stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יהושע ביצור
ביוגרפיה

נולד בווינה, מוצא משפחתו מפולין ורומניה. בשנת 1939 עלה לארץ ישראל עם הוריו ולמד בגימנסיה גאולה בתל אביב. לאחר סיום לימודיו שירת בנוטרות (תחת פיקודו של משה דיין) ובמשטרת היישובים העבריים. ב-1947 יצא  ללימודים בישיבה יוניברסיטי בניו יורק ובקורס לעיתונות של קולג' אוניברסיטת קולומביה. עם הכרזת העצמאות של מדינת ישראל שב וחויל לצה"ל עם ההפוגה השנייה במלחמת העצמאות. ב-1950 שוחרר ולמד באוניברסיטה העברית גאוגרפיה, היסטוריה ויחסים בינלאומיים. במקביל למד בבית המדרש למורים בית הכרם, שם הכיר את רעייתו צביה. ב-1954 הציע לו עורך מעריב, עזריאל קרליבך, לקבל על עצמו את משרת כתב העיתון הצעיר בדרום הארץ, לפני שקיבל תואר אקדמי. אחת ממשימותיו הראשונות הייתה סיקור טבח מעלה עקרבים וחגיגות חמש השנים לשחרור אילת, בהן ראיין את דוד בן-גוריון. כן עקב מקרוב אחר העלייה ההמונית ומפעלי ההתיישבות בנגב ובחבל לכיש, מהן שיגר כתבות אנושיות וסיקורים נוקבים.
ב-1956, לאחר מותו של קרליבך, החליף ביצור את כתבו הפרלמנטרי של העיתון, שלום רוזנפלד, שמונה למשרת סגן עורך. מאז סיקר ביצור במשך שנים ארוכות את פעילות הכנסת כסופר הפרלמנטרי של מעריב. בשל נוכחותו הקבועה במשכן כינו אותו גבריאל שטרסמן ויוסף אחימאיר "חבר הכנסת ה-121". בנוסף, שיקף ביצור את הווי חיי העיר ירושלים החצויה בכתבות שהאירו פנים שונות, שפורסמו במדורו "חולין בעיר הקודש". ב-1962 קיבל את פרס ירושלים לעיתונות על שם גרשון אגרון. ב-1966 כיהן כשנה ככתב עיתונו בלונדון ולאחר שסיים את תפקידו שב לירושלים. בשנת 1975 קיבל את פרס סביסלוצקי על עבודה עיתונאית פרלמנטרית. ב-1979 מונה לראש מערכת העיתון בירושלים. במקביל לדיווח אובייקטיבי מפעילות הכנסת ומשרדי הממשלה, הביע בטוריו הפובליציסטיים את תפיסת עולמו הרוויזיוניסטית.
התגורר בשכונת טלביה, בשיכון העיתונאים (ירושלים).
על שמו רחוב בירושלים, בשכונת גבעת משואה.
לקריאה נוספת

ברוך מאירי ויוסף אחימאיר (עורכים), מאת יהושע ביצור: מבחר כתבים וקווים לדמותו, ספרית מעריב, 1989. ספר זיכרון, כולל דברים לזכרו מאת נשיא מדינת ישראל, חיים הרצוג, יושב ראש הכנסת, שלמה הלל ואחרים בפרט:
בצלאל עמיקם, קורות חיים, שם עמ' 33-32
הערות שוליים

↑  מאת יהושע ביצור: מבחר כתבים וקווים לדמותו, ספרית מעריב, 1989.עמ' 25
↑  מאת יהושע ביצור: מבחר כתבים וקווים לדמותו, ספרית מעריב, 1989.עמ' 30
↑  פרס אגרון הוענק לי ביצור, מעריב, 23 באפריל 1962
↑  פרס סביסלוצקי — ליהושע ביצור וליצחק שור, מעריב, 6 במאי 1975
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008553307105171  LCCN: n88237646  VIAF: 28636341   WorldCat (עם VIAF): 28636341
טא"ז

טא"ז (מפולנית: TOZ, ראשי תיבות: Towarzystwo Ochrony Zdrowia Ludności Żydowskiej w Polsce, "הארגון לשמירה על בריאות האוכלוסייה היהודית") היה ארגון שנוסד בשנת 1921 בוורשה בירת פולין והתקיים בפולין לפני מלחמת העולם השנייה. הארגון היה בעצם הסניף הפולני של ארגון אוז"ה.
מטרות

ארגון טא"ז לקח על עצמו להנחיל עקרונות בריאות ליהודי פולין, בתחומי ההיגיינה, הרפואה המונעת והטיפול בילדים ובחולים. הארגון סיפק גם ארוחות חינם לנזקקים, הקים מחנות קיץ והעניק ייעוץ לנשים הרות.
אישים

