוויטי נולד בספרטנבורג וגדל בצ'סני שבקרוליינה הדרומית. ב-1985 סיים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת המדינה של קרוליינה הדרומית בה למד במסגרת מלגה להכשרת קציני מילואים של הצבא והתגייס לצבא ארצות הברית.
שירת כמפקד מחלקה רובאית, מפקדת מחלקת סיור וקצין מבצעים בגדוד הראשון של חטיבה 327 בדיוויזיה המוטסת ה-101. במהלך מלחמת המפרץ שירת כקצין מבצעים של הגדוד השלישי בחטיבה השביעית של דיוויזיית החי"ר השלישית. פיקד על פלוגה בגדוד השלישי של חטיבת החי"ר ה-15 בדיוויזיית החי"ר ה-24. מילא תפקידי מטה במטות המשולבים ובמפקדת הקורפוס החמישי ונטל חלק בכוח הייצוב. שימש סגן מפקד הגדוד הראשון בחטיבה 26 של הדיוויזיה המוטסת ה-101, וקצין מבצעים של חטיבה 2 בדיוויזיית החי"ר הראשונה. שימש עוזרו של מפקד כוחות נאט"ו באירופה.
ביוני 2001 מונה למפקד הגדוד השלישי בחטיבת החי"ר ה-15. הוא פיקד על הגדוד במהלך מלחמת עיראק, על הצטיינותו בלחימה זכה הגדוד בעיטור היחידה הנשיאותי וטוויטי עוטר בכוכב הכסף על גבורתו. ביוני 2003 מונה לקצין אג"ם של דיוויזיית החי"ר השלישית. באוגוסט 2005 מונה למפקד הכוח החטיבתי הרביעי של דיוויזיית הפרשים הראשונה ולחם עמו במלחמת עיראק, בתקופת פיקודו עבר הכוח ב-2008 תחת פיקוד הדיוויזיה המשוריינת הראשונה.
שימש עוזרו של סגן מפקד פיקוד צפון של ארצות הברית, ראש מטה כוחות הצבא של פיקוד מרכז, סגן מפקד הדיוויזיה המשוריינת הראשונה וסגן ראש מטה כוח הסיוע הביטחוני הבינלאומי באפגניסטן. שירת כסגן ראש המטה וקצין אג"ם של פיקוד כוחות צבא ארצות הברית.
באוגוסט 2014 מונה למפקד הדיוויזיה המשוריינת הראשונה בפורט בליס. ביולי 2016 מונה למפקד הארמייה הראשונה. באוגוסט 2018 מונה לסגן מפקד פיקוד אירופה של ארצות הברית ושירת בתפקיד זה עד פרישתו ב-2020.
טוויטי בעל תואר שני במינהל ציבורי מאוניברסיטת מרכז מישיגן ובעל תואר שני בלימודי אסטרטגיה וביטחון לאומי מהאוניברסיטה לביטחון לאומי.
סטיבן זיפרשטיין

| --- | --- |

 לידה:  1950 (בן 74 בערך) 
 ענף מדעי:  היסטוריה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס 
 מוסדות:  אוניברסיטת סטנפורד 
 פרסים והוקרה:  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים (2023) 
 אתר רשמי
 
סטיבן זיפרשטיין (באנגלית: Steven J. Zipperstein; נולד ב-1950) הוא היסטוריון יהודי-בריטי ופרופסור באוניברסיטת סטנפורד.
זיפרשטיין למד באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, שם סיים תואר ראשון בשנת 1973 וקיבל תואר דוקטורט בהיסטוריה יהודית ורוסית בשנת 1980. למד לרבנות בישיבת "בית המדרש לתורה" בסקוקי.
מספריו

"Rosenfeld's Lives: Fame, Oblivion, and the Furies of Writing" (2008)
The Worlds of S. Ansky, edited by Gabriella Safran and Steven J. Zipperstein (2006)
"On the Secrets of Isaac Babel," Dissent, Summer 2003
"Isaac Rosenfeld and Literary Biography," Partisan Review, Winter 2002
"Goodbye to All That? Elegies for the Book," Dissent, Summer 2000
Imagining Russian Jewry: Memory, History, Identity (1999)
Elusive Prophet: Ahad Ha'am and the Origins of Zionism (1993)
Assimilation and Community in Nineteenth-Century Europe, edited by Jonathan Frankel and Steven J. Zipperstein (1992)
The Jews of Odessa: A Cultural History (1985)
סטיבן יוז

