stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מסילת ירושלים–גנות
עיכובים ומחלוקות > מאבק הארגונים הירוקים

פרט לסכסוך עם משרד האוצר הסתכסכה רכבת ישראל עם הארגונים הירוקים, בשל הפגיעה האקולוגית והנופית בשמורת טבע באזור הרי יהודה שבה זורם נחל יתלה. כבר בשנת 2003 הציעו הסביבתנים לסלול מנהרה ארוכה מתחת לנחל (במקום להעביר גשר מעליו), אך ברכבת ישראל טענו כי הדבר יגרור מסילה תלולה באורח בלתי מעשי. ב-2005 נבדקה שוב האפשרות לחפור מנהרה ארוכה מתחת לנחל, ורכבת ישראל הסכימה כי מדובר בחלופה בת-ביצוע, אך יקרה בכחצי מיליארד ש"ח. כמו כן, העריכו ברכבת כי התכנון מחדש יעכב את מועד סיום העבודות בשנתיים.
בשנת 2008 התעצם הוויכוח בין הארגונים הירוקים לרכבת ישראל, וכל אחד מהצדדים גיבה את החלופה שהציע בחוות דעת של מומחה. פרופסור אלפרד האק, מומחה בין-לאומי למנהור, גויס לטובת הגופים הירוקים וקבע כי הפתרון הטוב ביותר לרכבת בירושלים הוא מנהרה ארוכה מתחת לנחל יתלה. מנגד, רכבת ישראל גייסה לטובתה את פרופסור יוסי חצור מאוניברסיטת בן-גוריון, שקבע כי הסלע בתוואי המתוכנן הוא מהסוג הגרוע ביותר, ושההשקעה ההנדסית במנהרה ארוכה תהיה גדולה פי כמה מהתכנון המקורי. מן הצד השני, הגופים הירוקים שללו את טענות חברת הרכבת, ולטענתם הם הפריכו את ההערכות בנוגע לעלות הנוספת של החלופה שהציעו, ובנוגע לכך שהיא תימשך זמן רב יותר.
מינהל התכנון מינה ועדה חיצונית בראשות פרופסור עזרא סדן, שתמליץ על אחת החלופות. פרופסור סדן קבע שחלופת המנהור ישימה ככל הנראה מבחינה הנדסית, אך לחלופה זו אין תכנון הנדסי מוכן, להבדיל מחלופת חברת הרכבת, ולכן חלופה זו כרוכה בחוסר ודאות. פרופסור סדן העדיף את חלופת רכבת ישראל מטעמי לוח הזמנים לביצוע, עלות הביצוע וטעמים אחרים.
גם לאחר שהוחלט להעדיף את התוכנית של רכבת ישראל על פני החלופה של הארגונים הירוקים, מועצת הגנים הלאומיים ושמורות הטבע המשיכה להתנגד להמשך העבודות במסילה ואף לא אישרה את בקשתה של רכבת ישראל לפרוץ כביש גישה לכלי צמ"ה דרך שמורת הטבע של נחל יתלה.
ב-4 באוגוסט 2009 אישרה המועצה הארצית לתכנון ולבנייה את תוואי הרכבת. המועצה דחתה את החלופה שהציעה רשות הטבע והגנים והחליטה שלא להנמיך את מסילת הרכבת באזור נחל יתלה. עם זאת, שונה התכנון של הגשר מעל הנחל, כך שהפגיעה בנוף תקטן. במקום חמישה עמודים תומכים, ייבנה עמוד מרכזי אחד שיוצב בתוך הנחל.
עיכובים ומחלוקות > סוגיית חציית הקו הירוק

תוואי A1 עובר בשתי נקודות מעבר לקו הירוק לאורך כ-6.7 קילומטרים: האחת מצפון למבשרת והאחרת החוצה את אצבע לטרון. בשנת 2000 ביטל שר התחבורה מטעם מפלגת העבודה, אפרים סנה, את קידום התוואי, בשל שיקולים תקציביים אך גם מרצון להימנע מזליגה מעבר לקו הירוק. בהמשך שונה תוואי המסילה כך שיעבור ברובו הגדול בתוך הקו הירוק במקום בחפיפה לכביש 443 הנוח טופוגרפית והקצר יותר גאוגרפית.
עם תחילת העבודות על מסילת הרכבת מהגשר מעל עמק איילון עד ירושלים, הפקיע ראש המינהל האזרחי תא"ל יואב מרדכי 50 דונם מהשטחים של הכפר הפלסטיני הסמוך בית איכסא, כדי לסלול עליהם דרך גישה בעת חירום למנהרה 3. ההפקעה התבצעה לצורך שינוי תוואי הרכבת, בעקבות המאבקים הרבים שעורר על רקע סוגיית שמירת הסביבה. הקרקעות המופקעות אינן מעובדות ואינן משמשות למגורים. עתירה כנגד ההפקעה נדחתה על ידי בג"ץ, כיוון שהוגשה באיחור רב.
במחצית הראשונה של 2011, עקב חציית הקו הירוק בשתי הנקודות כאמור, החליטה חברת דויטשה באן שהייתה שותפה בחלק קטן בפרויקט, בלחץ פלסטינים וקואליציית נשים לשלום שפעלו בשיתוף פעולה עם פעילים גרמניים, לבטל את השתתפותה בפרויקט.
עיכובים ומחלוקות > תחנה במבשרת ציון

