stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Game Boy Color
הערות שוליים

↑  "Technical data". Nintendo of Europe GmbH (באנגלית בריטית). ארכיון מ-7 בפברואר 2023. נבדק ב-4 בפברואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Adding Color to Game Boy". Electronic Gaming Monthly. Ziff Davis (106): 26. במאי 1998. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "Game Boy Color Games" (PDF). Nintendo of America. אורכב מ-המקור (PDF) ב-10 ביוני 2004. נבדק ב-13 באפריל 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
| נינטנדו |
| --- | --- | --- |
| קונסולות נייחות | Color TV Game ‏• Nintendo Entertainment System ‏• Super Nintendo Entertainment System ‏• נינטנדו 64 ‏• נינטנדו גיימקיוב ‏• Wii ‏• Wii U ‏• נינטנדו סוויץ' ‏• נינטנדו סוויץ' 2 |  |
| קונסולות ניידות | Game & Watch • וירטואל בוי • גיים בוי ‏• גיים בוי קולור ‏•  גיים בוי אדוונס • נינטנדו DS ‏• נינטנדו 3DS |  |
| סדרות דגל | סופר מריו • האגדה של זלדה • פוקימון • מטרויד • דונקי קונג • קירבי • Star Fox • יושי • ספלטון • F-Zero • קיד איקרוס |  |
| אנשי מפתח בחברה | שיגרו מיאמוטו • סאטורו איווטה • סטושי טג'ירי • יושיהירו מורי |  |
| שונות | Super NES Classic Edition • NES Classic Edition • Mii • דליפת המידע של נינטנדו • Game Freak • אמיבו |  |
פנחס רוזן

פנחס רוזן (במקור, עד אוגוסט 1949: פליקס רוזנבליט; 1 במאי 1887 – 3 במאי 1978) היה פוליטיקאי ישראלי. יסד את מפלגת עלייה חדשה והיה ממייסדי המפלגה הפרוגרסיבית ובהמשך, ממקימי המפלגה הליברלית וממנהיגי ליברלים עצמאיים, חבר מנהלת העם ומחותמי מגילת העצמאות, חבר הכנסת, חבר מועצת עיריית תל אביב ושר המשפטים הראשון של מדינת ישראל, תפקיד שבו כיהן מהממשלה הראשונה ועד לתשיעית (למעט השלישית).
ביוגרפיה

נולד בשם פליקס רוזנבליט (Felix Rosenblüth) לפאני ושלום שמואל רוזנבליט, במשפחה בת חמישה ילדים בברלין בירת הקיסרות הגרמנית.
הוריו באו ממשפחה עשירה שומרת מצוות מנאמני תורה עם דרך ארץ מהונגריה. אחיו הבכור, מרטין מיכאל (לימים, פעיל קרן היסוד), אחיו ד"ר ליאו רוזנבליט, אחותו מלכה (מלי) הייתה אשת ד"ר פליקס דנציגר ואחיו הצעיר יוסף רוזן (רוזנבליט) היה בעלה של קטה דן (דניאלביץ). הוא גדל במסינגוורק (מפעל לייצור פליז), בה למד תורה ומדעים. בגיל 18 החל ללמוד באוניברסיטאות פרייבורג וברלין, ובשנת 1908 הוסמך למשפטים. בראשית לימודיו היה בין המייסדים של ברית סטודנטים יהודית-ציונית.
במלחמת העולם הראשונה שירת בצבא הגרמני והיה לקצין בדרגת סגן ראשון. לאחר תום מלחמת העולם הראשונה התגייס כולו לרעיון הציוני, ובין השנים 1920–1923 היה יושב ראש ההסתדרות הציונית בגרמניה. לאחר מכן עלה לארץ ישראל לכהן כנציג ההסתדרות הציונית בהנהלת סולל בונה. בשנים 1926–1931 יצא בשליחות ציונית ללונדון, שם עבד בצמוד לחיים ויצמן כחבר ההנהלה הציונית ומנהל מחלקת הארגון שלה. בשנת 1931 חזר לארץ ישראל, ועסק בעריכת דין ובפעילות פוליטית. כשעלו הנאצים לשלטון בגרמניה מיקד רוזן את פעילותו הציבורית בסיוע לעולים מגרמניה והיה בין מייסדיה ומנהליה של חברת ההעברה ומהמייסדים של ארגון יוצאי מרכז אירופה.
בבחירות בדצמבר 1935 למועצת עיריית תל אביב נבחר לחבר במועצה, בה כיהן עד 1948.
בשנת 1942 ייסד את מפלגת עלייה חדשה (של עולי מרכז אירופה ובעיקר גרמניה) והנהיג אותה. היה חבר מנהלת העם ומחותמי מגילת העצמאות (בשם פליכס רוזנבליט, שאותו עִברת לבקשת בן-גוריון).
עם הקמת המדינה היה ממייסדי המפלגה הפרוגרסיבית, שהייתה איחוד של מפלגת "עלייה חדשה" עם תנועת העובד הציוני והציונים הכלליים. עמד בראש המפלגה הפרוגרסיבית וכיהן כשר המשפטים מטעמה בכל הממשלות הראשונות של ישראל, עד לתום כהונת הממשלה התשיעית ב-2 בנובמבר 1961 (למעט הממשלה השלישית, שכיהנה כשנה ורבע מאוקטובר 1951 עד דצמבר 1952). בשנת 1950 הוטל עליו להקים את הממשלה על ידי הנשיא ויצמן, והוא הקים ממשלה בראשות בן-גוריון. בשנת 1961 היה בין מקימי המפלגה הליברלית (איחוד בין מפלגת הציונים הכלליים ובין המפלגה הפרוגרסיבית) והיה בין ראשיה עד שנת 1965. עם יסוד גח"ל, פרש מהמפלגה הליברלית, עם יוצאי המפלגה הפרוגרסיבית, והיה מנהיג ליברלים עצמאיים.
בתפקידו כשר המשפטים זכה רוזן להערכה ותמיכה רבה מכל קצוות המערכת הפוליטית. חברי הכנסת נהגו לא אחת להחמיא לו ולתפקודו כשר מעל במת הכנסת. הגדיל לעשות ח"כ יצחק קורן, אשר בנאום במסגרת דיוני התקציב של שנת 1961 אמר בפתח דבריו כי לדעתו רוזן הוא "אחד האישים הדגולים, וזכויות רבות לו בהנחת יסודות המשפט והצדק במדינה".
בערב יום העצמאות התשכ"ח 1968 נמנה עם משיאי המשואות.
רוזן, שהיה חובב שחמט נלהב, כיהן כנשיא כבוד של האיגוד הישראלי לשחמט.
ב-1935 נשא את הדסה פרלמן, נולדה להם בת אחת, שנפטרה בילדותה.
רוזן נפטר בתל אביב ונקבר בבית הקברות נחלת יצחק בגבעתיים. על שמו נקראו רחובות ברחבי הארץ ובית פנחס רוזן - רמת חן לדיור מוגן, מייסודו של ארגון יוצאי מרכז אירופה.
פנחס רוזן חותם על מגילת העצמאות
פנחס רוזן מימין לדוד בן-גוריון באליפות ישראל הראשונה בשחמט
בתאריך 24 בנובמבר 1987 השירות הבולאי הנפיק בול דאר לזכרו של רוזן, הנושא את דיוקנו. האמנית רות בקמן מלכא עיצבה את הבול.
לקריאה נוספת

