stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נעמי לשם
תערוכות > תערוכות יחיד נבחרות

1996 – "ממדיום למדיום", בית האמנים, ירושלים
1997 – "ממדיום למדיום", גלריה טובה אוסמן, תל אביב
1998 – "לראות את הנולד", מוזיאון המדע ע"ש בלומפילד, ירושלים
2000 – "נגיעות", בית גבריאל, כנרת
2001 – "נגיעות", בית האמנים, ירושלים
2009 – "תערוכת פרס קונסטנטינר", מוזיאון תל אביב לאומנות, תל אביב
Runways – 2009, גלריה סילבה דנצלר, ציריך, שווייץ
2010 – Pisten und Wege, גלריית העיר ביהל (אנ'), גרמניה
2011 – "ישנים", גלריה חזי כהן, תל אביב
Sleepers – 2011, קונסט צויג האוס, ראפארסוויל, שווייץ
2011 – Between Zones, גלריה אנדראה מייזלין, ניו יורק, ארצות הברית
2012 – Leisere Toene, גלריה סילבה דנצלר, ציריך, שווייץ
2014 – Landmarks, גלריה נגא, תל אביב
2014 – "ארבעים", בית האמנים בירושלים
2014 – Centered, גלריה אנדראה מייזלין, ניו יורק, ארצות הברית
2016 – "חול קפוא", גלריה טרומפלדור, באר שבע
2017 – "ליזט" (מוצג מיוחד), מוזיאון ישראל ירושלים
2018 – "אין גבול", גלריה Ncontemporary, מילאנו, איטליה
2019 – "רוחות של אחרים", גלריה נגא, תל אביב.
2021 – Fotografische Gesprache, גלריה עירונית, בוהל, גרמניה
2021 – Conversations Photograpiques, מרכז התרבות Pole, דרוזנהיים, צרפת
תערוכות > תערוכות קבוצתיות נבחרות

1993 – "לגור בירושלים", מוזיאון ישראל, ירושלים
1997 – Club Kunstsalon sommerpalais Harrach, וינה, אוסטריה
2001 – "ידיים", מוזיאון ישראל, ירושלים
2007 – "הלכי רוח בצילום ישראלי", מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב
2007 – "מים רבים", מוזיאון ישראל, ירושלים
2007 – Current Vision #2, גלריה אנדראה מייזלין, ניו יורק, ניו יורק, ארצות הברית
2008 – Israel is Real, המוזיאון היהודי קנזס, ארצות הברית
2008 – "מראה מראה", גלריה טובה אוסמן, תל אביב
2010 – Projekt 3, 5 Positionen, גלריה סילבה דנצלר, ציריך, שווייץ
2010 – "חדש בצילום- רכישות אחרונות", מוזיאון ישראל, ירושלים
2011 – ParisPhoto, פריז, צרפת
2011 – "פסטיבל לאמנות עכשווית – Tina B", פראג, צ'כיה
2011 – "רכישות חדשות בצילום", מוזיאון נורטון, פלורידה, ארצות הברית
2011 – "נוף אנושי", בית האמנים תל אביב
2012 – "מרחבים – רכישות חדשות ועבודות מהאוסף", מוזיאון ישראל, ירושלים
2012 – "רנדום", גלריה באאד, תל אביב
2012 – ParisPhoto (אנ'), פריז, צרפת
2012 – Von Hier Nach Dort, מרכז תרבות זאאדאם, פפיקון, שווייץ
2012 – "חלל משתנה", פסטיבל הצילום הבינלאומי (אנ'), יפו, ישראל
2012 – A Prayer is a prayer is a Prayer, גלריה אנדראה מייזלין, ניו יורק, ארצות הברית
2012 – Summer Solstics, גלריה אנדראה מייזלין, ניו יורק, ארצות הברית
2012 – "חללי זיכרון", הגלריה העירונית ראשון לציון
2012 – "לילה טוב", מוזיאון ישראל, ירושלים
2012 – "מים ישנים", המרכז לאמנות עכשווית, תל אביב
2013 – "פנים למרחב", משרד הפנים, קריית הממשלה, ירושלים
2013 – Perchance to deram, גלריה אנדראה מייזלין, ניו יורק, ארצות הברית
2013 – "חיים על הקו", גלריה ארמנו טדסקי, תל אביב
2014 – Decadal Variations, גלריה אנדראה מייזלין, ניו יורק, ארצות הברית
2014 – Gastspiel, מוזיאון ריטברג (אנ'), ציריך, שווייץ
2014 – "מסעות", מוזיאון ישראל, ירושלים
2015 – Summerset, גלריה נגא, תל אביב
2016 – No Fly Zone, Ncontemporary Gallery, טורינו, איטליה
2016 – No Fly Zone, Ncontemporary Gallery, לונדון, אנגליה
2017 – "אופרארט", גלריה נגא לאמנות עכשוית, תל אביב
2017 – Out of the blue, קונסט צויג האוס, ראפרסוויל, שווייץ
2018 - "מבול", מוזיאון אשדוד לאמנות
2018 – "צורה", מוזיאון קזאלה מונפראטו (אנ'), איטליה
2019 – Art Makes us Happy, גלריה נגא לאמנות עכשוית, תל אביב.
2024-2023 – ״שמיני עצרת,״ מוזיאון תל אביב לאמנות.
2024-2023 – ״Personal Space: on Photography and Being,״ מוזיאון נורטון לאומנות, פלורידה, ארצות הברית.
פרסים ומלגות

