stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרל פרנקנשטיין
עקרונות השיטה

טיפול בדפוסי החשיבה וההתייחסות האופייניים לילדים טעוני טיפוח, מתבצע על ידי פעולות התערבות שונות המחולקות לקטגוריות:
חיזוק כושר ההבחנה, חיזוק היכולת לראות בו זמנית אספקטים שונים או לבצע בו זמנית הנחיות שונות שתאפשר לילדים לחשוב חשיבה מורכבת. חיזוק החשיבה הרציונלית. חיזוק האחריות לחשיבה ולמידה במגמה להחליש את תלותם של הילדים בסמכויות חיצוניות. הטיפול נעשה על ידי שילוב של כל הפעולות ההתערבות הללו יחדיו. (הינדה, תשל"ה). בנוסף, תפקידו של המורה בתהליך ההוראה המשקמת הוא לפתח חשיבה מופשטת, טיפוח העולם הרגשי והאישיותי, וטיפול בתגובות בלתי צפויות (שץ-אופנהימר, 2006). באחריות המורה להבחין בין דרכי החשיבה השונות של התלמידים וע"פיהם להתאים דרכי הוראה המותאמות לכל אחד מהם. כל ניסיון לשקם את האינטליגנציה של טעון הטיפוח חייב להיות מלווה בשירותי טיפול סוציאלי ופסיכולוגי (פרנקנשטיין, תשל"ב). הוראה משקמת באה לידי ביטוי בפועל על ידי הפשטת החומר הנלמד, סיוע בתהליך זכירת החומר הנלמד, השוואת החומר הנלמד עם תכנים אחרים דומים או שונים, חיזוק יכולת הסקת מסקנות מסיטואציות שונות, וטיפול במצבים הרגשיים המקשים על התהליכים הקונטיביים של הילד. בהוראה משקמת המורה הוא הכוח המרכזי המכריע בתהליך השינוי ובכוחו להקנות לתלמיד ביטחון אמיתי בתהליך הלמידה (רון, 1980).
ההוראה המשקמת מושתתת על שלושה עקרונות: לא-אינדוקטיביות, הסתעפות ונטרול "הלא אינדוקטיביות" משמעו הכללה, שתסייע להבנת הפרטים הרלוונטיים בחומר הנלמד. מטרתו לסייע לתלמידים בתהליך הארוך והקשה של זכירת החומר הנלמד, לאימות וליישום הכלל או העיקרון. על המורה להציג לתלמידים מראש את אשר ניתן לגלות בתכנים. פעולות אלה, מרגיעות את החששות שעולות ומחזקות את יכולתם ליטול אחריות כלפי פעולות החשיבה שלהם.
העיקרון השני, עקרון ההסתעפות. מתייחס אל התוכן הנלמד בצורה רב כיוונית. עיקרון זה מתחלק לשתי סוגות: האחת, השוואת התוכן הנלמד עם תכנים אחרים, דומים או שונים, מאותו תחום דעת או לחלופין מתחום דעת אחר. הסוגה השנייה היא התפצלות של היבטים נוספים בתוכן לימוד מוכר. מטרתה לתת ביטוי ומשמעות להקשרים משניים המשתמעים מן התוכן הנלמד, סיוע לתלמידים להפנים את החומר וטיפוח כישוריו הקוגניטיביים. עיקרון זה מחייב הבחנה ברורה ברלוונטיות של נושא ההסתעפות לנושא השיעור.
עיקרון שלישי, עקרון הנטרול. מיועד לאסוציאציות טעונות רגש המשבשות את תהליכי החשיבה. מטרתו, לטפל במצבים רגשיים המקשים על התהליכים הקוגניטיביים ועל יצירת קשר לוגי בין פרטי המידע. עיקרון זה מתבטא בעיקר בהתנהגותו של המורה בכיתה, ובאחריות המוטלת עליו להסביר את ההיגיון שעומד מאחורי התשובה המוטעית והכוונה להבנת הטעות ותיקונה. לצד אלו, התנהגותו של המורה צריכה להיות זהירה ומחייבת הכרה מצידו לתרבויות השונות של תלמידיו לכן בהוראה המשקמת המורה הוא הכוח המרכזי והמכריע בתהליך השינוי. על המורה להתייחס לתלמידיו כאל פרטים, להגיב על פעילותיהם, להשתמש בהתערבויותיו כדי לכוון בצורה פעילה את תהליכי חשיבתם ולמידתם ולתקנם. התערבויות אלו מבוססות על התייחסות אל כל תשובה, מוטעית או נכונה. מצופה מהמורה לדעת כיצד להתאים את פעולות ההוראה שלו לא רק לתשובות הראשונות של תלמידיו, אלא גם לתהליכים המנטליים המשוערים שהיו אחראים ליצירתן. בדרך זו הוא מספק את שני הצרכים של תלמידיו האחד, הצורך בהרגשת ביטחון והגנה המוענקים על ידי מורה מהימן. השני, הצורך לפתח יוזמה מבוקרת.
דוגמה ליישום השיטה