חיים כהן (עורך), ספר יובל לפנחס רוזן: מנחת שי מאת כל עובדי משרד המשפטים ומאת מנין ידידים ומעריצים, ירושלים: מפעל השכפול, תשכ"ב, 1962
גדעון האוזנר, "פנחס רוזן, קווים לדמותו, דרכו ופעלו", תמורות: ירחון לענייני מדיניות וחברה (יולי 1978), 33–40
חיים כהן, "על פנחס רוזן", משפטים ח (תמוז תשל"ח), עמ' א–ח
חיים כהן, "על פנחס רוזן ז"ל" (שנה לפטירתו), תמורות (מאי 1979), 33–35
רות בונדי, פליקס: פנחס רוזן וזמנו, תל אביב: זמורה ביתן, 1990
הערות שוליים

↑  הנבחרים למועצה החדשה של עירית תל אביב, הארץ, 20 בדצמבר 1935
↑  אלי אשכנזי‏, פוליטיקאי בכיר הרכיב ממשלה - וזז הצידה לטובת מנהיג אחר. זה כבר קרה ב-1961, באתר וואלה, 1 ביוני 2021
↑  משואות בהר הרצל במלאת 20 למדינה, למרחב, 3 במאי 1968
↑  התאחדות בולאי ישראל, קטלוג בולי ישראל
↑  ביקורת: זכי שלום, על ספרה של רות בונדי, עיונים בתקומת ישראל 1, ‏1991, עמ' 574-569
| חברי הכנסת הראשונה |
| --- | --- | --- |
| מפא"י | דוד בן-גוריון • משה שרת • אליעזר קפלן • (דוד רמז) • יוסף שפרינצק* • גולדה מאיר • יצחק בן-צבי • זלמן שזר • דב יוסף • חיים בן אשר • אברהם הרצפלד • עדה מימון • שלמה לביא • שמואל דיין • יוסף ברץ • יחיאל דובדבני • בבה אידלסון • פרץ נפתלי • פנחס לבון • זלמן ארן • בן-ציון דינור • אליהו הכרמלי • נטע הרפז • (יהודית שמחוני) • (אבא חושי) • יזהר סמילנסקי • ראובן שרי • יונה כסה • אפרים תבורי • (יוסף מיכאל לם) • (אריה שפטל) • (אברהם טביב) • צבי יהודה • עקיבא גוברין • יוסף אפרתי • אריה בהיר • חסיה דרורי • אליעזר ליבנה • דוד הכהן • ישראל גורי • עמי אסף • מאיר ארגוב • דבורה נצר • שרגא גורן • השל פרומקין • דוד בר-רב-האי • (יצחק קנב) • (הרצל ברגר) • (ז'ניה טברסקי) • (ישראל ישעיהו-שרעבי) • (ברוך אזניה) • (מנחם כהן) • (רפאל בש) |  |
| מפ"ם | (יצחק טבנקין) • מאיר יערי • יעקב חזן • נחום ניר-רפאלקס • אהרן ציזלינג • מרדכי בנטוב • ישראל גלילי • יעקב ריפתין • משה סנה • ברל רפטור • אליעזר פרי • משה ארם • חנה למדן • חנן רובין • ישראל בר-יהודה • מנחם בדר • פייגה אילנית • יצחק בן-אהרן • (דב בר-ניר) • (מנחם רצון) • (דוד ליבשיץ) |  |
| החזית הדתית המאוחדת | יהודה לייב פישמן מימון • יצחק מאיר לוין • חיים משה שפירא • משה אונא • בנימין מינץ • דוד צבי פנקס • מאיר דוד לוונשטיין • זרח ורהפטיג • אליהו-משה גנחובסקי • קלמן כהנא • מרדכי נורוק • יוסף בורג • אהרן-יעקב גרינברג • אברהם יהודה גולדראט • אברהם-חיים שאג • (משה קלמר) • (אליהו מזור) |  |
| תנועת החירות | מנחם בגין • אורי צבי גרינברג • יעקב מרידור • אריה בן-אליעזר • אברהם רקנאטי • יוחנן בדר • הלל קוק • חיים לנדאו • שמואל מרלין • חיים כהן-מגורי • אליהו לנקין • שמואל כץ • ערי ז'בוטינסקי • אסתר רזיאל-נאור |  |
