stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קופאן
ערים תאומות

פרו קוסקו, פרו
דגם האתר המרכזי בקופאן - משמאל הכיכר המרכזית; בתווך האקרופוליס ומקדשים 11 ו-26; מימין לו שתי הכיכרות - המזרחית והמערבית; מזבח Q נראה כנקודה בכיכר המערבית; בקצה הימני "בית הקברות"
מזבח Q
קווים

ערך זה עוסק בחברת תחבורה. אם התכוונתם לפירושים אחרים של , ראו .
| --- | --- |
לוגו חברת קווים

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה בע"מ
 מוטו:  "מתחברים אליך"
 תקופת הפעילות:  2000–הווה (כ־24 שנים)
 מיקום המטה:  חולון 
 משרד ראשי:  הרוקמים 26, חולון
 מוצרים עיקריים:  תחבורה ציבורית
 מנכ"ל:  אמיר אסרף
 עובדים:  כ-2,600 עובדים (כ-2,200 נהגים)[דרוש מקור]
  
 https://www.kavim-t.com/
 
מיניבוס "קוויקר"
קווים תחבורה ציבורית בע"מ היא חברה המספקת שירותי תחבורה ציבורית בישראל, והיא החברה השלישית בגודלה בתחום (אחר אגד ודן).
נכון ל-2023 מעסיקה החברה כ-2,600 עובדים מתוכם כ-2,200 נהגים.[דרוש מקור] קווים היא מפעילת התחבורה הציבורית השנייה בגודלה בישראל מבחינת כמות הנסיעות המבוצעות נכון לשנת 2018.
על החברה

החברה הוקמה בשנת 2000 כשותפות בין חברת מאיר חברה למכוניות ומשאיות וחברת ההסעות הורן את ליבוביץ, ברקע החלטת משרד התחבורה להפסיק את הדואופול של אגד ודן בהפעלת שירותי תחבורה ציבורית. ב-3 ביולי 2011, היא התמזגה עם "עילית". בשנת 2020 רכשה חברת מאיר מכוניות את חלקה של חברת הורן את ליבוביץ והחברה עברה לבעלותה המלאה.
אשכולות ואזורי פעילות

אשכול חשמונאים (רמלה - לוד - מודיעין - מודיעין עילית- שוהם) הכולל שירות עירוני בערים האלו ושירות בינעירוני בינם לגוש דן וירושלים. החברה מפעילה את האשכול מ-2012, כשהיא מחליפה את החברות ויאוליה (במודיעין) וסופרבוס (ברמלה לוד ומודיעין עילית).
אשכול ביתר עלית - עמק האלה השירות כולל שירות עירוני בביתר עילית ושירות בינעירוני ממנה אל ערים אחרות, בנוסף לשירות מעמק האלה לירושלים ובית שמש. את השירות בביתר סיפקה חברת עילית החל מ-2006, שהתמזגה בחברה ב-2011, ושאר השירות בעמק האלה הופעל על ידי סופרבוס עד 2015.
אשכול נתניה - חדרה ועמק חפר הכולל את השירות מישובי האזור אליהם ושירות עירוני באום אל-פחם, בנימינה, חריש, כפר יונה, כפר קרע ואור עקיבא כמו גם קווים מצפון השרון אל גוש דן. השירות מסופק על ידי החברה מ-2012, כשהחליפה את נתיב אקספרס.
קוויקר - Quicker

בעמק חפר מופעל שירות הנסיעות הגמיש "קוויקר".
בשנת 2021 הקימה החברה את שירות Quicker בהזמנה מראש באפלקציית Moovit בשת"פ עם חברת ההזנק הישראלית MoovitApp Global LTD.
היסטוריה ותאריכים

בספטמבר 2005 השיקה החברה לראשונה בארץ כרטיס חכם בשם "אופק"  אשר ניתן להטעין בכסף ונועד להחליף את כרטיסיות הניקוב, כרטיס החופשי-יומי, וכרטיס החופשי-חודשי.. כרטיס זה התפתח והפך לכרטיס הרב-קו הארצי.
באוגוסט 2008, הייתה הראשונה במדינה אשר הפעילה את הכרטיס החכם "רב-קו", ושנה אחר כך, ב-2009, השיקה את השירות הטלפוני "Next Bus", המאפשר לקבל מידע עדכני אודות זמני ההגעה של קווים לתחנותיהם.
בשנת 2019 חתמה החברה על הסכם קיבוצי עם ההסתדרות הלאומית שהוגדר כהסכם מהפכני בענף התחבורה הציבורית בישראל. במסגרת ההסכם נכללו שלל הטבות, והנהגים עברו לקבלת שכר חודשי ולא שעתי, שלדברי הסתדרות העובדים הלאומית יעמוד על כ-13 אלף שקלים בממוצע.
בשנת 2021 הקימה החברה את שירות Quicker בהזמנה מראש באפלקציית Moovit בשת"פ עם חברת ההזנק הישראלית MoovitApp Global LTD. באוקטובר 2021 פרסמו האקרים מקבוצת בלאק שאדו מידע מפריצה לסייברסרב בהם גם פרטים על לקוחות קווים. 
בדצמבר 2021 האתר חזר לפעילות מלאה.
צי החברה

