stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קזחים

|  אוכלוסייה |
| --- | --- |
 בסביבות 17 מיליון
 שפות
 קזחית, רוסית
 דת
 אסלאם
 
הקזחים (בקזחית: қазақ) הם קבוצה אתנית המשתייכת לעמים הטורקיים אשר נמצאת בעיקר באזור מרכז אסיה ומזרח אירופה, ובמיוחד בקזחסטן שם הם מהווים את רוב האוכלוסייה. בנוסף קיימות גם קהילות קזחיות גדולות במדינות שכנות כמו אוזבקיסטן, רוסיה, סין, ומונגוליה (במיוחד במחוז באיין-אולגי).
המונח "קזחי" מתייחס לרוב לקזחים אתניים, בעוד שהמונח "קזחסטני" מתייחס לכל אזרחי קזחסטן, ללא קשר למוצא האתני שלהם.
שפה ודת

השפה הקזחית היא השפה הרשמית של קזחסטן. לאסלאם, ובמיוחד האסלאם הסוני, הייתה השפעה ניכרת על התרבות והזהות הקזחית במשך מאות שנים.
דמוגרפיה

| 1897 | 1917 | 1926 | 1937 | 1959 | 1979 | 1989 | 1999 | 2009 | 2018 | 2022 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 81.7% | 68.0% | 58.5% | 39.8% | 29.8% | 36.2% | 40.1% | 53.5% | 63.1% | 67.5% | 70.15% |
בחם השנים 1897 ל-1959 חלה צניחה עצומה בכמות האוכלוסייה הקזחית האתנית כתוצאה מהקולוניאליזם של האימפריה הרוסית, ולאחר מכן כתוצאה מרצח העם שבוצע באוכלוסייה הקזחית בתקופת משטרו של סטלין.
| שנה | כמות הקזחים האתנים בקזחסטן |
| --- | --- |
1897: 3,392,700
1917: 4,615,000
1926: 3,627,612
1937: 2,181,520
1959: 2,794,966
1979: 5,289,349
1989: 6,527,549
1999: 8,011,452
2009: 10,096,763
2018: 12,212,645
הפזורה הקזחית > ברוסיה

ברוסיה האוכלוסייה הקזחית חיה בעיקר באזורים הנמצאים לאורך הגבול עם קזחסטן. על פי מפקד האוכלוסין הרוסי משנת 2002 היו באותה העת 654,000 קזחים ברוסיה, ורובם נמצאו במחוזות אסטרחן, וולגוגרד, סראטוב, סמרה, אורנבורג, צ'ליאבינסק, קורגן, טיומן, אומסק, נובוסיבירסק, אלטאי ורפובליקת אלטאי. למרות שהם קזחים אתנים, לאחר התפרקות ברית המועצות ב-1991 כל אותה האוכלוסייה קיבלה אזרחות רוסית.
| 1939 |  % | 1959 |  % | 1970 |  % | 1979 |  % | 1989 |  % | 2002 |  % | 2010 |  % |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 356 646 | 0.33 | 382,431 | 0.33 | 477,820 | 0.37 | 518,060 | 0.38 | 635,865 | 0.43 | 653,962 | 0.45 | 647,732 | 0.45 |
הפזורה הקזחית > בסין

לפי נתוני מפקד האוכלוסין של הרפובליקה העממית של סין לשנת 2010 אוכלוסיית הקזחים בסין מנתה באותה העת 1.462 מיליון אנשים. אלפי קזחים ברחו לסין במהלך תקופת הרעב הגדול בקזחסטן בשנים 1932–1933.
לפחות מיליון אויגורים, קזחים ותושבים מוסלמים אחרים בשינג'יאנג נעצרו בשנים האחרונות והועברו למחנות מעצר המוניים, המכונים "מחנות חינוך מחדש", שמטרתם להשפיע על עמדת הפוליטית של העצורים, על זהותם ועל אמונתם הדתית.
הפזורה הקזחית > במונגוליה

במאה ה-19 האימפריה הרוסית דחפה קזחים רבים למדינות שכנות. בעקבות כך בסביבות 1860 קזחים רבים הגיעו למונגוליה והם הורשו להתיישב במחוז באיין-אולגי אשר במערב מונגוליה. במשך רוב המאה ה-20 הם נותרו קהילה מבודדת ומלוכדת. במחוז באיין-אולגי כ-88.7% מכלל האוכלוסייה הם ממוצא קזחי, בעוד שישנם גם קזחים רבים במחוז חובד בו כ-11.5% מכלל האוכלוסייה הם ממוצא קזחי.
| 1956 |  % | 1963 |  % | 1969 |  % | 1979 |  % | 1989 |  % | 2000 |  % | 2010 |  % | 2020  |  % |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 36,729 | 4.34 | 47,735 | 4.69 | 62,812 | 5.29 | 84,305 | 5.48 | 120,506 | 6.06 | 102,983 | 4.35 | 101,526 | 3.69 | 121,000 | 3.81 |
הפזורה הקזחית > באוזבקיסטן

