stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רבן יוחנן בן זכאי
חייו > אישיותו

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | אמרו עליו על רבן יוחנן בן זכאי שלא הניח מקרא ומשנה גמרא הלכות ואגדות דקדוקי תורה ודקדוקי סופרים קלים וחמורים וגזרות שוות תקופות וגימטריאות שיחת מלאכי השרת ושיחת שדים ושיחת דקלים משלות כובסין משלות שועלים | “ |

|  – תלמוד בבלי, מסכת סוכה, דף כ"ח, עמוד א', מסכת בבא בתרא, דף קל"ד, עמוד א' |  – תלמוד בבלי, מסכת סוכה, דף כ"ח, עמוד א', מסכת בבא בתרא, דף קל"ד, עמוד א' |  |
רבן יוחנן בן זכאי חי ופעל בתקופת חורבן בית שני, ולפי האגדה בתלמוד הבבלי מסכת גיטין הוא ישב בירושלים כאשר החל המצור על העיר. בזמן המצור הוא גרס שאין טעם להילחם נגד הרומאים. הוא צפה שיחרב המקדש והבין שהחורבן יביא הרס על קיום עם ישראל ותורתו.
אגדה נוספת המתארת את השקפתו הייחודית של ריב"ז, היא שראה פעם נערה מלקטת מתוך גללי בהמות של ערבים, שעורים שלא עוכלו. לשאלתו, אמרה כי היא בתו של נקדימון בן גוריון, אחד משלושת עשיריה הגדולים של ירושלים עד החורבן. "בכה רבן יוחנן בן זכאי ואמר: אשריכם ישראל! בזמן שעושין רצונו של מקום, אין כל אומה ולשון שולטת בהם, ובזמן שאין עושין רצונו של מקום, מוסרן ביד אומה שפלה, ולא ביד אומה שפלה אלא ביד בהמתן של אומה שפלה".
חייו > פטירתו

בסוף ימיו עבר רבן יוחנן מיבנה לכפר ברור חיל. על פי המסורת, הוא נפטר בגיל 120. בשעת פטירתו כינו אותו תלמידיו: ”נר ישראל, עמוד הימני, פטיש החזק”, ושאלו למה הוא בוכה. השיב להם שיש לפניו שתי דרכים האחת של גן עדן והשנייה של הגיהנום, ואינו יודע באיזו מוליכים אותו. כשביקשו שיברכם אמר להם: ”יהי רצון שיהא מורא שמים עליכם כמורא בשר ודם”, הם תהו, וכי די בכך, והוא אמר להם: "ולוואי!" במשנה נאמר: ”משמת רבן יוחנן בן זכאי - בטל זיו החוכמה”.
עם פטירתו, שבו תלמידיו לממשיכו כראש הסנהדרין, רבן גמליאל דיבנה: ”חמשה תלמידים היו לו לרבי יוחנן בן זכאי, כל זמן שהיה קיים – היו יושבין לפניו, כשנפטר – הלכו ליבנה”. חֲמֵשֶׁת תלמידיו של ריב"ז היו: רבי אליעזר בן הורקנוס, רבי יהושע בן חנניה, רבי יוסי הכהן, רבי שמעון בן נתנאל ורבי אלעזר בן ערך. בן ערך (ככל הנראה, גדול תלמידיו של ריב"ז), לא הצטרף לחבריו ביבנה והמסורת אודות אחרית ימיו אפופה מסתורין ואגדות שונות.
חייו > מקום קבורתו

לפי לשון התלמוד ריב"ז נפטר בברור חיל. אמנם, בנימין מטודלה שביקר בארץ ישראל בסביבות 1170 (כ-1,050 שנה אחרי פטירתו), מציין את קברו בטבריה.
בחיבור הפיוטי "קברי אבות" (1187-1244 לספירה), מתואר לכאורה קברו בהר הזיתים שבירושלים. עדות נוספת לקברו בירושלים היא בכתבי רבי שלמה בן שמעון דוראן, בן המאה ה-15, המציין את קברו בהר הזיתים, סמוך למערת חגי הנביא.
חייו > הנצחתו

היישוב בן זכאי נקרא על שמו. בירושלים יש בית כנסת על שמו – בית הכנסת יוחנן בן זכאי. במספר יישובים יש רחובות על שמו: אלעד, בית שמש, בני ברק, חיפה, פתח תקווה, רמת השרון, תל אביב וירושלים.
מקור משפחתו

הראשונים נחלקו בשאלה האם רבן יוחנן היה כהן או לא. דעת רש"י שהיה כהן; ואילו בעלי התוספות שוללים מכל וכל את הייחוס הכהני של רבן יוחנן, ומוכיחים זאת מדבריו במשנה במסכת שקלים המובאת בגמרא במסכת מנחות, ובה מתריס רבן יוחנן כנגד הכהנים על שדרשו מקרא באופן שגוי מתוך דאגה להנאת עצמם. הם מעירים כי אף שמתוך ציטוט מדבריו של רבן יוחנן המובא בתוספתא בעניין הכנת אפר פרה אדומה, בו העיד כי הכין את אפר הפרה האדומה במו ידיו, עבודה השמורה לכהנים, משמע לכאורה שהיה כהן, יש לפרש את דבריו "עשו ידי" כמתייחסים לעשיית הפרה בידי הכהנים על פי הוראותיו ובהשגחתו.
דרכו

