stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הפלישה המונגולית לנסיכויות הרוסיות
רקע

סוף המאה ה-12 – תחילת המאה ה-13 התאפיינו בהיחלשות של קייב כמרכז של רוס של קייב, ועליית כוחם של הנסיכויות הצפוניות, ונסיכות ולדימיר במיוחד. בהדרגה עבר מרכז הכוח לוולדימיר, אך התהליך התאפיין במאבקים פנימיים בין הנסיכים הצפוניים, ובראשם נסיכות ולדימיר, לבין הנסיכים בדרום, ובראשם נסיכות גאליץ'-וולין.
על תחילת מסע למערב החליט ג'ינגיס חאן בפעם הראשונה עוד בשנת 1221. בשנת 1223 נערך הקרב על נהר קלקה בו הכוחות המשותפים של הקומנים ונסיכים מדרום רוסיה נחלו תבוסה מוחצת. אבל לאור האבידות וקשיים במערכה בבולגריה של הוולגה לא המשיכו הכוחות המונגולים בהתקדמות לכיוון קייב, וחזרו מזרחה. בשנת 1229 החל אוגדיי חאן במערכה נגד בולגריה של הוולגה. תוך מספר שנים השלימו המונגולים השתלטות על בולגריה של הוולגה, ובשנת 1236 התיישבו פליטים בולגרים במספר ערים בצפון רוסיה. גם במהלך שנה זו, לא ניצל יורי השני, נסיך ולדימיר, שברשותו היה הכוח הצבאי המשמעותי בין הנסיכים הרוסים, את כוחו לטובת תמיכה בבולגרים, אלא לשם מאבקים פנימיים והשתלטות על קייב. הוא ניצל את כוחו לביטול מיסים שעד אז כל הנסיכים הרוסים שילמו לנסיכי קייב.
במקביל ניהלו נסיכויות רוסיות בצפון ומערב מערכות צבאיות נגד כוחות של הגרמנים והשוודים שפלשו במסגרת מסעי הצלב הצפוניים.
הכיבוש

על פי העדויות בכרוניקות, לא הייתה פלישת המונגולים בסוף 1237 הפתעה. הכוחות העיקריים של המונגולים בראשות באטו חאן התקדמו דרך ריאזן לכיוון ולדימיר. יורי השני, נסיך ולדימיר שלח מולם כוח צבאי בראשות בנו וסבולוד בתוספת כוחות מנובגורוד. לאחר 6 ימי מצור נפלה העיר ריאזן בידי המונגולים; הכוחות היריבים נתקלו זה בזה ליד העיר קולומנה. בקרב שהתפתח, קרב קולומנה, נחלו הרוסים מפלה ואבידות כבדות, והמונגולים המשיכו בהתקדמות לכיוון ולדימיר. הנסיך יורי נמלט לצפון במטרה לאסוף כוחות צבא חדשים, ובתקווה להגעת כוחותיו של אחיו, נסיך קייב, ונסיכים נוספים. ב-20 בינואר 1238 כבשו המונגולים את מוסקבה. בקרב זה נפל בשבי המונגולי ולדימיר, בן נוסף של הנסיך יורי, שעמד בראש הכוחות במוסקבה. במהלך פברואר 1238 כבשו המונגולים את העיר ולדימיר וערים נוספות בנסיכות ולדימיר, והרגו את כל משפחת הנסיך. במקביל להתקדמות בנסיכות ולדימיר כבשו כוחות נוספים של המונגולים ערים לחופי הוולגה. בפברואר 1238 התחולל הקרב על נהר סיט, במהלכו נהרג הנסיך יורי, ולמעשה הסתיימה ההתנגדות המאורגנת והמאוחדת לפלישה בצפון-מזרח רוסיה. ב-5 במרץ 1238 התאחדו הכוחות המונגולים, אך לא המשיכו בהתקדמות לכיוון נובגורוד. לא ברור האם הסיבה לכך היה היחלשות הכוחות עקב האבידות הגדולות, או העדר דרכים עבירות בתקופת האביב. באביב 1238 החלו המונגולים במצור על העיר קוזלסק בנסיכות צ'רניגוב. המצור היה קשה ונמשך 7 שבועות. רק במאי 1238 נכבשה העיר בידי המונגולים. בסוף 1238 ותחילת 1239 השלימו המונגולים את ההשתלטות על הנסיכויות הרוסיות בצפון מזרח רוסיה.
ב-5 בספטמבר 1240 החלו הכוחות המונגוליים, בראשות באטו חאן, במצור על קייב. העיר נכבשה ב-19 בנובמבר. לאחר כיבוש העיר המונגולים המשיכו בהשתלטות על חלקיה הדרומיים של נסיכות קייב, והמשיכו מערבה לכיוון נסיכות גאליץ'-וולין.
השלכות היסטוריות