| הציונים הכלליים | פרץ ברנשטיין • ישראל רוקח • שושנה פרסיץ • יוסף ספיר • יעקב קליבנוב • יעקב גיל • יוסף סרלין |  |
| המפלגה הפרוגרסיבית | פנחס רוזן • אברהם גרנות • אידוב כהן • יזהר הררי • ישעיהו פורדר |  |
| ספרדים ועדות מזרח | בכור-שלום שטרית • אליהו אלישר • אברהם אלמליח • משה בן-עמי |  |
| מק"י | שמואל מיקוניס • תופיק טובי • אליעזר פרמינגר • מאיר וילנר |  |
| הרשימה הדמוקרטית של נצרת | סיף א-דין א-זועבי, אמין-סלים ג'רג'ורה |  |
| מפלגת הלוחמים | נתן ילין-מור |  |
| ויצו | רחל כהן-כגן |  |
| התאחדות התימנים בישראל | זכריה גלוסקא |  |
בסוגריים - כהונה חלקית, * יו"ר הכנסת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312969205171  CiNii: DA10054855  GND: 119141787  ISNI: 0000 0001 1881 203X  LCCN: no90025186  SNAC: w6zt85fq  VIAF: 115074025   WorldCat (עם VIAF): 115074025 
שלט רחוב על שמו של פנחס רוזן בעיר נתניה
אביב אולימפי

אביב אולימפי (מגרמנית: Olympischer Frühling) היא שירה אפית מאת הסופר השווייצרי קרל שפיטלר. שירה אפית זו זיכתה את מחברה בפרס נובל לספרות לשנת 1919.
תוכן

"אביב אולימפי", אשר נכתבה בין השנים 1900-1905, היא יצירה מקורית החורגת מאסכולות הזמן בתוכנה ובמטריקה שלה. לדעת רבים, זוהי האידיליה של המאה ה-20, שבה נתגלה שפיטלר כמשורר רומנטי, כסאטיריקן וכנאטורליסטן בגיוון צורות, בכושר הבעה פיוטי ובאי-תלות מוחלטת בהשפעות ספרותיות כלשהן. שפיטלר הסתייע בכתיבת "אביב אולימפי" במיתולוגיה היוונית ומרחף בין הרציני והאירוני, בין הצגת אלי יוון בגבורתם ובין הצגתם כבני-תמותה שירדו מן האולימפוס ושכנו על הארץ.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4469890-2
פרומתאוס

ערך זה עוסק בדמות במיתולוגיה היוונית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 תרבות:  מיתולוגיה יוונית 
 אב:  יאפטוס 
 אם:  קלימנה 
 אחים:  אפימתאוס, מנויטיוס, אטלס 
 בן או בת זוג:  Pronoia, Axiothea, Celaeno, קלימנה 
 צאצאים:  דאוקליון, Lycus, Aidos, Chimaereus, Thebe, הלן 
 
"פרומתאוס מביא את האש לבני האדם", ציור מעשה ידי היינריך פוגר, 1817
פסלו של פרומתאוס, בחזית מרכז רוקפלר בניו יורק.
פרומתאוס והרה, על גבי קיליקס משנת 490–480 לפנה"ס, מאטיקה שביוון.
פרומתאוס כבול והנשר מנקר בכבדו, פסל של ז'ף לאמבו בגן הרסטראו בבוקרשט
פסל פרומתאוס של מנשה קדישמן בתל אביב
במיתולוגיה היוונית, פרומתאוס (ביוונית עתיקה: Προμηθεύς, פירוש: "החושב מראש") הוא דמות במיתולוגיה היוונית, בן לקבוצת הטיטאנים. על-פי הסיפור המיתולוגי ברא פרומתאוס את האדם ממים ואדמה והעניק לו את האש, כדי שתשמש לו הגנה בחייו הקשים. לאחר שזאוס העניש את בני האדם ולקח להם את האש, גנב פרומתאוס ניצוץ מן האלים והחזיר את האש לבני האדם. על כך העניש אותו זאוס.
פרומתאוס אצל אפלטון

