stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סינקלר לואיס
יצירתו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בשנת 1914, כשפוטר מעבודתו באחד העיתונים (בגלל "חוסר כישרון") החליט לשבת ולכתוב את הרומן הראשון, "מיסטר וורן שלנו", בו כתב על נדודיו.
בשנת 1930 הוענק לו פרס נובל לספרות על "אמנותו הגדולה והחיה בציור חיים, על כישרונו ביצירת טיפוסים בעלי חריפות והומור".
אחדים מספריו עובדו לקולנוע כמו דודסוורת' (1936) ואלמר גנטרי (1960).
סיפורו "בונגו הדב הקטן" עובד לסרט מצויר מבית אולפני ההנפשה של וולט דיסני בשנת 1947.
ספריו שתורגמו לעברית

אן ויקרס / תרגם מאנגלית: יצחק שנברג (=שנהר), תל אביב: א"י שטיבל, 1933.
ארוסמית / עברית: ש' זנדבנק), מרחביה: הקבוץ הארצי השומר הצעיר (סדרת "ספרית פועלים: לכל"), 1956. (מהדורה נוספת: תל אביב: דקל בשיתוף עם מיילקס, תשכ"ט-1968.)
בביט : רומן / תרגום: י' פישמן, ברלין – תל אביב: א"י שטיבל, תר"ץ.
באביט, מאנגלית: לאה זגגי, תל אביב: זמורה-ביתן, תשמ"ז-1987.
דם מלכות, מאנגלית: בלהה מיכאלי, ירושלים: מסדה, 1950.
התאומים, תרגם: ש' שריה, ירושלים: עופר, [תש"ו].
סכר זולא

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  סכר 
 על שם:  פרנסואה זולא 
 מיקום:  לה טולונה 
 מדינה:  צרפת 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1847
 תאריך פתיחה רשמי:  1847 
 קואורדינטות:  43°31′56″N 5°30′41″E﻿ / ﻿43.53230556°N 5.51136111°E﻿ / 43.53230556; 5.51136111
 he
 
סכר זולא (בצרפתית: Barrage Zola) הוא סכר שהוקם על נחל סנט-ויקטואר לשם אגירת מים והובלתם לאחר מכן, בתעלה, לאקס-אן-פרובאנס. הוגה המפעל, מתכננו ובונה הסכר היה פרנסואה זולא, שעל שמו הוא קרוי. אגם המים המלאכותי, שיצר הסכר, קרוי "אגם זולא".
היסטוריה

מגפת כולירה, שהתחילה בהודו והתפשטה על פני כל אירופה, הגיעה לצרפת במחצית הראשונה של שנות השלושים של המאה ה-19 וגרמה ליותר ממאה אלף מיתות. התפרצות נוספת של הכולירה באקס-אן-פרובאנס, ב-1837, שכנעה את הרשויות שחייבים לפתור את בעיית מי השתייה. פרנסואה זולא הציע תוכנית להובלת מים מהר סנט-ויקטואר, באמצעות סכר ותעלה באורך של כ-7 קילומטרים - התוכנית התקבלה על ידי מועצת העיר ב-18 באפריל 1843 ובעקבות זאת עברו זולא ובני ביתו לאקס-אן-פרובנס. לצורכי מימון הפרויקט הקים זולא חברה עם שותפים עסקיים ובעל המניות הגדול ביותר היה ז'ול מיגון. ב-1847 התחילו העבודות להקמת הסכר וחפירת התעלה. זולא היה צריך לנסוע למרסיי ובנסיעתו חלה בדלקת ראיות ומת. לאחר מותו נמשכו העבודות בניהול ידידו של זולא, מנהל העבודה אקילה דורופ דה באליין.
הערות שוליים

↑  Barrage François-Zola (בצרפתית)
עבד אל-פתאח יונס

| --- | --- |

 לידה:  1944 Jebel Akhdar, לוב 
 נרצח:  28 ביולי 2011 (בגיל 67 בערך) בנגאזי, לוב 
 מדינה:  לוב 
 השתייכות:  Libyan Army 
 דרגה:  מייג'ור גנרל 
 פעולות ומבצעים
 ההתקוממות בלוב 
 
