stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עירית פשטן
תפקידים > תיאטרון החאן

| שנה | הצגה | תפקיד | מחזאי | במאי |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| מרץ 2016 | עורבים | רעייתו של ויניירון | אנרי בק | עודד קוטלר |
| 22 במרץ 2014 | תמונות מחיי הכפר | גילי שטיינר, רוזה רובין | עיבוד של יורם פאלק לעמוס עוז | יורם פאלק |
| 4 במאי 2013 | 2 קצרים וחתול | ילנה איונובנה פופובה | אנטון צ'כוב | ג'יטה מונטה |
| 29 בדצמבר 2012 | החולה המדומה | טואנט, משרתת | מולייר | אודי בן-משה |
| 24 בדצמבר 2011 | חוקר פרטי | גברת ויצמן, אמא של מיכאל | מיכאל גורביץ' | מיכאל גורביץ' |
| 11 בדצמבר 2010 | הלילה השנים עשר | מריה | ויליאם שייקספיר | אודי בן-משה |
| 24 באוקטובר 2010 | סוף משחק | נל, אמו של האם | סמואל בקט | נולה צ'לטון |
| 27 בדצמבר 2008 | אהובת הדרקון | אורה ויצמן | מיכאל גורביץ' | מיכאל גורביץ' |
| 2008 | בידרמן והמציתים | בבט | מקס פריש | אודי בן-משה |
| 2008 | אדמה קדושה | אימן | מוחמד קאסימי | נולה צ'לטון |
| 28 באפריל 2007 | נישואים | אגאפיה טיכונובנה | ניקולאי גוגול | אודי בן-משה |
| 1 בינואר 2007 | שלוש נשים מחכות | רוזה | רמו בינוזי | מור פרנק |
| 2006 | עירם של האנשים הקטנים | זרחלית, ינטה | עיבוד של אייל דורון ואופירה הניג על פי סיפורים קצרים מאת שלום עליכם | אופירה הניג |
| 2005 | הזמרת קירחת יותר, דו סיוט | גברת סמית, היא | אז'ן יונסקו | מור פרנק |
| 23 באפריל 2004 | לוקאס הפחדן מתוך לוקאס, הכלה, צייד הפרפרים והמוות (קופרודוקציה עם הבימה) | הרטה, אשתו של ד"ר קונסטנטין לוקאס | נסים אלוני | קארין סיגל |
| 27 בדצמבר 2003 | הקמצן | פרוזין | מולייר | מיכאל גורביץ' |
| 2003 | בגידה | אמה | הרולד פינטר | ארתור קוגן |
| 1 במרץ 2003 | חיל פרשים אנו | לילי | מיכאל גורביץ' | מיכאל גורביץ' |
| 26 במאי 2002 | דון פרלימפלין ואהבתו לבליסה בגן ביתו | אימה של בליסה | פדריקו גארסיה לורקה | יוסי יזרעאלי |
| 26 בינואר 2002 | מילה של אהבה | משרתת/אשת החצר | מיכאל גורביץ' | מיכאל גורביץ' |
| 2001 | קריפס | מארן | לוץ היבנר | גדי ענבר |
| 23 בדצמבר 2000 | השיבה למדבר | מארי | ברנאר-מארי קולטס | אופירה הניג |
| 8 ביולי 2000 | כנגן המנגן | לידיה | שמואל יוסף עגנון | יורם פאלק |
| 2000 | שש נפשות מחפשות מחבר | סופיה | לואיג'י פיראנדלו | יוסי יזרעאלי |
| 5 באוקטובר 1999 | צל חולף | האמא | מיכאל גורביץ' | מיכאל גורביץ' |
תפקידים > תיאטרון באר שבע

| שנה | הצגה | תפקיד | מחזאי | במאי |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1995 | אשת האופה | סלסט | מרסל פניול | גדי רול |
| 1995 | הפסנתר של ברטה | אולגה בלקינד | מוטי אברבוך | עידו ריקלין |
| 1996 | הנסיכה והרועה | סייסטה | ניקולאס סטיוארט גריי | איציק ויינגרטן |
| 1996 | המלאך הכחול | הרמינה | פם ג'יימס | פיטר ג'יימס |
| 1997 | חשבון פתוח (קופרודוקציה עם תיאטרון יובל) | סאלי | מייקל קוני | בריאן גודפריי |
| 1998 | מפתח לשניים | מגדה | ג'ון צ'פמן, דבי פרימן, אמי דין | עמי דיין |
תפקידים > תיאטרון הספרייה

| שנה | הצגה | תפקיד | מחזאי | במאי |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 4 בדצמבר 1994 | לשבור את הצופן | פט גרין | יו ויטמור | אתי רזניק |
| 22 בדצמבר 1998 | בית ברנרדה אלבה | אנגוסטיאס | פדריקו גארסיה לורקה | ארתור קוגן |
תפקידים > פסטיבל תיאטרון קצר בצוותא

| שנה | הצגה | תפקיד | מחזאי | במאי |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2004 | יענקלה | שלומית | רוני סיני | עופר עמרם |
| 2010 | רחמים | תקוה | דני זהבי | מולי שולמן |
תפקידים > פסטיבל פותחים מסך מספר 6 בבית ליסין

| שנה | הצגה | מחזאי | במאי |
| --- | --- | --- | --- |
| 2005 | רחוב העלובים | שגית סול | איה שבא |
תפקידים > הצגות ילדים

| שנה | הצגה | תפקיד | תיאטרון | מחזאי | במאי |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2000 | מהפכת התפוזים של מתי | מתי | חני הפקות | תמי שם טוב | קארין סגל |
| 2003–2000 | לא רוצה להיות אריה | הלביאה והמכשפה | תיאטרון מופע | יקי מחרז | יקי מחרז |
פונקציית ליוביל