המאמרים המיוחסים לרבי יוחנן בתלמוד מעידים על מעלותיו המוסריות התרומיות. כתלמידו של הלל הזקן (וגם הקטן שבהם כפי המסופר בחז"ל), נהג כדרך בית הלל שביקשו לעשות סייג לתורה ללא חומרות יתירות, ומספר הלכות הוכרעו לצד דעת בית הלל בהשפעתו. אף באגדה הלך בשיטת הלל, בדרך סבלנות ואהבת הבריות:
רבן יוחנן בן זכאי אומר: הרי הוא אומר: "אבנים שלמות תבנה" (דברים, כ"ז, ו') – אבנים שמטילות שלום. והרי דברים קל וחומר: ומה אם אבני מזבח שאינן לא רואות ולא שומעות ולא מדברות, על שמטילות שלום בין ישראל לאביהם שבשמים אמר הקב"ה: "לא תניף עליהם ברזל" (שם, ה') - המטיל שלום בין איש לאיש, בין איש לאשתו, בין עיר לעיר, בין אומה לאומה, בין ממשלה לממשלה, בין משפחה למשפחה, על אחת כמה וכמה שלא תבואהו פורענות.
על פי המסופר בתלמוד, חי רבי יוחנן 120 שנה, ששליש מהן הוקדשו למסחר, שליש ללימוד ושליש להוראה והנהגה: רבן יוחנן בן זכאי עסק בפרגמטיא (מסחר) ארבעים שנה, ושימש חכמים ארבעים שנה ופירנס את ישראל ארבעים שנה. ועוד נאמר עליו כי "מימיו לא שח שיחת חולין".
דברי הערכה למידת הבקיאות והידע הפנומנליים שלו מופיעים בספרות חז"ל:
לא הניח מקרא ומשנה, גמרא, הלכות ואגדות, דקדוקי תורה ודקדוקי סופרים, קלים וחמורים וגזרות שוות, תקופות וגימטריות, שיחת מלאכי השרת ושיחת שדים, שיחת דקלים, משלות כובסין, משלות שועלים, דבר גדול ודבר קטן דבר גדול מעשה מרכבה דבר קטן הויות דאביי ורבא
ובנוסח שונה מעט:
אמרו עליו על ר' יוחנן בן זכאי שלא הניח פרשה אחת מן התורה שלא למדה, ולמד במקרא ותרגום, מדרש הלכות ואגדות ומשלות, הכל למד. וכן אמרו עליו שאמר: אם יהיו כל השמים יריעות, וכל האילנות קולמוסין, וכל הימים דיו, אין כדי לכתוב את חכמתי שלמדתי מרבי, ולא אצלתי מחכמת חכמים אלא כשם שזבוב הזו הטובלת בים הגדול ומשהו מחסרו.
כלומר הוא עצמו אמר בענווה שעל אף שלמד הרבה, לא נטל מחוכמת מלמדיו אלא מעין מה שזבוב נוטל מהים. והדגיש: "אם למדת תורה הרבה אל תחזיק טובה לעצמך כי לכך נוצרת".
רבן יוחנן בן זכאי נהג למתוח ביקורת על מי שלומד תורה ורוכש ידע תאורטי, אך אין בידיו מעשים, ולחלופין על מי שיש בידו מעשים טובים ללא חוכמת התורה:
...אמר להם: פלוני חכם ואין בידו מעשים – הרי זה אומן ואין כלי אומנותו בידו. פלוני יש בידו מעשים טובים ואינו חכם – הרי זה כלי אומנותו בידו ואינו אומן...
חמשת תלמידיו הגדולים היו רבי אליעזר בן הורקנוס, רבי יהושע בן חנניה, רבי יוסי הכהן, רבי שמעון בן נתנאל ורבי אלעזר בן ערך.
רבן יוחנן בן זכאי הדריך להימנע ממעשי קנאות כנגד מקומות פולחן זרים, שעלולים להחמיר את המצב: ”היה רבן יוחנן בן זכאי אומר: אל תבהל לסתור במות גוים שלא תבנה בידך. שלא תסתור של לבנים ויאמרו לך עשם של אבנים, של אבנים ויאמרו לך עשם של עץ”
בראי הדורות, הפכה דרך פעולתו – הכרה בעליונותו של הכוח הנוכרי השולט ושתדלנות מולו – לסמל להתנהגות מנהיג יהודי ריאליסטי בגולה. דרכו בהחלט לא הייתה משותפת לזרמי הפרושים כולם. עד היום מוזכרת אישיותו בוויכוח הפוליטי כדוגמה לדעות יוֹניות הבאות מתוך תפיסה מפוכחת של המצב, בניגוד להתנהגותן של דמויות כשמעון בר גיורא וכיוחנן מגוש חלב במרד הגדול. מנגד, היו שדנו לשלילה את פועלו וראו אותו כמי שהעדיף להציל את התורה ולא את המדינה.
נשיאותו