2009 – פרס קונסטנטינר לאמן ישראלי בצילום מטעם מוזיאון תל אביב
2014 – מלגת מפעל הפיס לתרבות ואמנות.
הערות שוליים

↑  חיים מאור, צילום: תעתועים של חולות קפואים, באתר מסע אחר
↑  עינב שיף‏, פרס קונסטנטינר לצילום לנעמי לשם, באתר וואלה, 16 בספטמבר 2009
↑  נעמי לשם: רוחות של אחרים, באתר הארץ
↑  הרשימה המשותפת // 5.4.2019: רוחות של אחרים בנגא, באתר פורטפוליו, ‏4.4.2019
↑  חגית פלג רותם, ‏הילד חולם: בתערוכת צילום של נעמי לשם מתועדים ילדיה כשהם ישנים, באתר גלובס, 22 בפברואר 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 270916  NLI: 987007304917705171  GND: 137779267  ISNI: 0000 0000 7884 7966  LCCN: no2017041487  RKD: 428588  SIKART: 12672907  ULAN: 500485217  VIAF: 81917722   WorldCat (עם VIAF): 81917722
סטוקהולם (מחוז)

מחוז סטוקהולם (בשוודית: Stockholms Län) הוא מחוז במרכז-מזרח שוודיה, אחד מ-21 המחוזות המנהליים המרכיבים את המדינה, נמצא על חלקים משני חבלי ארץ מישוריים: אופלנד בצפון וסדרמנלנד בדרום.
עיר-המושב של המחוז היא סטוקהולם, שנמצאת במרכזו, שהיא גם בירתה של שוודיה.
הגדרת מחוז סטוקהולם למעשה חופפת את מטרופולין סטוקהולם המורחבת. המחוז תופס את חלקו המזרחי של עמק אגם מלארן, ואת ארכיפלג האיים שלחוף הים הבלטי. הוא גובל במחוז אופסלה בצפון-מערב, במחוז סדרמנלנד בדרום-מערב ובמספר איים של פינלנד במזרח.
חמישית מאוכלוסייתה של שוודיה מתגוררת במחוז סטוקהולם, והוא לפיכך המאוכלס ביותר מבין מחוזות המדינה.
חלקי המחוז

26 רשויות אוטונומיות (קומין – Kommun) מרכיבות את המחוז, בכל אחת מהן עיר מרכזית.
הרשויות, בחלקן עיריות עם מינהל עצמי מלא, ונקודות ציון חשובות בהיסטוריה ובהווה של סטוקהולם: (מצפון לדרום)
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  נורטליה  סיגטונה  ולנטוּנה  אופלנדס-ברו  אופלנדס וסבי  אסטרוֹקר  טבי  יארפלה  סולנטונה |  דנדריד  ואקסהולם  וארְמדֶה  אֵקרֶה  סונדביברג  לידיניֶה  סולנה  סטוקהולם  נקה |  הוּדיניֶה  טירֵסֶה  סאלם  בוטשירקה  ניקווארן  סדרטליה  הֹניניֶה  נינסהאמן |  |
מינהל

המחוז מנוהל בידי גוף פוליטי שנציגיו נבחרים, כמו ביתר המחוזות, על ידי תושבי המחוז, ובאחריותו רוב בתי החולים, שתי מערכות תחבורה ציבורית בסטוקהולם-רבתי, ותאגידים שונים. המחוז שולח 12 נציגים לפרלמנט השוודי, מחציתם מסטוקהולם-העיר והיתר מהרשויות המקיפות אותה. במועצת המחוז יושבים 149 חברים, מכל קשת המפלגות.
הערות שוליים

| מחוזות שוודיה |
| --- | --- | --- |
|  נורלנד | אופסלה, דלרנה, וסטרבוטן, וסטרנורלנד, יבלבורג, ימטלנד, נורבוטן |  |
|  סביאלנד | סטוקהולם, אופסלה, ארברו, דלרנה, וסטמנלנד, וסטרה ייטלנד, ורמלנד, יבלבורג, ימטלנד, סדרמנלנד, אסטרייטלנד |  |
|  יטאלנד | גוטלנד, וסטרַה יֶיטלנד, ינשפין, קאלמאר, קרונוברי, אסטרייטלנד |  |
|  סקונהלנד | בלקיניה, הלנד, סקונה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555180105171  GND: 84427-5  LCCN: n81103409  MusicBrainz: 63ee9426-d32f-4593-a262-6401bc85c6ba  SUDOC: 02979241X  VIAF: 159459056   WorldCat (עם VIAF): 159459056
סוציאליזם בארץ אחת

