stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המערכה על כובאני
לאחר הקרב > הטבח ב-15 ביוני

ב-25 ביוני 2015, פעילי דאעש פוצצו שלוש מכוניות תופת בעיר, סמוך למעבר הגבול הטורקי. על פי דיווחים, לוחמי דאעש התחפשו לכוחות הביטחון הכורדים, לפני שנכנסו לעיר, וירו באזרחים ברובי סער ומטולי RPG. הן הכוחות הכורדים והן ממשלת סוריה טענו כי כלי הרכב ששימשו את המחבלים נכנסו לעיר מטורקיה, אך האחרונה הכחישה זאת. בנוסף, דאעש ביצע טבח בכפר בארך בוטאן, כ-20 קילומטרים דרומית לקובאני, והוציא להורג לפחות 26 כורדים סורים, ביניהם נשים וילדים. בסך הכל נהרגו כ-164 בני אדם ו-200 נפצעו עד 27 ביוני, מה שהפך את המתקפה לאחת המתקפות הקטלניות שביצע דאעש כנגד אוכלוסייה אזרחית.
לאחר הקרב > השפעה על טורקיה

יש הרואים בטורקיה כמפסידה נוספת בקרב על כובאני. המאבק של טורקיה נגד שאיפות הכורדים לעצמאות העיבה על עמדתה כלפי הכורדים בצפון סוריה. דוגמה לכך, היא שבמהלך הקרבות, ארצות הברית הצניחה אספקה על מנת לסייע לכורדים בכובאני, כאשר טורקיה מנעה את העברת אותה אספקה דרך שטחה. בהקשר זה, אמר נשיא טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן כי ביקש מנשיא ארצות הברית דאז ברק אובמה שלא להתערב לצדם של הכורדים. "אמרתי למר אובמה, 'אל תפיל את הפצצות האלה [כלומר נשק ואספקה נוספת]. אתה תעשה טעות'. לרוע המזל, למרות השיחה שלנו, הם הצניחו את כל מה הכורדים היו צריכים וחצי מהם נחתו בידי דאעש". בנוסף, ארדואן גם התנגד לכל הסדר בסוריה שישקף מתן מעמד כלשהו לאוטונומיה הכורדית בצפון סוריה. בטורקיה התקיימה מחאת כובאני (2014).
שלמה אומברטו נכון

| --- | --- |

 לידה:  4 באוקטובר 1905 ליבורנו, איטליה 
 פטירה:  15 בינואר 1974 (בגיל 68) ירושלים, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 
שלמה אוּמבֶּרטו נכון (Umberto Nahon; ו' בתשרי ה'תרס"ו, 4 באוקטובר 1905, ליבורנו, איטליה – ג' בשבט ה'תשל"ד, 15 בינואר 1974, ירושלים) היה ממנהיגי התנועה הציונית באיטליה בתקופה שקדמה להקמת מדינת ישראל. הוא עלה לארץ בשנת 1939 ובמשך מספר שנים לאחר מכן שימש בשליחויות קרן היסוד והסוכנות בחו"ל. משנת 1947 היה בישראל וכיהן כיושב ראש ארגון יוצאי איטליה וחבר בוועד הפועל הציוני בין השנים 1951–1964. הוא עבד במחלקה לארגון ולהסברה של הסוכנות היהודית.
קורות חיים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
שלמה אומברטו נכון נולד בליוורנו בשנת 1905 למשפחה ספרדית שומרת מסורת. לאחר לימודיו התיכוניים עקר למילאנו לצורך רכישת השכלה גבוהה. עוד מנעוריו גילה עניין בציונות, ובגיל 18 הקים מועדון תרבות יהודית. שנה לאחר מכן (בשנת 1924) היה בין מארגני כינוס ציוני בו השתתף קהל מגוון מהקהילות השונות ובהם דמויות מפתח כמו אלפונסו פצ'יפיצ'י, אנצו סרני ואחרים. הכינוס היה מוצלח והדים ממנו נשמעו למרחוק והוא הוזכר בעיתון הקהילות "ישראל" עוד שנים אחר כך. כך החלה פעילותו הציונית שנמשכה ברצף באיטליה ובארץ עד לכהונתו כמזכיר הקונגרסים הציוניים שהתקיימו בירושלים כארבעה עשורים לאחר מכן. לאחר סיום לימודיו, בגיל 23, התמנה לתפקיד המזכיר הכללי של הפדרציה הציונית האיטלקית ובהמשך התמנה גם לסגן נשיא הפדרציה. במקביל לכך עסק בפעילות פובליציסטית בשבועון שהוציאה הפדרציה, בשם "ישראל" ובמשך כמה שנים היה עורכו.
בשנת 1939 עם יישום חוקי הגזע באיטליה, עלה לארץ עם אשתו אניטה לבית לוי ובתו לאה. בתם השנייה, שמחה, נולדה בתל אביב.הוא קיבל על עצמו תפקידים מטעם קרן היסוד, של גיוס כספים ונסע לכמה ממדינות אירופה וכן לקונגו הבלגית. בתקופת שלטון הפשיזם באיטליה הוא היה המקשר בין ראשי הסוכנות היהודית וההסתדרות הציונית העולמית לבין ראשי הממשל האיטלקי של מוסוליני. הוא העביר בין הצדדים מסרים, מהם יכלו לעמוד על כוונות הצדדים. עוד לפני תום מלחמת העולם השנייה הוא נשלח לרומא להיות נציג הסוכנות שם, הקים שם משרד עליה אשר הסדיר את עלייתם ארצה של הפליטים אשר הגיעו לאיטליה. בשנת 1947 חזר לארץ ומאז ועד פטירתו היה עובד המחלקה לארגון והסברה של הסוכנות היהודית.
בשנת 1967 פעל להעברתה של המרכבה של מונטיפיורי המוזנחת מחצר בית הספר לאמנות בצלאל בירושלים, לאתר הקבע שלה במשכנות שאננים, ליד טחנת הרוח. בעקבות כך זכה שהרחוב הגובל במשכנות שאננים ממזרח ייקרא על שמו. פועלו החשוב של נכון בארץ היה ארגון העברה של ארבעים ארונות קודש ותשמישי קדושה אחרים מבתי כנסת נטושים באיטליה לבתי כנסת בארץ.
לזכרו הוקם "מוזיאון יהדות איטליה ע"ש ש. א. נכון" בירושלים, ורחוב נקרא על שמו בשכונת ימין משה בירושלים.
לאחר מלחמת ששת הימים, מונה ד"ר נכון להיות חבר בוועדה לפיקוח על הכותל המערבי והמקומות הקדושים, על ידי הרבנים הראשיים הרב איסר יהודה אונטרמן והרב יצחק נסים.
קורות חיים > העברת ארונות הקודש