במתמטיקה, פונקציית ליוביל (על שם המתמטיקאי הצרפתי ז'וזף ליוביל) היא פונקציה אריתמטית חשובה בתורת המספרים, אשר לכל  n טבעי היא מוגדרת על ידי:
כאשר  \Omega (n) הוא מספר המספרים הראשוניים המחלקים את  n.
ניתן לראות כי  \Omega (ab)=\Omega (a)+\Omega (b), אזי  \lambda (ab)=\lambda (a)\lambda (b). למספר 1 אין גורמים ראשוניים, לכן  \Omega (1)=0 ומכאן  \lambda (1)=1. בנוסף:
ניתן לראות כי פונקציית ליוביל והערך המוחלט של פונקציית מביוס הם הופכי דיריכלה.
פונקציית ליוביל מופיע גם בטורים של פונקציות אחרות, לדוגמה
{\frac {\zeta (2s)}{\zeta (s)}}=\sum _{n\,=\,1}^{\infty }{\frac {\lambda (n)}{n^{s}}}
\sum _{n\,=\,1}^{\infty }\lambda (n){\frac {q^{n}}{1-q^{n}}}=\sum _{n\,=\,1}^{\infty }q^{n^{2}}={\frac {1}{2}}\left(\vartheta _{3}(q)-1\right)
כאשר  \vartheta _{3}(q) היא פונקציית תטא של יעקובי (אנ').
לאורך השניים הוצגו שתי השערות בנוגע לפונקציית ליוביל, אך שתיהן הוכחו כשגויות. הטענה הראשונה הייתה שאם נגדיר את הפונקציה  L(n)=\sum _{k\,=\,1}^{n}\lambda (k), אז  L(n)\leq 0 לכל  n>1. השערה זו ידועה בתור השערת פוליה והוצא על ידי ג'ורג' פוליה בשנת 1919, אך הוכחה כשגויה בשנת 1980, למשל עבור  n=906150257. הטענה השנייה הייתה שאם נגדיר את הפונקציה  T(n)=\sum _{k\,=\,1}^{n}{\frac {\lambda (k)}{k}} אז  T(n)\geq 0. השערה זו הוכחה כשגויה בשנת 1958, ולמעשה לפונקציה יש נקודות שליליות רבות. אם השערה זו הייתה נכונה, היה הדבר מוביל להוכחת השערת רימן, כפי שהראה פאל טוראן.
פונקציית ייצור

פונקציית הייצור היא משוואה המתארת קשר בין תשומות (גורמי ייצור) לתפוקה (מוצרים). התשומות הן בדרך כלל עובדים, הון וחומרי גלם. הפונקציה משמשת במיקרו כלכלה על מנת לחשב את התפוקה המקסימלית של פירמה המשתמשת בטכנולוגיית ייצור מסוימת ביעילות (גורמי הייצור מנוצלים לגמרי).
לרוב הפונקציה מתוארת כמשוואה  \ Q=F\left(K,L\right), כאשר Q היא התפוקה, F היא פונקציית הייצור (או טכנולוגיית הייצור) ו-K ו-L הם גורמי ייצור, לרוב, הון ועבודה בהתאמה.
פארק צ'או-יאנג

| --- | --- |

 מידע כללי
 תאריך הקמה:  1984 
 נתונים ומידות
 שטח:  288.7 הקטאר
 מיקום
 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין
 מיקום:  Maizidian Subdistrict 
 קואורדינטות:  39°56′44″N 116°28′46″E﻿ / ﻿39.94555556°N 116.47944444°E﻿ / 39.94555556; 116.47944444
 www.sun-park.com
  (למפת בייג'ינג מוגדלת) חביי טיינג'יןפארק צ'או-יאנג(למפת בייג'ינג רגילה) חביי טיינג'יןפארק צ'או-יאנג
 
מראה בפארק
פארק צ'או-יאנג (בתרגום לעברית: פארק השמש העולה, בסינית: 北京朝阳公园; בפיניין: Běijīng Cháoyáng Gōngyuán) הוא פארק הממוקם ליד ארמונו של הנסיך לשעבר באזור צָ'אוֹ-יָאנְג בבייג'ינג. הפארק נפתח בשנת 1984, והוא הפארק הגדול בבייג'ינג. רוחבו 2.8 ק"מ, אורכו 1.5 ק"מ, והוא משתרע על-פני שטח של 2.89 קמ"ר. הפארק נמצא בין כביש הטבעת השלישי לכביש הטבעת הרביעי. בפארק יש גנים, רכבת הרים, מגרשי טניס וכדורסל.
אירועים

