stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דאלאמר ארג'נט
אופי

דמותו של דאלמאר עוברת שינויים משמעותיים בין סדרת אגדות רומח הדרקון (בה מוצג לראשונה) אל תקופת מלחמת הנשמות.
דמותו של דאלמאר מאופיינת בתאווה לכישוף ולידע, עד כדי כך שהיה מוכן לרגל אחר אדונו, רייסטלין מאז'ר, למען מועצת המכשפים, מתוך רצון ללמוד ממנו עוד. מערכת היחסים ביניהם נעה בין הערצה וקנאה כמעט דתית (מצדו של דאלמאר) לבין כבוד פשוט בין מורה לתלמידו. רייסטלין אף נוהג בנקמנות ומעניש אותו על שריגל אחריו בצורבו חמישה חורים בחזהו. אף על פי שנאמנותו של דאלמאר נתונה רק לעצמו, ניתן לראות שהוא חש נאמנות מסוימת לרייסטלין, ועושה כדברו גם לאחר שהוא מתגלה כמרגל.
לאחר מותו של רייסטלין בסדרת אגדות, דאלמאר הופך לאדון צריח הכישוף הנעלה בפאלאנתס, וכתוצאה מכך, נעשה נהנתן וחובב תענוגות. הוא לוקח מספר שוליות תחת חסותו, אולם מערכת היחסים איתם מעולם לא הוצגה בספרים, והופך לראש מסדר הגלימות השחורות לזמן מה.
דאלמאר עוטה גלימות שחורות, אולם מעשיו בספרים, שבסופו של דבר נאמנים לפלדין ולכוחות הטוב, מוכיחים כי אף על פי שהוא עובד את נואיטרי, הוא ככל הנראה לא נאמן לטאקיזיס, והוא אף מציין זאת בעצמו פעמים מספר. ניתן להניח שדאלמאר מתאווה להיות אכזרי כצפוי מבעל גלימות שחורות בגלל עברו הקודר (המוצג בספר "דאלמאר האפל"), וכתוצאה מתפיסתו כי גלימות שחורות יביאו לו עוצמה וכבוד שלא היו לו בנעוריו, אף כי הוא איננו מרגיש קשר של ממש לטאקיזיס ולמטרותיה.
דאלמאר בוגדני וחסר נאמנות, אולם ניתן לראות שהוא פיתח קשרים טובים למדי לשתי דמויות - רייסטלין מאז'ר, וג'נה (בתו של ג'אסוטריוס).
דאלמאר מתמחה בקריאת שפת גוף, וחובב משחקי מילים ותחבולות. הוא יודע כיצד לנסוך שלווה באנשים שמולו, ומשתמש בכך למטרותיו. הוא איננו חושש משקרים ולעיתים קרובות משמש כסוכן דו צדדי, ולרוב לא ברור באיזה צד הוא.
בין דאלמאר לג'נה התפתחה מערכת יחסים רומנטית בשלב מסוים בין אגדות לדור ההמשך, מערכת יחסים שנמשכה עד לשלב מסוים במלחמת הנשמות. יש להניח כי מדובר היה במערכת יחסים רעילה למדי, שכן באינטראקציות המעטות שמוצגות בין השניים, ניתן לראות שג'נה משתוקקת לאהבה ויחס מדאלמאר, בעת שהוא מתקשה להפוך את עצמו לפגיע לפניה, ובכך מתעלל בה פסיכולוגית, במודע או לא שבמודע.
הערות שוליים

↑  אחרי החורבן
↑  ננסי וריאן ברבריק, רומח הדרקון, דאלאמר האפל
↑  טרייסי היקמן ומרגרט וייס, אגדות רומח הדרקון, כרך א', עת התאומים
↑  טרייסי היקמן ומרגרט וייס, אגדות רומח הדרקון, כרך ג', מבחן התאומים, חלק 2
↑  טרייסי היקמן ומרגרט וייס, אגדות רומח הדרקון, כרך ג', מבחן התאומים, חלק 3
↑  ננסי וריאן ברבריק, ספרי מלחמות הכאוס, כרך ג', דמעות של שמי הליל
↑  טרייסי היקמן ומרגרט וייס, דרקוני להבת קיץ
↑  יש הגורסים כי זוהי טאקיזיס
↑  לחורבן השני. שיטת תיארוך זמן חדשה, אשר החלה להיספר לאחר מלחמת הכאוס, המכונה החורבן השני
↑  טרייסי היקמן ומרגרט וייס, מלחמת הנשמות, כרך א', דרקונים של שמש גוועת
↑  טרייסי היקמן ומרגרט וייס, מלחמת הנשמות, כרך ב', דרקונים של כוכב אבוד
↑  טרייסי היקמן ומרגרט וייס, מלחמת הנשמות, כרך ג', דרקונים של ירח נעלם
↑  דאגלס ניילס, רומח הדרקון, סדרת עידן בני התמותה, מועצת המכשפים
| רומח הדרקון |
| --- | --- | --- |
| ספרים עיקריים | דרקונים של דמדומי הסתיו • דרקונים של ליל החורף • דרקונים של שחר האביב • עת התאומים • מלחמת התאומים • מבחן התאומים • דור ההמשך • דרקוני להבת קיץ • דרקונים של שמש גוועת • דרקונים של כוכב אבוד • דרקונים של ירח נעלם • ענבר ואפר • ענבר וברזל • ענבר ודם • דרקונים של מעמקי הגמדים • דרקונים של שחקי שרת הדרקונים • דרקונים של מג שעון החול • ספרים נוספים |  |
| עולם | קרין  • ההיסטוריה של קרין • דמויות • אלים |  |
| דמויות עיקריות | גדילן קוץ-רגל • חלמיש כור-אש • טיקה ויילן מאז'ר • לאורנה קנן • מי-נהר • סהר-פז • סער בהיר-להב • קיטיארה אות-מאטר • קרמון מאז'ר • רייסטלין מאז'ר • תניס חצי-אלף |  |
| דמויות נוספות | אריאקס • אלהנה צפריר  • דאלאמר ארג'נט • הומא רועץ-דרקון • לורד סות' • פאלין מאז'ר • פיסטנדנטילוס • קריסניה |  |
סרט האנימציה • טרייסי היקמן • מרגרט וייס
דואט החתולים