נשיא הארגון היה ד"ר גרשון לוין, המשנה לנשיא היה שמואל גולדפלם והמזכיר הכללי היה ד"ר לאון וולמן (Wulman), שאף תיעד את פעילות הארגון.
ד"ר גרשון לוין (Gerszon Lewin) היה רופא וסופר ידוע בפולין. לוין, יליד 1867, מת בוורשה (Warszawa) ב-1939 או ב-1940. הוא נולד בלובלין (Lublin) לאב חזן. התמחה בטיפול בזיהומים. היה מנהל בית חולים יהודי בוורשה.
ד"ר שמואל גולדפלם (Goldflam Samuel) נולד בוורשה, 1852, ונפטר ב-1932 באוטבוצק - נוירולוג פולני. מייסד ומנהל (מ-1908 עד 1926) את המחלקה למחלות נפש "Zofiówka" באוטבוצק.
ד"ר לייב - לאון וולמן (Lejb - Leon Wolman) היה רופא יהודי ידוע בפולין שבין שתי מלחמות העולם. וולמן נולד בברדיצ'ב (Berdichev) בספטמבר 1889. הצליח לברוח מפולין בשלהי 1939 ועבר לארצות הברית, שם נפטר באפריל 1971.
ד"ר יוסף שתקאי היה ממיסדי הארגון בלודז' ובפולין כולה.
פעילויות הארגון

ב-1921 נפתח קמפיין משותף של הג'וינט יחד עם ארגוני בריאות היהודים של מזרח אירופה (OZE, טא"ז) למיגור גזזת של הקרקפת, שהייתה אחד הגורמים הרפואיים העיקריים שמנעו מיהודים להגר למערב. קמפיין זה נמשך עד 1938. במהלך השנים 1921–1938, 27,760 ילדים הוקרנו (צילומי רנטגן) כחלק מהטיפול.
ארגון טא"ז שם לו למטרה הארכת תוחלת החיים של היהודים בפולין על ידי קידום היגיינה, ומתן תזונה מתאימה לתינוקות וילדים בבריאותם. הארגון התמקד בפעילויות רווחה למשפחות נזקקות ותרם לירידה משמעותית בתמותת תינוקות בקרב יהודים. פעילי טא"ז סיפקו הדרכה לנשים בהריון בנושאים כגון מוצרי תזונה ומזון לתינוקות. בשנת 1929, רק 6 תינוקות יהודים לכל 100 מתו (בוורשה), זאת, בניגוד ל-12 לכל 100 תינוקות שאינם יהודים. הארגון סיפק חיסונים נגד מחלות זיהומיות, כגון אבעבועות שחורות, בבתי ספר יהודים. בשנת 1936 טא"ז הפיץ מנות מזון ל-36,000 ילדים בבתי ספר יהודים ב-69 ערים. הוא גם ארגן קייטנות לכ-14,000 ילדים נזקקים שסבלו מבריאות לקויה. בנוסף, טא"ז הקים בתי חולים ליהודים עניים וסיפק שירותים רפואיים לכ-300 בתי ספר ברחבי פולין.
פעילויות בריאות מאורגנות, שמטרתן טיפול במחלות זיהומיות ושיפור התזונה של תינוקות, החלו רק לאחר שטא"ז הוקם. כמו כן טופלו מחלות השחין ומחלות עור אחרים. ארגון טא"ז הצליח לרפא 18,000 חולים הסובלים מאבעבועות. בנוסף, הארגון התמחה בטיפול בשחפת ומחלות עיניים. מרפאות שחפת טיפלו מדי שנה ב-10,000 עד 15,000 מטופלים.
מספר סניפי טא"ז גדל במהירות, החל מ-17 מוסדות ב-1922. ב-1936, לארגון היו 52 סניפים, 209 משרדים, 819 עובדים, מתוכם 244 רופאים, וכן 11,535 חברים. עד 1939, טא"ז היה אחראי על 368 מרפאות ומכונים ב-72 ערים, כולל מכוני טיפולי שיניים ובתי מרקחת. טא"ז העסיק כ-1,000 רופאים, אחיות ועובדים אחרים. יותר מ-100,000 איש בשנה קיבלו טיפול רפואי מהארגון. תקציב הארגון הגיע ממועצות ערים, חלק שצומצם מאוד עם פרוץ המשבר הכלכלי העולמי של 1929, מנדבנים ומ-15,000 חברים משלמים ברחבי פולין. ב-1936, התקציב הכולל של טא"ז היה 1.74 מיליון זלוטי.
בתקופת השואה

