stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לשכת מורוזוב לעיצוב ובניית מכונות בחרקיב
היסטוריה

KMDB התחיל כצוות עיצוב טנקים של מפעל הקטר קומינטרן (KhPZ, כיום מפעל מאלישב) בשנת 1927, בחרקיב, הרפובליקה הסוציאליסטית הסובייטית הסובייטית האוקראינית והיה אחראי על תכנון T-12 ו-T-24.
בשנות השלושים הוגדר צוות התכנון כמשרד עצמאי לעיצוב טנקים בשם T2K והחל לעבוד על סדרת הטנקים BT. בשנת 1936 נקבע המפעל מחדש כ"מפעל מספר 183" ולשכת העיצוב "KB-190". המפעל ייצר גם כמויות קטנות של טנקי T-35 מרובי צריחים והייתה לו לשכת תכנון נפרדת (KB-35) כדי לסייע בפיתוחם.
בשנת 1937 הוקמה לשכת עיצוב נפרדת לבניית תחליף לסדרת הטנקים BT, תחת פיקוחו של מיכאיל קושקין. קושקין דחף את גבולות המפרט שניתן לו והמשיך בפיתוח שהוביל ליצירת T-34, הטנק המיוצר ביותר ואחד הטנקים הטובים ביותר של מלחמת העולם השנייה. ייצורו הסדרתי החל ביוני 1940 בחרקיב, ובהמשך במפעל הטרקטורים בסטלינגרד ובמפעל בניית הספינות סורמובו. באותה שנה מת קושקין ואלכסנדר מורוזוב מונה למעצב הראשי של לשכת העיצוב, תפקיד אותו ימלא במשך שלושים ושש שנות חייו הבאות.
בשנת 1939 אוחדו לשכות עיצוב הטנקים של חרקיב לסוכנות אחת בשם מחלקה 520. בשנת 1941, בגלל ההתקדמות הגרמנית, פונו חנויות המפעל וחנויות העיצוב להרי אורל. המפעל אוחד עם מפעל אוראלווגונזבוד בניז'ני טאגיל למפעל אחד שנקרא מפעל הטנקים של אורל מספר 183.
למרות שיפורי הייצור וההתרכזות בייצור T-34, נמשכו גם עבודות עיצוב חדשות במהלך המלחמה. ה-T-44 החל להיות מיוצר במפעל בחרקיב בשנת 1945, והאבטיפוסים הראשונים של ה-T-54 נבנו במפעל זה.
לאחר תום המלחמה העביר המפעל בהדרגה את הפעילות חזרה לאוקראינה הסובייטית (כיום כמפעל דיזל של חרקיב מספר 75). ייצור T-54 החל באורל וחרקיב בשנים 1947–1948, והמהלך הסתיים עם הקמתה של לשכת העיצוב KB-60M בחרקיב.
במהלך התקופה שלאחר המלחמה העביר מורוזוב פיתוח נוסף של ה-T-54/55 למשרד העיצוב של מפעלי אוראלווגונזבוד, והחל לעבוד על טנק מערכה עיקרי מהדור הבא, שיהפוך לטנק T-64, שעליו אלכסנדר מורוזוב יקבל את אות עיטור לנין.
מפעל מספר 75, ששינה את שמו ל"מפעל מאלישב" בשנת 1957, בנה מנועי טנקים ובהמשך לקח חלק בייצור של T-54, T-55 (בשנת 1958, זה היה הטנק המיוצר ביותר אי פעם) וטנקי T-64 (שנוצר ב-1967). ה-T-64 הורכב גם במפעל קירוב בלנינגרד ובמפעל אוראלווגונזבוד. בשנות ה-60 עיצבה הלשכה גם טנקים בעלי להביור מדגם OT-54 ו-TO-55, לייצור במפעל הבנייה למכונות התובלה של אומסק.
בשנת 1966 שולבו לשכת עיצוב הטנקים (מחלקה 60) וחנות לייצור טנקים ניסיוניים (חנות 190) למשרד העיצוב לבניית מכונות של חרקוב (KMDB). בשנת 1979, לאחר מותו של מורוזוב, שמו שונה לשמו הנוכחי של המפעל.
KMDB עיצב את טנק T-80UD, גרסת מנועי דיזל של ה-T-80 המופעלת על ידי טורבינת הגז, בשנת 1985. מאז התפרקות ברית המועצות זהו אחד ממפעלי הנשק החשובים באוקראינה והוא יצרן הרק"מים החשוב במדינה.
קרב חרקוב השלישי

