stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי מצרים–תוניסיה
היחסים בעבר

מצרים ותוניסיה היו שתי התרבויות הקדומות והוותיקות ביותר באפריקה, התרבות המצרית והתרבות הקרטגנית. בהיותן שתי מדינות קדומות, עסקאות בין קרתגו למצרים התלמיית נערכו בתדירות גבוהה. עם זאת, הייתה יריבות בין שתי המדינות, מכיוון שהמצרים לא סמכו על הקרתגים ולעיתים פנו נגד הקרתגים, מה שהפך את היחסים למורכבים יותר. אופי מסובך זה בין שתי המדינות נשמר עד סוף העת העתיקה ותחילת תקופת ימי הביניים.
פילי מלחמה רבים של חניבעל הובאו ממצרים, ואף השתתפו בניסיונותיו הכושלים של חניבעל לכבוש את רומא.
גם מצרים וגם תוניסיה נפלו יחד תחת שלטונן של אימפריות שונות מאוחר יותר, האימפריה הרומית, הח'ליפות הערבית והאימפריה העות'מאנית. המשפיע ביותר היה הכיבוש הערבי בשתי המדינות, שגרם להן לאמץ את השפה הערבית במקום שפותיהן העתיקות, והגעת האסלאם. השפעתם של האסלאם והתרבות הערבית גרמה גם לציוני דרך משמעותיים, להקמת כמה מהמוסדות הוותיקים בשתי המדינות, ובמיוחד אוניברסיטת אל-אזהר במצרים והמסגד הגדול של קירואן בתוניסיה.
עם הכיבוש העות'מאני, מצרים ותוניסיה נשלטו יחד תחת הטורקים, אך השלטון העות'מאני בשתי המדינות נבדל בכמה דברים. מצרים העות'מאנית ותוניסיה העות'מאנית תפקדו שניהם כפרובינציות אוטונומיות של האימפריה, אך היחסים היו שונים להפליא. התוניסאים, ברובם, נותרו נאמנים למדינה העות'מאנית, והיו אחד האזורים הקדומים ביותר שתמכו בטנזימאט, כולל ביטול העבדות שהיה מהקדומים בעולם, בשנת 1846, ואפילו היה בין כמה מהאזורים הליברליים ביותר באימפריה; אך במצרים נערכו מספר עימותים עם הטורקים, שראשיתם במלחמות העות'מאנית–הממלוכית, ואף מאוחר יותר מלחמת מצרים–האימפריה העות'מאנית. באותה עת נהגה מצרים לתמוך בעות'מאנים במלחמות עות'מאניות שונות. התנגשות זו בין היחסים בין מצרים לאימפריה העות'מאנית התפתחה עוד יותר עם השקפה שונה משלה שתסלים בסופו של דבר למאה ה-20 תחת שלטון גמאל עבד אל נאצר. בסך הכל, היחסים של תוניסיה עם העות'מאנים נחשבו לטובים ואילו קשריה של מצרים עם העות'מאנים היו מורכבים ברובם.
בסוף המאה ה-19 נפלו הן מצרים והן תוניסיה בידי המתיישבים האירופיים, האימפריה הבריטית וצרפת. שתיהן נהיו מדינות מאוד מודרניות והפכו למעשה לחלק מהמדינות הערביות הליברליות ביותר. עם זאת, הפעילות האנטי-בריטית והאנטי-צרפתית במצרים ותוניסיה הייתה כה גדולה עד שהיא דחפה את הבריטים והצרפתים להחליט מחדש על עמדותיהם במושבותיהן. שתי המדינות סבלו רבות במלחמת העולם השנייה, בהיותם מטרות של גרמניה הנאצית ואיטליה הפאשיסטית; גם נקודות המפנה של המלחמה החלו בשתי המדינות, ובמיוחד המערכה בצפון אפריקה.
יחסים מודרניים

לאחר שתוניסיה זכתה בעצמאות בשנת 1956, מצרים ותוניסיה כוננו יחסים הודות למאמצים של חביב בורגיבה, שבעבר אף למד במצרים. תוניסיה ניתקה את יחסיה עם מצרים בשנת 1966 בעקבות הכרזתו של נשיא תוניסיה, בורגיבה, שיש לפתור את הבעיות במזרח התיכון במשא ומתן. בשנת 1967, כשבוע לאחר מלחמת ששת הימים, חידשו שתי המדינות את יחסיהן. מצרים ותוניסיה קיימו יחסים לבביים, כאשר מצרים ותוניסיה היו שותפות בחזית מול ישראל. עם זאת, לאחר שאנואר סאדאת חתם על הסכם השלום בין ישראל למצרים בשנת 1979, מערכת היחסים בין שניים הדרדרה, אם כי לא באופן ישיר, שכן תוניסיה נמנעה מלצאת נגד ישראל שלא כמו מצרים לפני סאדאת. רק בשלהי שנות ה-80 חידשו מצרים ותוניסיה את הקשר, אך תוניסיה הצליחה לקיים יחסים עם מפתח מצרים.
בשנת 1985, ישראל פתחה במבצע רגל עץ ותקפה את מטה הארגון לשחרור פלסטין בתוניס, עוררה כעסים מתוניסאים. מצרים הייתה אחת המדינות שגינו את המתקפה, מה שסייע לחימום היחסים ביניהן. לאחר תום המלחמה הקרה, מצרים ותוניסיה התקרבו מחדש והפכו לשותפות אסטרטגיות.
יחסים מודרניים > האביב הערבי

