stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
התחנה המרכזית החדשה של תל אביב
סגירת התחנה

במקור תוכננה להיסגר התחנה עד סוף שנת 2023, אולם לאחר מכן הוקדמה סגירת התחנה תחילה ל-5 בדצמבר 2021, מוקדם מהצפוי. סיבתה לסגירה המוקדמת הייתה בגלל חוסר משמעותי ברישיונות, לפי הודעת עיריית תל אביב, התחנה המרכזית נמצאת בהליך משפטי מכיוון שהנהלת התחנה המרכזית לא פעלה להשגת כלל האישורים ההכרחיים הנדרשים למבנה, העירייה נדרשת לסגירתה בהתאם לצו השיפוטי. הצו התייחס לקניון שפועל בקומות הראשונות, אך מפני שהמעבר לקומות ממסוף התחבורה נעשית בפועל דרך הקניון עצמו, לא יתאפשר מעבר אליהן. בהתאם לכך, המשמעות הייתה שכל עוד הצו בתוקף גם החנויות וגם מרכז התחבורה ומסוף האוטובוסים יידרשו להפסיק את פעילותם. לפיכך, התחנה הייתה אמורה להתפנות ולהיסגר ב-6 בינואר 2022, לאחר יותר מ-28 שנות פעילות.
הסגירה נדחתה שוב לאחר סכסוך בין משרד התחבורה לעיריית תל אביב. הייתה הסכמה על סיום פעילות התחבורה הציבורית והאוטובוסים בתחנה לקראת סוף 2023, אך הוחלט כי היא תפונה סופית ב-2027. מאחר שלא היה הסכם חתום ומאחר שיש מחסור בתחנות קצה חלופיות שיחליפו את התחנה המרכזית. משרד התחבורה עדיין לא סיכם עם חברת נצבא, בעלת התחנה, על קיצור הסכם השימוש והפחתת תשלומי המדינה.
המבנה

מפאת גודלו נחשב מבנה התחנה המרכזית לאחד המבנים המסובכים בישראל. מדובר במבנה ענק הטומן בחובו מפלסים, מסדרונות ואגפים רבים. המבנה נועד להיות "מגה-מבנה". בדומה לדיזנגוף סנטר, ביקשו מתכנניו לבנות עיר שלמה המיועדת להולכי רגל בבניין אחד גדול. הבניין מגושם למדי ונושא אופי גרנדיוזי שמעורר לא אחת ביקורת.
באופן כללי, מבנה התחנה מורכב משני אגפים מרכזיים: ה"ראש" (האגף הדרומי של התחנה, הגובל בדרך שלמה בדרומו וברחוב צמח דוד במזרחו) שבו שדרת חנויות אחת מרכזית, ו"הגוף" (האגף הצפוני של התחנה, הגובל בצפונו ברחוב לוינסקי) שבו נמתחות ארבע שדרות של חנויות.
במבנה ממוקמים 29 דרגנועים, 13 מעליות, ופועלים בו למעלה מ-1,500 בתי עסק שונים. אלו, מגיעים מכל תחומי העיסוק: בתי ספר, בתי קפה, בתי דפוס, חנויות ספרים, חנויות אופנה ומשרדים. בין החנויות השונות אין אחידות. בתי עסק רבים בתחנה מזוהים עם המגזר הרוסי, בתי עסק אחרים מזוהים עם מגזר מהגרי העבודה (עובדים זרים) ובתי עסק אחרים מזוהים עם מותגים. חוסר האחידות הוא גם ארכיטקטוני: על אף שהתחנה המרכזית כקניון הייתה אמורה להיות אחידה בחזותה, חזיתות החנויות שונות מאוד זו מזו ויוצרות פורטרט רבגוני.
הכניסות הראשיות לתחנה נמצאות בקומות 3 ו-4 ברחובות לוינסקי וצמח דוד. קומה 6 היא קומת התחבורה הראשית אשר משמשת את קווי אגד (למעט הקווים לצפון), את קווי מטרופולין לשרון, והקווים של קווים לשפלה. עד שנת 2002 רוב הקווים של חברת דן היו יוצאים מקומה 1 והורידו נוסעים בקומה 2, אך לאחר בניית אולם הנוסעים בקומה 7, הועברה פעילותם לשם. קומה 1 ננטשה אך יש גישה אליה, ואילו קומה 2 ננטשה ונחסמו כל המעברים אליה, ואין גישה אליה.
קומה 7 מחולקת לשני חלקים. חלק אחד משמש את הקווים העירוניים של דן, וקווים של אפיקים וקווים לבקעת אונו, פתח תקווה והשומרון, וחלק אחר אשר מנותק מהחלק של דן משמשים את קווי אגד לגליל.
במבנה מסתובבים חסרי בית המשתמשים בחנויות והקומות הנטושות כמחסה, בעוד ההנהלה נאבקת בתופעה. קהילת מהגרי העבודה מרבה להשתמש בחנויות שבמתחם עד כדי כך שאחת השדרות קיבלה את הכינוי "צ'יינה טאון הישראלית". קהילה זאת אף משתמשת במתחם לצרכים תרבותיים, מה שהצמיח בתחנה המרכזית תרבות אלטרנטיבית הפעילה בעיקר בשעות הלילה ובסופי השבוע כאשר התחנה עצמה אינה בשימוש.
מוניות שירות יוצאות מחוץ לתחנה, ברחוב צמח דוד.
התחנה ממוקמת בקרבת תחנת הרכבת תל אביב ההגנה, אולם אין קשר ישיר בין התחנות ואלה מרוחקות זו מזו בכעשר דקות הליכה. הצעות רבות הועלו לגבי קישור שתי התחנות, ואלה כללו דרכנועים, דרגנועים, תעלה תת-קרקעית ואפילו רכבל, אולם אף אחת מהן לא התממשה.
במבנה מספר תשתיות ביטחוניות, כגון מקלט גרעיני שיכול להכיל 16 אלף איש וכן חדר גנרטורים המסוגל לספק חשמל לכל תל אביב.
המבנה > מספור על ידי צבעים

