stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עמנואל (אונייה)
מדנמרק להולנד ולבלגיה ומשם לבריטניה > נמל סאות'המפטון, לונדון

"עמנואל" עגנה בנמל סאות'המפטון מ-6 בדצמבר 1933 עד 13 בינואר 1934.
מאחר שלא נמצאו רישומים על פריקת מטען או טעינתו בנמל זה, לא ברורה סיבת עגינתה הממושכת בלונדון, להוציא טיפול בעניינים שאינם קשורים במישרין למידע ורישומים הנוגעים לכלי שיט מסחרי ותעבורתו. "עמנואל" עגנה בלונדון במשך כ-38 יום. לא ידוע היכן פרקה מטענה.
הדגל העברי נגנב בבוקר שבת אחת, כאשר כל הצוות היה בבית הכנסת המקומי. תוך זמן קצר התברר שמאחורי הגנבה עמד אחד מעשירי הקהילה היהודית, שתואר כמי שחשב כי מדובר בממצא ארכאולוגי נדיר - דגל בן אלפיים שנה. המשטרה, שתפסה את הגנבים, נהגה בדיסקרטיות מרבית: הדגל הוחזר בעילום שם, באמצעות הרב המקומי ואיש לא הועמד לדין.
הספינה תוארה ב"פלסטיין פוסט": "הספינה הראשונה זה אלפיים שנה שכל צוותה יהודי", אך המלחים היהודים שעבדו עליה מאז רכישתה בדנמרק, הרמן זיילר וג'וני פן קובורדן, עזבו יחד עם ארנסט יורדן שעלה בהולנד. במקומם נשכרו שני ימאים זרים, יווני וצרפתי, שאין בנמצא פרטים עליהם, ו"עמנואל" המשיכה דרומה לנמל פול. הצוות של "עמנואל" מנה חמישה איש ונחשב לצוות בחסר, לפחות במלח: רב חובל אריה גרבנוב, חובל בנימין לוין, מכונאי אליהו רוזין ושני ימאים זרים.
מדנמרק להולנד ולבלגיה ומשם לבריטניה > הנמל האחרון – פול

הפליגו לנמל פול (40 מיל דרומית לסאות'המפטון), אנגליה, כחמש שעות הפלגה. התארגנו להפלגה באוקיינוס ולקבלת מטען. מ-13 עד 30 ינואר 1934 שהתה "עמנואל" בנמל פול (אנ'). ברשומות מנהלת נמל פול נכתב: 

"..."עמנואל" הגיעה ביום 13 בינואר 1934 ב-09:50 מסאות'המפטון. תפוסתה נטו 90 טון ורב חובלה גרבנור [כך במקור]. היא באה ריקה ושילמה אגרת נמל בשיעור לירה שטרלינג אחת וארבעה שילינגים. הפליגה לפיראוס ביום 30 בינואר 1934 בשעה 08:30, לאחר שטענה 185 טונות של חימר. המשגרים היו האחים פייק. סוכן האונייה ג'יי קרטר. הספינה חויבה באגרת מטען בשיעור של לירה שטרלינג אחת, ארבעה שילינגים ושמונה פני." בטופס הרשמי המקורי בו נרשמו הדברים אין הערות או ציון של אירועים חריגים. פרנסתו העיקרית של נמל פול על מרבצי הקאוליניט שבסביבתו. קאוליניט הוא חימר לייצור קרמיקה וחרסינה וזה שנים רבות שהוא מיוצא מפול בצובר באוניות קטנות ובינוניות.
בזמנו נפוצה טענה כאילו גרבנוב חמק מנמל פול לאחר ש"עמנואל" נעצרה בו על ידי השלטונות. מאידך, כתב הבריטי, מושל מחוז הצפון של ממשלת פלשתינה א"י, דברים המנקים את גרבנוב וקובעים, כי היה רב חובל של אונייה כשירה לחלוטין, וכתב את הדברים הבאים: "רשות השיט הבריטית (Board of Trade) מדווחת שהסקונר "עמנואל" הפליגה מפול לפיראוס ב-30 בינואר האחרון עם מטען של כ-140 טון חימר, והיא טעונה ומזוודת כהלכה בכל המובנים. לרשות אין שום מידע נוסף וקיים חשש שהספינה הוכרעה על ידי מזג האוויר וטבעה."
"עמנואל" הטעינה מטען חימר לפיראוס, יוון בדרכה לארץ ישראל. הפליגו מנמל פול במזג אוויר מצוין. בדרך השתנה מזג האוויר והים סער מאוד. העיכובים במסעה הביאו את "עמנואל" לחצות את האזור המסוכן של מפרץ ביסקאיה בעיצומו של חורף.
היעלמות הספינה

