stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הרפתקאותיו של האקלברי פין
התקבלות הספר

בשונה מהספר "הרפתקאותיו של תום סויר", שבו נעשה שימוש במספר יודע-כל, בספר זה, המספר הוא האקלברי פין עצמו. השימוש בשפה כמו-אותנטית, התואמת את מעמדו של האקלברי כנער יתום, עזוב, חסר בית וחסר השכלה, היה שערורייתי לתקופתו וגרם לכך שהספר זכה להתייחסות שלילית ואפילו הוחרם על ידי ספריות רבות בזמן יציאתו לאור. גם הצגת דמות עבד נמלט כדמות אנושית ומורכבת והחלטתו של האקלברי לעזור לעבד להימלט התקבלו במורת רוח רבה בקרב קהל גזען[דרוש מקור].
סופרים רבים יצאו נגד טוויין וביניהם לואיזה מיי אלקוט, מחברת הספר "נשים קטנות" שבספר ההמשך "גברים קטנים" מסופר על ניסיון "לתרבת", בלשונו של האק, ילדים כמוהו וכמו טום. מנגד, ארנסט המינגוויי שהיה זוכה פרס נובל לספרות, טען על הספר כי "לפניו לא נכתב שום דבר ואחריו לא נכתב שום דבר טוב".
ב-1884 יצא טוויין למסע הרצאות לתמוך במי שהגדיר כ"האק פין, ילדי בעל המוניטין המפוקפקים" תוך בקשה מקוראי הספר: "היו טובים אליו, למען אביו".
הספר ממשיך לייצר מחלוקות גם בתחילת המאה העשרים ואחת. ספריות, אנשי חינוך והורים רבים בארצות הברית מחרימים כיום את הספר בטענה כי הוא גזעני, כאשר בתקופת פרסום הספר הוקיעו אותו רבים דווקא משום שלשיטתם הוא לא היה גזעני מספיק (הציג עבד שחור כדמות מורכבת וחיובית וכו').
בשנת 2011 הודיעה הוצאת ספרים NewSouth Books מאלבמה על כוונתה להדפיס מהדורה חדשה של הספר, שבה המילה nigger (הנחשבת כיום לכינוי גנאי לאדם שחור), המופיעה בספר 219 פעמים ונחשבת לגזענית, תוחלף במילה slave (עבד), והמילה Injun (כינוי גנאי לאינדיאני) תוחלף ל-Indian.
עיבודים לקולנוע וראינוע

סרט ראינוע בשם "האק וטום" משנת 1918.
סרט ראינוע בשם "האקלברי פין" משנת 1920.
סרט קולנוע בשם "האקלברי פין" משנת 1931.
סרט קולנוע בשם "האקלברי פין" משנת 1939 בכיכובו של מיקי רוני בתפקיד הראשי.
סרט קולנוע בשם "הרפתקאותיו של האקלברי פין" משנת 1955.
תרגומים לעברית

בשנת 1926 יצא לאור "מארעות פין: ספור" בתרגומו של פלק הלפרין (הוצאת אחיספר).
בשנת 1927 יצא לאור "מארעות הקלברי פין" בתרגומו של י' קרני (הוצאת אמנות).
בשנת 1941 יצא לאור "הוקלברי פין" בתרגומו של פלק הלפרין (הוצאת יזרעאל).
בשנת 1949 יצא לאור "הקלברי פין" בתרגומו של אברהם בירמן (הוצאת יהושע צ'צ'יק).
בשנת 1968 יצא לאור "הקלברי פין" בתרגומו של א' פישקין על פי תרגומו של פלק הלפרין (הוצאת יזרעאל).
בשנת 1969 יצא לאור "עלילות הקלברי פין" בתרגומו של אוריאל אופק (הוצאת מ. מזרחי).
בשנת 1982 יצא לאור "הרפתקאות האקלברי פין" בעיבוד לעברית על ידי שרגא גפני (הוצאת שלגי).
בשנת 1987 יצא לאור "הרפתקאותיו של האקלברי פין" בתרגומו של אהרן אמיר (הוצאת ספרית מעריב).
בשנת 2000 יצא לאור "הוקלברי פין" בתרגומה של בינה אופק (הוצאת עופרים).
בשנת 2004 יצא לאור "הרפתקאותיו של האקלברי פין - הספר המוער" (אריה ניר הוצאה לאור), מהדורה מוערת בתרגומו של יניב פרקש ובלווית הערותיו של מייקל פטריק הרן.
עיבודים לבמה בישראל

ב-2003 עלה בחנוכה המחזמר "תום סוייר והאקלברי פין" שכלל גם סרטוני תלת מימד בה שיחקו תום אבני כתום סוייר, חני נחמיאס כדודה פולי, עודד מנשה כהאקלברי פין, יעקב כהן כג׳ים הכושי, ואגם רודברג כבקי.
לקריאה נוספת