בתקופת השואה המשיך הארגון לפעול בפולין תחת ארגון היס"ס, שקיבל הרשאה לפעול מהשלטונות הגרמניים. פעילי טא"ז המשיכו להילחם במחלות זיהומיות, והתעקשו לפקח על תנאי התברואה של האוכלוסייה היהודית. הם הקימו מרכזי בריאות ובתי חולים בעשרות גטאות ברחבי פולין. המשך הפעילות נתקל בקשיים ניכרים ב-1942, כאשר השלטונות אסרו את פעילותו של ארגון היס"ס.
הארגון חזר לפעילות רק בשנת 1946, במסגרת המטה המרכזי של יהודי פולין, עד שפוזר שוב בשנת 1950, על ידי רשויות המשטר הקומוניסטי בפולין, שהלאים את כל שירותי הרפואה במדינה.
ראו גם

אוז"ה
לקריאה נוספת

Ignacy Einhorn, Towarzystwo Ochrony Zdrowia Ludności Żydowskiej w Polsce w latach 1921-1950, Toruń: Wydawn. A. Marszałek, 2008.
הערות שוליים

↑  וולקוביסק, באתר המכון הבינלאומי לחקר השואה, יד ושם
↑  ביוגרפיה שיצאה על ידי חברת דורשי האוניברסיטה העברית בוורשה
↑  פרופ' נסים לוי, יעל לוי, "רופאיה של ארץ-ישראל 1948–1799", איתי בחור-הוצאה לאור, מהדורה שנייה, מרץ 2012, שתקאי (שוויג) יוסף, עמוד 427
↑  Social and Political History of the Jews in Poland, 1919-1939, By Joseph Marcus, p. 142
↑  אגודת הארכיון לבריאות האוכלוסייה  היהודית, מכון רינגלבלום (בפולנית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 8740 1835  LCCN: n98071876  VIAF: 126847825   WorldCat (עם VIAF): 126847825
טורבינת מגח-אוויר

טורבינת מגח אוויר (RAT – Ram Air Turbine) היא טורבינה קטנה מונעת אוויר המחוברת למשאבה הידראולית, או לגנרטור חשמלי, המותקנת במטוס ומשמשת כמקור כוח. ההתקן מייצר כוח מזרם אוויר בלחץ גבוה הנוצר ממהירות המטוס. במטוסים מסוימים ייקרא ההתקן גנרטור מונע באוויר (ADG).
טורבינת מגח אוויר המותקנת על גבי ריפבליק F-105 ת'אנדרצ'יף
רקע

מטוסים מודרניים משתמשים בטורבינת מגח-אוויר כמעט רק לעת חירום. במקרים בהם אובד מקור הכוח הראשי או המשני, ה-RAT יפעיל מערכות חיוניות (בקרות טיסה, מערכות הידראוליות ומכשור קריטי להטסה). התקני RAT מסוימים ייצרו רק כוח הידראולי, אשר בתורו משמש להנעת גנרטורים חשמליים.
בחלק מהמטוסים המוקדמים (כולל ספינות אוויר), הותקנו מערכות אלו באופן קבוע. המערכות הפעילו גנרטור חשמלי קטן או משאבת דלק. במנועים אשר להם מדחפים במהירות קבועה, כמו של מנועי Argus As 410 הגרמנים שהותקנו במטוסי Foke-Wulf Fw 189, השתמשו בהתקן להפעלת בקרת מהירות המדחף.
במטוסים מודרניים, ייצור הכוח מבוצע על ידי מנועי המטוס הראשיים או במנוע טורבינה נפרד הנקרא יחידת כוח עזר (APU), המותקן לרוב בחלקו האחורי של המטוס או בכן הנסע של גלגלי המטוס. הטורבינה מייצרת כוח מזרם האוויר המתקבל ממהירות המטוס. בתנאים רגילים, הטורבינה תתכנס לתוך גוף המטוס (או הכנף), ותיפתח באופן ידני או אוטומטי לאחר אובדן כוח במנוע המטוס. בזמן שבין אובדן הכוח במטוס להפעלת ופריסת הגנרטור, יעשה שימוש בסוללות.
שימוש צבאי

טורבינת מגח אוויר נפוצה מאוד בכלי טיס צבאיים האמורים לשרוד אובדן כוח פתאומי ומוחלט. המערכת מספקת כוח גם למערכות המותקנות בפודים מוטסים כגון לתותח M61 וולקן. דגמים מסוימים של פצצות גרעין מתוצרת בריטניה עשו שימוש בטורבינה כדי להפעיל מדי גובה ומערכות נוספות שכן הייתה זו חלופה אמינה יותר לעומת סוללות.
מערכות אלקטרוניות הצורכות חשמל רב, כגון מערכת הל"א AN/ALQ-99, יכולות להיות מופעלות על ידי הטורבינה באופן שוטף. הדבר מאפשר התקנת פודים אלו על כל מתלה קשיח סטנדרטי, ללא צורך באספקת חשמל נקודתית לפוד. כך ניתן להרכיב עד חמש מערכות AN/ALQ-99 עם טורבינות מגח-אוויר על מטוסי בואינג EA-18G Growler, עם שתיים מתחת לכל כנף ואחת מתחת לגוף המטוס. כל פוד כזה מכיל שני משדרים, כל אחד עם אנטנה כיוונית משלו והטורבינה נשארת פרוסה לאורך כל הטיסה.
שימוש אזרחי