סוציאליזם בארץ אחת הוא מושג בתאוריה הסטליניסטית לפיה יש לסגת מרעיון המהפכה המתמדת (הדוגל במהפכה עולמית) ולהתרכז תחילה בבניית הסוציאליזם בברית המועצות.
במאמר של לנין מ-1915, נטען כי אפשר להתחיל את פיתוח הסוציאליזם בקבוצה של מדינות ואפילו במדינה אחת בלבד ואין מחויבות לחכות למהפכה הכלל עולמית. זו לא הייתה המדיניות הקומוניסטית, אלא רק משפט במאמר שהתייחס למצב אפשרי, אך לא סביר מבחינת האידאולוגיה הקומוניסטית. בעקבות מלחמת העולם הראשונה פרצו מהפכות קומוניסטיות במדינות שונות כגון גרמניה, הונגריה ועוד, אך הן דוכאו ורק המשטר הקומוניסטי של ברית המועצות שרד וגם הוא היה שרוי בקשיים גדולים מאוד.
על פי המרקסיזם הקלאסי, המהפכה הקומוניסטית אמורה הייתה לפרוץ במערב אירופה, שם היה פרולטריון (מעמד פועלים) מפותח, בעוד מדינות דוגמת רוסיה, שכלכלתה הייתה מבוססת על חקלאות, נחזו כלא מסוגלות למהפכה ללא עזרת הפרולטריון המערב אירופאי. המציאות בה המהפכות הקומוניסטיות במערב אירופה נכשלו ורק ברוסיה הצליחה המהפכה, הצריכה התאמה של האידאולוגיה למצב בשטח.
את התאוריה, על פיה אפשר לבנות את הסוציאליזם במדינה אחת, הגה יוסיף סטלין בשנת 1924, לאחר מותו של לנין, כשנראה שהמהפכה העולמית הולכת ומתרחקת. האידאולוגיה החדשה לא התנערה לחלוטין מהתמיכה במהפכה המתמדת, אך איפשרה העברת הדגש של מדיניות החוץ הסובייטית מתמיכה בקומינטרן להתדיינות עם המדינות הקפיטליסטיות השונות.
סטלין טען בספרו "יסודות הלניניזם", שיצא לאור ב-1924, שסוציאליזם במדינה אחת בלבד לא מספיק, אך במהדורה השנייה של הספר, באותה שנה, שינה את עמדתו מקצה לקצה וטען ש"הפרולטריון יכול וצריך לבנות את הסוציאליזם במדינה אחת".
ניקולאי בוכארין פיתח את התאוריה באפריל 1925, בעבודה הקרויה "היכולים אנו לבנות את הסוציאליזם במדינה אחת בלבד בהיעדר ניצחון הפרולטריון המערב אירופאי?" והיא אומצה כמדיניות רשמית של ברית המועצות ב-1926, לאחר צאת חיבורו של סטלין "על בעיות הלניניזם" (К вопросам ленинизма).
לאון טרוצקי תחילה ובהמשך גריגורי זינובייב התנגדו לקו זה ולזניחת המהפכה המתמדת וסיפקו בכך לסטלין את הרקע האידאולוגי להדחתם מההנהגה. סטלין, ששינה למעשה את הקו הקלאסי של מפלגתו, האשים את האחרים ברוויזיוניזם ואפילו בהיותם מרגלים.
נעמי נוביק

| --- | --- |

 לידה:  30 באפריל 1973 (בת 51) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בראון, אוניברסיטת קולומביה 
 שפות היצירה:  אנגלית, אנגלית אמריקאית 
 סוגה:  היסטוריה חלופית, מדע בדיוני, פנטזיה היסטורית, פנטזיה, פנטזיה הרואית 
 יצירות בולטות:  עקורה, מצרף הזהב, דם העריצים, מלחמת האבקה השחורה, טמרר, ניצחון הנשרים 
 תקופת הפעילות:  מ-2006 
 בן או בת זוג:  צ'ארלס ארדאי 
 פרסים והוקרה:  פרס קומפטון קרוק (2007)  פרס הפנטזיה הבריטי (2016)  פרס ג'ון קמפבל לסופר חדש (2007)  פרס לוקוס (2019)  פרס נבולה (2015)  פרס לוקוס לנובלה הראשונה הטובה ביותר (2007)  פרס ג'ון קמפבל לסופר חדש (2007)  פרס גפן (2020)  הפרס המיתופואטי 
 www.naominovik.com
 
נעמי נוֹביק (אנגלית: Naomi Novik; נולדה ב-30 באפריל 1973) היא סופרת פנטזיה אמריקאית ממוצא יהודי, זוכת פרס נבולה, פרס לוקוס ופרסים רבים נוספים, שהייתה אף מועמדת לפרס הוגו. מוכרת בעיקר בזכות סדרת ספרי הפנטזיה "טמרייר" בת תשעה ספרים ובזכות ספר הפנטזיה עקורה. ספרה הראשון, "דרקון הוד מלכותו", זכה בפרס קומפטון קרוק לשנת 2007.
קורות חיים

