stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הווארד אונרו
המעצר

למשמע קולות האזעקה הצורמים של ניידות המשטרה שהחלו לפלח את האוויר שב אונרו חזרה לדירתו, אשר הוקפה במהרה בידי רשויות החוק. השוטר הראשון שהגיע לזירה היה הבלש ויליאם אי. קלי האב, עמו ניהל אונרו קרב יריות קצר, שבמהלכו הצליח עיתונאי בשם פיליפ בקסטון מעיתון האיוונינג קורייר (אנ') לשים את ידו על מספר הטלפון של אונרו דרך חיפוש קצר במנהלת התקשורת המקומית, וחייג אליו. אונרו ענה לשיחתו בקול אותו תיאר העיתונאי מאוחר יותר כ”חזק וברור”, וניהל עמו שיחה קצרה:
בקסטון: זה הווארד?
אונרו: כן.. מה שם המשפחה של האדם שאתה מחפש?
בקסטון: אונרו.
אונרו: מה שם המשפחה של האדם שאתה מחפש?
בקסטון: אונרו. אני חבר, ואני רוצה לדעת מה הם עושים לך.
אונרו: הם לא עושים לי שום דבר, אבל אני עושה להם הרבה.
בקסטון: כמה אנשים כבר הרגת?
אונרו: אני עדיין לא יודע, כי לא ספרתי אותם.. אבל זה נראה לי כמו תוצאה די טובה.
בקסטון: למה אתה הורג אנשים?
אונרו: אני לא יודע. אני לא יכול לענות על זה עדיין, אני יותר מדי עסוק. אני אדבר איתך מאוחר יותר.. כמה חברים מגיעים לקחת אותי.
המקור באנגלית
: Is this Howard?
: Yes.. What's the last name of the party you want?
: Unruh.
: What's the last name of the party you want?
: Unruh. I'm a friend, and I want to know what they're doing to you.
: They're not doing a damned thing to me, but I'm doing plenty to them.
: How many have you killed?
: I don't know yet, because I haven't counted them.. But it looks like a pretty good score.
: Why are you killing people?
: I don't know. I can't answer that yet, I'm too busy.. I'll have to talk to you later.. A couple of friends are coming to get me.
קרבות הירי תמו לאחר שהשליכה המשטרה שני רימוני גז מדמיע לתוך הדירה. הרימון השני התפוצץ ומילא את החדר בו שהה אונרו בגז מחניק, כאשר במקביל עלו לקומה הראשונה שני שוטרים חמושים, צ'ארלס האנס ואוורט ג'וסלין, והחלו לקרוא לעברו קריאות אזהרה, ”רד למטה עם הידיים באוויר”, אליהן הגיב הלה, ”אני נכנע, אל תירו”. הוא יצא מתוך חדרו ודשדש במורד המדרגות עד שנאזק בידי השניים ונעצר.
השוטרים הראשונים שנכנסו לתוך דירתו תיארו אותה במה שכינו בשם ”ארסנל של כלי נשק, אקדחים, סכינים, ציוד להכנת תחמושת, ויותר משבע מאות כדורים”. באחת המגירות נמצאו מספר מדליות שהוענקו לאונרו עבור הישגי הצליפה שהפגין במהלך המלחמה, ובמרתף התגלה המטווח המאולתר שבנה. על אחד השולחנות נמצא כרך ביבליה פתוח בספר הבשורה על-פי מתי פרק כ"ד. במקום נמצאו גם מספר כרכים אשר נגעו להיגיינה במהלך יחסי מין.
במהלך חקירתו מסר אונרו הודאה מפורטת אודות מעשיו, אשר פורסמה מאוחר יותר בידי התובע המחוזי של קמדן, מיטשל כהן. רק בתום שיחותיהם הממושכות הבחינו השוטרים כי אונרו נפצע מקליע שחדרו לירכו, ופינו אותו לבית החולים קופר לצורך קבלת טיפול רפואי, אליו הגיע גם ג'ון וילסון בן התשע, הקורבן השלושה עשר והאחרון של אונרו, אשר נשם באותה שעה את נשימותיו האחרונות.
המשפט

שלושה עשר אישומי רצח הוגשו נגד אונרו באשמת ”הרג במזיד ובכוונה תחילה” בנוסף לשלושה אישומי תקיפה בגין ”תקיפה וחבלה בנסיבות מחמירות”, אולם לאחר שעבר בדיקה פסיכולוגית אובחן כסכיזופרן וכנגזר מכך גם כלא שפוי, מצב אשר הקנה לו חסינות מפני הליכים משפטיים. כאשר שוחרר מבית החולים קופר נשלח לבית החולים למשוגעים של ניו ג'רזי, כיום המוסד הפסיכיאטרי טרנטון, בו הושם בתא פרטי באחד הבניינים שנועדו עבור חולים בעלי סיכון ביטחוני גבוה. הוא נותר בין כותלי המקום עד למותו ב-2009. דבריו האחרונים אשר הגיעו לידי הציבור נמסרו במהלך ראיון שהעניק לפסיכולוג: ”הייתי הורג גם אלף אנשים אם היו לי מספיק כדורים”.
הקורבנות