סטיבן ג'ון יוז (אנגלית: Stephen John Hughes; נולד ב-18 בספטמבר 1976 בוויקנגהאם) הוא כדורגלן עבר אנגלי ששיחק בעמדת הקשר.
יוז החל את הקריירה שלו בארסנל, בה ערך 79 הופעות (42 כמחליף) בין 1995 ל-2000. הוא לא הצליח לזכות במקום קבוע בהרכב של המאמן ארסן ונגר, וב-1999 הושאל לפולהאם, בה השתתף רק בארבעה משחקים. הוא חזר לארסנל, אך ב-7 במרץ 2000 הועבר לאברטון תמורת חצי מיליון לירות שטרלינג.
יוז השתתף ב-33 משחקים במדי אברטון לפני ששוחרר בהעברה חופשית ב-4 ביולי 2001. הוא עבר לווטפורד מהליגה הראשונה באותו חודש, אך בעקבות פציעה הצליח להשתתף רק ב-17 משחקים בעונתו הראשונה שם. החוזה שלו הסתיים בתחילת עונת 2002/2003.
באוגוסט 2003 הוא חתם בצ'רלטון אתלטיק, אך לא שיחק כלל ועזב בהעברה חופשית לקובנטרי סיטי ביולי 2004. בקובנטרי הוא זכה להצלחה רבה, השתתף בכ-150 משחקים ואף זכה לענוד את סרט הקפטן של הקבוצה. קובנטרי הציעה ליוז לחדש את החוזה שלו, אך בעקבות מחלוקות שונות המשא ומתן נכשל והוא שוחרר. לאחר שחרורו מקובנטרי הוא נבחן במספר מועדונים, בהם נוטינגהאם פורסט. הוא הרשים את המאמן קולין קאלדרווד, שהחליט להחתים את יוז; אולם, דרישות השכר של יוז היו גבוהות מדי, והמשא ומתן נכשל.
ב-2 באוגוסט 2008 הודיע מאמן וולסול ג'ימי מאלן כי יוז חתם בקבוצתו בהעברה חופשית, וכי הוא יהיה קפטן המועדון בעונת 2008/2009. הודעה זו נמסרה זמן קצר לאחר משחק קדם עונה ידידותי מול היריבים המקומיים פורט וייל. בסיום העונה שוחרר יוז מוולסול.
לקריאה נוספת

טוני מתיוס, WHO'S WHO OF ARSENAL (עמודים 144), מיינסטרים, 2007 (ISBN 1-84596-232-X)
משבר המצרים הטורקיים

משבר המצרים הטורקיים היה סכסוך בין ברית המועצות לבין טורקיה ונערך בתחילת המלחמה הקרה. טורקיה נשארה נייטרלית במהלך רוב מלחמת העולם השנייה. אחרי המלחמה, ברית המועצות הפעילה על טורקיה לחץ להקים שליטה משותפת על המעבר במיצרים המחברים את הים השחור והים התיכון. אחרי שממשלת טורקיה סירבה, המתיחות באזור החלה להתגבר תוך הפגנות עוצמה מצד ברית המועצות ודרישות טריטוריאליות מצידה בנוגע לגבול גאורגיה–טורקיה.
מטרת הסכסוך מצד הסובייטים הייתה למנוע את הנוכחות וההשפעה האמריקאית בים השחור ולהחליש את ממשלת טורקיה ולאלצה להיכנס לתחום ההשפעה הסובייטי. משבר המצרים, כמו גם מלחמת האזרחים ביוון היו הזרז ליצירת דוקטרינת טרומן, לפיה ארצות תתמוך במדינות ובעמים חופשיים הנלחמים נגד מיעוטים חמושים או בלחץ חיצוני. בשיא המשבר פנתה טורקיה לארצות הברית והצטרפה לנאט"ו.
רקע > חשיבות המצרים

הבוספורוס והדרדנלים שבטורקיה הם שני מצרים המחברים בין הים השחור והים התיכון, והם חשובים כנתיב מעבר לצי סוחר מנמלי הים השחור לכל העולם. משום כך חופשיות המעבר בהם חשובה לטורקיה וליתר המדינות ששכנו לחופי הים התיכון, באותה עת ברית המועצות, רומניה ובולגריה. לצד זאת, המצרים חשובים צבאית, שכן מי ששולט בהם יכול להשתמש בהם ככניסה או יציאה מהים השחור עבור ספינות מלחמה, תוך מניעת המעבר מצדדים אחרים.
רקע > דיפלומטיה