קרב חרקוב השלישי הוא השם שניתן לסדרת מתקפות אשר בוצעו על ידי קבוצת ארמיות דרום הגרמנית כנגד הצבא האדום בחזית המזרחית במלחמת העולם השנייה, סביב העיר חרקוב (רוסית: Харьков; אוקראינית: Харків), בין 19 בפברואר ל-15 במרץ 1943. המתקפה הגרמנית הובילה להשמדתן המוערך של 52 דיוויזיות סובייטיות ולכיבושן מחדש של הערים חרקוב ובלגורוד. היא בלמה את התמוטטותה של החזית הגרמנית, ובכך האריכה את המלחמה בזמן רב, והייתה הניצחון הגדול האחרון של הוורמאכט נגד הצבא האדום.
בעוד הארמייה השישית הגרמנית הייתה מכותרת בסטלינגרד, ביצע הצבא האדום סדרת מתקפות כנגד יתרת קבוצת ארמיות דרום. אלו הגיעו לשיאן ב-2 בינואר 1943, עת שהסובייטים פתחו במבצע "כוכב" ומבצע "שעטה", שהצליחו להבקיע את קווי ההגנה הגרמנים ולהוביל לכיבושן מחדש של חרקוב, בלגורוד, קורסק וורושילובגרד ואיזיום בין חודש ינואר לתחילת פברואר. המתקפה הסובייטית אומנם הייתה מוצלחת, אך גרמה ליחידות הצבא למתוח את קוויהם יתר על המידה. בעקבות כניעת הארמייה השישית הגרמנית ב-2 בפברואר, התפנתה החזית המרכזית הסובייטית ופנתה מערבה, וב-25 בפברואר הרחיבה את מתקפתה כנגד קבוצת ארמיות דרום וקבוצת ארמיות מרכז. אולם חודשים של קרבות ממושכים גבו מחיר כבד מהצבא האדום ובדיוויזיות מסוימות נותרו בסך הכל לא יותר מ-1,000 עד 2,000 לוחמים כשירים. פילדמרשל אריך פון מאנשטיין ניצל את ההזדמנות ושיגר ב-19 בפברואר מתקפת נגד בחרקוב, בעזרתן של שתי ארמיות פאנצר ובכללן קורפוס הפאנצר אס אס השני.
אף על פי שגם הכוחות הגרמנים היו מוחלשים, הם הצליחו לאגף לכתר ולהביס את יחידות השריון בחוד החנית של הצבא האדום דרומית מחרקוב. זה אפשר לפון מאנשטיין לחדש את מתקפתו כנגד העיר חרקוב, המתקפה שהחלה ב-7 במרץ. קורפוס הפאנצר אס אס השני התעלם מההוראה לכתר את חרקוב מצפון, ובמקום זאת החליט לתקוף את העיר חזיתית ב-11 במרץ. החלטה זו הובילה לקרבות מבית לבית שנמשכו ארבעה ימים עד שהעיר נכבשה לבסוף על ידי דיוויזיית הפאנצר אס אס ה-1 ב-15 במרץ. יומיים לאחר מכן כבשו הגרמנים גם את בלגורוד, ובכך יצרו את מבלט קורסק שהוביל לקרב קורסק המכריע ביולי 1943. על אף שהמתקפה הגרמנית עלתה לצבא האדום בכ-70,000 אבדות, הקרבות מבית לבית בחרקוב הובילו גם לאבדות כבדות בקרב קורפוס הפאנצר של האס אס, שאיבד קרוב ל-4,300 חיילים עד לסיום המבצע באמצע חודש מרץ.
רקע > המצב בדון האמצעי

מבצע סערת חורף, שבוצע כדי להקל על הארמייה השישית שנלכדה בסטלינגרד, בוטל ב-23 בדצמבר 1942, שכן שלוש חזיתות סובייטיות בדון האמצעי פרצו והתקדמו דרומה. הפיקוד העליון הסובייטי תכנן לכתר ולנפץ כמה יחידות גדולות של הוורמאכט באמצעות המבצע הזה והפעולות הבאות:
קבוצת ארמיות B בפיקודו של מקסימיליאן פון וייכס על הדון העליון והאמצעי
קבוצת ארמיות דון בפיקודו של אריך פון מאנשטיין ליד סטלינגרד
קבוצת ארמיות A בפיקודו של אוואלד פון קלייסט בקווקז
המשמעות הייתה אובדן של למעלה ממיליון חיילים עבור הרייך הגרמני. הצבא האדום הצליח בתחילה, מכיוון שרק הארמייה השמינית האיטלקית התמודדה מולו בדון האמצעי. כך הצליח קורפוס הטנקים ה-24 בפיקודו של גנרל ואסילי בדנוב להתקדם 240 ק"מ בחמישה ימים במהלך הפשיטה על טאצינסקאיה. ב-24 בדצמבר 1942, כבש הקורפוס את טאצינסקאיה, עם שדה התעופה ומתקני האחסון שלו, אשר היה חשוב לאספקת החיילים הגרמנים הלכודים בסטלינגרד. עם זה, יחידות פלגת הארמייה הולידט שנלחמו על הצ'יר היו מאוימים בכיתור, כי הקורפוס של בדנוב היה במרחק 130 ק"מ בלבד מרוסטוב על הדון. הגנרלים הות והולידט ויתרו על הדיוויזיות החזקות ביותר שלהם לטובת מאנשטיין, שהיה זקוק להם כדי לבלום את יחידותיו של בדנוב. המפקדים הסובייטים כבר לא ציפו להתנגדות ולכן הופתעו כאשר דיוויזיית הפאנצר ה-11, דיוויזיית הפאנצר ה-6 ודיוויזיית הרגלים ה-306 של הוורמאכט כיתרו והשמידו את הקורפוס הסובייטי. בביסטריה איבד קורפוס הטנקים הסובייטי ה-25 90 טנקי T-34 זמן קצר לאחר מכן, כך שעצר גם הוא את התקפתו. ארמיית הטנקים הראשונה וארמיית המשמר השישית נבלמו על ידי פלגת הארמייה פרטר-פיקו באזור וורושילובגרד, ובעקבות כך ראשי החנית הצפוניים של המתקפה נותקו.
רקע > המצב באגף הדרומי של החזית המזרחית