עם אישור התוכנית למסילת הרכבת בשנת 2001, הודיעה רכבת ישראל כי הקמתה של תחנה במבשרת ציון איננה אפשרית בשל השיפוע התלול יחסית שייווצר בין התחנה במבשרת לבין התחנה בירושלים. זאת בשל המגבלות ההנדסיות של שיפוע המסילה (כ-3%) ועומק המנהרה (כ-200 מטר). אך בשנת 2011, החלו תושבי מבשרת ופרוזדור ירושלים במאבק להקמת תחנת רכבת עבורם. הנושא הגיע גם לדיון בוועדה לביקורת המדינה, בו הסיעות השונות בכנסת הסכימו על הצורך בהקמת תחנה שתשרת את תושבי האזור, ומנכ"ל משרד התחבורה התחייב לבחון את האפשרויות להקמת התחנה. עם זאת, תוכנית זו מעולם לא יצאה לפועל.
עיכובים ומחלוקות > ליקויים בהקמת המנהרות

בינואר 2016 פורסם על ליקויים במנהרות שירות שנחפרו במהלך הכנת מסילת הרכבת, דבר שעלול לגרום לנזק כספי גדול ולעיכוב נוסף בפתיחת הקו. ב-3 ביולי 2016 פורסמו ממצאי בדיקה חיצונית שהזמין משרד התחבורה ואומדן חדש של 70% מנהרות העומדות בסיכון של ניקוז חסר, שמגדיל את הסיכוי לנזקים החל בהופעת עיוותים או סדקים וכן להתבקעות רצפות ואף קריסה, כפי שקרה במנהרה אחת. הבדיקה קובעת כי מדובר בעיקר בכשל תכנוני של חברת אמי מתום שנובע מנתונים גיאו-טכניים חסרים והתעלמות של רכבת ישראל מהתראות גורמים שונים ובהם יועצת התכנון של הרכבת. עם זאת, צוות הבודקים גם מטיל את האחריות על טיב הביצוע של הקבלנים וביקר את שיתוף הפעולה הלקוי בין הגורמים בפרויקט. בסמוך למועד הפרסום, הודתה רכבת ישראל בדבר התיקונים הנערכים וטענה כי עלותם תהיה 12.5 מיליון שקל וכי הפרויקט לא יתעכב בשל התיקונים.
חנוכת הפרויקט > הרצה ומועד הפתיחה

ב-16 בינואר 2018 התבצעה נסיעת המבחן הראשונה בקו, על קטע מהמסילה באזור לטרון. ב-12 באוגוסט 2018 החלו העבודות לחשמול המסילה.
לפי פרסומי רכבת ישראל הפעלתו של קו הנוסעים הייתה אמורה להתחיל במרץ 2018. באוגוסט 2017 הודיע משרד התחבורה כי הקו צפוי להיפתח באפריל 2018. אולם בדו"ח מבקר המדינה התריע המבקר כי פתיחת הקו עלולה להתעכב לסוף 2018. בינואר 2018 הודיע שר התחבורה ישראל כ"ץ כי הקו בכל זאת ייפתח במרץ שנה זו, אך ב-21 בפברואר הודיעה הרכבת על דחייה של חצי שנה נוספת, לאוקטובר, עקב אי קבלת האישורים הרגולטוריים מצד המשטרה והרשות הארצית לכבאות והצלה. באפריל פורסם כי הפעלת הקו תידחה בשנית, למועד בלתי ידוע, שניתן יהיה להעריכו רק אחרי חג הסוכות תשע"ט, ככל הנראה לרבעון הראשון או השני של 2019. בכירים בפרויקט העריכו כי תיפתח ועדת חקירה בעקבות הכשלים.
חנוכת הפרויקט > חנוכת הקטע ירושלים – נתב"ג

ב-25 בספטמבר 2018 נחנך קטע ראשון של קו הנוסעים, מירושלים לנמל התעופה בן-גוריון בתדירות של שתי רכבות בשעה.
שירותי ההצלה דרשו לבטל את הפתיחה עקב חוסר יכולת להזעיק רכב הצלה למסילה במקרה הצורך. זאת מכיוון שבחלק הקו שעובר במנהרות, כ-40 קילומטר אורכו, אין גישה לרכבי הצלה לכ-99% מהשטח, עקב ההחלטה לחסוך תקציב על יצירת כביש בטון בצמוד למסילה. לפני פתיחת הקו הצפויה טרם נקנו רכבי הצלה לקו. לאחר שיירכשו, הם יכלו להגיע לנקודות מסוימות אך לא לצאת משם, כך שרכבי אמבולנס עם פצועים יצטרכו לנסוע כארבעה קילומטרים בהילוך אחורי. הובטח כי הבעיה תיפתר תוך לא יותר מחמש שנות פעילות. שלוש שעות לפני הפתיחה הסכימו שירותי הכבאות לתת אישור הפעלה למשך חודש אחד בלבד. רכבת ישראל נדרשה לתקן את כל הליקויים עד 24 באוקטובר כדי לקבל אישור קבוע.
במקביל נמסר כי חסרים 141 קרונות עבור הקו החדש, וכדי לספק לו את הקרונות החסרים, רכבת ישראל גרעה קרונות מקווים אחרים, מה שיצר עומס רב בקווים בצפון ישראל.
הפעלת הקו הייתה רצופה תקלות. במועד שנקבע קבעה רשות הכבאות כי רוב התקלות תוקנו, אם כי לא כולן, כך שרכבת ישראל קיבלה במקום האישור הקבוע הצפוי אישור זמני נוסף, הפעם למשך שנה. בראשית נובמבר דווח על שרפה בחפיר של הקו סמוך למודיעין.
חנוכת הפרויקט > חיבור קו הנוסעים עם תחנות תל אביב וצפונה

