stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אופל אסקונה C
תמונות

"אופל אסקונה C" דגם "1.6 S"
"אופל אסקונה C" דגם "1.6 S", שנת 1987
"אופל אסקונה C" בתצורה 2 דלתות סדאן
"אופל אסקונה C" בתצורה 4 דלתות סדאן
"אופל אסקונה C" בתצורה 2 דלתות סדאן
"אופל אסקונה C" בתצורה 5 דלתות - האצ'בק
"אופל אסקונה C" בתצורה 5 דלתות - האצ'בק
"אופל אסקונה C" דגם "1.6 S" בתצורה 5 דלתות - האצ'בק
"אופל אסקונה C" בתצורה 5 דלתות - האצ'בק
ראו גם

אופל
אופל אסקונה A
אופל אסקונה B
אופל קפיטן
אופל אדמירל
הערות שוליים

↑  "אופל אסקונה B" - מפרט automobile-catalog.com/model/opel/ascona_b
↑  "אופל אסקונה C" - מפרט automobile-catalog.com/model/opel/ascona
↑  [Deutsche Autos - Band 3, Werner Oswald, 2003, Motorbuch Verlag ISBN 3-613-02116-1
↑  "אופל אסקונה C" ultimatespecs.com/car-specs/Opel/M74/Ascona-C
אלברט מיד פטיסון

| --- | --- |

 לידה:  9 באפריל 1880 קלרנסוויל, קנדה 
 פטירה:  26 בנובמבר 1957 (בגיל 77) 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מקגיל 
 
אלברט מיד פטיסון (באנגלית: Albert Mead Pattison‏;  9 באפריל 1880 – 26 בנובמבר 1957) היה אמן קנדי מקוויבק שעבד כאמן מסחרי ואדריכל.
ביוגרפיה > ראשית חייו

נולד בסנט ג'ורג' דה קלרנסוויל, קוויבק, פטיסון היה בנם של ויליאם מיד פטיסון, איש המכס בקלרנסוויל, ושרלוט קראנס.
פטיסון קיבל את השכלתו המוקדמת באקדמיה של קלרנסוויל. בשנים 1899 עד 1903 למד באוניברסיטת מקגיל במונטריאול, קוויבק, שם למד אמנות ואדריכלות.
בין השנים 1908–1912 הוא למד בבית הספר לאמנות של האגודה לאמנות במונטריאול, שם למד אצל האמנים הקנדים הבולטים ויליאם ברימנר ומוריס קולן. מאוחר יותר כמה מחבריו לכיתה הפכו לחברים בקבוצת ביבר הול, ביניהם אמילי קואנן, אדווין הולגייט, ג'ון יאנג ג'ונסטון, שרה רוברטסון, אדריאן הרברט, מייבל מאי, ליליה טורנס ניוטון, פרודנס היוארד וסיביל רוברטסון. בשנת 1911 הוענקה לו מלגת אגודת האמנות.
ביוגרפיה > חיים מאוחרים

בתחילה עבד פטיסון כשרטט עבור חברת האדריכלות של מונטריאול האצ'יסון, ווד ומילר לפני שהצטרף לעיתון "מונטריאול" בשנת 1915 כאמן מסחרי. המילון "אמנים קנדים" קבע כי פטיסון "עבד במשרה חלקית כמאייר בעיתון מונטריאול. הוא היה עובד במשרה חלקית בלבד כדי שיוכל להקדיש את יתרת תשומת ליבו לציוריו, אותם הציג במוזיאון מונטריאול. לאמנויות יפות מספר פעמים."
פטיסון ייצר עבודות במדיומים רבים, כולל צבעי מים, תחריטים וציורי שמן. רוב עבודותיו מתארות סצנות של חיי היומיום במונטריאול ובכפרי קוויבק הסמוכה.
פטיסון נסע לאנגליה וצרפת בשנת 1924, ושני ציורים בצבעי מים מאותה נסיעה - צ'רינג קרוס ברידג', לונדון ויום הבסטיליה, רואן - הוצגו בתערוכה של האקדמיה המלכותית הקנדית באותה שנה. בביקורתו על שתי העבודות במהדורת 10 במרץ 1925 של מגזין האומנויות והמכתבים בפריז, Revue du Vrai et du Beau, התייחס מבקר האמנות הצרפתי Comte Chabrier ל"עוצמת הרישום, לפשטות וטעמם הטוב של קומפוזיציה, דיוק וחיות הצבע"ותיאר את פטיסון כ"צייר מים שניחן בסגנון מקורי".
פטיסון נפטר בהדסון, קוויבק, ב־26 בנובמבר 1957 בגיל 77.
הערות שוליים

