stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רפסודי
חברי הלהקה

רובי דה מישלי - גיטריסט (Roby De Micheli)
אלסנדרו סאלה - באסיסט (Alessandro Sala)
אלכס אולזווארט - מתופף (Alex Holzwarth)
אלכס סטארופולי - קלידן (Alex Staropoli)
לשעבר:
לוקה טורילי - גיטריסט (Luca Turilli)
פטריס גרס - באסיסט (Patrice Guers)
טום הס - גיטריסט (Tom Hess)
פאביו ליאונה - סולן (Fabio Lione)
דיסקוגרפיה

Legendary Tales - 1997
Symphony of Enchanted Lands - 1998
Dawn of Victory - 2000
Rain of a Thousand Flames - 2001
Power of the Dragonflame - 2002
Symphony of Enchanted Lands II: The Dark Secret - 2004
Triumph Or Agony - 2006
The Frozen Tears of Angels - 2010
2011 - From Chaos To Eternity
Dark Wings Of Steel - 2012
Into the Legend - 2016
רשויות אזוריות בניו זילנד

67 הרשויות האזוריות של ניו זילנד
ניו זילנד מחלוקת לשש עשרה רשויות אזוריות (באנגלית: Territorial authorities) המהווים את החלוקה המנהלית השנייה של המדינה מבחינת שלטון מקומי ואזורי. הרשויות מרכיבות את שישה עשר החבלים של ניו זילנד. 67 הרשויות כוללות 53 מחוזות ו-13 ערים. המחוזות משתרעים על פני המרחבים שמחוץ לערים הגדולות, וכוללים את הכפרים הרבים הפזורים ברחבי המדינה, ואילו 13 הערים הגדולות בניו זילנד אינן משויכות למחוז זה או אחר אלא בעלות מעמד עצמאי מקביל לזה של מחוז. על אף שישנה חפיפה בדרך כלל בין הרשויות לחבלים, אין היא מלאה אלא מדובר שתי חלוקות מקבילות. חלק מהמחוזות משתרעים על פני כמה חבלים, לעיתים אף יותר משניים. בעוד החבלים מחולקים לפי מאפיינים גאוגרפיים כגון אגן ניקוז משותף, הרשויות האזוריות מחולקות לפי גורמים קהילתיים ומגבלות תחבורה כמו כבישים משותפים.
הערות שוליים

↑  "Subnational population estimates: At 30 June 2018 (final) – NZ.Stat tables". Stats NZ Tatauranga Aotearoa. 14 November 2018
| חבלי ניו זילנד |
| --- | --- | --- |
| האי הצפוני | נורת'לנד • אוקלנד • ואיקטו • ביי אוף פלנטי • הוקס ביי • טראנאקי • מנוואטו-ונגנאוי • ולינגטון • גיזברן |  |
| האי הדרומי | וסט קוסט • אוטגו • סאות'לנד • קנטרברי • נלסון • מרלבורו • טסמן |  |
| אזורים במעמד מיוחד | איי קוק • איי קרמדק • ניואה • איי צ'טהאם • טוקלאו • שטח חסות רוס • האיים הסאב-אנטארקטיים |  |
ראו גם רשויות אזוריות בניו זילנד
שמואל פינקלשטיין

| --- | --- |

 לידה:  1895 סנדומייז', האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 נרצח:  1942 (בגיל 47 בערך) טרבלינקה, גנרלגוברנמן 
 מקום לימודים:  אקדמיית יאן מטייקו לאמנות יפה 
 תחום יצירה:  טבע דומם 
 
שמואל פינקלשטיין (בפולנית: Samuel Finkelstein;‏ 1895 – 1942) היה צייר יהודי בפולין שבין מלחמות העולם, שנספה במחנה ההשמדה טרבלינקה.
ביוגרפיה

פינקלשטיין נולד בסנדומייז', במחוז רדום בפולין הקונגרסאית. הוא סיים לראשונה בית ספר למסחר, אך לא היה מרוצה מהמקצוע אותו למד והחל לצייר. חבריו ובני משפחתו הציעו לו ללמוד שיעורי אמנות, ובשנים 1913–1914 הוא נרשם לאקדמיה לאמנויות בקרקוב שם למד בהוראתו של וויצ'יך וייס מתנועת פולין הצעירה. לאחר מלחמת העולם הראשונה הוא התיישב בלודז', שם הציג תערוכות.
הוא הפך לחבר בעמותת הציירים "סטארט" ובאגודת האמנים בעיר לודז'. הוא גם נסע בקביעות לאזורים שונים בפולין ולכפר האמנים קז'ימייז' דולני. הוא התחיל להיות פעיל בסצנת האמנות בקרקוב כשהצטרף ל"גילדת האמנים Jednoróg" - קבוצת בוגרי האקדמיה בקרקוב - והציג איתם תערוכות משותפות. הוא גם השתתף בפעילות הקהילה היהודית וצייר סצנות מחיי היומיום. הוא נכלל בתערוכת התרבות היהודית "העולם התעורר" שארגן מוזיאון מחוז נובי סאץ'.
אף שהיה מזוהה בעירו עם הקונסטרוקטיביסט אוונגרד והיה מיודד עם אמנים כמו ולדיסלב סטרזמנסקי, קטרינה קוברו וקרול הילר, ציוריו נשאו את הסגנון המסורתי האימפרסיוניסטי במוטיבים, בצבעים ובעבודת המכחול שלו. כשפינקלשטיין נסע לקז'ימייז' דולני, הוא צייר את חיי היהודים בחוץ כפי שראה אותם. חיים גולדברג, צייר יהודי-פולני יליד קז'ימייז', נזכר באמן כשעמד לבדו וצייר בשדה.
שמואל פינקלשטיין נספה בשנת 1942 בטרבלינקה.
הערות שוליים