בסך הכל רצח אונרו שלושה עשר אנשים ופצע שלושה נוספים במהלך הטבח. טווח הגילאים של הנרצחים הוא בין שנתיים לשישים ושמונה שנים, מתוכם מספר ילדים בעשור הראשון לחייהם. שמות הנרצחים הם כדלהלן:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  תומאס המילטון, בן 2.  אוריס מרטין סמית', בן 6.  ג'ון וילסון, בן 9.  אלווין דיי, בן 24.  ג'ון ג'וזף פילרצ'יק, בן 27. |  הלגה קאוטזך זגרינו, בת 28.  הלן וילסון, בת 37.  רוז כהן, בת 38.  דוקטור מוריס ג'יי. כהן, בן 39.  קלארק הובר, בן 45. |  ג'יימס הוטון, בן 46.  מיני כהן, בת 63.  אמה מטאלק, בת 68. |
מורשת

אחד הניצולים הבודדים של הטבח, בנם בן השתים עשרה של מוריס ורוז כהן, צ'ארלס, הצליח לשרוד את האירוע מאחר שהתחבא בתוך ארון בגדים. בהמשך חייו הפך לסב של קארלי נובל, אחת הניצולות של הטבח בתיכון מרג'ורי סטונמן דאגלס, שהתרחש ב-14 בפברואר 2018. נובל שרדה את התקרית לאחר שהתחבאה בארון בגדים, בדומה לצ'ארלס. הלה מת בגיל שבעים ושתיים, ב-4 בספטמבר 2009, ונקבר כעבור יומיים, ב-6 בספטמבר, יום השנה לטבח ממנו ניצל בצעירותו, וחודש בלבד לפני מותו של הרוצח, הווארד אונרו, בין כותלי בית החולים הפסיכיאטרי בו שהה.
העיתונאי האמריקאי מאייר ברגר (אנ') זכה בפרס פוליצר בקטגוריית עיתונאות מקומית (אנ') לשנת 1950 עבור הסיקור בן ארבעת אלפים המילים שכתב אודות הווארד אונרו והטבח שביצע בעיתון הניו יורק טיימס.
לקריאה נוספת

| --- | --- |
ג'יי. גרין, אלן; רצח בשכונה: הסיפור האמיתי של הרצח ההמוני המתועד הראשון באמריקה; ספרי ת'רד, 2022 (מסת"ב 1800198078 או מסת"ב 978-1800198074): J. Green, Ellen; Murder In The Neighborhood: The True Story Of America's First Recorded Mass Shooting; Thread Books, 2022 (ISBN 1800198078 Or ISBN 978-1800198074)
ביאורים

↑  שמו של בית הספר שונה בשנים מאוחרות יותר לאיסטסייד.
הערות שוליים

↑  הסיפור של הרצח ההמוני הראשון בהיסטוריה של ארצות הברית, מגזין סמית'סוניאן (אנ'), פטריק סאוור, פורסם ב-14 באוקטובר 2015, אורכב מהמקור ב-18 באוגוסט 2017.
↑  חשוד ברצח המוני היסטורי מת בגיל שמונים ושמונה, רשת חדשות בכבלים, פורסם ב-20 באוקטובר 2009, אורכב מהמקור ב-7 בינואר 2023.
↑  הווארד אונרו, די וי אר בי אס, אורכב מהמקור ב-26 במאי 2022.
1 2  מהומה בקמדן, ספריית הפשע (אנ'), קתרין רמסלנד (אנ'), אורכב מהממקור ב-7 בינואר 2023.
1 2 3 4  הקורבן השלושה עשר של הטבח מת, ראסין ג'ורנל טיימס (אנ'), פורסם ב-7 בספטמבר 1949, אורכב מהמקור ב-7 בינואר 2023.
↑  יוצא צבא הורג שנים עשר קורבנות בטבח מטורף ברחוב קמדן, הניו יורק טיימס, מאייר ברגר (אנ'), פורסם ב-7 בספטמבר 1949, אורכב מהמקור ב-14 באפריל 2022.
1 2  הרוצח שהרג שנים עשר אומר כי רצה להשיג נקמה, ויסקונסין סטייט ג'ורנל (אנ'), פורסם ב-7 בספטמבר 1949, אורכב מהמקור ב-7 בינואר 2023.
1 2  גרסתו האישית של אונרו לטבח בשלושה עשר הקורבנות, לוול סאן (אנ'), פורסם ב-7 בספטמבר 1949, אורכב מהמקור ב-7 בינואר 2023.
1 2  שנים עשר נטבחו בידי מטורף חמוש מקמדן, צ'סטר טיימס (אנ'), פורסם ב-6 בספטמבר 1949, אורכב מהמקור ב-7 בינואר 2023.
↑  נכדתו של אחד מניצולי אונרו התחבאה בבית ספר בפלורידה, קורייר פוסט (אנ'), ג'ים ולש, פורסם ב-15 בפברואר 2018, אורכב מהמקור ב-15 באוגוסט 2022.
↑  רצח המוני ודדליין לחוץ, פרסי פוליצר, מאייר ברגר (אנ'), פורסם ב-7 בספטמבר 1949, אורכב מהמקור ב-7 בינואר 2023.
↑  פרסי פוליצר לעיתונאות ב-1950, פרסי פוליצר, אורכב מהמקור ב-7 בינואר 2023.
האני (קבוצה אתנית)