מטוסי נוסעים מסחריים מדגמים רבים, החל מה-Vickers VC10 של שנות ה-60, מצוידים בטורבינת מגח-אוויר.
למטוס האיירבוס A380 יש את טורבינת מגח האוויר הגדולה בעולם בקוטר של 1.63 מטר. הדגם הנפוץ יותר הוא בסביבות 80 סנטימטרים. טורבינת מגח אוויר טיפוסית במטוס מסחרי יכולה להפיק 5 עד 70 קילוואט. דגמים קטנים יותר, בטיסה במהירות אוויר נמוכה, עשויים להפיק עד 400 וואט.
בטורבינה נעשה שימוש גם להפעלת משאבות צנטריפוגליות להפעלת מערכות של מטוסי ריסוס. הסיבה העיקרית לבחירת הטורבינה היא בטיחות; כך, שימוש בטורבינה למטרת ריסוס בארצות הברית מאפשר למנוע ומערכות הכוח במטוס אשר קיבלו הסמכה של ה-FAA להישאר ללא שינוי. כך, במקרה תקלה במשאבה אינה משפיעה על יכולת הטיסה של המטוס או מערכותיו מלבד העובדה שמערכות הריסוס אינן מתפקדות.
ראו גם

פוד
מנוע מגח סילון
מטוס EA-18G הנושא מכל דלק נתיק מתחת לכל כנף, מערכת AN/ALQ-99 עם טורבינת מגח-אוויר, פוד חסימה וטיל AGM-88C נגד מכ"מים
ניסוי בטורבינת מגח-אוויר המותקנת על גבי איירבוס A320
טמרין רעמתי שחור-פנים

| טמרין רעמתי שחור-פנים |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: בסכנת הכחדה סכנת הכחדה (EN) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פרימטים
תת־סדרה:: בעלי אף יבש
משפחה:: מרמוסטיים
סוג:: טמרין רעמתי
מין:: טמרין רעמתי שחור-פנים
שם מדעי
 Leontopithecus caissara
תחום תפוצה


טמרין רעמתי שחור-פנים (שם מדעי: Leontopithecus caissara) הוא מין של קוף ממשפחת המרמוסטיים האנדמי לברזיל.
מאפיינים

לטמרין רעמתי שחור-פנים פרווה זהובה בכל הגוף מלבד פניו, ידיו וזנבו (מלבד קצהו הזהוב). אורכו 30 ס"מ, כאורך זנבו, ומשקלו עד 600 גרם. לטמרין אצבעות דקות וארוכות המאפשרות תפיסת חרקים יעילה כך שחרקים הוא מזונו העיקרי, בנוסף הוא אוכל עלים, פירות ונקטר.
הוא חי בקבוצות של 2 עד 11 פריטים כאשר בדרך כלל בקבוצה חמישה פריטים. הוא נע על צמרות עצים ביערות עד לגובה 300 מטר מעל גובה פני הים.
תחום תפוצתו מצומצם מאוד, כ-170 ק"מ רבוע, בדרום מזרח מדינת סאו פאולו וצפון מזרח מדינת פרנה. מין זה חי ביערות שנמצאים ליד חופי האוקיינוס האטלנטי. בעקבות תפוצתו המצומצמת הוא נתון בסכנת הכחדה חמורה, מעריכים כי נשארו רק 260 בטבע. משנת 1990 הוא מוגן בפארק הלאומי סופראגויי (Superagüi).
הערות שוליים

↑  טמרין רעמתי שחור-פנים באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  מידע מאתר animalinfo
טורנס

טורנס (באנגלית: Torrance) היא עיר במחוז לוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית. לעיר 2.4 ק"מ של חוף לאורך האוקיינוס השקט. אוכלוסיית העיר בשנת 2016 נאמדה ב-147,195 תושבים, מה שהופך אותה לעיר ה-39 בגודלה בקליפורניה וה-171 בארצות הברית. טורנס ידועה בשל שיעורי הפשע הנמוכים שבה.
היסטוריה

סביבת טורנס הייתה מיושבת על ידי אינדיאנים במשך אלפי שנים. בסוף המאה ה-18 התבססה שליטתה של האימפריה הספרדית תחת שלטונו של קרלוס השלישי.
העיר עצמה נבנתה לראשונה בשנת 1921.
דמוגרפיה