לא נודע מה עלה בגורלה של "עמנואל" אך מעולם לא הגיעה ליעדה.
האסון לא הותיר עקבות ולכן, ניתן רק להעלות השערות מלומדות לפתרון שאלות כמו מדוע, מתי והיכן בדיוק נטרפה הספינה.
כלי שיט נטרפים מסיבות שונות - פגעי מזג האוויר, טעויות ניווט, שגיאות ניתוב, חוסר זהירות ואחרות. ככל שספינה קטנה וישנה יותר, או בעלת מנוע חלש יותר, כן גדולה פגיעותה לגחמות מזג האוויר ומכשולי ניווט. מסע ה"עמנואל" נערך בחורף, באזור שמטבעו עתיר-סופות. גרבנוב הצעיר בן ה-22 וסגנו לוין, היו ללא ספק בעלי ביטחון עצמי גבוה עד מופרז, כפי שבא לכלל ביטוי באירועי מסעם מאורהוס-דנמרק לאנטוורפן-בלגיה דרך נמל דיפזל-הולנד סאת'המפטון-אנגליה ועד היעלמותם עם צוותם ואונייתם.
המפות הסינופטיות לשבוע שהתחיל ב-30 בינואר 1934 מראות כי מזג אוויר מצוין קיבל את פני ה"עמנואל" בצאתה לים: רוח גבית קלילה, ים שקט וראות מצוינת. כך שייט הסקונר במורד תעלת למאנש ונכנס ללא פגע למפרץ ביסקאיה הידוע לשמצה. מעקב סימולטני של התקדמות הספינה מחד והתנאים המטאורולוגיים מאידך, מראה כי ביום 3 בפברואר, עם התקרבות הספינה לקצהו הדרומי-מערבי של המפרץ, חלה הרעה חמורה במזג האוויר. הרוח הצפון-מזרחית התעצמה ותוך שעות הפכה לסופה בעצמה של תשע דרגות בסולם בופורט. רוח שכזאת מוגדרת כ"סופה חזקה, 75-85 קמ"ש, גלים גבוהים של 7-10 מטרים, הים מתחיל להתגלגל, פסי קצף צפופים, הרסס עשוי לצמצם את הראות". היא מסוכנת גם לאוניות מנוע בינוניות, שלא לדבר על מפרשיות באיכות ירודה כעמנואל.
על פי אלה, ייתכן כי טבעה בשבת 3 בפברואר 1934, לא הרחק מכף פיניסטר אשר בצפון-מערב ספרד. אזור הידוע כבית-קברות לכלי שיט עוד מתקופת הפיניקים.
היעלמות הספינה > צוות הספינה

מצבת כוח האדם המזערי של ספינה בסדר הגודל של ה"עמנואל" הייתה אז כששה עד שמונה - רב חובל, חובל, מכונאי וכשלושה עד חמישה מלחים.
גרבנוב עמד על כך שצוות הספינה יהיה כולו עברי, כלומר יהיה מורכב מיהודים ארץ-ישראליים בלבד. אך נוכח לדעת שמחמת חוסר בכוח אדם מתאים הדבר אינו מעשי. אי לכך נאלץ להסתפק בקצינים עבריים ובמלחים יהודים מהגולה. "עמנואל" יצאה לדרך מנמל אורהוס שבדנמרק כשעל סיפונה צוות בן שבעה איש: אריה גרבנוב (21, תל אביבי) - רב חובל; בנימיו לוין (21, חיפאי) - סגן; אליהו רוזין (25, ירושלמי) - מכונאי; רנה רנר, יהודי יליד גרמניה - מלח; פאול קריגל, יהודי יליד פולין - מלח; הרמן זיילר, יהודי יליד אוסטריה - מלח ; ג'וני פן קובורדן, יהודי יליד הולנד – מלח-טבח. רנר וקריגל ירדו מהספינה בנמל דלפזיל שבהולנד. זיילר, קובורדן ויורדן ירדו בנמל סאוטהמפטון ובמקומם נשכרו שני מלחים זרים - צרפתי ויווני. מאז סאוטהמפטון ועד טביעתה, שטה הספינה בצוות חסר- חמישה במקום שישה. שלושת הקצינים העבריים ושני הימאים הזרים טבעו עם הספינה. על האחרונים לא ידוע דבר - גם שמותיהם לא נודעו.
היעלמות הספינה > אריה גרבנוב

אריה גרבנוב [Grevnov] נולד באוקראינה ב-1 במאי 1912 לפי מקורות המשפחה (במקומות שונים נרשם 1911 ו-1910, ייתכן כדי לעבור משוכת גיל). בהיותו בן עשר, "לאחר ימי נעורים סוערים ברוסיה בארגון קבוצת נוער ציונית חשאית", עלה לארץ ישראל עם הוריו ואחותו. המשפחה התיישבה בשכונת נורדיה בתל אביב וההורים פתחו חנות מכולת קטנה בפינת ביתם. גרבנוב למד ב"גימנסיה העברית הרצליה".
באוקטובר 1929 התקבל גרבנוב - שקודם לכן היה חניך ומדריך באגודת יורדי ים זבולון שהיה מראשוני מקימיה - לאקדמיה הימית של אנטוורפן, ללימודי הכנה לשירות ימי לתפקיד 'מתלמד למסעות ארוכים' - Aspirant Officier ter Lange Omvaart. מעמדו האקדמי היה של elève libre - "תלמיד חופשי", כלומר תלמיד שאינו משתתף בשעורים פרונטליים ובפעילות מעשית/ימית של האקדמיה, אלא לומד בעצמו את החומר התאורטי וניגש רק לבחינות. אם עומד בבחינות - זוכה לתעודת גמר של הקורס כאילו היה תלמיד מן המניין - elève régulier בלשון המקום.
חיפוש בארכיון האקדמיה העלה את מרשם התלמידים של שנת 1931. בעמודים 15 ו-16, תחת מספר סידורי 153, נמצא אריה גרבנוב. שורה ארוכה אחת ממצה את הכל: נולד: קונוטופ אוקראינה, אחד במאי 1910; רשום באקדמיה: מ-7.10.29 ועד 30.7.31; ניסיון ימי: ריק; לימודים לקראת דיפלומה של: חניך; תוצאות הבחינות: ריק; שפת הלימוד: צרפתית; כתובת: רחוב סטוקמן 6, אנטוורפן.
לא נמצאו ראיות להסמכתו של גרבנוב לקצונה ימית באקדמיה הימית באנטוורפן, לבחינות שעמד בהן או לתעודת גמר לקראת תפקיד של חניך/מתלמד. לא ברור היכן הוסמך, ומה היה ניסיונו הימי עד אמצע שנת 1931. התעלומה ניבטת מצילומים ששלח לבני משפחתו בתל אביב, כשהוא לבוש במדים לבנים. המדים, כך נראה, אינם מדי האקדמיה הימית באנטוורפן.
היעלמות הספינה > בנימין לוין

