stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלמה קוגן
מחלה ומוות

קוגן ניסתה לעדכן את התדמית שלה על ידי הקלטת מספר קטעים של החיפושיות, אבל ב-1965 הביעו מפיקי התקליטים חוסר שביעות רצון מעבודתה של קוגן, והיה ברור שיש לה בעיות בריאות. חברתה ועמיתתה אן שלטון ייחסה את הירידה הזו לכמה זריקות 'מאוד ניסיוניות' שלקחה כדי לרדת במשקל, וטענה שאחריהן קוגן לא חזרה לקו הבריאות.
קוגן יצאה לסדרת הופעות במועדונים בצפון אנגליה בתחילת 1966, אך התמוטטה לאחר שתי הופעות והתברר כי חלתה בסרטן הקיבה. בפעם האחרונה היא הופיעה בטלוויזיה באוגוסט, במקום האורח של התכנית "International Cabaret". בחודש שלאחר מכן היא התמוטטה שוב בזמן סיבוב הופעות בשוודיה כדי לקדם את "Hello Baby", שהוקלט בלעדית לשוק השוודי. היא מתה מסרטן השחלות בבית החולים מידלסקס בלונדון ב-26 באוקטובר, בגיל 34.
קוגן נקברה בבית הקברות היהודי בבושי, הרטפורדשייר.
הנצחה

הרומן אלמה קוגן מאת גורדון ברן מציג את קוגן כדמות דמיונית, בגיל העמידה, המביטה לאחור על החיים והתהילה בשנות ה-80. הסופר טען שהספר מבוסס על אירועים אמיתיים ואנשים אמיתיים, מלבד מותה המוקדם, וזכה בפרס הספר של ויטבריד בשנת 1991. עיבוד חלקי לרומן זה, היה בסדרת ה-BBC רדיו 4, סדרת אמא במה, "בת עם פאייטים" (2002) מאת אנני קולפילד. אחותה של קוגן, סנדרה, חשבה שהסדרה אינה מציגה נכון את אחותה. סנדרה ואמה ניסו לחסום את הפרסום אך ללא הצלחה. בסופו של דבר קבעה ועדת התקנים לשידור, כי ה-BBC יתנצל בפני סנדרה על כך שלא כיבדו את רגשותיהם של בני המשפחה שנותרו בחיים.
הקומדיה הרומנטית "In Love with Alma Cogan" הוא סרט בכיכובו של רוג'ר לויד-פק. הגיבור הוא מנהל מזדקן של תיאטרון המזח המיושן. הוא חווה פלאשבק, למפגש שלו עם אלמה קוגן, שהופיעה בתיאטרון בצעירותו.
לוח כחול המנציח את קוגן הותקן ליד הכניסה ל-44 Stafford Court, מקום מגוריה הוותיק, ב-4 בנובמבר 2001. הלוח מומן על ידי מועדון המעריצים הבינלאומי אלמה קוגן, בשיתוף עם אגודת וורתינג.
ראו גם

יומני גבע, הזמרת אלמה קוגן באה לסיבוב הופעות בישראל, 1963
הערות שוליים

1 2 3  דייב לאינג, קוגן, אלמה אנג'לה כהן, באתר מילון אוקספורד ביוגרפיה לאומית, ‏23 בספטמבר 2004 (באנגלית)
↑  הילארי מנטל, על הקצה, באתר ניו יורק ריוויו, ‏24 בספטמבר 1992 (באנגלית)
↑  אן לי, מבוך הקריסטל נותן לנו את המבט הראשון שלנו על מורין ליפמן בתור מוסי, באתר מטרו, ‏10 באוקטובר 2016 (באנגלית)
↑  אלמה קוגן ביוגרפיה, באתר MP3, ‏9 בינואר 2016 . אוחזר ב-26 בנובמבר 2007 (באנגלית)
↑  Worthing Herald: . 4 July 1947.
↑  אודרי הפבורן - רוטב טרטר, באתר Audrey.hepburn.free.fr, ‏אודרי הפבורן - רוטב טרטר". (באנגלית)
↑  אלמה קוגן נולדה ב-19 במאי 1932, באתר מהכספות, ‏19 במאי 2013 (באנגלית)
↑  אלמה קוגן - הביוגרפיה, באתר WAYBACK MACINE, ‏28 פברואר 2008 אוחזר ב-20 באוגוסט 2021
1 2 3  ונדייק, אלן, אלמה קוגן, באתר Lastingtribute, ‏6 ינואר 2010. אוחזר 30 דצמבר 2011. (באנגלית)
↑  ברוס אידר, הביוגרפיה של אלמה קוגן, באתר allmusic, ‏אוחזר 23 מאי 2009. (באנגלית)
↑  רייס, ג'ו, ספר גינס של 500 הלהיטים מספר אחד, אנפילד, מידלסקס:
גינס סופרלטיבים בע"מ עמ' 20, 1982
↑  אהרון מורג, יום העצמאות 1963 אלמה קוגן, באתר להיטון, ‏29 לאפריל 2020
↑  It's You
↑  סנדרה קוגן, באתר Sentstarr, ‏אוחזר 30 דצמבר 2011 (באנגלית)
↑    David Millward, ‏BBC apology over 'drunk' Alma Cogan, The Telegraph, 4 December 2003
↑  קורטין רדיו, הילדה "עם צחקוק בקול שלה", באתר פייסבוק, ‏19 במאי 2021 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007282055905171  BNE: XX1027612  BnF: cb14165439g (data)  GND: 134348966  ISNI: 0000 0000 5921 6149  LCCN: no00018138  MusicBrainz: 9cadcc15-043f-4fed-ba38-de3c0131ddf5  NTA: 070908605  VIAF: 78318589   WorldCat (עם VIAF): 78318589
אלסייד היסאי

