stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
התאחדות הטניסאים המקצוענים
הדירוג העולמי של הארגון

הדירוג של ה-ATP הוא השיטה שבה משתמשים בסבב על מנת לקבוע את רשימות הכניסה לטורנירי ה-ATP וכן כדי לקבוע מה הדירוג של שחקנים בטורנירים עצמם. הדירוג הראשון ליחידים פורסם ב-23 באוגוסט 1973, ולזוגות ב-1 במרץ 1976. נקודות דירוג מוענקות לפי השלב בטורניר אליו השחקן הגיע, ולפי יוקרתו של הטורניר, כאשר טורנירי הגראנד סלאם מעניקים את הכמות הרבה ביותר של נקודות דירוג. הדירוג העולמי מפורסם אחת לשבוע ביום שני (למעט בשבוע האמצעי של טורנירי גראנד סלאם, הנערכים למשך בשבועיים), ונקודות דירוג בהם שחקן זכה בטורניר מסוים נשמרות למשך 52 שבועות אחרי סיום הטורניר.
סך נקודות הדירוג לשחקן מחושבות מסיכום הנקודות שהשיג בטורנירים הבאים:
ארבעת טורנירי הגראנד סלאם
גמר ה-ATP
שמונת טורנירי החובה של מאסטרס 1000 של סבב ה-ATP (מתוך תשעת הטורנירים מסוג זה, רק טורניר מונטה קרלו איננו חובה)
שש התוצאות הטובות ביותר משאר הטורנירים (טורניר מונטה קרלו, טורנירים מסדרת 500 של סבב ה-ATP, טורנירים מסדרת 250 של סבב ה-ATP, טורנירי צ'לנג'ר וסבב הטניס העולמי של ה-ITF).
בסך הכל נכללים בחישוב 18 טורנירים לכל היותר, לא כולל אליפות סבב המאסטרס העולמי של ה-ATP שנחשבת לטורניר ה-19 עבור שמונת השחקנים המשתתפים בה.
שחקנים עם דירוג נמוך, בעטיו הם אינם יכולים להשתתף בטורנירי החובה (הגרנד סלאם והמאסטרס), מקבלים הקלה בחישוב נקודות הדירוג שלהם: לכל טורניר חובה שבו השחקן לא השתתף מפאת הדירוג שלו, ולא קיבל כרטיס לטורניר בדרכים אחרות, מספר התוצאות הטובות ביותר מטורנירים אחרים גדל באחד.
רשימת הכניסה לטורנירי גראנד-סלאם וסבב ATP נקבעת על פי הדירוג שהתפרסם 6 שבועות לפני תחילת הטורניר, לטורנירי צ'לנג'ר 3 שבועות מראש. הדירוג בטורניר נקבע על פי הדירוג האחרון שפורסם בזמן ההגרלה, לרוב זה של השבוע הקודם.
להלן פירוט נקודות הדירוג בטורנירים הנחשבים לפי כל שלב:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| קטגוריית הטורניר | W | F | SF | QF | R16 | R32 | R64 | R128 | Q |
סבב ה-ATP
| גראנד סלאם | 2000 | 1200 | 720 | 360 | 180 | 90 | 45 | 10 | 25 |
| גמר ה-ATP | +900 (מקס' 1500) | +400 (מקס' 1000) | על כל ניצחון בשלב הבתים מקבלים 200 נק' (מקס' 600) | על כל ניצחון בשלב הבתים מקבלים 200 נק' (מקס' 600) | על כל ניצחון בשלב הבתים מקבלים 200 נק' (מקס' 600) | על כל ניצחון בשלב הבתים מקבלים 200 נק' (מקס' 600) | על כל ניצחון בשלב הבתים מקבלים 200 נק' (מקס' 600) | על כל ניצחון בשלב הבתים מקבלים 200 נק' (מקס' 600) | על כל ניצחון בשלב הבתים מקבלים 200 נק' (מקס' 600) |
| מאסטרס 1000 | 1000 | 600 | 360 | 180 | 90 | 45 | 10 (25) | (10) | 25 (12) |
| סדרת 500 | 500 | 300 | 180 | 90 | 45 | (20) |  |  | 20 (10) |
| סדרת 250 | 250 | 150 | 90 | 45 | 20 | (5) |  |  | 12 (5) |
סבב הצ'לנג'ר של ה-ATP
| סדרת 125 | 125 | 75 | 45 | 25 | 11 | 5 |  |  | 5 |
| סדרת 110 | 110 | 65 | 40 | 20 | 9 | 5 |  |  | 4 |
| סדרת 100 | 100 | 60 | 35 | 18 | 8 | 5 |  |  | 4 |
| סדרת 90 | 90 | 55 | 33 | 17 | 8 | 5 |  |  | 4 |
| סדרת 80 | 80 | 50 | 30 | 16 | 7 | 3 |  |  | 4 |
| סדרת 50 | 50 | 30 | 17 | 9 | 4 |  |  |  | 3 |
סבב הטניס העולמי של ה-ITF
| סבב הפיוצ'ר M25 | 25 | 16 | 8 | 3 | 1 |  |  |  |  |
| סבב הפיוצ'ר M15 | 15 | 8 | 4 | 2 | 1 |  |  |  |  |
הדירוג העולמי של הארגון > צמרת הדירוג