ב-6 בספטמבר 2019 בוצעה נסיעת בדיקה מוצלחת ראשונה של קטר חשמלי בין נמל התעופה בן-גוריון לתחנת ההגנה שבתל אביב.
בעקבות האצת עבודות התשתית, בשל ביטול קווי הנוסעים עקב התפרצות נגיף הקורונה בישראל, הושלמו בתחילת חודש אפריל עבודות החשמול והמטרה שהוצבה הייתה פתיחת הקו בחודש יוני. בסוף יוני אכן נפתח הקו לתחנות השלום וסבידור מרכז. ב-5 בספטמבר 2020 בוצעה נסיעה ראשונה בין ירושלים לתחנת הרצליה, עם השלמת תשתית החשמול עד לתחנה זו.
קשת מודיעין

כחלק מהפרויקט החלה בשנת 2016 הקמתה של "קשת מודיעין", קשת מסילתית המחברת את מסילת מודיעין–ענבה מזרחה אל מסילת הרכבת לירושלים במחלף ענבה. החיבור מאפשר הפעלת קו נוסעים בין תחנות מודיעין לירושלים בזמן נסיעה משוער של 17 דקות. מסילה זו פועלת כחשמלית. הפרויקט הסתיים ותחילת הנסיעות, בתדירות של רכבת אחת לשעה בשלב זה, נקבע ל-31 במרץ 2022. זמן הנסיעה בפועל הוא 22 דקות עד תחנת פאתי מודיעין ו-29 דקות עד תחנת מודיעין מרכז.
תוכניות עתידיות > הארכת המסילה אל מרכז העיר

בשנת 2022 במסגרת תוכנית החומש של רכבת ישראל הוקצו 4.685 מיליארד שקל לטובת המשך הקו המהיר לירושלים, והקמת תחנת ירושלים מרכז.
בנוסף תוכננה הארכת המסילה עד לתחנת הרכבת ירושלים – הכותל. על פי התכנון נועדה המסילה להמשיך לאורך רחוב יפו במפלס תת-קרקעי עד לממילא, שעל יד העיר העתיקה, ומשם לכיוון הכותל באחת משתי חלופות, האחת היא: המשך המסילה לאורך חומות העיר העתיקה ומחוצה לה, עד לשער האשפות, שם תוקם תחנת הרכבת הר הבית ואילו החלופה השנייה הציעה: כניסה אל תוך העיר העתיקה מאזור מגדל דוד מערבה תחת הרובע היהודי, לכיוון רחבת הכותל.
התוכנית מצריכה כריית מנהרה באורך של למעלה משלושה קילומטרים, כאשר לפי המתוכנן, הכרייה תיעשה מכיוון העיר העתיקה לכיוון בנייני האומה וזאת כדי לא להפריע לפעילות השוטפת בתחנת נבון. חשש מפגיעה בעיר העתיקה ובחומותיה ביטל את הארכת הקו לעיר העתיקה.
במקום רכבת לעיר העתיקה החלו לתכנן תוואי שונה לפיו לאחר תחנת ירושלים מרכז ימשיך התוואי בתת-הקרקע לתחנה תת-קרקעית חדשה שתוקם בסמוך לתחנת ירושלים ההיסטורית המוכרת גם כמתחם החאן, ומשם לתחנת מלחה ( למרות שזה אינו בתכנון כרגע) וזאת כדי להימנע מחפירת מנהרות בסמוך לאתרים ארכאולוגים באזור העיר העתיקה. הרכבל המתוכנן בין מתחם החאן אל שער האשפות יהפוך את תחנת הרכבת במתחם החאן לנגישה למטיילים גם בעיר העתיקה. לבסוף תוואי זה תוקצב לביצוע ותוכניות מפורטות הופקדו בנובמבר 2021. על פי התכנון יושקו שתי תחנות הרכבת, בצומת רחובות יפו וקינג ג'ורג', וסמוך לתחנת הרכבת ההיסטורית של ירושלים, עם השלמת המסלול התת-קרקעי, ב-2030. הוועדה הלאומית לתכנון ובניית תשתיות לאומיות אישרה את התוכנית באפריל 2024.
ראו גם