James S. Leonard, Thomas Tenney, Thadious M. Davis (eds.), Satire Or Evasion?: Black Perspectives on Huckleberry Finn, Duke University Press, 1992.
הערות שוליים

↑  יהודה אטלס, ילדים גדולים, כרך 2 (האמריקאים), ידיעות אחרונות, 2003, עמ' 7
↑  נטשה מוזגוביה, הוצאה בארה"ב מצנזרת את מארק טוויין: המלה "כושי" תוחלף ב"עבד", באתר הארץ, 5 בינואר 2011
↑  מידד שיף, האקלברי פין ותרגומו העברי, הארץ, 23 בינואר 1953
↑  בת דורה, הרפתקאותיו של האקלברי פין, מעריב, 24 ביולי 1987
משה דור, המנון לתרבות המערב הפרוע של אמריקה, מעריב, 10 ביולי 1987
↑  גליה בנזימן, "אוי ואבוי! מישהו נפגע?" - "לא גברת. כושי אחד נהרג". - "איזה מזל;  כי לפעמים אנשים כן נפגעים", באתר הארץ, 6 ביולי 2005
↑  רותה קופפר, תום סויר בתלת-ממד, באתר הארץ, 23 בדצמבר 2003
| עבדות |
| --- | --- | --- |
| עבדות מודרנית | סחר בבני אדם • שימוש צבאי בילדים ובנערים • גיוס חובה • סחר בילדים •  סחר במין • תיירות מין • עבדות מין • חטיפת נשים • עבדות חוב בדרום מזרח אסיה |  |
| היסטוריה | צמיתות • שוק עבדים • תמיכה בעבדות • עבדות בתנ"ך • עבד עברי • ביוון העתיקה • ברומא העתיקה • ספינת עבדים •  עבדות בסין • עבדות ברוסיה • עבדות באימפריה העות'מאנית • סחר העבדים הערבי • עבדות באסלאם • עבדות באפריקה • סחר העבדים האטלנטי • עבדות בברזיל • עבדות בקובה • עבדות בארצות הברית • מדינת קונגו החופשית |  |
| התנגדות לעבדות | התנועה לביטול העבדות • ציר זמן של ביטול העבדות והצמיתות• חוק סחר העבדים 1807 • מרד העבדים בהאיטי • מסילת הרכבת המחתרתית • חוק העבד הנמלט 1850 • מלחמת האזרחים האמריקנית • התיקון ה-13 לחוקת ארצות הברית • ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם • האגודה לביטול סחר העבדים |  |
| עבדות בתרבות | אוהל הדוד תום • שורשים • הרפתקאותיו של האקלברי פין • 12 שנים של עבדות |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007595158405171  BnF: cb120369031 (data)  GND: 4311319-9  LCCN: n79132705  MusicBrainz work: cdd30e78-a598-45b0-b2ec-6f72c5b41a3c  SUDOC: 028556763  VIAF: 178806136   WorldCat (עם VIAF): 178806136
סוטייסקה ניקשיץ'

ערך זה עוסק במועדון כדורגל. אם התכוונתם למועדון כדורסל בשם זה, ראו .
סוטייסקה ניקשיץ' (במונטנגרית: Fudbalski klub Sutjeska Nikšić ) הוא מועדון כדורגל מונטנגרי מהעיר ניקשיץ'. המועדון הוא אחד משני הגדולים במונטנגרו, ביחד עם בודוצ'נוסט פודגוריצה.
מועדון הכדורגל, שהוקם כבר בשנת 1927, הופיע עשר עונות בליגה היוגוסלבית הבכירה כאשר את רובן שיחקה בתחתית הטבלה והישג השיא של הקבוצה היה המקום התשיעי בעונת 1984/1985, וכן עוד פעמיים במקום ה-10. לאחר התפרקות יוגוסלביה עברה סוטייסקה לשחק בליגה הבכירה של סרביה ומונטנגרו, בה שיחקה שבע עונות כשהישג השיא שלה היה המקום הרביעי בעונת 2002/2003. בעונה זו ערכה את הופעתה הראשונה במפעלים האירופים, כשהשתתפה בגביע האינטרטוטו, והפסידה כבר בסיבוב הראשון לקבוצת טמפרה יונייטד מפינלנד.
עם הקמת הליגה המונטנגרית בעונת 2005/06 שיחקה בה סוטייסקה, וכבר בעונה הראשונה סיימה במקום השני בטבלה, אחרי רודאר פלבלה.  מאז אותה העונה סוטייסקה היא קבוצת מרכז טבלה במונטנגרו, ובסוף עונת 2007/08, לאחר שנוצחה בגמר הגביע המונטנגרי 2-1 על ידי קבוצת רודאר פלבלה, סיימה במקום ה-11 והייתה מועמדת לירידה, אך ניצלה בסופו של דבר ונשארה לעונה נוספת בליגה הבכירה, לאחר שניצחה במשחקי ההצלבה את צ'ליק ניקשיץ', יריבתה העירונית. בעונת 2008/09 הגיעה הקבוצה למקום השלישי. בעונת 2012/2013 זכתה הקבוצה באליפות הראשונה בתולדותיה, ובעונה שלאחר מכן השלימה אליפות שנייה ברציפות.
תארים והישגים

