stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פוטורו
הערות שוליים

↑  תיאודור הרצל, "אלטנוילנד: ארץ עתיקה-חדשה", תרגום: שמואל שניצר, חיפה - חברה להוצאת ספרים, 1961, עמ' 172-179.
↑  שם, עמ' 172.
↑  ראו במאמרו של מרדכי נאור, "הרצל כיחצ"ן"
↑  שם, עמ' 173.
↑  ראו אבי שגיא וידידיה שטרן, "מולדת יחפה: מחשבות ישראליות", עם עובד, 2011, עמ' 49.
↑  אלטנוילנד, עמ' 173.
↑  שגיא ושטרן, שם.
↑  נוילנד, עמ' 215.
↑  נוילנד, עמ' 548.
↑  נוילנד, עמ' 288.
↑  נוילנד, עמ' 488.
פני המלחמה

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  סלבדור דאלי
 תאריך יצירה:  1940
 טכניקה וחומרים:  שמן על בד
 ממדים בס"מ
 רוחב:  79 ס״מ 
 גובה:  64 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  סוריאליזם 
 מספר יצירה:  2766 (MK) (Museum Boijmans Van Beuningen) 
 מיקום:  מוזיאון בוימאנס ואן בונינגן, רוטרדם
 
פני המלחמה או מראה המלחמה (בספרדית: La Cara de la Guerra) הוא ציור שמן על בד של הצייר הסוריאליסטי הספרדי סלבדור דאלי. היצירה צוירה בשנת 1940 בצבעי שמן על בד. היצירה מוצגת במוזיאון בוימאנס ואן בונינגן ברוטרדם שבהולנד.
היצירה צוירה בתקופה בה האמן שהה במדינת קליפורניה שבארצות הברית.
היצירה מנסה לתאר את מוראות פני מלחמת האזרחים בספרד אשר הסתיימה זמן קצר קודם לכן ואת מלחמת העולם השנייה אשר התחילה שנה קודם לכן, ואת אימתו של הצייר ממלחמות אלה.
במרכז הציור נראה ראש כרות המרחף באמצע מדבר צחיח. לא ניתן לראות מבנים בתמונה, למעט שרידי קיר בפינה הימנית העליונה, וזאת במטרה להדגיש את תוצאתה ההרסנית של המלחמה - הרס המותיר רגשות אימה ואומללות. בתוך חללי העיניים והפה בפני הדמות האומללה ניתן להבחין בראשים כרותים, זהים לראש המופיע במרכז התמונה, כאשר בעיני ובפיות ראשים אלה ניבטים ראשים כרותים נוספים, מתוך כוונה ליצור אשליה של תהליך רקורסיבי.
סביב הראש הכרות כרוכים נחשים המנסים לנשוך אותו.
בפינה הימנית התחתונה של התמונה הטביע דאלי את חתימת ידו.
פואבלו (קולורדו)

| --- | --- |
דגל פואבלו

נהר ארקנסו העובר בעיר
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  קולורדו קולורדו
 מחוז:  פואבלו
 ראש העיר:  ניק גראדיסאר
 תאריך ייסוד:  1886
 שטח:  117.5 קמ"ר
 גובה:  1,430 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  111,876 (1 באפריל 2020)
  ‑ במטרופולין:  159,063 (2010)
  ‑ צפיפות:  874.7 נפש לקמ"ר (2010)
 קואורדינטות:  38°16′01″N 104°37′13″W﻿ / ﻿38.266944444444°N 104.62027777778°W﻿ / 38.266944444444; -104.62027777778 
 אזור זמן:  UTC -7
 www.pueblo.us
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה פואבלו(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה פואבלו(למפת קולורדו רגילה) דנוור קולורדו ספרינגס  אורורה פורט קולינס גרילי גראנד ג'נקשן י ו ט ה  ויומינג נברסקה ק נ ז ס  אוקלהומה ניו מקסיקו א.פואבלו(למפת קולורדו מוגדלת) דנוור קולורדו ספרינגס  אורורה פורט קולינס גרילי גראנד ג'נקשן י ו ט ה  ויומינג נברסקה ק נ ז ס  אוקלהומה ניו מקסיקו א.פואבלו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
פואבלו (באנגלית: Pueblo) היא בירת מחוז פואבלו במדינת קולורדו שבארצות הברית. בעיר מתגוררים 106,595 תושבים (נכון ל-2010) מה שהופך אותה לעיר השמינית בגודל אוכלוסייתה בקולורדו ולעיר ה-259 בכלל ארצות הברית. במטרופולין של העיר מתגוררים 159,063 תושבים (נכון ל-2010). העיר נמצאת במקום ההתמזגות של נהר ארקנסו ביחד עם אפיק פאונטיין, במרחק של כ-180 קילומטרים מדנוור, בירת קולורדו.
היסטוריה