מערת האומה
תחנת הרכבת ירושלים – יצחק נבון
גשר הרכבת מעל עמק איילון
לקריאה נוספת

מבקר המדינה, שדרוג מסילת הרכבת בתוואי תל אביב - ירושלים, דוח שנתי 55ב לשנת 2004 ולחשבונות שנת הכספים 2003, עמ' 975–992
ישראל קמחי ויאיר אסף-שפירא, הנה באה הרכבת: נתונים ותרחישים על ההשפעות הצפויות, מכון ירושלים למחקרי מדיניות, 2018
ישראל קמחי, הרכבת המהירה לירושלים – סיפור הקמתה והשלכותיה האפשריות על העיר, מכון ירושלים למחקרי מדיניות, 2019
עמרי אפק

עמרי אפק (נולד ב-31 במרץ 1979) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק גם בנבחרת ישראל. כיום פרשן כדורגל בערוץ הספורט.
קריירה

אפק גדל במחלקות הנוער של הפועל קריית אונו, עד שצד את עיניהם של אנשי הפועל תל אביב שרכשו את כרטיס השחקן שלו וצירפו אותו לקבוצת הנוער של המועדון. במהלך עונת 1998/1999 הושאל עמרי אפק מהנוער של הפועל לקבוצה הבוגרת של מכבי יפו, שנאבקה באותה עונה בתחתית ליגת העל. חרף העובדה שיפו ירדה לליגה השנייה בסיום העונה, הפגין אפק יכולת טובה וכבש מספר שערים שהובילו את הפועל תל אביב להחזירו לשורותיה לקראת עונת 1999/2000.
אפק פתח את עונתו הראשונה בהפועל תל אביב כשחקן ספסל, אך ככל שהעונה התקדמה הוא זכה ליותר ויותר קרדיט, ובסיום אותה עונה זכה עם הקבוצה בדאבל. עונה זו זכתה לכינוי 'עונת התינוקות של קשטן', שכן בנוסף לאפק פרצו בעונה זו גם סלים טועמה, כפיר אודי ופיני בלילי, כולם שחקנים צעירים שהיו בני טיפוחיו של המאמן דרור קשטן. מבין הארבעה, היה זה אפק שנבחר בסופו של דבר לתגלית העונה. את שערו הראשון במדי הקבוצה הבקיע ב-29 בינואר 2000, בניצחון 2-4 על מועדון ספורט אשדוד באצטדיון בלומפילד, ובמשחק האליפות של הקבוצה כבש את שער השוויון מול בני יהודה באצטדיון שכונת התקווה. בעונת 2001/2002 זכה עם הקבוצה בגביע הטוטו והיה שותף להעפלתה של הקבוצה לרבע גמר גביע אופ"א, הישג השיא של קבוצה ישראלית במפעל.
בשנת 2003 עזב אפק את הפועל תל אביב ועבר לשחק באירופה בקבוצת ראסינג סנטנדר הספרדית, בה שיתף פעולה עם הישראלים יוסי בניון ודודו אוואט. אפק שיחק בקבוצה כשנה וחצי, ולאחר מכן הושאל לקבוצת סלמנקה ששיחקה בליגה השנייה בספרד.
בעונת 2005/2006 חזר אפק לישראל וחתם בבית"ר ירושלים, שם שיחק תחת הדרכתו של אלי אוחנה. לאחר תחילת עידן גאידמק בקבוצה ומינויו של לואיס פרננדס למאמן, שובשו היחסים בין פרננדס לאפק, שכמעט לא שיחק עד סוף עונה זו. בתחילת עונת 2006/2007 שיחק תחת הדרכתו של יוסי מזרחי כשחקן הרכב קבוע והרבה לכבוש. במהלך העונה נפצע אפק וכמעט ולא שיחק, למעט מספר משחקים בהם שותף לקראת סוף העונה. בעונה זו זכה עם בית"ר ירושלים באליפות.
בתחילת עונת 2007/2008 חתם אפק במכבי חיפה אך לא הצליח למצוא מקום קבוע בהרכב הקבוצה, עמה זכה באליפות בעונת 2008/2009. לאחר שנתיים בחיפה עבר לקבוצת בני יהודה. בספטמבר 2011 פרש מכדורגל עקב פציעה במפרק הירך. אפק היה שחקן מגוון, ועל אף שהחל את הקריירה כחלוץ ושיחק במשך רוב הקריירה כקשר התקפי, מדי פעם שימש גם כמגן ימני.
קריירה > נבחרת ישראל

בשנת 2000 היה מעורב ב"פרשת הנבחרת הצעירה", במסגרתה הואשם יחד עם עוד שישה שחקנים מהנבחרת הצעירה של ישראל בהפרת תקנון ההתאחדות לכדורגל בכך שבילה עם צעירה ערב משחק הנבחרת. בית הדין של ההתאחדות לכדורגל השעה את אפק לשנתיים מפעילות בנבחרות הלאומיות ועוד שנתיים על תנאי, אך הוא זכה לחנינה בינואר 2002.
ב-21 באוגוסט 2002 ערך אפק את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ישראל, במשחק ידידות מול נבחרת ליטא. הוא נכנס כמחליף וכבר במשחקו הראשון כבש צמד שערים. אפק שיחק עם הנבחרת במוקדמות יורו 2004, מוקדמות מונדיאל 2006 ומשחקו האחרון במדי הנבחרת היה מול נבחרת קרואטיה ב-15 בנובמבר 2006, במסגרת מוקדמות יורו 2008. בסך הכל רשם 27 הופעות במדי הנבחרת, בהן כבש 5 שערים.
מחוץ למגרש