רב שרירא גאון כתב באיגרתו: ”ולא מצאנו אדם שנקרא 'רבן' חוץ מן הנשיאים...רבן גמליאל, רבן שמעון, רבן יוחנן בן זכאי, רבנו הקדוש.” על פי מסורת זו, התואר "רבן" ניתן לו משום שכיהן תקופה מסוימת כנשיא הסנהדרין, על אף שלא השתייך למשפחת נשיאי בית הלל הזקן, והתקנות הגדולות שתיקן ביבנה מצביעות על מעמדו הרם. בין החוקרים חלוקות הדעות אם רבן יוחנן שימש כנשיא או לא ומה היה מעמדו והיקף סמכויותיו.
מתנגדיו

לרבי יוחנן היו קבוצות של מתנגדים, שלכל אחת מהן הייתה סיבה שונה: הצדוקים, הכהנים ובני בתירה[דרוש מקור]. גם בקרב תלמידי החכמים נמתחה עליו ביקורת בתקופה מאוחרת יותר (בבלי גיטין נו ע"ב), על כך שלא השתדל אצל אספסיאנוס לבטל את חורבן ירושלים, אולם גם היא שנויה במחלוקת.
מתנגדיו > הצדוקים

רבן יוחנן התנגד לצדוקים. כמה אמרות תלמודיות מספרות על לעגו של ריב״ז כלפיהם וכיצד הפריך את שיטתם ההלכתית.
אומרים צדוקים: קובלין אנו עליכם פרושים, שאתם אומרים: כתבי הקודש מטמאין את הידיים וספרי הומריס אינו מטמא את הידיים! אמר רבן יוחנן בן זכאי: וכי אין לנו על הפרושים אלא זו בלבד?! הרי הם אומרים: עצמות חמור טהורים ועצמות יוחנן כהן גדול טמאים! אמרו לו: לפי חבתן היא טומאתן – שלא יעשה אדם עצמות אביו ואמו תרוודות. אמר להם: אף כתבי הקדש, לפי חבתן היא טומאתן, וספרי הומריס שאינן חביבין אינן מטמאין את הידיים.
במחקר

במסורת המשנה והתלמוד מיוחסת לרבן יוחנן בן זכאי חשיבות מכרעת, כמי שהניח את היסוד לשיקום אחרי חורבן המקדש ולהמשכיות חיי התורה והמצוות בעת המשבר. הוא מתואר כמנהיג בכיר וכמי שסמכותו התקבלה על החכמים שהיו בתקופתו ועל העם.
אולם תיאור זה אינו מקובל על היסטוריונים אירופאים בני זמננו. היסטוריונים אלו רואים בתנועה הרבנית שהתבססה בתחילה ביבנה רק כוח אחד מבין סיעות רבות בקרב יהודי הארץ לאחר החורבן, כוח בעל השפעה מוגבלת ואפילו שולית לפחות עד זמנו של רבי יהודה הנשיא. לדבריהם, תפקידו האמיתי באירועים מבוסס בעיקר על השערות, שכן הספרות העוסקת בו נכתבה לפחות מאה שנה לאחר מותו. על פי היסטוריונים אלו, תקנותיהם והכרעותיהם של החכמים בתקופה המיוחסת לריב"ז, היו מקובלות רק על המעטים שסרו אז למשמעתם.
לקריאה נוספת

יואל שוורץ, רבן יוחנן בן זכאי ותלמידיו, ירושלים תש"ס.
בנימין לאו, "רבן יוחנן בן זכאי", בספרו: חכמים, כרך ראשון: ימי בית שני, ידיעות ספרים, 2006, עמ' 276-268.
בנימין לאו, "שער ראשון: רבן יוחנן בן זכאי ותלמידיו", בספרו: חכמים, כרך שני: ימי יבנה עד מרד בר כוכבא, ידיעות ספרים, 2007, עמ' 79-23.
ביאורים

↑  מקור חז"לי נוסף המביא אגדה זו הוא החיבור אבות דרבי נתן, הקדום לתלמוד הבבלי, שגם בו מופיע הסיפור על כך שהקנאים אינם מוכנים לפשרות, שרבי יוחנן מתחזה למת ותלמידיו מוציאים אותו מירושלים, שם הוא פוגש את המצביא, מודיע לו על קיסרותו על סמך אותו פסוק שבבבלי, ומבקש ממנו את יבנה, לאחר שהקיסר נותן לו רשות לבקש. בגרסה זו מופיעים כמה הבדלים. אספסיאנוס מתואר באופן חיובי יותר, כמי שלא רוצה להחריב את ירושלים, ומבקש בקשה קטנה כדי להשלים. הנתק בין הקיצוניים לרבי יוחנן גדול יותר, מכיוון שלפי המסופר בבבלי, אחיינו ראש הביריונים מסייע לרבי יוחנן לצאת מירושלים, ולפי המסופר באבות דרבי נתן "רבי יוחנן מדבר לקנאים והם לא שומעים לו והוא יוצא מעצמו". באבות דרבי נתן אספסיאנוס מלכתחילה מתייחס לרבי יוחנן יפה, מכיוון שמרגליו הודיעו לו שרבי יוחנן תמך בשלום איתו, בעוד שבבבלי המצביא מקבל אותו בכתף קרה, מוכיח אותו ומתווכח איתו. הבדל נוסף הוא שבעוד שבבבלי מיד בתחילת הפגישה רבי יוחנן מודיע לו על קיסרותו, באדר"נ ההודעה היא רק בסוף הפגישה. וגם בקשת רבי יוחנן באדר"נ קצת שונה: "איני מבקש ממך אלא יבנה, שאלך ואשנה בה לתלמידי ואקבע בה תפילה ואעשה בה כל מצוות האמורות בתורה." בקשה זו, כפי שניתן לראות, אינה מתייחסת כלל לשושלת רבן גמליאל (אם כי רבי יוחנן בעצמו הוא חלק ממנה),[דרושה הבהרה] ואף אולי אינה מתייחסת ליבנה כאל מרכז קיים, כי חכמיה לא מוזכרים כלל. בנוסף, בבבלי קיימת ביקורת על רבי יוחנן על כך שלא ביקש מהקיסר את ירושלים עצמה, בעוד שבאדר"נ אין כלל ביקורת.