נוביק גדלה בלונג איילנד, בת לאב יהודי ממוצא ליטאי ולאם פולנייה קתולית. כבר מגיל צעיר התעניינה בקריאה: בגיל 6 קראה את שר הטבעות, ומאוחר יותר פיתחה חיבה לספריה של ג'יין אוסטן. למדה ספרות אנגלית באוניברסיטת בראון והיא בעלת תואר שני במדעי המחשב מאוניברסיטת קולומביה. השתתפה בעיצוב ובפיתוח משחק המחשב נוורווינטר נייטס (בהרחבה למשחק בשם Shadows of Undrentide) בטרם פנתה לעסוק בכתיבה. מתגוררת בניו יורק עם צ'ארלס ארדאי בעלה ולהם בת אחת, אווידנס.
נוביק היא חברה בדימוס ב-Organization for Transformative Works, ארגון שלא למטרות רווח המוקדש לקידום מדיות-חובבים, כגון ספרות חובבים, אמנות חובבים ועוד. הארגון החל את פעילותו בשנת 2007. בעקבות פעילותה בנושא זה, היא יסדה יחד עם פרנצ'סקה קופה ורבקה טושנט את אתר ספרות החובבים, Archive of Our Own.
קריירת הכתיבה שלה

ספרה הראשון של נוביק, דרקון הוד מלכותו, הראשון בסדרת טמרייר, הוא היסטוריה חלופית לתקופת מלחמות נפוליאון. בעולם זה חיים דרקונים ומשמשים את בני האדם ככלי טיס ומלחמה. הספר זכה בפרס קומפטון קרוק לשנת 2007 בקטגוריית הספר הטוב ביותר בקטגוריית מדע בדיוני ופנטזיה.
בספטמבר 2006, פיטר ג'קסון קנה את הזכויות עבור הסדרה. סדרת הספרים יצאה גם בפורמט של ספר מוקלט.
בשנת 2007 זכתה נוביק בפרס לוקוס בקטגוריה "ספר הביכורים הטוב ביותר".
בשנת 2011 נוביק פרסמה, יחד עם המאיירת ישאן לי (Yishan Li), את הרומן הגרפי "Will Supervillains Be on the Final?".
ביוני 2015 רכשה חברת האחים וורנר את הזכויות לספר "עקורה", שראה אור באותה השנה. את הסרט תפיק אלן דג'נרס.
רשימת פרסומים

2015 – עקורה (Uprooted). תרגום לעברית: יעל אכמון, נובה הוצאה לאור, 2016.
2018 – חוט של כסף (Spinning Silver). תרגום לעברית: יעל אכמון, תמיר הוצאה לאור, 2019.
רשימת פרסומים > סדרת טמרייר

דרקון הוד מלכותו (2006) (His Majesty's Dragon). תרגם לעברית: אורי שגיא, תל אביב: גרף, 2007.
כס אבן הירקן (2006) (Throne of Jade)
מלחמת האבקה השחורה (2006) (Black Powder War)
אמפריית השנהב (2007) (Empire of Ivory)
ניצחון הנשרים (2008) (Victory of Eagles)
לשונות הנחשים (2010) (Tongues of Serpents)
מצרף הזהב (2012) (Crucible of Gold)
דם העריצים (Blood of Tyrants) (2013)
ליגת הדרקונים (League of Dragons) (2016)
רשימת פרסומים > סדרת שולומאנס (Scholomance)

A Deadly Education (Del Rey, 2020) ISBN 978-0593128480
The Last Graduate (Del Rey, 2021) ISBN 978-0593128862
The Golden Enclaves (Del Rey, 2022) ISBN 978-0593158357
רשימת פרסומים > סדרת שולומאנס (Scholomance) > סיפורים קצרים

2008 – "Araminta, or, the Wreck of the Amphidrake". התפרסם בספר Fast Ships, Black Sails: anthology of pirate stories, בעריכת ג'ף ואן ונדרמיר (VanderMeer).
2009 – "In Autumn, a White Dragon Looks Over the Wide River". סיפור קצר השייך לסדרת טמרייר. הופיע באומניבוס בשירות הוד מלכותו (In His Majesty's Service).
2009 – "Commonplaces". התפרסם בספר The Improbable Adventures of Sherlock Holmes, בעריכת ג'ון ג'. אדמס.
2009 – "Vici". התפרסם בספר The Dragon Book: Magical Tales from the Masters of Modern Fantasy, בעריכת ג'ק דאן.
2010 – "Purity Test". התפרסם בספר Zombies vs. Unicorns, בעריכת הולי בלק.
2010 – "Seven Years from Home". התפרסם בספר Warriors בעריכת ג'ורג' ר. ר. מרטין וגרדנר דוזאוה (Dozois).
2013 – "Rocks Fall". התפרסם בספר The Mad Scientist's Guide to World Domination, בעריכת ג'ון ג'. אדמס.
פרסים > 2007

פרס ג'ון קמפבל(אנ') לסופר.ת מתחיל.ה
פרסים > 2016 - עבור "עקורה"

פרס לוקוס לספר פנטזיה
פרס נבולה בקטגוריית רומן
פרס מיתופאי(אנ') בקטגוריית ספרי מבוגרים
פרסים > 2019 - "חוט של כסף"

