stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תוכי ים אטלנטי
רבייה

מכיוון שבחורף תוכי הים נמצאים הרחק מהיבשה, לא ידוע אם בני הזוג נפגשים בים או כשהם חוזרים לקיניהם מהשנה שעברה. כשהם חוזרים לחוף, הם מנקים ומשפצים את קיניהם. בדרך כלל, אחד מבני הזוג עומד מחוץ לקן, בעוד השני מנקה אותו מאדמה וחצץ, שמושלכים על בן הזוג השני. כמה תוכי ים נצפו אוספים חלוקי נחל ודשא כריפוד לקן, ואחרים לא עשו זאת. לעיתים, זוגות של תוכי ים מביאים חומרים לקינם רק בשביל להוציא אותם לאחר מכן. אחת מהדרכים בה הם מחזקים את הקשר ביניהם היא הצלבת מקור - הם קרבים אחד לשני, מזיזים את ראשיהם מצד לצד, ומצמידים את מקוריהם אחד לשני. זוהי כנראה התנהגות חיזור חשובה, כי זוגות תוכי-ים נצפו עושים זאת שוב ושוב, בתדירות הולכת ופוחתת, לאורך עונת הרבייה.
תוכי הים מגיעים לבגרות מינית בגיל 4–5 שנים. הם מקננים בקבוצות, וחופרים מחילות בחלקם העליון של צוקים או משתמשים במחילות שכבר נחפרו. הם מקימים את קנם לעיתים גם בסדקים בסלע או בין סלעים. לעיתים ישנה תחרות בין תוכיי הים לבין בעלי חיים אחרים על מחילות; תוכיי הים משתמשים לעיתים במחילות ארנבים לקינון, ואף נצפו פרטים שהבריחו מהן את דיירן המקורי.
הקשר בין הזכר לנקבה הוא מונוגמי, ושני בני הזוג משתפים פעולה בתהליך הקינון; הזכר בדרך כלל שומר על המחילה ומתחזק אותה, ואילו הנקבה מעורבת יותר בדגירה על הביצים ובגידולם הישיר של הגוזלים.
הטלת הביצים מתרחשת בתחום תפוצתו הדרומי של תוכי הים באפריל, למרות שבגרינלנד היא מתחילה מעט לפני יוני. הנקבה מטילה ביצה אחת, אך אם היא אבדה מוקדם יחסית, הנקבה עשויה להטיל ביצה נוספת. הזכר והנקבה משתפים פעולה בדגירה על הביצה, והגוזל בוקע 39–45 ימים לאחר ההטלה. הגוזל מכוסה בפלומה שחורה, עיניו פקוחות והוא יכול לעמוד זמן קצר לאחר הבקיעה. תצפית על מחילה של תוכי ים הראתה שהגוזל ישן ברוב הזמן שבין האכלותיהם של הוריו, ובשאר הזמן הוא עושה פעילות פיזית: מותח את כנפיו, מזיז את חומרי הריפוד בקן, מרים ומפיל אבנים קטנות, ומנסה לדחוף את קירות המחילה.
הגוזלים פורחים מהקן בגיל 34–50 ימים; משך הזמן הדרוש לפריחה משתנה לפי זמינות המזון.
רקע, מקור שמם והיסטוריה אבולוציונית

תוכי הים האטלנטיים הם עופות ים קטנים ממשפחת האלקיים. הם נקראים באנגלית Clowns of the Sea, וגם Sea Parrots, משם קיבלו את שמם העברי. השם המדעי של תוכי הים האטלנטים הוא: "Fratercula Arctica" ולפעמים הם נקראים בעברית פרטרקולה. משמעות שם זה היא הכינוי נזיר קטן בגלל מראה נוצותיהם שנראה כמו חליפת נזיר. מינים מאותה משפחה הדומים לתוכיי הים האטלנטים כוללים את תוכי ים צהוב-מקור או תוכי ים מקורנן ותוכי ים פסיפי.
השם טמשאי הגיע מארמית. טמשאי נגזר מן השורש טמ'ש, שמקורו בארמית ומשמעו 'טבל, שקע'. מכאן כנראה נטבע שמו של העוף הזה (לצד 'תוכי ים'), הניזון בעיקר בצלילה בים.
המינים הללו נמצאים באזורים גאוגרפים שונים מזה של תוכי הים האטלנטי, כמו החופים המערביים של צפון ארצות הברית ושל קנדה. המין הדומה ביותר לתוכי הים האטלנטי במראה ובתכונות הוא צהוב-המקור. תוכי הים האטלנטי והמקורנן התפצלו משאר האלקיים המכונים: "אוריות". תוכי הים הפסיפי רחוק יותר מתוכי הים האטלנטי אך עדיין שייך לאותו סוג.
תהליכי היווצרותו של תוכי הים האטלנטי מעלים השערה הטוענת שבשל השינויים של המינים כאקטיבים, מין אחד היה לילי כאשר השני לא היה. עופות שנמצאו באותם קולוניות לא בהכרח היו שם באותו זמן לאורך יממה ולכן לא הזדווגו, וכך התפתח הפיצול בין המינים, ובנוסף או במקביל לכך חל הפיצול הגאוגרפי בין מיני תוכיי הים השונים.
התמודדות עם סביבה

