stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הברית השוודית

| --- | --- |

 מדינה:  שוודיה שוודיה
 מנהיגים:  הנהגה משותפת של מנהיגי ארבע חברות הברית
 תקופת הפעילות:  31 באוגוסט 2004 – 11 בינואר 2019 (14 שנים)
 אפיון:  ברית פוליטית
 אידאולוגיות:  ליברליזם, שמרנות ליברלית, נצרות דמוקרטית
 שיא כוחה:  178 (2006)
 שפל כוחה:  141 (2014)
 מיקום במפה הפוליטית:  מרכז-ימין
 נציגויות בפרלמנטים
 המפלגה השמרנית:  70 / 349
 מפלגת המרכז:  31 / 349
 המפלגה העממית הליברלית:  20 / 349
 הנוצרים הדמוקרטים:  22 / 349
 alliansen.se
הברית או הברית השוודית (בשוודית: Allians för Sverige) הייתה ברית פוליטית בשוודיה של מפלגות גוש המרכז-ימין. הברית הוקמה במהלך 2004 בזמן ממשלת המיעוט של יירן פרסון, מנהיג המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, עת ישבו המפלגות המרכיבות את הברית באופוזיציה. לאחר הניצחון הגדול בבחירות הכלליות בשוודיה ב-2006, הקימה הברית ממשלת רוב בראשות פרדריק ריינפלט, מנהיג המפלגה השמרנית, המפלגה הגדולה בברית. לאחר הבחירות של 2010 הברית נשארה בשלטון בממשלת מיעוט. לאחר התבוסה של ריינפלט בבחירות 2014 ומעבר כ-400 אלף קולות ממפלגות הברית למפלגת הימין הקיצוני השוודים הדמוקרטים, המשיכה הברית לפעול בשורות האופוזיציה לממשלת המיעוט של סטפן לוון, מנהיג המפלגה הסוציאל-דמוקרטית. בעקבות המשך התחזקות מפלגת השוודים הדמוקרטים על חשבון חברות מפלגות הברית בבחירות 2018, נוצר "דד-לוק" פוליטי שנמשך ארבעה חודשים, עד ינואר 2019. ב-10 בינואר 2019 הסכימו שתיים מארבע המפלגות המרכיבות את הברית לתמוך בהקמת ממשלת מיעוט חדשה בראשות לוון, זאת למרות התנגדות חסרת פשרות של השתיים האחרות. יום לאחר מכן, ב-12 בינואר 2019, הכריזו ראשי המפלגה השמרנית ומפלגת הנוצרים הדמוקרטים ש"הפרק הזה הגיע לסיומו", והברית הלכה למעשה חדלה מלהתקיים.
חברות הברית

הברית השוודית כללה ארבע מפלגות מרכז-מין (בורגנות) שנבחרו לריקסדאג, הפרלמנט השוודי, והונהגו על ידי ארבעת מנהיגי המפלגות בזמן נתון:
המפלגה השמרנית בראשות פרדריק ריינפלט כראש ממשלה, ומאז 2017 בראשות אולף קריסטרסון באופוזיציה.
מפלגת המרכז, מאז 2011 בראשות אנני לאף.
המפלגה העממית הליברלית, מאז 2007 בראשות יאן ביירקלונד.
הנוצרים הדמוקרטים, מאז 2015 בראשות אבה תור.
רקע והקמה

מאז תחילת שנות ה-20 של המאה ה-20, הנחשבת כתחילת "העידן המודרני" בהיסטוריה הפוליטית של שוודיה והתגבשות המפלגות כפי שהן מוכרות היום, ועד תחילת המאה ה-21 התקיימו בשוודיה בסך הכל 25 ממשלות נבחרות (לאורכי זמן משתנים, בין חודשים ספורים לארבע שנים). מ-10 במרץ 1920 ועד 7 ביוני 1930 (כלומר במהלך 10 השנים הראשונות בלבד) היו לא פחות 9 ממשלות שונות, והמצב הפוליטי במדינה היה מאוד לא יציב. עם זאת, מאז 24 בספטמבר 1936 ועד הקמת הממשלה הראשונה של מפלגות הברית ב-6 באוקטובר 2006 (כ-70 שנה מאוחר יותר), מפלגות הברית היו בשלטון ארבע פעמים בלבד במהלך שלושה מושבים של הפרלמנט: בין 1976–1982 ו-1991–1994. בכל שאר 70 השנים הללו שלטה המפלגה הסוציאל-דמוקרטית בשוודיה ללא עוררין. לקראת תחילת המאה ה-21 החליטו מפלגות האופוזיציה שהן חייבות ליצור ברית פוליטית משמעותית כדי שיוכלו לאתגר את שלטון הסוציאל-דמוקרטים ולהקים קואליציה ימנית, ולכן הוחלט לנסות ולהציג קו אופוזיציוני אחיד נגד המפלגה הסוציאל-דמוקרטית. במהלך 2004, בפגישה שאירחה בביתה מנהיגת מפלגת המרכז דאז, מוד אולופסון, השתתפו כל ראשי ארבע מפלגות הימין-מרכז: מוד אולופסון (מפלגת המרכז), פרדריק ריינפלט (המפלגה השמרנית), לש ליינבורי (המפלגה העממית הליברלית) ויירן הגלונד (הנוצרים הדמוקרטים). במהלך הפגישה החליטו ארבעת המנהיגים להקים חזית מאוחדת בשם "הברית השוודית", שתתמודד בבחירות 2006 במטרה מוצהרת ומשותפת להקים ממשלת מרכז-ימין שתחליף את שלטון הסוציאל-דמוקרטים. לאחר פגישה ראשונה זו התקיימו עוד מספר מפגשים בבתי המנהיגים לקראת בחירות 2006, שבכל אחת מהן חידדו המפלגות את מסריהן ויצאו בהכרזות תקשורתיות על "הניצחון הקרב".
מטרות ומדיניות הברית השוודית

