דוקטור סטריינג'
היסטוריה פרסומית > שנות ה-60

| --- | --- |
 :  ראו גם – תור הכסף של הקומיקס
דוקטור סטריינג' הופיע לראשונה בחוברת "Strange Tales #110" (יולי 1963) בכותר המשותף עם גיבור מארוול נוסף, הלפיד האנושי, עד לחוברת מספר 134 (יולי 1965), ולאחר מכן לצד המרגל ניק פיורי עד לחוברת מספר 168 (מאי 1968). סיפור מקורו הוצג בחוברת מספר 115 (דצמבר 1963).
סטיב דיטקו אייר את סדרת החוברות עד לחוברת מספר 146 (יולי 1966), ובמהלכה הוא וסטן לי הציגו רבים מבני בריתו של סטריינג', כמו אהובתו הנצחית קליאה (#126, נובמבר 1964), ואויביו נייטמייר (#110) ולורד הכאוס דורמאמו (#126). סיפוריו הציגו סיפור רקע סוריאליסטי ומיסטי, והיו מחומר הקריאה המועדף על סטודנטים באותה תקופה. הכותב רוי תומאס ציין זאת בדבריו: "אנשים שקראו את דוקטור סטריינג' חשבו שאנשים במארוול השתמשו בסמים, משום שהיו להם חוויות דומות כשהיו תחת השפעה. אבל אני איני משתמש בחומרים הגורמים להזיות ואיני חושב שהאמנים משתמשים בהם". בסופו של דבר, ככותב יחידי, דיטקו לקח את דוקטור סטריינג' למחוזות אבסטרקטיים יותר, בקשת סיפור שנמשכה על פני 17 חוברות (Strange Tales #130-146, יולי 1966-יולי 1967) והציגה את הישות הקוסמית אטרניטי, שהאנישה את היקום ותוארה כצללית אשר מילאה את גבולות היקום. היסטוריון הקומיקס ברדפורד רייט תיאר זאת כך:
סטיב דיטקו תרם כמה מיצירותיו הסוריאליסטיות ביותר לתעשיית הקומיקס והעניק להן איכויות מעוותות ושגורמות להזיות. הרפתקאותיו של דוקטור סטריינג' מתרחשות בעולמות מוזרים ובממדים מעוותים שמזכירים את ציוריו של סלבדור דאלי, והן מקבלות השראה מקוסמי הספרות הזולה מימי ילדותו של סטן לי נוסף לתרבות דור הביט. דוקטור סטריינג' חזה את משיכתו של הנוער למיסטיקה של המזרח הרחוק ולפסיכדליה. סטריינג' מעולם לא היה מהדמויות הפופולריות של מארוול, אך תמיד מצא נישה אצל קהל קוראים אשר חיפש אלטרנטיבה מאתגרת לספרות גיבורי-העל המודרנית.
מסיפורים מוקדמים, דוקטור סטריינג' השתמש בממצאים קסומים כדי להגדיל את כוחו, כגון גלימת הריחוף, העין של אגאמוטו והספר של וישאנטי והבדולח של אגאמוטו. מהסיפור הראשון, מקום מגוריו של סטריינג' - סאנקטום סנקטאורום ("קודש הקודשים") - היה לחלק מהמיתולוגיה של הדמות. החלון העגול המחולק בידי שלושה קווים אשר ניצב בחזית המקום והיה למעשה חותם המגן של הוישאנטי הופיע ברבים מסיפוריו. משרתו האישי של סטריינג', וונג, שמר על האחוזה בזמן היעדרו.
עד מהרה, סטן לי צירף את דמותו של דוקטור סטריינג' כחלק מהמשכיות יקום מארוול והופיע בהופעת אורח בחוברת מספר 27 של ארבעת המופלאים (יוני 1964), נפגש עם לוקי אחיו החורג של תור בחוברת "Strange Tales #123", ואף בחוברת השנתית "The Amazing Spider-Man Annual #2".
עד לחוברת האחרונה של הכותר תחת השם "Strange Tales" (ששינה את שמו ל-"Doctor Strange" החל מחוברת מספר 169), סדרת החוברות ראתה שינויים תכופים של צוות הכותבים והמאיירים, ביניהם הכותבים לי, תומאס, ריימונד מארייז, ג'ים לורנס, דניס אוניל וביל אברט והמאיירים דיטקו, מארי סוורין ודן אדקינס. הסיפורים באותה תקופה כללו ישות קוסמית נוספת בשם הטריביונל האנושי, וכן את אחותו של דורמאמו, אומאר.
סדרת חוברות "Doctor Strange" רצה למשך 15 גיליונות (יוני 1968-נובמבר 1969), בהמשיכה את מיספור החוברות "Strange Tales". אל הכותב רוי תומאס הצטרף המאייר ג'ין קולן, וביחד הם ניסו להעלות את המכירות בכך ששיכתבו את הדמות כגיבור-על. ניתנה לו תלבושת כחולה, מסיכת פנים וזהות סודית בשם ד"ר סטיבן סאנדרס, והוא הצטרף להרפתקאות משותפות עם האביר השחור וספיידרמן וכן נאבק בג'אגרנוט, יריבם של קבוצת אקס-מן. השינויים שנעשו לדמות התבררו כלא מוצלחים, וסדרת הכותרים בוטלה בגיליון מספר 183. אולם, ביטול הסדרה היה קצר מועד, וסיפוריו של דוקטור סטריינג' נמשכו בחוברות Sub-Mariner #22 (פברואר 1970) ו-"The Incredible Hulk Vol.2 #126" (אפריל 1970).