במקור הנהלת התחנה החליטה שלכל קומה יהיה צבע ייחודי משלה ותקרה ממוטות ברזל בצבעים אלו
קומה 1: במקור כחול לפי צבעי חברת דן. כיום הקומה לא פעילה.
קומה 2: במקור תכלת לפי צבעי חברת דן. כיום הקומה לא פעילה.
קומה 3: ירוק.
קומה 4: ורוד.
קומה 5: סגול.
קומה 6: במקור אדום לפי הצבעים המקוריים של אגד. כיום ירוק.
קומה 7: כחול החל משנת 2002 עקב מעבר קווי דן לקומה ובאזור אגד בצבע האדום.
פריסת הקווים בתחנה

| מפעילה | אשכול הפעלה |
| --- | --- |
דן: שירות עירוני בתל אביב ושירות לרמת גן, בני ברק, גבעתיים, גבעת שמואל ופתח תקווה
אגד: שירות לראשון לציון, רחובות, השפלה, אשקלון, קריית מלאכי, אילת, ירושלים, חדרה, חיפה, עכו, קריות, נהריה, עפולה, נוף הגליל, טבריה, קריית שמונה, בית שאן, קצרין, צפת וכרמיאל ומסוף קסטינה
קווים: שירות לרמלה, לוד, חריש וואדי עארה.
מטרופולין: שירות לכפר סבא, רעננה, הרצליה, הוד השרון, רמת השרון, נתניה, באר שבע, אלעד, קריית אונו, קריית גת, אור יהודה ומסוף קסטינה
אלקטרה-אפיקים: שירות לראש העין, יבנה ואשדוד
דן בדרום: שירות למועצה אזורית אשכול
בית שמש אקספרס: שירות לבית שמש
תנופה: שירות לאריאל והשומרון
בתרבות

בשנת 1983, צילמה להקת הקליק קליפ לשירה "אל תדליקו לי נר" בתחנה המרכזית החדשה שהייתה אז עוד בשלבי בנייתה.
בסרט התיעודי "שאנן שיא" משנת 1991 מתועדים תושבים שהסתתרו במקלט התחנה בזמן מלחמת המפרץ.
בשנת 2006 נפתח בקומה החמישית בסטודיו 5008 מוזיאון ליידיש בשם יונג יידיש (עמותה).
בשנת 2017 יצא הספר "התחנה המרכזית" מאת לביא תדהר. עלילת הספר מתרחשת בעתיד הרחוק של תל אביב ובו התחנה המרכזית הפכה לשער אל הכוכבים. הספר עוקב אחר חייהם של מספר צאצאים של הפליטים והמהגרים המתגוררים באזור כיום.
בשנת 2018, צילם גיא מזיג קליפ לשירו "Dancing All The Way" בתחנה המרכזית החדשה.
הקומה השביעית של התחנה היא מוזיאון גרפיטי פתוח לציבור בו עיטרו אמני ציור רחוב את קירות המפלס בערב רב של עבודות אומנות בחומרים שונים.
בקומת הקרקע בצידה הדרומי של התחנה פעל מועדון "הבלוק".
מאבקם של תושבי האזור בתחנה

התחנה כוללת מערכת סבוכה למדי של גשרים, כבישים ומחלפים שנועדו להוביל את האוטובוסים לקומות השונות. מערכות כבישים אלו, כמו גם עצם בניית התחנה, גרמו נזק סביבתי גדול לתושבי הסביבה, שנמדד במיליונים רבים של שקלים, ללא חישוב הנזק החברתי הכרוך בו.
מחאת התושבים החלה עם בניית הגשר שהוביל את האוטובוסים אל הקומה השישית של המבנה, בצמוד לבתיהם. התושבים התאגדו ופנו בתלונה אל היועץ המשפטי לממשלה, אהרן ברק, שקבע כי יש לפצות את התושבים. ברק הטיל על הגורמים השונים שבנו את התחנה להחליט ביניהם על מי ייפול עול הפיצויים. בינתיים נפסקה בניית התחנה ונרגעו הרוחות. כאשר חודשה בניית התחנה הובטח לתושבים שבעייתם תיפתר, אלא שהדבר לא קרה בפועל.
ב-1995 הוגשה תביעת נזיקין על ידי כמה תושבים על ירידת ערך דירותיהם, כמו גם על המטרדים הרבים שהביאה עימה התחנה. התביעה הסתבכה והגיעה עד לבית המשפט העליון, עד שלבסוף הושגה הכרעה.[דרוש מקור]
בעיותיה של התחנה המרכזית כמסוף תחבורה

