stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פסטיבל הזמר והפזמון

עטיפת התקליט "פסטיבל הזמר והפזמון" 1970
פסטיבל הזמר והפזמון היה תחרות שירים ששודרה בקול ישראל. הפסטיבל הראשון נערך ב-1960 והאחרון ב-1980.
את התחרות יזם ישראל דליות. הוא פנה להנהלת קול ישראל באמצעות יצחק שמעוני, ושניהם הוזמנו למחלקת הטקסים שהייתה חלק ממשרד ראש הממשלה בראשותו של טדי קולק. עם השנים נוצרה מסורת של קיום הפסטיבל במוצאי יום העצמאות, ובפועל הוא נעל את אירועי היום.
במקור, נשלחו השירים המועמדים לקחת חלק בפסטיבל למארגני התחרות בעילום שם. בשלב מוקדם נבחרו השירים על ידי ועדה שכללה מוזיקאים מקצועיים, אשר קבעה קריטריונים לבחירת שיר לשלב הסופי. אחד מהם היה "עד כמה השיר מקדם את הזמר העברי המקורי ועד כמה הוא משקף את הישגי החברה הישראלית ותרבות העם היהודי לדורותיו" (מתוך תקנון הפסטיבל).
בתחילה שודר הפסטיבל בשידור חי ב"קול ישראל" עם אחוז האזנה כמעט מרבי. לאחר פתיחת שידורי הטלוויזיה הישראלית ב-1969 הוחל בשידורי הפסטיבל גם בטלוויזיה. גם אז היה אחוז הצפייה גבוה, מה שהוסיף יוקרה לפסטיבל ודחף עוד יותר יוצרים להיכנס למעגל התחרות.
היסטוריה > תקופת האירוויזיון

בפסטיבל הזמר והפזמון 1978 שונתה מתכונת הפרס, ומעתה השיר הזוכה בפסטיבל, ייצג את ישראל בתחרות האירוויזיון. החלטה זו הביאה לשינוי קיצוני באופי השירים המתחרים, אשר הפכו לשירי פופ קלילים וקליטים יותר. במקום הראשון זכו יזהר כהן ולהקת אלף-בית עם השיר "אבניבי", והמשיכו גם לזכייה באירוויזיון. למקום השני הגיעה חדווה עמרני אשר לוותה בלהקת "פלפל לבן" עם השיר "בלב אחד". שני השירים קיבלו 66 נקודות, אך "אבניבי" זכה בתחרות מאחר שקיבל יותר הצבעות למקום הראשון. גם פסטיבל זה היה משופע בלהיטים, וכלל את "נסיך החלומות" של גלי עטרי, "למה לא" של שרי, "תן לי כוח" של אריאל זילבר, ו"מישהו" של יהודית רביץ.
הפרס של ייצוג ישראל באירוויזיון ניתן גם לזוכים בפסטיבל הזמר והפזמון 1979, גלי עטרי ולהקת חלב ודבש עם השיר "הללויה". גם שיר זה המשיך לזכייה באירוויזיון, אשר נערך בירושלים. שירים בולטים נוספים בפסטיבל זה היו "אין לי איש מלבדי" של צביקה פיק, "שנינו יחדיו" של חדווה עמרני, "נולדתי לשלום" של סקסטה, "תודה רבה" של ריקי גל, "רקדי את הקצב" של חיים צדוק ו"לעולם בעקבות השמש" של שרי.
פסטיבל הזמר והפזמון 1980 הייתה תחרות הזמר האחרונה. באותה שנה הוחלף הפרס של ייצוג ישראל באירוויזיון, מכיוון שישראל ביטלה את השתתפותה בתחרות באותה שנה מאחר שזו נפלה על יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל. במקום הראשון זכתה להקת האחים והאחיות עם השיר "פזמון חוזר". מפסטיבל זה זכורים השירים "אתמול היית שונה" של שימי תבורי, "על אהבות שלנו" של עפרה חזה, "אני עושה לי מנגינות" של סקסטה, "זה לא זה" של נורית גלרון, "בלילה" של יצחק קלפטר ויעל לוי, "הלילות היפים שלנו" של אריק רודיך ועדנה לב, "כמו לפני שנים" של אריק סיני, ו"אני מאמין" של שלושה בשירה אחת.
בעקבות שינוי פרס הזכייה בפסטיבל הזמר לייצוג ישראל באירוויזיון, ובעקבות שינוי אופי השירים המשתתפים כתוצאה מכך, הוחלט לאחר הפסטיבל של 1980 לבטל את התחרות, ולהחליפה בתחרות הקדם אירוויזיון.
רשימת השירים הזוכים בשלושת המקומות הראשונים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | מקום ראשון | מקום שני | מקום שלישי | מנחים |
| 1960 | עליזה קאשי ושמעון בר - "ערב בא" | רמה סמסונוב וגדעון זינגר - "העלמה" | ג'ו עמר ולילית נגר - "ליל החג" | יצחק שמעוני |
| 1961 | אסתר עופרים/גדעון זינגר- "שאני עמך" | אסתר עופרים/גדעון זינגר - "נעמה" | נחמה הנדל/שמעון בר - "כאשר אני ואת" | יצחק שמעוני |
| 1964 | בני אמדורסקי ונחמה הנדל/מקהלת רינת - "ילדתי אמרי" | נעמי לוי/שמעון בר - "דברים של לא כלום" | שושנה דמארי/שמעון בר - "במשעול רדום" | יצחק שמעוני |
| 1965 | אריק איינשטיין/יפה ירקוני - "איילת החן" | שלישיית גשר הירקון/נחמה הנדל - "הגביע" | נחמה הנדל/שלישיית גשר הירקון - "ליל קרב" | יצחק שמעוני |
| 1966 | אריק איינשטיין/יפה ירקוני - "ליל סתיו" | הפרברים/שלישיית גשר הירקון - "ריח תפוח ואודם שני" | חדוה ודוד/יפה ירקוני ובני אמדורסקי - "השניים" | יצחק שמעוני |
| 1967 | מייק בורשטיין - "מי יודע כמה" | רן אלירן - "תמיד מחדש" | הפרברים - "תרזה יפה" | יצחק שמעוני |
| 1969 | יהורם גאון - "בלדה לחובש" | יהורם גאון - "עץ האלון" | אבי טולדנו - "בדרך חזרה" | יצחק שמעוני |
| 1970 | שלמה ארצי - "פתאום עכשיו, פתאום היום" | רבקה זהר - "רבי עקיבא" | אילנית - "אהבתה של תרזה די-מון" | יצחק שמעוני |
| 1971 | אילנית - "רק הירח" | ששי קשת - "ומתוק האור בעיניים" | הדודאים - "לא נדע הלילה" | יצחק שמעוני |
| 1972 | הטוב הרע והנערה - "טוב לי לשיר" | בועז שרעבי - "חייך וחיי" | עדנה לב - "קרן שמש קרן זוהר" | יוסי בנאי ורבקה מיכאלי |
| 1973 | עדנה לב - "את ואני נולדנו בתש"ח" | שלמה ארצי - "שיר בבוקר בבוקר" | דורית ראובני - "רכבת העמק" | רבקה מיכאלי |
| 1974 | שלמה ארצי ולהקת גברת תפוח - "הבלדה על ברוך ג'מילי" | אילנית - "אם יפול הכוכב שלי" | יגאל בשן - "יהיה פעם טוב" | רבקה מיכאלי |
| 1977 | רוחמה רז - "רקפת" | האחים והאחיות - "פתאום נפל עליי אביב" | אילנה אביטל - "אותך" | רבקה מיכאלי |
| 1978 | יזהר כהן ולהקת אלפא ביתא - "אבניבי" | חדוה עמרני - "בלב אחד" | גלי עטרי - "נסיך החלומות" | רבקה מיכאלי |
| 1979 | חלב ודבש וגלי עטרי - "הללויה" | צביקה פיק - "אין לי איש מלבדי" | חדוה עמרני - "שנינו יחדיו" | רבקה מיכאלי |
| 1980 | האחים והאחיות - "פזמון חוזר" | אריק רודיך ועדנה לב - "הלילות היפים שלנו" | שימי תבורי - "אתמול היית שונה" | רבקה מיכאלי |
אישים בולטים

