stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יתרון צבאי איכותי
שימור היתרון הצבאי האיכותי

חוק הקונגרס מבטיח לישראל עליונות צבאית קונבנציונלית, אך לא מספק לה יתרונות בלוחמה לא קונבנציונלית, כמו לוחמה אסימטרית, לוחמת רשת, לוחמה פסיכולוגית ולוחמת אב"כ.
כמו כן, בשנים האחרונות החלה ארצות הברית לספק מטוסים, טילים מדויקים וכלי נשק איכותיים לחלק מארצות ערב, על מנת לספק להן יכולת הגנה עצמית נגד איומים מצד איראן ומצד ארגון הטרור "המדינה האסלאמית". אספקת נשק זו מערערת את היתרון הצבאי של ישראל.
על פי ההערכה של גורמי ממשל אמריקאיים רשמיים, נסיבות אלה יגרמו לכך שישראל תדרוש תוספת נפרדת לסיוע הצבאי, אף על פי שבארצות הברית נשמעים קולות הקוראים דווקא לקצץ בסיוע הצבאי לישראל.
במאמר של ארי שביט בעיתון "הארץ" הוא משבח את תפיסת ה-QME, וכותב: "ההחלטה האמריקאית לערוב לקיום ישראל, לביטחונה ולשגשוגה על ידי המנגנונים והאמצעים הנגזרים מ-QME, ביניהם חיל האוויר הישראלי שהוא בין הטובים בעולם, ומערכות הגנה מתקדמות כמו "כיפת ברזל", "שרביט קסמים" ו"חץ", היא המאפשרת לנו לחיות כאן." עם זאת, הוא מעריך שההתעצמות הצבאית הצפויה של איראן ועליית האסלאם הרדיקלי תצריך אספקת נשק מתקדם למדינות אחרות במזרח התיכון, דבר שעלול לסכן את המעמד האזורי הייחודי של ישראל. לדעתו, גורמים אלה יקשו על שימור היתרון הצבאי האיכותי, והוא צופה שיתרון זה יעורער במסגרת התקציבית והטכנולוגית שתסוכם בין ארצות הברית לישראל לקראת הסכם העשור לשנים 2017 עד 2027.
בשיחות בין ארצות הברית לישראל במרץ 2016 אכן הועלתה דרישה ישראלית להעלות את גובה הסיוע האמריקאי לישראל על מנת לשמר את היתרון הצבאי האיכותי, עקב התחמשות מואצת של איראן, מדינות המפרץ וערב הסעודית. ארצות הברית הסכימה להגדיל את גובה הסיוע מ-3 מיליארד דולר לשנה ל-3.7 מיליארד דולר בשנה, אך ראש הממשלה, בנימין נתניהו, סירב לקבל הצעה זו.
בשנת 2014 אישר ראש הממשלה נתניהו מכירה של ארבע צוללות מתוצרת גרמניה למצרים, שיכולותיהן זהה לאלה של הצוללות הישראליות והן נחשבות ל"נשק שובר שוויון". אישור זה נחשב לצעד חריג שבו הסכימה ישראל לוותר על היתרון הצבאי האיכותי שלה, על אף שיתוף הפעולה האסטרטגי עם מצרים. נושא זה נחקר כחלק מפרשת הצוללות (תיק 3000).
באוקטובר 2020 ביקר בארצות הברית שר הביטחון וראש הממשלה החלופי בני גנץ וחתם עם שר ההגנה האמריקאי מארק אספר על הצהרה שמבטיחה את שימור היתרון הצבאי האיכותי "למשך עשורים קדימה".
הערות שוליים

↑  Julian Pesquet, הקונגרס עשוי לבחון מחדש מדיניות מכירות נשק מיוחדות לישראל, מתוך אתר אל-מוניטור, ‏5 בפברואר 2015.
↑  Mitchell G. Bard, U.S.-Israel Strategic Cooperation: The 1968 Sale of Phantom Jets to Israel, מתוך אתר הספרייה היהודית המקוונת (באנגלית).
1 2  רן דגוני, וושינגטון, ‏"וושינגטון פוסט": "לבחון מחדש את הסיוע האמריקני לישראל", באתר גלובס, 19 באוקטובר 2011.
↑  ראו Naval Vessel Transfer Act of 2008
↑   מוטי בסוק, הסיוע האמריקאי לא יפתור את בעיות תקציב הביטחון, באתר TheMarker‏, 10 בנובמבר 2015.
↑  שירות כלכליסט, דיווח: נתניהו דורש מארה"ב 45 מיליארד דולר כדי להרתיע את איראן, באתר כלכליסט, 28 במאי 2015.
↑   ארי שביט, כשנתניהו ירגיש זאת על בשרו, באתר הארץ, 29 באוקטובר 2015.
↑  עמיר רפפורט, מדוע מסרב ראש הממשלה להסכם הסיוע החדש שמציעה ארה"ב?, באתר IsraelDefense, ‏4 באפריל 2016.
↑  שלא יבלבלו אתכם: מה הסוד מאחורי מכירת הצוללות? | מהצד השני עם גיא זהר - 31.03.2019, באתר יוטיוב
↑  איתי משיח, ברלין, המסמך חושף: כך אושרו הצוללות המצריות, באתר ynet, 20 ביולי 2017.
↑  מצרים-ישראל: משלום בין הנהגות וצבאות לשלום בין עמים, באתר המכון למחקרי ביטחון לאומי
↑  שרה ליבוביץ־דר, במעמקי השחיתות, באתר ליברל (מגזין), ‏12 בפברואר 2018.
↑  לילך שובל, גנץ: "היתרון האיכותי של ישראל יישמר", באתר ישראל היום, 22 באוקטובר 2020
שר הביטחון הישראלי בני גנץ (מימין) ושר ההגנה האמריקאי מארק אספר חותמים על הצהרה לשימור היתרון הצבאי האיכותי בפנטגון, אוקטובר 2020 (בעת מגפת הקורונה)
כדוריד באולימפיאדת מוסקבה (1980)