להלן 10 הטניסאים בצמרת הדירוג (נכון ל־13 בינואר 2025):
| מיקום | מדינה | שחקן | ניקוד |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | איטליה איטליה | יאניק סינר | 11,830 |
| 2 | גרמניה גרמניה | אלכסנדר זברב | 7,635 |
| 3 | ספרד ספרד | קרלוס אלקרס | 7,010 |
| 4 | ארצות הברית ארצות הברית | טיילור פריץ | 5,350 |
| 5 | רוסיה רוסיה | דנייל מדבדב | 5,030 |
| 6 | נורווגיה נורווגיה | קספר רוד | 4,210 |
| 7 | סרביה סרביה | נובאק ג'וקוביץ' | 3,900 |
| 8 | אוסטרליה אוסטרליה | אלכס דה מינואר | 3,535 |
| 9 | רוסיה רוסיה | אנדריי רובלב | 3,520 |
| 10 | בולגריה בולגריה | גריגור דימיטרוב | 3,200 |
הדירוג העולמי של הארגון > ביקורת על הדירוג ודירוג חלופי

ישנם מספר נושאים אליהם הדירוג לא מתייחס ובשל כך מושמעת ביקורת כלפיו:
דירוג ה-ATP לא מתחשב בזהות היריב מולו טניסאי משחק. למשל טניסאי צעיר שנכנס לדירוג ומדיח את הראשון בדירוג בסיבוב הראשון של הגראנד סלאם, יזכה עדיין לדירוג נמוך בלבד מה שנחשב ללא הוגן בעיני רבים (בענפים אחרים אתה יכול לקבל נקודות דירוג בהתאם לחוזק השחקן מולו שיחקת).
הדירוג מתחשב בתוצאות הטניסאים אך ורק במהלך השנה האחרונה (כאמור 52 השבועות האחרונים), כך שמספיקה שנה אחת לא טובה של שחקן לצנוח בדירוג בכמה דרגות מתחת לרמתו המקצועית האמיתית לדעתם של רבים.
הדירוג לא מכניס לפורמולת החישוב שלו את השוני בין המשטחים (מגרשים קשים / חימר /דשא /אולם) פרט לטורניר ווימבלדון. למעשה יוכל להיות שחקן שיתמחה בסוג משטח מסוים בלבד ושחקן אשר יהיה טוב בכל המשטחים ולא יהיה לזה משמעות מבחינת הניקוד, אלא מבחינת הזכייה בנקודות בלבד.
אין דרישת קדם לכניסת שחקן למקום הראשון בעולם, מה שיכול לגרום למצב ששחקן יכול להיכנס למקום הראשון מבלי לזכות באחד מארבעת טורניר הגראנד סלאם שנחשבים לארבעת התארים החשובים בענף זה.
בשל כך חלק מאתרי הענף ומהחובבים משתמשים בדירוג ELO (באנגלית: "ELO rating system" בעברית: מד כושר) שפותר חלק מבעיות אלה. ELO הוא שיטת דירוג שמחשבת יכולת יחסית של מתמודדים במשחקי סכום אפס, בהם הפסד של מתחרה אחד הוא רווח של האחר. שיטת דירוג זו נועדה במקור לשפר את אופן הדירוג בשחמט, אבל בהמשך נעשה בה שימוש במגוון ענפים בארצות הברית כמו נבחרות כדורגל, NBA, NFL וה-MLB. כך מודד אתר "Tennis Abstract" את הדירוג לגברים ולנשים בסבב ה-ATP.
הדירוג העולמי של הארגון > מקרים מיוחדים

במקרים בהם הטניסאי אינו מסוגל להתחרות בשל פציעה (בדירוג ה-WTA (נשים) נכלל גם חופשת לידה), עלול להיכנס לתוקף "דירוג מוגן". מטרתו היא לאפשר התאוששות וחזרה הוגנת של הטניסאי אל הסבב לאחר פציעה, עבור טניסאים של הרמות הגבוהות בעיקר שכבר הוכיחו את מעמדם. כל שחקן שנעדר מתחרויות במשך תקופת מינימום של 6 חודשים בשל פציעתו, רשאי להגיש בקשה עבור הגנת הדירוג שלו, באם בקשתו תתקבל בעת חזרתו לפעילות הוא יקבל את מיקומו הממוצע במשך 3 החודשים הראשונים בהם הוא נעדר.
שחקן בעל דירוג מוגן יכול לעשות בו שימוש למשך 9 טורנירים בהם הצטרך אותו על מנת להיכנס להגרלה בטורניר ברמתו (או לחלופין 9 חודשים מהרגע בו חזר לשחק). שחקן שנעדר למשך למעלה משנה יוכל לעשות שימוש בדירוג המוגן למשך 12 טורנירים או 12 החודשים מהרגע בו חזר לשחק (עד שהמוקדם מביניהם מגיע).
ראו גם