אזורם הגאוגרפי של תוכיי הים כולל את החופים הצפון אטלנטיים, איסלנד, החופים האטלנטיים של קנדה ומיין, והאוקיינוס האטלנטי. 60% מהם נמצאים בים שבקרבת חופי איסלנד. הם חיים גם ביבשה באזורי החופים בקולוניות, וגם באוקיינוס האטלנטי, כאשר רוב השנה הם חיים בים הפתוח. הסביבה של אזורי המחיה של תוכי הים האטלנטי משפיעה על היכולת שלו לשרוד בכך שהסביבה מהווה להם אוכל שממנו הם שורדים. הם מזינים את עצמם באמצעות צלילה לתוך המים כדי לדוג דגים, וביכולתם להחזיק במקור כ-10 דגים קטנים בפעם אחת. בנוסף לדגים, תזונתם כוללת שרימפס ורכיכות ים. החיות הצדות אותם גם משפיעות על יכולתם לשרוד, לגדול ולהתרבות. בנוסף, הסביבה המשתנה (על ידי בני האדם) משפיעה על יכולתם לשרוד.
כשהם מגיעים לגיל 3-5 הם יגיעו לקולוניה בתקופת האביב ויבחרו את תוכי הים אשר איתו יזדווגו. הם מזדווגים ומטילים את ביציהם בחופים סלעיים ובכל שנה מגיעים לאותה "קולוניה" בדיוק בזמן תקופת הרבייה שהיא באפריל-מאי. הם אפילו מגיעים לאותה מאורה ושם שמים את ביציהם בקן שהם בונים מדשא, עשבי עם ונוצות מסביבתם (Editors of EB, 1999). המאורות בהן הם בונים את הקן הן למעשה חורים ריקים שארנבים בנו בעבר. זוהי "מתנה" מהסביבה עבורם, ובדרך זו הם מתאימים את עצמם למה שקיים כדי לדאוג לצאצאיהם בקלות יותר. בנוסף, הקולוניות בחופים מהוות את דרך ההתרבות המרכזית והיחידה שקיימת. הקולוניה הגדולה ביותר שלהם כיום נמצאת ב-Westman Islands, באיסלנד כאשר יש שם כל שנה כ-1.1 מיליון קינים. צבע המקור והרגליים שלהם בתקופת הרבייה הופכים לצבע כתום, ובחורף חוזר להיות אפור כדי למשוך את זוגם/זוגתם על מנת להתרבות.
תוכי הים האטלנטים מותאמים לתנאים בים. לצורך עמידות יש להם נוצות מיוחדות העמידות למים ובכך עוזרות להן שלא להתקרר בחורף ובתנאים של בין 0-20 מעלות צלזיוס. הם מותאמים לסביבה בכך שיש להם יכולת לעוף במהירות של 88 ק"מ לשעה. לשונם מאפשרת להם לשמור את הדגים שדגו בפה בזמן שהוא פתוח כדי שעוד דגים יכנסו לפיהם. הם יכולים לצלול עד 60 מטר כדי לדוג דגים. הם שותים את מי הים המלוחים להשלמת התזונה שלהם. בנוסף, מקורם החזק מאפשר להם לתפוס ולאחוז בדגים בחוזקה ואפילו יש להם עצם בלסת שמונעת מהדגים שהם תופסים ליפול בחזרה החוצה מפיהם. רגליהם דמויי הרשת עוזרים להם לנוע בתוך המים במהירות. תוכי הים האטלנטי הם מינים אנדותרמים. חום גופם מבודד מהסביבה הקרה בה הם חיים בזכות הנוצות העמידות למים שלהם.
היסטוריית חיים