קריאה בדיאלוג פרוטאגורס מציגה תמונה חיובית על יחסו של זאוס לבריאת האדם. סוקרטס מנסה לשכנע את הסופיסט פרוטאגורס שניתן ללמד את האנשים להיות אזרחים טובים. לשם כך הוא מספר את האגדה על בריאת האדם ועל מעורבותם של שני האחים כפי שמתואר לעיל. ואמנם משראה פרומתאוס את הטעות של אחיו אפימתאוס - בהותירו את האדם חסר הגנה ליום בו יעזוב את בטן האדמה לאור העולם, הבין פרומתאוס שעליו לצייד את האדם בכלים שיעזרו לו לשרוד: האש, חכמת מלאכת האש והחכמה המדינית.
את האש ואת החכמה הצליח "לגנב" מהיפיסטוס ואתנה, אבל החוכמה המדינית הייתה אצל זאוס ולמבצרו של זאוס פרומתאוס לא הצליח לחדור. ממשיך אפלטון ומספר שאמנם מתנות אלו אמנם עזרו לאדם בחייו. האדם הוא היחיד מכל הברואים שבונה מזבחות ומחלק מתנות לאלים. בעזרת חוכמתו הוא החל לחבר מילים ושמות. בנה בתים הכין מלבושים הצמיח מזון מהאדמה והחל להתאגד בערים לצורך הגנתו מפני חיות השדה. ברם התאגדות זו הביאה שוב להפרדות היות שלבני האדם לא הייתה החכמה המדינית כיצד לחיות ולנהל חיים משותפים. בשלב זה הבין זאוס את טעותו כשלא אפשר לפרומתאוס לצייד את האדם בחוכמה המדינית, והטיל משימה זו על הרמס שליח האלים. הרמס חשב שהחוכמה המדינית היא ככל מקצוע אחר המיועדת לכל אדם לפי כישוריו ברם זאוס מצווה "חלקם לכל אחד ויהי לכולם חלק בהם: כי היה לא תהיינה מדינות אם רק למעטים יהיה חלק בהם כדי החכמות. וגם חוק תגזור מפי, כי בן אדם אשר לא יוכל לקבל את מנתו בבושה ובצדק אחת דתו ליהרג". ומסיים אפלטון ואומר: "כשבאים לדון בשלמות האזרחית, המשא ומתן שצריך להתנהל כולו לפי היושר והנבונות, ממילא נותנים הם לכל אחד ואחד להשתתף בו".
אזכורים בתרבות

אייסכילוס הקדיש לפרומתאוס טרילוגיה, ממנה שרד רק "פרומתאוס הכבול". לדבריו, פרומתאוס לימד את בני האדם את המדעים, את האמנויות ואת אומנות ההישרדות. על פרומתאוס נכתבו יצירות רבות, והוא שימש נושאם של יצירות רבות, בהן למשל "יצירי פרומתאוס" של בטהובן, "פרומתאוס המשוחרר" (“Prometheus unbound”) של שלי, "פרומתאוס" של גתה, "פרומתאוס הכבול" של רובנס, פסל "פרומתאוס הכבול" של הפסל הבלגי ז'ף לאמבו בגן הרסטראו בבוקרשט ופסל "פרומתאוס" במרכז רוקפלר במנהטן.
על שמו קרוי היסוד פרומתיום.
פרומתאוס מוזכר גם בספרות הפופולרית - למשל, שמו המלא של הספר פרנקנשטיין הוא ״פרנקנשטיין או פרומתאוס המודרני״. בנוסף, פרומתאוס מוזכר בספר האחרון בסדרה פרסי ג'קסון והאולימפיים, וכן בסדרה הסודות של ניקולס פלמל בן האלמוות. אזכור נוסף ניתן למצוא בסדרת הדרמה האמריקאית המאה של רשת CW, כאשר בקה פרנקו יוצרת בינה מלאכותית המעצימה את היכולות של האדם וקוראת לה "הלהבה" (באנגלית: The Flame), כמחווה לניצוץ שנגנב מהאלים וניתן לבני האדם.
המושג "פרומתאיות" מסמל מרדנות ומלחמה הרואית בכוחות עליונים. המאבק הפרומתאי הוא מאבק מרובה סבל לשחרור הרוח מכבליה ולהשגת חירות.
לקריאה נוספת

גוסטאב שוואב, אלים וגיבורים, מגרמנית: חנה לבנת, אור יהודה: דביר,2007. עמ' 19–24.
אפלטון, פרוטאגורס, פרק ז' עמודים 32 - 43, ספרי מופת פילוסופיים י"ב הוצאת מגנס תשכ"ו בתרגום אריה סיון.
גלריה