הבולט מבין מארגני הפסטיבל לאורך עשרים שנותיו היה המפיק חנוך חסון, שהיה גם המנהל המוזיקלי של הפסטיבל. הוא הפיק וערך את כל פסטיבלי הזמר, למעט שניים. שני המנחים הבולטים של הפסטיבל אשר הפכו למזוהים ביותר עמו היו יצחק שמעוני, אשר הנחה אותו משנתו הראשונה עד 1972, ורבקה מיכאלי, אשר הנחתה את כל יתר הפסטיבלים עד 1980. מנצחי התזמורת הקבועים בפסטיבל היו גארי ברתיני, משה וילנסקי ויצחק גרציאני.
גיל אלדמע הצטרף לצוות הפסטיבל בשנת 1963, והיה אחראי לעבודת צוות השופטים שבחרו את 12 השירים שהשתתפו בפסטיבל. הפיק וערך את פסטיבל הזמר והפזמון בשנת 1967. המשתתפים הבולטים מכולם היו צמד "הפרברים", ששר 14 שירים בפסטיבלים השונים. המלחין מוני אמריליו והפזמונאי יורם טהרלב הם היוצרים שתרמו לפסטיבלים השונים שירים רבים יותר מעמיתיהם בהפרש ניכר. בין הכותבים והמלחינים הנוספים אשר תרמו שירים רבים לפסטיבל נמנים יעקב הולנדר שזכה שלש פעמים במקום הראשון, שמרית אור, יאיר רוזנבלום, אהוד מנור ואחרים. הזמרים נחמה הנדל ושמעון בר הרבו גם הם להשתתף באירוע. זמר נוסף שהשתתף בביצוע שירים רבים במסגרת הפסטיבל היה בני אמדורסקי, אך תמיד עשה זאת כחלק מהרכב (הדודאים, גשר הירקון, הטוב הרע והנערה) או דואט (לדוגמה עם נחמה הנדל או שולה חן). מוזיקאים אשר הרבו לעבד את השירים המשתתפים היו אריה לבנון, ד"ר חנן וינטרניץ, שמעון כהן, יצחק גרציאני, אלכס וייס, אלדד שרים וקובי אשרת.
הצלחת הפסטיבל והשפעתו