כל שנה, בעונת הרבייה תוכיי הים מזדווגים עם אותו בן/בת זוג. העונה היא בחודש אפריל ומאי.
צבע המקור והרגליים שלהם בתקופת הרבייה הופכים לצבע כתום, ובחורף חוזר להיות אפור. הנקבות מטילות ביצה אחת מופרת כל שנה בעונת הרבייה. ההורים לוקחים תורות בחימום הביצה, הם מחממים את הביצה בין 36-45 ימים, עד שהאפרוח בוקע מהביצה. הגוזל בוקע מביצתו אחרי 6 שבועות. כאשר הצאצא בוקע משקלו פחות מ-300 גרם. לאחר גדילתו הוא יהיה כ-490 גרם, במשקל של פחית קולה.
הגוזל הצעיר תלוי בדגים (ומזון נוסף מן הים) אשר שני הוריה מספקים לה בזמן שהיא מחכה להם ביבשה 6 שבועות. לאחר מכן הוריה לא מספקים לה את מזונה יותר והיא צריכה ללמוד לפרוס את כנפיה ולעוף אל הים לבדה. הם לומדים להיות עצמאים בזמן הזה (בסתיו) ונשארים בים עד גיל 3-5 שבו הם מגיעים לבגרות מינית ולרבייה. בשלב זה הם חוזרים לחופים לחפש בן/בת זוג. הם גדלים להיות כ-490 גרם ובאורך של 25 ס"מ. תוכיי הים מגיעים לגיל שבו הם מוכנים להביא צאצאים בין גיל 3-5, וזמן חייהם בממוצע הוא כ-20 שנים.
מכיוון שהם חיים לתקופה יחסית ארוכה, והתפתותם איטית (לוקח להם לפחות 3 שנים להגיע לבגרות מינית, השקעה גדולה בכל צאצא וקצב רבייתם נמוך), תוכי הים האטלנטים הם בכיוון של ברירת K[דרושה הבהרה].
הגורם האקולוגי שהוביל אותם לפתח התאמה של 6 שבועות של תלות בהורים אחרי שהצאצא בוקע היא כי יש נטל להורים ללכת ולדוג אוכל גם לעצמם וגם לצאצא, ויותר מ-6 שבועות כבר יכול להיות קשה מידי עבור ההורים. לכן בשלב זה יש התאמה שהוא מגיע לבגרות מסוימת בה הוא כבר לא תלוי בהוריו. אמנם הוא לא בבגרות מינית אבל הוא בבגרות מספקת כדי להיות מסוגל לעוף אל תוך הים בעצמו ולהתחיל לדוג דגים בעצמו. ה-6 שבועות הראשונים שהצאצא כן תלוי בהוריו הם התאמה מסוימת גם למסוגלות של ההורים לדאוג לצאצאם.
אוכלוסיות > תפוצה ושפע

בתי הגידול של תוכי הים האטלנטים כוללים את האוקיינוס האטלנטי, בו הם נמצאים רוב הזמן, ואת היבשה כאשר מדובר בקולוניות שלהם באזורי החופים. הקולוניות מהוות את מרכז הרבייה בבית הגידול של תוכי הים וזאת המטרה של הקולוניות-למצוא בן/בת זוג ולהזדווג, ולכן הם מתקבצים לאזור מסוים בחוף ונחשבים כמין מקובץ. מספר המתקבצים בקולוניה יכולים להגיע ליותר מ-2 מיליון פרטים. גם במים, הם נעים בקבוצות גדולות בניסיון להימנע מטורפים. תפוצת תוכי הים האטלנטים היא לא כתמית, ומרחב התפוצה הגאוגרפי שלהם מוזכר בתוכן של התמודדות עם הסביבה. הם לא מין אנדמי משום שהם לא חיים במרחב תפוצה בודד ומצומצם. הם נמצאים בים רוב השנה, ובתקופת הרבייה הם חוזרים לקולוניות כדי להתרבות. כאמור לעיל, הקולוניה הגדולה ביותר של תוכיי הים כיום נמצאת בWestmann Islands, Iceland  כאשר יש שם כל שנה כ 1.1 מיליון קינים. מה שמוביל לדפוס פיזור זה הוא הצורך שלהם להתרבות ולכן הם יוצאים מהים אל החופים.
הגורמים המשפיעים על התפוצה והשפע של תוכי הים האטלנטים הם: ההתפתחות המינית האיטית שלהם (הם מגיעים לגיל של בגרות מינית בגיל 3-5), היכולת של כל זוג להביא כל שנה רק צאצא אחד וההשקעה הגדולה בכל צאצא, ואורך חייהם שהוא כ-20 שנים. בנוסף, בני האדם משפיעים על יכולת תפוצתם.
אוכלוסיות > גידול, ויסות, ודינמיקה

סוג עקומת גידול תוכי הים האטלנטים היא ברירת K[דרושה הבהרה] מכיוון שהם חיים אורך חיים ארוך (20 שנים), התפתחותם איטית (לוקח להם לפחות 3 שנים להגיע לבגרות מינית), ישנה השקעה גדולה בכל צאצא (ההורים מחממים ביצה ומביאים לצאצא אוכל עד גיל 6 שבועות לפחות), וקצב רבייתם נמוך (כל שנה הנקבה מטילה רק ביצה אחת). הגורמים המגבילים את הגדילה של האוכלוסייה הם תנאים כמו התאמתם לחיות בטמפרטורה של 0-20 מעלות, ובשל כך הם יכולים לשרוד רק באזורים הצפוניים.
הטורפים של התוכים כוללים שחפיים, נצים, עיטים ושועלים. חתולים וכלבים גם מהווים טורפים שלהם כאשר הם קרובים למגורי אדם ובנוסף חולדות יכולות לכוון את הביצים שלהם. בים, חמסניים הם טורפי תוכיי הים. הטורפים הללו מייצרים תנודות בגודל האוכלוסייה. אסטרטגיית היסטוריית החיים של תוכי הים האטלנטים משפיעה על גודל אוכלוסייתם בשל קצב ההתרבות המוזכרת קודם לכן ואופי החיים שרובו בים וחלק ממנו בקולוניות. למעשה הקולוניות, כדפוס התנהגות של האוכלוסייה, משפיעות על אסטרטגיית היסטוריית החיים בשל המטרה העיקרית שהן נועדו לה- מציאת זוג ורבייה.
חברות