↑  M987.253.311 | Residence of William Mead Pattison, Esq., Clarenceville, Quebec | Print (photomechanical) | H. Belden Co. (Publisher - éditeur) | McCord Museum, collections.musee-mccord.qc.ca
↑  Reid, James; Reisner (March 9, 2017). Diary of a Country Clergyman 1848-1851
↑  The Beaver Hall Group: 1920s Modernism in Montreal. Edited by Jacques Des Rochers and Brian Foss. The Montreal Museum of Fine Arts/Black Dog Publishing, London, U.K
↑  MacDonald, Colin S. (1967). A Dictionary of Canadian Artists. Ottawa: Canadian Paperbacks
↑  Royal Canadian Academy of Arts/Académie royale des arts du Canada exhibitions and members, 1880-1979 by Evelyn de Rostaing McMann, University of Toronto Press, 1981
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 3031 4482  LCCN: n95802252  VIAF: 11563859   WorldCat (עם VIAF): 11563859
אופל אסקונה B

| --- | --- |

Opel Ascona B, בתצורה 4 דלתות
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  אופל
 שנות ייצור:  1975 – 1981
 יחידות שיוצרו:  1,290,407
 הרכבה:  גרמניה גרמניה
 מודל קודם:  אופל אסקונה A
 מודל אחריו:  אופל אסקונה C
 אורך:  4,321 מ"מ
 רוחב:  1,670 מ"מ
 גובה:  1,380 מ"מ
 משקל:  900–1,100 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,518 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, 1,196 סמ"ק המפיק 60 כ"ס, 75 כ"ס (מנוע בנזין)  4 צילינדרים, 1,584 סמ"ק המפיק 60 כ"ס, 75 כ"ס (מנוע בנזין)  4 צילינדרים, 1,897 סמ"ק המפיק 75 כ"ס, 90 כ"ס (מנוע בנזין)  4 צילינדרים, 1,979 סמ"ק המפיק 90 כ"ס, 100 כ"ס, 110 כ"ס, 120 כ"ס (מנוע בנזין)  6 צילינדרים, 2,410 סמ"ק המפיק 144 כ"ס (מנוע בנזין)  4 צילינדרים, 1,988 סמ"ק המפיק 58 כ"ס (מנוע דיזל)
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 4 מהירויות  תמסורת ידנית - 5 מהירויות
 מהירות מרבית:  138 קמ"ש (דגם 1.2 ליטר המפיק 55 כ"ס)  140 קמ"ש (דגם 1.2 ליטר המפיק 60 כ"ס)  144 קמ"ש (דגם 1.3 ליטר המפיק 60 כ"ס)  155 קמ"ש (דגם 1.3 ליטר המפיק 75 כ"ס)  145 קמ"ש (דגם 1.6 ליטר המפיק 60 כ"ס)  155 קמ"ש (דגם 1.6 ליטר המפיק 75 כ"ס)  155 קמ"ש (דגם 1.9 ליטר המפיק 75 כ"ס)  165 קמ"ש (דגם 1.9 ליטר המפיק 90 כ"ס)  167 קמ"ש (דגם 2.0 ליטר המפיק 90 כ"ס)  175 קמ"ש (דגם 2.0 ליטר המפיק 100 כ"ס)  182 קמ"ש (דגם 2.0 ליטר המפיק 110 כ"ס)  180 קמ"ש (דגם 2.0 ליטר המפיק 120 כ"ס)  197 קמ"ש (דגם 2.4 ליטר המפיק 144 כ"ס)  137 קמ"ש (דגם 2.0 ליטר, מנוע דיזל)
אופל אסקונה B (בגרמנית: Opel Ascona B) היא מכונית משפחתית, מתוצרת יצרן הרכב הגרמני אופל (בגרמנית: Opel Automobile GmbH), חברת בת של קונצרן הרכב ג'נרל מוטורס, שיוצרה בין השנים 1975–1981 בגרמניה.
"אופל אסקונה B"

יוצרו 1,290,407 יחידות.
מנוע קדמי.
סוג מנוע: מנועי בנזין ומנוע דיזל.
סוג הנעה: הנעה אחורית.
5 נוסעים (דגם סדאן).
"אופל אסקונה B" > תאוצות