דואט החתולים (באיטלקית: Duetto buffo di due gatti – "דואט היתולי לשני חתולים") היא יצירה פופולרית לשתי זמרות סופרן, המבוצעת לעיתים קרובות כהדרן בקונצרט. ה"מילים" הן אך ורק חזרות על המילה "מיאו". לעיתים מבוצע הדואט על ידי סופרן וטנור, או סופרן ובס.
אף כי מקובל לייחס את היצירה לג'ואקינו רוסיני, הרי שלאמתו של דבר היא לא נכתבה על ידו, אלא זוהי עריכה שנעשתה בשנת 1825, ומקורה בעיקר באופרה שלו "אותלו" משנת 1816. לטענת יוברט האנט, מקובל לראות את רוברט לוקאס פרסול כמעבד, שאימץ לו לצורך זה את שם העט "ג' ברתולד".
מבנה

היצירה בנויה מן הפרקים הבאים, לפי סדר הופעתם:
"קוואטינת חתולים" מאת המלחין הדני כריסטופר ארנסט פרידריך וייזה
חלק מן הדואט של אותלו ויאגו במערכה 2 של "אותלו"
חלק מן הקאבאלטה לאריה "Ah, come mai non senti", ששר רודריגו באותה מערכה
הקלטות

אלבומים הכוללים יצירה זו:
"מחווה לג'ראלד מור", EMI קלאסיקס: ויקטוריה דה לוס אנחלס (סופרן), אליזבת שוורצקופף (סופרן), ג'רלד מור (פסנתר), שנת הוצאה 2003 (חידוש והרחבה של הפקה משנת 1969), ידוע גם בשם "Le Duo des Chats"
"כוחו המתוק של השיר", EMI קלאסיקס: פליסיטי לוט (סופרן), אן מאריי (מצו סופרן), גראהם ג'ונסון, (פסנתר), שנת הוצאה 1990
"דואטים לשתי זמרות סופרן", חברת BIS: אליזבת זדרסטרם (סופרן) וקרסטין מאייר (מצו סופרן, יאן איירון (פסנתר), שנת הוצאה 1992)
"Wir Schwestern Zwei, Wie Schönen"' נייטינגייל: אדיטה גרוברובה (סופרן), וסלינה קאזארובה (מצו סופרן), ופרידריך היידר (פסנתר). רצועה אחרונה, מוכר גם כ"קאצן-דואט"
"Von ganzem Herzen", קאטאליסט: מונסראט קאבאייה, מונסראט מרטי, שנת הוצאה 1998
"רסיטל שירה יוצא דופן עד מאד", סראפים: כריסטה לודוויג (מצו סופרן), וולטר ברי (בס בריטון), ג'רלד מור, פסנתר, שנת הוצאה 1969
"המיטב של רוסיני", EMI קלאסיקס, MESPLE/BERBIE/REISS, שנת הוצאה 1992
גינתר פון קלוגה

| --- | --- |

גינתר פון קלוגה
 לידה:  30 באוקטובר 1882 פוזנן, הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 התאבד:  19 באוגוסט 1944 (בגיל 61) מץ, גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 מדינה:  ממלכת פרוסיה, רפובליקת ויימאר, גרמניה הנאצית 
 כינוי:  הנס החכם
 השתייכות:  הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית   רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר   גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1901–1944 (כ־43 שנים)
 דרגה:   גנרל-פלדמרשל
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-6 של הרייכסווהר   מפקד הקורפוס ה-6   מפקד הארמייה הרביעית   מפקד קבוצת ארמיות מרכז   מפקד קבוצת ארמיות D   מפקד הOB West
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה הפלישה לפולין  המערכה על צרפת  מבצע ברברוסה  הקרב על מוסקבה  קרב רז'ב השני  קרב קורסק  קרב פאלז
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון וחרבות   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה
 