↑  ArtNet listing
↑  "Wystawa Cechu Artystów Plastyków "Jednoróg" w Pałacu Sztuki Towarzystwa Przyjaciół Sztuk Pięknych w Krakowie". Koncern Ilustrowany Kurier Codzienny - Archiwum Ilustracji (בפולנית). Zbiory NAC on-line. באפריל 1933. נבדק ב-18 באוגוסט 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Warszawskie Targi Sztuki (Warsaw Trades of Art): Sztuka Dawna (Old School), page 30
↑  Nadwiślańskie Museum of Kazimierz Dolny branch Museum branch exhibit, "World Evoked” exhibition of Jewish culture (.doc file)(הקישור אינו פעיל, May 2018)
↑  Monoskop: Wladyslaw Strzemiński
↑  ArtFacts Net, Samuel Finkelstein listing
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810532737705606  GND: 1193288991  RKD: 123351  VIAF: 22151776728118010064   WorldCat (עם VIAF): 22151776728118010064 
שמואל פינקלשטיין, "טבע דומם", ציור שמן, 1932
שמורת אלוני שמואל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  שמורת טבע
 מיקום
 קואורדינטות:  31°49′24″N 35°09′59″E﻿ / ﻿31.8233°N 35.1664°E﻿ / 31.8233; 35.1664
  (למפת ירושלים מוגדלת) שמורת אלוני שמואל(למפת ירושלים רגילה) שמורת אלוני שמואל(למפת הרי ירושלים רגילה) שמורת אלוני שמואל(למפת הרי ירושלים מוגדלת) שמורת אלוני שמואל
 
שְׁמוּרַת אַלּוֹנֵי שְׁמוּאֵל היא הצעה לשמורת טבע סמוך למעיין עין פטלים, בקצה הצפוני של נחל לוז ומתחת להר שמואל. גודל השמורה 15 דונם,  השטח בו מרוכזים האלונים הוא כדונם וחצי, השמורה נמצאת ממערב לגדר ההפרדה. שם השמורה, אלוני שמואל, נקרא בשל קרבתה לקבר שמואל הנביא.
בשמורה נמצאת חורשה קטנה של עצים עתיקים - שישה עצי אלון מצוי ועץ אלה ארץ-ישראלית.
האלונים שבשמורה הם מהגדולים ביותר בישראל, שלושה מהם מגיעים לגובה כ- 15 מטר, והיקף הגזע של הגדול שבהם הוא 4 מטר.
ליד האלונים הוקמו ספסלי בטון גדולים, סמוך לאלונים קיים בור מים, ופורחים שדות של סתוונית ירושלים.
ב-2009 מת אחד האלונים העתיקים, כנראה בגלל חרקים שנטפלו לגזעו.
לקריאה נוספת

הרי בית-אל, מנחם מרקוס, אתר מס' 7.
קום התהלך בארץ, עמנואל הראובני, ערך: שמורת אלוני שמואל.
הערות שוליים