| --- | --- |

ילדה מההאני עם כיסוי ראש אופייני לילדים בקבוצה. צולם ביונאן
 אוכלוסייה
 758,600 (2009)
 ריכוזי אוכלוסייה עיקריים
 הרפובליקה העממית של סין  סין (יונאן)  וייטנאם וייטנאם 21,725 (2009)  לאוס לאוס 1,120 (1995)
 שפות
 שפת האני
 דת
 ילידית, בודהיזם
 קבוצות אתניות קשורות
 יי, אקהה ולאהו
האני (במנדרינית תקנית: 哈尼族, בפין-יין: Hāní zú, בווייטנאמית: Người Hà Nhì) היא קבוצה אתנית שבניה מתגוררים בדרום-מזרח אסיה. בסין מתגוררים מעל ל-700,000 נפשות המהווים מעל ל-90% מבני הקבוצה, רובם בדרום מחוז יונאן על רכס הרי אָילָאו בין הנהר האדום לנהר המקונג. הקבוצה האתנית של ההאני היא אחת מ-56 הקבוצות האתניות המוכרות על ידי ממשלת סין. בווייטנאם מתגוררים כ-20,000 מבני ההאני, וההאני היא אחת מ-54 הקבוצות האתניות המוכרות בווייטנאם. בלאוס, שבה הם מכונים הוֹ ("Ho"), מתגוררים כאלף מבני ההאני.
המקור של בני ההאני אינו ידוע במדויק, אף שמשערים שאבותיהם הקדומים, שבט צ'יאנג הקדום היגר דרומה מרמת צ'ינגהאי-טיבט לפני המאה השלישית לספירה. על פי המסורת של בני ההאני הם צאצאים של הקבוצה האתנית של בני היי והם התפצלו ממנה כשבט נפרד לפני חמישים דורות. אחת מהמסורות העוברות בעל פה בכל משפחה היא דקלום של שמות האבות הקדומים של ההאני מהמשפחה הראשונה ועד למשפחתו של המדקלם.
ההאני דוברים שפה ייחודית, שפת האני, השייכת לשפות הלולו-בורמזיות, ענף של משפחת השפות הסינו-טיבטיות. על פי המסורת בעל פה היה פעם גם כתב לשפה, אך הוא אבד בעת ההגירה מסצ'ואן. הם משתמשים כיום בכתיב לטיני של ניב לוּצ'וּן.
מרבית בני ההאני מוגדרים כבעלי מעמד סוציואקנומי נמוך. אחוז האוריינות בקרבם הוא 29% בלבד, והממשל המרכזי דרג אותם במקום הנמוך ביותר בין הקבוצות האתניות הרשמיות של סין כשהם מקבלים ציון של 38.3% ב"מדד איכות החיים" בהשוואה לממוצע בסין של 62.7%. הם גם מדורגים במקום הגבוה ביותר בתמותת תינוקות, 107 תינוקות מתוך 1,000, ותוחלת החיים היא רק 58 שנים.
טרסות האורז של בני ההאני

אבותיהם הקדומים של בני ההאני נאלצו להגר לאזורים בהם הם שוכנים כיום במאה השביעית לספירה. האזור אליו הגיעו, רכס הרי אָילָאו הררי מאוד, גשום, ובעת שהגיעו אליו, מיוער בצפיפות. בני ההאני ביראו חלק מהיער, הקימו טרסות על מורדות ההרים וגידלו בהן אורז, תוך פיתוח מערכת אקולוגית ייחודית המנצלת את תוואי הנוף, את יערות הפסגה ואת כמות המשקעים הגדולה. לאחר יותר מ-1,300 שנים של התרחבות משתרעות טרסות האורז של בני ההאני מדרום לנהר האדום על פני שטח נרחב של יותר מ-1,000 קילומטרים רבועים בארבע נפות בנציבות האוטונומית של חונְגְחֶה הָאנִי ויִי. ארבע הנפות הן: יְוֵּ'אן-יָאנְג (元陽縣, בפין-יין: Yuányáng Xiàn). חונְגְחֶה (红河县;, בפין-יין: Hónghé Xiàn), לוּצ'וּן (绿春县;, בפין-יין: Lǜchūn Xiàn) וגִ'ינְפִּינְג (金平, בפין-יין: Jīnpíng).
ההאני פיתחו טכנולוגיה לגידול אורז על מדרונות ההרים התלולים המתבססת על מערכת אקולוגית ייחודית המבטיחה יבולים קבועים גם בשנות בצורת. תרבותם של בני ההאני משקפת את עיסוקם בחקלאות. חגיהם קשורים לשתילת האורז ולקציר, שיריהם מתארים בצורה לירית את הפעולות השונות שעליהם לבצע במהלך הזריעה, השתילה והקציר, ואף מבנה בתיהם וכפריהם נגזרים מהקשר לחקלאות. ארגון אונסק"ו הכיר בחשיבות שימור מורשת תרבותית ייחודית זו, וב-2013 הכריז על אזור המאפיין מורשת זו בנפת יְוֵּ'אן-יָאנְג כאתר מורשת עולמית בשם הנוף התרבותי של טרסות האורז בחונְגְחֶה הָאנִי.
הכפר הטבעי