לחברת קווים כ-1,700 אוטובוסים, מידיבוסים ומיניבוסים, עירוניים ובינעירוניים מתוצרת וולוו, יוטונג ומרצדס הייגר גולדן דרגון,  BYD, איסוזו וזונג טונג
הלוגו הקודם של חברת קווים
הסמליל המאוחד של קווים-עילית
אוטובוס של קווים
חניון קווים בישפרו במודיעין
אוטובוסים של קווים בדרכים
מיניבוס שירות Quicker שהושק ביוני 2021
הערות שוליים

↑  מפעילי התחבורה הציבורית, באתר הרשות הארצית לתחבורה ציבורית
↑  היסטוריה, אתר קווים
↑  מבזק: עילית קווי תחבורה וחברת קווים תחבורה ציבורית מתמזגות, באתר כלכליסט, 3 ביולי 2011
↑  היסטוריה, אתר קווים
↑  רחלי בינדמן וליאור גוטמן, יעקב שחר ישלם 200 מיליון שקל עבור יתרת האחזקות ב"קווים", באתר כלכליסט, 30 בינואר 2020
↑  היסטוריה, אתר קווים
↑  עידן יוסף, פרסום ראשון: קווים זכתה במכרז מודיעין, באתר News1 מחלקה ראשונה, 8 באוגוסט 2012
↑  מהו כרטיס אופק ?, אתר קווים
↑  ערן טל, כרטיס חכם חדש בתחבורה הציבורית, באתר ynet, 27 בספטמבר 2005
↑  הודעה לעיתונות - הכרטיס החכם יוצא לדרך, משרד התחבורה והבטיחות בדרכים, 20 באוגוסט 2007
↑  כרמל ליבמן, ‏מהפכה בתחבורה הציבורית: 13 אלף בחודש לנהג, באתר ‏מאקו‏, 8 ביולי 2019
↑  תנאי עבודה, בין קווים תחבורה ציבורית בע"מ ובין הסתדרות לאומית, נחתם ב-8 ביולי 2019, הסכם קיבוצי באתר משרד הכלכלה והתעשייה
↑  מאיר אורבך ויובל שדה, כלכליסט-טקההאקרים האיראנים החלו לפרסם מידע על משתמשים באתר אטרף: "רק 1% ממה שיש ברשותנו", באתר כלכליסט, 30 באוקטובר 2021
↑  כתבי ynet, מתקפת הסייבר: אתר חברת האוטובוסים "קווים" הותקף - ההאקרים פרסמו מסמך ענק עם מה שנראה כמו פרטי אלפי לקוחות, באתר ynet, 30 באוקטובר 2021
קפריצ'ו לפרידה מאח אהוב

דיוקן משוער של באך בצעירותו
הקפריצ'ו רי"ב 992 בביצועה של סילביה קינד
קפריצ'ו לפרידה מאח אהוב (באיטלקית: Capriccio sopra la lontananza del suo fratello dilettissimo), רי"ב 992, היא יצירה מוקדמת לצ'מבלו סולו מאת יוהאן סבסטיאן באך. במקור נקראה Capriccio sopra la lontananza de il fratro dilettissimo.
לפי מלקולם בויד התרגום הנכון היה צריך להיות "קפריצ'ו על היעדרות האח האהוב".
היצירה היא קפריצ'ו שנכתב בסי במול מז'ור ופורסם רק בשנת 1839 על ידי קארל צ'רני. יוברט פרי העריך כי בסוג זה של יצירות היא "הכי מתוחכמת שנכתבה עד לאותה תקופה".
אלברט שווייצר הגדיר קפריצ'ו זה "יצירת מופת המבשרת את כל גדולת האמן העתידי" (מצוטט על ידי בוסקרולי). לעומת זאת פרידריך בלומה מצא את היצירה "כה זרה לאופיו של באך כי לא ניתן להסיק ממנה שום מסקנה ודאית".
היסטוריה