כתוצאה מפלישת המונגולים נהרגו כמחצית מאוכלוסיית רוס של קייב. הערים הגדולות קייב, ולדימיר, סוזדל, ריאזן, טבר, צ'רניגוב ועוד נהרסו. רק ערי הצפון נובגורוד ופסקוב ומספר ערים במערב שרדו ולא נכבשו. למשך עשרות שנים הופסקה בנייה מאבן. מספר ענפי תעשייה נעלמו. הורגשה נדידת אוכלוסין מאדמות דרומיות לצפון-מזרח, לאזורי נהרות וולגה ואוקה. הופסקו קשרי תרבות ומסחר עם המערב. כמו כן במשך שנים התפתח נתק חברתי בין הנסיכויות הצפוניות לבין הנסיכויות הדרומיות. עם השנים התפתח נתק זה להיווצרות העם הרוסי והעם האוקראיני.
תקופת הכיבוש

לאחר הפלישה התפתחה שיטת תלות פוליטית וכלכלית של הנסיכויות הרוסיות באימפריה המונגולית עד לשנות ה-60 של המאה ה-13, ולאחר מכן באורדת הזהב עד למאה ה-15. בנסיכויות הצפון-מזרחיות התקיימה שיטה זו עד לשנת 1480. בנסיכויות הדרומיות שיטה זו נעלמה בהדרגה במהלך המאה ה-14 תוך השתלטות ליטא ופולין על הנסיכויות.
המונח "העול הטטרי" לא קיים בכרוניקות רוסיות. הוא נוצר במהלך תחילת המאה ה-15 בפולין ובמיוחד באוניברסיטת קרקוב. מונח "העול המונגולו-טטרי" נכנס לשימוש בשנת 1817 בעקבות הספר של ההיסטוריון כריסטיאן קרוזה.
כעיקרון, שיטת הנסיכויות השתמרה. בשנת 1243 הוזמן יארוסלאב השני, נסיך ולדימיר לבאטו חאן וקיבל הכרה כנסיך הראשי של רוסיה ועליו היה להבטיח תשלומי מס לאימפריה מונגולית. הרחבת שטח שבשליטת נסיך זה או אחר הייתה יכולה להתרחש על חשבון השטחים שבשליטת נסיך אחר או על ידי הוספת שטחים שבשליטת אורדת הזהב. כל נסיך היה צריך להגיע לאורדת הזהב לקבלת אישור לתפקידו. במהלך המאה ה-13 והמאה ה-14 נסיכים רוסים נסעו באופן סדיר לחצר החאן ולפעמים הוצאו להורג בפקודת החאן.
להסדרת תשלומי מס נערכו מפקדי אוכלוסין במהלך שנות ה-40 של המאה ה-13.
עם זאת ברוב הנסיכויות בדרך כלל לא היה חיל מצב מונגולי ונסיכים רוסים לא היו חייבים לשלוח חיילים לצבא מונגולי, למעט מקרים מיוחדים (למשל מערכה בצפון קווקז).
שליטי אורדת הזהב ניצלו את היריבות בין הנסיכים הרוסים, ולא פעם נשלחו לנסיכויות כוחות צבא במטרה לתמוך בנסיך זה או אחר. התוצאה הישירה של מערכות מסוג זה הייתה ביזה של הערים הרוסיות על ידי המונגולים.
בתחילת המאה ה-14 נסיכי טבר ניסו להשתחרר משליטת אורדת הזהב. למרות הצלחות מקומיות, התוצאה הישירה הייתה הריסת טבר בשנת 1328 על ידי כוחות של אורדת הזהב בתמיכת כוחות מנסיכות מוסקבה ונסיכות ריאזן. עם זאת, הייתה זו הפעם האחרונה שאורדת הזהב הדיחה נסיך רוסי באמצעות כוח צבאי.
בשנת 1332 קיבל איוואן הראשון, נסיך מוסקבה על עצמו לאסוף את התשלומים לאורדה מכל הנסיכויות הצפון-מזרחיות כולל רפובליקת נובגורוד. בתקופה זו כל ניסיון התקוממות של הנסיכים דוכא על ידי נסיכי מוסקבה ובמידת הצורך בעזרת כוחות של אורדת הזהב.
במחצית המאה ה-14 הורגשה היחלשות של אורדת הזהב. זאת בעיקר בגלל מאבקים פנימיים. נסיך מוסקבה דמיטרי דונסקוי ניצל זאת ובקרב קוליקובו ניצחו הכוחות הרוסיים את כוחות אורדת הזהב. אומנם לאחר סיום מאבק פנימי באורדת הזהב וכניסת טוכטמיש לשלטון, נאלץ דמיטרי דונסקוי לשלם מיסים מוגדלים, ואף להשאיר את בנו בבירת אורדת הזהב בתור בן ערובה. עם זאת, בשנת 1389 הוא הוריש את נסיכות מוסקבה לבנו ללא אישור החאן. לאחר שטוכטמיש הובס על ידי טימור לנג בסוף המאה ה-14 הופסקו תשלומי המס עד לשנת 1408. בשנה זו פלש ידיגיי חאן לנסיכות מוסקבה, אך לא הצליח לכבוש את העיר. יתרה מכך, חלק מהנסיכים סירבו לעזור לו במצור.
במהלך המחצית השנייה של המאה ה-14 הועברו הנסיכויות הדרומיות בהדרגה לשליטת ליטא ופולין – תהליך זה הואץ לאחר הפסד של אורדת הזהב בקרב נגדן בשנת 1362.
במהלך מחצית המאה ה-15 ביצעו כוחות אורדת הזהב מספר מערכות צבאיות מוצלחות, אך לא חזרו לשליטה מוחלטת על הנסיכויות הרוסיות. בשנת 1476 הכריז איוואן השלישי על הפסקת התשלומים לאורדת הזהב. לאחר ההתקוממות הגדולה על נהר האוגרה בשנת 1480 הסתיימה תקופת שליטת המונגולים סופית.
לקראת סוף המאה ה-15 אורדת הזהב התחילה להתפרק, ועל שטחה קמו חאנות קאזאן, חאנות אסטרחן, חאנות קרים, חאנות סיביר ואורדת נוגאי. כל המדינות נכבשו על ידי האימפריה הרוסית במרוצת השנים.
אירועים מרכזיים