אלסייד גזים היסאי (באלבנית: Elseid Gëzim Hysaj; נולד ב-2 בפברואר 1994) הוא כדורגלן אלבני המשחק בעמדת המגן בלאציו.
קריירת מועדונים

היסאי נולד במאלסי ד מדהה שבאלבניה. כאשר היה בן שנתיים היגר אביו לאיטליה כחלק מגל הגירה של עובדים אלבנים למדינה והיסאי עבר עם אמו לעיר שקודרה וגרו בבית של סבו. היסאי התחיל לשחק כדורגל בקבוצת הילדים של שקודרה וכעבור שנה עבר לזו של ולנזיה שקודרה. כאשר הגיע לגיל 10 אביו פגש את סוכן השחקנים האיטלקי מרקו פיצ'יולי וסיפר לו על בנו שמשחק כדורגל. 4 שנים לאחר מכן, פיצ'יולי דאג שייבחן במועדונים שונים במדינה ביניהם גם פיורנטינה אולם לבסוף הצטרף לאמפולי.
ב-24 באוקטובר 2011 היסאי ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 2-1 לפיורנטינה במסגרת הקופה איטליה. ב-20 באוקטובר 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בסרייה ב' בניצחון 0-3 נגד וירטוס לנציאנו. ב-19 בספטמבר 2013 חתם על חוזה לשנתיים. ב-17 באפריל 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 1–2 לווירטוס לנציאנו. היסאי היה שיתוף לעליית המועדון לסרייה א' בסיום העונה אחרי 6 שנות היעדרות. ב-31 באוקטובר 2014 חתם על חוזה חדש לשנתיים וחצי הכולל שדרוג שכרו.
ב-3 באוגוסט 2015 חתם לחמש שנים בנאפולי תמורת 5 מיליון אירו והפך לכדורגלן האלבני השני היקר בהיסטוריה אחרי לוריק צאנה. בנאפולי התאחד עם מאמנו לשעבר באמפולי מאוריציו סארי. ב-23 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 1–2 לססואולו. ב-17 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בזירה האירופית בניצחון 0–5 נגד קלאב ברוז' במסגרת שלב הבתים של הליגה האירופית. ב-21 באוקטובר 2017 ערך את משחקו ה-100 בנאפולי בתיקו 0-0 נגד אינטר מילאנו. בקיץ 2018 צ'לסי הגישה הצעה על היסאי על סך 43 מיליון אירו, אך העסקה נדחתה כיוון שהסוכן דרש מהמועדון 60 מיליון. ב-25 ביולי 2020 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה במשחק הליגה נגד ססואולו.
ב-1 ביולי 2021 עבר ללאציו בהעברה חופשית. 3 שבועות לאחר שחתם צולם שר את השיר בלה צ'או המזוהה עם תנועות שמאל אנטי-פשיסטיות, דבר שעורר כעס בקרב אוהדי הקבוצה המזוהים עם הצד הימני של המפה הפוליטית ולעיתים כונה על ידם כ"תולעת". בעונת 2022/2023 רשם 43 הופעות בכל המסגרות וסייע לקבוצתו לסיים במקום השני, הישג השיא של המועדון מאז האליפות האחרונה של המועדון בעונת 1999/2000.
קריירה בינלאומית

היסאי שיחק בצעירותו בנבחרות הצעירות של אלבניה והשתתף באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 17. בראיון שהעניק לתקשורת במרץ 2016 אמר כי קיבל לייצג את איטליה בצעירותו, אך סירב כיוון שרצה לייצג את אלבניה מולדתו.
ב-6 בפברואר 2013 זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת לקראת משחק הידידות נגד גאורגיה. כמה ימים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת. ב-22 במרץ 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו במסגרת רשמית בניצחון 0–1 נגד נורווגיה.
ב-28 במאי 2016 שימש כקפטן במשחק נגד קטר והפך לקפטן הצעיר בהיסטוריה של הנבחרת. השתתף עם הנבחרת ביורו 2016 ויורו 2024.
חיים אישיים