הקמת הברית הוכחה כהצלחה מסחררת במהלך בחירות 2006. מפלגתו של ראש הממשלה יירן פרסון הוכתה קשות והפסידה לא פחות מ-10% מהמושבים שהיו לה לאחר בחירות 2002, כשמפלגה השמרנית, שעמדה בראש הברית השוודית, הכפילה את כוחה. מפלגות הברית השוודית, שהציגו כאמור מצע משותף, זכו ברוב מוחלט בפרלמנט ושבועיים בלבד לאחר מכן הוקמה ממשלת ריינפלט הראשונה כממשלת רוב.
הצלחת הברית נבעה בראש ובראשנה ממטרת העל המשותפת של המפלגות החברות בה להחליף את שלטון הסוציאל-דמוקרטים שנמשך קרוב ל-70 שנה. כל המפלגות שמרו על אופיין המייחד כל מפלגה, אך יחד עם זאת הקימו צוות משותף שפרסם עקרונות מנחים משותפים להקמת ממשלה חדשה. המפלגות הקימו למעשה צוותי עבודה משותפים לכל אחד מששת המשרדים החשובים ביותר בממשלה:
| משרד ממשלתי | חברי הצוות> המפלגה השמרנית | חברי הצוות> מפלגת המרכז | חברי הצוות> המפלגה העממית הליברלית | חברי הצוות> הנוצרים הדמוקרטים | שם הצוות> שוודית | שם הצוות> עברית |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אוצר | מיקאל אודנברי | רוגר טיאפנסי | קורין פילסטר | מאטס אודל | Ekonomisk politik för tillväxt | מדיניות צמיחה כלכלית |
| חינוך | סטן טוליפוש | סופיה לאשן | יאן ביירקלונד | אינייר דוידסון | Mer kunskap - en modern utbildningspolitik | ידע נוסף – מדיניות חינוך מודרנית |
| חוץ | גונילה קורלסון | אנה אולסון | ססיליה מלמסטרם | אנדש ויקמן | Sverige i världen på 2000-talet | שוודיה בעולם במאה ה-21 |
| רווחה | קריסטינה אולין | קנת יוהאנסון | איריק אולנהג | מריה לשון | Välfärd för trygghet och valfrihet | רווחה לביטחון כלכלי ולחופש בחירה תעסוקתי |
| תעסוקה ומסחר | סוון ליטורין | אוסה טושטנסון | אנה קרנץ | פר לנגרן | Tillväxtregion Sverige | שוודיה כמוקד לצמיחה כלכלית |
| ביטחון פנים | ביאטריס אסק | יוהאן ליננדר | יוהאן פשון | פיטר אולת'ין | Rättspolitik för trygghet | מדיניות לצדק ולביטחון |
צוותים אלו לא הורכבו לפי גודלה היחסי של המפלגה, אלא היו חברים בכל צוות כזה ארבעה חברים: חבר פרלמנט אחד מכל מפלגה. כל מפלגה קיבלה לפחות ראשות צוות אחת, ונשמר עקרון השוויון בין גברים לנשים בראשות הצוותים (3-3), למרות שמספר הגברים הכולל היה כ-58% מכלל הנציגים (14 מתוך 24).
הערות שוליים

↑  ההדגשה מציינת את ראש הצוות
↑  לימים שגריר שוודיה בישראל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2014074602  VIAF: 136622644   WorldCat (עם VIAF): 136622644
דניאל פטריק מויניהאן