בין שלושת העקרונות הללו קיים קשר לוגי ותלות הדדית, וכדי שהשיטה תיושם כראוי על המורה להשתמש בשלושת העקרונות המשלימים זה את זה ולתת להם ביטוי בדרך ההוראה.
להלן דוגמה ליישום עקרונות השיטה בשיעור מקרא.
בין שלושת העקרונות הללו קיים קשר לוגי ותלות הדדית, וכדי שהשיטה תיושם כראוי על המורה להשתמש בשלושת העקרונות המשלימים זה את זה ולתת להם ביטוי בדרך ההוראה.
להלן דוגמה ליישום עקרונות השיטה בשיעור מקרא.
השיעור שיעסוק במגילת אסתר בהקשר לחג הפורים, ייפתח באזכור חשיבותה כמקור העיקרי לחג הפורים. על המורה לציין כי אין בכוונתו לחזור שנית על חומר שמוכר להם מן העבר לצד זה הוא ינמק את דבריו בטיעון שבשונה מן העבר, הפעם ילמדו מנקודת מבט התואמת לגילם, נקודת מבט של מבוגרים. בשיעור זה המגילה תלמד על פי נקודת ראותם של חז"ל, משמע : "מגילת גלות".
אם כך, לאחר שנחשף נושא הלימוד בשיעור, יאפשר המורה לכל אחד מן התלמידים להגדיר את המושג "גלות " על פי ראות עיניו. סיעור מוחין זה עלול להוביל לוויכוחים בשל חילוקי דעות, על כן על המורה להרגיע, לסייע לתלמידים ולהציג בפניהם את האפשרות שתייתכן יותר מתשובה אחת שתואמת את הנושא. בשלב הבא, המורה יגדיר באופן מדויק את המושג גלות. התלמידים יסמנו את המרכיבים הקונקרטיים בהגדרה. לאחר מכן, המורה יציג בפני התלמידים תמונות שונות המתארות את המושג, "גלות".התלמידים יצטרכו לזהות את המרכיבים המהותיים שסימנו קודם לכן בהגדרה. תמונות אלו מסייעות ומרחיבות את הידע, והתלמידים יערכו השוואה בין מצבם של הגולים בתמונה לבין תיאורם המילולי. בסיום על המורה לסכם בקצרה ובצורה מפורטת, בהירה את כל הדברים שנאמרו עד כה בצורה מכלילה (שמילוביץ', 1994).
מורים רבים שעבדו ועובדים בשיטה זו מעידים שהם מאמינים בה, היא חיזקה אותם אישית, תוך הכרת קשייה וגבולותיה האפשריים. עיקר אמונתם נובע מראיית התקדמות תלמידיהם בתחום הלימודי ובשאר תחומי החיים ובהתעצמות אישיותם.
השפעת ההוראה על משתתפיה

בעקבות המורכבות שבתופעת הפיגור המשני, לא ניתן לקבוע מראש את סיכויי השיקום. כיום מצוי הבדל בביצועי החשיבה היחידניים ולא בתוצאות ציוני מבחנים משווים, כגון מבחני בגרות ומיצ"ב. זאת כיוון שהמטרה הסופית אינה נמדדת בכלים אמפיריים, אלא נמדדת על פי צמצום הפער הקונטיבי-חברתי שהיה נתון בין טעוני טיפוח לבין בני גילם. ההצלחה הכללית של הוראה זו היא היכולת להביא את התלמיד, בעל הפיגור המשני, לידי הבנת ועיבוד הנלמד ולידי יכולת התמודדות עם פעולות קוגניטיביות. אולם, אין אפשרות לשקם את יכולות אלה בארבע שנות הוראה מבלי לערוך טיפול ומעקב צמוד ומתמשך.
השפעת ההוראה על משתתפיה > מאמריו "למושג הפרימיטיביות" ו"לבעיית ההבדלים האתניים" (1951)

במאמרים אלו שרטט פרנקנשטיין קווים לשאלת הפרימיטיביות ונחשלותם הלימודית של בני עדות המזרח. במאמרו "למושג הפרימיטיביות" הוא מנתח סוגי פרימיטיביות שונים – ילדות, לקות שכלית ומחלות רוח – וקושר בהם את מידת התודעה העצמית של האדם. לאחר הקדמה זו קושר פרנקנשטיין את ניתוחו ב"מנטליות הפרימיטיבית של יהודי עדות המזרח". בנושא זה מתמקד גם מאמרו "לבעיית ההבדלים האתניים" שבו נטען להשפעת הבדלים אלו על רמת האינטליגנציה וכושר ההפשטה.
מאמרים אלו זכו במהלך השנים לביקורת רבה על קביעותיהם החד משמעיות כלפי רמת אינטליגנציה בקרב קבוצות ממוצא אתני מסוים.
מפרסומיו