לפי מפקד האוכלוסין משנת 2010, התגוררו בעיר 145,438 תושבים ב-56,001 משקי בית כאשר הצפיפות היא כ-2,732.1 נפש לקמ"ר. 7.4% מתושבי העיר חיים מתחת לקו העוני.
בטורנס יש כ-8.9% יפנים, האחוז השני בגובהו של אוכלוסייה זו מבין ערי ארצות הברית.
ב-2016 ההרכב הגזעי של העיר היה:
59,390 תושבים (40.3%) לבנים
49,912 תושבים (33.9%) אסייתים
25,965 תושבים (17.6%) היספנים
3,598 תושבים (2.4%) אפרו-אמריקאים
6,837 תושבים (4.6%) משני גזעים או יותר.
הערות שוליים

↑  "Torrance, CA". Data USA. נבדק ב-2018-10-08.
| דגל קליפורניה מדינת קליפורניה |
| --- | --- | --- |
| בירת המדינה | סקרמנטו |  |
| אזורים גאוגרפיים | עמק אנטלופ • העמק המרכזי של קליפורניה • החוף המרכזי של קליפורניה • דרום קליפורניה • איי התעלה של קליפורניה • רכסי החוף של קליפורניה • עמק אימפריאל • עמק קואצ'לה • עמק קונחו • עמק המוות • מדבר מוהאבי • עמק אוונס • עמק פומונה • עמק סקרמנטו • חצי האי סן פרנסיסקו • עמק סן פרננדו • עמק סן גבריאל • עמק סנטה קלרה • עמק סנטה קלריטה • עמק סן חואקין • סיירה נבדה • עמק הסיליקון • ערי המעבר • אזור מפרץ סן פרנסיסקו • לוס אנג'לס רבתי • מטרופולין ריברסייד-סן ברנרדינו-אונטריו • רצועת החוף המרכזית של קליפורניה • מדבריות קליפורניה |  |
| היישובים הגדולים ביותר | לוס אנג'לס • סן דייגו • סן חוזה • סן פרנסיסקו • פרזנו • סקרמנטו • לונג ביץ' • אוקלנד • בייקרספילד • אנהיים • סנטה אנה • ריברסייד • סטוקטון • צ'ולה ויסטה • אירוויין • פרימונט • סן ברנרדינו • מודסטו • אוקסנארד • פונטנה |  |
| נושאים נוספים | מחוזות • סמלים • היסטוריה • דמוגרפיה • יהדות קליפורניה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007559888105171  BNE: XX5539961  GND: 7558063-9  ISNI: 0000 0004 0638 9192  LCCN: n82032041  MusicBrainz: cb6abdb8-7064-413a-9d8d-51b085fe17a9  NARA: 10045771  VIAF: 157782774   WorldCat (עם VIAF): 157782774 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
טל דבש

נמלים עם כנימות. טל דבש הוא ה"בועות" הצמודות לארבע מכנימות אלו
טל דבש, לפעמים מזוהה במחקר עם המָן, הוא נוזל דביק מתוק שמפרישות כנימות שונות על חלקי הצמח שעליו הן נמצאות.
ייצור טל הדבש

עם החרקים המייצרים טל דבש נמנים מינים שונים של כנימות עלה וכנימות מגן, וכן כמה מיני פרפראים וציקדות. הכנימות נוהגות למצוץ בעזרת החדק המיוחד שלהן את מוהל הצמחים מתוך צינורות השיפה המובילים סוכרים שנוצרו בתהליך הפוטוסינתזה, אל חלקי הצמח התחתונים. המוהל מכיל ריכוז גבוה מאוד של סוכרים. הכנימה מפרישה את טל הדבש בטפטוף על העלים והפרחים של הצמח, על מנת להיפטר מעודפי הסוכר במוהל שמצצה. הנוזל המופרש הוא בעל תכולת סוכרים גבוהה ומעורבב באנזימים שמקורם במערכת העיכול של החרק.
צמחים מארחים

בין העצים המשמשים פונדקאים לכנימות המפרישות טל דבש, יש מיני מחטניים שונים (אשוח, ערער, מיני אורן), מיני ורדניים (תפוח, אגס, שזיף, אפרסק, עוזרר ודובדבן), ומינים שונים של אלון, אשל, מילה, אדר, פקאן, אלסר ועוד.
לטל הדבש יש מספר תופעות לוואי שליליות. על הנוזל המתוק מתיישבות פטריות טפילות העמידות לריכוז הסוכרים הגבוה, והן מייצרות כיסוי של נבגים בצבע שחור על העלה. תופעה זו קרויה "פייחת", והיא עלולה להזיק לצמח מכיוון שכיסוי זה מפחית את קליטת אור השמש ולעיתים אף חוסם את הפיוניות, ובכך מעכב את תהליך הפוטוסינתזה.
שימוש בטל הדבש

