מלחמת הוונדלים
המלחמה > התקדמות לעבר קרתגו והקרב על אד דקימום

כשהצי הרומי הגיע לאפריקה, נערכה מועצה על סיפונה של ספינת הדגל של בליסאריוס (המלחמה הונדלית, I.15), שבה רבים מקציניו דגלו בהתקפה מיידית על קרתגו עצמה, במיוחד מכיוון שזו הייתה העיר המבוצרת היחידה בממלכת הוונדלים, ואילו חומות הערים האחרות נהרסו כדי למנוע מרד. עם זאת, בליסאריוס, מודע לגורלה של המשלחת בשנת 468 ונזהר ממפגש עם צי הוונדלים, דיבר נגדה. כך ירד הצבא ובנה מחנה מבוצר ללינת הלילה.
בליסאריוס ידע שהצלחת המשלחת שלו מסתמכת על השגת תמיכת האוכלוסייה המקומית, ששמרה במידה רבה על זהותה הרומית ושהציג את עצמו בפניה כמשחרר. כך ביום המחרת לנחיתה, כאשר כמה מאנשיו גנבו פרי ממטע מקומי, הוא העניש אותם בחומרה, והרכיב את הצבא והפציר בהם לשמור על משמעת ואיפוק כלפי האוכלוסייה המקומית, שמא ינטשו את אהדתם הרומית. ותעבור אל הוונדלים. תחינותיו של בליסריוס נשאו תוצאות, שכן, כפי שמדווח פרוקופיוס (המלחמה הונדלית, I.17), "החיילים התנהגו במתינות, והם לא פתחו במריבות לא צודקות ולא עשו שום דבר מחוץ לדרך, ו[בליסאריוס], על ידי הצגה עדינות רבה וחסד, כבשה את הלובים לצדו כל כך, עד שלאחר מכן עשה את המסע כאילו בארצו".
אז החל הצבא הרומי בצעדתו צפונה, בעקבות כביש החוף. 300 סוסים תחת יוחנן הארמני נותקו כמשמר קדמי כ-3 מיילים (4.5 ק"מ) מול הצבא הראשי, בעוד ש-600 ההונים חיפו על האגף השמאלי של הצבא. בליסאריוס עצמו עם ה-bucellarii שלו הוביל את העורף, כדי להישמר מפני כל התקפה מצד גלימר, שהיה ידוע בסביבה. הצי הלך בעקבות הצבא והפליג לאורך החוף. העיירה הראשונה שהם פגשו הייתה סילקטום, שנכבשה על ידי יחידה תחת בוריאדס בתחבולה. בניסיון לזרוע פילוג בין הוונדלים, מסר בליסריוס מכתב שנכתב על ידי יוסטיניאנוס ומופנה לאצילים הוונדלים לשליח ונדלי שנלכד, בו טען הקיסר שהוא מנהל מסע מסע בשמו של המלך הלגיטימי הילדריק נגד חוטף השלטון גלימר. מכיוון שהשליח פחד מכדי למסור את המכתב, התכסיס הזה לא יצא לפועל.
גלימר, בינתיים, עם היוודע דבר הגעתם של הרומאים, הודיע מיד לאחיו אמטאס בקרתגו לאסוף את כוחות הוונדלים בסביבה, וכן להוציא להורג את הילדריק וקרוביו, בעוד שמזכירו בוניפאטיוס נצטווה להעמיס את אוצר המלוכה על ספינה ולהפליג לספרד אם הרומאים ינצחו. כשהוא משולל ממיטב חייליו, שהיו עם צאזון, הסתפק גלימר במעקב אחר הצעדה הצפונה של הצבא הרומי, כל זאת תוך הכנת קרב מכריע לפני קרתגו, במקום שנקרא אד דקימום ("בעמוד העשירי]"). שבו הורה לאמטאס להביא את כוחותיו. הרומאים התקדמו דרך תפסוס, לפטיס פארבה והדרומטום עד לגראס, שם ניהלו לראשונה התכתשות עם הצופים של צבאו של גלימר. לאחר שהחליפו מהלומות, פרשו שני הצדדים למחנותיהם. מגראסה, בליסאריוס הפנה את צבאו מערבה, חוצה את צווארו של חצי האי כף בון. זה היה החלק המסוכן ביותר בנתיב לקרתגו, כשהצי מחוץ לטווח הראייה.
כך, בבוקר ה-13 בספטמבר, היום העשירי לצעדה מקפוטוודה, התקרב הצבא הרומי לאד דקימום. שם תכנן גלימר לארוב ולהקיף אותם, תוך שימוש בכוח תחת אחיו אמטאס כדי לחסום את התקדמותם ולהתערב בהם, בעוד 2,000 איש תחת אחיינו גיבמונד יתקפו את האגף השמאלי שלהם, וגלימר עצמו עם הצבא הראשי יתקוף מהעורף. להשמיד לחלוטין את הצבא הרומי. במקרה, שלושת הכוחות לא הצליחו להסתנכרן במדויק: אמטאס הגיע מוקדם ונהרג כשניסה לסייר עם כוח קטן על ידי החלוץ הרומי, בעוד הכוח של גיבמונד יורט על ידי משמר האגף ההוני והושמד כליל כשגיבמונד נהרג. מבלי שהיה מודע לכל זה, גלימר צעד עם הצבא הראשי ופיזר את כוחות ההתקדמות הרומיים שנכחו באד דקימום. הניצחון אולי היה שלו, אבל אז הוא נתקל בגופת אחיו המת, וככל הנראה שכח מהקרב. זה נתן לבליסאריוס את הזמן לאסוף את חייליו, לעלות עם כוח הפרשים העיקרי שלו ולהביס את הוונדלים הלא מאורגנים. גלימר עם שאר כוחותיו נמלטו מערבה לנומידיה. קרב אד דקימום הסתיים בניצחון רומי מוחץ, וקרתגו שכנה פתוחה וללא הגנה לפני בליסאריוס.