גינתר אדולף פרדיננד "הנס" פון קלוגה (בגרמנית: Günther Adolf Ferdinand “Hans” von Kluge; 30 באוקטובר 1882 – 19 באוגוסט 1944) היה גנרל-פלדמרשל בוורמאכט בזמן מלחמת העולם השנייה, והיה מעורב בקשר העשרים ביולי לרציחתו של אדולף היטלר. לאחר כישלון הקשר התאבד, ולפי גרסה אחרת נרצח בידי ה-אס אס.
קורות חיים > קריירה מוקדמת

פון קלוגה נולד ב-30 באוקטובר 1882 בפוזנן למשפחה פרוסית בעלת מסורת צבאית. אביו מקס פון קלוגה היה גנרל לויטננט בצבא הפרוסי, אשר פיקד על הדיוויזיה ה-18 במהלך מלחמת העולם הראשונה. בשנת 1901 התגייס פון קלוגה לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הארטילריה ה-46. במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת כקצין מטה בקורפוס ה-21, ולאחר מכן בארמיית הדרום, ואף נלחם בשנת 1916 בקרב ורדן. בשנת 1918 מונה לראש המטה של הדיוויזיה ה-236, ובסתיו 1918 נפצע באורח קשה בורדן.
לאחר המלחמה הצטרף פון קלוגה לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 ביולי 1927 הועלה פון קלוגה לדרגת אוברסט לוטננט, וב-1 בנובמבר 1928 מונה לראש מטה דיוויזיית הפרשים ה-1. ב-1 בפברואר 1930 הועלה לדרגת אוברסט, וב-1 במרץ 1930 מונה למפקד רגימנט הארטילריה ה-2 (הפרוסי). ב-1 באוקטובר 1931 מונה למפקד פיקוד התותחנים ה-3, וב-1 בפברואר 1933 הועלה לדרגת גנרל מיור, ומונה למפקח הכללי של חיל הקשר. ב-1 באפריל 1934 הועלה לדרגת גנרל לוטננט, וב-1 באוקטובר 1934 מונה למפקד הדיוויזיה ה-6 של הרייכסווהר. ב-1 באפריל 1935 מונה למפקד הקורפוס ה-6, וב-1 באוגוסט 1936 הועלה פון קלוגה לדרגת גנרל חיל התותחנים. ב-1 בדצמבר 1938 מונה פון קלוגה למפקד קבוצת הארמייה השישית, שהפכה ב-1 באוגוסט 1939 לארמייה הגרמנית הרביעית.
קורות חיים > מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, פיקד פון קלוגה על הארמייה הרביעית ולחם עימה במהלך הפלישה לפולין כחלק מקבוצת ארמיות צפון. ב-30 בספטמבר 1939 קיבל פון קלוגה את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, ולמחרת הועלה לדרגת גנרל-אוברסט. במהלך המערכה על צרפת בשנת 1940 הוביל פון קלוגה את הארמייה שלו, שמנתה 14 דיוויזיות, במסע המלחמה דרך יער הארדנים, כחלק מקבוצת ארמיות A. תחתיו שירתו כפקודים מפקדים שזכו לשם במערכות אחרות במלחמת העולם השנייה כגנרל הרמן הות שהיה מפקד הקורפוס הממונע ה-15, ולאחר מכן קיבל את הפיקוד על ארמיית הפאנצר הרביעית, וכגנרל ארווין רומל שהיה מפקד דיוויזיית הפאנצר ה-7, שהיוותה חלק מן הקורפוס של הות. הצלחתו של פון קלוגה במסע מלחמה זה הביאה להענקת דרגת גנרלפלדמרשל ב-19 ביולי 1940.
פון קלוגה המשיך לפקד על הארמייה הרביעית גם במסע המלחמה בברית המועצות המכונה מבצע ברברוסה. הארמייה הרביעית שבפיקודו, הייתה חלק מקבוצת ארמיות מרכז עליה פיקד גנרלפלדמרשל פדור פון בוק. כפופה למפקדתו הייתה גם ארמיית הפאנצר השנייה, עליה פיקד הגנרל היינץ גודריאן, אשר מטעמי יוקרה דיווח לפון קלוגה, ולא למפקד קבוצת הארמיות בוק. יחסי כפיפות אלו בין פון קלוגה וגודריאן ומחלוקת משמעותית באופן המתקפה על מוסקבההביאו לחיכוכים מתמידים בין שני האישים, שהיו בעלי השפעה על כישלונו של מסע הלחימה במזרח בשנת 1941.
חייליו של פון קלוגה היו בין המסתערים על מוסקבה במהלך הקרב על מוסקבה. לאחר ששוחרר פון בוק מתפקידו כמפקד קבוצת ארמיות מרכז, ב-19 בדצמבר 1941, מונה פון קלוגה לתפקיד זה, ומילא אותו במהלך השנים 1942 ו-1943. ב-18 בינואר 1943 קיבל פון קלוגה תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, ובמהלך קרב קורסק מילא תפקיד חשוב, כאשר הארמייה התשיעית, בפיקודו של הגנרל ולטר מודל, שהיוותה חלק מקבוצת ארמיות מרכז בפיקודו של פון קלוגה, היוותה את זרועה הצפונית של תנועת המלקחיים שנועדה לכתר את הריכוז הסובייטי הענק במבלט קורסק. השריון הגרמני לא הצליח לחדור את ההגנה הסובייטית הצפופה, וקרב קורסק היווה תבוסה גרמנית, מן המכריעות שבמלחמת העולם השנייה. קלוגה, שבמערכות בפולין, צרפת ובמבצע ברברוסה היה בין מיישמי טקטיקת הבליצקריג, אם כי נמנה עם מתנגדיה, נתקל זו הפעם הראשונה באויב המסוגל לשבור את תנועת השריונים הגרמנים עוד בתחילת הסתערותם.
ב-29 באוקטובר 1943 קיבל פון קלוגה תוספת חרבות לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-27 באוקטובר 1943 נפצע פון קלוגה באופן קשה כאשר מכוניתו התהפכה על כביש מינסק סמולנסק. הוא לא שב לתפקיד קרבי עד ליולי 1944. ביולי 1944 קיבל את תפקיד מפקד הכוחות הגרמנים במערב, והחליף בתפקיד זה את הגנרל גרד פון רונדשטט.
קורות חיים > קשר העשרים ביולי