בהיעדר פריחה, כמו למשל באזורים שאקלימם קר, נוהגות דבורי הדבש לאסוף את טל הדבש כתחליף לצוף. הדבש המופק מטל דבש, צבעו כהה וטעמו עז, והוא באיכות ירודה בהשוואה לדבש המופק מצוף. לדבש המיוצר מטל דבש שמקורו ביערות אורן יש ביקוש במקומות מסוימים באירופה ובטורקיה, בשל האמונה שלדבש זה תכונות מרפא.
נמלים מסוגים אחדים נמשכות לסוכר שמפרישות הכנימות, וכך נוצרים יחסי הדדיות בין הנמלים הניזונות מטל הדבש שמפרישות הכנימות, ובין הכנימות. הכנימות נהנות מההגנה התקיפה של הנמלים כנגד אויביהן הטבעיים, כדוגמת זחלי מושית השבע ("פרת משה רבנו") או עינפז רקום כנף. ידועים גם מקרים שבהם נמלים מעבירות כנימות מצמח לצמח על מנת ליצור מקורות נוספים של טל דבש, בדומה לרועה המעביר את עדריו מחלקת מרעה אחת לאחרת. במדבר יהודה נצפו נמלים ממין אורגת האשלים המגדלות כנימות וציקדות בקנים מיוחדים כדי לנצל את טל הדבש שהן מפיקות.
טל הדבש בתרבות

יש הסוברים שטל הדבש הוא המן שאכלו בני ישראל במדבר. על פי המיתולוגיה הנורדית, הטל הנוטף מהעץ האגדי הענק יגדראסיל הוא טל הדבש המזין את הדבורים.
הערות שוליים

↑  ד"ר משה רענן, המאכלך מן במדבר למען ענתך – קמחית המן, באתר פורטל הדף היומי
1 2  הנמלה האורגת בישראל, עלון למורי הביולוגיה מס' 155, חוברת ג', סיוון התשנ"ח, האוניברסיטה העברית בירושלים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4554936-9  LNB: 000297596  NKC: ph305443 
נמלה מפיקה טל דבש מכנימה
טיסות מוות

טיסות מוות (בספרדית: vuelos de la muerte) הן כינוי שניתן לשיטה חשאית של הוצאה להורג בלא משפט שננקטה על ידי כוחות צבא. במסגרתה הושלכו קורבנות אל מותם מתוך כלי טיס - מטוס או מסוק - שטס בגובה, ונפלו אל תוך גופי מים גדולים. בדרך זו גם הועלמו גופות הנרצחים והראיות לרציחתם.
טיסות מוות נערכו במסגרת שורה של סכסוכים במהלך המאה העשרים. הן ידועות במיוחד בקשר לשימוש שעשה בהן השלטון הדיקטטורי הארגנטיני במהלך המלחמה המלוכלכת.
ההתקוממות במדגסקר

במהלך ההתקוממות המלגשית נגד השלטון הצרפתי במדגסקר (1947-‏1948) נרצחו מאות אנשים באמצעות טיסות מוות.
מלחמת אלג'יריה

במהלך השנים 1956-‏1957 נערכו באלג'יריה טיסות מוות שבהן השתתפו חיילי דיוויזיית הצנחנים ה-10 הצרפתית. לקורבנות שהוצאו להורג בדרך זו ניתן הכינוי "השרימפס של ביגאר" ("crevettes Bigeard") על שמו של מרסל ביגאר (Marcel Bigeard), אחד ממפקדי הצנחנים. כשהתברר שחלק מגופות הנרצחים צפו על פני המים החלו רוצחיהם לקשור גושי בטון אל רגלי הקורבנות.
זאיר

במהלך שנות שלטונו של מובוטו ססה סקו בזאיר (1965-‏1997) נרצחו אנשים במספר בלתי ידוע על ידי השלכתם ממסוקים אל תוך נהר קונגו וגופי מים נוספים במדינה.
המשטר הצבאי בארגנטינה