נכון לתחילת 2021 היו מעל ל-821,000 קזחים אתניים באוזבקיסטן. הם חיו בעיקר בקאראקלפאקסטן ובצפון אוזבקיסטן.
הפזורה הקזחית > באיראן

האוכלוסייה הקזחית באיראן חיה כיום בעיקר במחוז גולסתאן אשר בצפון איראן. לפי ethnologue.org, בשנת 1982 חיו כ-3000 קזחים בעיר גרגאן. בעקבות התפרקות ברית המועצות ירד מספר הקזחים באיראן באופן מהותי כתוצאה מכך שרבים היגרו חזרה למולדתם ההיסטורית.
הפזורה הקזחית > באפגניסטן

בשנות ה-30 קזחים רבים נמלטו לאפגניסטן כאשר הם נמלטו מהבולשביקים. לפי ההיסטוריון הקזחי גולנר מנדיקולובה היו בין 20,000 ל-24,000 קזחים באפגניסטן נכון לשנת 1978. חלקם גדול מהם התבוללו ואינם דוברים יותר את השפה הקזחית.
לטענת משרד החוץ של קזחסטן נכון לשנת 2021 נותרו כ-200 קזחים באפגניסטן.
הפזורה הקזחית > בטורקיה

במהלך מלחמת אפגניסטן הגיעו לטורקיה לא מעט פליטים קזחים, טורקמנים, קירגיזים וואוזבקים שבאו לטורקיה מפקיסטן.
גלריית תמונות

צילום של קזחים משנת 1910 לערך
צילום מהמאה ה-19 של צייד קזחי והנשר שלו
נערות קזחיות בלבוש מסורתי
ראו גם

עמים טורקים
הערות שוליים

↑  Kolsto, Pal (בינואר 1998). "Anticipating Demographic Superiority: Kazakh Thinking on Integration and Nation". Europe-Asia Studies. 50 (1): 51–69. doi:10.1080/09668139808412523. hdl:10852/25215. JSTOR 153405. PMID 12348666. ארכיון מ-13 באפריל 2021. נבדק ב-13 באפריל 2021 – via JSTOR. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Buri, Tabea (2016). "Urbanisation and Changing Kazakh Ethnic Subjectivities in Gansu, China". Inner Asia. 18 (1): 79–96 (87). doi:10.1163/22105018-12340054. JSTOR 44645086. ארכיון מ-13 באפריל 2021. נבדק ב-13 באפריל 2021 – via JSTOR. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "Ethnic composition of Russia (national censuses)". Demoscope.ru. 27 במאי 2007. ארכיון מ-18 ביולי 2018. נבדק ב-5 בפברואר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Монгол улсын ястангуудын тоо, байршилд гарч буй өөрчлөлтуудийн асуудалд" М.Баянтөр, Г.Нямдаваа, З.Баярмаа pp.57–70 (אורכב 27.03.2009 בארכיון Wayback Machine)
↑  Mongolia National Census 2010 Provision Results.
↑  "2020 POPULATION AND HOUSING CENSUS OF MONGOLIA /summary/". ארכיון מ-15 ביולי 2021. נבדק ב-11 בנובמבר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007541176705171  BnF: cb12071732p (data)  LCCN: sh85071825  NKC: ph398363 
קזחים בשינג'יאנג, סין
ציידים קזחים עם נשרים במחוז באיין-אולגי, מונגוליה
אייל חנקין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  3 בנובמבר 1969 (בן 55) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב  בית הספר לניהול קלוג 
 תפקיד:  מנהל כללי (1 בינואר 2018) 
 
אייל חנקין (נולד ב-3 בנובמבר 1969) הוא איש עסקים ישראלי המכהן כמנכ"ל קבוצת עזריאלי מאז 1 בינואר 2018. קודם לכן כיהן כמנכ"ל בחברת הבת של הקבוצה, סופרגז מ-2010.
ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
חנקין הוא מוסמך EMBA מתוכנית קלוג-רקנאטי של אוניברסיטת נורת'ווסטרן ואוניברסיטת תל אביב ובעל תואר ראשון במדעי המחשב וניהול מאוניברסיטת תל אביב. בין השנים 1998–2000 שימש כסמנכ"ל שיווק ומכירות בחברת NAMS, חברת סטארט-אפ המתמחה בפתרונות תקשורת, בילינג ושירותים אחרים. בין השנים 2000–2007 שימש כסמנכ"ל שיווק ופיתוח עסקי בחברת Airwell (מקבוצת אלקו). בין השנים 2007–2009 שימש כמנכ"ל קבוצת שחר, קבוצה המתמחה בשירותי ערך מוסף בתחומי הביטוח השונים, בהם רפואה, תשתיות ואלקטרוניקה.
בינואר 2010 מונה למנכ"ל חברת סופרגז.
ב-26 באוקטובר 2017 אישר דירקטוריון קבוצת עזריאלי את מינוי חנקין למנכ"ל, זאת לאחר התפטרותו של יובל ברונשטיין. ב-1 בינואר 2018 נכנס חנקין לתפקידו. במהלך כהונתו הוביל את פעילות הקבוצה בתחומי הנדל"ן המניב בישראל, תוך הרחבת תחומי הפעילות של הקבוצה, כולל השקעות משמעותיות בתחום חוות השרתים (Data Centers). תחת ניהולו, קבוצת עזריאלי המשיכה לצמוח ולהתחזק כאחת החברות הגדולות בבורסה בתל אביב, עם שווי שוק של כ-30 מיליארד שקל.
באוגוסט 2024 הודיע חנקין על פרישתו מתפקיד מנכ"ל קבוצת עזריאלי, לאחר שבע שנים בתפקיד. הוא ימשיך בקבוצה ויעבור ללונדון לנהל את פעילות הדאטה סנטרס הגלובלית של החברה. תחום זה, שהפך למנוע צמיחה מרכזי עבור הקבוצה ומהווה כ-17% משווי נכסיה, ינוהל במסגרת חברה זרה בשליטה מלאה של עזריאלי. המעבר צפוי להתבצע בינואר 2025. רון אבידן, מנכ"ל חברת אזורים לשעבר, נבחר להחליף את חנקין בתפקיד מנכ"ל קבוצת עזריאלי. אבידן צפוי להיכנס לתפקידו החדש במהלך הרבעון השני של 2025, בעוד חנקין ימשיך לנהל את הקבוצה עד למועד זה.
הערות שוליים

