stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תומאס מלורי

| --- | --- |
 לידה:  1405? ווריקשייר, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  14 במרץ 1471 (בגיל 66 בערך) כלא ניוגייט, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  ממלכת אנגליה 
 מקום קבורה:  Christ Church Greyfriars 
 שפות היצירה:  אנגלית תיכונה, אנגלית 
 יצירות בולטות:  מות ארתור 
 
איור של הצייר אוברי בירדסלי לספרו של מלורי "מות ארתור" (1894).
סר תומַאס מַלורי (באנגלית: Thomas Malory;‏ סביבות 1405 – 14 במרץ 1471) היה המחבר או המהדיר של "מות ארתור" ("Le Morte d'Arthur"), הגרסה הקאנונית ביותר של סיפורי המלך ארתור ואבירי השולחן העגול. חוקר-העתיקות ג'ון לילנד האמין שהוא היה ולשי, אך רוב החוקרים כיום מניחים שהיה סר תומאס מלורי מניובולד-רבל שבווריקשייר. שם המשפחה מופיע במגוון איותים, לרבות Maillorie, Mallory, Mallery ו-Maleore. השם נובע משם התואר maleüré בצרפתית עתיקה (שמקורו בביטוי הלטיני male auguratus) ומשמעו – ביש-גדא או מבשר-רעות.
חייו

מעטות הן העובדות הידועות בוודאות אודות תולדות חייו. לפי ההנחה הנפוצה המזהה אותו עם סר תומאס מלורי מניובולד-רבל שבוורויקשייר, הוא נולד ככל הנראה בסביבות שנת 1405 (הגם שישנם חוקרים שהציעו תארוך מוקדם יותר). בדומה לאביו, הוכתר לאביר. הוא נלחם בצרפתים בקאלה במלחמת מאה השנים, ונבחר לפחות פעמיים לכהן בפרלמנט של אנגליה. כמו כן, במהלך שנות החמישים של המאה ה-15 הואשם ברשימה מרשימה של אישומים פליליים, שכללו פריצה, אונס, שוד צאן וניסיון לארוב לדוכס מבקינגהם. הוא נמלט ממאסר פעמיים, תוך לחימה במגוון כלי-נשק וצליחת תעלת-המגן של הכלא בשחייה, באחד מהמקרים.
הוא נכלא במספר אתרים בלונדון, ולפרקים היה משוחרר בערבות, אך מעולם לא הועמד לדין בגין האישומים שהוגשו נגדו. בשנות השישים של המאה ה-15 נחון לפחות פעם אחת על ידי המלך (הנרי השישי), אך לעיתים קרובות יותר הוא היה מוצא במפורש מרשימת החנינות על ידי הנרי השישי ואף על ידי יריבו ויורשו, אדוארד הרביעי. ניתן להבין מהערות שמלורי כותב בירכתי קטעים מספרו שהוא חיבר לפחות חלק מעבודתו במהלך שהותו בבית-הסוהר. התיאור העצמי שהוא כותב בקולופון של "מות ארתור" הוביל להשערה שייתכן שהוא היה כומר, אך זו אינה סברה מקובלת:
אני מתפלל שכולכם, אדונים נכבדים וגברות כבודות הקוראים ספר זה על ארתור ואביריו, מתחילתו ועד סופו, תתפללו בעבורי בעודי בחיים, שאלוהים ידון אותי לכף זכות, ולכשאמות, תפילתי היא שכולכם תשאו תפילה לעילוי נשמתי. אשר על כן ספר זה הושלם בשנה התשיעית למלכות המלך אדוורד הרביעי, בידי סר תומאס מלורי, אביר, שישו מסייע בעדו בעוצמתו כי רבה, שהוא משרתו של ישו יומם וליל.
מלורי נפטר במרץ שנת 1471, פחות משנתיים לאחר שסיים לכתוב את יצירתו הגדולה.
השפעתו

מלורי הצעיר הופיע כדמות בסוף ספרו של ט.ה. וייט, "המלך לשעבר ולעתיד", שהתבסס על "מות ארתור"; הופעה קצרה זו נכללה במחזמר "קמלוט" שהועלה בברודוויי. רבים משורשי העיבודים המודרניים לאגדה על המלך ארתור נטועים ביצירתו של מלורי, לרבות הסרט "אקסקליבר" של ג'ון בורמן מ-1981, שהכיל בתוכו את כל יסודות הספר.
מתוך יצירתו הגדולה, "מות ארתור":
הדבר אירע בימי מלכותו המהוללים של אטר פנדרגון מלך אנגליה.
בן נולד למשפחת המלוכה; ואף-על-פי שלא ידע דבר על מוצאו הרם, הגיע לכס-המלכות ויהי למלך ארתור
.
לקריאה נוספת