אף על פי ששירים רבים מפסטיבלי הזמר נשכחו במרוצת השנים, רבים אחרים זכו להצלחה גדולה ולגרסאות כיסוי רבות, ומושרים עד היום. במצעדי הפזמונים השנתיים מ-1960 עד 1980 התברגו כמעט תמיד שירי הפסטיבל במקומות הגבוהים, לרבות "ערב בא", "איילת החן", "על כפיו יביא", "פתאום עכשיו פתאום היום", "סליחות" ו"הללויה", אשר זכו בתואר "שיר השנה" בקול ישראל וברשת ג'. כמו כן שימש פסטיבל הזמר והפזמון כבסיס לפסטיבלי זמר רבים אחרים בישראל, כדוגמת פסטיבל הזמר המזרחי, פסטיבל הזמר החסידי, פסטיבל שירי הילדים והפסטיגל.
בנוסף, היווה הפסטיבל עבור זמרים ויוצרים רבים "קרש קפיצה" לקריירה מצליחה, ביניהם שלמה ארצי, אשר פתח קריירת סולו ארוכת שנים עם זכייה בפסטיבל 1970. ארצי הוסיף להופיע במספר פסטיבלים בשנים הבאות, ואף זכה פעם נוספת ב-1974. דוגמה למלחין שהפסטיבל קידם את הקריירה שלו בצורה משמעותית הוא יעקב הולנדר. שירו הראשון בפסטיבל הזמר היה ב-1964, "ילדתי אמרי" בביצועם של בני אמדורסקי ונחמה הנדל, שזכה במקום ראשון. שירים נוספים פרי עטו שזכו במקום ראשון בפסטיבלים הם "פתאום עכשיו פתאום היום" בביצוע שלמה ארצי ו"מי יודע כמה" בביצוע מייק בורשטיין.
ניסיונות לחידוש

בשנת 1987 נעשה ניסיון להחזיר את פסטיבל הזמר במסגרת אירועי חגיגות הזמר העברי בערד, בהנחייתה של נעמי שמר ובניצוחו של דוד קריבושי אך בשל שביתה ברשות השידור הפסטיבל נדחה במספר שבועות והונחה על ידי דניאל פאר. הניסיון אמנם נכשל, אך השיר אשר זכה באותה שנה, "יונה עם עלה של זית" בביצוע להקת פיקוד דרום והסולנית חיה סמיר, הפך ללהיט. שיר נוסף שהצליח מאותו פסטיבל הוא "ספינת הזכרונות" ("את עדיין זוכרת את שבילי הסתיו") בביצוע נתנאלה שגם כתבה והלחינה את השיר. גם בשנים 2000 ו-2001 נעשה ניסיון להחזיר את הפסטיבל במסגרת אירועי יום העצמאות, אך גם ניסיונות אלו נכשלו. הזוכים בפסטיבל של שנת 2000 היו אקי אבני וחיה סמיר עם השיר "תפילת האור" ובפסטיבל של שנת 2001 זכתה קרן שני עם השיר "ריקוד החיים".
בשנת 2004 נעשה ניסיון על ידי "שידורי קשת" לחדש פעם נוספת את מסורת הפסטיבל, הפעם תחת השם "פסטיבל השירים של ישראל". פסטיבל זה נערך פעמיים עד כה, בדצמבר 2004 עת זכה שי גבסו עם השיר "מישהו גדול", ובמאי 2006, בו זכתה להקת מלכה באיה עם השיר "אם את בעניין". בפסטיבל של 2006 התחרו מספר שירים שזכו להצלחה כאשר יצאו כסינגלים מאוחר יותר, כ"עיניים זרות" של רונה קינן, "So Far" של הבנות נחמה ו"עזרה בדרך" של נעם רותם.
בשנת 2013 רשות השידור החליטה לנסות לחדש את הפסטיבל פעם נוספת ואכן, התחרות התקיימה ב-31 בינואר 2013 עם הופעת אורח של אסתר עופרים וזכה בה פאר טסי עם השיר "תחזרי" בהיכל התיאטרון קריית מוצקין.
ב-16 באוגוסט 2016 נערך שוב ערב מחווה לתחרות בהיכל התיאטרון קריית מוצקין, בשם "ימי פסטיבל הזמר והפזמון", בו הציגו קטעים רבים מהפסטיבלים לאורך השנים. עשרה שירים הושמעו במופע על ידי זמרים ששרו את אותם שירים בפסטיבלים או בביצועים חדשים. במופע שרו הזמרים: רבקה זהר, גל לב, להקת סקסטה, חובי סטאר, נסרין קדרי, אדר גולד, מיי פיינגולד, פאר טסי, לירן דנינו, חדווה עמרני ואילנית. בנוסף, הופיע שלמה בראבא בקטע קומי בדמותו של יאצק מ"זהו זה" ואת המופע הנחו מיקי קם וליאון רוזנברג. הפקות תוצרת הארץ ואולפני הרצליה הפיקו את ערב המופע והוא שודר בערוץ הראשון, ולאחר מכן בכאן 11.
בשנת 2019 יזם המנהל האומנותי אלי ניסמן את חידוש פסטיבל הזמר תחת שם חדש "פסטיבל השיר הבא". בתחרות השתתפו 13 שירים. הזוכים היו דפנה ארמוני וגבי ברלין בשירם של נורית בת-שחר צפריר ושמואל אלבז, "שפחה את ומלכה".
בשנת 2020 נערך "פסטיבל השיר הבא" ביוזמתו של המנהל האומנותי אלי ניסמן. בתחרות השתתפו 12 שירים. בין האומנים היו ליאורה, משה הלל, חנה גור, אסף לוי. בין היוצרים היו יוסי גיספן, מוני אמריליו, חמוטל בן זאב, עמוס ברזל, דורון דוידסקו, יוני רועה, עופר לב ואחרים. במקום הראשון זכתה הזמרת ליאורה עם השיר "הארץ שרה ובוכה" שכתבו נורית בת-שחר צפריר ויוני רועה.
בשנת 2021 נערך שוב "פסטיבל השיר הבא". בתחרות השתתפו 13 שירים. בין האומנים היו שלווה ברטי, עירית דותן, אסף לוי, רוני גינוסר. בין היוצרים היו יורם טהרלב, חמוטל בן זאב, שייקה פייקוב ואחרים. במקום הראשון זכה השיר "חיבוק של אמא" בביצוע שלווה ברטי.
לקריאה נוספת