תוכי הים האטלנטים בעלי יחסי גומלין עם הנטרפים והטורפים שלה. הם מזינים את עצמם באמצעות צלילה לתוך המים כדי לדוג דגים. ביכולתם להחזיק במקור כ-10 דגים קטנים בפעם אחת. בנוסף לדגים, דיאטת תוכי הים האטלנטים כוללת חסילונים, רכיכות ים, הרינג וצלופחי חול. החיות הטורפות אותם, הם חורפנים, הרמינים, שועלים, שחפים, וכלבי ים תוכי הים האטלנטים הם הטרוטרופים משום שהם צורכים תרכובות אורגניות מהסביבה לבניית התאים שלהם ולא מייצרים את מזונם בכוחות עצמם. יחסי הגומלין הלא טרופים שלהם עם חיות אחרות לא ממש מתחרשות, אף על פי שהם ידועים כחיות מאוד חברתיות בינן לבין עצמן, בדומה למינים אחרים ממשפחתם. הם נמצאים בים ובעונת הרבייה הם בקולוניות שבהן רק תוכיי ים.
הם מהווים חלק מיחסים סימביוטיים מסוג קומנסליזם, בהם העופות משתמשים בתקופת הרבייה בחורים ריקים שארנבים בעבר בנו. חורים אלה משמשים אותם כמגן מפני טורפים ומפני מזג אוויר, והארנבים לא מושפעים מכך כי אילו חורים שכבר לא בשימוש עבור הארנבים. הנישות אקולוגיות שהם תופסים הם הקולוניות בתקופת הרבייה שלהם. הקולוניות קיימות בתקופת חודש אפריל כאשר הם מגיעים אל החופים כדי למצוא את זיווגם. הפרדת הנישות יצר את הפיצול בין מיני תוכיי הים השונים כאשר הנישות של תוכי הים האטלנטי מתפזרות באזור הגאוגרפי המוזכר קודם לכן.
יחסי גומלין עם בני אדם > דרכים שהמין מושפע מפעילות אנושית

תוכי הים האטלנטים מושפעים לרעה מפעילות אנושית במיוחד על ידי דיג, שפיכת שמנים לים, ובעבר גם מציד. בנוסף לכך שינויי האקלים משפיעים עליהם. אמנם הם לא נחשבים בסכנת הכחדה, אך הם אכן מאוימים ומספרים בירידה הדרגתית. בשל כך הם מונו תת-הקטגוריה של מין פגיע (Vulnerable Species -VU). כאמור לעיל, המין האנושי משפיע על תוכי הים האטלנטים בכמה אופנים. ראשית, בשל הדיג של בני האדם ישנם פחות דגים בים. עניין זה משפיע על אספקת המזון. הם צריכים להתאמץ יותר על מנת להשיג את מזונם העיקרי. הדיג לא רק לוקח ממזונם אלא גם עלול ללכוד אותם ברשתות הדיג
קושי נוסף בהישרדותם הוא בשל שפיכה של נפט ומזהים כימיים בים. השמנים שאוניות מפזרות כאשר הן מעבירות סחורה או נעות בים באופן כללי, מהווה גורם המוריד לתוכיי הים את עמידותם למים משום שהשמן במגע בהם גורם להם לאבד את חסינותם כנגד המים הקרים (waterproof) ובכך מאבדים מחום גופם. הם נפגעים מהשמנים גם כאשר הם מנקים לעצמם את הנוצות בכך שהשמנים והכימיקלים גורמים להם לחולי, מה שמשפיע לרעה על יכולת התאמתן לסביבה. בנוסף, בשל שינויי האקלים, התאמתן נפגעת במים החמים מכיוון שהם מותאמים לחיות במים בטמפרטורה שבין 0-20 מעלות צלזיוס. השפעות אלו גורמים לאוכלוסיותיהם לרדת בהדרגה.
יחסי גומלין עם בני אדם > פעולות שימור

