stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Blue Eyes

ערך זה עוסק בשיר של אלטון ג'ון. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
"Blue Eyes" (בעברית: "עיניים כחולות") הוא שיר שהלחין וביצע המוזיקאי והזמר הבריטי אלטון ג'ון. גארי אוסבורן (אנ') כתב את המילים. השיר יצא לאור ב־1982 כסינגל מתוך אלבום האולפן ה־16 של ג'ון, "Jump Up!". השיר הגיע למקום השמיני בממלכה המאוחדת. בארצות הברית, הוא הגיע למקום ה־12 במצעד בילבורד הוט 100, שהה שבועיים במקום הראשון במצעד השירים העכשוויים למבוגרים ושהה שלושה שבועות במקום ה־10 במצעד Cash Box. בישראל, השיר שהה במשך שבועיים במקום הראשון במצעד הלועזי של רשת ג'.
השיר היה מועמד לפרס גראמי בקטגוריית "ביצוע הפופ הקולי הטוב ביותר – גברים".
וידאו קליפ

הווידאו קליפ צולם באוסטרליה, בטיילת המפורסמת "בונדיי לברונטי" המחברת בין חופי בונדיי וברונטי שבסידני. המיקום המדויק הוא המקום המזרחי ביותר ב־Marks Park שבטמרמה, היכן שצריח נמוך מאבן חול נשען על פסגת הצוקים ומשקיף על ים טסמן. פסנתר הכנף הלבן מוקם בדיוק באמצע הצריח. את הקליפ ביים סטיבן פריסט. השיר והקליפ הוקדשו לאליזבת טיילור.
ביקורת

אד הוגן, מבקר "AllMusic", כתב שהשותפות בין ג'ון והפזמונאי גארי אוסבורן הייתה שותפות מוצלחת שהניבה להיטים. על "Blue Eyes" כתב שזהו עוד "היבט מצוין" של השותפות ביניהם, ”שהוכיח שאייקון שנות ה־70 ג'ון היה עדיין רלוונטי גם בשנות ה־80”. לינדזי פלאנר, מבקר "AllMusic", בביקורתו על האלבום "Jump Up!", תיאר את "Blue Eyes" כבעל ”יופי נעלה”. המבקר רוברט קריסטיגו (אנ'), מחבר "מדריך לצרכן", הביא את "Blue Eyes" כדוגמה לאחד השירים הטובים ש"הוציא ג'ון מגארי אוסבורן".
ב"בילבורד" נכתב: ”אולי השיר הטוב ביותר שכתב אלטון עם הפזמונאי גארי אוסבורן. "Blue Eyes" עוטף את הגעגוע המלנכולי של שיר מסבאה בתוך הפקת מוזיקה עכשווית למבוגרים. המיקוד הרך של ההפקה שובה לב, עם זאת הוא יכול להסיח את תשומת הלב מאיך שהבלדה הזאת, בליבה שלה, היא שיר שמתוכנן להיות מועבר בשעות הדמדומים – כאשר מושא חיבתו של האדם רחוק כמו הזריחה עצמה”.
משתתפים

אלטון ג'ון – זִמרה, פסנתר
די מארי (אנ') – גיטרה בס
ג'יימס ניוטון הווארד – סינתיסייזר, פסנתר חשמלי פנדר רודס
ג'ף פורקרו (אנ') – תופים, ייתכן תוף מרים
פרסים ומועמדויות

| שנה | טקס | קטגוריה | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1983 | גראמי | ביצוע הפופ הקולי הטוב ביותר – גברים | מועמדות |   |
מיקומי שיא > מצעדים שבועיים

|   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (1982)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (1982)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (1982)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (1982)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  אוסטרליה | מצעד הסינגלים האוסטרלי | 4 |  |
|  אירלנד | מצעד הסינגלים האירי | 8 |  |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | 12 |  |
|  ארצות הברית | מצעד השירים העכשוויים למבוגרים | 1 |  |
|  ארצות הברית | Cash Box Top 100 | 10 |  |
|  גרמניה | GfK – טופ 100 | 51 |  |
|  דרום אפריקה | אנטרטיינמנט מוניטורינג אפריקה | 7 |  |
|  הולנד | מצעד 40 הסינגלים ההולנדיים | 19 |  |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד הסינגלים הבריטי | 8 |  |
|  ולוניה | אולטראטופ 40 | 8 |  |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | המצעד הלועזי של רשת ג' | 1 |  |
|  ניו זילנד | המצעד הניו זילנדי הרשמי | 11 |  |
|  פלנדריה | אולטראטופ 50 | 8 |  |
|  קנדה | קנדה הוט 100 | 5 |  |
|  קנדה | RPM Adult Contemporary | 1 |  |
|  שווייץ | המצעד השווייצרי | 9 |  |
מיקומי שיא > מצעדים שנתיים

|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (1982)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (1982)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (1982)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (1982)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  אוסטרליה | מצעד הסינגלים האוסטרלי | 54 |  |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | 62 |  |
|  ארצות הברית | Cash Box Top 100 | 59 |  |
|  הולנד | מצעד 40 הסינגלים ההולנדיים | 80 |  |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | מצעד הפזמונים הבינלאומי השנתי (1980–1989) – 1982 | 16 |  |
|  קנדה | קנדה הוט 100 | 49 |  |
ביאורים

