stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנגקור תום
גאוגרפיה

העיר אנגקור תום נבנתה על גדתו המערבית של נהר סיאם ריפ, אחד מהנהרות המזינים את אגם טונלה סאפ.
העיר נבנתה שלה צורה רבועה, וארבעה שערים בחומותיה - אחד לכל כיוון, כאשר כל שער מוליך לאחד משני הרחובות החוצים את העיר בצורת צלב. שער נוסף שכונה "שער הניצחון" נבנה 500 מטרים צפונית לשער המזרחי, והוא מוביל לדרך המקבילה לדרך הראשית, והמקשרת בין שער זה לארמון במרכז העיר. לעיר נבנו חומות שגובהם 8 מטרים, והם מוקפות בחפיר. אורך כל צלע מחומות העיר 3 ק"מ, ושטחה של העיר 9 קמ"ר. השער הדרומי של העיר מצוי כ-7.2 ק"מ צפונית לעיר סיאם ריפ של ימינו, ו-1.7 ק"מ צפונית לאנגקור ואט. בראש כל אחד משערי העיר מגדל שגובהו 23 מטרים, ועליהם פניו של המלך בתקופתן נבנו. בחזית כל שער, בצד שמאל נמצאים פסלים של יצורים שמימיים טובים (דֶוָוס) ובצד ימין פסלים של יצורים שמימיים רעים (אסוּרָאס), וכל שורת פסלים אוחזת בנאגה כמו במשחק משיכות. ייתכן כי זו רמיזה לסיפור חביצת ים החלב במיתולוגיה ההודית.
בתוך העיר נבנתה מערכת של תעלות שהזרימו מים מכיוון צפון מזרח לדרום מערב, לשימוש תושבי העיר.
מבני המגורים בעיר, העשויים עץ לא שרדו עד ימינו, וכיום שטח העיר מכוסה עצי ג'ונגל.
במרכז העיר שרדו מספר מקדשים ובהם מקדש באיון וכן מבנה טרסת הפילים ששימשה למצעדים צבאיים וכשטח אימונים עבור הצבא.
הערות שוליים

↑  Glaize, Maurice. 2003. English translation of the 1993 French fourth edition. The Monuments of the Angkor Group
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 255575553   WorldCat (עם VIAF): 255575553 
טרסת הפילים שבמרכז העיר
מפה של מרכז אנגקור תום
אפינגטון

| --- | --- |

 מדינה:  דרום אפריקה דרום אפריקה
 פרובינציה:  הכף הצפוני הכף הצפוני
 תאריך ייסוד:  1873 
 שטח:  580.8 קמ"ר
 גובה:  848 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  121,189 (2012)
 קואורדינטות:  28°27′26″S 21°14′33″E﻿ / ﻿28.457222222222°S 21.2425°E﻿ / -28.457222222222; 21.2425 
 http://www.kharahais.gov.za/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת דרום אפריקה מוגדלת) פרטוריה קייפטאון בלומפונטיין יוהנסבורג דרבן פורט אליזבת נמיביה בוטסואנה זימבבואה מוזמביק לסוטו אסוואטיני האוקיינוס ההודיאפינגטון(למפת דרום אפריקה רגילה) פרטוריה קייפטאון בלומפונטיין יוהנסבורג דרבן פורט אליזבת נמיביה בוטסואנה זימבבואה מוזמביק לסוטו אסוואטיני האוקיינוס ההודיאפינגטון(למפת הכף הצפוני רגילה) קימברלי קורומאן ספרינגבוק קולסברגאפינגטון(למפת הכף הצפוני מוגדלת) קימברלי קורומאן ספרינגבוק קולסברגאפינגטון  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אפינגטון (באנגלית: Upington) היא עיר בפרובינציית הכף הצפוני בדרום אפריקה. העיר ממוקמת על גדות נהר האורנג', ונוסדה ב-1873. העיר נקראת על שם סר תומאס אפינגטון, התובע הכללי וראש ממשלת מושבת הכף.
האדמה בסביבת העיר פורייה וידועה בעיקר בזכות הענבים, הצימוקים והיינות המיוצרים בה.
בסמוך לעיר פועל שדה תעופה עם טיסות של חברת סאות' אפריקן איירווייז.
ארמן גטי

| --- | --- |

 לידה:  26 בינואר 1924 מונקו 
 פטירה:  6 באפריל 2017 (בגיל 93) Bégin Military Teaching Hospital, צרפת 
 שם לידה:  Dante Sauveur Gatti 
 מדינה:  צרפת 
 השכלה:  המרכז להכנת עיתונאים של פריז 
 תקופת הפעילות:  מ-1960 
 מעסיק:  ליברסיון, ל'אקספרס, לה פריזיאן, Paris Match 
 פרסים והוקרה:  פרס אלבר לונדר (1954)  פרס פנאון (1959)  מפקד מסדר האמנויות והספרות  פרס התיאטרון הגדול 
 