הליגה המונטנגרית :
אליפות (4): 2013, 2014, 2018, 2022
הגביע המונטנגרי :
זכייה (2): 2017, 2023
גמר: 2007
שחקנים מפורסמים

מונטנגרו ניקולה ניקזיץ'
מונטנגרו אנדריאה דליבאשיץ'
מונטנגרו סרדאן ראדוניץ'
מונטנגרו מירקו וויצ'יניץ'
סרביה מילוש בורסאץ'
מונטנגרו בוסניה והרצגובינה סמיון מילושביץ'
מונטנגרו זוראן באטרוביץ'
מונטנגרו וולאדו יקניץ'
מונטנגרו ווקאשין פולקסיץ'
ירדן רוסיה אנזור נאפאש
מונטנגרו נבוישה שצ'פאנוביץ'
מונטנגרו מלאדין בצ'אנוביץ'
מונטנגרו וויין לאזארוביץ'
מונטנגרו וואניה גרובאץ'
מונטנגרו איגור איבנוביץ' - מלך השערים של הליגה 2018
האמנה הבין-לאומית להגנה על כל בני האדם מפני היעלמות כפויה

האמנה הבין-לאומית להגנה על כל בני האדם מפני היעלמות כפויה (ICPPED) נועדה למנוע היעלמויות כפויות כהגדרתן במשפט הבין-לאומי, כחלק מן ההגדרה של פשעים נגד האנושות. היא נפתחה לחתימה ב-6 בפברואר 2007 ונכנסה לתוקף ב-23 בדצמבר 2013. נכון לאוגוסט 2017, 57 מדינות חברות באמנה ו-96 נוספות חתומות עליה.
היסטוריה של ניסוח האמנה

אחת הדוגמאות הבולטות לתופעת החטיפות הכפויות שהביאו בסופו של דבר לכתיבת האמנות היא המקרים שביצע המשטר הצבאי בארגנטינה בין השנים 1976–1983. באותה תקופה המשטר נלחם במתנגדים לו כאשר נקט בכל האמצעים הדרושים לכך. המשטר ביצע את הפעולה המכונה "המלחמה המלוכלכת" כאשר העלים בין 20,000-30,000 איש למעצר ורבים מהם לא שבו.
דוגמה נוספת היא הזוועות שבוצעו בצ'ילה ב-1973 כאשר הכוחות המזוינים של צ'ילה ביצעו מהפכה במדינה והשתלטו על הממשל. זאת, כתגובה לשלטון הדיקטטורי במדינה. החונטה הצבאית בפיקודו של גנרל אוגוסטו פינושה השתלטה על המדינה כנגד השלטון הדיקטטורי ששרר שם והדרכים האלימות שבהם נקט וביניהן גם היעלמויות כפויות. השלטון הצבאי, על מנת לחזק את שלטונו, בחר לנקוט בצעדים דומים תוך דיכוי המתנגדים לו .
בהמשך להמלצות העצרת הכללית של האו"ם מ-1992, שמהוות הצהרה בת 21 פרקים בעניין היעלמות כפויה, ועדת האו"ם לזכויות אדם הקימה קבוצת עבודה שתפקידה "להעריך ולכתוב טיוטה שתתקף חוקית כלים נורמטיביים להגנה על כל האנשים מהיעלמות כפויה" ב-2001. הקבוצה סיכמה את עבודתה ב-2006 והטיוטה אומצה על ידי מועצת האו"ם לזכויות אדם.
היעלמות כפויה