פרס לוקוס בקטגוריית ספר פנטזיה
פרס נבולה בקטגוריית רומן
פרס מיתופאי בקטגוריית ספרי מבוגרים
פרס אלקס בקטגוריית ספרי מבוגרים
פרס אודי(אנ')
פרסים > 2022

פרס לודסטאר(אנ') עבור The Last Graduate
הערות שוליים

↑  אתר פרס קומפטון קרוק.
↑  אתר פרס הוגו לשנת 2007.
↑  אודות הסופרת בכתבה של ניו יורק טיימס.
↑  אתר הארגון.
↑  פיטר ג'קסון רוכש את הזכויות לסדרה.
↑  רשימת הזוכים בפרס.
↑  על אודות הספר באתר המחברת.
↑  פרטים אודות העסקה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007591003605171  PLWABN: 9810650055905606  BIBSYS: 10009756  BNC: 000825040  BNE: XX1774445  BnF: cb155452605 (data)  CANTIC: a1047724x  CiNii: DA1988122X  GND: 133202488  ISNI: 0000 0001 2282 6784  LCCN: n2005036162  NDL: 01112978  NKC: xx0064817  NLA: 49288331  NLG: 277466  NLK: KAC200707179  NSK: 000532110  NTA: 292145799  RERO: 02-A025532174  SUDOC: 118402234  Trove: 1494947  VIAF: 87557309   WorldCat (עם VIAF): 87557309
סאן קאר

שגיאות פרמטריות בתבנית:חברה מסחרית 
שימוש בפרמטרים מיושנים [ אנשי מפתח ]
| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה להשכרת רכב
 מייסדים:  ג'רר אלי גדיש
 תקופת הפעילות:  1973–הווה (כ־51 שנים)
 בעלות:  ג'רר ודליה גדיש
 ענפי תעשייה:  השכרת רכב
 מנכ"ל:  אייל גדיש
 אנשי מפתח:  אריק סלופובסקי
  
 https://www.suncar.co.il
 
סאן קאר השקעות בע"מ, המוכרת במותג Suncar, היא חברה ישראלית להשכרת רכב, ובכלל זה השכרה לטווח קצר, השכרה לטווח ארוך, ליסינג תפעולי ומכירת כלי רכב.
היסטוריה

החברה הוקמה בשנת 1973, והיא אחת מחברות ההשכרה הוותיקות בישראל. ב-1983 רכש את החברה ג'רר אלי גדיש, עולה חדש מצרפת, שעסק בארץ מוצאו בתחום המלונאות, והחליט להעתיק את מודל שירות הלקוחות אשר יישם בצרפת אל תחום השכרת הרכב. החברה מנוהלת מזה מספר שנים[דרושה הבהרה] על ידי בנו אייל גדיש.
לחברה חמישה סניפים, בתל אביב-יפו, חולון, נתניה, חיפה וירושלים.
מטה החברה נמצא באזור התעשייה והמסחר חולון.
בעלי התפקידים בחברה הם:
| תפקיד | שם |
| --- | --- |
בעלים: ג'רר ודליה גדיש
יו"ר: ג'רר אלי גדיש
מנכ"ל: אייל גדיש
סמנכ"ל: אריק סלופובסקי
סויוז TMA-9

סויוז TMA-9 (ברוסית: Союз ТМА-9) היא חללית סויוז ששוגרה ב-18 בספטמבר 2006 בשעה 04:08 מקוסמודרום בייקונור. החללית שוגרה למפגש עם תחנת החלל הבינלאומית כשעל סיפונה 3 אנשי צוות, בהם אנושה אנסארי, תיירת החלל הרביעית, האישה המוסלמית הראשונה בחלל והאיראנית הראשונה בחלל. כמו כן, בחללית הגיעה לתחנת החלל משלחת מס' 14.
הצוות

צוות המראה:
רוסיה מיכאיל טיורין – מפקד
ארצות הברית מייקל לופז-אלגריה – מהנדס טיסה
ארצות הברית איראן אנושה אנסארי – תיירת החלל הרביעית (שוגרה בסויוז TMA-9 וחזרה בסויוז TMA-8)
צוות נחיתה:
רוסיה מיכאיל טיורין – מפקד
ארצות הברית מייקל לופז-אלגריה – מהנדס טיסה
ארצות הברית הונגריה צ'ארלס סימוני – תייר החלל החמישי (שוגר בסויוז TMA-10 וחזר בסויוז TMA-9)
הצוות > צוות גיבוי