העיט מנקר את כבדו של פרומתאוס על ראש הצוק מאת תאודור רומבוץ במוזיאונים המלכותיים לאמנויות יפות של בלגיה
מרקוריוס כובל את פרומתאוס בפסל של ג'ובאני בטיסטה פוג'יני במוזיאון ויקטוריה ואלברט
מנאל תותרי ג'ובראן

| --- | --- |

 לידה:  29 באפריל 1978 (בת 46) חיפה, ישראל 
 ענף מדעי:  משפט וחברה  משפט ומרחב
 מקום לימודים:  אוניברסיטת חיפה  אוניברסיטת תל אביב  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מוסדות:  אוניברסיטת בר-אילן 
 פרסים והוקרה:  פרס גורני למשפט ציבורי 
 
מנאל תותרי-ג'ובראן (בערבית: منال توتري-جبران; נולדה ב-29 באפריל 1978) היא דוקטור למשפטים, מרצה בכירה בפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן, פעילה חברתית בנושאי זכויות מיעוטים, חברה בפורום המרצות והמרצים למשפטים למען הדמוקרטיה, זוכת פרסי גורני ושפיצר, מומחית בתחומי משפט וחברה, משפט ומרחב, תכנון ובניה, שלטון מקומי, רב-תרבותיות וזכויות מיעוטים.
ביוגרפיה

מנאל תותרי-ג'ובראן נולדה וגדלה בחיפה לד"ר מרי תותרי, מרצה ופעילה חברתית והנרי תותרי, מורה למתמטיקה. בעלת תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת חיפה, ותואר שני בהצטיינות במשפטים מאוניברסיטת תל אביב, עליו זכתה גם בפרס מטעם עיריית תל אביב. כתבה דוקטורט בנושא "תפקיד המשפט בעיצוב הפרדה מרחבית במגורים על בסיס לאומי בעיר" בהנחיית ישי בלנק. במהלך לימודי פוסט דוקטורט באוניברסיטה העברית ריכזה סדנה בינתחומית בנושא רב-תרבותיות משותפת לפקולטה למשפטים ולחוג למדעי החברה באוניברסיטה. כיום חברת סגל בפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן, מרצה בנושאי רב-תרבותיות וזכויות מיעוט, משפט וחברה ועוד.
בשנת 2003 זכתה בפרס מטעם מכון וולטר ליבך על תרומתה לקידום יחסי שוויון והגינות בין יהודים וערבים בישראל, ובשנת 2018 נבחרה לרשימת עשרת הצעירים המבטיחים ופורצי הדרך בחברה הערבית מתחת לגיל 40 של עיתון כלכליסט ובנק הפועלים, וזכתה בפרס גורני לחוקרים צעירים במשפט ציבורי.
בשנים 2022-2014 זכתה במענקי מחקר מטעם מרכז מינרבה לזכויות האדם, המועצה להשכלה גבוהה, מכון גזית-גלוב, המרכז למשפט יהודי ודמוקרטי, קרן המחקרים של המוסד לביטוח לאומי, קרן רוטשילד, הקרן הישראלית למדעים (ISF) ומכון וולטר ליבך.
ב-2023 זכתה בפרס צגלה למאמר מצטיין למרצות צעירות. עוד באותה שנה הצטרפה לוועדת ההיגוי של מכון זולת לשוויון וזכויות אדם ולוועדת ההיגוי של תוכנית "קמם" לקידום צעירים ערבים במסגרת מיזם של יד הנדיב.
פעילות חברתית

מנהלת שותפה של התוכנית לקידום ולליווי סטודנטים ערבים בפקולטה למשפטים בבר-אילן.
חברה בפורום "חוקרות לומדות משפיעות" של חברות סגל אקדמי הפועלות לקידום הוגנות מגדרית במוסדות להשכלה גבוהה.
פעילה במרכז מנומדין למשפט יהודי ודמוקרטי המקדם דו-שיח והידברות בין יהודים וערבים, ושותפה בוועד המנהל של הקונגרס הישראלי, הפועל לצד המרכז.
חברה לשעבר בקבוצת מחקר של מרכז מציל"ה להסדרת המרחב הציבורי בישראל בהובלת פרופ' מני מאוטנר.
חברה בדירקטוריון האגודה לצדק חלוקתי.
חברה בפורום המרצות והמרצים למשפטים למען הדמוקרטיה הפועל נגד שינויי המשטר שהוצעו במערכת המשפט בשנת 2023.
חברה בוועדת ההגוי של מכון זולת לשוויון וזכויות אדם .
חברה בוועדת ההיגוי של תוכנית "קמם" לקידום צעירים ערבים במסגרת מיזם של יד הנדיב.
פרסים והוקרה