תאוצה בין 0–100 קמ"ש היא 20.5 שניות (דגם 1.2 ליטר המפיק 55 כ"ס).
תאוצה בין 0–100 קמ"ש היא 18.5 שניות (דגם 1.2 ליטר המפיק 60 כ"ס).
תאוצה בין 0–100 קמ"ש היא 19.0 שניות (דגם 1.3 ליטר המפיק 60 כ"ס).
תאוצה בין 0–100 קמ"ש היא 17.0 שניות (דגם 1.3 ליטר המפיק 60 כ"ס).
תאוצה בין 0–100 קמ"ש היא 17.0 שניות (דגם 1.6 ליטר המפיק 60 כ"ס).
תאוצה בין 0–100 קמ"ש היא 14.0 שניות (דגם 1.6 ליטר המפיק 75 כ"ס).
תאוצה בין 0–100 קמ"ש היא 15.0 שניות (דגם 1.9 ליטר המפיק 75 כ"ס).
תאוצה בין 0–100 קמ"ש היא 12.0 שניות (דגם 1.9 ליטר המפיק 90 כ"ס).
תאוצה בין 0–100 קמ"ש היא 12.0 שניות (דגם 2.0 ליטר המפיק 90 כ"ס).
תאוצה בין 0–100 קמ"ש היא 11.5 שניות (דגם 2.0 ליטר המפיק 100 כ"ס).
תאוצה בין 0–100 קמ"ש היא 10.5 שניות (דגם 2.0 ליטר המפיק 110 כ"ס).
תאוצה בין 0–100 קמ"ש היא 9.8 שניות (דגם 2.0 ליטר המפיק 120 כ"ס).
תאוצה בין 0–100 קמ"ש היא 7.7 שניות (דגם 2.4 ליטר המפיק 144 כ"ס).
תאוצה בין 0–100 קמ"ש היא 22.0 שניות (דגם 2.0 ליטר מנוע דיזל).
דגמים

"Ascona 1.2 N".
"Ascona 1.2 S".
"Ascona 1.3 N".
"Ascona 1.3 S".
"Ascona 1.6 N".
"Ascona 1.6 S".
"Ascona 1.9 N".
"Ascona 1.9 S".
"Ascona 2.0 N".
"Ascona 2.0 S".
"Ascona 2.0 E".
"Ascona i2000".
"Ascona 400".
"Ascona 2.0 D".
תצורות "אופל אסקונה B"

4 דלתות - סדאן.
2 דלתות - סדאן.
תמונות

"אופל אסקונה B"
"אופל אסקונה B", שנת 1976
"אופל אסקונה B"
"אופל אסקונה B"
"אופל אסקונה B"
"אופל אסקונה B" - מבט לתא הנהג
"אופל אסקונה B"
"אופל אסקונה B", שנת 1978
ראו גם

אופל
אופל קפיטן
אופל אדמירל
הערות שוליים

↑  "אופל אסקונה B" - מפרט automobile-catalog.com/model/opel/ascona_b
↑  "אופל אסקונה B" car.info/en-se/opel/ascona/b
↑  "אופל אסקונה B" - תמונות hu.pinterest.com/viktormoricz9
↑  אופל אסקונה 400 opel400club
אירוויזיון 1970

| --- | --- |


 מספר התחרות:  15
 גמר:  21 במרץ 1970
 מנחים:  וילי דובה
 רשת השידור המפיקה:  NOS
 מיקום האירוע:  הולנד מרכז הכנסים, אמסטרדם, הולנד
 השיר הזוכה:  אירלנד אירלנד - "All Kinds of Everything" ("כל מיני דברים") בביצוע דנה
 שיטת הניקוד:  לכל מדינה חבר שיפוט בן עשרה שופטים, כל שופט מעניק נקודה לשיר המועדף עליו
 מספר משתתפות:  12
 מדינות שפרשו מהתחרות:  פינלנד פינלנד  פורטוגל פורטוגל  שוודיה שוודיה  נורווגיה נורווגיה
 סיימו עם 0 נקודות:  לוקסמבורג לוקסמבורג
 המדינות המשתתפות
 
   המדינות המשתתפות   מדינות שהשתתפו בעבר, אך לא בשנה זו
 → אירוויזיון 1969 אירוויזיון 1971 ← 
 
תחרות האירוויזיון של 1970, התחרות החמש עשרה במספר, נערכה ב-21 במרץ 1970 באמסטרדם, הולנד, בהנחיית מגישת הטלוויזיה וילי דובה. בתחרות ניצחה הזמרת דנה רוזמרי סקאלון אשר ייצגה את אירלנד עם השיר "All Kinds of Everything". היה זה הניצחון הראשון של אירלנד אשר מאז צברה 7 ניצחונות והיא מחזיקה כיום בשיא הניצחונות באירוויזיון ביחד עם שוודיה. תחרות זו מיוחדת במספר מובנים:
פינלנד, נורווגיה, פורטוגל ושוודיה בצירוף אוסטריה החליטו להחרים את התחרות באותה שנה בגלל התוצאה של האירוויזיון שנה קודם לכן, ובגלל שיטת ההצבעה שלדעתם הייתה צריכה להשתנות. כדי להימנע מתוצאה כזו נקבע חוק שובר השוויון, לפיו אם שתי מדינות או יותר יגיעו למקום הראשון בסיום ההצבעה הכללית, הזמרים יצטרכו לעלות ולהציג שוב. לאחר מכן השופטים יתייעצו וינסו להגיע להחלטה. במקרה שלא תהיה הכרעה, כל מי שהגיע למקום הראשון בסיום ההצבעה הראשונה יהיה המנצח. החוק לא הופעל מעולם, כיוון שכל הצבעה הסתיימה בהכרעה, וב-1971 שונו כללי ההצבעה לחלוטין.
בשנה זו שודרה התחרות לראשונה גם לארצות הגוש המזרחי - ברית המועצות, הונגריה וצ'כוסלובקיה. עצם השידור לארצות אלו לא היה מובן מאליו, נוכח המלחמה הקרה ומדיניות מסך הברזל במזרח אירופה. התחרות לא שודרה פעמים רבות לארצות הגוש עד התפרקותו בשלהי שנות ה-80. כמו כן, התחרות שודרה באמצעות לוויין לצ'ילה וברזיל (אולם שידור התחרות בלוויין מחוץ לאירופה החל כבר בשנה הקודמת).
המעצב רונלד דה גריט בנה את הבמה בצורה של חצי גורן עם כמה שורות של מוטות ברזל מעוקמים מסביב, ובאמצע הוצב כדור מתכת גדול שיכול להסתובב לכמה כיוונים.
רקע