לפי פיליפ שפיטה הלחין באך וביצע אותה בשנים 1703 או 1704, בגיל 18–19, כשנפרד מאחיו יוהאן יאקוב (1722-1682) שנסע על מנת להיות נגן אבוב במשמר הכבוד של קרל השנים עשר, מלך שוודיה. באותה תקופה באך היה (החל מ-1703 נגן עוגב בארנשטאט. בסוף שנת 1705 הוא נסע לשמוע את דיטריך בוקסטהודה בליבק ולאחר מכן התפטר כדי להתיישב במילהאוזן.
אצל שפיטה מופיע בהתאם תיקון כותרת היצירה תוך שימוש במילה האיטלקית fratello במקום זו הלטינית fratro שהייתה אולי בעלת מובן יותר רחב.
לפי חלק מהמוזיקולוגים (למשל פרידריך בלומה) התיארוך הנ"ל הוא סביר. אחרים סבורים כי היצירה היא עוד יותר מוקדמת.
אחת ההשערות החלופיות (כריסטוף וולף) מדברת על פרידה מחבר לימודים בשם גאורג ארדמן, שעזב בשנת 1702 את בית הספר הלטיני בלינבורג שבו למד באך. יוהאן סבסטיאן עצמו נהג לפנות אליו כאל אח. ייתכן כי מדובר בעזיבה של באך עצמו או בשנת 1700 כשנסע מאוהרדרוּף ללינבורג או אולי יותר סביר, לרגל נסיעתו מלינבורג בשנת 1702. אותה תקופת לימודים יכולה להסביר גם את הערבוב החינני של איטלקית, לטינית וגרמנית שבכותרות הפרקים.
בשנות צעירותו קרא באך והעתיק קטעי מוזיקה מאת מלחינים בני זמנו, גרמנים (גאורג בהם, קונאו), צרפתים (לואי מרשאן, ניקולא דה גריני, פרנסואה קופרן) ואיטלקים (ויוואלדי, אלבינוני).
המומחים מעריכים כי אף אם נכתב בגיל 17 או 18, הקפריצ'ו BWV 992 ובמיוחד הפוגה המסיימת אותו הוא יצירה העולה לא רק על יצירות דומות של נציגי האסכולה הצפון-גרמנית אלא אף על הפוגה המסיימת את הקנטטה 131 של באך עצמו.
מדובר במקרה יחיד של מוזיקה תוכניתית אצל באך, ייתכן לפי דוגמת "הסונאטות התנ"כיות" מאת יוהאן קונאו (Musicalische Vorstellung einiger Biblischer Historien in 6. Sonaten) שפורסמו בלייפציג בשנת 1700 . בדומה לקובץ הסונאטות של קונאו, כל אחד מששת הפרקים של הקפריצ'ו מלווה בכותרת המבהירה את התוכן המאויר על ידי הצלילים.
מבנה היצירה

1 -  אריוזו: אדאג'ו - Arioso:Adagio
Ist eine Schmeichelung der Freunde, um denselben von seiner Reiseabzuhalten
(החברים מנסים דרך מילים נוגעות ללב להניא אותו מרעיון הנסיעה) - 17 תיבות
2 - אנדנטה: פוגאטו - Andante:Fugato
Ist eine Vorstellung unterschiedlicher Casuum, die ihm in der Fremde könnten vorfallen
(מציגים בפניו את הסכנות האורבות לו בניכר) - 19 תיבות
3 - אדג'וזיסימו Adagiosissimo
Ist ein allgemeines Lamento der Freunde
(קינה ועצב הפרידה) - 49 תיבות.
פרק זה הוא בצורת פאסקליה או שאקונה ב-12 וריאציות עם כרומטיזמים כואבים בסגנון הקינות של פרוברגר ופכלבל. יש בו מלודיה ובבאסו אוסטינטו עם "איחורים" (ritardi) חוזרים. הסולם הוא פה מינור המסמל לפי יוהאן מאתזון חרדה והשלמה. הכאב מודגש גם על ידי אפוג'אטורות המזכירות "אנחות" וההוראה "אדג'וזיסימו" ועל ידי הומוגניות המקצב.
4  - אנדנטה קון מוטו - Andante con moto
Allhier kommen die Freunde (weil sie doch sehen, dass es anders nicht sein kann) und nehmen Abschied
(משראו שאין מה לעשות, באים החברים להיפרד לשלום) - 11 תיבות. הקטע הוא מעין רצ'יטטיב מלַווה recitativo accompagnato.
חתימת המפתח כוללת שני במולים אך קיימת מודולציה מתמדת. המוטיב מורכב מסולמות יורדים עם כמה דיסוננסים, ביניהם כמה קווינטות מקבילות. אחרי התיבה התשיעית צלילי פה חוזרים בקונטרטמפו כמו תזכורת ממשמשת ובאה.
5  - אלגרו פּוֹקוֹ -Aria di postiglione - allegro poco "שיר מרכבת הדואר" - 12 תיבות.
הפרק מורכב משני חלקים: מנגינה בנויה על סולם כפול עולה ואחר-כך יורד, הפוגש את החלק השני- נושא קרן הדואר, עם אוקטבות יורדות וחוזרות. הסולם הוא סי במול מז'ור, עם משמעות של שלווה ושאננות ובו זמנית החלטיות ואומץ.עם העזיבה ניתן לנחש גם חזרה עתידית, אליה רומזות סמיכרומות המתרחקות בהתחלה מהטוניקה ואחר כך מתקרבות אליה.
6  - פוגה על נושא קרן הדוור Fuga all'imitazione della cornetta di postiglione,‏
58 תיבות.
מדובר בפרק בסגנון כאילו עממי, המורכב ביותר מכל היצירה מבחינת מבנה וביצוע. הסולם הוא סי במול מז'ור, במקצב מעורר ויוואצ'ה עם קישוטים כמו ribattute ועם סמיכרומות, היוצרים אווירה פתוחה ונוצצת. ישנם בה חיקויים של חצוצרות ושל
קרן של איש הדואר.
לקריאה נוספת