1223 – קרב על נהר קלקה – ניצחון של הצבא המונגולי, אך הכוחות חזרו מזרחה.
1237–1240 – הפלישה העיקרית
דצמבר 1237 – כיבוש והריסת ריאזן
ינואר 1238 – קרב קולומנה
פברואר 1238 – הקרב על נהר סיט
1238 – כיבוש והריסת קולומנה, ולדימיר, רוסטוב, ירוסלבל. כל משפחת נסיך ולדימיר נספתה.
1239 – כיבוש פריאסלאבל וצ'רניגוב. העיר פריאסלאבל, שהייתה בין הערים החשובות, לא שוקמה במשך מאות שנים.
1240 – כיבוש קייב
1241 – כיבוש האליץ'
1243 – יארוסלאב השני, נסיך ולדימיר נוסע לבירת האימפריה המונגולית קרקורום ומקבל הכרה כנסיך רוסי ראשי.
1246 – יארוסלאב השני, נסיך ולדימיר הורעל בחצר חאן האימפריה המונגולית
ביצוע מפקד אוכלוסין להסדרת גובה המיסים לאימפריה מונגולית
1252 – פשיטה על סוזדל ופריאסלאבל
1254 – ניצחון של הכוחות של נסיכות גאליץ'-וולין
1258 – בלחץ הכוחות של האימפריה המונגולית נהרסים מבצרים בנסיכות וולין-גאליץ'
1266 – הקמת אורדת הזהב
1273 – פשיטה לאדמות של רפובליקת נובגורוד, כיבוש וולגדה
1274 – פשיטה על נסיכות סמולנסק
1281 – פשיטה גדולה על הערים בצפון-מזרח
1293 – פשיטה גדולה והריסת 14 ערים
1315 – פשיטה על שטחי רפובליקת נובגורוד, כיבוש רוסטוב
1318 – מיכאל מטבר, נסיך ולדימיר נהרג באורדת הזהב
1322 – פשיטה על ירוסלבל
1326 – דמיטרי מטבר, נסיך ולדימיר נהרג באורדת הזהב
1327 – התקוממות עממית בטבר. פשיטה על הנסיכות והריסתה
1328 – עליה שלטון של איוואן הראשון, נסיך מוסקבה. עליית כוחה של נסיכות מוסקבה
1339 – אלכסנדר מטבר, נסיך ולדימיר נהרג באורדת הזהב
1358, 1365, 1370, 1373 – פשיטות על ריאזן
1359 – תחילת כהונה של דמיטרי דונסקוי
1362 – ניצחון של ליטא על כוחות אורדת הזהב. העברת אדמות בדרום רוסיה לשליטת ליטא
1380 – ניצחון רוסי בקרב קוליקובו
1382 – החאן טוכטמיש כובש ושורף את מוסקבה
1399 – פשיטה על ניז'ני נובגורוד
1408 – פשיטה גדולה על רוסטוב ופריאסלאבל. מוסקבה עמדה במצור ולא נכבשה
1410 – פשיטה על ולדימיר
1440 – פשיטה על סביבת מוסקבה וקולומנה
1443 – פשיטה על סביבת ריאזן, אך העיר לא נכבשה
1445 – פשיטה על ניז'ני נובגורוד
1445 – וסילי השני, נסיך מוסקבה הובס בקרב ונשבה.
1451, 1455, 1459 – פשיטות על נסיכות מוסקבה, אך העיר לא נכבשת
1468 – פשיטה על גאליץ' (מחוז קוסטרומה)
1480 – ההתקוממות הגדולה על נהר האוגרה, סיום שליטת אורדת הזהב
ראו גם

העול המונגולו-טטרי
דמיטרי דונסקוי בקרב קוליקובו
רעידות האדמה בצפון ארץ ישראל ובלבנון (1759)

| --- | --- |
 סוג:  רעידת אדמה
 תאריך התרחשות:  30 באוקטובר 1759, 25 בנובמבר 1759
 שעה:  רעידה #1 - בסביבות 4:00 לפנות בוקר רעידה #2 - בסביבות השעה 19:30
 מגניטודה:  רעידה #1 - בערך 6.6 בסולם מגניטודה לפי מומנט רעידה #2 - בערך 7.4 בסולם מגניטודה לפי מומנט
 במדינות או באזורים:  ארץ ישראל, לבנון
 הרוגים:  רעידה #1 - 2,000 רעידה #2 - 20,000
 קואורדינטות:  33°06′N 35°36′E﻿ / ﻿33.1°N 35.6°E﻿ / 33.1; 35.6
   בקאעעמק החולה
 
רעידות האדמה בצפון ארץ ישראל ובבקעת הלבנון בשנת 1759 היו שתי רעידות אדמה הרסניות אשר התרחשו באזור צפת שבארץ ישראל ב-30 באוקטובר 1759 ובבקאע שבלבנון ב-25 בנובמבר 1759. רעידת האדמה התרחשה במזרח הקרוב בחלק המזרחי של אגן הים התיכון וגרמה להרס חמור באזורים בהם נמצאים בעת המודרנית סוריה, לבנון, טורקיה, וישראל, שהיו אז חלק מהאימפריה העות'מאנית. ההערכה היא שרעידת האדמה הראשונה הייתה בגודל של מעל 6 בסולם מגניטודה לפי מומנט ורעידת האדמה השנייה הייתה בגודל של מעל 7 בסולם מגניטודה לפי מומנט.
יחד עם רעידת האדמה בסוריה (1202), ורעידת האדמה בארץ ישראל בשנת 749 לספירה והרעידה בגליל בשנת 363 לספירה, היו אלו ככל הנראה רעידות האדמה החזקות ביותר באזור הלבנט במהלך האלף הראשון והאלף השני לספירה.
רעידות האדמה > רעידת האדמה ב-30 באוקטובר 1759

ב-30 באוקטובר 1759 התרחשה רעידת אדמה המוערכת בגודל של כ־6.6 בסולם מגניטודה לפי מומנט. המוקד של רעידת האדמה היה באזור עמק החולה אשר מצפון לכנרת. רעידת האדמה הראשונה אירעה בסביבות 4:00 לפנות בוקר ונמשכה כדקה. רעידת האדמה הראשונה לוותה ברעידה עוקבת, שאירעה במשך 5–10 שניות כעשר דקות לאחר מכן. רעידת האדמה גרמה נזק גדול בגליל העליון, ובמיוחד גרם לנזק רב לעיר צפת. רעידת האדמה הראשונה גרמה גם נזקים קלים יותר בעכו, צור וצידון. מספר הקורבנות ברעידת האדמה הראשונה נאמד בסביבות 2,000 בני אדם. מנגד, נטען כי ברעידה זו נהרגו 30,000 בני אדם
רעידות האדמה > רעידת האדמה ב-25 בנובמבר 1759

בסביבות השעה 19:30 ב-25 בנובמבר 1759 אירעה רעידת אדמה חזקה הרבה יותר בגודל מוערך של 7.4 בסולם מגניטודה לפי מומנט. המוקד של רעידת האדמה השנייה היה בבקאע שבלבנון, כנראה על העתק היאמונה. רעידת אדמה זו נמשכה כשתי דקות. רעידת האדמה הראשונה לוותה ברעידה עוקבת, שאירעה כשמונה דקות לאחר מכן וברעידת אדמה נוספת שאירעה בסביבות השעה 21:00. רעידת האדמה של 25 בנובמבר 1759 גרמה לנזקים רבים בכמה ממדינות המזרח התיכון. כל הכפרים בבקאע נחרבו ברעידת האדמה. העיר צפת בגליל העליון נחרבה כמעט לחלוטין ברעידת האדמה. בסביבות שליש מהמבנים בדמשק נחרבו ברעידת האדמה, ואלפי תושבים בעיר נהרגו ברעידת האדמה. גם טריפולי וערי חוף נוספות במזרח התיכון ספגו נזקים כבדים ברעידת האדמה. רעידת האדמה הורגשה אף במצרים. מספר הנספים ברעידת האדמה של ה-25 בנובמבר נאמד בסביבות 20,000 בני אדם. יש ארכאולוגים הסבורים שאבן הראשה בקשת שבשער המערבי של מצודת נמרוד שנשמטה חלקית, היא תוצאה של רעידת האדמה הזו. אחרים הסבורים שמצודת נמרוד נבנתה בתקופה ההלניסטית, מייחסים אפקט סייסמי זה לרעידת האדמה שהתרחשה בסוריה ובארץ ישראל בשנת 1202.
על פי חוקרי רעידות האדמה ההיסטוריות ניקולאס אמברייזיס ומועאוויה באראזאנגי, רעידת האדמה הזו התרחשה על קטע השבר הידוע כהעתק היאמונה (אנ') שבבקעת הלבנון. על פי מקורות היסטוריים הם מונים גם כן את צפת, דמשק, ביירות ובעלבכ כערים שניספו בהן תושבים. הם לא התייחסו לשאלה האם גם הרעידה של 30 אוקטובר הייתה על אותו העתק. לעומתם, קבוצת חוקרים צרפתיים ולבנוניים הגיעו 16 שנים אחר כך לממצאים אחרים: שרעידת 30 אוקטובר התרחשה לאורך מישור שבר שאורכו 50 קילומטר על העתק רשאיה (אנ') שהוא המשכו של העתק ערוץ הירדן שפונה צפון מזרחה בקצה הצפוני של עמק החולה לכיוון בקעת הלבנון. ואילו רעידת 25 נובמבר התרחשה לאורך מישור שבר שאורכו 130 קילומטר על העתק סרע'איה, המתפצל לכיוון צפון מזרח מחלקו הצפוני של העתק רשאיה. הם מסבירים את ההשהיה החריגה בין שתי הרעידות בקיומה של ההתרוממות הא-סימטרית של הר החרמון כתוצאה מהלחיצה של הלוח הטקטוני הערבי כנגד המיקרו לוח של ישראל סיני בגזרה זו. לדבריהם, התרוממות זו גורמת לתופעה שנקראת Erathquake" Trigering" (אנ') - "מעצור" בתנועה היחסית שגורם להשהיית התנועה היחסית, ולגרימת רעידת אדמה מאוחרת נוספת בסביבה הקרובה או הרחוקה יותר, כתוצאה מעצירה "מאולצת" לכאורה של שחרור האנרגיה מהרעידה הראשונה.
לקריאה נוספת

Nemer, T., Meghraoui, M., Khair, K., 2008. The Rachaya - Serghaya Fault System (Lebanon): Evidence of Coseismic Ruptures and the AD 1759 Sequence. Journal of Geophisical Research, 113, B5: BO5312,
וולני, תרגום: אהרן אמיר, "מצבה הפיסי של סוריה", מסע למצרים ולסוריה, יד בן צבי ומוסד ביאליק, תשנ"ז-1996, עמ' 95–97
ביאורים

↑  ראו מפת ההעתקים באזור אצל: נטע וקסלר, שמואל מרקו, 2017. רעשי אדמה היסטוריים בצפון ישראל והשפעתם על היפוס־סוסיתא. בתוך:
 סוסיתא ותחומה - חידושים בתום 18 שנות מחקר. מכמנים, דצמבר 2017: מפת ההעתקים בעמוד 36.
↑  עקב התפנית צפון מזרחה של ההעתקים הללו ביחס להעתק הראשי של ערוץ הירדן, כשהתנועה היחסית הכללית היא אופקית בתנועה שמאלית, הרי שלאורכה של ההתפצלות הצפון מזרחית, מתרחשת לחיצה מקומית שאחראית בין השאר להתרוממותו של הר חרמון - ראו איורים 3,2 ו-4 ב-מאמר העוסק בכך.
הערות שוליים

1 2 3  N. N. Ambraseys, N.N., Barazangi, M., 1989. The 1759 Earthquake in the Bekaa Valley: Implications for Earthquake Hazard Assessment in the Eastern Mediterranean Region. Journal of Geophisical Research., 94, pp. 4007- 4013
1 2  John Kitto (1841). Palestine: the Physical Geography and Natural History of the Holy Land (באנגלית). Nabu Press.
↑  וולני, תרגום: אהרן אמיר, "מצבה הפיסי של סוריה", מסע למצרים ולסוריה, יד בן צבי ומוסד ביאליק, תשנ"ז-1996, עמ' 96. ”[...] שרעידת האדמה של ה-30 באוקטובר הכחידה 30,000 בתוך שתי דקות---”
↑   משה גלעד, לעמוד מול נוף רמת הגולן ולא להאמין: לפני 800 שנה היו כאן זברות?, באתר הארץ, 21 בספטמבר 2023
↑  Daeron, M., Klinger, Y., Tapponnier, P.,Elias, A., Jacques, E., Sursock, A., 2005. Sources of the Large A.D. 1202 and 1759 Near East earthquakes. Geology 33, pp. 529 - 532
| רעידות אדמה באזור הלבנט |
| --- | --- | --- |
| העידן הקלאסי | רעידת האדמה באנטיוכיה ב-115 • רעידת האדמה ביהודה ב-130 • רעידות האדמה בגליל ב-363 • רעידת האדמה באנטיוכיה ב-526 • רעידת האדמה בביירות ב-551 |  |
| ימי הביניים | רעידת האדמה בגליל ב-749 • רעידת האדמה בדמשק ב-847 • רעידת האדמה בעכו ב-881 • רעידת האדמה בבקעת הירדן ב-1033 • רעידת האדמה במזרח הקרוב ב-1068 • רעידת האדמה בעמק הירדן ב-1138 • רעידת האדמה בחלב ב-1138 • רעידת האדמה בחמה ב-1157 • רעידת האדמה בסוריה ב-1170 • רעידת האדמה בסוריה ב-1202 |  |
| התקופה העות'מאנית | רעידות האדמה במזרח הקרוב ב-1759 • רעידת האדמה בירושלים ב-1834 • רעידת האדמה בגליל ב-1837 |  |
| העת המודרנית | רעידת האדמה ביריחו ב-1927 • רעידות האדמה בנפת שוף בלבנון ב-1956 • רעידת האדמה בשארם א-שייח' ב-1969 • רעידת האדמה במפרץ אילת ב-1995 • רעידת האדמה בטורקיה ב-2023 |  |
תאוריית אלוורז

לואיס (משמאל) ובנו וולטר אלוורז בגבול קרטיקון-פלאוגן בשנת 1981 בגוביו שבאיטליה.
לפי תאוריית אלוורז ההכחדה ההמונית של דינוזאורים ועוד יצורים חיים רבים אחרים במהלך הכחדת קרטיקון-פלאוגן נגרמה על ידי השפעותיו של התנגשות של אסטרואיד גדול בכדור הארץ. הראיות מצביעות על כך שלפני 65–66 מיליון שנה, אסטרואיד נפל על חצי האי יוקטן במקסיקו ויצר את מכתש צ'יקשולוב. ההשערה קרויה על שם אב ובנו, צוות המדענים לואיס ווולטר אלוורז, שהעלו השערה זו ב-1980.
התנגדויות לתאוריה

תוצאות קידוח שנערך בחצי האי יוקטן בתחילת המאה ה-21 מעמידות בספק את הטענה כי המטאוריט שיצר את מכתש צ'יקשולוב אחראי להכחדה המונית. נמצא כי שכבת הכדוריות שנוצרה בעקבות נפילת המטאוריט קודמת לשכבת האירידיום בכ-300 אלף שנה וביניהן מצויים מאובנים מתקופה הקודמת להכחדת קרטיקון-שלישון, כך שמטאוריט זה קדם להכחדה ולא הכיל אירידיום. מכתש פגיעה של מטאוריט מאוחר המכיל אירידיום טרם נמצא.
תופעות העשויות לנבוע מהתנגשות המטאוריט יכולות להיגרם גם מסיבות אחרות:
נוכחות האירידיום יכולה להיות מוסברת על ידי התפרצות געשית, המעלה מן המעטפת מאגמה המכילה אירידיום.
קוורץ מעוות נמצא בכמה הרי געש בעולם ומתוארך לתקופות שונות.
התפרצויות געשיות – ובעיקר התפרצויות-על – גורמות לענני אבק והפחתה בקרינת השמש ברמה עולמית.
התנגדות נוספת לתאוריה נובעת מהעדרה של שכבת פחם באמריקה הצפונית בגבול קרטיקון-שלישון, האמורה לאשר שרפה בקנה מידה נרחב.
מעדויות מאובנים עולה שהיעלמות מינים רבים חלה טרם פגיעת המטאוריט וכי התרחשות זו אירעה בשלבים. ייתכן ששלטון הדינוזאורים התקרב אל קצו טרם תקופת ההכחדה בשל שינויים אקלימיים, ועדיין התקיימו מינים אחדים של דינוזאורים בפלאוקן – בתוך השלישון.
מחקרים מעודכנים – 2010–2016

בחודש מרץ 2010 אישר צוות בין-לאומי של מדענים את השערת האסטרואיד כגורם ההכחדה. צוות של 41 מדענים סקר 20 שנות ספרות מדעית וכך שלל תאוריות אחרות כגון געשיות מסיבית. הם טענו כי 10 עד 15 ק"מ של סלעי חלל פגעו בכדור הארץ בצ'יקשולוב. ההתנגשות שחררה אנרגיה השקולה לפיצוץ של כ-100 מיליון מגה-טון TNT (כ-100 טרה טון TNT), כלומר יותר ממיליארד פעמים האנרגיה של פצצות האטום שהוטלו על הירושימה ונגסאקי.
עד 2013 נטען שאירוע ההכחדה ההמונית קרה לפני 65 מיליון שנה, אבל מחקר משנת 2013 סיפק אומדן משוער של 66 מיליון שנים לפני זמננו.
פרויקט קידוח במרכז טבעת המכתש בוצע ב-2016. תוצאות הקידוח תמכו בתאוריית אלוורז. הקידוח באזור זה חשף ממצאי גרניט (סלע שנמצא עמוק בתוך האדמה) ולא קרקעית ים אופיינית. הגרניט עבר זעזוע, נמס ונפלט אל פני השטח בתוך דקות. נמצאו עדויות לכך שתנועה רחבת היקף של מי ים נגרמה מיד לאחר מכן, ממשקעי חול. הממצאים הראו גם היעדר כמעט מוחלט של גבס, סלע המכיל סולפט שככל הניתן לשער התאדה כתרסיס לאטמוספירה. יש בכך תמיכה בתאוריה לפיה השפעת הפגיעה הייתה נרחבת עד כדי יצירת טבעת בקוטר 180 ק"מ, הוצאת שכבת גרניט מקרום כדור הארץ, יצירת גלי מים והשלכת אדי סלעים מותכים וסולפט אל האטמוספירה. תפוצה גלובלית זו של אבק וסולפט הייתה בעלת השפעות גלובליות לטווח ארוך על האקלים (צניחה גלובלית בטמפרטורות) ועל שרשרת המזון.
הערות שוליים

↑  Schulte, P.;  et al. (2010). "The Chicxulub Asteroid Impact and Mass Extinction at the Cretaceous-Paleogene Boundary". Science. 327 (5970): 1214–1218. Bibcode:2010Sci...327.1214S. doi:10.1126/science.1177265. PMID 20203042.
↑  Renne, Paul R.; Deino, Alan L.; Hilgen, Frederik J.; Kuiper, Klaudia F.; Mark, Darren F.; Mitchell, William S.; Morgan, Leah E.; Mundil, Roland; Smit, Jan (7 בפברואר 2013). "Time Scales of Critical Events Around the Cretaceous-Paleogene Boundary". Science. 339 (6120): 684–687. Bibcode:2013Sci...339..684R. doi:10.1126/science.1230492. PMID 23393261. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Eric Hand, Updated: Drilling of dinosaur-killing impact crater explains buried circular hills, American Association for the Advancement of Science, ‏18 באוקטובר 2021
↑  Nicholas St. Fleur, Drilling Into the Chicxulub Crater, Ground Zero of the Dinosaur Extinction, The New York Times, ‏17 בנובמבר 2016
בסיס ההאזנה הרוסי ליד אל-חארה

תל אל-חארה, שעל פסגתו שכן הבסיס המכונה Center S, כפי שהוא נראה מרמת הגולן
בסיס ההאזנה הרוסי ליד אל-חארה, שנודע במדינות המערב בשם Center S (ברוסית: Центр С), היה בסיס האזנה משותף, רוסי–סורי, לאיסוף מודיעין אותות סמוך לעיירה אל-חארה בדרום-מערב סוריה, לקווי הפסקת האש ברמת הגולן.
הבסיס החל בפעילות קודם לשנת 2006. ב-5 באוקטובר 2014 הבסיס נכבש בידי הצבא הסורי החופשי, חלק מן הכוחות המורדים במלחמת האזרחים בסוריה, כחלק מ"מתקפת דרעא" בחודש אוקטובר 2014.
האתר ומטרתו

הבסיס שכן על פסגת תל געשי בשם תל אל-חארה, סמוך לעיירה אל-חארה בחלק המערבי של נפת א-סנמין במחוז דרעא. התל שוכן בסמוך למחוז קוניטרה. הבסיס הופעל במשותף על ידי חיילים רוסים וסורים: חיילים של המודיעין הסורי וחיילים מיחידת אוסנאז, שהיא כינוי ליחידת מודיעין אותות של הגה-או של רוסיה. הכוחות שישבו במקום עסקו בניטור מודיעין אותות של צבא ההגנה לישראל ולאחר פרוץ מלחמת האזרחים בסוריה, אף ניטרו את כוחות המורדים הסורים. בסרטונים שהועלו לאתר יוטיוב ניתן לראות תמונות של סמלי יחידת מודיעין סורית וסוכנות סיגינט של הגה-או הרוסי. כוחות הצבא הסורי החופשי מצאו במקום תמונות של קציני מודיעין רוסים בכירים ואנשי ממשל רוסי (בהם יועץ שר ההגנה הרוסי) אשר ביקרו בבסיס וכן מפות שעליהן מצוין מיקום יחידות של צה"ל.
בדיווחי חדשות בישראל בתחילת שנת 2014 דווח כי ממשלת רוסיה שדרגה תחנת האזנה ומודיעין באזור זה היכולה לעקוב אחר הנעשה בתחום ישראל, חלקים נרחבים מירדן, מערב עיראק ואף להזהיר את איראן מפני התקפה ישראלית. דיווחים על מסמכים שנתפסו בבסיס מעידים על כך שמתקני ההאזנה במקום שימשו כדי לרגל על ישראל, ערב הסעודית וירדן.
נפילת הבסיס