מאז שנת 2005, בכל חודש ספטמבר, הפארק מארח את פסטיבל הפופ של בייג'ינג, שכולל מופעי מוזיקה בינלאומיים וסיניים. הפארק אירח את תחרות הכדורעף חופים באולימפיאדת בייג'ינג (2008), ולאחר האולימפיאדה השתמשו בחול כדי לבנות חוף ים מלאכותי בפארק. בפארק נבנה גלגל ענק, שכאשר יושלם, יהיה גובהו 208 מטר ויהיה הגלגל הגבוה יותר בעולם. עם זאת, במאי 2010 החברה שבונה את הגלגל ענק פשטה את הרגל והעבודות נפסקו.
הערות שוליים

↑  לשם השוואה, נכון ל-2010 הגלגל הענק הגדול ביותר מצוי בסינגפור (Singapore Flyer) וגובהו 165 מטרים. גובהו של הגלגל הידוע יותר, הלונדון איי בלונדון 136 מטר בלבד
↑  http://www.finanznachrichten.de/nachrichten-2010-05/16787598-beijing-ferris-wheel-company-in-receivership-ifr-020.htm
פאולין פרידמן

| --- | --- |
נבחרת פולין לאולימפיאדת השחמט 1935 בוורשה. פרידמן שני משמאל.
נבחרת פולין לאולימפיאדת השחמט 1935 בוורשה. פרידמן שני משמאל.
 לידה:  26 במאי 1905 ורשה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  3 בפברואר 1982 (בגיל 76) בואנוס איירס, ארגנטינה 
 הדרגה הגבוהה ביותר:  אמן בינלאומי משנת 1955
 מדינה:  פולין, ארגנטינה
 הערות:  יהודי
 
פאולין (פאולינו) פרידמן (בפולנית: Paulin Frydman; בספרדית Paulino Frydman)‏ (25 במאי 1905 – 2 בפברואר 1982), שחמטאי יהודי-פולני-ארגנטינאי.
פרידמן, יהודי יליד ורשה, פולין, השתתף באליפות השחמט הראשונה של פולין ב-1926 והגיע למקום השני, אחרי דויד פז'פיורקה.
פרידמן, ביחד עם חברי קבוצת השחמט של ורשה זכה במדליית זהב בתחרות הראשונה לקבוצות שהתקיימה בפולין בשנת 1929. יתר חבריו לקבוצה היו משה בלאס, רפאל פיינמסר, סטניסלב קון, קרול פילץ, ליאון קרמר, הנריק פוגוריאלי.
ב-1955 הוענק לפרידמן תואר אמן בינלאומי.
השתתפות באולימפיאדות

במהלך משחקיו, בנבחרת פולין האולימפית, קיבל פרידמן עשר מדליות, שש קבוצתיות וארבע אישיות. במסגרת ההישגים הקבוצתיים הוא היה חבר בנבחרת הפולנית שזכתה במקום הראשון באולימפיאדה השלישית. ב-1939, במהלך אולימפיאדת השחמט השמינית בבואנוס איירס, פלשה גרמניה הנאצית לפולין ופרידמן החליט להישאר בארגנטינה, כמו חברו לנבחרת פולין, מיגל ניידורף.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | לוח | קבוצה | מד כושר | נקודות | תוצאות |  % | מקום |
| 1928 |  | פולין |  | 6.5 מ-12 | 6+ 1= 5- | 54.2 | 3 קבוצתי |
| 1930 |  | פולין |  | 5 מ-9 | 3+ 4= 2- | 55.6 | 1 קבוצתי |
| 1931 | 1 עת | פולין |  | 6 מ-9 | 4+ 4= 1- | 66.7 | 2 קבוצתי |
| 1933 | 2 | פולין |  | 7.5 מ-12 | 4+ 7= 1- | 62.5 | 4 קבוצתי, 3 אישי |
| 1935 | 2 | פולין |  | 11.5 מ-16 | 7+ 9= 0- | 71.9 | 3 קבוצתי, 2 אישי |
| 1937 | 3 | פולין |  | 11.5 מ-16 | 9+ 5= 2- | 71.9 | 3 קבוצתי, 3 אישי |
| 1939 | 3 | פולין |  | 13 מ-17 | 11+ 4= 2- | 76.5 | 2 קבוצתי, 2 אישי |
עריפת ראשו של יוחנן המטביל (קאראווג'ו)

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  קאראווג'ו
 תאריך יצירה:  1608
 טכניקה וחומרים:  שמן על בד
 ממדים בס"מ
 רוחב:  520 ס״מ 
 גובה:  361 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  בארוק 
 מיקום:  קתדרלת יוחנן הקדוש, ולטה, מלטה
 קואורדינטות:  35°53′52″N 14°30′46″E﻿ / ﻿35.897780555556°N 14.512780555556°E﻿ / 35.897780555556; 14.512780555556
 