ארמן גטי (בצרפתית: Armand Gatti;‏ 26 בינואר 1924, מונטה קרלו – 6 באפריל 2017, סן מדנה ליד פריז) היה במאי, משורר, תסריטאי ועיתונאי צרפתי.
קורות חייו

ארמן גטי נולד במונטה קרלו למשפחה ממוצא איטלקי.
בשנת 1941 הוא עזב את בית הספר בה למד לאחר שכתב סאטירה על המורה. ב-2 במרץ 1942 נפטר אביו אוגוסט כתוצאה ממכות במהלך שביתה של אספני האשפה.
בשנת 1943 ארמן גטי נעצר בטרנאק ונידון למוות. לאור גילו הצעיר הוא קיבל חנינה והועבר לבורדו שם היה עובד כפייה בבניית בסיס הצוללות. הוא הועבר להמבורג ונמלט. בשנת 1944 ו-1945, הוא היה צנחן בשירות האווירי המיוחד (SAS) והשתתף בקרב על הולנד. בנובמבר 1945 ארמן גטי השתחרר מהצבא.
בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20 ארמן גטי התגורר בקומונה של אמנים צרפתים שכללה בין היתר איוואן אודואר, ג'ורג' ארנו ומישל טורניה.
הוא עבד כעיתונאי, כתב את המחזה הראשון שלו ובשנת 1961 ביים את סרטו הראשון L'Enclos. הסרט הוצג בפסטיבל הקולנוע בקאן.
בשנת 1957 ארמן גטי קיבל פרס על המחזה Le Poisson noir.
בשנת 1961 סרטו הוצג בפסטיבל הסרטים הבינלאומי במוסקבה וזכה לפרס הכסף על הבימוי. בשנת 1963 סרטו היה מועמד לפרס ראשון בפסטיבל הקולנוע בקאן.
הוא המשיך לביים עד לשנות ה-80 של המאה ה-20.
בשנת 1999 הוענק לארמן גטי אות לגיון הכבוד ובשנת 2004 הוא התקבל למסדר האמנויות והספרות.
אסטרואידי אפולו

אסטרואידי אפולו הם קבוצה של גופים קרובי ארץ הקרויים על שם האסטרואיד הראשון שהתגלה ושויך לקבוצה זו, אפולו, שנתגלה ב-24 באפריל 1932 על ידי קרל ריינמות'. גופים אלה מוגדרים כבעלי מרחק הקפה ממוצע גדול מיחידה אסטרונומית אחת, שנקודת הפריהליון שלהם קטנה מ-1.017 יחידות אסטרונומיות. כתוצאה מכך, מסלולם סביב השמש בדרך כלל חוצה את מסלול כדור הארץ והם עלולים להוות סכנה.
האסטרואיד אפופיס הוא אסטרואיד אטן, אולם חישוב המסלול שלו מראה שב-13 באפריל 2029 הוא יעבור בסמוך לכדור הארץ, ומסלולו צפוי להשתנות כך שייתכן והוא עלול להפוך לאסטרואיד אפולו. חישובים מראים הסתברות נמוכה לפגיעת אסטרואיד זה בכדור הארץ ב-2036.
בשנת 2007 התגלה 2007 WD5 שלפי הערכה הראשונית היה צפוי להתנגש עם המאדים וליצור מכתש גדול. האירוע בסופו של דבר לא התרחש.
ראו גם

רשימת אסטרואידים
אנג'לה גריפין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  19 ביולי 1976 (בת 48) לידס, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1992 
 מקום לימודים:  Leeds West Academy 
 מספר צאצאים:  2 
 פרופיל ב-IMDb
 
אנג'לה מליסה גריפין (באנגלית: Angela Mellissa Griffin; נולדה ב-19 ביולי 1976) היא שחקנית ומנחת טלוויזיה אנגלייה.
ביוגרפיה