התחרות של 1969 נגמרה בשוויון מרובע, ולכן נערכה הגרלה לקבוע מי תהיה המדינה המארחת מבין ארבע המדינות המנצחות של השנה הקודמת. בהגרלה נקבע שהולנד תארח את תחרות האירוויזיון באותה שנה.
לאור ההחרמה התמודדו באירוויזיון זה רק 12 מדינות, והמפיקים ההולנדים נאלצו למתוח את קטע הפתיחה וקטעי הקישור. הדבר נעשה באמצעות סרטונים קצרים ששודרו בין השירים. הרעיון הזה זכה להצלחה, ושיטת סרטוני המעבר חזרה מאז כמעט בכל שנה. שיטת סרטוני המעבר יצרה בפעם הראשונה יתרון ניכר לצופי הטלוויזיה על פני מאזיני הרדיו. סרטוני המעבר הללו זכו במשך השנים לכינוי 'גלויות', כיוון שהן מציגות את נופי המדינה המתמודדת (לדוגמה: 1979) או כל מאפיין שקשור למדינה שתעלה על הבמה בסופם (לדוגמה: 2009).
התחרות הציגה זמרים מפורסמים כמו מרי הופקין מבריטניה, אנרי דס משווייץ ודייוויד אלכסנדר וינטר מלוקסמבורג, ולצידם הופיעו זמרים אלמונים עד אז כמו חוליו איגלסיאס מספרד והמנצחת עצמה, דנה. הניצחון הפך אותה לכוכבת בינלאומית גדולה, והשיר שלה, "All Kinds of Everything", היה ללהיט.
השירים המשתתפים

| סדר | מדינה | שפה | שם המבצע | שם השיר | תרגום | מיקום | ניקוד |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | הולנד הולנד | הולנדית | לבבות הנשמה | Waterman | מזל דלי | 7 | 7 |
| 2 | שווייץ שווייץ | צרפתית | אנרי דס | Retour | חזרה | 4 | 8 |
| 3 | איטליה איטליה | איטלקית | ג'אני מורנדי | Occhi di ragazza | עיניים של נערה | 8 | 5 |
| 4 | יוגוסלביה יוגוסלביה | סלובנית | אווה סרשן | Pridi, dala ti bom cvet | בוא, אתן לך פרח | 11 | 4 |
| 5 | בלגיה בלגיה | צרפתית | ז'אן ואלה | Viens l'oublier | שכחי ממנו | 8 | 5 |
| 6 | צרפת צרפת | צרפתית | גי בונה | Marie-Blanche | מארי-בלאנש | 4 | 8 |

| 7 | הממלכה המאוחדת בריטניה | אנגלית | מרי הופקין | Knock, Knock Who's There? | טוק, טוק, מי שם? | 2 | 26 |

| 8 | לוקסמבורג לוקסמבורג | צרפתית | דויד אלכסנדר וינטר | Je suis tombé du ciel | נפלתי מן השמיים | 12 | 0 |
| 9 | ספרד (1945-1977) ספרד | ספרדית | חוליו איגלסיאס | Gwendolyne | גוונדולין | 4 | 8 |
| 10 | מונקו מונקו | צרפתית | דומיניק דוסו | Marlène | מארלן | 8 | 5 |

| 11 | גרמניה המערבית גרמניה המערבית | גרמנית | קטיה אבשטיין | Wunder gibt es immer wieder | פלאים תמיד מתרחשים | 3 | 12 |
| 12 | אירלנד אירלנד | אנגלית | דנה | All Kinds of Everything | כל מיני דברים | 1 | 32 |
אלון ריינהורן