על אף היותה התחנה המרכזית השנייה בגודלה בעולם, התחנה נחשבת לכישלון במדד מספר המשתמשים בשל חסרונותיה הרבים. מבחינות רבות נחשב המבנה לפיל לבן - חוסר ההתאמה האורבנית והעובדה שהצורך במבנה כל כך גדול איננו ברור. ניתן למנות מספר חסרונות ספציפיים:
התחנה נפתחה 26 שנים לאחר תחילת בנייתה, וכבר אז נחשבה למיושנת במובנים רבים.
רוב שטחה העצום אינו מנוצל בפועל לתחבורה, וחלקו אף אינו מנוצל כלל, אלפים רבים של מטרים רבועים שיועדו למסחר ולעסקים שונים נבנו אך מעולם לא הושכרו או נמכרו. כפועל יוצא, מסדרונות רבים שימשו כמאורות סמים וזנות. מסיבות אלה, רבים מהם נסגרו ונאטמו על ידי קירות פח כדי למנוע גישה או התגנבות אליהם.
הרציפים רחוקים זה מזה ומפוזרים על פני שלוש קומות נפרדות, לא בהכרח באופן פרקטי. מה שמאריך עוד יותר את הזמן הדרוש להחלפת אוטובוסים. ברציפים שנועדו לקווי "דן" בקומה השנייה שרר זיהום אוויר כבד, מה שהביא לסגירת הקומה ב-2002.
ההתמצאות בתחנה, גם לאחר שילוט מסיבי שעברה, אינה ברורה.
קישור חלקי לרכבת ישראל - התחנה המרכזית נמצאת במרחק הליכה של מספר דקות מתחנת הרכבת תל אביב ההגנה.
ישנם מסופים נוספים בתל אביב המאפשרים החלפת כלי תחבורה בזמן קצר יותר. בראשם מסוף 2000 הסמוך לרכבת מרכז, אך גם מרכזי תחבורה נוספים כמו בסמוך למגדלי עזריאלי ורכבת השלום, בסמינר הקיבוצים ובצומת חולון.
ראו גם

התחנה המרכזית הישנה של תל אביב
התחנה המרכזית של ירושלים
הכוכב הכחול - סרט ישראלי שעלילתו מתרחשת על רקע פתיחת התחנה המרכזית החדשה.
ראו גם > גופי תרבות בתחנה

תיאטרון קרוב
במת מיצג
ספרית תרבות יידיש
קולנוע ששת המופלאים
לקריאה נוספת

דנה גילרמן, תחנה בזמן, "הארץ", גלריה (ערב פסח, 12 באפריל 2006)
שרון רוטברד, עיר לבנה, עיר שחורה, הוצאת בבל, 2005
לירון אמדור, חזון אדריכלי ומשמעויות מקום בתחנה המרכזית החדשה תל אביב, עבודת מאסטר, חיפה: הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל, 2006
טליה דוידי ואלעד הורן, התחנה המרכזית: מדריך למשתמש, הוצאה עצמית, 2013
ערן נוימן, הלבירינט: רם כרמי ותכנון התחנה המרכזית החדשה, תל אביב: בית הספר לאדריכלות ע"ש דוד עזראלי, אוניברסיטת תל אביב, 2013
פיטקוס לור

פיטקוס לור (באנגלית: Pittacus Lore) הוא שם העט של ג'יימס פריי (James Frey) וג'וֹבּי יוּז (Jobie Hughes). תחת שם עט זה, פריי ויוז כתבו את סדרת הספרים המצליחה בני לוריאן. בסדרת הספרים "בני לוריאן". פיטקוס לור רשום כמחבר הספר, והוא גם דמות בספר, שמופיע כזקן השבט הכי חזק.
פיטקוס לור בסדרת הספרים בני לוריאן

פיטקוס לור הוא ראש הזקנים בלוריאן והחזק מבינם, בגלל מורשת הקסימיק. על פי הכתוב בספרים, הוא נמצא על כדור הארץ במשך 12 השנים האחרונות, ומנסה למצוא ולאחד את הגארד. הוא היה זה שגרם לצלקת הסגולה סביב גרונו של סטרקוס רא. בראיון הוא אמר שמצא את מספר חמש. על פי מלקולם גוד פיטקוס הגיע לביתו פצוע ולאחר מכן מת בבאר.
פיטקוס לור בסדרת הספרים בני לוריאן > מורשות