גדליה אלון בעקבות מדרש איכה רבה, שם מסופר כי בעת הבקשה היה רבי יוחנן כלוא בגופנא. ובעקבות יוסף בן מתתיהו היו בגופנא וביבנה ריכוזים של אסירים יהודים (מעין מחנות מעצר שלאחר המרד), משער כי בקשתו של רבי יוחנן הייתה להיות מועבר ליבנה, היות ששם היו כלואים תלמידים וחכמים. אפשרות נוספת היא שההעברה ליבנה לא הייתה תוצאה של בקשה, אך הקמת בית הדין שם נבעה פשוט מנוכחותו של רבי יוחנן.

לעומת גדליה אלון שסובר שאין אזכור נוסף לכך שביבנה התקיים מרכז רוחני לפני חורבן בית המקדש. שטיינזלץ בפירושו בתלמוד שם, מתאר כי יש מקורות שונים שדווקא מאמתים את כך שיבנה כבר הייתה מרכז רוחני.
↑  גדליה אלון מצדד בשיטת בעלי התוספות שרבן יוחנן לא היה כהן, והוא משער כי מחלוקתם של הכהנים עם רבן יוחנן בן זכאי התפתחה דווקא על רקע ייחוסו הלא-כהני: מאחר שלפי הנהוג, כשאין נשיא מבית דוד, מחליפו הוא כהן, ובתקופה שלאחר החורבן, התחבא רבן גמליאל שהיה משושלת בית דוד בלוד ולא יכול לכהן כנשיא ביבנה, סברו הכהנים שהם אמורים למלא את מקומו ומכאן שרבי יוחנן נטל את השררה שלא כדין. עקב טענות אלו קמה לו אופוזיציה כהנית אקטיבית.
↑  אולי צ"ל: אליעזר
↑  גדליה אלון טוען שהמשפט "אמרו לו: אחד יבנה ואחד כל מקום שיש בו בית דין", הוא תוספת מאוחרת.
↑  על פי מדרש איכה רבתי, ניסה רבן יוחנן בן זכאי להציל את ירושלים, ובקשתו נדחתה על ידי אספאסיינוס.
ברית (מקרא)

ערך זה עוסק בברית כהסכם מקראי. אם התכוונתם לברית במובנה הרחב יותר, ראו .
בְּרִית מקראית הוא הסכם המתועד בתנ"ך. המילה מופיעה במקרא 283 פעמים. הברית יכולה להיות בין אלוהים לבין אדם, בין שני עמים, בין עם לאדם או בין שני אנשים.
בתאולוגיה ובלימודי המקרא, המילה "ברית" מציינת, עקרונית, כל הסכם שנעשה בין אלוהים לבין בני ישראל ולגרים שלהם במקרא. יסוד האמונה הנוצרית הוא שהברית החדשה היא המשכה והתגשמותה של הברית המקראית עם ישראל.
בריתות מותנות ובריתות שאינן מותנות

על אף שבריתות במזרח הקדום יכולות היו להיות דו־צדדיות (כדוגמת הסכמים בין החתים לבין המצרים), בריתות בתורה היו לרוב חד־צדדיות. עם זאת, בריתות יכולות היו להיות מותנות או בלתי מותנות בתורה. נראה שלחלק מהבריתות היה מבנה של אמנת ריבונות שלה יש תנאים שחייבים להתממש על ידי שני הצדדים, אך בריתות אחרות חסרות כל תנאי ומייצגות מתנה אלוהית או רישיון אלוהי. דוגמה לכך היא הברית עם אברהם שיכולה לכלול בריתות מותנות ובלתי מותנות.
הברית עם נוח

ברית נוח (בראשית ט' ח'-יז') היא ברית שנכרתה בין אלוהים לנח וכל המין האנושי לדורותיו, עם החיות וגם עם הארץ עצמה ,לאחר המבול. בברית זו, אלוהים מבטיח שהוא לעולם לא יביא עוד מבול ויוצר את הקשת בענן כסימן לברית הנצחית.
לפני הברית אלוהים מברך את נח ובניו מצווה עליהם לרבות בארץ ואוסר עליהם לרצוח ואכילת הדם עם הבשר (ואת שאר מצוות בני נח - לפי הפירוש המסורתי) אבל הברית לא הותנתה במפורש בקיום הציוויים.
הברית עם אברהם