המצב דרומה יותר בדונייץ התחתית היה מאיים לא פחות על המערכים הגרמניים: הארמייה ה-51 וארמיית המשמר השנייה גילו פער בין ארמיית הפאנצר הרביעית של הוט לפלגת הארמייה הולידט ודחפו דרכו. המטרה הייתה לכבוש את רוסטוב על הדון ולנתק את דרכי הנסיגה של ארמיית הפאנצר הראשונה מהקווקז ולכתר את הארמייה של הוט. אף על פי שהנסיגה מהקווקז כבר החלה בשלב זה, ארמיית הפאנצר הראשונה עדיין הייתה במרחק של יותר מ-600 ק"מ מרוסטוב. לעומת זאת, חוד החנית של הטנקים הסובייטיים, כבר היו 30 ק"מ מרוסטוב ב-20 בינואר. אולם, עקב תשישות ומחסור בדלק, פעולות הצבא האדום הואטו, ולכן הצליחו הגרמנים להביא תגבורת ובכך שמרו על "צוואר בקבוק" פתוח עבור ארמיית הפאנצר הראשונה.
כיבוש מחדש על ידי הוורמאכט > אסטרטגיה גרמנית

האסטרטגיה שבה התכוון מאנשטיין לבצע את התקפת הנגד כונתה "פגיעה מאחור". היא חזתה את הדברים הבאים: האויב צריך קודם כל להתקדם רחוק, להרגיש בטוח ואז (לנצל את בעיות האספקה שמתרחשות בדרך כלל עם התקדמות כה מהירה) להיות מובס מהאגפים. היטלר, הזועם מסירובו של האוסר לציית לפקודות, טס למפקדתו של מאנשטיין ב-17 בפברואר, שם הסביר הפילדמרשל את האסטרטגיה שלו למפקד העליון. היטלר התעקש בתחילה כי חרקוב תיכבש שוב בקרוב, אך הוא לא הצליח לאכוף את דרכו.
כוחות מהחזית הדרום-מערבית הסובייטית (ארמיית המשמר הראשונה, הארמייה השישית ו"קבוצת פופוב") פרצו את הפער, ברוחב של יותר מ-150 קילומטרים, בין פלגת הארמייה קמפף לארמיית הפאנצר הראשונה בדנייפרופטרובסק. מאחר שהכוחות הסובייטיים היו במרחק של רק 60 ק"מ מהדנייפר בשלב זה, החליט מאנשטיין - לצערו הרב של היטלר - להסיג את יחידות השריון המוצבים על המיוס ולהשתמש בהם נגד טריזי ההלם של מרקיאן פופוב. בנוסף, ראשי החנית של הטנקים הסובייטים היו רק 60 ק"מ מזפורוז'יה, שם שכן מטה מאנשטיין. כשהיטלר נודע על כך, הוא טס בחזרה, ונתן למאנשטיין את ההזדמנות לבצע את תוכניתו.
כיבוש מחדש על ידי הוורמאכט > מכת הנגד הגרמנית

החיילים הגרמנים נצטוו לפגוע ביחידותיו של פופוב בעורף ולנתק את דרכי האספקה שלהם. לשם כך הוצאה ארמיית הפאנצר הרביעית בפיקודו של גנרל הרמן הות מחזית מיוס אשר תוגברה על ידי קורפוס הפאנצר אס אס ושני קורפוסי פאנצר נוספים והועברה לדנייפרופטרובסק. המשימה שלה הייתה לקטום את הפלישה הסובייטית העמוקה על ידי תקיפת שני האגפים. כיוון שבעיות התשישות והאספקה בצד הסובייטי כבר הורגשו, ביקש הגנרל פופוב ב-20 בפברואר לאפשר לו להסיג את קבוצת השריון שלו, אך מפקד החזית הדרום-מערבית ניקולאי ואטוטין, שהאופטימיות שלו נותרה ללא הפרעה, דחה את בקשתו. בשלב זה, המטה הסובייטי עדיין הניח שהגרמנים מתכוונים לסגת לכיוון הדנייפר וטעה בכוונות הגרמניות.
ב-22 בפברואר החל הוורמאכט לתקוף את חזית וורונז' ואת החזית הדרום-מערבית הסובייטיות. מאחר שמאנשטיין הורה רק לאחרונה על דיוויזיות השריון שלו להיכנס לשטחי ההיערכות, הוא הצליח להונות את האויב; הסובייטים האמינו עד אז שהוורמאכט יגביל את עצמו להתנגדות ממושכת. קבוצת השריון פופוב והארמייה השישית הסובייטית הופתעו אפוא לחלוטין, כותרו והושמדו על ידי המתקפה הגרמנית. כתוצאה מכך, הוורמאכט חזר לגדות הדונייץ ב-28 בפברואר. כעת נוצר פער רחב של 200 ק"מ בחזית הסובייטית, כך שהסטבקה הפסיקה את הפעולות ההתקפיות בוורושילובגרד. ב-2 במרץ כבשו הגרמנים את סלבאנסק ובוגורודיצ'נו והקימו ראש גשר מעל הדונייץ ליד Balakleya.
כיבוש מחדש על ידי הוורמאכט > קורפוס הפאנצר אס אס נכנס לחרקוב