אריה סתיו, עלילות אבירי השולחן העגול - מבחר פרקי שירה מן הסאגה הארתוריאנית, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2007.
תומאס מלורי, אבירי השולחן העגול, הוצאת מודן.
יוג'ין וינבר, סר תומאס מלורי בתוך "הספרות הארתוריאנית בימי הביניים", רוג'ר ס. לומיס (עורך), הוצאת קלרנדון, 1959.
פיטר פילד, חייו ותקופתו של סר תומאס מלורי, הוצאת ד.ס. ברואר, 1993.
הערות שוליים

↑  ויליאם אולדיס, הערך על ויליאם קקסטון, ביוגרפיה בריטניקה, עמ' 1747-66.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007422045505171  PLWABN: 9810593358005606  BIBSYS: 90079718  BNE: XX880275  BnF: cb12047520z (data)  CANTIC: a11870825  CiNii: DA02132589  GND: 118576836  ISNI: 0000 0001 2145 0754  LCCN: n80067109  LNB: 000133231  MusicBrainz: 90fabd1a-4d5e-4593-b78b-63cb6b796e55  NDL: 00448632  NKC: jn19990005345  NLA: 35324733  NLG: 81215  NLK: KAC200004638  NSK: 000369366  NTA: 068889887  RERO: 02-A000109698  SELIBR: 206456  SUDOC: 028691148  Trove: 912058  VcBA: 495/217862  VIAF: 54166393   WorldCat (עם VIAF): 54166393
תל קציר

| --- | --- |
קיבוץ תל קציר, למרגלות רמת הגולן
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: הצפון
מועצה אזורית: עמק הירדן
גובה ממוצע: ‎-138 מטר
תאריך ייסוד: 1949
תנועה מיישבת: התנועה הקיבוצית
סוג יישוב: קיבוץ
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2022
  - אוכלוסייה: 521 תושבים
    - שינוי בגודל האוכלוסייה: ‎4.2% בשנה
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת עמק בית שאן מוגדלת) תֵּל קָצִיר(למפת עמק בית שאן רגילה) תֵּל קָצִיר(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תֵּל קָצִיר(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תֵּל קָצִיר32°42′18″N 35°37′04″E﻿ / ﻿32.705026312899°N 35.6177132064459°E﻿ / 32.705026312899; 35.6177132064459  heמפת היישובים של מועצה אזורית עמק הירדן (in English: Emek HaYarden Regional Council) באדום - תל קציר בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 7 מתוך 10

תֵּל קָצִיר הוא קיבוץ בעמק הירדן, השייך למועצה האזורית עמק הירדן, מדרום מזרח לכנרת וממזרח לירדן.
היסטוריה

במלחמת העצמאות שימשה הגבעה, עליה לימים יוקם היישוב, מוצב צבאי סורי. בהסכם שביתת הנשק בין ישראל לסוריה הוסכם שהאזור, שעל פי תוכנית החלוקה נועד להיות בתחום המדינה היהודית, יהיה שטח מפורז והצבא הסורי ישיג ממנו את כוחותיו.  באזור המפורז הוגבלה הכנסת צבא אך נקבע שתותר חזרה לחיים אזרחיים סדירים.
היישוב תל-קציר הוקם באזור המפורז ב-3 בנובמבר 1949, כשלושה חודשים לאחת חתימת ההסכם, על ידי גרעין התיישבותי של תנועת הצופים - הכשרת הצופים ז' וקבוצת צעירים מחברת נוער "שיבולת" מקיבוץ אפיקים, בנות ובנים שהועלו מדמשק לארץ ישראל וראו את חזונם בהקמת יישוב. לאחר הקמתו, השתייך הקיבוץ לאיחוד הקיבוצים שהיה מזוהה עם מפא"י, לאחר מכן לאיחוד הקבוצות והקיבוצים, ל"תנועה הקיבוצית המאוחדת" (תק"מ) ולבסוף לתנועה הקיבוצית.
לפי הפרשנות הסורית, שטח מפורז הוא שטח הפקר ואילו לפי הפרשנות הישראלית זהו שטח ריבוני ישראלי שאסור להחזיק בו צבא. הבדלי פרשנות אלה ורצונה של ישראל לבטא את ריבונותה בשטח היו אחד הגורמים העיקריים להקמת תל קציר, כמו גם קיבוץ האון הסמוך. חילוקי הדעות עם סוריה לגבי מהות האזור המפורז (חילוקי דעות הקשורים במידה רבה בנושא המאבק על המים) הביאו להתנכלויות חוזרות ונשנות מצד סוריה ליישוב שהוקם, לטענתם, בניגוד להסכם שביתת הנשק. כך, סבל היישוב, לסירוגין, במשך שנים לאחר הקמתו, עד למלחמת ששת הימים, מהתקפות של ירי והפגזות ממוצבי הצבא הסורי הסמוכים
שם היישוב

