stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גביע הטוטו
היסטוריה

גביע שלישי בחשיבותו (הנקרא במדינות רבות: טורניר "גביע הליגה"; באנגלית: League Cup) נערך בישראל בפורמטים רבים ומגוונים מאז החלו תחרויות הכדורגל הרשמיות בשנות ה-50 בישראל.
בשנים: 1958, 1968 ו-1973 נערכו גביעי חגיגות לכבוד עצמאות מדינת ישראל (גביע העשור, גביע ה-20 וגביע הכ"ה לכבוד חגיגות ה-10, ה-20 וה-25 שנים לעצמאות ישראל בהתאמה). בחלק מהם גם הופרדו הטורנירים לליגה הבכירה ולליגה השנייה/שלישית, על מנת שמירב הקבוצות הבכירות והמוכרות בישראל יוכלו לקחת בו חלק.
במהלך עונת 1975/1976 התקיים גביע הליגה הראשון שכוון להיות הגביע השלישי בחשיבותו, אבל הופסק מיד לאחר עונת ניסיון זו.
ב-1982 החלה ההתאחדות לכדורגל בישראל לקיים גביע שלישי בחשיבותו בשם גביע ליליאן, לזכרו של גזבר ההתאחדות יהודה ליליאן שנפטר בתחילת שנה זו.
הוחלט שמשחקי הגביע יתקיימו בתחילת העונה, וישחקו בו רק ארבע הקבוצות הטובות בישראל שהצליחו בליגה ובגביע המדינה. פורמט זה נמשך והשתנה במהלך השנים מספר פעמים, ולמעשה אף המשיך לרוץ ביחד עם גביע הטוטו מספר עונות עד שהופסק לאחר עונת 1989/1990.
בעונת 1984/1985 הציגה ההתאחדות גביע ליגה חדש (בתחילה נקרא בעיתונות: "גביע הליגה") שבו ישחקו כלל הקבוצות בשתי הליגות הבכירות (שיקיימו טורנירים נפרדים). הגביע התקיים לראשונה ב-30 באוקטובר 1984, הסתיים במשחק הגמר שנערך ב-7 במאי 1985, והזוכות הראשונות בו היו מכבי יבנה (הליגה הבכירה – הליגה הלאומית) והפועל אשקלון (ליגת המשנה – הליגה הארצית).
לפני הטורניר בעונת 1985/1986, החליטה המועצה להסדר ההימורים בספורט (או בשמה המוכר ה"טוטו") לתת חסות לגביע שנקרא מאז גביע הטוטו, ובנוסף הובטח לזוכות פרס כספי משמעותי על מנת להגביר תחרותיות והישגיות בתחרות זו.
משחקי הגביע התקיימו במשך 15 עונות, עד שבעונת 1999/2000, לאחר רפורמה במערך הליגות בישראל ויצירת ליגת העל כליגה הבכירה בישראל, הטורניר של הליגה הבכירה וליגת המשנה אוחד ושיחקו בו 24 הקבוצות בשתי הליגות הבכירות, והתקיים טורניר נוסף, שבו שיחקו קבוצות הליגה השלישית (הליגה הארצית).
ניסיון זה הוכח ככושל מבחינת העניין והתחרותיות ורמתו הירודה ועל כן התחרות של שתי הליגות הבכירות פוצל שוב, וכך החל מעונת 2004/2005 התקיימו שלושה טורנירים שונים: טורניר אחד לכל אחת משלוש הליגות הבכירות בישראל, עד לסגירת הליגה הארצית והרפורמה הנוספת במערך הליגות בעונת 2008/2009, אז נסגרה התחרות לליגה השלישית, ומאז מתקיימות שתי התחרויות: גביע הטוטו לליגת העל וגביע הטוטו לליגה הלאומית.
בעונת 2013/2014 הטורניר לא התקיים כלל עקב מחלוקת בין הטוטו להתאחדות לגבי אחריות על הביקורת שהוטחה לגבי ניהול הכדורגל והמענקים ששולמו בין שני הגופים בעקבות דו"ח של ירון זליכה, ובאוקטובר 2013 הגיעו הגופים להסדרת הסכם השיווק ביניהם שכלל את ביטולה המידי של התחרות הקרובה להסכם.
לאורך השנים, שונה מעט מבנה התחרות בין עונה לעונה מבחינת כמות הבתים והשלבים בטורניר. כך למשל התחילו בעבר משחקי הטורניר בטרם החלה הליגה, אך שלב הבתים נמשך גם לאחר פתיחתה, ומשחק הגמר התקיים לרוב בחודש ינואר, אך החל מעונת 2018/2019 הוחלט לשנות את פורמט התחרות ולהפוך אותו לטורניר קדם עונה אשר מסתיים בסוף חודש ספטמבר. בעקבות הביקורת שהושמעה מצד הקבוצות המשתתפות במפעלים האירופיים כלפי עומס המשחקים, כיום קבוצות המשתתפות במפעלים האירופיים העונתיים (ליגת האלופות, הליגה האירופית והקונפרנס ליג) מדלגות על שלב הבתים ומשחקות רק 1–3 משחקי נוקאאוט בעונה במפעל זה על מנת שיוכלו לרכז את מירב מאמציהם להצליח במפעלים האירופים ולקדם את הכדורגל הישראלי.
מבנה התחרות