חבורת ציידים הקימה את מבצר פואבלו במקום בו העיר נמצאת היום ב-1842. במקום התגוררו מספר משפחות אשר סחרו עם התושבים הילידים עד שקבוצה מהם תקפה את המבצר ב-1854, מה שגרם לנטישתו של המבצר. ב-1858 המבצר יושב מחדש וחשיבותו גברה בגלל הבהלה לזהב בקולורדו שהתרחשה באותו זמן.
לאחר הבהלה לזהב האנשים שבאו לאזור בגללה הקימו בו יישובים. ב-1886 העיירות פואבלו (שנוסדה ב-1870), דרום פואבלו (שנוסדה ב-1873) ומרכז פואבלו (שנוסדה ב-1882), שהיו חלק מהיישובים האלו, התאחדו באופן רשמי לעיר אחת שנקראה פואבלו. ב-1894 צורפה לפואבלו העיירה בסמר, שנוסדה ב-1886.
פואבלו הפכה למרכז כלכלי גדול בקולורדו והייתה יודעה כמרכז גדול לייצור אוכפים, אך שיטפון גדול ב-1921 הרס חלק גדול מהעסקים בעיר והיא ירדה מגדולתה. העיר נפגעה פעם נוספת בגלל הידרדרות תעשיית הפלדה בארצות הברית בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20.
חינוך

בעיר פועלים מספר מוסדות להשכלה גבוהה, בהם קמפוס פואבלו של אוניברסיטת המדינה של קולורדו.
תחבורה

את העיר משרת נמל התעופה פואבלו ממוריאל, המשמש בעיקר לתעופה כללית וכן מציע טיסות לעיר דנוור.
ערים תאומות

איטליה ברגמו, איטליה
איטליה לוקה סיקולה, איטליה
מקסיקו צ'יוואווה, מקסיקו
מקסיקו פואבלה, מקסיקו
סלובניה מריבור, סלובניה
הערות שוליים

1 2  אתר American FactFinder של לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית.
1 2  אוכלוסייה במטרופולינים לפי מפקד 2010 והערכות אוכלוסייה ב-2011, לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית.
| דגל קולורדו מדינת קולורדו |
| --- | --- | --- |
| בירת המדינה | דנוור |  |
| אזורים גאוגרפיים | המישורים המזרחיים • המטרופולין של דנוור • עמק סן לואיס |  |
| היישובים הגדולים ביותר | דנוור • קולורדו ספרינגס • אורורה • פורט קולינס • לייקווד • ת'ורנטון • ארבאדה • וסטמינסטר • פואבלו • סנטניאל • בולדר • גרילי • לונגמונט • לאבלנד • גראנד ג'נקשן • ברומפילד • קאסל רוק • קומרס סיטי • פארקר • ליטלטון |  |
| נושאים נוספים | מחוזות • סמלים • היסטוריה • דמוגרפיה • יהדות קולורדו |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550318805171  GND: 4116125-7  LCCN: n79107962  MusicBrainz: 583c957a-0041-4da6-8f59-24ea3d574928  NARA: 10045826  VIAF: 248118997   WorldCat (עם VIAF): 248118997
פלוריאנה איסמעילי

פלוריאנה איסמעילי (באנגלית: Florijana Ismaili; ‏1 בינואר 1995 – 29 ביוני 2019) הייתה כדורגלנית שווייצרית ממוצא אלבני ששיחקה בעמדת החלוצה והקשרית בקבוצת יאנג בויז, בה שימשה גם כקפטנית ובנבחרת שווייץ.
קריירה

במרץ 2011 עברה איסמעילי ליאנג בויז. בליגת האלופות לנשים היא כבשה בניצחון קבוצתה 7–0 על גלדיאטור קישינב בחצי הגמר, אך קבוצתה הפסידה בגמר לפורטונה היורינג.
קריירה > קריירת נבחרות

בשנת 2012 שיחקה בנבחרת שווייץ עד גיל 17 באליפות אירופה, והגיעה עם הנבחרת למקום הרביעי.
ב-20 בספטמבר 2012 ערכה את הופעת הבכורה שלה בנבחרת שווייץ עד גיל 19. היא שיחקה 13 משחקים במדי הנבחרת, בהם כבשה 5 שערים.
ב-16 בינואר 2014 ערכה את הופעת הבכורה שלה בנבחרת שווייץ הבוגרת במשחק נגד נבחרת פורטוגל. בשנת 2014 שיחקה עם הנבחרת בגביע קפריסין, בו סיימה במקום העשירי. ב-2015 שיחקה בגביע אלגארבה, בו סיימה הנבחרת במקום השמיני. באותה שנה השתתפה במונדיאל 2015, שהיה הראשון בתולדות נבחרת שווייץ, אך נבחרתה הודחה בשלב שמינית הגמר.
מותה