דניאל פטריק מויניהאן (אנגלית: Daniel Patrick Moynihan,‏ 16 במרץ 1927 – 26 במרץ 2003) היה פוליטיקאי אמריקאי מהמפלגה הדמוקרטית, שכיהן כסנאטור מטעם מדינת ניו יורק. קודם לכן היה שגריר ארצות הברית באו"ם, שגריר ארצות הברית בהודו, פרופסור למדע המדינה באוניברסיטת הרווארד, סוציולוג וסופר. היה ידוע כידיד ישראל מובהק.
ראשית חייו

מויניהאן נולד בטולסה שבאוקלהומה, להוריו ג'ון ומרגרט מויניהאן, משפחה ממוצא אירי קתולי. אביו היה עיתונאי וסבל מאלכוהוליזם. כשהיה מויניהאן בן שש עברה המשפחה לניו יורק, שם קיבל האב עבודה בהכנת פרסומות. כשהיה בן 10 נטש האב את משפחתו, ומויניהאן הצעיר נאלץ לעבוד למחייתו כמצחצח נעליים ולאחר מכן כסבל בפריקת וטעינת ספינות, במקביל ללימודיו, עד שסיים בית ספר תיכון (במזרח הארלם) ב-1943, ראשון בכיתתו.
מויניהאן המשיך ללמוד במשך שנה בסיטי קולג' של ניו יורק, שבאותה תקופה סיפק לימודים אקדמאיים בחינם, ואז התגייס לצי האמריקני לשירות של שלוש שנים (1944–1947). משהשתחרר מהצי החל ללמוד באוניברסיטת טאפטס, ליד בוסטון, מסצ'וסטס. הוא קיבל תואר ראשון ב-1948, תואר שני ב-1949 והשלים דוקטורט בסוציולוגיה באותה אוניברסיטה ב-1950. לאחר מכן למד בלונדון סקול אוף אקונומיקס בעזרת מלגה מטעם קרן פולברייט עד 1953, ואז חזר לארצות הברית.
במאי 1955 נישא מויניהאן לאליזבט ברנן, ונולדו להם שלושה ילדים.
קריירה פוליטית ואקדמאית > בסנאט

בפברואר 1976 פרש מויניהאן מתפקידו באו"ם ורץ ונבחר מטעם המפלגה הדמוקרטית, לסנאט האמריקאי, כאחד משני נציגיה של מדינת ניו יורק (הסנאטור השני מניו יורק היה יעקב יעבץ, היהודי הרפובליקני). הוא החזיק מישרה זו לאחר מכן במשך 24 שנים, מינואר 1977 עד ינואר 2001, שנתיים לפני מותו, עת הוחלף על ידי הילרי קלינטון.
עמדתו האנטי קומוניסטית החזקה של מויניהאן לא השתנתה אמנם גם בתקופתו בסנאט, אבל עם השנים הוא החל לראות בברית המועצות יותר משום "ענק חולה" מאשר איום על הדמוקרטיה ועל ארצות הברית. כבר ב-1979 הוא כתב בניוזוויק על המתחים האתניים הקשים בברית המועצות ובינואר 1980, בנאום נבואי כמעט, בסנאט, הוא אמר: "ברית המועצות היא חברה חולה, המצויה בבעיות קשות. הכלכלה שלה מצויה בסטגנציה ואולי אף בירידה. חוסר הסדר החברתי הוא פתולוגי ממש. ההשפעה של שני אלה היא רבת עוצמה... המאורע המכונן של העשור הקרוב צפוי להיות התפרקותה של האימפריה הסובייטית". בהתאם לדעה נבואית זו, שהלכה והוכחה כנכונה עם עבור השנים, החל מויניהאן להשמיע דעות שנראו לשמרנים כיוניות וכשינוי כיוון שלו במדיניות החוץ, אך בפועל תאמו את דעתו, שהאויב במלחמה הקרה כבר הובס בעצם ואין טעם להמשיך ולהגביר כוחות ולהשקיע עוד ועוד כספים במלחמה מולו. למשל, במחצית הראשונה של שנות השמונים הוא התנגד לטענה כי הסנדיניסטים בניקרגואה נתמכים על ידי ברית המועצות והתנגד לסיוע האמריקאי לקונטראס.
ב-1991 הפתיע מויניהאן רבים מתומכיו כאשר התנגד למתן הרשות לנשיא ג'ורג' בוש (האב) לפתוח במלחמת המפרץ. ייתכן שעשה זאת במסגרת היצמדות לקו מפלגתי כנגד הממשל הרפובליקני.
ב-1993 אמר עליו הסנאטור טד קנדי, כי מויניהאן הוא הדוגמה למה שהתכוונו האבות המייסדים שלנו, כשהגו את רעיון הקונגרס האמריקאי, כאחת מזרועות הממשל.
ב-9 באוגוסט 2000 קיבל מויניהאן את מדליית החירות הנשיאותית, העיטור האזרחי האמריקאי הגבוה ביותר, מידי הנשיא ביל קלינטון, יחד עם עוד 14 אישים, ביניהם שמעון ויזנטל, ג'סי ג'קסון, ג'ון קנת גלבריית' ואחרים.
שנותיו האחרונות