עזובת הנוער: מהותה, התהוותה וסימניה, 1947
משמעות המושג סיבה: בחקר עבריינות הנוער, תשי"ד
עוני, מופרעות, פרימיטיביות: לבעיות החיצוניות של סגנון-החיים, תשי"ז
ילדות ועוני, תשי"ט
האדם במצוקתו: יסודות הטיפול הסוציאלי, החינוכי והפסיכותיראפויטי, תשכ"ד
שלבים בהתפתחות האדם: פרק מתוך ספר שבכתובים שורשי האני, תשכ"ה
אינטליגנציה חבולה, 1968
נוער בשולי החברה: צורותיה של עבריינות הצעירים, 1969
שחרור החשיבה מכבליה: שיקום האינטליגנציה של מתבגרים טעוני-טיפוח - ניסוי וניתוחו, 1972
כנות ושוויון: הרהורים של פסיכולוג ומחנך, 1978
הם חושבים מחדש: פרקים בתורת ההוראה המשקמת, 1981
עמימות, 1981
החיצון - בעיה חברתית, 1983
אמת וחופש: ערכים בחינוך, 1987
שיקום האינטליגנציה החבולה, 1989
לקריאה נוספת

החניך, המחנך, החינוך: קובץ מאמרים ליובל ה-60 של פרופ' קרל פרנקנשטיין, 1966
צבי לם (עורך), עיצוב ושיקום: אסופת מאמרים לזכרם של פרופ' ארנסט סימון ופרופ' קרל פרנקנשטיין, ירושלים: בית הספר לחינוך של האוניברסיטה העברית, על ידי הוצאת מאגנס, תשנ"ו 1996
פיתוח שיקולי דעת בהוראה, דו-שיח ופולמוס בתרבות ישראל – תמורות בחינוך, ספר יובל למלאת עי"ן שנים לטובה אילן
טובה אילן, על קיום יחדיו של ערכים מנוגדים, קולך (פורום נשים דתיות), 2008
מאיר בביוף, גזענות בחלון הראווה, באתר "העוקץ", 31 במרץ 2008
דרורה בן צבי, תורתו ההתפתחותית של קרל פרנקנשטיין, מאמרים – רשת הפצת מאמרים מקצועיים לשימוש חופשי, 2008
הנרייט דהאן-כלב, כמה שאת יפה, לא רואים שאת מרוקאית, קובץ למורה, קו אדום, 2002
צבי לם, פדגוגית האדם האפשרי בחברה הממשית – על תאוריית החינוך של קרל פרנקנשטיין, מגמות כ"ה, חוברת 2, 1985
אריה סימון, אני המצאתי את המושג "טעוני טיפוח", פנים – גיליון 5, אפריל 1998
יעל פולברמכר, "הוראה דיאלוגית בזכות העמימות", הד החינוך, גיליון 4, פברואר 2009
מנוחה שמילוביץ, הוראה חלופית למיצוי הפוטנציאל האפשרי (לפי קרל פרנקנשטיין), מכון מופת 1994
אורנה שץ-אופנהיימר, תפקידו של המורה בכיתה הטרוגנית על פי גישתו החינוכית של קרל פרנקנשטיין, מקור, כתב עת לעבודה חינוכית- סוציאלית מכון מופת, 2006
ורדה שרוני, סוגיות בחינוך המיוחד, יח' 6-4, האוניברסיטה הפתוחה
עודד שרמר, איילה קמון, "ההוראה המשקמת – התאוריה והשיטה בהתפתחותן", פרק 4 מתוך הספר: התפתחותה של ההוראה במוסדות החינוך בישראל, חלק שני, שיטות ההוראה בכיתה ובמוסד החינוכי, רמות אוניברסיטת תל אביב
רון צילה, " הוראה משקמת ותוכניות לימודים". הלכה למעשה ותוכניות לימודים, כרך 3, 1980
הינדה, א' (תשל"ה). הוראה משקמת לתלמידים טעוני טיפוח. תל אביב: ספריית פועלים.
פרנקנשטיין, ק' (תשל"ב). שחרור החשיבה מכבליה. ירושלים: האוניברסיטה העברית.
פרנקנשטיין, ק' (תשמ"א).הם חושבים מחדש. תל אביב: עם עובד.
פרנקנשטיין, ק' (1977). התפקידים של הדרכת המורים בהוראת טעוני טיפוח. תל אביב: יחדיו.
שור, י' (1982). צריך לנסות, מותר להיכשל, אסור להתייאש. הד החינוך, כ' נו (56), 44-45.
שרוני, א' (1988). טעות לעולם חוזרת. העלון למורי הביולוגיה, כרך א': 115.
שץ-אופנהימר, א' (2006). תפקידיו של המורה בכיתה הטרוגנית ע"פ גישתו החינוכית של קרל פרנקנשטיין. עבודה חינוכית סוציאלית, 107-120.
הערות שוליים