ב-29 ביוני 2019 צללה איסמעילי מסירה מתנפחת ששכרה עם חברותיה באגם קומו הממוקם בלומברדיה שבאיטליה, אך לא חזרה. יום למחרת הוכרזה כנעדרת, והחלו חיפושים אחריה, שכללו שימוש ברובוטים תת-מימיים. ב-2 ביולי 2019 נמצאה גופתה בתחתית האגם, בעומק 204 מטרים, לא רחוק מהנקודה בה יצאה לצלילה.
הערות שוליים

↑  "Radici albanesi, talento e leadership: il "caos emotivo"di Florijana Ismaili". gazzetta.it. 30 ביוני 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Portrait in the Swiss Football Association's page
↑  bscyb.ch: „YB unterliegt Hjørring vor Rekordkulisse“
↑  football.ch: „Martina Voss benennt ihre 23 Spielerinnen für die WM in Kanada“
↑  הסטטוס של פלוריאנה איסמעילי שונה ל"נעדרת", צוות החילוץ פסימי, באתר וואלה, 2 ביולי 2019
↑  חשש לחייה של כדורגלנית נבחרת שוויץ שנעדרת, באתר ONE‏, 1 ביולי 2019
↑  נמצאה גופת הכדורגלנית הנעדרת משווייץ, באתר ynet, 2 ביולי 2019
↑  טרגדיה: נמצאה גופת השחקנית משווייץ שנעלמה, באתר ONE‏, 2 ביולי 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1189743752  VIAF: 3945156253569008110002   WorldCat (עם VIAF): 3945156253569008110002
פנאי (זלדה)

| --- | --- |

כריכת פנאי באסופת שלושה קבצים
 מידע כללי
 מאת:  זלדה
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  שירה
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת הקיבוץ המאוחד
 תאריך הוצאה:  1971
 מספר עמודים:  110
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002167003, 003565865, 001940268, 001940270
פנאי הוא כותר ספר אוסף שיריה הראשון של המשוררת הישראלית זלדה, אשר ראה אור בתשכ"ז 1967 בהוצאת הקיבוץ המאוחד בתל אביב.
כמה ביטויים, שטבעה בו זלדה, זכו לציטוט בתרבות הישראלית.
זלדה הקדישה את הספר לזכרם של הוריה: הרב שלום-שלמה שניאורסון והרבנית רחל שניאורסון.
נושאי הקובץ הם מצבי הנפש והתודעה, ובכלל זה הדיכאון והגעגועים, ועמם והחוויה הדתית, הכוללת אמונה, דבקות, וקיום המצוות. כמו בכלל שירתה, כך גם ב"פנאי", השפה הפואטית של המשוררת מכילה פרפרזות רבות מהתנ"ך, ספרות חז"ל, הפיוט והתפילה היהודית לדורותיה.
שירים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  הבית הישן  חדרה של אמי הואר  פרחתי בבית אבן  בלילה ההוא  שכני הסנדלר  מהיכל להיכל  התופרת  שכח אותי  עם סבי  קידוש |  פמוטות הכסף  הדליקו נר  נר של שבת  שבת וחול  אני ציפור מתה  רצון שיכור, מסוכסך  האיש שליבו פרח מתוק  הקבצן הקיטע (א)  הקבצן הקיטע (ב)  נהר אחד זורם אל ים |  מול הים  הירח מלמד תנ"ך  יש כי אראה את עצמי  בנחל אכזב  מבדיותיו, מבוזו  רע לי מתי אמות  לו היו  המשתה  שלומי  הסתרת נפשך |  ישן לו גרעין  צמח זר  כציץ העמקים  כריזנטמה לבנה כמוות  חבצלת השרון  כל שושנה  ידידות  בבית חינוך עוורים הישן  עמדתי בירושלים  אז תצעק נשמתי |  סר מר המוות  גירשתי מליבי  פנאי  משירי הילדות |
הערות שוליים

↑  עובד והולחן על ידי עמוס הדני, ראו: בלילה ההוא, באתר  shironet.
↑  עובד והולחן על ידי חיים ברקני, ובוצע על ידי חוה אלברשטיין, ראו: הדליקו נר, באתר .
↑  ראו מילות השיר: להדליק נרות בכל העולמות, באתר  chagim.
↑  מילות השיר, ראו: תומר פרסיקו, שירי זן עבריים - זלדה, באתר .
↑  מילות השיר, ראו: המשתה,  ima-adama.
↑  עובד והולחן על ידי נומקה, ראו: הסתרת את נפשך ממני, באתר youtube.
↑  ראו: מזשיר, באתר  books.google.
↑  מילות השיר, ראו: כציץ העמקים, באתר  hydepark.
פיטר מולאן

| --- | --- |

פיטר מולאן ב-2005
 לידה:  2 בנובמבר 1959 (בן 64) פיטרהאד, סקוטלנד, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1988
 מקום לימודים:  אוניברסיטת גלאזגו  תיכון לורד 
 פרסים והוקרה:  פרס נימפת הזהב לשחקן במיני סדרה (2014) 
 פרופיל ב-IMDb
 