"היעלמות כפויה" היא מעצר, חטיפה או כל צורה אחרת של שלילת חירות על ידי סוכני המדינה השונים וביניהם שוטרים, אנשי ביטחון וחיילים, או על ידי אנשים או קבוצות של אנשים הפועלים באישור, תמיכה או הסכמה של המדינה. היעלמות כפויה כסירוב להכיר בזכויות של אי שלילת חירות או בהסתרת גורלו או מקום הימצאותו של האדם הנעלם. קרי, מיקומו של אדם מחוץ להגנת החוק.
היעלמות בכפייה נקבעה לראשונה כפשע נגד האנושות רק בשנת 1998 באמנת רומא המקימה את בית הדין הבין-לאומי הפלילי הקבוע (ICC), אך שנים רבות קודם לכן החלו להיאבק נגד פרקטיקה זאת ארגונים שונים, ביניהם ארגונים לא ממשלתיים, בתי משפט אזוריים בתחום זכויות האדם וגורמי פיקוח. אחת הדוגמאות הבולטות להיעלמויות בכפייה שנעשתה בעבר היא צו "לילה וערפל" בתקופה הנאצית שבה נחטפו ודוכאו מתנגדי המשטר על ידי המשטרה המקומית, בלא יכולת חיצונית להתנגד לפעולות המשטר הנאצי או לפעול כנגדן.
תופעת ההעלמה הכפויה נחשבת אופיינית למדינות אמריקה הלטינית, אסיה, אירופה או צפון אמריקה, כאשר רשויות המדינות פועלות כנגד אנשים המתנגדים לממשלה, במטרה להפחיד את המתנגדים הפוליטיים. יש המכנים אותו אף טרור מדינתי.
בדו"ח מדצמבר 2014 של מחלקת המדינה האמריקאית דווח כי על אף הסכם הפסקת האש שנחתם בין ממשלת דרום סודאן לארגוני האופוזיציה הלחימה נמשכת וישנן עדויות לחטיפות כפויות של נשים על ידי גורמים חמושים שבהלכן הן נאנסות ומבוצעים בהן מעשי סדום גם באוגנדה ממשיכות להיעשות חטיפות כפויות על ידי הצבא
העלמה כפויה כפשע פלילי

מבחינת מרכיב הפשע צריכים להתקיים שני אלמנטים: שלילת חירות ומניעת מידע. גם הם דורשים את התערבות המדינה ע"פ ההגדרה האמריקאית, שמתאימה להגדרה הבין-לאומית, כל אדם יכול לבצע היעלמות בכפייה כל עוד הוא פועל תחת סמכותה של המדינה. אין דרישה שנגדיר היעלמות בכפייה כפשע רק במקרים שבהם יש מעורבות ישירה של המדינה, די במעורבות פסיבית כגון הסכמה, תמיכה וכו'. ישנה מחלוקת בין-לאומית האם החוק החדש שנקבע באמנת רומא לגבי היעלמות בכפייה הוא חדש או שהוא רק משקף את המשפט הבין-לאומי המנהגי הקיים. על פי פרופ' אנטוניו קססה, הנשיא לשעבר של בית הדין הבין-לאומי לפשעי מלחמה ביוגוסלביה, בעת חקיקת חוק רומא 1998 היעלמות כפויה לא הייתה פלילית לפי המשפט הבין-לאומי המנהגי. בנוסף לכך הוא טוען כי ההגדרה של היעלמות כפויה כפשע נגד האנושות הובאה עוד מנירנברג ואמנת רומא רק משקפת את הנעשה במשפט המנהגי. נראה כי חוקת רומא מתבססת על מגמה כללית שנוספה בפסיקתו של בית הדין הפלילי הבין-לאומי ביוגוסלביה לשעבר
העלמה כפויה על ידי גורמים לא ממשלתיים

על מנת להגדיר היעלמות כפויה כפשע מלחמה, יש צורך בהתערבות של מדינה. במדינה כדוגמת קולומביה, שם כנופיות פשע מאורגן בדרך כלל פועלות בשיטת היעלמויות כפויות. הקבוצות הללו אינן קשורות בהכרח למדינה אך לעיתים הן מקבלות מהממשלה תמיכה מסוימת שקשה להוכיח אותה, ועל כן ישנו קושי להגדיר את המעשים כפשע נגד האנושות. כך למעשה, נוצר שטח אפור- בו ארגונים חמושים שאינם פועלים לטובת המדינה, כאשר המדינה מתקשה לעצור בעדם ולהעניש אותם ומייצרים קושי על המדינה והמשב"ל.
ס' 7(2)(א) לחוקת רומא קובע כי היעלמות בכפייה כפשע נגד האנושות הוא כזו שנעשית "תחת אישור, תמיכה או השלמה של מדינה או ארגון פוליטי". השוני של הגדרה זו למול ההגדרה של באמנה הבין אמריקאית הוא קיומו של המונח "הארגון הפוליטי". תוספת זו מעידה על כך שהיעלמות כפויה מהווה את המעשים הבסיסיים של פשעים נגד האנושות גם כאשר הם מבוצעים על ידי יחידים שאינם קשורים במישרין למדינה. הסיבה להכנסתם של ארגונים פוליטיים בהגדרה של היעלמות כפוייה היא שישנו קושי להוכיח קשר של מדינות ולכן על מנת שהמדינות יוכלו לשמר רצף עקבי ולוגי הוכנסו הארגונים להגדרת הגורמים שיכולים לבצע פשעים כאלה כנגד האנושות.
יש פרשנויות שונות באמנות להגדרת הגורמים שיכולים להעלים בכפייה. על פי אמנת רומא רק ארגונים "דמויי מדינה" יכולים לבצע פשע זה. מרכיב המעורבות הדורש כי המעלים בכפייה יהיה מדינה-היינו מרכיב המשפטי של הפשע, הן מבחינת אופיו והן מבחינת תוכנו
ראו גם