"הברית האברהמית" הנמצאת בבראשית י"ב עד י"ז ידועה גם (בזכות הברית בפרק טֹֹ”ו) כ״ברית בין הבתרים״ והיא הציווי לברית מילה ביהדות. הברית היא אלוהים עם אברהם וזרעו.
הפיכת אברהם לאומה גדולה ולברך את אלו המברכים אותו וקללת מקלליו ובירוך כל אנשי העולם דרך אברהם.
ברית מילה היא הסימן הקבוע של הברית הנצחית עם אברהם ועם צאצאיו הזכרים.
לתת לצאצאי אברהם את הארץ שמהנהר (או ואדי) המצרי ועד החידקל. ואדי הכוונה לנהר עונתי המציין את דלתת הנילוס שהוצפה באופן עונתי בימים אלו. מאוחר יותר ארץ זו אוזכרה כהארץ המובטחת או כארץ ישראל, אך הארץ שצוינה בברית האברהמית כוללת גם את מה שהיום ידוע כערב הסעודית, כעמאן, כתימן, כטורקיה, כעיראק, כסוריה, כלבנון, כירדן, ככוויית, כאיחוד האמירויות הערביות ומדינות אחרות נוספות במזרח התיכון.
להפוך את אברהם לאב לעמים רבים ולצאצאים רבים ולארץ כנען ולכל אנשי המזרח התיכון.
הברית עם יצחק

הברית האברהמית של יצחק לא נכללה לכל צאצאי יצחק. מיצחק הברית הועברה ליעקב ומיעקב הברית עברה ליוסף ומשם לבנו אפרים, כך שבעוד שנובא שהמשיח יבוא מיהודה בן יעקב, כלומר העם היהודי נשאר עם בנו של אפרים. עם זאת, אנשי אפרים הובסו על ידי האשורים ב־722 לפנה״ס והוגלו בסיסטמטיות בתוך האימפריה האשורית, כך שזהותם המודרנית אבדה. קבוצות רבות ניסו להזדהות כבני אפרים. עם זאת, רבות מקבוצות אלו באמריקה, בריטניה ואוסטרליה אינן מתאימות למיקום המצוין בברית האברהמית.
הברית עם יעקב

אלוהים מופיע בפני יעקב בחלומו ומבטיח:
לתת לו ולצאצאיו את הארץ עליה הוא שוכב;
להרבות צאצאיו כמו החול אשר על האדמה;
לברך את כל אנשי האדמה דרכו ודרך זרעו;
לשמור עליו בכל אשר ילך.
ברית משה

ברית משה, הנכרתת בספר שמות בפרקים י״ט עד כ״ד, מכילה את יסודות התורה. בברית זו, אלוהים מבטיח:
להפוך את בני ישראל לבני חסותו המיוחדים מבין כל העמים אם הם מקשיבים לדבר אלוהים ושומרים את בריתו;
להפוך את בני ישראל לממלכה של כהנים ולאומה גדולה;
לתת לבני ישראל את השבת כסימן קבע לברית זו.
כחלק מהתנאים של ברית זו, אלוהים נותן למשה את עשרת הדיברות. אלו בעתיד יבוארו בשאר החומש. צורה זו מזכירה את אמנת הריבונות במזרח הקדום אך לא חופפת בצורה מלאה. כמו האמנות, הדקלוג מתחיל עם זיהוי אלוהים ומעשיו עבור ישראל (אָנֹכִי ה' אֱלֹהֶיךָ, אֲשֶׁר הוֹצֵאתִיךָ מֵאֶרֶץ מִצְרַיִם מִבֵּית עֲבָדִים) וגם את התנאים המצווים על נאמנות מוחלטת (לֹא-יִהְיֶה לְךָ אֱלֹהִים אֲחֵרִים, עַל-פָּנָי). עם זאת, בניגוד לאמנת הריבונות, הדקלוג בספר שמות לא מכיל אף עדות, לא ברכות מפורשות ולא קללות. הפירוט הרחב ביותר לברית משה ניתנת בספר דברים.
ברית יהושע

בספר יהושע כאשר יהושע מדבר אל בני ישראל לפני מותו הוא מתאר את סדר האירועים מיציאת מצרים ועד הכניסה לארץ ברית משה ומעמד הר סיני אינו מוזכר בתיאור הכרונולוגי, במקום זה מתואר שם אירוע דומה המתאר ברית בין אלוהים לישראל שמתרחש בשכם הקדומה. שם, הוא מציב לבני ישראל ברירה אם לעבוד את אלוהים או לא, יהושע מסביר כי גם אם בני ישראל לא יסכימו לכרות ברית הוא לבד ובני ביתו יעבדו את ה'.
הברית עם דוד