שלב הבתים נערך לפני פתיחת הליגות, ונערך בליגת העל ובליגה הלאומית החל מסוף יולי או תחילת אוגוסט ועד לפתיחת הליגה בסוף אוגוסט ולמעשה מהווה מעין טורניר הכנה לפתיחת העונה המורחבת. שלבי הגמר בשתי הליגות נערכים בסוף ספטמבר. כמו במשחקי הליגה, בגביע הטוטו רשאיות הקבוצות לערוך עד חמישה חילופים.
מספר הקבוצות המשתתפות בטורניר תלוי במספר הקבוצות בליגה. כיום משחקות 14 קבוצות בליגת העל, והחל מעונת 2018/2019 הקבוצות המשתתפות במפעלים האירופיים לא משתתפות בשלב הבתים. עשר הקבוצות הנותרות מחולקות לשני בתים על פי אזורים גאוגרפיים, כאשר כל קבוצה משחקת נגד שאר הקבוצות פעם אחת, ובסך הכל נערך סיבוב משחקים אחד. הקבוצה הממוקמת במקום הראשון בכל בית מעפילה לחצי הגמר. בנוסף לכך נערך משחק אלוף האלופים בין האלופה ומחזיקת גביע המדינה, ומשחק בין שתי הקבוצות הנוספות שהעפילו למוקדמות הקונפרנס ליג, ושתי המנצחות מעפילות גם הן לחצי הגמר. קבוצה שלא העפילה לחצי הגמר משובצת למשחק דירוג אחד שיקבע את מקומה הסופי בטורניר (ואת המענק הכספי שתקבל).
בליגה הלאומית מחולקות 16 קבוצות לארבעה בתים אזוריים, ארבע קבוצות בכל בית. כל קבוצה משחקת פעם אחת נגד שאר הקבוצות, ובסך הכל נערך סיבוב אחד של שלושה מחזורים. שתי הקבוצות הממוקמות בשני המקומות הראשונים בכל בית עולות לשלב רבע הגמר.
החל מעונת 2018/2019 לא נערכת הארכה במשחקי הנוק-אאוט, ובמקרה של שוויון לאחר 90 דקות ניגשים ישירות לדו-קרב פנדלים. משחק הגמר נערך באצטדיון נייטרלי.
בעונת 2020/2021, בעקבות מגפת הקורונה, שונתה השיטה למצומצמת יותר המכילה את מסלול אלוף האלופים ומסלול הליגה. משחק הגמר התקיים באצטדיון של העולה לגמר דרך מסלול הליגה. שינוי השיטה היה רלוונטי לעונה זו בלבד.
זכויות שידור ומענקי זכייה

החל מעונת 2021/2022 מחזיק גוף השידור צ'רלטון בזכויות השידור של משחקי גביע הטוטו. המשחקים מועברים בשידורים ישירים בחבילת הערוצים של ספורט 1.
המועצה להסדר ההימורים בספורט היא הספונסרית הראשית של המפעל ומשלמת מענקים וכספי זכייה לקבוצות המשתתפות עבור תוצאות המשחקים המקדימים ובנוסף עבור המיקומים הסופיים.
המענקים הכספיים המחולקים בשלב הבתים והמשחקים בין ה"אירופאיות": ניצחון - 50,000 ש"ח, תיקו - 40,000 ש"ח, הפסד - 30,000 ש"ח.
| מיקום סופי | סכום המענק |
| --- | --- |
מקום אחרון: 110,000
מקומות 12–13: 140,000
מקומות 10–11: 170,000
מקום 9: 200,000
מקום 8: 250,000
מקומות 6–7: 300,000
מקום 5: 350,000
מקומות 3–4: 360,000
סגנית: 650,000
זוכה: 900,000
ביקורת

גביע הטוטו סופג לעיתים ביקורת מתקשורת הספורט בישראל ואוהדי הכדורגל במדינה, בעיקר על היותו חסר חשיבות ביחס לגביע המדינה בכדורגל ועל כך שלעיתים קרובות הקבוצות משחקות עם סגלים משניים ושיעורי הנוכחות במשחקים נמוכים יחסית. בעקבות הביקורות הללו הטורניר מכונה לעיתים בלעג "גביע השוקו". ביקורת נוספת מושמעת על שמו של הגביע, שנובע אך ורק מחסות מסחרית של המועצה להסדר ההימורים בספורט ולא מזכיר את היותו גביע ליגה, בניגוד למשל לגביע הפוטבול ליג של אנגליה.
מלכי השערים בכל הזמנים