בשנת 1952 בוצעה ההעברה הראשונה של ארון קודש, ריהוט ותשמישי קדושה מבית כנסת עזוב של הקהילה היהודית בקוניליאנו וֶנֶטו לישראל. תוכנו של בית הכנסת הזה הוצב בבית הכנסת בירושלים כמנהג בני רומא. בסך הכול הובאו לישראל כארבעים בתי כנסת, בין השאר מוצבים ארונות קודש מאיטליה במקומות הבאים: היכל שלמה, ישיבת פוניבז', מוזיאון ישראל, בבית הכנסת בקניון מלחה, בעיר כרמיאל, בקריית שמואל הדתית בקריות באזור חיפה, ברמת גן בית הכנסת האיטלקי ע"ש רבי עובדיה מברטינורו ועוד. העברת ארונות הקודש פסקה כאשר רשויות השלטון באיטליה הגיעו למסקנה כי מקומן של שכיות החמדה של יהודי איטליה הוא בארצם.
תהליך העברת ארונות הקודש היה מורכב, דרש אמצעים כספיים, מומחיות, התמדה וניהול מרכזי. כל זה היה תחת השגחתו ופיקוחו של שלמה אומברטו נכון. ארונות הקודש שייכים ברובם עד היום לאוסף מוזיאון יהדות איטליה על שם ש.א. נכון.
אישורי הרשות המקומית, ממשל הפרובינציה ורשות העתיקות הממשלתית ברומא.
שרטוט טכני מפורט של הארון, על מנת שניתן יהיה להרכיבו בחזרה בארץ. השרטוט היה בשיטה האיטלקית ובשפה האיטלקית.
פירוקו של ארון הקודש למרכיבים היסודיים על ידי בעלי מקצוע. הארונות היו מעץ ישן מצופה לעיתים בזהב ומאבן שיש.
אריזת ארון הקודש בארגזים בצורה שתמנע נזק לחלקי הארון בשל תנודות האוניה על גלי הים. (למרות הכול היה זה אחד הגורמים לנזקים).
פיקוח על ההובלה ביבשה, העמסה על האוניה, הפריקה וההובלה ליעד הישראלי.
בחירת בית הכנסת בו יורכב הארון.
הרכבת הארון לפי שירטוט (איטלקי ברוב המקרים), תיקון שברים וצביעה היכן שהיה צורך בכך.
קורות חיים > העברת ארונות הקודש > ארונות קודש מאיטליה שנמצאים בישראל