עבד אל-פתאח יונס (או: עבדול פתאח יונס; ערבית: عبد الفتاح يونس, תעתיק מדויק: עבדל פתאח יונס; 1944 - 28 ביולי 2011) היה גנרל בצבא לוב אשר כיהן גם כשר הפנים הלובי. הוא התפטר מתפקידיו בממשלה ב-22 בפברואר 2011 על רקע ההתקוממות בלוב. עד אז היה שותף ותומך מרכזי של מועמר קדאפי, ונחשב למעשה כסגנו, אף שלא החזיק בתואר זה באופן רשמי.
בהודעת ההתפטרות, הפציר בצבא לוב "להצטרף ולהיענות לדרישות הלגיטימיות (של המורדים)", ובראיון מאוחר יותר ציין שהוא מאמין כי קדאפי יילחם עד הסוף או יתאבד. לאחר עריקתו ועקב כישלונות רצופים של המורדים, מונה למפקד כוחות המורדים. הוא עצמו הביא עמו כ-8,000 לוחמים שערקו עמו לשורות המורדים, בטרם התערבות מדינות המערב בנעשה במדינה.
לפני שמונה לשר הפנים, כיהן כשר לביטחון הציבור, כפוף ישירות למועמר קדאפי, והשתתף בפגישה עם השגריר הבריטי במצרים ב-1992, במהלכה התנצל על רצח איבון פלטשר, שוטרת לא חמושה שאבטחה הפגנה נגד קדאפי מול שגרירות לוב בלונדון, ואף הציע להסגיר את הרוצחים. באותה פגישה הודה, כי לוב תמכה בארגון הטרור הצבא האירי הרפובליקני והציע פיצויים לקורבנות.
ב-1 באפריל 2011 הודיעה מועצת המורדים הלובית כי הוא מונה למפקד הכוחות הלוחמים נגד קדאפי, במסגרת ניסיון ליצור מסגרת לחימה מאורגנת לאור הכישלונות הצבאיים שנבעו לדעתם מחוסר ארגון. יונס כיהן בתפקיד זה עד למותו ב-28 ביולי כתוצאה מהתנקשות מירי שביצע אחד או יותר משומרי ראשו. לפי כמה דיווחים, הנהגת המורדים הוציאה להורג את יונס, מכיוון שנחשד במסירת מידע על תנועותיהם לנאמניו של קדאפי או בגלל השתתפותו באותו היום בפגישה עם נציגי הצבא הלובי וקדאפי[דרוש מקור].
ראו גם

מלחמת האזרחים בלוב (2011)
הערות שוליים

↑  אלג'זירה, 1 באפריל 2011
סרהי קורניצ'וק

| --- | --- |

 לידה:  12 בספטמבר 1965 (בן 59) אורטוב, אוקראינה 
 מדינה:  אוקראינה 
 השכלה:  National Defense University of Ukraine 
 השתייכות:  הכוחות המזוינים של אוקראינה 
 תקופת הפעילות:  מ-1988
 דרגה:  לוטננט גנרל 
 תפקידים בשירות
 ראש המטה הכללי של צבא אוקראינה
 → אין סרהי שפטלה ← 
 פעולות ומבצעים
 הסכסוך האוקראיני-רוסי
 עיטורים
 Order of Danylo Halytsky  מדליה להנצחת 70 שנה לכוחות המזוינים של ברית המועצות  badge for military valour  Medal "For Irreproachable Service"  מדליה על ההצטיינות בקרב  מדליית השירות המצוין, דרגה 3  בפסקה זו 2 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 
סרהי פטרוביץ' קורניצ'וק (באוקראינית: Сергі́й Пе́трович Корнійчу́к; נולד ב-12 בספטמבר 1965) הוא איש צבא אוקראיני, לשעבר ראש המטה הכללי של צבא אוקראינה.
התגייס לצבא הסובייטי ב-1982. בשנת 1986 סיים בית הספר לקציני תותחנים בעיר חמלניצקי. שירת בכוח הכיבוש הסובייטי במזרח גרמניה ולאחר מכן ביחידת שריון שהוצבה בגבול עם סין. לאחר התפרקות ברית המועצות התגייס לצבא אוקראינה.
כיהן כראש המטה הכללי של צבא אוקראינה מאז פיצול התפקיד מתפקיד מפקד הכוחות המזוינים של אוקראינה ב-28 במרץ 2020 ועד 28 ביולי 2021. החליף אותו בתפקידו זה, סרהי שפטלה.
סיקאסו