פון קלוגה שיתף פעולה עם הגנרל הנינג פון טרסקו, מראשי הקושרים כנגד היטלר, שהיה ראש מטהו בקבוצת ארמיות מרכז. הוא שיתף פעולה עם טרסקו בנסיונותיו לרצוח את היטלר. טרסקו היה בעל השפעה על פון קלוגה, והפגיש אותו עם אישים מרכזיים בתנועת ההתנגדות כקרל פרידריך גרדלר. בתחילת 1943 תיאם מטהו של קלוגה ביקור של היטלר, במהלכו התכוון פון טרסקו להורגו. פון קלוגה לא אישר את ההתנקשות בעת הביקור, ופון טרסקו הטמין במטוסו של היטלר פצצה. הפצצה לא התפוצצה, והיטלר ניצל.
עם התקרב מועד קשר העשרים ביולי בו היו מעורבים רבים מקציני הוורמאכט, נעשו ניסיונות לצרף את פון קלוגה לקושרים. פון קלוגה רמז כי יסכים לשתף פעולה, אם אכן ימות היטלר במהלך ההתנקשות. בבוא יום ההתנקשות הייתה פריז בה ישב פון קלוגה, לאחד מהמרכזים העיקריים לפעולת הקושרים. לאחר השמע הידיעה הראשונית על ההתמרדות, אסרו הקושרים את כל אנשי האס אס. אך כאשר נודע לפון קלוגה כי היטלר עודו בחיים, הורה על שחרור אנשי ה-אס אס, והכחיש כי ידע על תוכניות המרד מראש.
עם כל זאת, היה שמו של פון קלוגה קשור במרד, ומורדים שנאסרו דיברו על השתתפותו במרד בחקירתם. ב-17 באוגוסט הוחלף כמפקד עליון במערב על ידי פקודו לשעבר, ולטר מודל, ונצטווה לשוב לברלין. על סופו קיימות כמה גרסאות. לפי אחת מהגרסאות בלע רעל בדרכו לברלין. לפי יירגן שטרופ, איש האס אס שדיכא את מרד גטו ורשה, סירב פון קלוגה להתאבד, ונרצח באופן אישי על ידי שטרופ. לאחר מכן, לטענת שטרופ, הורה היינריך הימלר להודיע כי פון קלוגה התאבד בדרכו לברלין במטוס.
הערות שוליים

1 2  אלן קלארק, תרגום: הוצאת מערכות, מבצע ברברוסה, 1970
| גנרל-פלדמרשלים וגרוס-אדמירלים בוורמאכט, בלופטוואפה ובקריגסמרינה במלחמת העולם השנייה |
| --- | --- | --- |
| גנרלפלדמרשלים | אדוארד פון בהם-ארמולי (דרגת כבוד) • פדור פון בוק • ארנסט בוש • ולטר פון בראוכיטש • רוברט ריטר פון גריים • הרמן גרינג • מקסימיליאן פון וייכס • ארווין פון ויצלבן • וילהלם פון לב • וילהלם ליסט • אריך פון מאנשטיין • ולטר מודל • ארהרד מילך • פרידריך פאולוס • וילהלם קייטל • גאורג פון קיכלר • גינתר פון קלוגה • אוואלד פון קלייסט • אלברט קסלרינג • ארווין רומל • גרד פון רונדשטט • ולטר פון רייכנאו • וולפרם פון ריכטהופן • הוגו שפרלה • פרדיננד שרנר |  |
| גרוס אדמירלים | אריך רדר • קרל דניץ |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb165645593 (data)  GND: 124447775  ISNI: 0000 0000 2308 6936  LCCN: n83025742  SNAC: w6vd6wfk  VIAF: 45235623   WorldCat (עם VIAF): 45235623
דיון כריסוסטומוס