לומן - היכולת לייצר אור וחום מיידי ונותן חסינות מאש ומכוויות. לסבו של ג'ון הייתה מורשת זו.
טלקינזיס - כל הגארד מפתחים מורשת זו, כמעט מיד לאחר המורשת הראשונה שלהם.
הגברה - כל הגארד יורשים כוח פיזי, מהירות, רפלקסים, סיבולת ויציבות מוגברים.
פיירוקינסיס - היכולת לשלוט וליצור אש.
קסימיק - לפיטקוס יש את היכולת לחקות כל מורשת שראה. הוא גילה שחלק מהמורשות שלו מועתקות מלורים אחרים.
פיטקוס לור בסדרת הספרים בני לוריאן > מורשות מועתקות

תעופה - היכולה לעוף.
העברת כוחות - גם למספר תשע יש מורשת זו.
דריינן - היכולת לבטל מרשות של אחרים על ידי נגיעה בהם או טעינה של חצים בדריינן ולפגוע באחרים וככה לבטל את המורשות שלהם. הועתק ככל הנראה מסטרקוס רא.
שינוי גיל (אטרנוס) - רק את הגילאים שעבר. הועתקה ככל הנראה מלורידס.
שליטה בקרח - היכולת ליצור ולשלוט בקרח.
היו לו עוד 75 מורשות מועתקות שלא ידוע מה היו.
אליעזר סופינו

| --- | --- |

שער קונטרס על עניין שבת החתונה
 לידה:  1685 בערך ליוורנו
 פטירה:  16 בנובמבר 1746 ג' בכסלו ה'תק"ז ישראל
 כינוי:  "השר המסכים" "החכם ששתק"
 מקום קבורה:  הר הזיתים ישראל
 תקופת הפעילות:  ? – 16 בנובמבר 1746 
 השתייכות:  יהודים איטלקים
 תחומי עיסוק:  תלמוד הלכה
 רבותיו:  רבי שמואל די פאס
 בני דורו:  רבי רפאל מלדולה
 חיבוריו:  קונטריס על עניין שבת החתונה
רבי אליעזר סוּפִּינוֹ (Supino) היה רב איטלקי, רב העיר פיזה, מחבר ספרי הלכה, ודמות מרכזית בפולמוס שבת החתונה.
ביוגרפיה

רבי אליעזר נולד לרבי יעקב סופינו לפני שנת ה'תמ"ה, בצעירותו למד בליוורנו אצל רבי שמואל די פאס, בתקופה מחייו גר בעיר סיינה, בשנת תצ"ב התמנה לרב העיר פיסה.
ביוגרפיה > בפולמוס שבת החתונה

בקהילת פיזה (בערך בשנת תצ"ה), לכבוד עליה לתורה לחתן הביאו חזן מיוחד. בעת הקריאה העלו את החתן כחלק משבעה קרואים, החזן שתק ולא אמר דבר מפני שראה שהמרא דאתרא רבי אליעזר סופינו שתק. לאחר השבת שאל לרבי דוד (בן אברהם) מילדולה האם נהג כשורה, רדב"א ענה לו ששגו בדין, רבי דוד ביקש את עזרת גיסו רבי רפאל מילדולה ואף הוא כתב תשובה בנושא, כששמע רבי אליעזר סופינו על תשובתו חלק על דבריו בחריפות ופסק שהדין עם הציבור.
לאחר שתשובות רבי דוד ורבי רפאל מילדולה נדפסו בשו"ת מים רבים, רבי אליעזר כתב קונטרס ובו תגובות לדבריהם ושלחו להדפסה באמשטרדם, כנראה מפני דלותו של המחבר לקח להדפסה זמן רב, והיא נגמרה רק לאחר שלוש שנים, בדרך פלא נודע למשפחת מילדולה על ההדפסה ובטרם הגיעו הקונטרסים לליוורנו הוחרמו הקונטרסים על ידי הבית דין על סמך פסקו של רבי אריה ליב בן שאול נכדו של החכם צבי, לאחר תקופה הקונטרסים נשרפו כליל.
הרב מרדכי הכהן במאמרו על הפולמוס כתב כך:
הספר נשרף לא מפני שחשדו את המחבר במינות אפיקורסות או שבתאות אלא בשל דין אחד שהיה שנוי במחלוקת בין המחבר לבין חבירו שכמותו דין שאינו מהווה עיקר מעיקרי היהדות ואינו עומד ברומו של עולמה וכל עצמו אינו אלא תלוי במנהג המקום ולא על הספר לבדו יצא הקצף אלא אף על מחברו שהשתדלו להסתיר שמו ולא להשאיר לו זכר
רבי דוד בן רבי רפאל מילדולה אסף תשובות מרבני דורו אשר הסכימו עם פסק אביו ותכנן להדפיסם, לפני הדפסת דברי רבי דוד ושאר הרבנים, החליט רבי אליעזר לעלות לארץ ישראל ולהתיישב בירושלים.
לפני שעזב את איטליה, ”התנצל לפני ב' המאורות הנזכרים זלה"ה לעיל ומרוב ענוותנותם קבלו התנצלותם והתקיים בהם את והב בסופה ונעשו אוהבים זה את זה ובפרט קודם נסעו לארץ ישראל נתראו פנים אל פנים ונתפרדו איש מאחיו באהבה רבה ובחיבה יתירה”, כך לפי רבי דוד מילדולה.
החיד"א פגשו בצעירותו בירושלים וכלשונו: ”נהירנא כד הוינא טליא בעלות ההרה ירושלים עה"ק ת"ו החכם השלם החסיד כמהר"ר אליעזר סופינו זלה"ה שהקשה בשם רבינו ליוורנו הקדמונים...”
לרבי אליעזר היה בן אחד, ושתי בנות, האחת - רחל נישאה לרבי מהללאל הכהן, והשנייה נישאה לרבי יעקב פאריינטי.
רבי אליעזר נפטר בג' כסליו תק"ז, על מצבתו נכתב:
נברשתא דדהבא, ה"ה החכם השלם, הדיין המצוין, הרב הכולל, חסידא קדישא, ישיש ונשוא פנים, המקובל האלוקי מוהר"ר... נתבקש בישיבה של מעלה, ובפקידת החודש, דרש דרשן, מתושבי ירושלים לכבוד
חיבוריו