עריפת ראשו של יוחנן המטביל (באיטלקית: Decollazione di San Giovanni Battista) הוא ציור בטכניקת שמן על בד משנת 1608 מאת הצייר קאראווג'ו. זהו הציור הגדול ביותר של קאראווג'ו ויש הרואים בו את פסגת עבודתו ואף אחד מהציורים החשובים ביותר בתולדות האמנות המערבית. מבקר האמנות הבריטי ג'ונתן ג'ונס (אנ') כלל את היצירה ברשימת עשר יצירות האמנות הגדולות ביותר בהיסטוריה.
הציור תלוי מעל המזבח בקתדרלת יוחנן הקדוש בולטה בירת מלטה.
נושא הציור

יוחנן המטביל (בין 6 לפנה"ס ל-2 לפנה"ס – 36 לספירה לערך) היה יהודי, מורה רוחני, קרוב משפחתו של ישו ומטבילו (ומכאן שמו – יוחנן המטביל). הוא החל לפעול בשנת 29 וסחף אחריו מאמינים רבים. השפעתו של יוחנן וקבוצת המאמינים שאסף סביבו עוררו את חששם של השלטונות מפגיעה בסדר הציבורי. הורדוס אנטיפס (בנו של הורדוס), טטרארך הגליל ופראיה, חשד שיוחנן מתכנן מרד יהודי נגד האימפריה הרומית. בנוסף, יוחנן הטיח באנטיפס ביקורת על נישואיו להרודיאס (נכדתו של הורדוס), אשת אחיו למחצה. ביקורת זו עוררה את זעמה של הרודיאס, והיא דחקה באנטיפס לאסור את יוחנן:
"וַיִּתְפֹּס אֶת יוֹחָנָן וַיַּאַסְרֵהוּ בְּבֵית הַסֹּהַר בִּגְלַל הוֹרוֹדְיָה אֵשֶׁת פִילִפּוֹס אָחִיו אֲשֶׁר לְקָחָהּ לוֹ לְאִשָּׁה, כִּי יוֹחָנָן אָמַר אֶל הוֹרְדוֹס: אֵשֶׁת אָחִיךָ אֵינֶנָּה מֻתֶּרֶת לָךְ! וְתִּשְׂטֹם אוֹתוֹ הוֹרוֹדְיָה וַתְּבַקֵּשׁ הֲמִיתוֹ."
יוחנן נכלא במרתף מבצרו של הורדוס במכוור שבעבר הירדן. אך בכך לא תם סבלו של יוחנן. הורדוס אנטיפס ערך משתה ביום הולדתו. אנטיפס ואורחיו הנכבדים הוקסמו מריקודה של שלומית, בתה של הרודיאס ובתו החורגת של אנטיפס, לעיניהם. כשאמר לה שתבקש כל אשר תרצה, שלומית, בעצת אמה, ביקשה את ראשו של יוחנן:
"וַיְהִי... כַּאֲשֶׁר עָשָׂה הוֹרְדוֹס מִשְׁתֶּה בְּיוֹם הֻלֶּדֶתו לִגְדוֹלָיו וּלְשָׂרֵי הָאֲלָפִים וּלְרָאשֵׁי הַגָּלִיל, וְתָּבֹא בַת הוֹרוֹדְיָה וַתְּרַקֵּד וַתִּיטַב בְּעֵינֵי הוֹרְדוֹס וּבְעֵינֵי הַמְסֻבִּים עִמּוֹ וַיֹּאמֶר הַמֶּלֶךְ אֶל הַנַּעֲרָה: שַׁאֲלִי מִמֶּנִּי אֶת־אֲשֶׁר תַּחְפְּצִי וְאֶתֵּן לָך!... וַתֵּצֵא וַתֹּאמֶר לְאִמָּהּ: מָה אֶשְׁאָל? וַתֹּאמֶר: אֶת רֹאשׁ יוֹחָנָן הַמַּטְבִּיל! וַתְּמַהֵר מְאֹד לָבוֹא אֶל הַמֶּלֶךְ וַתִּשְׁאַל לֵאמֹר: רְצוֹנִי שֶׁתִּתֵּן לִי עַתָּה בַקְּעָרָה אֶת רֹאשׁ יוֹחָנָן הַמַּטְבִּיל... וּמִיָּד שָׁלַח הַמֶּלֶךְ אַחַד הַטַּבָּחִים וַיְצַוֵּהוּ לְהָבִיא אֶת רֹאשׁוֹ. וַיֵּלֶךְ וַיִּכְרֹת אֶת רֹאשׁוֹ בְּבֵית הַסֹּהַר, וַיְבִיאֵהוּ בַּקְּעָרָה וַיִּתְּנֵהוּ לַנַּעֲרָה, וְהַנַּעֲרָה נָתְנָה אֶל אִמָּהּ."
סצנה זו – "וַיֵּלֶךְ וַיִּכְרֹת אֶת רֹאשׁוֹ בְּבֵית הַסֹּהַר, וַיְבִיאֵהוּ בַּקְּעָרָה וַיִּתְּנֵהוּ לַנַּעֲרָה, וְהַנַּעֲרָה נָתְנָה אֶל אִמָּהּ" – היא נושא הציור שלפנינו.
קאראווג'ו במלטה