בנימין שמואל לוין נולד בלובלין (פולין) חמישה חודשים אחרי מות אביו - סוף 1912 לפי מקורות המשפחה, או 01.01.1912 כפי שנרשם באקדמיה הימית באנטוורפן (אולי כדי לעבור משוכת גיל). לפי מקורות משפחתו בן שנה עלה לארץ ישראל עם אמו טובה, אחיו חיים ואחותו רחל (לימים שפר), כפי שציווה אביהם רפאל-דוד לפני פטירתו. התגוררו בתל אביב ובנימין למד בבית הספר לבנים, בגימנסיה העברית הרצליה וב"בית הספר למסחר ספרא". מקטנותו נמשך לים ולקריירה ימית. בתל אביב הכיר את אריה גרבנוב ובהשפעתו יצא ללימודים באקדמיה הימית שבאנטוורפן.
מרשם התלמידים של האקדמיה משנת 1931 מראה שתי תקופות בהן שהה בה לוין: הראשונה (תחת מספר סידורי מס. 321) מ-17.11.30 עד 30.06.31 והשנייה (תחת מספר סידורי מס. 438) מ-13.10.31 עד 30.06.32. השאר כמעט זהה לרישומים של גרבנוב: "ניסיון ימי: ריק; לימודים לקראת דיפלומה של: חניך; מעמד של: elève libre; תוצאות הבחינות: ריק; שפת הלימוד: צרפתית; כתובת: אין." גם לוין, לא הוסמך באקדמיה של אנטוורפן לקצונה ימית. ניסיונו הימי בשיט עד אמצע שנת 1932 לא ידוע.
השאיר אחריו במותו את אמו טובה, אח - ד"ר חיים לוין, מהנדס כימאי מחיפה ואחות, רחל לוין-שפר מיבנאל.
היעלמות הספינה > אליהו רוזין

אליהו רוזין היה המבוגר בקרב קציני "עמנואל". הוא נולד בירושלים ב-14 בפברואר 1909 למאיר ופייגה-ברכה רוזין. היה אח יחיד לשש אחיותיו - שארבע מהן נולדו לפניו. בגיל תשע התייתם מאביו. עד גמר מלחמת העולם הראשונה למד בתלמוד תורה ב"חצר החורשה", אחר כך עבר ללמוד בבית הספר היסודי "תחכמוני" ומשם המשיך בבית הספר המקצועי של כי"ח. מילדותו אהב מכונאות, למד היטב את המקצוע, היה "בעל ידי זהב" והצטיין בעבודתו - שכללה אחזקה ופיקוח על מנועי דיזל גדולים. הוא השתכר יפה ותמך באמו האלמנה ובאחיותיו שטרם נישאו. בשנת 1932 פגש באריה גרבנוב וזה הדביק אותו בחיידק הספנות העברית.
הניסיון הימי שצבר לפני שהצטרף ל"עמנואל" היה שירות של חודשיים כמכונאי, בשלהי 1932, בספינת חופים קטנה בשם M/S Arrow, ששייטה בין יפו לפורט סעיד. לא ניתן לזהותה ולדלות פרטים נוספים אודותיה. שלא כגרבנוב ולוין שהיו שותפים להרפתקה, רוזין היה שכיר. במכתבים שכתב לאמו ואחיותיו הוא מציין "שכל שהוא מקבל בינתיים הוא דמי כיס פעוטים, שמספיקים רק לדמי דואר, תספורת ואוטובוסים. את יתרת שכרו יקבל רק לאחר שתגיע הספינה ליפו". כמעט בכל מכתב הוא מתנצל על שאינו יכול לשלוח כסף לכלכלת הבית. הוא גם הבטיח לאמו שמיד לכשיחזור יעבוד קשה ותוך זמן קצר יפרע את החובות שהיא צוברת. במכתבו האחרון כתב לאחותו הצעירה עליזה, אליה היה קשור במיוחד: "אני שולח לה [לאמא] ברגע זה גם כן מכתב עם לירה אחת שהרווחתי באופן צדדי, לא באנייה".
רוזין השאיר אחריו במותו את אמו, פייגה-ברכה ושש אחיות. לצד קברו של אביו בהר הזיתים, במקום שהיה שמור לאמו, הוקם קבר דמה לאליהו.
ראשוניות