עד למחצית השנייה של שנות ה-30, ברית המועצות וטורקיה נהנו מיחסים טובים ומאחווה. לבקשתו של מוסטפא כמאל אטאטורק, ולדימיר לנין סיפק סיוע צבאי וכלכלי שהיה חיוני לתנועה הלאומית הטורקית כשנאבקה במלוכה העות'מאנית ובמדינות המערב; שני מיליון רובל אימפריאלי, 60 אלף רובים ו-100 תותחי ארטילריה נשלחו לטורקיה בקיץ 1920. עוד לפני שהוקמו ממשלות רשמיות, התנועות המהפכניות בשתי המדינות הכירו זו בזו והתחייבו לשתף פעולה בהתאם להסכם מוסקבה מ-1921. עוד הסכימו הצדדים לדחות את ההסדרה הסופית של הים השחור והמצרים לוועידה עתידית. ב-24 ביולי 1923 נחתם הסכם לוזאן שקבע את פירוז המצרים, ואילו הסובייטים לא היו מרוצים מההסכם. ב-1925 חתמו טורקיה וברית המועצות על הסכם ידידות שהוארך עד 1935.
ב-1934, הדיפלומטים הסובייטים דחקו בסתר בעמיתיהם הטורקיים להסכים להקים בסיסים סובייטיים במצרים, דרישה ששגריר בריטניה בטורקיה, פרסי לוריין, הצליח לסכל על ידי חיזוק יחסי בריטניה–טורקיה במהלך תקופת בין המלחמות. ב-1936 התכנסה בשווייץ ועידה בינלאומית בהשתתפות מספר מדינות ביניהן ברית המועצות וטורקיה ובסופה נחתמה אמנת מונטרה בדבר השליטה במצרים. האמנה קבעה חופש מעבר מוחלט של כלי שיט בימי שלום, והתירה לטורקיה להגביל את המעבר בעת מלחמה. המצרים חזרו לתשומת הלב עם העלייה בשאיפות ההתפשטות הטריטוריאליות של גרמניה ואיטליה ולצד החשש שבולגריה תשתלט על המצרים.
יוסיף סטלין ערער שוב ושוב על ההסכמות שאושרו במונטרה, וכבר ב-1939 ביקש להחליפה בהסדר אחר, והציע בין השאר שליטה טורקית–סובייטית על המעבר. עם החתימה על הסכם ריבנטרופ–מולוטוב עדכן שר החוץ הסובייטי ויאצ'סלב מולוטוב את מקבילו הגרמני כי ברצונה של ברית המועצות להקים בסיסים במצרים ולהשתלט עליהם.
זמן קצר אחרי הפלישה לפולין בספטמבר 1939, שר החוץ הטורקי, שוקרו סרגולו, ביקר במוסקבה ובמהלך הביקור הופעל עליו לחץ כבד מצד הקרמלין לאפשר בסיסים סובייטיים על חופי המצרים.
המשבר > הסלמה

המתיחות בין טורקיה וברית המועצות הלכה והתגברה ככל שטורקיה אפשרה במהלך מלחמת העולם השנייה לכלי שיט שאינם מהים השחור, בהם של גרמניה ואיטליה, לעבור את המיצרים תוך שהם נושאים צוותים אזרחיים. אחרי שגרמניה נכנעה, הסובייטים חזרו לעסוק בסוגיית המעבר ב-1945–1946, ובשנים אלה הדיפלומטים הטורקים והאמריקאים עסקו רבות בנושא. ב-6 באפריל 1946, ביקור של אוניית המערכה האמריקאית מיזורי הכעיס את הסובייטים. לפי האמריקאים, האונייה הגיעה לאזור כדי למסור את כד הקבורה של השגריר הטורקי, טענה שברית המועצות סירבה לקבל כמקרית.
המשבר > המסר הסובייטי לטורקיה

ב-7 באוגוסט 1946 ברית המועצות העבירה מסמך למשרד החוץ הטורקי, ובו נכתב כי האופן שבו טורקיה מנהלת את המצרים לא מייצג עוד את האינטרסים הביטחוניים של יתר מדינות הים השחור. המסמך ציין את המקרים בהם ספינות מלחמה איטלקיות וטורקיות עברו במצרים ללא הפרעה (טורקיה עצרה את מעבר הגרמנים רק אחרי שהכריזה על גרמניה מלחמה ב-23 בפברואר 1945). המסמך דרש לבחון מחדש את אמנת מונטרה ולנסח אמנה חדשה בוועידה בינלאומית, תוך שהוא טוען שהשיטה הקיימת אינה אמינה.
המשבר > עמדת ארצות הברית

לאחר שהנושא הועלה לדיון בוועידת פוטסדאם, אמר הנשיא הארי טרומן שארצות הברית מתנגדת בתוקף לנפילת המצרים בידי ברית המועצות, שכן זה ייתן לה שער מרכזי לים התיכון ועלול להוביל להפיכת טורקיה למדינה קומוניסטית. במברק סודי ששלח תת–מזכיר המדינה האמריקאי, דין אצ'יסון, לדיפלומטים בפריז, הוסברה העמדה האמריקאית:
”לדעתנו, המטרה העיקרית של ברית המועצות היא להשיג שליטה על טורקיה. אנו מאמינים שאם ברית המועצות תצליח להכניס לטורקיה כוחות מזוינים במטרה לכאורה לאכוף את השליטה המשותפת במיצרים, ברית המועצות תשתמש בכוחות אלה כדי להשיג שליטה על טורקיה... לפי דעתנו, הגיע הזמן שעלינו להחליט להתנגד בכל האמצעים העומדים לרשותנו לכל תוקפנות סובייטית, ובפרט, מכיוון שהמקרה של טורקיה יהיה כל כך ברור, לכל תוקפנות סובייטית נגד טורקיה. בנשיאת מדיניות זו, דברינו ומעשינו ישאו האשמה כלפי ברית המועצות רק אם הם יתנסחו על רקע שכנוע פנימי וקביעה מצידנו כי איננו יכולים לאפשר לטורקיה להפוך למושא התוקפנות הסובייטית” (דין אצ'יסון, במברק למזכיר המדינה בפריז – 8 באוגוסט 1946)
ב-20 באוגוסט 1946 נפגש תת-מזכיר המדינה אצ'יסון עם 15 עיתונאים לתדריך על דחיפות המצב וכדי לפרסם את דעת ממשלת ארצות הברית בנושא.
המשבר > התמיכה המערבית בטורקיה ורגיעת הסכסוך