הזכות לחיים
בית הדין האינטר-אמריקאי לזכויות אדם
פרשת ולאסקז-רודריגז
הערות שוליים

↑  United Nations General Assembly Session 61 Document 53. Report of the Human Rights Council - First and second special sessions A/61/53 page 13. (2006) Retrieved 2008-02-14.
↑  "Iraq Paves Way for UN Treaty on Enforced Disappearance". United Nations. 2010-11-25. Retrieved 2010-11-28.
↑  "International Convention for the Protection of All Persons from Enforced Disappearance". UNTC. Retrieved 2010-11-27.
↑  Robben, Antonius C. G. M. (September 2005). "Anthropology at War?: What Argentina's Dirty War Can Teach Us". Anthropology News. 46 (6): 6. doi:10.1525/an.2005.46.6.5. ISSN 1541-6151. Retrieved 9 June 2014
↑  Report of the Chilean National Commission on Truth and Reconciliation, United States Institute of Peace
↑  United Nations General Assembly Session 47Resolution 133. Declaration on the Protection of All Persons from Enforced Disappearance A/RES/47/133 18 December 1992. Retrieved 2008-02-14.
↑  United Nations General Assembly Session 61Document 53. Report of the Human Rights Council - First and second special sessions A/61/53 page 13. (2006) Retrieved 2008-02-14.
↑  United Nations Commission on Human Rights, E / CN.4 / 2002/71, 8 January 2002
↑  דו"ח מחלקת המדינה האמריקאית
1 2 3  Giorgou, I. (2013). State involvement in the perpetration of enforced disappearance and the Rome Statute. Journal of International Criminal Justice, 11(5), 1001-1021.
↑  הצהרת ארצות הברית
↑  אמנסטי. (2009). דו"ח אמנסטי אינטרנשיונל .
↑  KAI, A., & OTTO, T. (2015). The Rome Statute of the International Criminal Court : A Commentary. BADEN-BADEN: Nomos VerlagsgesellschaftmbH& Co. KG.
↑  Aust, A. (2002). The Security Council and international criminal law. Netherlands yearbook of international law, 33, 23-46.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1070295310  VIAF: 315582952   WorldCat (עם VIAF): 315582952
מגדל שמש

הצגת המערכת באמצעות דיאגראמת מלבנים
מגדל שמש והליוסטטים בקליפורניה
מגדל שמש באשלים
מגדל שמש הוא מגדל המרכז אל קולט בראשו את קרינת השמש בעזרת הליוסטטים (מראות העוקבות אחרי השמש) על מנת לחמם מים לקיטור המפעיל טורבינה לייצור חשמל. ניתן לחמם את המים ישירות על ידי מילוי קולט השמש שבראש המגדל במים, או לחמם את המים בעקיפין באמצעות חומר אחר שמסוגל לצבור יותר חוֹם, לדוגמה שמן או מלח. בשנות השמונים של המאה העשרים חברת "לוז" הישראלית פיתחה טכנולוגיה לתחנות כוח תרמו-סולאריות. ממשיכת דרכה, ברייטסורס אנרג'י, סייעה בהקמת תחנת כוח כזו במדינת קליפורניה שבארצות הברית ובישראל.
היסטוריה