| --- | --- |

 תאריך התחלה:  20 ביולי 1980
 תאריך סיום:  30 ביולי 1980
 מתחרים:  12 נבחרות גברים ו-6 נבחרות נשים מ-14 מדינות
 → 1976 1984 ← 
אולימפיאדת 1980 נערכה במוסקבה, ברית המועצות. תחרויות הכדוריד נערכו בין ה-20 ביולי ל-30 ביולי. זו הייתה תחרות כדוריד הרביעית במשחקים האולימפיים. בתחרות השתתפו 248 ספורטאים (166 גברים ו-82 נשים). 
 המשחקי הבתים נערכו במספר אתרים, משחקי הגמר נערכו ב"סוקולניקי ארנה".
נבחרת גרמניה המזרחית (גרמניה המזרחית) זכתה במדליית זהב בתחרות הגברים ונבחרת ברית המועצות (ברית המועצות) זכתה בתחרות הנשים.
מתכונת התחרות

בגלל החרם מספר נבחרות חזקות לא השתתפו בתחרות. בתחרות הגברים 6 נבחרות העפילו בהתאם לתוצאות אלופת העולם בכדורדי 1978. אומנם בגלל החרם, האלופה המכהנת נבחרת גרמניה המערבית ואלופי אפריקה (תוניסיה ואסיה (יפן) לא השתתפו. יתר שש נבחרות העפילו דרך המוקדמות.
12 נבחרות חולקו ל-2 בתים בהם נערכו משחקים בשיטת ליגה. שתי הנבחרות שסיימו במקום הראשון בכל בית נפגשו במשחק על מדליית הזהב ושתי הנבחרות שדורגו במקום השני בכל בית נפגשו במשחק על מדליית הארד.
בתחרות הנשים 4 נבחרות העפילו בהתאם לתוצאות אליפות העולם בכדוריד נשים 1978. מכיוון שהנבחרת המארחת כבר העפילה גם יוגוסלביה שהייתה החמישית באליפות העולם העפילה ישירות. זהות הנבחרת הנוספות הוברר בתחרות בין אלופי אסיה דרום קוריאה, אלופי אפריקה קונגו ואלופי אמריקה ארצות הברית. נבחרת דרום קוריאה ניצחה אך ויטרה על השתתפותה בגלל החרם. לכן לתחרות הגיע אלופת אפריקה.
התחרות נערכה בשיטת ליגה.
תחרות הגברים > שלב הבתים > בית א'

| מדינה | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | זכות | חובה | הפרש | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| גרמניה המזרחית גרמניה המזרחית | 5 | 4 | 1 | 0 | 108 | 92 | 16 | 9 |
| הונגריה הונגריה | 5 | 3 | 2 | 0 | 96 | 88 | 8 | 8 |
| ספרד ספרד | 5 | 2 | 1 | 2 | 102 | 106 | 4- | 5 |
| פולין פולין | 5 | 2 | 1 | 2 | 123 | 97 | 26 | 5 |
| דנמרק דנמרק | 5 | 1 | 0 | 4 | 96 | 104 | 8- | 2 |
| קובה קובה | 5 | 0 | 1 | 4 | 103 | 141 | 38- | 1 |
תחרות הגברים > שלב הבתים > בית ב'

| מדינה | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | זכות | חובה | הפרש | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ברית המועצות ברית המועצות | 5 | 4 | 0 | 1 | 134 | 75 | 59 | 8 |
| רומניה רומניה | 5 | 4 | 0 | 1 | 119 | 88 | 31 | 8 |
| יוגוסלביה יוגוסלביה | 5 | 4 | 0 | 1 | 132 | 92 | 40 | 8 |
| שווייץ שווייץ | 5 | 2 | 0 | 3 | 110 | 98 | 12 | 4 |
| אלג'יריה אלג'יריה | 5 | 1 | 0 | 4 | 94 | 124 | 30- | 2 |
| כווית כווית | 5 | 0 | 0 | 5 | 64 | 176 | 112- | 0 |
תחרות הגברים > משחקי הכרעה