ברית נוספת המוזכרת פעמים רבות בתנ"ך היא הברית שכורת אלוהים עם דוד המלך. (שמ"ב ז', דבה"י א' יז'). דוד רואה לנכון לבנות בית לה', ומקבל הבטחה וברית שה' יבנה בית לדוד. הברית הזאת נמסרת על ידי נתן הנביא, אשר פעל בתקופת דוד המלך. אלוהים מבטיח לדוד שהוא יכרית את אויביו מלפניו, שהוא יקים לו זרע אשר יבנה בית לה'. אותו זרע יקבל מלכות עולם, הוא יהיה לה' לבן וה' יהיה לו לאב (דבה"י א' יז' 12–13). ברית זאת מוזכרת פעמים רבות במזמורי תהילים.
הערות שוליים

↑  Strong's Search: H1285
↑  Jenkins, Everett (2003). The creation: secular, Jewish, Catholic, Protestant, and Muslim perspectives analyzed. Jefferson, NC: McFarland. p. 283. ISBN 0-7864-1042-6.
↑  "Blue Letter Bible: Dictionary and Word Search for zera` (Strong's 2233)". 2011. נבדק ב-2012-07-30.
↑  בראשית י״ז י״א–י״ג: וּנְמַלְתֶּם, אֵת בְּשַׂר עָרְלַתְכֶם; וְהָיָה לְאוֹת בְּרִית, בֵּינִי וּבֵינֵיכֶם. יב וּבֶן-שְׁמֹנַת יָמִים, יִמּוֹל לָכֶם כָּל-זָכָר--לְדֹרֹתֵיכֶם: יְלִיד בָּיִת--וּמִקְנַת-כֶּסֶף מִכֹּל בֶּן-נֵכָר, אֲשֶׁר לֹא מִזַּרְעֲךָ הוּא. יג הִמּוֹל יִמּוֹל יְלִיד בֵּיתְךָ, וּמִקְנַת כַּסְפֶּךָ; וְהָיְתָה בְרִיתִי בִּבְשַׂרְכֶם, לִבְרִית עוֹלָם.
↑  בראשית י״ב א'–ג'
↑  בראשית כ״ז
↑  בראשית מ״ח ג'–ד'
↑  בראשית מ״ח י״ז–י״ט
↑  דברי הימים א' ה' א'–ב'
↑  בראשית כ״ח י״ב–ט״ו
↑  שמות כ' ב'
↑  שמות כ' ג'
↑  Michael D. Coogan, "A Brief Introduction to the Old Testament" page 103, Oxford University Press, 2009
דריה רוזן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מדינה:  ישראל ישראל
 עיסוק:  שחקנית
 פרופיל ב-IMDb
דריה רוזן היא שחקנית ישראלית.
ביוגרפיה

דריה רוזן בתם של רוחה וחנוך רוזן, שחקן, פנטומימאי, מפיק ובמאי. יש לה ארבעה אחים. בתיכון למדה במגמת תיאטרון. שרתה בגלי צה"ל, והגישה תוכניות אקטואליה.
בפברואר 2023 שיחקה בסדרת טלוויזיה לילדים ונוער "כראמל" את דמותה של ביאטריס.
בשנת 2024 שיחקה בסרט הביכורים שלה וגילמה את דמותה של מאיה בסרט "קרוב אלי" בבימויה של תום נשר. הסרט זכה בארבעה פרסי אופיר (2024), כולל "הסרט הטוב ביותר" ונבחר לייצג את ישראל בטקס פרסי האוסקר. הייתה מועמדת לפרס אופיר לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
באוקטובר אותה שנה תשחק בהצגה "האבא שיכולתי להיות" בתיאטרון הבימה, על זוג גברים שבתם מחפשת את תורמת הביצית שלה.
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | סרט | מועמדות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2024 | פרס אופיר | שחקנית המשנה הטובה ביותר | קרוב אלי | מועמדות |
הערות שוליים

↑  מאיה נחום שחל
,"כשהמפכ"ל מתבטא בהומופוביות חשוב להציג מחזה על זוג אבות", באתר כלכליסט, 17 בספטמבר 2024
שנות ה-70 של המאה ה-19