בשנות ה-80 של המאה ה-20 נבנה במכון ויצמן למדע מרכז סולארי הידוע בכינוי "מגדל השמש". סביב המגדל נבנו 64 מראות קעורות עוקבות שמש (הליוסטטים) הקולטות ומרכזות את אור השמש לעבר המגדל. תפקיד כל הליוסטט לעקוב בנפרד אחר מיקום השמש באמצעות מערכת בקרה ממוחשבת ולכוון את הקרינה לכיוון המגדל.
תפוקת המגדל הכוללת היא כ-3 מגה-ואט חשמל. המגדל הופעל כשלושים שנים בין השנים 1988 ל-2017. הפרויקט הוקם על ידי פרופ' ישראל דוסטרובסקי ובניהולו של המהנדס מיכאל אפשטיין.
ב-2009 נחנכה בקיבוץ סמר בערבה תחנה סולרית קטנה בהספק 100 קילווואט. התחנה של חברת AORA בשיתוף פעולה עם מכון ויצמן, הייתה בשיטת מגדל שמש על פני שטח של כ-2 דונם ובה כ-30 הליוסטטים ומגדל שמש בגובה של כ-30 מטר, שבתוכו מותקנים קולט שמש ייחודי וטורבינת גז. לאחר מספר שנים התחנה הושבתה.
בתחנות הכוח באשלים פועלת תחנת כוח של חברת ברייטסורס בהספק של 121 מגהוואט בטכנולוגיה של ריכוז קרינת השמש, באמצעות אלפי הליוסטטים, אל מגדל שמש שבו מחממים מים לטמפרטורה של כ־550 מעלות צלזיוס. הקיטור שנוצר מוזרם לטורבינה ומכאן ואילך תהליך ייצור החשמל הוא ככל תחנת כוח רגילה. לאחר המעבר בטורבינה מקורר הקיטור ומוחזר למגדל כמים לשימוש חוזר; הקירור נעשה באמצעים יבשים (כלומר ללא שימוש במים) ומאפשר חיסכון במים, משאב יקר במדבר בו מוקמת התחנה. את הקיטור יכולים לייצר גם באמצעות שריפת גז טבעי כך שהתחנה תוכל לפעול 24 שעות ביממה. התחנה משתרעת על פני 3,150 דונם, ועלות הקמתה הייתה 700 מיליון דולר.
פליטת מזהמים

על אף שעקרונית תחנות שמשתמשות במגדל שמש מסוגלות לפעול ללא בערה של דלק מתכלה, על מנת לקצר את משך החימום של דוד השמש בשעות הבוקר מארבע שעות לחצי שעה, תחנות הכוח בטכנולוגיה זו שורפות דלק בשעות הלילה, והדבר גורם לזיהום אוויר.
מחירי האנרגיה

מחירי האנרגיה של תחנות תרמו-סולריות בעלות מגדל שמש אינם תחרותיים. לדוגמה, עוד בהקמתה בשנת 2014, מחירי האנרגיה של התחנה התרמו-סולארית איוונפה לא היו תחרותיים עם מחירי האנרגיה של תחנות כוח פוטו-וולטאיות. למעשה כבר בשנת 2011 חזו חלק מהמשקיעות בטכנולוגיה שהירידה במחירי האנרגיה של תחנות פוטו-וולטאיות תהפוך את הטכנולוגיה התרמו-סולארית ללא-כדאית כלכלית. על פי מחלקת האנרגיה של ארצות הברית, בשנת 2017 בממוצע מחיר האנרגיה לקוט"ש של תחנה תרמו-סולארית בארצות הברית היה פי ארבעה ממחיר האנרגיה לקוט"ש של תחנה סולארית פוטו-וולטאית, וכמעט פי חמישה בשנת 2018, וכך גם בישראל.
ראו גם

אנרגיה סולארית
אנרגיה מתחדשת
ארובת שרב
הערות שוליים

↑  Alexander H. Slocum et al (2011). Concentrated solar power on demand. Solar Energy 85(7):1519-1529, doi 10.1016/j.solener.2011.04.010
↑  ד"ר אבי קרייבוס, שמש שימושית, באתר ספריית מטח, ‏אפריל-מאי 1997
↑  דורון ליברמן, מגדל השמש במכון וייצמן, באתר יוטיוב, ‏2017
↑  "מגדל השמש" הראשון בישראל ייחנך בערבה, באתר ynet, 10 ביוני 2009
↑  Susan Kraemer, Newly Released Data Indicates Ivanpah Gas is Under 5%, April 25, 2016
↑  Herman K. Trabish, Ivanpah: World’s Biggest Concentrated Solar Power Tower Project Goes On-Line, Spanish Association for the Promotion of the Solar Thermal Industry, February 2, 2014
↑  Google cans concentrated solar power project,  Spanish Wind Energy Association, November 24, 2011
↑  NREL Annual Technology Baseline (2017)
↑  NREL Annual Technology Baseline (2018)
↑  ינון יוגב, "Israeli Government Tender for Solar Energy Generation in Vast Photovoltaic Fields Connected to the National Electric Grid , באתר לקסולוג'י, 24 בנובמבר 2018. "The winners of the first two tenders acquired the opportunity to generate about 340 megawatts, at an electricity tariff of 19.8 and 19.9 agorot per kilowatt hour – more than two times lower than the Israel Electric Corporation’s rate for households. According to the IEC’s assessments, the winning tariff in the current tender will be even cheaper."
↑   אבי בר-אלי, "פשיטת הרגל שאולי תציל אתכם מקנס של 6 מיליארד שקל", באתר TheMarker‏, 29 בנובמבר 2015
| אנרגיה מתחדשת |
| --- | --- | --- |
| אנרגיה סולארית | תא פוטו-וולטאי • פאנל סולארי • מגדל שמש • טורבינה סולארית • ארובת שרב (טכנולוגיה מוצעת) • בריכת שמש • דוד שמש • לייזרים שאובי-שמש • הליוסטט • תנור שמש |  |
| אנרגיית רוח | טורבינת רוח • טחנת רוח |  |
| אנרגיית מים | אנרגיה הידרואלקטרית • תחנת כוח הידרואלקטרית • אנרגיית גלים • אנרגיית גאות ושפל • טחנת מים • מבטשה • אנרגיה שאובה |  |
| כוחות נוספים | דלק ביולוגי (ביו דיזל) • ביוגז • אנרגיה גאותרמית |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4055583-5 
מגדל השמש בתחנת הכוח באשלים בעת הבנייה
שדרות נורדאו