התאחדות טניס הנשים (WTA)
הסבב העולמי לנשים (WTA Tour)
אליפות ישראל הפתוחה בטניס
הערות שוליים

↑  דירוג ה-ELO הנוכחי לגברים
↑  דירוג ה-ELO הנוכחי לנשים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 9122 7569  LCCN: nr94010467  VIAF: 133461607   WorldCat (עם VIAF): 133461607
מייק פרסון

מייקל לין פרסון (באנגלית: Michael Lynn Parson; נולד ב-17 בספטמבר 1955) הוא פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כמושל ה־57 של מדינת מיזורי בין השנים 2018–2025. פרסון, חבר המפלגה הרפובליקנית, התמנה לתפקיד המושל בעקבות התפטרותו של אריק גרייטנס מכוח תפקידו כסגן המושל. הוא נבחר לתפקידו כהלכה בבחירות 2020. בעבר היה גם חבר הסנאט של מיזורי ובית הנבחרים של מיזורי.
ביוגרפיה

פרסון נולד בספטמבר 1955 בכפר ויטלנד שבמיזורי, וגדל בחווה חקלאית השוכנת במחוז היקורי. הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון של ויטלנד ב-1973. ב-1975 התגייס פרסון לצבא ארצות הברית, במשך שש שנים שירת שני סבבים בחיל המשטרה הצבאית של צבא ארצות הברית עד הגיעו לדרגת סרג'נט (מקביל לסמל). במקביל למד בשיעורי לילה באוניברסיטת מרילנד ובאוניברסיטת הוואי אולם לא השלים תואר אקדמי.
לאחר שירותו הצבאי, ב-1981, שב פרסון למחוז הולדתו שבמיזורי ופתח בקריירה ציבורית. ב-1983 עבר למשרד השריף במחוז פולק כדי להיות החוקר הפלילי הראשון במשרד זה. שנה אחר כך, ב-1984, רכש פרסון את תחנת הדלק הראשונה שלו, שנקראה בשם "מייקס". בשנת 1993 מונה לשריף המחוז, תפקיד בו כיהן כ-12 שנים, עד שנבחר לבית הנבחרים של מיזורי לקראת 2005.
נבחר לראשונה לבית המחוקקים של מדינת מיזורי כנציג המחוז ה-113 בבית הנבחרים של מיזורי ב-2004, ושוב ב-2006 וב-2008. ב-2010 חתם על יוזמה של הארגון "אמריקאים למען רפורמה במיסוי" (Americans for Tax Reform) המתחייבת שלא להעלות מיסים, ובאותה השנה גם נבחר לכהונתו הראשונה בסנאט של המדינה. הוא נבחר מחדש בבחירות 2014. לקראת בחירות 2016, הודיע פרסון על כוונתו להתמודד לתפקיד המושל, אך לבסוף נמלך בדעתו והחליט להתמודד למשרת סגן המושל. לאחר שגבר על שני יריביו בבחירות המקדימות שנערכו במפלגה הרפובליקנית, גבר על יריבו רוס קרנהאן, מועמד המפלגה הדמוקרטית, בבחירות הכלליות בנובמבר 2016.
פרסון הושבע לתפקידו יחד עם המושל אריק גרייטנס בראשית ינואר 2017. בנימוק כי לשכת סגן המושל לא עברה שדרוג ב-12 השנים האחרונות, אישר פרסון שיפוץ ללשכה בגובה 54,000 דולרים. ב-2017 ביקש פרסון גידול בסך 125 אלף דולרים לתקציבו שנאמד ב-463,000 דולר, מהם 35 אלף הוצאו על החזרות עבור נסיעותיו הרבות במכוניתו הפרטית. פרסון הוסיף לבקש 10,000 דולר עבור נסיעות מחוץ למדינה. ב-2018 דרש סכום של 25,000 דולר נוספים בשביל תשלום עבור נהג אישי במשרה חלקית, אך הוריד את בקשת התקציב הכוללת שלו ל-541 אלף דולר.
ב-22 בפברואר 2018 הועמד גרייטנס לדין באשמת חדירה לפרטיות של מאהבת שלו לשעבר, על ידי חבר מושבעים בסנט לואיס. כתב האישום מתבסס על רומן שהיה לו ב-2015, במסגרתו איים לפי האישום בשחרור תמונה חושפנית של האישה, שצולמה כשהייתה כבולה עם עיניים מכוסות. ב-1 ביוני 2018 הודיע גרייטנס על התפטרותו מהתפקיד, ובאותו היום נשבע פרסון אמונים לתפקיד המושל.
הערות שוליים