להלן טבלת המבקיעים המובילים במשחקי גביע הטוטו של הליגה הבכירה. נכון ל-23 ביולי 2022.
| # | שחקן | שנות פעילות | שערים |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | אלון מזרחי | 1989–2005 | 42 |
| 2 | עמיר תורג'מן | 1989–2007 | 39 |
| 3 | שי הולצמן | 1990–2009 | 34 |
| 4 | חזי שירזי | 1986–2004 | 30 |
| 5 | אסי טובי | 1990–2010 | 29 |
| 6 | ראובן עטר | 1986–2003 | 26 |
| 7 | אופיר חיים | 1993–2012 | 25 |
| 7 | אבי נמני | 1989–2008 | 25 |
| 7 | עופר שטרית | 1987–2010 | 25 |
| 7 | עידן שריקי | 2001–2021 | 25 |
מלך השערים של גביע הטוטו לאומית הוא עופר דגמי, שכבש 21 שערים במסגרת זו.
ראו גם

גביע העשור
גביע ה-20
גביע הכ"ה
גביע הליגה
גביע ליליאן
הערות שוליים

↑  גביע־הליגה בשיטה אנגלית - מהעונה הבאה, מעריב, 26 בינואר 1984
↑  המרוץ ל-900 אלף: מתיחת הפנים של גביע הטוטו, באתר ONE‏, 27 ביולי 2018
↑  יגאל ברמן, ‏גביע השוקו - השינוי מתחיל בנו, באתר ONE‏, 13 בדצמבר 2012
↑  אורן מאיר, השתלטו לנו על גביע הליגה, באתר ynet, 27 בינואר 2024
↑  גביע הטוטו לליגה השלישית בוטל בשל שינוי במבנה התחרות לבקשת הטוטו
1 2  בשל סכסוך של הטוטו עם ההתאחדות בעונה זו
↑  רון עמיקם‏, כוכבים אלטרנטיביים: עשרת הכובשים הגדולים ביותר בגביע הטוטו, באתר וואלה, 23 ביולי 2022
| גביע הטוטו |
| --- | --- | --- |
| הליגה הבכירה | 1984/1985 • 1985/1986 • 1986/1987 • 1987/1988 • 1988/1989 • 1989/1990 • 1990/1991 • 1991/1992 • 1992/1993 • 1993/1994 • 1994/1995 • 1995/1996 • 1996/1997 • 1997/1998 • 1998/1999 • 1999/2000 • 2000/2001 • 2001/2002 • 2002/2003 • 2003/2004 • 2004/2005 • 2005/2006 • 2006/2007 • 2007/2008 • 2008/2009 • 2009/2010 • 2010/2011 • 2011/2012 • 2012/2013 • 2013/2014 • 2014/2015 • 2015/2016 • 2016/2017 • 2017/2018 • 2018/2019 • 2019/2020 • 2020/2021 • 2021/2022 • 2022/2023 • 2023/2024 • 2024/2025 |  |
| ליגת המשנה | 1984/1985 • 1985/1986 • 1986/1987 • 1987/1988 • 1988/1989 • 1989/1990 • 1990/1991 • 1991/1992 • 1992/1993 • 1993/1994 • 1994/1995 • 1995/1996 • 1996/1997 • 1997/1998 • 1998/1999 • 2004/2005 • 2005/2006 • 2006/2007 • 2007/2008 • 2008/2009 • 2009/2010 • 2010/2011 • 2011/2012 • 2012/2013 • 2013/2014 • 2014/2015 • 2015/2016 • 2016/2017 • 2017/2018 • 2018/2019 • 2019/2020 • 2020/2021 • 2021/2022 • 2022/2023 • 2023/2024  • 2024/2025 |  |
| הליגה השלישית | 1999/2000 • 2000/2001 • 2001/2002 • 2002/2003 • 2003/2004 • 2004/2005 • 2005/2006 • 2006/2007 • 2007/2008 • 2008/2009 |  |
גלוריה (ויוואלדי)

גלוריה, 589 RV, היא אחת משלוש הלחנות שכתב אנטוניו ויוואלדי לטקסט של Gloria in excelsis Deo מתוך תפילת המיסה. שתי היצירות הנוספות ממוספרות ברשימת ריום RV 588 ו-RV 590, כשהאחרונה אבדה ולא קיימת בימינו. מס' 589 היא המוכרת והמבוצעת ביותר מבין יצירותיו הדתיות של ויוואלדי.
הוא הלחין את היצירות כנראה ב-1715, בעת שלימד מוזיקה בבית היתומות "פיו אוספדאלה דלה פייאטה" בוונציה. לפני הגלוריה נועדו להתבצע יצירות אחרות, קצרות יותר, המהוות מעין הקדמה. המוטטים 637, 639 בוצעו לפני RV 588 והמוטטים 640 ו-642 – לפני RV 589. בשתי הגרסאות ניכרת השפעה של הגלוריה של המלחין ג'ובאני מריה רוג'יירי (Giovanni Maria Ruggieri). הגלוריה שלו ממוספרת כנספח 23 ברשימת ריום (RV Anh.23).
מבנה והרכב מבצע > גלוריה ברה מז'ור, מס' 588