משחק על מדליית זהב
משחק על מדליית ארד
משחק על מקום 5
משחק על מקום 7
תחרות הגברים > הדירוג הסופי

| מיקום | קבוצה |
| --- | --- |

1: גרמניה המזרחית גרמניה המזרחית
2: ברית המועצות ברית המועצות

3: רומניה רומניה
4: הונגריה הונגריה
5: ספרד ספרד
6: יוגוסלביה יוגוסלביה
7: פולין פולין
8: שווייץ שווייץ
9: דנמרק דנמרק
10: אלג'יריה אלג'יריה
11: קובה קובה
12: כווית כווית
תחרות הנשים

| מדינה | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | זכות | חובה | הפרש | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ברית המועצות ברית המועצות | 5 | 5 | 0 | 0 | 99 | 52 | 47 | 10 |
| יוגוסלביה יוגוסלביה | 5 | 3 | 1 | 1 | 107 | 67 | 40 | 7 |
| גרמניה המזרחית גרמניה המזרחית | 5 | 3 | 1 | 1 | 91 | 58 | 33 | 7 |
| הונגריה הונגריה | 5 | 1 | 1 | 3 | 80 | 74 | 6 | 3 |
| צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה | 5 | 1 | 1 | 3 | 65 | 78 | 13- | 3 |
| הרפובליקה של קונגו קונגו | 5 | 0 | 0 | 5 | 46 | 159 | 113- | 0 |
יצחק אלישיב

יצחק אלישיב (נולד ב־1945) הוא פוליטיקאי ישראלי שכיהן כראש המועצה המקומית אזור בין השנים 1974–1989.
ביוגרפיה

יצחק אלישיב נולד בשנת 1945 בלודז', פולין ושהה עם משפחתו עם משפחתו במחנה עקורים בגרמניה עד שעלו לארץ בשנת 1949 וכעבור זמן קצר השתקעו באזור. כבר מגיל 15 שיחק כדוריד בצורה מקצועית בהפועל אזור, אפילו בזמן כהונתו כראש המועצה. בזמן כהונתו הראשונה היה רווק והתגורר אצל אימו. לאחר מכן, נישא לנאווה (לבית בולקינד) ולהם שלושה ילדים.
קריירה פוליטית

לקראת בחירות 1973 כמה חברי מפלגת העבודה באזור החליטו להקים רשימה עצמאית ונפרדת מהמערך. הקבוצה הקימה רשימה בשם "למען אזור" והעמידה בראשה את אלישיב, שהיה רק בן 29. הרשימה זכתה ל-3 מנדטים לעומת 4 של המערך בראשות ראש המועצה היוצא אברהם בנבניסטי. אלישיב הקים קואליציה עם סיעתו ועם נציגי המפד"ל והליכוד, כשהמערך יושבת באופוזיציה. באפריל 1975 ולאחר משא ומתן ממושך, חברו נציגי המערך לקואליציה בראשותו של אלישיב.
בבחירות 1978 חזרו אנשי "למען אזור" למערך ואלישיב נבחר להובילו. רשימת המערך המאוחדת בראשותו זכתה ל-7 מתוך 9 מושבים המועצה ואלישיב עצמו זכה ל-83.7% מקולות הבוחרים. בבחירות 1983 רשימת המערך בראשות אלישיב הייתה היחידה שנרשמה להתמודדות ומתוקף כך, זכתה לכל 11 המושבים במועצה. אלישיב נבחר גם הוא כמועמד יחיד לקדנציה שלישית. לקראת הבחירות לכנסת ה-12, החליט אלישיב שלא להתמודד על קדנציה נוספת בראשות המועצה ולפנות לחיים ציבוריים ולהתמודד על מקום ברשימת המערך לכנסת. אלישיב שובץ במקום ה-45 ולא נבחר לכנסת. בבחירות 1989 שובץ במקום ה-4 ברשימת המערך בראשותו של סגנו לשעבר, אמנון זך ונבחר פעם נוספת לחברות במועצה.
לאחר הפוליטיקה

בתחילת שנות ה-90 מונה ליו"ר מועצת המנהלים של רשות הדואר ובשנת 1992, לאחר בחירתו של מנכ"ל קק"ל, אורי אור לכנסת, מונה במקומו למנכ"ל קק"ל וכיהן בתפקיד זה עד 2007. בזמנו כמנכ"ל קק"ל, בנתה קק"ל מספר שיא של מאגרי מים בשנה אחת - 23 ועוד 12 עד שנת 2000, שיקום אגמון החולה ונטיעות רבות ברחבי הארץ.
הערות שוליים