שפרה פירסט, "פסטיבלי המוזיקה הפופולרית כראי של תמורות בחברה הישראלית", עבודת גמר לתואר מוסמך, אוניברסיטת בר-אילן, תשנ"ט 1999. (העבודה באתר זמרשת)
נתן שחר, שיר שיר עלה-נא, הוצאת מודן, 2007, עמ' 156–160.
יובל ניב, "פסטיבל הזמר והפזמון הישראלי בין מלחמת ששת הימים למלחמת יום כיפור: פופ בשירות המדינה", עבודת גמר לתואר מוסמך, אוניברסיטת תל אביב, 2015. (העבודה באתר הספרייה הלאומית)
מיקי בר

| --- | --- |

מיקי בר, במחנה 2001
 לידה:  1956 (בן 69 בערך)
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1974–2000 (כ־26 שנים)
 דרגה:   תת-אלוף
 תפקידים בשירות
  מפקד טייסת 123  ראש להק אוויר למסוקים   מפקד בסיס פלמחים
 פעולות ומבצעים
   מלחמת לבנון
 עיטורים
   צל"ש אלוף
 תפקידים אזרחיים
 סמנכ"ל התעשייה האווירית לישראל
 
מיקי בר (נולד ב-1956) הוא קצין בדרגת תת-אלוף במילואים בצה"ל, שירת כראש להק אוויר למסוקים ומפקד בסיס פלמחים. בעל צל"ש אלוף ממלחמת לבנון. לאחר שירות הקבע כיהן כסמנכ"ל בתעשייה האווירית.
ביוגרפיה

בר נולד בחיפה וגדל בירושלים. ביולי 1974 התגייס לצה"ל והחל בקורס טיס אותו סיים בהצלחה במגמת מסוקים. הוא שובץ כטייס יסעור בטייסת דורסי הלילה. עבר קורס מדריכי טיסה בהצטיינות ופיקד על קורס אימון מבצעי של טייסי חיל האוויר, ב-1981 מונה לסמ"ט ב' (סגן מפקד הטייסת האחראי בין השאר על תוכניות, תרגילים ולוחות זמנים) בטייסת 123, טייסת מסוקי אנפה.
במהלך מלחמת לבנון ביצע גיחות מבצעיות רבות באזורי הקרבות, במהלך הקרב על הבופור חילץ תחת אש פצועים מכוח חטיבת גולני במבצע עליו זכה בצל"ש אלוף ממפקד חיל האוויר. בר שהיה אמור לסיים את תפקידו באותה תקופה לטובת לימודי תואר ראשון, נשאר לשרת בסגן מפקד הטייסת לאחר שמחליפו נהרג במלחמה, שנה לאחר מכן קודם לסמ"ט א' וב-1984 יצא ללימודים.
במהלך האינתיפאדה הראשונה שירת כראש מדור מסוקים במחלקת מבצעים במטה חיל האוויר. הוא היה חבר בצוות פיתוח של אמצעים לפיזור הפגנות ונשק אל הרג. במאי 1989 מונה למפקד טייסת 123 ולאחר מכן פיקד על מגמת מסוקים בבית הספר לטיסה. לאחר לימודי תואר שני שירת כסגן מפקד בסיס תל נוף וראש מחלקת קצינים במטה חיל האוויר. במהלך אסון השייטת היה משובץ בטייסת 160 וחיפה ממסוק AH-1 קוברה על חילוץ הנפגעים. בעקבות אסון המסוקים ב-1997 מונה בר להקים את להק האוויר למסוקים, הוא כיהן בתפקיד מספר חודשים עד שנקרא לפקד על בסיס פלמחים במקומו של שמואל אלדר שנהרג במרץ 1998 בתאונה אווירית. פיקד על הבסיס עד שנת 2000. במהלך שירותו כמפקד הבסיס שימש גם כמפעיל כלי טיס בלתי מאוישים.
לאחר שירות הקבע מונה לסמנכ"ל התעשייה האווירית לישראל ומנהל חטיבת כלי טיס צבאיים. ב-2007 פרש מתפקידו ומונה ליועץ לנושאים אסטרטגיים למנכ"ל החברה. כמו כן מכהן כיו"ר דירקטוריון רשת בתי הספר אורט ישראל. ב-2017 הקים עם ארז אברמוב את חברת די.אס ריידר העוסקת בתחום כלי רכב חשמליים מיוחדים.
בר בעל תואר ראשון בכלכלה ותואר שני במדעי המדינה מהמכללה לביטחון לאומי.
הערות שוליים