↑  מתוך הדיסרטציה של פרנקנשטיין: Carl Frankenstein, ‏Molitors metaphysische Geschichtsphilosophie.
↑  העלאה ומינויים באוניברסיטה העברית, על המשמר, 18 ביולי 1962
↑  אתי חסיד לא בבית ספרנו, חדשות, 20 מרץ 1987
↑  הקבר של קרל פרנקנשטיין בהר המנוחות, באתר BillionGraves.
↑  ארכיון אוסף קרל פרנקנשטין, בספרייה הלאומית
↑  יהודית ברטוב, גישה חדשה לטעוני טיפוח, מעריב, 10 באוקטובר 1975
↑  גורמים סביבתיים בעיצוב האישיות, למרחב, 12 במרץ 1964
↑  יוסף חריף, בסקר ניסיוני שיימשך 3 שינם יתחברו החוקרים עם החבורות, מעריב, 19 באוקטובר 1962
↑  "כמה שאת יפה, לא רואים שאת מרוקאית" - מאמרה הביקורתי של הנרייט דהאן כלב
↑  אשר עידן, מיסיונריות חינוכית, דבר, 29 במאי 1981
↑  ספרים חדשים - פסיכולוגיה, דבר, 25 בפברואר 1983
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312944105171  PLWABN: 9810692494705606  BIBSYS: 90110331  BnF: cb155402421 (data)  CiNii: DA04416485  GND: 137985681  ISNI: 0000 0001 1675 8711  LCCN: n50025731  NKC: ola20241226242  NTA: 073716294  RERO: 02-A018348102  SNAC: w64w0v9d  SUDOC: 114545812  VIAF: 76627093   WorldCat (עם VIAF): 76627093
רות ברלאו

| --- | --- |

 לידה:  24 באוגוסט 1906 קופנהגן, דנמרק 
 פטירה:  16 בינואר 1974 (בגיל 67) ברלין המזרחית, גרמניה המזרחית 
 מקום קבורה:  בית הקברות דורותיאנשטאדט 
 שם במה:  Maria Sten 
 מדינה:  ממלכת דנמרק 
 בן או בת זוג:  Robert Henry Lund (24 בנובמבר 1928–1936) 
 צאצאים:  Michel Berlau 
 פרופיל ב-IMDb
 
המצבה של רות ברלאו, בברלין
רות ברלאו-לונד (באנגלית: Ruth Berlau;‏ 24 באוגוסט 1906 בקופנהגן – 15 בינואר 1974 במזרח ברלין) הייתה שחקנית דנית, במאית, צלמת וסופרת. היא התפרסמה דרך עבודתה עם ברטולט ברכט במחזות שונים (הנפש הטובה מסצ'ואן) ובהפקות שונות. ברלאו הקימה את ארכיון ברכט בברלין.
ביוגרפיה

ברלאו נולדה כבת לסוחר עשיר. הוריה שלחו אותה לבית ספר של נזירות, שם למדה גם צרפתית. בגיל 13 הרתה ונאלצה לעזוב את בית הספר. החלה לימודי משחק והתפרסמה בדנמרק דרך תפקידה ב"תופים בלילה" של ברכט, בה שיחקה את התפקיד של אנה. היא רכבה על אופניה לצרפת ומאוחר יותר לברית המועצות וחזרה כקומוניסטית נלהבת, והצטרפה למפלגה הקומוניסטית הדנית. מאוחר יותר היא השתתפה במלחמת האזרחים בספרד.
ביוגרפיה > היחסים עם ברכט

בקיץ 1933 היא נסעה לאי הדני פינן, כדי לפגוש שם את ברכט שגלה מגרמניה והתאהבה ב"איש הקטן" עם "העיניים הרב-משמעותיות". בשנת 1936 היא התגרשה מבעלה הרופא לונד וחיה מאז לצדו של ברכט. ברלאו ארגנה את חיי היום-יום של משפחת ברכט, צילמה וכתבה סצנות. יחד עם ברכט היא פרסמה את ספר הסיפורים "כל חיה יכולה", שנחשב אז לפורנוגרפיה. כשדנמרק נכבשה על ידי הנאצים בשנת 1940, ברחה "החצר" של ברכט דרך שוודיה, פינלנד וברית המועצות לארצות הברית. בשנת 1944 ברלאו ילדה את תינוקה שלה ושל ברכט, שנפטר אחרי כמה ימים.
ביוגרפיה > מזרח-גרמניה

אחרי מלחמת העולם השנייה חזר ברכט ו"חצרו" לברלין. אחרי מותו של ברכט בשנת 1956 אסרה אשתו של ברכט, הלנה ווייגל, על ברלאו להיכנס לתיאטרון הברלינר אנסמבל. ברלאו הייתה אישה בודדה בשנים האחרונות לחייה ומתה בבית החולים "שריטה" בברלין, כשמיטתה ניצתה מסיגריה בוערת.
רוסמן

|  נתונים כלליים |
| --- | --- |
 תקופת הפעילות:  1992–הווה (כ־32 שנים) 
 מיקום המטה:  מוסקבה 
  