↑  יצחק אלישיב - אלבום המשפחות - מוזיאון ראשון לציון
↑  ההיסטוריה של קק"ל לפי עשורים - 1991–2000, באתר קרן קימת לישראל
↑  כתבה על יצחק אלישיב בעיתון "העולם הזה"
↑  ילקוט הפרסומים 1983
↑  קואליציה בלי המערך באזור, על המשמר, 13 בינואר 1974
↑  קואליציה מקיר־אל־קיר באזור, על המשמר, 24 באפריל 1975
↑  אורי שטרק, קואליציה מקיר לקיר באזור, מעריב, 25 באפריל 1975
↑  ילקוט הפרסומים 2488
↑  ילקוט הפרסומים 2984
↑  בן כספית, אמנון זך ירוץ במקום אלישיב באזור, מעריב, 12 ביוני 1988
↑  ילקוט הפרסומים 3073
↑  ילקוט הפרסומים 3626
יתרות המט"ח של ישראל

מדיניות בנק ישראל להתערבות בשוק המט"ח בישראל השתנתה במהלך השנים, בהתאם למציאות הכלכלית ששררה במשק. בסוף דצמבר 2000 עמדו יתרות המט"ח של ישראל על כ-23 מיליארד דולר, בסוף דצמבר 2010 על כ-71 מיליארד, ובסוף דצמבר 2020 כ-173 מיליארד דולר.
היסטוריה

בשנים הראשונות לקיום המדינה, יתרות המט"ח היו מצומצמות מאוד. כאשר הוחלפה הלירה הארץ ישראלית (לא"י) בלירה הישראלית עם קום המדינה, הוחלט ששוויו של המטבע החדש יהיה שווה ערך לשוויה של לירה שטרלינג אחת. עד מהרה התברר שהשערים שנקבעו לא מציאותיים - לירה ישראלית אחת הייתה שווה פחות מלירה שטרלינג. במציאות נוצרו כמה וכמה שערי חליפין. ריבוי שערי החליפין גרם לבלבול רב, ופגע קשות ביכולת התכנון של המשק. תופעה זו גרמה למשבר חמור במשק.
החל מאמצע שנות החמישים ועד אמצע שנות השישים שררה במשק גאות יחסית. הסכם השילומים עם גרמניה ופיחות חד שבוצע ב-1962 (מ-1.8 ל-3 לירות לדולר) סייעו למדינה להתגבר על המחסור במטבע חוץ. למעט פיחות זה, שער החליפין מול הדולר היה מקובע במשך התקופה.
היסטוריה > המהפך הכלכלי, תוכנית הייצוב של 1985 והשנים שאחרי

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
היסטוריה > משנות התשעים

בתקופה שלאחר מכן, ועד אמצע שנות התשעים החזיק בנק ישראל ביתרות בגובה של מספר מיליארדי דולרים ונמנע מהתערבות בשוק מטבע החוץ. היתרה הדרושה הוגדרה כרמה של מט"ח הדרושה למספר חודשי יבוא.
בסוף 1992 עמדה רמת היתרות על 5.2 מיליארד דולר, והשינוי משנה לשנה היה מקרי. החל מ-1996 החל בנק ישראל ברכישה מסיבית של מט"ח והיתרות, שהסתכמו בסוף 1995 ב-8.3 מיליארד דולרים, הגיעו בסוף 1999 ל-22.5 מיליארד. רכישות אלו לא נבעו ממדיניות הבנק לרכוש מט"ח, אלא נבעו מהיצע גדול של מט"ח על רקע הריבית השקלית הגבוהה, ששררה במשק בשנים האחרונות של שנות התשעים. בנק ישראל, נאמן למדיניות האלכסון, נאלץ למעשה לרכוש את עודפי המט"ח שנוצרו.
למרות קיומן של היתרות, השימוש בהן ככלי להשפעה על שער החליפין היה נדיר ביותר, אם בכלל. לא נעשה בהן שימוש גם בתקופות בהן הסתמן משבר בשוק המט"ח. כך למשל בשנת 2002, בה האמיר שער הדולר לשיא של כל הזמנים, העדיף בנק ישראל להשתמש בנשק הריבית ולא למכור מט"ח מהיתרות.
היסטוריה > משנות התשעים > השינוי של 2008