↑  סמנכ"ל התעשייה האווירית מיקי בר מסיים תפקידו, אתר התעשייה האווירית, נובמבר 2006
↑  אמיר בוחבוט‏, מהפכה בניידות? צה"ל שוקל לשלב כלי רכב חשמליים בשדה הקרב, באתר וואלה, 30 ביוני 2018
ח'רבת סעסע

ערך זה עוסק בכפר ערבי לשעבר בגליל התחתון ליד שפרעם. אם התכוונתם לכפר ערבי בגליל העליון, ראו .
| --- | --- |
 טריטוריה:  המנדט הבריטי המנדט הבריטי
 מחוז:  חיפה חיפה
 נפה:  חיפה חיפה
 שפה רשמית:  ערבית
 תאריך ייסוד:  התקופה ההלניסטית בארץ ישראל
 סיבת נטישה:  מלחמת העצמאות
 תאריך נטישה:  16 באפריל 1948
 דת:  מוסלמים
 קואורדינטות:  32°46′27″N 35°07′49″E﻿ / ﻿32.774166666667°N 35.130277777778°E﻿ / 32.774166666667; 35.130277777778 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הגליל המערבי מוגדלת) ח'רבת סעסע(למפת הגליל המערבי רגילה) ח'רבת סעסע(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ח'רבת סעסע(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ח'רבת סעסע  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ח'רבת סעסע (בערבית: خربة سعْسع) היה כפר ערבי, ששכן בקצה הדרומי של הגליל התחתון המערבי, מדרום לשפרעם. במהלך מלחמת העצמאות נכבש הכפר, התרוקן מתושביו ונהרס.
היסטוריה

לפי עדויות ארכאולוגיות הכפר היה חווה חקלאית שהייתה מיושבת ברציפות החל מהתקופה ההלניסטית בארץ ישראל. בחפירות ובסקרים שנערכו במקום התגלו שרידי מבנים מהתקופות הפרסית, ההלניסטית, הרומית והביזנטית, מחצבות מהתקופה ההלניסטית, מערת קבורה מהתקופה הרומית, מדרגות עיבוד מהתקופה הביזנטית וחרסים מהתקופות האסלאמית המאוחרת והעות'מאנית. בשנים 2013–2014 נערכו מספר חפירות בדיקה והצלה, בעקבות סלילת המשך כביש 6 צפונה וסלילת מפגשו עם כביש 70, בהם התגלו שרידי בנייה מהתקופה ההלניסטית, שרידי מבנה ובית יוצר משלהי התקופה הרומית בארץ ישראל ומדרגות עיבוד שנבנו בתקופה הביזנטית בארץ ישראל.
היסטוריה > בתקופה העותמאנית

ברשומות המס העות'מאני משנת 1596, מופיע הכפר עם 6 בתים בסנג'ק שכם. תושבי הכפר שילמו מס על גידולי חיטה, שעורה, זיתים, גפנים, עיזים ועל כוורת דבורים לייצור דבש. תושבי הכפר היו אריסים שעיבדו את הקרקע באזור עבור בעלי האדמות משפרעם.
חוקר ארץ ישראל הצרפתי ויקטור גרן ביקר בכפר ב-1870.
היסטוריה > בתקופת המנדט הבריטי

במפקד האוכלוסין של 1931, שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, נחשב הכפר חלק משפרעם. בסקר הכפרים בשנת 1945 האוכלוסייה בכפר הייתה 130 מוסלמים.
לכפר היה יחסי שכנות טובה עם היישובים היהודים שהוקמו בסביבתו, והיו אף נערכים ביקורים הדדיים בין התושבים.
לפי תוכנית החלוקה, שהתקבלה ברוב קולות בעצרת הכללית של האו"ם ב-29 בנובמבר 1947, היישוב נכלל בשטח המדינה היהודית. ב-16 באפריל 1948, במהלך קרבות רמת יוחנן הכפר נכבש בידי חטיבת כרמלי ותושביו נמלטו לשפרעם. לאחר כיבושו הרסו כוחות צה"ל את מבני הכפר פרט למבנה בית המוכתר.
הערות שוליים