בני ההאני עוסקים כולם בחקלאות ומתגוררים בכפרים. היחידה הבסיסית של המבנה החברתי של ההאני היא הכפר הטבעי, כשכל הכפרים שווים במדרג החברתי. פעילויות חברתיות עיקריות כדוגמת פסטיבלים והעלאת קורבנות מתבצעות כשהכפר כולו משתתף. רוב התושבים מכפר מסוים הם קרובי משפחה, ובדרך כלל כפר חדש מוקם על ידי כפר אחר, כשהאוכלוסייה בכפר הוותיק גדלה מעבר ליכולת של השדות לספק את צורכי כולם.
מרבית הכפרים שוכנים על מדרון ההר מתחת לפסגה ומעל לטרסות האורז. הכפר בנוי סביב רחוב ראשי המקביל לקו הגובה של המדרון, שממנו יש דרכים למעלה אל היער הקדוש ולמטה אל טרסות האורז. בתי הכפר מסודרים לאורך רחוב זה. בנוסף יש בכל כפר של האני כמה אתרים ציבוריים: בתחתית הכפר מוקם "שדה מוֹצְ'יוֹ" (Moqiu) המוקף צמחייה. בשטח זה מייבשים את הדגן בתקופת הקציר ומקיימים את הפסטיבלים. בכניסה לכפר יש שער המנצל עצים טבעיים. כמו כן יש בכפר בריכה ציבורית או באר, טחנת קמח הפועלת על מים ומכונת דיש הפועלת על מים.
ההאני מתגוררים בבתים בני שתיים או שלוש קומות בנויים חזרן, בוץ, אבן ועץ המכוסים בקש הקרויים בתי פטרייה בשל צורתם. בשל הלחות הגבוהה הנפלטת מהקרקע באזור ההררי הסובטרופי של יונאן, הקומה הראשונה, הנמצאת במגע ישיר עם הקרקע, אינה מתאימה למגורים ומשמשת לגידול חיות משק. הדיירים מתגוררים בקומה השנייה, והקומה השלישית משמשת לאחסן דגן ומזון המוגנים מפני הלחות באמצעות מבנה הגג דמוי הפטרייה המאפשר אוורור. בני ההאני מחליפים את כיסוי הגג פעם בשנה או בשנתיים.
בכל כפר יש שלוש עמדות מפתח:
מיגוּ - מוכתר הכפר. בכל כפר יש שני גברים הנבחרים לתפקיד זה בבחירות דמוקרטיות שבהן משתתף ראש המשפחה בכל אחד ממשקי הבית. תפקידם לפתור סכסוכים על קרקעות, חלוקת מים או פיצוי בגין נזקים. מוסד זה קיים במקביל למנהלת הכפר שהקימה סין ופועל בשיתוף פעולה אתו, כשלעיתים המיגו ממונה על יד המדינה לנהל את הכפר.
מוֹפּי - השמאן. הוא אחראי על ביצוע הטקסים הדתיים ושימור המסורת של ההאני באמצעות חינוך הילדים. מכיוון שאין להאני שפה כתובה, אחראי המופי להעביר לדורות הבאים בעל פה את השירה העשירה שנוצרה במהלך למעלה מאלף השנים של קיום ההאני, שירה שבחלקה הגדול היא אוסף של הוראות על אורח החיים וטקסי הדת והוראות מעשיות לביצוע הפעולות החקלאיות השונות. המופי נחשב "איש קדוש" אצל ההאני, כמי שמסוגל לתקשר עם האלים ולהעביר לפשוטי העם את הציוויים האלוהיים, למנוע אסונות, לנבא עתידות ולרפא חולים. הוא קובע מועדים לזריעה, שתילה וקציר, ועורך טקס דתי לפני כל אירוע כזה. המופי גם אחראי על טקסי המעבר: נתינת שם לתינוקות, ניהול החתונות וטקסי הקבורה.
האומן - תוארו של הנפח המחשל את כלי העבודה החקלאיים. לאומן יש מעמד חשוב בכפר אף שאין לו סמכות מנהלית או רוחנית, בשל החשיבות הגדולה שמייחסת החברה האגררית של בני ההאני למחרשות ולמגלים.
תפקידים נוספים הנקבעים בבחירות דמוקרטיות, הם האיש האחראי תחזוקת תעלות המים והאיש האחראי על שמירת היערות (בדרך כל המיגו). תפקידו של האחראי על התעלות להבטיח תחזוקה שוטפת של מערכת התעלות המסועפת המובילה מים מהמעיינות הטבעיים בפסגת ההר אל השדות, וקביעת חלוקת המים בין השדות השונים, בייחוד בתקופה שבין יש חוסר יחסית במים. שכרו של האחראי על התעלות משולם באורז או בכסף שאוספים כל בני הכפר.
תרבות > לבוש