ב-2000 החליט מויניהאן שלא לרוץ לכהונה חמישית בסנאט, ואת מקומו ירשה הגברת הראשונה הילרי קלינטון. בשנתיים האחרונות לחייו הוא כיהן כמרצה בבית הספר למדיניות ציבורית על שם מקסוול באוניברסיטת סירקיוז. הוא נפטר מסיבוכים לאחר ניתוח אפנדקטומיה.
הנצחתו

פרופסור ג'ורג' פ. וויל כתב על מויניהאן שהוא "כתב בחייו יותר ספרים ממה שרוב הסנטורים קראו". מייקל ברון כתב עליו שהוא היה "איש האשכולות הטוב ביותר בין הפוליטיקאים מאז לינקולן והפוליטיקאי הטוב ביותר בין ההוגים מאז תומאס ג'פרסון."
המכון לעניינים בינלאומיים בבית ספר מקסוול למדיניות ציבורית באוניברסיטת סירקיוז וכן בית המשפט הפדרלי בניו יורק נושאים כיום את שמו של מויניהאן. תחנת הרכבת המרכזית של העיר ניו יורק, תחנת פנסילבניה, הורחבה ושופצה, ובתצורתה החדשה נקראה על שם מויניהאן.
ספריו

Beyond the Melting Pot (עורך יחד עם נייתן גלייזר - 1963)
The Negro Family: The Case for National Action (1965)
Maximum Feasible Misunderstanding: Community Action in the War on Poverty (1969) ISBN 0029220009
Violent Crimes (1970) ISBN 0807660531
Coping: Essays on the Practice of Government (1973) ISBN 0394483243
The Politics of a Guaranteed Income: The Nixon Administration and the Family Assistance Plan (1973) ISBN 0394463544.
Business and Society in Change (1975) ISBN 0884390022
A Dangerous Place (1978) ISBN 0316586994
Best Editorial Cartoons of the Year, 1980 (1980) ISBN 1565545168
Family and Nation: The Godkin Lectures (1986) ISBN 0156301407
Came the Revolution (1988)
On the Law of Nations (1990) ISBN 0674635760
Pandaemonium: Ethnicity in International Politics (1994) ISBN 0198279469
Miles to Go: A Personal History of Social Policy (1996) ISBN 0674574419
Secrecy: The American Experience (1998) ISBN 0300080794
Future of the Family (2003) ISBN 0871546280
הערות שוליים

↑  עמ' 3 להספד מ-2003 ב"ניו יורק טיימס"
↑  על דו"ח מויניהאן, באתר משרד העבודה האמריקאי
↑  דברי הנשיא קלינטון בטקס הענקת מדליית החירות לשנת 2000, כפי שהובאו על ידי לשכת העיתונות הממשלתית האמריקאית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007592339905171  PLWABN: 9810632269505606  BIBSYS: 90091870  BNE: XX1169067  BnF: cb12193413n (data)  CANTIC: a11652986  CiNii: DA0070903X  GND: 11858457X  ISNI: 0000 0001 1479 7696  LCCN: n79071166  LNB: 000000274  NARA: 10581516  NDL: 00450715  NKC: jn20011019129  NLA: 36527548  NLG: 69552  NSK: 000053927  NTA: 069908923  RERO: 02-A003615093  SELIBR: 78254  SNAC: w6290z4x  SUDOC: 030539404  Trove: 1273949  ULAN: 500271102  US Congress: M001054  VIAF: 108483294   WorldCat (עם VIAF): 108483294 
מויניהאן ב-1998
הדוכסות הגדולה של וירצבורג

הדוכסות הגדולה של וירצבורג (גרמנית: Großherzogtum Würzburg) הייתה מדינת לוויין של צרפת בתחומי הקונפדרציה של הריין, שכללה את שטחי בישופות וירצבורג לשעבר, ולאחר מפלת נפוליאון נכללה בשטחי ממלכת בוואריה.
היסטוריה