ב-6 במרץ, ארמיית הפאנצר הרביעית הגרמנית (שכללה את קורפוס הפאנצר אס אס של האוסר) ופלגת הארמייה קמפף פתחו במתקפה נגד ארמיית הטנקים השלישית והארמייה ה-69 הסובייטיות. ב-11 במרץ 1943 תקף קורפוס הפאנצר אס אס את חרקוב. בתחילה, עמדות הרוסים נשטפו, אך עד מהרה עמדו הגרמנים בסכנת כיתור בעצמם. במקום לנטוש את המתקפה, הוחלט לעקוף את העיר צפונה. בשעות הבוקר של 12 במרץ 1943 איימה ההתקדמות הגרמנית להיכשל כתוצאה מהתקפת טנקים של הצבא האדום על האגף הפתוח. הסובייטים רצו לתקוע טריז בין כוחות החלוץ לבין עיקר מערך האס אס. אולם הניסיון למנוע את אובדנה המחודש של העיר הרביעית בגודלה במדינה בכל הכוחות הזמינים נכשל עקב התנגדות גרמנית עיקשת. ב-15 במרץ נכבשה חרקוב על ידי דיוויזיות הפאנצר אס אס ה-1 בפיקודו של זפ דיטריך וה-2 בפיקודו של ולטר קריגר, וב-18 במרץ בלגורוד נפלה חזרה לידיים גרמניות. ארבע ארמיות סובייטיות הושמדו בהתקפת הנגד של מאנשטיין.
תוצאות הקרב

מ-4 במרץ עד 25 במרץ 1943, איבד הצבא האדום 86,496 חיילים (כולל 45,219 הרוגים ונעדרים) במבצע ההגנתי בחרקוב, לאחר שבפעולות ההתקפיות הקודמות במסגרת מבצע וורונז'-חרקוב כבר נפגעו 153,561 חיילים (כולל 55,475 הרוגים ונעדרים).
מתקפת נגד זו אפשרה לוורמאכט לייצב את הגזרה הדרומית של החזית ולמנוע קריסה קרובה שהייתה מגמדת אפילו את התבוסה בסטלינגרד.
עם כיבוש בלגורוד מחדש, הייתה להנהגה הגרמנית הזדמנות לנתק ולנפץ את הכוחות הסובייטיים בקשת הקדמית ליד קורסק. פילדמרשל פון מאנשטיין רצה לנצל את ההצלחה מיד לאחר מכן ולכתר מיד את יחידות הצבא האדום ליד קורסק. עם זאת, ההתקפה על קורסק נדחתה מספר פעמים על ידי היטלר ולבסוף התרחשה ביולי 1943 תחת שם הקוד מבצע מצודה, מה שנתן לצבא האדום מספיק זמן לתגבר את הקשת הקדמית ולהרחיב את עמדותיו. כתוצאה מכך נכשלה תוכנית ההתקפה הגרמנית. במתקפת הנגד שלהם, מתקפת בלגורוד-חרקוב, הצבא האדום הצליח לכבוש שוב את חרקוב ב-23 באוגוסט - הפעם לתמיד.
המצב בחזית המזרחית בתחילת 1943
משחית טנקים גרמני ליד חרקוב בפברואר 1943
מפת הקרב על חרקוב
חיילי דיוויזיית האס אס דאס רייך ליד חרקוב ב-1 במרץ 1943
במהלך ביקור בחזית בזפורוז'יה ב-10 במרץ, היטלר בירך את מאנשטיין על המתקפה המוצלחת שלו
תחת חסותו של נושא גייסות משוריין, מפקד הרגימנט של דיוויזיית הפאנצר של האס אס, פריץ ויט, מתקדם עם חיילים ברחוב סומסקאיה בחרקוב, 14 במרץ 1943
מבלט קורסק כתוצאה מקרב חרקוב
חוסה סוסה

חוסה ארנסטו סוסה (בספרדית: José Ernesto Sosa; נולד ב-19 ביוני 1985 בעיירה בפרובינציית סנטה פה שבארגנטינה) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בקבוצת אסטודיאנטס לה פלאטה. הוא מכונה "Principito" - הנסיך הקטן בספרדית.
ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
סוסה החל את הקריירה בקבוצת אסטודיאנטס לה פלאטה משנת 2002 אך הפך לשחקן הרכב רק החל מאפרטורה 2003. הוא הגיע לשיאו במהלך אפרטורה 2006 כשעזר לקבוצתו לזכות באליפות ארגנטינה, הראשונה מאז 1983. סוסה כבש את שער השוויון במשחק האליפות מול בוקה ג'וניורס.
יכולתו במהלך הטורניר הביאה להתעניינות מועדונים מאירופה, הוא הומלץ ללאציו על ידי מאמנו באסטודיאנטס, דייגו סימאונה, אשר שיחק בקבוצה האיטלקית אך לבסוף הייתה זו באיירן מינכן שהצליחה לרכוש אותו תמורת סכום משוער של 10 מיליון אירו.
סוסה הרשים במשחקי ההכנה של הקבוצה בקיץ 2007 אך השתלבותו בהרכב קבוצה נפגעה בשל פציעות חוזרות. אולי הנס, מראשי הקבוצה, הישווה את סוסה לסבסטיאן דייסלר ותיאר אותו כשחקן מהיר וטכני המשחק בעיקר באגף הימני.
בשנת 2011 עבר סוסה למטאליסט חרקוב האוקראינית.
ב-1 בינואר 2014 הושאל השחקן לקבוצת אתלטיקו מדריד עד תום העונה. עונה לאחר מכן הושאל לבשיקטש. ב-15 באוקטובר חתם באופן קבוע בקבוצה.
ב-17 באוגוסט 2016 חתם סוסה במילאן האיטלקית. ב-8 בספטמבר 2017 הושאל לטרבזונספור הטורקית. ב-14 בינואר 2018 חתם באופן קבוע בטרבזונספור לשנתיים וחצי.
ב-21 באוגוסט 2020 חתם סוסה בפנרבחצ'ה לשנתיים.
בקיץ 2022 חזר לקבוצת נעוריו, אסטודיאנטס לה פלאטה.
ביוגרפיה > נבחרת