המדיניות השתנתה בתקופת כהונתו של סטנלי פישר כנגיד. החל ממרץ 2008, משהגיע שער הדולר לשפל של כ-3.4 שקלים, הודיע בנק ישראל כי בכוונתו להגדיל את יתרות המט"ח שלו לכ-40 מיליארד דולר תוך שנתיים, על ידי רכישה יומית של כ-25 מיליון דולר בשוק המט"ח. המהלך, שיוחס בראש ובראשונה לניסיון להחלשת השקל, לא צלח בידו, שער הדולר הידרדר שוב, וביולי 2008 הודיע בנק ישראל כי יגביר את קצב רכישות המט"ח לכ-100 מיליון דולר ביום.
בעקבות הרכישות עלו מאוד יתרות המט"ח של ישראל. בסוף 2008 עמדו יתרות המט"ח על 42.5 מיליארד דולר. מדיניות שער החליפין של הבנק נחלה הצלחה זמנית, ושער הדולר זינק אל מעל 4.20 שקלים. במאי 2009, לאחר שיתרות המט"ח התקרבו לכ-50 מיליארד דולר. נרמז כי בנק ישראל מחפש דרך להפסקת רכישות המט"ח. בעקבות זאת, חזרו החל מיולי 2009 סימני התחזקות של השקל אל מול המטבעות הזרים, והדולר חזר שוב לרמות של 3.75 שקל לדולר. בנק ישראל הגיב ברכישת מאות מיליוני דולרים תוך ימים ספורים, והשקל נחלש שוב.
באוגוסט 2009 הודיע הבנק על הפסקת רכישה סדירה של מט"ח, לאחר שיתרות המט"ח הגיעו לרמתן הרצויה מבחינתו. הבנק הודיע עם זאת כי ימשיך לרכוש מט"ח מעת לעת בהתאם לנסיבות. בפועל מדיניות זו לא הייתה יציבה ומסעות רכש אגרסיביים נמשכו ואף הוגברו.
באוקטובר 2010 היוו לראשונה היתרות (69.1 מיליארד) מעל ל 30% מהתוצר הגולמי (GDP).
בעקבות גילוי שדות גז טבעי בשטחי המים הכלכליים של ישראל בים התיכון החל בנק ישראל ברכישת מט"ח בכמויות המותאמות להשפעה של הפקת הגז על מאזן התשלומים, כדי להימנע מהמחלה ההולנדית.
בינואר 2017 עברו לראשונה יתרות המט"ח את רף 100 מיליארד דולר.
ביולי 2020 הגיעו יתרות מטבע החוץ של ישראל למעל 157.5 מיליארד דולר, מקום 18 בעולם, ומקום רביעי בעולם ביתרות מט"ח לנפש (18,150$ לנפש), עם קפיצה של 15 מיליארד דולר תוך חודשיים בלבד, יתרות אלו עמדו על כ-40% מה GDP.
גובה יתרות המט"ח של ישראל, עמדו בסוף אוגוסט 2021 על סך 205,912 מיליון דולר (מקום 15 בעולם), גידול של 4,217 מיליון מהחודש הקודם, והיוו 46.8 אחוזים מהתוצר המקומי הגולמי.
הערות שוליים

↑  יתרות מטבע החוץ בבנק ישראל לחודש אוקטובר 2000, באתר בנק ישראל, 1 בנובמבר 2000
↑  מוטי בסוק, בנק ישראל ירכוש 25 מיליון דולר מדי יום, באתר הארץ, 20 במרץ 2008
↑  מטבע חוץ, באתר ויקי כלכלי
↑  טל לוי, בעקבות רכישות בנק ישראל: יתרות המט"ח זינקו לשיא של 45 מיליארד דולר, באתר TheMarker‏, 6 במאי 2009
↑  בנק ישראל ירכוש מט"ח על מנת לקזז את ההשפעה מהפקת הגז בישראל על שער החליפין, באתר בנק ישראל
↑  יתרות מטבע החוץ בבנק ישראל לחודש ינואר 2017, באתר בנק ישראל
גיא בן סימון, לראשונה: יתרות המט"ח של בנק ישראל עלו מעל 100 מיליארד דולר, באתר ביזפורטל, 7 בפברואר 2017
גרף שנתי - גובה יתרות המטח של ישראל
כיכר הלחם

"כיכר הלחם" הוא הכינוי למאהל המחאה שהוקם ב"כיכר המדינה" בתל אביב בין השנים 2002–2003, ובקריית הממשלה בירושלים בשנת 2004.
המאהל הוקם על ידי הפעיל החברתי ישראל טוויטו, יחד עם עשרות מחוסרי דיור. הוא בא למחות נגד הקיצוצים בתקציבי הרווחה שהנהיגה הממשלה. המאהל הוקם בכוונה תחילה בין החנויות היקרות ביותר בישראל, כדי להמחיש את גודל הפערים החברתיים בישראל. אנשי כיכר הלחם זכו לסיוע לוגיסטי מ"האגף למשימות לאומיות" של התנועה הקיבוצית בראשות יואל מרשק, שסיפק לאנשי המאהל משרדים, גנרטור להפעלת המקום, הדרכה ארגונית וליווי צמוד.
המאבק גרר זעם רב הן מבעלי הקרקע והן מעיריית תל אביב-יפו. בעלי הקרקע בכיכר ניהלו נגדו מאבק משפטי במטרה לפנות את המאהל מהשטח אליו פלש. בחסות צו מטעם העירייה, פונו דיירי הכיכר בכוח באוקטובר 2003. לאחר פינויים מכיכר המדינה בתל אביב, הועתק המאהל אל מול קריית הממשלה בירושלים. בדצמבר 2004 פונו גם משם. עתירה כנגד הפינוי נדחתה על ידי בית המשפט המחוזי ואושרה פה אחד בבית המשפט העליון.
בפסד הדין התייחסה השופטת אילה פרוקצ'יה לגבולות זכות המחאה:
"זכות הביטוי והמחאה היא, אכן, זכות בעלת מעמד-על במשפט, אך אין היא מקנה לאזרח חופש בלתי מוגבל לעשות ברשות הציבור כבתוך שלו ולפגוע אגב כך פגיעה ממשית ממושכת באינטרסים ציבוריים חשובים. זכות המחאה אין פירושה התרת הרסן ויצירת אנרכיה שבה כל איש הישר בעיניו יעשה. קשה להלום כי בשם חופש הביטוי והמחאה – ותהא תכלית המחאה חשובה ככל שתהא – תבקש קבוצת אזרחים לתפוס חזקה ממושכת וללא הגבלת זמן ברחוב ציבורי של עיר, ותתמקם שם על מאהליה ומתקניה אגב שיבוש רצוף של התנועה במקום, יצירת מפגעי תברואה, ופגיעה חזותית מתמשכת במראה פני המקום. הפגיעה באינטרס הציבורי מפעולה כזו אפשר אף גוברת נוכח העובדה כי מיקום המאהל הוא באזור קריית הממשלה החשוף לתנועת ציבור מוגברת עקב מרכזיותו והיותו מוקד פעילות ממלכתית."
שנה לאחר מכן, הקים טוויטו יחד עם ויקי קנפו (שפרשה מאוחר יותר) את מפלגת המחאה "לוחמי חברה מאוחדים - לח"ם". המפלגה התמודדה בבחירות לכנסת ה-17 וה-18, אך לא הצליחה לעבור את אחוז החסימה.
ראו גם