| --- | --- |

 לידה:  19 ביולי 1971 (בן 53) 
 מדינה:  ישראל 
 פרופיל ב-IMDb
 
אלון ריינהורן (נולד ב-19 ביוני 1971) הוא דוגמן ושחקן ישראלי.
ביוגרפיה

ריינהורן גדל בגבעתיים, כדוגמן הופיע בין היתר בקמפיינים לאירוקה, דלתא ונביעות ולמותג בגדי הים "פלפל", הוא דגמן גם בחוץ לארץ ובין היתר הופיע בתצוגת אופנה של ורסאצ'ה.
הוא הופיע בסרט הטלוויזיה "בחצות הלילה" ובקלטת הילדים "מועדון גן הרקדנים", הוא שיחק את אדם בסדרת הדרמה קפה פריז.
הוא גילם את יוסף במחזמר יוסף וכתונת הפסים המשגעת שהועלה בתיאטרון "מקסים". ריינהורן הנחה את תחרות מלכת היופי 1997 לצד נועה תשבי, והיה בנוסף בין מנחי התוכנית זאפ לראשון.
אחרי שעזב את הדוגמנות והמשחק החל לעבוד בנדל"ן.
אלברט מהרביאן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  17 בנובמבר 1939 (בן 84) איראן 
 ענף מדעי:  פסיכולוגיה, פסאודו-מדע 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קלארק  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס 
 מוסדות:  אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס 
 תלמידי דוקטורט:  ג'יימס א. ראסל 
 www.kaaj.com/psych/
 
אלברט מהרביאן (Albert Mehrabian; נולד ב-17 בנובמבר 1939) הוא פרופסור אמריטוס לפסיכולוגיה ב-UCLA. נודע בעיקר בשל פרסומיו על תקשורת לא-מילולית.
חייו

מהרביאן נולד למשפחה ארמנית באיראן. הוא למד לתואר ראשון ושני בהנדסה ב-MIT, ובהמשך עבר לתחום הפסיכולוגיה וקיבל תואר דוקטור באוניברסיטת קלארק. מרצה וחוקר ב-UCLA מ-1964.
תקשורת לא-מילולית

במאמר שפרסם בשנת 1967 הוא הראה, לפי ניסויים, שרק 7% מכל המידע שהאדם מפיק מתוך שיחה, בא מהמילים, בעוד 38% מהמידע מגיע מנימת הדיבור ו-55% משפת הגוף. טענה זו התפרסמה מאוחר יותר כ"כלל 55-38-7".
עם זאת, בניסוי בדק מהרביאן מידע רגשי, שבו היה הבדל ניכר בין המסר המילולי לבין שפת הגוף או נימת הדיבור; לכן מהרביאן הסתייג מהכלת הכלל על כל שדה השיח.
מחקרים מאוחרים יותר פסלו את הכלל ואף התייחסו אליו כאל מיתוס.
פרסומיו

An Analysis of personality theories. Englewood Cliffs, N.J. : Prentice-Hall, 1968 (Prentice-Hall psychology series)
with Morton Wiener: Language within Language : Immediacy, a Channel in Verbal Communication. New York : Appleton-Century-Crofts, 1968
Tactics of social influence. Englewood Cliffs, NJ : Prentice-Hall, 1970 (Prentice-Hall series in clinical and social psychology and personality)
Silent Messages : Implicit Communication of Emotions and Attitudes.
Nonverbal Communication. 2. paperback print. New Brunswick : Aldine Transaction, 2007
with James A. Russell: An approach to environmental psychology. Cambridge, Mass. : MIT Press, 1974
with Sheldon Ksionzky: A theory of affiliation. Lexington : Heath, 1974
Basic behavior modification. New York : Human Sciences Pr., 1978 (New vistas in counseling series 9)
Basic dimensions for a general psychological theory : implications for personality, social, environmental, and developmental studies. Cambridge, Mass. : Oelschlager, Gunn & Hain, 1980
Eating characteristics and temperament : general measures and interrelationships. New York : Springer, 1987
The name game : the decision that lasts a lifetime. Bethesda, MD : National Press Books, 1990
The balanced emotional empathy scale : BEES. Monterey, CA : Mehrabian, 1996
הערות שוליים

↑  Antonietta Trimboli, Michael B. Walker, Nonverbal dominance in the communication of affect: A myth?, Journal of Nonverbal Behavior 11, 1987, עמ' 180–190 doi: 10.1007/BF00990236
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007274381705171  PLWABN: 9810605918505606  BIBSYS: 90114929  CiNii: DA00566318  ICCU: IEIV005337  ISNI: 0000 0001 0931 2316  LCCN: n79104236  NDL: 00449678  NKC: xx0054036  NLA: 35345055  NLK: KAC201882300  NTA: 068535600  RERO: 02-A003579915  SUDOC: 079913377  VIAF: 108378016   WorldCat (עם VIAF): 108378016
אלברט מוצרי

| --- | --- |

 לידה:  21 בדצמבר 1867 קהיר, ח'דיוות מצרים 
 פטירה:  20 בפברואר 1933 (בגיל 65) 
 מדינה:  מצרים 
 
ד"ר אברהם מוצרי
ד"ר אלברט (אברהם) מוצרי (21 בדצמבר 1867 – 20 בפברואר 1933) היה רופא, עיתונאי, מעשירי קהילת יהודי מצרים ומנהיג ציוני.
ממאמריו בעיתונות