בקיץ ובסתיו 1946 הגבירה ברית המועצות את נוכחותה בים השחור, לאחר שכלי שיט סובייטים ביצעו תמרונים מול חופי טורקיה. בנוסף, מספר גדול של כוחות קרקע נשלחו לבלקן. תחת הלחץ הגובר מצד ברית המועצות, תוך מספר ימים טורקיה ביקשה סיוע אמריקאי. לאחר התייעצות בממשל, שלח הנשיא טרומן משלוח ימי לטורקיה.
ב-9 באוקטובר 1946, הממשלות של ארצות הברית ובריטניה אשררו את תמיכתן בטורקיה. ב-26 באוקטובר משכה ברית המועצות את בקשתה לכינוס פסגה חדשה בנושא השליטה במצרי טורקיה, וזמן קצר לאחר מכן הרחיקה את כוחותיה מהאזור. טורקיה נטשה את מדיניות הנייטרליות שלה וקיבלה סיוע כלכלי בסך 100 מיליון דולר מארצות הברית ובשנת 1947 קיבלה גם הגנה במסגרת דוקטרינת טרומן שנועדה למנוע את ההשפעה הסובייטית בטורקיה וביוון. שתי המדינות הצטרפו לנאט"ו ב-1952.
המשבר > המשך הסכסוך

ממשלת טורקיה מינתה שגריר חדש במוסקבה, פאיק אקדור, בנובמבר 1946. נשיא טורקיה אינני הנחה אותו להתמקד אך ורק בפיתוח היחסים, ונאסר עליו במפורש לנהל שיחות הקשורות למצרים.
ארצות הברית הציעה לקיים ועידה בינלאומית שתכריע באופן סופי בכל הקשור למצרים. שגריר ברית המועצות בטורקיה דאז, סרגיי וינוגרדוב, הגיב במזכר שנשלח למוסקבה ב-10 בדצמבר 1946 וטען שהוועידה שהייתה אמורה להתקיים בתנאים שתוארו על ידי ארצות הברית תהיה לא מקובלת, וכן שברית המועצות בוודאות תפסיד בוועידה. הוא חזה שבמקום שינוי משטר המעבר במצרים, דבר שהיה המטרה של משרד החוץ הסובייטי, תשרוד התשתית הקיימת עם שינויים קלים.
השגריר הסובייטי בטורקיה הוחלף על ידי הפוליטביורו ב-1948. מחליפו, אלכסנדר לברישב, הגיע עם מערכת הנחיות ממשרד החוץ הסובייטי אשר התגלתה כמסמך הסובייטי החשוב האחרון בנושא המצרים.
מחלוקות בגבול

ברית המועצות שאפה לפתוח מחדש את הדיון בגבול עם טורקיה בצורה שתסייע לארמניה ולגאורגיה הסובייטיות. סגן ראש הממשלה, לברנטי בריה, טען בפני סטלין כי רצועת אדמה מדרום–מערב לגאורגיה עד העיר הטורקית ג'ירסון נגנבה מהגאורגים על ידי האימפריה העות'מאנית. ב-1945 סירבה ברית המועצות להאריך את הסכם האי–תוקפנות משנת 1925, ומולוטוב התנה את חידושו במשא ומתן על השטח שבשליטת טורקיה.
אחרי סיום הסכסוך

אחרי מותו של סטלין ב-1953, הרצון של ברית המועצות לשנות את שיטת המעבר במצרים פחת. ב-30 במאי 1953 ביטל מולוטוב את הדרישות הסובייטיות בנוגע לבוספורוס ולדרדנלים לצד התביעות הטריטוריאליות של ברית המועצות לגבי צפון–מזרח טורקיה.
אחרי שטורקיה הצטרפה ב-1952 לנאט"ו, נכזבו התקוות הטורקיות להפשרה משמעותית ביחסים. אמנת מונטרה שנחתמה ב-1936, למרות שינויים קלים, עדיין קיימת בימינו בין טורקיה ויורשותיה של ברית המועצות.
הערות שוליים

