stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ניל דה-גראס טייסון
הופעות במדיה > משחק

טייסון הופיע בטלוויזיה ובקולנוע גם כשחקן ומדבב, פעמים רבות בתפקיד עצמו.
בשנת 2010 הופיע בקומדיית המצבים "המפץ הגדול" בתפקיד עצמו, והתנצל בפני שלדון קופר על חלקו בהגדרת פלוטו מחדש ככוכב לכת ננסי. ב-2018 הוא הופיע שנית בקומדיה וניהל ויכוח בטוויטר עם ראג'ש קוטרפאלי.
בשנת 2015 הופיע בקומדיית המצבים "ברוקלין תשע-תשע" בתפקיד עצמו, הכין את ג'ינה לקראת מבחן באסטרונומיה והתגלה שהוא חבר באותו מכון כושר כמו טרי.
בשנת 2016 דיבב דמות של סמור המבוסס עליו בסרט האנימציה "עידן הקרח: מסלול התנגשות" בסדרת סרטי "עידן הקרח".
בשנת 2023 דיבב בפרק של הסדרה "Pantheon" מבית אמזון פריים וידאו, את ד"ר מור, המנהל של המרכזים לבקרת מחלות ומניעתן.
הערות שוליים

↑   ניל דה-גראס טייסון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007449854605171  PLWABN: 9810572945205606  BIBSYS: 90867164  BnF: cb124688115 (data)  CiNii: DA06609934  GND: 115778128  ICCU: MILV163030  ISNI: 0000 0000 8158 9734  LCCN: n88297103  LNB: 000245176  MusicBrainz: 8fff0260-722b-4758-a1fa-53a8875fdb71  MGP: 222832  NDL: 00476414  NKC: xx0087319  NLK: KAC200505586  NSK: 000481054  NTA: 071898441  RERO: 02-A025932648  SNAC: w6dk44gv  SUDOC: 033875499  VIAF: 79110445   WorldCat (עם VIAF): 79110445 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קופסה שחורה (סרט)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  קופסה שחורה 
 בימוי:  יעוד לבנון
 הופק בידי:  גדעון קולירין, אליעזר פומרנץ
 תסריט:  יעוד לבנון, נעמי שרון
 עריכה:  טלי הלטר שנקר
 שחקנים ראשיים:  עמי טראוב ברוריה אלבק מתי סרי
 מוזיקה:  עדי רנרט
 צילום:  אבי קורן
 מדינה:  ישראל ישראל
 הקרנת בכורה:  1 באוקטובר 1993
 משך הקרנה:  95 דקות
 שפת הסרט:  עברית, אנגלית
 סוגה:  סרט דרמה 
 הכנסות:  30,000 צופים בישראל
 דף הסרט ב־IMDb
 
קופסה שחורה הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1993 בהפקתו של גדעון קולירין ובימויו של יעוד לבנון, עם עמי טראוב, ברוריה אלבק ומתי סרי בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הרומן "קופסה שחורה" מאת עמוס עוז משנת 1987.
העלילה מתוארת כרומן מכתבים כמו בספר. המכתבים מוקראים על ידי השחקנים הראשיים, עמי טראוב וברוריה אלבק. בסרט מופיעים פלשבאקים רבים. שני הגיבורים מנסים לפצח את חידת התרסקות נישואיהם כפי שמנסים לפצח סיבת התרסקות מטוס בעזרת הקופסה השחורה.
המוזיקה נכתבה על ידי עדי רנרט. שיר הנושא "משני עבר הזמן" שכתבה לאה גולדברג, מושר בפי גידי גוב.
תקציר העלילה

אלכס "אלק" גדעון (עמי טראוב) הוא פרופסור מוערך למדעי המדינה באחת האוניברסיטאות בלונדון. הוא גרוש מאילנה (ברוריה אלבק) לאחר נישואים שהיו מלווים במריבות קשות. לאילנה יש בן בשם בועז (רוני אילון), שאלכס מסרב להכיר בו כאביו הביולוגי בגלל סירובה של אילנה לבדיקת אבהות.
לאחר הגירושין נישאה אילנה למישל סומו (מתי סרי), גבר דתי ממוצא אלג'יראי בעל דעות ימניות הסבור שארץ ישראל שייכת רק ליהודים, ההפך הגמור מאלכס. להם ילדה אחת - יפעת.
בועז, שהיה עד למריבות הוריו, הפך לנער מרדן שמסתבך מדי פעם עם המשטרה. מישל משחרר אותו ומנסה לעזור לו, אך ללא הצלחה.
מישל מבקש מאלכס באמצעות עורך הדין זקהיים (אמנון מסקין) כסף לתמיכה בחינוכו של בועז, ואלכס שולח 2,000 דולר בתנאי שלא יפנו אליו יותר בדרישות.
אביו של אלכס הוריש לו אחוזה באזור הכרמל בשם "אחוזת גדעון" שנטושה כבר שנים. זקהיים מבקש ממנו שלא ימכור אותה.
אלכס מנהל קשר עם אחת הסטודנטיות שלו (קרן מור) שרוצה להתחתן אתו ושיפסיק את הקשר עם משפחתו בארץ.
היחסים בין אילנה ומישל מתערערים עקב פעילותו בחוגי ימין ורצונו לרכוש בית בעיר העתיקה בירושלים. אחותה רחל (עירית גדרון) מנסה לתמוך בה נפשית. אילנה עוברת עם יפעת ובועז לגור ב"אחוזת גדעון", והם משפצים את המקום בעזרת חבריו ההיפים של בועז.
אלכס לוקה בסרטן ומגיע לאחוזת גדעון כדי לסיים את חייו. הוא מציע למישל חצי מהאחוזה בתנאי שישאיר שם את יפעת, אך מישל מסרב. לקראת סוף חייו מתקרבת אליו אילנה וגם בועז מתפייס אתו.
צוות השחקנים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| עמי טראוב | אלכס גדעון |  |
| ברוריה אלבק | אילנה סומו |  |
| מתי סרי | מישל סומו |  |
| אמנון מסקין | זקהיים | עורך דין |
| קרן מור |  | סטודנטית בלונדון |
| רנן שור |  | קצין משטרה |
| ראובן דיין |  | שוטר |
| עירית גדרון | רחל | אחותה של אילנה |
מרגרט טיודור