פיטר מולאן (באנגלית: Peter Mullan; נולד ב-2 בנובמבר 1959) הוא שחקן ובמאי קולנוע סקוטי.
התפרסם בתור שחקן בסרטים "טריינספוטינג", "בוי A" ו"קוראים לי ג'ו". קיבל הערכה רבה על סרטו השני כבמאי "האחיות מגדלנה".
ביוגרפיה

מולאן נולד בעיירה פיטרהאד שבצפון סקוטלנד.
בנם של פטרישיה וצ'ארלס מולאן.
אביו של מולאן נפטר ממחלת סרטן הריאה ביום הראשון בו החל ללמוד ב"אוניברסיטת גלאזגו".
למולאן שלושה ילדים מאשתו אן סוון.
מולאן הוא אוהד מושבע של קבוצת הכדורגל הסקוטית סלטיק.
קריירה קולנועית

מולאן החל את דרכו בקולנוע הבריטי בסרטים "לב אמיץ" ובשני סרטיו של דני בויל "חברים לרצח" בתור הגנגסטר הרצחני ו"טריינספוטינג" בתור סוחר הסמים סוונסי שמספק הרואין ל"רנט בוי" (יואן מקגרגור) "ספאד" (יואן ברמנר) ו"סיק בוי" (ג'וני לי מילר).
ב-1998 זכה מולאן בפרס השחקן הטוב ביותר של פסטיבל קאן על תפקידו בדרמת הספורט של קן לואץ' "קוראים לי ג'ו" בה גילם את ג'ו הקשיש והבודד שמאמן קבוצת כדורגל כושלת בגלאזגו.
בשנת 2000 שיחק את המהגר האירי דניאל דילון בסרט "התמורה", שהוא עיבוד חופשי לרומן "ראש העיר קסטרברידג'", והופיע בקומדיית הפשע האירית "פושע הגון".
ב-2001 שיחק בתפקיד ראשי במותחן האימה "אזור 9".
ב-2002 קיבל מולאן ביקורות מצוינות על סרט השני שלו בתור במאי "האחיות מגדלנה" אודות בתי המחסה מגדלנה שבאירלנד בתקופה השמרנית.
לתפקידים הראשיים ליהק מולאן את השחקניות אן-מארי דף ונורה ג'יין-נון.
מולאן שגם שיחק בתפקיד קטן היה מועמד לפרס באפט"א על התסריט שכתב לסרט.
הסרט עצמו קטף את פרס אריה הזהב היוקרתי של פסטיבל הסרטים של ונציה.
ב-2003 הופיע מולאן בדרמה הסקוטית "הזר" ו-2004 בעיבוד האמריקאי בהפקתם של ג'ורג' קלוני וסטיבן סודרברג לסרט הפשע הארגנטינאי המצליח "תשע מלכות".
ב-2006 התפרסם במותחן הפוסט אפוקליפטי של אלפונסו קוארון "הילדים של מחר" בתור סיד שומר מחנה הפליטים המודרני שעוזר לדמות הראשית ת'יו (קלייב אוון) להבריח את התינוק היחיד בעולם.
ב-2007 הופיע בדרמות "בוי A" בתור טרי קצין המבחן של ג'ק ברידג' (אנדרו גארפילד) ו"הלגיון האחרון" בתפקיד אודואקר מנהיג השבט הגרמאני.
ב-2010 שיחק מולאן את אוכל המוות יאקסלי בשני חלקי הסרט "הארי פוטר ואוצרות המוות".
משנת 2017 משחק באחד התפקידים הראשיים בסדרה "אוזרק" (Ozark) המשודרת בנטפליקס.
פילמוגרפיה נבחרת

חברים לרצח (1994)
לב אמיץ (1995)
טריינספוטינג (1996)
סיפורי פיות (1997)
קוראים לי ג'ון (1998)
מיס ג'ולי (1999)
פושע הגון (2000)
התביעה (2000)
אזור 9 (2001)
האחיות מגדלנה (2002)
זר (2003)
נשיקת החיים (2003)
קרימינל (2004)
איזה יום יפה (2005)
Cargo ‏(2006)
הילדים של מחר (2006)
הצפון האמיתי (2006)
הלגיון האחרון (2007)
בוי A ‏(2007)
אבן הגורל (2008)
טרילוגיית כיפה אדומה (2009)
הארי פוטר ואוצרות המוות (2010)
טירנוזאור (2011)
סוס מלחמה (2011)
פאנץ' 119 (2013)
הרקולס (2014)
אויבים (2017)
מוגלי: אגדת הג'ונגל (2018)
נעלמים (2018)
The Hanging Sun‏(TBA)
פילמוגרפיה נבחרת > טלוויזיה