↑  Lt. Gov. Mike Parson sets record straight about requesting money for a driver, באתר KY3‏, 1 בפברואר 2018 (באנגלית)
↑  קורט אריקסון, Mike Parson pledges fresh start as he is sworn in as Missouri's new governor, באתר St. Louis Post-Dispatch‏, 1 ביוני 2018 (באנגלית)
| מושלי מיזורי מיזורי |
| --- | --- | --- |
| מושלי טריטוריית מיזורי | ג'יימס וילקינסון • מריווד'ר לואיס • בנג'מין הווארד • ויליאם קלארק |  |
| מושלי מדינת מיזורי | אלכסנדר מקניר • פרדריק בייטס • אברהם ויליאמס • ג'ון מילר • דניאל דנקלין • לילברן בוגס • תומאס ריינולדס • מרדית' מילס מרמדיוק • ג'ון אדוארדס • אוסטין קינג • סטרלינג פרייס • טרסטן פולק • הנקוק לי ג'קסון • רוברט מרסלוס סטיוארט • קלייבורן פוקס ג'קסון • המילטון רוואן גאמבל • וילארד פ. הול • תומאס קלמנט פלטשר • ג'וזף מקלרג • בנג'מין גראץ בראון • סילאס וודסון • צ'ארלס הנרי הרדין • ג'ון פלפס • תומאס תאודור קריטנדן • ג'ון מרמדיוק • אלברט מורהאוס • דייוויד פרנסיס • ויליאם סטון • לורנס סטיבנס • אלכסנדר דוקרי • ג'וזף פולק • הרברט האדלי • אליוט וולפולק מייג'ור • פרדריק גרדנר • ארתור הייד • סם ארון בייקר • הנרי קאולפילד • גאין ברספילד פארק • לויד סטארק • פורסט דונל • פיל דונלי • פורסט סמית' • פיל דונלי ג'יימס בלייר • ג'ון דלטון • וורן הרנס • קיט בונד • ג'וזף טיסדייל • קיט בונד • ג'ון אשקרופט • מל קרנהאן • רוג'ר וילסון • בוב הולדן • מאט בלאנט • ג'יי ניקסון • אריק גריינטס • מייק פרסון • מייק קיהו |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1201575842  VIAF: 2949157643255238590009   WorldCat (עם VIAF): 2949157643255238590009
מחוז ז'אמבול

| --- | --- |
סמל מחוז ז'אמבולסמל מחוז ז'אמבול

 מדינה:  קזחסטן קזחסטן
 מושל:  ברדיבק ספרבייב
 נפות במחוז:  11
 בירת המחוז:  טראז
 תאריך ייסוד:  1939 
 שטח:  144,300 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  1,215,482 (1 באוקטובר 2022)
  ‑ צפיפות:  8.423 נפש לקמ"ר (1 באוקטובר 2022)
 קואורדינטות:  44°N 72°E﻿ / ﻿44°N 72°E﻿ / 44; 72 
 אזור זמן:  UTC +6
 http://www.zhambyl.gov.kz
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה      (למפת מחוז ז'אמבול מוגדלת) טראז שו קורדיי ז'נטס מרקי קרטאו סורטובה קירגיזסטן ט ו ר ק י ס ט ן  אלמטי קראגנדימחוז ז'אמבול(למפת מחוז ז'אמבול רגילה) טראז שו קורדיי ז'נטס מרקי קרטאו סורטובה קירגיזסטן ט ו ר ק י ס ט ן  אלמטי קראגנדימחוז ז'אמבול tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מחוז ז'אמבול (בקזחית: Жамбыл облысы; ברוסית: Жамбылская область - ז'אמבילסקאיה אובלסט או Джамбулская область - דז'אמבולסקאיה אובלסט) הוא מחוז בדרום-מזרח קזחסטן. המחוז גובל במחוז קראגנדי מצפון, בימת בלחש מצפון-מזרח, במחוז אלמטי ממזרח, במחוז טורקיסטן ממערב ובקירגיזסטן מדרום. המחוז משתרע על פני 144,300 קמ"ר ובירתו היא העיר טראז. המחוז נקרא על שם האקין הקזחי ז'מבול ז'באיולי.
דמוגרפיה

על פי אומדן רשמי מתאריך 1 באוקטובר 2022, במחוז מתגוררים כ-1.215 מיליון בני אדם.
דמוגרפיה > קבוצות אתניות

הרכב האוכלוסייה נכון לשנת 2020:
| קבוצה אתנית | אחוזים במחוז |
| --- | --- |
קזחים: 72.81%
רוסים: 9.60%
דונגן (אנ')‏: 5.29%
טורקים: 3.07%
אוזבקים: 2.54%
אחרים: 6.69%
חלוקה מנהלית

המחוז מחולק ל-10 נפות ולבירת המחוז - טראז:
| נפה | מרכז מנהלי |
| --- | --- |
טראז: -
נפת באיזאק: סאריקמר
נפת ז'אמבול: הסי
נפת קורדאי: קורדאי
נפת מרקי: מרקי
נפת מוינקום: מוינקום
נפת סריסו: ז'אנאטס
נפת שו: טולה בי
נפת טאלאס: קאראטאו
נפת טוראר רסקולוב: קולאן
נפת ז'ואלי: באואירז'אן מומישולי
חברה