בילדותו השתתף אפק בתוכנית הטלוויזיה "חלום עליכם" בהנחיית עוזי חיטמן. אפק ביקש אז להגשים חלום ולהגיע לאימון קבוצת מכבי חיפה. לימים הצטרף לשורותיה כשחקן מקצועני.
עוד לפני שפרש מכדורגל, שימש אפק ככתב חוץ בתוכנית הטלוויזיה "ספורטי.וי." ששודרה בטלוויזיה החינוכית בהנחייתו של הג'ודוקא, אריק זאבי.
אפק נשוי ללילך. לזוג יש שני בנים ובת והם מתגוררים ברמת השרון. ביוני 2009 סיים אפק את לימודיו לתואר ראשון במנהל עסקים בקריה האקדמית אונו. כמו כן עבר קורס מאמנים.
החל משנת 2011 משמש אפק כפרשן כדורגל בערוץ הספורט ובפרט במשחקי ליגת העל (לצד השדרן עמיחי שפיגלר), בין היתר גם בתוכנית "חדשות הספורט", ובמשחקי כדורגל מליגות וטורנירי UEFA. בנוסף לכך, משמש גם כפרשן בתוכנית "שער השבת".
אפק משמש כפרשן משחקי נבחרת ישראל בקמפיין שלה בליגת האומות 2022/2023 של אופ"א בערוץ הספורט, לצד השדרן עמיחי שפיגלר. שניהם משדרים גם את משחקי הידידות של הנבחרת בערוץ הספורט.
תארים

אליפות: 1999/2000
גביע המדינה: 1999/2000
גביע הטוטו: 2001/2002
אליפות: 2006/2007
אליפות: 2008/2009
גביע הטוטו: 2007/2008
הערות שוליים

↑  גור מוטולה, ספרד: עומרי אפק חתם בסנטאנדר, באתר ynet, 30 באוגוסט 2003
↑  איציק יצחקי‏, יש עתיד באפק, באתר וואלה, 29 בינואר 2009
↑  משה שיינמן, גידי ליפקין, פורש עם בטן מלאה, באתר ynet, 20 בספטמבר 2011
↑  גידי ליפקין, משה שיינמן, עמרי אפק פרש מכדורגל, באתר ynet, 19 בספטמבר 2011
↑  גולן בר יוסף ויניב חרמש, פרשת הצעירה: ההתאחדות תגיש כתבי אישום, באתר ynet, 3 בדצמבר 2000
↑  גיורא אבוקסיס, פרשת הנבחרת הצעירה: סוכמה עסקת טיעון, באתר גלובס, 10 בינואר 2001
↑  עמרי אפק הגשים חלום בלי עוזי חיטמן, באתר הארץ, 7 באוקטובר 2007
↑  שיר זיו, אפק: "קשה לי עם הסטיגמה שלכדורגלנים אין יכולות חוץ מברגליים", באתר ישראל היום, 22 באוקטובר 2020
↑  יאיר צוקר, ‏עובדים בספורט / "ליום שאחרי הפרישה": ארגון שחקני ושחקניות הכדורגל יזם מסלול לימודים אקדמי, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 23 בספטמבר 2020
תפילה (יהדות)

ערך זה עוסק בתפילה היהודית. אם התכוונתם למשהו אחר או לתפילה בדתות נוספות, ראו .
| --- | --- |

מניין צעירים בתפילת שחרית, חיפה 1939
 מקרא:  דברים, י"א, י"ג
 משנה:  מסכת ברכות, פרק ד' - פרק ה'
 משנה תורה:  ספר אהבה, הלכות תפילה וברכת כהנים, פרק א'
 שולחן ערוך:  אורח חיים, סימנים פ"ט-קכ"ז
 ספרי מניין המצוות:  ספר המצוות, עשה ה' ספר החינוך, מצווה תל"ג
תפילה היא מצוות עשה מהתורה, וחלק מרכזי בעבודת ה' המלווה את היהודי בכל מעשיו. אנשי הכנסת הגדולה קבעו את החובה להתפלל שלוש פעמים ביום ותיקנו את עיקרה של נוסח התפילה. לאחר חורבן בית המקדש נחשבת התפילה גם כתחליף לעבודת הקורבנות, זאת על פי הכתוב בפסוק: ”ונשלמה פרים שפתינו” (הושע, י"ד, ג').
בכל יום חול מתקיימות שלוש תפילות: שחרית, מנחה, וערבית. בימי שבת, חג, וראש חודש נוספת גם תפילת מוסף. ביום הכיפורים, ובימי המקדש גם אנשי המעמד שבכל יום, מוסיפים תפילה חמישית, תפילת נעילה. התפילה המלאה יכולה להתקיים רק במניין, כלומר בנוכחות עשרה גברים או יותר מעל גיל 13, שכן ישנם חלקים בתפילה שלא יכולים להאמר אלא במניין. גם בחלקים שיכולים להאמר ביחיד, כמו תפילת העמידה, תפילה בציבור נחשבת בעלת מעלה גדולה יותר. כמו כן, ישנה מעלה שהתפילה תתקיים דווקא בבית כנסת.
במשנה ובתלמוד הוזכרו לראשונה ברכות ונוסחי תפילות קבועים. מאוחר יותר הם סודרו כנוסח קבוע ומחייב בסידור התפילה. ספר התפילות היהודי קרוי סידור, על שם סידור התפילות ועריכתם, ומרוכזים בו תפילות יום יומיות וברכות שונות. ספר התפילות של החגים קרוי מחזור, על שם המחזוריות השנתית, ומרוכזים בו תפילות של שלוש רגלים (פסח, שבועות וסוכות), ראש השנה ויום הכיפורים.
פוסקים רבים סוברים שתפילה אינה נחשבת כמצוות עשה שהזמן גרמא ועל כן אף נשים חייבות בתפילה, לכן יש דיונים לגבי חובת האשה, האם היא מדרבנן או מדאורייתא.
התפתחות התפילה ביהדות