Friederich Blume, Der junge Bach, in Syntagma Musicologicum II, Kassel, Bärenreiter, 1973, ISBN 3761803273.
Piero Buscaroli, Bach, Milano, Mondadori, 1998, ISBN 978-88-04-43190-9.
Alessandra Padula, Il ruolo della musica nella gestione delle emozioni: il tema del distacco, Monaco di Baviera, GRIN Verlag, 2010, ISBN 978-3-640-65248-8.
Alberto Basso, Frau Musika, La vita e le opere di J.S. Bach, volume I, Torino, EDT, 1979, ISBN 978-88-7063-011-4.
Rolf Dammann: Bachs Capriccio B-Dur. In Werner Breig u. a. (Hrsg.): Analysen. Beiträge zu einer Problemgeschichte des Komponierens. Festschrift für Hans Heinrich Eggebrecht zum 65. Geburtstag. (= Beihefte zum Archiv für Musikwissenschaft, Band XXIII), Stuttgart 1984, S. 158–179
Hans Bischoff Cappriccio on the Departure of his Dearly Beloved Brother - revision, translated by Alexander Lipsky Kalmus, Miami, Florida 1996
Christoph Wolff: Johann Sebastian Bach. 2. Auflage, Frankfurt am Main, 2007,
Richard D.P.Jones The Creative Development of Johann Sebastian Bach - vol.I:1695-1717, Music to Delight the Spirit, Oxford University Press, 2007
הערות שוליים

↑  1983 M.Boyd ע'28
↑  צוטט על ידי ' 2001 Angela Hewitt
↑  F.Blume עמ' 188
↑  P.Spitta עמ' 230
↑  A.de  Place עמ' 67-68
↑  fratro יכול היה להיות חבר, חבר באגודה של תלמידים, חבר לכת או לאמונה וכו'
↑  ראו מכתבו של באך אל ארדמן ב-28 ביולי 1726
↑  University of Michigan, School of music theatre & dance 2007-2008 Programs
↑  A.de  Place עמ' 68
↑  S.Rampe
↑  R.Jones 2007 ע'26
↑  שנודע בגרמנית עד סוף ימי הביניים כ-Hiefhorn
↑  Angela Hewitt 2001
1 2 3 4  A.Padula עמ' 73-72
1 2  2003 M,Boyd עמ' 89
↑  R.Jones עמ' 29
1 2  Pierre Alain Clerc
↑  P.Spitta עמ' 152
↑  R.Jones
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb13910016q (data)  GND: 300005431  LCCN: n82039520  MusicBrainz work: e730f208-b54b-4b68-8265-54ca114c50be  VIAF: 176178579   WorldCat (עם VIAF): 176178579
קרל אלכסנדר, נסיך לורן

קרל אלכסנדר, נסיך לורן מאת לואי ז'הוט ליד ארמון שארל דה לורן בבריסל
קרל אלכסנדר, נסיך לורן (בגרמנית: Prinz Karl Alexander von Lothringen; ‏12 בדצמבר 1712 – 4 ביולי 1780) היה נסיך וגנרל-פלדמרשל אוסטרי ששימש כמפקד הצבאות האוסטריים בתחילת מלחמת שבע השנים וכמושל ארצות השפלה האוסטריות.
ביוגרפיה

קרל אלכסנדר נולד ב-12 בדצמבר 1712 בלינוויל, ללאופולד, דוכס לורן ואשתו אליזבת שארלוט, נסיכת אורליאן, והיה אחיו הצעיר של מי שנודע בעתיד כפרנץ הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בעלה של מריה תרזה.
בצעירותו למד שפות זרות והצטיין בהנדסה ומדע המדינה, לאחר מכן התגייס לצבא האימפריה הרומית הקדושה והשתתף במלחמת הירושה הפולנית. ב-7 בינואר 1744 נישא למריה אנה, ארכידוכסית אוסטריה, בתם של קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ואליזבת כריסטינה מבראונשווייג-וולפנביטל, ואחותה של מריה תרזה. לאחר מכן הוא עקר לבריסל, ומונה למושל ארצות השפלה הדרומיות שהיו אז תחת שלטון אוסטריה.
במהלך מלחמת הירושה האוסטרית פיקד קרל אלכסנדר על כוחות אוסטריים שנלחמו בכוחות הצרפתים והבווארים שחצו את הריין ופלשו לאוסטריה. עם פרוץ מלחמת שבע השנים נבחר קרל אלכסנדר על ידי הקיסרית לפקד על הצבא האוסטרי. בתחילה המלחמה נראתה מבטיחה לאוסטריה שצבאה וצבא בעלות בריתה היה גדול בהרבה מזה של יריבתה פרוסיה, אולם ב-1757 החלו האוסטרים לנחול מפלות בעקבות כך פיטרה הקיסרית את קרל אלכסנדר ומינתה במקומו את לאופולד יוזף פון דאון.
קרל אלכסנדר נפטר ב-4 ביולי 1780, וקברו נמצא בבריסל.
קהילות ביתא ישראל