רוסיה יורי מלנצ'נקו – מפקד
ארצות הברית פגי ויטסון – מהנדס טיסה
תיאור המשימה

חללית "סויוז TMA-9" שוגרה ב-18 בספטמבר 2006 מקוסמודרום בייקונור הנמצא בשטח קזחסטן ומנוהל על ידי רוסיה. השיגור בוצע באחריות רוסקוסמוס בעזרת משגר מדגם "סויוז FG". החללית נבנתה על ידי תאגיד הטילים והחלל אנרגיה.
ב-20 בספטמבר בוצע עגינה בתחנת החלל. באותה עת בתחנה שהה צוות משלחת מס' 13 לתחנת החלל הבין-לאומית בפיקוד פאבל וינוגרדוב. החללית הביאה איתה ציוד ומצרכים. אנשי משלחת קבועה מס' 13 ביחד עם צוות החללית החלו בהעברת הציוד לתחנת החלל. במקביל החל תהליך העברת שליטה על תחנת החלל לצוות משלחת מס' 14 לתחנת החלל הבין-לאומית. על הטיסה הייתה אנושה אנסארי, תיירת חלל אמריקאית-איראנית. במהלך שהות בתחנת החלל היא ביצע מספר ניסויים בהתאם לתוכנית של סוכנות החלל האירופית. ב-28 בספטמבר צוות קבוע מס' 13 ואנושה אנסארי עזבו את תחנת החלל בחללית "סויוז TMA-8" ונחתו בכדור הארץ לאחר כ-6 חודשי עבודה בתחנת החלל. תומאס רייטר מגרמניה שהיה חבר משלחת מס' 13 נותר בתחנת החלל והצטרף לצוות מס' 14.
חללית "סויוז TMA-9" נותרה מחוברת לתחנת החלל הבין-לאומית כ"חללית חילוץ" במצב חירום.
צוות משלחת מס' 14 בפיקוד מייקל לופז-אלגריה החל בביצוע תוכנית שכללה מספר ניסויים ותחזוקת תחנת החלל. הם ערכו מספר ניסויים מדעיים וביצעו פעילות חוץ רכבית. בדצמבר לתחנת החלל הגיע מעבורת החלל דיסקברי במסגרת משימה STS-116. עם המעבורת הגיע חבר נוסף במשלחת מס' 14 סוניטה ויליאמס שהייתה אמורה להחליף את תומאס רייטר מגרמניה. חברי המשלחת ביחד עם צוות STS-116 החלו בפעילויות בהרחבת תחנת החלל תוך שימוש בציוד שהגיע במעבורת. המעבורת עזבה את תחנת החלל ב-19 בדצמבר 2006 ביחד עם תומאס רייטר.
ב-9 באפריל 2007 לתחנת החלל הגיע חללית סויוז TMA-10 עם משלחת מס' 15 לתחנת החלל הבין-לאומית בפיקוד פיודור יורצ'יחין. לאחר העברת שליטה על תחנת החלל לצוות החדש, צוות קבוע מס' 14 המקורי וצ'ארלס סימוני מארצות הברית שהגיע עם "סויוז TMA-10" נכנסו לחללית "סויוז TMA-9" ונחתו בכדור הארץ אחרי כ-6 חודשי עבודה. הנחיתה עברה ללא בעיות מיוחדות.
בתחנת החלל הבין לאומית נותר צוות משלחת מס' 15 שהגיע מספר ימים לפני זה בחללית סויוז TMA-10. סוניטה ויליאמס נותרה בתחנת החלל וצורפה לצוות משלחת קבועה מס' 15.
סאן רקורדס

המבנה ההיסטורי של אולפני סאן בממפיס, טנסי. כיום אתר מורשת ומרכז מבקרים
סינגל של אלביס פרסלי
סאן רקורדס (באנגלית: Sun Records כלומר "תקליטי סאן") היא חברת תקליטים אמריקאית מייסודו של המפיק סם פיליפס. בחברה הקליטו את תקליטיהם הראשונים האולין' וולף, אלביס פרסלי, רוי אורביסון, ג'וני קאש, קארל פרקינס, ג'רי לי לואיס ואחרים. בנוסף מתמחה החברה בבלוז ורית'ם אנד בלוז.
החברה הוקמה ב-27 במרץ 1952 בממפיס, טנסי על בסיס "שירות ההקלטות של ממפיס", אולפן ההקלטות הפרטי של מייסדה, סם פיליפס (כיום נמצאים משרדי החברה בנאשוויל). ב-1954 הקליט בחברה אלביס פרסלי את הסינגל הראשון שלו, "That's Alright" והפך לכוכב. פרסלי התקדם במצעדי הפזמונים של סוגת "קאנטרי & ווסטרן" אך לא פרץ לשוק הפופולרי. בסוף 1955 מכר פיליפס את חוזה ההקלטות של פרסלי לחברת תקליטי RCA בסכום העתק (דאז) $35,000, פעולה שאיפשרה הן את פריצתו של פרסלי והן את הבסיס הכלכלי של "סאן רקורדס".
החברה פעילה כיום בשם "Sun Entertainment Corporation" ומוציאה בעיקר אריזות ("קופסאות") של CD עם הקלטות קלאסיות של אמניה משנות החמישים ואוספי בלוז. כמו כן עוסקת החברה בממכר מוצרי מרצ'נדייז עם לוגו סאן רקורדס וניהול מרכז מבקרים באתר אולפן סאן ההיסטורי בממפיס, שהוכרז כאתר מורשת לאומי ימים ספורים לאחר מותו של סם פיליפס.
הערות שוליים