ב-9 ביוני 2015 התארס לחברתו פיורנצה לקסטקאי מיס אלבניה לשנת 2013, אך הם התחתנו רק ארבע שנים לאחר מכן. הוא ידוע כתומך נלהב של המפלגה הסוציאליסטית של אלבניה ואף השתתף בקמפיין בחירות שלה בשנת 2017.
תארים

קופה איטליה: 2019/2020
הערות שוליים

↑  "Elseid Hysaj: Refuzova Kombëtaren e Italisë për Shqipërinë", SHKODRA press, ‏16 במרץ 2016 (באלבנית)
| נבחרת אלבניה – יורו 2016 |
| --- | --- | --- |
|  1 ברישה •  2 לילה •  3 לניאני •  4 היסאי •  5 צאנה •  6 וסאלי •  7 אגולי •  8 באשה •  9 משומאי •  10 סאדיקו •   11 גאשי •  12 שאהי • 13 קוקאלי •  14 ג'אקה • 15 מווראי • 16 ציקאלשי • 17 אליי • 18 אייטי • 19 באלאי • 20 קאצ'ה • 21 רושי • 22 אבראשי • 23 הוצ'ה • מאמן: דה ביאסי |  1 ברישה •  2 לילה •  3 לניאני •  4 היסאי •  5 צאנה •  6 וסאלי •  7 אגולי •  8 באשה •  9 משומאי •  10 סאדיקו •   11 גאשי •  12 שאהי • 13 קוקאלי •  14 ג'אקה • 15 מווראי • 16 ציקאלשי • 17 אליי • 18 אייטי • 19 באלאי • 20 קאצ'ה • 21 רושי • 22 אבראשי • 23 הוצ'ה • מאמן: דה ביאסי | אלבניה |
| נבחרת אלבניה – יורו 2024 |
| --- | --- | --- |
|  1 א. ברישה •  2 באליו •  3 מיטאי •  4 היסאי •  5 אייטי •  6 ג'ימסיטי •  7 מנאי •  8 גיאסולה •  9 אסאני •  10 באיראמי •   11 ברויה •  12 קסטראטי • 13 מיהאי •  14 לאצ'י • 15 ספרי • 16 מ. ברישה • 17 מוצ'י • 18 איסמעילי • 19 דאקו • 20 רמאדאני • 21 אסלאני • 22 אבראשי • 23 סטרקושה • 24 קומבולה • 25 אליי • 26 הוג'ה • מאמן: סילביניו |  1 א. ברישה •  2 באליו •  3 מיטאי •  4 היסאי •  5 אייטי •  6 ג'ימסיטי •  7 מנאי •  8 גיאסולה •  9 אסאני •  10 באיראמי •   11 ברויה •  12 קסטראטי • 13 מיהאי •  14 לאצ'י • 15 ספרי • 16 מ. ברישה • 17 מוצ'י • 18 איסמעילי • 19 דאקו • 20 רמאדאני • 21 אסלאני • 22 אבראשי • 23 סטרקושה • 24 קומבולה • 25 אליי • 26 הוג'ה • מאמן: סילביניו | אלבניה |
ארמון צ'ראאן

| --- | --- |

הארמון, נובמבר 2013
 מיקום:  איסטנבול, טורקיה טורקיה
 דירוג:  חמישה כוכבים
 בעלות:  קמפינסקי מלונות
 בניית המלון
 תאריך פתיחה:  נבנה: 1863 נפתח: 1867 חודש: 1991
 אדריכל:  משפחת באלייאן 
 קואורדינטות:  41°02′36″N 29°00′55″E﻿ / ﻿41.043444444444°N 29.015388888889°E﻿ / 41.043444444444; 29.015388888889
 האתר הרשמי של המלון
  (למפת איסטנבול מוגדלת) ארמון צ'ראאן(למפת איסטנבול רגילה) ארמון צ'ראאן
 
ארמון צ'ראאן (בטורקית: Çırağan Sarayı) הוא ארמון עות'מאני לשעבר, המשמש היום כבית מלון חמישה כוכבים ברשת המלונות קמפינסקי. "הסוויטה של הסולטאן" מדורגת במקום ה-14 במדרג הסוויטות היקרות בעולם לפי CNN (נכון ל-2012) ולילה בסוויטה נאמד ב-15,332 דולר.
היסטוריה

הארמון נבנה על ידי הסולטאן העות'מאני אבדילאזיז ותוכנן על ידי האדריכל הארמון ארמני ניגיוסוס באילן נבנה בין השנים 1863–1867, בתקופה בה כל הסולטאנים העות'מאנים בנו ארמונות משלהם במקום להשתמש בארמונות של קודמיהם בתפקיד. הקירות הפנימיים במלון והגג היו עשויים עץ, הקירות החיצוניים היו עשויים שיש צבעוני.
הסולטאן אבדילאזיז חי מספר שנים בארמונו המפואר, עד שנמצא מת בארמונו ב-30 במאי 1876. לאחר מותו, מחליפו בתפקיד מוראט החמישי נכנס לגור בארמון עם משפחתו. לאחר שלושה חודשים בערך, הודח מוראט החמישי על ידי עבדול חמיד השני, שנכנס להתגורר בארמון עד יום מותו ב-29 באוגוסט 1904.
ב-1910 נהרס הארמון בשרפה שכילתה את מרבית המבנה למעט קירותיו החיצוניים. הוא עמד בחורבנו עד 1989 ושימש כאולם כדורגל לקבוצת בשיקטש. אז נרכש בידי חברה יפנית ששיפצה אותו והפכה אותו לבית מלון. למבנה נוסף מבנה שהוקם בגן הארמון. ב-2007 שופץ המלון ועתה הוא דומה במראהו לארמון המקורי שעמד במקום.
ראו גם