שמו של היישוב מבוסס על השם הערבי של המקום תל־אל־קצר, אותו החליטו המתיישבים לשנות לשם קרוב וסמלי שמתקשר לחקלאות. ועדת השמות שבמשרד ראש הממשלה, שבראשה עמד ד"ר בירן, התכתשה עם מזכירות תל קציר בעניין שם היישוב. הוועדה טענה שפירוש "תל" הוא חורבות שנחשפות וראוי שהשם יהיה "בית קציר" שזו הקבלה נאה ל"בית זרע" השוכנת בקרבת מקום. הוועדה הציעה לבחירה גם שמות אחרים שלא התקבלו על ידי חברי הקיבוץ. בנוסף לכך שם האגודה השיתופית היה "הצופים ז'" שהחיבור שלו עם השם "בית קציר" לא היה פונטי[דרושה הבהרה] במיוחד.
הואיל והקיבוץ היה אחד מיישובי הספר המותקפים על ידי הסורים ושמו הופיע בחדשות ובעיתונות, נדרש יום אחד דוד בן-גוריון להגיב על הפגזה וירי על הקיבוץ והשתמש בהודעתו בשם "תל־קציר". מזכיר הקיבוץ דאז ניצל הזדמנות זו ופנה אל ראש הממשלה שוועדת השמות הייתה כפופה למשרדו - וביקש את הכרעתו במחלוקת בין הקיבוץ לבין ועדת השמות. בן-גוריון ענה במכתב שכשם שיש תל אביב ותל־עדשים ועוד, שהם יישובים פורחים וגדלים כך הוא מאחל גם לתל קציר. העתק מכתבו נשלח לוועדת השמות שקבלה את סמכותו של דוד בן-גוריון ואישרה את השם "תל־קציר" כשם רשמי של היישוב.
יחד עם זאת, בתל אביב-יפו הונצח היישוב ברחוב על שמו הקודם, בית קציר.
חגיגות העלייה לקרקע, נובמבר 1949
חגיגות העלייה לקרקע
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2022.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  נספח I להסכם שביתת הנשק הישראלי-סורי 1949
↑  בסיס תותחים סורי – נקודת יישוב לנח"ל, הארץ, 10 בנובמבר 1949
↑  ירו על רועה תל קציר, דבר, 18 במרץ 1954
↑  ⁨אש סורית לעבר תל קציר, חרות, 19 בנובמבר 1961
↑  ⁨הסורים ירו על תל קציר, למרחב, 16 באוקטובר 1962
↑  ⁨אש סורית ממושכת על משקי תל קציר והאון, הצופה, 5 בדצמבר 1962
↑  אש סורית בגזרת תל קציר, הצופה, 1 ביולי 1964
↑  אש ממוצב תאופיק לעבר תל קציר, הצופה, 23 במאי 1966
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007590413305171  VIAF: 317132725   WorldCat (עם VIAF): 317132725
תומאס מלתוס

| --- | --- |

 לידה:  13 בפברואר 1766 ממלכת בריטניה הגדולה ווסטקוט (אנ'), בריטניה 
 פטירה:  23 בדצמבר 1834 (בגיל 68) הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד באת', הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Thomas Robert Malthus 
 מדינה:  ממלכת בריטניה הגדולה, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 השכלה:  ג'יזס קולג', קיימברידג'  אוניברסיטת קיימברידג'  אקדמיית וורינגטון 
 השקפה דתית:  אנגליקניזם 
 בן או בת זוג:  הארייט אקרסול 
 פרסים והוקרה:  עמית החברה המלכותית 
 