|  | מקום בית הכנסת באיטליה | שם בית הכנסת או מחוז מיקומו | שנת ההקמה | מיקום בית הכנסת בישראל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Conegliano | ונטו | 1675 | בית הכנסת של יהודי רומא, ירושלים |
| 2. | Busseto | אמיליה-רומאניה | 1878 | בית כנסת "קוממיות" טלביה, ירושלים |
| 3. | 'ריג'יו אמיליה' | אמיליה-רומאניה | 1756 שנת שיר"ו=ה'תקט"ז | קריית שמואל, חיפה |
| 4. | (Vittore Veneto (Veneto | La synagoga di Cenada | 1701 | מוזיאון ישראל, ירושלים |
| 5. | מנטובה (לומברדיה) | Scuola Grande Italiana | 1635 שנת שצ"ה | ישיבת פוניבז', בני ברק |
| 6. | Carpi | אמיליה-רומאניה | 1859 | בית הספר החקלאי, עיינות (כיום שמור במוזיאון יהדות איטליה) |
| 7. | Pitigliano | Toscana |  | כרמיאל |
| 8. | פדובה | ונטו | 1617 (משוער) | היכל שלמה, ירושלים |
| 9. | פדובה | ונטו | 1683 (משוער) | יד אליהו, תל אביב |
| 10. | Cartemaggiore | אמיליה-רומאניה |  |  |
| 11. | Moncalvo | פיימונטה |  | בית הכנסת האיטלקי ע"ש רבי עובדיה מברטינורו, רמת גן |
| 12. | בתי הכנסת ברחוב דלה אוקי | פירנצה | טוסקנה | בתי כנסת בתל-גיבורים ברמת גן ובישיבת כרם ביבנה |
| 13. | פדובה, פיזרו אנקונה | לא ידוע | מחוזות שונים | בתי הכנסת הספרדיים ברובע היהודי בעיר העתיקה: שני ארונות קודש ובמה |
ספריו

משה מונטיפיורי
פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
לקריאה נוספת

ראובן בונפיל, מריה מאיר מודנה, יוסף ב. סרמוניטה, דניאל קארפי וג'ורג'ו רומאנו (עורכים), ספר זיכרון לשלמה אומברטו נכון: קובץ מחקרים לתולדות היהודים באיטליה (Scritti in memoria di Umberto Nahon), ירושלים: מוסד שלמה מאיר, מוסד רפאל קאנטוני, תשל"ח 1978.
הספר, שראה אור בהוצאת שני מוסדות העוסקים בהנצחת יהדות איטליה, כולל שני חלקים: חלק העברית, ובו שלושה-עשר מאמרים וחלק באיטלקית, ובו שנים-עשר מאמרים. עם הכותבים בספר נמנים חיים בינארט, שמואל ספראי, דוד קאסוטו, דניאל קארפי ואחרים.
ג'ורג'ו רומאנו, 'שלמה אומברטו נכון', בתוך: ספר זיכרון, עמ' 13–34.
Annie Sacerdoti (in collaborazione con Luca Fiorentino), Guida all'Italia Ebraica, Casale Monferrato: Marietti, 1986. (באיטלקית)
Alfredo Sarano, Ricordo di Umberto Nahon, Rassengna Mensile di Israel, Gennaio 1974.
הערות שוליים

↑  ראו עוד: ש"א נכון, ארונות קודש ותשמישי קדושה מאיטליה בישראל, תל אביב: דביר, 1970.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265717205171  BNE: XX1015061  BnF: cb120557954 (data)  CANTIC: a19610002  GND: 1146269935  ISNI: 0000 0001 1020 0100  LCCN: n79144713  NLA: 35629054  NTA: 071094067  RERO: 02-A011312595  SUDOC: 067025692  Trove: 1021305  VcBA: 495/225696  VIAF: 2490933   WorldCat (עם VIAF): 2490933 
בתצלום נראים, מימין לשמאל: דוד בן-גוריון, יצחק בן-צבי, שלמה אומברטו נכון, אליהו ברלין ויצחק וולקני-אלעזרי, בחדר הרצל שבבניין המוסדות הלאומיים בירושלים, באירוע לכבוד חמשת צירי הקונגרס הציוני הראשון, במלאת חמישים שנה לקונגרס, אוגוסט 1947
ראובן אליעז

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  6 בינואר 1941 רומניה
 נהרג:  13 באוקטובר 1973 (בגיל 32)
 תאריך עלייה:  1951
 מדינה:  ישראל 
 כינוי:  "רובק'ה"
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    סגן-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד סיירת גולני  מפקד גדוד 51  סגן מפקד חטיבת גולני
 פעולות ומבצעים
 פעולות התגמול   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים
 עיטורים
   עיטור המופת
 
ראובן אליעז (6 בינואר 1941 – 13 באוקטובר 1973, י"ח בתשרי תשל"ד). היה מפקד סיירת גולני, מפקד גדוד 51 וסגן מפקד חטיבת גולני. בעל עיטור המופת. נהרג במהלך מלחמת יום הכיפורים.
ביוגרפיה