פלישה (מקרקעין)
לקריאה נוספת

אתי אברמוב, האחראים לרעב שלנו ישלמו, וישלמו ביוקר, על מאהל המחאה "כיכר הלחם"
הערות שוליים

↑  סיוע לתושבי "כיכר הלחם" בתל אביב, ב"אתר הקיבוצים" 
 מירב סריג, כיכר הלחם יורדת דרומה, באתר הארץ, 16 בפברואר 2003
↑  עע"ם 3829/04 מר ישראל טויטו יו"ר עמותת "מכל הלב" - "כיכר הלחם" נ' עיריית, פסקה 12
כביש קולימה R504

| --- | --- |

כביש קולימה המרוצף, בקילומטר ה-52 מיקוטסק (ניז'ני בסטיאך) לטיונגוליו
כביש קולימה המרוצף, בקילומטר ה-52 מיקוטסק (ניז'ני בסטיאך) לטיונגוליו
 מידע כללי
 כינוי:  דרך העצמות
 על שם:  קולימה 
 כביש מהיר:  כן
 כביש אגרה:  לא
 אורך:  2,031 ק"מ
 הקמה
 תקופת הבנייה:  ?–1932
 מיקום
 ערים ראשיות:  מגדן
 נקודת התחלה:  ניז'ני בסטיאך
 נקודת סיום:  מגדן
 כבישים מסתעפים:  כביש R503, כביש R600
 קואורדינטות:  59°35′18″N 150°49′54″E﻿ / ﻿59.58829°N 150.8317°E﻿ / 59.58829; 150.8317
 he
 
גשר נהר קולימה, בדבין
הכביש המהיר R504 קולימה ("הכביש הפדרלי 'קולימה'"), חלק מכביש M56, הוא כביש מהיר במזרח הרחוק הרוסי, המקשר בין מגדן לעיירה ניז'ני בסטיאך, השוכנת על הגדה המזרחית של נהר לנה מול יקוטסק. בניז'ני בסטיאך הכביש המהיר קולימה מתחבר לכביש לנה. כביש קולימה ידוע גם כדרך העצמות, בשל העובדה שהכביש נבנה על ידי אסירי גולאג בתקופת שלטונו של יוסיף סטלין. באופן מקומי הכביש ידוע בשם "הדרך", או "דרך קולימה", מכיוון שהוא הכביש היחיד באזור ולכן אינו זקוק לשם מיוחד כדי להבדיל אותו מכבישים אחרים.
היסטוריה

מנהלת הבנייה של הנ.ק.ו.ד. דלסטרוי עמלה על הקמת הכביש המהיר קולימה בתקופת סטלין בברית המועצות. אסירים במחנה העבודה סבוסטלאג החלו את הסלילה הראשונה בשנת 1932 והבנייה נמשכה במסגרת עבודות גולאג עד שנת 1953 והכביש נסלל למעשה על ידי אסירי גולאג.
הכביש מהווה אנדרטה, שכן עצמותיהם של כ-250,000–1,000,000 איש שמתו בעת הקמתו הונחו מתחת לכביש או סביבו. מכיוון שהדרך בנויה על קפאת-עד, התארגנות במרקם הכביש נחשבה מעשית יותר מחפירת חורים חדשים כדי לקבור את גופות המתים.
כיום