במהלך השנים 1976-‏1983 נעלמו בארגנטינה לפחות 10,000 בני אדם, לאחר שנתפסו בחשאי על ידי אנשי צבא וקבוצות אחרות שפעלו למען הדיקטטורה הצבאית במדינה. רבים מאלו נרצחו באמצעות טיסות מוות, לא פעם לאחר שנחקרו ועונו. בדרך כלל הם טושטשו באמצעות תרופות, הועלו על כלי טיס, הופשטו ונזרקו מגובה מעל ריו דה לה פלטה או לתוך האוקיינוס האטלנטי. יוזם טיסות המוות בארגנטינה היה הגנרל לואיס מריה מנדיה (Luis María Mendía).
בשנת 2005 הורשע בספרד קצין הצי הארגנטיני אדולפו סקילינגו (Adolfo Scilingo) בפשעים נגד האנושות במהלך המלחמה המלוכלכת. סקילינגו העיד כי בשנים 1977 ו-1978 נערכו 180 עד 200 טיסות מוות, שהוא עצמו נטל חלק בשתיים מהן, שבהן נרצחו 13 ו-17 איש בהתאמה. הוא העריך שהצי הארגנטיני ערך טיסת מוות מדי יום רביעי במהלך אותן שנים, ושבמהלכן נרצחו 1,500 עד 2,000 איש. הוא העיד כי לקורבנות נאמר שהם עומדים להיות מועברים לדרום ארגנטינה לשם שחרור ושלשם כך עליהם לקבל זריקות חיסון. אז הוזרק להם סודיום פנטותאל (Sodium Pentothal) ולאחר שטושטשו בדרך זו הם הועלו על משאיות והוסעו אל המטוסים., ב-2009 נעצר טייס של חברת התעופה ההולנדית "טראנסאביה" על בסיס חשד דומה.
על פי עדויות אחרות החלו טיסות המוות עוד לפני שנת 1976 והן הופעלו על ידי הגדוד האווירי ה-601. חיילים שסירבו לקחת חלק בטיסות וכן חיילים ששימשו בתפקידי שמירה בשדות התעופה העידו שגופות ואנשים חיים הועמסו על מטוסים שהמריאו, ושאותם מטוסים נחתו כשהם ריקים.
בשלהי 2017 הסתיים בארגנטינה משפט בן חמש שנים שנערך ל-54 נאשמים, שהואשמו בביצוע טיסות מוות ופשעים אחרים, שהביאו למותם של 789 קורבנות. במהלכו העידו 830 עדים. 29 נאשמים הורשעו ונידונו למאסר עולם, 18 נידונו לשמונה עד 25 שנות מאסר ואילו שישה זוכו.
בשנת 2016 נעצר בקולומביה ארגנטינאי נוסף בחשד לאחריות לעריכת טיסות מוות.
המשטר הצבאי בצ'ילה

במהלך שנות שלטונו בצ'ילה של הרודן אוגוסטו פינושה (1973-‏1990) נעשה שימוש בטיסות מוות לשם חיסולם של אנשים חיים ולסילוקן של גופות של אנשים שנרצחו. רובם קומוניסטים.
טייס מסוק שהיה הטייס האישי של פינושה העיד כי הוא עצמו השליך פעמים רבות אסירים מגובה אל הים הפתוח או אל הפסגות הגבוהות של הרי האנדים.
על פי עדויות נעטפו גופות של נרצחים בשקי בד, הועלו על גבי מסוקים והושלכו אל האוקיינוס השקט מול חופי מחוז ולפראיסו.
בשנת 2001 פרסם נשיא צ'ילה ריקארדו לאגוס הודעה שלפיה במהלך שנות שלטונו של פינושה הוטלו אל מותם ממסוקים 120 אזרחים צ'ילאנים. הם נזרקו מגובה אל תוך האוקיינוס, האגמים והנהרות של צ'ילה.
הערות שוליים

↑  Argentine Tells of Dumping 'Dirty War' Captives Into Sea, באתר ניו יורק טיימס, 13 במרץ 1995.
↑  Macabre new details emerge about Argentina's 'dirty war', באתר CNN, ‏23 במרץ 1996.
↑  סוכנויות הידיעות, ספרד: נעצר חשוד ב"טיסות המוות" בארגנטינה, באתר ynet, 23 בספטמבר 2009
↑  29 Argentines Sentenced to Life in Prison in ‘Death Flights’ Trial, באתר ניו יורק טיימס, 29 בנובמבר 2017
↑  Chilean army admits 120 thrown into sea, באתר הגרדיאן, 9 בינואר 2001.
טמרין שחור

| טמרין שחור |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פרימטים
תת־סדרה:: קופים רחבי אף
משפחה:: מרמוסטיים
סוג:: טמרין
מין:: טמרין שחור
שם מדעי
 Saguinus niger ‏סנט-אילר, 1803
תחום תפוצה


טמרין שחור (שם מדעי: Saguinus niger) המכונה גם טמרין שחור-ידיים הוא מין של פרימט מסוג טמרין. תפוצתו בצפון ברזיל ממש מדרום לנהר האמזונאס מנהר שינגו שבמדינת פארה ממערב ועד נהר פינדארה (Rio Pindaré) שבמדינת מרניאו ממזרח. בנוסף, הוא מצוי באי מרז'ו שבדלתת האמזונאס.
מאפיינים

הטמרין הוא שוכן עצים ביערות גשם ראשוניים ומשניים והוא פעיל יום.
שטחי המחיה שלו הם השטחים הפגיעים ביותר באמזונאס בעקבות הפיתוח התעשייתי ולכן אוכלוסיית מין זה נמצא בירידה מתמדת.
הטמרין השחור חי בקבוצות של 4 עד 15 פריטים אבל בדרך כלל הקבוצות הן של 5-8 פריטים. הקבוצה מכילה נקבה דומיננטית אחת, שהיא היחידה שמתעברת.
צבע גופו של הטמרין השחור הוא שחור ברובו, מלבד הגב לו שילוב של צבע שחור ולבן. אוזניו גדולות יחסית למיני טמרין אחרים.
אורך גופו של הזכר הוא 23.5 ס"מ ואורך זנבו 37.6 ס"מ.
אורך גופה של הנקבה הוא 22.8 ס"מ ואורך זנבה 37.8 ס"מ.
משקלו של טמרין שחור הוא כ-500 גרם.
הטמרין השחור כמו שאר המינים בסוג טמרין הוא אוכל-כול כאשר כ-90% ממזונו הם פירות, נקטר וגומי והשאר חרקים.
הערות שוליים