הלבוש המסורתי של ההאני עשוי מבד מקומי צבוע בגוון כחול כהה עד שחור. הבחירה בגוון זה נעשתה מצד אחד מטעמים מעשיים, הוא נועד לשמור על החום ולהסוות את הלכלוך של העבודה בשדות, ומטעמים היסטוריים של הפסיכולוגיה הקבוצתית הדוגלת ב"התנתקות מהעולם וחיים בבדידות". הבגדים של ההאני משקפים את נוף מגוריהם. הרקמות על הבגדים וכדוריות הכסף, אותם תופרים לבגדים, מאורגנים כשכבות על גבי שכבות המתפתלות במגוון צורות ודומים בכך לטרסות האורז. נשים נשואות ונשים שילדו נוהגות לסרק את שערן בצורת קרן המכוסה בכיסוי בד המכונה "מוֹחֶה". על המוֹחֶה יש 12 קפלים המתכנסים בבסיס הכיסוי, ואף הם מזכירים את הטרסות.
הגברים לובשים מעיל קצר קל צמוד, מכנסיים ארוכים רחבים, וכיסוי ראש מבד לבן או שחור. הלבוש של הנשים משתנה בהתאם למשפחה המורחבת אליה הן משתייכות. באזור אתר המורשת של טרסות האורז נוהגות הנשים ללבוש מעיל קצר בלא צווארון הנרכס מתחת לבית השחי, ווסט תואם ללא כפתורים, מכנסים רחבים בעלות גזרה ישרה שמותניהם ומפתחם רחב שנועדו להקל על העבודה בשדות. אין הבדל בלבוש של ילדים וילדות מתחת לגיל שבע.
תרבות > שירה, מוזיקה ומחול

במרוצת הדורות פיתחו ההאני תרבות עשירה של שירים, מוזיקה ומחול. השירים נחלקים לכמה סוגות: הָאבָּה (שירי עם), אָאצִ'יקוּ (שירי אהבה), אָאמִיצֶ'ה (שירי ילדים) ושָׁאנ’גֶה (שירי ההרים). תוכן השירים משקף את כל היבטי החיים החברתיים והם מושרים בפעילויות חברתיות כדוגמת הקרבת הקורבנות וחגים, כחלק מהעברת המורשת התרבותית או בעת חיזור. את שירי ההרים נוהגים לשיר גברים ונשים מחוץ לכפר כשהם בחברת בני המין השני. ההאני ידועים בשל שירתם הפוליפונית. בשנת ה-90 של המאה ה-20 נתגלתה בקרבם שירה פוליפונית בת שמונה קולות.
המחול של בני ההאני ססגוני וכולל מגוון תנועות. סוגי המחול כוללים מחולות דתיים, מחולות עבודה ומחול בידורי. מחולות העבודה מתארים בצורה ריאליסטית פעולות מהחיים כדוגמת מחול שתילת האורז, מחול קטיפת הכוסמת, מחול לכידת הדגים וכו'. מחולות עממיים נוספים כוללים את מחול דרורי העץ, מחול המניפה, מחול צינור החזרן וכו'. מחולות דתיים נוהגים לבצע במסגרת לוויות, כשמחול דרורי העץ הוא האופייני ביותר. מחול המניפה החל כמחול דתי אותו ביצעו בלוויות או במסגרת העלאת המנחות במסגרת פסטיבל אָנְגְמָאטוּ ופסטיבל קוּגָ'אגָ'ה.
כלי הנגינה המסורתיים של ההאני כוללים חלילית מקנה חזרן שבה שבעה חורים ופיה מפליז המכונה "לאבי" (俄比) או בָּווּ (Bawu), לאוטה בת שלושה מיתרים המכונה "לאהה", ובת ארבעה מיתרים המכונה סְה-שְׂייֵן (Sixian) וקנה אורז.
תרבות > דת