בשנת 2008, קיבל הכביש מעמד של כביש פדרלי, וכיום הוא כביש חצץ ברוב מזגי האוויר.
כאשר שודרג הכביש, שונה המסלול כך שהוא עוקף את החלק מקיובמה לקדיצ'ן דרך טומטור, ובמקום זאת עובר מקיובמה לקדיצ'ן צפונית יותר דרך העיירה אוסט-נרה. מקטע 420 הק"מ בין טומטור לא היה מתוחזק ברובו מקטע 200 ק"מ בין טומטור לקדיצ'ן ננטש לחלוטין. קטע זה ידוע כדרך הקיץ העתיקה ואינו בשימוש סדיר. במהלך החורף, נהרות קפואים עשויים לסייע במעברי נהרות. דרך הקיץ העתיקה נותרה אחד האתגרים הגדולים עבור אופנוענים הרפתקנים ורוכבי אופנוע.
האזור קר במיוחד במהלך החורף. העיירה אוימיאקון, בערך 100 ק"מ מהכביש המהיר, היא המקום המיושב הקר ביותר על פני כדור הארץ. הטמפרטורה הנמוכה הממוצעת באוימיאקון בינואר היא מינוס 50 מעלות צלזיוס.
כיום > מעבר אופנועים

דרך הקיץ העתיקה הפכה לאתגר עבור אופנוענים הרפתקניים. לאחר נפילת הממשלה הסובייטית, בדרך נסעו לראשונה אופנוענים מערביים בקיץ 1995, כאשר צוות מונדו אנדורו הבריטי השלים מעבר מיאקוטסק למגדן. זמן קצר לאחר מכן השלים נודד נורווגי הלגה פדרסן את הדרך, החל ממגדן. בשנת 2006 צעדו שני הרפתקנים צרפתים (סיריל דלפוסה-גויראמנד וגיום טורלורת') ליקוטסק בדרך הישנה.
המסלולים הבולטים הבאים באופנוע כוללים את מסע האופנועים העולמי של יואן מקגרגור וצ'רלי בורמן בשנת 2004, שהפך לסדרת טלוויזיה פופולרית, ספר ומהדורת DVD, כולם נקראים Long Way Round. עם זאת, בשל מועד הנסיעה ומצב הדרך, לא היה באפשרותם וצוות התמיכה שלהם להשלים את המעבר ללא עזרה. במקום זאת הם הצטרפו לשיירת משא רוסית, שמשאיותיה הצליחו לעלות על הנהרות.
סיימון מילווארד השלים מעבר בכביש בשנת 2001 באופנוע והוא נהג באופניים בחורף 2004. סשה טפליאקובה (נסע דרך הקיץ העתיקה) באותה שנה. בשנת 2006, מארח תוכנית האירוח ההונגרית, שנדור פברי, והצייר אנדראס ואהורן עשו טיול ונסעו בכביש מגדן ליקוטסק. בשנים הבאות שימש הכביש הרפתקנים רבים.
דרך לצ'וקוטקה

הכביש המהיר אנאדיר מכביש קולימה לאנאדיר בצ'וקוטקה החל בבנייה במהלך העשור השני של המאה ה-21. על פי התוכנית, הוא יעבור את אומסוקצ'אן, אומולון ואילירני ויכלול בנייה של 1,800 קילומטרים (1,100 מיל) של כבישים. העבודה צפויה לקחת 8 שנים, כאשר בניית 50 הקילומטרים הראשונים של הכביש החלה בשנת 2012.
ראו גם

גולאג
כבישים פדרליים ברוסיה
לקריאה נוספת

Bloom, L. R. and Vince, A. E. (2006) Mondo enduro: the ultimate adventure on two wheels – 44,000 miles in 400 days, Findon: RippingYarns.com, ISBN 1-904466-28-1
McGregor, E., Boorman, C. and Uhlig R. (2005) Long way round : chasing shadows across the world, London : Time Warner, ISBN 0-7515-3680-6
Pedersen, H., Payne, D. and Squire, S. (1998) 10 Years on 2 Wheels: 77 Countries, 250,000 Miles, Elfin Cove Press, ISBN 0-944958-38-9
Scott, A. (2008) The Road Gets Better From Here, Vivid Publishing, ISBN 0-9804934-0-4
The Long Course route and GPS track
Thompson, G. (2002) Kolyma – The Road of Death, The Mission Reporter, Florida : Dundee, www site [accessed 21 May 2007]
Turtle Expedition
AskYakutia.com : Road condition reports
הערות שוליים