בשלום לינוויל בשנת 1801, הפכו שטחי בישופות וירצבורג לנסיכות חילונית, ובשנת 1803 צורפו לנסיכות הבוחר מבוואריה. באותה שנה קיבל פרדיננד השלישי, הדוכס הגדול של טוסקנה את נסיכות הבוחר מזלצבורג, כפיצוי על הדוכסות הגדולה של טוסקנה שנלקחה ממנו. בחוזה פרסבורג בשנת 1805 צורפו שטחי נסיכות הבוחר מזלצבורג לאימפריה האוסטרית, וכפיצוי קיבל פרדיננד את שטחי בישופות וירצבורג לשעבר כנסיכות בוחר, ולאחר תקופה קצרה שודרגה נחלתו לדוכסות גדולה.
לאחר פירוקה של האימפריה הרומית הקדושה הצטרפה הדוכסות לקונפדרציה של הריין, ובשנת 1810 צורפה לדוכסות העיר שוויינפורט.
ב-26 באוקטובר 1813 לאחר תבוסתו של נפוליאון בקרב לייפציג, ביטל פרדיננד את בריתו עם נפוליאון. ב-3 ביוני 1814 נחתמה אמנה בין אוסטריה לבוואריה, ולפיה צורפו שטחי הדוכסות לממלכת בוואריה, ואילו פרדיננד קיבל בחזרה את השליטה בדוכסות הגדולה של טוסקנה.
| האימפריה הרומית הקדושה נסיכויות הבוחר של האימפריה הרומית הקדושה |
| --- | --- | --- |
| ארכי-בישופויות |  מיינץ •  טריר •  קלן |  |
| נסיכויות חילוניות |  בוהמיה •  פפאלץ •  סקסוניה •  ברנדנבורג |  |
| התווספו במאה ה-17 |  בוואריה •  הנובר |  |
| התווספו במאה ה-19 |  רגנסבורג •  זלצבורג •  וירצבורג •  וירטמברג •  באדן •  הסן |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007537980805171  GND: 4120102-4  LCCN: n96017957  VIAF: 150260572   WorldCat (עם VIAF): 150260572 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של אירופה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הדיוויזיה ההררית אס אס השביעית

| --- | --- |

סמל הדיוויזיה
 פרטים
 כינוי:  Prinz Eugen ('הנסיך אויגן')
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:  אס אס אס אס
 סוג:  דיוויזיה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  מרץ 1942 – מאי 1945 (כ־3 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 נתוני היחידה
 כוח אדם:  21,500
דיוויזיית אס אס הררית השביעית "פרינץ אויגן" (בגרמנית: “SS-Freiwilligen-Gebirgs-Division „Prinz Eugen‏.7) הייתה דיוויזיה הררית של הואפן אס אס, כחלק מצבא גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה נקראה כך על שם הנסיך אויגן מסבויה, נסיך הבסבורגי אשר היה מפקד צבאי מבריק וניצח את העות'מאנים במספר מערכות בתחילת המאה ה-18.
במהלך מלחמת העולם השנייה עסקה הדיוויזיה בעיקר בלוחמה כנגד פרטיזנים באזור קרואטיה וסרביה. כחלק מלחימה זו, היו מעורבות יחידות הדיוויזיה בפשעי מלחמה רבים כנגד האוכלוסיות המקומיות עם הוצאות להורג המוניות והריסת כפרים שנחשדו כמשתפי פעולה עם הפרטיזנים המקומיים, בנוסף השתתפו חיילי הדיוויזיה ברציחת יהודים בצעדות המוות.
מפקד הדיוויזיה (קרל פון אוברקאמפ) הועמד לדין אחרי המלחמה ונתלה בעבור פשעיו.
היסטוריה