ארמון
האימפריה העות'מאנית
הערות שוליים

↑  World's 15 most expensive hotel suites, 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4654965-1  VIAF: 237459492   WorldCat (עם VIAF): 237459492
אריך פון דריגאלסקי

| --- | --- |

 לידה:  9 בפברואר 1865 קניגסברג, פרוסיה 
 פטירה:  10 בינואר 1949 (בגיל 83) מינכן, אזורי הכיבוש בגרמניה 
 שם לידה:  Erich Dagobert von Drygalski 
 ענף מדעי:  גאוגרפיה, גאופיזיקה, polar research 
 מקום מגורים:  גרמניה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בון  אוניברסיטת לייפציג  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין  אוניברסיטת קניגסברג  Kneiphof Gymnasium 
 מוסדות:  אוניברסיטת מינכן  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין 
 תלמידי דוקטורט:  קרל רתיינס 
 פרסים והוקרה:  מדליית זהב (פטרון) של החברה הגאוגרפית המלכותית (1933)  מדליית גוסטב נכטיגל (1904)  מדליית קרל ריטר (1898)  אות המסדר מקסימיליאן של בוואריה למדעים ואמנויות (1928)  מדליית היובל של דייוויד ליווינגסטון (1926) 
 
אריך דאגוברט פון דריגאלסקי (בגרמנית: Erich Dagobert von Drygalski ‏ 9 בפברואר 1865 - 10 בינואר 1949) היה גאוגרף, גאופיזיקאי ומדען קטבים גרמני.
ביוגרפיה

דריגאלסקי נולד בקניגסברג שבפרוסיה. בשנים 1882 עד 1887 למד מתמטיקה ומדעי הטבע באוניברסיטת קניגסברג, בבון, בברלין ובלייפציג. את התזה שלו לדוקטורט כתב בנושא מגיני קרח באזורים צפוניים מ-1885 עד 1891, היה עוזר במכון לגאודזיה ובמשרד המרכזי לגאודזיה בינלאומית בברלין.
דריגאלסקי עמד בראש שתי משלחות בין 1891 ל-1893, שציידה האגודה למדעי כדור הארץ בברלין. אחת המשלחות עשתה את החורף של 1892–1893 במערב גרנלנד. במהלך 1889 הקדיש את זמנו ללימוד החומר המדעי שצבר בתחומי הגאוגרפיה והגאופיזיקה. בשנת 1898 היה לפרופסור חבר וב-1899 לפרופסור מיוחד לגאוגרפיה ולגאופיזיקה בברלין.
משלחת "גאוס"

דריגאלסקי עמד בראש משלחת גאוס, המשלחת הגרמנית הראשונה אל הקוטב הדרומי, שיצאה באונייה "גאוס" לחקור את האזור הלא-נודע של אנטארקטיקה המשתרע דרומית לאיי קרגלן. המשלחת הפליגה מקיל בקיץ 1901. קבוצה קטנה מאנשי המשלחת הוצבה באיי קרגלן, ועיקר המשלחת התקדמה דרומה. דריגאלסקי עצר גם לביקור קצר באי הרד, וסיפק לראשונה מידע מדעי מקיף על הגאולוגיה, החי והצומח של האי. אף כי האונייה הייתה לכודה בקרח במשך קרוב ל-14 חודשים, עד פברואר 1903, הצליחה המשלחת לגלות טריטוריה חדשה באנטארקטיקה, שלה נתנו את השם ארץ קייזר וילהלם השני ובה ההר לו נתנו את השם הר גאוס. המשלחת חזרה לקיל בנובמבר 1903. בהמשך כתב דריגאלסקי את סיפור המשלחת, וערך את שפע הנתונים המדעיים שנאספו.
השנים הבאות

בין 1905 ל-1931 פרסם דריגאלסקי עשרים ספרים ושני אטלסים לתיעוד המשלחת והיה הזוכה במדליית הזהב של החברה הגאוגרפית המלכותית לשנת 1933.
מאוקטובר 1906 עד לפרישתו, כיהן דריגלסקי כפרופסור במינכן, והיה גם נשיא המכון הגאוגרפי שייסד, עד מותו. בשנת 1910 השתתף במשלחת של גראף פרדיננד פון צפלין לשפיצברגן ובהמשך במשלחות אחרות לצפון אמריקה וצפון מזרח אסיה. דריגאלסקי מת במינכן בשנת 1949.
הנצחה