"נאומים" של דיון כריסוסטומוס בעריכת יוהאן יאקוב רייסקה, 1784. נאום 1, ΠΕΡΙ ΒΑΣΙΛΕΙΑΣ ("על מלכות").
דיון כריסוסטומוס (ביוונית: Δίων Χρυσόστομος; בלטינית: Dio Chrysostom, דיו כריסוסטום; בערך 40 – בערך 115 לספירה), דיון איש פרוסה או דיו קוקיאנוס (Dio Cocceianus), היה נואם, סופר, פילוסוף והיסטוריון יווני של האימפריה הרומית במאה ה-1 לספירה. שמונים מה"הרצאות" (או "נאומים"; Λόγοι) שלו שרדו, כמו גם כמה מכתבים וחיבור לעג מצחיק "בשבח שיער", כמו גם כמה קטעים אחרים. פירושו המילולי של השם היווני "כריסוסטומוס": "בעל פה של זהב".
חייו

הוא נולד בפרוסה (כיום בורסה) בפרובינקיה הרומאית ביתיניה (כיום חלק מצפון-מערב טורקיה). נראה כי אביו, פסיקראטס, הקדיש תשומת לב רבה לחינוך של בנו דיו והכשרתה המוקדמת של חשיבתו. בהתחלה הוא העסיק את עצמו במקום הולדתו, שם החזיק במשרות חשובות, בחיבור נאומים ומסות רטוריות וסופיסטיות אחרות, אך מאוחר יותר הוא התמסר בהתלהבות רבה לחקר הפילוסופיה. עם זאת, הוא לא הגביל את עצמו לאף פלג או אסכולה מסוימת, ואף לא נכנע להרהורים עמוקים כלשהם, באשר מטרתו הייתה ליישם את תורות הפילוסופיה למטרות החיים המעשיים, ובמיוחד לניהול ענייני ציבור, וכך להביא למצב טוב יותר של דברים. עם זאת, נראה כי הפילוסופיות הסטואית והאפלטונית קסמו לו יותר מכל.
הוא נסע לרומא בתקופת שלטונו של אספסיאנוס (69–79 לספירה), ונראה שבתקופה זו גם התחתן ונולד לו ילד. הוא הפך למבקר של הקיסר דומיטיאנוס, שגירש אותו מרומא, מאיטליה ומביתניה בשנת 82, על כך שייעץ לאחד מקרובי משפחתו הקושרים של הקיסר. על פי עצת האורקל מדלפי, הוא לבש בגדים של קבצן, וללא דבר בכיסו מלבד עותק של "פיידון" מאת אפלטון ונאומו של דמוסתנס על "המשלחת" (אנ'), הוא חי חיים של פילוסוף ציניקן, ויצא למסע לארצות בצפון ובמזרח האימפריה הרומית. כך הוא ביקר בתראקיה, מיסיה (אנ'), סקיתיה (אנ'), ובארצם של הגטים, ובזכות כוחם וחוכמתם של נאומיו, הוא נתקבל בכל מקום בחביבות. הוא היה חברו של נרווה, וכאשר דומיטיאנוס נרצח בשנת 96 לספירה, דיו ניצל את השפעתו עם הצבא הרומי המוצב בספר לטובת נרווה. תחת שלטונו של הקיסר נרווה, נסתיימה גלותו, והוא יכול היה לחזור לביתו בפרוסה. מאוחר יותר בחייו הוא אימץ את שם המשפחה "קוקיאנוס", כדי לכבד את התמיכה שניתנה לו על ידי הקיסר, ששמו המלא היה מרקוס קוקיוס נרווה. יורשו של נרווה, טראיאנוס, רחש הערכה גבוהה ביותר כלפי דיו, והפגין כלפיו חסד ניכר ביותר. מזגו האדיב זיכה אותו בידידים בולטים רבים, כמו אפולוניוס איש טיאנה ואופראטס איש צור (אנ'), וכישרון נאומיו זיכה אותו בהערצת הכל. בחייו המאוחרים דיו היה בעל מעמד לא מבוטל בפרוסה, וישנן עדויות על כך שהיה מעורב בתביעה בנושא התחדשות עירונית בערך בשנת 111. ככל הנראה הוא נפטר כמה שנים אחר כך.
כתביו