הדיוויזיה החלה את דרכה לאחר כיבוש יוגוסלביה לקראת סוף שנת 1941, תחילה היא גייסה חיילים ממוצא גרמני (Volksdeutsche) שהתנדבו לשרת באס אס, אך לאחר שרק כ-5,000 התנדבו היא החלה בגיוס חובה. במרץ 1942 היחידה זכתה למעמד של דיוויזיה ואף על פי שרוב חייליה גויסו היא נקראה 'דיוויזיית אס אס הררית התנדבותית השביעית'. לקראת אמצע שנת 1942 הגיע כוח האדם בדיוויזיה לכדי כ-21,500 חיילים. עם הגדרת הדיוויזיה כיחידה הררית בתקופה זו, היא קיבלה ציוד שלל רב כגון טנקי הוצ'קס ומקלעים צ'כים לצד ציוד הררי איכותי כמו תותחי שדה גרמניים 105 מ"מ.
חיילי הדיוויזיה היו ממוצא גרמני, אך רבים מהם לא הכירו את השפה ונחשבו לנחותים על ידי הקצינים והמפקדים. קשיים מסוג אלו הובילו בין היתר למרד של 137 חיילים קרואטים בדיוויזיה בשנת 1943 כאשר זו הוצבה בבוסניה.
החל מאוקטובר 1942 ועד לסוף המלחמה, הוצבה ביוגוסלביה וניהלה שם מערכות כנגד יחידות פרטיזנים מקומיות, בעיקר באזור באנאט (על גבול רומניה), סרביה וקרואטיה. המערכה הראשונה בה השתתפו יחידות הדיוויזיה הייתה במבצע 'לבן I'‏ (Weiss I) באזור צפון קרואטיה כנגד כוחות הפרטיזנים היוגוסלבים. בהמשך למבצע זה, התרחש מבצע 'לבן II'‏ (Weiss II) בו התקדמו כוחות הדיוויזיה ממערב בוסניה לכיוון מוסטר בנוסף ללחימה באזור צפונית-מערבית לסרייבו, מבצע שלישי שתוכנן לא יצא לבסוף לפועל.
במאי 1943 השתתפה הדיוויזיה במבצע מוצלח בו כוחות הצ'טניקים בפיקודו של דראגוליוב מיכאולוביץ' נסוגו לכיוון סרביה. מיד לאחר מכן היא השתתפה במבצע 'שחור' (Schwartz; המוכר גם בתור 'המערכה האנטי פרטיזנית החמישית') ששאף לדחוף את כוחו העיקרי של טיטו שמנה כ-20,000 פרטיזנים לכיוון הרי זלנגורה בדרום-מזרח בוסניה, בצורה של כיתור והתקדמות. במהלך 11 ימי המבצע לכוחות הגרמנים הייתה הצלחה מועטה בהשגת יעדיהם, חלק מיחידות הפרטיזנים הצליחו לחמוק מבעד לכיתור הגרמני, אך מספר יחידות הובסו, במבצע זה נהרגו 613 מחיילי הדיוויזיה. לאחר כניעת האיטלקים לבעלות הברית, נשלחה הדיוויזיה לגבול המזרחי של איטליה בספטמבר 1943 כדי לפרוק את האיטלקים מנשקם ולמנוע הישגים לכוחות הפרטיזנים באזור.
חודש לאחר מכן השתתפה הדיוויזיה במבצע נרחב נוסף בחוף הדלמטי במערב קרואטיה, כאשר במהלכו היא ספגה 1,582 הרוגים. בשבועות לאחר מכן השתתפה הדיוויזיה בשני מבצעים נוספים באזור כנגד כוחות פרטיזנים. ב-25 במאי השתתפה הדיוויזיה במערכה האנטי פרטיזנית השביעית ('מבצע תנועת הפרש'; Rösselsprung) שבין היתר שאף לתפוס את מנהיג הפרטיזנים טיטו, זאת בסיוע גדוד האס אס המצנח ה-500 ורגימנט ברנדנבורג.
במהלך התקופה הזו סופח לדיוויזיה סגל מחנה הריכוז וההשמדה חלמנו.
במשך חודשי 1944 המשיכה הדיוויזיה בלחימה מאומצת כנגד כוחות הפרטיזנים ברחבי האזור. בספטמבר 1944 כוחות הצבא האדום התקדמו לעבר הבלקן וכוחות הדיוויזיה ספגו אבדות רבים בקרבות הגנה קשים כנגד הסובייטים וכוחות הפרטיזנים, בעיקר באזור ניש שבסרביה. בחודשים הבאים ניהלה למעשה הדיוויזיה קרבות תוך כדי נסיגה אל מול התקדמות הצבא האדום.
הדיוויזיה נכנעה לכוחות ברית המועצות בסלובניה ב-10 במאי 1945.
פשעי מלחמה

במהלך מלחמת העולם השנייה עסקה הדיוויזיה בעיקר בלוחמה כנגד פרטיזנים באזור קרואטיה וסרביה, במהלך לחימה זו, היו מעורבות יחידות הדיוויזיה בפשעי מלחמה רבים כנגד האוכלוסיות המקומיות עם הוצאות להורג המוניות והריסת כפרים שנחשדו כמשתפי פעולה עם הפרטיזנים המקומיים, בנוסף השתתפו חיילי הדיוויזיה ברציחת יהודים בצעדות המוות, בין השאר ב-7 באוקטובר 1944 רצחו אנשי הדיוויזיה 680 עובדי כפייה יהודיים בצְ'רווֶנְקָה (Cservenka), הונגריה, לאחר שהובלו לשם בצעדות המוות.
מפקדים