גריפין נולדה בלידס, ולמדה בבית הספר התיכון אינטייק בעיר. היא גדלה בקוטינגלי איסטייט סמוך לביסטון.
ב-1992 הופיעה גריפין באופרת הסבון הפופולרית של ITV "אמרדייל" בתפקיד קטן בדמות בשם טינה. בשנים 1993 עד 1998 שיחקה בתפקיד הספרית פיונה מידלטון בסדרה "קורוניישן סטריט". היא שיחקה בצוות השחקנים המקורי של סדרת הדרמה הרפואית "הולבי סיטי" בתפקיד האחות ג'סמין הופקינס, אבל עזבה את הסדרה בסוף העונה השלישית ב-2001. עוד השתתפה גריפין בסדרות הדרמה של ה-BBC "קצוות מפוצלים" ו"עם הרגליים על הקרקע".
באוקטובר 2001 הגישה גריפין תוכנית טלוויזיה בערוץ 4 הבריטי אודות אנשים ממוצא מעורב בחברה הבריטית. התוכנית כללה ראיונות עם מספר רב של אישים ממוצא מעורב כגון ברוס אולדפילד וחניף קוריישי כמו גם פוליטיקאים כגון טוני בן.
מ-2006 עד 2010 הופיעה גריפין בתפקיד המורה קים קמפבל בסדרת הדרמה של ה-BBC "דרך ווטרלו" לצדו של ג'ייסון מרלס ששיחק לצדה גם בסדרה "קצוות מפוצלים". היא לקחה פסק זמן מהסדרה בסוף 2007 ותחילת 2008, אבל חזרה להופיע בעונה הרביעית ב-2009. בסוף העונה החמישית עזבה את הסדרה כדי להתמקד בתוכניתה היומית בערוץ Sky1.
החל מנובמבר 2009 ועד יולי 2010 הנחתה גריפין תוכנית טלוויזיה בשעות היום בערוץ Sky1 בשם "Angela and Friends". אליה הצטרפו החברות הטובות שלה ליזה פוקנר וניקולה סטיבנסון. ב-1999 הגישה את הגרלת הלוטו "The Midweek National Lottery", והשתתפה בתוכנית המילניום של ה-BBC בערב השנה החדשה. גריפין הצטלמה לפרק פיילוט לתוכנית "Dishes" עבור ערוץ 4, אבל החליטה לבסוף לא להגיש את התוכנית והוחלפה על ידי קייט תורנטון.
גריפין דיבבה את דמותה של איימי בתוכנית הטלוויזיה לילדים "דר דוור".
במרץ 2009 הופיעה גריפין בתוכנית הריאליטי "Murder Most Famous" בה יחד עם ידוענים נוספים כתבה רומן פשע, בהדרכת הסופרת מינט וולטרס. הפרס היה הוצאה לאור של הרומן שכתב הזוכה. בפרס זכתה השחקנית שרי יוסון.
בינואר 2010 הגישה גריפין יחד עם גת'ין ג'ונס את התוכנית של ערוץ Sky 1 של טקס חלוקת פרס גלובוס הזהב. גריפין השתתפה בשתי העונות הראשונות של סדרת הדרמה קומית "משפחה וצרות אחרות". בינואר 2012 השתתפה בתחרות "The Great Sport Relief Bake Off" של ערוץ BBC Two והייתה אחת מהשלושה המגיעים לגמר.
ב-2013 שיחקה גריפין בתפקיד דולי במחזה "One Man, Two Guvnors". ב-2014 וב-2015 כיכבה בתפקיד סמלת בילוש ליזי מדוקס בסדרה "לואיס" של רשת ITV. מה-5 עד 9 בינואר 2015 הנחתה גריפין יחד עם קיאן איגן את התוכנית "Fat Pets: Slimmer of the Year" של ITV.
פילמוגרפיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1992 | אמרדייל | Emmerdale | טינה | סדרת טלוויזיה (2 פרקים) |
| 1992–1998 | קורוניישן סטריט | Coronation Street | פיונה מידלטון | סדרת טלוויזיה |
| 1999–2001 | הולבי סיטי | Holby City | ג'סמין הופקינס | סדרת טלוויזיה |
| 2001 | להעיר את המתים | Waking the Dead | מרינה קולמן | בפרק "Burn Out" |
| 2001–2002 |  | Babyfather | שנטל | סדרת טלוויזיה |
| 2002–2005 | קצוות מפוצלים | Cutting It | דרסי הנשל | סדרת טלוויזיה |
| 2003–2004 | עם הרגליים על הקרקע | Down to Earth | פרנקי ברואר | סדרת טלוויזיה |
| 2006 | דר דוור | Postman Pat | איימי הווטרינרית | דיבוב |
| 2006–2007, 2009–2010 | דרך ווטרלו (אנ') | Waterloo Road | קים קמפבל | עונות 1–2, 4–5 |
| 2009 | בן פוגש בת | Boy Meets Girl | פיונה | סדרת טלוויזיה |
| 2011 | הנוכלים | Hustle | ג'ורג'ינה אלתורפ | בפרק "Old Sparks Come New" |
| 2011–2012 |  | Emergency with Angela Griffin | בתפקיד עצמה | מגישה |
| 2011–2012 | משפחה וצרות אחרות | Mount Pleasant | שלי | סדרת טלוויזיה |
| 2014 |  | The Dumping Ground | סשה | בפרק "The Dumping Ground Experience" |
| 2014–2015 | לואיס | Lewis | סמלת בילוש ליזי מדוקס | סדרת טלוויזיה |
| 2015 |  | Fat Pets: Slimmer of the Year | בתפקיד עצמה | מנחה |
| 2016 |  | Coastal Walks with My Dog | מנחה | פרק אחד |
| 2016 | שקרים פשוטים | Ordinary Lies | ג'נה מוס | סדרת טלוויזיה |
| 2016 |  | Brief Encounters | ניטה דמפסי | סדרת טלוויזיה |
| 2017–2018 |  | Walks with My Dog | מנחה | 2 פרקים |
| 2018 | רציחות במידסומר | Midsomer Murders | ג'ני מוס | בפרק "The Ghost of Causton Abbey" |
| 2018 | חוקרות בשטח | The Detail | סטיבי הול | סדרת טלוויזיה |
| 2019 | הסצנה של צ'רלי | Turn Up Charlie | אסטריד | סדרה של נטפליקס: תפקיד משני; 8 פרקים |
| 2019 | פרוצות | Harlots | אליזבת הארווי | סדרת טלוויזיה (עונה שלישית) |
| 2019 |  | Wild Bill | ליסה קרנסטון | 5 פרקים |
| 2020 | קווים לבנים | White Lines | אנה קונור | סדרה של נטפליקס |
| 2021 | עזרה | Help | טורי | סרט טלוויזיה של ערוץ 4 |
| 2021 | פשע באדינבורו | Crime | טרודי | מיני-סדרה |
| 2022 | משחק של חיים או מוות | Choose or Die | תיאה | סרט קולנוע |
| 2022 |  | Your Christmas or Mine? | קאט טיילור | סרט |
| 2022 | חשוד (אנ') | The Suspect | מלינדה | 3 פרקים |
| 2023 |  | The Serial Killer's Wife | אלין | 2 פרקים |
| 2023 |  | Your Christmas or Mine 2 | קאט טיילור | סרט |
הערות שוליים