קצה האגם (2013)
הפחד (2013)
זרה: דם מדמי (2014)
מחצבה (2016)
וסטוורלד (2018–2020)
מכשפת (2020–הווה)
מחתרת המסילה (2021)
The North Water‏ (2021)
שר הטבעות (2022)
נקמה מחושבת (2023) Payback
לוקרבי (אנ') (TBA)
פיב"א אירופה

| --- | --- |

 ענפי ספורט:  כדורסל
 תחום השיפוט:  יבשתי, אירופה
 השתייכות:  פיב"א
 מיקום המטה:  מינכן, גרמניה
 נשיא:  ספרד חורחה גרבאחוסה
 תאריך ייסוד:  1957
 מספר חברות:  52
 http://www.fibaeurope.com/
פיב"א אירופה היא השלוחה של פיב"א באירופה. בפיב"א אירופה רשומות כיום 52 התאחדויות כדורסל.
היסטוריית מפעלים

1958 - קם גביע אירופה לאלופות
1966 - קם גביע למחזיקות גביע שהיה המפעל השני בחשיבותו באירופה
1972 - קם מפעל גביע קוראץ' שהיה המפעל השלישי בחשיבותו באירופה
1991 - גביע אירופה לאלופות הופך לאליפות אירופה לקבוצות וגביע למחזיקות גביע הופך לגביע האירופי
1996 - אליפות אירופה לקבוצות הופכת ל"הליגה האירופית"
1997 - הגביע האירופי הופך ליורוקאפ
1999 - היורוקאפ הופך לגביע ספורטה
2000 - הליגה האירופית הופכת לסופרוליג במקביל קם היורוליג של היול"ב
2001 - נסגר מפעל הסופרוליג
2002 - קם הצ'מפיונס קאפ מאיחוד של גביע ספורטה וגביע קוראץ' בעקבות הקמת גביע יול"ב והופך לטורניר השלישי בחשיבותו באירופה
2003 - קם היורופליג שהופך לטורניר השלישי בחשיבותו באירופה אחרי גביע יול"ב וה"צ'מפיונס קאפ" הופך ליורוקאפ
2005 - היורופליג הופך ליורוקאפ והיורוקאפ הופך ליורוקאפ צ'לנג'
2007 - נסגר היורוקאפ צ'לנג'
2008 - פיב"א ויול"ב מודיעים על שיתוף פעולה ביניהם. גביע היורוקאפ הפך לגביע יורוצ'אלנג' וגביע היול"ב קיבל את השם יורוקאפ.
2015 - סגירת יורוצ'אלנג' ופתיחת יורופקאפ.
2016 - פתיחת ליגת האלופות בכדורסל.
התאחדויות רשומות

אוסטריה אוסטריה
אוקראינה אוקראינה
אזרבייג'ן אזרבייג'ן
איטליה איטליה
איסלנד איסלנד
אירלנד אירלנד
אלבניה אלבניה
אנדורה אנדורה
אסטוניה אסטוניה
ארמניה ארמניה
בולגריה בולגריה
בוסניה והרצגובינה בוסניה והרצגובינה
בלארוס בלארוס
בלגיה בלגיה
בריטניה בריטניה
גיברלטר גיברלטר
גאורגיה גאורגיה
גרמניה גרמניה
דנמרק דנמרק
הולנד הולנד
הונגריה הונגריה
טורקיה טורקיה
יוון יוון
ישראל ישראל
לוקסמבורג לוקסמבורג
לטביה לטביה
ליטא ליטא
מולדובה מולדובה
מונקו מונקו
מונטנגרו מונטנגרו
מלטה מלטה
מקדוניה מקדוניה
נורווגיה נורווגיה
סלובניה סלובניה
סלובקיה סלובקיה
סן מרינו סן מרינו
ספרד ספרד
סרביה סרביה
פולין פולין
פורטוגל פורטוגל
פינלנד פינלנד
צ'כיה צ'כיה
צרפת צרפת
קפריסין קפריסין
קרואטיה קרואטיה
רומניה רומניה
רוסיה רוסיה
שוודיה שוודיה
שווייץ שווייץ
דירוג נוכחי לנבחרות פיב"א אירופה

להלן דירוג הנבחרות בפיב"א אירופה לפי הדירוג העולמי של פיב"א:
תחרויות > נבחרות

אליפות אירופה בכדורסל
גברים
נשים
אליפויות אירופה לגילאים צעירים
אליפות אירופה עד גיל 20 (גברים, נשים)
אליפות אירופה עד גיל 18 (גברים, נשים)
אליפות אירופה עד גיל 16 (גברים, נשים)
תחרויות > קבוצות