פרוץ האביב הערבי זכה לתמיכה חזקה הן בתוניסיה והן במצרים כאחד, מכיוון שהיו שתי המדינות הערביות שהושפעו ראשונות מהמהפכה. למרות זאת, רק תוניסיה הצליחה להפוך ליותר דמוקרטית; מצרים, לעומת זאת, ראתה שינוי שני במשטר ואי שקט רב יותר, אם כי הצליחה להימנע לחלוטין ממלחמת אזרחים שלא כמו סוריה, תימן, עיראק ולוב.
למרות אירועי האביב, שתי המדינות נותרות לא פתורות בכל הנוגע לסוגיות החברתיות שלה. הקצנה של צעירים ואסלאמיסטים כאחד, יחד עם תנאים כלכליים לא יציבים, הביאו לשתי המדינות להישאר נגועות בשחיתות גם לאחר האירועים.
שיתוף פעולה

בשנת 2019 הודיע עבד אל-פתאח א-סיסי על חיזוק היחסים ושיתוף פעולה במלחמה בטרור עם תוניסיה. בעבר, שתי המדינות חתמו גם על 10 הסכמי שיתוף פעולה בשנת 2017. בשנת 2017 היה צפוי כי מערכת היחסים המסחרית בין שניים תביא דחיפה.
קיימים חילופי סטודנטים בין מצרים לתוניסיה בחזיתות רבות.
נציגויות דיפלומטיות

מצרים מחזיקה בתוניסיה שגרירות בתוניס.
תוניסיה מחזיקה במצרים שגרירות בקהיר.
יורם מטמור

| --- | --- |

יורם מטמור עם רעייתו קטי.
 לידה:  3 ביוני 1925 רומניה 
 התאבד:  1 ביוני 1975 (בגיל 49) פורטוגל 
 שם לידה:  הנס שטרנהיים 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 שפות היצירה:  עברית 
 סוגה:  מחזאות, מערכון 
 
יורם מטמור (Yoram Matmor;‏ 3 ביוני 1925 – 1 ביוני 1975) היה מחזאי וסופר ישראלי.
ביוגרפיה

מטמור נולד ברומניה בשם הנס שטרנהיים ועלה לארץ בגיל 14.
במלחמת העולם השנייה התנדב לצי הבריטי, ולאחר מכן שירת ב"הגנה". למד באוניברסיטה העברית.
לאחר מלחמת העצמאות החל בכתיבת מערכונים ללהקות הצבאיות (להקת הנח"ל, להקת פיקוד המרכז). ב-1953 הופיע לראשונה בתפקיד קטן במחזה "הדגן הוא ירוק" בתיאטרון האהל.
בהמשך כתב מחזות עבור הפקותיהן של להקת פיטר פריי, התיאטרון הקאמרי, החמאם, תיאטרון סמבטיון, תיאטרון גיורא גודיק, ואף כתב לשחקן היחיד שמעון ישראלי.
בנוסף לכתיבת מחזות כתב מספר ספרים, בהם "המלחמה הערבית-ישראלית" (1948).[דרוש מקור]
נישא בשנת 1958 לקטי לבית רודר דוגמנית ונערת זוהר בת 19, ילידת טרנסילבניה. קטי יצאה לפריז בגיל 17 ועברה שם הכשרה מקצועית בבית האופנה "דיור". אמה החזיקה בתל אביב את בוטיק האופנה "גבי".
לבני הזוג נולדו שני בנים. לאחר הנישואים פתחה רעייתו בוטיק בתל אביב, שעם הזמן צבר חובות. רעייתו עזבה את הארץ ביוני 1963 לארצות הברית, בהריון עם בנה השני, שם הצטרפה לאמה. מאוחר יותר עברה ללונדון ובני הזוג התגרשו. שם נישאה מחדש ליצרן טקסטיל יהודי-בריטי. מטמור נותר בישראל והצליח לכסות את מרבית חובותיה של רעייתו.
בשנים 1967–1971 חי בלונדון, שם כתב ופרסם את הרומן "המכשיר" באנגלית (בארצות הברית הופיע בשם "מי? אני??").
המחזמר שכתב לחיי הסוסים שיוציאו את עם ישראל מהבוץ, על פי סיפור מימי ההעפלה מאת אהרן חטר-ישי הועלה בתיאטרון גיורא גודיק ב-1970.
מטמור יצא לגרמניה ב-1975, לרגל פרסום תרגום ספרו שם והמשיך ללונדון לפגוש את ילדיו. משם יצא לבקתת דייגים בפורטוגל, שהייתה שייכת לרעייתו לשעבר. גופתו נמצאה ליד האמבטיה, כשלושה ימים לאחר מותו. קרוב לוודאי שנפטר מהתקף לב. הוא נקבר בבית הקברות היהודי בליסבון, כיוון שלא ניתן היה להעביר את גופתו לישראל.
כתביו