↑  "BBC - Press Office - Waterloo Road: Angela Griffin". www.bbc.co.uk.
↑  Angela and Friends, Sky website
↑    Michael Deacon, ‏Murder Most Famous, The Telegraph, 1 March 2008
↑  "Lewis Episode 1".
↑  "Fat Pets: Slimmer of the Year Episode 1". itv.com. נבדק ב-6 בדצמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0001 3359 3664  LCCN: no2012123217  MusicBrainz: a349a714-8edf-4a09-a854-89986dd5b0e5  VIAF: 264603767   WorldCat (עם VIAF): 264603767
ארמון ארדשיר

ארמון ארדשיר פאפאכאן (בפרסית: دژ اردشير پاپکان), מוכר גם בכינוי אתש-כדה (آتشکده), הוא מבצר הנמצא על מדרון ההר בו נמצא גם ארמון דוח'תר בפרובינציית פארס באיראן. הארמון נבנה בשנת 224 לספירה על ידי המלך הסאסאני ארדשיר הראשון. הוא ממוקם שני ק"מ מצפון לעיר העתיקה גור, היא העיר העתיקה של פירוזאבאד במחוז פארס של פרס העתיקה. הארמון הוא חלק מאתר המורשת העולמית של אונסק"ו "הנוף הארכאולוגי הסאסאני בחבל פארס".
תיאור האתר

המבנה כולל שלוש כיפות, דבר שהופך אותו לגדול ומפואר יותר מן המבנה שקדם לו, ארמון דוח'תר הסמוך. עם זאת, נראה כי המתחם נועד להציג את דמותו המלכותית של ארדשיר הראשון, ולא לשמש כמבצר למטרות הגנה. לכן אולי עדיף לכנות את המבנה "ארמון" ולא "טירה", אף על פי שחומות ענק מקיפות אותו (החומות עבות כפליים מן החומות של ארמון דוח'תר), והוא מבנה מסוגר. מבחינה ארכיטקטונית, נראה כי הארמון שימש כמקום למפגש חברתי שבו האורחים הוצגו בפני כס המלוכה הקיסרי. 
מעניין במיוחד הוא העיצוב הארכיטקטוני שאינו תואם במדויק את העיצוב הפרתי או הסאסאני. העיצוב הוא ייחודי לארכיטקטורה של פארס.
הארמון נבנה בקרבת אגם שמימיו מגיעים ממעיין טבעי, אולי בהקשר של אלת המים והצמיחה הפרסית, אנאהיטה. המעיין אמור היה לספק מים לגן מלכותי, בדומה לאופן בו בנה כורש את הגן שלו בפסארגאדה. האגם היה מחופה באריחים בצדדיו ומוקף ריצוף.
גודל המבנה הוא 104 מ' על 55 מ'. גובה האיוואן הוא 18 מטר, אף על פי שקרס חלקית. המבנה נבנה מאבנים מקומיות ומטיט, וטיח על הקירות הפנימיים. הסגנון של עיצוב הפנים דומה לזה של ארמון תצ'ר, שבנה דריווש הראשון בפרספוליס.
התקופה המודרנית