ב-1606 היה קאראווג'ו מעורב בקטטה ברומא שנהרג בה אדם. הוא נאלץ לעזוב את העיר, ברח לנאפולי, וב-1607 הגיע לאי מלטה. הוא הוכתר כאביר במסדר ההוספיטלרים (הידוע גם בשם Knights of Malta) שמרכזו באותה תקופה היה באי. המסדר, שהקדוש הפטרון שלו הוא יוחנן המטביל, הזמין מקאראווג'ו ציור מזבח (אנ') לקתדרלת יוחנן הקדוש שבאי. בעקבות קטטות בהן הסתבך קאראווג'ו, הוא נכלא. הוא נמלט מכלאו, ולאחר מכן הודח מהמסדר.
הציור

הסצנה בציור מתרחשת בבית הכלא. אלה רגעיו האחרונים של יוחנן המטביל, לאחר שהמוציא להורג כבר חתך בחרבו את צווארו של יוחנן (החרב מונחת סמוך לראשו של יוחנן). משמאל עומדות מספר דמויות על רקע פתח בצורת קשת הממוסגרת בלבנים גדולות. הסוהר, צרור מפתחות תלוי על חגורתו, מורה למוציא להורג לסיים את מלאכתו. המוציא להורג אוחז בשערו של יוחנן המטביל, מרתק את ראשו לקרקע. בידו הימנית הוא שולף פגיון כדי לחתוך את גידי צווארו של יוחנן ששרדו את עריפת ראשו בחרב.
יוחנן מוטל על הקרקע. ידיו אזוקות מאחורי גבו. הוא נושם את נשימותיו האחרונות. חלוקו האדום הוא הכתם הבולט ביותר בציור ומתכתב עם הדם הניתז מצווארו. בגדו עשוי שיער הגמלים מציץ מתחת לחלוק האדום. משמאל, אשה צעירה מגישה קערה מוזהבת בה המוציא להורג יניח את ראשו של יוחנן. זו שלומית בת הרודיאס. מימינה, אשה מבוגרת תופסת את ראשה בידיה, נראית כלא מאמינה למראה עיניה. זו הרודיאס, אמה של שלומית, שאמרה לבתה לדרוש את ראשו של יוחנן. בצדו הימני של הציור שני אסירים מביטים בסקרנות במתרחש מבעד לסורגי תאם.
זהו ציורו היחיד של קאראווג'ו הנושא את חתימתו. החתימה, "f Michelang.o ", כתובה בדמו של יוחנן, מתחת לשלולית הדם שניתזה מצווארו, כשהאות f היא כנראה קיצור של המילה Frate (או Fra) שפירושה באיטלקית "אח", כלומר חבר במסדר דתי (כאמור, באותה תקופה קאראווג'ו היה חבר במסדר ההוספיטלרים).
ניתוח

הסצנה נראית כמו לקוחה ממחזה. הדמויות עומדות בתנוחות דרמטיות. הצופה בתמונה כמו מצטרף לשני האסירים שמאחורי הסורגים ומביט בסקרנות ובאימה במתרחש. החלל האפל שממלא את הציור גדול-הממדים מייצר אווירה קודרת ודרמטית. גודלו של הציור, הדרמטיות של הסצנה המתוארת, השימוש בקיארוסקורו (ניגודיות חדה בין אזורים כהים לבהירים לצורך יצירת דרמה והדגשת חלקים חשובים בציור) – כל אלה הם ממאפייני הבארוק (קאראווג'ו היה מחלוצי סגנון הבארוק, שהחל לתפתח באותה תקופה).
קאראווג'ו היה בעל מזג חם והסתבך בקטטות רבות בחייו. הוא נמשך אל נושא המוות, ובפרט עריפת ראש. הוא צייר שני ציורים נוספים הקשורים לעריפת ראשו של יוחנן המטביל: שלומית עם ראש יוחנן המטביל (מוצג בגלריה הלאומית בלונדון), וציור נוסף באותו השם(אנ') (מוצג בארמון המלכותי של מדריד). ייתכן שקאראווג'ו הזדהה עם נושאים אלה מתוך ידיעה שהוא עצמו עלול לסבול גורל דומה בעקבות מעשיו.
הערות שוליים

1 2  Andrea Pomella, Caravaggio: An artist through images, ATS Italia
Editrice, 2005, p.106, ISBN 978-88-88536-62-0
↑  Jonathan Jones, The 10 greatest works of art ever, The Guardian, 21.4.2014
↑  The Decapitation of Saint John the Baptist, Aaron Art Prints
| קאראווג'ו |
| --- | --- | --- |
| יצירותיו | ארוחת ערב באמאוס • בכחוס • בכחוס החולה • דוד עם ראשו של גוליית • הירונימוס הקדוש כותב • יהודית והולופרנס • מאסרו של ישו • מגדת העתידות • מדוזה • המדונה של עולי הרגל • המוזיקאים • המרמים במשחק הקלפים • נער עם סל פירות • נער הננשך על ידי לטאה • סלסלת פירות • עקדת יצחק • עריפת ראשו של יוחנן המטביל • שבעת מעשי החסד • שלומית עם ראש יוחנן המטביל (לונדון) |  |
| ראו גם | בארוק • גלריה בורגזה • גלריית אופיצי |  |
הציור בקתדרלת יוחנן הקדוש, בולטה בירת מלטה.
שלומית עם ראש יוחנן המטביל. ציור נוסף של קאראווג'ו בנושא מותו של יוחנן המטביל.
פוליפרופילן