ב-5 באוקטובר 2014 הותקף הבסיס על ידי מורדים המזוהים עם הצבא הסורי החופשי, כחלק ממתקפה רחבה אשר כונתה "מתקפת דרעא". כל החיילים הרוסים שהיו מוצבים במקום התפנו בטרם המתקפה, תוך שהם נוטלים עמם ציוד האזנה רגיש. פרסום הפעילות המודיעינית בתל אל-חארה, על ידי כוחות המורדים, חשף בתקשורת את עומק המעורבות הרוסית בלחימה בסוריה, נכון לשנת 2014. מפאת חשיבותו האסטרטגית של הבסיס בתל אל-חארה, הפציצו אותו מטוסי חיל האוויר הרוסי בחודש נובמבר 2015, שעה שהיה בשליטת כוחות המורדים.
אף לאחר נפילת הבסיס בסוריה נותרו לפחות עוד שני בסיסי האזנה של המודיעין הרוסי.[דרוש מקור]
על פי דיווח סוכנות הידיעות הערבית הסורית (SANA), בליל 12 ביוני 2019 תקף צה"ל בטילים את תל אל-חארה.
ראו גם

מתקן המודיעין לורדס
בסיס אימאם עלי
הערות שוליים

↑  "Captured Russian spy facility reveals the extent of Russian aid to the Assad regime". spioenkop. 6 באוקטובר 2014. נבדק ב-14 ביולי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑    Inna Lazareva, ‏Russian spy base in Syria used to monitor rebels and Israel seized, The Telegraph, 8 October 2014
↑  Syrian Rebels Seize Russian Spy Station Near Israeli Border. The Daily Beast, October 07, 2014
↑   جولة ضباط المجلس العسكري في القنيطرة داخل المركز (س) في قمة تل الحارة, סרטון  באתר יוטיוב – סיור של קציני הצבא הסורי החופשי במתקן ההאזנה בתל אל-חארה לאחר כיבושו. (בערבית)
↑   شام درعا تل الحارة بعد تمكن الجيش الحر من تحريرها من قوات النظام, סרטון  באתר יוטיוב – מראה בסיס ההאזנה בתל אל-חארה, אוקטובר 2014. (בערבית)
↑  Ginsburg, Mitch (18 באוקטובר 2014). "Russian spying from Syria: Why and for whom?". Times of Israel. אורכב מ-המקור ב-30 בדצמבר 2016. The Free Syrian Army revealed in an October 5 video that the Russian Main Intelligence Directorate’s OSNAC unit – its signals intelligence unit, much like the American NSA or Unit 8200 in Israel – had been operating from within a Syrian regime base near the border with Israel. Russian troops had been collecting intelligence against Syrian rebels. This makes sense: Russia is deeply involved in the Syrian civil war and has often filled the role of international bodyguard for Bashar Assad. But the video also revealed that OSNAC officers had been collecting operational intelligence on Israel. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Fitsanakis, Joseph (9 באוקטובר 2014). "Secret Russian spy base in Syria seized by Western-backed rebels". intelNews. אורכב מ-המקור ב-14 באוקטובר 2014. At some point in the video, the seal of Syrian intelligence is clearly visible, placed next to the seal of the GRU’s 6th Directorate, the branch of Russian military intelligence that is tasked with collecting signals intelligence (SIGINT). {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Russia commanded spy operation against Israeli forces and Syria rebels, footage shows". Haaretz.com. 7 באוקטובר 2014. נבדק ב-30 במרץ 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Oryx (6 באוקטובר 2014). "Captured Russian Spy Facility Reveals the Extent of Russian Aid to the Assad Regime". bellingcat. אורכב מ-המקור ב-9 באפריל 2015. The Russian operator of Center S was the Osnaz GRU, responsible for radio electronic intelligence within Russia’s Armed Forces. Although not much is known about this unit, its logos can be seen below. “Части особого назначения” – Osnaz GRU and “Военная радиоэлектронная разведка” – Military Radio Electronic Intelligence. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  ורועי קייס, מטוסי רוסיה וארה"ב פעלו יחד בשמי סוריה, באתר ynet, 3 בנובמבר 2015
↑  דניאל סלאמה, סוריה: ישראל תקפה בשטחנו, באתר ynet, 12 ביוני 2019
איליין צ'או

איליין לן צ'או (באנגלית: Elaine Lan Chao; נולדה ב-26 במרץ 1953) היא פוליטיקאית אמריקאית ממוצא טאיוואני, חברת המפלגה הרפובליקנית, שכיהנה כמזכירת התחבורה של ארצות הברית בקבינט של הנשיא דונלד טראמפ. צ'או כיהנה כמנהלת חיל השלום בשנים 1991–1992 וכמזכירת העבודה של ארצות הברית בקבינט של הנשיא ג'ורג' ווקר בוש בשנים 2001–2009. בעקבות ההסתערות על הקפיטול בינואר 2021, הכריזה צ'או על התפטרותה כמזכירת התחבורה.