↑  המשרד להגנת הטבע
↑  אתר "עמוד ענן"
|  שמורות טבע בישראל |
| --- | --- | --- |
| הגולן | אירוס הביצות נוב • אלי על • בריכת בראון • גמלא • הר אביטל • הר חרמון • הר חרמונית • הר פרס • הר שיפון • יער אודם • יער יהודיה • נחל גילבון • נחל משושים • נחל הבניאס • מג'רסה • סוסיתא |  |
| צפון | אבוקה • אלון • אלונה • אלוני אבא • אלוני בית קשת • נחל בית העמק • בריכת פסוטה • אלוני ברעם • אלוני יצחק • בוריקה • גאון הירדן •  החולה • הר ארבל • הר חורשן • הר יונה • הר מירון • הר שכניה • חוטם הכרמל • חוף דור-הבונים • חורבת קרתא • חורשת טל • חי-בר כרמל • מערת פער •  נחל בזק • נחל בצת • נחל דישון • נחל הקיבוצים • נחל כזיב • נחל מערות • נחל עמוד • נחל ראש פינה • נחל שניר • נחל שרך • נחל תבור • נחל תות • נחל עיון • עין אפק • עין ארובות • עין נוטרה • עין נימפית • עין תאו • פארק הכרמל • ראש הנקרה • רמות מנשה • תל דן • תל אנפה • תל סהרון • תל שמרון |  |
| מרכז | ביצת זיתא • בני ציון (חרוצים) • בריכת דורה • בריכת יער • גבעת האירוסים • גדור • געש • האירוסים • הדסים • המסרק • חולות ניצנים • מבוא אשדוד • חורבת מדרס • חורבת סעדים • מערת אבשלום • מערת התאומים • נאות קדומים • נחל דולב • נחל כפירה • נחל פולג • נחל קטלב • נחל שורק • נחל התנינים • עינות גיבתון • שער פולג |  |
| יהודה | אלוני שמואל • אל כנוב • הר הטייסים • ואדי מכוך • נחל אוג • נחל בזק עילי • נחל פרת • עינות צוקים • קנה וסמר |  |
| השומרון | הר כביר • יער אום צפא • יער ריחן • נבי רביח • נחל פצאל • נחל קנה • עינות זרקא • רכס טמון • ביצת ואדי מלחה • בור הציפורים • נחל שילה עילי |  |
| הנגב | בקעת תמנע • בתרונות רוחמה • גבעות להב • הבשור • המכתש הגדול • המכתש הקטן • הר הנגב • הר חירן • הר עמשא • הרי אילת • חולות משאבים • חולות סמר • חוף האלמוגים • חי-בר יטבתה • מכתשים בנגב • מצוק הצינים • נחל גרר • נחל ערוגות • נחל עשוש • נחל צין • עין גדי • ערבת עברונה • פארק הלס • פורה |  |
| שמורות ימיות | איי חוף ראש הנקרה • ים ראש הנקרה-אכזיב • שקמונה • ים ראש הכרמל • ים דור-הבונים • ים שקמה • איי חוף דור-מעגן מיכאל • ים גדור • ים האלמוגים • חוף האלמוגים • הים הדרומי • הפרעת פלמחים |  |
| אתרים בבנימין |
| --- | --- | --- |
| עמק שילה | בור הציפורים באחיה • בור יישוב הדעת • בור עדי-עד • בור קידה • המזבח בגבעת הראל • ואדי רשאש • חניון הגדודים העבריים • מעיין הגבורה • מצפור קידה • נחל שילה • עין א-דהרה • עין דח"ש • עין עוז • קובת א-נג'מה • שילה הקדומה •  תצפית הר כוכב |  |
| מערב בנימין | גבעת ההליסטון • גבעת היקבים • הכוורת • המצודה הבריטית בנוה צוף • חורבת פצה • שמורת עיינות נטוף (ואדי זרקא) • ואדי חרמיה • חובלתא • חורבת תיבנה • יער אום צפא • לטרון • מחצבות נטוף • מעיין דולב • מעיין הקשת • מעיין חרשה • מעיין טלמון • מעיין עטרת • חורבת טרפין • מערת עאבוד • מערת שוקבא • נבי סמואל • עין אגוז • עין בובין (מעיין דני) • עין מזור • עין ריא • עינות ענר • פארק קנדה • שמורת אלוני שמואל • שמורת דלבים (ובכללה ואדי דילב) • תצפית גג הארץ • מבצר ארטבה |  |
| גב ההר | סנה ובוצץ • בור מגרון • הר בעל חצור • ואדי שיבן • חורבת ניסיה • יקב פסגות • מעיין הכרמים • נחל מכמש • עין ביתין • קבר בני ישראל |  |
| מדבר בנימין | בקעת סמיא • מערת הנמרים • חורבת אל-קיליה • טאריק אבו ג'ורג' (דרך יריחו-בית אל) • נחל ייטב (עוג'א) • שמורת נחל פרת • מוזיאון השומרוני הטוב |  |
רכוש

.
רכוש, קניין או נכס הוא מונח המגדיר דבר השייך לאדם מסוים או לקבוצת בני אדם. זיקת שייכות זו מוגדרת בדרך כלל כבעלות על קניין.
תכונות הרכוש

כדי שדבר ייחשב רכוש, כלומר, כדי שתתקיים בו זיקת בעלות לאדם או קבוצת בני אדם, נדרש שניתן יהיה לייחס לו מספר תכונות יסוד, שרק כאשר כולן מתקיימות בו זמנית ניתן לכנות דבר כלשהו "רכוש":
מובחנות וספציפיות: רכוש הוא רק דבר שניתן להבחין בינו לבין דברים אחרים. רכוש גם אינו מושג מופשט, אלא דבר קונקרטי. לדוגמה, אדמה באופן כולל אינה יכולה להיות רכושו של מישהו, רק חלקת אדמה מסוימת יכולה להיות רכוש. באופן דומה, כיסאות, כמושג כללי, אינם רכושו של אף אחד. רק כיסא מסוים יכול להיות רכושו של אדם כלשהו.
בלעדיות: הדבר שייך רק לאדם או קבוצת אנשים אחת ולא לאף אחת אחרת. בגד הנמצא בארונו של אדם מסוים יכול להיחשב רכוש; אוויר, לעומת זאת, אינו יכול להחשב שייך לאף אדם באופן בלעדי, וכל אחד יכול לשאוף ולנשוף אותו כרצונו. גם רכוש ציבורי חייב תמיד להיות בבעלותו של ציבור מסוים (או רשות ציבורית) ולא של ציבור אחר, אף כי הגדרת "ציבור מסוים" עשויה להיות שונה ממקום למקום ומזמן לזמן.
שליטה ממשית: דבר יכול להיחשב רכושו של אדם או קבוצת אנשים רק אם הוא ניתן לשליטה ממשית, היינו, שהבעלות על הרכוש ניתנת למימוש. לדוגמה, ניתן לשלוט בכיסא, אך לא ניתן לשלוט בשמש, באלפא קנטאורי או ביופייה של השקיעה.
היעדר תודעה אנושית: דבר אינו יכול להיות רכוש אם יש לו תודעה אנושית. הגדרה זו ביחס לרכוש היא מאוחרת. בתקופות קדומות יותר מקובל היה שאנשים יהיו בעליהם של עבדים.
מהות הבעלות