דיון כריסוסטומוס היה חלק מהאסכולה הסופיסטית השנייה (אנ') של פילוסופים יוונים שהגיעה לשיאה בראשית המאה ה-2 לספירה. הוא נחשב כאחד הבולטים מבין הרטוריקנים והסופיסטים (אנ') היוונים, על ידי הסופרים העתיקים שכתבו עליו, כגון פילוסטרטוס (Vitae sophistorum i.7), סינסיוס, ופוטיוס (ביבליותקה, קודקס 209). זה מאושר על ידי שמונים הנאומים שלו שעדיין קיימים, ושהיו היחידים שהיו ידועים בתקופתו של פוטיוס. נדמה כי נאומים אלה הם גרסאות כתובות להוראתו בעל פה, והן דומים למסות בנושאים פוליטיים, מוסריים ופילוסופיים. הם כוללים ארבעה נאומים על מלוכה המופנים לטראיאנוס על סגולותיו של ריבון; ארבעה על דמותו של דיוגנס איש סינופה, על הצרות שאליהן אנשים חושפים את עצמם בנטישתם את דרך הטבע, ועל הקשיים בהם צריך שליט להיתקל; מאמרים על עבדות וחירות; על אמצעים להשגת מעמד כנואם; הרצאות פוליטיות המופנות לערים שונות שלעיתים הוא משבח אותן ולפעמים מאשים, אך תמיד במתינות ובחוכמה; על נושאים של אתיקה ופילוסופיה מעשית, אליהם הוא מתייחס באופן פופולרי ואטרקטיבי; ולבסוף, נאומים על נושאים מיתיים ונאומי ראווה. הוא טען בתוקף נגד התרת זנות. הוא גם טען כי האפוסים של הומרוס תורגמו והושרו בהודו; סביר להניח שזה לא נכון, וייתכן שהיה בלבול עם המהאבהארטה והראמאיאנה, שלהן יש כמה הקבלות בנושאיהן. שני נאומים שלו (37 ו-64) מיוחסים כעת לפבורינוס (אנ'). מלבד שמונים הנאומים יש בידינו קטעים של 15 אחרים, וקיימים גם חמישה מכתבים תחת שמו של דיו.
הוא כתב חיבורים פילוסופיים והיסטוריים רבים אחרים, אולם אף אחד מהם לא שרד. אחד החיבורים הללו, גטיקה (אנ'), עסק בגטים, והסודא ייחס אותו באופן שגוי לדיו קסיוס.
דיו האמין כי הטרויאנים לא נוצחו במלחמת טרויה, וישנם גם חוקרים מודרניים הטוענים כי היו אלה הטרויאנים שניצחו.
בחיבורו על חייו של דיון כריסוסטומוס, סינסיוס מספר כי דיו תיאר את האיסיים: "הוא משבח את האיסיים, עיר מבורכת מאוד הממוקמת בקרבת 'המים המתים' בחלקה הפנימי של פלשתינה, באותה הסביבה של סדום". נראה כי דיון כריסוסטומוס לא כתב חיבור מיוחד עליהם, אלא רק הזכיר אותם באחד מנאומיו האבודים. הוא הסופר הפגני היחיד שהתייחס אל האיסיים, מלבד פליניוס הזקן ומחברים שהסתמכו עליו, כמו סולינוס. בניגוד לסופרים היהודים בשפה היוונית, פילון ויוספוס, שאינם מזכירים קשר כלשהו בין ים המלח והאיסיים, פליניוס ודיו מדגישים אותו, ודיו אף מקנה לאיסיים עיר נפרדת. דיו משתמש בשם הבלתי רשמי אז, "פלשתינה", אם כי ייתכן שהיא הוכנסה על ידי סינסיוס. השם "סדום" מכוון כאן להרים הסובבים את ים המלח.
הערות שוליים

↑  Dio Chrysostom, Encomium on Hair
↑  דיון כריסוסטומוס, נאום 46, פסקה 13: אזכור אשתו ותינוקו.
↑  דיון כריסוסטומוס, נאום 3, פסקה 13 (ראו הערה 6).
↑  דיון כריסוסטומוס, נאום 13, פסקה 1.
↑  דיון כריסוסטומוס, נאום 13, פסקה 9.
↑  דיון כריסוסטומוס, נאום 13, פסקה 11.
↑  דיון כריסוסטומוס, נאום 12, פסקה 16.
↑  דיון כריסוסטומוס, נאום 45, פסקה 2.
↑  השם "קוקיאנוס דיון" מופיע במכתב (81) מאת פליניוס הצעיר לקיסר טראיאנוס.
↑  ראו: דיון כריסוסטומוס, נאום 3, פסקה 2.
↑  Synesius, Dio
↑  דיון כריסוסטומוס, נאום 7, פסקאות 133–152.
↑  דיון כריסוסטומוס, נאום 53, פסקאות 6–8.
↑  סודא, דיון (דלתא, 1239)
↑  Dio Chrysostom - Luwian Studies
↑  Matveychev O. A., Belyakov A., Trojan Horse of Western History
↑  M. Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Jerusalem 1976, Vol. I, LXXXIX. Dio Chrysostom, pp. 538-540
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260456105171  PLWABN: 9810533187105606  BIBSYS: 90174876  BNE: XX903415  BnF: cb12126132c (data)  CANTIC: a10479442  CiNii: DA01516064  GND: 11867966X  ICCU: CFIV061344  ISNI: 0000 0001 2283 5285  LCCN: n79059104  NDL: 001101909  NKC: jn20040528001  NLA: 35063624  NLG: 17976  NSK: 000387021  NTA: 069905894  RERO: 02-A000051689  SELIBR: 183847  SNAC: w6zx09rd  SUDOC: 029691575  Trove: 815902  VcBA: 495/40439  VIAF: 100906841   WorldCat (עם VIAF): 100906841
ג'יין אוסטן בתרבות הפופולרית