היצירה נכתבה עבור שני קולות סופרן, אלט, טנור ומקהלה בת ארבעה קולות, בליווי שני אבובים, חצוצרה, כלי קשת ובאסו קונטינואו. היא מורכבת משנים עשר חלקים:
מקהלה: Gloria in excelsis deo
מקהלה: Et in terra pax
סופרן 1 ו-2: Laudamus te
מקהלה: Gratias agimus tibi
מקהלה: Propter magnam gloria
טנור: Domine Deus
מקהלה: Domine, Fili unigenite
סופרן: Domine Deus, Agnus Dei
מקהלה: Qui tollis peccata mundi
אלט: Qui sedes ad dexteram Patris
סופרן: Quoniam tu solus sanctus
מקהלה:Cum Sancto Spiritu
מבנה והרכב מבצע > מס' 589

היצירה נכתבה עבור שני קולות סופרן, אלט ומקהלה בת ארבעה קולות, בליווי אבוב, חצוצרה, שני כינורות, ויולה ובאסו קונטינואו. היא מורכבת משנים עשר חלקים:
מקהלה: Gloria in excelsis deo
מקהלה: Et in terra pax
סופרן 1 ו-2: Laudamus te
מקהלה: Gratias agimus tibi
מקהלה: Propter magnam gloria
סופרן: Domine Deus
מקהלה: Domine, Fili unigenite
סופרן ומקהלה: Domine Deus, Agnus Dei
מקהלה: Qui tollis peccata mundi
אלט: Qui sedes ad dexteram Patris
מקהלה: Quoniam tu solus sanctus
מקהלה: Cum Sancto Spiritu
הקלטות ותפוצה

כמו שאר יצירותיו של ויוואלדי, הלחנות הגלוריה לא היו ידועות לציבור הרחב עד שנת 1939, אז ארגן אלפרדו קאזלה את "שבוע ויוואלדי" בסיינה, ובו הושמעה היצירה בגרסה RV 589 מחדש לראשונה. מאז היא זכתה לפופולריות רבה ולהשמעות רבות באירועים דתיים, כולל של חג המולד. לעומתה, RV 588 ויצירות דתיות אחרות שלו זכו להתייחסות מועטה יותר.
כמו יצירות אחרות מתקופת הבארוק, מבוצעת היצירה לעיתים בביצוע אותנטי, ואף בביצועים בהם כל תפקידי הקולות בוצעו על ידי גברים וילדים, כדי להידמות כמה שיותר למקור.
שימוש בחלקים מהיצירה נעשה גם בכמה סרטים, בהם הסרט "ניצוצות" על חייו של הפסנתרן דייוויד הלפגוט.
הערות שוליים

↑  Michael Talbot
↑  Jonathan Woolf
↑  היצירה באתר IMSLP
↑  היצירה באתר IMSLP
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007442058505171  GND: 300168152  LCCN: no97074923  MusicBrainz work: ec764fa1-1962-4e8d-a51c-ab812a4c108c  VIAF: 317138641   WorldCat (עם VIAF): 317138641
סטאבט מאטר

סְטָאבָּט מָאטֶר דולורוסה (Stabat Mater) הוא מזמור קתולי מהמאה ה-13 המשמש כהמנון וסקוונצה. בעבר יוחס חיבור המזמור ליאקופונה דה טודי (Jacopone da Todi) ובכל מקרה מקורו במסדר הפרנציסקני. המזמור עוסק בסבלה של מרים, אמו של ישו, בצפותה בבנה הצלוב. מקור שם המזמור בשורתו הראשונה - Stabat mater Dolorosa - עומדת האם מיוסרת. ל"סטאבט מאטר" מעמד גבוה יותר כיום מכל שיר לטיני אחר מימי הביניים.
המזמור - בשינויי טקסט מסוימים - הולחן על ידי מלחינים רבים. בין המפורסמים שבהם בתקופות מוקדמות היו ג'ון בראון (John Browne), ז'וסקן דה פרה (Josquin des Prez), ג'ובאני פלסטרינה (Palestrina) אורלנדו די לאסו (Orlando di Lasso) ואלסנדרו סקרלטי (Alessandro Scarlatti). במלחינים המאוחרים יותר נמצאים אנטוניו ויולדי, ג'ובאני פרגולזי שגרסתו (1736) זכתה לפופולריות רבה ואף לגרסאות תזמור נוספות של ג'ואקינו רוסיני, אמנואלה ד'אסטורגה, אנטונין דבוז'אק, קרול שימנובסקי, פרנסיס פולנק, ונכלל בקובץ יצירותיו (מבין האחרונות) של ג'וזפה ורדי ה-Quatro Pezzi Sacri - "ארבעה קטעים קדושים".
מילות המזמור בלטינית