מחזות:
מחזה רגיל – הועלה בתיאטרון הקאמרי, 1956. (הגרסה הראשונה של המחזה הייתה המערכון "דני קרש", שהוצג על ידי "להקת הכרמל" ב-1949)
נדפס בתוך: "אמנות הבמה", חוברת 4 (אוקטובר 1956), עמ׳ 58-34.
דגניה: מחזה נסיוני, 'הספרייה הקטנה של חבר הקבוצות', 2 (תל אביב: דפוס ספר), תשי"א.
תצפית מעל גבעה: מסכת ליום העצמאות העשירי (מיועדת לחגיגה אזורית), ירושלים: מינהל ההסברה, תשי"ח 1958.
דור בא – הועלה בתיאטרון "זוטא", 1959.
שורש כל רע, עם דן בן אמוץ וחיים חפר, לפי "לה מנדראגולה" למקיאוולי – הועלה במועדון החמאם, 1962.
הפשע לא משתלם? – הועלה ב"בימת השניים", 1964.
ככה זה לא יכול להימשך – בית הספר לאמנות הבמה של סמינר הקיבוצים תל אביב, 1970.
לחיי הסוסים שיוציאו את עם ישראל מהבוץ, מחזמר, 1970.
מי שנכנס לים יוצא רטוב – הועלה ב"התיאטרון הצעיר", 1971.
שמח בנמל: מחזמר, עם שמעון ישראלי הועלה ב"אלהמברה", 1971.
מערכונים:
"שייע גלזר עייף" (לתיאטרון סמבטיון)
"משה רבנו" (לתיאטרון סמבטיון)
"ד"ר דובדבני"
"הספורט" (ללהקת הנח"ל)
"האשמים", על פי סיפור של אהרן חוטר-ישי בספרו "רק אתמול" – הועלה על ידי להקת פיטר פריי ב-1960.
"שלושה גיבורים" (תוכנית שנייה של להקת פיקוד המרכז)
"בומבה של שחקן" (בתוכנית היחיד של שמעון ישראלי "סתם יום של חול")
רומן:
The Instrument, London: Weidenfeld & Nicolson, 1969. (רומן; במהדורה האמריקאית נקרא: "Who? Me??", New York: Simon and Schuster, 1969 German translation: "Wer spielt denn schon Klavier am Strand?", Stuttgart: Stahlberg, 1969; French translation: Un piano sur une plage, Paris: Stock, 1969)
תרגום:
אנטול פראנס, מעשה באדם שנשא אִלמת: מחתלה בשתי תמונות, תל אביב: ההסתדרות הכללית של העובדים העברים בארץ ישראל – הוועד הפועל – מרכז לתרבות ולחינוך – אִגוד בימות החובבים, [תשי"-]. (מערכון) (La Comédie de celui qui épousa une femme muette)
אישטוון אֶרקֶן (אנ'), משפחת טוֹט, 1974. (Tóték)
הערות שוליים