גברים
ליגת האלופות
יורופקאפ
הליגה הבלטית
הליגה הבלקנית
הליגה האדריאטית
נשים
יורוליג
יורוקאפ
הערה: היורוקאפ מופעל על ידי יול"ב, ואילו שלבי המוקדמות שלו על ידי פיב"א אירופה. התחרות עצמה נתמכת על ידי פיב"א ומשוחקת על פי החוקים במפעלי פיב"א.
הערות שוליים

↑  דירוג נבחרות הגברים באירופה באתר פיב"א
↑  דירוג נבחרות הנשים באירופה באתר פיב"א
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 122890466   WorldCat (עם VIAF): 122890466
פואבלו דה טאוס

פואבלו דה טאוס על רקע הריו פואבלו
גלויה של הפואבלו מ-1923
החזית של כנסייה בפואבלו דה טאוס, צילום של אנסל אדמס, 1942
בתים בפואבלו
בתים בפואבלו
פואבלו דה טאוס (ספרדית: Pueblo de Taos) הוא פואבלו עתיק השייך לשבט אינדיאנים של אנשי פואבלו הדוברים את שפת הטיווה הצפונית. גילו של האתר הוא כ-1,000 שנים והוא שוכן במרחק 1.6 ק"מ מהעיר טאוס, ניו מקסיקו, ארצות הברית. ריו פואבלו הוא נחל קטן הנובע מרכס ההרים סאנגרה דה כריסטו, וחוצה את מרכז הפואבלו ששטחו כ-384 קמ"ר. שמו של המקום בשפת הטיווה הצפונית הוא טואה-טאה (Tua-tah), ומשמעותו היא "הכפר שלנו". פואבלו דה טאוס הוא חלק משמיניית הפואבלוס הצפונית.
המאפיין האדריכלי הבולט ביותר של פואבלו דה טאוס הוא מתחם המגורים הרב-קומתי הבנוי מחימר אדום-חום, המחולק לשני חלקים על ידי ריו פואבלו. לפי אתר האינטרנט של המקום פואבלו דה טאוס נבנה בין שנת 1000 לשנת 1450 לספירה. האתר זכה למעמד של אתר היסטורי לאומי ב-9 באוקטובר 1960, וב-1992 העניק לו אונסק"ו מעמד של אתר מורשת עולמית.
היסטוריה

האתר שוכן בעמק של אחד מיובליו של נהר הריו גראנדה, והוא מורכב מקבוצה של בתי מגורים ומרכזים טקסיים (באתר שרדו 6 קיוות), המייצגים את התרבות שהתפתחה מהמסורות של האנאס"אזי (אנשי הפואבלו הקדומים). אנשים אלו התיישבו באזורים שכיום מהווים את גבולות אריזונה, ניו מקסיקו, יוטה וקולורדו. הציוויליזציה שלהם שקעה בסופו של דבר, ובשלהי המאה ה-13 אתרים כגון מסה ורדה וצ'אקו ננטשו בפתאומיות, ככל הנראה בשל שינויים באקלים.
שגשוגם של הפואבלוס הקטנים בעמק ריו גראנדה ונספחיו היא אחד מהמאפיינים העיקריים של ההתיישבות בצפון אמריקה, כאשר שוקלים זאת ביחד עם היעלמותם המסתורית של שבטי האנאס"אזי. המאפיינים של הקהילות הכפריות בגוגל בינוני היו ארגון חברתי ודתי מוגדר, חקלאות מסורתי ושימוש במערכות השקיה. ההשערה היא כי טאוס נבנה זמן מה לפני 1400.
במהלך ההיסטוריה המודרנית של טאוס התנגשו שתיים מתכונותיהם של תושבי המקום: המסורות העתיקות ויכולתם לקלוט תרבויות חדשות. יכולתם של אנשי טאוס להטמיע תרבותיים וחברתיים של אנשים אחרים התפתחה באופן הדרגתי לאחר שמשלחת מטעם פרנסיסקו ואסקז דה קורונאדו, המושל הספרדי של גליסיה המערבית, ביקרה במקום בין 1540 ל-1542. תושבי המקום החלו להתנגד לשלטון הספרדי ב-1613. המיסיונר הנזיר אלונסו דה בנאווידס התלונן ב-1634 בפני האפיפיור אורבנוס השמיני על גישתם "המרדנית" של אנשי טאוס.
במהלך המאה ה-18 תושבי טאוס מילאו תפקיד חשוב במלחמה נגד המתיישבים. למרות כל זאת, אנשי הטאוס קלטו במהרה את זני הפרות והדגנים שהובאו על ידי הכובשים, ושילבו אותם במערכת החקלאית שלהם. הניסיונות להמיר את דתם של אנשי טאוס ולהופכם לנוצרים נתקלו בהתנגדות (הכנסייה הראשונה שנבנתה בטאוס נשרפה במהלך מרד שפרץ ב-1680), אך כן גרמו לשינוי מסוים באמונה הדתית של המקומיים. דיכוטומיה נוספת הייתה בין הגישה האירידנטיסטית וגישת ההטמעה, שסימנו את שני השלבים הבאים בהיסטוריה של טאוס: השלטון המקסיקני בין 1821 ל-1848, והשלטון של ארצות הברית החל מ-1848. תושבי טאוס קיבלו ב-1970 את האדמות שהופקעו מהם על ידי הממשל הפדרלי של ארצות הברית, שכללו את האתר המקודש בלו לייק (האגם הכחול). הטקסים המסורתיים של תושבי טאוס כללו באותה תקופה את חג המולד ואת הריקוד ההיספני-מקסיקני מטאטצ'ינס.
תיאור