| --- | --- |
 
 מספר CAS:  9003-07-0
 צפיפות:  0.925±0.005 גרם/סמ"ק
 
פוליפרופילן (Polypropylene) הוא פולימר תרמופלסטי המשמש למגוון יישומים: חומרי עטיפה ותגים, טקסטיל, אריזות וחלקי פלסטיק, ציוד מעבדה, רכיבי מכוניות ועוד. פוליפרופילן מופק מפרופילן בתגובת סיפוח. פוליפרופילן עמיד לממסים, לחומצות ולבסיסים.
בשנת 2008 הייתה הצריכה העולמית של פוליפרופנול 45.1 מיליון טון ששווים 65 מיליארד דולר.
פוליפרופילן
החומר סונתז לראשונה על ידי ג'וליו נטה בשנת 1954, ייצור מסחרי של פרופילן איזוטקטי החל ב-1957.
תכונות כימיות ופיזיקליות

גורם חשוב בקביעת תכונותיו של הפולימר הוא הסידור של קבוצות הצד המתיליות (CH3-) ביחס לשרשרת. הקטליזה קובעת אם ייווצר מבנה איזוטקטי (הקבוצות המתיליות בצד אחד של השלד המולקולרי) או סינדיוטקטי (Syndiotactic PP, סידור קבוצות המתיל לסירוגין בשני צידי השרשרת), לתכונה זו השפעה על יכולת הפולימר להתגבש.
רוב הפוליפרופילן המסחרי איזוטקטי.
רמת הגבישיות היא בין פוליאתילן בצפיפות נמוכה (LDPE) לפוליאתילן בצפיפות גבוהה (HDPE). פוליפרופילן בדרך כלל חזק וגמיש בפרט כאשר הוא מפולמר עם אתילן (קו-פולימר). תכונות אלו מאפשרות להשתמש בפוליפרופילן ביישומים הנדסיים, ניתן לייצר פוליפרופילן שקוף למחצה (translucent) אך לא שקוף כמו פוליאתילן, פרספקס ופלסטיקים אחרים. לרוב החומר אטום או צבוע באמצעות פיגמנטים. לפוליפרופילן עמידות טובה בפני עייפות החומר.
תכונות כימיות ופיזיקליות > התכה

התכה של פוליפרופילן מתרחשת בטווח טמפרטורות ותלויה במידת הגבישויות והסידור של קבוצות המתיל בשרשרת (Tacticity)לפוליפרופילן בסידור איזוטקטי מושלם נקודת התכה של 171°C, פוליפרופילן איזוטקטי מסחרי ניתך בין 160°C ל-166°C בהתאם לשיעור החומר הא-טקטי (כיוון אקראי של קבוצות המתיל ביחס לשרשרת) והגבישיות. לפוליפרופילן סינדיוטקטי בגבישיות 30% נקודת התכה של 130°C
קופולימרים: פרט לפוליפרופילן נקי (הומופולימר) המכיל רק קבוצות פרופאן מיוצרים חומרים בהם מוחלף חלק מהפרופאן באתילן. כך ניתן לייצר קופולימר אקראי משילוב מונומרים או קופולימר בלוק (Block-Copolymer) בו מורכב החומר משרשראות פוליפרופילן ופוליאתילן.
תכונות כימיות ופיזיקליות > רגישות לקרינה

פוליפרופילן מתפרק בחשיפה לחום ולקרינה אולטרה סגולה המצויה באור השמש. נוצר רדיקל חופשי על הפחמן השלישוני (הפחמן בשרשרת הקשור ל־3 אטומי פחמן אחרים) המצוי בכל יחידה חוזרת. הרדיקל מגיב עם חמצן ונוצר אלדהיד וחומצה קרבוקסילית. הבלאי נראה כרשת של סדקים דקים המעמיקים עם זמן החשיפה לקרינה. לכן נדרשים תוספים בולעי קרינת UV לחפצים מפוליפרופילן המיועדים לשימוש תחת כיפת השמיים.
עיבוד