התנ"ך מספר על מספר דמויות שהתפללו, כגון אליעזר עבד אברהם, יעקב, משה, חנה ושלמה, כמו גם על תפילות של עם ישראל בכללותו. אחד מנוסחי התפילה המוקדמים שיש בידינו הוא מתפילתו הקצרה של משה על מרים אחותו בעת צרעתה: ”וַיִּצְעַק מֹשֶׁה, אֶל ה' לֵאמֹר: 'אֵל נָא - רְפָא נָא לָהּ'” (במדבר י"ב, יג). לפי חז"ל כל אחד משלושת האבות תיקן תפילה מתפילות היום.
התפתחות התפילה ביהדות > חיוב התפילה מהתורה או מדרבנן

לדעת הרמב"ם תפילה היא מצוות עשה מהתורה:
מצות עשה להתפלל בכל יום שנאמר: "ועבדתם את ה' אלהיכם", מפי השמועה למדו שעבודה זו היא תפלה, שנאמר: "ולעבדו בכל לבבכם". אמרו חכמים, אי זו היא עבודה שבלב זו תפלה... חיוב מצווה זו כך הוא שיהא אדם מתחנן ומתפלל בכל יום ומגיד שבחו של הקדוש ברוך הוא, ואחר כך שואל צרכיו שהוא צריך להם בבקשה ובתחנה, ואחר כך נותן שבח והודיה לה' על הטובה שהשפיע לו כל אחד לפי כחו... אם היה רגיל מרבה בתחנה ובקשה, ואם היה ערל שפתים מדבר כפי יכלתו ובכל עת שירצה, וכן מנין התפלות כל אחד כפי יכלתו, יש מתפלל פעם אחת ביום, ויש מתפללין פעמים הרבה... וכן היה הדבר תמיד ממשה רבינו ועד עזרא.
הרמב"ן חולק על כך, ולדבריו התפילה היא תקנת חכמים, שכן הוא רואה אותה כחסד שעושה האלוהים עם ישראל. אמנם בשעת צרה - אף לדעת הרמב"ן התפילה היא מצווה מהתורה.
התפתחות התפילה ביהדות > תפילות כנגד קרבנות

התפילות היו קיימות גם בתקופת התנ"ך ובית המקדש. מדברי רבי יהושע עולה שגם בזמן בית המקדש היו מתפללים במקביל לזמני הקרבת הקרבנות: "אמר רבי יהושע בן חנניה: כשהיינו שמחים שמחת בית השואבה לא ראינו שינה בעינינו, כיצד? שעה ראשונה תמיד של שחר, משם לתפלה, משם לקרבן מוסף, משם לתפלת המוספין, משם לבית המדרש, משם לאכילה ושתייה, משם לתפלת המנחה, משם לתמיד של בין הערבים". גם אז היה קשר כלשהו בין התפילות לקרבנות, שכן שמות התפילות וזמניהן נגזרו מעבודת הקורבנות – כנגד תמיד של שחר - שחרית, כנגד תמיד של בין הערביים - מנחה, כנגד השאריות של הקרבנות שהיו נשרפים למשך כל הלילה - ערבית, וכנגד קורבן מוסף בחגים - תפילת מוסף.
למרות קיומן הקדום של התפילות, לאחר שהאקט הדתי הציבורי של הקרבת קורבנות בשם העם כולו חדל מלהתקיים עם חורבן הבית, הוגדרו תפילות הציבור כתחליף להקרבת הקורבנות. בהיעדר בית מקדש להקריב בו קרבנות חובה אלו, הייתה התפילה למוסד המאחד את עם ישראל והמעניק לו את סדירות הקשר עם האל. ברוח זה פירשו חכמים את הפסוק בספר הושע ”וּנְשַׁלְּמָה פָרִים, שְׂפָתֵינוּ” (הושע י"ד, ג), כלומר כאשר אין באפשרותנו להקריב פרים בבית המקדש נתפלל בשפתינו לאלוהים כהשלמה. את היחס בין התפילה לקרבנות ביטא רבי אלעזר במילים "גדולה תפילה יותר מן הקרבנות"
חלקי תפילה רבים קשורים עם הקרבת הקרבנות (אמירת הקטורת בתחילה ובסיום תפילות שחרית ומנחה, אמירת פרשת הקרבנות לפני תפילת שחרית, ועוד אזכורים רבים של הקרבנות ובית המקדש). כך גם הלכות רבות בהלכות התפילה, שהמרכזית שבהן היא עניין הכוונה בתפילה, הנובע מאיסור מחשבת פיגול בקרבנות.
התפתחות התפילה ביהדות > נוסח התפילה