בעלות על קניין מוגדרת כזיקה בלעדית, פיזית או משפטית, בין אדם או קבוצת בני אדם לרכוש. בדרך כלל, מתקיימות הזיקה הבלעדית הפיזית והמשפטית בו זמנית. לדוגמה, אדם עשוי להחזיק בכיסא בביתו, וגם להיחשב כבעליו על-פי חוק. סוגים מסוימים של רכוש, עם זאת, נמצאים בזיקה לבעליהם רק באופן משפטי. כלומר, הם מוגדרים על-ידי החוק כרכוש של אדם או קבוצת אנשים. כך, לדוגמה, חוקי זכויות יוצרים או חוקי פטנטים מגדירים זיקת בעלות משפטית בין אדם או קבוצת בני אדם לחלק מדבר שאינו מצוי או אינו יכול להיות מצוי בבעלותם הפיזית, או לאופן מסוים של עשיית דברים.
בדרך כלל, נובעת מהזיקה הבלעדית בין אדם או קבוצת אנשים לרכוש שורה של זכויות – כלומר, אופני שימוש המותרים אך ורק לאותו אדם או אותה קבוצה ביחס לרכוש. זכויות אלו כוללות תמיד את כל הזכויות הבאות:
שליטה ברכוש: הבעלים שולט בפעולות שיעשו ברכוש.
שימוש: לבעלים זכות ליהנות מן הרכוש ומן הפירות (רווחים, טובות הנאה) שהוא מניב.
זכות העברה: לבעלים יש זכות, אם הוא חפץ בכך, להעביר או למכור את הרכוש לאחר.
בלעדיות: לבעלים יש זכות בלעדית על הרכוש.
מניעה (או "הדרה"): לבעלים יש זכות למנוע שימוש ברכוש מכל אדם אחר.
הכרה: הבעלות על הרכוש מוכרת בחוק.
ישנן מתכונות מורכבות של בעלות על רכוש, שבחלקן אחת או יותר מהזכויות אינה ממומשת, או שלא ניתן לממשה, אך מתכונות אלו מתאפשרות רק בזכות מימוש של זכות ההעברה על ידי הבעלים. לדוגמה, כאשר דירה מושכרת, בעליה מיישם את זכות ההעברה שלו כדי לוותר מרצונו על חלק מזכויות השימוש שלו, בתמורה להעברת רכוש על-ידי השוכר.
במקרים מסוימים, הבעלות על רכוש מסוים עשויה להיות מחולקת בין מספר אנשים. כלומר, מספר אנשים מוכרים בחוק כבעלים של רכוש או חלקים ממנו. במקרה כזה, עשויות להתגלע מחלוקות בין הבעלים בנוגע למימוש ארבע הזכויות הראשונות. לעיתים קרובות, ניתן להתיר מחלוקות כאלו רק באמצעות קביעה משפטית.
כאשר רכוש מסוים עובר מחזקתו של בעליו לחזקת אדם אחר, שלא באמצעות שימוש בזכות ההעברה, מכונה המעשה בחוק גנבה או שוד. הגנב או השודד השיגו באמצעות ביצוע הגנבה את כל ארבע הזכויות הראשונות, אך האחרונה אינה ניתנת להם.
סוגי רכוש וגישות לבעלות על רכוש > סוגי רכוש

ישנם שני סוגים עיקריים של רכוש: רכוש פרטי ורכוש ציבורי. רכוש פרטי הוא רכוש השייך לאדם או קבוצת אנשים מובחנת. רכוש ציבורי הוא רכוש השייך לקבוצת אנשים המוגדרת על-ידי אדם או קבוצת אנשים. אדם או קבוצת אנשים זו נחשבים לבעלי חזקה מהותית ביחס לרכוש: חזקתם אינה מוגדרת באופן חד-משמעי בחוק, אך הם בעלי יכולת לממש בפועל את כל סעיפי הזכויות האחרים ובנוסף עשויים להיות בעלי יכולת לשנות את החוק הנוגע להגדרת החזקה.
ישנן חמש גישות עיקריות ביחס לסוגי הרכוש: כזו המכירה רק בקיום קניין פרטי; כזו המכירה רק בקיום קניין פרטי, אך גורסת כי ישנם סוגים של קניינים שבהם עדיף מטעמים מעשיים להעביר את החזקה המהותית לידי השליטים בחברה; כזו הכופרת בקיומו או בכך שרצוי שיתקיים רכוש פרטי וגורסת כי כל הרכוש צריך להיות ציבורי (כלומר, בחזקה מהותית של השליטים בחברה); גישה רביעית הגורסת כי כל הרכוש צריך להיות ציבורי, אך על השליטים בחברה לותר על מימוש החזקה המהותית שלהם בסוגים מסוימים של רכוש שנחשבו באופן מסורתי לרכוש פרטי; וגישה חמישית, הגורסת כי כל הרכוש צריך להיות ציבורי, אך לשליטים בחברה אסור שתהיה אפשרות לממש את החזקה המהותית שלהם בכל סוג של רכוש.
מקרים מיוחדים