סוסה זומן על ידי מאמן הנבחרת אלפיו באסילה לסגל השחקנים המתכונן לקופה אמריקה. הוא ערך את הופעת הבכורה במדי הנבחרת ב-9 במרץ 2005 במשחק הידידות מול מקסיקו וערך את הופעתו השנייה במשחק הידידות מול צ'ילה ב-18 באפריל 2007.
הוא היה גם בסגל הנבחרת הצעירה של ארגנטינה שסיימה רביעית במונדיאל הנוער ב-2003.
סוסה היה בסגל הנבחרת האולימפית של ארגנטינה שזכתה במדליית הזהב באולימפיאדת בייג'ינג (2008).
תארים

אליפות ארגנטינה - זכייה באפרטורה 2006
אליפות גרמניה - 2007/2008
הגביע הגרמני - 2007/2008
גביע הליגה הגרמנית - 2007
הסופר קאפ הגרמני - 2010
אליפות ספרד - 2013/2014
אליפות טורקיה - 2015/2016
הסופר קאפ האיטלקי - 2016
הגביע הטורקי - 2019/2020
מדליית זהב - אולימפיאדת בייג'ינג (2008)
אלעזר רוקח (רב)

| --- | --- |
 לידה:  1685 תמ"ה קרקוב
 פטירה:  1741 (בגיל 56 בערך) כ"ז בתשרי תק"ב צפת
 מקום פעילות:  ראקוב, טרנוב, ברודי, אמשטרדם וצפת
 תקופת הפעילות:  ?–1741 
 חיבוריו:  מעשה רוקח, ארבעה טורי אבן
 
רבי אלעזר רוקח (תמ"ה, 1685-כ"ז בתשרי תק"ב, 1741; מכונה גם המעשה רוקח על שם ספרו המפורסם) היה רב בקהילות ראקוב, טרנוב, ברודי, אמשטרדם וצפת, ואבי משפחת רוקח שבין צאצאיה נמנים אדמו"רי חסידות בעלז ואישים ידועים רבים. נולד בקרקוב שבגליציה לרב שמואל שמעלקא. בשנת תק"א (1740) עלה לארץ ישראל והתיישב בצפת, ובה נפטר.
ביוגרפיה

נולד לרב שמואל שמלקה מרגליות ואמו טייביל (לבית באב"ד) בקרקוב, ובשם עיר זו חתם כל ימיו. שם למד תורה מפי רב בשם ר' נחום. בגיל צעיר התבקש לדרוש בעיר במעלת הצדקה. הוא כיהן כאב"ד ראקוב בפולין. בעת כהונתו שם, הוא התפרסם בעקבות מחאה מקורית נגד קבוצת רבנים בכנס שנערך בלובלין, ובו התירו גבינה שחששו למקורה. בהמשך מונה לרבה של העיירה טרנוב.
הוא מונה לאב"ד ברודי העיר היהודית המרכזית בגליציה, כנראה משנת ה'תע"ט. בברודי הקים לעצמו בית מדרש שבו התפללו בנוסח ספרד על פי האר"י, שם התנהג בקדושה עליונה ובפרישות עצומה כשהוא יושב כל היום מעוטף בטלית ותפילין ובני דורו קראוהו חסיד וקדוש. בכ״ז באלול בשנת תצ"ה נבחר לרבנות הקהילה האשכנזית באמשטרדם במקומו של ר' אברהם ברלינר שנפטר בשנת ת"צ.
באמשטרדם התקבל בכבוד רב, ולכבודו הוטבע מטבע זיכרון, שעל צדו האחד חקוק דיוקנו. מעשה חקיקת דיוקן על מטבע היווה תקדים בציבור היהודי, והוא עורר דיון הלכתי, שרישומיו בספרו של ר' יעקב עמדן "שאילת יעב"ץ" (א, ק"ע) ובו שמח על כך שמושלי אמסטרדם בסופו של דבר גנזו את המטבע הזו, ושיער שהרב לא ידע על המטבע, מכיוון שצורת הפנים הייתה בהבלטה, ולכן אסורה על פי ההלכה.
ביום א' י' בסיון ה'ת"ק הוא הודיע על עזיבתו את אמשטרדם ואת "הכבוד המדומה" כלשונו בעשרה בטבת ה'תק"א בחורף קר במיוחד, ולמרות זאת הקהילה כולה נפרדה ממנו בטקס רב רושם. לפי מסורת חסידית מטרת נסיעתו הייתה לפגוש את רבי נחמן מהורדנקא בארץ ישראל, אך הדבר לא עלה בידו.
בחול המועד סוכות תק"א הגיע לצפת, ולא ברור מה עלה בגורלו.[דרושה הבהרה] יש הכותבים שמונה כנשיא ארץ ישראל, ועסק בחלוקת כספי הצדקה לעניים. הוא סבל ממלחמה עם השבתאים בארץ, לאחר שלחם בהם באמשטרדם. הוא נפטר תוך שנה מהגיעו, בשנת ה'תק"ב אך מועד הפטירה שלו אינו ברור, מסורת אחת קובעת את פטירתו בג' בחול המועד סוכות אותה שנה, מסורת אחרת טוענת שנפטר בשבת בראשית - השבת שלאחר סוכות ושמיני עצרת (שמחת תורה).
ביוגרפיה > פטירתו