תומאס רוברט מלתוס (באנגלית: Thomas Robert Malthus;‏ 13 בפברואר 1766 – 23 בדצמבר 1834) היה כומר, דמוגרף וכלכלן פוליטי אנגלי, אשר נודע בעיקר בשל תחזיותיו הקודרות, שהשפיעו רבות על חוקרי מדעי החברה בזמנו.
ראו גם

אנטי-נטליזם
התפוצצות אוכלוסין
The International Society of Malthus
Korotayev A., Malkov A., Khaltourina D. Introduction to Social Macrodynamics: Compact Macromodels of the World System Growth. Moscow: URSS, 2006. ISBN 5-484-00414-4
Korotayev A., Malkov A., Khaltourina D. Introduction to Social Macrodynamics: Secular Cycles and Millennial Trends. Moscow: URSS, 2006. ISBN 5-484-00559-0
Korotayev A. & Khaltourina D. Introduction to Social Macrodynamics: Secular Cycles and Millennial Trends in Africa. Moscow: URSS, 2006. ISBN 5-484-00560-4URSS.ru - Buy the book: Korotayev A., Khaltourina D. / Introduction to Social Macrodynamics: Secular Cycles and Millennial Trends in Africa / 2006 / / ISBN 5-484-00560-4, באתר urss.ru
לקריאה נוספת

עודד גלאור ואורי כץ, מסע האנושות, כנרת זמורה-דביר, 2020.
הערות שוליים

↑  פליקס דותן, המעלית של איינשטיין - מדענים ששינו את העולם, עמ' 108
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007276535505171  PLWABN: 9810639227505606  BIBSYS: 90145711  BNC: 000045162  BNE: XX844466  BnF: cb122778124 (data)  CANTIC: a10405586  CiNii: DA00543549  GND: 118576860  HDS: 017430  ICCU: LO1V005428  ISNI: 0000 0001 1034 5190  LCCN: n79021716  LNB: 000098161  NDL: 00448640  NKC: ola2003172347  NLA: 35324856  NLG: 62800  NLK: KAC199617568  NSK: 000160147  NTA: 068469845  RERO: 02-A003555171  SELIBR: 209301  SNAC: w6sx6h16  SUDOC: 031593410  Trove: 912089  VcBA: 495/161016  VIAF: 71154   WorldCat (עם VIAF): 71154 
Essay on the principle of population, 1826
תומאס סאס

| --- | --- |

 לידה:  15 באפריל 1920 בודפשט, ממלכת הונגריה 
 התאבד:  8 בספטמבר 2012 (בגיל 92) מנליאוס, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  פסיכיאטריה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת סינסינטי (1944)  בית הספר לרפואה של אפסטייט ניו יורק 
 מוסדות:  בית הספר לרפואה של אפסטייט ניו יורק  אוניברסיטת סירקיוז  אוניברסיטת ניו יורק 
 פרסים והוקרה:  הומניסט השנה (1973)  פרס מרטין בובר (1974)  פרס רולו מיי (1998)  Greatest Public Service Benefiting the Disadvantaged (1974) 
 www.szasz.com
 
תומאס סאס (במקור שלזינגר, בהונגרית: Szász Tamás István; באנגלית: Thomas Stephen Szasz;‏ בודפשט, 15 באפריל 1920 – 8 בספטמבר 2012) היה רופא יהודי אמריקאי ממוצא הונגרי. פרופסור לפסיכיאטריה באוניברסיטה של מדינת ניו יורק. סאס נודע כאחת הדמויות הבולטות בתנועה האנטי-פסיכיאטרית, כמבקר של המוסריות שבפסיכיאטריה המודרנית והיסודות המדעיים שלה והשימוש בפסיכיאטריה ככלי לשליטה חברתית בחברה המודרנית.
ספריו המפורסמים ביותר הם "המיתוס של מחלת הנפש" (The Myth of Mental Illness) ו-"The Manufacture of Madness: A Comparative Study of the Inquisition and the Mental Health Movement", בהם שטח את טיעוניו העיקריים בנושא.
ביוגרפיה