↑  אורן פרוינד, "זו היתה פסגת חיי. לא רואה עצמי ממנכ"ל חברה אחרת", באתר כלכליסט, 23 באוקטובר 2017
↑  מינוי מנכ"ל-אייל חנקין, אתר מאיה
↑  ליאור גוטמן, אייל חנקין מונה למנכ"ל סופרגז, באתר כלכליסט, 6 בספטמבר 2010
1 2  נווית זומר, מנכ"ל קבוצת עזריאלי אייל חנקין פורש אחרי שבע שנים; רון אבידן יחליפו, באתר ynet, 18 בנובמבר 2024
↑  חזי שטרנליכט, ‏מנכ"ל עזריאלי פורש כדי לנהל את הדאטה סנטרס של הקבוצה בחו"ל, באתר גלובס, 19 באוגוסט 2024
↑  רון אבידן, מנכ"ל אזורים, ימונה לתפקיד מנכ"ל קבוצת עזריאלי, באתר כלכליסט, 18 בנובמבר 2024
המכון הרוסי לרשתות ציבוריות

| --- | --- |


 מדינה:  רוסיה 
 מטה הארגון:  מוסקבה 
 תקופת הפעילות:  1992–הווה (כ־32 שנים) 
 ripn.su
 קואורדינטות:  55°47′31″N 37°28′14″E﻿ / ﻿55.791950136522°N 37.470463269277°E﻿ / 55.791950136522; 37.470463269277
  (למפת מוסקבה מוגדלת) המכון הרוסי לרשתות ציבוריות(למפת מוסקבה רגילה) המכון הרוסי לרשתות ציבוריות
 
מכון המחקר הרוסי לפיתוח רשתות ציבוריות (Российский научно-исследовательский институт развития общественных сетей, בראשי תיבות: РосНИИРОС) הוא מוסד רוסי הפועל בשני תחומים עיקריים:
פיתוח רשתות מחשבים לארגוני מדע וחינוך;
פיתוח אלמנטים בסיסיים בתשתית האינטרנט הרוסי.
היסטוריה

המוסד הוקם על ידי הוועדה הממלכתית למדע והשכלה גבוהה, המכון לאנרגיה אטומית ובשיתוף פעולה עם מרכז המידע והמחשוב של מכון קורצ'טוב בשנת 1992 ונרשם כעמותה.
עד 2001 הוא היה הרשם היחיד של שמות תחום הדומיין .ru. בשנת 2000, לאחר תחילת הפצת .ru של מערכת רישום שם הדומיין, הקים המכון את הרשם RU-NIC (RU-CENTER) ומשנת 2001 חדל לחתום על חוזי רישום תחומי דומיין חדשים. הסכמים שנחתמו מוקדם יותר על רישום ותמיכה של דומיינים שהופעלו עד 1 בינואר 2005, אפשרו לו להמשיך בתחזוקת הדומיינים, אך הבעלים נאלצו להעבירם לאחד מרשמי שמות הדומיינים המאושרים.
בשנת 2004 הפכה העמותה לארגון אוטונומי, לאחר שהפכה מהמוסד "מכון המחקר הרוסי לפיתוח רשתות ציבוריות" לארגון אוטונומי ללא מטרות רווח בשם "מכון המחקר הרוסי לפיתוח רשתות ציבוריות" והחל לפעול עצמאית ממכון קורצ'טוב.
פרויקטים