סוגיית הגדרת הרכוש, בעליו וסוגי הבעלות העלו מספר שאלות מיוחדות, שישנה מחלוקת ביחס לתשובות ולפתרונות שהוצעו להן.
מקרים מיוחדים > חזקה על-פי חוק

סוגיה מרכזית בדיון על רכוש ובעלות על קניין נוגעת לחזקה ומימוש חזקה שאינה פיזית אלא חוקית בלבד. דוגמה טיפוסית לסוג כזה של חזקה הן זכויות יוצרים: זכות הקניין על אופן פעולה מסוים בתחום מסוים. לדוגמה, אדם עשוי להיות בעל זכות יוצרים על צירוף של קווים וצבעים ביחסים מסוימים ביניהם, רצף של תמונות, רצף של תווים, רצף של צלילים מוקלטים, או רצף של מילים. זכות היוצרים אינה על תו, קו או מילה מסוימים, אלא על צירוף שלהם באופן מסוים.
על-פי גישתם של התומכים בזכויות יוצרים, ביחס לתחומים מסוימים של פעילות אנושית הניתנים לשימור באיכות גבוהה בשיעתוקים ושהפצתם נעשית באמצעות שיעתוק, הבעלות המהותית אינה רק על רכוש מסוים (ה"מקור") אלא מורחבת גם לשיעתוקיו. לדוגמה, כאשר אדם כותב ספר, הבעלות שלו אינה רק על כתב היד של הספר, אלא מורחבת לכל העתק של רצף המילים הספציפי המצוי בכתב היד.
לעומתם, ישנם כאלו הגורסים כי זכויות יוצרים הן מעשה פרי הדמיון וכי ברגע שפעולה אנושית כלשהי שועתקה, היא הופכת לרכושו של כל אדם המחזיק בשיעתוק שלה. לדוגמה, אדם שרכש עותק של ספר, רשאי להקליד את תוכנו מחדש, להדפיסו ולכורכו ולמכרו בעצמו, בלי שיידרש לרשותו של המחבר המקורי של הספר. חלק מהכופרים בזכויות יוצרים מאמצים טענה מרוככת לכאורה, אך זהה באופן מהותי, לפיה מרגע שהיוצר המקורי מימש את זכות ההעברה שלו ביחס לגורם מתווך כלשהו (לדוגמה, הוצאת ספרים), הרי שזכות הקניין של הבעלים פקעה.
התייחסות לרכוש בביטויי לשון

חלקת אלוהים הקטנה – נכס היקר ללב בעליו
כבשת הרש – רכושו היחיד של עני, הנגזל ממנו
ראו גם

בעלות
זכות הקניין
עושר
לקריאה נוספת

גבריאל יצחק רוונה, היחס לבעלות ולקניין הפרטי לאור פרשת נבל הכרמלי, יוסף דעת – ספר זיכרון ליוסף אהרן ניצן, רחובות התשס"ו, עמ' 181–272
תעודת ההכשר מטעם הרבנות הראשית והמועצה הדתית, הגם שמוצגת בקביעות בחזית מרכול בירושלים, היא רכוש המועצה הדתית ורשאית להסירה בכל עת, כמפורט בה
רומולו בטנקור

רומולו בטנקור, נשיא ונצואלה, צילום משנת 1946
רומולו ארנסטו בטנקור בייו (בספרדית: Rómulo Ernesto Betancourt Bello‏ 22 בפברואר 1908 – 28 בספטמבר 1981) היה פוליטיקאי ופובליציסט ונצואלי, שכיהן כנשיא ונצואלה בשנים 1945–1948 ו-1959–1964. הוא היה מייסדה ומנהיגה של מפלגת "הפעולה הדמוקרטית" AD בעלת הצביון הקרוב במידה מסוימת לסוציאל-דמוקרטיה וכונה לפעמים "אבי הדמוקרטיה הוונצואלית".
ביוגרפיה > ילדות וצעירות