סיפור ה"עמנואל" והנספים בה חוזר על עצמו בעיתונות, בספרות עשרות שנים, ובו מוצג גרבנוב כחלוץ הימאות העברית, זאב-ים מצטיין והקברניט העברי הראשון.
הטענות ש"עמנואל" הייתה האונייה העברית הראשונה ומפקדה היה הקברניט העברי הראשון, נשמעות מאז הפלגתה בשנת 1933. אכן, הם היו מן הראשונים, אך לא הראשונים. הספינה הראשונה בבעלות עברית הייתה "החלוץ" בשנת 1919 עם פיקוד ערבי מצרי וכנראה בדגל מנדטורי, נס אדום.
אחריה באה "גוזל" ב-1927 עם פיקוד זר בדגל בריטי, אחריה "כרמל" ב-1932 בפיקוד עברי ודגל מנדטורי, נס אדום, אחריה בסוף 1933 הספינות דורה וקרולה תחת פיקוד גרמני שהוחלף על ידי הקצינים היהודים ששמשו משניים בעת הגעתה לארץ ישראל, לא פיקוד עברי ותחת דגל נאצי. כך כשנתיים עד 1935 עת הוצאו התקנות להנפת דגל מנדטורי, נס אדום על כלי השיט בארץ ישראל.
"עמנואל" הייתה הספינה השישית, יועדה להירשם בנמל יפו בארץ ישראל, היא הייתה בפיקוד עברי ודגלה היה דגל עברי ראשון בימים - במופגן.
הקברניט העברי הראשון בארץ ישראל הידוע שנים רבות היה זאב הים שפקד על ה"גוזל" בשנת 1928, כשפוטר רב החובל הזר שפיקד עליה. ב־1939 נבחר זאב הים לראש מחלקת השיט של בית הספר הימי בחיפה במקומו של רב-חובל רוברט סטיבנסון מילר שגויס לצי הבריטי, לאחר שהמאמצים למצוא קצין ים בריטי אחר עלו בתוהו. מר רוג'רס, המנהל הבריטי של נמל חיפה, שגילה אהדה רבה לבית הספר הימי מאז נוסד, העניק לזאב הים תואר "רב-חובל לספנות חופית".
עיקר תרומתם של גרבנוב וצוות "עמנואל" לפיתוח הימאות והספנות העברית היה באתוס. האוניות "הר ציון", "תל אביב", "הר כרמל" ומאות שבאו בעקבותיהן במשך השנים, עשו זאת למרות הרפתקה כושלת זו.
טביעת "עמנואל" הייתה האסון הימי הראשון בו טבע כלי שיט ארץ-ישראלי על אנשיו. מאז ידעו חיל הים וצי הסוחר של ישראל שלושה אסונות גדולים - טביעת הצוללת דקר, אוניות המשא "השלושה" ו"מצדה". האסון הראשון זעזע את היישוב הקטן שטרם גיבש תודעה לים ולספנות.
זיכרון והנצחה

שמותיהם של בנימין לוין ואליהו רוזין כמעט ונעלמו מן העיתונות והספרות. במלאת עשר שנים לאסון ערכה אגודת יורדי ים זבולון בתל אביב ערב זיכרון לשלושת הנספים היהודים, ששמותיהם אוזכרו בהזמנה לאירוע. אליהו רוזין צוין שם בשם משפחתו בלבד. שמו הפרטי נשכח. משפחתו מצידה ניסתה לשמר את שמו בארגון מספר פעילויות של ספורט ימי לזכרו. משפחת לוין תרמה בשנת 1962 מלגת לימודים בבית הספר הימי מבואות ים במכמורת לזכרו של בנימין ורשמה אותו ואת פועלו בספר הזהב של קרן קיימת לישראל.
בשנת 1950 פנו ארבעה מיקירי העיר תל אביב - גב' הנרייטה דיאמונד, ד"ר חיים בוגר, המהנדס עמנואל טובים וד"ר מאיר גורביץ לוועדת השמות של העירייה בבקשה לקרוא בעיר רחוב על שמו של אריה גרבנוב. ד"ר בוגר, שהיה אז מנהל הגימנסיה הרצליה והכיר את גרבנוב מימים עברו, ניסח את הבקשה והחבל הימי לישראל תמך בה. ניתן לקרוא בה, בין היתר:
נושא ההנצחה לא עלה על סדר היום בוועדת השמות של העירייה משום ששניים מן הממליצים נפטרו לפני המועד שנקבע לדיון.
לקריאה נוספת