המכון מפעיל רשת אינטראנט רוסית בין-מחלקתית (Network Backbone Network, RBNet), המספקת חיבור לאינטרנט של רשתות מדעיות וחינוכיות אזוריות. רשתות אזוריות מחוברות דרך צמתי רשת RBNet הממוקמים בכל המחוזות הפדרליים ברוסיה (בדרך כלל 1–2 צמתים למחוז). המרכיבים העיקריים של רשת RBNet הונחו במהלך יישום התוכנית הבין-מחלקתית "יצירת רשת ארצית של טלקומוניקציה ממוחשבת למדעים והשכלה גבוהה" בשנים 1995–2001.
המכון מפתח ותומך במרכז הטכני של תחום הדומיין הרוסי .ru, כולל רישום דומיינים ברמה השנייה בתחום .ru, מערכות רישום ו-DNS. בסך הכל כ-2.5 מיליון דומיינים ברמה השנייה נרשמו בתחום .ru (נכון לנובמבר 2009).
המכון הפך למייסד נקודות חילופי תנועה באינטרנט במוסקבה (MSK-IX), סנקט פטרבורג, רוסטוב על הדון, סמארה, יקטרינבורג, נובוסיבירסק ובעיר ולדיווסטוק. מאז 2013, ניהול נקודות MSK-IX ונקודות חילופי תנועה אזוריות אוחדו תחת "המרכז לאינטראקציה בין רשתות מחשבים" של MSK-IX.
המכון משתף פעולה באופן פעיל עם איגוד הארגונים המדעיים והחינוכיים – המשתמש ברשתות נתונים אלקטרוניות – RELARN והוא מספק לאיגוד רשת מדעית וחינוכית ללא מטרות רווח, RELARN-IP, המכסה בעיקר את ארגוני מוסקבה ופרבריה.
עד 27 בדצמבר 2010 המכון ניהל מספר תחומים ציבוריים וגאוגרפיים המיועדים לרישום תת-דומיינים ברמה השלישית. בין הדומיינים הללו היו:
.com.ru - הומלץ לפרויקטים בעלי אופי מסחרי (מאוגוסט 2005 ועד אוקטובר 2011 הרישום לא בוצע);
.net.ru - הומלץ לפרויקטים הקשורים להתפתחות האינטרנט;
.org.ru - הומלץ לפרויקטים שאינם מסחריים;
.pp.ru - הומלץ ליחידים;
.msk.ru, .spb.ru. - הומלץ לפרויקטים הקשורים גאוגרפית למוסקבה וסנקט פטרבורג.
תת-דומיינים ("דומיינים ברמה השלישית", כלומר, name.domain.ru ) נרשמו ללא עלות בהתאם לכללי השימוש. דומיינים נרשמו באמצעות טופס אינטרנט לרישום דומיין. המכון העביר את כל הדומיינים המנוהלים ברמה השלישית לתמיכת RU-CENTER. דומיינים נרשמים דרך ממשק האינטרנט RU-CENTER, אך כבר על בסיס תשלום.
מאז 2015, דומיינים אלה מוגשים על ידי רישום יחיד, שהתשתית שלו נוצרה על ידי המכון. רישום זה מספק גישה לרשמים לשירות שמות דומיינים. כך, ניתן היה לרשום דומיינים ברמה השלישית לא רק דרך RU-CENTER, אלא גם באמצעות רשמים אחרים.
ביקורת עמיתים

ביקורת עמיתים (באנגלית: peer review או refereeing, וגם לקטורה) היא תהליך הערכה חיצוני לבחינת חיבורים מדעיים (מאמר מדעי או ספר מדעי), טרם אישורם לפרסום. מומחים מהתחום שבו עוסק החיבור הבוחנים אותו, נקראים "מבקרים", "קוראים" או "לקטורים". תפקידם לבחון האם החיבור ראוי לפרסום בבמה המדעית, לבקשת עורכי כתב עת מדעי או הוצאת ספרים מדעית, או לקראת בקשה למענק מחקר. מאמרים שעברו תהליך של ביקורת עמיתים נחשבים ככאלה שעברו רף מינימלי כשלב ראשוני בהכרה בממצאים שבהם כבעלי חשיבות מדעית.
תהליך הביקורת