בשל היותם חברה אוטרקית סגורה, לא הייתה כמעט השפעה של דתות חיצוניות על בני ההאני, חלק קטן מההאני אמצו את הבודהיזם מזרם הטהרוואדה. הדת של רוב בני ההאני היא פוליתאיסטית ואנימיסטית. הם מאמינים כי לכל דבר יש נשמה ומעלים מנחות למגוון אלים: "אל השמים", "אל האדמה", "אל העץ", "אל המים" ו"אל משק הבית". על פי אמונתם היו לבני האדם, ליצורים השונים, לעשב ולעצים אב קדמון משותף וכולם חולקים אותו מרחב מחיה. משום כך נוהגים בני ההאני שלא להרוג "מזיקים", חרקים הפולשים לטרסות האורז נחשבים כברנשים חצופים שעזבו את מקום מגוריהם הקבוע ויעזבו אחרי שישתעשעו מעט. אמונה זה שימרה את המגוון הביולוגי בסביבתם הקרובה ויצרה דו-קיום הרמוני בין האדם לטבע.
הם מעריצים במיוחד את החיוּת של העצים, שלהם אורך חיים גדול משל בני האדם. מהערצה זו נולד "פולחן העץ הקדוש". מעל לכל כפר יש חורשה קדושה המכונה גָ'אי שֶׁן לִין (Zhai Shen Lin), שבה אחד העצים, בדרך כלל החזק והגבוה ביותר, נבחר כעץ קדוש ובו שוכנת רוחו של אל הכפר. ההאני מאמינים כי העץ הוא מקור החיוניות של הכפר, האל השוכן בו מגן על הכפר, ומבטיח את פיתוחו. בחודש השני על פי לוח השנה הירחי המיוחד לבני ההאני נוהגים בני הכפר לערוך מול העץ הקדוש טקס המכונה אָנְגְמָאטוּ (Angmatu - העלאת המנחה לאל הכפר).
פולחן חשוב נוסף הוא "הסגידה לנשמת האורז". בני ההאני מאמינים כי על ידי אכילת האורז שזה עתה נקצר הם הופכים את הנשמה של האורז לחומר ובכך מאריכים את חייהם. פולחן זה קשור לפולחן הסגידה לעץ הקדוש. ביום השלישי שלאחר טקס הסגידה לעץ במהלך פסטיבל האָנְגְמָאטוּ יוצא המוֹפּי לזרוע כמה זרעים, כסמל לכך שלזרעים הוענקה חיוניות מהעץ הקדוש. כחלק מ"טקס טעימת האורז החדש" נוהגים בני ההאני לתלות את השיבולת הראשונה של האורז שנקצרה מעל עמוד האבות הקדומים בבתיהם, ובכך הם יוצרים מעין עץ קדוש זוטא בביתם וממזגים בין פולחן העץ הקדוש לפולחן נשמת האורז.
תרבות > לוח שנה וחגים

לוח השנה שפיתחו בני ההאני הוא לוח שנה ירחי עם התאמות לעונה החקלאית. ההאני מחלקים את השנה לשלוש עונות: "העונה הקרה" שבה עיקר הפעילות היא תחזוקת הטרסות והכנה לחריש של האביב, "העונה החמה" שבה חורשים, שותלים ומנהלים את הטרסות והעונה הגשומה והפושרת שבה מתבצע הקציר. גם החגים והפסטיבלים העיקריים קשורים לאירועים מרכזיים בחקלאות:
פסטיבל אָנְגְמָאטוּ (Angmatu – בשפת ההאני "העלאת המנחה לאל הכפר") – הפסטיבל נועד לחגוג את סיום החורף ותחילת האביב, עונת הזריעה, ותחילת הפעילות החקלאית. זהו הפסטיבל הגדול והחגיגי ביותר ומשתתפים בו כל בני הכפרים. הפסטיבל נמשך שלושה ימים שבהם לא עובדים ובמהלכו מבוצעת הקרבת קורבנות לעץ הקדוש ביער הקדוש שאותם תורמות כל המשפחות בכפר.
פסטיבל קוּגָ'אגָ'ה (Kuzhazha – תעתיק לפין-יין של השם בשפת ההאני) – נערך בחודש יוני, תחילת אמצע הקיץ, התקופה שבה האורז מגדל שיבולים ופורח. מטרת הפסטיבל בן שלושת הימים ליצור הפסקה למנוחה לפני הפעילות הנמרצת של הקציר. במהלך החג מקריבים פרות ומקימים ממגורה. כל משפחה חוגגת בהכנת עוגות, בישול אורז ושתיית יין. עם סיום הפסטיבל מתחיל קציר האורז.
פסטיבל גָ'אלֶטֶה (Zhalete) – שבו ההאני חוגגים את סיום הקציר, כניסת השנה החדשה ותחילת החורף. הפסטיבל מתחיל בהעלאת מנחות של בשר ויין לאל האדמה המגן על הטרסות, כהבעת תודה ושיתוף האלים והאבות הקדמונים ביבול המוצלח. בלילה האחרון של החג נערך "משתה הרחוב הארוך" שבו מחויבים כל הגברים בכפר להשתתף. שולחנות נפרשים לאורך הרחוב לפני ביתו של המופי. כל המשפחות אמורות להביא את האוכל הטוב ביותר שבו ישתפו כפריים אחרים. במהלך המשתה מוביל המופי את הטקס בהשמעת שירים עתיקים, המשתתפים מברכים איש את רעהו, ומשפחות שבהם נולד ילד במהלך השנה, יבשרו על כך במעמד זה ויגישו כד של יין אורז.
הערות שוליים