רומולו בטנקור נולד בשנת 1908 בגואטירה, במדינת מירנדה בוונצואלה. הוא היה בנם של לואיס בטנקור בייו, מהגר מהאיים הקנריים ושל קראולית ילידת גואטירה (ונצואלה) בשם וירחיניה בייו מילנו. היו לו שתי אחיות – מריה תרסה והלנה.
ב-1914 התחיל ללמוד בבית ספר יסודי פרטי ביישוב הולדתו. ב-1920 עברה המשפחה לגור בעיר הבירה, קאראקס. נרשם לתיכון "קאראקס" (כיום תיכון "אנדרס בֶייו") שבראשו עמד המחנך והסופר רומולו גאייגוס. עם מורי בית הספר נמנו פרט לגאייגוס, אישים כמו פרננדו פאס קסטיו, קאראסיולו פארה לאון, חוסה אנטוניו ראמוס סוקרה.
בגיל 10 התייתם בטנקור מאמו, שנפטרה תוך כדי ניסיונות של רופאים להצילה מסרטן. מגיל 14 עבד על מנת לפרנס את לימודיו.
ב-1927 התקבל בטנקור ללימודי משפטים באוניברסיטה המרכזית של ונצואלה. עבד תקופה במשרד עורכי דין ובלשכת עורכי הדין והסניגורים. כתלמיד תיכון ואחר כך כסטודנט הקדיש בטנקור חלק מזמנו לקריאה, לכתיבת סיפורים ועבד גם כעוזר לעסק למינהל של אביו.
ביוגרפיה > פעיל פוליטי בשמאל הרדיקלי

בעת "שבוע הסטודנט" ב-6–12 בפברואר 1928 השתתף במפגני המחאה שהוביל ראול לאוני נגד ממשלתו של הדיקטטור חואן ויסנטה גומס. בראש פעולות המחאה עמדו כמה קבוצות של סטודנטים. בין המשתתפים בהן בלטו פרט ללאוני, חברים נוספים ללימודים של בטנקור, כמו חוביטו ויאלבה, אנדרס אלוי בלנקו, ארמנדו סולואגה, מיגל אקוסטה סן, פיו טמאיו, חואקין גבלדון מארקס, גיירמו פרינסה לארה, חואן אורופסה ואחרים, שכונו "הדור של 28". בטנקור עצמו הפך לאחד המנהיגים הבולטים של האופוזיציה המחתרתית למשטר של גומס. עקב השתתפותו במתקפה על הקסרקטין סן קרלוס נאסר ואחר כך נאלץ לצאת לגלות קוסטה ריקה.
בקוסטה ריקה הקים בטנקור והנהיג מספר קבוצות סטודנטים רדיקליים וקומוניסטים. בשנים 1931–1935 השתתף לעיתים בישיבות של הפוליטביורו של המפלגה הקומוניסטית של קוסטה ריקה, מפלגה צעירה, עדיין לא מסונפת לקומינטרן, שנוסדה בשנת 1931 על ידי מנואל מורה ואלוורדה ואחרים. בטנקור לא היה חבר רשמי בהנהגת המפלגה אך כתב בביטאון בשבועי שלה, "טראוואחו" (Trabajo) ונאם באספות ובהפגנות המאורגנות על ידה ולימד ב"אוניברסיטת הפועלים".
באותה תקופה קרא בטנקור ספרים רבים – ספרות סוציאליסטית אוטופית (פורייה וסן-סימון), כתבי הגל וקרל מרקס, הרולד לאסקי, ז'אן ז'ורס, ויקטור סרז', לנין ולב טרוצקי, כתבי סימון בוליבר, ספרי היסטוריה על ונצואלה ושל הקומונה הפריזאית וכו', ספרות קלאסית יוונית, ספרי פילוסופיה, כלכלה וסטטיסטיקה.
בשנת 1931 בברנקייה, בקולומביה, הקים בטנקור את הארגון ARD – הברית המהפכנית של ארגוני השמאל (Alianza revolucionar de Izquierdas).
ביוגרפיה > התמתנותו הפוליטית

בפברואר 1936 אחרי מותו של הנשיא גומס, שב בטנקור למולדת. עזב את התנועה הקומוניסטית ויחד עם אלברטו אדריאני ומריאנו פישון סאלאס הקים את תנועת "הארגון הוונצואלי" ORVE. במשך שלוש שנים פעל במחתרת.
במשך שלוש שנים עמד בראש קבוצה נמרצת של פועלים, איכרים, מורים, סטודנטים ואנשי מקצועות חופשיים, ונאבק בשתי חזיתות: נגד הימין ונגד הקומוניזם בעל אוריינטציה פרו-סובייטית. על בסיס זה הקים את המפלגה הדמוקרטית לאומית ששינתה בשנת 1941 את שמה ל"מפלגת הפעולה הדמוקרטית". מפלגה זו לבשה צביון סוציאל-דמוקרטי. את רעיונותיו פרסם תחת שם בדוי במדור "כלכלה ופיננסים" של העיתון "אהורה".
ב-13 במרץ 1937, בצו של הנשיא אלאסאר לופס קונטרראס, גורש שוב בטנקור מארצו יחד עם עוד 36 מנהיגי אופוזיציה.
בשנת 1940 שהה בגלות בצ'ילה, בה פרסם את ספרו "שאלות ונצואליות". בשובו השקיע מאמצים רבים בארגון מפלגתו, הפעולה הדמוקרטית. חרש את הארץ כדי להפיץ את רעיונות הפוליטיים ופרסם מאמרים בעיתונים.
בתום כהונתו של לופס קונטרראס ותום הגלייתו, שב בטנקור לוונצואלה ותמך במועמדותו הסמלית של רומולו גאייגוס לנשיאות בסימן התנגדות למועמד הרשמי איסאיאס מדינה אנגריטה. במאי 1941 בחר הקונגרס הלאומי באחרון לנשיא לתקופת 1941–1946.
ביוגרפיה > כהונתו הראשונה כנשיא זמני ("טריאֵניו אדקו El Trienio Adeco" או "שלוש השנים של שלטון מפלגת AD")