A. Mosseri, “L'espoir d'un vieux sioniste(הקישור אינו פעיל),” Israël Mar. 20, 1925.
A. Mosseri, “Bilan de l'annee 5692(הקישור אינו פעיל),” Israël Sep. 30, 1932.
A. Mosseri, “Reponse a un calomniateur(הקישור אינו פעיל),” Israël Dec. 2, 1932.
לקריאה נוספת

הגר הלל, ישראל בקהיר: עיתון ציוני במצרים הלאומית, תל אביב: עם עובד, 2004.
רות קמחי, ציונות בצל הפירמידות: התנועה הציונית במצרים (1918-1948), תל אביב: עם עובד, 2009.
הערות שוליים

↑  אברהם חיים אלחנני, "על יהדות מצרים בין שתי מלחמות עולם", במערכה (פברואר 1978), עמ' 16.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012700867205171
איה לוריא

| --- | --- |

 לידה:  1971 (בת 53 בערך) אשדוד, ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 תחום יצירה:  אוצרות 
 בן או בת זוג:  דורון לוריא 
 
איה לוריא היא המנהלת והאוצרת הראשית של מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית, החל מ-2014, חוקרת ומרצה על אמנות עכשווית ואוצרות. לפני כניסתה לתפקיד, הייתה רכזת אקדמית ומרצה בתוכנית ללימודי מוזיאולוגיה ואוצרות באוניברסיטת ת"א, אוצרת ראשית ומנהלת האוסף במכון שפילמן לצילום משנת (2010) ושימשה כאוצרת ויועצת של אוספים פרטיים.
ביוגרפיה

לוריא נולדה באשדוד ב-1971. בעלת תואר ראשון, שני ושלישי בתולדות האמנות מאוניברסיטת תל אביב. עבודת הדוקטורט שלה עוסקת בייצוגי זהות בדיוקן הארץ-ישראלי בתקופת היישוב בשנים 1948-1906. לוריא מתגוררת בתל אביב.
פעילות אוצרותית > מכון שפילמן לצילום

כאוצרת ראשית של מכון שפילמן לצילום התמקדה בצילום עכשווי וצילום היסטורי. יחד עם שלום שפילמן בנתה לוריא את הפרוגרמה שעיקרה היה התמקדות בשיח הפנים-צילומי, התאורטי והאמנותי. שתי התערוכות הראשונות במכון הוקדשו לביסוס והעמקת ההבנה של פרספקטיבה היסטורית. נקודת המוצא הקונצפטואלית לתערוכות אלה היא בחינת המהלכים שבאמצעותם התרחק הצילום מגישות מסורתיות שראו בו כלי ייצוג גרידא, הלוכד באופן ישיר מושאים ממשיים בעולם, ויצא אל גילוי אופני פעולה אחרים בשדה האמנות, תוך בחינה מחדש של פרקטיקות הייצור שלו.
ב-2012 אצרה לוריא את התערוכה הקבוצתית "LUMA - צילום מודרני במחצית הראשונה של המאה העשרים" (Luma– Modern Photography from the First Half of the 20th Century), שלוותה בקטלוג. עניינה של התערוכה היה הפניית זרקור אל מגמת "הראייה החדשה" כתופעה ייחודית בהיסטוריה של צילום האוונגרד המודרני, שהופיעה בו זמנית במרכזים שונים ברחבי אירופה ומאוחר יותר בארצות-הברית.
ב-2013 אצרה את "העין העירומה: צילום סוריאליסטי במחצית הראשונה של המאה העשרים" (The Naked Eye – Surrealist Photography from the First Half of the 20th Century). בתערוכה הוצגו עבודות מאוסף המכון ומאוסף מוזיאון ישראל, שמלמדות על הרוח האמנותית של תקופתן. הסוריאליזם, שראשיתו בשנות העשרים של המאה ה-20, צמח מהדאדא והפך לזרם אוונגרדי שבא לידי ביטוי בכל תחומי התרבות. העבודות בתערוכה הן המאפיינות ביותר של הצילום הסוריאליסטי, שעסק בנבכי הנפש, בדחפים המודחקים, בחלומות ובדימויים על־מציאותיים. חלק נכבד בתערוכה הוקדש למאן ריי, אבי הצילום הסוריאליסטי, שהתבוננות ביצירותיו מצביעה בבירור על המסרים והביקורת של התקופה. לצדו הוצגו עבודות של מובילים אחרים בצילום הסוריאליסטי כמו אנדרה ברטון, ארווין בלומנפלד, קלוד קאהון, דורה מאר, פול אלואר, הנס בלמר, ברניס אבוט, ססיל ביטון, פלורנס הנרי ועוד. העבודה בסגנון המונטז', שמשותפת לכל אותם אמנים, משאירה את הצופים מלאים במחשבות לגבי הטכניקה המסובכת והיצירתית: דימויים שהיום אפשר ליצור בשניות בעזרת טכנולוגיות מחשב דרשו אז הרבה דמיון, ויותר מזה - הרבה אומץ.
פעילות אוצרותית > מכון שפילמן לצילום > מבחר תערוכות