האי דריגאלסקי, לשון הים דריגאלסקי באיי ג'ורג'יה הדרומית, ושדרה בחלקה הדרומי של מינכן נקראו על שמו, כמו גם מכתש דריגאלסקי על הירח. שני קרחונים, קרחון דריגאלסקי (אנטארקטיקה) וקרחון דריגאלסקי על מדרונות קילימנג'רו בטנזניה קרויים גם הם על שמו. ארכיב באוניברסיטת לודוויג מקסימיליאן מתעד את מעלליו החלוציים. גם עכביש דרום-אפריקאי נושא את שמו, Araneus drygalskii, על סמך חומר שנאסף במשלחת גאוס.
הערות שוליים

↑  רשימת הזוכים במדליית הזהב של החברה הגאוגרפית המלכותית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007293178105171  PLWABN: 9810561746505606  BIBSYS: 90295879  BNE: XX5276428  BnF: cb134798859 (data)  Botanist: Dryg.  CiNii: DA05788022  GND: 118672533  ISNI: 0000 0001 1071 6932  LCCN: nr90009505  NKC: mub2018996974  NLA: 35175527  NSK: 000724700  NTA: 073671029  SNAC: w6h25p5k  SUDOC: 035332018  Trove: 852516  VIAF: 76465354   WorldCat (עם VIAF): 76465354 
"גאוס" תקועה בקרח. הצילום נעשה מכדור פורח, צילום האוויר הראשון באנטארקטיקה
בדרך לצפת

| --- | --- |
 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 מידע כללי
 צייר:  לודוויג שוורין
 תאריך יצירה:  1949 
 טכניקה וחומרים:  הדפס אבן
 ממדים בס"מ
 רוחב:  45 ס״מ 
 גובה:  34.2 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 מפעל מייצר:  ?
 מיקום:  סדנת ההדפס ירושלים (A.L.145)
 
"בדרך לצפת" הוא הדפס אבן, שיצר הצייר הישראלי לודוויג שוורין.
תיאור

ההדפס "בדרך לצפת" נוצר על ידי לודוויג שוורין בשנת 1949 בטכניקה של הדפס אבן. ההדפס מתאר נוף פתוח של גבעה ועליה יישוב קטן. על שביל המוליך מתחתית הקומפוזיציה אל ראש הגבעה מתוארת דמות על גמל, המוליך גמל נוסף. על פי גדעון עפרת השם הוא גנרי החוזר פעמים רבות בתיאור נופים ארצישראליים החל משנות ה-20 ועד שנות ה-40 של המאה ה-20.
שוורין מנצל את היכולות ה"רישומיות" שבטכניקת הדפס זו. בין היתר הוא יוצר חללים נגטיבים בתיאור השמיים. בנוסף, הוא משתמש בטכניקה של הסרת חלקים מן הדימוי הצרוב באבן, כדי ליצור תיאור תלת-ממדי אקספרסיבי. לא ידוע היכן יצר שוורין הדפס. כיוון שהמהדורה איננה ממוספרת, גם לא ידועה כמות העותקים. עם זאת המהדורה חתומה בעברית ובאנגלית, ושוורין אף חתם את שמו גם בעת הרישום על האבן. עותק מן ההדפס מצוי באוסף סדנת ההדפס ירושלים.
אנאפסידה

| אנאפסידה |
| --- | --- |
 איור של דלטאביאטיה לצד אדם
תקופה
קרבון-הווה, כ-312,000,000–0 שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
קבוצה:: זאורופסידה
קבוצה:: אנאפסידה
שם מדעי
 Anapsida ‏ויליסטון, 1917

אנאפסידה (שם מדעי: Anapsida) היא קבוצה של זוחלים קדומים מקבוצת הזאורופסידה, אשר להם גולגולת חסרת פתחי צדע. קבוצה זו נחשבה במשך שנים לזו ממנה השתלשלו הצבים אך כיום מניחים שהם התפתחו מהקבוצה טסטודינטה הקרובה לזאורופטריגיים.
כיום מניחים שקבוצה זו לא רלוונטית ומרבית הקבוצות שבה משויכות לקבוצה פררפטילה במקום.
סדרות

Mesosauria
Pareiasauroidea
Millerosauria
פרוקולופונומורפה (Procolophonia)
צבים (Testudines)
ראו גם

זוחלים
קוטילוזאוריה
צב אלדברה. הצבים הם היצורים היחידים בקבוצה ששרדו
אן פקר

ערך זה עוסק באתלטית בריטית. אם התכוונתם לסופרת אמריקאית, ראו .
אן אליזבת פקר-ברייטוול, חברה (באנגלית: Ann Elizabeth Packer-Brightwell, MBE; נולדה ב-8 במרץ 1942) היא אתלטית עבר בריטית, אלופה אולימפית בעלת 2 מדליות ושיאנית עולם בריצת 800 מטר.
ביוגרפיה