↑  העולם הזה, גיליון 1972, 18.06.1975, עמ' 29
↑  תמר אבידר, "נשארנו ידידים", מעריב, טור 4, 14 בנובמבר 1980.
1 2  Who? Me?, Kirkus Reviews.
↑  http://www.jpress.nli.org.il/Olive/APA/NLI_heb/SharedView.Article.aspx?href=MAR%2F1975%2F06%2F17&id=Ar01204&sk=2C393E93 ידיעה במעריב
↑  ר. עזריה, לאחר בכורה | "מחזה רגיל" בקאמרי, מעריב, 19 בנובמבר 1956; ע. ז., מחזה רגיל ב"קאמרי", דבר, 23 בנובמבר 1956, המשך; מ. גייס, חזרה על מחזה ב"קאמרי": "מחזה רגיל" מאת יורם מטמור, דבר, 30 בנובמבר 1956.
↑  ד. ל., מעט לעט | "דור בא", מעריב, 24 באפריל 1959; עזרא זוסמן, במות | תיאטרון של שלושה, דבר, 15 במאי 1959; מיכאל אוהד, בארץ ובעולם, דבר, 15 במאי 1959.
↑  נחמן בן-עמי, תיאטרון | דיגדוגים – בלי דקדוקים: הצגת "שורש כל רע" ב"החמאם", מעריב, 1 באוקטובר 1962.
↑  נחמן בן-עמי, ערב בכורה | דור מחזון-הכיס, מעריב, 21 באוקטובר 1964; תמר אבידר, המחזה לא משתלם?: יורם מטמור מסביר רקע מחזהו "הפשע לא משתלם", מעריב, 30 באוקטובר 1964.
↑  לחיי הסוסים שיוציאו את עם ישראל מהבוץ, מעריב, 8 בינואר 1970; חוה נובק, כל העולם במה | עוד מסך עלה, דבר, טור 2, 20 בינואר 1970; נחמן בן-עמי, תיאטרון | תיאטרון – אבל היכן הסוסים?: "לחיי הסוסים" – מחזמר בתיאטרון גודיק, מעריב, 3 בפברואר 1970; יורם קניוק, אחרי בכורה | "לחיי הסוסים", דבר, 5 בפברואר 1970; מירית שם-אור, חתונה בביירות, דבר, 6 בפברואר 1970; אורי קיסרי, הטיוטות שלי | מי הכניס את הסוסים לבוץ?, מעריב, טור 3, 13 בפברואר 1970.
↑  נכנסים לים בחורף, דבר, 28 בינואר 1971; עדית זרטל, אחרי בכורה | הים הוא יבש, דבר, 19 בפברואר 1971.
↑  עלי מוהר, שמעון בנמל, דבר, 15 באוקטובר 1971, המשך; עדית זרטל, אחרי בכורה | מקצועי, דבר, 10 בנובמבר 1971.
↑  א. בן-מאיר, על במות | ערב מערכונים מקוריים, חרות, 3 ביוני 1960; ע. ז., במות | מחזה מקורי – מחזה עממי, דבר, טור 2, 1 ביולי 1960.
↑  חוה נובק, אקטואליה ומחזות מקוריים, דבר, טור 2, 8 בפברואר 1974.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265001505171  BnF: cb12865644j (data)  ISNI: 0000 0000 6651 0338  NTA: 074235664  VIAF: 7908442   WorldCat (עם VIAF): 7908442
יחסי מקסיקו–סוריה

| יחסי מקסיקו–סוריה |
| --- | --- |
מקסיקו: סוריה


מקסיקו: סוריה
שטח (בקילומטר רבוע)
1,964,375: 187,437
אוכלוסייה
131,133,866: 24,908,268
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,788,887: 8,980
תמ"ג לנפש (בדולרים)
13,642: 361
משטר
רפובליקה פדרלית: רפובליקה

יחסי מקסיקו–סוריה הם היחסים הדיפלומטיים בין המדינות המקסיקניות המאוחדות לרפובליקה הערבית הסורית. שתי המדינות הן חברות מייסדות של האו"ם.
היסטוריה

בראשית המאה ה-20 היגרו כמה אלפי סורים מהאימפריה העות'מאנית (שסוריה הייתה אז חלק ממנה) למקסיקו. רבים מהמהגרים הסורים היו ממוצא יהודי בעיקר מחלב ודמשק. כמה אינטלקטואלים, פוליטיקאים ואנשי עסקים מקסיקניים בולטים הם ממוצא סורי.
מקסיקו וסוריה כוננו יחסים דיפלומטיים ב-28 באוגוסט 1950. בשנת 1958 הצטרפה סוריה למצרים כחלק מהרפובליקה הערבית המאוחדת. באותה שנה נפסקו היחסים בין מקסיקו לסוריה בזמן שמקסיקו קיימה יחסים דיפלומטיים עם קהיר. בשנת 1961 עזבה סוריה את האיחוד והפכה שוב לאומה עצמאית. מקסיקו כוננה מחדש את היחסים הדיפלומטיים עם סוריה בספטמבר 1961.
בשנת 1994 פתחה מקסיקו קונסוליית כבוד בדמשק. באוקטובר 2009, ביקרה שרת החוץ המקסיקנית, לורדס ארנדה בזאורי, סוריה. במהלך ביקורה היא נפגשה עם שר החוץ הסורי ואליד אל-מועלם וחזרה על האינטרס של מקסיקו להרחיב ולחזק את נוכחותה באזור, כמו גם בחיזוק היחסים עם מדינות ערב. בדצמבר 2010 ביקר שר הסביבה הסורי, קווקאב סבח אל-דייא, במקסיקו כדי להשתתף בכנס שינויי האקלים של האו"ם בקנקון.
במרץ 2011 החלה מלחמת האזרחים הסורית. מאז, היחסים בין שתי המדינות לא קיימים. מאז פתיחת מלחמת האזרחים עמדתה של מקסיקו הייתה לגנות את האלימות שגרמו הצדדים המעורבים בה והביעה דאגה מההשלכות החמורות והטרגדיה ההומניטרית הנובעת מהמשבר באותה מדינה. מקסיקו גינתה בחריפות את השימוש בכלי נשק כימיים והפרות חמורות של זכויות האדם והחוק ההומניטארי הבינלאומי. במקסיקו מעריכים כי הפתרון הביצועי היחיד לסכסוך בסוריה הוא בעל אופי פוליטי, וקראה לקהילה הבינלאומית לפעול באחריות ולהימנע מלשלוח ציוד וכלי נשק צבאיים לאף אחד מהצדדים. בשנת 2014 סגרה מקסיקו את קונסוליית הכבוד שלה בדמשק.
ביולי 2014 ביקר שר החוץ המקסיקני ז'וזה אנטוניו מיאדה בירדן וביקר בביקור במחנה הפליטים הסורי בזעתרי כדי לצפות במשבר ההומניטרי העומד בפני הפליטים. בשנת 2015 ממשלת מקסיקו איפשרה לכמה פליטים סורים להגיע למקסיקו ולהשלים את השכלתם באוניברסיטה, בסיוע ארגון לא ממשלתי מקסיקני מקומי. מקסיקו תרמה גם 3 מיליון דולר לתמיכה בפליטים סורים בירדן, לבנון וטורקיה.
ביקורים רמי דרג

