הלל אופנהיימר
עבודתו המדעית באוניברסיטה העברית ובתחנה לחקר החקלאות

בשנת 1931 התקבל אופנהיימר כמרצה במחלקה לבוטניקה של האוניברסיטה העברית, ועסק בהוראה של האנטומיה והפיזיולוגיה של הצמח. בה בעת, ערך מחקרים בסביבות הר הצופים על צמיחת שורשיהם של שתילי חורש צעירים הגדלים בתחרות עם עצים מבוגרים וחזקים, חקר את מאזן המים של עצים ושיחים ים תיכוניים, כגון השקד, הזית והאורן ואת הסתגלותם לתנאי יובש ממושך בשלהי הקיץ. ממוצע המשקעים בארץ ישראל, יחסית לצורכי החקלאות, מצוי בגירעון מתמיד. האתגר לפתח חקלאות מתקדמת ומשגשגת בתנאים אלו קרץ לאופנהיימר, בשל כך, מאזן המים בצמח ועמידותו בפני יובש היו לנושאים העיקריים בעבודתו המדעית. שאיפתו הייתה להשתלב במערך פיתוח החקלאות הישראלי.
בשנת 1933 הוצעה לאופנהיימר עבודה בתחנת הניסיונות החקלאית ברחובות (היום: מינהל המחקר החקלאי – מרכז וולקני), והוא עבר לגור במושבה. בתחנת הניסיונות ייסד את המחלקה לפיזיולוגיה וגנטיקה של מטעים, (שהוסבה בהמשך למחלקה לגידולי הדר ובוטניקה חקלאית), ואת המעבדה ליערנות, ועמד בראשן. מחקריו עסקו במשק המים של עצי הדר ובדישונם, על מנת להניח יסודות איתנים לתורת ההשקיה והדישון של פרדסי הארץ, שהיו ענף כלכלי חשוב ביותר. בעקבות מלחמת העולם השנייה ומלחמת העצמאות סבלו פרדסים רבים, של יהודים ושל ערבים, מחוסר טיפול, ענפי העצים התייבשו או מתו ממחסור בהשקיה ומפגיעה של מזיקים. אופנהיימר חקר את האפשרות להצילם מהתייבשות והציע לגזום את העצים בגיזום חזק כדי 'לחדש את נעוריהם'. כתוצאה מכך נראו שוב ברחבי ארץ ישראל פרדסים בריאים ומלבלבים. הוא עסק באנליזה כימית של עלים, בבחירת כנות לנטיעת פרדסים, חקר את הסיבות לאי-פוריות הקלמנטינה, ועסק בהגברת יבול הלימונים בקיץ.
מחקריו הבוטניים של אופנהיימר מגוונים: בתחום היערנות חקר את צמיחת עצי היער, עסק בבעיות של טיפוח יערות, והכין תוכנית ארצית לנטיעת יערות מעורבים, הנחשבים עמידים יותר בפני אש, מחלות, ומזיקים, מהיערות המלאכותיים המורכבים רק ממין אחד. כן עסק במחקר הצומח של ביצות שפלת החוף, הצומח המדברי של דרום ים המלח, והצומח ההררי. תחומי מחקר נוספים הם תכונות האוסמוטיות והאלסטיות של דפנות התא הצמחי, מבנה השורש וצמיחתו, ופעילות רקמת הקמביום. בתחום הסיסטמטיקה של צמחיית הארץ חקר את צמח התלתן, ובמיוחד את מוצאו של התלתן האלכסנדרוני. בתחום עמידות הצמח העילאי בתקופות היובש חקר את עמידותם של התירס והסורגום, הגדלים באזורים יבשים למדי ובמחקר נוסף שערך עבור שירות היערות של ארצות הברית, בחן את עמידות עצי המחט בתנאי היובש השורר באזורי גידולם - במזרח הים התיכון ובאזור היבש למחצה במערב ארצות הברית .
אופנהיימר ייסד את כתב העת 'העיתון לבוטניקה' בשנת 1935, ושימש בו עורך ראשי עד שנת 1953. כתב העת יצא לאור באנגלית עם תקצירים בעברית. שמו הוחלף כעבור זמן ל-Bulletin of the ,Research Council of Israel Section D Botany ואחר כך ל-Israel Journal of Plant Sciences.
אופנהיימר חזר והצטרף לסגל המורים של האוניברסיטה העברית בשנת 1942, עם הקמת המכון לחקלאות (כיום הפקולטה לחקלאות), שם ייסד את המחלקה להורטיקולטורה (בוסתנאות), הקים את המחלקה לפיזיולוגיה של הצמח ועמד בראש המחלקות האלה. במסגרת תפקידיו באוניברסיטה עסק במחקר ובהוראה בפיזיולוגיה של הצמח, בגידול עצי הדר, בגננות וגידול פרחים, בדנדרולוגיה (תורת העצים ושיחי הסרק) וביערנות.
בשנת 1952 התמנה אופנהיימר לדיקן הפקולטה לחקלאות, וכיהן בתפקיד זה עד שנת 1954. אופנהיימר היה חבר בחברה הבוטנית של ארץ ישראל ושימש פרק זמן גם כנשיאה, כמו כן היה חבר בוועדה הישראלית לחקר היער, בחברה הבוטנית הצרפתית, בחברה האמריקאית למדעי ההורטיקולטורה, ובאיגוד הבינלאומי לדנדרולוגיה.
אופנהיימר הקפיד לציין בהערכה את תרומתם של החוקרים שפעלו לפניו, ואת תרומותיהם של החוקרים בני דורו ושל תלמידיו, הוא ציטט אותם במאמריו והקדיש לרבים מהם מאמרים מיוחדים. בראש רשימת החוקרים הזו עמד אהרן אהרנסון, חלוץ מדע הבוטניקה בארץ. אופנהיימר סקר את פועלו של אהרנסון בהרצאות, במאמרים ובכנסים לזכרו, ונהג לפתוח את הרצאתו הראשונה בכל שנת לימודים בדברי הערכה למדען ברוך הכישרונות. אופנהיימר שיתף פעולה עם ארגוני החקלאים, הגננים והיערנים בארץ ותרם מפרי עטו לכתבי העת שלהם ('השדה', 'גן ונוף', 'ליערן', 'הדר', 'המשק החקלאי'), הוא כתב מספר ערכים עבור האנציקלופדיה העברית וביניהם הערך "גן, גננות". כן כתב ספר לימוד לגידול עצי הדר, ערך ספר על מוצא החיטה, ועם יציאתו לגמלאות כתב את ספר זיכרונותיו. מאמריו הרבים התפרסמו בעיתונים מדעיים בישראל ובעולם.
אופנהיימר ידע שפות רבות שבהן נהג לשוחח, להרצות, לקרוא ולכתוב. עם צאתו לגמלאות הקדיש מזמנו לבלשנות משווה.