קהילת ביתא ישראל הוא מושג הבא לתאר את פיזורם הגאוגרפי ומקום מושבם של ביתא ישראל באתיופיה.
ביתא ישראל מתחלקים למספר קהילות על פי אזורים גאוגרפים, השטח שבו התרכזו ביתא ישראל באתיופיה כולל כיום 28 נפות שונות המתפרסות על שטח של כ-46,500 קמ"ר. אזור זה שבו התרכזו היהודים היה גוש התיישבות יהודי רצוף אשר ירש את שטחי ממלכת ביתא ישראל לאחר שנכבשה סופית במאה ה-17 על ידי האימפריה האתיופית. גוש התיישבות היסטורי זה מחולק כיום למספר נפות אשר חלקן נכללות כיום במחוז מערבי והמחוז המרכזי שבמדינת תיגראי בעוד שרוב השטח נחלק בין המחוזות שבמדינת אמהרה: צפון גונדר ודרום גונדר. עם השנים נוצרו גם קהילות מרוחקות יותר מן גוש ההתיישבות היהודי בוואלו, אריתריאה, שאווה ובגוג'ם.
קהילות ביתא ישראל: סאריה ,סאמיאן ,גונדר, 
פוגרה ,קווארה.
שטחי גדעון

גוש ההתיישבות היהודי התבסס על שטחיה ההיסטוריים של ממלכת ביתא ישראל אשר התקיימה בצפון-מערב הרמה האתיופית בין השנים 325 ~ 1627. הממלכה שלטה על שטחים נרחבים באזור שבין נהר תכזה בצפון ובמזרח לנילוס הכחול בדרום ולקווארה שבמערב, בשיאה היא הצליחה לשלוט על כל שטח קיסרות אקסום המתפוררת.
כיבושה של ממלכת ביתא ישראל על ידי הקיסר סוסניוס בתחילת המאה ה-17 גרם ליהודים רבים לברוח מהמקום, כיבושים אלו זכו לשם דמדומי שקיעה ואף לשם "אלקיט" (אמהרית: שואה). הציווי של הקיסר היה ברור, השמדה טוטלית של היהודים שהתנגדו לכיבוש באזורי סאמיאן, וגרה ודמביה. לאחר ההצלחה בכיבוש אזור דמביה יהודים רבים אולצו להתנצר, אלו שסירבו הוצאו להורג באכזריות.
הסיבה העיקרית לכיבוש הממלכה הייתה ההסתה של הישועים הפורטוגזים שהגיעו וחיו באימפריה מימי מלחמת אתיופיה-אדאל, הפורטוגזים הגיעו לאתיופיה עם מטען אנטישמי כשברקע מתרחשת בארצם האינקוויזיציה הפורטוגזית ורדיפת היהודים, אי הסבלנות ליהודים גרמה לפורטוגזים לשכנע את הקיסר לכבוש את ממלכת ביתא ישראל ולנצר את תושביה. על זה מעיד המיסיונר הישועי פדרו פאיש שלימים כיהן כראש הכנסייה הקתולית באימפריה האתיופית כותב כך:
וכך ניהלו עתה מלחמה כנגד היהודים הללו, וגדעון, הקפיטן שלהם, אשר לפנים ירד למטה לכרות ברית שלום, הכהו המשנה למלך מלכא-כריסטוס, שבה אותו והענישו על מעילתו, מעשה אבות. המשנה למלך טרם יראני, אך בכל זאת שלח להודיעני את ניצחונו, ולהשמיעני שגדעון זה הוא שארבעה מלכים קודמים לא יכלו להכריעו ושלושה פטריארכים שבאו מאלכסנדריה לא זכו לראותו מנוצח, בשעה שעתה כשרק בא פטריארך אחד מרומא מיד נפל ברשת אשר טמנו לו; ועוד, אינו מבקש לשם ניצחונו, אלא את ברכתי בלבד.
ההצלחה הזאת עוררה את רוחו של המשנה-למלך, והולידה בלבו את הרצון להכריע את היהודים: בייחוד אם המלך גופו יבוא בהבטיחו לעצמו שהם ייכנעו מיד. ועל כן הוכיח למלך שישלח את החיילות ויתחיל במלחמה כנגד היהודים.
לאחר נפילת הכוחות היהודים, המלך היהודי גדעון השביעי הוגלה והוצא להורג. יהודים רבים נטבחו מאחר שצבאם הובס, לא ניתן לדעת את המספר המדויק אך כנראה נרצחו אלפי יהודים על ידי הצבא הקיסרי. המאורעות הופסקו לאחר שהקיסר שוכנע על ידי יועצו היהודי אזאג' דינזו אברהם להפסיקם. מאורעות אלו מחקו קהילות שלמות ורבים נמלטו וברחו לקווארה, דמות וארמצ'הו אך עדיין נשארו יהודים בסאמיאן, גונדר ודמביה. רוב היהודים ברחו לפוגרה וכך נוצרה קהילה יהודית גדולה שאף הייתה אוטונומית תחת יורשי סוסוניוס. מפוגרה היהודים החלו לנדוד לאזורים נוספים כגון שאווה וחיזקו את הקהילות בדמות וגוג'ם. לאחר כיבוש הממלכה הוקמו קהילות נוצריות רבות באזור והם נהפכו לחוצץ בן היישובים היהודים כך שלמעשה נוצרו קהילות שונות שהופרדו בין היישובים הלא-יהודים.
אזורים > תיגראי > שירה