בעונת הסתיו, בזמן שהצעירים עוזבים את הקן ואת היבשה, וכאשר מתחיל להיות חשוך בלילות, תוכיי הים נמשכים אל האורות באיים ומגיעים אל עיירות וכפרים. שם אורבת להם סכנה, בעיקר מצד מכוניות וחתולים. באי שבו קיימת המושבה המרכזית של תוכיים אלה - Westmann Islands - נוהגים התושבים לתפוס אותם בלילה, להשכינם בקופסאות קרטון, ולשחררם בבוקר אל הים, לסביבתם הטבעית. זוהי פעולת הצלה שהעלתה את מספר תוכיי הים בשנים האחרונות באזור זה.
בעבר היו במדינת מיין בארצות הברית ובמזרח קנדה מושבות גדולות של תוכיי ים אטלנטיים, אך בני האדם הרגו הרבה מהם כתחביב או בשביל נוצותיהם. בעקבות כך פחתה אוכלוסיית התוכיים כמעט עד הכחדה, עם אחוזים מאוד נמוכים של תוכיי ים שנותרו ביחס למספרים שהיו במאה ה-19. כיום קיים ניסיון לעזור לאוכלוסיות בחופי מיין להשתקם באמצעות מיזם הנקרא Project Puffin.
הערות שוליים

↑  תוכי ים אטלנטי באתר הרשימה האדומה של IUCN
1 2  Robin Street and Ann Emily, ADW, תוכי ים אטלנטי
↑   הניו יורק טיימס, מדוע תוכוני הים האיסלנדים נעלמים?, באתר הארץ, 9 בספטמבר 2018
↑  Puffin | bird, Encyclopedia Britannica (באנגלית)
↑  Auks, Murres, and Puffins Browse by Family, All About Birds, Cornell Lab of Ornithology, www.allaboutbirds.org (באנגלית)
↑  V. L. Friesen, A. J. Baker, J. F. Piatt, Phylogenetic relationships within the Alcidae (Charadriiformes: Aves) inferred from total molecular evidence., Molecular Biology and Evolution 13, 1996-02-01, עמ' 359–367 doi: 10.1093/oxfordjournals.molbev.a025595
↑  Ten High-Flying Facts about Puffins | Blog Posts | WWF, World Wildlife Fund (באנגלית)
↑  Atlantic Puffin Facts for Kids | Puffins Information, Animal Fact Guide, ‏2013-01-18 (באנגלית)
↑  Journal 2: Symbosis and Its Related Organisms, iNaturalist
↑  Baby Puffin Rescue in Vestmannaeyjar, What's On in Reykjavik, Iceland (באנגלית)
↑  Atlantic Puffin (Common Puffin) Facts, Diet, Life Cycle, Baby, Pictures (באנגלית)
↑  Andy Symes, Archived 2015 topics: Atlantic Puffin (Fratercula arctica) – uplist from Least Concern to Endangered?, BirdLife's Globally Threatened Bird Forums, ‏2015-07-07 (באנגלית)
↑  What is Project Puffin?, Audubon Project Puffin, ‏2015-12-22 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007295054705171  GND: 4263986-4  LCCN: sh85009203
דוד בליאכר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  ?
 נרצח:  אייר תש"ד
 השתייכות:  רבני פולין, רבני אוקראינה, תנועת המוסר
 תחומי עיסוק:  מוסר
 רבותיו:  הרב יוסף יוזל הורוביץ
 
הרב דוד בְּלֶיאָכֶר (?-אייר תש"ד) היה מגדולי תלמידיו של הרב יוסף יוזל הורוביץ ("הסבא מנובהרדוק"). נודע כמייסד ישיבות מוסר בפולין וכראש ישיבת מזריץ' (Międzyrzec Podlaski). נספה במחנה ההשמדה מיידנק.
עד לשואה

נולד במינסק, בירת רוסיה הלבנה למשפחה של תלמידי חכמים. למד בכמה ישיבות. נמשך ללימוד המוסר והיה לתלמידו של הסבא מנובהרדוק.
בתחילת מלחמת העולם הראשונה עבר עם רבו לקייב, בישיבה שייסד שם רבו.
לאחר פטירת ר' יוזל בתר"פ, עבר הרב בליאכר למזריץ' שבפולין והקים את ישיבת בית יוסף על שמו של רבו שהמשיכה את שיטתו המוסרית. לישיבה הגיעו מאות בחורים מכל רחבי פולין על אף הקשיים הכלכליים שהישיבה עמדה בפניהם. בעזרת תלמידיו הקים רשת של תת-ישיבות במקומות נוספים.
בימי השואה

הנאצים הרסו את מוסדות התורה במזריץ' מיד עם כניסתם למקום בפרוץ המלחמה. מרבית תלמידי מוסדות התורה נמלטו לשטח הכיבוש הסובייטי והקימו את ישיבותיהם בעיירה נימצין במחוז וילנה. הרב בליאכר ברח עם תלמידיו לבריסק שהייתה גם היא בכיבוש סובייטי, אך לאחר זמן די קצר חזר למזריץ' בגלל רדיפת הקומוניסטים את הדת ובייחוד את היהדות בהסתמכו על מאמר חז"ל: "קשה המחטיאו יותר מן ההורגו". סירב לברוח כדי לא להשאיר את שארית הפליטה במזריץ' ללא מנהיג. הוא לימד את תלמידיו במחתרת כשהישיבה מפוצלת לכמה סניפים, כדי להגדיל את סיכויי התלמידים להינצל.
הרב בליאכר הצליח לפתוח מטבחים שסיפקו אוכל לכל התלמידים וכך יכולים היו להחזיק מעמד. כשהוקם הגטו במזריץ' היה למנהיגם של היהודים הנותרים, כשמצד אחד עודדם להחזיק מעמד ומצד שני הכינם למות על קידוש השם. הרב נספה עם יהודים מהקהילה ובהם מתלמידיו במיידנק.
כתביו