ביקורים רשמיים ממקסיקו לסוריה
שר החוץ לורדס ארנדה (2009)
ביקורים רמי דרג מסוריה במקסיקו
השר לאיכות הסביבה קווקאב סבח אל-דייא (2010)
היחסים בין שתי המדינות

שתי המדינות חתמו על הסכם לשיתוף פעולה חינוכי ותרבותי (2004).
יחסי סחר

בשנת 2018 הסתכם המסחר בין שתי המדינות ב-815 אלף דולר. הייצוא העיקרי של מקסיקו לסוריה כולל: פלפל גולמי וחומצות גרעין ומלחים שלהם. הייצוא העיקרי של סוריה למקסיקו כולל: עור, צמחים וזרעי אניס.
נציגויות דיפלומטיות

מקסיקו מוסמכת לסוריה משגרירותה בקהיר, מצרים.
לסוריה אין נציגות דיפלומטית במקסיקו.
יורם מירון

יורם מירון ב-1998
יורם מירון (8 באוקטובר 1939 - 6 בינואר 2007) היה מחלוצי הוראת השפה הערבית הפלסטינית בישראל ומחברם של ספרים ותוכניות לימוד בתחום זה.
ביוגרפיה

מירון נולד בקיבוץ הזורע, בן לרות ומאיר מירון, ממייסדי הקיבוץ, אשר עלו לישראל מגרמניה במסגרת תנועת הנוער היהודית-גרמנית ורקלויטה לאחר עליית הנאצים לשלטון.
התחנך במוסד החינוכי שומריה בקיבוץ משמר העמק והיה מדריך וחבר פעיל בתנועת השומר הצעיר. בשנים 1957–1960 שירת בצה"ל בחטיבת גולני. בשנת 1959 קיבל את אות החייל המצטיין מידי הנשיא יצחק בן-צבי. בשנת 1961 התגורר בקיבוץ זיקים במסגרת תוכנית סיוע של קיבוצים מבוססים מתנועת הקיבוץ הארצי לקיבוצים צעירים שסבלו מקשיים. בשנה זו נישא לאורנה לבית פולסקי.
בשנים 1962–1964 התגורר בקיבוצו הזורע ועסק בחקלאות. בשנים 1964 עד 1966 למד ערבית ולימודי המזרח התיכון במכון ללימודים ערביים בגבעת-חביבה ובאוניברסיטה העברית בירושלים. בשנים 1967 עד 1980 עסק בהוראת השפה הערבית ותרבותה במוסד החינוכי שומריה בקיבוץ משמר העמק. בשנים 1982 עד 1985 כיהן כמזכיר קיבוץ הזורע.
בשנים 1986–1994 היה מנהל המכון ללימודים ערביים בגבעת חביבה. בשנת 1987 יזם את קיומו של הכנס השנתי של המורים לערבית בישראל, ועסק בהפקת האירוע מדי שנה, עד מותו. היה בין יוזמיו ומייסדיו של ביטאון המורים לערבית וחבר מערכת פעיל.
בשנים 1994 עד 2007 ניהל את המחלקה ללימודי ערבית במרכז היהודי-ערבי לשלום בגבעת חביבה. בתקופה זו היה חבר בוועד הבין-דתי בישראל ובפורום להסכמה אזרחית. בשנים 1993 עד 1998 היה חבר בוועדת אמנות ההיגוד של עמותת אמנות לעם.
בשנים 1995 עד 1997 עסק בפיתוח וחיבור תכנים לסדרת הטלוויזיה "תעלם ותכלם" של הטלוויזיה החינוכית.
בשנים 2001 עד 2007 היה חבר בוועדת המקצוע: השפה הערבית ועולם האסלאם במשרד החינוך. בשנת 2005 תרגם לעברית את הנובלה "ילדי הטל" של הסופר מחמד אלאסעד, תרגום אשר יצא לאור בהוצאת פרדס.
בשנת 2003 יזם פרויקט לתיעוד ושימור של מסורת הסיפור העממי ביישובים הערביים הכפריים בישראל. בשנת 2005 השלים צוות בראשותו את האיסוף והתיעוד בכפרי הגליל העליון, ופרסם את תוצריו בספר "אגדה של כפר (כרך א') אגדות כפריו של הגליל ומרומיו", שיצא לאור באותה שנה. החל משנת 2006 ועד מותו בשנת 2007 עסק בחלקו השני של הפרויקט: איסוף ותיעוד סיפורים מכפרי הגליל התחתון והעמקים.
בשנים שלאחר מותו עסק צוות הפרויקט בהשלמת עבודתו שנקטעה, ובשנת 2012 פרסם את תוצריו בספר "אגדה של כפר (כרך ב') סיפורי הכפרים ממורדות הגליל ומרחבי עמקים", שהוקדש לזכרו.
מירון נפטר בשנת 2007, בגיל 68. הותיר אישה ושלושה ילדים. הוא הובא למנוחות בבית העלמין בקיבוץ הזורע.
ספריו