על פי המסורה, וכן על פי עדות נכדו (בן בנו) רבי נפתלי הירץ רוקח נקבר בבית העלמין הישן צפת במערה הנקראת "מערת האשכנזים" מימין לכניסה. על פי מסורת זו היו נוהגים בצפת להשתטח על קברו בימי הרחמים והסליחות.
אמנם יש הסוברים שנקבר בבית הקברות היהודי העתיק בחברון, על פי צוואתו. אבל העובדה שנכדו כותב להפך הוא ראיה חזקה שנקבר בצפת ולא בחברון.
אלמנתו, חוה, נקברה בהר הזיתים.
ביוגרפיה > יחס רבני דורו אליו

כבר בחייו היה אחד מהדמיות הנערצות ביותר הן אצל היהודים ואפילו אצל הגוים וזה בגלל חסידותו וקדושתו ורבוי מופתיו ונפלאותיו. גדולי ישראל מכל החוגים אשכנזים וספרדים וגם אחרי מותו הן חסידים והן מתנגדים מזכירים שמו בהערצה. היעב"ץ (שלא היה מרבה בשבחים בדרך כלל) כותב עליו בנוגע למטבע שעשו לכבודו
הרב החסיד מוה"ר אלעזר ז"ל מברודי....נודע בשם חסיד בדורו....מכל הלין אני אומר שבודאי לא ידע הרב ולא הסכים בעשייתו, כי לא יאונה לצדיק כל און, וחזי מה סלקא ביה, לפי מה ששמעתי שהשלטון ציוה בגזירה חרוצה לגנוזן ובל יראו בחוצות.
רבי חיים הכהן ראפאפרט האב"ד לבוב שהיה מגדולי הדור כותב בהספידו על רבי אלעזר
שמועה באה ונמס כל לב ורפו כל ידים ונשברה כל רוח תלכנה מים על כי נפל גיבור ואבדו כלי מלחמה. הוא ניהו הגאון החסיד המפורסם בכל קצוי ארץ וים רחוקים כבוד המנוח מורנו הרב רבי אלעזר שהורה צדק לעדת ה' קודש בק"ק בראד ובק"ק אמסטרדם ורגלוהי דלאו בר אינש אלא מלאך רגלו רגל ישרה לאתר דמתבעי תמן אובילו יתיה זכה להקבר בארץ הקדושה.
הנודע ביהודה באחת מתשובותיו לנכד רבי אלעזר כותב
קבלתי מכתבו הטהור ולהיות שזה יותר משנה שאני אינני בקו הבריאה וראשי כבד עלי מאד ושאר הגוף לא פלט ובעו"ה אני סובל יסורים שיש בהם ביטול תורה....לכן אני נמנע מלהשיב לשואלים רק בדבר הנחוץ....אבל לאהבת אבותיו קדושי עליון כי מכותלי מכתבו ניכר שהוא בן לאותו צדיק הגאון מו"ה שלום זצ"ל בן בנו של הגאון החסיד מו"ה אלעזר זצ"ל אב"ד דק"ק אמשטרדם ולכן נתחזקתי מעט ועיינתי בדבריו הנחמדים.
החיד"א כותב עליו בשם הגדולים
הגאון החסיד מו"ה אלעזר מקראקא בן הרב ר' שמואל חיבר ספר מעשה רוקח רמזים נפלאים במשניות ע"ד האמת, והדפיסו כשהיה מוכן ליסע לא"י תובב"א, ועלה לעיה"ק צפת תוב"ב, ואחר שנה נסע לג"ע. ושמעתי נפלאות מחסידותו ובקיאותו.
ביוגרפיה > בחסידות

אדמו"רי תנועת החסידות ובראשם הבעל שם טוב העריצוהו והתבטאו אודותיו בצורה מופלגת. סיפור בשבחי הבעש"ט מספר על כך שהבעל שם טוב ידע שמטרת הרב בנסיעתו ארצה הייתה להיפגש עם מקובל נוסף - הרב נחמן מהורדנקא ובכך להביא את המשיח והגאולה. אך לבעל שם טוב נודע על כישלון התוכנית, עזיבת הרב מהורדנקא את ארץ ישראל, ופטירתו בלא עת של רבי אלעזר, בסוג של נבואה.
ספריו