באזור שירה התרכזו רוב יהודי תיגראי. ב-1655 מעיד הנוסע האיטלקי באראטי על מספר רב של כפרים יהודים בטיגראי והיחסים עם שכניהם הנוצרים מצוינים. הייתה פעילות מיסיונרית גם בטיגראי אך היא הייתה מזערית. ב-1862 התרחשה עליית תרכ"ב ועם כישלונה רבים מהיהודים שהגיעו מקהילות בגמדר התיישבו בטיגראי והפכו לחלק מהקהילה היהודית במקום. שליטי תיגראי מן השושלת הטיגראינית התייחסו טוב ליהודים וגם כאשר הקיסר יוהנס הרביעי הנהיג את מדינויות ההתנצרות, זו לא נכפתה על יהודי המקום. ראס תיגראי מנגשה סאיום היה זה שפרס את חסותו על יהודי תיגראי במהלך המהפכה האתיופית ותחילת מלחמת האזרחים האתיופית ולא נתן לנוצרים לפרוע בהם. קהילה זו הייתה הראשונה לעלות לישראל.
אזורים > בגמדר > סמין

קהילת יהודי סימן כוללת את המחוזות אדי ארקאי, באידה, ג'ן אמורה, דברק ודבט דהיום שבהם חיו יהודים. בעבר היה אזור זה כולו מחוז אחד שנקרא "סימן" על שמם של הרי סימן השוכנים באזור ואשר קיבלו את שמם מעם קדום שיישב בהרים אלו. הרי סימן מזוהים עם "הרי החושך" המוזכרים במדרשים כמקום שבו גלו חלקים משבטי יהודה ושמעון.
בכתובת הנקראת מונומנטום אדוליטנום המתוארכת למאה ה-3 או ה-4 מוזכר לראשונה השם "סימן" כשם של עם שישב באזור זה, השם עצמו "סימן" בגעז פירושו צפון ובאה לרמוז ככל הנראה על עם שהגיע מצפון לאזור זה, על פי ההיסטוריון האתיופי לאפסו דלבו עם זה הוא למעשה ביתא ישראל. האזכור הבאה לעם הסימן הוא מתקופתו של הקיסר אזנה מהתקופה בה הגיע לאזור על מנת להשליט סדר ולגבות מיסים שלא שולמו במועד. ג'יימס ברוס כותב שממלכת ביתא ישראל הוקמה בתקופה זו, סימן הייתה ליבה של הממלכה והמקום בו היו מבצרים רבים של צבא היהודים. ברשומות הקיסר סרצה דנגל נכתב כי המלכים היהודים קראו להרים רבים באזור בשמותיהם של הרי ארץ ישראל:
הוא קרא להרי עריו בשמות הרי ישראל: לאחד קרא הר סיני, ולאחר קרא הר תבור, ואחרים אשר לא נקרא בשמותיהם. מה רעה גאוות היהודי הזה, אשר המשיל את הריו בשמות הרי ישראל אשר עליהם ירד ה'!
יהודי סימן השתתפו באופן פעיל בארגון הממלכה עד אשר נפרצו ההגנות במאורעות דמדומי שקיעה כאשר הקהילה הייתה בסכנת השמדה יחד עם יהדות גונדר. המאורעות הופסקו ולאחר סיפוח הממלכה לאימפריה האתיופית, המושל שמונה על האזור מטעם הכובשים היה דאג'זמץ' פאסילידס שהטיב עם היהודים והקהילה השתקמה. במאות ה-17 עד ה-19 תיירים ומיסיונרים רבים הגיעו לאזור על מנת למצוא את מקורות הנילוס, הקהילה הייתה מוגנת הודות לדרכים המסוכנות בהרים. צורתם הייחודית של ההרים ומגוון בעלי החיים שלה זיכו אותה בתואר אתר מורשת עולמית ב-1978. יהודי האזור עלו לישראל במרוצת המאה ה-20 והנוכחות היהודית העתיקה במקום הסתיימה.
אזורים > בגמדר > גונדר