זאב הים (רב חובל), ספינות מספרות - תולדות הספנות הישראלית, הוצאת אחיאסף, תל אביב 1968, ע' 99 -101.
צבי הרמן הכובשים בים נתיבה תולדות הספנות העברית, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1978, ע'51 -52.
ירמיהו הלפרן, תחיית הימאות העברית, הדר, תל אביב, תשכ"א.
רב חובל הלל ירקוני,הים, האנייה ועם ישראל, גרבנוב אריה פרדס הוצאה לאור, חיפה, 2009 ע' 75.
ב בן יהודה, סיפורה של הגימנסיה "הרצליה, הוצאת הגימנסיה "הרצליה, תל אביב, תש"ל.
רב חובל אברהם אריאל לוידס לא ראו, לא שמעו - הסיפור של הספינה העברית האבודה "עמנואל" ומפקדה. הוצאת מנדלי ספרים ברשת, הרצליה, 2021.
פטר אבן

| --- | --- |

 לידה:  22 בינואר 1929 ז'מברק, צ'כיה 
 פטירה:  24 באוקטובר 2007 (בגיל 78) פראג, צ'כיה 
 מקום קבורה:  בית הקברות וישהראד 
 מוקד פעילות:  צ'סקי קרומלוב 
 תקופת הפעילות:  מ-1950 
 מקום לימודים:  הקונסרבטוריון של פראג 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית, אופרה 
 שפה מועדפת:  צ'כית 
 כלי נגינה:  עוגב 
 בן או בת זוג:  Šárka Ebenová 
 צאצאים:  Marek Eben, David Eben, Kryštof Eben 
 פרסים והוקרה:  אביר מסדר האמנויות והספרות (1991)  הפרס לתרבות ואמנות של הגרמנים הקתולים (1998)  honorary citizen of Šumperk  honorary citizen of Prague 7  Meritorious Artist  Medal of Merit, 1st class  אזרחות כבוד של ז'מברק 
 פרופיל ב-IMDb
 
פטר אֶבֶּן (בצ'כית: Petr Eben; ‏22 בינואר 1929 – 24 באוקטובר 2007) היה מלחין יהודי-צ'כי, מן הבולטים בארצו.
קורות חיים

אבן נולד בז'אמברק שבצפון-מזרח בוהמיה וחי בנעוריו בצ'סקי קרומלוב שבדרומה. שם למד פסנתר ובהמשך צ'לו ועוגב. שנות הכיבוש הגרמני ומלחמת העולם השנייה היו קשות לו במיוחד. אף כי גדל כקתולי, אביו היה יהודי וב-1943 גורש אבן מבית הספר ונשלח בצו הנאצים למחנה הריכוז בוכנוואלד עד סוף המלחמה.
אחרי המלחמה התקבל לאקדמיה למוזיקה של פראג, שם למד פסנתר אצל פרנטישק ראוך והלחנה אצל פבל בוז'קובץ.
בשנת 1955 התמנה לסגל המחלקה לתולדות המוזיקה של אוניברסיטת קארל בפראג. בשנים 79–1978 כיהן כפרופסור להלחנה בקולג' המלכותי הצפוני למוזיקה במנצ'סטר, אנגליה. בשנת 1990 היה לפרופסור להלחנה באקדמיה לאמנויות הבימה בפראג ולנשיא פסטיבל האביב של פראג. הוא עשה לו שם באלתוריו על הפסנתר והעוגב, אבל הלחנה נשארה תחום העניין העיקרי שלו.
יצירותיו

אבן היה מלחין פורה, שחיבר מוזיקה בסוגות שונות. בין ההזמנות החשובות ביותר שקיבל היו האורטוריה "אפולוגיה סוקרטוס", הבלט "קללה וברכה" (Kletby a dobroreceni), שנכתבה בשביל פסטיבל הולנד 1983, היצירות התזמורתיות "שעות הלילה" (Noční hodiny), ו"הנוקטורן של פראג" (Pražské nokturno), בשביל הפילהרמונית של וינה, הקונצ'רטו מס' 2 לעוגב לחנוכת העוגב החדש של רדיו וינה, המיסה "מיסה קום פופולו" לפסטיבל אביניון, האורטוריה "סמל קדוש" (Posvátná znamení) בשביל הקתדרלה של זלצבורג והאופרה הכנסייתית "ירמיהו". עוד כתב מוזיקה לעוגב וכמה שירי ילדים.
רשימת יצירות נבחרות

Missa adventus et quadragesimae, 1952
קונצ'רטו לעוגב מס' 1, 1954
מוזיקה ליום ראשון, עוגב, 1957-59
Hořká hlína ("אדמה מרה"), קנטטה, 1959-60
קונצ'רטו לפסנתר, 1960-61
Laudes, ("שבח והודיה") עוגב, 1964
מיסה רגילה ("אורדינריום"), 1966
"אפולוגיה סוקראטוס", אורטוריה, 1967
Truvérská mše ("מיסה לזמרים נודדים") 1968-69
Vox clamantis, 1969
"עשרה פרלודים על כוראלים של האחים הבוהמיאנים", עוגב, 1971-73
"פראגנזיה", קנטטה, 1972
Noční hodiny ("שעות הלילה"), סינפוניה
"פאוסט", מוזיקה למחזה, 1976-77
"המלט", מוזיקה למחזה, 1976-77
Pocta Karlu IV., קנטטה, 1978
"מוטציות", עוגב, 1980
Rorate coeli, פנטזיה לויולה ועוגב, 1982
מיסה קום פופולו, 1982
Kletby a dobrořečení ("קללות וברכות"), בלט, 1983
"מנחה לדיטריך בוקסטהודה", עוגב, 1987
"איוב", עוגב, 1987
קטע סולו חגיגי: "וריאציות על המלך הטוב ונצ'סלאס", עוגב, 1987
קונצ'רטו לעוגב מס' 2, 1988
"טה דאום פראג", 1989 (למקהלה מעורבת, 4 כלי נשיפה ממתכת, טימפני וכלי הקשה או עוגב)
"מחולות תנ"כיים", עוגב, 1990-91
Posvátná znamení ("סמלים מקודשים"), אורטוריה, 1992-93
Proprium festivum monasteriense, מזמור תפילה, 1993
"Amen — es werde wahr: : פנטזיה כוראלית לעוגב", 1994
Momenti d'organo, עוגב, 1994
"מנחה להנרי פרסל", עוגב, 1994-95
"ירמיהו", אופרה, 1996-97
Campanae gloriosae, עוגב, 1999
לקריאה נוספת