| --- | --- |

נשים מוכרות ירקות, אגוזים ובגדים בשוק המרכזי של סיקאסו
 מדינה:  מאלי מאלי
 מחוז:  סיקאסו
 ראש העיר:  קליפא סאנוגו
 תאריך ייסוד:  תחילת המאה ה-19
 שטח:  400 קמ"ר
 גובה:  410 מטרים
 דת:  אסלאם
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  225,753 (2009)
  ‑ צפיפות:  560 נפש לקמ"ר (2009)
 קואורדינטות:  11°19′00″N 5°40′00″W﻿ / ﻿11.316666666667°N 5.6666666666667°W﻿ / 11.316666666667; -5.6666666666667 
 אזור זמן:  UTC
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מאלי מוגדלת) במקו טימבוקטו מופטי גאו אלג'יריה ניז'ר בורקינה פאסו חוה"ש גינאה סנגל מאוריטניהסיקאסו(למפת מאלי רגילה) במקו טימבוקטו מופטי גאו אלג'יריה ניז'ר בורקינה פאסו חוה"ש גינאה סנגל מאוריטניהסיקאסו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
"המבצר של סיקאסו", ציור מהמאה ה-19 של אדואר ריו (אנ')
סיקאסו (בצרפתית: Sikasso) היא העיר השנייה בגודלה במאלי. היא שוכנת בדרום מאלי ומשמשת כבירת מחוז סיקאסו. נכון ל-2009 בעיר מתגוררים 225,753 תושבים.
סיקאסו ממוקמת במרחק של כ-375 קילומטרים מבמקו (בירת מאלי), כ-100 קילומטרים צפונית לחוף השנהב וכ-45 קילומטרים מערבית לבורקינה פאסו. העיר משמשת כצומת דרכים בין מדינות החוף (טוגו, גאנה, בנין וחוף השנהב) לבין מאלי ובורקינה פאסו שאינן בעלות גישה לים. תעשיית החקלאות בסיקאסו מפותחת, ומסיבה זו היא אינה צריכה להסתמך על סיוע בינלאומי באספקת מזון, בניגוד לאזורים אחרים במאלי.
דמוגרפיה

הקבוצות האתניות העיקריות בסיקאסו הן סנופו, במברה, בובו ומיניאנקה. בנוסף, בשל קרבתה של העיר לחוף השנהב, העיר גדלה במהירות כתוצאה מזרם פליטים מהמדינה השכנה. האסלאם באזור צעיר יחסית, שכן במאה ה-20 קהילת המוסלמים הורכבה מסוחרים בלבד עד שמנהיגי האזור ישבו אינטלקטואלים מוסלמים בעיר.[דרושה הבהרה]
היסטוריה

סיקאסו הוקמה בתחילת המאה ה-19 על ידי מאנסה דואלה טראורה, אך היא הייתה כפר קטן עד שטיאבה טראורה, מלך ממלכת קנדוגו (אנ'), הכריז על העיר כבירת הממלכה, בנה בה את ארמונו וכן מבצרים על מנת להגן על העיר מפני ההתקפות של הכובש סאמורי טורה והצבא הקולוניאלי הצרפתי. בין 1887 ל-1888 העיר הייתה נתונה במצור, אך לבסוף נפלה בידי הצבא הצרפתי, ואחיו של טיאבה טראורה, באבמבה, אשר ירש ממנו את תואר המלך, שם קץ לחייו בהתאם לאמרה הבמברית העתיקה, "מוות עדיף מבושה".
תיירות

למרות היותו בדרום מאלי, אזור סיקאסו סובל ממצב ביטחוני בלתי יציב ומהתקפות של ארגוני טרור כגון אנצאר א-דין והחזית לשחרור מאסינה. תיירים מעטים מגיעים לעיר, והאטרקציות המרכזיות בה הן השוק המרכזי והמבצרים מתקופת ממלכת קנדוגו.
ערים תאומות

צרפת בריב-לה-גאיארד, צרפת
סכר מלפסה

| --- | --- |

 מיקום:  פרז'וס 
 סוג:  סכר קשת, מבנה לשעבר 
 סוכר את:  נחל הרייראן (Reyran)
 תקופת הבנייה:  1952–1954 (כשנתיים)
 ציון מיוחד:  קרס ב-2 בדצמבר 1959 וגרם למותם של 423 אנשים ולנזק רב
 קואורדינטות:  43°30′43″N 6°45′23″E﻿ / ﻿43.512077777778°N 6.7565°E﻿ / 43.512077777778; 6.7565
  (למפת צרפת מוגדלת) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי סכר מלפסה(למפת צרפת רגילה) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי סכר מלפסה(למפת פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור רגילה) מרסיי אביניון טולון ניס גאפ דין-לה-בן מונקו אוקסיטניה אוברן-רון-אלפ איטליה הים התיכוןסכר מלפסה(למפת פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור מוגדלת) מרסיי אביניון טולון ניס גאפ דין-לה-בן מונקו אוקסיטניה אוברן-רון-אלפ איטליה הים התיכוןסכר מלפסה
 
שרידי הסכר, 2007. שיא חומת הסכר המקורית נראה מצד שמאל
סכר מלפסה (בצרפתית: Barrage de Malpasset) היה סכר קשת שהוקם כ-20 קילומטר ממערב לקאן שבדרומה של צרפת. ב-2 בדצמבר 1959 קרס הסכר, והשיטפון שהתחולל עקב כך גרם למותם של 423 אנשים ולנזק רב. היה זה אחד האסונות החמורים שאירעו בצרפת במאה העשרים.
הסכר

