stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מפלגת הפועלים של כורדיסטן

| --- | --- |
דגל ה-PKK הנמצא בשימוש מאז 2005.
 תקופת הפעילות:  1978–הווה (כ־47 שנים)
 אידאולוגיה:  קונפדרליזם דמוקרטי סוציאליזם ליברטריאני []]
 קבוצות אתניות:  כורדים
 מנהיגים:  עבדוללה אג'לאן
 מטה:  Silsilat Jibāl Qandīl, כורדיסטן העיראקית 
 אזורי פעילות:  דרום-מזרח טורקיה
 מדינה:  טורקיה 
 מתנגדים:  טורקיה טורקיה איראן איראן ארצות הברית ארצות הברית האיחוד האירופי האיחוד האירופי נאט"ו נאט"ו סוריה סוריה קנדה קנדה אוסטרליה אוסטרליה ישראל ישראל בריטניה בריטניה ניו זילנד ניו זילנד
 www.pkkonline.com
 
מפלגת הפועלים של כורדיסטן (בכורדית: Partiya Karkerên Kurdistanê ובראשי תיבות נפוצים PKK) היא ארגון  בעל אידאולוגיה לאומנית-כורדית, מרקסיסטית-לניניסטית וסוציאליסטית-ליברטריאנית. ה-PKK נוסדה בסוף שנות ה-70 של המאה העשרים בטורקיה על ידי עבדוללה אג'לאן. ה-PKK הוגדר כארגון טרור על ידי מספר מדינות וארגונים, ובהם טורקיה, ארצות הברית, האיחוד האירופי, נאט"ו, סוריה, קנדה, איראן, בריטניה, ניו זילנד ואוסטרליה. אג'לאן היה מנהיג הארגון עד שנתפס ב-1999 בפעולה של שרותי המודיעין הטורקיים בקניה.
ה-PKK תחילה פעלה להקמת מדינה כורדית עצמאית בשטחי כורדיסטן ההיסטורית, ובמיוחד באזור דרום מזרח טורקיה, אותו הכורדים מכנים "כורדיסטן הצפונית". בשנים האחרונות אידאולוגיית ה-PKK התרככה והיא התרחקה הן מהמרקסיזם והן מהדרישות הלאומיות התקיפות ועברה לפעול להשגת אוטונומיה, לרבות שוויון זכויות תרבותיות ולשוניות עבור הכורדים בטורקיה, ולמען ההכרה בכורדים כמיעוט אתני על פי החוקה הטורקית. ה-PKK השתמשה בטרור ובאיומים בהפעלת אלימות כנגד מטרות צבאיות ואזרחיות לצורך השגת מטרותיה הפוליטיות. למעלה מ-45,000 בני אדם נהרגו במהלך העימות שבין ה-PKK לבין השלטון בטורקיה מאז 1984. ה-PKK טוענת כי למעלה מ-18,500 בני אדם נהרגו בידי כוחות המשטרה והצבא הטורקיים.
מאז הקמתה, ה-PKK היא התנועה הכורדית הלוחמת המרכזית במסגרת הסכסוך הכורדי-טורקי.
היסטוריה > הקמה

ב-1978, שנתיים לפני ההפיכה הצבאית של 1980, הוקמה "מפלגת הפועלים של כורדיסטן" (PKK) בראשות אג'לאן. ב-1984 פתח ה-PKK בהתקוממות מזוינת, שכללה התקפות גרילה נגד כוחות הביטחון הטורקים ופעולות טרור נגד אזרחים בעיראק, באיראן ובטורקיה.
היסטוריה > המרד הראשון (1984-1999)