חכמי המשנה סידרו את הבסיס לתפילות שאנו מכירים כיום, אולם יש תפילות שנוסחם קבוע מתקופה קדומה הרבה יותר, למשל קריאת שמע, שאת הפרשה הראשונה שלה היו קוראים בנוסף לעשרת הדיברות בבתי כנסת במקביל להקרבת הקרבנות בבית המקדש (הוכחה לכך נמצאה - מלבד שזה נתפרש בתלמוד - עם התגלותו של פפירוס נש).
בכל התפילות, גרעין התפילה היא תפילה אחת מרכזית שחוזרים עליה שוב ושוב בגרסאות שונות: תפילת שמונה עשרה. את התפילה הזו, שהייתה בתחילתה מורכבת משמונה עשרה ברכות, נוהגים להתפלל בעמידה. כבר בשלהי תקופת בית השני נוספה ברכה נוספת (ברכת המינים), ולכן תפילת העמידה מכילה כיום תשע עשרה ברכות.
תפילות חוברו גם במועדים מאוחרים יותר. תפילה שחוברה במאה ה-20 היא תפילה לשלום המדינה.
התפתחות התפילה ביהדות > ניגונים ומוזיקה בתפילה

במהלך השנים התפתחו דיונים הלכתיים ערים סביב הכנסת ניגונים - מקוריים או שאולים מסביבות חוץ-יהודיות - בתפילה, אם כקטע מהחזנות או כשירה על ידי הציבור, כולל דיונים על שימוש בכלי נגינה.
דיונים אלו הושפעו מהמוזיקה שהתפתחה בתפילות הנוצרים בכנסיות, בעיקר בקהילות פתוחות יותר כגון יהדות איטליה.
זמני התפילה

ביהדות יש לכל הפחות שלוש תפילות ביום:
תפילת שחרית (תפילת הבוקר) - זמנה מעלות השחר ועד חצות היום (לכתחילה זמנה מהנץ החמה ועד שליש היום).
תפילת מנחה (תפילת הצהריים) - זמנה מאחרי חצות היום ועד שקיעת החמה.
תפילת ערבית (תפילת הערב) - זמנה מצאת הכוכבים ועד עלות השחר.
בשבתות, בחגים ובראשי חודשים ישנה תפילה נוספת אחרי תפילת שחרית:
תפילת מוסף - זמנה לכתחילה עד שעה שביעית, ובדיעבד כל היום.
ביום כיפור ישנה תפילה נוספת, חמישית במספר, שהיא ייחודית ליום זה בלבד:
תפילת נעילה - זמנה מכ40 דקות קודם השקיעה ('כשהחמה בראש האילנות') עד צאת הכוכבים.
מעבר לתפילות החובה קיימת בהלכה רשות להתפלל תפילת נדבה. אך לדעת הרבה פוסקים אפשרות זו מוגבלת כיום, ונעשה בה שימוש רק במצבים של ספקות שאירעו בימי חול.
מדיני התפילה

ברוב התפילה נהוג לשבת, אבל בחלקה העיקרי של התפילה - 'תפילת שמונה עשרה', שנקרא גם 'תפילת עמידה' יש לעמוד, והרבה מתנועעים בשמונה עשרה ובמהלך כל התפילה.
ישנם קטעי תפילה כמו הקדיש וקדושה כמו גם קריאת התורה שמחייבים מניין, ותפילת שמונה עשרה שבה עדיף מניין, שהוא קבוצה של עשרה אנשים לפחות.
מקום התפילה

המקום המיוחד לתפילה נקרא בית כנסת על שם ההתכנסות של האנשים בו. אין כללים כיצד לעצב את בית הכנסת, מלבד העקרונות הבסיסיים של בתי תפילה דתיים, ביניהם כיוון התפילה לירושלים, ולכתחילה אף הימצאות חלונות. בבתי כנסת בתקופה הרומית נמצאו רצפות פסיפס בסגנון הרומאי, עם גלגל המזלות ותיאורים של סיפורים תנ"כים.
בבתי כנסת אורתודוקסים ישנה הפרדה בין נשים לגברים. לפי חלק מפוסקי ההלכה, די במחיצה שגובהה מטר. אולם, יש הפוסקים כי יש צורך במחיצה המונעת ראייה מצד הגברים אל צד הנשים, וכך נהוג ברוב בתי הכנסת על מנת להימנע מהיסח הדעת.
כיוון התפילה