אליעז נולד ברומניה בשנת 1941, ובשנת 1951 עלתה משפחתו לישראל. הוא גדל בתל אביב ובקיבוץ מעין צבי. עם גיוסו לצה"ל, ב-1959, שובץ בחטיבת גולני. עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בתום הקורס שימש מפקד מחלקה בגדוד 17 (אריות הגולן). בהמשך שימש מפקד פלוגה. בשנת 1965 שימש סגן מפקד קורס מ"כים של גולני, ומדריך בבית הספר לקצינים. בשנת 1966 מונה למפקד סיירת גולני ופיקד עליה במלחמת ששת הימים, בין היתר בקרב תל פאחר. על פועלו בקרב הוענק לו עיטור המופת.
יצא לסינגפור בשליחות צה"ל ושהה שם עם משפחתו כשנתיים. עם שובו השתלם במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה ולאחר מכן שימש כסמג"ד בגולני. בשנת 1971 מונה למפקד גדוד 51 של חטיבת גולני. לאחר מכן נתמנה לסגנו של מפקד חטיבת גולני, אמיר דרורי. כסגן מפקד החטיבה פיקד, במסגרת מבצע קלחת 4, על כוח "גדעון", שכלל שתי פלוגות חי"ר ושתי מחלקות טנקים, אשר יצא מאזור מנרה ונע צפון-מערב לכיוון נחל סלוקי. הכוח לחם בכפרים אל-עדיסה, קנטרה, ע'נדוריה ובנחל סלוקי. בלחימתו השמיד הכוח בפיקוד אליעז מספר כלי רכב ושריוניות של צבא לבנון וכן הרג כעשרים מחבלים. אליעז שימש כסגן מפקד החטיבה גם בפרוץ מלחמת יום הכיפורים ולקח חלק בקרבות ההגנה והבלימה נגד צבא סוריה ובהבקעה לשטח סוריה. שבוע לאחר פרוץ הקרבות נהרג בעלות רכבו על מוקש בצפון המובלעת ממזרח לכפר חדר, לאחר שפיקד על פעולת חילוץ של כוחות מגדוד 51 שלחמו בקומנדו הסורי בכפר בית ג'ן.
אליעז נטמן בחלקה הצבאית של בית הקברות בכפר ויתקין. הותיר אחריו אישה ושני ילדים.
לקריאה נוספת

אביחי בקר, אינדיאנים על גבעה 16 - פלוגה בקרב החרמון, הוצאת משרד הביטחון, 2003.
אלישיב שמשי, אליהם נשואות העיניים - על מפקדי חטיבות בשדה הקרב, הוצאת משרד הביטחון, 2006, עמודים 109-139.
משה גבעתי, הישרדות בספטמבר - לקחים מבצעיים ממלחמות ישראל, חולון: הוצאת 'רעות', תשע"ג-2013, עמ' 119-115, 137-132, 187, 219.
משה גבעתי, המערכה בחרמון - הקרבות ברכסי החרמון במלחמת יום הכיפורים ולאחריה, הוצאת מערכות ומודן, תשע"ה-2015, עמ' 172, 177, 209,220, 240.
אילן כפיר, "הקרב על החרמון", הוצאת דביר, 2013.
יעקב אורלנד, יום תל פאחר - בלאדה עם ואריאציות על נושאים קיומיים, הוצאת מערכות - משרד הביטחון, 1976, עמ' 66-73.
הערות שוליים

↑  רובקה (ראובן) אליעז (1966-1967), באתר גדוד הסיור של חטיבת גולני.
↑  מאיר שלו, "בחזרה לסיירת גולני", במחנה, 1988.
↑  לי-טל תייר, ששה ימים וזיכרון, ביטאון ביבשה גיליון 2, יוני 2007.
↑  סרן ראובן אליעז, באתר הגבורה.
↑  מבצעים בלבנון 1969-1972, באתר גדוד הסיור של חטיבת גולני.
↑  אורי שמחוני, יחס ישיר בין כמות הצל"שים וגודל התקלה, באתר nrg‏, 24 באפריל 2001.
↑  עמית נבון, גולני היה חייב לכבוש את החרמון, באתר nrg‏, 2 באוקטובר 2011.
דורי מדיה דרסט

דני פארן עם ענת וקסמן בהפקה באולפני הרצליה בתחילת שידורי ערוץ 2
דורי מדיה דרסט הפקות היא חברת יזמות, פיתוח והפקות טלוויזיה, שנוהלה על ידי מפיק הטלוויזיה דני פארן. החברה פועלת מ-1999, וממוקמת בקריית התקשורת נווה אילן.
דרסט-הפקות היא חברת ההפקות הישראלית הראשונה שהביאה את ז'אנר הטלנובלות לתעשיית הטלוויזיה הישראלית. החברה יוצרת תוכן מקורי וכן מפיקה מחדש פורמטים בינלאומיים של טלנובלות. דרסט הפקות מפיצה את הפורמטים שלה בעולם באמצעות זרוע ההפצה של דורי מדיה, דורי-מדיה דיסטריביושן.
בשנת 2007 הודיעה דורי מדיה גרופ כי הגיעה להסכמה עם דניאל פארן, המנכ"ל ובעל המניות היחיד של פארן הפקות בע"מ, על רכישת 75% ממניות החברה בסכום כולל של 1.6 מיליון דולר.
תוכניות מבית היוצר של דרסט הפקות

סדרות - "עבודה ערבית" (2007–2013), "נויורק" (2012–2014), "מריו" (2015), "התסריטאי" (2015), "דוקטור ליבי" (2015-2018) "מטומטמת" (2016–2017), "פולמון" (2017), "שבאבניקים" (2017 - רץ), "בת אל הבתולה" (2018-רץ), "פרויקט קליזו" (2018), "שיעור טוב לחיים" (2020-רץ)
שעשועונים - "עשינו עסק" (1994–1996), "פחות או יותר" (1994–1996),"הצלצול האמיתי" (2016 - רץ),"הבנים והבנות" (2013 - רץ), "שקזום" (2019).
טלנובלות - "לגעת באושר" (2001), "לחיי האהבה" (2002), "החצר" (2003), "משחק החיים" (2003), "אסתי המכוערת" (2003), "מיכאלה" (2004), "טלנובלה בע"מ" (2005), "אלביס, רוזנטל והאישה המסתורית" (2005), "האלופה" (2006–2007, 2009), "בובות" (2007–2008), "אָנדוּ" (2011), "אניגמה" (2013–2014),"פולמון" (2017), בת אל הבתולה (2019),"בעלת החלומות"(2021-רץ),שיעור טוב לחיים" (2020-רץ)
סדרות נוער - "האבודה" (2006), "חצויה" (2009–2010), "החולמים" (2011), "גאליס" (2012–2016), "הקלמרים" (2013 - רץ), "הצלצול האמיתי" (2016 - רץ), "אילת" (2018),"תברחו" (2019) ,"אמא מביכה" (2019 - רץ), שיעור טוב לחיים" (2020-רץ)
סרטי קולנוע - גאליס - המסע לאסטרה (2014), גאליס - קונקט (2016), הרפסודה (2021)
הערות שוליים

↑  רתם קלינה, דורי מדיה מגדילה אחזקותיה בדרסט-הפקות, באתר nrg‏, 19 בפברואר 2007
↑  לי-אור אברבך, דורי מדיה משתלטת על פארן הפקות, באתר nrg‏, 25 בנובמבר 2007
סרטי טאצ'סטון

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 מייסדים:  רון מילר, Richard Berger 
 תקופת הפעילות:  1986 – 2 בספטמבר 2016 (כ־30 שנה) 
 חברת אם:  דיסני מיוזיק גרופ 
 חברות בנות:  אולפני ABC 
 מיקום המטה:  ברבנק, קליפורניה, ארצות הברית
 בעלות:  חברת דיסני
 ענפי תעשייה:  יצירת קולנוע 
 מוצרים עיקריים:  הפקות סרטים
  
 www.touchstonepictures.com
 
סרטי טאצ'סטון (באנגלית: Touchstone Pictures) הייתה חברת הפקות סרטים אמריקאית, שהייתה אחת מהחברות בזרוע ההפצה של אולפני וולט דיסני, כאשר הייתה בבעלות חברת וולט דיסני. החברה הוקמה ב-16 בפברואר 1983 על ידי מנכ"ל חברת וולט דיסני דאז רון מילר בשם "Touchstone Films". החברה הוציאה לאור סרטים המופנים לקהל בוגר יותר, לעומת הסרטים שיצאו לאור תחת התווית של וולט דיסני שהופנו לקהל צעיר יותר. ב-2016, החברה פורקה סופית, אך נשארה בזכויות חברת וולט דיסני העולמית.
החברה היא מותג של חברת וולט דיסני, והיא אינה פעולה עסקית נפרדת ואינה קיימת כחברה נפרדת ועצמאית.
בשנים שלאחר הקמתה, החברה קיימה שותפות ביצירת סרטים עם חברות הפקה גדולות אחרות, ביניהן "Summit Entertainmanet", "סרטי ג'רי ברוקהיימר", "סרטי קולומביה", "האחים וורנר", "Icon Productions"‏, "Imagine Entertainment"‏, "DreamWorks" ועוד.
סרטי וולט דיסני נכנסו לעסקה ארוכת טווח עם DreamWorks הכוללת הפצה של 30 סרטים, במסגרת עסקה זו סרטי חברת DreamWorks שיצאו לאור יעברו דרך חברת Touchstone למשך שבע שנים החל משנת 2011.
רקע

בסוף 1979, וולט דיסני הפקות שחררה את הסרט "החור השחור" ("The Black Hole"), סרט מדע בדיוני שהיה ההפקה הראשונה של האולפנים שקיבלה דירוג PG‏ (Parental Guidance), שממליץ לילדים לא לצפות ללא השגחת הוריהם (סרטי טאצ'סטון, לעומת זאת, כבר הפיקו סרט עם דירוג PG ללא התווית של דיסני עליו - "Take Down", כמעט שנה לפני שחרורו של החור השחור). במהלך השנים הבאות דיסני ניסתה להפיק ולהפיץ יותר סרטים שיכולים לקבל את דירוג ה-PG, ביניהם "קונדורמן" ("Condorman") ב-1981, "טרון" ("Tron") ו"טקס" ("Tex") ב-1982 (בו הוצגו סצנות של צעירים המעשנים מריחואנה, "Never Cry Wolf",‏"Running Brave" (שניהם כללו סצנות עם גברים עירומים), "משהו מרושע בדרך זו" ו"מעיל כבד" ב-1983. הסרט האחרון קיבל ביקורת שלילית עקב היותו כולל תכנים למבוגרים שאינם מתאימים לדיסני. באותו הזמן, השם "דיסני" היה סמל לסרטי ילדים ובכלל לתכנים הקשורים לילדים, והשימוש בשם של דיסני ייתכן והשפיע לרעה על ההכנסות מסרטים אחרים שהופנו לקהל מבוגר יותר, כגון "השטן ומקס דוולין" מ-1981 ו"טרון" מ-1982.
הערות שוליים

↑  מכתב מאת תומאס סטאגס (יושב ראש חברת אתרי הנופש של וולט דיסני ומנהל הכספים הראשי בחברת וולט דיסני) אל הוועדה לניירות ערך ולבורסות, מה-1 במרץ 2007.
↑  טופס בשם Form 10-K שהוגש מטעם חברת וולט דיסני אל הוועדה לניירות ערך ולבורסות עבור שנת הכספים שהסתיימה ב-30 בספטמבר 2006, עמוד 15.
↑  "The Walt Disney Company: 2011 Annual Financial Report", אתר חברת וולט דיסני.
↑  Disney signs deal with DreamWorks, אתר Variety.
↑  "Trivia for Trenchcoat (1983)",‏ IMDb.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007446244105171  LCCN: no95025350  NKC: ko2003184831  VIAF: 132640425   WorldCat (עם VIAF): 132640425
רפאל פלח

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  טריפולי
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל 
 ספורט
 ענף ספורט:  אתלטיקה פאראלימפית, כדורשער, ג'ודו 
 
רפאל (רפי) פלח (נולד ב-1947) הוא ספורטאי פאראלימפי.
ביוגרפיה

פלח נולד בטריפולי שבלוב ולאחר הקמת המדינה עלה בגיל שנה עם משפחתו שהתגוררה בתחילה במעברת רמת גן. למד בבית ספר יסודי ברמת גן ובאורט מקצועי ובקיץ 1965 גויס לחיל הנדסה. אחרי קורס קצינים היה קצין חבלה בדרגת סגן ומפקד מחלקה בפלוגה מבצעית. במלחמת ששת הימים פיקד על יחידה לפינוי שדות מוקשים במסלול ההתקדמות של האוגדה בפיקודו של אריאל שרון. אחרי המלחמה עסקו בפינוי אלפי מוקשים מאזור בארותיים ומשם עברו לפינוי מוקשים באזור הבניאס שברמת הגולן.
ב-7 באוגוסט 1967 נפצע מהתפוצצות מוקש באזור צומת הטנק (צומת שיאון) ואיבד את הראייה. הוא נעזר בכלב נחייה והשתקם בבית הלוחם תל אביב. ב-1976 ו-1980 השתתף בתחרויות אתלטיקה (הדיפת כדור ברזל, קפיצה לרוחק וריצה) במשחקים הפאראלימפיים. באולימפיאדות ב-1980 וב-1992 היה חבר בנבחרת הכדורשער. בישראל התחרה גם בג'ודו וב-1978 השתתף באליפות ישראל. כמו כן, ארגן ב-1982, יחד עם יקותיאל גרשוני, מסע אופניים של נכי צה"ל סביב הכנרת.
פלח עומד בראש נציגות העוורים של ארגון נכי צה"ל והוא חבר ועד של בית הלוחם תל אביב. בעמותת חיל ההנדסה הקרבית הוא איש קשר עם הפצועים. אחרי שנפגע עבד במרכזית הטלפונים של משרד הביטחון. בעידוד של יקותיאל גרשוני הוא השלים לימודים בחוג להיסטוריה של אוניברסיטת תל אביב ומאוחר יותר למד עבודה סוציאלית. היה חבר בוועד המנהל של המרכז לתרבות מונגשת, מיסודה של הספרייה המרכזית לעיוורים ולבעלי לקויות ראייה.
הוא נשוי בשנית, אב לארבעה וסב לנכדים.
חיים בן-צבי

חיים בן-צבי (הירשזון) (תמוז תרס"ו, 1 ביולי 1906 – שביעי של פסח תשמ"ה, אפריל 1985) היה חלוץ, קולט מעפילים וראש מועצה אזורית עמק חפר במשך 35 שנה.
חייו

חיים בן-צבי נולד ב-1 ביולי 1906, בעיירה סמיילה שבדרום-מערב רוסיה (כיום באוקראינה).
בשנת 1924 עלה לארץ ישראל עם הוריו ואחיו הקטנים, לאחר שאחד מאחיו הגדולים עלה כבר קודם, בתקופת העלייה השנייה. בן-צבי עבד זמן מה כפועל בבית החרושת "נשר" בחיפה, ועוד באותה שנה הצטרף לקיבוץ עין חרוד. בן-צבי שאף לעבודה חלוצית בעוד הוריו התבססו כעירונים. אמו נפטרה בטבריה ואביו במנחמיה, אך המאורעות שהחלו ב-1936 מנעו ממנו להגיע ללוויותיהם.
באוגוסט 1928 עזב את הקיבוץ בגלל חלוקי דעות אידאולוגיים על אופי הקיבוץ, כי העדיף חיי מושב עובדים. במשך יותר משנה עבד כפועל במקומות אחדים, בהם בייבוש ביצות כבארה (סביב מעיינות התנינים), והצטרף לארגון ג'-העמק, ששאף להקים מושב עובדים.
בינואר 1930 עלה בן-צבי לעמק חפר בתוך קבוצת "עשרים הראשונים", שהיו חברי שני ארגונים. הקבוצה ייבשה את הביצות והכשירה לחקלאות את קרקעות העמק. באביב 1933 השתתף בייסוד המושב כפר ויתקין שבעמק חפר. עסק גם בפעילות ציבורית בתוך קבוצת "עשרים הראשונים" ובמושב כפר ויתקין. משנת 1934 עמד בראש ועד גוש יישובי עמק חפר. במאי 1940 הוכר ועד הגוש על ידי הממשלה הבריטית כמועצה מקומית-אזורית, הראשונה בארץ. המשימות הציבוריות הבולטות, בהן השקיע את מלוא מרצו, היו: ביסוס היישובים שהוקמו, במיוחד בגלים שלאחר ייבוש הביצות ובעקבות הקמת המדינה; הגנת היישובים; הקמת מפעל המים האזורי עם חברת מקורות; הקמת בתי ספר אזוריים ובמיוחד בית הספר התיכון האזורי; קידום הפיתוח החקלאי והתיעוש; נושאי חברה תרבות ורווחה; ולבסוף ההתקשרות עם עיריית נתניה לשם הקמת המפעל לטפול בקולחי העיר והשבתם להשקיה חקלאית. עד שהזקין היה חבר כפר ויתקין והחזיק משק חקלאי בו עבד פיזית במקביל לפעילותו הציבורית. בשנת 1976 עבר לגור בחופית.
חיים בן-צבי עמד בראש המועצה מיום היווסדה ועד לפרישתו בשנת 1975 – נבחר שמונה פעמים ברצף לתפקיד זה – פרט לתקופה של ארבע שנים בעת מלחמת העולם השנייה, שבהן שירת כחייל ביחידות הארץ-ישראליות של הצבא הבריטי והבריגדה היהודית. השתתף בקרבות באיטליה, בהם המערכה על נהר סניו. מסיום המלחמה ועד לשחרורו מן הצבא הבריטי השתתף בפעולות העפלה.
בשנת 1933 נשא לאישה את שרה לבית חסין, שילדה את אריה ונפטרה בשנת 1938. בשנת 1940 נשא את צביה לבית פינקלשטיין, שילדה את אברהם, את נעמי ואת ורד. חיים בן-צבי זכה לראות שמונה נכדים ונפטר בשביעי של פסח תשמ"ה (1985), בגיל 79. אלמנתו צביה נפטרה בשנת 2007. גן התעשייה שבעמק חפר קרוי על שמו של חיים בן צבי.
אחיינו הוא חתן פרס ישראל, פרופסור אברהם בן צבי.
כתביו

"מכתב מהחזית", בתוך: בשלח ובמחרשה: קובץ חיילים חברי תנועת המושבים, תל אביב: תנועת המושבים והארגונים והוצאת ספרים נ' טברסקי, תש"ח, עמ' 320–321.
חיים בן צבי, א' ברעם [ואחרים] (עורכים), עמק חפר: ארבעים שנה לעליה לוואדי חווראת עמק חפר: תר"ץ–תש"ל, כפר ויתקין: המועצה האזורית עמק חפר, תש"ל.
מואדי חווארת לעמק חפר: תר"ץ 1930 – תשל"ה 1975: פרקים מיומן, פעולות, ארועים וחוויות, [כפר ויתקין: חמו"ל], 1977. (ספר)
יומנו שמור בארכיון כפר ויתקין.
הערות שוליים

↑  טקס הסרת הלוט משלט הכניסה לגן התעשייה
↑  גדעון חרובי, "הבית-הגדול", סיפורי ראשונים, אתר כפר ויתקין, ינואר 2005.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012363769405171  VIAF: 308278096   WorldCat (עם VIAF): 308278096
דידריק סולי טאנגן

| --- | --- |

 לידה:  11 ביוני 1987 (בן 37) פרוסגרון, טלמרק, נורווגיה 
 מוקד פעילות:  נורווגיה 
 תקופת הפעילות:  מ-2009 
 מקום לימודים:  Barratt Due Institute of Music 
 סוגה:  אופרה, מוזיקת נשמה, מוזיקת פופ 
 סוג קול:  טנור 
 שפה מועדפת:  נורווגית, אנגלית 
 כלי נגינה:  סקסופון 
 חברת תקליטים:  יוניברסל מיוזיק גרופ 
 www.didriksollitangen.com
 פרופיל ב-IMDb
 
דידריק סולי טאנגן (בנורווגית: Didrik Solli-Tangen; נולד ב-11 ביוני 1987) הוא זמר נורווגי.
ביוגרפיה

סולי טאנגן נולד בטלמרק ובגיל צעיר החל להתעניין במוזיקה.
בגיל חמש עשרה הצטרף ללהקה כמנגן בתופים ולאחר מכן כסולן.
הוא למד בבית ספר לאמנויות הבמה באוסלו.
ב-2009 נכתב עבורו השיר "My Heart Is Yours" איתו התמודד ב"מלודי גרנד פרי", בתחרות הוא זכה במקום הראשון ונבחר לייצג את נורווגיה באירוויזיון 2010 בו נורווגיה היא המדינה המארחת.
באירוויזיון סיים במקום ה-20 עם 35 נקודות.
בספטמבר 2010 יצא הסינגל השני שלו "Best Kept Secret" ובנובמבר אותה שנה יצא אלבומו "Guilty Pleasures".
ב-2012 השתתף בפרק של תוכנית המציאות "71° nord".
הערות שוליים

↑  Eurovision News, Participants News, Eurovision Participants, Fans, Eurovision Norway sends Didrik Solli-Tangen to Eurovision - ESCToday.com, Eurovision News, Polls and Information by ESCToday, ‏2010-02-06 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 10027686  GND: 1297488555  ISNI: 0000 0004 0033 6268  MusicBrainz: 16ff73f5-0629-490d-9dd5-7abe3f0279a9  VIAF: 221948528   WorldCat (עם VIAF): 221948528 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ולאד מיריצה

| --- | --- |

 לידה:  2 באוגוסט 1981 (בן 43) טרגובישטה, רומניה 
 מוקד פעילות:  רומניה 
 תקופת הפעילות:  מ-1997 
 סוגה:  מוזיקת פופ 
 שפה מועדפת:  רומנית 
 אתר רשמי
 
ולאד מיריצה (ברומנית: Vlad Miriță; נולד ב-2 באוגוסט 1981) הוא זמר רומני.
היסטוריה

מיריצה נולד בטרגובישטה ובגיל שש עשרה החל ללמוד מוזיקה.
בשנת 2001 הצטרף למקהלה בשם "Madrigal" ולאחר מכן זכה במספר תחרויות מוזיקה, בין היתר הופיע ב-2002 בפסטיבל הלאומי למוזיקה במאמאיה וב-2004 לקח חלק בפסטיבל הבזאר הסלאבי בויטבסק.
בשנת 2006 החל לעבוד כסולן בבית האופרה של בוקרשט, באותה שנה גם זכה בפרס מטעם בית האופרה של וינה.
ב-2008 זכה בקדם האירוויזיון הרומני, כשביצע דואט ביחד עם הזמרת ניקו עם השיר "Pe-o margine de lume", ונבחרו לייצג את רומניה באירוויזיון.
באירוויזיון 2008 שנערך בבלגרד הם עלו לגמר, וזכו במקום ה-20 עם 45 נקודות.
הערות שוליים

↑  MonicaMagureanu, Vlad Mirita si â€žO Sole Mioâ€ in Belarus!, Comunicate de Presa Gratuit (באנגלית)
↑  Vlad Miriță - tenor, Opera Națională București (ברומנית)
הישרדות איי קמרינס

| --- | --- |

הלוגו של הישרדות איי קמרינס
 מנחים:  גיא זו-ארץ
 זוכים:  אירית רחמים-בסיס
 שפות:  עברית 
 מספר פרקים:  30
 הפקה
 אתר צילומים:  קרמואן, הפיליפינים
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ 10
 תקופת שידור מקורית:  פברואר 2011 – יוני 2011
 קישורים חיצוניים
 הישרדות: איי קמרינס
 
 → הישרדות אולסטארסהישרדות VIP ←
 
הישרדות איי קמרינס היא העונה החמישית של תוכנית המציאות הישראלית "הישרדות". עונה זו, שעלתה לשידור ב-14 בפברואר 2011, צולמה באי קרמואן (אנ') שבקמרינס הדרומית בפיליפינים, מיד לאחר צילומה של העונה הרביעית. בעונה זו ניצחה אירית רחמים-בסיס, במקום השני והשלישי זכו גב פשטי ונטלי כבסה בהתאמה, ויניב רוחן זכה לתואר "חביב הקהל".