Stabat Mater dolorosa iuxta crucem lacrimosa dum pendebat Filius
Cuius animam gementem contristatem et dolentem pertransivit gladius
O quam tristis et afflicta fuit illa benedicta Mater Unigeniti
Quae moerebat et dolebat et tremebat cum videbat nati poenas incliti
Quis est homo qui non fleret Matri Christi si videret in tanto supplicio?
Quis non posset contristari Matrem Christi contemplari dolentum cum filio?
Pro peccatis suae gentis vidit Iesum in tormentis et flagellis subditum
Vidit suum dulcem natum moriendo desolatum dum emisit spiritum
Eia Mater, fons amoris, me sentire vim doloris fac ut tecum lugeam
Fac ut ardeat cor meum in amando Christum Deum ut sibi complaceam
Sancta Mater, istud agas crucifixi fige plagas cordi meo valide
Tui nati vulnerati tam dignati pro me pati poenas mecum divide
Fac me vere tecum flere crucifixo condolere donec ego vixero
Iuxta crucem tecum stare te libenter sociare in planctu desidero
Virgo virginum praeclara mihi iam non sis amara fac me tecum plangere
Fac ut portem Christi mortem passionis eius sortem et plagas recolere
Fac me plagis vulnerari cruce hac inebriari ob amorem filii
Inflammatus et accensus, per te, Virgo, sim defensus in die iudicii
Fac me cruce custodiri morte Christi praemuniri confoveri gratia
Quando corpus morietur fac ut animae donetur paradisi gloria. Amen
תרגום השיר לעברית

עדו אברביה פרסם תרגום של השיר לעברית, שנפתח בשורות:
אם מוכת יגון עומדת, מול הצלב בוכה, רועדת, שם תלוי ישוע בנה.
את לבה המתיפח להב הכאב פולח, מה נורא הוא יגונה.
מה נוגה היא, מה סובלת הקדושה, האם לילד האחד ואין אחר,
הכואבת, הדואבת, הרועדת למראהו של הבן המתיסר.
מי האיש עיניו יבשו כי יראה אמו של ישו נמקה ביגונה?
מי ימנע קולו מבכי, עת יזכר את הצדקת החוזה בצער בנה?
על חטאי עמו כפר הוא, ראו איככה מתיסר הוא, בשוטים ילקו אותו.
ראו הבן החף מפשע, הגווע, חסר-ישע, המוציא את נשמתו.
אם האהבה, הרשיני כאבך לשאת, למדיני כאן אתך להתאבל.
נא עזרי לי, שאצליח לאהב את המשיח, ואזכה בחסד אל.
אם קדושה במרום רקיע, את פצעיו של המושיע לו חרת בתוך לבי,
לו אוכל לחלק בסבל שבעבורי סבל הוא, שכפר על עווני.
לו נתן לי באמת לבכות את בנך המת, כל עוד בחיים אני.
מול הצלב כאן לעמד ויחדיו אתך לספד, זה יהיה כל רצוני.
בתולה קדושה, אם חסד, אנא אל תהיי כועסת, כי אבכה עמך יחדיו.
כך אשא זכרו של ישו, את מותו, את ייסוריו, בלבי אחקק פצעיו.
בכל מכאוביו פצעיני, בשכרון הצלב מלאיני, באהבתי אליו.
כי תבער בי אש-אלה, את מחסה לי מגבה בהגיע יום הדין.
לו הצלב רק ישמרני, מות ישוע יזכני בחסדו ממרומים.
ובכלות גופי למות, נשמתי תזכה לשבת בגן עדן לעולמים.
הערות שוליים

↑  סטאבאט מאטר, באתר הארץ, 5 במרץ 2003
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb16010612v (data)  GND: 4182689-9  NKC: ph224465  NLP: a0000002566323  SUDOC: 081993404  VIAF: 207121585   WorldCat (עם VIAF): 207121585
מיזררה (אלגרי)

מיזררה (בלטינית Miserere mei, Deus, "רחם עלי, אלוהים") היא הלחנה של גרגוריו אלגרי לפרק נ"א בתהלים. אלגרי הלחין את היצירה בזמן כהונתו של האפיפיור אורבנוס השמיני, כנראה בשנות השלושים של המאה ה-17. היצירה נועדה לביצוע המקהלה של הקפלה הסיסטינית בתפילות הערב של יום רביעי הקדוש ויום שישי הקדוש בשבוע הקדוש. המילים הראשונות של הטקסט הן Miserere mei, Deus שמשמעותן בלטינית "רחם עלי, אלוהים" ובמקור המילים הן "חנני אלוהים כחסדך".
תיאור

היצירה נכתבה לביצוע בשתי מקהלות, אחת של חמישה קולות ואחת של ארבעה והיא דוגמה לפוליפוניה מהרנסאנס ולגרסה פשוטה של פובורדון. המקהלה הראשונה שרה את הטקסט בגרסה פשוטה והמקהלה השנייה מלווה אותה בקישוטים והן מתחלפות ביניהן בתפקידים.
היסטוריה