1940. גריר גרסון ולורנס אוליבייה בקטע מצילום מסך מתוך הקדימון לגרסה הקולנועית לספר "גאווה ודעה קדומה" מאת ג'יין אוסטן.
הסופרת ג'יין אוסטן ויצירותיה הוצגו במגוון צורות בתרבות הפופולרית.
ג'יין אוסטן (16 בדצמבר 1775 – 18 ביולי 1817) הייתה סופרת אנגלייה שהביקורת החברתית שלה והשימוש שעשתה ביד אמן במבע עקיף חופשי ובאירוניה הובילו להיותה אחת הסופרות המשפיעות והמוערכות ביותר בספרות האנגלית. הרומנים של אוסטן, אישיותה ותולדות חייה היוו בסיס לעיבודים רבים לקולנוע, טלוויזיה ותיאטרון.
לקראת סוף המאה העשרים נעשו עיבודים מודרניים לספריה של אוסטן, כאשר קווי העלילה הבסיסיים נשמרים אבל השתנו זמן ומקום ההתרחשות. לדוגמה הסרט "קלולס" הוא עיבוד מודרני של איימי הקרלינג לספר "אמה" המתרחש בבוורלי הילס. הסרט הפך לתופעה תרבותית, ובהמשך נוצרה סדרת טלוויזיה באותו שם.
ג'יין אוסטן כדמות > קולנוע וטלוויזיה

ב-2007 יצא לאקרנים הסרט "להיות ג'יין" בכיכובה של אן האת'וויי שגילמה את ג'יין אוסטן. הסרט מבוסס על הביוגרפיה "Becoming Jane Austen" מאת ג'ון הנטר ספנס, ומתמקד בחיי אוסטן בצעירותה, התפתחותה כסופרת, והקשר הרומנטי שהיה לה עם תומאס לפרוי (ג'יימס מק'אבוי).
סרט הטלוויזיה "החרטות של מיס אוסטן" יצא באותה שנה, ובו מככבת אוליביה ויליאמס בדמות ג'יין אוסטן. הסרט, המבוסס על מכתבים שכתבה אוסטן, הוא ביוגרפי בחלקו ומתמקד בשנים האחרונות לחייה, כשהיא מביטה על חייה ואהבותיה. היא גם עוזרת לאחייניתה האהובה פאני נייט (אימוג'ן פוטס) לבחור לעצמה בעל.
ג'יין אוסטן כדמות > תיאטרון

ביוני 2006 עלה המחזה "ג'יין, המחזמר" (JANE, the musical) בווסט מידלנדס שבאנגליה. זהו מחזמר בסגנון הווסט אנד המבוסס על חייה של ג'יין אוסטן. את המחזמר ביים גיטיקה ליזרדי, והוא מתייחס אל אוסטן כאל גיבורה מודרנית, אשר מעדיפה אמנות על הביטחון שבנישואים חסרי אהבה.
ג'יין אוסטן כדמות > ספרות

בסדרת ספרי המסתורין של סטפני בארון (אנ') הגיבורה ג'יין אוסטן היא בלשית חובבת.
הקומיקסאית קייט ביטון (אנ') הקדישה לג'יין אוסטן אחד מרצועות הקומיקס שלה.
Gill Hornby, MISS AUSTEN' Century,2020,
תבונה ורגישות (1811) > קולנוע וטלוויזיה

| שנה | עיבוד | אלינור דשווד | מריאן דשווד | בימוי | תסריט | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1971 | תבונה ורגישות  מיני-סדרה טלוויזיונית | ג'ואנה דייוויד | קיראן מאדן | דייוויד ג' | דניס קונסנדורוס |  |
| 1981 | תבונה ורגישות  מיני-סדרה  | איירין ריצ'רד | טרייסי צ'יילדס | רודני בנט | אלכסנדר ברון |  |
| 1995 | על תבונה ורגישות  סרט באורך מלא | אמה תומפסון | קייט וינסלט | אנג לי | אמה תומפסון  |  |
| 2008 | תבונה ורגישות  מיני-סדרה | האטי מוראהן | צ'ריטי וייקפילד | ג'ון אלכסנדר | אנדרו דייוויס (תסריטאי)  |  |
תבונה ורגישות (1811) > עיבודים חופשיים

"מעושר לעוני" (2011) סרט דרמה מתרחש בקרב מקסיקנים אמריקאים בלוס אנג'לס.
"Scents and Sensibility"‏ (2011) עיבוד מודרני לרומן על התמודדותן של אחיות שאביהן נכלא באשמת הונאה.
"Material Girls"‏ (2006) עיבוד מודרני על אודות שתי נשות החברה הגבוהה בהוליווד עשירות ומפונקות המתמודדות עם קשיים כלכליים.
גאווה ודעה קדומה (1813) > קולנוע וטלוויזיה