↑  באתרים שונים נקובים מספרים שונים, כך למשל בThe Hani ethnic minority נוקבים במספר 1,439,673
↑  Hani
↑  מונח של ממשל סין שבא להבדיל בין כפר מקורי לבין יישוב מנהלי שהוקם על ידי הממשל הסיני ומכונה כפר מנהלי
↑  Han Shaogong
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529920705171  BnF: cb12474689s (data)  LCCN: sh89004413  NDL: 00575815  SUDOC: 033940622 
טרסות האורז של בני ההאני ביונאן
בית פטרייה של האני בווייטנאם
איכר מבני ההאני, ליד כפר פּוּדְווֹ בנפת יְוֵּ'אן-יָאנְג
לבוש יומי טיפוסי של האני בסין
חליל של בני ההאני
אישה וילד מהקבוצה האתנית הוֹ (האני) בלאוס
נשות האני אוכלות גלידה בשוק לָאומֶנְג בסמוך לנפה יְוֵּ'אן-יָאנְג ביונאן שבסין
הביאנלה של ויטני

| --- | --- |

שלט הביאנלה של ויטני בשנת 2006 בחזית מוזיאון ויטני לאמנות אמריקאית
 סוג:  ביאנלה, אירוע חוזר 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מיקום:  מוזיאון ויטני לאמנות אמריקאית 
 מועדים
 תאריכי פעילות:  1932–הווה (כ־92 שנים) 
 קואורדינטות:  40°44′22″N 74°00′32″W﻿ / ﻿40.739583333333°N 74.008861111111°W﻿ / 40.739583333333; -74.008861111111
 he
 
הביאנלה של ויטני (באנגלית: The Whitney Biennial) היא ביאנלה במוזיאון ויטני לאמנות אמריקאית בעיר ניו יורק במדינת ניו יורק שבארצות הברית, ובה מוצגות יצירות אמנות מודרנית של אמנים אמריקאים צעירים. מקורה של ביאנלה זו בתערוכה שנתית של אמנים צעירים שהציגה האספנית והפסלת גרטרוד ואנדרבילט ויטני החל משנת 1918. הביאנלה נחשבת לאחת הטובות בעולם. החל משנת 2000 מוענק במסגרת הביאנלה פרס בקסבאום.
בשנת 2002 הושק אתר WhitneyBiennial.com המציג תערוכות אמנות דיגיטלית.
בין היתר הציגו בביאנלה האמנים דן קולן, איסבל בישופ, קנת אנגר, גניאל ג'ונסטון, זו שטראוס, מתיו די ג'קסון, מרילין מינטר, הארי גמבואה הבן, רוברט גובר, אירית בצרי, דש שנו, כריס וייר, הנאה לידן וכריס יוהנסון.
ב- 25 ביולי 2019 התפטר וורן בי קנדרס, סגן יו"ר מועצת המנהלים של הוויטני, שלפי הדיווחים תרם יותר מעשרה מיליון דולר למוזיאון מאז 2006, לאחר שחבורת אמנים הודיעה כי הם היו מוציאים את עבודותיהם מהביאנלה בוויטני, שנחשבה לרבים כתערוכת האמנות העכשווית היוקרתית ביותר במדינה. המדובר היה בבעלותו של קאנדרס בקבוצת ספארילנד, יצרנית גז מדמיע שהשימוש שלה תועד נגד מהגרים בגבול ארצות הברית-מקסיקו.
ראו גם

הביאנלה של ונציה
הערות שוליים

↑  Andrea K. Scott, The Whitney Biennial Protests and the Changing Standards of Accountability in Art, THE NEW YORKER, ‏31-7-2019
היפוליטה

| --- | --- |

דיוקן של היפוליטה משנת 1553, מתוך: פרומפטואריום איקונום אינסיגניאורום, המאה ה-16
 תפקיד:  מלכת האמזונות
 תרבות:  מיתולוגיה יוונית 
 אלים מקבילים:  אנטיופה 
 אב:  ארס 
 אם:  אוטררה 
 אחים:  מלניפה, פנתסיליאה, אנטיופה, Orithyia 
 בן או בת זוג:  תסאוס 
 צאצאים:  היפוליטוס 
 
היפוליטה (ביוונית: Ἱππολύτη) על פי המיתולוגיה היוונית והרומאית, הייתה מלכת האמזונות, ובתו של אל המלחמה ארס. מוכרת בעיקר בשל האגדות על קורותיה עם הרקולס וחגורת הקסמים שלה, וכן קורותיה עם תסאוס מלך אתונה העתיקה.
מאחר שהמיתוסים המסופרים על היפוליטה הם מגוונים ושונים זה מזה בגרסאותיהם, יש הסוברים שרבים מהסיפורים מכוונים לנשים שונות, ולא להיפוליטה אישית.
המיתולוגיות אודות היפוליטה > המפגש עם הרקולס וחגורת הקסמים

על פי האגדה, היפוליטה הייתה חוגרת, כסמל של כוחה, חגורה קסומה מעשה ידיו של אביה, אל המלחמה - ארס. על הגיבור היווני המיתולוגי הרקולס הוטל להביא את החגורה הזאת עבור אדמטה נסיכת מיקנה, בתו של אוריסת'אוס מלך טירינס, ובשל כך יצא למסע אל ארץ האמזונות. על פי רוב גרסאות האגדה, היפוליטה קיבלה את הרקולס בחביבות והבטיחה לתת לו את החגורה. אך האלה הרה, שרדפה בחמתה כל הימים את הרקולס, לבשה דמות אמזונה ושכנעה את שאר האמזונות - נתינותיה ומשרתותיה של היפוליטה כי הרקולס מנסה לשבות את מלכתן. כתוצאה משיכנועה של הרה, התנפלו האמזונות על הרקולס כשבילה בחברתה של היפוליטה באונייתו. הרקולס חשב שהיפוליטה עצמה ציוותה על נתינותיה להתקיפו, ובשל כך הרג אותה ולקח עימו את חגורתה.
המיתולוגיות אודות היפוליטה > קורותיה עם תסאוס

במיתוס של תסאוס, מלך אתונה העתיקה, הצטרף תסאוס להרקולס במסע שלו לארץ האמזונות, או יצא למסע נפרד מאוחר יותר, והוא היה למעשה מי שביצע את המפגש עם היפוליטה. גרסאות אחדות מספרות שתסאוס חטף אותה, גרסאות אחרות מספרות שהרקולס ביצע את החטיפה, אך לאחר מכן נתן אותה לתסאוס כשלל, ואילו גרסאות אחרות מספרות שהיפוליטה התאהבה בתסאוס ובגדה באמזונות בכך שיצאה איתו מרצון, בניגוד לחוקי האמזונות, שראו בגברים משרתים ועבדים בלבד. מכל מקום, היא נלקחה לאתונה, שם הועברה לארמונו של תסאוס, בהיותה האמזונה היחידה שנישאה אי פעם. בכמה מן הגרסאות של האגדה ההאמזונות זעמו על הנישואין ותקפו כתוצאה מהם את אתונה במלחמה המפורסמת, שבה הובסו על ידי כוחות אתונאים תחת פיקודו של תסאוס או הרקולס.
בחלק מהגרסאות מסופר שתסאוס מאוחר יותר גירש את היפוליטה על מנת להינשא לפדרה. לאחר גירושים אלו, היפוליטה הזעיקה את האמזונות נתינותיה כדי לתקוף את טקס החתונה. כאשר השומרים סגרו את הדלתות על התוקפות, חלק מהגרסאות מספרות שתסאוס הרג אותה בצורה ישירה במהלך הקרב, וגרסאות אחרות מספרות שהיא נהרגה בטעות על ידי אמזונה אחרת, מולפאדיה, או שנהרגה בטעות על ידי אחותה פנתסיליאה במהלך הקרב או בתקרית נפרדת. על פי המסופר, רוצחתה של היפוליטה מאוחר יותר נהרגה על ידי תסאוס או אכילס.
כמה מהגרסאות מציירות את תסאוס באור חיובי יותר, ואומרות שהיפוליטה מתה לפני שהוא ופדרה נישאו, והקרב הנזכר כלל לא התרחש. עוד גרסה שמובאת על ידי סופרים עתיקים מספרת שהאמזונה המדוברת כלל לא הייתה היפוליטה, אלא אחת מאחיותיה - אנטיופ, מלניפה או גלאוס.
יתר על כן, ישנן גרסאות המשלבות את הסיפור של הרקולס ושל תסאוס, על פיהן הרקולס חוטף והורג את היפוליטה בעוד תסאוס, בסיוע סת'נלוס וטלאמון, חוטף ונושא את אחותה של היפוליטה, אנטיופ. יש גם גרסאות שהיפוליטה או אחותה אנטיופ נישאו לתסאוס וילדו לו את בנו היפוליטוס.
הערות שוליים

↑  Robert Graves (1955) The Greek Myths
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007405957005171  PLWABN: 9810621881605606  GND: 103153914X  LCCN: nb2018002396  SUDOC: 238387151  VIAF: 296437614   WorldCat (עם VIAF): 296437614 
הרקולס חוטף את חגורתה הקסומה של היפוליטה. ציור מאת: ניקולאוס קנופר, המאה ה-17
תזאוס מקבל את המשלחת של היפוליטה מאת ויטורה קרפצ'ו (אנ') בגלריית האקדמיה
פנתסיליאה לאחר שהרגה בשגגה את אחותה היפוליטה במהלך צייד מאת אמיל וולף בארמיטאז'
החתונה בקנה (ורונזה)

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  פאולו ורונזה
 תאריך יצירה:  1563
 טכניקה וחומרים:  שמן על בד
 ממדים בס"מ
 רוחב:  994 ס״מ 
 גובה:  677 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  מנייריזם 
 מספר יצירה:  INV 142 (מחלקת הציורים של הלובר) 
 מיקום:  מוזיאון הלובר, פריז
 
"החתונה בקנה" (1560) מאת ורונזה. 207X454 ס"מ, דרזדן
"החתונה בקנה" או "משתה החתונה בקנה" (1563) הוא ציור שמן מאת הצייר האיטלקי פאולו ורונזה (Paolo Veronese), המציג אירוע מחייו של ישו - "החתונה בקנה". הציור גדול הממדים מוצג במוזיאון הלובר בפריז.