משמאל למעלה, עם כיוון השעון: פורץ סכסוך בין האימפריה הצרפתית השנייה לממלכת פרוסיה אשר הוביל בשנת 1870 למלחמת צרפת–פרוסיה ; בשנת 1871 פורצת ההשרפה הגדולה של שיקגו בה נהרגו כ-300 אנשים וכמאה אלף אנשים נותרו חסרי בית ; ציורו של קלוד מונה "התרשמות, זריחה" הופך למקור ההשראה לתנועה האימפרסיוניסטית ; במהלך 1876 צבא ארצות הברית מובס על ידי השבטים אראפהו, לקוטה ושייאן במהלך קרב ליטל ביגהורן ; ניקולאוס אוטו רושם פטנט על מנוע הבעירה הפנימית הראשון ; במהלך 1876 המלכה ויקטוריה הופכת ל"קיסרית הודו" ; כוחות של אמירות אפגניסטן מתגוננים נגד פולשי של הראג' הבריטי במהלך המלחמה האנגלו-אפגנית השנייה ; לוחמי האימפריה הבריטית וממלכת הזולו נלחמים זה בזה במהלך מלחמת הזולו.
שנות ה-70 של המאה ה-19 היו העשור השמיני של המאה ה-19, החלו ב-1 בינואר 1870 והסתיימו ב-31 בדצמבר 1879.
מבחינה גאופוליטית, במהלך העשור העולם התמודד עם ההשלכות של מלחמות בולטות, כולל מלחמת האזרחים האמריקאית ומלחמת צרפת-פרוסיה, אשר לשתיהן היו השלכות עולמיות מתמשכות. מלחמת צרפת-פרוסיה, שהתרחשה בעשור זה, הובילה לייסוד של הקיסרות הגרמנית בעקבות ניצחון פרוסיה, והדבר יוביל בהמשך ליצירת הרייך השני ולעיצוב מחדש של מאזן הכוחות ברחבי אירופה. במקביל, במהלך העשור ארצות הברית התמקדה במאמץ האדיר לשקם את האומה בעקבות מלחמת האזרחים האמריקנית.
עשור זה חלק מתקופת השיא של הקולוניאליזם והאימפריאליזם, ובעשור זה האימפריה הרוסית המשיכה את התפשטותה במזרח הרחוק ובבלקן, והאימפריה העות'מאנית העמיקה את התפשטותה בצפון אפריקה, והאימפריה הבריטית בדרום אסיה.
המהפכה התעשייתית השנייה תרמה לצמיחה כלכלית ולעיור בקנה מידה חסר תקדים במהלך העשור. ההתפשטות של מסילות הברזל וקווי הטלגרף חיברו בין אזורים רבים ברחבי העולם, והקלו באופן מהותי על העברה מהירה של סחורות ומידע.
כמה מפריצות הדרך המדעיות והטכנולוגיות הבולטות ביותר במהלך העשור היו המצאת הטלפון בשנת 1876 על ידי אלכסנדר גרהם בל אשר תחולל מהפכה בתקשורת העולמית; המצאת הפונוגרף בשנת 1877 על ידי תומאס אלווה אדיסון אשר שינתה לנצח את הדרך בה ניתן ללכוד ולחוות צלילים ומוזיקה; ופיתוח דגם איכותי מספיק של נורת הלהט בשנת 1879 על ידי אדיסון וג'וזף סוואן, אשר שינה באופן מהותי את האופן בו האנושות תצליח להאיר את הסביבה ובעקבות כך תגדיל במידה מהותית את הפרודוקטיביות. יעברו עוד מספר עשורים עד שאותם ההמצאות הללו יהפכו לפריטים אשר שכיחים בכל בית. פריצות דרך נוספות היו בתחום התחבורה, עם המצאת מחזור ארבע הפעימות והקטר החשמלי.
מבחינה כלכלית עשור זה עומד בשינוי מגמה – אל מול עלייתה של הכלכלה החופשית בעשורים הקודמים, מגיעה תגובת נגד של פרוטקציוניזם: כפיית מגבלות וחסמים על הסחר בין מדינות, שהפכה למדיניותן של מדינות מתועשות רבות. נוסף על כך, בעשור זה תקן הזהב הופך לנפוץ ומקובל במסחר הבינלאומי.
באמנות הייתה זו סוף תקופת הריאליזם וראשיתו של האימפרסיוניזם.
אירועים בולטים בעולם > מלחמות בינלאומיות

סיומה של מלחמת הברית המשולשת (1870), מהמלחמות הקשות ביותר על אדמת אמריקה.
פרצה מלחמת צרפת–פרוסיה (1870-1871), שהביאה לקריסת הקיסרות השנייה, הדחת נפוליאון השלישי והיווצרות הרפובליקה הצרפתית השלישית, וכן, במקביל, הביאה לאיחוד גרמניה ויצירתה של הקיסרות הגרמנית.
המשלחת האמריקאית נגד קוריאה (אנ') (1871) – משבר דיפלומטי מחריף לעימות צבאי בין שושלת ג'וסון לבין ארצות הברית. מהלך זה הוא אחד המאורעות שקדמו לפתיחת קוריאה למערב.
התרחשה המלחמה הקרליסטית (אנ') האחרונה בספרד - המלחמה הקרליסטית השלישית ‏ (1872-1876).
נערכה המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878). מלחמה שעיצבה את פניו המדיניים של הבלקן למסגרת הקיימת עד ימינו. מלחמה זו היוותה ציון דרך לקראת סיום דרכה של האימפריה העות'מאנית כמעצמה.
בארצות הברית - המשיכה תקופת השיקום ממלחמת האזרחים האמריקנית, עד 1877.
ב-1879 החלה מלחמת האוקיינוס השקט בין צ'ילה ובין הברית הבוליביאנית-פרואנית, על רקע סכסוך הנוגע לשליטה על משאבי טבע.
בין כוחות האימפריה הבריטית לבין כוחות הזולו פרצה מלחמת הזולו בתקופה שבין 11 בינואר ל-4 ביולי 1879. בהמשך הובילה המלחמה לכיבוש ממלכת הזולו שבדרום אפריקה.
אירועים בולטים בעולם > סכסוכים פנימיים ותמורות פוליטיות