עיבוד נתך פוליפרופילן נעשה ביציקה או בשיחול (אקסטרוזיה). שיטה נפוצה היא ייצור של סיבים בגלילים לייצור עתידי של מגוון מוצרים כמסכות פנים, מטליות, מסננים, חיתולים ומגבונים.
שיטת העיצוב הנפוצה היא יציקה בהזרקה כך מייצרים למשל ספלים, סכו"ם, מכלים, כלי בית וחלקי רכב.
היישומים הרבים לפוליפרופילן מתאפשרים בשל היכול "לתפור" תכונות מולקולריות ולשלב תוספים בשלב הייצור. כך למשל תוספים המונעים טעינה בחשמל סטטי מאפשרים למנוע הצטברות אבק על פני השטח.
העמידות בפני עייפות החומר מאפשרת להשתמש בפוליפרופילן בחפצי פלסטיק הדורשים כיפוף כדוגמת קופסאות בניתנות לסגירה ופתיחה. ביישומים אלו יש להקפיד שכיוון השרשראות המולקולריות יהיה לרוחב לציר כדי למקסם את החוזק.
משתמשים בפוליפרופילן לייצור צנרת גם כשנדרשת שמירת הניקיון הכימי בשל העמידות הגבוהה לקורוזיה ומשום שאין דליפת חומר זר וגם כשנדרשת עמידות מכנית (למשל לקפיאה וחבטה) בזכות חוזק והקשיחות. יתרון נוסף לצנרת פוליפרופילן הוא האפשרות לחיבור חלקים בחום ולא באמצעות הדבקה.
כיוון שפוליפרופילן עמיד לחום של אוטוקלב נפוץ השימוש בו ליישומים מעבדתיים ורפואיים. כלי מטבח מפוליפרופילן ניתנים לשטיפה במדיח כלים ואינם ניתכים גם בתהליכים תעשייתיים של מילוי בחום.
פרופילן איזוטקטי (למעלה) וסינדיוטקטי (למטה)
מבנה איזוטקטי בפוליפרופילן: קבוצות מתיל שכנות באותו צד של השלד הפולימרי
קופסה מפוליפרופילן הכוללת ציר, ניתן להבחין בסימון המיחזור של החומר
סימון המיון למיחזור של פוליפרופילן
עמוס מלר

| --- | --- |

 לידה:  1938 עין החורש, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  23 בינואר 2007 (בגיל 69 בערך) תל אביב-יפו, ישראל 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 עיסוק:  נגן חלילית, מנצח, מלחין, משורר
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  חלילית
 בן או בת זוג:  עדנה מיטווך-מלר 
 
עמוס מֶלֶר (1938, עין החורש – 23 בינואר 2007, תל אביב) היה נגן חלילית, מנצח, מלחין ומשורר ישראלי.
ביוגרפיה

עמוס מלר נולד וגדל בקיבוץ עין החורש. בצעירותו בלט בגובה קומתו, והיה שחקן נבחרת ישראל בכדורעף, עמה נטל חלק באליפות העולם בפריז ב-1956.
מלר ניגן והקליט רסיטלים כחלילן סולן, זכה בפרס בינלאומי על יצירתו "פבנה". כתב שמונה ספרים, בהם ספר השירה "בתנועה מתמדת" עליו זכה בפרס רחל לשירה. הוא שימש במקביל כמנצח בחמש מקהלות ושתי תזמורות: מקהלת צדיקוב, גבעתיים, בת ים, נס ציונה ודן, חולון ותזמורת סולני ישראל. כמו כן היה מנצח אורח בארצות רבות ועד סין הגיע כדי לנצח על תזמורתה הפילהרמונית. כמו כן היה מנצחה של התזמורת הקאמרית רמת גן.
מלר עשה רבות לקירוב המוזיקה הקלאסית לציבור, שלא היה בקהל המאזינים הטבעי שלה, כגון תושבי עיירות פיתוח. לשם כך נהג לבצע מוזיקה מזרחית, המוכרת היטב למאזינים, בכלי נגינה מן התזמורת הקלאסית. שנים רבות ערך והגיש קונצרטים של מוזיקה קלאסית ב"בית אלון" בגבעתיים מידי שבת בבוקר בהם הופיעו טובי האמנים ומוזיקאים צעירים. הקונצרטים האלה היו פתוחים לקהל הרחב בחינם.
הפסנתרן אסף זוהר אמר כי מלר קידם מוזיקאים צעירים בתחילת דרכם כשהזמין אותם להופיע עם התזמורת הקאמרית רמת גן, כשהיה מנצחה. בין הנערים שיצאו נשכרים מכך היו אסף זוהר עצמו והפסנתרן דניאל גורטלר.
זכה במקומות ראשונים בפסטיבלי זמר, עם השירים:
"עיר כלה", שיר לו כתב גם את המילים, בביצוע אורי שבח
"ירושלים האחרת" למילים של יוסי גמזו בביצוע הזמר יזהר כהן.
"במרום", לפי מילים מהמקורות.
שירו לזכר יאנוש קורצ'אק ושירו לזכר ראול ולנברג הוקראו בבנין האו"ם על ידי שחקן התיאטרון ג'ורג' בימו, במסגרת אירוע לציון אישים מיוחדים שתרמו לאנושות.
מלר ניצח על התזמורות הפילהרמוניות של סין העממית, צרפת, סנקט פטרבורג, סופיה, אתונה, אנטוורפן, דבלין, וכן התזמורת הקאמרית של אנגליה ובולגריה, והתזמורות הלאומיות של הונדורס וצ'כיה.
מלר היה בן-זוגה של המשוררת עדנה מיטווך-מלר, ואב לשלוש בנות ובן: שיר, ליטל, לארה ואדם.
אחותו היא הזמרת משלישיית המעפיל עירית סנדנר.
ספרי שירתו