| שנה | עיבוד | אליזבת בנט | פיצוויליאם דארסי | בימוי | תסריט | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1938 | גאווה ודעה קדומה | קוריגוון לואיס | אנדרו אוסבורן |  | מייקל בארי |  |
| 1940 | גאווה ודעה קדומה  סרט קולנוע | גריר גרסון | לורנס אוליבייה | רוברט ז. לאונרד (אנ') | אלדוס האקסלי  הלן ג'רום  ג'יין מורפין (אנ') |  |
| 1952 | גאווה ודעה קדומה  מיני-סדרה | דפני סלייטר (אנ') | פיטר קושינג | קמפבל לוגן | סדריק וואליס |  |
| 1957 | גאווה ודעה קדומה Orgoglio e pregiudizio מיני-סדרה | וירנה ליסי (אנ') | פרנקו וולפי | דניאלה ד'אנזה | אדוארדו אנטון | עיבוד באיטלקית |
| 1958 | גאווה ודעה קדומה  מיני-סדרה | ג'יין דאונס | אלן באדל |  | סדריק ווליס | סרט זה נחשב לאבוד, לא נותרו עותקים שלו |
| 1961 | De vier dochters Bennet  מיני-סדרה | לייס פרנקן | ראמסס שאפי |  | סדריק וואליס  לו ואן הנסברגן | עיבוד בהולנדית. |
| 1967 | גאווה ודעה קדומה  מיני-סדרה | סיליה בנרמן | לואיס פיאנדר | ג'ואן קרפט | נימון לת'ברידג' |  |
| 1980 | גאווה ודעה קדומה  מיני-סדרה | אליזבת גארווי | דייוויד רינטול | סיריל קוק | פיי ולדון |  |
| 1995 | גאווה ודעה קדומה  מיני-סדרה | ג'ניפר אילי | קולין פירת' | סיימון לנגטון | אנדרו דייוויס |  |
| 2004 | כלה ודעה קדומה  סרט קולנוע | אישווריה ראי  (לליטה בקשי) | מרטין הנדרסון  (ויליאם וילי דארסי) | גורינדר צ'דהא | גורינדר צ'דהא  פול מיידה ברגס | עיבוד מודרני בסגנון בוליוודי |
| 2005 | גאווה ודעה קדומה  סרט קולנוע | קירה נייטלי | מת'יו מקפדיין | ג'ו ורייט | דבורה מוגאץ' |  |
| 2005 | לשחרר את מר דארסי  סרט מקורי ערוץ הולמרק | סינדי באסבי | ראיין פאיבי | דייוויד וינינג | טרי וילסון | עיבוד חופשי של הספר |
גאווה ודעה קדומה (1813) > קולנוע וטלוויזיה > עיבודים חופשיים

"יומנה של ברידג'ט ג'ונס" (2001) קווים בעלילה שאולים מ"גאווה ודעה קדומה" ושמו הדמות הראשית מארק דארסי לקוח מגיבור הרומן. בסרט מגלם את מארק השחקן קולין פירת' שגילם את מר דארסי בסדרת הטלוויזיה משנת 1995.
"אבודה בעולמה של ג'יין אוסטן" (2008) סרט פנטזיה בריטי שבו הגיבורה אמנדה פרייס (ג'מימה רופר) מעריצה נלהבת של ג'יין אוסטן (Janeite) מתחלפת בחייה עם אליזבת בנט. ג'מה ארטרטון ואליוט קוואן מככבים בתפקידים של אליזבת ודארסי.
"מה שנחוץ לרווק" (2008) סדרת טלוויזיה ישראלית בת שישה חלקים שכתבה וביימה עירית לינור. העלילה המבוססת על "גאווה ודעה קדומה" מתרחשת בגליל, ומר דארסי הוא איש היי-טק עשיר.
"היומנים של ליזי בנט" (2013–2014) סדרת יוטיוב בכיכובה של אשלי קלמנטס המגלמת את ליזי בנט, ומתארת את חייה בווידאו בלוג.
"תעלומה באחוזת פמברלי" (2013) דרמה בת שלושה חלקים ובה סיפור רצח המתרחש בפמברלי, האחוזה של מר ומרת דארסי. הסרט הוא המשך לעלילת "גאווה ודעה קדומה". אנה מקסוול מרטין מגלמת את אליזבת, מת'יו ריס בתפקיד דארסי, ג'נה קולמן בדמות לידיה ויקהאם, ומת'יו גוד בתפקיד ג'ורג' ויקהאם.
"גאווה ודעה קדומה וזומבים" (2016) סרט המבוסס על רומן באותו שם בכיכובם של לילי ג'יימס בדמות אליזבת בנט, סם ריילי בדמות פיצוויליאם דארסי, בלה היתקוט בדמות ג'יין בנט, דאגלס בות' בתפקיד צ'ארלס בינגלי וצ'ארלס דאנס בתפקיד מר בנט.
גאווה ודעה קדומה (1813) > קולנוע וטלוויזיה > אזכורים נוספים

בפרק "The Day the Earth Stood Stupid" בסיטקום פיוצ'רמה.
גאווה ודעה קדומה (1813) > תיאטרון

"גאווה ודעה קדומה" (1935) מחזה שהועלה בברודוויי והיווה בסיס לסרט משנת 1940.
"התרשמויות ראשונות" (1959) גרסה מוזיקלית שהועלתה בברודוויי.
"גאווה ודעה קדומה" (2013) אופרה מאת גאי וית'רס שהועלתה לראשונה על ידי איגוד האופרה של אוניברסיטת קארדיף.