↑
↑    Marcus Warren, ‏'Road of Bones' where slaves perished, The Telegraph, 10 August 2002
↑  Westcott, Gary & Monica (2012). "Road of Bones to the Coldest Place in the World –". Russian Life. אורכב מ-המקור ב-21 בנובמבר 2018. נבדק ב-5 בפברואר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Hochschild, Adam (2003) [1994]. "17: Beyond the Pole Star". The Unquiet Ghost: Russians Remember Stalin. Boston: Houghton Mifflin Harcourt. p. 237. ISBN 9780547524979. Retrieved 14 June 2017. "Secret police authorities in Kolyma today say there are records - sometimes a complete file, sometime just a name on a list - of two million men and women who were shipped to the territory between 1930 and the mid-1950s. But no one knows, even approximately, how many of these prisoners died. Even historians who have spent years studying Kolyma come up with radically different numbers. I asked four such researchers, who between them have written or edited more than half a dozen books on the gulag, what was the total Kolyma death toll. One estimated it at 250,000, another at 300,000, one at 800,000, and one at 'more than 1,000,000.'"
↑  Thompson G., (2002) Kolyma – The Road of Death
↑  
Middleton, Nick, Going to Extremes
↑  Colebatch, Walter. Siberian Extreme 2010 – Back for More, 8 July 2010. Retrieved 25 July 2014.
↑  p. 57, Extreme Weather: A Guide & Record Book, Christopher C. Burt and Mark Stroud, New York: W. W. Norton & Company, 2007, ISBN 0-393-33015-X.
↑  Погода и Климат. Retrieved 25 July 2014.
↑  https://roblilwall.com/
↑  Project to build road from Kolyma to Anadyr drawn up
סלילת הכביש.
משאית ZIS-6 בשנת 1938
הדרך היום ליד מגדן. הריצוף משתרע על פני 150 ק"מ ליד מגדן; במקומות אחרים הכביש כולל בעיקר חצץ.
יחסי בוטסואנה–סין

| יחסי בוטסואנה–סין |
| --- | --- |
בוטסואנה: הרפובליקה העממית של סין


בוטסואנה: סין
שטח (בקילומטר רבוע)
581,730: 9,596,967.75
אוכלוסייה
2,531,407: 1,418,507,662
תמ"ג (במיליוני דולרים)
19,396: 17,794,782
תמ"ג לנפש (בדולרים)
7,662: 12,545
משטר
דמוקרטיה פרלמנטרית: רפובליקה עממית

יחסי בוטסואנה–סין הם היחסים הבילטרליים בין בוטסואנה לבין הרפובליקה העממית של סין. היחסים כוננו לראשונה ב-6 בינואר 1975. בוטסואנה מקיימת את מדיניות סין האחת, שפירושה שבוטסואנה אינה מקיימת יחסים עם הרפובליקה הסינית (טאיוואן). לאחר רעידת האדמה בסצ'ואן בשנת 2008, ממשלת בוטסואנה תרמה מיליון פולה.
התפתחות כלכלית

החל משנות ה-80, היחסים הכלכליים והמסחריים התרחבו במהירות בין שתי המדינות. בשנת 2008, היקף הסחר הכולל בין בוטסואנה לסין עמד על כמעט 360 מיליון דולר. בינואר – אוקטובר 2009, היקף הסחר הסתכם ב-193 מיליון בתוך עשרה חודשים למרות המיתון העולמי ב-2008. בפברואר 2009 דחקו בכירים סינים בבוטסואנה להרחיב עוד יותר את היחסים הכלכליים, במיוחד בתעשיית היהלומים המכריעה של בוטסואנה, בשל הביקוש הסיני הגובר ליהלומים לנוכח הפחתת הביקוש בכלכלות הגדולות האחרות.
התפתחות כלכלית > מימון פיתוח סיני

מאז הפורום הראשון בנושא שיתוף פעולה של סין–אפריקה בשנת 2000, ממשלת סין העבירה 129 מיליון דולר במימון פיתוח לבוטסואנה. מתוך סך הכל, 52 מיליון דולר בלבד נופלים תחת קריטריוני ה-OECD-DAC לסיוע רשמי בפיתוח. בנק אקסים של סין סיפק את יתרת המימון לבוטסואנה למימון פרויקט הכביש Lethlhakeng-Kang. סין האריכה הלוואה למימון הקמת פרויקט הרכבת מוסצ'ה-קזונגולה, שיחבר את זמביה דרך גשר קזונגולה.
פרויקטים לבניית בוטסואנה

על מנת להקל על ההתרחבות הכלכלית, סין מימנה מספר פרויקטים של בנייה ברחבי בוטסואנה. פרויקטים אלה נמנו ב-28 בינואר 2010 וכללו רכבת וכבישים, מתקני בריאות ודיור בעלות נמוכה.
יחסי תרבות

סין סייעה בהקמת מכון קונפוציוס באוניברסיטת בוטסואנה, שנפתח בספטמבר 2009. המכון מקדם תרבות, היסטוריה ושפה סינית באוניברסיטה. מספר הולך וגדל של אזרחי בוטסואנה נסעו לסין; בשנת 2005, 400 אזרחים ביקרו במדינה ואילו בשנת 2008 1,400 עשו זאת.
יחסי החוץ של נורווגיה

יחסי החוץ של נורווגיה הם היחסים הדיפלומטיים והמסחריים בין נורווגיה למדינות אחרות ברחבי העולם. יחסיה מבוססים על חברותה של המדינה בנאט"ו ובאו"ם. בנוסף, למרות שאינה חברה באיחוד האירופי, נורווגיה לוקחת חלק באינטגרציה של האיחוד האירופי באמצעות חברותה באזור הכלכלי האירופי. משרד החוץ של נורווגיה כולל גם את שר החוץ וגם את שר הפיתוח הבינלאומי.