ספרו "מעשה רוקח" על המשנה נדפס באמסטרדם בשנת ה'ת"ק, והוא ספר המוצא בתוך דברי המשניות רמזים בקבלה (בניגוד לשאר ספרי הקבלה הדורשים רק פסוקים מהתורה שבכתב). בספר זה מוזכרים גם ספר דרשות שהוא חיבר, וכן חיבור על מסכת אבות. שם הספר הוא גימטריה של שמו ושם אמו, וכן מאזכר את שם ספרו של אבי אבותיו, "ספר הרקח" של רבי אלעזר מגרמיזא.
בשנת ה'תקמ"ט נדפס על ידי נכדו בלבוב ספר "ארבעה טורי אבן", הכולל שו"ת ופירושים על משנה תורה לרמב"ם.
בשנת ה'תר"י נדפס בלבוב ספר "מעשה רוקח" על התורה.
ספרו "ארבעה טורי אבן" הודפס עם הרמב"ם בדפוס וילנה ובמהדורת ורשה שהועתקה ממנה. בעקבות זאת הפירוש מופיע בכל מהדורות הרמב"ם המודפסים כיום.
ספריו מעשה רוקח על המשנה ועל התורה נדפסו במספר מהדורות, החשובה בהן הוצאת מונקטש משנת ה'ת"ש הכוללת את תולדות המחבר ומקורות אודותיו. בשנת ה'תשנ"ג לכבוד נישואי בנו יחידו של הרבי מבעלז, נדפסו יחד כל ספרי ר' אלעזר רוקח בספר 'מעשה רוקח השלם'. הספר מושתת על הוצאת מונקטש, ובו הקדמה מורחבת.
יחוסו וצאצאיו

בניו וכן בני בניו היו מכנים את עצמם מרגליות ולא רוקח. משנת התקמ"ז כתוצאה מחוק השמות שגזר הקיסר יוזף השני מאוסטריה נכדיו שגרו בגאלציה בחרו לעצמם את השם ׳רוקח׳ על שם ספרו המפורסם ׳מעשה רוקח׳.
מסורת של אדמורי"ם וביניהם אדמור"י בעלז, מייחסת את רבי אלעזר מרגליות לרב יואל פייביש שטנגן ובהמשך למשפחת באב"ד, לרב יהושע העשיל מחבר הספר מגיני שלמה (ומאבותיו של הרב פאלק, הפני יהושע שקרא לספרו על שם הרב העשיל), ולרב נפתלי כ"ץ מחבר הספר סמיכת חכמים. ייחוס זה וקשרים משפחתיים אלו, הובילו משפחות רבות לחשב את שושלותיהם לשושלת דוד המלך. לאחרונה חוקרים מצאו שקשרים אלו דרך ה"מעשה רוקח" בטעות יסודם, אך עם זאת משפחות אדמו"רים רבים, כולל שושלת רוקח מבעלז, עדיין מקושרים לאישים אלו ולשושלת בית דוד דרכם, בקשרים משניים, מסועפים.
בנו היה רבי שלום מרגליות, רבה של טיקטין.
בין צאצאיו נמנים אדמו"רי בעלז וכן אישי ציבור רבים, כמו ישראל רוקח, ממנהיגי מפלגת "הציונים הכלליים"; שמעון רוקח, ממייסדי נווה צדק; אלעזר רוקח, מעסקני היישוב. מצאצאיו היו רבנים חשובים וביניהם הרב פנחס מיכאל גרויסלייט ששם משפחתו שונה מרוקח, והרב פסח פרוסקין, והרב אפרים זלמן מרגליות ששייך לענף ששמר על שם המשפחה המקורי, כשהוא היה רב בברודי כמו ר' אלעזר.
נכדו, אהרון הויזמן, הוציא לאור בשנת תשס"ב את הספר "תולדות מעשה רוקח", ובו מפורטים צאצאיו הרבים, כולל אדמו"רי בעלז, ליז'ענסק,  סוכטשוב, פינצ'וב, קומרנה, קוז'ניץ, הוסיאטין, זליחוב, סטולין, סאטמר, סאסוב, ספינקא, פיאסצנה, פרציבה, ורידניק.
לקריאה נוספת

עטרת תפארת ישראל, וינה תרמ"ג
מאיר וונדר, מאורי גליציה: אנציקלופדיה לחכמי גליציה, כרך ד', עמ' 858–862
ישראל ברטל, "עליית ר' אלעזר מאמסטרדם לארץ ישראל בשנת תק"א (1740)", מחקרים על תולדות יהודי הולנד ד', ירושלים תשמ"ה, עמ' 25-7
רייזל פרידמן, מאמסטרדם לצפת: קורות חייו של רבי אלעזר רוקח, תשמ"ו
תולדות הגה"ק המחבר זצ"ל, בספר "מעשה רוקח" על התורה לפני תחילת החיבור עצמו.
הערות שוליים