K. Vondrovicova, Petr Eben, Prague 1993
ק. וונרוביקובה, "פטר אבן", פראג 1993
פרויקט עדן

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  חממה, גן בוטני 
 כתובת:  St Blazey 
 מיקום:  קורנוול 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – מאי 2000
 תאריך פתיחה רשמי:  מאי 2000 
 אדריכל:  ניקולאס גרימשו 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות הייטק 
 קואורדינטות:  50°21′43″N 4°44′41″W﻿ / ﻿50.361944444444°N 4.7447222222222°W﻿ / 50.361944444444; -4.7447222222222
 www.edenproject.com
  (למפת אנגליה מוגדלת) לונדון ברמינגהאם לידס ברדפורד מנצ'סטר ליברפול בריסטול לסטר פורטסמות' פלימות' ניוקאסל סקוטלנד צרפת ויילס צ. אירלנד  איר. תעלת למאנש הים הצפוני  הים האירי פרויקט עדן(למפת אנגליה רגילה) לונדון ברמינגהאם לידס ברדפורד מנצ'סטר ליברפול בריסטול לסטר פורטסמות' פלימות' ניוקאסל סקוטלנד צרפת ויילס צ. אירלנד  איר. תעלת למאנש הים הצפוני  הים האירי פרויקט עדן
 
פרויקט עדן (באנגלית: The Eden Project) הוא מתחם בקורנוול, אנגליה הכולל קומפלקס גנים בוטניים ומבנים המהווים מערכת אקולוגית סגורה. הפרויקט ממוקם כ-5 ק"מ מהעיירה סיינט אוסטל (St Austell) והוא נבנה במכתש מלאכותי קטן בו הייתה בעבר מחצבת מינרלים גדולה. הפרויקט תוכנן על ידי האדריכל ניקולאס גרימשו, אדריכל מוביל בתחום הבנייה הירוקה, ונפתח לציבור ב-2001.
האתר

פרויקט עדן הוא פרויקט של תיירות אקולוגית בקנה מידה עולמי, שנבנה במטרה לשמר מיני צמחים ויצירת מודעות אקולוגית. האתר משמש כאטרקציה תיירותית הפתוחה לקהל הרחב ובמקביל נערכים בו מחקרים בתחום הבוטניקה. האתר כולל גנים פתוחים עם צמחייה המתאימה לאקלים המקומי וכן שתי ביומות הבנויות מכיפות גאודזיות המשכיות בהם מטופחים גנים בוטנים המתאימים לסוגי אקלים שונים. בביומה הראשונה מתקיים אקלים טרופי ובשנייה אקלים ים תיכוני.
באתר נערכים סיורים לקהל המבקרים בנושא הצמחייה והאקלים אך בעיקר מחנך לשמירת הסביבה, שימוש באנרגיה מתחדשת, חיסכון באנרגיה ומיחזור. מלבד תוכנו החינוכי של האתר, בנויים בו המבנים עצמם בטכנולוגיה סביבתית מתקדמת ומנצלים באופן מרבי את משאבי הטבע לטובת ויסות מערכות האקלים ותפעול הביומות.
הכיפות הגאודזיות המשמשות כביומות נבנו מקונסטרוקציה קלה המורכבת ממוטות מתכת וקרום של יריעות פלסטיק שקוף. כל כיפה בנויה ככיפה גאודזית מבוססת משושים ומחומשים (צורה דואלית לכיפת משולשים) עליה מולבש הכרום ומוטות פנימיים נוספים בצורות משולשים התומכים את המבנה. מבחוץ, נראות הכיפות כאוסף בועות סבון. חלקה העליון של הכיפה ניתן לפתיחה לוויסות האוויר החם אותו ניתן לשחרר מלמעלה.
הכיפה השקופה פועלת כחממה אשר אוגרת את אנרגיית השמש במהלך היום. הצמידות של הכיפות לצלע ההר מאפשרת לנצל אנרגיה תרמית הנאגרת במסת האדמה וכן להשתמש בטופוגרפיה הטבעית שבתוך הביומה כדי להזרים מים וליצור מפלי מים המעשירים את האוויר בלחות. במקביל לאלו, פועלת מערכת ויסות אקלים מכנית המגבה את מערכות ניצול האנרגיה הטבעית הפועלת באופן מצומצם יחסית.
שילובו של הקומפלקס בתוואי השטח יחד עם אופן בנייתו המהווה דוגמה לבנייה ירוקה בת קיימא, זכו לביקורות חיוביות רבות בקרב אדריכלים ואנשי איכות הסביבה.
הקמת הקומפלקס ארכה שנתיים וחצי ועלותה נאמדה בכ-57 מיליון ליש"ט והאתר נפתח לציבור ב-17 במרץ 2001.
האתר > הליבה