אחת התעשיות החשובות של המחוז היא כריית פוספטים, והיא מתבצעת ברובה סביב העיר קרטאו. עמק נהר צ'ו, הוא אחד מהאזורים הכי חשובים בקזחסטן לחקלאות. רוב תחבורת הרכבות במחוז מתבצעת על מסילת הרכבת טורקסיב העוברת מטאראז ונהר צ'ו, אל המחוז אלמטי, ומשם מתחברת למסילת הרכבת הטראנס-קזחסטנית, העוברת מנהר צ'ו אל אסטנה.
ראו גם

המקלטים הטורקיים של מרקה
הערות שוליים

1 2  Kazakhstan: Administrative Division (Regions and Districts) - Population Statistics, Maps, Charts, Weather and Web Information
↑  https://www.stat.gov.kz/api/getFile/?docId=ESTAT355258
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 92b0e89d-f7b1-4dd8-a619-e9b43002f178 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של קזחסטן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
צרפת במשחקים האולימפיים

צרפת משתתפת במשחקים האולימפיים מאז חידושם בעת החדשה, באולימפיאדת אתונה (1896). קיימת מחלוקת בשאלה האם השתתפה בכל המשחקים, שנסובה סביב השתתפותו של האתלט אלבר קורה באולימפיאדת סנט לואיס (1904). אף שהיה צרפתי, הוא התחרה במדי התאחדות האתלטיקה של שיקגו וברישומים הרשמיים של הוועד האולימפי הבינלאומי נרשמה זכייתו במדליית הכסף בריצת המרתון לזכותה של ארצות הברית. פרט לסוגיה זו, השתתפה צרפת בכל יתר האולימפיאדות שנערכו, וכן בכל משחקי החורף.
לאורך השנים צברו הספורטאים הצרפתים 751 מדליות, בהן 223 מדליות זהב, נתון שמציב אותה במקום החמישי בטבלת המדליות של כל הזמנים, אחרי ארצות הברית, ברית המועצות, בריטניה וסין. הענפים בהם בלטו הצרפתים במיוחד הם סיף (123 מדליות, בהן 44 מדליות זהב, הישג בו היא שנייה רק לאיטליה), מרוץ אופניים (93 מדליות, בהן 41 מדליות זהב, יותר מכל מדינה אחרת), ג'ודו (57 מדליות, בהן 16 מדליות זהב, הישג שני רק לזה של יפן), רכיבה (43 מדליות, בהן 15 מדליות זהב, הישג המציב אותה במקום השלישי בכל הזמנים, אחרי גרמניה ושוודיה), שיט (49 מדליות, בהן 15 מדליות זהב, הישג המציב אותה במקום הרביעי בכל הזמנים, אחרי בריטניה, ארצות הברית ונורווגיה), ואתלטיקה (70 מדליות, בהן 13 מדליות זהב),.
באולימפיאדות החורף צברו הצרפתים 138 מדליות, בהן 41 מדליות זהב. 51 מדליות מהן 16 מדליות זהב הושגו בסקי אלפיני, ענף בו רק אוסטריה, שווייץ וארצות הברית הגיעו להישגים גבוהים יותר.
אירוח המשחקים

צרפת אירחה פעמיים את משחקי הקיץ (אולימפיאדת פריז (1900) ואולימפיאדת פריז (1924)) ושלוש פעמים את משחקי החורף (אולימפיאדת שאמוני (1924), אולימפיאדת גרנובל (1968) ואולימפיאדת אלברוויל (1992)).
הבחירה בפריז כמארחת האולימפיאדה השנייה, ב-1900, נעוצה בכך שיוזם חידוש המשחקים האולימפיים בעת החדשה, פייר דה קוברטן, היה בן העיר. ב-1924 הייתה פריז לעיר הראשונה שבה נערכים המשחקים האולימפיים בפעם השנייה (מאוחר יותר זכו גם הערים לונדון ולוס אנג'לס לארח את המשחקים בשנית), לאחר שהועדפה על פניהן של אמסטרדם, לוס אנג'לס, ריו דה ז'ניירו ורומא. בהמשך, התמודדה פריז על אירוח המשחקים עוד 3 פעמים, אך נכשלה. ב-1992 הגיעה למקום השני אחרי ברצלונה, ב-2008 דורגה במקום השלישי אחרי בייג'ינג וטורונטו וב-2012 הפסידה את אירוח המשחקים ללונדון בהפרש של ארבעה קולות. ליון התמודדה על אירוח המשחקים ב-1968, אך דורגה במקום השלישי, אחרי מקסיקו סיטי ודטרויט.
אולימפיאדת שאמוני הייתה אולימפיאדת החורף הראשונה בהיסטוריה. באותה העת נקבע כי משחקי החורף ייערכו באותה מדינה בה נערכים משחקי הקיץ, ומאחר שמשחקי הקיץ נערכו באותה שנה בפריז, נבחרה העיירה שאמוני שבהרי האלפים לארח את משחקי החורף. ב-1968 הועדפה גרנובל על פני קלגרי על חודם של שלושה קולות. מועמדות אחרות לאירוח המשחקים באותה שנה היו לאהטי, סאפורו, לייק פלאסיד ואוסלו. ב-1992 נבחרה אלברוויל ברוב גדול, לאחר שגברה על סופיה, פאלון, לילהאמר, קורטינה ד'אמפצו, אנקורג' וברכטסגאדן. אנסי התמודדה על אירוח משחקי החורף של 2018, אך דורגה במקום השלישי, אחרי פיונגצ'אנג ומינכן.
היסטוריה > אולימפיאדת אתונה (1896)