ממבט ראשון טאוס נראה כיום כפי שתואר ב-1776 על ידי הנזיר פרנסיסקו אטאנסיו דומינגז. אולם, אף על פי שמכלאת החימר שקושרה על ידו לעיר תנ"כית שרדה, ישנם מספר שינויים שניתן להבחין בהם.
בחלק המערבי של הפואבלו נמצאים שרידיהם של הכנסייה והמנזר שנבנו על ידי המיסיונרים. במאה ה-19 נבנתה כנסייה חדשה בצד המערבי של החוף הצפוני. המבנים הרב-קומתיים השתמרו בצורה ובמתאר המקוריים, אך עם שינויים מסוימים. הדלתות, שבדרך כלל שימשו על מנת להפריד בין חדרים, משמשות כדלתות כניסה לקומת הקרקע של המבנה ולקומת הגג. החלונות, שהיו קטנים והשתלבו בקירות באקראי, הפכו ליותר נפוצים. השימוש ההולך וגובר בחלונות ודלתות בטאוס משקף את קבלת המנהגים האירופיים ובמגמת הוויתור על מבנים בני הגנה. באזור המגורים נבנו קמינים, וזאת בנוסף לתנורים שנבנו מחוץ לבתים.
החלק הצפוני של הפואבלו נחשב אחד מהבניינים הפופולריים ביותר לציור וצילום בחצי הכדור המערבי. חלק זה הוא הפואבלו הרב-קומתי הגדול ביותר שעדיין קיים. הפואבלו בנוי מקירות חימר שעוביים עשוי להגיע לכמה מטרים. המטרה העיקרית של הפואבלו הצפוני הייתה להגן על התושבים. עד לשנת 1900 הגישה לחדרים בקומות התחתונות הייתה באמצעות סולמות שהורדו מהגג, ואז ירידה בסולם פנימי נוסף. במקרה של התקפה הסולמות החיצוניים סולקו בקלות.
יחידות המגורים במבנה זה מורכבות בדרך כלל משני חדרים, שאחד מתוכם משמש לשינה וצרכים כלליים, והשני משמש כחדר אוכל, בישול ואחסון. כל יחידה כזו היא מבודדת ואין מעברים בין היחידות השונות. האינדיאנים בטאוס לא עשו שימוש רב ברהיטים בעבר, אך כיום הם משתמשים בשולחנות, כיסאות ומיטות. בפואבלו חל איסור להשתמש בחשמל, מים זורמים וצנרת פנימית.
קיר הפואבלו מקיף את הכפר באופן מלא מלבד בכניסה, כסמל לגבולות הכפר. בעבר הקיר היה גבוה לעומת היום, והוא שימש כחומת מגן נגד השבטים היריבים.[דרוש מקור] הנהר הזורם דרך הפואבלו משמש כמקור השתייה ומי הבישול העיקרי עבור תושבי הכפר. הנהר לא קופא לחלוטין בחורף אף על פי שנוצרת שכבת קרח עבה, אך בגלל זרימת המים בנהר התושבים המקומיים יכולים לשבור את הקרח ולהשיג מים טריים.
חיי הקהילה

בפואבלו יש ייצוג לשלוש דתות: נצרות, הדת המקורית והכנסייה האינדיאנית. רוב האינדיאנים הם קתוליים. הקדוש המגן של הפואבלו הוא הירונימוס.
תחושת השייכות הקהילתית, המתבטאת במשפט "אנחנו בקן אחד", החזיקה עד כה את בני הטאוס. הציפייה מהגברים והנשים היא לסייע בחובות הקהילתיות כאשר הם נדרשים לעשות זאת. הפרט נדרש לוותר על שאיפותיו האישיות אם הן מתנגשות עם צורכי הקהילה. המשפחה מהווה מוסד חשוב בטאוס. לצאצאים מצד האב ומצד האם יש את אותן זכויות. כל משפחה מתגוררת ביחידת מגורים נפרדת, ולאחר החתונה הבעל והאישה עוברים לגור בדירה משל עצמם. כיוון שקרוביהם גרים לידם, ישנה עזרה הדדית בכל הקשור לטיפול בילדים. המבוגרים מלמדים את הצעירים על הערכים והמסורות שעברו במהלך הדורות, דבר המסייע לשימורה של תרבות טאוס.
לקריאה נוספת