↑  היא גם עטיפת האלבום "Jump Up!".
↑  המונח האנגלי המדויק שהמגזין משתמש בו הוא "Saloon" (אנ').
הערות שוליים

‏"Blue Eyes" – בריטניה, באתר Discogs, בדיקה אחרונה ב־15 במאי 2022
↑  ‏"Blue Eyes" – בריטניה, באתר Discogs, בדיקה אחרונה ב־15 במאי 2022
↑  הסינגל – בריטניה, באתר 45cat.com, בדיקה אחרונה ב־15 במאי 2022
↑  הסינגל – ארצות הברית, באתר 45cat.com, בדיקה אחרונה ב־15 במאי 2022
↑  ‏"Blue Eyes" – צפון אמריקה, באתר Discogs, בדיקה אחרונה ב־15 במאי 2022
1 2  מקום ראשון ברשת ג', באתר pizmonet.co.il, בדיקה אחרונה 18 באפריל 2021
↑  בונדיי וברונטי, באתר sydney.com, בדיקה אחרונה 18 באפריל 2021
↑  אד הוגן, ביקורת "AllMusic", באתר AllMusic, בדיקה אחרונה 19 באפריל 2021
↑  לינדזי פלאנר, ביקורת "AllMusic" לאלבום "!Jump Up", באתר AllMusic, בדיקה אחרונה 19 באפריל 2021
↑  רוברט קריסטיגו, ביקורת "מדריך לצרכן" של רוברט קריסטיגו לאלבומי ג'ון 1970 – 1992, באתר robertchristgau.com, בדיקה אחרונה 19 באפריל 2021
↑  ‏The 75 Best Elton John Songs: Staff List (מס' 65 ברשימה), באתר בילבורד, 24 במרץ 2022, בדיקה אחרונה ב־27 במאי 2022
↑  היסטוריית גראמי של אלטון ג'ון, באתר גראמי, בדיקה אחרונה 16 באפריל 2021
↑  דייוויד קנט, Australian Chart Book: 1970-1992, Kent Music Report, ISBN 0-646-11917-6
↑  המצעד האירי, באתר irishcharts.ie, בדיקה אחרונה 19 באפריל 2021
↑  היסטוריית ג'ון במצעד בילבורד הוט 100, באתר בילבורד, בדיקה אחרונה ב־20 בנובמבר 2021
↑  מקום ראשון לשיר במצעד בילבורד Adult Contemporary, באתר בילבורד, בדיקה אחרונה 15 באפריל 2021
↑  המקום ה־10 במצעד Cash Box Top 100, באתר ארכיון האינטרנט, אורכב מהמקור ב־21 בספטמבר 2012, בדיקה אחרונה 21 באפריל 2021
↑  המצעד הגרמני (יש להקליד את שם השיר בשורת החיפוש), באתר offiziellecharts.de, בדיקה אחרונה 19 באפריל 2021
↑  המצעד הדרום אפריקאי, באתר rock.co.za, בדיקה אחרונה 19 באפריל 2021
↑  המצעד ההולנדי, באתר dutchcharts.nl, בדיקה אחרונה 19 באפריל 2021
↑  היסטוריית ג'ון בחברת המצעדים הרשמית (אלבומים וסינגלים), באתר חברת המצעדים הרשמית, בדיקה אחרונה 15 באפריל 2021
↑  המצעד הבלגי (ולוניה), באתר www.ultratop.be, בדיקה אחרונה 19 באפריל 2021
↑  המצעד הניו זילנדי (16 במאי 1982), באתר nztop40.co.nz, בדיקה אחרונה 19 באפריל 2021
↑  המצעד הבלגי (פלנדריה), באתר www.ultratop.be, בדיקה אחרונה 19 באפריל 2021
↑  המצעד הקנדי, באתר ארכיון האינטרנט, אורכב מהמקור ב־26 באוקטובר 2016, בדיקה אחרונה 18 באפריל 2021
↑  המצעד הקנדי – Adult Contemporary, באתר ארכיון האינטרנט, אורכב מהמקור ב־26 באוקטובר 2016, בדיקה אחרונה 18 באפריל 2021
↑  המצעד השווייצרי, באתר swisscharts.com, בדיקה אחרונה 19 באפריל 2021
↑  המצעד האוסטרלי השנתי, באתר ארכיון האינטרנט, אורכב מהמקור ב־6 באוקטובר 2014, בדיקה אחרונה 19 באפריל 2021
↑  המצעד השנתי של בילבורד הוט 100 – 1982, באתר musicoutfitters.com, בדיקה אחרונה 19 באפריל 2021
↑  המצעד השנתי של Cash Box, באתר ארכיון האינטרנט, אורכב מהמקור ב־13 בספטמבר 2011, בדיקה אחרונה 19 באפריל 2021
↑  המצעד ההולנדי השנתי, באתר top40.nl, בדיקה אחרונה 19 באפריל 2021
↑  המצעד הקנדי השנתי, באתר ארכיון האינטרנט, אורכב מהמקור ב־26 באוקטובר 2016, בדיקה אחרונה 19 באפריל 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: efd8aa28-41c8-4997-8631-1b02e4b512c2
אבחון וטיפול באמצעות מנדלה

המנדלה משמשת כאמצעי התערבות טיפולי וכלי אבחוני בתחום הטיפול באמנות. מקורה הוא בתחומי האמנות הפלסטית, הארכיטקטורה והצילום. את השימוש הראשוני במנדלה ככלי טיפולי מייחסים לקרל גוסטב יונג (אבי הפסיכולוגיה האנליטית), שהתנסה ביצירתה בעצמו כחלק מתהליך טיפול עצמי, מתוך תפיסה שהמנדלה היא חלק מקבוצת סמלים וארכיטיפים מהם ניזון הלא מודע האישי והקולקטיבי שנמצאים בבסיס הקיום הנפשי האנושי. לשיטה זו של אבחון וטיפול אין ביסוס מדעי, ולכן היא נחשבת לשיטה פסאודו-מדעית.
משמעותה הסמלית של המנדלה

המנדלה, שפירושה בסנסקריט "מעגל" או "מרכז", היא דיאגרמה סימבולית, מעגל טיפוסי, בו יכול להיות ציור, או סימן גרפי אחר. לאורך השנים השתמשו במנדלה ונתנו לה מגוון משמעויות סימבוליות בתרבויות שונות בעולם. ישנן תרבויות, בהן המנדלה מסמלת את תבנית הקיום, וכן מייצגת את המערכת שעל בסיסה מתקיימת ויזואליזציה של המדיטציה. בנוסף לכך היא מסמלת מקום מקודש וסגור, טוטאליות, את המיקרוקוסמוס, אינטליגנציה קוסמית ואיטגרציה. המנדלה מייצגת את רוח הקוסמוס ואת קיום העולם. הריבועים, שמופיעים בה לסירוגין, מייצגים עקרונות דואליים, אך גם משלימים של היקום, את שחזור הבריאה, ועלייתה של הנשמה לשמיים. כמו כן, הם מייצגים את מרכז הכוח, שמותיר את האזור מאובטח מהשפעות עוינות. מרכז זה מתפקד כשמש או כאמצעי לכניסה לשמיים.
צורת המנדלה מורכבת מחמש נקודות עיקריות: האחת במרכז, וארבע האחרות מסתובבות סביבה - משמאלה, מימינה, מעליה ומתחתיה. המרכז הוא סמל לאגו, שסובב סביב עצמו בזמן ובחלל. חמש נקודות אלו מייצגות, בין השאר, חמישה אלמנטים, הקשורים באישיותו של האדם, או את חמשת הבודהות. בנוסף הן מייצגות בהינדואיזם את חמש ה'משפחות', המקבילות לחמשת הפנים של שיווה: המערב - לבן ,Sadyojāta (שם של שיווה, בריאה): צפון - צהוב ,Vāmadeva (שימור); דרום - שחור ,Aghora (התפרקות/התחדשות); מזרח - אדום ,Tatpuruṣa (הסתרת החסד); המרכז - ירוק, הפנים של Īśāna (גילוי החסד, הכוח היצירתי).
זיהוי המנדלה ככלי טיפולי אצל יונג

הפסיכואנליטיקאי קרל גוסטב יונג האמין, שהמנדלה היא ארכיטיפ ייצוגי של העצמי, שאותו הוא מתאר כמרכז ממנו מתפתחת הנפש.
יונג זיהה את המנדלה כמופיעה בתרבויות שונות אצל מטופלים, בחלומות וציורים, והשתמש בה לתרפיה עצמית. הוא סבר, שלמנדלה יש השפעה ממרכזת על המצייר אותה, וכן על הצופה בה, וכי היא מאפשרת ארגון מחדש של האישיות באמצעות יצירתו של מרכז חדש.
במהלך עבודתו כפסיכיאטר בבית חולים פסיכיאטרי בציריך, הבחין יונג, שהמנדלה מופיעה לעיתים קרובות בחלומות וביצירות אמנות של מטופלים שאיתם עבד, וכמו כן אצל מטפלים אחרים. הוא הבחין כי מנדלות הופיעו באופן ספונטני, ותפסו מקום מרכזי במהלך תקופות בהן מטופלים חוו מצבי כאוס, מתח ובלבול. לפיכך המריץ יונג את מטופליו להמשיך וליצור מנדלות, מתוך אמונה שאלו יאיצו את תהליך ההחלמה. בשלב מסוים בתהליך הטיפולי טען, כי יש להוסיף לכך מלל; הוא האמין, שהדיבור על הציור מקדם את הטיפול, ואף משחרר את המטופל מהתלות במטפל. שחרור מתלות זו, לדעתו של יונג, מאפשר למטופל לטפל בעצמו כשלב בתהליך האינדיבידואציה שלו. לפי יונג, כאשר מטופל מפרש את חלומותיו ומבין את הסמלים שהוא יוצר, הוא מגיע לשלב חדש בתהליך הטיפולי.
דרך רעיון האינדיבידואציה הגדיר יונג את החיים כהשתוקקות לשלמות הפוטנציאלית הראשונית, ובשילוב עם הרעיון של "אחדות הניגודים", הוא טען, כי הדבר מכוון ומתבטא בציור המנדלה. על-פי יונג, השלמות הפוטנציאליות הראשונית מתבטאת בסמלים, שהאנושות השתמשה בהם מאז ומעולם; הם מבטאים אחדותיות, שלמות והשלמה, וניתן לראותם בסמלי הריבוע והמעגל. כמו כן, דמויות ארכיטיפיות, שלעיתים מופיעות באופן ספונטני בחלומות, בציורים ובתוצרי נפש אחרים, מצביעות בין השאר על מאבקו של האדם בין חלקים מנוגדים באישיותו. לטענת יונג, הבאת ניגודים אלה ביחד במנדלה, תרפא את האדם ותהפוך אותו לשלם יותר.
בתיאורו את תהליך יצירת המנדלה, שהיא ארכיטיפ של העצמי - מרכז מארגן שממנו יש גדילה נפשית, הזכיר שני מקורות כוח עיקרים: הלא מודע, שממנו מופקות הפנטזיות באופן ספונטני; והחיים, שהם מודעות אינטואיטיבית לעצמי.
זיהוי המנדלה ככלי טיפולי אצל יונג > תהליך היצירה התרפויטי

תהליך יצירת המנדלה מתואר על ידי יונג כיצירת תמונה, שמתפתחת באופן ספונטני, מתוך עצמה, ובאופן נפרד מהאדם היוצר אותה. הוא הבחין בתבניות חוזרות ובמוטיבים מסוימים, הקשורים לשלבים ספציפיים בטיפול.
ביצירת מנדלה קשה להבחין אם התהליך הוא בשליטת היוצר, או אם היא נעשית באופן ספונטני ללא תכנון מראש. משמעות יכולה להיווצר במצב עירני ומודע, או בצורה לא מודעת בשלב מאוחר יותר. צורות, קווים ויחידות גרפיות, מאפשרים יציאה ליצירת צורות נוספות. כמו כן הבחין יונג, שכל מנדלה שנוצרת היא ייחודית, ואין דומה לה, אלא אם כן היא הועתקה. המנדלה בשלמותה היא כמטריצה, שעליה ניתן להשליך חומר לא מודע, כשהמצייר יוצר לעצמו מעין "רורשך" שלו. בנוסף הבחין יונג כי לכלל תהליך יצירת המנדלה יש איכות מרגיעה.
מתוך כך האמין יונג, שהמנדלה באיכותה מסייעת בעיקר למטופלים פסיכוטיים, בכך שהיא מספקת מסגרת לתוכן סימבולי מאורגן, ויוצרת הגנה מפיצול של הלא מודע. בנוסף טען, שכל ציור שיש בו אלמנט של מעגל, יסייע במניעת פיצולים שכאלה, ויעזור בחיבור כוחות נפשיים מנוגדים. בהתאם לכך, חלק מהמטפלים משתמשים במנדלות בשכיחות גבוהה במצבים כאוטיים ופסיכוטיים, המאופיינים בדיסאוריינטציה ופאניקה. המנדלות מסייעות להסדיר את הבלבול, הן מביאות לסדר, ארגון ומלאוּת, ומטופלים בעצמם לעיתים קרובות מציינים את התועלת וההשפעה שלהן.
מבנה המנדלה ומשמעותו במובן הגרפי והגאומטרי

המנדלה בצורתה העגולה, ובאלמנטים הגאומטרים המשולבים בה, מבטאת את רעיון השילוב בין תוכן לצורה. בצורתה המושלמת היא מאפשרת יציקת סמלים לא מודעים בתוך מבנה מסודר, סימטרי, מאוזן והרמוני. הגאומטריה מעניקה למנדלה עקביות, כדי שיהיה ניתן להרחיב תוכן ומשמעות פסיכולוגית ופילוסופית.
מבנה המנדלה ומשמעותו במובן הגרפי והגאומטרי > מרכז המנדלה

כאשר מרכז המנדלה הוא מעגל אדום, הוא יכול לייצג סובייקט חי או חוויה נפשית אנושית (ביצירות אמנות בתקופות הגותיות הנוצריות בימי הביניים, המעגל הפנימי הופיע בדמות סובייקט חי כמו ילד נוצרי, חיה או ציפור). בנוסף, בגישה האלכימאית, המעגל האדום כמרכז מקביל למרכז "אבן החכמים", המופיעה כאבן פנינה אדומה. למרכז המנדלה יש הדגש ורטיקלי, שהוא יישור קוטבי של המנדלה, ואנלוגי לעצמי. יונג מתאר את המעגל החיצוני כגבול המגדיר של העצמי. הוא רומז שזה מושא לשינוי, להרחבה או לצמצום. אם המודעות לא עוברת דרך אינדיבידואציה, הגבול נתון לסיכונים של הלא מודע, שהוא כל מה שמחוץ לאני. על פי יונג, כאשר האדם מאבד את האבחנה בין הקוטב הפנימי לקוטב החיצוני, יכול להיווצר "אפקט בי-פולרי". אם המרכז הוא חדיר וניתן לעבור דרכו, לא תהיה הפרדה מובחנת בין פנימי לחיצוני, ואז גורלו של האני יתבטא ביחסים סכיזואידים.
מבנה המנדלה ומשמעותו במובן הגרפי והגאומטרי > גאומטריה

ניתן להתבונן בגאומטריה במנדלה בשני אופנים:
במובן של גאומטריה פרויקטיבית (projective geometry): מסתכלים על הקווים שבמנדלה ככאלה המתרחבים מעבר לגבולות התצורה הגאומטרית. אז נוצרים ארבעה רבעים אנלוגיים למבנה העצמי. אנלוגיה גאומטרית זו נעה בתנועת שעון, משמאל לימין, כתהליך סיבתי, ממודעות עליונה של יום לתחתונה של לילה. זאת על פי תפיסתו של קאנט, והתפיסה הקופרניקנית, בה המודעות נעה משמאל לימין, כתהליך סיבתי.
במובן של "גאומטריה הפוכה" (על פי תפיסת הגאומטריה של יאקוב שטיינר): מסתכלים על היישור הפנימי הקוטבי ועל החיצוני, וככל שהיישור הפנימי הקוטבי קרוב למרכז, כך יהיה רחוק יותר היישור הקוטבי החיצוני. הרעיון בהתבוננות כזו הוא שככל שמתקרבים לליבת קיומו של הפרט, כך עוברים דרך חלקים מאורגנים יותר בנפש (הקשורים לתפקוד, למוסר ולשיפוט). הקוטב החיצוני, שמקביל לפנימי, מסמל אף הוא את החלקים המאורגנים של העצמי, וכאשר האדם נע לעבר קוטב חיצוני זה, הוא עובר תהליך של הרחבה באמצעות היצירתיות.איור המדגים התבוננות במנדלה על פי הגאומטריה ההפוכה
מבנה המנדלה ומשמעותו במובן הגרפי והגאומטרי > אלמנטים צורניים

ייחודה של המנדלה בא לידי ביטוי בצורות עגולות פשוטות, ובדגמים מסובכים ביותר. בכולם קיים השילוב בין העיגול לריבוע, או בצורה עגולה בעלת מרכז המחולקת לארבע, או לכפולות של ארבע, בדומה לארבע רוחות השמיים. העיגול מסמל את השלמות בטבע, כצורה שלמה, המופיעה למשל בדמותם של השמש והירח. הריבוע, מאידך, מבטא את השלמות מעשה ידי אדם. השילוב ביו הריבוע לעיגול מבטא את השילוב בין האלוהי לבין האנושי, בין האוניברסלי לבין האישי, בין הלא מודע לבין התודעה, בין נשיות לגבריות, ובין פנים לחוץ.
המנדלה בהיבט ההתפתחותי

מעגל כצורה גרפית ככלל, ומעגל שבו ייצוגים משמעותיים לאדם בפרט, טבועים בהתפתחות הטבעית של האדם ומהווים חלק ממהותו. התפתחות זו גם מיוצגת בפעולה ובתנועה החזרתית, שיש ביצירת קווים ליניאריים ומתעגלים. במהלך מאה שנים האחרונות זכו הייצוגים הגרפיים של ילדים לתשומת לב רבה. פסיכולוגים, אנתרופולוגים, אמנים ומחנכים תהו מה טבעה של ההתפתחות האמנותית, ומהם העקרונות העשויים להסביר בדרך הטובה ביותר את מהלכה. הפרסומים הראשונים של מחקר שיטתי של אמנות הילד החלו להופיע בסוף המאה ה-19. מחקרים אלו התבססו באיסוף הנתונים על התבוננות נרחבת בציורי ילדים. הם הציגו הבנה חדשה של היצירה הגרפית של ילדים, והתייחסו אליה כאל כזו העשויה לשפוך אור על החיים המנטליים של הילד. נקודת המוצא הייתה ראייה התפתחותית. חוקרים שונים של ציורי ילדים זיהו רצף התפתחותי אוניברסלי ביצירה הילדית, והבחינו שרצף התפתחותי זה מושפע רק במעט מן הסביבה התרבותית והחברתית של הילד.
המנדלה בהיבט ההתפתחותי > התפתחות הקו ובניית הסמל

בשלב השרבוט, בגילאים שנתיים עד ארבע, מתחיל הילד להתנסות בציור, כשהוא מייצר תנועות קינטיות על גבי משטח הציור. במהלך שלב זה, שרבוטים קוויים של תנועה חזרתית מימין לשמאל וההפך, הופכים לשירבוטים מעגליים. אז נרכשת התנועה הנשלטת, ומתחילות להופיע הצורות הראשונות. בשלב זה הילד רואה דמיון בין הצורה המצוירת, שהיא על פי רוב עיגולית, לבין אובייקט מוכר. כאן מתחיל לראשונה השימוש בצורות, שמתוכו נוצרים הסמלים, בכך שהצורה המצוירת מצביעה כעת על ישות אחרת, מעבר לזו שאותה היא מייצגת. היכולת להפשטה מאינספור הפרטים המרכיבים את האדם, והיכולת לאפיין ולהגדיר את טבעו החי, מעידות על ההבנה שהסמלים הם "מייצגים", ושאין להחשיבם בטעות רק לאובייקט הממשי שאליו הם מתייחסים.
זאת ועוד, שלב זה הוא שלב של גילוי והנאה; הילד שהתנסה עד עתה בחזרתיות מתמדת, מתנסה בסוג חדש של תנועה, שממנה מתפתח הקו המעגלי. מתוך תנועה מעגלית זו, עובר הילד לשלב הפרה-סכמטי, שמגיע בסביבות גיל ארבע עד שבע. בשלב זה מתחיל הילד להתנסות ביצירת דמות אנוש: העיגול משמש כייצוג לראש, וקווים ארוכים משמשים כרגליים.
המנדלה בהיבט ההתפתחותי > התפתחות ציור דמות אנוש

בני אדם הם אחד האובייקטים הראשונים והמועדפים על ידי ילדים בציור. ילדים מתרגשים למראה הגילוי שיצרו ישות חדשה, שלא הייתה שם קודם. הדמויות הייצוגיות הראשונות מצוירות בצורה גלובלית וכוללנית. הן מורכבות מצורות פשוטות, ומצוידות בפרטים מועטים בלבד, בדרך כלל תווי הפנים. המצייר עשוי להוסיף נקודות המסמלות את העיניים, האף והפה. בפרק זמן קצר יחסית הופכות הדמויות מובחנות יותר ויותר. לדמות האנוש, המתחילה כעיגול, או מבנה אליפטי בלתי מובחן, מתווספות רגליים וזרועות, ויש המכנים אותה "ראשן".
הראש הוא המרכז החשוב של "העצמי", והוא חלק הגוף שמצוי בפעולת גומלין עם הסביבה. הופעת הדמות מגיעה מהראשן, שמסמן את המעבר משירבוט ספירלי לייצוג של עיגול. רודה קלוג מבחינה בשתי צורות מעבר בין השרבוט לראשן: המנדלה והשמש. לפי קלוג, המנדלה מופיעה רק אחרי גיל שלוש וחצי, כסמל לעצמי, והקווים החוצים אותה מייצגים את הלא-אני. בגיל ארבע מתפתחת מן המנדלה השמש, שהיא צורה מתקדמת יותר, ובה הקווים הפנימיים כמו זזים, ומתרכזים מסביב לעיגול, כקרניים הפונות כלפי חוץ. הקווים הפנימיים במנדלה מסמלים את המאבק, את ההתרוצצות והמתח הפנימי. בציור המנדלה ישנו ביטוי להצלחתו של הילד להגדיר לעצמו את ישותו האינדיבידואלית, ולבטא סמל ל"עצמי", שמתגבש מתוך היחסים הסימביוטיים עם האם.
המנדלה בטיפול באמנות

המנדלה מקובלת ככלי אפקטיבי בטיפול באמנות. היא נועדה לסייע בטיפול במצבים פסיכולוגים, בתסמינים והפרעות, וכמו כן ככלי לאבחון. מחקרים שונים מראים שניתן להיעזר במנדלה ככלי טיפולי, מתוך מחשבה שזו יכולה לספק הבנה פסיכולוגית ונפשית של מטופלים, ולהוסיף מקור הבנה והדרכה בטיפול. רבים מהמטפלים באמנות רואים במנדלה כלי יסודי למודעות עצמית, פתרון קונפליקטים, וכלי תשתיתי לטכניקות טיפול אחרות במגוון מצבים.
הספרות המחקרית, העוסקת במנדלה כאמצעי לאבחון וטיפול, מדגישה שני נושאים עיקריים: הראשון הוא המבנה והאלמנטים הגרפיים של המנדלה, והשני הוא נושא הצבע והגוון.
המנדלה בטיפול באמנות > מנדלה כאמצעי לטיפול

מטפלים באמנות שעושים שימוש בטיפול במנדלה, רואים בה פיסת אמנות מעוגלת, בעלת איכויות של מדיום מרגיע.
מסקירת מחקרים שונים, נראה כי פסיכותרפיסטים רבים מפרשים קווים זוויתיים כביטוי לתסכול וזעם, בעוד שביטויים של קווים כמעט ישרים או מעוקמים מהווים אינדיקציה למצב של רוגע.
השאלה באשר ליכולת הקווים לבטא איכות רגשית, נחקרה באופן שיטתי על ידי מספר חוקרים. עוד בשנת 1921 הראתה לונדהולם בסדרה של ניסויים, שרגשות יכולים לבוא בהקשר של מספר צורות בסיסיות של קווים. היא קיטלגה טונאליות של רגשות על בסיס הבעה קינסתטית, בה נמצאו מספר סוגים של קווים. בולנדר ציינה, שקווים בעלי זווית מביעים בדרך כלל עוינות, וגל זוויתי הוא סימבולי לאגרסיביות קיצונית, או פחד מאוד גדול.
המר כתב, שקו משונן מקושר לעוינות. במחקר של האריס שבדק את הקשר בין רישומי ילדים לבגרות אינטלקטואלית ואישיותית, נמצא כי עקומות הזווית בקו הרישומי תיארו מוטיבים וצרכים מודחקים ולא מודעים. לפיכך נראה כי הספרות המקצועית תומכת בטענה, שקווים מזוותים מציינים אספקטים של מצבים שליליים (דוגמאות לקווים מזוותים אלו הן זוויות חדות, קווים מזוותים, גלים מזוותים, קווים משוננים, ומשולשים חדי זווית).
במחקר שנערך על ידי סלג'ליס (1987) נמצא שמספר הזוויות שצוירו בתוך מעגל, היה נמוך באופן מובהק סטטיסטית לעומת אלו שצוירו בתוך ריבוע. מכך הסיק שמיעוט זוויות המצוירות בתוך מעגלים, תומכים בטענתו של יונג אודות ההשפעה המרגיעה של המנדלה על המצייר. בנוסף ציין כי תמות שהובאו בעיגול היו בעלות אופי שמח וחיובי יותר, ובמקרים בהם היה רצון להביע רגש של כעס ועוינות נראתה הבחירה בריבוע כעדיפה. כמו כן ציין כי רישומים בעלי אופי חזרתי נראו בצורה תחופה יותר בתוך ריבועים, וכשחזרתיות זו מופיעה בעבודת אמנות של מטופלים, זו מעידה לרוב על רמה נמוכה של התארגנות נפשית.
המנדלה בטיפול באמנות > המנדלה ככלי פנמנולוגי להתבוננות

המנדלה בטיפול באמנות יכולה לשמש כמקור להבנה, הדרכה והעמקה בתכנים אצל המטופל, כמו גם אצל המטפל. על פי הגישה הפנמנולוגית, שמיוצגת בין השאר על ידי התאורטיקנית מלה בטנסקי, ניתן להתייחס למנדלה כמודל פנמנולוגי של הפסיכותרפיה. בגישה זו מסבירה בטנסקי כי ניתן לבקש מהמטופל לצייר תמונה, ולאחר מכן להתבונן בה ממרחק. המטופל מספר את שהוא רואה, ועל חוויית הציור שלו עצמו. המטפל יכול לשאול את המטופל שאלות במטרה להגיע להקשרים משמעותיים, ומאוחר יותר יכול המטפל לתת משוב שמבוסס על תצפיתו האישית, כאשר הוא לוקח בחשבון שההשלכות שלו יכולות להיות נוכחות. גישה מתבוננת זו יכולה להיות מיושמת על ציור מנדלה, שבמבניות שלה ובאיכות שלה היא מספקת מדיום התבוננות נגיש.
אבחון באמצעות מנדלה

מחקרים שונים מדגימים מקרים בהם המטפל באמנות יכול להשיג מידע פסיכולוגי גם מביצוע גרפי חסר יחסית של מנדלה. ציור המנדלה שימושי לאבחון פנימי בטיפול, מסייע לזכור תבניות הבעה של מטופל, ומשמש אף ככלי להערכה של קשרים ויחסים של המטופל עם סביבתו.
המנדלה במבנה הקלאסי בנויה כמעגל בעל מרכז, בה אלמנטים גאומטריים, החוזרים על עצמם בצורה וגודל שונה. מבניותה של המנדלה מבוססת על יסודות הסימטריה. המנדלה המוכרת מתרבויות המזרח עשויה בצבעים בדרך כלל, ולצבעים משמעות סימבולית. באבחון בטיפול באמנות מתבוננים בשני יסודות מרכזיים במנדלה: יסוד הצבע והיסוד הצורני. ניתן לומר, שהמנדלה ברוב המקרים מספקת מבנה קלאסי, מאורגן וידוע, אשר בתוכו ניתן להתבונן ולבחון צבע, ושימוש בצבע. בנוסף, חלק מהמחקרים העוסקים באבחון באמצעות מנדלה מתייחסים גם לאלמנטים הצורניים, המרחקים ביניהם, הגדלים, וכל זאת בהתייחסות למרכז המנדלה.
אבחון באמצעות מנדלה > אבחון גילוי עצמי באמצעות צבע – SRTC

אבחון SRTC ‏(Self-Revelation Through Color), שפותח על ידי פרופ' רחל לב ויזל מאוניברסיטת חיפה, מתבסס על מחקרים שנעשו במהלך השנים בנוגע לשימוש בצבע, ובחנו את הקשריו למאפייני אישיות ומצבים רגשיים. לב ויזל מציינת כי נושא הצבע מופיע בהקשרים קליניים בקרב רבים העוסקים בתחום בריאות הנפש. היא מראה כי חוקרים ממגוון רחב של דיסציפלינות מסכימים שלצבעים יש השפעה פיזיולוגית על תהליכי מחשבה והתנהגות אנושיים, וכן לעיתים קרובות יש להם השפעה פסיכולוגית בלתי מודעת. זאת ועוד, צבעים מסמלים יחסים בין אישיים, ויחסים חברתיים ותרבותיים בהקשרים שונים, כשמשמעותם של אלה יכולה אף לעבור מדור לדור. ייצוגים לכך ניתן לראות לטענתה בטלאי הצהוב, המסמל את הרדיפה של העם היהודי, או בדגל האדום הקומוניסטי, המסמל את דיקטטורת המהפכה.
בין השאר מציינת לב ויזל, שהצייר והאדריכל האוסטרי פרידנסרייך הונדרטוואסר תיאר את הספירלה הצבעונית שבציוריו כסמל המייצג את המעבר מהעצמי הפנימי אל העולם החיצוני, ומהעולם החיצוני אל העצמי הפנימי. הונדרטוואסר טען כי צורות וצבעים ספירליים אלה הם ייצוגים של תמונות חיקוי אינסטינקטיביות של החוויה הראשונית של אנשים, כלומר - הם מייצגים את מנגנוני ההגנה ואת האובייקטים הפנימיים..
מטרת טכניקת האבחון SRTC היא לאפשר למטופלים לבחון את עצמם ואת מנגנוני ההגנה שלהם, במערכות יחסים עם אובייקטים משמעותיים ואירועי חיים טראומתיים. האבחון נעשה בצורה לא מאיימת, המעודדת ביטוי מילולי ומודעות עצמית. לטכניקה זו ערך כאמצעי אבחוני של ניתוח האישיות, אך גם ככלי טיפולי. טראומות שעבר המטופל, אירועי חיים ואובייקטים משמעותיים באים לידי ביטוי בצבע, שהוא אמצעי לביטוי רגשי. בנוסף, נעשה שימוש במבנה מאורגן, שמקביל למבנה הפנים-נפשי: מבנה בעל מרכז פנימי בנוי שכבות, בדומה למבנה המנדלה. טכניקה זו מאפשרת את גילוי השפה הפנימית של המטופל, העשוי לתרום לתקשורת טובה ועמוקה יותר בינו ובין המטפל.
הטכניקה מומלצת לשימוש מיד לאחר הפגישה הראשונה בין המטפל למטופל. היא כוללת שני שלבים: בשלב הראשון המטפל מסביר למטופל כי באופן מטפורי, כל אדם מורכב משכבות, כמו אלה של בצל; השכבות הפנימיות מוסתרות לעיתים קרובות מהעולם החיצון. לאחר מכן המטופל מתבקש לצייר את עצמו כשכבות צבע, החל מהשכבה הפנימית עד לחיצונית ביותר. כמו כן, המטופל מתבקש להתחבר באופן חופשי לצבעים, ולהקצות תחושה או רגש (באופן אסוציאטיבי) לכל צבע. לאחר היצירה, מתבקש המטופל להקצות אירוע מהחיים או מצב שחווה, לכל צבע. בשלב השני המטופל מתבקש להקצות צבע אחד או יותר, לאחרים משמעותיים, על פי רשימה שהגיש המטפל (למשל אם, אב, אחים, בני זוג, ילדים והמטפל). בסופו של התהליך, המטופלים מתבקשים לבנות משפט בעל משמעות מהמילים שהם העלו מאסוציאציות לצבעים מסוימים בשלב הראשון.
כל שכבת צבע באבחון ה-SRTC מייצגת דרגה בהתפתחות העצמי. לב-ויזל מציינת בין השאר, שכל צבע יכול לעורר באופן סימולטני תגובות מנוגדות, כמו קור-חום, אהבה-שנאה, אדמה-שמיים. ניגוד זה יכול להוות אינדיקציה לאמביוולנטיות של המטופל לגבי אירוע או אחר משמעותי. בנוסף, תגובות מנוגדות או לא תואמות יכולות להופיע בין שלב האסוציאציות החופשיות לבין הרגשות שהצבעים מעלים. למשל, צבע מסוים יכול לעורר רגש כמו הנאה, לצד זיכרון של מוות של אדם משמעותי. במקרים כאלה הניגוד יכול להוות אינדיקציה למשבר זהות אצל המאובחן.