אבני ריחים, שירים, ירון גולן, תל אביב, 1995.
בין טיפות הגשם, שירים, בוסתן, תל אביב, 1978.
בתנועה מתמדת, שירים, ירון גולן, תל אביב, 1993.
ילדות במאה ה-20, למבוגר שבילד ולילד שבמבוגר, טרקלין, תל אביב, 1976.
לצלול אל תוך עצמי, שירים חדשים, ירון גולן, תל אביב, 1997.
מחוגת איכות הסביבה, ירון גולן, תל אביב, 1993.
משאלות שאין להן משיב, טרקלין, תל אביב, 1976.
משיריו ... , הוצאת אור תו, 1973.
הסכר, שירים, ירון גולן, תל אביב, 1993.
עמוס מלר מנצח בדאגן שבנורווגיה, שנות ה-90
עמוס מלר כנגן חלילית בכנס ADI בבית הנשיא בירושלים, אוקטובר 1996
עמוס לוצאטו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  3 ביוני 1928 רומא, ממלכת איטליה 
 פטירה:  9 בספטמבר 2020 (בגיל 92) ונציה, איטליה 
 מדינה:  איטליה 
 מקום מגורים:  ונציה 
 השכלה:  הגימנסיה העברית "הרצליה" 
 תפקיד:  נשיא (1998–2006) 
 מספר צאצאים:  3 
 
פרופ' עמוס לוּצָאטוֹ (באיטלקית: Amos Luzzatto;‏ 3 ביוני 1928 – 9 בספטמבר 2020) היה רופא יהודי-איטלקי, סופר ומחבר מאמרים וחוקר עולמי נודע בנושא התרבות היהודית. כיהן כנשיא איגוד הקהילות היהודיות של איטליה.
ביוגרפיה

לוצאטו נולד ברומא, כנצר למשפחה יהודית איטלקית חשובה: סבו מצד אמו, דנטה לאטס (Dante Lattes), היה מנציגיה הבולטים של הקהילה היהודית האיטלקית במאה ה-20; הסבא-רבא-רבא של אביו, שמואל דוד לוצאטו (שד"ל), היה איש תנועת ההשכלה היהודית, מראשוני אנשי חכמת ישראל וראש בית המדרש לרבנים בעיר האיטלקית פדובה.
בשנת 1939 עלה עם אימו וסביו לארץ ישראל והתגורר בירושלים, עד שנת 1946. בשנת 1953 סיים לימודי רפואה ברומא, ובמשך למעלה מארבעים שנה עבד כמנתח במספר בתי חולים באיטליה. הוא שימש מרצה באוניברסיטה וכן מנהל מחלקה, והתמקד במחקריו במיוחד ביישומן של שיטות מתמטיות לצורכי מחקר רפואיים ולצרכים טיפוליים.
הוא נהג להגדיר את עצמו כ"רופא - מומחה לתרבות היהודית". הדוקטרינה המרכזית בהשקפתו של לוצאטו היא הצורך בקיום זהות יהודית מודרנית, שלדידו סייעה בהתהוותה של הזהות היהודית הלאומית, לצד זו הדתית. כהמשך לדרכם של אנשי רוח כגון חיים נחמן ביאליק ואחד העם, הוא סבר שזהות לאומית זו צריכה להתפתח כהמשך לתולדותיו של העם היהודי, ומעודד את אלו שבוחרים לדגול בדרך זו, לשלוט, לצד העברית, בידיעת תנ"ך, ספרות תלמודית וכלל הספרות היהודית שנכתבה עד היום.
הוא תרגם לאיטלקית, והוסיף הערות, לספרי איוב (במהדורה שיצאה ב-1991) ושיר השירים (במהדורה שיצאה ב-1997). כן חיבר את הספרים "כיצד לקרוא מדרש" (1999; Leggere il Midrash), "מקומם של היהודים" (2003; Il posto degli ebrei) ו"נתיבי חיי ביהדות, במדע ובפוליטיקה" (2003; Una vita tra ebraismo, scienza e politica).
כמו כן, בספרים הבאים מופיעים מאמרים שכתב: "השמאל והשאלה היהודית" (1989; Sinistra e questione ebraica), "יהודים מודרניים" (1989; Ebrei moderni), "בנוסף לגטו" (1992; Oltre il Ghetto) ו"דברי הימים של יהודי איטליה, כרך 2" (1997; Annali Einaudi - Storia degli ebrei d'Italia, vol. II).
הוא לימד בקורס על הספרות היהודית והמדרש באוניברסיטת ונציה, במחלקת תולדות הדתות. באוניברסיטת רומא הוא קיים קורס בנושא מדרש במחלקת תולדות הדתות, וכן סדנה על הדינמיקה של דעות קדומות, בפקולטה לחינוך.
כמו כן, שמש העורך הראשי של הירחון "Rassegna Mensile d’Israel" ("סקירה חודשית של ישראל").
בשנים 1998–2006 שימש נשיא איגוד הקהילות היהודיות של איטליה.
עמוס לוצאטו נישא ב־29 ביוני 1956 ללאורה ווגרה (Laura Voghera; נולדה בוונציה ב־6 במאי 1938). לאורה מתגוררת כיום (2021) בוונציה, היא בוגרת לימודי עברית באוניברסיטת Cà Foscari בוונציה ושימשה כמורה עד לצאתה לפנסיה. לזוג נולדו בת ושני בנים, בנם גדי לוצאטו ווגרה הוא מנהל המכון המרכזי לדוקומנטציה יהודית בת זמננו במילאנו. עמוס לוצאטו נפטר בוונציה ב-9 בספטמבר 2020.