קונטריס על עניין שבת החתונה הקונטרס נשרף על ידי רבי דוד מילדולה, ולא נשאר לו שריד, שמואל גליק מצאו באקראי במסגרת המפעל הביבליוגרפי של ספרות השו"ת שבמכון שוקן, והדפיסו על ידי מוסד הרב קוק.
שני תשובות בעניין חמץ שעבר עליו הפסח לרבי יהודה בן רבי אברהם סגרי נדפסו על ידי גליק בתוך קונטריס על עניין שבת החתונה.
תשובה בשו"ת בית יהודה סימן א לרבי יהודה עייאש על איסור עליית לוי במקום אחד מהעולים, על תשובה זו כתב הרב עובדיה יוסף ”שייחס לכמה ראשונים אשר לא עלתה על ליבם... וכל דבריו בזה אין להם שחר”.
תשובה בפחד יצחק (אנציקלופדיה) (ערך קדושי עד אחד קט:-קיא.) יחד עם רבני איטליה.
תשובה אליו נדפסה בספר דבר שמואל לרבי שמואל אבוהב (סימן שכז)
לקריאה נוספת

אנציקלופדיה ארזי הלבנון חלק א עמוד 290.
רבי מרדכי הכהן, "גורלו של ספר", כתב העת סיני, כרך עד עמ' רמא-רסב.
הערות שוליים

↑  בקונטרס דף יג. כותב שהוא מבוגר מרבי רפאל מילדולה ורבי רפאל נולד בשנת התמ"ה
↑  רבי חיים יוסף דוד אזולאי, פתח עיניים, מסכת פסחים דף נו.
↑  אודותיו ראה יצחק רפאל, אגרות רבי יעקב פאריינטי לרבי שלמה חיים סנגוינטי, סיני כרך ע עמ' פא-צו, מוסד הרב קוק, תשל"ב
↑  מציאת הקונטרס עוררה פרסום ואף נדפסה מחדש בתמלול וצילום, אך למעשה שלוש התשובות הראשונות נדפסו בשו"ת דברי דוד והתשובה הרביעית קיימת בשני כתבי היד המצויים בנחלת הכלל
↑  רבי יוסף אירגאס ראה את תשובה זו וכתב, ”שם היה אהובינו המשכיל אליעזר סופינו והוא ערער על כל דברי”, ראה פסק החרם של רבי יעקב פולק על הרב אבי"ה מינץ עמוד 53–54
↑  שו"ת יביע אומר חלק ו או"ח כד
↑  דבריו נדפסו לאחר מותו בספר ליד המעיין, עמ' 26–40, מכון יד רמ"ה, ירושלים תש"ן.
↑  ניתן לראות את ההקדמה לספר כאן וכן מאמר של שמואל גליק באתר מכון שכטר באותו תוכן כאן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313247405171  ISNI: 0000 0001 1224 5169  LCCN: no2007094535  VIAF: 7175731   WorldCat (עם VIAF): 7175731
תנוחת לוטוס

תנוחת לוטוס
ערך זה עוסק בתנוחת ישיבה בשיכול רגליים, השכיחה במדיטציה. אם התכוונתם לתנוחת מין, ראו .
תנוחת לוטוס (בסנסקריט: पद्मासन,‏ padmāsana; או कमलासन,‏ kamalāsana) היא תנוחת ישיבה בשיכול רגליים, כאשר כל אחת מכפות הרגליים מונחת על הירך הנגדית.
מקורה בפרקטיקות המדיטטיביות שמקורן בהודו העתיקה, והיא שכיחה במסורות היוגה והבודהיזם.
התנוחה, המזכירה לוטוס, נועדה לעודד נשימה שתתמוך בפרקטיקה המדיטטיבית, ולטפח יציבות גופנית. תנוחת הלוטוס מייצגת את הרצון להשגת שלווה פנימית, ריכוז וחיבור עם העצמי הפנימי.
מקור