בספטמבר 2005 נוסף מבנה מימין לביומות הקרוי "ליבה" (Core). הליבה היא מבנה להדרכה וכולל חדרי הדרכה ואולמות תצוגה שנועדו לסייע בהעברת המסר המרכזי של פרויקט עדן על היחסים בין אנשים לצמחים. בהתאם המבנה קיבל השראה מצמחים, במיוחד בצורת הגג המתנשא שנתן לבניין את צורתו הייחודית. גרימשו פיתח את הגאומטריה של הגג המצופה בנחושת יחד עם הפסל פיטר רנדל פייג' (Peter Randall-Page) ומהנדס המבנים מייק פרוויס ( Mike Purvis). הוא נגזר מפילוטקסיס (אופן הסידור של עלים על גבעול צמח), שהוא הבסיס המתמטי לכמעט כל הגידול בצמחים. "הספירלות הניגודיות" הנמצאות בצמחים רבים כדוגמת הזרעים בחמנייה, אצטרובלים ופרי האננס. הנחושת התקבלה ממקורות מזוהים ופרויקט עדן עובד עם הקונגלומרט ריו טינטו (אנ') לבחון את האפשרות לעודד נתיבי אספקה ברי זיהוי למתכות, שיאפשרו למשתמשים להימנע משימוש במתכות שנכרו באופן בלתי מוסרי.
בתוך המבנה נערכות תערוכות של אמנות הקשורה לנושאים המעניינים את פרויקט עדן. כך למשל באחד האולמות מוצגים פסלי זכוכית של נגיפים כדוגמת שפעת או אבעבועות שחורות שהכין הפסל לוק ג'רם (Luke Jerram). כל שנה נערכת הופעה של מוזיקאים מוזמנים "Eden session".
תמונות

פסל סביבתי באחד הגנים
פסלים נוספים
מבט מבפנים על מבנה הכיפה הגאודזית
קיר אדמה נגוחה באחד המבנים המציג את שיטת הבנייה באדמה.
מראה פנים אחת הביומות
הליבה
מבט פנורמי על פרויקט עדן
פרל בק

| --- | --- |

 לידה:  26 ביוני 1892 הילסבורו, ארצות הברית 
 פטירה:  6 במרץ 1973 (בגיל 80) דנבי, ארצות הברית 
 שם לידה:  Pearl Comfort Sydenstricker 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Perkasie 
 שם עט:  John Sedges 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קורנל, מכללת רנדולף-מייקון 
 שפות היצירה:  אנגלית, מנדרינית, מנדרינית תקנית 
 סוגה:  ביוגרפיה 
 יצירות בולטות:  The Exile, פיאוני, זרע הדרקון, The Big Wave, Imperial Woman, מכתב מפקין, China Sky, Sons, Fighting Angel, בית מריבה, East Wind: West Wind, האדמה הטובה, The Living Reed 
 תקופת הפעילות:  מ-1930 
 בן או בת זוג:  ג'ון לוסינג בק (13 במאי 1917–1935)  Richard J. Walsh (1935–1960) 
 צאצאים:  Caroline Grace Buck, Janice Comfort Walsh 
 מספר צאצאים:  8 
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לספרות (1938)  מדליית ויליאם דין האוולס (1935)  פרס הורשיו אלג'ר (1964)  היכל התהילה הלאומי לנשים (1973)  פרס פוליצר לסיפורת (1932) 
 חתימה:   
 
פרל סיידנסטריקר בַּק (באנגלית: Pearl Sydenstricker Buck; ‏26 ביוני 1892 - 6 במרץ 1973) הייתה סופרת אמריקאית, כלת פרס נובל לספרות ב-1938 ופרס פוליצר ב-1932 (על ספרה האדמה הטובה).
חייה