הסכר הוקם בערוץ נחל הרייראן (Reyran) על מנת לספק מים לשתייה ולהשקיה ליישובים שבקרבתו. האתר נבחר לאחר בדיקות גאולוגיות והידרולוגיות שנעשו ב-1946. הקמתו החלה ב-1952 והסתיימה ב-1954. הוא תוכנן על ידי המהנדס הנודע אנדרה קווין (André Coyne) והוקם במימון של שלטונות מחוז ואר (Var). גובה חומת הסכר היה 60 מטר. במקביל להקמת הסכר נבנה מעל ערוץ הנחל כ-1,400 מטר דרומה ממנו הכביש המהיר A8.
האסון

הסכר נפרץ ב-2 בדצמבר 1959 בשעה 21:13. כל קיר הסכר קרס למעט חלק קטן בעברו הימני, ונפרץ המאגר שהכיל אז 50 מיליון מטר מעוקב מים. עקב כך נוצרה חומת מים בגובה של 40 מטרים, שנעה במהירות של 70 קילומטר לשעה. חומת המים הרסה את הכפרים מלפסה ובוזון (Bozon). כעבור 20 דקות הגיעה אל העיר פרז'וס (Fréjus) כשהיא עדיין בגובה של שלושה מטרים והציפה את חלקה המערבי של העיר. מי השיטפון נבלעו בים התיכון 37 דקות לאחר קריסת הסכר.
צבא צרפת וכן מסוקים של צבא ארצות הברית שהיו מוצבים באזור סייעו בפעולות ההצלה באזור שנפגע. בנוסף ל-423 בני אדם נספו בשיטפון 1,000 כבשים, נהרסו 50 חוות וכ-2.5 קילומטר של מסילות רכבת. אתר הבנייה של הכביש המהיר A8 ודרכים באזור נהרסו גם הם.
חקירת התאונה העלתה מספר ממצאים: מתחת לסכר הייתה הקרקע עשויה סלע גנייס, שלא אפשר חלחול מים דרכו ועובדה זו לא התגלתה במהלך הבדיקות שקדמו להקמתו. אפשר שפיצוצי סלעים שנעשו לצורך הקמת הכביש המהיר גרמו נזק לשלמות הסכר והסלע שתחתיו. מספר שבועות לפני הקמת הסכר נשמעו בקרבתו מספר קולות התבקעות, אך הם לא נבדקו. כמו כן בצידו הימני של הסכר נמצאו נזילות בחודש שלפני האסון. לבסוף, בשבועיים שלפני האסון ירדו באזור 500 מילימטר גשם, מהם 130 מילימטר ביממה שלפני שנפרץ הסכר. מפלס המים במאגר הסכר הגיע ל-28 סנטימטר משפת חומת הסכר. שומר הסכר ביקש לפתוח את שסתומי הניקוז כדי להוריד את מפלס המים, אך הרשויות אסרו עליו לעשות זאת מחשש שייגרם נזק לאתר הבנייה של הכביש המהיר שמדרום לסכר. כשלוש שעות לפני שנפרץ הסכר נפתחו לבסוף שסתומי הניקוז, אך קצב הניקוז מהם לא היה מספיק כדי למנוע את האסון.
שרידי הסכר ניצבים על מכונם עד היום.
נסטיה ליוקין

נסטיה ליוקין (באנגלית: Nastia Liukin; נולדה ב-30 באוקטובר 1989) היא מתעמלת מכשירים רוסית-אמריקאית לשעבר. האלופה האולימפית בתחרות קרב-רב אישי בשנת 2008, שם זכתה גם במדליית הכסף במכשיר הקורה, מקבילים מדורגים ובקטגוריה הקבוצתית (אולימפיאדת בייג'ינג 2008). אלופת העולם במכשיר הקורה בשנת 2005 ו-2007 ואלופת העולם על מקבילים מדורגים בשנת 2005. בנוסף זכתה במדליית הזהב ארבע פעמים בקרב רב באליפות ארצות הברית, פעמיים בקטגוריית הצעירים, ופעמיים בקטגוריית הבוגרים.
ביוגרפיה

ליוקין נולדה במוסקבה, רוסיה הסובייטית, ברית המועצות. בת יחידה לשני אלופים אולימפיים: ולרי ליוקין מדליסט זהב באולימפיאדת סיאול 1998, ואנה קוצ'נבה מדליסטית התעמלות אומנותית. משפחתה היגרה לארצות הברית כשנסטיה הייתה בת שנתיים וחצי, לאחר התפרקות ברית המועצות.
באליפות העולם בהתעמלות שנערכה במלבורן שבאוסטרליה בשנת 2005 זכתה ליוקין במדליית הזהב הראשונה שלה במכשיר המקבילים והקורה ומדליית כסף בקרקע ובקרב-רב. ב-2006 זכתה ליוקין בגביע האמריקאי במקום הראשון בקרב-רב. באליפות העולם שנערכה בשטוטגרט שבגרמניה בשנת 2007, זכתה נסטיה ליוקין במדליית זהב במכשיר הקורה וכסף במקבילים מדורגים ובקטגוריית הקבוצות.
ביוגרפיה > זהב באולימפיאדת בייג'ינג