1 2 3 4  Jamil Hasanli, Stalin and the Turkish Crisis of the Cold War, 1945–1953, Lanham: Lexington Books, 2011, עמ' 233, 248–249
↑  Russian Pressure: Basis for U.S. Aid to Turkey, web.archive.org, ‏2006-06-23
↑  Geoffrey Roberts, Molotov: Stalin's Cold Warrior, סטרלינג, וירג'יניה, ארצות הברית: Potomac Books, 2011, עמ' 107–108
↑  Turkey’s Relations with NATO, משרד החוץ של טורקיה
↑  "Turkey", The Encyclopedia of World History, 2001
מפה המציגה את השטח שגאורגיה הסובייטית טענה לבעלות עליו ב-1946 (בירוק)
נווה נאמן

| --- | --- |

נווה נאמן, בסמוך לקניון שרונים
 מידע
 עיר:  הוד השרון 
 תאריך ייסוד:  1951 
 קואורדינטות:  32°08′25″N 34°54′04″E﻿ / ﻿32.14025°N 34.90108889°E﻿ / 32.14025; 34.90108889
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) נווה נאמן(למפת גוש דן רגילה) נווה נאמן(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נווה נאמן(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נווה נאמן  he נווה נאמןhe נווה נאמןמפת  __ הוד השרון (in English: Hod HaSharon) [‌גוש דן וסביבותיו‌]מצפון:  מצפון: __ כפר סבא (in English: Kfar Saba) מצפון ממזרח ומדרום: __ מועצה אזורית דרום השרון (in English: Drom HaSharon Regional Council) מדרום: __ פתח תקווה (in English: Petah Tikva) ממערב: __ רמת השרון (in English: Ramat HaSharon), __ הרצליה (in English: Herzliya) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
נווה נאמן היא שכונה בעיר הוד השרון, הממוקמת בגבולו הדרומי של מושב ירקונה וממערב למושב עדנים, השכונה נוסדה בשנת 1951.
רקע

שטח האדמה עליו שוכנת השכונה הייתה בבעלות קאדי ערבי שהציע את אדמתו למכירה.
הקרן הקיימת לישראל הייתה מעוניינת בקנייתה, אך האדמה נמכרה לבסוף לגרמנים תושבי ארץ ישראל.
הגרמנים נטעו פרדס, חפרו באר מים ובנו בריכת מים.
אולם עם השנים נזנח הפרדס ושטחו עמד שומם, עד אשר החלו בבניית השכונה.
בחנוכה בשנת 1951. המתיישבים הראשונים היו עולים חדשים מפוני מעברת רמתיים.
בשטח השכונה ישנו בית ספר יסודי, תיכון, מכולת שכונתית, גני ילדים, סניף דואר, גינות ציבור, אזור תעשייה וקניון שרונים.
מקור השם

ב-23 באוגוסט 1950 נרצחה תמר אורן בת ה-19, (בת למושב ירקונה הסמוך), על ידי מסתננים ערבים ליד מיקום השטח שיועד לשכונה.
בתחילה נקראה השכונה "נווה תמר" על שם הנרצחת, אולם בהמשך שונה השם ביוזמת הסוכנות היהודית שהחליטה לקרוא לשכונה על שם הלורד משה נאמן מאנגליה, אשר תרם כספים לפיתוחה של השכונה.
שטח שיפוט

עיריית פתח תקווה קיבלה פנייה במסגרתה הוצע שהשכונה תצורף לשטח שיפוטה, אך היא סירבה.
המועצה המקומית רמתיים הסכימה לקבל את השכונה וזו צורפה לאזור שיפוטה, ולאחר איחודה יחד עם שאר המושבות, כפר הדר, רמת הדר ומגדיאל לכדי יצירת העיר הוד השרון, הפכה נווה נאמן אף היא לחלק מן העיר.
רחובות השכונה

שמות הרחובות בשכונה סמליים ומנציחים אישים מתקופת החשמונאים ייתכן ובהמשך להנחת אבן הפינה לשכונה בחג החנוכה.
שמות הרחובות בשכונה: אלכסנדר הגדול, אלעזר, אנשי הכנסת הגדולה, אפק, החשמונאים, המכבים, הרקון, התמר, יהודה, יהונתן, יוחנן, מודיעין, מרים החשמונאית, מתתיהו, שלומציון ושמעון הצדיק.
רחובות השכונה > אישים

שושנה צינגל
הערות שוליים

↑  שכונת נווה נאמן באתר שורשים הוד השרון
סבסטיאן קוסטין

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  12 בספטמבר 1939 גאלאץ, רומניה 
 פטירה:  30 בנובמבר 1997 (בגיל 58) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 שפות היצירה:  עברית, רומנית 
 תקופת הפעילות:  מ-1960
 