2005 פרס עבודה מצטיינת לתואר שני בנושא דיני השלטון המקומי, מאת קרן הפרסים והמלגות של עיריית תל אביב-יפו, ע"ש צבי זילביגר ז"ל
2009 פרס "שפיצר" עבור מקום שני בפרס הרצאה מצטיינת בכנס ה-37 של האגודה לאקולוגיה ומדעי הסביבה
2018 פרס "גורני" לחוקרים צעירים במשפט ציבורי, העמותה למשפט ציבורי
2018 נבחרה על ידי עיתון כלכליסט ובנק הפועלים כאחת מעשרה צעירים המבטיחים ופורצי הדרך בחברה הערבית
2022 הקצבה לעריכת סדנת מחקר בנ"ל בנושא: "המשגת עקרונות של צדק סביבתי במערכת המשפטית והרגולטיבית בישראל: מחקר אמפירי ונורמטיבי מטעם הקרן הישראלית למדעים"
2023 פרס צגלה ע"ש מיכאל בירון-צגלה למאמר מצטיין למרצות צעירות לשנת תשפ”ב
חיים אישיים

תותרי-ג'ובראן נשואה לעו"ד ג'ובראן ג'ובראן ואמא לשלושה בנים. מתגוררת בחיפה.
הערות שוליים

↑  קרן-אור גרינברג, מחינוך ועד הייטק: הצעירים המבטיחים ופורצי הדרך בחברה הערבית, באתר כלכליסט, 12 בפברואר 2018
↑  פרסים ומלגות | העמותה למשפט ציבורי בישראל
↑  "מי אנחנו", פורום המרצות והמרצים למשפטים למען הדמוקרטיה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007373382705171  VIAF: 32151963674300311233   WorldCat (עם VIAF): 32151963674300311233
הברית החופשית של הירוקים האירופאים

| --- | --- |

 שם רשמי:  Parliamentary Group of The Greens/European Free Alliance in the European Parliament 
 מנהיגים:  דניאל כהן-בנדיט
 תקופת הפעילות:  1999–הווה (כ־26 שנים)
 אידאולוגיות:  איכות הסביבה, רגיונליזם כלכלי, סוציאליזם, פרו-אירופיות
 מיקום במפה הפוליטית:  מרכז-שמאל
 נציגויות בפרלמנטים
 חברי פרלמנט:  53 (הפרלמנט האירופי) 
 
 www.greens-efa.eu
 
דניאל כהן-בנדיט, פעיל מרכזי בברית של הירוקים האירופאים ויו"ר הברית בשנים 2004–2014
מדינות בעלות חברי פרלמנט של המפלגה בפרלמנט האירופי:
  מדינות בעלות יותר מחבר פרלמנט אחד
  מדינות בעלות חבר פרלמנט אחד
הברית החופשית של הירוקים האירופאים (באנגלית: The Greens/European Free Alliance, Greens/EFA, בגרמנית: Fraktion der Grünen/Freie Europäische Allianz, Grüne/EFA, בצרפתית: Fraktion der Grünen/Freie Europäische Allianz, Grüne/EFA) היא מפלגת שמאל אירופית הדוגלת בפוליטיקה ירוקה הכוללת שמירה על איכות הסביבה. בנוסף, המפלגה מחזיקה בעמדות סוציאליסטיות וחתירה לאינטגרציה אירופאית לצד תמיכה ברגיונליזם כלכלי ושמירה על זכויות מיעוטים. נכון להיום, המפלגה היא השישית בגודלה בפרלמנט האירופי. המפלגה נוסדה בשנת 1999 כרשימת גג של שתי מפלגות: המפלגה האירופית הירוקה והברית הרדיקלית האירופית.
תוצאות בבחירות

| תוצאות הברית החופשית של הירוקים האירופאים בבחירות לפרלמנט האירופי לאורך השנים> בחירות | תוצאות הברית החופשית של הירוקים האירופאים בבחירות לפרלמנט האירופי לאורך השנים> מושבים | תוצאות הברית החופשית של הירוקים האירופאים בבחירות לפרלמנט האירופי לאורך השנים> אחוז | תוצאות הברית החופשית של הירוקים האירופאים בבחירות לפרלמנט האירופי לאורך השנים>  |
| --- | --- | --- | --- |
| 1984 | 11/434 | 4.2% |  |
| 1989 | 518/25 | 7.4% |  |
| 1994 | 567/38 | 7.4% |  |
| 1999 | 626/48 | 7.7% |  |
| 2004 | 732/42 | 5.7% |  |
| 2009 | 736/55 | 7.5% |  |
| 2014 | 736/50 | 7.3% |  |
| 2019 | 751/67 | 10.0% |  |
מפלגות לאומיות תומכות