↑  דף אתר מורשת לאומי אמריקאי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007601833205171  LCCN: n80153784  MusicBrainz: bae0a881-3151-4f15-ba78-bc84cbe57de2  NKC: ko2017960790  VIAF: 312588042   WorldCat (עם VIAF): 312588042
נוסחת לז'נדר

בתורת המספרים, נוסחת לז'נדר (על שם המתמטיקאי הצרפתי אדריאן-מארי לז'נדר; נקראת גם נוסחת דה פוליניאק על שם אלפונס דה פוליניאק) קובעת את הפירוק לגורמים ראשוניים של  n!, כאשר הסימן " !" מסמן את פעולת העצרת:
כאשר  p מספר ראשוני ו- \lfloor {x}\rfloor  היא פונקציית הערך השלם (עיגול כלפי מטה).
בניסוח שקול, הנוסחה קובעת שהמעריך של החזקה הגבוהה ביותר של ראשוני  p המחלקת את  n! הוא  \sum _{k\,=\,1}^{\infty }\left\lfloor {\frac {n}{p^{k}}}\right\rfloor . הסכום האינסופי לכאורה הוא למעשה סכום סופי, שכן החל משלב מסוים כל איברי הסכום מתאפסים משום של- p^{k}>n מתקיים  \left\lfloor {\frac {n}{p^{k}}}\right\rfloor =0.
הוכחה

" n עצרת" הוא מכפלת המספרים מ-1 עד  n:
לכן המעריך של החזקה הגבוהה ביותר של ראשוני  p המחלקת אותו הוא סכום המעריכים של החזקות הגבוהות ביותר של  p המחלקות כל אחד מהמספרים מ-1 עד  n.
לכל ראשוני  p, אנחנו יודעים כי  p מחלק בדיוק  \left\lfloor {\frac {n}{p}}\right\rfloor  מספרים מ-1 עד  n שכן כפולותיו הן  p,2p,3p,\ldots ,\left\lfloor {\frac {n}{p}}\right\rfloor p.
ביניהם  \left\lfloor {\frac {n}{p^{2}}}\right\rfloor  מספרים שמתחלקים אפילו ב- p^{2}, ולכן יש לספור אותם פעם נוספת.
ובאופן כללי, יש ביניהם בדיוק  \left\lfloor {\frac {n}{p^{k}}}\right\rfloor  המתחלקים ב- p^{k}, ויש לספור אותם שוב. נסכום את כל המקרים יחדיו ונקבל שהמעריך של החזקה הגבוהה ביותר של  p המחלקת את  n! הוא  V_{p}(n!)=\sum _{k\,=\,1}^{\infty }\left\lfloor {\frac {n}{p^{k}}}\right\rfloor .
דוגמה

נמצא כמה אפסים מופיעים בסוף הכתיב העשרוני של המספר  199!. מספר האפסים שווה למעריך של החזקה הגבוהה ביותר של 10 המחלקת את  199!. הפירוק לגורמים של חזקות של 10 הוא  10^{m}=2^{m}\cdot 5^{m}. לכן המעריך המבוקש יהיה הקטן מבין המעריכים של החזקות הגבוהות ביותר של הראשוניים 2 ו-5 המחלקות את  199!. ברור כי המעריך הגבוה יותר מבין השניים הוא זה של 2 (שכן הוא מחלק יותר מספרים בין 1 ל-199) ולכן מספיק למצוא את המעריך של 5. לפי הנוסחה המעריך הוא:
מכאן שהמספר  199! מסתיים ב-47 אפסים.
ניסוח שקול

נסמן ב- S_{p}(n) את סכום הספרות של  n בבסיס  p. ניסוח שקול לנוסחת לז'נדר קובע שהמעריך של החזקה הגבוהה ביותר של  p המחלקת את  n! הוא  {\frac {n-S_{p}(n)}{p-1}}.
ניסוח שקול > הוכחה

נציג את  n בבסיס  p:
כעת נשים לב כי
זאת מכיוון ש- a_{k-1}p^{-1}+\cdots +a_{0}p^{-k}<1. מכאן לפי נוסחת לז'נדר המעריך של חזקה הגבוהה ביותר של  p המחלקת את  n! הוא:
נבחין כי בטור האחרון לכל  1\leq i\leq r, המקדם  a_{i} מופיע פעם אחת בדיוק כמקדם של כל אחד מבין  1,p,\ldots ,p^{i-1}. לכן נוכל לסדר מחדש את הטור האחרון בצורה:
במעבר הראשון עשינו שימוש בנוסחה לסכום טור הנדסי.
שימושים