בטנקור התחיל את כהונתו הראשונה כנשיא ארצו באוקטובר 1945, בעקבות הפיכה צבאית-אזרחית בהן השתתפו המפלגה הקומוניסטית, מפלגת הפעולה הדמוקרטית ואנשי צבא ליברליים שהדיחו מהשלטון את הנשיא איסאיאס מדינה אנגריטה. הנשיא מדינה אנגריטה התנגד להנהגת זכות הצבעה כללית ונהג באי יושר באוצר המדינה. אחרי ההפיכה התמנה בטנקור לראש "החונטה המושלת המהפכנית" והנהיג אותה באמצעים דמוקרטיים. הוא הנהיג לראשונה זכות הצבעה אוניברסלית לכל תושביה הבוגרים של המדינה, התחיל ברפורמות חברתיות וברפורמה של תעשיית הנפט, תוך ניכוס לטובת ונצואלה של מחצית הרווחים של חברות הנפט הזרות. בטנקור סבר שחלוקה זו של הרווחים מתאימה יותר לכלכלתה השבירה מאוד של ונצואלה מאשר הלאמה כללית ומידית.
ממשלתו שיתפה פעולה עם ארגון הפליטים הבינלאומי שבחסות האו"ם בהענקת סיוע לפליטים ולעקורים מאירופה שלא יכלו או לא רצו לחזור לארצותיהם בתום מלחמת העולם השנייה. היא לקחה על עצמה את יישובם וקליטתם של רבבות פליטים בוונצואלה. היוזמה לקליטת הפליטים הייתה נושא למחלוקת עמוקה בקרב חברי הממשלה ולבסוף הוכרעה הכף לטובת עמדתו של אדוארדו מנדוסה גויטיקואה (1917–2009), שר החקלאות הצעיר של בטנקור, שהוביל את המבצע ההומניטרי הגדול.
בימי שלטונו הארץ עברה מבצע רחב של הגברת האורינות הבסיסית בקרב העם, חיזוק החינוך היסודי וונצואלה הייתה המדינה הטרופית הראשונה שלחמה בהצלחה במגפת המלריה.
לקראת הבחירות בשנת 1947, הודיע בטנקור שלא יתמודד, ומפלגתו, "הפעולה הדמוקרטית", הציגה כמועמד את הסופר רומולו גאייגוס. בבחירות חיזקה המפלגה את מעמדה כמפלגה פופולרית ודומיננטית שזכתה ב-71% מהקולות. בטנקור פינה ב-1948 את כסאו לטובת הנשיא הנבחר גאייגוס, אולם בעיתונות נטען שבעצם הוא שלט בפועל במדינה מאחורי הקלעים. כעבור תשעה חדשים, בנובמבר 1948 גאייגוס הודח בהפיכה צבאית חדשה בפיקודם של מרקוס פרס חימנס וקרלוס דלגדו צ'לבו. במהלך ההפיכה הסתתר בטנקור בשגרירות קולומביה ולאחר מספר שבועות גלה לקולומביה.
ביוגרפיה > בגלות השלישית

בטנקור נאלץ לצאת לגלות ניו יורק. במהלך השנים סבר שיחזור לשלטון בתנאי שוונצואלה תחזור לעקרונות הדמוקרטיים.
בשנות הגלות הירבה לנסוע, ביקר בקובה, קוסטה ריקה ופוארטו ריקו ונותר מנהיג האופוזיציה בגולה. באותה תקופה, במקום שלו בפוארטו ריקו, חיבר את ספרו "ונצואלה: נפט ופוליטיקה", התחיל למעשה לכתוב את הספר עוד בשנות 1937–1938 בגרסה שאבדה בזמן פשיטה של אנשי צבא בביתו. הספר פורסם במקסיקו בשנת 1956 אך נאסר בוונצואלה.
ביוגרפיה > כהונתו השנייה כנשיא

עקב נפילת הדיקטטורה של פרס חימנס בשנת 1958, בטנקור שב למולדת ואחרי שני נשיאי מעבר, ב-7 בדצמבר 1958 נבחר הוא בעצמו לנשיא. עם נשיאותו החלה הרפובליקה הוונצואלית הרביעית.
ביוגרפיה > כהונתו השנייה כנשיא > הסכם פונטו פיחו

לפני עלייתו לשלטון, ב-31 באוקטובר 1958 השיג בטנקור הסכם שנודע כהסכם פונטו פיחו, שבו מנהיגי שלוש מפלגות הרוב במדינה סיכמו על שיתוף פעולה על מנת לחזק את המשטר הדמוקרטי ב-40 השנים הבאות.
ביוגרפיה > כהונתו השנייה כנשיא > המדיניות בתחום הנפט