באולימפיאדת בייג'ינג זכתה ליוקין ב-5 מדליות: 1 זהב, 3 כסף ו-1 ארד. את תחרות הקרב-רב אישי סיימה במקום הראשון בציון 63.325. בתחרות הקבוצתית זכתה במדליית הכסף יחד עם שון ג'ונסון, אלישה סקרמונה, סמנטה פסצ'זק ובריג'יט סלואן והופיעה בשלושה גמרים אישיים במכשיר הקרקע, הקורה ומקבילים מדורגים. זכתה במדליית כסף במכשיר הקורה והמקבילים ובמדליית הארד במכשיר הקרקע.
ב-2009 זכתה בפרס ESPY לספורטאית השנה.
ביוגרפיה > גביע נסטיה ליוקין

גביע נסטיה ליוקין (Nastia Liukin Cup) היא תחרות שנתית הנערכת בארצות הברית באירוחה של ליוקין. התחרות החלה לפעול בשנת 2010, ופועלת מאז. התחרות פתוחה לדרגה 10 האמריקאית, ובה מתקיימת קטגורית צעירים ובוגרים.
ביוגרפיה > פרישה

נסטיה ליוקין הייתה חברת מפתח בנבחרת ההתעמלות של ארצות הברית. היא ייצגה את ארצות הברית בשלוש אליפויות עולם, ובאולימפיאדת בייג'ינג 2008. באוקטובר 2011, הודיעה שהיא חוזרת להתעמלות כדי להשתתף באולימפיאדת לונדון ב-2012. ליוקין לא הגיעה לאולימפיאדה לאחר מספר נפילות במבחנים האולימפיים והקדם-אולימפיים, ופרשה מהספורט בשנת 2012.
חייה האישים

ב-24 בנובמבר 2015 ליוקין שחררה אוטוביוגרפיה, Finding My Shine.
הערות שוליים

↑  Liukin looks to add gold to family's mantel – USATODAY.com, usatoday30.usatoday.com
↑  "Liukin knows gold-medal pedigree won't ensure victory". Houston Chronicle. 2008-08-09. נבדק ב-2018-08-20.
↑  Nastia Liukin's Official Website: US Gymnast, ‏2007-12-17
↑  2008 Beijing Summer Olympics – Gymnastics | Athlete Profiles, Blogs, Videos & Photos | NBC Olympics, ‏2008-08-16
↑  Roenigk: Trying to find silver lining in silver-medal win, ESPN.com, ‏2008-08-13 (באנגלית)
↑  "Gymnast Nastia Liukin sets sights on London Olympic Games". USATODAY.COM. נבדק ב-2018-08-21.
↑  Garcia, Marlen (21 בדצמבר 2011). "Gymnast Nastia Liukin sets sights on London Olympic Games". USA Today. ארכיון מ-28 בדצמבר 2011. נבדק ב-2011-12-30. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  נסטיה ליוקין חוזרת: "רוצה להגיע ללונדון", באתר ערוץ הספורט, 11 באוקטובר 2011
↑  search results, Finding My Shine, 1 edition, Shine Publishing, 2015-11-24. (באנגלית)
סאן ג'וניפרו

| פרק מ"מראה שחורה" |
| --- | --- |

 מספר פרק:  4
 מספר עונה:  3
 תאריך שידור מקורי:  21 באוקטובר 2016
 אורך:  61 דק' 
 שפה:  אנגלית 
 תסריט:  צ'ארלי ברוקר 
 בימוי:  אוון האריס 
 דף הפרק ב-IMDb
 
סאן ג'וניפרו (באנגלית: San Junipero) הוא הפרק הרביעי בעונה השלישית של אנתולוגיית המדע הבדיוני הבריטית מראה שחורה. הפרק נכתב על ידי יוצר הסדרה, צ'ארלי ברוקר, בוים על ידי אוון האריס, ועלה לשירות הסטרימינג נטפליקס ב-21 באוקטובר 2016, עם שאר פרקי העונה השלישית.
הפרק מתרחש בעיירת נופש לחוף הים בשם סאן ג'וניפרו, שם פוגשת יורקי, צעירה ביישנית ומופנמת (מקנזי דייוויס) את קלי, צעירה מוחצנת ובעלת ביטחון (גוגו אמבתה-רו). העיירה היא חלק ממערכת מציאות מדומה בה קשישים יכולים לחיות גם לאחר המוות.
סאן ג'וניפרו היה הפרק הראשון שנכתב לעונה השלישית של המראה השחורה; הטיוטות הראשוניות התבססו על "טיפול בנוסטלגיה" ועוצבו כיצירה מתקופת שנות השמונים, ובהן מופיע זוג הטרוסקסואלי וסוף עצוב. הצילומים התקיימו בלונדון ובקייפטאון במשך מספר שבועות.
הפרק זכה לביקורות חיוביות ושבחים רבים, בעיקר ליכולות המשחק של השחקניות הראשיות, הטוויסט בעלילה, הסגנון הוויזואלי והטון המרומם והחיובי שלו, שאינו טיפוסי לסדרה. הפרק זכה לנתוני רייטינג גבוהים יותר מהפרקים האחרים של התוכנית, וחלק מהמבקרים ראו אותו כאחד הפרקים הטלוויזיוניים הטובים ביותר של 2016. בנוסף לשבחים נוספים, זכה סן ג'וניפרו בשני פרס אמי לבידור בפריים טיים עבור סרט טלוויזיה מצטיין ותסריט מצטיין למיני-סדרה, סרט או ספיישל דרמטי.
עלילה

בשנת 1987 מבקרת יורקי (מקנזי דייוויס), צעירה ביישנית, במועדון הלילה טאקר בסן ג'וניפרו. קלי (גוגו מבטה-רו), צעירה בליינית ומלאת חיים, דוחה את רצונו של ווס (גאווין סטנהאוס) להתקדם במערכת היחסים שלהם, ומדברת עם יורקי. השתיים רוקדות יחד, אך יורקי מרגישה לא בנוח ועוזבת את המועדון. קלי עוקבת אחר יורקי, ומציעה לה לשכב, אם כי הראשונה מסרבת ומסבירה שהיא מאורסת. בשבוע שלאחר מכן יורקי חוזרת לבר ומבחינה בקלי, המפלרטטת עם גבר אחר. יורקי וקלי מתאחדות בשירותים ובסופו של דבר מקיימות יחסי מין בבית החוף של קלי. יורקי מתוודה שזו הייתה הפעם הראשונה שהיא מקיימת יחסי מין, וקלי מתוודה בפניה שהייתה נשואה פעם.
בשבוע שלאחר מכן, יורקי מבקרת במועדון לילה אחר, הקוואגמייר, ומחפשת את קלי. ווס מייעץ לה "לנסות בזמן אחר". יורקי מבקרת במועדון טאקר בכמה עשורים שונים, עד שהיא מוצאת את קלי בשנת 2002, אך קלי דוחה אותה. לאחר שיורקי עוזבת, קלי עוקבת אחריה ומתוודה שהיא גוססת, ומתוודה שנמנעה מיורקי מכיוון שחששה מלפתח רגשות כלפיה. השתיים מקיימות יחסי מין, ויורקי אומרת באי רצון לקלי שהיא גרה בסנטה רוזה, קליפורניה, כך שיוכלו להיפגש.
סאן ג'וניפרו מתגלה כמציאות מדומה בה המנוח יכול לחיות לנצח, וקשישים יכולים לבקר. כל אחד מאכלס את גופו הצעיר בתקופה שיבחר. בעולם הפיזי קלי הקשישה (דניס בורזה) מבקרת את יורקי (אנאבל דייוויס). היא לומדת מהאח (אח רופא) של יורקי, גרג (ריימונד מקאנאלי), שיורקי נותרה משותקת מגיל 21 לאחר שנפגעה בתאונת דרכים, זמן קצר לאחר שהוריה הגיבו באופן שלילי ליציאתה מהארון. יורקי מבקשת להמית את עצמה על מנת שתוכל להתגורר בסאן ג'וניפרו לנצח, אך משפחתה מתנגדת; היא מתכוונת להתחתן עם גרג כדי שיוכל להסכים עבורה. קלי מציעה להתחתן עם יורקי במקום, ולאחר שהיא מסכימה, קלי מאשרת את המתת החסד של יורקי.
בביקורה הבא של קלי בסאן ג'וניפרו, יורקי מבקשת ממנה להישאר איתה שם לנצח. קלי אומרת שהיא מתכננת למות מבלי שתצטרף לסימולציה, מתוך הרצון ללכת בדרכו של בעלה, שבחר באותו גורל מכיוון שבתם נפטרה לפני שהעיירה נעשתה זמינה. יורקי וקלי מתווכחות, וקלי עוזבת.
לבסוף קלי מסכימה לחיות בסאן ג'וניפרו לצמיתות. לאחר מותה היא נקברת לצד משפחתה, ומתאחדת באושר עם יורקי בסאן ג'וניפרו.
הפקה

סאן ג'וניפרו הוא הפרק הרביעי בעונה השלישית של מראה שחורה; כל ששת הפרקים בעונה זו יצאו במקביל ברשת נטפליקס ב-21 באוקטובר 2016. שתי העונות הראשונות של הסדרה שודרו בערוץ 4 בבריטניה. נטפליקס הזמינה את הסדרה ל-12 פרקים (מפוצלים לשתי עונות של שישה פרקים) בספטמבר 2015 בהצעה של 40 מיליון דולר, ובמרץ 2016, זכתה נטפליקס להפיץ את העונה השלישית בבריטניה. בגלל המעבר שלה לנטפליקס, היה לתוכנית תקציב גדול יותר מאשר בעונות הקודמות, וסדר פרקים גדול יותר שאיפשר לסדרה לשנות את הז'אנר והטון שלה יותר מבעונות הקודמת. הפרקים "תגובת שרשרת", ו-"סאן ג'וניפרו" הוצגו לראשונה בשנת 2016 לקראת יציאתם בנטפליקס בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו.
הפקה > כתיבה

סאן ג'וניפרו היה התסריט הראשון שהופק לעונה השלישית, שנכתב על ידי צ'ארלי ברוקר כ-"החלטה מודעת לשנות את הסדרה". הסדרה התמקדה בעבר בהשפעות השליליות של הטכנולוגיה; פרק זה שימש הוכחה לכך שאפשר למצוא גם השפעות חיוביות בעלילות הסדרה.
ברוקר דמיין תחילה פרק בו משתמשים בטכנולוגיה כדי לחקור האם קיימים חיים לאחר המוות, מתוך מחשבה על ז'אנר האימה והמדע הבדיוני. לימים הוא קיבל השראה מטיפול בנוסטלגיה עבור אנשים מבוגרים. ברוקר והמפיק אנאבל ג'ונס הרגישו שלתפיסת התודעה הווירטואלית שלהם, שהוצגה לראשונה בפרק הספיישל "חג מולד הלבן" (White Christmas), יש פוטנציאל רב יותר. אחד הרעיונות הראשונים של ברוקר התבסס על הפרק "מיד אשוב" (Be Right Back), ולפיו מועלים דמויות של נפטרים לפארק שעשועים, כך שקרובי משפחה יכולים לבקר בו. רעיון זה ירד מהפרק עם שידור המותחן וסטוורלד, בו בני אדם מבקרים בפארק שעשועים המאוכלס על ידי אנדרואידים.
ברוקר סיפר שהוא כתב את התסריט לפרק בארבעה ימים. בטיוטה הראשונית, סיפור האהבה היה על זוג הטרוסקסואלי, אך ברוקר שינה אותו כדי לתת לפרק תהודה נוספת, מכיוון שנישואים חד מיניים לא היו חוקיים בשנת 1987. הוא אמר כי טוויסט עלילתי הופך את תהליך הכתיבה לקל יותר, שכן "כשאתה יודע ש-85 אחוז ממה שקורה אתה לא יכול לחשוף עד לשלב מאוחר יותר, זה בעצם מצמצם את האפשרויות שלך בדרך שימושית". טיוטה אחת של הפרק הכילה סצנה בה קלי מבקרת בגן בסן ג'וניפרו, המלא בילדים שמתו, אך הוא הוסר מכיוון ש-"היה עצוב ונוקב מדי". ברוקר בחר את התפאורה של קליפורניה, מיקום באמריקה ולא בבריטניה, כדרך "להגדיל" את תפיסותיהם המקדימות של אנשים לגבי מראה שחורה. מבקר אחד ציין כי כל הדמויות בסאן ג'וניפרו הן אמריקאיות.
לפרק היה במקור סוף רע. ברוקר סיפר ב-Daily Beast כי במקור, הפרק אמור היה להסתיים בסצנה בה קלי ויורקי נפגשות בבית החולים, אך "כאשר התיישבתי לכתוב את זה באמת, נהניתי מהכתיבה כל כך הרבה עד שהחלטתי שלא, אני אמשיך לכתוב". הוא הוסיף את המתת חסד של יורקי, הרחיב את סיפור הרקע של קלי, וכתב את נאומה הרגשי ליורקי בבת אחת. הסיום התרחש כאשר ברוקר שמע את "Heaven is a Place on Earth" מתוך פלייליסט בזמן כתיבת התסריט, ורצה לקבל אישור להוסיף את השיר לפרק. לאחר שהאזין לשיר ולמילים מספר פעמים, הוא הגיע לתוצאה הסופית, המציגה בנק של שרתי מחשבים, המעניק משקל מילולי לשיר.
הפקה > שחקנים וצילום