 www.rosman.ru
 
הוצאת רוסמן היא הוצאת ספרים רוסית, שהוקמה בשנת 1992.
מאז 2008, מתמחה בהדפסת ספרים לילדים ומתבגרים וידועה כמי שעמדה מאחורי התרגום הרוסי לספרי הארי פוטר.
עד 2018, רוסמן הייתה אחת מחמש ההוצאות הגדולות ברוסיה, שביניהן הוא המו"ל היחיד של ספרי ילדים. להוצאה יש תיק קבוע של כ-3,000 כותרים. בשנת 2009 ייסדה רוסמן את התחרות השנתית לספרי ילדים חדשים בתחום ספרות ילדים ונוער.
מאז 2010 רוסמן מייצרת ומפיצה צעצועים לילדים, מוצרים ליצירתיות ולחגיגה. מבחר החברה כולל את המותגים Heroes in Masks, Peppa Pig, Paw Patrol ואחרים.
ההוצאה לאור "רוסמן" מוציאה ספרים בשלל קטגוריות כמו ספרות ילדים וספרות לבני נוער ומתבגרים, ספרות מדעית וחינוכית, פרסומים חינוכיים ומהדורות של ספרי פנאי ותחביב.
היא כוללת את מועדון הפנטזיה מאת רוסמן "טרה אינקוגניטה", שהוא הוא מועדון פנטזיה מקוון, המאגד יותר מ-75,000 בני נוער מאז  2014. בשנת 2015 נערך המפגש הראשון של TerraIncognita - אירוע לא מקוון בו השתתפו חובבי הפנטזיה של מוסקבה וערים סמוכות. מאז התקיימו מפגשים באופן קבוע, ומספר הערים המשתתפות הגיע ל-38. מחברי פנטזיה משתתפים בפגישות, ומוצגים ממצאים ייחודיים. בשנת 2016 הוענק למועדון הפרס המקצועי של משווק הספרים "רביזור" במועמדות "הפרויקט הטוב ביותר לקידום ספרים וקריאה".
הערות שוליים

↑  "Книжный рынок России: Состояние, тенденции и перспективы развития" (PDF). Журнал "Книжная индустрия". 2018.
↑  "Итоги премии "Ревизор" 2016". Журнал "Книжная индустрия".
↑  "В рамках 29-й ММКВЯ наградили лауреатов конкурса профессионального мастерства "Ревизор"". Сайт телеканала "Россия Культура".
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספרות ובנושא רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קריעה (אבלות)

| --- | --- |

נשיא המדינה יצחק הרצוג, קורע קריעה בהלווית אימו אורה הרצוג, חלקת גדולי האומה ינואר 2022
 תלמוד בבלי:  מסכת מועד קטן, דף כ"ב, עמוד ב'
 משנה תורה:  ספר שופטים, הלכות אבל, פרק ח'
 שולחן ערוך:  יורה דעה, סימן ש"מ
 מקורות נוספים:  תורת האדם, עניין הקריעה
קריעת בגד היא פעולה המבטאת אות אבל שהייתה נהוגה במזרח הקדמון[דרוש מקור] ונוהגת בתרבויות שונות עד ימינו. ה'קריעה' מופיעה בתנ"ך עשרות פעמים, לרוב כפעולת אבל על מות קרוב משפחה, ולעיתים כתגובה לאירוע מטלטל.
בהלכה היהודית נערכת קריעת בגד במסגרת דיני האבלות. מי שמת לו אחד משבעת הקרובים (אב, אם, אח, אחות, בן, בת ובן זוג) שחייבים לשבת עליהם שבעה, חייב בקריעה. כמו כן, ישנם מצבים נוספים בהם צריך לקרוע.
מקור

הקריעה הראשונה בתורה הייתה אצל ראובן, שקרע את בגדיו אשר גילה שיוסף נעלם מן הבור. אחריו קרע גם יעקב את בגדיו כחלק מאבלו: ”וַיִּקְרַע יַעֲקֹב שִׂמְלֹתָיו וַיָּשֶׂם שַׂק בְּמָתְנָיו וַיִּתְאַבֵּל עַל בְּנוֹ יָמִים רַבִּים”. הקריעה מופיעה בתנ"ך בכ-35 מקומות, וברובם המדובר בתגובה על מות קרוב משפחה בטרם עת, אולם גם על מאורעים נוספים לדוגמה בעקבות אונס (מעשה אמנון ותמר), ובעקבות חטא המרגלים (יהושע וכלב קרעו בגדיהם), או לאחר כבוד לאומי שנרמס (חזקיהו בעקבות דברי רבשקה) לעיתים הקריעה לוותה בפעולות נוספות כמו לבישת שק, העלאת אפר על הראש, צום, ועוד.
בהלכה

לאהרן ובניו (לאחר מות נדב ואביהוא) נאמר: "ראשיכם אל תפרעו ובגדיכם לא תפרמו ולא תמותו", ומכאן למדו ששאר האבלים על קרוביהם חייבים בקריעה, אבל לדעת רוב הראשונים הקריעה היא מתקנת חכמים.
הקריעה נעשית בעמידה, השיעור שלה טפח ולא יותר ואמרו חכמים "המקרע על המת יותר מדאי, לוקה משום 'בל תשחית'". אמנם על אב ואם קורע 'עד שמגלה את ליבו'.
הקריעה נעשית בבגד העליון, מיקומה בבית הצוואר, מלפנים, מלמעלה כלפי מטה, ולא לרוחב. זמנה מעיקר הדין בעת יציאת הנשמה, ולעיתים נוהגים לקרוע לפני שמוציאים את המת מן הבית לבית קברות. במקרים רבים נהוג שהקריעה מתבצעת בבית הקברות עצמו, בתחילת טקס ההלוויה, בסיוע של איש חברה קדישא (לנשים מתבצעת הקריעה על ידי אישה).
בנוסף לאבלים, כל מי שהיה נוכח בשעת יציאת הנשמה של אדם כשר מישראל צריך לקרוע, אולם למעשה נוהגים להקל בכך. בתלמוד נקבע שגם על תלמיד חכם שנפטר יש לקרוע. אך לפי הרמ"א נהוג להקל ואדם קורע רק על רבו שלימדו תורה.
בעבר קרעו גם על קרוב של קרוב אך מנהג זה פסק.
לקטן קורעים מפני עוגמת נפש.
בהלכה > קריעה אחר הורים

בהלכה קיימים הבדלים באופן הקריעה אחר אב או אם, לבין אופן הקריעה אחר קרובי משפחה אחרים.
בעוד שאחר מתים אחרים קורע מעט בחלק העליון של הבגד העליון (ואם קורע יותר, עובר על איסור בל תשחית). אחר הורים קורע את כל הבגדים (מקטורן, אפודה, חולצה), וקורע עד כנגד הלב.
אחר כל הקרובים קורע בצד ימין של הבגד, אחר אב ואם קורע בצד שמאל.
אחר כל הקרובים יכול לקרוע בידיו או בעזרת כלי, אחר הוריו חייב לקרוע ביד.
אם נתלכלכו בגדיו, תוך כדי שבעה, כך שאינו יכול ללובשם ונדרש להחליפם, אחר הוריו חייב לקרוע את הבגדים החדשים, אחר שאר קרוביו אין צורך לקרוע את הבגדים החדשים.
על כל המתים רשאי לאחות את הקרעים לאחר שהסתיימו השלושים, על הוריו אינו רשאי לאחות לעולם. (הרגל מבטל שלושים, ועל כן על כל המתים, חוץ מהוריו, רשאי לאחות לאחר הרגל).
אם נודע לאדם על מותם של הוריו לאחר שחלפו השלושים חייב לקרוע, על מתים אחרים אינו קורע.
בהלכה > קריעה על חורבן ארץ ישראל

נהוגה קריעה גם על חורבן ארץ ישראל, כאשר אדם רואה יישוב בארץ ישראל בחורבנו, או רואה את הר הבית חרב, אך לפי חלק מהפוסקים קריעה זו נוהגת רק כאשר אין שלטון יהודי בארץ. המקור לקריעה זו הוא בתלמוד, שבו נאמר:
אמר רבי אלעזר: הרואה ערי יהודה בחורבנן, אומר: "ערי קדשך היו מדבר" - וקורע. ירושלים בחורבנה, אומר: "ציון מדבר היתה ירושלים שממה" - וקורע. בית המקדש בחורבנו, אומר: "בית קדשנו ותפארתנו אשר הללוך אבותינו היה לשריפת אש וכל מחמדינו היה לחרבה" - וקורע
בהלכה > קריעות נוספות בהלכה > על ברכת השם

מובא בתלמוד וכך נפסק להלכה שהשומע ישראל מברך ברכת השם (בלשון סגי נהור) צריך לקרוע בגדיו, אם שמע גוי מברך ברכת השם אין צריך לקרוע.
בהלכה > קריעות נוספות בהלכה > על שמועות רעות

שולחן ערוך פסק שקורעים על שמועות רעות כגון שנקבצו רוב הציבור למלחמה ושמעו שנגפו לפני אויביהם אפילו לא נהרגו אלא המעוט מהם. הרמ"א כתב שה"ה אם נפלו בשבי.
בהלכה > קריעות נוספות בהלכה > על ספר תורה

שולחן ערוך פסק שהרואה ס"ת שנשרף, או תפילין, או מגילה אחת מהנביאים או מהכתובים קורע שתי קריעות (אחת על הגויל ואחת על הכתב) ודווקא כששורפים אותו בזרוע וכמעשה שהיה (ששרף יהויקים).
הערות שוליים