↑  לימור תלמי, ‏חורבת סאסא, באתר "חדשות ארכיאולוגיות", גיליון 130, 6 בדצמבר 2018
↑  אלה נגורסקי, אריאדנה שקרון ומוחמד חאטר, ‏חורבת סאסא, באתר "חדשות ארכיאולוגיות", גיליון 129, 4 במרץ 2017
↑  Hütteroth, Wolf-Dieter; Abdulfattah, Kamal (1977). Historical Geography of Palestine, Transjordan and Southern Syria in the Late 16th Century. Erlanger Geographische Arbeiten, Sonderband 5. Erlangen, Germany: Vorstand der Fränkischen Geographischen Gesellschaft. ISBN 3-920405-41-2
↑  ויקטור גרן, תיאור גאוגרפי, היסטורי וארכאולוגי של ארץ - ישראל כרך שביעי : הגליל (א), יד יצחק בן צבי, 1987, עמ' 282
↑  Mills, 1932, p.67
↑  Government of Palestine, Department of Statistics, 1945, p. 26
↑  לחידוש יחסי שכנים, דבר, 5 בדצמבר 1940
↑  ח'רבת סעסע , באתר "אתרי מלחמת העצמאות"
הישרדות VIP עונה 4

| --- | --- |

סמליל העונה ה-11 של הישרדות
 מבוסס על:  הישרדות
 סוגה:  תוכנית מציאות
 מנחים:  גיא זו-ארץ
 זוכים:  אלה אייבינדר
 פרסים:  מיליון ש"ח; רכב לשומר הבקתה האחרון; פרסים למקום השני והשלישי שטיבם לא נחשפו
 ארץ מקור:  ישראל
 שפות:  עברית
 הפקה
 חברת הפקה:  אבוט המאירי
 אתר צילומים:  פיליפינים
 אורך פרק:  90 דקות
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ 13
 תקופת שידור מקורית:  16 באוקטובר 2021 – 2 באפריל 2022
 קישורים חיצוניים
 https://13tv.co.il/mood/survivor/season-05-vip/
 
 → הישרדות VIP‏ 3הישרדות מנילה ←
הישרדות VIP עונה 4 היא העונה האחת עשרה ועונת ה-VIP הרביעית של תוכנית המציאות הישראלית "הישרדות". צילומי העונה התקיימו בפיליפינים וצולמו במהלך חודשי אפריל-מאי 2021. הצילומים הושבתו לתקופה בגלל סופה שהתחוללה באותו זמן. העונה עלתה לשידור ב-16 באוקטובר אותה שנה, בערוץ רשת 13 כאשר פרק הגמר שודר בשידור חי ב-2 באפריל 2022. את העונה הנחה גיא זו-ארץ והזוכה היא אלה אייבינדר.
המתמודדים

המתמודדים התחלקו לשני שבטים: שבט אפולאקי, הנקרא על שם אל השמש במיתולוגיה הפיליפינית, השבט האדום, ולשבט ליבולן על שם אל הירח במיתולוגיה הפיליפינית של הויסאיאנים, השבט השחור. שבט האיחוד הוא פגאסה שזה 'תקווה' בפיליפינית, השבט הלבן. בעונה זו השתתפו 19 שורדים:
↑  בדירוג הראשון, המתמודדים הצביעו למי שהם רוצים שיהיה המנהיג בלבד ולא הצביעו למי שהם חושבים שלא חיוני.
1 2  בדירוג השבטי מי שנבחר להיות בדירוג זוגי באפולאקי (דירוגים 2, 4 ו-6) עבר לשבט ליבולן, ומי שנבחר להיות בדירוג אי זוגי בליבולן (דירוגים 1, 3 ו-5) עבר לשבט אפולאקי. מי שנבחר להיות כ-לא חיוני (גדי מאפולאקי ואודליה מליבולן) היה יכול לבחור לאיזה שבט הוא רוצה לעבור. גדי ואודליה בחרו להחליף שבטים.
1 2  גדי ופאני הגיעו אחרונים במשימה הראשונה.
↑  כיוון ששבט אפולאקי זכו בחסינות הקול בכד התבטל.
↑  מפני שוורד הצטרפה לשבט אפולאקי כחדשה בשבט, מי שדורג במקום האחד לפני ורד קיבל את העונש במקומה, שזה קובי.
1 2  התקיים תיקו בהצבעה למנהיג.
↑  ג'קי בחרה שלא להשתתף במשימת הפרס ולכן זהר החליף אותה.
↑  לאחר דיון בבקתה, הוחלט כי שירה וורד יחליפו שבטים.
↑  זהר החל את המשחק כ"שורד במסכה" עד הפרק השני, בו הוריד את המסכה ונחשף.
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | מועמדות | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2022 | פרסי נבחרי השנה של פרוגי | תוכנית הריאליטי של השנה | הישרדות VIP | מועמדות |
פרשת מלכה לייפר