1876: מערכת הגבעות השחורות – לאחר שבעשור הקודם נחתם הסכם Fort Laramie (אנ'), שהסדיר את שליטתם של העמים הילידים על הגבעות השחורות, מצבורי זהב שמתגלים באזור מובילים לכניסה מחודשת של צבא ארצות הברית לאזור תוך התעלמות מההסכם מול הילידים. מאבק של הילידים נפתח בהצלחה צבאית אולם מסתיים בכניעתם.קרב ליטל ביגהורן בו מביסים האינדיאנים כוח של צבא ארצות הברית בפיקוד הגנרל ג'ורג' ארמסטרונג קסטר, שנהרג בקרב
אירעה התנגדות פסיבית על מנת למנוע הפקעת אדמות מידי המאורים בניו זילנד.
אירועים בולטים בעולם > קולוניזציה, דה קולוניזציה ועצמאות

האימפריה הבריטית המשיכה להתרחב ולגדול; תקופה זו מסמלת את תחילתו של האימפריאליזם החדש.
1873: ספרד הפכה לרפובליקה.
1874-1873: חוף הזהב (אנ') – לאחר חמש שנים של מאבק בקולוניאליסטים שמבצעת התאחדות של מנהיגי שבטים (אנ') במערב אפריקה, מצליחים הבריטים לפרק את ההתאחדות באמצעות ניצול יעיל של היריבויות בין השבטים השונים. בשנה לאחר מכן מספחים הבריטים תחת שליטתם את כל השטחים בשליטת שבטים אלו. באותה שנה נאבקים הבריטים באימפריית אשנטי הצפונית מחוף הזהב, וגם אם אינם מצליחים בשלב זה לבסס את ניצחונם, האשנטי נרתעים מעוצמתם הצבאית העודפת של הבריטים. הזעזוע של האשנטי ממאבק זה מוביל להתפרקות חלקית של האימפריה ולנטישה של המחוזות הצפוניים.
1876: האימפריה העות'מאנית משתלטת על שטחים במזרח אפריקה ובחצי האי ערב.
1876: סין הכריזה על עצמאות קוריאה.
1876: קולורדו הופכת למדינה.
1878: בולגריה, סרביה, מונטנגרו ורומניה הכריזו על עצמאותן מהאימפריה העות'מאנית לאחר מלחמתה מול רוסיה.
אירועים בולטים בעולם > אירועים פוליטיים בולטים

זכות בחירה :
1870: מורחבת בארצות הברית כך שתכלול גם כהי עור.
1871: ניתנת בצרפת לכל הגברים ללא הבדל מעמד.
1879: ניתנת בניו זילנד לכל הגברים ללא הבדל מעמד.
1870: העידן המוזהב - מתחיל בארצות הברית (1870). העידן נמשך עד לתוך שנות ה-90 של המאה ה-19 (1896).
1871: הקיסרות הגרמנית - ב-18 בינואר אוטו פון ביסמרק ווילהלם הראשון מכריזים בורסאי על הקמת הרייך השני, ולמעשה מאחדים את גרמניה. מערכת הבריתות האירופאית מתחילה להתפתח.
1873: ברית שלושת הקיסרים - ברית המתגבשת בין קיסרי האימפריה הגרמנית, אוסטריה־הונגריה והאימפריה הרוסית.
1876: אמנת יפן-קוריאה (אנ') - גורמת לפתיחת קוריאה למערב לאחר התנגדות ממושכת של מנהיגי שושלת ג'וסון.
1877: המשבר ב-16 במאי 1877 - ברפובליקה הצרפתית השלישית הצעירה נוצר עימות בין נשיא הרפובליקה, המרשל פטריס דה מק-מהון, מלוכני (מונרכיסט) בדעותיו, ובין בית הנבחרים שנבחר ב-1876 ושנשלט על ידי רוב רפובליקני. בשנת 1879 מתייצבת הנהגת פרו-רפובליקנית, בעלת רוב ולגיטימציה חסרי תקדים לקדם תפיסות ברורות של לאומיות חילונית, בין היתר באמצעות שינוי מבנה מערכת החינוך במדינה, וכך אכן תעשה בשנים שלאחר מכן.
אירועי גזענות בארצות הברית כלפי השחורים (בעיקר: ריכוזם בשמורות), שמובילים לעיתים אף לאלימות וקרבות.
תנועות חברתיות ופוליטיות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
1872: התפרקות האינטרנציונל הראשון - 8 שנים לאחר שמוקם הארגון ששאף לאחד את בני מעמד הפועלים, הוא מתפרק בגלל מחלוקות חריפות בין מיכאיל באקונין וקרל מרקס.
1873: אנרכיזם - לאחר פרישתו של מיכאיל באקונין מהאינטרנציונל הראשון, יש לו עדיין חסידים רבים במספר אזורים - ספרד, איטליה, דרום צרפת ושווייץ. חסידיו מקימים את האינטרנציונל הבאקוניסטי, בו לראשונה הם מגדירים עצמם כאנרכיסטים. לאחר מותו של באקונין מנהיג את הזרם פיוטר קרופוטקין.
1875: האגודה התאוסופית - מתחילה את פעילותה תוך שאיבת השראה מהינדואיזם בשילוב רעיונות גנוסטיים, קבליים ומתורת הנסתר.
ראשית היווסדות עדי יהוה - לאורך העשור מתגבשת בהדרגה תנועת תלמידי המקרא (אנ'), גלגולה הראשון של תנועת עדי יהוה.