↑  מצרים העתיקה, בבל, אוגרית וכנען
↑  ספר בראשית, פרק ל"ז, פסוק כ"ט
↑  ספר בראשית, פרק ל"ז, פסוק ל"ד
↑  ראו בהרחבה, נתן קלאוס, קריעת הבגד כמנהג אבל עיקרי במקרא, בית מקרא, תשע"א' ובאתר JSTOR
↑  ספר ויקרא, פרק י', פסוק ו'
↑  ראו כסף משנה על משנה תורה לרמב"ם, הלכות אבל, פרק ח', הלכה א' שכתב כך בשם הרמב"ן ובשם הרמב"ם
↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא קמא, דף צ"א, עמוד ב'
↑  פרופ' אברהם סופר אברהם, הלכות קריעה
↑  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף ק"ה, עמוד ב'
↑  ערוך השולחן יורה דעה שמ כב
↑  יו"ד ש"מ, ד.
↑  שולחן ערוך, יורה דעה, סימן ש"מ, סעיף ל"ח
↑  הרב אליעזר מלמד, קריעה על ראיית מקום המקדש, באתר "ישיבה
↑  תלמוד בבלי, מסכת מועד קטן, דף כ"ו, עמוד א'
↑  יו"ד ש"מ לו' - לז'.
↑  שולחן ערוך, יורה דעה, סימן ש"מ, סעיף ל"ז
| מצוות ומנהגים יהודיים |
| --- | --- | --- |
| ערכים כלליים | הלכה • עשרת הדיברות • תרי"ג מצוות • שבע מצוות דרבנן • שבע מצוות בני נח • רשימות: מצוות הנהוגות בזמן הזה • מצוות שאינן נוהגות בזמן הזה |  |
| סדר היום | נטילת ידיים • ציצית • תפילין • קריאת שמע • תפילה • תלמוד תורה • ברכת המזון |  |
| הלוח העברי | קידוש החודש • עיבור השנה • שבת • ראש חודש • חגי ישראל ומועדיו • שמיטה • שנת היובל |  |
| מצוות שבין אדם לחברו | ואהבת לרעך כמוך • צדקה • גמילות חסדים • לשון הרע • והדרת פני זקן • אונאת דברים • משפט עברי |  |
| מצוות התלויות בארץ | מצוות יישוב ארץ ישראל • מתנות כהונה • מתנות עניים • איסור ערלה • שמיטה • שנת היובל |  |
| איסור והיתר | כשרות • בשר בחלב • שחיטה • טרפה • איסור אכילת חלב • יין נסך • חמץ |  |
| תשמיש קדושה ותשמיש מצווה | ספר תורה • תפילין • מזוזה • סידור • ציצית • שופר • לולב • מצה • כיפה |  |
| בית המקדש | מצוות בניין בית המקדש • כהן • קורבן • עלייה לרגל • טומאה וטהרה • רשימת מצוות בית המקדש |  |
| משפחה | ברית מילה (או הטפת דם ברית) • פדיון הבן • זבד הבת • בת מצווה • בר מצווה • חופה וקידושין • טהרת המשפחה • מעמד האישה ביהדות • צניעות  • כיבוד אב ואם |  |
| מוות | אבלות • אנינות • הלוויה • קריעה • קדיש • קבורה • סעודת הבראה • שבעה • יום השנה • אזכרה • נר נשמה • הזכרת נשמות • חברה קדישא |  |
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
תושב שירת הים קורע את בגדו בעת פינוי היישוב במסגרת תוכנית ההתנתקות
רפאל אלדד

רפאל אלדד (נולד ב-24 בספטמבר 1949) הוא דיפלומט ישראלי בדימוס. כיהן כשגריר ישראל בארבע מדינות שונות באמריקה הדרומית.
קורות חיים

נולד בקזבלנקה שבמרוקו ב-1949, ועלה לישראל עם משפחתו בשנת 1962. בין השנים 1973–1977 למד באוניברסיטת חיפה שם קיבל דוקטורט במדע המדינה והיסטוריה. בנוסף לעברית הוא דובר אנגלית, צרפתית, ספרדית ופורטוגזית.
אלדד הצטרף למשרד החוץ בשנת 1978. בשנת 1980 נשלח לניו יורק כחבר במשלחת הישראלית לעצרת הכללית של האו"ם. בין השנים 1981–1983 היה המזכיר השני בשגרירות ישראל באנקרה, ולאחר מכן המזכיר הראשון בשגרירות בקוסטה ריקה עד שנת 1986. בין השנים 1986–1989 שב לישראל והיה מנהל המחלקה לעניינים ציבוריים במשרד החוץ. בשנת 1992 מונה ליועץ בשגרירות ישראל בארגנטינה, ולאחר מכן במחלקות שונות במשרד החוץ.
בין השנים 1998–2002 כיהן כשגריר ישראל בפרו, וב-2002 מונה למנהל מחלקת דרום אמריקה במשרד החוץ.
בין השנים 2004–2008 היה שגריר ישראל בארגנטינה, ובין השנים 2011–2014 בברזיל. באפריל 2014 מונה לשגריר ישראל בצ'ילה. בספטמבר 2016 סיים את כהונתו בצ'ילה שב ארצה ופרש לגמלאות.
גר בתל אביב.
הערות שוליים

↑  מינויים בשירות החוץ, החלטה מספר 1826 של ממשלת ישראל השלושים, משנת 2004, באתר של משרד ראש הממשלה
↑  מינויים בשירות החוץ, החלטה מספר 2428 של ממשלת ישראל השלושים ושתיים, משנת 2010, באתר של משרד ראש הממשלה
↑  מינויים בשירות החוץ, החלטה מספר 1571 של ממשלת ישראל השלושים ושלוש, משנת 2014, באתר של משרד ראש הממשלה
ריקי גל (אלבום)

ריקי גל הוא אלבום הבכורה של הזמרת ריקי גל, שיצא במרץ 1987.
הפקה

בשנת 1986 עבד מתי כספי על אלבום וחיפש זמרת שתבצע אותו. הוא סבר שהשירים הללו לא התאימו לאופי שלו כזמר ולא התאימו לקול שלו. לאחר התלבטויות רבות הבין כספי שהשירים האלו מתאימים לקול הרבה יותר נוקב ומתכתי, שיש בו אנרגיות שאינן מצויות בקולו. "פתאום קיבלתי הארה", אומר כספי, "והבנתי שזה מתאים לריקי. פניתי אליה, ומשם זה התחיל".
גל הסכימה מיד. השניים נכנסו לאולפן וכעבור שנה, ב-1987 יצא אלבום הבכורה של ריקי גל, בהפקתו המוזיקלית של מתי כספי, שגם הלחין ועיבד את כל שירי האלבום, שהיו ברובם בסגנון רוק. האלבום הציג את גל כזמרת רוק חושנית ומלאת עוצמה.
השירים שהפרסמו מתוך האלבום היו: "ליל שרב" ו"הנה פתחתי חלון" שכתב נתן זך, "מערבה מכאן" שכתבה תרצה אתר ו"ילד אסור ילד מותר" שכתב יעקב גלעד.
כמו כן נכלל באלבום שיר בשם "נערת הרוק" שהלחין כספי למילים של יצחק לאור. השיר נפסל לשידור בתחנות הרדיו בעקבות תוכנו, המכיל ביטויים מיניים בוטים. רק מאוחר יותר הותר לתחנות הרדיו להשמיע את השיר.
האלבום זכה להצלחה והגיע למעמד "אלבום זהב".
שירי האלבום

| מס' | שם | מילים | משך |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. | נערת הרוק  | יצחק לאור | 5:30 |
| 2. | ליל שרב  | נתן זך | 4:40 |
| 3. | פה ושם  | תלמה אליגון-רוז | 5:17 |
| 4. | מערבה מכאן  | תרצה אתר | 4:14 |
| 5. | ילד אסור, ילד מותר  | יעקב גלעד | 4:20 |
| 6. | חלומות ארוכים  | מירי פייגנבאום | 4:37 |
| 7. | לא  | נתן זך | 3:50 |
| 8. | הנה פתחתי חלון  | נתן זך | 3:37 |
| 9. | טוקיו גדולה  | אהוד מנור | 4:10 |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 39:16 |
לחנים, עיבודים והפקה מוזיקלית - מתי כספי.
בתקליט: שירים 1–4 - צד א', שירים 5–9 - צד ב'.
משתתפים באלבום > נגנים

מתי כספי: תופים, קונגוס וכלי הקשה, מפוחית, פסנתר אקוסטי, פנדר רודס, קלווינט, סינתיסייזר Yamaha G.S.-1, גיטרה בס ב-"ליל שרב", אפקטים, קולות
חיים רומנו וארז נץ: גיטרה חשמלית
רמי לוין: פסנתר קלאסי, קלידים, פסנתר פנדר, סינתיסייזרים: Yamaha DX7, Yamaha G.S.-1.
קובי כהן: גיטרה בס (חוץ מ-"ליל שרב")
להקת פיקוד המרכז: מחיאות כפיים (בשיר "פה ושם")
משתתפים באלבום > קרדיטים

הוקלט באולפני "טריטון", 1987.
טכנאי הקלטה ומיקס: יעקב מורנו.
עוזר טכנאי: יועד נבו.
מפיק: דודו אלהרר.
עוזרת הפקה: עפרה קיזי.
מפיק אחראי: זאב אולמן.
צילום עטיפה: יקי הלפרין.
צילום אחורי: רויטל אמיתי-טביב.
סדר צילום: א.ס. בע"מ.
עיצוב עטיפה: מיכל לויט.
הערות שוליים

↑  ערן סויסה, התגעגנו, אז באנו, באתר ישראל היום, 8 ביוני 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 7b90778d-473a-3f9f-8da9-77f9d1e0bada
רות ברטל

רות ברטל (ז'שוב, פולין, 1936) היא חוקרת תולדות האמנות. מחקריה מתמקדים באמנות הנוצרית של ימי הביניים. בעברהּ חברת סגל החוג לתולדות האמנות באוניברסיטת תל אביב.
קורות חיים

רות ברטל נולדה בפולין לרבקה ולראובן וולף. משפחתה עלתה ארצהּ מצרפת עם קום המדינה והתיישבה בחיפה. רות למדה בבית הספר "אליאנס" ובבית הספר הריאלי. את שירותה הצבאי עשתה בחיל הים. את התואר הראשון קיבלה בלימודי כלכלה וסטטיסטיקה. עבדה באגף התקציבים במשרד הביטחון ולאחר מכן בנספחות הצבאית באתיופיה, לשם נלוותה לבעלה מנחם שעסק בתכנון אוניברסיטת אדיס אבבה.
ב-1967 החלה את לימודיה בחוג לתולדות האמנות באוניברסיטת תל אביב, שם הוענק לה תואר דוקטור בסיום מחקרה על "התכנית הפיסולית של קתדרלת סנט מארי באולורון" (צר'), בדרום־מערב צרפת.
ברטל התמקדה בחקר האמנות בתקופה הרומנסקית, שהניב מאמרים בכתבי עת מדעיים שונים. הרצאותיה הקיפו גם את תולדות האמנות בתקופות הקרולינגית והאוטונית. אחרי צאתה לגמלאות המשיכה בעבודתה המחקרית והתרכזה בחיבור ספריה העוסקים בקשרים שבין הסיפור המקראי, הפרשנות הנוצרית, תפיסת העולם המערבית והאמנות החזותית בימי הביניים.