לביקורת עמיתים ישנן שתי מטרות עיקריות. המטרה הראשונה של ביקורת עמיתים היא לבחון האם הממצאים המדעיים המתוארים במאמר אכן תומכים בטענות ובמסקנות החוקרים. המטרה השנייה היא הצעת שינויים (טקסטואליים מהותיים או מחקריים) לשיפור המאמר. גרסת מאמר שעוברת למבקרים נקראת "קדם פרסום" (Preprint).
המבקרים הם מומחים בנושא שבו עוסק הפרסום (בדרך כלל חברי סגל באוניברסיטאות ומכוני מחקר). תפקידו של המבקר לכתוב דו״ח ובו הוא מעריך את איכותו של הפרסום, להעלות הצעות לשיפור ולבחון את מידת התאמתו של המאמר לכתב העת. משוב זה מגיע לצוות העורכים של כתב העת (או קרן המחקר), ובדרך כלל גם למחבר עצמו. המלצות המבקרים יכולות לכלול:
קבלה ללא סייג: קבלת המאמר כפי שהוא
קבלה על תנאי: קבלת המאמר בכפוף לשינויים ושיפורים
דחיה על תנאי: דחיית המאמר, עם אפשרות הגשה מחודשת הכוללת תיקונים מהותיים
דחייה מוחלטת
תשובת המבקרים (בדרך כלל שניים או שלושה) היא בגדר המלצה בלבד, ואינה מחייבת את עורכי כתב העת. בד״כ כלל המבקר פועל באופן עצמאי, ואינו נחשף לזהותם ולביקורתיהם של שאר המבקרים. כמו כן לא נדרשת הסכמה בין המבקרים ובמקרים רבים דעותיהם מנוגדות ומאלצות את העורך (או קרן המחקר) להכריע באשר לפרסום המאמר. בחלק ניכר מהמקרים בהם ישנם חילוקי דעות, מורשים החוקרים לנסות להסביר את טיעוניהם ולשכנע את המבקרים באמצעות מכתב לעורך שמועבר למבקרים. כמו כן, ייתכן שהעורך יבקש חוות דעת ממבקר נוסף.
זהות המבקרים אמורה הייתה להיוותר חסויה בפני מחברי המאמר (single blind), אך עם השנים השתנה הדבר וכיום יש כתבי העת המאפשרים למבקר להחליט אם רצונו בחשיפת זהותו למחבר, ולעיתים אף ניתן לאזכר את שם המבקר בעת פרסום המאמר.
בחלק מכתבי העת נהוג תהליך של "סמיות כפולה". מחברי המאמר אינם מודעים לזהות המבקרים והמבקרים אינם נחשפים לזהות החוקרים.
בחירת המבקרים לספרים כתבי עת היא לרוב מטלה שעליה אמון העורך. קרנות מחקר מקימות ועדה שתפקידה לברור בין הפניות הצפויות להגיע.
גיוס מבקרים

בד״כ, מבקרים אינם מקבלים תמורה מלבד הערכה מדעית. קהל המבקרים מורכב ברובו ממדענים העוסקים בתחום הרלוונטי.
אחת הבעיות המרכזיות בגיוס מבקרים, היא מיעוט המומחים בנושא מסוים וכאלה שאינם נמצאים בניגוד עניינים עם מחברי המאמר. לדוגמה, חוקרים העובדים במכון מחקר משותף או שהיו שותפים לכתיבת מאמר מדעי, נחשבים לכאלה שנמצאים בניגוד עניינים.
לעיתים קרובות מציעים למחברי המאמר להעלות בעצמם שמות של מבקרים אפשריים, וכאלה שהיו מעוניינים בפסילתם. הצורך היוועץ עם מחברי המאמר בנוגע לשמות המבקרים נובע מתחומי ההתמחות המצומצמים המקובלים במדע המודרני. לעיתים קרובות אין לעורך ידע רב בתחום המחקר שבו עוסק המאמר ולכן המשימה לאתר מבקרים ראויים עלולה להיות מורכבת.
סגנון הביקורת

סגנון הביקורת הוא לרוב חופשי ותלוי כמעט לחלוטין במבקר. בד״כ מתבקש המבקר לענות על מספר שאלות ספציפיות כגון התאמת המאמר לכתב העת והאם המסקנות נתמכות על ידי הניסויים המתוארים במאמר.
נורמות הפרסום משתנות בין תחומי המחקר. בתחום הפיזיקה, למשל, נהוג לפרסם כל ממצא שאינו שגוי, וחשיבותו של הפרסום נתונה בעיקר לביקורת הקהל הרחב. בביולוגיה, הקריטריונים לפרסום יותר נוקשים ודורשים שהממצאים יהיו רלוונטיים לכתב העת, חדשניים במידה רבה ובחלק מהמקרים מעוניינים כתבי העת שהחידושים יהיו בעלי אופי כזה שיגדיל את הסיכוי שהמאמר יצוטט על ידי מאמרים שיתפרסמו בעתיד. הסיבה לכך נובעת מכך שמספר הציטוטים של המאמרים שהתפרסמו בכתב עת מסוים הם משתנה קריטי בקביעת הדירוג המדעי של כתב עת. אחת התוצאות השליליות היא קבלה בעודף של פרסומים בעלי סיכויי ציטוט גבוהים יותר (למשל כאלה העוסקים במחלות נפוצות) ודחייתם של מאמרים איכותיים שעוסקים בתחומים בעלי עניין מדעי וציבורי מצומצם.
חסרונות התהליך