מאז הקמת הארגון בסוף שנות השבעים ובמהלך המהומות האלימות, שהגיעו לשיא בהפיכה צבאית ב-1980 בטורקיה, הגיעה ה-PKK למצב שבו הפכה לכוח צבאי למחצה. העימות בינה לבין השלטון הטורקי הביא לכך שאזור דרום מזרח טורקיה הפך לשדה קרב במהלך סוף שנות השמונים ותחילת שנות התשעים. מרבית פעולות הארגון אירעו בטורקיה, ואלו שבוצעו מחוץ למדינה כוונו כנגד יעדים טורקיים. ה-PKK הצדיקה את מאבקה המזוין בטענה לדיכוי מתמשך ומכוון של הכורדים על ידי השלטון הטורקי. אחת הדוגמאות העיקריות שהוצגו להמחשת הדיכוי הייתה החוק שנחקק ב-1983 אשר הגדיר את השפה הכורדית כבלתי חוקית. חוק זה נועד, לטענת הכורדים, למחוק את שפתם וזהותם הלאומית. ארגוני זכויות אדם כאמנסטי אינטרנשיונל האשימו את ה-PKK בביצוע פיגועים רצחניים כנגד אזרחים טורקים וכורדים כאחד. ביקורת נמתחה גם על הממשלה הטורקית בגין פעולותיה האלימות, ובתגובה נקטה האחרונה קו פעולה נוקשה שכלל גם הסתננות לשורות הארגון, הכרזת מצב חירום ואיסור מפורש על פלגנות אתנית בחוקה ב-1982. כחלק מהפעולות שנקטה הממשלה אף הוקם ב-1985 כוח מזוין של משמר גבול על ידי ראש ממשלת טורקיה טורגוט אזאל (ממוצא כורדי חלקי).
עד שנת 1998 נתנה סוריה חסות לאג'לאן ואיפשרה לו לפעול משטחה נגד טורקיה. בעקבות התגברות הטרור והידרדרות מצב הביטחון הפנימי, איימה ממשלת טורקיה בגלוי על סוריה ודרשה ממנה להפסיק את התמיכה ב-PKK. כתוצאה מכך, אילצה ממשלת סוריה את אג'לאן לעזוב את גבולות המדינה, אולם לא הסגירה אותו לידי השלטונות הטורקיים. אג'לאן עקר בתחילה לרוסיה ומשם הוא עבר למדינות שונות, ובהן איטליה ויוון. אג'לאן היה מנהיג הארגון עד שנתפס ב-1999 בפעולה של שרותי המודיעין הטורקיים בקניה.
היסטוריה > הפסקת אש ראשונה

לאחר תפיסת מנהיג המחתרת, עבדוללה אג'לאן, והשמתו בכלא מבודד תחת משמר כבד, מיתן אג'לאן באופן ניכר את האידאולוגיה המוצהרת שלו. בשנים האחרונות קורא אג'לאן לפתרון בדרכי שלום של הסכסוך הכורדי בשטח טורקיה. הוא קרא להקמת "ועדת אמת ופיוס" שתחקור את "פשעי המלחמה" שביצעו הן ה-PKK והן כוחות הביטחון הטורקיים.
היסטוריה > המרד השני (2004-2012)

במרץ 2005 אג'לאן פרסם את הכרזת הקונפדרליזם הדמוקרטי של כורדיסטן, שבה הוא קורא לקיים קונפדרציה בין האזורים הכורדיים שבשטחי טורקיה, סוריה, עיראק ואיראן, תוך קיום גבול פתוח ביניהן. בשטח קונפדרטיבי זה יתקיימו שלוש מערכות חוק: של האיחוד האירופי, טורקית/סורית/עיראקית/איראנית וכורדית.
ב-28 בספטמבר 2006 פרסם עורך-דינו של אג'לאן הודעה מטעמו, הקוראת ל-PKK להכריז על הפסקת אש ולפעול להשכנת שלום עם טורקיה. ב-21 במרץ 2013 קרא אג'לאן ללוחמיו להשתיק את הרובים ולהתכונן לנסיגה לבסיסם בעיראק. חודש לאחר מכן באפריל 2013, לאחר 30 שנות עימות ויותר מ-40 אלף הרוגים, כחלק מהסכם השלום בין המחתרת לבין טורקיה, מפקד הזרוע הצבאית של המחתרת, מוראט קראילאן, הודיע כי המחתרת תחל בנסיגה מאדמת טורקיה במאי 2013, צעד שיהיה בדרך להתפרקות הארגון מנשקו. בתמורה טורקיה תגמול בהרחבת זכויות הכורדים בטורקיה אותה היא מכנה "טורקים הרריים" בהם: שחרור מאות אסירים כורדים, הבטחת זכויות המיעוט הכורדי בחוקה החדשה, וחיזוק הרשויות המקומיות הכורדיות.
ביוני 2010, במהלך התקפה של כוחות מזוינים טורקיים על כורדים בעקבות העימות בין הצדדים, נהרגה נערה ונפצע פעוט. בנובמבר 2010, הוגשו כתבי אישום נגד 150 אזרחים כורדים בגין קשרים עם ה-PKK והתביעה דרשה להטיל עליהם עונשי מאסר לתקופות שבין 10 שנים לבין מאסר עולם. בתי המשפט בטורקיה פסקו בשנים האחרונות, כי די בנוכחות בהפגנה (שה-PKK עודדה אנשים להשתתף בה) כדי להרשיע אדם בפעולה שעל-פי הוראות ה-PKK. מפגינים הורשעו בביצוע פעולות טרור כאשר המעשה שביצעו היה לעיתים רק סימון האות וי באמצעות כף ידם (סמל הניצחון), מחיאת כף, צעקה של משפט של ה-PKK, יידוי אבן או שרפת צמיג. ארגון Human Rights Watch פרסם דו"ח שקבע כי "השימוש בחוקים נגד טרור כדי להעמיד לדין מאות מפגינים כורדים כאילו היו לוחמים חמושים מפר את חופש הביטוי, את חופש ההתאגדות ואת חופש ההתאספות.".
באפריל 2011 הודיעו כוחות הביטחון הטורקיים כי הרגו 7 כורדים שחצו את הגבול עם סוריה, כחודש לאחר שה-PKK הודיעו על ביטול הפסקת אש שנמשכה כחצי שנה.
באוקטובר 2011 הרגו ה-PKK חיילים ושוטרים טורקים בתקיפה לילית בדרום טורקיה כשבפעולה זו הם חדרו למוצבים טורקיים. בתגובה פלש צבא טורקיה לצפון עיראק והחל לתקוף את מקומות מושבם של המורדים, בשילוב התקפות מהאוויר ופעילות כוחות קומנדו. במהלך פלישה זו נהרגו כ-50 מורדים כורדים.
ב-21 באוקטובר 2011 הודיעו טורקיה ואיראן על תיאום מלחמה משותפת של שתי המדינות נגד הכורדים בצפון עיראק, בד בבד עם ההודעה של ברק אובמה נשיא ארצות הברית על השלמת הוצאת הכוחות המזוינים של ארצות הברית מעיראק עד סוף 2011.
היסטוריה > תהליך השלום (2013-2015)