ארתור פלפס (30 בינואר 1942 - 15 במאי 1943)
קרל פון אוברקאמפ (15 במאי 1943 - 30 בינואר 1944)
אוטו קום (30 בינואר 1943 - 20 בינואר 1945)
אוגוסט שמידטהובר (20 בינואר 1944 - 12 במאי 1945)
לקריאה נוספת

Williamson, Gordon, The Waffen-SS (2): 6. to 10. Divisions, Oxford: Osprey Publishing, 2004.
Williamson, Gordon, German Mountain & Ski troops 1939-45, Oxford: Osprey Publishing, 1996.
הערות שוליים

↑  כוח האדם בשיאו באמצע 1942, תחילת דרכה של הדיוויזיה.
↑  שמואל קרקובסקי, מחנה חלמנו ומקומו ב״פתרון הסופי", באתר משואה, ‏ני0ן תשנ״ו - אפריל 1996
↑  יהודה דויטש, הרצח בצרוונקה, באתר תפוז, ‏04/03/2006
| גרמניה הנאצית דיוויזיות הוואפן אס אס  |
| --- | --- | --- |
| דיוויזיות פאנצר | דיוויזיית האס אס לייבשטנדרטה • דיוויזיית אס אס "דאס רייך" • דיוויזיית האס אס השלישית "טוטנקופף" • דיוויזיית פאנצר אס אס החמישית "ויקינג" • דיוויזיית פאנצר אס אס התשיעית "הוהנשטאופן" • דיוויזיית פאנצר אס אס העשירית "פרונדסברג" • דיוויזיית פאנצר אס אס ה-12 "היטלריוגנד" |  |
| דיוויזיות פאנצרגרנדיר | דיוויזיית פאנצרגרנדיר אס אס ה-11 "נורדלנד" • דיוויזיית פאנצרגרנדיר אס אס ה-16 "רייכספיהרר-אס אס" • דיוויזיית פאנצרגרנדיר אס אס ה-17 "גץ פון ברליכינגן" • דיוויזיית פאנצרגרנדיר אס אס ה-18 "הורסט וסל" • דיוויזיית פאנצרגרנדיר אס אס ה-23 "נדרלנד" |  |
| דיוויזיות הרריות | דיוויזיית אס אס השישית "נורד" • דיוויזיית אס אס השביעית "פרינץ אויגן" • דיוויזיית אס אס הררית ה-13 "הנדשאר" • דיוויזיית אס אס הררית ה-21 "סקנדרבג" • דיוויזיית אס אס הררית ה-23 "קאמא" • דיוויזיית ואפן הררית אס אס ה-24 "קארסטייגר" |  |
| דיוויזיות פרשים | דיוויזיית פרשים אס אס השמינית "פלוריאן גאייר" • דיוויזיית פרשים אס אס ה-22 "מריה תרזה" • דיוויזיית ואפן פרשים אס אס ה-33 • דיוויזיית פרשים אס אס ה-37 "ליצו" • דיוויזיית הפרשים הקוזאקים הראשונה • דיוויזיית הפרשים הקוזאקים השנייה |  |
| דיוויזיות חיל רגלים | דיוויזיית הוואפן גרנדיר אס אס ה-14 • דיוויזיית הוואפן גרנדיר אס אס ה-15 • דיוויזיית הוואפן גרנדיר אס אס ה-19 • דיוויזיית הוואפן גרנדיר אס אס ה-20 • דיוויזיית הוואפן גרנדיר אס אס ה-25 "הוניאדי" • דיוויזיית הוואפן גרנדיר אס אס ה-26 • דיוויזיית הגרנדיר אס אס ה-27 "לנגמרק" • דיוויזיית הגרנדיר אס אס ה-28 'ולוניה' • דיוויזיית הוואפן גרנדיר אס אס רונה • דיוויזיית הוואפן גרנדיר אס אס ה-29 • דיוויזיית הוואפן גרנדיר אס אס ה-30 • דיוויזיית הגרנדיר אס אס ה-31 • דיוויזיית הגרנדיר אס אס ה-32 "ינואר" • דיוויזיית הגרנדיר אס אס ה-33 "שרלמן" • דיוויזיית הגרנדיר אס אס ה-34 'לנדשטורם נדרלנד' • דיוויזיית הוואפן גרנדיר אס אס ה-36 • דיוויזיית האס אס ה-38 "ניבלונגן" |  |
| דיוויזיות משטרה | דיוויזיית האס אס הרביעית • דיוויזיית האס אס ה-35 |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007447922405171  GND: 4001486-1  LCCN: n79062194  NKC: ko2018983689  VIAF: 215980990   WorldCat (עם VIAF): 215980990 
כוחות הגדוד השביעי של הדיוויזיה בפאתי עיירה בבוסניה.
המגדל (דובאי)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  רב-קומות 
 מיקום:  דובאי
 מדינה:  איחוד האמירויות הערביות איחוד האמירויות הערביות
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  2000–2002 (כשנתיים)
 תאריך פתיחה רשמי:  2002 
 מידות
 גובה:  243 מטר (797 רגל) מטר
 שטח:  46,454 מ"ר
 קומות:  54
 קואורדינטות:  25°13′00″N 55°16′48″E﻿ / ﻿25.2167°N 55.28°E﻿ / 25.2167; 55.28
  (למפת דובאי מוגדלת) המגדל(למפת דובאי רגילה) המגדל
 