ביקורת עמיתים, שלרוב מתבצעת באמצעות כתבי עת שנמצאים בבעלות פרטית מביאה לכך שכסף שמושקע על ידי הציבור (באמצעות מיסים שממנים מחקר) אינו חוזר לציבור: מקורו של המימון למחקר במוסדות להשכלה גבוהה (משם מגיעים רוב המחקרים המדעיים) הוא בחלקו הגדול, אם לא ברובו ציבורי. לאחר הפרסום, זכויות היוצרים על הפרסום המדעי שהוא הביטוי המשמעותי ביותר לעבודת המחקר, מועברות לידי כתב העת או ההוצאה לאור כך שהכסף הציבורי מגיע בסופו של דבר לגוף פרטי בלא יכולת של הציבור להנות מפרות ההשקעה באופן חופשי. עיון וקריאה של המחקר מתאפשרת, בדרך כלל, על ידי רכישת הפרסום. למעשה התרומה המעשית של כתבי העת למחקר ולאיכות הפרסום היא שולית מאחר שאת המחקר מבצעים החוקרים והביקורת מתבצעת על ידי מבקרים חיצוניים שאינם קשורים לכתב העת ולרוב אף לא מקבלים ממנו שכר.
ישנם מקרים בהם המבקר מכיר את עבודתה של קבוצת המחקר וחולק עליה עוד לפני שקיבל את מלאכת הביקורת.
לא תמיד יש למבקר את אפשרות לבדוק את אמיתות הממצאים, בעיקר בתחומים הדורשים כלים ניסויים יקרים וכאלה הדורשים זמן רב (לדוגמה ניסויים בביולוגיה או אקולוגיה). באופן כללי, תחום הביקורת המדעית מבוסס על ההנחה (שאינה תמיד נכונה) שחוקרים אינם מזייפים את נתוני המחקר שלהם ולכן תהליך הביקורת אינו מתמקד בחשיפת הונאות
למבקרים אין שום אחריות (accountability) בנוגע לפרסום למרות שהם חלק חשוב בתהליך הפרסום. הדבר גורם לעיתים קרובות לבקשות לתוספת ניסויים שאינם הכרחיים ומאידך ישנם מקרים בהם הביקורת נעשית באופן שאינו מעמיק.
אחד התחליפים לביקורת עמיתים הוא ארכיון כגון bioRxive שבו ניתן לפרסם מאמרים בלי שעברו ביקורת עמיתים. רוב כתבי העת מאפשרים לחוקרים לפרסם את ממצאיהם לאחר שעברו ביקורת עמיתים גם במקרה שבו החוקרים פרסמו את ממצאיהם בארכיון פתוח דוגמת bioRxiv, על מנת להצטייר כגופים שאינם מונעים גישה ציבורית וחופשית למדע.
פרסומים חשובים שלא עברו ביקורת עמיתים

על אף שבמתודולוגיה המדעית המודרנית תופסת ביקורת העמיתים חשיבות רבה כל כך, יש כמה פרסומים חשובים שלא בוצע בהם הליך זה במובן המתואר פה.
מאמריו פורצי הדרך של אלברט איינשטיין פורסמו בשנת 1905 ב"שנתון הפיזיקה" הגרמני בלא שיעברו ביקורת עמיתים, לפי החלטתם שני העורכים, מקס פלאנק ווילהלם וין, שניהם פיזיקאים ידועים לתהילה, שעתידים היו לזכות בפרס נובל לפיזיקה. באותה עת מוסד ביקורת העמיתים לא היה מפותח, ואחרי פרסום הבכורה ניתן למדען קרדיט רב. נטל ההוכחה לא היה על כתפיו, אלא על כתפי המתנגדים לטענותיו.
מאמרם של ג'יימס ווטסון ופרנסיס קריק על גילוי מבנה ה-DNA; המאמר פורסם ב-Nature מבלי שעבר הליך של ביקורת, כפי שנאמר: "נכונותו הייתה ברורה מאליה", ואילו החשש שתוכנו ידלוף בטרם עת היה גדול. העורכים הסתפקו בהמלצה של הפיזיקאי ויליאם לורנס בראג.
השערת פואנקרה נחשבה במשך שנים לאחת הבעיות הפתוחות החשובות ביותר בטופולוגיה ואף נבחרה על ידי מכון קליי למתמטיקה כאחת משבע בעיות המילניום, שעבור פתרון מלא של אחת מהן מציע המכון פרס כספי בסך מיליון דולר. המתמטיקאי גריגורי פרלמן בחר לפרסם את הוכחתו להשערה בדרך לא רגילה, דרך ה-arXiv באינטרנט, ולא בכתב עת העובר ביקורת עמיתים, ובכך נמנע מלקיים את אחד התנאים לקבלת הפרס.
ביקורת עמיתים והונאה

ביקורת עמיתים לא נועדה לגלות זיופים. ההנחה שעומדת בבסיסה היא שמחבר המאמר פרסם את מחקרו בתום לב ומבלי שבדה נתונים. לסוקרים אין בדרך כלל גישה לכל החומר המחקרי, ולמעט תחומים תאורטיים לחלוטין, כמו מתמטיקה, אין מנוס מלהסתמך על מידה של אמון.
קיימות דוגמאות למקרי הונאה ברורים שעברו את שלב הביקורת ונחשפו רק כאשר חוקרים אחרים לא הצליחו לחזור על הממצאים. דוגמה שהתפרסמה ב-2002 היא זו של יאן הנדריק שן (אנ'), חוקר גרמני שפרסם במיטב כתבי העת, ביניהם Nature, שישה עשר מאמרים, שיכולים היו לזכות אותו בעתיד בפרס נובל. כולם נמצאו מזויפים. ביקורת העמיתים לא עלתה על התרמית, והיא נחשפה בעיקר בשל שגיאה חובבנית ביותר שעשה שון: הוא השתמש באותו גרף של תוצאות עבור שני מחקרים שונים. בסופו של דבר לא רק שפוטר ממעבדות בל, אלא גם תואר הדוקטור נשלל ממנו.
ראו גם