מרגרט טיודור (באנגלית: Margaret Tudor;‏ 28 בנובמבר 1489 – 18 בנובמבר 1541) הייתה בתו הראשונה של הנרי השביעי, מלך אנגליה, השנייה מבין שבעת ילדיו. היא נישאה בשנת 1503 לג'יימס הרביעי, מלך סקוטלנד והייתה אמו של ג'יימס החמישי, מלך סקוטלנד וסבתה של מרי, מלכת הסקוטים. נישואיה של מרגרט למלך סקוטלנד הובילו לאיחוד הכתרים בשנת 1603, איחודן של ממלכות אנגליה וסקוטלנד תחת ג'יימס הראשון, מלך אנגליה (ג'יימס השישי, מלך סקוטלנד).
ילדותה

מרגרט טיודור נולדה ב-28 בנובמבר 1489 ב-ארמון וסטמינסטר שבלונדון, ילדתם השנייה ובתם הבכורה של הנרי השביעי, מלך אנגליה המכהן ורעייתו אליזבת מיורק, בתו של אדוארד הרביעי, מלך אנגליה. יש הטוענים כי כבר מהיוולדה נועדה מרגרט להיות מלכת סקוטלנד, שכן היא הוטבלה יומיים לאחר לידתה, ביום אנדרו הקדוש, היום הלאומי הרשמי של סקוטלנד, וטבילתה התקיימה בכנסיית מרגרט הקדושה שבמנזר ווסטמינסטר, המוקדשת לקדושה הסקוטית המלכותית היחידה.
מרגרט גדלה עם שישה אחים ואחיות, ביניהם אחיה הבכור ארתור, נסיך ויילס והנרי, לעתיד המלך הנרי השמיני, שנולד שנה וחצי אחריה. מרגרט חונכה מגיל צעיר לתפקיד אשת מלך ולמדה צרפתית, לטינית, קשתות וכן לנגן בלאוטה ובקלאוויקורד. כנסיכה הראשונה לבית טיודור היא הייתה כלה מבוקשת וכבר מגיל צעיר חיפש לה אביה חתן מתאים מבית מלוכה אירופאי גדול כדי לחזק את שלטונו הטרי באנגליה.
נישואים

עוד לפני שהייתה בת שש החל משא ומתן לגבי שידוכה של מרגרט לג'יימס הרביעי, מלך סקוטלנד, שידוך שנועד להבטיח את תמיכתו של בית המלוכה הסקוטי בשושלת טיודור החדשה ולמנוע מלחמה בין שתי הממלכות השכנות. לאחר דיונים שנמשכו מספר שנים הוכרזו האירוסים הרשמיים בין ג'יימס למרגרט ב-24 בינואר 1502 במסגרת הסכם השלום הנצחי בין אנגליה וסקוטלנד. טקס הנישואים בין מרגרט למיופה הכוח של המלך ג'יימס נערך באותו היום בארמון ריצ'מונד שמחוץ ללונדון והחתונה נערכה ב-8 באוגוסט 1503 באדינבורו. מרגרט הייתה אז בת 13 בלבד, ובעלה הטרי היה בן 30. מרגרט הוכתרה כמלכת סקוטלנד במרץ 1504.
ילדים

מהגעתה לסקוטלנד בשנת 1503 ועד לשנת 1507 לא נכנסה מרגרט להריון ובין השנים 1507 ל-1510 ילדה שלושה ילדים, שני בנים ובת, שמתו כולם בינקותם. לאחר מכן נולדו לבני הזוג עוד שלושה ילדים, מתוכם רק בן אחד הגיע לבגרות:
ג'יימס (1512–1542) - ירש את הכתר מאביו כג'יימס החמישי. נישא למדלן דה ולואה, נסיכת צרפת, בתו של פרנסואה הראשון, מלך צרפת ולאחר מותה למארי דה גיז. מנישואיו השניים נולדה מרי, לעתיד מלכת סקוטלנד.
מלכת סקוטלנד