בק נולדה ב-1892 בווירג'יניה המערבית שבארצות הברית. בהיותה בת חודשים אחדים בלבד לקחו אותה עימם הוריה המיסיונרים לסין, והיא גדלה שם והתוודעה לשפה ולמנהגים הסיניים. כבר בגיל צעיר עודדו אותה הוריה לכתוב.
בגיל 15 עברה ללמוד בפנימייה בשאנגחאי. שנתיים אחר כך יצאה למסע עם הוריה אל אירופה, ביקרה באנגליה והמשיכה ללימודים בארצות הברית, שם למדה עד 1914. לאחר לימודיה שבה לסין וב-1917 התחתנה עם מיסיונר אמריקאי צעיר, שעסק בכלכלה חקלאית, ג'ון לוסינג בק. לאחר הולדת בתם עברה המשפחה ב-1921 לנאנג'ינג ובק לימדה ספרות אנגלית באוניברסיטה העירונית. היא אימצה תשעה ילדים במהלך שהותה שם.
ב-1926 חזרה לזמן קצר לארצות הברית והשלימה תואר שני באמנות באוניברסיטת קורנל.
בק החלה בקריירה הספרותית הענפה שלה ב-1930, בגיל 38, בספרה "רוח מזרחית, רוח מערבית".
ב-1931 כתבה את הרומן הידוע ביותר שלה, זוכה פרס פוליצר - "האדמה הטובה".
ב-1934, בשל מתיחות פוליטית, עזבה בק את הרפובליקה הסינית (1912-1949) וחזרה לארצות הברית. שנה אחר כך התגרשה מבק ונישאה מיד שוב. בעלה השני ריצ'רד וולש היה נשיא הוצאה לאור. בתקופה זו אימצה שישה ילדים.
ב-1938 זכתה בפרס נובל לספרות לאחר שכתבה את הביוגרפיות של הוריה "הגלות" ו"המלאך הלוחם".
בק כתבה מעל ל-100 יצירות - רומנים, סיפורים קצרים, פרוזה וספרות ילדים.
קורות חייה השפיעו על תוכני היצירות. היא רצתה להוכיח לקוראיה כי אוניברסליות של האנושות אפשרית, אם נרצה בכך. היא כתבה על נשים, רגשות, אסיה ואסייתים, הגירה, ואימוץ.
ב-1949 הקימה סוכנות אימוץ שטיפלה בילדים דו-גזעיים.
בק מתה ב-1973.
ספריה שתורגמו לעברית

שאר בשר הוצאת עמיחי, תרגם ד. בן-אחיסמך
מכתב מפקין, הוצאת עמיחי, תרגמה שרה רוי
זעם האהבה The Angry Wife, הוצאת מ. מזרחי 1966, תרגמה הדסה שפירא
בית מריבה, הוצאת יהושע צ'צ'יק, תרגם דב קמחי
האדמה הטובה, הוצאת מצפה על ידי הוצאת צ'צ'יק, תרגם פסח גינזבורג; הוצאת פן, 2014, תרגמה שרון פרמינגר.
זרע הדרקון Dragon Seed, הוצאת מ. מזרחי, תרגמה הדסה שפירא
ביתן הנשים Pavilion of Women, הוצאת מ. מזרחי, המבלב"ד א.בן-דן
הבריחה מסין China Flight, הוצאת מ. מזרחי 1964, תרגם אריה ארד
זכרונות מהחצר הגדולה, הוצאת ל. כרמי 1951, תרגום א. אליגור
הפטריוט, הוצאת הספרייה הישראלית 1952, תרגמה מרים ברנשטיין-כהן; יצא לאור גם בכריכה רכה (שני חלקים) בשם לילה אחד בפקין בהוצאת מקור
דג הדרקון, הוצאת הדר, תרגמה רנה ליטוין
בנים, הוצאת מ. מזרחי, 1987, תרגום: אברהם בירמן. זהו המשך, גם אם עצמאי לחלוטין, לספרה הידוע ביותר של בק, "האדמה הטובה".
פיאוני (פירושו בעברית אדמונית החורש), הוצאת פן, 2013, תרגמה שרון פרמינגר. תורגם לראשונה לעברית ופורסם בשם נורית בשנות החמישים. הספר עוסק במשפחה יהודית בסין.
לקריאה נוספת

Pearl S. Buck, The Chinese Novel: Nobel Lecture Delivered Before the Swedish Academy at Stockholm December 12, 1938, Macmillan & Co., 1939 (הספר בקטלוג ULI)
Peter J. Conn, Pearl S. Buck: a Cultural Biography, Cambridge University Press, 1996 (הספר בקטלוג ULI)
Hilary Spurling, Pearl Buck in China: Journey to the Good Earth, Simon & Schuster, 2010 (הספר בקטלוג ULI)
פונקציית הזהות

הגרף של פונקציית הזהות על מערכת צירים
פונקציית הזהות או טרנספורמציית הזהות היא פונקציה שמחזירה תמיד את אותו הערך שעליו היא פעלה, פונקציה  f היא פונקציית הזהות אם לכל איבר  x בקבוצה  X עליה היא פועלת מתקיים  f(x)=x.
פונקציית הזהות על קבוצה  X מסומנת לעיתים על ידי  \operatorname {id} _{X} , 1_{X} או  I_{X}.
תכונות אלגבריות

תהי  f\colon X\to Y פונקציה כלשהי, אזי  f=f\circ \operatorname {id} _{X}=\operatorname {id} _{Y}\circ f (כאשר  \circ  מייצג פעולת הרכבת פונקציות). בפרט,  \operatorname {id} _{X} הוא איבר היחידה של המונואיד הכולל את כל הפונקציות מ- X על  X.
באלגברה ליניארית

מעל מרחב וקטורי מממד סופי אפשר לייצג כל העתקה ליניארית באמצעות מטריצה. במרחב וקטורי מממד סופי  n מיוצגת העתקת הזהות על ידי מטריצת היחידה  I_{n} שצורתה
זוהי מטריצה שבה כל איברי האלכסון הראשי הם 1 ושאר האיברים הם 0.