Bodine, John J., Taos Pueblo: A Walk Through Time. Tucson: Rio Nuevo Publishers, 1996.
הערות שוליים

↑  אגודה של שמונה פואבלוס שמטרתה לדאוג לאינטרסים של התושבים שלהם
↑  השאיפה להחזיר אדמות שבעבר היו שייכות לאדם כלשהו וכיום כבר לא שייכות לו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007537692005171  GND: 4419046-3  LCCN: n95052466  VIAF: 85146153130705252131   WorldCat (עם VIAF): 85146153130705252131
פלורידה (BB-30)

| --- | --- |

פלורידה בשנת 1921
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  אוניית מערכה
 צי:   צי ארצות הברית
 סדרה:  סדרת פלורידה
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  מספנת הצי בברוקלין 
 הוזמנה:  13 במאי 1908
 תחילת הבנייה:  9 במרץ 1909
 הושקה:  12 במאי 1910
 תקופת הפעילות:  15 בספטמבר 1911 – 16 בפברואר 1931 (19 שנים)
 אחריתה:  נגרטה ב-1931
 מלחמות וקרבות:  מלחמת העולם הראשונה 
 מידות
 הֶדְחֶק:  סטנדרטי: 21,825 טון, מקסימלי: 23,033 טון
 אורך:  159 מטר
 רוחב:  26.9 מטר
 שוקע:  9.2 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  21 קשרים
 גודל הצוות:  1001
 טווח שיוט:  10,697 ק"מ
 הנעה:  4 טורבינות קיטור המופעלות על ידי 12 דוודים בהספק של 28,000 כוחות סוס
 צורת הנעה:  4 מדחפים
 אמצעי לחימה
 שריון:  גוף האונייה – 9–11 אינץ' (229–279 מ"מ)   סיפון – 1.5 אינץ' (38 מ"מ)  ברבטות – 4–10 אינץ' (102–254 מ"מ)   צריחי התותחים – 12 אינץ' (305 מ"מ)   מגדל הניווט – 11.5 אינץ' (292 מ"מ)
 חימוש:  10 תותחי 12 אינץ' (305 מ"מ)/45 קליבר  16 תותחי 5 אינץ' (127 מ"מ)/51 קליבר   4 תותחי 6 פאונד 57 מ"מ (2.24 אינץ')   2 תותחי 1 פאונד 37 מ"מ (1.46 אינץ')   2 צינורות טורפדו בקוטר 21 אינץ' (533 מ"מ)
 
אוניית המערכה פלורידה (BB-30) הייתה האונייה המובילה של סדרת פלורידה, אוניות מערכה מסוג דרדנוט של צי ארצות הברית. הייתה לה אונייה אחות אחת, יוטה. פלורידה הונחה במספנת הצי של ניו יורק במרץ 1909, הושקה במאי 1910 ונכנסה לשירות בצי האמריקני בספטמבר 1911. היא הייתה חמושה בסוללה ראשית של עשרה תותחי 12 אינץ' (305 מילימטרים) בחמישה צריחי תותחים תאומים, והייתה דומה מאוד בעיצוב לאוניות המערכה מסדרת דלאוור.
פלורידה הייתה אחת האוניות הראשונות שהגיעו במהלך כיבוש וראקרוס על ידי ארצות הברית בתחילת 1914, וחלק מצוותה הצטרף לפלוגת הנחיתה שכבשה את העיר. היא שובצה בפלגת אוניות המערכה התשיעית של ארצות הברית לאחר הכניסה האמריקנית למלחמת העולם הראשונה באפריל 1917; הפלגה נשלחה לאירופה כדי לתגבר את הצי הגדול הבריטי. במהלך המלחמה, פלורידה ושאר יחידתה, שהוגדרה מחדש כשייטת אוניות המערכה השישית של הצי הגדול, ערכו סיורים בים הצפוני וליוו שיירות לנורווגיה. עם זאת, היא לא ראתה שום פעולה נגד צי הים הפתוח הגרמני.
פלורידה חזרה לתפקידים רגילים בזמן שלום ב-1919. היא עברה מודרניזציה רבה בשנים 1924–1926, כולל שיפוץ מוחלט של מערכת ההנעה שלה. היא נשארה בשירות עד 1930, אז נחתם הסכם הצי של לונדון. על פי תנאי האמנה, פלורידה ויוטה הוצאו משירות פעיל. לפיכך, פלורידה הושבתה ב-1931 ונגרטה בשנה הבאה בפילדלפיה.