הערכת עמיתים
הערכה מקוונת
מאמר מדעי
הערות שוליים

↑  David G. Drubin, Any jackass can trash a manuscript, but it takes good scholarship to create one (how MBoC promotes civil and constructive peer review), Molecular Biology of the Cell 22, 2011-03, עמ' 525–527 doi: 10.1091/mbc.e11-01-0002
↑  אלמוג, תמר ואלמוג, עוז, שיפוט עמיתים מיושן - משבר בקרת האיכות, כל שקרי האקדמיה : מה התקלקל במודל האוניברסיטאי ומה יחליף אותו, ידיעות ספרים, 2020, עמ' 195–243, מסת"ב 978-965-564-948-2
↑  Academic Research and Development | NSF - National Science Foundation, ncses.nsf.gov
↑  Who pays for science? - Understanding Science, ‏2022-04-18 (באנגלית אמריקאית)
↑  bioRxiv.org - the preprint server for Biology, www.biorxiv.org
↑  תמרה טראובמן‏, ארה"ב: המדען הגרמני המבטיח התגלה כנוכל, באתר וואלה, 27 בספטמבר 2002 (הקישור אינו פעיל, 1.9.2021)
שיטת בייטס

מפתח השיטה, ד"ר ויליאם בייטס
שיטת בייטס היא שיטה של רפואה אלטרנטיבית מהמאה ה-19, שלפי התומכים בה יכולה להביא לשיפור הראייה ללא משקפיים. השיטה מעולם לא הוכחה כמשפרת את יכולת הראייה, ואין מחקרים המוכיחים את יעילותה.
תיאור השיטה

השיטה פותחה בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 על ידי הרופא ד"ר ויליאם בייטס. לאחר תצפיות רבות בילדים ומבוגרים, הגיע ד"ר בייטס למסקנה שהמצב הנפשי והגופני משפיעים על הראייה. מצבי לחץ יכולים ליצור בעיות ראייה או להחמיר בעיות כאלה; ופעמים רבות הם מובילים לאימוץ הרגלי ראייה לקויים. השיטה של בייטס מבוססת על ההנחה שהעיניים באופן טבעי יודעות כיצד לתפקד באופן אופטימלי, גם ללא משקפיים.
בייטס מביא דוגמאות רבות לכך שאיכות הראייה משתנה בהתאם ליחסנו למידע שאנו קוראים או רואים, כך שייתכן שנראה במטושטש את הכתוב על הלוח בשיעור מתמטיקה, לדוגמה, ואילו בשיעור ספרות נראה בבירור את הכתוב, מאותו מרחק.
מתן מנוחה לעיניים, והרפייתן מהווים מרכיב חשוב בשיטה. אחד התרגילים הבסיסיים הוא כיסוי העיניים: הנחת הידיים על העיניים למשך חמש דקות או יותר, מספר פעמים ביום.
רופאי העיניים והאופטומטריסטים מתנגדים לשיטה זו, בין השאר כיוון שמצב העיניים משתנה מספר פעמים במהלך היום, ולכן ההסתמכות על מדידה בנקודת זמן אחת אינה מהימנה. טענה נוספת שעולה היא שלו הייתה שיטה כה יעילה, נגישה, זולה, פשוטה ואפשרית לתיקון הראייה, לא היה מספר רב כל-כך של אנשים לקויי ראייה הנזקקים לשירותיהם של רופאי העיניים והאופטומטריסטים.
ראו גם

רפואה אלטרנטיבית
רפואה אלטרנטיבית - מונחים
לקריאה נוספת

ד"ר בייטס, שיטת ד"ר בייטס - ראיה משופרת ללא משקפיים (הוצאת אור-עם)
יעקב שלחין, שיפור הראייה לפי שיטת בייטס - ספר הדרכה שימושי לשיפור ראייה לקויה (הוצאת אסטרולוג)
גבריאלה בר כשרופאת העיניים מאבד משקפיים - ספר הדרכה לשיפור הראייה,
ד"ר מאיר שניידר ריפוי עצמי בתנועה (הוצאת מודן)
סימה מיכאלי לראות טוב יותר (הוצאת מילוא)
הארי בנג'מין ראייה משופרת ללא משקפיים (הוצאת אור-עם)
ד"ר מאיר שניידר מאיר עיניים עשרה צעדים טבעיים לשיפור ראייה מיטבי יצא ב 9/2018 (הוצאת פוקוס)
הערות שוליים