בסוף שנת 2012, מפלגת הפועלים של כורדיסטן החלה בתהליך שלום מול הממשל הטורקי - תהליך שנמשך שנתיים וחצי ללא הצלחה. בשנת 2013, במהלך השיחות מספר פעילי המפלגה כולל סאקין קיסיז נרצחו בפריז. בשנת 2014, המשא ומתן הגיע למבוי סתום עקב משבר כובאני בצפון סוריה.
היסטוריה > המרד השלישי (2015-2025)

ביולי 2015, בעקבות פיגוע נגד פעילים פרו-כורדים מצד אחד והוצאה לפועל של שתי פעולות תגמול נגד כוחות טורקיה בידי ארגונים כורדיים שקשורים למפלגת הפועלים מן הצד השני גרמו לטורקיה לצאת לפעולה צבאית נרחבת כנגד כוחות המורדים הכורדים במזרח המדינה ובצפון עיראק, שגרם לקריסת הפסקת האש וחידוש המאבק המזוין. בין יולי לאוקטובר 2015 נהרגו כ-2000 חיילים, מורדים ואזרחים.
היסטוריה > הפסקת אש שניה

בתחילת מרץ 2025 הכריזה המחתרת הכורדית על הפסקת אש עם טורקיה, לאחר שמנהיגה הכלוא בטורקיה, עבדוללה אג'לאן, קרא לארגון להניח את נשקו, להתפרק ולחתור לשלום עם טורקיה. לפני ההודעה, משלחת של המפלגה (הפרו כורדית) העממית לשוויון ודמוקרטיה (DEM) ביקרה את אג'לאן בכלא. המשלחת חזרה מהביקור עם מכתב מאג'לאן הקורא להפסקת אש, ומאוחר יותר מסרה את הצהרתו באיסטנבול.
ראו גם

סכינה ג'אנסיז
הערות שוליים

↑  Petti, Matthew (2023-04-27). "The Kurds Who Died for Palestine". New Lines Magazine (באנגלית). נבדק ב-2023-12-14.
↑  Proscribed terrorist groups or organisations, GOV.UK (באנגלית)
↑  Designation of Terrorist Entities - 2010-go1066- New Zealand Gazette, gazette.govt.nz
↑  מנהיג הכורדים קרא להפסקת אש עם טורקיה, באתר ynet, 21 במרץ 2013
↑   המורדים הכורדים הודיעו שייסוגו מאדמת טורקיה, באתר הארץ, 25 באפריל 2013
↑  AP, טורקיה תקפה כורדים: נערה נהרגה, פעוט נפצע, באתר ynet, 20 ביוני 2010
↑  אנדריי וולקוב, טורקיה: עשרות כורדים מועמדים לדין, אפוק טיימס, 14 בנובמבר 2010.
↑  טורקיה: חוקי הטרור משמשים לכליאת מפגינים כורדים
↑  טורקיה: כוחות הביטחון הודיעו כי הרגו 7 מורדים כורדים, באתר ynet, 1 באפריל 2011
↑  הקשר מתהדק: טורקיה ואיראן נלחמות בכורדים בצפון עיראק, באתר הארץ, 21 באוקטובר 2011
↑   רויטרס, לאחר 40 שנות לחימה, המחתרת הכורדית (PKK) הכריזה על הפסקת אש עם טורקיה, באתר הארץ, 1 במרץ 2025
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266474905171  PLWABN: 9810543632405606  BIBSYS: 9020275  BnF: cb123893149 (data)  GND: 2117697-8  ISNI: 0000 0001 2107 3995  LCCN: n88152271  LNB: 000077222  NKC: kn20010711236  NSK: 000373635  RERO: 02-A013963608  SUDOC: 032973632  VIAF: 124441966   WorldCat (עם VIAF): 124441966 
סמל ה-PKK ‏(1995-2000)
פזמונאי