| --- | --- |
שדרות נורדאו
שדרות נורדאו
 מידע כללי
 על שם:  מקס נורדאו, הוגה דעות יהודי, נואם וסופר, רופא, ממייסדי התנועה הציונית
 מיקום
 עיר:  תל אביב
 רובע:  3
 שכונה:  הצפון הישן
 
 קואורדינטות:  32°05′32″N 34°46′41″E﻿ / ﻿32.092222222222°N 34.778194444444°E﻿ / 32.092222222222; 34.778194444444
  מפת מיקום  מפה מפורטת  תבנית:לשוניות2  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
שדרות נוֹרְדָאוּ היא שדרה בעיר תל אביב, בצפונו של הצפון הישן, אשר קרויה על שמו של הסופר והמנהיג הציוני מקס נורדאו. השדרות היו גבולה הצפוני של העיר בשנות ה-20.
מבנה

שדרות נורדאו הן הצפוניות ביותר במכלול השדרות שחוצות לרוחב (ממערב למזרח) את תל אביב שמדרום לנחל הירקון. השדרה מתחילה ברחוב הירקון בשולי גן העצמאות (במקום שבו ניצב בעבר מלון שרתון) ומסתיימת ברחוב אבן גבירול, סמוך לכיכר הקַסטֶל, מעט צפונית לרחוב פנקס.
בצדה הצפוני של השדרה, בין הרחובות הירקון ובן-יהודה, נבנו בשנות ה-30 מעונות עובדים ח', בתכנונו של אריה שרון.
בעשור האחרון שופצו שדרות העיר ובהן גם שדרות נורדאו. השדרות מלאו בעצים, פרחים, ספסלים וברזיות, סומנו שבילי אופניים ומעברי הרחובות נהיו נוחים יותר. בחלקים המערביים של השדרות ניטעו שדרות צפופות של עצי דקל, ובחלקן המזרחי שומרו עצי פיקוס השדרות. בין הרחובות דיזנגוף לסוקולוב ניטעה צמחייה צפופה של סוף.
ממערב למזרח, שדרות נורדאו חוצות בין השאר את:
רחוב הירקון
רחוב בן-יהודה
רחוב דיזנגוף
רחוב סוקולוב
רחוב אבן גבירול
בניינים ברחוב שבהם התגוררו בעבר אישים ידועים:
שדרות נורדאו מס' 30 – המשורר והמחזאי נתן אלתרמן, אשתו שחקנית הקאמרי רחל מרקוס, ובתם המשוררת תרצה אתר.
שדרות נורדאו מס' 41 – השחקנית ובמאית הדיבוב שפרירה זכאי עד אמצע שנות ה-80.
שדרות נורדאו מס' 81 – השחקן, הבמאי והתסריטאי אסי דיין.
אתרים קרובים

חוף שרתון וחוף הילטון
ראו גם

תוכנית גדס
הערות שוליים

↑  התפתחות השטח הבנוי של תל אביב בשנים 1934-1909, באתר lib.cet.ac.il.
↑  דני רכט, פרדס לוין (ארגזי גרמניה), באתר האנציקלופדיה העירונית "תל.אביב.פדיה"
↑  מערכת האנציקלופדיה העירונית, מלון שרתון הישן, באתר האנציקלופדיה העירונית "תל.אביב.פדיה"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007411483005171
נציבות הרייך אוקראינה

מפת מחוזות הנציבות
נציבות הרייך אוקראינה או קומיסריון הרייך אוקראינה (בגרמנית: Reichskommissariat Ukraine, בראשי תיבות: RKU) היה שמו הגרמני של הממשל האזרחי הנאצי בחלק מהשטחים של ברית המועצות שנכבשו על ידי גרמניה הנאצית במהלך מלחמת העולם השנייה. הנציבות התקיימה בין ספטמבר 1941 למרץ 1944, והיה לה חלק חשוב בהשמדת היהודים במהלך השואה.
היסטוריה