היצירה היא אחת משתים-עשרה הלחנות של טקסט המיזררה שהולחנו מאז 1514 ושימשו את המקהלה במועדים מיוחדים.
לאחר כתיבתה של היצירה נאסר להפיץ ולהעתיק אותה וביצועה היה מותר רק בקפלה הסיסטינית ובתפילות המיוחדות של השבוע הקדוש. הפרת האיסור הייתה עשויה לגרור נידוי. שלושה עותקים של היצירה הוחזקו ברשות מיוחדת מחוץ לותיקן עד 1770: אצל לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, אצל אחד ממלכי פורטוגל ואצל ג'ובאני בטיסטה מרטיני. סיפור פופולרי מספר שמוצרט, בהיותו בן 14 ביקר ברומא ושמע את היצירה בתפילת יום רביעי הקדוש. לאחר שיצא, רשם את היצירה מהזיכרון ושב לתפילה ביום שישי כדי לבצע תיקונים קטנים במה שכתב. מאוחר יותר הוא פגש את ההיסטוריון צ'ארלס ברני ומסר לו את העותק הכתוב והוא פרסם אותו בלונדון ב-1771. עם הפרסום, בוטל איסור ההפצה וההעתקה. עם זאת, הגרסה הזאת לא כללה את הקישוטים של המקהלה השנייה שהעניקו ליצירה את הנופך השמיימי. רק ב-1840 פרסם כומר קתולי בשם פייטרו אלפיירי (Pietro Alfieri) את הגרסה המוכרת כיום. עיבודים נוספים ליצירה בוצעו מוקדם יותר על ידי מנדלסון ב-1831 ועל ידי פרנץ ליסט.
בנוסף להלחנה של אלגרי, הלחנה אחת פורסמה מחוץ לוותיקן - יצירה של תומאסו באי (Tommaso Bai) מ-1713.
הערות שוליים

↑  בארכיון קוריירה דלה סרה
↑  באתר תרבות איטליה
↑  באתר Ancient Groove Music
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007440315405171  BnF: cb147857748 (data)  GND: 300002262  LCCN: n87819367  MusicBrainz work: 094d968c-8ebc-3650-8800-7474e296d877  VIAF: 185080354   WorldCat (עם VIAF): 185080354
זודיאק (ספר, 1986)

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  רוברט גרייסמית' 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  פשע אמיתי, עיון 
 מקום התרחשות:  קליפורניה, סן פרנסיסקו 
 הוצאה
 הוצאה:  סנט מרטין פרס 
 תאריך הוצאה:  1986 
 
"זודיאק" הוא ספר פשע אמיתי מאת רוברט גרייסמית' על תעלומת רוצח הזודיאק, שרצח לפחות חמישה אנשים במפרץ סן פרנסיסקו ואיים על תושבי האזור ומדינת קליפורניה (וחשוד גם בחיבורי מכתבים המאיימים על מדינות נוספות ועל הממשל הפדרלי של ארצות הברית) בכלל עם מכתבים מאיימים ומוזרים ששלח בליווי של צפנים מדי פעם ופעם, שיצא לאור ב-1986 לאחר מחקר אישי שהחל בפרוץ הפרשה ב-30 ביולי 1969.
הספר התקבל בזמנו בציבור בכבוד וזכה לתשבחות אבל עם התקדמות השנים ועליית האינטרנט החל לדעוך מעמדו והוא נוגח בידי בלשים חובבים שטענו כי גרייסמית' עיוות את הנתונים כדי לכפות את זהות הרוצח שמעולם לא נתפס על אדם תמהוני וערירי חובב נשק בשם ארתור לי אלן, גאון מילדות ויוצא חיל הים האמריקאי בעל מספר תארים אקדמאיים בתחומים שונים (באמנות, הוראה, כימיה וביולוגיה) שהורשע בפדופיליה והתגורר בעיר וואלחו בה התחילה הפרשה ונהפך עם השנים לחשוד המרכזי המוכר לציבור בפרשה עד למותו ב-1992 מדום לב.
ב-2002 הוציא גרייסמית', שבינתיים הפך לסופר פשע אמיתי וכתב ספרים על תעלומות שונות כמו "ג'ק המרטש", ספר נוסף בנושא התעלומה לאור שנקרא "הזודיאק: נחשף" ובו המשיך בקו של הספר הקודם שלפיו אלן הוא הרוצח הסדרתי המבוקש. בספרים עצמם גרייסמית' בחר להימנע מהאשמת שווא עד שיוכח אחרת בבית המשפט (נמנע ממה שיכול לגרום לתביעות כנגדו) ולכן כינה את כל החשודים בתיק בשמות בדויים, אלן למשל כונה "רוברט הול סטאר". על בסיס ספריו של גרייסמית' יצא הסרט "זודיאק" של דייוויד פינצ'ר מ-2007.
חקירת רוברט גרייסמית'