דברי בינה ומוסר - שיחות מוסר של הרב בלייכר שנרשמו מפי תלמידיו בישיבת "בית יוסף", תל אביב תש"ל. בסוף הספר נוסף קונטרס "חסדי דוד" על תולדותיו ותולדות ישיבות נובהרדוק.
כן הובאו מדברי תורתו בירחונים תורניים ובספר אור המוסר.
לקריאה נוספת

הרב אברהם רפפורט, קונטרס חסדי דוד — תולדות ר' דוד בליאכר מנהל ישיבת נוברדוק במזריטש, בתוך: דברי בינה ומוסר, תל אביב תש"ל
הרב יצחק לוין, (עורך), אלה אזכרה : אוסף תולדות קדושי ת"ש-תש"ה, חלק ו', "המכון לחקר בעיות היהדות החרדית", ניו יורק תשכ"ה
אנציקלופדיה "שמע ישראל", חלק שני עמ' 287
דוד הלחמי, חכמי ישראל
יחיאל מכלשטיין, גדולי הדורות
הערות שוליים

↑  שם משפחתו נכתב לעיתים גם "בְּלייכֶר".
↑  תאריך הפטירה אינו יודע בוודאות. יום הזיכרון נקבע לכ"ה באייר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304305605171  VIAF: 51158784   WorldCat (עם VIAF): 51158784
תות לבן

| תות לבן |
| --- | --- |
 תות לבן
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: צמחים וסקולריים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: ורדנאים
משפחה:: תותיים
סוג:: תות עץ
מין:: תות לבן
שם מדעי
 Morus alba ‏לינאוס, 1753

תּוּת לבן (שם מדעי: Morus alba) הוא מין עץ פרי, נשיר, בינוני-גדול, חד-מיני ודו-ביתי, אחד מ-17 מינים של הסוג תות (Morus) ממשפחת התותיים (Moraceae). מוצאו ממרכז ומזרח סין, הוא תורבת לפני כ-4,500 שנה ועליו שימשו כמזון לטוואי המשי בסין וביפן. מסין הופץ העץ לדרום אירופה והמזרח התיכון החל ממאה ה-12 לטובת תעשיית המשי ובהמשך התאקלם לגמרי באזורים רבים בעולם. בישראל הוא נחשב לעץ תרבות וגדל גם כפליט-תרבות (צמח מתורבת, שפרטים ממנו נפוצו ונקלטו בבתי גידול טבעיים ללא סיוע האדם). הוא גדל בגינות בתים, בשטחים פתוחים, בשולי מטעים, בפארקים עירוניים וליד מקורות מים. הוא נפוץ בכל ישראל למעט בקעת הירדן, הערבה ודרום הנגב. פריו נישא על עוקץ ארוך, שיכול להגיע עד לאורך הפרי, וצבעו לבן עם נגיעות סגול בהיר, או סגול-שחור (למרות שמו). פריו של התות השחור (Morus nigra) אף הוא בגוונים של סגול-שחור, אבל יש לו עוקץ קצר מאוד ולפעמים הפרי צמוד לענף.
תיאור העץ