13 ספורטאים צרפתים נטלו חלק באולימפיאדת הראשונה בעת החדשה. הם זכו ב-11 מדליות, בהן 5 מדליות זהב, ודורגו במקום הרביעי בטבלת המדליות, אחרי ארצות הברית, יוון וגרמניה.
הספורטאי הבולט ביותר היה רוכב האופניים פול מאסון, שזכה ב-3 מדליות זהב, במרוץ הספרינט ל-2 ק"מ, במרוץ נגד השעון ובמרוץ ל-10 ק"מ. עמיתו, לאון פלמאן, ניצח במרוץ ל-100 ק"מ, זכה במדליית הכסף במרוץ ל-10 ק"מ ובמדליית הארד במרוץ הספרינט ל-2 ק"מ.
אלוף אולימפי נוסף היה הסייף אז'ן-אנרי גרוולוט, שניצח ברומח. שני סייפים נוספים זכו במדליות כסף, ויתר המדליות הושגו באתלטיקה. סגנו היה אנרי קאלו. באולימפיאדת אתונה נערכה גם תחרות סיף למקצוענים, בה השתתפו רק שני סייפים. ז'ואני פרונה הפסיד בקרב, אך די היה בכך כדי להקנות לו את המקום השני ואת מדליית הכסף. באתלטיקה, זכה אלכסנדר טופר במדליית כסף בקפיצה משולשת ואלבין לרמוזיו זכה במדליית ארד בריצת 1500 מטר.
היסטוריה > אולימפיאדת לונדון (1908)

באולימפיאדת לונדון (1908) זכו הצרפתים ב-19 מדליות, מהן 5 מדליות זהב, וצרפת דורגה במקום הרביעי בטבלת המדליות, אחרי בריטניה, ארצות הברית ושוודיה.
הסייפים זכו בארבע מדליות, בהן שתי מדליות זהב. כל המדליות היו בדקר. בטורניר היחידים ניצח גסטון אליבר, במדליית הכסף זכה אלכסנדר ליפמן ובארד זכה אז'ן אוליביה. בתחרות הקבוצתית זכתה הנבחרת הצרפתית, בה היו חברים גם אליבר ואוליביה, במדליית הזהב. רוכבי האופניים זכו ב-5 מדליות בהן מדליית זהב אחת. מוריס שיל ואנדרה אופרה זכו במקום הראשון באופני טנדם, ובמקום השני והשלישי, בהתאמה, במרוץ האופניים ל-5,000 מטר. אמיל דמאנז'ל זכה במדליית כסף במרוץ ל-660 יארד, ואוקטב לאפיז זכה במדליית ארד במרוץ ל-100 ק"מ. הקשתים זכו בשלושת המקומות הראשונים בירי בסגנון קונטיננטלי. במדליית הזהב זכה אז'ן גריסו, במדליית הכסף לואי ורנה ובמדליית הארד גוסטב קבארה. במדליית הזהב החמישית זכה צוות סירת המנוע קאמיל, שניצח במרוץ הסירות בקטגוריה הפתוחה. הייתה זו הסירה היחידה שהצליחה להשלים את המרוץ.
באתלטיקה, זכה ז'ו אנדרה במדליית כסף בקפיצה לגובה (אותה חלק עם הבריטי קון ליהי ועם ההונגרי אישטוואן שומודי). במרוץ הקבוצתי לשלושה מייל זכתה הנבחרת הצרפתית במדליית הארד. נבחרת הקליעה הצרפתית זכתה בשתי מדליות ארד, בירי מ-300 מטר ובירי ברובה עם קליבר קטן. המתעמל לואי סגורה זכה אף הוא במדליית ארד, בקרב-רב, ובמדליית ארד נוספת זכה צוות שייטי ה-6 מטר. נבחרת הכדורגל ספגה את התבוסה הגדולה בתולדותיה, כשהפסידה 1–17 לדנמרק.
היסטוריה > אולימפיאדת סטוקהולם (1912)