הוא נכנס לתפקיד ב-13 בפברואר 1959 וביקש להחזיר למדינה את כושר הפרעון. בשנת 1960 הקים שר המכרות והנפט שלו, חואן פבלו פרס אלפונסו, את התאגיד הוונצואלי לנפט CVP שנועד לפקח על תעשיית הנפט הלאומית. כמו כן, יחד עם ערב הסעודית, כווית, עיראק ואיראן הקים את אופ"ק, ארגון המדינות המייצאות נפט. בעת כינוס שנתי לנפט בקהיר, השליח של ונצואלה, דובר ערבית שוטפת, שכנע את המדינות מפיקות הנפט במזרח התיכון, לחתום על הסכם חשאי שיקדם את הסולידריות ואת הפיקוח בתחום משאבי הנפט הלאומיים שלהן. ארגון אופ"ק עצמו קם בספטמבר 1960 בבגדאד. החלטה זו זורזה על ידי חוק משנת 1960 שהונהג על ידי נשיא ארצות הברית, דווייט אייזנהאואר שכפה על ונצואלה מכסות ייצוא מוגבלות אל ארצות הברית בעוד שהפלה לטובה את תעשיות הנפט של קנדה ומקסיקו. אייזנהאואר נימק את ההקלות על קנדה ומקסיקו במניעים ביטחוניים ועל ידי חשיבות הגישה היבשתית למשאבי אנרגיה בעת מלחמה. בטנקור הגיב איפוא ביוזמה לכריתת ברית עם ארצות ערביות ואיראן כאסטרטגיה מונעת שנועדה להגן על האוטונומיה המתמדת ועל רווחיותו של הנפט הוונצואלי.
ביוגרפיה > כהונתו השנייה כנשיא > רפורמות נוספות

בנוסף הוא הנהיג חוקה חדשה שנשארה בתוקף בוונצואלה עד שנת 1999.
רפורמה אגררית שתכנן חילקה מחדש את האדמות הפרטיות הבלתי פוריות ואת האדמות בבעלות ציבורית על מנת לעצור את מגמת הירידה בתפוקה החקלאית.
ניסיון התנקשות בחייו שאורגן בתמיכת הרודן של הרפובליקה הדומיניקנית, רפאל טרוחיו, העלה את יוקרתו בזירה הבינלאומית. בעלי האחוזות שנפגעו מהפקעת אדמות פוצו בנדיבות.
אחרי הבחירות הדמוקרטיות בדצמבר 1963 העביר בטנקור את השלטון לראול לאוני, שנבחר בבחירות דמוקרטיות שבהן השתתפו 90% מבעלי זכות ההצבעה.
ביוגרפיה > כהונתו השנייה כנשיא > התמודדות עם תנועות גרילה שמאלית

מתוך האגף השמאלי של מפלגת AD של בטנקור התפצל פלג של צעירים שהקימו את MIR – התנועה השמאלית המהפכנית. ב-1961 היו חברי תנועה זו מעורבים במרידות בברצלונה ובבסיסי הצי. בטנקור לקח אמצעים של הגבלות חירויות אזרחיות. פעולות גרילה בעיר ובכפר בוצעו גם על ידי חברי פלגים מן המפלגה הקומוניסטית ומפלגות שמאליות אחרות שהקימו ארגון בשם FALN – הכוחות המזוינים לשחרור לאומי. עם פעולותיהם נמנו חבלה בצינורות הנפט, פיצוץ במחסן של חנויות סירס, חטיפת הכדורגלן אלפרדו די סטפנו ופיצוץ בשגרירות ארצות הברית בקאראקס.
FALN לא הצליחה למשוך אליה את העניים הכפריים ולהפריע לתהליך הבחירות בשנת 1963.
בסופו של דבר חברי הפרלמנט מן ה-MIR ומן המפלגה הקומוניסטית נעצרו. הסתבר שהפעילות הרדיקלית נהנתה מסיוע מהשלטון החדש של פידל קסטרו בקובה. ונצואלה מחתה בפורום של ארגון מדינות אמריקה OAS.
בטנקור היה חשדן כלפי משטרו של קסטרו מלכתחילה והתנגד לדריסת הרגל שהעניק משטר זה לברית המועצות באזור.
ביוגרפיה > כהונתו השנייה כנשיא > ניסיון ההתנקשות בחייו

בטנקור התנגד למקלט שמצא הדיקטטור לשעבר חימנס בארצות הברית. כמו כן הוקיע את הרודנות של הנשיא רפאל טרוחיו ברפובליקה הדומיניקנית. טרוחיו פיתח מצידו שנאה אובססיבית כלפי בטנקור ותמך בקנוניות של גולים מוונצואלה נגדו. ונצואלה מחתה נגד טרוחיו בארגון מדינות אמריקה. טרוחיו, נזעם, הורה אז לסוכניו לרצוח את בטנקור בקאראקס. בפיגוע ב-24 ביוני 1960 התפוצצה מכונית חונה עם מטען בקרבת מכונית הנשיא שעברה בשדרות לוס פרוסרס במרכז הבירה. בטנקור נפצע פצעי כווייה בשתי ידיו, ראש האבטחה שלו נרצח והנהג שלו נפצע פצעים חמורים שגרמו למותו. בעקבות ההתנקשות בחייו, הילתו של בטנקור עלתה בעיני דעת הקהל באזור.
ב-30 במאי 1961 נרצח טרוחיו עצמו על ידי קושרים מקרב הצבא.