פרשת מלכה לייפר היא פרשה שבה הואשמה מלכה לייפר, לשעבר מנהלת בית ספר חרדי במלבורן שבאוסטרליה, בעשרות מקרים של תקיפות מיניות ומעשי אונס בתלמידות בין השנים 2000–2008, תוך ניצול מעמדה. באפריל 2023 הורשעה לייפר באונס ובתקיפת שתי תלמידות.
בהליך אזרחי שהתקיים בספטמבר 2015, חייב בית המשפט העליון של ויקטוריה את בית הספר לשלם לאחת הנפגעות פיצויים בסכום של יותר ממיליון דולר אוסטרלי, ועל לייפר הוטל לשלם פיצויים עונשיים בסך 150,000 דולר.
לייפר נעצרה בישראל ושוחררה בנימוק שאינה כשירה לעמוד לדין. לייפר קיבלה טיפול פסיכיאטרי, ומספר חוות דעת מפסיכיאטרים קבעו שאינה כשירה לעמוד לדין. חוקרים פרטיים שנשכרו על ידי הארגון JCW (כיום "מגן לקהילות") טענו שהיא מתחזה, ותיעדו אותה מנהלת חיים נורמטיביים. בעקבות זאת נפתחה החקירה מחדש. היא נעצרה בפברואר 2018, והליכי הסגרתה לאוסטרליה חודשו. ב-2019 פתחה משטרת ישראל בחקירה נגד סגן שר הבריאות יעקב ליצמן, בחשד להתערבות לא חוקית למניעת הסגרתה של לייפר. לאחר שנדחו ערעוריה, היא הוסגרה לאוסטרליה בינואר 2021. באוגוסט 2023 בית המשפט באוסטרליה גזר על לייפר 15 שנות מאסר, לאחר שהורשעה ב-18 אישומים של התעללות מינית, וכל טענותיה באשר לאי כשירות נפשית נדחו.
רקע

לייפר היא אזרחית ישראל, ילידת 1966, נשואה ואם לשמונה ילדים, בת למשפחת זייבלד, וכלתו של האדמו"ר מחוסט. בשנת 2000 היא הוזמנה לנהל בית ספר חסידי לבנות של קהילת "עדת ישראל" בשכונת אלסטרנוויק בדרום מזרח מלבורן, ושימשה בו גם כמורה. בבית הספר לומדים כ-500 תלמידים, מחציתם בנות. תלמידות שלה בעבר האשימו אותה בהתעללות מינית.
התלונות נגד לייפר

הפרשה נחשפה על ידי דסי ארליך, שלמדה בבית הספר עד גיל 18, אז נישאה. בתחילה היא הוצגה בשם בדוי. ארליך עלתה לישראל עם בעלה בשנת 2007 והחלה בטיפול פסיכולוגי עקב סיוטים חוזרים שבהם נזכרה בתקריות שחוותה מידי לייפר בזמן לימודיה. ארליך סיפרה לפסיכולוגית על אודות מעשיה של לייפר כלפיה וכלפי שתי בנות נוספות, וזו העבירה בפברואר 2008 דיווח לבית הספר באוסטרליה. אחת המורות שוחחה בטלפון עם ארליך, ולדבריה הודתה כי היו מקרים של התנהלות בלתי הולמת והטרדה מינית מצד לייפר.
על פי ארליך, מאז שהייתה בת 15 לייפר נהגה לחבק אותה ולנשק אותה בפה. לדבריה מה שהתחיל כשיעורי תורה פרטיים הפך לנגיעות בחלקי גוף ובהמשך גם למקרי התעללות מינית ואונס במשך שנים.
ב-5 במרץ 2008 התעמתה הנהלת בית הספר עם לייפר, וזו הכחישה את הטענות נגדה. ההנהלה לא התלוננה במשטרה, אך הורתה ללייפר לעזוב את אוסטרליה. למחרת לפנות בוקר עזבה לייפר את אוסטרליה עם ארבעה מילדיה. בעלה, יעקב, טס לישראל מאוחר יותר.
לדברי מנהל בית הספר, יצחק בנדיקט, הוחלט למנוע באופן מיידי כל מגע בין לייפר לתלמידות נוספות, והיא החליטה לצאת מאוסטרליה מיוזמתה. עם זאת, הנהלת בית הספר מימנה עבורה את כרטיסי הטיסה. משטרת ויקטוריה ביקשה מישראל להסגיר לידיה את לייפר. בשנת 2015 הגישה ארליך במלבורן תלונה במשטרה וכן תביעה אזרחית נגד בית הספר ונגד לייפר. בעקבותיה הגישו גם מספר תלמידות נוספות תלונות נגד לייפר, בהן שתיים מאחיותיה של ארליך, אלי סאפר וניקול מאייר.
משטרת ויקטוריה דיווחה על שמונה מתלוננות בגין תקיפות מיניות ומעשי אונס. לדברי מאייר היא יודעת על 15 נשים לפחות שנאנסו על ידי לייפר ועוד רבות שעברו התעללות, ואינן מתלוננות בשל פחד.
בספטמבר 2015 מתח בית המשפט העליון של ויקטוריה ביקורת על החלטת הנהלת בית הספר שלא להגיש תלונה במשטרה ועל כך שאפשרה ללייפר להימלט מהמדינה. בית המשפט חייב את בית הספר לשלם לארליך פיצויים בסכום של 1.27 מיליון דולר אוסטרלי, ועל לייפר הוטל לשלם פיצויים עונשיים בסך 150,000 דולר. אחיותיה של ארליך, סאפר ומאייר, תבעו בנפרד את בית הספר בגין התעללות מינית, הגיעו להסדר מחוץ לכותלי בית המשפט, וקיבלו פיצויים מבית הספר.
בקשת ההסגרה והמאבק הציבורי

בשנת 2008, עם חזרתה לישראל, לייפר מצאה מקלט בקהילה החרדית ביישוב עמנואל. בהיעדרה, הוגש נגדה כתב אישום הכולל 74 סעיפי אשמה בגין עבירות מין שבוצעו בשנים 2004 עד 2008. בשנת 2012 הוצא נגדה צו מעצר בבית משפט באוסטרליה, וב-2014 החלו הליכי ההסגרה.
לייפר נעצרה באוגוסט 2014, אך שוחררה למעצר בית בבני ברק ונדרשה לענוד אזיקים אלקטרוניים. הליך ההסגרה הופסק ביוני 2016, לאחר שנקבע שהיא אינה כשירה לעמוד לדין. בדיוני ההסגרה טענה לייפר כי היא סובלת ממתח נפשי ומהתקפי חרדה, וקשה לה לנהל אורח חיים נורמלי. נערכו לה מספר אבחונים פסיכיאטריים. לאחר שבפרקליטות התקבל מידע שלייפר מתחזה ללוקה בנפשה, פנתה הפרקליטות לבית המשפט לבחון את ההחלטה לשחררה למעצר בית.
באוקטובר 2017 הגיעו ארליך ושתי אחיותיה לישראל כדי לפעול להסגרתה של לייפר. הן נפגשו עם שרת המשפטים, איילת שקד, וגורמים נוספים במערכת המשפטית והפוליטית. חודש לאחר מכן נפגש ראש ממשלת אוסטרליה, מלקולם טרנבול, עם בנימין נתניהו וביקש לזרז את הליך ההסגרה. בפברואר 2018 נעצרה לייפר והועברה למעצר בבית הסוהר נווה תרצה, בחשד שהעמידה פנים על מנת להימנע מהסגרה. זאת בעקבות גילויים של חוקרים פרטיים שצילמו למעלה מ-200 שעות בווידאו שבהן נראית לייפר מנהלת אורח חיים נורמלי.
ראש ממשלת אוסטרליה, סקוט מוריסון, נפגש עם שתיים מהמתלוננות – ארליך ומאייר. הוא שוחח עם ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו בבקשה שיזרז את הסגרת לייפר לאוסטרליה.
גורמים פוליטיים באוסטרליה ונציגי הקהילה היהודית תבעו מישראל לסיים במהירות את תהליך ההסגרה. מקורביה ובני משפחתה של לייפר נאבקו נגד ההסגרה, ובין היתר שכרו את איש יחסי הציבור רונן צור כדי להשפיע לטובת לייפר בתקשורת.
פסיכיאטרים מבית חולים איתנים קבעו בפברואר 2018 כי לייפר מתחזה וכי היא כשירה לעמוד לדין. בספטמבר 2019 קבע בית המשפט המחוזי בירושלים כי נפלו פגמים בחוות הדעת מטעם הפסיכיאטר המחוזי וכי ההתנהלות של לייפר שחשפו החוקרים הפרטיים אינה מלמדת בהכרח על התחזות. בעקבות זאת הורה בית המשפט שימונה פאנל מומחים להכריע אם לייפר כשירה לעמוד לדין. בינואר 2020 הודיעה ועדת הפסיכיאטרים שלייפר כשירה לעמוד לדין והמדינה ביקשה להאיץ את הליכי הסגרתה. ב-26 במאי 2020 קבע בית המשפט המחוזי בירושלים שלייפר כשירה לעמוד לדין. ב-12 ביולי 2020 דחה בית המשפט העליון את בקשת סנגורי מלכה לייפר לעיון חוזר בעניין כשירותה לעמוד לדין.
ב-21 בספטמבר 2020 פסק בית המשפט המחוזי בירושלים שלייפר תוסגר לאוסטרליה. לייפר ערערה לבית המשפט העליון על פסק דין זה, וערעורה נדחה.
ב-25 בינואר 2021 הוסגרה לאוסטרליה. באפריל 2023 בית משפט אוסטרלי מצא את לייפר אשמה ב-18 מתוך 27 האישומים שהופנו נגדה ובכלל זה באונס. ב-24 באוגוסט 2023 נדונה לייפר ל-15 שנות מאסר. בית המשפט ניכה מהעונש את חמש השנים וחצי בהן ישבה לייפר במאסר באוסטרליה ובישראל, טרם מתן גזר הדין.