באולימפיאדת סטוקהולם (1912) זכו הצרפתים ב-14 מדליות, מהן 7 מדליות זהב. תוצאה זו הקנתה לצרפת את המקום החמישי בטבלת המדליות, אחרי ארצות הברית, שוודיה, בריטניה ופינלנד.
הטניסאים הצרפתים זכו ב-5 מדליות, מהן 3 מדליות זהב. אנדרה גובר זכה בשתיים מהן - בתחרות היחידים באולם סגור, ויחד עם מוריס ז'רמו בתחרות הזוגות באולם סגור. מרגריט ברוקדי הייתה לצרפתייה הראשונה שזוכה במדליית זהב אולימפית, לאחר שניצחה בתחרות היחידות. בתחרות הזוגות המעורבים זכתה במדליית ארד, יחד עם בן זוגה, אלבר קאנה. קאנה זכה במדליית ארד נוספת, בטורניר הזוגות במגרש פתוח, יחד עם אדואר מני דה מראנג.
הקלע פול קולה ניצח בירי מ-300 ומ-600 מטרים. הרוכב ז'אק קוריו זכה במדליית הזהב בתחרות הקפיצות ובמדליית ארד באיוונטינג, והיה שותף לזכייה במדליית הכסף בתחרויות הקפיצה הקבוצתיות. במדליית הזהב השביעית זכו האחים השייטים אמדה, גסטון וז'אק טובה, בדגם 6 מטר. באתלטיקה זכו הצרפתים בשתי מדליות כסף - ז'אן בואן בריצת 5000 מטר ונבחרת השליחים בריצת 400X4 מטר. המתעמל לואי סגורה זכה אף הוא במדליית כסף, ושיפר את הישגו מלונדון.
ז'אן בואן (מימין) חוצה שני את קו בגמר בריצת 5000 מטר, אחרי הפיני האנס קולמיינן
הטניסאית מרגריט ברוקדי, האישה הצרפתייה הראשונה שזכתה במדליית זהב אולימפית
הטניסאי אנדרה גובר, שזכה בשתי מדליות זהב באולימפיאדת סטוקהולם
הטניסאי מוריס ז'רמו, שותפו של גובר לזכייה בטורניר הזוגות
היסטוריה > אולימפיאדת אנטוורפן (1920)

הישגיהם של הצרפתים באולימפיאדת אנטוורפן (1920) עלו ל-41 מדליות, אך רק 9 מהן היו מדליות זהב, וצרפת דורגה במקום השמיני בטבלת המדליות.
הטניסאים זכו בארבע מדליות, בשלוש מהן זכתה סוזן לנגלן: מדליות זהב בתחרות היחידות ובתחרות הזוגות המעורבים (עם מקס דקוז'י) ובמדליית ארד בתחרות הזוגות לנשים (יחד עם אליזבת ד'איין). דקוז'י עצמו זכה גם במדליית ארד בתחרות הזוגות לגברים (יחד עם פייר אלבראן). עשרים שנה קודם לכן, זכה דקוז'י במדליית הכסף בתחרות זו. לראשונה זכו שני מרימי משקולות צרפתים במדליות זהב אולימפיות, אנרי גאנס וארנסט קאדין. לואי ברנו זכה במדליית ארד.
הסייפים זכו בשמונה מדליות, אך רק ארמנד מסארד זכה במדליית זהב, בדקר. במדליית הכסף זכה אלכסנדר ליפמן, 12 שנה לאחר שרשם הישג זהה בלונדון, ובמדליית הארד זכה גוסטב בושאר. שלושתם זכו גם במדליית ארד עם הנבחרת בתחרות הקבוצתית. ברומח, זכה פיליפ קאטיו במדליית כסף ורוז'ר דוקרה זכה בארד. שניהם זכו גם במדליית כסף עם הנבחרת. נבחרת החרב זכתה אף היא במדליית כסף.
הקשתים זכו בשש מדליות, בהן מדליית זהב אחת. ז'וליאן ברולה זכה במדליית הזהב בירי מ-50 מטרים במטרה נעה (מקצה בו היה אחד משני מתחרים), במדליית כסף בירי מ-33 מטרים במטרה נעה (גם כאן, כאחד משני מתחרים), והיה שותף לזכיות הקבוצתיות במדליות כסף בירי מ-50 ומ-33 מטרים במטרה נעה ובמדליית ארד בירי מ-28 מטרים במטרה נעה. עם זאת, בשתי התחרויות הראשונות התמודדות רק שתי נבחרות (הנבחרת השנייה הייתה הבלגית) ובתחרות השלישית רק שלוש נבחרות (הנבחרת השלישית הייתה נבחרת הולנד). חברו לנבחרת, לאונס קנטאן, זכה גם במדליית כסף בירי במטרה נעה מ-28 מטרים, שגם בה היו רק שני מתחרים.
באתלטיקה בלט ז'וזף גיימו. הוא ניצח בריצת 5000 מטר וסיים במקום השני בריצת 10,000 מטר. במרוצי השליחים זכו הרצים ל-100X4 מטרים במדליית הכסף והרצים ל-400X4 מטרים במדליית הארד. בין הרצים ל-400X4 מטרים היה ז'ורז' אנדרה, ש-12 שנים קודם לכן זכה במדליית הכסף בקפיצה לגובה באולימפיאדת לונדון.
פול פריטש היה להמתאגרף הצרפתי הראשון שזוכה במדליית זהב אולימפית. סגנו היה ז'אן גאשה, ובקטגוריית משקל אחרת זכה קסבייה אלואר במדליית ארד. נבחרת רוכבי האופניים הצרפתית זכתה במדליית זהב במרוץ נגד השעון, ופרנאן קנטלוב זכה במדליית ארד גם בתחרות ליחידים. ברכיבה זכו הצרפתים בשתי מדליות כסף בוולטינג. הקלע לאון ג'ונסון זכה במדליית כסף בירי מ-300 מטר בשכיבה, ובמדליית כסף נוספת עם הנבחרת הצרפתית בתחרות הקבוצתית. המתעמלים מרקו טורה וז'אן גונו זכו במדליות הכסף והארד בקרב-רב, וכן במדליית הארד בקרב-רב הקבוצתי. בחתירה, זכו צמד החותרים עם הגאי במדליית כסף, והצמד גסטון ז'יראן ואלפרד פלה זכה במדליית ארד. בשיט, זכה צוות שייטי ה-6.5 מטר במדליית כסף.
נבחרת הרוגבי הייתה אחת משתי הנבחרות היחידות שנטלו חלק במשחקים. היא הובסה בידי נבחרת ארצות הברית בתוצאה 0–8 וזכתה במדליית הכסף. נבחרת הכדורגל סיימה במקום השישי.
היסטוריה > אולימפיאדת פריז (1924)