המפלגות בפרלמנט האירופי, הם למעשה התאגדויות של מפלגות לאומיות מהפרלמנטים הלאומיים של מדינות האיחוד. ברשימה זו, מוצגים המפלגות המרכיבות את מפלגת הברית החופשית של הירוקים האירופאים.
| מדינה | מפלגה לאומית |
| --- | --- |
אוסטריה אוסטריה: מפלגת הירוקים
בלגיה בלגיה: אקולו
בלגיה בלגיה: מפלגת הירוקים
בלגיה בלגיה: הברית הפלמית החדשה
דנמרק דנמרק: מפלגת העם הסוציאליסטית
פינלנד פינלנד: הליגה הירוקה
צרפת צרפת: אירופה אקולוגית - הירוקים
צרפת צרפת: המפלגה הלאומית הקורסיקאית
גרמניה גרמניה: מפלגת הירוקים
גרמניה גרמניה: מפלגת הפיראטים
יוון יוון: הירוקים האקולוגים
איטליה איטליה: הפדרציה של הירוקים
לטביה לטביה: למען זכויות אדם בלטביה
לוקסמבורג לוקסמבורג: מפלגת הירוקים
הולנד הולנד: השמאל הירוק
ספרד ספרד: מפלגת אקו
ספרד ספרד: השמאל הרפובליקני של קטלוניה
ספרד ספרד: היוזמה למען קטלוניה הירוקה
ספרד ספרד: הגוש הגליסיאני הלאומי
שוודיה שוודיה: מפלגת הירוקים 
שוודיה שוודיה: מפלגת הפיראטים של שוודיה
הממלכה המאוחדת בריטניה: המפלגה הירוקה של אנגליה וויילס
הממלכה המאוחדת בריטניה: המפלגה הלאומית הסקוטית
ראו גם

מפלגות בפרלמנט האירופי
הערות שוליים

↑  John Peterson; Michael Shackleton (22 במרץ 2012). The Institutions of the European Union. Oxford University Press. pp. 341–. ISBN 978-0-19-957498-8. נבדק ב-7 באוגוסט 2013. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Andreas Staab (24 ביוני 2011). The European Union Explained, Second Edition: Institutions, Actors, Global Impact. Indiana University Press. pp. 67–. ISBN 978-0-253-00164-1. נבדק ב-5 באוגוסט 2013. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  http://archive.greens-efa.eu/cms/default/dokbin/168/168507.statutes_of_the_parliamentary_group_the@en.pdf
↑  Alexander H. Trechsel (13 בספטמבר 2013). Towards a Federal Europe. Taylor & Francis. pp. 72–. ISBN 978-1-317-99818-1. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  רויטרס, הירוקים באירופה מקימים פדרציה, חדשות, 21 ביוני 1993
↑  בריגיטה קוהלס, אסור שהצעירים באירופה יפנו לה עורף, באתר הארץ, 9 באוגוסט 2001
↑  שרות בלומברג, ‏תקדים חוקתי באיחוד האירופי: הנציבות החדשה לא אושרה על-ידי הפרלמנט, באתר גלובס, 27 באוקטובר 2004
צפריר רינת, דני כהן-בנדיט, "דני האדום" מציג אסטרטגיה ירוקה להתמודדות עם המשבר, באתר הארץ, 3 בנובמבר 2008
↑   הניו יורק טיימס, הם התקווה החדשה של המרכז הפוליטי באירופה - והאויב מספר 1 של הימין הקיצוני, באתר הארץ, 21 ביולי 2019
↑   הגרדיאן, הישג שיא לירוקים באירופה: הפכו לכוח שיאזן מול הפופוליסטים המתחזקים, באתר הארץ, 27 במאי 2019
↑  הגרדיאן ורויטרס, הפרלמנט האירופי הכריז על "מצב חירום אקלימי", באתר הארץ, 28 בנובמבר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 10135530-0  LCCN: no2006091153  VIAF: 133523863   WorldCat (עם VIAF): 133523863
רודני אלקלה

| --- | --- |

 לידה:  23 באוגוסט 1943 סן אנטוניו, טקסס
 פטירה:  24 ביולי 2021 (בגיל 77) קורקוראן (אנ'), קליפורניה
 שם לידה:  Alan Ramirez Barrios 
 מדינה:  ארצות הברית
 מקום קבורה:  Corcoran 
 כינויים נוספים:  רוצח משחק הדייטים
 פעילות בולטת:  אנס ורצח מספר נשים תיעד בצילומים תמונות מיניות של ילדים ונשים
 ידוע בשל:  השתתפותו בתוכנית "משחק הדייטים"
 השכלה:  אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (1968)  בית הספר לאמנויות ע"ש טיש 
 