רוברט גרייסמית' החל ללוות את האירוע מאז הגיע המכתב הראשון למערכת הסן פרנסיסקו כרוניקל, בו עבד כקריקטוריסט אך הפליא את סגל הכותבים כשהצליח לפענח חלקית את צופן האותיות שצירף הרוצח. ב-1978 הפך לסופר ולקח את חקר הפרשייה לידיו (פרסם ספר ביכורים ב-1986 ועוד אחד ב-2002 בנושא הזודיאק לאחר שנהפך לסופר מסתורין וחקר פרשיות רצח היסטוריות אחרות).
לפי רוברט גרייסמית' בספרו השני בנושא הרוצח, הגרפולוג של משטרת סן פרנסיסקו דאז, שרווד מוריל, העיד כי ייתכן והסיבה כי זודיאק כותב באופן לא-מחובר בכל ההתכתבויות שלו עם המשטרה והעיתונות היא כי הוא תוצר של צורת לימוד שהייתה נהוגה בבתי ספר יסודיים מסוימים בארצות הברית (מנה כדוגמה את "Pleasant Valley Grammar School" בקמרילו, קליפורניה) ובה לא לומדה צורת הכתיבה המחוברת, כך שאם זודיאק הוא אכן בוגר אופן לימוד זה – הרי שהיה בן 35 ב-1969.
חקירת רוברט גרייסמית' > ריברסייד

גרייסמית' מציע כי ייתכן שאין קשר בין הזודיאק לבין רציחת בייטס ב-1966 אולם הזכיר כי המכתבים שנשלחו מהרוצח שבו הוא עוסק וגם מהרוצח (או לכל הפחות מי שהתיימר להיות הוא) יש דימויים דומים שמבטאים את תפיסת הרצח כ"משחק" של הרוצח מול המשטרה, התגרות שמנסה לראות אם יוכלו לתפוס אותו בכלל. גרייסמית' גם מזכיר את העובדה שדיירי המעונות שמעו אופנוע מתניע בצורה רועשת בקרבת זירת הרצח ונוסע במהירות משם בסביבות זמן רציחתה של בייטס ותוהה האם היה זה אלן שהחזיק ברישיון לאופנוע והיה בעל אופנוע בשלב מאוחר יותר של חייו.
חקירת רוברט גרייסמית' > כביש אגם הרמן

במהלך עדויות שגבה מאנשים שחיים בקרבת זירות הרצח ודאיות כי עולה מהן שרכבו של הרוצח הייתה שברולט אימפלה לבנה שתמיד הייתה חנויה בקרבת זירת הרצח בטרם התרחש או נוסעת זמן קצר לאחר הרציחות מאזור זירת הפשע, מעדות של ציידים ביער בו נרצחו הזוג הראשון בחניון של אגם הרמן עולה כי הרוצח החנה משאית ישנה ודהוית צבע ליד השער לכניסה לאזור הציד במרחק "עשרה רגל" מהאימפלה שלו ולאחר הרצח שינה את מיקום חניית המשאית שתחסום את השער וזנח אותה מאחור בטרם נמלט עם הרכב השני שלו, היו עדויות על אדם בעל כרס שמבצבצת קלות מחוץ למכנסיו שנצפה במספר עדויות שגבה.
לדבריו, הרשויות החוקרות לא עבדו בשיתוף פעולה בזמן אמת אלא תוך כדי מעין יריבות סמויה. גרייסמית' מתאר כי למשטרה בבניסיה לא היה פקס ולכן אם הייתה התפתחות בחקירה בגזרת משטרת סן פרנסיסקו הם היו צריכים לעדכן את בניסיה על הפרטים החדשים שצצו דרך מכתבים בדואר שלקח להם כמה ימים להגיע לנמען. הוא גם אמר לו כי אחד הבלשים שראיין בעת כתיבת הספר הראשון (שיצא לאור ב-1986) אמר לו: "זה המקרה הגדול של כל המקרים (This is the case of cases)! מי שיתפוס את הרוצח הוא הבלש הטוב בכל הזמנים!" – מה שמבטא את התחרותיות שבה היו מצויות תחנות המשטרה השונות.
חקירת רוברט גרייסמית' > הרצח במעיינות בלו רוק