מקדם בינומי  {\binom {n}{r}}={\frac {n!}{r!(n-r)!}} שווה למספר התת-קבוצות מגודל  r שיש לקבוצה בגודל  n. מכאן שהוא בהכרח מספר שלם. עם זאת, זוהי הוכחה קומבינטורית לטענה, ואילו נוסחת לז'נדר מספקת הוכחה אלמנטרית לטענה (כזו המסתמכת רק על תכונות מספרים).
פונקציית הערך השלם מקיימת את האי-שוויון הטריוויאלי  \lfloor a\rfloor +\lfloor b\rfloor \leq \lfloor a+b\rfloor . לכן מתקיים:
לפי נוסחת לז'נדר אגף ימין הוא המעריך של החזקה הגבוהה ביותר של  p המחלקת את  n!, בעוד אגף שמאל הוא המעריך של החזקה הגבוהה ביותר של  p המחלקת את  r!(n-r)!. מהאי-שוויון אנו מסיקים שלכל חזקת ראשוני בפירוק של  r!(n-r)! לגורמים, כפולה שלו מופיעה בפירוק של  n!, ולכן  n! מתחלק ב- r!(n-r)!, כלומר  {\binom {n}{r}}={\frac {n!}{r!(n-r)!}} מספר שלם.
לפי נוסחת לז'נדר המעריך של החזקה הגבוהה ביותר של  p המחלקת את  {\binom {2n}{n}} הוא  \sum _{k\,=\,1}^{\infty }\left(\left\lfloor {\frac {2n}{p^{k}}}\right\rfloor -2\left\lfloor {\frac {n}{p^{k}}}\right\rfloor \right), עובדה המשמשת בהוכחה האלמנטרית של פאול ארדש להשערת ברטראן.
ניהול הרושם

תאוריית ניהול הרושם היא תיאוריה בפסיכולוגיה חברתית שלפיה האדם הוא יצור חברתי שמטרתו היא לזכות בהערכה חברתית; לאדם יש מניע להיראות בעיני הזולת כאדם עקבי, כן, ישר, יציב ומוסרי. כך למשל אדם שמתנהג באופן שונה במקומות שונים – הוא אדם המנהל את הרושם של אחרים ממנו. האדם אינו רוצה שייווצר עליו רושם שלילי בעיני הזולת והוא משנה את עמדותיו כדי להרשים את הזולת. שינוי העמדה לא נוצר על מנת לפתור עוררות לא נעימה אלא כדי לפתור בעיה של יצירת רושם לא טוב על אנשים אחרים באמצעות ניסיון לשלוט על הרשמים שלהם.
התיאוריה הוצעה בתחילה על ידי ארווינג גופמן והיא גורסת כי אנשים מנסים לנהל את הרושם שהם יוצרים על ידי הסובבים אותם באמצעות דיבור, התנהגות, שפת גוף, ומגוון התנהגויות אחרות – הן ברמה המודעת והן ברמה הלא-מודעת (לכאורה). כך, אנשים שואפים להצטייר מול אחרים כבעלי תכונות, יכולות וידיעות מסוימות. ניהול רושם הוא אפשרי כמעט בכל מצב, למשל בספורט (לבישת בגדים נוצצים או ניסיון להרשים אוהדים), או בראיון עבודה (ניסיון ליצור רושם שהמועמד מחזיק בכל הנדרש לתפקיד אליו הוא מועמד).
ניהול רושם בדרך כלל משמש שם נרדף להצגה עצמית, שבה אדם מנסה להשפיע על תפיסת הדימוי שלו. לניהול רשמים יכולים להיות מניעים טובים או מניעים זדוניים (למשל, הפגנת כעס או התנהגויות מאיימות כדי לגרום לאחרים לציית לדרישות האדם). במקרים רבים, מטרת ניהול הרושם היא רצייה חברתית, מצב בו אנשים נוטים להתנהג באופן שהם מאמינים או צופים שישפיע לטובה על מצבם ותפיסת הסביבה אותם.
הגישה הדרמטורגית

על פי גישתו של גופמן, המכונה הגישה הדרמטורגית, העולם החברתי משול למעין הצגת תיאטרון, שמחולקת ל"במה", ול"אחורי הקלעים". על פי גופמן, הפרט נוהג להציג עצמו בבמה הציבורית באופן שתואם את הסטטוס החברתי שלו, בפעולות שאותן הוא מבצע או נמנע מלעשותן, פעולות שאותן נהוג לכנות כ"ניהול רושם". בתהליך ניהול הרושם, הפרט מבצע גינונים ונימוסים שהולמים את מעמדו המקצועי והחברתי, ונמנע מביצוע של "מחוות בלתי רצויות", כאלה שעלולות לשבש את "ההצגה", ומה שמגדיר גופמן כ"תקריות". תקריות שכאלה עלולות להביא למבוכה רבה ולשבש את מה שמכונה על פי התאוריה של גופמן כ"הגדרת המצב", אותו סדר חברתי שהולם את מעמדו של הפרט.
אולם, בין הזהות האישית לזהות החברתית יש אי-התאמה תמידית; בני אנוש נתונים לדחפים משתנים, למצב רוח ולכמויות אנרגיה לא עקביות – אולם כדמויות הפועלות לעיני צופים, מצפים מהם לשמור על חזות יציבה ועקבית. בלשונו של גופמן: "מצפים מאיתנו שנבצע 'בירוקרטיזציה' מסוימת של רוחנו, כדי שיהיה ניתן לסמוך עלינו שנבצע ביצועים הומוגניים לגמרי בכל רגע ורגע שבו אנו בחברה".