תות לבן ניכר בעליו הגדולים והרחבים דמויי לב, ובפירותיו המיוחדים שצבעם לבן או סגול-שחור (למרות שמו). הוא מגיע לגובה 9 עד 10 מטרים ולקוטר נוף רחב של 9 מטרים. יש מקומות בעולם המדווחים על גובה של 15 מטרים ואף יותר. צמרת העץ מעוגלת, רחבה, וצפופה, אם כי לעיתים נראים ענפים מתפרצים לגובה ולצדדים. היקף הגזע 1.5 עד 2 מטרים וקליפתו דקה, מחוספסת ומתולמת בצורה רדודה עם רכסים פתלתלים צרים לאורכה, צבעו משתנה מחום בהיר, חום-אפור ועד חום-שחור בעצים זקנים. גזע בהיר וגבוה עד לפיצולו לענפים צדדיים משמעותו שהעץ צמח במהירות תוך התמודדות על אור השמש.
הענפים הצעירים שעירים, לפעמים קרחים וצבעם כתום-חום או ירוק כהה עם גוון אדמדם. בקליפת הענפים עֲדַשְׁתִּיּוֹת (lenticels), בולטות, סגלגלות (אליפטיות) וחומות אדמדמות. הניצנים דמוי ביצה, 4 עד 6 מ"מ, קודקודם חד עד מעוגל; קשקשים חיצוניים בצבע צהוב-חום עם שוליים כהים, קירחים או עם כמה טריכומות בשוליים;
לרוב, לאחר כריתה מתפתחים מהגדם נצרים, שעליהם בעלי אונות וצבעם ירוק בהיר.
מערכת השורשים עמוקה, אגרסיבית ופרוסה על שטח גדול.
לעץ קצב צימוח מהיר, והוא משגשג באדמה עשירה בחומר אורגני ומנוקזת היטב בתנאים של שפע אור ואקלים חם, אך הוא יכול לגדול בתנאים קשים למדי. הוא יכול לגדול על מגוון רחב של קרקעות כולל קרקע גירנית או מלוחה. הוא אינו רגיש ביותר לקור וצריכת המים שלו נמוכה. הוא עמיד לזיהום אוויר, לגיזום, לרוחות עזות ועמידותו בינונית למליחות.
אורך חייו של התות הלבן אינו גדול, אם כי יש ברחבי הארץ לא מעט עצים אשר עברו את שנתם המאה והם עדיין חיוניים. העצים עשויים להגיע לגיל גבוה (200 עד 300 שנים ויותר). עצים עתיקים ניתן למצוא ליד כנסיות ומסגדים בעין כרם ובאבו גוש, בלוד, בבית לחם, בפקיעין, ובפארק המעיין במטולה. בעצים עתיקים נראית לפעמים תופעה של ריקבון בתוך הגזע ואילו בהיקפו מתפתחת רקמה חדשה וחיונית, אשר מאפשרת לעץ להמשיך ולגדול. עוד תופעה בעצים בוגרים, היא התמוטטות הגזע הראשי וקריסתו, כאשר בסמוך לתחתית הגזע צומחים ענפים חדשים (נצרים) המצמחים עלים ופירות. כך שיכול להיות שעצי התות העתיקים הם חליפיים, כמו שקורה בחרוב ובזית.
תיאור העץ > עלים ונשירה

עלי העץ ירוקים, מסורגים, פשוטים, שפתם משוננת עד חרוקה, גדולים, רחבים וארוכים עד כדי 30 ס"מ בעצים צעירים וקטנים יותר בעצים מבוגרים כדי 5 עד 15 ס"מ. על פי רוב על אותו עץ יכולות להופיע צורות שונות של עלים. צורת בסיס העלים ממעוגל ועד דמוי לב, וקצה העלים חד או מתחדד עד קהה. לעיתים קרובות העלים שסועים לאונות ללא צורה אחידה וקבועה. וישנם הבדלים בצבע ובחספוס בין העלים הצעירים, שצבעם ירוק בהיר, לבין העלים הבוגרים שצבעם ירוק כהה, והם נוקשים ומחוספסים יותר.
הפטוטרת שעירה, ארוכה כדי 2.5 עד 5 ס"מ ונושאת לוואים שעירים מסגלגלים עד אזמליים, שאורכם 5 עד 9 מ"מ. מן הפטוטרת נמשכים שלושה עורקים ראשיים, הראשי לאמצע הטרף, השני לאונה הימנית והשלישי לשמאלית. במקרה של עלה מאוצבע, העורקים לשתי האונות התחתונות הם עורקים משניים היוצאים מהעורקים הצדדיים. בשונה מעלה של תאנה שבה כל חמשת העורקים המגיעים לאונות נמשכים מן הפטוטרת. העורק מהצד התחתון שעיר.
לבלוב העלים פורץ באביב על ענפים ערומים ועלווה ירוקה מתפשטת על כל העץ. בסתיו, בעת שלכת, העלים הופכים לצהוב חום, ובחורף העץ עומד בשלכת, אך עצים הגדלים באזורים טרופיים יכולים להיות ירוקי-עד.
תיאור העץ > פרחים ורבייה