פזמונאי או תמלילן הוא אדם העוסק בכתיבת שירים או כותב פזמונים. פזמונאים רבים גם מלחינים את יצירותיהם. המילה "תמלילן" או "ליריקן" מתייחסת בדרך כלל לאדם שאינו מלחין שירים אך כותב להם טקסט המיועד להלחנה או עבור לחן נתון.
ישנם משוררים בישראל שלצד שיריהם הליריים כתבו גם פזמונים; הבולטים שבהם הם יהונתן גפן, יענקל'ה רוטבליט, נתן אלתרמן, נעמי שמר, אהוד מנור, אבי קורן ועלי מוהר.
פזמונאות עברית

הפזמונאות הישראלית החלה בשאיפה ליצור בארץ ישראל תרבות חדשה של שירי זמר היונקת מן התרבות היהודית העתיקה, אך מאז שנות ה-70 של המאה ה-20 ניכרת בה השפעה של תרבות ארצות הברית.
שירי הזמר שנכתבו עד שנות ה-70 ביטאו תפיסה הרואה בפזמונאות שירה עממית, שיש בה מסר רעיוני. תופעה זו קשורה בעובדה שהפזמונאות הישראלית גובשה ברובה על ידי הלהקות הצבאיות. השירים נקראו שירים עבריים או ארץ-ישראליים, והם ביטאו ערכים ציוניים ופטריוטיים כגון בניית הארץ וההגנה עליה.
שינוי ממשי בפזמונאות הישראלית התרחש עם חדירתה של פזמונאות הרוקנרול האנגלו-אמריקנית. לשון שירי הזמר החדשים הייתה קשובה לעברית המדוברת, ותכניה נלקחו מחיי היום-יום. אחד הסממנים הבולטים של הפזמונאות החדשה היה השימוש בכלי נגינה חשמליים, שהחליפו את האקורדיון. עם זאת, גורם מרכזי וייחודי בפזמונאות העברית הוא יחסה אל השירה הלירית, המתבטא בהשפעה שיש לשירי משוררים על כתיבתם של תמלילנים פופולריים.
| זמרה, שירים וכתיבה |
| --- | --- | --- |
| סוגי שיר | שיר תשובה • שיר אמנותי • בלדה (בלדת הוצאה להורג • בלדת רצח • בלדה סנטימנטלית) • שיר מכונית • שיר ילדים (שיר מדורה • שיר מצטבר • שיר שחוזר על עצמו) • מזמור חג המולד (שיר הציפייה) • שיר שתייה • להיט (להיט רדום • להיט קיץ) • שיר רשימה • שיר אהבה (שיר לפידים • שיר פרידה) • שיר גימיק (שיר שטותי) • שיר להג • שיר פשוט (ניגון מזמור) • שיר פוליטי או מהפכני (שיר קמפיין • שיר חופש • שיר מחאה • שיר מלחמה) • שיר מחזמר (שיר "אני רוצה") • שיר חותם • שיר ספורטיבי (שיר קרב • שיר כדורגל) • שיר נושא • שיר טרגדיה • שיר עבודה (שיר מלחים) |  |
| סוגי זמרה | א-קפלה • שירה בחדר הרחצה • טכניקה מורחבת (שירה גרונית • שירת צלילים עיליים) • שירה עילאית • ראפ • שירת סקאט • שירה מתוזמנת • שירה בציבור (קריוקי • ליפ סינק) • כלי הקשה קוליים (ביטבוקס) |  |
| ערכים קשורים | מחזור שיר • מבנה השיר |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4580700-0 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דודו פישר

| --- | --- |

 לידה:  18 בנובמבר 1951 (בן 73) פתח תקווה
 שם לידה:  דוד פישר
 שם במה:  דודו פישר
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1970
 עיסוק:  משחק, מוזיקה, חזנות
 סוגה:  חזנות, יידיש
 סוג קול:  טנור
 שפה מועדפת:  אנגלית, עברית 
 בת זוג:  טובה פישר (1975 - 2015)   רויטל אליה (2015 - 2020, 2024 - הווה)
 מספר צאצאים:  4
 פרסים והוקרה:  פרס Telly   מקום ראשון בפסטיבל הזמר החסידי   מקום ראשון בפסטיבל שירי ירושלים   מקום ראשון בפסטיבל שירי יידיש   מועמד לפרס אמי
 http://www.dudufisher.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
דוד "דודו" פישר (נולד ב-י"ט בחשוון ה'תשי"ב; 18 בנובמבר 1951) הוא זמר, שחקן וחזן ישראלי, בעל מוניטין בינלאומי. מועמד לפרס אמי וזוכה פרס מפעל חיים.
ביוגרפיה