באולימפיאדה השנייה אותה אירחה צרפת, אולימפיאדת פריז (1924), זכו הספורטאים הצרפתים ב-38 מדליות, מהן 13 מדליות זהב, הישג שהקנה לה את המקום השלישי בטבלת המדליות, אחרי ארצות הברית ופינלנד. הענפים בהם הגיעו הצרפתים להישגים הגבוהים ביותר היו האופניים (6 מדליות, מהן 4 מדליות זהב), הסיף (6 מדליות, מהן 3 מדליות זהב) וההתעמלות (6 מדליות, מהן מדליית זהב אחת).
ארמנד בלאנשונה זכה בשתי מדליות זהב ברכיבה על אופניים, במרוץ היחידים נגד השעון ובמרוץ הקבוצתי נגד השעון. חברו לנבחרת, רנה האמל, זכה גם במדליית ארד במרות היחידים. רוכב בולט נוסף היה ז'אן קוניו, שזכה במדליית הזהב במרוץ אופני טנדם (יחד עם לוסיאן שורי) ובמדליית הארד במרוץ הספרינט ל-500 מטר. במדליית הזהב הרביעית זכה לוסיאן מישאר, בספרינט.
בין הסייפים בלט רוז'ר דוקרה, שצבר 5 מדליות: מדליות זהב במקצי הרומח האישי והקבוצתי ובמקצה הדקר הקבוצתי ומדליות כסף במקצי הדקר והחרב האישיים. פיליפ קטיו, שהיה שותף זכייה הקבוצתית ברומח, היה סגנו של דוקרה במקצה הרומח האישי. בין המתעמלים בלט אלבר סגין, שזכה במדליית הזהב בקפיצות ובמדליות כסף בטיפוס על חבל ובקרב-רב הקבוצתי. חבריו של סגין לנבחרת, ז'אן גונו ופרנסואה גנגלוף חלקו במדליית הכסף בקפיצות, ואנדרה היז'לן זכה במדליית ארד במתח.
מרימי המשקולות אדמונד דקוטיניה ושארל ריגולו זכו במדליות זהב. הקלע פייר קוקלן דה ליל זכה במדליית זהב בירי בשכיבה, ונבחרת הקליעה זכתה במדליית כסף בירי חופשי. המתאבק אנרי דגלאן זכה במדליית זהב ראשונה בענף זה. בטניס, זכה אנרי קושה במדליית כסף בטורניר היחידים, ויחד עם ז'אק ברוניון זכה גם במדליית כסף בטורניר הזוגות. צמד צרפתי נוסף, ז'אן בורוטרה ורנה לקוסט, זכה במדליית הארד. בטורניר הנשים, זכתה ז'ולי ולאסטו במדליית כסף. בחתירה זכו שני צמדי צרפתים במדליות כסף, מארק דטון וז'אן-פייר סטוק ומוריס בוטון וז'ורז' פיו. רביעיית החותרים עם הגאי זכתה אף היא במדליית כסף. באתלטיקה זכו הצרפתים בשלוש מדליות ארד: פול בונטאן בריצת 3000 מטר מכשולים, פייר לודן בקפיצה לגובה ונבחרת ריצת השדה, על סמך הישגיהם של האצנים בתחרות ליחידים (מקום חמישי, מקום עשירי ומקום 15). במדליות ארד נוספות זכו המתאגרף ז'אן סס, הרוכב קסאביה לסאז' בדרסאז' וצוות שייטי ה-8 מטר.
בענפי הכדור, זכתה נבחרת הכדורמים במדליית הזהב, לאחר שגברה על נבחרת בלגיה במשחק הגמר. נבחרת הרוגבי הייתה אחת משלוש נבחרות (לצדן של נבחרות ארצות הברית ורומניה). היא גברה על נבחרת רומניה אך הפסידה לנבחרת ארצות הברית, וסיימה במקום השני. נבחרת הכדורגל הודחה ברבע הגמר לאחר שהובסה 1–5 בידי נבחרת אורוגוואי, שזכתה בסופו של דבר בתואר האולימפי.