הלבלוב והפריחה חלים באביב בחודשים אפריל יוני. לבלוב העלים רק מקדים במעט את הפריחה. תת-לבן הוא עץ דו-ביתי, דהיינו הפרחים הזכריים נמצאים על עץ אחד והפרחים הנקביים נמצאים על עץ אחר. הַאֲבָקָה נעשית על יד רוח.
התפרחת הזכרית היא תִּפְרַחַת מְסֻיֶּמֶת, עם עוקץ ארוך, דמוית עגיל ירוק מאורך כדי 2 עד 3.5 ס"מ אורכו, מכוסה בפלומה לבנה צפופה שנושרת בשלמותה תוך זמן קצר.
התפרחת הנקבית היא תפרחת צפופה דמוית קרקפת, שעירה ואורכה ס"מ אחד עד 2 ס"מ. עוקץ התפרחת קצר, אורכו 5 עד 10 מ"מ ופלומתי. היא מבשילה לפרי עסיסי מדומה.
הפרחים חד-מיניים, זעירים, בעלי 4 עלי עטיף ירקרקים.
הפרחים הזכריים בעלי 4 אונות גביע בצבע ירוק בהיר, אליפטיים רחבים. האבקנים כמספר עלי הגביע. שזיריהם מכופפים בפקע הפרח. המאבקים בעלי 2 מגורות, כדוריים עד צורת כליה.
הפרחים הנקביים בעלי 4 אונות גביע דמויי ביצה ושעירות בשוליים. שחלה תחתית אחת, קטנה, דמוית ביצה וירוקה סגלגלה. עמוד העלי נעדר (במזרח הרחוק), אם כי קיים (בישראל), והוא מחולק לשניים. הצלקות עם גבשושיות.
התות הלבן ידוע במדע בזכות תנועת חלקי הצמח המהירה הכרוכה בשחרור האבקה מהתפרחות שלו. האבקן פועל כקַטַפּוּלְטָה - הוא כפוף ודרוך ובשעת שחרורו הוא מעיף את גרגרי האבקה שבמאבק, הנמצא בראשו, תוך שחרור אנרגיה אלסטית אגורה ב-25 µs (25 מיליוניות השנייה) בלבד. התנועה המתקבלת היא כ-560 קמ"ש, יותר ממחצית מהירות הקול, מה שהופך אותה לתנועה המהירה הידועה ביותר בממלכת הצמחים.
תיאור העץ > פירות והפצה

פירות עץ תות לבן צבעם לבן או שחור והם פירות מדומים שאורכם 1 עד 3 ס"מ עם עוקץ ארוך. אחרי הַאֲבָקָה והפריה מתפתחת מכל עלה שחלה אגוזית (פרי יבש שאינו נפתח בהבשילו) קטנה וקשה. במהלך ההבשלה מתאחים ארבעת עלי העטיף, מתמלאים מוהל עסיסי ומתוק, תופחים, ומתערים בדופן עלה השחלה ובאגוזית. וכך, הופך מקבץ האגוזיות לפרי מדומה. כל הפירות המדומים שבתפרחת הקטנה, היושבים יחד על אותו ציר מעורים יחד ויוצרים פרי קבוצתי (מורכב), פרי מדומה המוכר כפרי התות. הפירות מבשילים בתחילת הקיץ, בחודשים מאי עד יולי. בעץ הנושא פירות שחורים, הפרי משתנה מירוק לאדום ולאחריו לשחור, ופריו הבשל ניכר בצבעו הנוטה לסגול-שחור ואז הוא אכיל וטעמו מתוק. בעץ הנושא פירות לבנים פריו הבשל ניכר, כאשר בצבעו הלבן ישנן נגיעות של צבע סגול בהיר ובמגעו הרך ואז טעמו מתקתק. פירות התות נאכלים על ידי ציפורים ועטלפי פירות, והזרעים העטופים קליפה קשה עוברים דרך מערכת העיכול בלי שיפגעו ומופרשים במקומות רחוקים מעץ האם. הריבוי באמצעות זרעים בסתיו.
תפוצה

מוצא התות הלבן ממרכז ומזרח סין והוא גדל בתרבות זה 4,500 שנה, ואף התאקלם לגמרי באזורים רבים בעולם. עלי העץ שימשו למאכל לזחלי פרפר המשי בסין וביפן, בשל נוכחות של תרכובות כימיות ייחודיות כמו מורין (פלבונול, morin), בטא-סיטוסטרול (β-sitosterol) בעלים. תפוצתו העיקרית של התות הלבן (תות המשי) כיום בדרום-מזרח אסיה, נפאל, ממזרח למחוזות מיאנמר, אינדונזיה ובמיוחד בסין וביפן. כמו כן, מטעים רבים של עצי תות נטעו בהצלחה בשטחים נרחבים ברחבי העולם הממוזג החם לצורך ייצור המשי, מהודו, פקיסטן והרי ההימלאיה עד לגובה 3,300 מטרים, ומערבה דרך אפגניסטן ואיראן לדרום אירופה במשך יותר מאלף שנים. מסין הופץ העץ במאה ה-12 לאירופה הדרומית, במיוחד לארצות שלאורך חופי הים התיכון והמזרח התיכון. תות לבן הובא לאמריקה, לאורך חוף הים האטלנטי, בתקופות קולוניאליות בהן נעשה ניסיון להקים את תעשיית המשי.
לאחרונה, הוא התאזרח באופן נרחב באזורים עירוניים במזרח אמריקה הצפונית, שם הוא הוכלא בהצלחה עם תות מקומי (Morus rubra). כיום קיים חשש רציני להישרדותו הגנטית ארוכת הטווח של תות אדום בגלל הכלאה נרחבת במיוחד באורגון ובווירג'יניה (ארצות הברית). כתוצאה מכך הוא רשום כצמח פולש בחלקים של אמריקה הצפונית. הוא נחשב כצמח פולש גם בדרום אפריקה ובברזיל.