סבסטיאן קוסטין (Sebastian Costin; ‏12 בספטמבר 1939 - 30 בנובמבר 1997) היה סופר, משורר, מתרגם, עיתונאי ועורך ספרותי יהודי ישראלי שכתב בשפה הרומנית ותירגם מעברית לרומנית.
שיריו הליריים של קוסטין, לעיתים קרובות טרגיים ונוגעים בנושא המוות, "המוזיקליות נראית כה טבעית ונוכחת בכל, עד שאם תקשיב להם היטב, תגלה עשרות שירים דמויי זמר או דמויי בתים של זמר" (אלכסנדרו מירודן).
ביוגרפיה

סבסטיאן קוסטין נולד בגאלאץ, רומניה ובתום לימודי התיכון, החל משנת 1955 למד בבית הספר לספרות ע"ש מיכאי אמינסקו בבוקרשט ואחר כך בחוג לספרות ולבקורת ספרות באוניברסיטת בוקרשט, אותו סיים בשנת 1960. בשובו לגאלאץ היה ספרן, עבד ב"בית היצירה העממית" ואחר כך כמזכיר הספרותי של התיאטרון המקומי. החל משנת 1967 כתב בביטאון איחוד הנוער הקומוניסטי "סקנטיה טינרטולוי", בו הצטיין במיוחד במדור לבקורת תיאטרון. עבר בהמשך לבוקרשט כעורך באולפני הקולנוע.
פעילותו הספרותית

קוסטין התחיל לפרסם שירים בעיתונות עוד מגיל 13. ב-1962 פרסם את קובץ השירים Femios ובהמשך חבר, בשם העט שטפאן מריאן (Ștefan Marian) לסופר יון מקסימיליאן בכתיבת ספרי בלשים. הוא עלה לישראל ב-1973 והיה לעורך ומזכיר מערכת של עיתונים וכתבי העת בשפה הרומנית בישראל - "ויאצה נואסטרה", "רביסטה מיה" (עורך ראשי), "טריבונה מגזין", כמו כן עבד בתוכניות קול ישראל ברומנית. 
במקביל לעבודתו הוא המשיך לכתוב שירים וגם תרגם שירה ישראלית לרומנית, תרגומים שפורסמו ברומניה.
סבסטיאן קוסטין נבחר פעמיים לתפקיד סגן יושב ראש אגודת הסופרים הישראלים בשפה הרומנית ובשנים 1994 עד 1991 היה יושב הראש שלה.
קוסטין נפטר באופן פתאומי בתל אביב בשנת 1997, בגיל 58.
פרסים ואותות כבוד

1981 - "פרס ציון" (מיסודו של ברונו לנדסברג) - בגובה אלף דולר - מטעם אגודת הסופרים הישראלים בשפה הרומנית
מיצירותיו

1962 - Femios (פמיוס), קובץ שירים.
Paşaport pentru moarte (פספורט למוות) רומן בלשי, נכתב בשיתוף פעולה עם יון מקסימיליאן.
Detectivul duce tava (הבלש נושא את המגש) רומן בלשי, נכתב בשיתוף פעולה עם יון מקסימיליאן.
1997 - Pădurea de aer (יער אוויר), קובץ שירים
Poeme de o zi - 2002 (פואמות של יום אחד), פורסם לאחר מות המחבר.
תרגומים

1975 Sunete ebraice (צלילים עבריים), כולל תרגום לרומנית משירתם של לאה גולדברג, רחל המשוררת וחיים נחמן ביאליק.
1992 La marginea cerului (בשולי השמיים), כולל תרגום לרומנית של מיצירותיהם של חמישים משוררים עבריים.
Casa din strada Garibaldi, 1999 ("הבית ברחוב גריבלדי" מאת איסר הראל)
2003 מספר קטעים ליריים בתוך קובץ התרגומים Timp fără trup (זמן ללא גוף) משירתו של סנדו דוד
הנצחה

פרס סבסטיאן קוסטין - לאחר מותו של קוסטין ייסדה אלמנתו, אוג'ניה קוסטין, קרן על שמו, הפועלת במסגרת "החוג התרבותי של ירושלים" ומעניקה כל שנה פרס בגובה 1,500 $ ליוצר ישראלי בשפה הרומנית.
הערות שוליים

↑  אתר מורשת יהדות גאלאץ
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260158605171  ISNI: 0000 0000 6957 6586  VIAF: 97749440   WorldCat (עם VIAF): 97749440
סולם ספיר-סימפסון