הסכם השלום שנחתם בשנת 1502 בין אנגליה לסקוטלנד ושהיה אמור להבטיח שלום נצחי לא החזיק אפילו עשור. בשנת 1509 מת אביה של מרגרט, המלך הנרי השביעי, ואת מקומו ירש אחיה, הנרי השמיני, שהיה מלך אגרסיבי ונכנס למלחמה נגד צרפת, בת בריתה העתיקה של סקוטלנד. בשנת 1513 נשלחו כוחות אנגלים צפונה, לכיוון הגבול הסקוטי, וג'יימס הרביעי הוביל את צבאו לתוך השטח האנגלי. ב-9 בספטמבר נפגשו שני הצבאות במחוז נורת'מברלנד בקרב שקיבל את השם קרב פלודן, שבמהלכו נהרג המלך ג'יימס הרביעי. בצוואתו קבע ג'יימס כי אלמנתו תשמש כעוצרת בשם בנו ג'יימס, שהיה אז בן שנה בלבד, עד הגיעו לבגרות. מינויה של מרגרט, שהייתה בהריון כאשר בעלה נהרג, אושר בקושי על ידי הפרלמנט הסקוטי, בגלל היותה אחותו של מלך אנגליה, אויבה של סקוטלנד.
המלכה מרגרט הצליחה להביא לשלום בין סקוטלנד לאנגליה אך הייתה חייבת לבסס את שלטונה שכן רבים מבין ההנהגה והאצולה של סקוטלנד, שתמכו בצרפתים ולא באנגלים, התנגדו לשלטונה. מתנגדים אלה שאפו להחליפה בג'ון סטיוארט, דוכס אולבני, בן דודו של ג'יימס הרביעי והשלישי בסדר הירושה של הכתר הסקוטי, (אחרי בניה של מרגרט, ג'יימס ואלכסנדר שנולד לאחר מות אביו). מרגרט החלה להסתמך יותר ויותר על בני בריתה מבית דאגלס, אחד מבתי האצולה החזקים בממלכה, וב-6 באוגוסט 1514 נישאה בחשאי לארצ'יבלד דאגלס, רוזן אנגוס. נישואים אלו גרמו לכך שהשבטים החזקים האחרים בממלכה, שהתמרמרו על העדפתה הברורה של המלכה לשבט דאגלס, הסירו את תמיכתם בה ולאחר מספר שבועות קבע הפרלמנט לא רק כי עליה לוותר על העוצרות לטובת דוכס אולבני, אלא גם כי עליה לוותר על זכויותיה לגידול בניה. בהתרסה לכך לקחה המלכה את בניה לטירת סטירלינג, שם התבצרה יחד עם בני בריתה.
המלכה הגולה

דוכס אולבני הגיע לסקוטלנד במאי 1515 וביולי מונה לתפקיד העוצר. חודש לאחר מכן, לאחר מצור על טירת סטירלינג, הסכימה מרגרט בלית ברירה להעביר את ילדיה לחזקתו של העוצר החדש. בספטמבר ברחה מרגרט, שהייתה בהריון מבעלה החדש, יחד עם ארצ'יבלד לאנגליה, שם התגוררה בטירת הארבוטל, מעונה החדש אותו העניק לה הנרי השמיני. חודש לאחר מכן היא ילדה בת, מרגרט דאגלס (1515–1578), שגדלה רוב חייה בחצר המלוכה האנגלית ונישאה לגולה הסקוטי מתיו סטיוארט, רוזן לנוקס הרביעי. לזוג נולדו שני בנים, והבכור שבהם, הנרי סטיוארט, לורד דרנלי, נישא לדודניתו מרי, מלכת הסקוטים.
מרגרט וארצ'יבלד התגוררו בטירת הארבוטל עד הקיץ של שנת 1516, אז החליט הרוזן, למורת רוחה של רעייתו, להשלים עם דוכס אולבני ולשוב לסקוטלנד. מרגרט, שלא הסכימה לשוב יחד עם בעלה, נסעה דרומה ללונדון יחד עם בתה התינוקת והשתיים התקבלו בחצר המלוכה של הנרי השמיני בחגיגות שנמשכו חודש. כדי לבסס את מעמדה של מרגרט כמלכה האלמנה של סקוטלנד החליט המלך הנרי לתת לה להתגורר בסקוטלנד יארד, הארמון העתיק של מלכי סקוטלנד בלונדון. בשנת 1517 החליטה מרגרט לשוב לסקוטלנד לאחר שהנרי הגיע להסכם עם דוכס אולבני לפיו אחותו לא תיפגע אם תחזור.
השיבה לסקוטלנד

עם חזרתה של המלכה האלמנה לסקוטלנד השתפרו היחסים בינה לבין בעלה, רוזן אנגוס, אולם השניים התרחקו במהרה, במיוחד לאחר שגילתה מרגרט כי בזמן שהיא שהתה באנגליה התגורר בעלה יחד עם מאהבתו. מרגרט רצתה להתגרש מבעלה אולם אחיה התנגד באותה התקופה לגירושים (למרות שהוא בעצמו התגרש מרעייתו, קתרין, בשנת 1533), במיוחד משום שרוזן אנגוס היה בן ברית חשוב ביותר לאנגלים בסקוטלנד. מרגרט, שכעסה מאוד על אחיה שלא הסכים לעזור לה, החלה להתקרב לצד הפרו-צרפתי בסקוטלנד ולתמוך בדוכס אולבני. בשנת 1521 חזר דוכס אולבני לסקוטלנד משהות ארוכה בצרפת והחל לפעול, בשיתוף פעולה עם מרגרט, להרגעת הרוחות בממלכה לאחר מספר שנים של קונפליקטים בין-שבטיים. בעלה של מרגרט נשלח לגלות בצרפת והחלו שמועות כי דוכס אולבני היה יותר מבן בריתה הפוליטי.
בשנת 1524, לאחר מספר קרבות בין כוחות סקוטים לאנגלים לאורך הגבול, נאלץ דוכס אולבני לעזוב שוב לצרפת לאחר הפיכה שקטה שאורגנה, בין השאר, על ידי מרגרט. בצעד פופולרי היא הביאה את בנה, שהיה אז בן 12 בלבד, לאדינבורו, שם הוא הוכתר כמלך. למרות שהפרלמנט ביטל רשמית את העוצרות ג'יימס לא מלך למעשה אלא כוון על ידי גורמים שונים, ומעל לכל על ידי אמו. בנובמבר 1524 הכיר הפרלמנט במרגרט כיועצת הראשית למלך. בשנת 1525 שב בעלה הגולה לסקוטלנד ומרגרט חיפשה בני ברית חדשים שימנעו ממנו להשיג יותר מדי כוח והשפעה על המלך הצעיר. היא פנתה לבית סטיוארט לתמיכה והתאהבה בהנרי סטיוארט, אותו העלתה לתפקיד שר האוצר. למרות נסיונותיה להרחיק את בעלה מהחצר הוא הצליח לנצל את זכויותיו במועצת המלך בעזרת תומכיו הרבים ולשמש למעשה כעוצר בשמו של ג'יימס הצעיר במשך שלוש שנים.
גירושים ונישואים שלישיים

מרגרט, שלא הצליחה למנוע מבעלה להשתלט על בנה, החלה להשקיע את כל מאמציה בניסיונות להשגת גט, ואף הפיצה שמועה לפיה ג'יימס הרביעי לא באמת מת בקרב פלודן ולכן נישואיה השניים אינם תקפים. למרות שעזרה להדיח את דוכס אולבני בשנת 1524 השניים שמרו על יחסים טובים והדוכס, לו היו קשרים טובים עם הכס הקדוש, ניסה לשכנע את האפיפיור להסכים לבקשתה של המלכה. במרץ 1527 הסכים לבסוף קלמנס השביעי לאשר את הגירושים, ושנה לאחר מכן נישאה מרגרט להנרי סטיוארט, למרות התנגדותו של הנרי השמיני. מיד לאחר החתונה ציווה בעלה השני של מרגרט לעצור את בעלה השלישי משום שנישא למלכה האלמנה ללא אישור הפרלמנט. אולם חודש לאחר מכן הגיע המלך ג'יימס החמישי לבגרות (גיל 16) והדיח את רוזן אנגוס ואת כל משפחתו מעמדותיהם. הוא העניק לאביו החורג החדש את התואר "לורד מתבן" ומרגרט והנרי הפכו במהרה ליועצים הראשיים למלך.
מרגרט שאפה להביא לשלום בין אנגליה לסקוטלנד אולם ג'יימס הצעיר לא בטח בדודו הנרי, במיוחד בשל תמיכתו המתמשכת של מלך אנגליה ברוזן אנגוס. למרות זאת הצליחה מרגרט לשכנע את בנה להפגש עם הנרי השמיני בשנת 1536, אולם פגישה זו הסתיימה ללא תוצאות חשובות. מרגרט שאפה לחתן את בנה לאחייניתה, הנסיכה מרי, ולקרב כך את שתי הממלכות, אולם ג'יימס העדיף לכרות ברית עם הצרפתים ונישא למדלן, בתו של פרנסואה הראשון, מלך צרפת. אכזבתה של מרגרט מכך שלא הצליחה לשכנע את בנה להתקרב לאנגלים גרמה לה אפילו לגלות לאחיה הנרי סודות מדינה סקוטים, ויחסיה עם בנה נפגעו מאוד בשל כך. בשנת 1537 ביקשה המלכה האם להתגרש מבעלה השלישי משום שחי עם מאהבת על חשבונה של רעייתו, אולם בקשתה נדחתה על ידי בנה המלך.
שנותיה האחרונות

מרגרט השלימה לבסוף עם בעלה ובשנת 1538 קיבלה לחצר את מארי דה גיז, רעייתו השנייה של המלך ג'יימס. שתי המלכות החזקות הללו הגיעו ליחסים טובים ומארי אף התעקשה על נוכחותה של חמותה בחצר המלוכה.
המלכה מרגרט מתה משבץ בביתה בטירת מתבן ב-18 באוקטובר 1541. ג'יימס השישי, מלך סקוטלנד, שהיה נינה של מרגרט גם דרך בנה ג'יימס וגם דרך בתה מרגרט, עלה לכס המלוכה האנגלי 62 שנים לאחר מותה תחת השם ג'יימס הראשון, ובכך הביא לאיחודן הסופי של ממלכות אנגליה וסקוטלנד.
ורדה פומרנץ

| --- | --- |

נחמה ריבלין רעיית נשיא מדינת ישראל בטקס פתיחת מיצב "הלב זוכר" ב"מרכז יצחק רבין" לזכר חללי מערכות ישראל ונפגעי פעולות האיבה. מימין - אל"ם (מיל') ורדה פומרנץ, דליה רבין - ראש מרכז יצחק רבין, רעיית נשיא המדינה נחמה ריבלין ויוזמת ואוצרת המיצב, שלומית חפר
 לידה:  1952 (בת 73 בערך) כפר אז״ר, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מספר צאצאים:  4 
 דרגה:  תת־אלוף 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת יום הכיפורים 
 
ורדה פומרנץ (נולדה ב-1952) היא אשת צבא ישראלית, תת-אלוף במילואים; משמשת ראש אגף משפחות במנהלת החטופים, הנעדרים והשבים במשרד ראש הממשלה, שהוקמה במהלך מלחמת חרבות ברזל.
ביוגרפיה

פומרנץ שירתה כקצינת הנפגעים בפועל בחטיבת גולני במהלך מלחמת יום הכיפורים. בהמשך הייתה ממקימי מערך הנפגעים בצה"ל ובשנים 1988–1992 עמדה בראשו בדרגת אלוף-משנה.
בשנת 1982 הייתה מהפעילות הבולטות להקמת אתר ההנצחה לזכרם של חללי חטיבת גולני ומוזיאון גולני.
בנה, סמ"ר דניאל פומרנץ, נפל באסון הנגמ"ש במהלך קרב שג'אעייה (2014) במערכת צוק איתן, עם שישה מחבריו ליחידה, והניח בת-זוג. בעקבות נפילתו יזמה פומרנץ את "פרויקט הברקודים", שמטרתו להטביע ברקוד על כל קבר של חלל צה”ל, שבאמצעותו אפשר להיכנס לאתר זיכרון ייעודי לאותו חלל, ובו יוצגו קטעי קו ווידאו של החלל, תמונות, סיפורים ופרטים עליו. עיריית רמת-גן קראה על שמו את המבנה של שבט צופי רמת אפעל.
בטקס יום העצמאות 2024, שהוקדש למלחמת חרבות ברזל, השיאה פומרנץ את "משואת התקווה" עם החטופה המשוחררת אורי מגידיש וסגן-אלוף במילואים ליאת נפש.
פומרנץ חברה בוועד המנהל של עמותת גולני, ובשנת 2020 ניסתה להתמודד לתפקיד יו"ר ארגון יד לבנים.
לאחר פרישתה מהשירות הצבאי ניהלה פומרנץ בית ספר תיכון שש-שנתי, הייתה חברת מועצה ברמת אפעל ויו"ר ועד כפר אז"ר, שבו נולדה ובו היא מתגוררת. היא הייתה פעילה בעמותות למען רון ארד ושלום חיילי צה"ל, ובהמשך הייתה לפעילה בולטת בעמותת גדוד 13 וכן בעמותת חטיבת גולני.
פומרנץ סיימה בהצטיינות תואר שני במדעי החברה. היא נשואה ואם לארבעה בנים.
הערות שוליים

↑  "סלב של שכול": ורדה פומרנץ, האם השכולה שעובדת במטה החטופים, בריאיון ראשון, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 7 בינואר 2024
↑  דודי פטימר, ‏"על קברו של דניאל כבר יש את הברקוד, וזה מרגש אותי ברמה שאי אפשר להסביר", באתר מעריב אונליין, 2 בדצמבר 2021
↑  סיפור חייו באתר "יזכור", באתר www.izkor.gov.il
↑  אלמנות ללא טבעת: חידוש לשיר של עידן רייכל ליום הזיכרון, באתר "סרוגים", 11 באפריל 2021
↑  dudi, הכירו את פרויקט הברקודים המדהים שהוקם ביוזמתה של ורדה - עמותת גולני, באתר amuta-golani.co.il, ‏2021-12-05
↑  rgg-news, תודה מאמא: בצופים הנציחו את החניך שנהרג בצוק איתן - שתפו - כתבה מעניינת באתר רמת גן NEWS, באתר חדשות רמת גן גבעתיים NEWS, ‏2018-07-30
↑  משרד ראש הממשלה, מדליקות משואת התקווה, באתר מערך הדיגיטל הלאומי, ‏1.4.24
↑  אליהו לוקסנברג, ‏רגב הודיעה: קצינת הנפגעים הותיקה תדליק משואה, באתר "סרוגים", 6 במאי 2024
↑  חברי הוועד - עמותת גולני, באתר amuta-golani.co.il, ‏2021-11-07
↑  אורלי הררי, ורדה פומרנץ מתמודדת לתפקיד יו"ר ארגון יד לבנים, באתר www.inn.co.il, ‏25.11.2019
↑  הילה קובו‏, קצינת הנפגעים ששכלה את בנה רצה לראשות יד לבנים: "דניאל מגייס אותי", באתר וואלה, 20 בדצמבר 2019
יהושע ענבל

| --- | --- |

 לידה:  1977 (בן 48 בערך) י"ג בחשוון ה'תשל"ח 
 מדינה:  ישראל
 מקום מגורים:  מודיעין עילית
 השתייכות:  חרדים ליטאים
 רבותיו:  הרב יעקב פוזן,  הרב חיים שאול גריינימן, הרב דוב לנדו והרב גדליה נדל
 חיבוריו:  יורה דעה, יורה אורח, יורה משפט, תורה שבעל פה, בבות עיני
 אב:  הרב צבי ענבל
 
הרב יהושע ענבל (נולד ב־1977) הוא הוגה דעות חרדי ומחבר ספרי הלכה והגות. ראש כולל לדיינות במודיעין עילית, חבר מערכת בכתב העת ישורון ובאנציקלופדיה תלמודית ופעיל בארגון ערכים ובאתר 'רציו'.
ביוגרפיה

יהושע ענבל הוא בנו של הרב צבי ענבל, יליד רכסים. למד בישיבת סלבודקה ומשתייך לחוג חזון איש. הושפע מהרב דוב לנדו, מהרב חיים שאול גריינמן, מהרב יעקב ישראל פוזן וכן מהרב גדליה נדל וחוגו.
למד בכוללים הקשורים לחוג חזון איש. ב-2006 הקים כולל המיועד לציבור זה, ועמד בראשו. עם הזמן השתנה אופי הכולל והחל להתמקד בלימוד חושן משפט במגמה לדיינות. במסגרת הכולל נכתבו ספריו על יורה דעה ואורח חיים.
היה נשוי ליוכבד בת הרב שלום גילרנטר (נפטרה באייר תשפ"ג). מתגורר במודיעין עילית.
פעילותו הספרותית

הרב ענבל פרסם בתשע"ד (2013) שלושה כרכים על יורה דעה ואורח חיים, בשם "יורה דעה" (שני כרכים) ו"יורה אורח" (כרך אחד, אינו מקיף את כל החלק). הספרים מחולקים לשני חלקים המשולבים במקביל: קיצור הספרות ההלכתית שנכתבה מזמן השולחן ערוך, לא כולל פוסקי זמננו; חידושי הלכות העוסקים בסוגיות ההלכתיות, לפי סדר סימני השולחן ערוך.
סגנון לימודו דומה לסגנון המקובל בחוג חזו"א (ואף העימוד שלהם דומה לעימוד הספר חזון איש). הוא מכריע לעיתים במחלוקות הפוסקים. בספר נדפסו מכתבי ברכה מראש ישיבת סלבודקה הרב ברוך רוזנברג, הרב נסים קרליץ, והרב שבח צבי רוזנבלט.
בתשפ"ג (2023) הוציא לאור חיבור במתכונת דומה לחלק חושן משפט, בשם "יורה משפט". פרסם ספרים הלכתיים נוספים.
ענבל היה קשור לאבי חמיו, הרב אלתר פנחס גילרנטר, שהיה ראש ישיבת יחל ישראל, ורשם מפיו שמועות מהחזון איש והרב יצחק זאב סולובייצ'יק. כן השתתף בעריכת כתביו שיצאו לימים כסדרת ספרים בשם 'אלף בינה'.
מקום מרכזי בספריו ובמאמריו, תופס החזון איש ובפולמוסים הלכתיים הוא בדרך כלל מצדד בעמדתו. בספרו "תורה שבעל פה" הוא מכנה אותו "אבי היהדות של דורינו", ובמאמריו המחקריים הוא מרחיב בדרכי פסיקתו ובניתוח ספריו ותולדותיו, בנושא זה ניהל ויכוח נרחב מול בנימין בראון שחקר את תולדות החזון איש ושיטתו, במאמרים ומאמרי נגד. לשם כתיבת מאמרו על דרכי החזון איש, השיג העתק ממחברת גנוזה של הרב שמריהו גריינמן בה תיעד גריינמן פרטים שונים מחיי החזון איש ואמירות שונות שלו. פרסום פרטים ממחברת זו לא נתקבל בברכה על ידי בניו של הרב שמריהו.[דרוש מקור]
ענבל הוא חבר מערכת בכתב העת "ישורון". במסגרת זו כתב מספר מאמרים, חלקם תחת שם-העט "יהוסף יעבץ", בעיקר בתחום דרכי הפסיקה והלימוד של פוסקי הלכה בהיסטוריה ובדורנו ובפרט במשנת החזון-איש. מפרסם מאמרים גם בכתבי העת המעין, האוצר, חצי גבורים ועוד.
כתב וביקר מספר ערכים באנציקלופדיה תלמודית בעיקר בכרך ל"ח.
בתשע"ה (2015) פרסם את הספר "תורה שבעל פה - סמכותה ודרכיה", אשר "מטרתו לברר מבחינה היסטורית את קדמותה של תורה שבעל פה, ואת הדרכים בהן נמסרה ונתחברה".
הוא עוסק בההדרת פירושו המדעי של הרב דוד צבי הופמן לתורה, מטעם מוסד הרב קוק.
בשנת 2024 הוציא לאור כמה ספרים, ביניהם, 'אחד היה אברהם' - ספר זיכרון למרן החזו"א, 'נאורות והשכלה' - בהוצאת מוסד הרב קוק, ו'בבות עיני' - שלושה כרכים של אסופת מאמרים ושיעורים בתחומים מגוונים, לזכרה של אשתו יוכבד עינבל.
פעילותו הציבורית

ענבל כתב מאמרים רבים באתרי האינטרנט שלו, העוסקים בביקורת המקרא, בביקורות על מבקרים של הדת והאמונה, וכן בביקורת ספרים.
ב-2007 נתבקש על ידי פעילים מתחום ההחזרה בתשובה לכתוב תגובה לחומר הסברה של פעיל ליציאה בשאלה בשם ירון ידען, שאותו הכיר ענבל מתקופת לימודיו בישיבת כנסת חזקיהו, ובעקבות זאת הוקם האתר 'תיק ידען'. האתר כתוב בסגנון לגלגני. ב-2009 ריכז ענבל את מאמריו בתחום התנגדות לביקורת המקרא, התנגדות לתורת האבולוציה, וביקורת על התרבות המערבית, באתר שנקרא 'האקדמיה ליהדות' ובאתר נוסף בשם 'מוצא החיים'. שלושת האתרים היו בפלטפורמה שנסגרה מאז. במהלך השנים השתתף בדיונים וויכוחים בנושאים אלו במספר במות.
ב-2015 הצטרף באופן רשמי לצוות של ארגון ערכים. במסגרת זו פיתח גרסה משלו לטיעון העד העוסק במידת ההיסטוריות של הסיפור המקראי. ענבל מרצה ומדריך בקורסים של הארגון, בעיקר בהדרכת מרצים. ב-2016 הקים מטעם ארגון ערכים אתר בשם 'ערכים בחזית', שנקרא כיום 'רציו - אמונה, מחקר ומדע'. באתר מאמרים בתחומים של: תורה ומדע, גיל היקום, ארכאולוגיה, מטריאליזם, התרבות המערבית וביקורת המקרא. חלק מהמאמרים הם משל ענבל וחלק משל כותבים נוספים, כולל תרגום מפרסומים לועזיים.
ב-2010 הצטרף לארגון "בית מדרש הגר"א" של אחיו, הרב אוריה ענבל, והוא מוסר שיעורים במסגרות שונות של בית המדרש.
ב-2016 הקים פורום בשם 'בית ועד לחכמים - פורום סגור לתלמידי חכמים', שהמשתתפים בו פעילים בשמם המלא. בפורום כ-500 חברים. בנוסף היה פעיל בתקופות שונות בפורומים תורניים נוספים, ביניהם פורום אוצר החכמה ועצור כאן חושבים.
ספריו

יורה דעה, באתר אוצר החכמה, סיכום השיטות ועיונים על סדר שולחן ערוך יורה דעה, שני כרכים, בסופו "יורה אורח" על אורח חיים, מודיעין עילית ה'תשע"ג
תורה שבעל פה: סמכותה ודרכיה, באתר אוצר החכמה, יצא לאור על ידי מוסד הרב קוק, ירושלים ה'תשע"ה
תוקף השטר (באתר היברובוקס) תוקפו ההלכתי של השטר וגדריו, מודיעין עילית ה'תשע"ו
גבורת אנשים (זמין לצפייה והורדה בכונן גוגל), בענייני הזרעה מלאכותית, השתלת איברים, פרייה ורבייה ועוד, מודיעין עילית ה'תשע"ז
חזקה בתרייתא (זמין לצפייה והורדה בכונן גוגל), בענייני ספק מוחזק, מודיעין עילית ה'תשפ"א
יורה משפט, מוסד הרב קוק, ירושלים ה'תשפ"ג
נאורות והשכלה, מוסד הרב קוק, מחקר מקיף על תנועת ההשכלה ביהדות אירופה, ירושלים ה'תשפ"ד
בבות עיני, מוסד הרב קוק, שלושה כרכים: כרך ראשון מאמרים במשנת החזון-איש; כרך שני מאמרים על דרכי הפוסקים ועל חקרי קדמוניות ודרכי חז"ל; כרך שלישי שיעורים בנושאים תורה ומצוות, נביאים, מועדים וזמנים ועבודת השם, ירושלים ה'תשפ"ד
ספריו > ספרים בעריכתו

אחד היה אברהם, ספר זיכרון לחזון איש, חשוון תשפ"ד (עריכה יחד עם אברהם שפירא כולל מספר מאמרים פרי עטו).
הרב דוד צבי הופמן ,"על התפילה", מאמרים בנושאי תפילה, מוסד הרב קוק, תשע"ז.
רד"צ הופמן - פירוש לספר ויקרא, מאמרים בנושא ביקורת המקרא, מוסד הרב קוק, תשפ"ג.
הערות שוליים

↑  משה ויסברג, הסתירה את מחלתה: מרת יוכבד ענבל ע"ה, באתר בחדרי חרדים, 18 במאי 2023
↑  "יעבץ" – ראשי תיבות של שמו משפחתו ושם אביו: יהושע ענבל בן צבי.
↑  ידען שימש כר"מ בישיבה קטנה במשך מספר חודשים.
↑  ראה ביקורת על שם הספר בהמעיין,
↑  משה ויסברג ויצחק פלדמן, המחלוקת בין תלמידי החזון איש לתלמידי-התלמידים, באתר זכרון מוישה - דוסקאסט, מבית בחדרי חרדים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007528276705171  BnF: cb17093265v (data)  ISNI: 0000 0004 5980 8063  LCCN: n2013067596  VIAF: 305443219   WorldCat (עם VIAF): 305443219
בית הסוהר גנות

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  בית סוהר 
 מדינה:  ישראל ישראל
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2024
 תאריך פתיחה רשמי:  2025
 
 קואורדינטות:  30°43′00″N 34°48′00″E﻿ / ﻿30.716666666667°N 34.8°E﻿ / 30.716666666667; 34.8
  (למפת צפון הנגב מוגדלת) בית הסוהר גנות(למפת צפון הנגב רגילה) בית הסוהר גנות(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית הסוהר גנות(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית הסוהר גנות
 
he
בית הסוהר נפחא
בית הסוהר גנות, מכונה גם מתחם גנות, הוא מתחם הכולל בתוכו שני בתי סוהר: בית הסוהר רמון, ובית הסוהר נפחא. נקרא על שמו של רב-גונדר יעקב גנות, שהיה הנציב ה-14 בשירות בתי הסוהר.
בית הסוהר ממוקם כ-15 קילומטרים צפונית ליישוב מצפה רמון, מפקד בדרגת תת-גונדר אחראי על המתחם עם שני מתקני הכליאה שבו. נכון ל-2025 מפקד הכלא הוא תת-גונדר רמי קונסטנטיני.
היסטוריה

מתקן בית הסוהר נפחא הוקם בשנת 1980, במטרה לתת מענה לכליאת אסירים ביטחוניים מסוכנים, ובידודם ממרכזי אוכלוסייה.
בתחילת הדרך הוקמו בבית הסוהר שני אגפים. בשנת 1987, עם הגידול במספר האסירים, נבנו אגפים חדשים נוספים. במהלך הבנייה, ב-21 בספטמבר 1987, ברחו שלושה אסירים מבית הסוהר. הדיווח על הבריחה נמסר לצה"ל באיחור רב, וכלל מידע כוזב כאילו הבורחים ברחו במהלך הבוקר של הדיווח, בעוד הבריחה הייתה זמן רב לפני כן. הבורחים נמצאו לאחר פחות משבוע מתחת לערימת חציר בתוך טנדר שהוביל אותם לכיוון הגבול עם מצרים באזור ניצנה. בעקבות הבריחה הוחמרו תנאי האסירים בכלא.
כשהוקם בית הסוהר, מירב ההשקעה הייתה באגפים הייחודים, גם משום שהאיום החיצוני על בתי הסוהר באותם ימים לא נחשב גדול.
ביוני 2002 דקר אסיר איש חמאס את מפקד כלא נפחא סגן גונדר אלברט אבוחצירא ושניים מפקודיו. ב-26 באוקטובר 2015 הודח מפקד הכלא גונדר משנה שמעון ביבס בעקבות הברחת טלפונים סלולריים אל תוך כותלי הכלא.
בשנת 2006 הוקם בסמוך אליו מתקן בית הסוהר רמון, שבתחילה הכיל מספר אגפים, שהיו כפופים לבית הסוהר נפחא הסמוך. בשנת 2007 כשהושלמה בניית המתקן החדש, הוא הופרד מבית הסוהר נפחא, במטרה לתת מענה לכליאת אסירים ביטחוניים נוספים, עקב מחסור במקומות הכליאה בעקבות האינתיפאדה השנייה.
על תפקודו של בית הסוהר בעבר, נמתחה לא אחת ביקורת באמצעי התקשורת, כאשר נתגלו פרשיות הברחה של דברים אסורים לתחומי בית הסוהר.
בית הסוהר גנות

באוגוסט 2024 הוחלט לארגן את המבנה הארגוני והכליאתי מחדש, ולאחד בין שני מתקני הכליאה הביטחוניים, בית הסוהר רמון ונפחא, לבית סוהר אחד. ובפברואר 2025 הושלם האיחוד, ונקרא בית הסוהר גנות, על שמו של רב–גונדר יעקב גנות. בטקס הפתיחה אמר נציב השב"ס רב-גונדר קובי יעקובי כי האיחוד ”יאפשר גמישות מבצעית גבוהה יותר במענה אל מול איומי תרחישי הייחוס הבטחוניים”.
המתקן כולל בתוכו שני בתי סוהר, הכוללים בסך הכל: 17 אגפים ביטחוניים, אגף לשפוטים פליליים (אסירי עבודה), 2 אגפי בידוד, ואגף הפרדה.