קהילת יהודי גונדר הוא שמה של הקהילה שחייתה באזורים המצויים דרומית להרי סאמיאן וצפונית לאגם טאנה. קהילה זו כללה את היהודים, תושבי כל הכפרים והעיירות במחוזות דמביה, בלסה, וגרה, לאי ארמצ'והו ומזרח צ'ילגה של היום. מקור השם "גונדר" מהעיר המרכזית באזור ששימשה כבירת האימפריה האתיופית תחת שלטון השושלת הגונדרית. אזור זה, יחד עם סאמיאן, היו חלק מלב הממלכה היהודית בתחילת דרכה, ההגירה היהודית לאזור הודות למישוריותו הובילה את הקהילה להיות הקהילה הגדולה ביותר והמרכזית ביותר מבין הקהילות היהודיות באתיופיה. בתחילה כל האזור נקרא בשם "דמביה" וזה היה שמו הנוסף של אגם טאנה ("אגם דמביה") המסורת האתיופית מציינת כי באי טאנה קירקוס שבאגם טאנה הוחבא ארון הברית על ידי מנליק הראשון לאחר שזה ראה את כוחו העצום במשמורת של כהנים שבאו איתו מבני צדוק הכהן, הארון נלקח לאקסום על ידי הקיסר אזנה ומוחזק כיום בכנסיית גבירתנו מרים מציון שבאקסום. יהדות גונדר השתתפה בכל מלחמות ממלכת ביתא ישראל ואף הייתה למטרת כיבוש של קיסרי אתיופיה ומיסיונרים רבים, במהלך תולדותיה הקהילה החלה להגר למקומות שונים והקימה קהילות חדשות וכן חיזקה קהילות קיימות. פאסיל גמב ששימש כמקום מושב קיסרי אתיופיה מהשושלת הגונדרית נבנה על ידי יהודי גונדר והוכרז כאתר מורשת עולמית ב-1979. יהודי האזור עלו בהמוניהם במבצעי העלייה השונים וממנה צמחו יונה בוגלה ותאמרת עמנואל.
אזורים > בגמדר > קווארה

המחוז ההיסטורי "קווארה" כלל בעבר את שטחם של הנפות קווארה, מערב ומרכז צ'ילגה, אלפה, אצ'פר ודנגילה של היום. אחד מההשערות הם שמוצא ביתא ישראל הוא מיהודים ממצרים שהגיעו דרך הנילוס לאזור זה וייצרו את קהילת ביתא ישראל. יהודי קווארה היו חלק ממלכת ביתא ישראל ונותקו ממנה במהלך המאה ה-15 אזור זה היה יחסית נידח ושימש מקלט ליהודים מקהילות גונדר וסאמיאן להתיישב בו לאחר נפילת הממלכה במאורעות דמדומי שקיעה וכן את צאצאי שושלת הגדעונים שהיו בסכנת השמדה. במהלך המאה ה-16 וה-17 האימפריה האתיופית סיפחה אזור זה ורבים מן הקיסרים האתיופים נשאו לנשים מהאזור אחת מהמפורסמות הייתה הקיסרית מאנטאווב שמוצאה יהודי. האזור יושב היסטורית על ידי הכמנתים וקווארים (עמי אגאו). היהודים השפיעו על שתי הקבוצות ואף ייצרו את הקווארית, שפה ייחודית שדוברה על ידי יהודי הקהילה. אחת מן הטענות המקובלות היו שהקיסר המאחד תוודרוס השני הוא מקווארה ומצאו יהודי. מנהיג עליית תרכ"ב הכושלת אבא מהרי השתייך אף הוא לקהילה, ושחלקה לקח חלק בניסיון העלייה שהוביל. משך תקופה ארוכה אחר ניסיון עלייה זה, היו יהודי קווארה מנותקים מן המרכז בגונדר ובני קהילתם לא ידעו ולא נטלו חלק בעליות המאורגנות המוקדמות לישראל במאה העשרים. גם לאחר חידוש הקשר עם המרכז, ובשל היכרותם עם סודאן השוכנת לגבול קווארה, בחרו מרבית יהודי קווארה שלא לקחת חלק במבצע אחים ולא עשו את מסע העלייה לישראל דרך סודאן; המשפחות הבודדות שכן יצאו למסע, הזהירו את בני הקהילה מפני הסכנות שנכרו בדרכם ומנעו את יציאתן של משפחות נוספות. יהודי קווארה היו בעלי אדמות ועושר רב, והחלטתם לעלות לארץ ישראל נעשתה אחר מחשבה רבה ומתוך אהבת ציון. גל העלייה הגדול של יהודי קווארה היה בין השנים 1992- 1993, כחלק מהעלייה הישירה דרך אדיס אבבה, אחר השתלטות תנועת האיחדג על אתיופיה.
אזורים > גוג'ם