דרלין הייתה נשואה לדין פרין (עיתונאי, החל מ-1 בינואר 1966 וגרו תקופה קצרה באולבני לפני שחזרו לקליפורניה) ואם לתינוק (בן בכור) אך עם זאת, הייתה מאוד פופולרית בעיירה וואלחו, והיו לה הרבה מחזרים שעם חלקם בגדה בבעלה מאחורי גבו (בעלה היה שב מהעבודה מאוחר בלילה). במאי 1969 ערכה לצד בעלה מסיבת צביעה בבית שאליו עברו בעיר, למסיבה הגיעו שכנים וחברים לעזור בצביעת הבית החדש, כולל מי שתואר על ידי אחותה שנכחה שם כ"גבר מוזר מאוד" לדו"ח של משטרת וואלחו לאחר הרצח. כ-90 דקות לאחר הרצח בשעה 1:30 לפנות בוקר קיבלו הוריה של דרלין (אליהם התקשרו פעמיים), אחותה והגיס שלה שיחות טלפון בטרם נתבשרו על שאירע מאדם שרק התנשף על הקו וניתק. גרייסמית' עושה הצלבה בספר שכתב וטען כי הרוצח היה חייב להכיר את דרלין באופן אישי כדי להתקשר אל קרוביה או שה"זודיאק" נשכר במיוחד לחסלה בשל בגידתה בבעלה. בריאיון בשנת 1979 עם גרייסמית' (שקיבל מידע ממספר מקורות שיצרו קשר עם הגרפולוג המשטרתי ועמו ישירות כי אדם בשם בוב ווהון הוא חבר של הזודיאק, אדם בשם "ריק מארשל") טענה אחותה של דרלין (ששהתה במאסר בעצמה) כי הגבר המוזר "הגיע לבוש בחליפה בעוד שהיתר באו לבושים בבגדים שניתן ללכלך, הוא ישב כל הלילה על כיסא בעוד כולם צבעו ולא שוחח עם איש, היה מאוד לא חברותי, דרלין אמרה לי לא לדבר איתו כי היא חששה ממנו, היא טענה שהוא היה מאהב שלה ושלא נרתעה ממנו, אף על פי שסיפר לה שרצח אדם במהלך שירותו הצבאי ונהג להביא לה מתנות מטיחואנה" לפני שהלך גרייסמית' (שניסה גם לברר האם האדם המוזר היה "ריק מארשל") היא נזכרה בשמו: "לי".
גרייסמית' קבע זמן קצר לאחר מכן ריאיון עם אחותה של דרלין ששהתה במאסר באותה העת ובדק האם "ריק מארשל" היה שמו של האדם המוזר שהופיע במסיבת הצביעה ושאותו הזכירה למשטרה כשבאה לגבות עדות לאחר רצח אחותה, אולם היא אמרה שלא, תחילה חשבה שקראו לו בשם קצר כמו "סטן" ובסוף נזכרה, בוודאות לדבריה, כי הוא נקרא "לי". לדבריו בזמן שארתור לי אלן ריצה 4 שנות מאסר במהלך שנות השבעים לא התקבלו מכתבים מהרוצח בעוד שיממה לאחר שחרורו של אלן נשלח מכתב היישר למערכת העיתון. גרייסמית' מציע כי ייתכן שהרוצח היה בעל כתב יד אחר והשתמש במקרן עם סריקות של כתב היד של מכתביו המקוריים כדי לשחזר את כתב היד הטיפוסי שלו במכתבים באים בתור, הגרפולוג שבדק את המכתבים ואת החשודים מטעם הרשויות אמר שתאוריה זו אפשרית ביותר.
חקירת רוברט גרייסמית' > אגם בריאסה

את מסכת התליין גרייסמית' מקשר לאופיו של הרוצח שרוצה להרגיש "שולט בכל", לדבריו המסיכה הוכנה מראש לאירוע הרצח ומכיוון שהרוצח רואה בקורבנותיו "חפצים" היה יכול "לשחק איתם" כמוציא להורג, עצם הביעות שאחז בהם עוד לפני שביצע את הרצח גרם לו כפי הנראה ל"הנאה".
חקירת רוברט גרייסמית' > מודסטו

רוברט גרייסמית' ראיין את ג'ונס ב-1998 (לספרו השני בנושא שפורסם ב-2002) וטען שהיא התגוררה קרוב לאוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה בזמן החטיפה, הוא גם ציין כי ג'ונס עצמה העידה כי במשך השנים מחק זכרונה את פרצופו המדויק של החוטף אך קולו המאיים ברציחתה ובהשלכת בתה הפעוטה בקור רוח נשאר חרוט בזכרונה. היא גם זכרה שכאשר ראתה אותו לראשונה כשהציע לה "עזרה" העריכה כי מדובר בגבר כבן 30.
הערות שוליים

↑  הספר "Zodiac Unmasked"
↑  Anonymous 1971 Letter mentions 1947 Murderer and Zodiac
↑  Richard Marshall
ליידיפסט

ליידיפסט (באנגלית: Ladyfest) הוא פסטיבל אמנויות ומוזיקה בין-לאומי קהילתי ללא מטרות רווח המיועד לאמניות נשים ואמנים/יות פמיניסטיים/ות. האירועים המקומיים משתנים אולם לרוב מתקיימות הופעות של להקות, הופעות מוזיקליות, פרפורמנס, ספוקן וורד, אמנים חזותיים, סרטים, הרצאות, תערוכות וסדנאות. הפסטיבל מאורגן על ידי מתנדבים ורווחיו נתרמים לארגונים ללא מטרות רווח בעלי אג'נדה נשית.
היסטוריה

הליידיפסט הראשון התקיים באולימפיה, וושינגטון באוגוסט, 2000 ונכחו בו מעל ל-2,000 מבקרים. מובילות הרעיון היו שרה דאואר (Sarah Dougher), להקת סלייטר-קיני וטרזה קרמודי (Teresa Carmody). מלכתחילה, הכוונה לא הייתה שהפסטיבל יתקיים בוושינגטון כל שנה אלא שהרעיון יפותח על ידי אנשים שונים במקומות שונים בארצות הברית ובעולם.