הארגון הפוליטי של השטחים שנכבשו על ידי גרמניה הנאצית, לאחר תקופה ראשונית של כיבוש צבאי, היה של הממשל האזרחי הגרמני, תחת סמכותו של "משרד הרייך לשטחים הכבושים במזרח" בראשותו של אלפרד רוזנברג. שטח השיפוט של הישות האדמיניסטרטיבית אוקראינה כלל גם חלקים מפולין ומבלארוס של לפני המלחמה. נציבות הרייך נוהלה על ידי קומיסר הרייך אריך קוך כקולוניה, והבירה המינהלית הייתה רובנו. משימותיו של הממשל כללו השקטת האזור וניצולם של משאביו ואנשיו לטובת גרמניה.
אוכלוסיית הנציבות הורכבה מרוב אוקראיני ומיעוטים שכללו רוסים, פולנים, יהודים, בלארוסים, גרמנים, צוענים, ליטאים וטטרים של קרים.
כיבוש המזרח נועד להשמיד את ברית המועצות, שכונתה על ידי אדולף היטלר "המדינה היהודית-בולשביקית", ולתת לרייך השלישי מרחב מחיה ומקור לסיפוק צרכיו.
לאחר הפלישה לברית המועצות במבצע ברברוסה, נפלו לידי הגרמנים שטחים נרחבים במזרח אירופה. אזורים אלה נשארו תחילה תחת כיבוש צבאי של הוורמאכט, אולם ברגע שהמצב הצבאי אפשר זאת, הם עברו לצורת ממשל קבועה יותר תחת שלטון גרמני אזרחי. ב-16 ביולי 1941 הקים היטלר את "מיניסטריון הרייך לשטחים הכבושים במזרח" ומינה את הגאולייטר של פרוסיה המזרחית, אריך קוך, כרייכסקומיסר לנציבות הרייך אוקראינה המתוכננת. הנציבות עצמה נוצרה על ידי צו הפיהרר ב-20 באוגוסט 1941, ובאותו צו הורה היטלר לצבא להתחיל להעביר שטחים משליטתו לשליטת הנציבות. ההעברה הראשונה של שטח באוקראינה מניהול הצבא למנהל האזרחי התרחשה ב-1 בספטמבר 1941, וההעברה האחרונה (מחוזות שמעבר לנהר הדנייפר) כעבור שנה בדיוק, ב-1 בספטמבר 1942. בשיאו שלטה הנציבות על חייהם של כ-17 מיליון תושבים.
חלקים אחרים של אוקראינה השתייכו לגנרלגוברנמן, וחצי האי קרים היה ל"ארץ הגותים" (Gotenland) שאת שם בירתו סימפרופול שינו לגותנבורג (Gotenburg).
שר הרייך, אלפרד רוזנברג, הכין הנחיות כלליות עבור כל נציבי הרייך בשטחי המזרח הכבושים. הרשות המיניסטריאלית של רוזנברג הייתה מצומצמת למעשה. הסיבה הראשית לכך הייתה שסמכויות רבות בניהול השטחים הכבושים היו בידי אחרים: הוורמאכט והאס אס ניהלו את ההיבטים הצבאיים והביטחוניים, פריץ זאוקל שלט על כוח האדם לעבודה, והרמן גרינג ואלברט שפר ניהלו את ההיבטים הכלכליים בשטחים הללו. משרדי השלטון המרכזי בשטחי הכיבוש נקראו "הממשלים המיוחדים". לאחר מכן החלו הקומיסרים בשטחי המזרח, הנריך לוזה ואריך קוך, לתקשר ישירות עם היטלר דרך מרטין בורמן ולשכת המפלגה. הם הצליחו לדחוק את כל השחקנים האחרים בנציבות, כולל את האס אס, למעט במרכז בלארוס.
הפתרון הסופי

בשטח הנציבות פעלו שתי קבוצות איינזצגרופן, שנעזרו הן באוקראינים והן במיעוט הגרמני המקומי:
איינזצגרופה C – בפיקוד גרופנפיהרר ד"ר אוטו רש.
איינזצגרופה D – בפיקוד גרופנפיהרר ד"ר אוטו אולנדורף ופעלה בעיקר בחלק הדרומי של הנציבות.
ראו גם

שטח הכיבוש הנאצי
נציבות הרייך אוסטלנד
הערות שוליים

1 2  _
מרכז המידע אודות השואה, יד ושם בית הספר המרכזי להוראת השואה, 'נציבות הרייך אוקראינה', יד ושם
↑  המלחמה במזרח והשמדת היהודים, באתר lib.cet.ac.il
↑  עדות מהנדס המיברקיה קיבך, איינזצגרופה C (כנראה מ- 1941), באתר lib.cet.ac.il
פוסטר תעומולה נאצי בשפה האוקראינית: "לוחמי היטלר – הם ידידי העם"