סולם ספיר-סימפסון הוא סולם המשמש לדירוג עוצמתם של סופות הוריקן, אשר הומצא בשנת 1969 על ידי המהנדס הרברט ספיר ומנהל המרכז הלאומי להוריקנים של ארצות הברית, רוברט סימפסון. ניתן להתייחס לסולם כאל הרחבה של סולם בופורט, המשמש לדירוג עוצמתן של רוחות. דרגה 1 של סולם זה מקבילה בקירוב לדרגה 12 של סולם בופורט.
בסולם זה משתמשים על-מנת להעריך את מידת הנזק שיגרום ההוריקן לכשיגיע ליבשה. השימוש בסולם מוגבל רק להוריקנים באוקיינוס האטלנטי ובצפון-מזרח האוקיינוס השקט. לגבי סופות טרופיות באזורים אחרים משתמשים בסולמות אחרים, הדומים בעיקרם לסולם ספיר-סימפסון.
| דרגה | מהירות (מטר בשנייה) | מהירות (קילומטר לשעה) | הלחץ במרכז ההוריקן (מיליבר) | נזק פוטנציאלי |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 33-42 | 119-153 | 980 | אין נזק מהותי למבנים. עיקר הנזק נגרם לבתים ניידים, עצים ושיחים. תיתכן הצפה מקומית באזורי החוף ונזק מינורי לרציפי נמלים. |
| 2 | 43-49 | 154-177 | 965-979 | נזק מועט לקירות וחלונות. נזק ניכר נגרם לצמחייה. לרציפי נמלים נגרם נזק וכלי שיט קטנים עשויים לשבור את כני הקשירה שלהם. |
| 3 | 50-58 | 178-209 | 945-964 | נזק מסוים למבנים, בתים ניידים נהרסים לגמרי. הצפות לאורך החוף פולשות לתוך היבשה. מבנים קטנים נהרסים על ידי ההצפה, למבנים גדולים יותר נגרם נזק משברים צפים. |
| 4 | 59-69 | 210-249 | 920-944 | נזק רב יותר למבנים, בבתים קטנים קורסים הגגות. החופים נהרסים וההצפה פולשת לתוך היבשה באופן ניכר. יש צורך בפינוי כל תושבי האזור הפגוע. |
| 5 | מעל 70 | מעל 250 | פחות מ-920 | קריסת גגות גורפת במספר רב של מבנים. מבנים קטנים נתלשים מיסודותיהם. הצפות גורמות נזק לקומות התחתונות של מבנים הקרובים לחוף. יש צורך בפינוי כל תושבי האזור הפגוע. |
משבר הפליטים האוקראיני (2022)

מתנדבים הונגרים מסייעים לפליטים
משבר הפליטים האוקראיני (2022) הוא תנועה גדולה של פליטים שנמלטים מאוקראינה במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה. מאות אלפים נמלטו בימים הראשונים לאחר הפלישה. רובם מצאו מקלט במדינות השכנות ממערב לאוקראינה: פולין, הונגריה, מולדובה, רומניה וסלובקיה.
רבים מהפליטים חיפשו מקלט בבתיהם של קרובי משפחה המתגוררים בחו"ל. האיחוד האירופי ומדינות נוספות הודיעו שהם פותחים את גבולותיהם לאוקראינים. חברות רכבת במספר מדינות כמו פולין וגרמניה מאפשרות לפליטים אוקראינים לנסוע ברכבת ללא תשלום.
מספרי הפליטים