המגדל (אנגלית: The Tower) הוא גורד שחקים אשר ממוקם על  כביש E 11 שבדובאי, איחוד האמירויות הערביות. הבניין מתנשא לגובה 243 מטר (797 רגל) וכולל 54 קומות. בנייתו החלה בשנת 2000 ונסתיימה בשנת 2002. המגדל דומה מאד למגדל אל-יעקוב אשר ממוקם דרומית לו.
ערך זה הוא קצרמרבנושא גורדי שחקים ובנושא דובאי. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
החלטה 4 של מועצת הביטחון של האו"ם

| --- | --- |

 תאריך:  29 באפריל 1946
 ישיבה מספר:  39
 קוד:  S/RES/4 (מסמך)
 נושא:  השפעת הדיקטטורה הספרדית על השלום והביטחון הבינלאומיים
 סיכום הצבעה:  10 הצביעו בעד 0 הצביעו נגד 1 נמנעו 
 תוצאה:  התקבלה
 הרכב מועצת הביטחון
 חברות קבועות:  טיוואן הרפובליקה הסינית צרפת צרפת הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת ארצות הברית ארצות הברית ברית המועצות (1923–1955) ברית המועצות
 חברות לא קבועות:  אוסטרליה אוסטרליה ברזיל ברזיל מצרים מצרים מקסיקו מקסיקו הולנד הולנד הרפובליקה העממית הפולנית הרפובליקה העממית הפולנית
החלטה 4 של מועצת הביטחון של האו"ם היא החלטה של מועצת הביטחון של האו"ם, שהתקבלה ב-29 באפריל 1946, גינתה את המשטר הפרנקיסטי-פשיסטי[דרושה הבהרה] בספרד והקימה ועדת משנה לדון בעניינו.
ההחלטה > רקע

במהלך מלחמת העולם השנייה נלחמו מצד אחד "בעלות הברית" הדמוקרטיות והקומוניסטית נגד "מדינות הציר" הפשיסטיות. משטר פרנקו, שניצח במלחמת האזרחים בספרד בסיוע גרמניה הנאצית ואיטליה הפשיסטית, וזיהה את עצמו כפשיסטי, אך לא הצטרף למלחמה לצידם, נחשד על ידי מדינות שונות כגורם המפריע ליציבות הבינלאומית, והמועצה עסקה בו בהחלטה זו ובשתי החלטות משלימות (החלטה 7 והחלטה 10).
ההחלטה > ההחלטה

תשומת לבה של מועצת הביטחון הופנתה למצב בספרד על ידי חבר באו"ם הפועל בהתאם לסעיף 35 לאמנה, ומועצת הביטחון התבקשה להצהיר כי מצב זה הוביל לחיכוכים ולסיכון שלום וביטחון הבינלאומיים:
לכן מועצת הביטחון, תוך התחשבות בגינוי המוסרי פה אחד של משטר פרנקו במועצת הביטחון, ואת ההחלטות הנוגעות לספרד שהתקבלו בוועידת האומות המאוחדות לארגון בינלאומי בסן פרנסיסקו ובישיבה הראשונה של העצרת הכללית של האו"ם, והדעות שהביעו חברי מועצת הביטחון לגבי משטר פרנקו, המועצה מחליטה בזאת לערוך מחקרים נוספים על מנת לקבוע אם המצב בספרד מוביל לחיכוכים בינלאומיים ואכן מסכן את השלום והביטחון הבינלאומיים, ואם ימצא כן, אזי לקבוע אילו אמצעים מעשיים רשאית האומות המאוחדות לנקוט;
לשם כך, מועצת הביטחון ממנה ועדת משנה של חמישה מחבריה ומנחה את ועדת משנה זו לבחון את ההצהרות שנמסרו בפני מועצת הביטחון בנוגע לספרד, לקבל הצהרות ומסמכים נוספים ולערוך בירורים ככל שיראה לה הצורך, ולדווח למועצת הביטחון לפני סוף מאי.
ההחלטה > הצבעה

ההחלטה התקבלה בתמיכת 10 קולות, בעוד ברית המועצות נמנעה.