פקר נולדה וגדלה בעיירה מלספורד שבמחוז אוקספורדשייר.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בבלגרד, לשעבר יוגוסלביה בספטמבר 1962 זכתה פקר במדליית ארד בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 44.9 שניות, אחרי פולין (44.5 שניות) ומערב גרמניה (44.6 שניות). נוסף לכך, סיימה במקום שישי בריצת 200 מטר בתוצאה של 24.4 שניות. במשחקי האימפריה הבריטית וחבר העמים שנערכו בפרת', אוסטרליה בנובמבר אותה שנה היא זכתה במדליית כסף בריצת שליחות 4x110 יארד ובמקום שישי בריצת 80 מטר משוכות בתוצאה של 11.91 שניות.
ביוגרפיה > אלופה אולימפית ושיאנית עולם

באולימפיאדת טוקיו (1964) זכתה פקר בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית כסף בריצת 400 מטר בשיא אירופי חדש של 52.20 שניות, אחרי בטי קאת'ברט מאוסטרליה שקבעה שיא אולימפי חדש של 52.01 שניות ואחרי ג'ודי אמור אף היא מאוסטרליה (53.4 שניות). לאחר שזכתה במדליית כסף, היא יצאה לשופינג עם ארוסה רובי ברייטוול שסיים מאוכזב במקום רביעי בריצת 400 מטר (45.7 שניות) עשירית איטי ממדליית ארד שבה זכה אנדז'יי בדנייסקי מפולין (45.6 שניות). היא החליטה לבסוף להשתתף בריצת 800 מטר, בשבילו, ריצה שהתנסתה בה בסך הכל חמש פעמים בעבר, ומעולם לא השתתפה בריצה זו בתחרות בינלאומית. בסופו של דבר, היא זכתה במדליית זהב בריצת 800 מטר בשיא עולם חדש של 2:01.1 דקות, לפני מריוון דופורר מצרפת (2:01.9 דקות) ומריס צ'מברלין מניו זילנד (2:02.8 דקות). שיפור לשיא העולם בן השנתיים של דיקסי ויליס מאוסטרליה (2:01.2 דקות). הייתה זו מדליית הזהב השנייה בהיסטוריה של בריטניה שבה זוכה אתלטית אישה, לאחר זכייתה 8 ימים קודם לכן של שותפתה לחדר מרי ראנד בקפיצה לרוחק. שיאה העולמי החזיק מעמד 3 שנים ונישבר על ידי ג'ודי אמור (2:01.0 דקות).
לאחר המשחקים האולימפיים, למרות קריירה ספורטיבית קצרה, היא פרשה מתחרויות. רק כעבור 40 שנה זכתה אתלטית בריטית, קלי הולמס, שוב במדליית זהב בריצת 800 מטר, בניגוד להצלחות של האתלטים הגברים הבריטים בריצה זו.
חייה האישיים

לאחר המשחקים האולימפיים נישאה פקר לברייטוול, זוכה מדליית כסף אולימפית (טוקיו 1964) בריצת שליחים 4x400 מטר ורביעי בריצת 400 מטר. לזוג נולדו שלושה בנים, גרי אף הוא אצן 400 מטר, ואיאן ודייוויד, כדורגלנים במנצ'סטר סיטי.
הישגים ותארים

בשנת 1965 זכתה ראנד באות מסדר האימפריה הבריטית.
שיאים אישיים

ריצת 200 מטר: 23.8 שניות (1964)
ריצת 400 מטר: 52.20 שניות (1964)
ריצת 800 מטר: 2:01.1 דקות (1964)
אליס, נסיכת באטנברג

הנסיכה אליס פון באטנברג (בגרמנית: Alice von Battenberg, באנגלית: Princess Alice of Battenberg, ביוונית: Αλίκη του Μπάττενμπεργκ, ויקטוריה אליס אליזבת ג'וליה מרי, 25 בפברואר 1885 – 5 בדצמבר 1969) הייתה נינתה של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת ואמו של הנסיך פיליפ, דוכס אדינבורו, בעלה של אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת, וסבתו מצד אביו של המלך צ'ארלס השלישי.
אליס החירשת מלידה נולדה בטירת וינדזור שבאנגליה אך בילתה את ילדותה גם בגרמניה ובמלטה. לאחר שנישאה לנסיך היווני אנדראס בשנת 1903 היא התגוררה ביוון עד לגירוש משפחת המלוכה היוונית בשנת 1917. לאחר מספר שנים שבו בני הזוג ליוון, אולם לאחר שאנדראס הואשם בתבוסתה של יוון במלחמת יוון–טורקיה הם הוגלו לצרפת עד להשבת המלוכה היוונית על כנה בשנת 1935.
בשנת 1930 אובחנה אליס כסכיזופרנית ואושפזה בסנטוריום בשווייץ למשך שנתיים. לאחר שחרורה, חייתה בנפרד מבעלה והקדישה את שאר חייה לארגוני צדקה ביוון. במהלך מלחמת העולם השנייה התגוררה באתונה, שם עזרה להסתיר יהודים מפני הנאצים – על כך קיבלה בשנת 1994, 24 שנים לאחר מותה, את התואר חסידת אומות עולם מיד ושם. לאחר המלחמה נשארה אליס ביוון, שם ייסדה מסדר אחיות מטעם הכנסייה היוונית-אורתודוקסית בשם "מסדר הנזירות הנוצרי של מרתה ומרי".
לאחר הדחתו של המלך קונסטנטינוס השני וההפיכה הצבאית של 1967, הוזמנה על ידי בנה וכלתה, מלכת אנגליה, לגור עימם בארמון בקינגהאם בלונדון, שם נפטרה לאחר שנתיים. בשנת 1988 הועברו עצמותיה, על פי בקשתה, והוטמנו בכנסיית מריה מגדלנה שבהר הזיתים בירושלים.
ילדות ונעורים