זוג ארכאולוגים צרפתיים, ג'יין ומרסל-אוגוסט דיולפואה, ביקרו באתר בסוף המאה ה-19 ותיארו אותו בספרם La Perse, la Chaldée et la Susiane. 
רוברט ביירון ביקר באתר בפברואר 1934, וכתב על ביקורו בספר The Road to Oxiana. ביירון סבר כי הארמון כולל את אב-הטיפוס של קשת הזווית. לדעתו, מבנים כגון בזיליקת פטרוס הקדוש והטאג' מאהל לא היו קיימים ללא קשת הזווית והפנדנטיבה.
בשנת 1997, איראן הוסיפה את ארמון ארדשיר ואתרים אחרים באזור פירוזאבאד כאתרים פוטנציאליים לרשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו. בסופו של דבר הוא הוכרז כחלק מאתר המורשת העולמית "הנוף הארכאולוגי הסאסאני בחבל פארס" ב-2018, שכולל עוד שבעה אתרים באזור.
גלריה

מבט מצפון
מבט מדרום
האיוואן
קשת זווית בתוך המבנה
תרשים ארמון ארדשיר
תרשים של חורבות הארמון, 1887
הערות שוליים

↑  Dieulafoy, Jane, La Perse, la Chaldée et la Susiane, Hachette, Paris, 1887, chap. 26.
↑  Byron, Robert, The Road to Oxiana, 1937 [2007], pp. 166–170.
↑  "מכלול פירוזאבאד - אתרי מורשת עולמית של אונסק"ו"
↑  הנוף הארכאולוגי הסאסאני בחבל פארס באתר אונסק"ו.
תרשים חיצוני של ארמון ארדשיר, 1905
תרשים המבנה הפנימי של הארמון, 1905
אסטרואידים (משחק)

| --- | --- |

תמונת מסך מהמשחק אסטרואידים
 כללי
 תאריך הוצאה:  1979
 סוגה:  Shoot 'em up
 פיתוח:  אטארי
 הוצאה לאור:  אטארי
 ארץ מקור:  ארצות הברית 
 עיצוב:  לייל ראיינס אד לוג
 סדרה:  Asteroids 
 דרישות תוכנה
 מצבי משחק:  שחקן אחד / 2 שחקנים
 פלטפורמות:  משחק ארקייד
 המשחק הבא:  Asteroids Deluxe 
 אתר רשמי
 
אסטרואידים (באנגלית: Asteroids) הוא משחק וידאו שיצא לראשונה לשוק ב-1979 על ידי חברת אטארי כמכונת משחק והפך לאחד המשחקים הפופולריים ביותר באותה התקופה. המשחק נוצר בהשראת אחד ממשחקי הווידאו הראשונים - "Spacewar!".
תיאור המשחק

השחקן שולט בחללית קטנה. החללית מסוגלת לנוע ולהסתובב. מטרת המשחק היא השמדת כל האסטרואידים מבלי שהאסטרואדים יתרסקו על החללית של השחקן. כשיורים באסטרואיד הוא מתפרק למספר אסטרואידים קטנים ומהירים יותר.
אלפרדו בנסאודה

| --- | --- |

 לידה:  4 במרץ 1856 פונטה דלגדה, פורטוגל 
 פטירה:  1 בינואר 1941 (בגיל 84) פונטה דלגדה, פורטוגל 
 מדינה:  פורטוגל, ממלכת פורטוגל 
 מעסיק:  האוניברסיטה הטכנית של ליסבון 
 השקפה דתית:  יהדות 
 פרסים והוקרה:  קצין גבוה במסדר החרב של יעקב הקדוש  Grand Officer of the Order of Public Instruction 
 
פרופ' אלפרדו בנסאודה (בפורטוגזית: Alfredo Bensaúde;‏ 4 במרץ 1856 – 1 בינואר 1941) היה איל הון ומומחה למינרלוגיה יהודי-פורטוגזי. המייסד והמנהל הראשון של המכון הטכני הגבוה בליסבון (Instituto Superior Técnico) (אנ'), המוסד להשכלה גבוהה החשוב ביותר בפורטוגל בתחומי ההנדסה. יזם תוכנית להפוך את המושבה הפורטוגזית אנגולה למקלט עבור יהודי מזרח אירופה הנרדפים.
קורות חיים

אלפרדו בנסאודה נולד בשנת 1856 בפונטה דלגדה שבאיים האזוריים, כבן למשפחת בנסאודה. משפחת בנסאודה הייתה משפחה ממוצא יהודי-מרוקאי שהייתה ממחדשות היישוב היהודי בפורטוגל במחצית הראשונה של המאה ה-19. המשפחה עברה תחילה ממרוקו לאיים האזוריים, ושם בני המשפחה, אליאס ושלמה, הקימו רשתות מסחר ועסקי ספנות ענפים שחיברו את האיים לנתיבי המסחר של האוקיינוס האטלנטי. הדור השני של בני המשפחה המשיכו בעסקי המסחר והספנות הבינלאומיים של המשפחה אך גם פנו לעיסוקים באקדמיה.
בין אחיו של אלפרדו נמנה פרופ' ז'ואקים בנסאודה, שנודע כהיסטוריון של המסעות הימיים של פורטוגל. אח אחר הוא ד"ר ראול בנסאודה (אנ') ששימש בתור הרופא של מלך פורטוגל וערך בצרפת מחקרים פורצי דרך בתחום הפרוקטולוגיה.
אלפרדו התחיל את חינוכו בפורטוגל, ובגיל 15 נשלח ללימודים בגרמניה. בשנת 1881 השלים דוקטורט באוניברסיטת גטינגן עם התמחות במינרלוגיה. הדיסרטציה שלו בחנה את הקריסטלוגרפיה של המינרל פרובסקיט (Perovskite). הדיסרטציה זכתה בפרס ממשלתי ופורסמה כספר.
בהמשך בנסאודה חזר לפורטוגל והתיישב בליסבון, שם קיבל משרת פרופסור לגאולוגיה ומינרולוגיה במכון לתעשייה ומסחר של ליסבון (Instituto Industrial e Comercial de Lisboa) (אנ'). באמצעות הידע שרכש בגרמניה הוא ערך מודרניזציה גדולה בלימודי הגאולוגיה והמינרלוגיה בפורטוגל, בשיטות המחקר ובמעבדות. הוא הכיר לאוניברסיטאות בפורטוגל שיטות מחקר מודרניות בתחום הפטרוגרפיה והקריסטלוגרפיה שלא היו מוכרות קודם לכן.
בשנת 1911 בנסאודה היה אחראי להקמת המכון הטכני הגבוה בליסבון (Instituto Superior Técnico) (אנ') אשר מהווה עד היום המוסד להשכלה גבוהה היוקרתי והגדול ביותר בפורטוגל בתחומי ההנדסה. בנסאודה שימש בתור המנהל של המוסד מהקמתו עד שנת 1922, אז פרש כדי לנהל את עסקי המסחר והספנות הבינלאומיים של משפחתו בעקבות מות אביו באותה שנה. הוא חזר לעיר מולדתו פונטה דלגדה שהייתה המרכז לעסקים של משפחתו, ובמקביל לפעילותו העסקית עסק בחקר המינרולוגיה של האיים האזוריים, בפרט של מינרל בשם açorite.
לאורך חייו הוא פרסם מספר ספרים ומאמרים חשובים בתחום המינרולוגיה וכן בתחום החינוך המדעי בפורטוגל. הוא היה חבר האקדמיה הפורטוגזית למדעים משנת 1893 וחבר מלא משנת 1911. בנוסף לעיסוקיו האקדמיים והעסקיים הוא נהג להקדיש רבות מזמנו לבנייה ושחזור של כינורות. הוא קיבל מספר אותות כבוד על מפעל חייו מממשלת פורטוגל.
פרופ' אלפרדו בנסאודה נפטר ב-1 בינואר 1941. הוא מונצח בפורטוגל בדרכים שונות, ורחוב קרוי על שמו בליסבון. בתו הייתה מתילדה בנסאודה (1890-1869) שהייתה לאישה הראשונה בפורטוגל להתמחות באגרונומיה לאחר שהשלימה תואר דוקטור באגרונומיה בסורבון.
תוכנית אנגולה

בשנת 1902 התעניין פרופ' אלפרדו בנסאודה לראשונה ברעיון ליישב פליטים יהודים באזורים באפריקה שבשליטת פורטוגל. בתקופה זאת כבר היה בעל מוניטין בחוגים האקדמיים ובחייה הציבוריים של פורטוגל והוא השתמש במוניטין זה כדי לקדם את התוכנית. תחילה בירר מול חברת יק"א של הברון הירש, האם תתמוך בהצעה להפנות מהגרים יהודיים למושבות הפורטוגזיות באפריקה, אם יובטחו ערבויות מתאימות מראש ממשלת פורטוגל. לאחר שקיבל תשובה חיובית מיק"א, ערך פגישה בנושא עם ראש ממשלת פורטוגל ז'וז'ה לוסיאנו דה קסטרו. ראש הממשלה נתן לבנסאודה להבין ש"אין השעה כשרה" למהלך שכזה, עקב "נטיותיה הדתיות" של מלכת פורטוגל.
בשנת 1911 הנושא עלה לדיון מחדש בעקבות פעילותו הנמרצת של יהודי ממוצא מזרח אירופאי בשם וולף טרלו שהגיע לפורטוגל ועסק למקצועו בייצוא יינות. התקווה הייתה שלאחר הפיכתה של פורטוגל לרפובליקה בשנת 1908 נוצרה הזדמנות חדשה עבור התוכנית ליישוב פליטים יהודיים במושבותיה באפריקה.
טרלו ובנסאודה חברו ביחד עם מספר אישים נוספים והקימו בליסבון בשנת 1911 אגודה ציונית. לתפקיד נשיא האגודה נבחר בנסאודה. טרלו ובנסאודה יצרו קשר עם אישי ציבור פורטוגזים בכירים, בהם ד"ר זוסה ד'אלמדה, בכיר במשרד המושבות של פורטוגל. ד"ר ד'אלמדה תמך בתוכנית, והשלושה הסכימו שהמקום המתאים ביותר ליישוב יהודים יהיה אנגולה, ובאופן ספציפי רמת בנגלה באנגולה, שטח בעל אדמה עשירה ואקלים ממוזג המשתרע על למעלה מ-70 אלף קמ"ר. לאחר מכן טרלו ובנסאודה הציגו את התוכנית בפני חברי ממשלת פורטוגל, חברי בית הנבחרים והסנאט, וניסו לגייס את תמיכת העיתונות הפורטוגזית. הם העלו את הטיעון שיישוב פליטים יהודים באנגולה יתרום לביסוס אחיזתה של פורטוגל באזור, ותעצור את ההתפשטות של האימפריה הבריטית וגרמניה לתחומי המושבה.
התוכנית הבשילה והוגשה כהצעת חוק פרטית בבית הנבחרים של פורטוגל ב-1 בפברואר 1912. הצעת החוק כללה שמונה סעיפים, בהם הצעה לחלק למהגרים יהודים זרים זיכיונות לאדמה באנגולה בגודל 60-80 הקטר בחינם לכל משפחה יהודית בתמורה לעיבודה בתנאים שונים. ב-15 ביוני 1912 נערכה הצבעה על התוכנית בבית הנבחרים הפורטוגזי והיא התקבלה בפה-אחד, אך נדרשה עדיין את אישור הסנאט. קבלת התוכנית עוררה דיון רב בעיתונות היהודית באירופה. בעקבות זאת נוצרו קשרים בין טרלו ובנסאודה לבין ישראל זנגוויל ואנשי הזרם הטריטוריאליסטי בציונות, אם כי מטרתה של תוכנית אנגולה של טרלו ובנסאודה הייתה רק לספק מקלט ליהודי מזרח אירופה הנרדפים, ולא היה בה את המימד הפוליטי-ריבוני שבו דגלו הטריטוריאליסטים. משלחת של טריטוריאליסטים בראשות זנגוויל עצמו הגיעה לליסבון בשנת 1912 כדי לקדם את תוכנית אנגולה. המעורבות של הטריטוריאליסטים ערערה את הקונצנזוס שהיה בפורטוגל על התוכנית, שכן לממשלה הפורטוגזית לא הייתה כוונה להעניק ליהודים סוג כל שהוא של אנטומיה או ממשל עצמי בשטח משטחיה, ועמדותיהם של הטריטוריאליסטים עוררו לראשונה התנגדות של אישי ציבור פורטוגזים לתוכנית. עם זאת התוכנית עברה בהצלחה גם את הצבעת הסנאט ביוני 1913. למרות אישורה הכמעט מלא של התוכנית על ידי ממשלת פורטוגל, ארגונם של הטריטוריאליסטים (יט"א) בראשות זנגוויל לא הצליח להציע כל תוכנית מעשית ליישוב אנגולה, היחסים בין זנגוול לבנסאודה וטרלו התדרדרו ולבסוף נפסקו לגמרי, ובאופן הדרגתי התוכנית ירדה מהפרק.
מכל התוכניות הטריטוריאליסטיות בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, תוכנית אנגולה הייתה המבטיחה ביותר, והיחידה שקיבלה אישור רשמי כמעט מושלם, בכך שהתקבלה בשני בתי הקונגרס הפורטוגלי. אולם כמו תוכניות טריטוריאליסטיות אחרות, היא ירדה מהפרק עוד לפני שהגיעה לשלב הביצוע.
מפרסומיו

1881 — Über den Analcim. Inaugural-Dissertation zur Erlangung der Philosophischen Doktorwürde an der Georg-August-Universität zu Göttingen, Stuttgart.
1881 — "Beiträge Zur Kenntniss der Optischen Eigenschaften des Analcim". Nachrichten von der Königlichen Gesellschaft der Wissenschaften und der Georg-August-Universität zu Göttingen.
1882 — Über den Perowskit. Von der Philosophischen Fakultät der Universität Göttingen gekrönte Preisschrift. Göttingen (gedruckt mit Unterstützung des Königlichen Preussischen Kulturministeriums).
1884 — Da Incongruência entre a Observação e a Teoria em alguns Cristais Cúbicos. Tese de concurso para lugar de professor de mineralogia e geologia do Instituto Industrial e Comercial de Lisboa.
1884 — Note sur la nature minéralogique de quelques instruments de pierre trouvés en Portugal. Congrès International d'Anthropologie et d'Archéologie, Lisbonne, 1880. Lisboa, Academia Real das Ciências: 682-697.
1888 — "Note sur l’azorite de S. Miguel (Iles Açores)". Bulletin de la Société Francaise de Minéralogie, Paris.
1892 — "O Diamante". Revista de Sciencias Naturaes e Sociaes, 2, 8, Porto.
1892 — Projecto de reforma do ensino technologico para o Instituto Industrial e Commercial de Lisboa: parecer separado. Lisboa: Typ. da Academia Real das Sciencias.
1893 — "Anomalias Opticas de Crystaes Tesseraes". Jornal de Sciencias Mathematicas, Physicas e Naturaes, 35-37, Lisboa.
1894 — Beiträge zu einer Theorie der optischen Anomalien der regulären Kristalle. Lisboa.
1895 — "Alguns Topicos de uma Theoria das Anomalias Opticas dos Crystaes". Revista de Sciencias Naturaes e Sociaes, 4, 14, Porto.
1895 — "Note sur la corrosion d'un alum biréfringent". Communications de la Commission des Travaux Géologiques du Portugal, 3, 1, Lisboa.
1896 — Die wahrscheinlichen Ursachen der anomalen Doppelbrechung der Kristalle. Lisboa.
1905 — Uma concepção evolucionista da música: As canções de F. Schubert. Lisboa, Liv. Clássica.
1909 — "Le tremblement de Terre de la Vallée du Tage du 23 Avril 1909 (Note Prèliminaire)". Bulletin de la Société Portuguaise de Sciences Naturelles, 3: 90-129.
1911 — Études sur le Seisme du Ribatejo du 23 Avril 1909. Lisboa (em colaboração com Paul Choffat).
1920 — "Note sur la descloizite de la mine de Preguiça (Sobral de Adiça)". Bulletin de la Société Portugaise des Sciences Naturelles, VIII, 2: 154-156.
1921 — "Quartz noir recouvert d’autumite de la mine d’urane de Viaris (Baião)". Bulletin de la Société Portugaise des Sciences Naturelles, IX, 1: 40-44 (em colaboração com G. Costanzo).
1922 — "Le Quartz Noir de la Mine Radifère de Viaris (Portugal)". Le Journal de Physique et de Radium, (6 — 3), Paris (em colaboração com G. Costanzo).
1922— Notas histórico-pedagógicas sobre o Instituto Superior Técnico. Lisboa: Imprensa Nacional.
1936 — Vida de José Bensaude. Porto, Litografia Nacional.
1938 — "Sobre a açorite, variedade do zircão". Açoreana, 2, 1: 15-19.
1939 — "Rochas Silicatadas por Águas Minerais e Opala Comum na Ilha de S. Miguel". Açoreana, 2, 2: 67-78.
לקריאה נוספת

ג'ואו מדינה ויואל בר-רומי, ציון חדשה באנגולה הפורטוגאלית - מקסם שווא או הזדמנות שהוחמצה?, ציון, כרך נו, חוברת ד (תשנ"א), עמ' 381-400.
Moses B. Amzalak, Alfredo Bensaude. Lisboa, 1949.
Carvalho, Herculano de, "Dr.Alfredo Bensaude". Técnica. 116 (Jan.1941) 121-122 e 118 (Março de 1941) 223-225.
Adrião Sequeira,, "Alfredo Bensaude e a sua obra: o IST", Técnica. 177(Nov.1947)551-562.
Ernesto Ferreira, "Doutor Alfredo Bensaude, o professor e o mineralogista". Açoreana (1941), 2, 4: 175-182.
Ernesto Ferreira, Os Açores, Revista Ilustrada, "O Dr. Alfredo Bensaude construtor de violinos". Ponta Delgada, (2), 7: 18,19 e 33.
הערות שוליים

↑  ג'ואו מדינה ויואל בר-רומי, 'ציון חדשה באנגולה הפורטוגאלית - מקסם שווא או הזדמנות שהוחמצה?', ציון, כרך נו, חוברת ד (תשנ"א), עמ' 382-383.
↑  ג'ואו מדינה ויואל בר-רומי, 'ציון חדשה באנגולה הפורטוגאלית...', עמ' 400.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 1560455409662  BNE: XX1203975  BnF: cb12432564v (data)  GND: 1053202601  ISNI: 0000 0000 6649 0170  LCCN: no2012132571  NTA: 131634445  RERO: 02-A012535700  SUDOC: 03346233X  VIAF: 34549235   WorldCat (עם VIAF): 34549235