בגוג'ם חיו קהילות יהודיות משך זמן רב, אך אלו לא נחקרו לעומק. באיגרת רבי אליהו מפירארה מתחילת המאה ה-15 מוזכר "נהר גוזן" כנהר שעובר ביישובי ביתא ישראל. שם הנהר "גוזן" הגיע, ככל הנראה, מהשם "גוזם" שהיה שמו של האזור בתקופת הרב. הנהר  המוזכר הוא ככל הנראה הנילוס הכחול או אחד מיובליו הזורמים באזור. במאה ה-16 מזכירים מקורות פורטוגזים יהודים החיים באזור גאפאת השוכן דרום מערבית מגוג'ם ההיסטורית. במאה ה-19 מוזכר כי יהודי גוג'ם מתפקדים כנפחים וייתכן שהקבוצה המכונה "בודה" והמוזכרת במקורות מאותה התקופה מתכוונת אליהם. בשנות ה-70 של המאה ה-19 מוזכר כי מלך גוג'ם תקלה היימנות לקח יהודים שעסקו בנפחות ונגרות מאבורה שבגונדר לגוג'ם כדי שאלו יבנו כנסיות, יהודים אלו עבדו כל השנה וחזרו לביתם בעונות הגשומות. בשלהי המאה ה-19 היו יהודי גוג'ם היו מטרה למיסיונרים מטעם החברה הלונדונית וזכו לביקורים תכופים.
אזורים > גוג'ם > גאפאת

מקורות מראשית המאה ה-16 מדווחים בתקופתם על קיומם של יהודים רבים באזור גאפאת.
אזורים > שאווה

ראשיתה של קהילת שאווה, כיום מחוז צפון שאווה האמהרית הייתה מיהודים שהיגרו לאזור זה מאזור פוגרה וגונדר בתקופתו של שליט שאווה דאז נאגסי קראסטוס. שליט זה אשר הבין את חשיבותם של היהודים, מעודד אותם להתיישב באזור שלטונו. בכך התחיל גל הגירה ראשון של יהודים לשאווה בין השנים 1692–1702. נכדו של נאגסי, המארידאזמץ' אבואי, נלחם בכוחות הקיסר ייאסו השני ושבה רבים מהם. אבואי שחרר חלק מהשבויים ומינה אותם לתפקידים בכירים בבית המלוכה. בעקבות זאת החלה הגירה נוספת בשנים 1730–1745, של יהודים שרצו לשפר את תנאי המחיה שלהם. במהלך המאה התשע-עשרה ישנם דיווחים לא מעטים על קיום קהילה יהודית בשאווה. המיסיונר האירופאי קרל אייזנברג שסייר באנקובר בירת שאווה בין התאריכים 6 ביוני - 8 באוגוסט 1839, דיווח שישנם יהודים מביתא ישראל סביב בירת שאווה והם הצאצאים של אלו אשר היגרו מאזור פוגרה שבבאגמדיר לשאווה. אייזנברג הזכיר גם שכאשר דיבר עם מיסיונר אתיופי מהכנסייה האורתודוקסית האתיופית ב-17 באוקטובר 1839 הוא דיווח כי מספר "טאבִּיבִּים" שגרו בכפר התנצרו. לאחר מכאן הגיע דיווח נוסף מאת הבריטי צ'ארלס ג'ונסון ב-1842 על יהודים אשר מצבם הכלכלי טוב משל שכניהם הנוצרים ושהם מיומנים יותר ותיאר אותם כסוחרים מוצלחים. בשנת 1908 דיווח ד"ר יעקב פייטלוביץ' שישנם יהודים בשאווה המכונים בכינוי הגנאי בוּדה על ידי שכניהם.
אזורים > שאווה > אדיס אבבה

כאשר העיר אדיס אבבה נוסדה על ידי מלך שאווה מנליק השני בשנת 1886 יישב הקיסר קבוצות של יהודים מכל רחבי שאווה בעיר, בשטח המכונה קאצ'נה. העיר הוכרזה כבירת האימפריה האתיופית כאשר מנליק השני הוכרז כקיסר אתיופיה ב-1889, העיר גדלה בעקבות גלי הגירה רבים, כולל יהודים מרחבי שאווה וצפון האימפריה. בעיר הוקם בית הספר היהודי להכשרת מורים תחת הנהלתו של תאמרת עמנואל שנהפך למנהיג של יהודי הבירה. ב-8 בינואר 1924 התכנסו מנהיגי ביתא ישראל שבבירה והקימו באופן רשמי את הקהילה היהודית באדיס אבבה וב-15 בינואר של אותה שנה המנהיגים חתמו על מסמך מכונן שהקים את הקהילה באופן רשמי, עשר שנים לאחר מכן העדות היהודיות השונות בעיר (אשכנזים ועדנים) שלא היו מקרב ביתא ישראל הצטרפו אל הקהילה המקומית. תרומתם העיקרית של הקהילה למורשת האתיופית היא האבוגידה סדר האותיות של כתב הגעז שהביאו עימם מגוש ההתיישבות היהודי בצפון.