נתונים על אנשים הבורחים מאוקראינה יכולים להשתנות במהירות ולעיתים קרובות הם רק הערכות. נסיעות ממדינה למדינה אינן בהכרח רשומות באופן רשמי. אוקראינים יכולים לנסוע למדינות מסוימות באירופה ללא ויזה. ייתכן שהם יורשו לשהות בארץ לתקופה ממושכת, כגון 90 יום, ללא אישור מיוחד. במקום אחר, עליהם להגיש בקשה למקלט. יתרה מכך, חציית הגבול למדינה אינה אומרת שאנשים יישארו באותה מדינה (לצמיתות).
משרד האו"ם לתיאום עניינים הומניטריים העריך ב-27 בפברואר שיהיו באוקראינה 7.5 מיליון פליטי פנים בעוד חודשיים. 18 מיליון אנשים מושפעים מהסכסוך ו-12 מיליון אנשים יזדקקו לעזרה בריאותית.
בוועידת הפליטים של האו"ם, ביום ראשון, 27 בפברואר 2022, הוכרז כי מאז פתיחת המלחמה נמלטו יותר מ-368,000 איש מאוקראינה. ב-1 במרץ 2022, כבר היו יותר מ-600,000 פליטים שנמלטו מאוקראינה למדינות שכנות ובעקבות כך סוכנות הפליטים של האו"ם התריעה על חשש "שהמצב עלול להידרדר ל"משבר הפליטים הגדול באירופה במאה הנוכחית".
ארגון ההגירה הבין-לאומי של האו"ם העריך כי כ-6.5 מיליון אוקראינים נעקרו מבתיהם, בנוסף ל-3.2 מיליון פליטים שכבר יצאו מגבולות אוקראינה עד 18 במרץ 2022. ב-9 באפריל, האו"ם הודיע שלמעלה מ-4.4 מיליון בני אדם עזבו את המדינה.
לפי משמר הגבולות האוקראיני, יותר מ-870 אלף אזרחים שנמלטו מהמדינה מאז שפרצה המלחמה חזרו לאוקראינה עד 12 באפריל.
מאזן ההגירה באוקראינה התהפך באמצע אפריל משלילי לחיובי, המשמעות היא שבכל יום חזרו למדינה יותר אנשים מאשר עזבו אותה, על-פי עדכון מסוף מאי 2022 שבו לאוקראינה יותר מ-2 מיליון אזרחים שעזבו אותה בתחילת המלחמה.
לפי הנתונים הרשמיים בסוף אוגוסט 2022, כמעט 15 מיליון מתושבי אוקראינה נעקרו מבתיהם בגלל הקרבות, כשליש מאוכלוסיית המדינה ערב הפלישה, וכ-6.7 מיליון מהם ברחו מארצם והתפזרו במדינות אחרות. 3.8 מיליון אנשים נרשמו לתוכניות הגנה זמנית ברחבי אירופה. רוב מוחלט של הפליטים היו נשים וילדים, משום שעל גברים בגיל שירות צבאי נאסר עם פרוץ המלחמה לעזוב את אוקראינה, למעט במקרים חריגים. היו פליטים ששהו למדינה (כ-4.5 מיליון).
| מדינה | מס' פליטים | הערות |
| --- | --- | --- |
| פולין פולין | 3,500,000 | חולקת גבול עם אוקראינה |
| רומניה רומניה | 774,094 | חולקת גבול עם אוקראינה |
| רוסיה רוסיה | 578,255 | חולקת גבול עם אוקראינה |
| הונגריה הונגריה | 489,754 | חולקת גבול עם אוקראינה |
| מולדובה מולדובה | 433,214 | חולקת גבול עם אוקראינה |
| גרמניה גרמניה | 379,123 |  |
| צ'כיה צ'כיה | 354,329 |  |
| סלובקיה סלובקיה | 310,961 | חולקת גבול עם אוקראינה |
| בולגריה בולגריה | 185,055 |  |
| איטליה איטליה | 103,954 |  |
| טורקיה טורקיה | 85,000 |  |
| אוסטריה אוסטריה | 64,400 |  |
| ספרד ספרד | 51,957 |  |
| צרפת צרפת | 51,375 |  |
| ליטא ליטא | 49,600 |  |
| אסטוניה אסטוניה | 35,000 |  |
| פורטוגל פורטוגל | 33,106 |  |
| שוודיה שוודיה | 32,000 |  |
| בלגיה בלגיה | 30,807 |  |
| דנמרק דנמרק | 30,000 |  |
| הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת | 27,100 |  |
| לטביה לטביה | 25,872 |  |
| ישראל ישראל | 35,000 | מתוכם 349 סורבו (נכון ל-24 באפריל) |
| שווייץ שווייץ | 24,837 |  |
| בלארוס בלארוס | 24,084 | חולקת גבול עם אוקראינה |
| אירלנד אירלנד | 23,000 |  |
| יוון יוון | 21,230 |  |
| הולנד הולנד | 21,000 |  |
| פינלנד פינלנד | 20,396 |  |
| סלובניה סלובניה | 18,415 |  |
| קרואטיה קרואטיה | 16,051 |  |
| נורווגיה נורווגיה | 11,000 |  |
מדינות > פולין

כבר ב-15 בפברואר ציפתה פולין להתקפה אפשרית של רוסיה על אוקראינה. ממשלת פולין ביקשה מהקהילות להתכונן לעד מיליון פליטים. עד 8 באפריל 2022, כמעט 2.6 מיליון פליטים אוקראינים נכנסו לפולין. פולין צמצמה מאוד את מגבלות הכניסה לגבול ואמרה כי מסמכי זהות שונים יתקבלו .
נקודות כינוס לפליטים נפתחו בכל מחוז בפולין. הרשויות המקומיות מספקות לינה בחינם, מזון ואספקה נחוצה אחרת. מלבד זאת, מספר עצום של אזרחים וארגונים הציעו מרצון סיוע, מגורים בחינם ועזרה אחרת. אתרים עם מידע לפליטים הוצגו גם באוקראינית. הממשלה הכינה שינויים משפטיים שיפשטו את העסקתם של אוקראינים בפולין, מכיוון שאז נדרשה אשרת עבודה שכן אוקראינה לא הייתה חלק מהאיחוד האירופי.
מדינות > אוסטריה

שר הפנים האוסטרי גרהרד קרנר והקנצלר הפדרלי קארל נהאמר הודיעו כי אוסטריה רוצה לקלוט פליטים מאוקראינה. כל הפליטים רשאים לשהות במדינה למשך 90 יום.
מדינות > בלגיה

מזכיר המדינה הבלגי למקלט והגירה, סמי מהדי, אמר ב-25 בפברואר 2022 כי בלגיה עומדת בסולידריות עם פולין והונגריה. עם זאת, הוא קרא לאירופה לתאם את קבלת הפנים. יומיים לאחר מכן, הודיעה שרת הפיתוח מריימה קיטיר כי יוקצו שלושה מיליון יורו לסיוע הומניטרי נוסף לאוקראינה.