הנסיכה ויקטוריה אליס אליזבת ג'וליה מרי פון באטנברג, נולדה ב-25 בפברואר 1885 בטירת וינדזור שבאנגליה בנוכחות אם סבתה המלכה ויקטוריה. היא הייתה בתם הבכורה של לודוויג פון באטנברג ואשתו ויקטוריה, נסיכת הסן, שהייתה בתה הבכורה של אליס, נסיכת הממלכה המאוחדת, בתה השנייה של המלכה ויקטוריה. כאשר הוטבלה לנצרות היו לה שישה סנדקים, סבה מצד אמה: לודוויג הרביעי, הדוכס הגדול של הסן, סבה וסבתה מצד אביה: אלכסנדר, נסיך הסן ויוליה, נסיכת באטנברג, שתי דודותיה: אליזבת, נסיכת הסן, מריה, נסיכת באטנברג ואם סבתה המלכה ויקטוריה.
את ילדותה בילתה בלונדון, הסן ומלטה, שם אביה, שהיה קצין בצי הבריטי, היה מוצב מספר שנים. בנוסף, היא ביקרה מספר פעמים בשלזוויג-הולשטיין (הקיסרות הגרמנית), הריביירה הצרפתית (הרפובליקה השלישית) וסנקט פטרבורג (האימפריה הרוסית). כבר בילדותה אובחנה כחירשת מלידה, ובעידוד אימה למדה קריאת שפתיים באנגלית, צרפתית וגרמנית. מאוחר יותר למדה לקרוא שפתיים גם ביוונית.
רופאי המשפחה הסיקו כי לקות השמיעה הקשה של אליס, שכמעט וגבלה בחירשות מוחלטת, נגרמה עקב צרוּת חצוצרת השמע באוזניה. כאשר התבגרה, חל שיפור ביכולת השמיעה של אליס, אך מינורי בלבד, וכל חייה לא יכלה לשמוע צלילים של שעון קוקייה או צעדי חיילים הצועדים במצעד בחצר הארמונות והטירות בהן גרה. על אף לקות השמיעה, למדה אליס בסיס לספרות אנגלית, היסטוריה של המוזיקה וניתנו לה שיעורים בפסנתר.
אליס הייתה מקורבת לבני משפחתה ברחבי אירופה, אך בעיקר בבריטניה, וביקרה בה במהלך יובל הזהב ויובל היהלום של המלכה ויקטוריה. היא הייתה קרובה במיוחד לסבתה מצד אמה, אליס, נסיכת הממלכה המאוחדת (שעל שמה נקראה) ולאם סבתה, המלכה ויקטוריה. אליס שימשה כשושבינה בחתונתו של בן דודה, ג'ורג', דוכס יורק (שהפך מאוחר יותר למלך אנגליה ג'ורג' החמישי), והעבירה את רוב נעוריה בחברת קרוביה המלכותיים. שבועות מספר לפני יום הולדתה ה-16 השתתפה בלווייתה של המלכה ויקטוריה.
נישואים