אהלן וסהלן – ערבית מדוברת למתקדמים, (עם נמר מצארוה), גבעת חביבה: המכון ללימודים ערביים וספרית פועלים, 1983.
פרקים נבחרים – חוברת להוראת כתבי-יד ערביים, גבעת חביבה: המכון ללימודים ערביים, 1988.
הערבית של אמצעי התקשורת - תוכנית להוראת ערבית תקשורתית במעבדה לשונית, גבעת-חביבה: המכון ללימודים ערביים, 1988.
אגדות הואדי - מבחר סיפורי עם מואדי עארה, (עם ריאד כבהא), גבעת-חביבה: המכון ללימודים ערביים, 1993.
גרגר הרימון - האישה בסיפורי העם הערביים, (עם נמר מצארוה וכרמלה שחאדה), גבעת-חביבה: המכון ללימודים ערביים, 1997.
אגדה של כפר (כרך א') - אגדות כפריו של הגליל ומרומיו, (עם ריאד כבהא וראפע אבו ריא), ירושלים: מינרוה בית הוצאה לאור והמכון ללימודים ערביים גבעת חביבה, 2005.
אגדה של כפר (כרך ב') - אגדות הכפרים ממורדות הגליל ומרחבי עמקים, (עם יחיאל קארה, ריאד כבהא וראפע אבו ריא), ירושלים: מינרוה בית הוצאה לאור והמכון ללימודים ערביים גבעת חביבה, 2012.
פרסים

1975 – פרס ע"ש מולה אגין, על פעילותו למען דו-קיום יהודי-ערבי ואחוות עמים.
1988 – פרס קרן מרכוס זיו, על יוזמותיו לקידום יחסי יהודים-ערבים בישראל.
1993 – פרס שר החינוך, על פעילותו החינוכית במסגרת המכון ללימודים ערביים בגבעת חביבה.
1995 – פרס לתרגום מערבית לעברית ע"ש חיים בלנק, מטעם אגודת המתרגמים בישראל וקרן ליטאואר בניו-יורק, על ספרו "אגדות הואדי", יחד עם שותפו לחיבור הספר, ריאד כבהא.
הערות שוליים

↑  אגדה של כפר (כרך א') - אגדות כפריו של הגליל ומרומיו, ירושלים: מינרוה בית הוצאה לאור והמכון ללימודים ערביים בגבעת חביבה, 2005. פתח דבר.
↑  חנה עמית-כוכבי, מצבו הנוכחי של התרגום הספרותי מערבית לעברית, גיליון שני: השפה הערבית בישראל: בין קונפליקט לאומי למציאות פוליטית, באתר מכון ון ליר בירושלים.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297340205171  GND: 1158427654  ISNI: 0000 0000 6693 8123  LCCN: nr94009569  SUDOC: 261884700  VIAF: 9725350   WorldCat (עם VIAF): 9725350
ישראל אלסנר

ישראל אלסנר (אל-זוהר) (31 באוגוסט 1909 - 1 בדצמבר 1971) היה כדורגלן ישראלי, ששיחק בעמדת השוער ועבד גם כקצין העיר תל אביב.
ביוגרפיה

ישראל אלסנר נולד בעיר קרקוב שבפולין ב-31 באוגוסט 1909. אלסנר הגיע לארץ ישראל במסגרת המכביה השנייה עם המשלחת הפולנית ולאחר מכן נשאר בארץ ישראל ושיחק במכבי תל אביב. ב-7 בדצמבר 1935 רשם אלסנר את הופעת הבכורה הרשמית שלו במדי מכבי, במחזור הראשון של הליגה הארצית נגד הפועל תל אביב, המשחק הסתיים ללא שערים. אלסנר השתתף במסע המשחקים של מכבי תל אביב לארצות הברית ב-1936, כשבמהלך המסע ערך השוער את אחד המשחקים הגדולים ביותר בקריירה שלו נגד אולסטארס ניו יורק כשלא ספג אפילו שער אחד. בראיון שנתן לעיתון חדשות הספורט ב-1957, אלסנר טען שמכבי תל אביב עם המאמן אגון פולק הייתה הקבוצה הטובה ביותר שהעמיד המועדון המכבי מעולם: "שיחקו שם אברהם רזניק, דוידקה (דויד ויינברג), מנחם מרימוביץ', יעקב זליבנסקי, יוסף ליברמן, נתן פנץ, ג'רי בית הלוי, פרי נויפלד, פרידריך דוננפלד, הס, גאול מכליס ועוד. שיחקנו בשיטה וינאית מובהקת, כפי שעשו הוינאים עצמם. הייתה זו הקבוצה שיצאה ב-36 לארצות הברית וניצחה את אול-סטארס ניו יורק 6 - 0, על אף שהיינו נמוכי קומה. העיתונות המקומית טענה שמשחקנו עלה על זה של נבחרת סקוטלנד שהופעה בניו יורק זמן קצר לפנינו." ב-11 באוקטובר 1936 במהלך המשחק שהיה בין מכבי תל אביב לנבחרת של ברוקלין (אשר אותם אימן אחד מכוכבי הכח וינה, ארנו שוורץ), בעוד שהתוצאה עמדה על 0-0 נפצע אלסנר והוחלף בשוער יוסף (ג'ו) סידי. המשחק אף הסתיים בניצחון בתוצאה של 1 - 0 מוחץ למכבים כשהשחקן גאול מכליס כובש שער שובר שוויון בדקה ה88' למשחק.
ב-1938 אלסנר זומן לנבחרת ארץ ישראל ושיחק נגד נבחרת יוון במסגרת מוקדמות מונדיאל 1938. ב-28 במאי 1938 ערך אלסנר את הופעתו הראשונה בגמר הגביע הארץ ישראלי (גביע המדינה היום), המשחק הסתיים בתוצאה של 1 - 2 לטובת הפועל תל אביב. מ-1939 יוסף (ג'ו) סידי (שהיה השוער השני ששיחק במכבי ואף התחרה על אפודת השוער עם אלסנר) הפך לשוער הבכיר של מכבי תל אביב, ככל הנראה בעקבות התצוגה שלו בשער במסע של המכבים לאוסטרליה ב-1939. לאחר המסע באוסטרליה של המכבים (כשאלסנר לא הצטרף למסע), המאמן אגון פולק נשאר באוסטרליה ולמכבי הצטרף מאמן חדש בשם ארמין וייס (שחקן עבר מהכח וינה) שאף נתן לאלסנר הזדמנות לפתוח בפתיחת הליגה בעונת 1940, אך בסופו של דבר סידי פתח ברוב המשחקים ואף בגמר הגביע הארץ ישראלי. לקראת עונת 1941/42 חזר אגון פולק לארץ ישראל וחזר לאמן את המכבים. בתחילת העונה פולק צירף את השוער הבריטי ג'ון וינטר שפתח ברוב משחקי הקבוצה. לאחר פרישתו ממשחק פעיל שימש אלסנר כשופט כדורגל, ואף היה חבר הנהלת מכבי תל אביב בכדורגל בשנות הארבעים. ב-1947 קיבל על עצמו תפקיד של מאמן במכבי רמת גן.
הערות שוליים

↑  אשר גולדברג ודני דבורין, מכבי תל-אביב 102 שנים ראשונות, הוצאת מדיה 41 בע"מ, 2008, עמ' 87
↑  אלישע שוחט, 100 שנות כדורגל 1906–2006, הוצאה עצמית, 2006, עמ' 72
↑  Niv Hapenguin, מכבי תל אביב נגד נבחרת ברוקלין - מחנה האימונים בארצות הברית, באתר מכביפדיה
↑  עיתון הבקר, אתמול החלו המשחקים על גביע הכדורגל, ‏20 באפריל 1947
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007402683305171  VIAF: 84156130869558310048   WorldCat (עם VIAF): 84156130869558310048
יחסי מקסיקו–נורווגיה

| יחסי מקסיקו–נורווגיה |
| --- | --- |
מקסיקו: נורווגיה


מקסיקו: נורווגיה
שטח (בקילומטר רבוע)
1,964,375: 323,802
אוכלוסייה
131,133,866: 5,588,322
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,788,887: 485,513
תמ"ג לנפש (בדולרים)
13,642: 86,880
משטר
רפובליקה פדרלית: מונרכיה חוקתית

יחסי מקסיקו–נורווגיה הם היחסים הדיפלומטיים בין מקסיקו לנורווגיה. שתי המדינות חברות בארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי ובאו"ם.
היסטוריה