1997-1996 - פורום המוזיאונים, תערוכה נודדת: מוזיאון ע"ש וילפריד ישראל בקיבוץ הזורע, מוזיאון פתח תקווה לאמנות, מוזיאון אשדוד לאמנות, "ציטוטים באמנות - יצירות מאוסף דורון סבג חברת ORS", קטלוג עברי, 30 עמ'.
1996 - מוזיאון בת-ים לאמנות, "ריבוי הפנים" - דיוקנאות מאוסף דורון סבג חברת ORS", דפדפת.
1999 - הגלריה האוניברסיטאית, אוניברסיטת תל אביב, "השגבה ממוכנת – אופני התבוננות בעבודותיהם של דגנית ברסט, יצחק לבנה וגבי קלזמר", קטלוג עברי/ אנגלי, 61 עמ'.
2000 - מוזיאון תל אביב לאמנות, "חשיפה - רכישות אחרונות אוסף דורון סבג ORS", קטלוג עברי/אנגלי, 133 עמ'.
2003 - מוזיאון תל אביב לאמנות, "ליליאן קלאפיש – ציורים 1949 - 2003", קטלוג עברי/אנגלי, 225 עמ'
2004 - מוזיאון תל אביב לאמנות, "טאקאשי מוראקאמי – תצוגה מיוחדת מאוסף ORS", (אמן יפני עכשווי, מיצב באולם הכניסה של המוזיאון)
2004 - ביתן הלנה רובינשטיין, מוזיאון תל אביב, "אילן ברוך: שיח עם צבר", קטלוג עברי/אנגלי, 57 עמ'.
2005 - מוזיאון תל אביב לאמנות "שמורים בלב – ציורי הדיוקן של חיים גליקסברג", קטלוג עברי אנגלי, 236 עמ'.
2008 - מוזיאון תל אביב לאמנות, "התרוקנות - עבודות מאוסף דורון סבג, חברת ORS, (בשיתוף: נילי גורן), קטלוג עברי/ אנגלי, 155 עמ'.
2009 - מתחם התחנה, תל אביב, פסטיבל POV לצילום, "קיץ שעבר" - תערוכה קבוצתית, מארז גלויות, עברית/אנגלית.
2011 - מוזיאון אשדוד לאמנות, "בדרך לשום מקום", "The Road to Nowhere" תערוכה קבוצתית, מארז גלויות וטקסט עברי/אנגלי.
2012 - מכון שפילמן לצילום, "LUMA צילום מודרני במחצית הראשונה של המאה העשרים", תערוכה קבוצתית, קטלוג עברי/אנגלי, 176 עמ'.
2013 - מכון שפילמן לצילום, "העין העירומה: צילום סוריאליסטי במחצית הראשונה של המאה העשרים", תערוכה קבוצתית, קטלוג עברי/אנגלי, 265 עמ'.
2014 ואילך - תערוכות מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית.
פעילות אוצרותית > מכון שפילמן לצילום > פעילויות נוספות

לוריא שמשה כמרצה לאמנות ולמוזיאולוגיה בפורומים שונים וכיועצת אמנותית לאוספי אמנות מוסדיים ופרטיים. היא מכהנת בוועדות ייעוץ ציבוריות בנושאי אמנות פלסטית ומוזיאולוגיה וכשופטת בוועדות פרסים ציבוריות לאמנות פלסטית מטעם משרד התרבות, משרד החינוך, קרנות ומוסדות אמנות.
הערות שוליים

↑  איה לוריא תעמוד בראש מוזיאון הרצליה, באתר ערב רב, ‏2014-01-20
↑  יובל סער, "המשרד במוזיאון, אבל כשאני צריכה להעמיק, זה כאן", באתר כלכליסט, 13 בדצמבר 2017
↑  קראו בכותר - LUMA: צילום מודרני במחצית הראשונה של המאה ה-20 : מאוסף מכון שפילמן לצילום, באתר כותר
↑  "ביקורת תערוכה: "העין העירומה" במכון שפילמן לצילום". כלכליסט - www.calcalist.co.il. 2013-04-22. נבדק ב-2017-03-09.
↑  אלי ערמון-אזולאי, לצלם מהלא־מודע: תערוכת עבודות סוריאליסטיות מאמצע המאה ה-20, באתר הארץ, 17 באפריל 2013
↑  "ביקורת תערוכה: "העין העירומה" במכון שפילמן לצילום". כלכליסט - www.calcalist.co.il. 2013-04-22. נבדק ב-2017-03-09.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264882005171  GND: 108964762X  ISNI: 0000 0000 6693 8481  LCCN: no2005081115  SUDOC: 123762235  VIAF: 12044222   WorldCat (עם VIAF): 12044222
אירוויזיון 1976