במהלך הכתרתו של המלך אדוארד השביעי (1902) פגשה אליס את אנדראס, נסיך יוון ודנמרק, בנו הרביעי של מלך יוון גאורגיוס הראשון, והתאהבה בו. שנים לאחר מכן סיפרה לנכדה צ'ארלס, כי כאשר פגשה באנדראס לראשונה הוא נראה לה כמו "אל יווני". אליס הייתה אז רק בת 17, ובני משפחתה התנגדו לנישואים המוקדמים. אנדראס, יליד 1882, היה מבוגר מאליס בשלוש שנים. החל מאוגוסט 1902 החליפו אליס ואנדראס סדרת מכתבים ביניהם, ונפגשו במאי 1903 כאשר אנדראס ביקר בלונדון. לאחר שניתנה הסכמתו של המלך אדוארד השביעי, הכריזו השניים על אירוסיהם ב-10 במאי.
הזוג, שהיה מקורב לבתי המלוכה של בריטניה, פרוסיה, רוסיה, דנמרק, יוון ודוכסות הסן, נישא ב-7 באוקטובר 1903 בדרמשטט שבגרמניה, במעונותיו המלכותיים של דודה של אליס, ארנסט לודוויג, הדוכס הגדול של הסן. טקס הנישואים היה אחד הכינוסים הגדולים והאחרונים של צאצאיהם המלכותיים של המלכה ויקטוריה וכריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק לפני מלחמת העולם הראשונה. בין הנוכחים בטקס היו המלך גאורגיוס ורעייתו אולגה קונסטנטינובנה, מלכת היוונים, ניקולאי השני, קיסר רוסיה ורעייתו אלכסנדרה, קיסרית רוסיה ועוד. נערכו שלושה טקסי נישואים: האחד אזרחי, השני בנוסח הכנסייה הפרוטסטנטית שאליה השתייכה אליס, והשלישי בנוסח הכנסייה היוונית-אורתודוקסית, אליה השתייך אנדראס. מאוחר יותר בחייה אליס המירה את אמונתה והצטרפה לכנסייה האורתודוקסית.
בתחילת 1904, לאחר מספר חודשים בהם התגוררו בהסן, עברו אליס ואנדראס לאתונה. הזוג עבר להתגורר בארמון המלוכה היווני הישן (Παλαιά Ανάκτορα) בעיר. לאחר נישואיהם המשיך אנדראס את הקריירה שלו בצבא היווני בעוד שאליס התמקדה בפעילויות צדקה. עם חזרתם ליוון גילה הזוג שהמצב הפוליטי במדינה הידרדר, בעיקר בשל סירובה של הממשלה באתונה להיענות לבקשת הפרלמנט של כרתים, שהיה אז תחת שלטון עות'מאני, להתאחד עם יוון. בשל המצב הפוליטי נאלץ אנדראס להתפטר מהצבא. אנדראס סירב להופיע בטקסי מלוכה אזרחיים, הסתגר ונמנע מנוכחות בציבור.
אליס התנדבה לתמוך בעבודות סוציאליות ובבית ספר מיוחד למלאכת רקמה. היא פעלה להתקרב לתושבים הפשוטים בעם היווני ולתמוך בצעירים מרקע קשה יום.
לאחר שב-1909 נשרף ארמון המלוכה, עברו אליס, אנדראס וילדיהם להתגורר בקורפו. בעת שהותם בקורפו ביקרה אותם אלכסנדרה, נסיכת דנמרק, מלכת הממלכה המאוחדת. ב-1910 ביקרו בבריטניה, ונכחו בכינוס הגדול האחרון של בני האצולה מרחבי אירופה בשעת הלווייתו של המלך אדוארד השביעי. לאחר הולדת בתם השלישית, ססיליה, ביוני 1911, שהו אליס ואנדראס מספר חודשים בקיסרות הגרמנית ובממלכת איטליה.
לאחר עלייתו של אלפתריוס וניזלוס לראשות ממשלת יוון, פעל זה מול המלך גאורגיוס להביא לכך שבני משפחת המלוכה ישהו יותר באתונה ויצדדו בעמדת דעת הקהל הכללית כמו גם לשם הממלכתיות בהיותם סמל לאומי. המלך גאורגיוס נענה לבקשה, דבר שהתבטא במעורבות גבוהה יותר של משפחת המלוכה היוונית באירועים ציבוריים, מהלך שבין לבין גם תרם לצמצום חלקי של הריחוק בין העם היווני למשפחת המלוכה. אף על פי כן, סירבו אנדראס ושאר אחיו להופיע בטקסים ציבוריים במדים אזרחיים. כך קרה שב-1911, רק המלך וסופיה, נסיכת יוון ופרוסיה (והמלכה העתידית) היו נוכחים מטעם בית המלוכה בחגיגות 90 שנה לפרוץ מלחמת העצמאות היוונית.
נישואים > ילדים

לזוג נולדו חמישה ילדים:
מרגריטה, נסיכת יוון ודנמרק (18 באפריל 1905 – 24 באפריל 1981) – נישאה לגוטפריד, נסיך הוהנלוהה-לאנגנבורג.
תאודורה, נסיכת יוון ודנמרק (30 במאי 1906 – 16 באוקטובר 1969) – נישאה לברטולד, מרקיז באדן.
ססיליה, נסיכת יוון ודנמרק (22 ביוני 1911 – 16 בנובמבר 1937) – נישאה לגאורג דונאטוס, נסיך הכתר של הסן. ססיליה נהרגה בתאונת מטוס בעודה בחודש השמיני להריונה, יחד עם שני בניה ובעלה.
סופיה, נסיכת יוון ודנמרק (26 ביוני 1914 – 24 בנובמבר 2004) – נישאה לכריסטוף, נסיך הסן ולאחר מכן לגאורג וילהלם, נסיך הנובר.
פיליפ, נסיך יוון ודנמרק (10 ביוני 1921 – 9 באפריל 2021) – נישא לאליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת.