stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טרין ט. מין-הא
אפיונים ייחודיים של יצירותיה

מין-הא ידועה בעיקר בזכות סרטיה וסגנון יצירתה יוצא הדופן - עבודותיה של מין-הא עוסקות בעיקר בפמיניזם ופוסט-קולוניאליזם. לדבריה, עבודותיה מתאפיינות ב"חופש מתנאי הסובייקטיביות והאובייקטיביות ועדיין מגלות את שניהם"
בריאיון עם טינה ספנגלר מקולג' אמרסון, מין-הא הצהירה שהיא לעיתים נדירות חושבת ביצירותיה על העברת מסר. לדידה, כל סרט וספר שהיא יוצרת מתחילים מרעיון כלשהו, ומשם ממשיכים בתהליך שבסופו מתקבל תוצר שונה לגמרי מהרעיון ההתחלתי, אך הרעיון ההתחלתי לא נאבד. היא טוענת שמן הראוי שכל יוצר יעביר לצופיו גם עמדות חברתיות ולא יסתפק בהצגת הנרטיב הסיפורי כשלעצמו.
בסרטה הראשון, Reassemblage, היא מראה את השקפותיה על דוקומנטריים אתנוגרפיים מסורתיים - כבר בראשית הסרט היא מצהירה שאינה מתכוונת "לדבר על משהו". הסרט הוא קובץ של תמונות וקטעי וידאו של שבטים אפריקאים אשר צולמו בסנגל מתקופת מסעה של מין-הא במערב אפריקה, וכולל מעט מאוד קריינות. כאשר הצופים מצפים לקול מדעי יודע-כל, שייתן משמעות לתמונות האקראיות לכאורה, הם מקבלים אך ורק את החלק הוויזואלי בסרט. מין-הא מסרבת לעשות את הסרט על דבר מה מסוים, בשונה לגמרי מהסרטים הדוקומנטריים הפופולריים אליהם מורגל הצופה הממוצע. בכך מונעת מין-הא מהצופה את ההזדמנות "לשמור" ו"לתייג" תרבות באופן מקובע באמצעות קול של דובר מוסמך. בדרך זו, מותירה מין-הא לכל אחד מהצופים ביצירותיה חופש למצוא את הפרשנות בכוחות עצמו.
מין-הא ידועה גם בזכות ספריה בעלי הסגנון הייחודי. בספרה: Woman, Native, Other: Writing Postcoloniality and Feminism, היא משתמשת בשיטה עם מטרה דומה לזו של סרטה הראשון. מין-הא כותבת בצורה אשר דורשת מהקורא להישאר ממוקד בכמה נושאים שונים בו זמנית, ללא "קרקע" יציבה, שספר ממוצע מספק בדרך כלל (דעה כללית, דוקטרינה). סגנון כתיבה זה מערער את הקוראים וכופה עליהם למצוא את דעתם בנושא, ולא את דעתה של הסופרת. אפילו ארבעת החלקים של הספר נראים לא מחוברים מבחינת נושאים. מין-הא משתמשת בשיטה זו כדי ליצור טקסט שהוא, למראית העין לפחות, "שטוח" - טקסט שממנו הקורא לא יכול לקחת כמה נקודות מרכזיות ולרשום אותן בתודעתו על מנת להיזכר בהן מאוחר יותר. במקום זאת, "השטחיות" מכריחה את הקורא לחזור על הטקסט ולשים לב לכל צעד שבו, במקום להתרכז בכמה נקודות מרכזיות. מין-הא אומרת שהיא משתמשת בשיטה זו בשביל למנוע מהקוראים "להיצמד" לתאוריה או מחשבה מסוימת, ולקבל אותה כנכונה תמיד. בעיניה, טיעון צריך לעולם להתמשך, ואף פעם לא להתקבל לגמרי ולהפוך לדוגמה (Dogma) מוסכמת.
הערות שוליים

1 2 3  Trinh T. Min-ha, Trinh T. Min-ha - Home
↑  Trinh T. Minh-ha, Women Make Movies
↑  John Longballa, Trinh T. Minh-ha, Voices from the Gaps
↑  Woman, Native, Other: Writing Postcoloniality, Indiana University Press
↑  Tina Spangler, Interviewer Interviewed: A Discussion with Trinh T. Mihn-ha, Pages | Emerson College, ‏Winter 1993 (ארכיון)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007442836605171  BIBSYS: 90669695  BnF: cb12071312z (data)  CiNii: DA02051239  GND: 119288788  ISNI: 0000 0001 2147 3753  LCCN: n82209791  NDL: 00516640  NKC: ntk2011649862  NLA: 35310526  NSK: 000673190  NTA: 101993935  RERO: 02-A003910829  RKD: 401701  SELIBR: 372801  SNAC: w63j68rq  SUDOC: 083470085  Trove: 906994  ULAN: 500056325  VIAF: 109438564   WorldCat (עם VIAF): 109438564
טברנון כנרתן

| טברנון כנרתן |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: דקראים
תת־סדרה:: דמויי-שפתן
משפחה:: אמנוניים
סוג:: טברנון
מין:: טברנון כנרתן
שם מדעי
 Tristramella simonis ‏גינטר, 1864

טברנון כנרתן (שם מדעי: Tristramella simonis) הוא דג ממשפחת האמנוניים והמין היחיד החי ששרד מהסוג טברנון. הוא חי במקווי מים מתוקים כמו אגמים ובעיקר בכנרת ונהר הירדן, בישראל וסוריה.
תת-מין שלו, טברנון חולתי (Tristramella simonis intermedia) היה אנדמי לאגם החולה ונכחד לאחר ייבושו.
הערות שוליים

↑  טברנון כנרתן באתר הרשימה האדומה של IUCN
ערך זה הוא קצרמרבנושא דגים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
טבעת של מים זוהרים

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  גאווין מקסוול
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  אוטוביוגרפיה, טבע
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1960
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  ספרית מעריב
 תאריך:  2010
 תרגום:  חנה כהנא
 מספר עמודים:  262
 
טבעת של מים זוהרים (באנגלית: Ring of Bright Water) הוא ספר אוטוביוגרפי מאת גאווין מקסוול המספר על חייו בבקתה נידחת באזור החוף המערבי של סקוטלנד, שבה גידל שתי לוטרות כחיות מחמד. הספר פורסם לראשונה בשנת 1960 ונהפך במהרה לרב-מכר, מכר יותר ממיליון עותקים בבריטניה לבדה וכשני מיליון עותקים ברחבי העולם, ונחשב כיצירת מופת על ידי קוראים ומבקרים ברחבי העולם. בשנת 1969 יצא סרט קולנוע בעל אותו שם, בהשראת הספר המקורי.
הספר תורגם לעברית בשנת 2010 על ידי המתרגמת חנה כהנא ופורסם בהוצאת ספרית מעריב. הגרסה העברית לוותה בעריכה מדעית על ידי מספר ביולוגים ואקולוגים ישראלים, שסייעו בתרגום המונחים המקצועיים ואף הוסיפו הערות מדעיות בהערות שוליים לספר.
תקציר הספר

הספר מורכב משני חלקים. הראשון נקרא "מפרץ האלמונים" ומספר על הדרך שבה הגיע גאווין מקסוול, להיות הבעלים של בקתה נידחת בסנדייג, באזור החופי של מערב סקוטלנד, מול האי סקאי. מקסוול מכנה בספר את סנדייג "קאמוספיארנה", מפרץ האלמונים, על שם העצים הגדלים לאורך הפלג, ומנמק את בחירתו שלא לקרוא למקום בשמו האמיתי בכדי שלא לוותר על ריחוקו ובידודו, ולקרב בכך את מי שהוא רואה כאויביו של המקום - התעשייה והחיים העירוניים.
הפרק מתאר בהרחבה את הטבע העשיר וחיות הבר ב"קאמוספיארנה", את שכניו המועטים והמרוחקים של מקוול, את תנאי המחיה הבסיסיים במקום הנידח, ואת ידידותו האמיצה עם כלבו ג'וני, עד למותו של הכלב ממחלת הסרטן. בעקבות מותו של ג'וני מחליט מקסוול לגדל בעל חיים אחר כחיית מחמד, ובוחר בלוטרה.
החלק השני של הספר נקרא "לחיות עם לוטרות" ומספר את קורותיהן של שלוש הלוטרות שמקסוול היה בעליהן, ובמיוחד שתי הלוטרות שגידל ב"קאמוספיארנה". הלוטרה הראשונה הגיעה לידיו בשנת 1956 בעת שסייר בביצות של דרום-מזרח עיראק, אך היא מתה זמן קצר לאחר שנרכשה. לאחר מכן הגיע לידי מקסוול זכר-לוטרה נוסף, שאותו לקח מקסוול בחזרה לסקוטלנד ונתן לו את השם מידג'ביל. מדובר בלוטרה שלא הייתה ידועה למדע באותה עת, ולאחר בדיקה זואולוגית קפדנית הוכרה כתת-מין חדש של לוטרה מלאית, שקיבלה את השם הלטיני Lutrogale perspicillata maxwelli, "הלוטרה של מקסוול".
מקסוול גידל את מידג'ביל במשך כשנה, כחיית מחמד שרוב זמנה נמצאה מחוץ לבית ובילתה בשחיה, שיטוטים ושיחור מזון. לאחר שמידג'ביל נורה למוות על ידי עובר אורח, חיפש מקסוול שבור הלב לוטרה אחרת, ובאופן מקרי לחלוטין הפך לבעליה של לוטרה חדשה בשם אדאל, שבעליה נאלצו להפרד ממנה וחיפשו לה בעלים. עלילותיה של אדאל מסופרות עד לסוף הספר.
ביקורת והשפעה תרבותית

הספר טבעת של מים זוהרים זכה להצלחה יוצאת דופן ולשבחים רבים שהכתירו אותו כיצירת מופת, נמכר בלמעלה משני מיליון עותקים ברחבי העולם והפך לספר פולחן לאוהבי טבע. המבקרים שיבחו את תיאורי הטבע של מקסוול - הצבעים, הריחות, חיות הים, העופות ובעלי החיים, כנמנים עם היפים ביותר שנכתבו אי פעם.
בשנים שחלפו מאז פרסום הספר לראשונה, הפך המפרץ שבו חי מקסוול ובו גידל את הלוטרות שלו, למוקד עליה לרגל למבקרים ואוהבי טבע, הפוקדים את קברה של הלוטרה אדאל שעליו כתב מקסוול: "את האושר שהיא נתנה לך, תן בחזרה לטבע". במקום מצוי גם פסל של אדאל בגודל טבעי.
הערות שוליים

↑  Ring of Bright Water (Ring of Bright Water, #1), Goodreads (באנגלית)
↑  Gavin Maxwell's bitter legacy: Was the otter man the wildlife champion, The Independent, ‏2014-07-14 (באנגלית)
1 2  טבעת של מים זוהרים - גאווין מקסוול
↑  R.W. Hayman, XCI.—A new race of the Indian smooth-coated otter from Iraq, Annals and Magazine of Natural History 9, 1956-10, עמ' 710–712 doi: 10.1080/00222935608655883
↑  Gavin Maxwell, Ring of Bright Water, New edition, Unicorn Publishing Group, 2014-08-15, ISBN 978-1-910065-09-9. (בenglish)
פסלה של הלוטרה אדאל
חיים משה כ"ץ

חיים משה כ"ץ (משמאל), 1935, בשדות זיכרון רוטשילד
חיים משה כ"ץ (לעיתים נכתב משה חיים כ"ץ או הימן כ"ץ; 18 בדצמבר 1884 - 26 באוגוסט 1965) היה פרדסן וסוחר קרקעות בארץ ישראל, מייסד שכונת פרדס כץ בבני ברק הקרויה על שמו. ב-1938 הקים, בתאום עם הארגון הצבאי הלאומי, בית ספר פרטי לטיסה, שהכשיר בשני קורסים טייסים מחברי הארגון.
חייו

כ"ץ נולד ב-1884 בפולין, בעיירה רוזאני שבפלך לומז'ה, ליצחק כ"ץ ואשתו פרידה לבית גולדברג. למד בחדר ובישיבה. ב-1903 היגר לארצות הברית, שם היה סוחר ויצרן שמלות. כ"ץ היה אב לשלושה וחבר בארגון הבונים החופשיים בלשכת ברקאי מס. 3077 בחסות המזרח הגדול של צרפת.
חייו > פרדס כ"ץ

כ"ץ עלה לארץ ישראל ב-1926 ורכש פרדס בשטח 173 דונם על אם הדרך מתל אביב לפתח תקווה, צפונית לבני ברק. בעקבות המשבר הכלכלי העולמי של 1929 נעקרו חלקים מן הפרדס, והחל מאוקטובר 1933 הוצעו בו מגרשים לבניה פרטית. בשלב השני של הקמת השכונה, בנובמבר 1934, ניתן לה השם תל אפרים, על שם בנו של כ"ץ, אפרים (פרדי) כ"ץ. ביתו של כ"ץ בשטח הפרדס הושכר ביולי 1936 למחלקת הבריאות של ממשלת המנדט, והוקם בו בית חולים ממשלתי למחלות מידבקות.
חייו > זיכרון רוטשילד

ב-1934 רכש כ"ץ שטח של 400 דונם מערביי מג'דל יאבא, וב-1935 פעל להקים בו יישוב בשם זיכרון רוטשילד. הפעולה עוררה מחלוקת, בגלל ניסיון קודם של מועצת פועלי פתח תקווה לרכוש את אותו שטח. באוגוסט 1935 הודיעה החברה על מציאת מים בקידוח באתר, ששמו הוסב ל"ראש העין" ועל הקמת מבנה לדואר. בתחילת 1936 נסללו במקום כבישים פנימיים בעבודות שנעשו על ידי פועלי פתח תקווה דרך מועצת פועלי פתח תקווה. התוכנית לא מומשה, ככל הנראה בגלל פרוץ המרד הערבי הגדול. ב-1952 הוקם באותו מקום קיבוץ עינת.
חייו > בית ספר לטיסה

ב-1938 הקים כ"ץ חברת תעופה בשם שרות ארץ-ישראל לתעופה. החברה החזיקה ארבעה מטוסים קלים והפעילה בשדה התעופה בלוד בית ספר לטיסה, שהתקיימו בו שני קורסים. אחד המדריכים היה בנו של כ"ץ, פרדי, שהשלים באותה שנה את הכשרתו כמדריך טיסה. בעיני השלטונות המוסד היה אזרחי, והנציב העליון הרולד מק-מייקל אף השתתף בטקס הסיום ב-21 באפריל 1939 והעניק לבוגרים את רישיונות הטיסה הראשונים שהוצאו בארץ ישראל. למעשה, רוב חניכי הקורסים (וכל הבוגרים) היו אנשי הארגון הצבאי הלאומי, בפיקודו של אברהם שכטרמן.
חייו > העברת רכושו לקק"ל

כ"ץ פרש מעסקיו ב-1946 והעביר את רכושו בחייו לקרן הקיימת לישראל, תמורת קצבה שנתית בסך 4,000 לירות. הוא לא דאג להצמיד את הסכום למדד, וב-1960 העניין הגיע לדיון בבית המשפט העליון, אחרי שכ"ץ תבע להתאים את הסכום לירידת ערך המטבע.
כ"ץ נפטר בתל אביב ב-1965.
ראו גם

חברות תעופה עבריות ביישוב
הערות שוליים

↑  דוד תדהר (עורך), "חיים משה כץ (עדכון)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך טו (1966), עמ' 4805
↑  הזמנה למסיבה בלשכה באולם של משה כ"ץ  - ארכיון המסונים מסמך מקוון
↑  סוכנות להתיישבות הדרום והצפון, דואר היום, 16 באוקטובר 1933
↑  הזדמנות בלתי שכיחה! מגרשים בתל-אפרים - פרדס כץ חלק ב', דואר היום, 5 בנובמבר 1934
↑  בית חולים ממשלתי למחלות מדבקות מיוחד לתל-אביב ולמושבות, דבר, 28 ביולי 1936
↑  זיכרון רוטשילד באתר עמוד ענן, המדריך השיתופי לידיעת הארץ

זכרון רוטשילד - נקודת התישבות חדשה במרכז התחברות של ארצנו ובמרכז ישובי היהודים, דבר, 19 בפברואר 1935
↑  הודעה ואזהרה, דואר היום, 25 בנובמבר 1934
זלמן יואלי, על "זכרון רוטשילד" שנתחלל - קרקע הוצאה מידי מתיישבים והפכה למגרשים, דבר, 22 בפברואר 1935
"פתח תקותי", התנגדות זדונית, דואר היום, 8 במרץ 1935
↑  מצאו מים, דואר היום, 9 באוגוסט 1935
↑  יישוב חדש, דבר, 11 באוגוסט 1935
↑  עבודות בשכונת זכרון רוטשילד, דבר, 23 במרץ 1936
↑  קק"ל אינה אחראית להשתלטות משק עינת על חלקות פרטיות, מעריב, 28 בנובמבר 1958
↑  בת"א ייפתה בית ספר לתעופה, הַבֹּקֶר, 15 ביוני 1938
↑  לפתיחה הרשמית של בי"ס לתעופה, דבר, 20 באפריל 1939
רשיונות טיסה לטייסים עברים - טקס הפתיחה של בית הספר לתעופה בלוד, דבר, 23 באפריל 1939;
 פתיחה רשמית של בית ספר לטיסה בלוד, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים
↑  יעקב העליון, הטייסים הראשונים, מעריב, 4 באפריל 1969,המשך
↑  פרדס כ"ץ כעזבון בחיים לקה"ק, דבר, 27 בנובמבר 1946
↑  יאיר דקל, גורלו של "גביר" שמסר רכושו כעזבון לק.ק.ל, חרות, 10 בספטמבר 1959
מ. נחתומי, כ"ץ - והפרדס שנמסר לקק"ל, מעריב, 22 ביוני 1960
טוריצ'ה

טוריצ'ה (בהונגרית: Túrricse) הוא כפר קטן במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה בסמוך למשולש הגבולות ההונגרי-אוקראיני-רומני
בדומה ליישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית טוריצ'ה קטנה בעשרות השנים האחרונות, מ-631 תושבים בשנת 1990 עד 593 תושבים בשנת 2020.
הכפר ואזורו מיושבים לסירוגין מאז המאה ה-13
יהודי טוריצ'ה

יהודים חיו בטוריצ'ה בתקופות זמן שונות. בשנת 1944 נרצחו חלק מיהודי הכפר יחד עם שאר יהודי המחוז ושאר יהודי הונגריה.
| שנה | מספר היהודים בכפר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1880 | 14 | 513 |
| 1910 | 17 |  |
| 1920 | 9 |  |
| 1930 | 11 |  |
| 1941 | 6 | 733 |
הערות שוליים

↑  נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
↑  תיעוד יהודי טוריצ'ה שנרצחו בשואה
↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
| יישובים במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | נירג'האזה  |  |
| ערים |  איאק •  בקטלוראנטהאזה •  בלקאן •  צ'נגר •  דמצ'ר •  דומבראד •  פהרגיארמט •  איבראן •  קמצ'ה •  קישווארדה •  מאנדוק •  מאריאפוץ' •  מאטסלקה •  נאג'אצ'ד •  נג'הלאס •  נאג'קאלו •  נירבאטור •  נירלוגוש •  נירמדה •  נירטלק •  רקמז •  טיסלק •  טיסוושווארי •  אויפהרטו •  ואיה •  ואשארושנמן •  זאהון |  |
| כפרים | קנטוריאנושי • נירקאראס • אופאי • אפג' • הודאס • נירטורה • יאנד • נירבוגדאני • פאביאנהאזה • פילפשדרוץ • גבריין • גיורטלק • יארמי • קוצ'ורד • מרק • נאג'דובוש • נירצ'הוי • נירקאטה • נירמגייש • נירפרסניה • אקריטופילפש • פפוש • ראפולט • סמושסג • טיבורסאלאש • ואלאי • אנרץ' • דגה • פניישליטקה • גיולהאזה • יקה • קקצ'ה • לוופטרי • מזלדאן • נירלווה • נירטש • פפ • פאטרוהה • רטקזברנץ' • סבולצ'באקה • סבולצ'וורשמרט • טיסקניאר • אוידומבראד • אויקנז • נג'צ'רקס • נפקור • נירפזון • שנייה • סבולץ' • טימאר • טיסנג'פלו • בשנייד • לשקוד • לוולק • מג' • ניריברון • ניריאקו • נירקרץ' • פטנהאזה • רמוצ'האזה • רוהוד • ברבאש • ברגדרוץ • ברגשוראן • צ'רודה • גלנש • גמז'ה • גולאץ' • גיירה • הטפיירצ'ה • אילק • קישוורשאן • לוניה • מארוקפפי • מאטיוש • נג'וורשאן • אולצ'ווה • פוסטדובוש • טאקוש • טרפה • טיסאדון • טיסקרצ'ן • טיססלקה • טיסוויד • ואמושאטיה • ברקס • בסטרץ • גגן • קק • נירטט • סקיי • טיסראד • ושמגייר • בוטפלאד • צגנדאניאד • צ'הולץ • צ'אסלו • צ'גלד • דרנו • פילשד • גצ'אי • גרבולץ • גיגייה • יאנקמאיטיש • קרשמיין • קישר • קישהודוש • קישנמן • קישפלאד • קישסקרש • קלצ'ה • קמרה • מגושליגט • מאנד • מהטלק • מילוטה • נאבראד • נגיאר • נג'הודוש • נג'סקרש • נמשבורזובה • אולצ'וואפאטי • פניולה • פניגה • רוז'אי • שונקאד • סמושאיי • סמושאוילק • סטמארצ'קה • טיסבץ' • טיסצ'צ'ה • טיסקורוד • טיסטברק • טוניוגמטולץ' • טיוודר • טורישטוואנדי • טוריצ'ה • ואמושורוסי • זייטה • ז'רויאן • באטורליגט • אנצ'נץ' • קישלטה • נירבלטק • נירבוגאט • נירצ'אסארי • נירדרז' • נירגלשה • נירגיולאי • נירפיליש • נירוושווארי • אמביי • פנסלק • פיריצ'ה • פוצ'פטרי • טרם • בלשה • בוי • גאוואוונצ'לה • פסב • פורצ'למה • טיסברצל • טיסטלק • צ'נגרשימה • צ'נגראויפלו • קומלודטוטפלו • פאטיוד • סמושאנגיאלוש • סמושבץ' • סמושטטארפלווה • טיוקוד • אורה • בלקאן • בירי • בקן • ארפטק • גסטרד • קאלושמיין • סקוי • בנק • אפריישקה • גיירצ'קה • קומורו • טיסבזדד • טיסמוגיורוש • טיססנטמארטון • טוז'ר • ז'ורק • סורגלמטוש • טיסדדה • טיסדוב • טיסאסלאר |  |
| יישובים בנפת פהרגיארמט |
| --- | --- | --- |
| יישובים | פהרגיארמט • בוטפלאד • צגנדאניאד • צ'הולץ • צ'אסלו • צ'גלד • דרנו • פילשד • גצ'אי • גרבולץ • גיגייה • הרמאנסג • יאנקמאיטיש • קרשמיין • קישר • קישהודוש • קישנמן • קישפלאד • קישסקרש • קלצ'ה • קמרה • מגושליגט • מאנד • מהטלק • מילוטה • נאבראד • נגיאר • נג'הודוש • נג'סקרש • נמשבורזובה • אולצ'וואפאטי • פניולה • פניגה • רוז'אי • שונקאד • סמושאיי • סמושאוילק • סטמארצ'קה • טיסבץ' • טיסצ'צ'ה • טיסקורוד • טיסטברק • טיוודר • טוניוגמטולץ' • טורישטוואנדי • טוריצ'ה • אוסקה • ואמושורוסי • זייטה • ז'רויאן |  |
יהדות סרי לנקה

היהודים היו נוכחים בסרי לנקה מאז המאה ה-9 לפחות. במאה ה-10, אבו זייד אל חסן, ערבי מוסלמי פרסי הצהיר כי היו "מספר רב של יהודים" באי שבדיוק נגלה לערבים.
במאה ה-12, בנימין מטודלה דיווח כי ישנם 3,000 יהודים בסרי לנקה.
חלק מן היהודים הוטמעו באוכלוסייה המקומית במשך מאות שנים. עם הגעתם של הפורטוגזים בראשית המאה ה-16 נאלצו לנטוש את אמונתם וזהותם (מה שהוביל להתבוללות במאות השנים האחרונות) או שנשחטו. בהרחבה של האינקוויזיציה הפורטוגזית.
כיום חיים כ-350 יהודים במדינה.
נראה כי לא יהודים מתרגלים, וגם אנשים ששמרו על הידיעה שהם צאצאי יהודים, שרדו מאותה תקופה מוקדמת, אם כי ייתכן שיש שושלות יהודיות. בעלי שם המשפחה "דה פונסקה" ושם המשפחה "דה אלוויס" בסרי לנקה עשויים להיות הצאצאים המעורבים של אנשים שמות משפחה "[פונסקה, דה אוליברה (שם משפחה)", המקושרים בדרך כלל למוצא יהודי פורטוגזי ספרדי. צאצאי המוצא היהודיים המפורסמים האחרים יהיו "אלקגמות". ניתן היה לאתר את ההיסטוריה שלהם עד לתקופות הקולוניאליות בציילון.
בשל עושרם ועוצמתם העצומה, יהודי טאמיל תאטר נהרגו באופן שיטתי מכיוון שהמדינה ושליטיה ראו בכך אפשרות טובה יותר מאשר להחזיר את הכסף המגיע.[דרוש מקור] עם הזמן התאטרים נטמעו בקאסטים של אחיהם / אחיות ומספרם הלך והתמעט. לפי הערכות, פחות מ-350 תאטרנים יהודים קיימים כיום. יהודים טמילים בולטים רבים שמרו על שושלתם חזקה אך בסתר. נאמר כי הם עדיין מחזירים את עצמם ביהודי טמיל תאטר, אך עקב רדיפה שמרו על כך והם נוטים רק לגלות לאחיהם.
הטקסים והפרקטיקות שלהם שילבו אלמנטים הינדים ויהודיים וניתן לראות זאת בנישואיהם, אך ככל שהקהילה מתדלדלת לאט לאט היסוד ההינדי התחזק על חשבון היהודי.
יהודים מפורסמים בסרי לנקה

אדית גימראי לודוביק – פסיכואנליטיקאית ילידת הונגריה, פמיניסטית והיסטוריונית של הבודהיזם.
לאונרד וולף – תאורטיקן פוליטי יליד בריטניה, סופר ועובד מדינה, בעלה של וירג'יניה וולף.
חלק מחברי משפחת רוטשילד.
ראו גם

יהדות הודו
הערות שוליים

↑
↑
↑  Harris, Andrew (9 ביוני 2011). "Secrets of Ceylon: What Happened to the Jews of Sri Lanka?". eJewish Philanthropy. נבדק ב-22 במרץ 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
טבק הרחה

סוגים שונים של טבק הרחה
"יהודים מריחים טבק" - ציורו של עמנואל סלומון פרידברג מירובסקי (1829–1908), בן העיר פראג
טבק הרחה הוא סוג של טבק הנצרך ללא הבערתו. קיימים מספר סוגים של טבק הרחה, אולם בדרך כלל הכוונה היא לטבק המעובד לאבקה יבשה הנשאפת לחלל האף.
היסטוריה

עמים ילידים בברזיל היו הראשונים אשר השתמשו בטבק טחון להרחה. הם נהגו לעבד את הטבק בעלי ומכתש עשויים עץ. את הטבק המעובד אחסנו בכלים אטומים עשויים עצמות. שימוש בטבק הרחה בקרב בני הטאינו נצפה על ידי נזיר פרנציסקני, האב ראמון פאנה, שהשתתף במסעו השני של קולומבוס לעולם החדש בשנת 1493. בשובו לאירופה הביא עמו האב ראמון טבק הרחה.
במאה ה-16 החזיקו סוחרים ספרדים במונופול על הסחר בטבק הרחה, לאחר שמפעלים ראשונים ליצורו קמו בעיר סביליה. יצור טבק להרחה בעיר סביליה נמשך לאורך מאות שנים ובמאה ה-18 הוקם בית החרושת המלכותי לטבק (בספרדית: Real Fábrica de Tabacos) מחוץ לחומות העיר, אשר היה הבניין השני בגודלו בספרד בעת שהוקם. בבניין התקיים יצור טבק להרחה ואף התנהלו מכירות פומביות של טבק. בשנת 1561 תיאר שגריר צרפת לפורטוגל, ז'אן ניקו, את תכונותיו הרפואיות של טבק להרחה כמרפא לכאבי ראש. לניקו מיוחסת הבאת טבק להרחה לטיפול בכאבי הראש הבלתי פוסקים מהם סבלה קטרינה דה מדיצ'י. דה מדיצ'י התרשמה כל כך מתכונותיו של הטבק להרחה עד שהחליטה כי מאותה עת יקרא בשם תבלין המלכה (Herba Regina), עובדה שסייעה להפצתו של הטבק באצולת צרפת.
סוגים

טבק הרחה יבש (לעיתים: "אירופי") – מבושם בדרך כלל בריחות שונים, או שהוספו לו חומרי טעם והוא נועד לשאיפה בנחירי האף. ריחות אופייניים לטבק הרחה יבש הם מגוון ריחות פרחים, מנטול, פירות שונים, או מגוון תבלינים.
טבק הרחה לח (בארצות צפון אמריקה מכונה "טבק אמריקני" (באנגלית: American Snuff) – טבק שנהוג למורחו על החניכיים ואינו מיועד לשאיפה באף. קיימים שני סוגים עיקריים לטבק הלח, "מתקתק" ו"מלוח". כל אחד מן הסוגים מיוצר במגוון טעמים. טבק הרחה לח שונה מטבק לעיסה. מכירת טבק הרחה לח (להבדיל מטבק לעיסה, או סיגריות) אסורה בכל מדינות האיחוד האירופי, למעט שוודיה.
יהודים רבים נוהגים להריח טבק מקופסאות מתכת לאחר התפילה בשבת ולכבד מתפללים מקופסת הטבק האישית. לטבק נהגו לקרוא בטורקיה ״ברנוטי״, בתימן- ״בורדגאן״, בעיראק- "טטן"  ובמזרח אירופה - "שמעק טבק" (טבק הרחה).
ראו גם

תיבת ההרחה
הערות שוליים

↑  World Health Organization (WHO) International Agency for Research on Cancer (IARC), Title: IARC Monographs on the Evaluation of Carcinogenic Risks to Humans, Volume 89, Smokeless Tobacco and Some Tobacco-specific N-Nitrosamines, Lyon, France, 2007, Historical Overview 1.1.2 Snuff taking, p. 43-47, ISBN 9789283212898
↑  Porter, R., Teich, M.: Drugs and Narcotics in History, Cambridge University Press, 1997, p. 39.
↑  EU Directive 2001/37/EC, on the Manufacture Presentation and Sale of Tobacco Pdoducts
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007551047505171  GND: 4270950-7  LCCN: sh85123810
יהדות סצ'חרה

| מספר היהודים בסצ'חרה לפי שנים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | סה"כ |  |  |  |
| 1884 | 600 |  |  |  |
| 1909 | 1,128 |  |  |  |
| 1926 | 983 |  |  |  |
| 1970 | 1,643 |  |  |  |
יהודי סצ'חרה נמצאו בעיירה כבר במאה ה-18. ההיסטוריון הגאורגי וחושטי מציין ברשימותיו כי בתקופה זו היו יהודי סצ'חרה אריסים של משפחת האצילים של צרתלי והכנסייה המקומית. עם ביטול האריסות ושחרור האיכרים בשנת 1864, השתחררו גם היהודים מעול אדוניהם. האוכלוסייה היהודית בכפר נחלקה לשלוש קהילות ונדרשו לה שלושה בתי תפילה שונים, ואכן בשנות ה-60 של המאה ה-19 היו בסצ'חרה ארבעה בתי כנסת. באותה תקופה נספרו 80 משפחות יהודיות בעיירה ונקבע לה רב ראשי, אליהו לֶלוּצ'אשווילי.
עלילת הדם בסצ'חרה

עלילת דם מפורסמת יותר התרחשה ב-4 באפריל 1878 בכפר פרוויסי שליד סצ'חרה, שם הואשמו תשעה רוכלים יהודים ברצח ילדה נוצרייה בת 6, זארא מודבדזה, ושימוש בדמה לאפיית מצות. הם הועמדו למשפט בבית הדין המחוזי בכותאיסי. דבר העלילה זכה לפרסום רב בעיתונות היהודית ברוסיה, והיא הביאה להתגייסותם של אישים יהודים, ובראשם הברון גינסבורג מסנקט פטרבורג. שני עורכי דין נודעים, קרופניק היהודי ואלכסנדרוב הרוסי, שנקראו להגן על הנאשמים, הצליחו ב-13 במרץ 1879 להפריך את ההאשמות, והנאשמים זוכו.
עלילת הדם בסצ'חרה לוותה במהומות כנגד יהודי כותאיסי בשנת 1895. חוגים נרחבים באליטה הגאורגית יצאו כנגד הקנאות הדתית כמנוגדת לתרבות ולמסורת הגאורגית והיו אף סטודנטים גאורגים שעמדו לצד היהודים בזמן פרעות אודסה בשנת 1905.
המאה ה-20

בשנת 1909 הוקם תלמוד תורה בכפר (כיום יישוב עירוני), ובשנת 1914 נסתיימה בנייתו של בית כנסת חדש.
בשנים הראשונות לאחר מלחמת העולם השנייה היו בעיר שתי קהילות, שנרשמו כחוק בשנת 1946. לרשותה של קהילה אחת עמד מבנה אבן, שנבנה בראשית המאה ה-20 כבית כנסת ושכן ברחוב צרתלי 20, וכבית כנסת של הקהילה השנייה שימש בית עץ ברחוב בריה 37. בשנת 1951 הוחרם בית הכנסת ברחוב צרתלי והוסב למאפייה.
הערות שוליים

↑  כותאיסי (КУТАИ´СИ) מתוך מהדורת האינטרנט של אנציקלופדיה יהודית קצרה בלשון הרוסית
↑  מרדכי אלטשולר, יהדות במכבש הסובייטי: בין דת לזהות יהודית בברית המועצות, 1964-1941, עמ' 480, מרכז זלמן לתולדות ישראל, ירושלים, מסת"ב 9789652272256
| יהדות גאורגיה לפי ערים |
| --- | --- | --- |
| גאורגיה המערבית | כותאיסי • סצ'חרה • אוני • בתומי • סוחומי • קולאשי* • סנקי • פותי • לאילשי • לוחאמולי* • זסטפוני • ואני • כובולתי • בנדזה • סוג'ונה • חובי* • זוגדידי • אוצ'מצ'ירה* • גגרה |  |
| גאורגיה המזרחית | טביליסי  • מצחתה* • גורי • סוראמי • צחינוואלי • כארלי • ציתלגורי • תלאווי • אורייתובני* • וליסציחה* • בריתי* • תמראשני* |  |
| גאורגיה הדרומית | בורג'ומי • אצקורי* • אחלציחה • אחלכלכי*  * יישובים בעבר של יהודים |  |
טורישטוואנדי

| --- | --- |
סמל טורישטוואנדיסמל טורישטוואנדי

 מדינה:  הונגריה הונגריה
 חבל:  המישור הגדול הצפוני
 מחוז:  סבולץ'-סטמאר-ברג סבולץ'-סטמאר-ברג
 נפה:  נפת פהרגיארמט
 שטח:  15.22 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  775 (1 בינואר 2020)
 קואורדינטות:  48°03′N 22°39′E﻿ / ﻿48.05°N 22.65°E﻿ / 48.05; 22.65 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.turistvandi.hu/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.טורישטוואנדי(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.טורישטוואנדי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
טורישטוואנדי (בהונגרית: Túristvándi) הוא כפר קטן במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג על גדות ה"טור"(הו') שהוא אחד מיובליו של נהר טיסה שבצפון מזרח הונגריה.
הכפר ואזורו מיושבים לסירוגין כבר מהמאה ה-12 ונקרא עד שנת 1908 אישטוואנירול (Istvándiról).
יהודי טורישטוואנדי

יהודים חיו בטורישטוואנדי בתקופות זמן שונות. בשנת 1944 נרצחו חלק מיהודי הכפר יחד עם שאר יהודי המחוז ושאר יהודי הונגריה.
| שנה | מספר היהודים בכפר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 12 |  |
| 1880 | 11 | 525 |
| 1910 | 17 |  |
| 1920 | 27 |  |
| 1930 | 36 |  |
| 1941 | 15 | 840 |