בשפה הסנסקריט, לוטוס הוא פאדמה ואסאנה משמע תנוחה, לכן היא נקראת פאדמאסנה (Padmasana). הישיבה בשילוב הרגליים מדמה את עלי הכותרת של פרח הלוטוס.
בודהה, המקור לבודהיזם, היה ידוע כיושב בתנוחת הלוטוס בעת מדיטציה והיא מסמלת את הרגע שבו הוא התעורר להבנה עמוקה והתבוננות בעולם סביבו.
כיוון שבודהה היה דמות מרכזית בהיסטוריה של הבודהיזם והמדיטציה, תנוחת הלוטוס הפכה לסמל מרכזי בתרגום של התרגולים הדהרמיים והבודהיסטיים.
השילוב של טבעיות בפלג הגוף העליון והרגליים המקופלות כמו בפסלים של בודהה מצביע על כך שתנוחת הלוטוס עשויה להיות מיושנת, אך עדיין מלמדת היכן למקם את הגוף בצורה נכונה למדיטציה.
ביצוע

תנוחת הלוטוס היא מורכבת ולכן ישנה חשיבות של הכנה נכונה לגוף לפני הביצוע וצורך בהדרכה נכונה כדי למנוע פציעות. הצלחה בתנוחה תלויה בגמישות הקרסוליים והגב התחתון משום שהיא מצריכה מיקום מדויק של כפות הרגליים כך שיהיו קרובות למפשעה תוך כיפוף אחורי ופתיחת הרגליים. תנוחות יוגה בסגנון איינגאר המסייעות בהכנה לתנוחת הלוטוס לפי הסדר הבא: תנוחת הרעם, תנוחת הגיבור, תנוחת הראש לברך, חצי לוטוס מוגבל, משולש יושב, משולש מוגבל, זווית צד מורחבת, כלב מביט מטה ושוב תנוחת הרעם.
יתרונות

מיקום נכון של כפות הרגליים בתנוחה יכול לסייע בהפחתת מתח ומשפיע על היציבות והאיזון הכללי של הגוף. תנוחת זו מקשרת בין הגוף, הנפש והרוח, ומסייעת ליצירת שלווה וריכוז במהלך המדיטציה. זוהי שיטת הרפיה פסיכולוגית המפחיתה את תחושת קוצר הנשימה ומסייעת בשיפור המדדים כמו: קצב נשימה, ריוויון חמצן, דופק ולחץ דם סיסטולי.
תנוחת לוטוס מתוקנת

תנוחת לוטוס מתוקנת (modified lotus position) מתארת תנוחה הפוכה מזו של תנוחת לוטוס קלאסית ובה הירך מונחת על העקב. ישיבה בתנוחה זו באופן ממושך עשויה לגרום ללחץ על עצב השת בירך, הלחץ המתמשך על העצב מוביל לפגיעה עצבית חמורה, הנקראת "נוירופתיה של הלוטוס".
הערות שוליים

↑  Vivek Anand Thoutam, Anugrah Srivastava, Tapas Badal, Vipul Kumar Mishra, G. R. Sinha, Aditi Sakalle, Harshit Bhardwaj, Manish Raj, Yoga Pose Estimation and Feedback Generation Using Deep Learning, Computational Intelligence and Neuroscience 2022, 2022-03-24, עמ' 1–12 doi: 10.1155/2022/4311350
↑  Ling Ong, The kinesthetic Buddha, human form and function—Part 2: The preparation for lotus, Journal of Bodywork and Movement Therapies, 2007, עמ' 340–351
↑  Vildan Kocatepe, Dilek Yildirim, Gulbeyaz Can, Esra Bahceci, The Effect of Lotus Position on Dyspnea Management in Intensive Care Unit, Journal of the Pakistan Medical Association, 2020, עמ' 1
↑  Jacob Wycher Bosma, Juerd Wijntjes, Ton Antonius Hilgevoord, Jan Veenstra, Severe isolated sciatic neuropathy due to a modified lotus position, World Journal of Clinical Cases : WJCC 2, 2014-02-16, עמ' 39–41 doi: 10.12998/wjcc.v2.i2.39
אהוד לוז

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  2 בספטמבר 1936 דגניה ב׳, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  19 בדצמבר 2023 (בגיל 87) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת ברנדייס 
 מעסיק:  אוניברסיטת חיפה 
 
אהוד לוּז (2 בספטמבר 1936 – 19 בדצמבר 2023) היה פרופסור בחוג למחשבת ישראל באוניברסיטת חיפה ובסמינר אורנים. מחקריו עסקו בהגות היהודית בעת החדשה, בהגות ציונות ובשאלות של זהות יהודית ולאומית.
ביוגרפיה

לוז נולד ב-1936 בדגניה ב', בן לרחל וקדיש לוז, איש מפא"י ולימים יו"ר הכנסת השלישי. שני הוריו עלו מבלארוס ב-1920. בשנים 1959–1964 למד באוניברסיטה העברית בירושלים פילוסופיה והיסטוריה של עם ישראל וסיים תואר ראשון (1962) ותואר שני (1970). שימש כמורה ומחנך בתיכון של קיבוצי עמק הירדן ולימד תנ"ך, היסטוריה ומחשבת ישראל. בשנת 1971 נסע עם משפחתו לבוסטון שבמסצ'וסטס, ארצות הברית, כמורה-שליח, ולימד שם במכללה העברית. בשנים 1974–1976 לימד במחלקה למדעי הדתות באוניברסיטת קונקורדיה בקנדה.
במהלך התקופה הזאת הוא השלים את לימודי הדוקטורט באוניברסיטת ברנדייס וסיים את עבודת המחקר שלו, שפורסמה מאוחר יותר כספר בשם "מקבילים נפגשים - דת ולאומיות בתנועה הציונית בראשיתה 1882–1905". הספר תורגם לאנגלית וזכה בפרס החברה ההיסטורית הישראלית.
בשנת 1976 שב לישראל והתקבל כמרצה בחוג להיסטוריה ומחשבת ישראל באוניברסיטת חיפה ובמכללת אורנים. בשנים 1984–1985 היה מרצה אורח במרכז ללימודי היהדות באוניברסיטת הרווארד, בשנים 1988–1989 היה מרצה אורח במרכז ללימודי היהדות באוניברסיטת וושינגטון בסיאטל, ובשנים 2000–2001 היה מרצה אורח במחלקה ללימודי יהדות באוניברסיטת ייל.
בשנים 1981–1984 ו-1989–1991 שימש כראש החוג למחשבת ישראל במכללת אורנים. משנת 1995 היה במשך מספר שנים עמית-חוקר במכון שלום הרטמן ללימודים מתקדמים בירושלים. משנת 2006 לימד בהתנדבות במכינת עין פרת.
אחיו, צבי לוז, היה פרופסור לספרות באוניברסיטת בר-אילן.
הגותו

תחום התמחותו של לוז היה המחשבה היהודית בעת החדשה. רוב מחקריו עוסקים בהגות היהודית המודרנית (המאות ה-19 וה-20), בדגש על ההגות הציונית. הוא פרסם בנושאים אלה מאמרים בכתבי עת שונים בעברית ובאנגלית.
כחלק מתחום זה העלה לוז במחקרו כי הציונות הייתה למעשה "פוסט רפורמית" במובן זה שמנהיגים יהודים המזוהים עם "ערכי הנאורות" שקודם לכן נאבקו באורתודוקסיה וניסו להנהיג רפורמות דתיות, משעה שהפכו מנהיגי התנועה הציונית "כרתו עמה ברית כדי לגבש זהות לאומית". כך כבר בשנת 1842 פרש זכריה פרנקל מהתנועה הרפורמית והפך ללוחם כנגדה, על רקע שאיפתו "לעצמאות המדינית היהודית" וגישה דומה ניתן לראות גם אצל צבי גרץ ואצל משה הס.
ספרו השני, "מאבק בנחל יבוק - כוח מוסר וזהות יהודית", עסק בסוגיית היחס לכוח בהגות הציונית ובמחשבה היהודית בכלל. הספר זיכה אותו בפרס יצחק שדה לספרות צבאית לשנת 1999. גם ספר זה תורגם לאנגלית. הוא ערך את הספר "פציפיזם לאור התורה", שבו מבחר כתביו של הרב הפציפיסטי אהרן שמואל תמרת, הידוע יותר בפסאודונים שלו 'אחד הרבנים המרגישים'.
בשנים האחרונות עסק לוז בפרסום כתביו של הפילוסוף היהודי-אמריקאי ליאו שטראוס והבאת משנתו לקורא הישראלי. עד עתה יצאו לאור שלושה ספרים בעריכתו: "ירושלים ואתונה", "הזכות הטבעית וההיסטוריה" ו"הליברליזם ומשבר ההגות היהודית המודרנית".
ספריו

מקבילים נפגשים: דת ולאומיות בתנועה הציונית במזרח אירופה בראשיתה, 1904-1882, ספרית אפקים, הוצאת עם עובד, 1985
מאבק בנחל יבוק: עוצמה, מוסר וזהות יהודית, הוצאת מאגנס, 1998
כלים שלובים: מחשבות על ציונות ועל חינוך יהודי, מכון מופ"ת, 2016
בין אמת לנאמנות - פילוסופיה פוליטית ויהדות בהגותו של ליאו שטראוס, הוצאת כרמל, ירושלים, 2021
ספריו > תרגומי ספריו

Parallels Meet, English trans. by Lenn J. Schramm, Philadelphia: The Jewish, Publication Society, 1988, 365 p
Wrestling with an Angel: Power, Morality and Jewish Identity, Translated into English by Michael Swirsky, New Haven: Yale University Press, 2003, 350 p
ספריו > ספרים שערך

אהרן שמואל תמרת, פציפיזם לאור התורה: מבחר כתבים, מרכז דינור, האוניברסיטה העברית, 1992 (כולל מבוא מאת העורך)
ליאו שטראוס, ירושלים ואתונה: מבחר כתבים, מוסד ביאליק ומכון ליאו בק, 2001 (כולל מבוא מאת העורך: "ליאו שטראוס כהוגה יהודי")
ליאו שטראוס, הזכות הטבעית וההיסטוריה, שלם, 2005 (כולל מבוא מאת העורך: "הפילוסופיה הפוליטית המודרנית בעיניו של ליאו שטראוס")
ליאו שטראוס, הליברליזם ומשבר ההגות היהודית המודרנית, מוסד ביאליק ומכון ליאו בק, 2012 (כולל מבוא מאת העורך)
הערות שוליים

↑  ד"ר עינת רמון, ‏"חילוני בביתך, ממלכתי בצאתך", השילוח, גיליון 2, דצמבר 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313182405171  BnF: cb14492860t (data)  ISNI: 0000 0000 6658 8557  LCCN: n85038349  NTA: 270871594  SUDOC: 200807692  VIAF: 71622467   WorldCat (עם VIAF): 71622467
שרה יוז

ערך זה עוסק במחליקה אמנותית על הקרח אמריקאית. אם התכוונתם לשופטת אמריקאית, ראו .
שרה יוז (שנייה משמאל), אמה, איימי יוז (משמאל) המאמנת רובין וגנר (מימין) עם הנשיא ג'ורג' ווקר בוש
שרה אליזבת יוז (באנגלית: Sarah Elizabeth Hughes; נולדה ב-2 במאי 1985), היא מחליקה אמנותית על קרח בעבר, יהודיה-אמריקאית. היא אלופה אולימפית (סולט לייק סיטי 2002) ובעלת מדליית ארד מאליפות עולם (ונקובר 2001) בהחלקה אמנותית על הקרח ביחידות.
קורות חיים

יוז נולדה בעיירה גרייט-נק, ניו יורק. אביה, ג'ון יוז, הוא קנדי ממוצא אירי והיה אחד מהקפטנים של קבוצת ההוקי קרח של אוניברסיטת קורנל שזכתה ב-NCAA בשנים 1969 - 1970. אמה, איימי פסטרנק, היא יהודיה. היא למדה בבית הספר התיכון המקומי. בשנת 2003, היא החלה את לימודיה לתואר ראשון באוניברסיטת ייל בלימודי אמריקה וסיימה אותם בשנת 2009.
יוז היא הילדה הרביעית מתוך שישה ילדים. אחת מאחיותיה הצעירות, אמילי היא מחליקה אמנותית והשתתפה באולימפיאדת טורינו (2006).
קורות חיים > קריירה

יוז התחילה להחליק בגיל שלוש. רובין וגנר, החלה לאמן אותה בינואר 1998. היא זכתה במדליית זהב באליפות ארצות הברית לנערות שנערכה בינואר 1998 ובמדליית כסף באליפות העולם לנערות שנערכה בנובמבר 1998.
באליפות העולם שנערכה בהלסינקי, פינלנד במרץ 1999 היא סיימה במקום שביעי,
באליפות ארצות הברית שנערכה בקליוולנד בפברואר 2000, זכתה יוז במדליית ארד. במהלך התחרות היא ביצעה את התרגיל משולב, טריפל-סלכוב-טריפל-לופ. חודש וחצי לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה בניס, צרפת היא סיימה במקום חמישי.
קורות חיים > קריירה > מדליית ארד באליפות העולם

באליפות ארצות הברית שנערכה בבוסטון ינואר 2001 זכתה יוז במדליית כסף ובאליפות העולם שנערכה בוונקובר, קנדה במרץ 2001, היא זכתה במדליית ארד, אחרי בת ארצה מישל קוואן ואירינה סלוצקאיה מרוסיה
באליפות ארצות הברית שנערכה בלוס אנג'לס בינואר 2002 זכתה יוז במדליית ארד.
קורות חיים > קריירה > אלופה אולימפית

חודש וחצי לאחר מכן, באולימפיאדת סולט לייק סיטי (2002) זכתה יוז במדליית זהב בתחרות ליחידות, לפני אירינה סלוצקאיה ומישל קוואן. לאחר התרגיל הקצר של התחרות דורגה יוז במקום הרביעי. בחלק הארוך של התחרות היא קפצה שבע קפיצות משולשות, כולל שתי קפיצות משולבות, טריפל-טאו לופ-טריפל-לופ וטריפל-סלכוב-טריפל-לופ וזכתה בחלק הארוך של התחרות ובתחרות כולה. ובכך הייתה למחליקה האמריקאית היחידה שזכתה בתואר אולימפי מבלי לזכות באליפות עולם או באליפות ארצות הברית.
לאחר זכייתה, נערכה לכבודה של יוז תהלוכה בעיר מגוריה גרייט נק. הסנאטורית הילרי רודהם קלינטון נאמה באירוע והכריזה על יום זה כיום יוז.
יוז לא השתתפה באליפות העולם שנערכה כחודש אחרי זכייתה במשחקי החורף.
באליפות ארצות הברית שנערכה בדאלאס בינואר 2003, זכתה יוז במדליית כסף. חודשיים לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה בוושינגטון די. סי., היא סיימה במקום שישי.
בין השנים 2004 – 2005 ערכה יוז סיבוב הופעות מקצועני "כוכבים על הקרח" ועשתה הפסקה מלימודיה בקולג'.
בשנת 2002 נכתבה הביוגרפיה של יוז, על ידי ריצ'רד קראוויאק, "אלופה מפתיעה: הסיפור של שרה יוז".