1 2  טמרין שחור באתר הרשימה האדומה של IUCN
טורבינת פלטנר

טורבינת פלטנר או ספינת רוטור היא שיטה מבוססת רוח שנועדה להנעה של ספינות. ההנעה מתבצעת על ידי צילינדרים שמסתובבים תחת זרימה של אוויר, הזרימה יוצרת כוח עילוי בניצב לכיוון הזרימה המשמש להנעת הספינה. המהנדס הגרמני אנטון פלטנר היה הראשון שבנה ספינה כזאת.
מבנה

את ההנעה של הספינה מבצע רוטור פלטנר. רוטור פלטנר בנוי מגליל הניצב לפני הספינה העשוי מפח, המסתובב במהירות זוויתית  \omega  .
בתחילה חשב פלטנר לייצר סיבוב לרוטור על ידי רצועה שתחבר בין שני צילינדרים, אולם בסוף החליט שהצילנדרים יסתובבו בצורה טובה יותר בעזרת מנוע לכל אחד מהם בנפרד. פלטנר הגיש פטנט על הספינה הממונעת בעזרת טורבינת פלטנר ב-16 בספטמבר 1922.
היסטוריה ומסעות

פלטנר בנה ניסוי לבדיקת הטורבינה תוך כדי שהוא נעזר באלברט בטס (מדען גרמני מחלוצי טורבינות הרוח), יעקוב אקרט (מדען שוודי המתמחה באווירונטיקה), לודוויג פרנטל (מהנדס גרמני המתמחה באוורונטיקה).
באוקטובר 1924 סיימו מספנות גרמניה לבנות שתי ספינות שנקראו Backau, הספינות הללו היו מפרשיות שהותאמו לשאת שני צילינדרים גדולים בגובה של בערך 15 מטר וקוטר של 3 מטר, שמונעים בעזרת מנוע חשמלי בהספק 37kw .
בפברואר 1925 יצאה Backau מדנגיז (פולין) לסקוטלנד דרך הים הצפוני. הרוטור עבד ללא שום הפרעה לאורך כל הדרך, תוך כדי עמידה במזג אוויר קשה. הרוטור של הספינה יכל לנסוע לתוך הרוח בזווית של 20-30 מעלות בזמן שספינת המפרש המקורית יכלה לנסוע רק בזווית מינימלית של 45 מעלות.
ב-31 במרץ 1926 Buckau נקראה באדן באדן על שמה של עיר המרחצאות הגרמנית. באותו תאריך הפליגה הספינה לניו יורק דרך דרום אמריקה, והגיעה לשם ב-9 במאי.
את תנופת טורבינת פלטנר עצר הפיתוח של מנועי הדיזל, שפותחו עבור ספינות. ב-1931 נהרסה באדן באדן בסופה בקאריבים. בזכות עליית מחירי הדלק ובזכות הנושא הסביבתי החלה התעניינות מחודשת בטורבינות פלטנר בשנות ה-20 המאוחרות.
שימושים היום

האוניברסיטה של פלסבורג (גרמניה) מפתחת קטמרן שבו המפרשית אמורה להיות מוחלפת בטורבינת פלטנר.
יצרנית טורבינות הרוח אנרקון השיקה לראשונה את ה E-ship באוגוסט 2008 והיא משמשת להעברת טורבינות ושאר חלקים מסביב לעולם.
ב-2009 חברה פינית שמתעסקת באנרגיה וציוד ימי בשם וורטסילה, הציעה קונספט של אוניית תענוגות שתשתמש בטורבינת פלטנר כדי להקטין צריכת דלק ופליטת מזהמים.
עקרון פעולה

טורבינת פלטנר פועלת על פי אפקט מגנוס, ניתן להסביר את התופעה בצורה אינטואיטיבית כך: כאשר הגליל מסתובב הוא דוחף חלק מהאוויר לצד השני של הטורבינה, בכך יוצר הסיבוב הפרשי מהירויות בין מהירות הזרימה בחלק העליון של הגליל ובחלקו התחתון, הפרש זה יוצר הפרשי לחצים על פי משוואת ברנולי. הסבר מתמטי מעמיק לתופעה ניתן בתחילת המאה ה-20 על ידי מרטין קוטה וניקולאי ג'קובסקי.