| --- | --- |

 מספר התחרות:  21
 גמר:  3 באפריל 1976
 מנחים:  קורי ברוקן
 מנצח ראשי:  הארי ואן הוף
 רשת השידור המפיקה:  הולנד NOS (הולנד)
 מיקום האירוע:  הולנד בניין הקונגרסים, האג, הולנד
 השיר הזוכה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת – "Save Your Kisses for Me" ("שמרי נשיקותייך עבורי"), אחוות האדם
 שיטת הניקוד:  לכל מדינה חבר שופטים, המעניק 1 - 8, 10 או 12 נקודות לעשרה שירים
 מספר משתתפות:  18
 מדינות שחוזרות לאחר פרישה:  אוסטריה אוסטריה  יוון יוון
 מדינות שפרשו מהתחרות:  שוודיה שוודיה  מלטה מלטה  טורקיה טורקיה
 מופעי פתיחה/ביניים:  מופע ביניים:  להקת מכללת הסווינג ההולנדית
 המדינות המשתתפות
 
   המדינות המשתתפות  מדינות שהשתתפו בעבר אך לא השנה
 → אירוויזיון 1975 אירוויזיון 1977 ← 
 
אחוות האדם מבצעים את השיר הזוכה, "שמרי נשיקותייך עבורי"
מימין לשמאל: ירדנה ארזי, לאה לופטין ורותי הולצמן. להקת שוקולד מנטה מסטיק באירוויזיון 1976
אירוויזיון 1976 נערך ב-3 באפריל בהאג לאחר זכייתה של הולנד בתחרות האירוויזיון שנה קודם לכן. מנחת האירוויזיון הייתה קורי ברוקן, זוכת המקום הראשון באירוויזיון 1957 והמקום האחרון באירוויזיון 1958.
המדינה הזוכה בתחרות הייתה הממלכה המאוחדת עם השיר: "Save Your Kisses for Me" בביצוע להקת: "אחוות האדם". בשנת 2005 השתתף השיר גם בתחרות שיר היובל באירוויזיון.
הממלכה המאוחדת קבעה באותה תחרות שיא שלא נשבר עד היום – אחוז הקולות הגבוה ביותר בתחרות. היא זכתה
ב-164 נקודות מתוך 204 אפשריות, כלומר 80.3 אחוזים. בסך הכול קיבל השיר את מירב הנקודות, 12, משבע מדינות. למקום השני הגיעה צרפת בהפרש של 17 נקודות מהממלכה המאוחדת עם השיר: "Un, Deux, Trois" בביצוע של קתרין פרי (Cathérine Ferry). במהלך ההצבעה התחולל קרב צמוד בין הממלכה המאוחדת לצרפת, כאשר מונקו נתנה יתרון קל לממלכה המאוחדת, שהתחזק לאחר ההצבעה הצרפתית (שהייתה אחת לפני האחרונה). כשהגיע תורו של חבר השופטים היוגוסלבי להצביע, כבר היה ברור שהממלכה המאוחדת ניצחה בתחרות ולמרות שצרפת קיבלה 12 נקודות מיוגוסלביה, לא היה בכך די כדי לכסות את הפער.
ליכטנשטיין ניסתה להצטרף לתחרות בשנה זו, ואף בחרה לצורך זה שיר ("קאובוי קטן", בביצועו של ביגי באכמן) אולם משום שלליכטנשטיין לא הייתה אז רשת שידור כלשהי, היא לא הורשתה להשתתף בתחרות.
השיר היווני עורר סערה באירופה, משום שעסק בפלישה הטורקית לצפון קפריסין. רק בשנה קודם לכן, פרשה יוון מהתחרות כמחאה על הפלישה ועל ההתעלמות הבינלאומית ממנה. טורקיה בחרה שלא להשתתף יחד עם יוון בתחרות אותה השנה.
מדינה נוספת שפרשה באותה השנה היא שוודיה, שפרשה לאחר שרשת השידור השוודית, SR, הודיעה כי במידה ותנצח, לא תוכל לממן את אירוח התחרות בשנה שלאחר מכן. ההחלטה לפרוש התקבלה לאחר מחאה ציבורית רחבה בשוודיה נגד SR (שכללה הפגנות נגד הרשת ואף נגד תחרות האירוויזיון עצמה). אולם לאחר התחרות החליט איגוד השידור האירופי, שכדי להקל על עול האירוח של התחרות, כל מדינה תשתתף חלקית במימון התחרות. למרות שסך הכספים שמעבירות המדינות המשתתפות הם רק מיעוט מעלות האירוח, בכל זאת מדובר היה בהקלה משמעותית (שוודיה אכן חזרה לתחרות ב-1977).
מלטה פרשה מהתחרות, אולם לא פרסמה את הסיבות שבגינן פרשה. היא חזרה לתחרות רק ב-1991.