פישר נולד בפתח תקווה למשפחה דתית, בנם של מיכאל ומרים פישר. 
אביו, מיכאל, ניצל מן השואה כאשר הסתתר עם הוריו וקרובי משפחתו במשך כשנה וחצי אצל משפחת קוורצ'יאק (Kwarciak) הפולנית, שכני הוריו, בעיר דובנו (כיום באוקראינה). על הצלת משפחת פישר זכתה המשפחה הפולנית לתואר חסיד אומות העולם, 
כאשר היה בן תשע עברו הוריו לקריית טבעון, ופישר נאלץ ללמוד בבית ספר חילוני. בתיכון למד בישיבת נחלים הסמוכה לפתח תקווה.
בצה"ל שירת שלוש שנים כסולן מקהלת הרבנות הצבאית בניצוחו של מנשה לב-רן. לאחר שחרורו מצה"ל למד כשנה וחצי באקדמיה למוזיקה על שם רובין בתל אביב. בגיל 19 החל ללמוד פיתוח קול אצל המורה רוזה דאמפוף. בגיל 21 החל ללמוד חזנות אצל החזן שלמה רביץ וזלמן פולק.
חיים אישיים

ב-1975 התחתן עם טובה ולהם שלושה ילדים. ב-2015 הזוג התגרש.
ב-2015 פישר נישא לרויטל אליה, הצעירה ממנו ב-29 שנה, גרושה ואם לשלושה ילדים, יזמית תקשורת, עיתונאית ומפיקה והמנהלת האישית שלו, ולהם בן. בפברואר 2020 הם התגרשו ובאפריל 2024 נישאו הזוג בשנית.
בנובמבר 2017 נודע שהגיע למשבר כלכלי, עד כדי חשש מפשיטת רגל, על רקע אי־יכולת לעמוד בדרישות הכספיות של הסכם גירושיו.
פישר מתגורר בנתניה.
הערות שוליים

↑  מפגש בין משפחת פישר ומשפחת קוורצ'יאק ב-2008.
↑  חגית סלוטקי, יהורם גאון לדתיים, באתר מעריב, ‏26 בספטמבר 1986
↑  יעקב בר און, "לא אלחם באגרופים", באתר מעריב, ‏30 באוקטובר 1980
↑  וובל ניב, יהורם גאון לדתיים, באתר מעריב, ‏19 בפברואר 1989
↑  Lois Goldrich, Dudu Fisher shares his love of Israel through songs and stories, Jewish Standard, ‏31 במרץ 2013
1 2  משה ימין, דודו פישר עושה היסטוריה, באתר ynet, 3 במרץ 2017
↑  חיים שכאלה, באתר מעריב, ‏9 בספטמבר 1988
↑  Miriam Karp, Never on Friday!, Chabad.org, ‏נלקח ב-12 ביוני 2019
↑  Les Miz Star Dudu Fisher Offers Something Old, Something New, playbill.com, ‏24 באוגוסט 2002
↑  ליאורה גולדנברג-שטרן, ‏דודו פישר לא רק שר, הוא בדרך לשטיח האדום, באתר מעריב אונליין, 9 ביוני 2017
↑  Bob Jacob, David "Dudu" Fisher to make Cleveland debut for free Yiddish concert, clevelandjewishnews.com, ‏30 באפריל 2019
↑  Ruth Beloff, Dudu Fisher brings 'Jerusalem' to the Bible Belt, The Jerusalem Post, ‏7 במאי 2012
↑  Sandee Brawarsky, From The Bible Belt Back To New York, The New York Jewish Week, ‏נלקח ב-22 במרץ 2016
↑  דודו פישר - סיפור חיי, באתר הבמה, ‏נלקח ב-16 ביוני 2019
↑  שישו ושמחו - קומדיה צבאית מוזיקלית נושכת | פרק 2 - אל מלא רחמים, נבדק ב-2022-05-24
↑  כוכב בינלאומי: דודו פישר הוא המפורסם בתחפושת האלמוג, באתר ‏מאקו‏, 7 בינואר 2023
↑  שי ארזואן‏, אחרי 40 שנה: דודו פישר ואשתו נפרדים, באתר וואלה, 11 במאי 2015
↑  דודו פישר בן ה-64 התחתן עם רויטל אליה בת ה-35 ומצפה לבן (וגם לנכד), באתר Xnet‏, 10 במרץ 2016
↑  בר זגה, אהבה חדשה ישנה: דודו פישר וגרושתו רויטל התחתנו בשנית, במדור "פנאי פלוס" באתר ynet‏, 7 מאי 2023
↑  זוהר שחר לוי, בעקבות הגירושים: דודו פישר הגיש בקשה לפשיטת רגל, באתר כלכליסט, 26 בנובמבר 2017
↑  ליטל דוברוביצקי, ביהמ"ש התיר לזמר דודו פישר לנסוע לוינה ולהופיע, באתר כלכליסט, 5 בדצמבר 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300909405171  GND: 143343386  ISNI: 0000 0000 5280 639X  LCCN: nr2007002498  MusicBrainz: 4c257dfc-aea8-470c-843b-6ccdb2d03703  VIAF: 27029801   WorldCat (עם VIAF): 27029801 
טקס שנתי של הענקת פרסי מפעל חיים מטעם הרשות הלאומית לתרבות היידיש. חתני הפרס: דניאל גלאי ודודו פישר, 1 בדצמבר 2020
דרגון בול: אבולוציה

| --- | --- |

 מבוסס על:  דרגון בול 
 בימוי:  ג'יימס וונג 
 הופק בידי:  Stephen Chow 
 תסריט:  ג'יימס וונג, אקירה טורייאמה 
 שחקנים ראשיים:  ג'סטין צ'טווין (סון גוקו) צ'או יון-פאט (מאסטר רושי) רנדול דוק קים (Grandpa Gohan) Joon Park (Yamcha) ג'יימי צ'אנג (Chi-Chi) ג'יימס מרסטרס (המלך פיקולו) אמי רוסום (Bulma) ארני הדסון Eriko Tamura טקסס באטל Luis Arrieta בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מוזיקה:  בריאן טיילר 
 צילום:  רוברט מקלכלן 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, ארצות הברית 
 חברת הפקה:  פוקס המאה ה-20, רטפק-דיון אנטרטיינמנט 
 חברה מפיצה:  InterCom, נטפליקס, פוקס המאה ה-20, דיסני+ 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  9 באפריל 2009 
 משך הקרנה:  82 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית, יפנית 
 סוגה:  סרט פעולה, סרט פנטזיה, סרט מדע בדיוני, סרט הרפתקאות 
 מקום התרחשות:  אסיה 
 הכנסות באתר מוג'ו:   dragonball
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
דרגון בול: אבולוציה (באנגלית: Dragonball Evolution) הוא סרט גיבורי-על לייב אקשן אמריקאי משנת 2009, המבוסס על סדרת המאנגה והאנימה הפופולרית "דרגון בול" מאת אקירה טוריאמה. הסרט בוים על ידי ג'יימס וונג, עם תסריט מאת בן רמזי. בין השחקנים הראשיים נמנים ג'סטין צ'טווין (סון גוקו), צ'או יון-פאט (מאסטר רושי), אמי רוסום (בולמה), ג'יימי צ'ונג (צ'י-צ'י), ג'יימס מרסטרס (לורד פיקולו) וג'ון פארק (יאמצ'ה). הסרט עוקב אחר גוקו, נער צעיר היוצא למסע לאסוף את שבעת כדורי הדרגון בול כדי למנוע מלורד פיקולו להשיגם ולהשתלט על העולם. הסרט הופק בתקציב של 30 מיליון דולר והכניס כ-58.2 מיליון דולר ברחבי העולם.
עלילה

גוקו, נער מתבגר, מתאמן באמנויות לחימה תחת הדרכת סבו, גוהאן. ביום הולדתו ה-18, גוקו מקבל מסבו את כדור הדרגון בול הרביעי, אחד משבעת הכדורים המעניקים משאלה למי שאוסף את כולם. לאחר שסבו מותקף ונהרג על ידי לורד פיקולו, גוקו יוצא למסע למצוא את מאסטר רושי ולאסוף את שאר הכדורים, במטרה למנוע מפיקולו להשתמש בהם להשתלט על העולם. במהלך המסע, מצטרפים אליו בולמה, מדענית המחפשת את הכדורים למטרותיה, ויאמצ'ה, גנב מדבר. הקבוצה מתמודדת עם אתגרים רבים, כולל קרבות מול פיקולו ומשרתיו, במטרה להציל את העולם.
צוות השחקנים

ג'סטין צ'טווין – סון גוקו, לוחם צעיר בעל כוחות מיוחדים.
צ'או יון-פאט – מאסטר רושי, מאסטר אמנויות לחימה ומורו של גוקו.
אמי רוסום – בולמה, מדענית המחפשת את כדורי הדרגון בול.
ג'יימי צ'ונג – צ'י-צ'י, לוחמת ואהובתו של גוקו.
ג'יימס מרסטרס – לורד פיקולו, נבל המבקש להשיג את הכדורים להשתלטות על העולם.
ג'וּן פארק – יאמצ'ה, גנב המדבר המצטרף למסע.
ביקורות

הסרט נחל כישלון ביקורתי ומסחרי כאחד. המבקרים והמעריצים כאחד ציינו לרעה את התסריט, השחקנים ואת חוסר הנאמנות לחומר המקור. בנוסף, הסרט הכניס רק 9.4 מיליון דולר בצפון אמריקה וסה"כ 56.5 מיליון דולר ברחבי העולם מול תקציב של 30 מיליון דולר. הסרט היה אמור להיות הראשון בסדרה, אם כי כל הסרטים הבאים בוטלו. לסרט הייתה השפעה שלילית על עיבודים עתידיים של אנימה לקולנוע בשל הליהוק, חוסר נאמנות לחומר המקור וכישלון בקופות.
באתר "Rotten Tomatoes" הוא זכה לציון של 15% המבוסס על 61 ביקורות, עם הקונצנזוס: "עיבוד שטחי וחסר חיים למקור האהוב, הסרט מאכזב את המעריצים והצופים כאחד." באתר "Metacritic" קיבל הסרט ציון ממוצע של 45 מתוך 100, המבוסס על 21 ביקורות, המעיד על "ביקורות מעורבות או ממוצעות". מבקרים מקצועיים ציינו את הסטייה המשמעותית מהחומר המקורי, תסריט חלש ואפקטים מיוחדים מאכזבים.
הערות שוליים

↑  "Top 10 Worst Movies of the 2000s". watchmojo.com. WatchMojo. 10 ביוני 2016. נבדק ב-15 בדצמבר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
| דרגון בול מאת אקירה טוריאמה |
| --- | --- | --- |
| מאנגה | דרגון בול (1984–1995) • דרגון בול סופר (2015–2024) |  |
| אנימה/ סדרות טלוויזיה | דרגון בול (1986–1989) • דרגון בול Z ‏(1989–1996) (דרגון בול Kai ‏(2009–2011; 2014–2015)) • דרגון בול GT ‏(1996–1997) • דרגון בול סופר (2015–2018) • דרגון בול דאימה (2024–הווה) |  |
| סדרות רשת | סופר דרגון בול גיבורים (2018–הווה) |  |
| ספיישלים לטלוויזיה | בארדוק אבא של גוקו (1990) • ההיסטוריה של טראנקס (1993) • מורשתו של גיבור (1997) • לופי X טוריקו X גוקו (2013) |  |
| סרטים ל-DVD | העולם של דרגון בול זי (2000) • התכנית להשמדת הסאיינים (חלק א', חלק ב') |  |
| סרטים קצרים | גוקו והחברים חוזרים (2008) • הפרק של בארדוק (2010) • התכנית להשמדת הסופר סאיינים (רימייק) (2010) |  |
| דרגון בול - סרטים | האגדה של שנרון (1986) • היפהפייה הנרדמת בטירת השטן (1987) • הרפתקה מיסטית (1988) • החזק מנצח (1996) |  |
| דרגון בול Z - סרטים | האזור המת (1989) • החזק בעולם (1990) • עץ העוצמה (1990) • הלורד סלאג (1991) • נקמתו של קולר (1991) • שובו של קולר (1992) • סופר אנדרואיד 13 (1992) • ברולי: הסופר סאייה האגדי (1993) • בוז'אק - שודד הגלקסיה (1993) • ברולי: השיבה (1994) • ביו-ברולי (1994) • מיזוג חדש נולד (1995) • אגרוף הדרקון של סון גוקו (1995) • קרב האלים (2013) • תחייתו של פ' (2015) |  |
| דרגון בול סופר - סרטים | ברולי (2018) • סופר הירו (2022) |  |
| דמויות | סון גוקו • פיקורו • סון גוהאן • מקיטה • פריז • סל • מאסטר רושי |  |
| משחקי וידאו | בודוקאי • בודוקאי טנקאיצ'י • זינוברס • זינוברס 2 • Dragon Ball FighterZ • קאקארוט |  |
| סרטי לייב אקשן | דרגון בול: אבולוציה (2009) |  |
מדינה יהודית ודמוקרטית

מדינה יהודית ודמוקרטית היא הגדרה לאופייה של מדינת ישראל. בהכרזת העצמאות שלה ב-1948, הוגדרה המדינה כ"מדינה יהודית", ללא המילה "דמוקרטית", על אף שההכרזה כללה מאפיינים דמוקרטיים מובהקים. ההגדרה "מדינה יהודית ודמוקרטית" נוסחה לראשונה באופן רשמי בחוק יסוד: חופש העיסוק ובחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו שנחקקו בשנת 1992. נוסח קודם של ההגדרה הופיע כבר ב-1985 בחוק יסוד: הכנסת, ושונה לנוסח העדכני בשנת 2002.
שאלת אופייה של מדינת ישראל

מפאת ריבוי המחלוקות במדינת ישראל, וחוסר היכולת להגיע להסכמה לגבי הגדרתו של המושג "מדינה יהודית", התפתחו גישות רבות לגבי אופייה של מדינת ישראל. עם הגישות הקיימות באשר להגדרת מדינת ישראל כמדינה יהודית נמנות: "מדינת הלכה", "מדינה דתית-לאומית", "מדינה  ישראלית קפיטליסטית יהודית ודמוקרטית", "מדינה סוציאליסטית יהודית ודמוקרטית", "מדינת לאום תרבותית", "מדינת העם היהודי", "מדינת לאום יהודית" ו"מדינת כלל אזרחיה". הגדרת המדינה היא, נכון להווה, עירוב בין הגישות השונות, כאשר ניתנת אפשרות לכל אזרח במדינה לפרש את המושג לפי הבנתו.
שאלת אופייה של מדינת ישראל > התייחסות לאופי היהודי ולאופי הדמוקרטי במגילת העצמאות

אופייה של מדינת ישראל הותווה כבר במגילת העצמאות, שנקראה בטקס הכרזת המדינה בה' באייר תש"ח, 14 במאי 1948. במסמך זה מוגדרת מדינת ישראל כ"מדינה יהודית בארץ-ישראל". המילה "דמוקרטיה" נעדרת מהמסמך, אולם בהמשך המסמך מופיעים יסודות דמוקרטיים רבים כגון התחייבות לקיים שוויון זכויות מלא, ללא הבדל דת גזע ומין, הבטחת חופש דת, מצפון, לשון, חינוך ותרבות וכן שמירה על נציגות הולמת לאזרחים לא-יהודים במוסדות המדינה הזמניים והקבועים.
כל הטיוטות של מגילת העצמאות, וגם הנוסח הסופי, כללו התייחסות להיותה של המדינה "מדינה יהודית" וכן התייחסות כל שהיא למאפיינים דמוקרטיים שיהיו במדינה. בטיוטה הראשונה וגם בטיוטה הסופית לא הוזכר במפורש המונח "דמוקרטיה", אף על פי שהוא נכלל בחלק מהטיוטות.
למעשה קיימות ארבע אפשרויות עיקריות לאפיין את היחס בין האופי היהודי של המדינה לאופייה הדמוקרטי:
היהדות עליונה על הדמוקרטיה (מדינה יהודית בעלת מאפיינים דמוקרטיים).
הדמוקרטיה עליונה על היהדות (מדינה דמוקרטית בעלת מאפיינים יהודיים).
שוויון בין יהדות לדמוקרטיה (מדינה יהודית ודמוקרטית).
דמוקרטיה הנובעת מן היהדות (מדינה יהודית־דמוקרטית).
לפי ניתוח של דב אלבוים ועזרא ברום, הנוסח הסופי של מגילת העצמאות מבוסס על תפיסה של "דמוקרטיה הנובעת מן היהדות", הטיוטה הראשונה אותה הכין המשפטן מרדכי בעהם מבוססת על תפיסה כי "היהדות עליונה על הדמוקרטיה", הטיוטה של צבי ברנזון מבוססת על תפיסה של "שוויון בין יהדות לדמוקרטיה" ואילו הטיוטה של משה שרת דגלה בקיומה של "מדינה דמוקרטית בעלת מאפיינים יהודיים".
לפי ניתוחו האקדמי של ד"ר יהודה כהן, בספרו "מי מפחד ממדינה יהודית?", מעמדה של מגילת העצמאות גובר לא רק על חוקי הכנסת, אלא אף על כל חוקה, ככל שתתקבל, היות שבמגילת העצמאות קבעו מייסדי המדינה "עקרונות חוקתיים, כמו גם דרך אפשרית לקבלת חוקה, דרך שאינה ניתנת לשינוי בידי בית המחוקקים — קל וחומר בידי השופטים". עוד הוא מציין כי "בהכרזת העצמאות אין כל אזכור ל'מדינה דמוקרטית', אף כי המושג והעיקרון 'מדינה יהודית' מופיע שם כמה פעמים", וכי היסודות הדמוקרטיים המופיעים במגילת העצמאות אינם מושלמים (למשל, שוויון זכויות מוגדר בלי הבדל דת, גזע ומין, אבל ללא אזכור "עם" או "לאום") וכי הם מוגבלים "באיסור לפגוע ביסודות ההכרזה, שהם: היות ישראל מדינה יהודית, והיותה פתוחה לעלייה חופשית של יהודים"..