תומאס סאס נולד בבודפשט, הונגריה, ב-15 באפריל 1920, להורים יוליוס ולילי סאס (שלזינגר), ממוצא יהודי. בשנת 1938, על רקע דאגות גוברות בעקבות האנשלוס, היגרה משפחתו לארצות הברית. הוא סיים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת סינסינטי והמשיך בלימודי רפואה, אותם סיים בשנת 1944. באותה שנה אף התאזרח בארצות הברית.
סאס סיים התמחות בבית החולים הכללי בסינסינטי ועבד במכון שיקגו לפסיכואנליזה בין השנים 1951–1956. לאחר מכן החל לעבוד כמרצה לפסיכיאטריה באוניברסיטת המדינה של ניו יורק בסירקיוז, שם היה עד לפרישתו. לסאס הוענק תואר פרופסור אמריטוס באוניברסיטה בה לימד.
סאס החל במאבקו נגד הפסיכיאטריה המודרנית כבר בשנת 1969, בטוענו שזכויות אדם נרמסות תחת טיפולים שגויים הנובעים מתפיסה בסיסית שגויה של הפסיכיאטריה את התנהגות האדם.
ב-1973 העניקה לו האגודה ההומניסטית האמריקנית את התואר "הומניסט השנה".
עמדותיו

במאמרו "המיתוס של מחלת הנפש" (1961) ובכתביו האחרים, בין השאר בספרו המאוחר יותר "כפייה כריפוי: היסטוריה ביקורתית של הפסיכיאטרית" (2007), טען סאס שהמונח "מחלת נפש" אינו יותר ממטפורה לא מוצלחת של התנהגות לא רצויה כמחלה. לדבריו, אין דבר כזה "מחלת נפש", מכיוון שהתנהגות שמתוארת כמחלת נפש איננה מחלה אורגנית. סאס גרס כי פסיכיאטרים טוענים שמחלת נפש היא תמיד פגם מוחי כתוצאה מחוסר איזון כימי במוח, אולם הם לא מסוגלים להוכיח את טענתם.
סאס נודע בציטוט: "אם אתה מדבר עם אלוהים זו תפילה, אם הוא עונה לך זו סכיזופרניה".
ראו גם

אנטי פסיכיאטריה
הערות שוליים

↑  Thomas Szasz: A conversation with Alan Kerr. Psychiatric Bulletin 1997;21:39-44.
↑  Author Biography: Thomas Stephen Szasz
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268595505171  PLWABN: 9810698173305606  BIBSYS: 90104448  BnF: cb119258569 (data)  CANTIC: a10161119  CiNii: DA01345824  GND: 119100347  ICCU: CFIV038465  ISNI: 0000 0001 2101 6456  LCCN: n50012656  LNB: 000034463  NDL: 00458228  NKC: jn19990008388  NLA: 36186645  NLG: 98523  NLK: KAC2018I5807  NSK: 000187050  NTA: 068194277  RERO: 02-A003882099  SNAC: w6070x29  SUDOC: 027153029  Trove: 1225825  VIAF: 59089664   WorldCat (עם VIAF): 59089664
תומר זמיר

תומר זמיר (נולד ב-31 במרץ 1994) הוא שחיין אלוף ישראל ושיאן ישראל בשחייה. סגן אלוף אירופה לנוער (אנטוורפן 2012). ייצג את ישראל בשתי אליפויות העולם (ברצלונה 2013 וקאזאן 2015).
ביוגרפיה

זמיר גדל בקיבוץ גשר הזיו. הוא החל לשחות בגיל 7 בהמלצת הרופא בעקבות מחלת האסתמה ממנה סבל. הוא התאמן בפנימייה בווינגייט בהדרכתו של לאוניד קאופמן ושוחה בקבוצת מכבי נהריה.
ביוגרפיה > 2010

באליפות ישראל בשחייה שנערכה במכון ווינגייט ביולי 2010 סיים זמיר במקום רביעי במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 27.21 שניות, במקום שביעי בשמחה ל-100 מטר גב בשיא אישי חדש של 59.06 שניות ובמקום תשיעי במשחה ל-200 מטר גב בשיא אישי חדש של 2:10.20 דקות.
ביוגרפיה > 2011

באליפות אירופה בשחייה לנוער שנערכה בבלגרד, סרביה ביולי 2011 סיים זמיר במקום חמישי במשחה ל-50 מטר גב בשיא ישראלי חדש לגילאי 17 של 26.24 שניות (הנוכחי, 2015).
באליפות ישראל שנערכה בווינגייט באוגוסט אותה שנה הוא זכה במדליית ארד במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 25.02 שניות, אחרי אלון מנדל (24.43 שניות) וגיא ברנע (25.01 שניות). נוסף לכך, הוא סיים פעמיים במקום שישי במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 26.57 שניות ובמשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 58.41 שניות.
ביוגרפיה > 2012

באליפות ישראל בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בבית איל, אשדות יעקב מאוחד, בפברואר 2012 זכה זמיר במדליית ארד במשחה ל-50 מטר גב בשיאי אישי חדש של 25.56 שניות. נוסף לכך, הוא סיים 3 פעמים במקום רביעי, במשחה ל-100 מטר גב בשיא אישי חדש של 54.77 שניות, במשחה ל-200 מטר גב בשיא אישי חדש של 2:00.68 דקות ובמשחה ל-50 מטר פרפר בשיא אישי חדש נוסף של 24.95 שניות.
ביוגרפיה > 2012 > מדליית כסף באליפות אירופה לנוער

באליפות אירופה בשחייה לנוער שנערכה באנטוורפן, בלגיה ביולי אותה שנה זכה זמיר במדליית כסף במשחה ל-50 מטר גב בשיא ישראלי חדש לגילאי 18 של 25.76 שניות (הנוכחי, 2015). במשחה ל-100 מטר הוא סיים במקום שמיני בתוצאה של 56.84 שניות. בשלב חצי הגמר הוא קבע שיא אישי חדש של 56.31 שניות ועלה מהמקום החמישי. נוסף לכך, הוא סיים במקום שישי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב, ביחד רונן פאור, תום קרמר ולירן קונובלוב בתוצאה של 3:45.22 דקות, כשחיין ראשון הוא קבע תוצאה של 56.67 שניות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט ביולי אותה שנה זכה זמיר בשתי מדליות ארד, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 57.07 שניות, אחרי יעקב טומרקין (55.50 שניות) ודוד גמבורג (55.88 שניות) ובמשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 25.00 שניות, אחרי אלון נמדל (24.15 שניות) וגיא ברנע (24.49 שניות). נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 26.96 שניות.
באליפות אירופה בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בשארטר צרפת בנובמבר אותה שנה קבע זמיר 4 שיאים אישיים בכל ארבעת המשחים בהם השתתף. הוא סיים במקום 31 במשחה ל-50 מטר גב (25.25 שניות), במקום 35 במשחה ל-100 מטר גב (54.49 שניות), במקום 36 במשחה ל-50 מטר פרפר (24.54 שניות) ובמקום 34 במשחה ל-100 מטר פרפר (54.74 שניות).
ביוגרפיה > 2013

באליפות ישראל בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה באשדות יעקב בפברואר 2012 זכה זמיר בשתי מדליות ארד, במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 24.71 שניות ובמשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 55.45 שניות. נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 54.95 שניות. בימדל
באליפות הפנימייה שנערכה במכון וינגייט במאי אותה שנה זכה זמיר במדליית זהב במשחה ל-50 מטר פרפר בשיא אישי חדש של 24.43 שניות, לפני גיא ברנע (24.58 שניות) ואלון מנדל (25.03 שניות) וקבע את הקריטריון לאליפות העולם.
ביוגרפיה > 2013 > אליפות עולם

באליפות העולם שנערכה בברצלונה ספרד בסוף יולי אותה שנה הוא סיים במקום 46 במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 25.06 שניות. שבוע לאחר מכן, באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוגוסט אותה שנה הוא זכה במדליית ארד במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 24.81 שניות, אחרי גיא ברנע (24.34 שניות) ואלון מנדל (24.79 שניות). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 57.45 שניות במקום חמישי במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 26.39 שניות,
ביוגרפיה > 2014

באליפות ישראל בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה במכון וינגייט בדצמבר 2014, זכה זמיר בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף, במשחה ל-50 מטר פרפר בשיא אישי חדש של 24.03 שניות ביחד עם נמרוד חייט ואחרי גיא ברנע (23.49 שניות). מדליית ארד, במשחה ל-50 מטר גב בשיא אישי חדש של 24.90 שניות, אחרי גיא ברנע (23.86 שניות) ויונתן קופלב (24.22 שניות). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-100 מטר גב בשיא אישי חדש של 53.92 שניות.
ביוגרפיה > 2015

באליפות הפנימיה שנערכה במכון וינגייט במאי 2015 זכה זמיר בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, במשחה ל-50 מטר פרפר בשיא אישי חדש של 23.95 שניות (קריטריון לאליפות העולם) ומדליית כסף, במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 25.94 שניות.
ביוגרפיה > 2015 > אליפות עולם

באליפות העולם שנערכה בקאזאן רוסיה באוגוסט אותה שנה סיים זמיר במקום 37 במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 24.49 שניות.
ביוגרפיה > 2015 > אלוף ושיאן ישראל

שבוע לאחר מכן, באליפות ישראל הוא זכה במדליית זהב במשחה ל-50 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש של 23.76 שניות, לפני מרקוס שלזינגר מהפועל דולפין נתניה (24.04 שניות) וחברו לקבוצה גיא ברנע (24.04 שניות). הוא שיפר  את השיא בן ה-6 שנים של אלון מנדל (23.90 שניות).
שן קואו

| --- | --- |

 לידה:  1031 האנגג'ואו, Northern Song dynasty 
 פטירה:  1095 (בגיל 64 בערך) ג'נג'יאנג, Northern Song dynasty 
 שם לידה:  沈括 
 מדינה:  שושלת סונג 
 מקום מגורים:  האנגג'ואו 
 תפקיד:  שגריר (1075–1076)  Hanlin Academy bianxiu (1076–1093) 
 חתימה:   
 
שן קואו, פסל ברונזה, 
מצפה הכוכבים העתיק של בייג'ינג
זהו שם סיני; שם המשפחה הוא .
שן קואו או שן גווה (בסינית: 沈括; שם סגנוני: צון ג'ונג (存中), כינוי מנגצ'י, ובצורה מודרנית מנגשי) ונג (夢溪翁‏; 1031–1095) היה איש אשכולות, מדען ומדינאי בתקופת שושלת סונג. שן קואו הצטיין בתחומים רבים בלמדנות ובמדינאות. נוסף על כך הוא היה מתמטיקאי, אסטרונום, מטאורולוג, גאולוג, זואולוג, בוטנאי, פרמקולוג, אגרונום, ארכאולוג, אתנוגרף, קרטוגרף, אנציקלופדיסט, מצביא, דיפלומט, מהנדס מערכות הידראוליות, ממציא, משורר, מוזיקאי, מבקר אומנות ופילוסוף. כיהן בין השאר כפקיד הראשי של הלשכה לאסטרונומיה של שושלת סונג, שימש כשר כלכלה, מפקח מדיני ונשיא אוניברסיטה. בחצר הקיסר היה נאמן לסיעה הרפורמיסטית "קבוצת המדיניות החדשה" תחת הנהגת ואנג אנשה.
ביוגרפיה

שן נולד בקיאנטאנג (האנגזו של היום) בשנת 1031. אביו "שן צ'ואו" (沈周‏; 978 - 1052) היה מלומד-בירוקרט ממעמד נמוך ששירת במשרות רשמיות מקומיות. אמו הייתה מאותו מעמד בסוג'ואו כששמה טרום נישואיה היה "שו"(許). שן קיבל את השכלת הילדות הראשונה שלו מאמו, כפי שהיה מקובל בסין של אותה תקופה. אמו הייתה מאוד מלומדת בעצמה ולימדה את שן ואת אחיו "פי"(披) את האסטרטגיות הצבאיות של האח הגדול "שו טאנג" (許洞‏; 975 - 1016). משום ששן עצמו לא היה נצר לשושלת חשובה בדומה להרבה מעמיתיו בצפון הוא נאלץ לסמוך על פיקחותו ונחישותו כדי להצליח ולהתקבל למשרה של מלומד-בירוקרט המטפל בטיוטות של בחינות.
ב-1040 משפחתו של שן היגרה למחוז סצ'ואן ולבסוף היגרה לעיר-נמל שיה-מאן. אביו של שן קיבל משרות מקומיות זוטרות בכל יעד הגירה. שן צ'ואו עבד כמה שנים במשרה יוקרתית בבית המשפט של הבירה אשר נחשב למקביל לבית המשפט הפדרלי העליון במערב (בימינו). שן בחן את המאפיינים השונים של הערים והכפרים במקומות בהם משפחתו טיילה, שם התעוררה התעניינותו בפני-השטח (טופוגרפיה) המגוונים של המקומות בהם ביקר. שן גם התעניין במעורבות אביו בשלטון המנהלי ובבעיות שנתקל שלטון זה. עניינים אלה השפיעו עליו רבות וגרמו לו מאוחר יותר להפוך לפקיד ממשלתי. משום שהיה חולה תדיר כילד, פיתח שן סקרנות טבעית לגבי רפואה ורוקחות.
שן צ'ואו נפטר בחורף 1051 בערך כשבנו שן היה בן עשרים ואחת. שן התאבל על אביו, ובהתאם למערכת המוסר הקונפוציאנית, הפסיק כל פעילות למשך שלוש שנים לשם התאבלות שנמשכה עד שנת 1054 לערך. בשנת 1054 שן התחיל לעבוד במשרות זוטרות של השלטון המקומי. כבר בצעירותו בלטו יכולותיו לתכנן, לעצב ולארגן. דוגמה בולטת היא העיצוב והפיקוח שלו על מערכת סכרים הידראולית שפועלת בעזרת ניקוז שפכים שהפכה בערך אלף ואחת אקרים של אדמת ביצות לאדמת חקלאות.
ביוגרפיה > שנותיו האחרונות

השגריר החדש, צאי צ'ו'ה, החליט ששן הוא האחראי על כישלונו של הפקיד ועל אובדן החיים שנגרם במלחמה. כתוצאה מכך צאי החליט לנטוש את השטח עליו נלחם שן והדיחו מתפקידו ועמדתו. כתוצאה מכך חל שינוי בחייו של שן כשאיבד את משרותיו, הן הצבאית והן בממשל מדיני. לשן אז ניתן מקום מגורים על תנאי למשך שש השנים הבאות. שן החליט שאת תקופה זו הוא יקדיש ללימודים קדחתניים. אחרי שלמד שני אטלסים גאוגרפיים לתוכנית ממימון המדינה. מסיבה זו הסירו מעליו את ההסגר והרשו לו לחיות במקום על פי בחירתו. כמו כן שן זוכה מכל האשמה או תלונה שיוחסה לו קודם.
בשנות ההסגר שן נהנה מזמן איכות עם המעמד הגבוה והאליטה המשכילה הסינית. כמתואר ב"מאמרים מבריכת החלומות" שן נהנה מ"תשעת האורחים", שהם: נגינה בציתר סיני, משחק בווייקי (גרסה מוקדמת של גו), מדיטציה זן בודהיסטית, עבודות דיו (קליגרפיה וציור), שתית תה, אלכימיה, קריאת ודקלום שירה, שיחה ושתיית יין. תשע הפעילויות הללו היו הרחבה של ארבע האומניות של המלומד הסיני.
לפי ספרו של ג'ו יו בספרו "שיחות השולחן של פינגזו" משנת 1119, שן נישא פעמיים, אשתו השנייה הייתה בתו של ג'אנג צ'ו (張蒭) ובאה מחוואינאן. הגברת ג'אנג הייתה אכזרית ושתלטנית, ולעיתים התעללה בשן. פעם אחת אף ניסתה לעקור את זקנו. הילדים של שן התרעמו על יחסה אליו, והציעו עצמם לגברת ג'אנג כדי שתפסיק להתעלל בשן. גברת ג'אנג התעללה גם בהם והצליחה להרוס את הנישואים הראשונים של בנו של שן וגירשה אותו מהבית. אולם, אחרי שהגברת ג'אנג נפלה למשכב, שן נכנס לדיכאון ואף ניסה לקפוץ לנהר הצהוב במטרה לטבוע. אף על פי שניסיון התאבדות זה נכשל, שן מת שנה לאחר ניסיון זה.
בשנת 1070, שן רכש אחוזת גינה מפוארת בפרברי ג'נג'יאנג של היום, במחוז ג'יאנגסו. שן התרשם מיופיו של המקום וקרא לו "פלג החלומות" ("מנגשי"). הוא עבר לגור ב"פלג החלומות" בשנת 1088, ובאותה שנה השלים את עבודת חייו: "מאמרים מבריכת החלומות". את ההשראה לשם הספר הוא קיבל מחפצי אחוזת הגינה שלו. במקום זה שן בילה את שנות חייו האחרונות בתעסוקות פנאי, התבודדות, וחולי עד מותו ב-1095.