נורווגיה הכירה במקסיקו לאחר שהאחרונה השיגה את עצמאותה מספרד בשנת 1821. באותה תקופה נורווגיה הייתה חלק מהאיחוד השוודי-נורווגי. מקסיקו והאיחוד כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1885. האיחוד התפרק בשנת 1905 ונורווגיה הפכה לאומה עצמאית. בשנת 1906, מקסיקו כוננה יחסים דיפלומטיים עם נורווגיה.
בשנת 1910 הקימה נורווגיה שגרירות במקסיקו סיטי ומקסיקו הקימה שגרירות באוסלו כמה שנים אחר כך. היחסים המוקדמים היו בעיקר בין ספינות דיג נורווגיות שהגיעו מוראקרוס כדי לסחור בבקלה. במהלך מלחמת העולם השנייה קיימה מקסיקו יחסים דיפלומטיים עם הממשלה הנורווגית בגלות. לאחר המלחמה, שתי המדינות פתחו מחדש את שגרירויותיהן, בהתאמה.
בשנת 1968, נסיך הכתר ומלך נורווגיה העתידי, הראלד החמישי ערך ביקור רשמי במקסיקו. מאז הביקור הראשוני נערכו כמה ביקורים רמי דרג בין שתי המדינות. ביוני 2002 סגרה מקסיקו את שגרירותה באוסלו עקב מעצורים כספיים. שגרירות מקסיקו נפתחה מחדש בשנת 2014.
ביקורים רמי דרג

ביקורים רמי דרג ממקסיקו לנורווגיה
שרת החוץ פטרישיה אספינוסה (2011)
שר החוץ, לואיס וידגאריי קאסו (2017)
ביקורים רמי דרג מנורווגיה למקסיקו
יורש העצר האראלד (1968)
ראש הממשלה קגל מגנה בונדוויק (2002)
נסיך הכתר הוקון (2009, 2012)
ראש הממשלה ינס סטולטנברג (אפריל ודצמבר 2010)
ראש הממשלה ארנה סולברג (2018)
הסכמים דו צדדיים

שתי המדינות חתמו על מספר הסכמים דו-צדדיים כמו הסכם על חילופי תרבות (1980); הסכם למניעת מיסוי כפול והעלמת מיסים (1995); הסכם על שיתוף פעולה בחקלאות (2000) והסכם לשיתוף פעולה עם דיג וחקלאות חקלאית (2018).
תחבורה

קיימות טיסות ישירות בין נמל התעופה הבינלאומי קנקון לנמל התעופה הבינלאומי אוסלו גרדרמואן עם חברת Sunclass Airlines.
יחסי סחר

בשנת 2001 חתמה מקסיקו על הסכם סחר חופשי עם המדינות החברות באיגוד הסחר החופשי האירופי (הכולל את נורווגיה). בשנת 2018 הסתכם הסחר הדו-כיווני בין שתי המדינות ב-299 מיליון דולר. הייצוא העיקרי של מקסיקו לנורווגיה כולל: צינורות ברזל ופלדה, חלקים למנועי טורבו-סילון, טורבופרופים וטורבינות גז אחרות ובירות מאלט. הייצוא העיקרי של נורווגיה למקסיקו כולל: דשנים מינרליים וכימיים, פחמימנים ודגים מיובשים, מומלחים או מלוחים. שתי המדינות הן המדינות העיקריות המייצרות נפט. חברות רב-לאומיות מקסיקניות כמו Cemex ומקסיצ'ם פועלות בנורווגיה. חברות רב-לאומיות נורווגיות אקווינור ונורסק הידרו פועלות במקסיקו.
נציגויות דיפלומטיות

מקסיקו מחזיקה בנורווגיה שגרירות באוסלו.
נורווגיה מחזיקה במקסיקו שגרירות במקסיקו סיטי.
ישראל, קיסר אקסום

ישראל (או אסראל) היה קיסר אקסום בשנת 590 לערך. הוא ידוע בעיקר דרך המטבעות שנטבעו בתקופת מלכותו.
בכברה נגסט ובמסורת האתיופית מצוין שלכלב, מלך אקסום היו שני בנים: גברה מסקל וישראל. מאנרו האי מפקפק בכך שמדובר באותו ישראל, אולם, לדבריו, ייתכן שזכרו של ישראל השתמר בצורה טובה יותר מהמלכים שמלכו בינו לבין כלב (או גברה מסקל) ולכן הם אינם מופיעים ברשימת המלכים.
ריצ'רד פאנקהארסט מביא את השם ישראל כדוגמה להשפעות יהודיות מוקדמות בתרבות אתיופיה.
הערות שוליים

↑  סטוארט מאנרו-האי, אקסום: ציוויליזציה אפריקנית לקראת סוף העת העתיקה, עמוד .13
↑  האתיופים: הקדמה לארץ ולאנשים, מהדורה שנייה, עמוד 36.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: סאיפו | קיסר אקסום | הבא: גארסאם |
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.