גוגו אמבתה-רו, המגלמת את קלי, שמעה על התוכנית אך לא צפתה בה כשקיבלה את התסריט, אם כי היא צפתה בפרק מהעונה השנייה, "מיד אשוב" (Be Right Back), לפני הצילומים. אמבתה-רו קראה את כל התסריט ברגע שקיבלה אותו, בנסיעת אוטובוס מכיכר אוקספורד לבריקסטון. מקנזי דייוויס, המגלמת את יורקי, צפתה לראשונה בתוכנית עם ידיד באופן פיראטי, בפרק הראשון, "ההמנון הלאומי".
במאי הפרק היה אוון האריס, שביים גם את "מיד אשוב" - פרק שהוא תיאר כ"דומה באופן מוזר" מכיוון ששניהם "מובלים בזוגיות". ג'ואל קולינס שימש כמעצב ההפקה. הסרטים "יפה בורוד" ו"שמתי ברז למורה" נחשבו כהשראה לעגן את הקהל ב"מקום שהם מכירים". הפרק צולם ב-15 ימים על פני תקופה של שלושה שבועות, כאשר הצילום התפצל באופן שווה בין לונדון, ברוב צילומי הפנים, לבין קייפטאון, דרום אפריקה עבור מרבית סצנות החוץ. לא צולמו סצנות בארצות הברית כאמצעי חיסכון בעלויות. אמבתה-רו אמרה שהיה מעט זמן לחזרות, והיו לה הזדמנויות בודדות לפגוש את דייוויס לפני הצילומים. התלבושת של קלי נוצרה בהשראת ידוענים משנות השמונים כמו ג'נט ג'קסון וויטני יוסטון, ואילו התלבושת של יורקי "נראית כמו שאמה הניחה אותה על מיטתה", לפי דייוויס. הלבוש שלה קבוע לאורך כל הפרק, על מנת שיובלט כי השינוי שלה הוא פנימי ולא חיצוני.
שיווק

השמות של ששת הפרקים המרכיבים את עונה 3 הוכרזו ביולי 2016, יחד עם תאריך היציאה. הטריילר לעונה 3, הכוללת שילוב של קטעים וקטעי קול מששת הפרקים, פורסם על ידי נטפליקס ב-7 באוקטובר 2016. הקליפ הקצר "כתום הוא המראה השחורה החדשה", שיצא על ידי נטפליקס בשנת 2017, הוא מעין קרוסאובר בין פרק זה לבין סדרת הטלוויזיה כתום זה השחור החדש, ובו הדמויות פוסיי וטייסטי מתאחדות בסאן ג'וניפרו.
ביקורת

בעת השקתו, סאן ג'וניפרו היה לפרק הפופולרי ביותר של מראה שחורה בקרב הצופים, אשר יוחס להצגתו הרגשית של סיפור אהבה עם סוף טוב. המבקרים ביקרו את הפרק באופן חיובי, תוך דירוג ממוצע של 8.04/10 באתר האינטרנט Rotten Tomatoes. באתר נכתב, "מראה שחורה מספקת סיום מרומם ומהנה באופן לא אופייני ב-"סאן ג'וניפרו", פרק בהיר במיוחד, מפתיע ומתוק". הפרק זכה לדירוג של חמישה כוכבים מתוך חמישה ב-"אינדיפנדנט אירי" ולציון A ב-The A.V. Club. יחד עם "תגובת שרשרת" (Nosedive), בנימין לי מהגרדיאן העניק לפרק ארבעה כוכבים, ואילו בדיילי טלגרף הוענקו לסן ג'וניפרו שלושה כוכבים. הוא תואר על ידי המבקרים כאחת "השעות הטובות", וכאחד מפרקי הטלוויזיה היפים ביותר של 2016. פול טאסי ממגזין פורבס טען כי אמבתה-רו ודייוויס ביצעו את ההופעות הטובות ביותר בעונה השלישית של מראה שחורה.
ההופעות של אמבתה-רו ודייוויס זכו לשבחים אוניברסליים. קייטלין וולש מג'ונקי החמיא להופעות שלהן המשכנעות את הצופים להרגיש שהזוגיות של הדמויות היא אמיתית. השתיים זכו לשבחים על הטווח הרגשי שלהם, על שנתנו "הופעות עזות ופגיעות", ועל עיגון הפרק.
טוויסט העלילה של הפרק, שחשף כי סאן ג'וניפרו היא עיירת מציאות מדומה, זכה לשבחים על ידי המבקרים. פט סטייסי מאינדיפנדנט אירי כינה את הטוויסט "גאוני", ואילו לואיזה מלור מדן מגיק תיארה אותו כ"כובש". אלכס מולן מ-דיגיטל ספיי אמר כי ההתפתחויות בסיפור הן "מרעננות" מכיוון שהן לא מוצגות כטוויסטים. הנדלן אהב כיצד הפרק מוצא איזון בין חשיפת מידע לבין גרימת הקהל לדאוג לדמויות.
הסגנון החזותי והמוזיקה של הפרק, המזכירים את שנות השמונים, זכו גם הם לביקורת חיובית. IndieWire שיבחה הן את עיצוב ההפקה והן את הפסקול.