תרגיל כיסוי העיניים.
הלוואת בעלים

הלוואת בעלים היא הלוואה הניתנת מאחד או יותר מבעלי מניות החברה לחברה, בנפרד מהשקעותיהם הרגילות בחברה, וזאת בתנאי ריבית ותשלומים הנקבעים מראש. הלוואה זו היא בדרך כלל החוב הנחות ביותר מבין חובות החברה, כלומר שבעת פירוק החברה ראשית יגבו את חובותיהם כל שאר בעלי החוב (לרוב מלווים חיצוניים כמו בנקים או גופים פיננסים אחרים), ורק לאחר מכן יגבו הבעלים את החוב בגין הלוואתם.
הלוואות בעלים יכולות לנבוע מצרכים שונים:
צורך זמני במימון לטובת התרחבות החברה, בעוד שהבעלים לא מעוניינים להרחיב את השקעתם בחברה ועל ידי כך להגדיל את הסיכון הטמון בכך. הבעלים בעצם מעדיפים להיות גם נושי החברה ולקבל את הכסף בחזרה במועד מאוחר יותר.
שמירת החלק היחסי בבעלות על ידי מתן הלוואה במקום השקעה בהון מניות נוסף - הלוואת בעלים לא משפיעה על שיעור האחזקות של משקיעים אחרים בחברה. לדוגמה - אם לחברה מספר בעלי מניות אשר אחד מהם הוא המייסד והוא מעוניין לתת כסף נוסף לחברה מסיבה כלשהי, אם יעשה זאת במסגרת השקעה תמורת מניות, שאר בעלי המניות ידוללו וכדי לשמור על חלקם בחברה יצטרכו להוסיף סכומי כסף נוספים, מה שלא תמיד מקובל עליהם. הלוואת בעלים לעומת זאת, לא תשנה את הרכב האחזקה בחברה.
הקטנת הסיכון ועמידה בפני בעלי המניות – כיוון שההלוואה היא חוב, הם זכאים לקבל את כספי ההלוואה במידה והחברה תפורק בקדימות לחלוקת יתרת כספי החברה לבעלי המניות.
ענייני מיסוי – במקרים מסוימים ייתכן שהריבית שמקבל בעל המניות על הלוואת הבעלים תחויב בשיעור מס נמוך יותר מאשר שיעור המס על דיבידנד.
במקרים מסוימים ייתכן כי הלוואת הבעלים תהיה ניתנת להמרה למניות החברה, לפי החלטת הלווה או המלווה, מה שיהפוך אותה להלוואה המירה.
מריאנה מנדט

| --- | --- |

 לידה:  29 בספטמבר 1945 (בת 79) וינה, אזורי הכיבוש באוסטריה 
 מקום הקמה:  וינה 
 מוקד פעילות:  אוסטריה 
 סוגה:  מוזיקת פופ 
 פרסים והוקרה:  עיטור הזהב להצטיינות של הלאנד וינה  Grand Officer, Special Class of the Order of Honour (Lower Austria)  תואר מקצועי פרופסור  פרסי אמדאוס למוזיקה אוסטרית  Grand Officer of the Order of Honour (Lower Austria) 
 www.mariannemendt.at
 פרופיל ב-IMDb
 
מריאנה מנדט (בגרמנית: Marianne Mendt; נולדה ב-29 בספטמבר 1945) היא זמרת אוסטרית.
ביוגרפיה

מנדט נולדה בווינה, שירה "A Glock'n" זכה להצלחה לאוסטריה ואף שימש כשיר נושא עבור סדרת טלוויזיה. היא ביצעה גרסה אוסטרית למספר שירים ידועים וביניהם "Spinning Wheel" של להקת דם, יזע ודמעות.
באירוויזיון 1971 היא נבחרה לייצג את מדינתה, היא ביצעה את השיר "Musik" שהיה השיר הראשון בגרמנית בדיאלקט וינאי שהושר באירוויזיון, היא הייתה במקום ה-16.
היא לקחה חלק בהפקות רבות בתיאטרון ובטלוויזיה.
How Far I'll Go

| --- | --- |
 שיר בביצוע אאולי'אי קרוואליו
 מתוך האלבום Moana: Original Motion Picture Soundtrack
 יצא לאור:  18 בנובמבר 2016
 סוגה:  נשמה
 שפה:  אנגלית 
 אורך:  02:43
 חברת תקליטים:  וולט דיסני רקורדס 
 כתיבה:  לין-מנואל מירנדה 
 לחן:  לין-מנואל מירנדה 
 הפקה:  לין-מנואל מירנדה 
 
"How Far I'll Go" (בעברית: "כמה רחוק") הוא שיר של אאולי'אי קרוואליו מתוך הסרט "מואנה", שנכתב והופק על ידי לין-מנואל מירנדה. השיר יצא על ידי וולט דיסני רקורדס ב-18 בנובמבר 2016. מאוחר יותר, יצאה גרסת כיסוי לשיר של הזמרת הקנדית אלסיה קארה.
נכון לאפריל 2024, השיר הושמע הושמע למעלה מ-596 מיליון פעמים בספוטיפיי.
בגרסה המודבבת לעברית של השיר, "כמה רחוק", שרה אותו משי קלינשטיין.