בשולחן ערוך נאמר: "בקומו להתפלל אם היה עומד בחוץ לארץ יחזיר פניו כנגד ארץ ישראל ויכוין גם לירושלים ולמקדש ולבית קדשי הקדשים. היה עומד בארץ ישראל יחזיר פניו כנגד ירושלים ויכוין גם למקדש ולבית קדשי הקדשים. היה עומד בירושלים יחזיר פניו למקדש ויכוין גם כן לבית קדשי הקדשים. היה עומד אחורי הכפורת מחזיר פניו לכפורת." כל זאת על פי תפילת שלמה המלך: ”וְשָׁבוּ אֵלֶיךָ בְּכָל לְבָבָם וּבְכָל נַפְשָׁם, בְּאֶרֶץ אֹיְבֵיהֶם, אֲשֶׁר שָׁבוּ אֹתָם, וְהִתְפַּלְלוּ אֵלֶיךָ דֶּרֶךְ אַרְצָם אֲשֶׁר נָתַתָּה לַאֲבוֹתָם, הָעִיר אֲשֶׁר בָּחַרְתָּ וְהַבַּיִת אֲשֶׁר בָּנִיתִ לִשְׁמֶךָ:” (ספר מלכים א', פרק ח', פסוק מ"ח) בתי כנסת נבנים לפי עיקרון זה.
ההכנה לתפילה

במשנה נאמר על "חסידים הראשונים", שהיו ”שׁוֹהִים שָׁעָה אַחַת - וּמִתְפַּלְלִים, כְּדֵי שֶׁיְּכַוְּנוּ אֶת לִבָּם לַמָּקוֹם.” ופירש הרמב"ם: ”רוצה לומר שהן מתעכבין קודם התפילה שעה אחת, כדי ליישב דעתם ולהשקיט מחשבותם, ואז יתחילו בתפילה.”
מלבד הנהגה זו פסק רבי אלעזר כי ישנה חובה להסדיר את נוסח התפילה לפני התפילה, על מנת שלא לבא בה לידי טעות, אך רבי אבא הגביל את דבריו לתפילות ראש השנה ויום הכיפורים ושל פרקים בלבד, שברכותיהן ארוכות ויש בהן חשש טעות, וכך נפסקה ההלכה.
מהות התפילה > היכולת להתפלל

התפילה במהותה היא ניסיון של האדם להתקרב אל אלוהים באמצעות פניה ישירה אליו. דבר זה מעורר בעיות עצומות, כיצד אפשרית קרבה זו?
רבי שלמה אבן גבירול היטיב להציג את הדילמה בפניה עומד האדם המתפלל בשיר "שְׁפַל רוּחַ":
שפל רוח, שפל ברך וקומה/ אקדמך ברב פחד ואימה
 לפניך אני נחשב בעיני / כתולעת קטנה באדמה
 מלוא עולם אשר אין קץ לגדלו / הכמוני יהללך, ובמה?
 הדרך לא יכילון מלאכי רום / ועל אחת אני כמה וכמה...
הבעייתיות, אליבא דאבן גבירול, מתעוררת בעצם הרשות להתפלל, כיצד יכול אדם, ילוד אישה וקרוץ חומר, לגשת בתפילה אל מלך מלכי המלכים שאין להשיגו באמצעות חוש ושכל? הבעיה אינה מצטמצמת לתהייה בדבר יכולתו של האדם להתפלל, אלא מטילה ספק בלגיטימיות של התפילה בכלל.
בספר נפש החיים הסביר ר' חיים מוולוז'ין שעל אף שיש פער לא נתפס בין עצמות הבורא האינסופית לבין האדם, וזוהי לכאורה מחשבת עזות לפנות אליו, במצוות התפילה הוא גילה שזהו רצונו. עבודת האל שבלב זו תפילה והיא המזון הרוחני לעולמות ולאדם עצמו, ולכן היא עומדת ברומו של עולם. הברכה שאנו מברכים את האלוהים, אין בה כוונה לעצמותו האינסופית כשלעצמה, שהיא סתומה מכל ואין לנו בה שום תפיסה בה; אלא לעצמות אינסוף מצד כוחותיו האלוהיים המתחברים אל העולם מצד הכרתינו והשגותינו, שבזה תפילת האדם מעוררת את השפע האלוהי לרדת ולהחיות הכל, שזה עניין הברכה, השפע וריבוי החיוניות האלוהית בעולם. כאשר האדם מתפלל, אסור לו להתפלל אל ההתגלויות של האלוהות בעולם הזה, אלא אל יחידו של עולם, אל העצמות האלוהית בלבד. כוונת התפילה צריכה להיות להוסיף כוח בעולמות העליוניים, כשם שחייל משליך נפשו על כבוד מלכו.
הרב יוסף דב סולובייצ'יק מתיר את התפילה משום שהיא הכרחית מבחינה נפשית לאדם הדתי. האדם המאמין לא יכול להחזיק מעמד בלי לפרוק את רגשותיו באמצעות התפילה.
בתלמוד נאמר על הפסוק :"סביב רשעים יתהלכון כרום זולות לבני אדם", שהתפילה עומדת ברומו (כרום) של עולם ואנשים נוטים לזלזל (זולות) בה.