רודני ג'יימס אלקלה (נולד בשם רודריגו ז'אקס אלקלה. באנגלית: Rodney James Alcala - Rodrigo Jacques Alcala, 23 באוגוסט 1943 - 24 ביולי 2021) היה רוצח סדרתי ועבריין מין אמריקאי שהועמד להוצאה להורג בקליפורניה לאחר שהורשע בחמש רציחות שהתרחשו בין השנים 1977 ל-1979. בנוסף, אלקלה הודה באשמה ונשפט לבין 25 שנה למאסר עולם באשמת רצח שבוצע בניו יורק וכן הואשם ברצח שהתרחש בוויומינג, אם כי האשמות אלו הוסרו. אף על פי שהוא קושר לשמונה קורבנות, מספר הקורבנות האמיתי של אלקלה לא ידוע וייתכן שקרוב ל-130.
אלקלה שמר ברשותו יותר מאלף תמונות של נשים, נערות ונערים, כשרוב הקורבנות צולמו בתנוחות מיניות. בשנת 2016, אלקלה הואשם ברצח אחת הבנות שהופיעה באחת מהתמונות שצולמה בשנת 1977. אף על פי שנודע שאלקלה תקף את אחד המצולמים, המשטרה שיערה שאלקלה אנס ותקף מצולמים נוספים.
התובעים במשפטו של אלקלה ציינו שאלקלה נהג "להשתעשע" עם קורבנותיו: הוא נהג לחנוק אותם עד שהם איבדו הכרה, לאחר מכן הוא חיכה שהם יתעוררו ולבסוף היה חונק אותם בשנית עד שלבסוף הרג אותם. אחד מבלשי המשטרה תיאר את אלקלה כ-"מכונת הריגה", ואחרים השוו אותו לרוצח הסדרתי טד בנדי. אחד מהכינויים שהוצמדו לאלקלה היה "רוצח משחק הדייטים" (באנגלית: Dating Game Killer) לאחר שהוא הופיע כמשתתף בתוכנית השידוכים "The Dating Game (אנ')" ב-1978 בעוד מסע הרצח שלו התקיים במקביל. אלקלה נפטר מסיבות טבעיות במהלך מאסרו בכלא Corcoran (אנ') שבקליפורניה ב-24 ביולי 2021.
הסרט "רווק מספר 3" משנת 2023 בכיכובם של אנה קנדריק ודניאל זובאטו (אנ') עוסק בהופעתו של אלקלה בתוכנית "משחק הדייטים" וכן ברווקה המתמודדת בתוכנית, שריל בראדשו (אותה מגלמת קנדריק, שגם ביימה את הסרט).
ילדות מוקדמת

אלקלה נולד בסן אנטוניו שבטקסס כילד השלישי מתוך ארבעה ילדים שנולדו לזוג המקסיקני ראול אלקלה בוקור (3 באוגוסט 1906 - 8 בינואר 1962) ואנה מריה גוטיארז (10 בינואר 1909 - 18 בפברואר 1999). בשנת 1951, אביו של אלקלה העביר את כל משפחתו למקסיקו ושלוש שנים לאחר מכן עזב את הבית. בשנת 1954, כשאלקלה היה בן 11, אמו עברה איתו ועם שתי אחיותיו לפרוור בלוס אנג'לס. בבית הספר אלקלה היה תלמיד מחונן וכן נחשב לתלמיד פופולרי בקרב שאר התלמידים וזכה לתמיכה רבה ממשפחתו. אלקלה עבר בין מספר בתי ספר פרטיים עד שלבסוף סיים את לימודיו התיכוניים בתיכון מונטבלו (אנ'). אלקלה לקח חלק בעריכת ספר המחזור של השכבה שלו וכן השתתף בתחרויות ריצה מול בתי ספר שונים.
ב-1961, אלקלה בן ה-17 הצטרף לצבא ארצות הברית במטרה להיות צנחן, אך לבסוף שובץ כפקיד. במהלך שירותו הצבאי, מפקדו של אלקלה תיאר אותו כאדם מניפולטיבי, נקמן וסרבן. אלקלה זכה להערות משמעת לאחר שתקף נשים צעירות. בשנת 1964, בעקבות מה שכונה התמוטטות נפשית, אלקלה ערק מהצבא ותפס טרמפים מפורט ליברטי (לשעבר פורט בראג) שבקרוליינה הצפונית עד לבית אמו בקליפורניה. פסיכיאטר צבאי שאבחן את אלקלה קבע שהוא סובל מהפרעת אישיות אנטיסוציאלית וציון מנת המשכל שלו היה 135. לבסוף, אלקלה שוחרר מהצבא מטעמים רפואיים. אבחונים מאוחרים יותר שנערכו במסגרת המשפט שלו קבעו שאלקלה סובל מהפרעת אישיות נרקיסיסטית, הפרעת אישיות גבולית ונרקיסיזם ממאיר עם פסיכופתיה וסאדיזם מיני. לאחר שעזב את הצבא, אלקלה סיים את לימודיו באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס ולאחר מכן למד תחת רומן פולנסקי באוניברסיטת ניו יורק.
פעילות פלילית > טלי שפירו

ב-25 בספטמבר 1968, נהג רכב בשם דונלד היינס התקשר למשטרה לאחר שהבחין באלקלה מסיע את טלי שפירו בת ה-8 לדירתו שבהוליווד. שפירו, ששהתה עם משפחתה במלון "שאטו מרמונט (אנ')", הייתה בדרכה לבית הספר כשאלקלה עצר את רכבו בסמוך אליה ושאל אם היא צריכה טרמפ. בתחילה שפירו סירבה, אולם לאחר שאלקלה שכנע אותה שהוא מכיר את הוריה היא נכנסה לרכבו. אלקלה הסיע אותה לדירתו ושם הוא אמר לשפירו שהוא רוצה להראות לה תמונה. כשהמשטרה פשטה על הדירה, שפירו נמצאה בחיים, אך היא נאנסה והוכתה עם לום ממתכת. אלקלה הספיק לברוח קודם לכן. שפירו הייתה בתרדמת במשך 32 ימים ולאחר מכן בילתה מספר חודשים בשיקום בעקבות פציעותיה.[דרוש מקור]