↑  בהקדמה לספרו, בהסבר לשם הספר, כתב שהחליט לרמוז על שם אמו טייביל בגימטריה של שם הספר. בסיפור תולדותיו שצורף למהדורת מונקטש נוסף סיפור מעניין על נסיבות נישואי הוריו שהיו בתחילה נישואין מדומים, עם נערה יהודיה בבית החולים, לצורך הימנעות מנישואין בכפייה עם בתו הנוכרייה של שר העיר. ומשבאו לבטל את החתונה, הוכיחה טייביל כי היא ממשפחה מיוחסת. בעיתון הפלס מובא שם משפחתה באב"ד וייחוסה המלא כצאצאית הרב יהושע העשיל מחבר הספר מגיני שלמה. אך מחקרים חדשים הוכיחו שייחוס זה בטעות יסודו. בעיקר נסמכים על כך שקרוביו אנשי התקופה השמיטו ולא אזכרו את הייחוס לרבנים האחרים, ואף כתבו עליהם בלשון שממנה משתמע שאינם בני המשפחה. ור' בהמשך מקורות בעניין זה.
↑  בשנת תס"ח, בגיל 43, חתם על היתר עגונה שם
↑  הרב, שנאלץ לחתום על ההיתר, חתם: "אלעזר מתניכם חגורים" - כשביררו מיהו החותם, הבינו את דו המשמעות: מצד אחד "תפסו אותו בחגורה" - והוא נאלץ לחתום על המסמך, ומצד שני התרגום הארמי הוא "חריציכם אסורים" - שניתן להבינו במשמעות של איסור חריצי הגבינה הללו.
↑  שאילת יעבץ חלק ראשון, שאלה ק"ע (אתר כתבים עבריים)
↑  גבי שניידר, סיפורה המרתק של המדליה הנדירה עם דיוקן ה"מעשה רוקח" מאמסטרדם, באתר הידברות, ‏ל' תשרי התשע"ט
↑  שבחי הבעש"ט (מהדורת רובינשטין), ראובן מס, ירושלים 2005, סעיף קלג עמ' 239.
↑  פרטים אלו בספר שבחי הבעש"ט, כחלק מאגדה על ידיעת הבעל שם טוב את קורות רעהו רבי אלעזר מעבר לים. לפי אגדה זו, אשתו הגיעה עמו, ועברה לירושלים לאחר פטירת בעלה. האגדה היא גם על אודות שני מתנגדים לרב, שסופם המר בא בידי ערבים ששדדו אותם והרגום.
↑  בהקדמה לספר "ארבעה טורי אבן" שהוציא לאור בדפוס בלבוב בשנת תקמ"ט, ראה כאן: https://www.hebrewbooks.org/pdfpager.aspx?req=40304&st=&pgnum=2
↑  תולדות חיי רבנו, פרק מבוא לספרי מעשה רוקח, מהדורת מונקטש.
↑  אשר ליב בריסק, חלקת מחוקק, חוברת א, באתר היברובוקס
↑  שאילת יעבץ חלק ראשון, שאלה ק"ע.
↑  דרושי רבינו חיים הכהן בהספדים.
↑  שו"ת נודע ביהודה מהדורא תניינא - אבן העזר סימן כ.
↑  שם הגדולים אות א' בערכו.
↑  [http://www.hebrewbooks.org/8900
↑  גימטריות על שם הספר - בהקדמה לספרו. ("תשל"ז - כמנין "לארץ הקדושה"... וקראתי שם הקונטרס מעשה רוקח ש... תיבות אלו עולה כשם החניכה של אבי אדוני רבי שמעלקא... וגם אמי מורתי הצדקת מרומז בזה - טייביל..." )

אמנם הרב הקדום, רבי אלעזר מגרמיזא כתב אף הוא ספר בשם "מעשה רוקח" אלא שספר זה נותר עלום ובכתב יד במשך שנים רבות, עד שהרב אפרים זלמן מרגליות הוציאו לאור. ב"תולדות רבנו" בהקדמה לספר המעשה רוקח (המאחד את פירושו לתורה, למשנה ופירושים נוספים) בהוצאת חסידות בעלזא, רשום שרבי אלעזר מברוד היה צאצאו של הרקח. אך דבר זה לא רשום בהקדמתו של מחבר המעשה רוקח.
↑  שער משנה תורה מהדורת ורשא, אות כב ברשימת הספרים, באתר HebrewBooks
↑  מעשה רוקח, הוצאת מונקטש, ת"ש, באתר היברובוקס
↑  וזאת לפי הספר שם ושארית, (מאת בן משפחה, לכאורה, צאצא של הרב נפתלי כ"ץ מחבר ה"סמיכת חכמים") שעיקרו דן בקברו העתיק של יואל פייביש שטנגן, אשר נמצא בבית הקברות בקרקוב.
↑  על יחוסו של מהר"ש מבעלזא לבעל סמיכת חכמים, יוסף קוודרט (אתר מחקרי אקדמיה)
↑  כן מופיע בספרו: גלות בארץ: יישוב ארץ ישראל בטרם ציונות, קובץ מחקרים ומסות, ההסתדרות הציונית העולמית, ירושלים: הספרייה הציונית, תשנ"ה 1994, עמ' 23-40
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312960205171  GND: 143607006  ISNI: 0000 0001 1436 6802  LCCN: nr91010473  NTA: 265170273  VIAF: 2322159   WorldCat (עם VIAF): 2322159 
ציון הרבנית מ' חוה רוקח בהר הזיתים