stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חנה לרנר
ביוגרפיה

לרנר נולדה בשם חנה רובינשטיין בשנת תרס"ט בסטרטוב שברוסיה, בתם של אשקה וברוך רובינשטיין.
למדה פרסקו בבית הספר הגבוה לאמנות פלסטית "פרסקו" בוורשה ותולדות האמנות באוניברסיטת ורשה. ב-1935 זכתה בפרס עיריית ורשה.
בשנת 1936 עלתה לארץ ישראל והתגוררה בהדר הכרמל שבחיפה, באותה שנה עברה לתקופה קצרה לתל אביב שם למדה ציור במועדוני תלמידים והציגה ציור קיר ביריד המזרח השני לזכר קורבנות ההתיישבות.
ביצירותיה הרבתה להשתמש במשטחים רחבים וגבוהים בקומפוזיציות צבעוניות ודקורטיבית, תוך שימוש במגוון חומרים: אבן, זכוכית, חרסינה וחומרים סינתטיים, והתמקדה בנושאים הקשורים לצפת, וליהדות.
לרנר נישאה לאריה לרנר, מבקר אמנות, מתרגם ועורך, חבר מערכת "דבר", בנו של המשורר העברי יעקב לרנר. יחד עמו הייתה ממייסדי קריית האמנים בצפת, לאחר כיבושה של צפת על ידי "ההגנה" במלחמת העצמאות ב-1948.
מעבודותיה הבולטות: ציור קיר בבית הנשיא בירושלים; ויטראז' בבית הכנסת הגדול בתל אביב; תמונת קיר במלון גינוסר שעל יד הכנרת; ויטראז' ושלושה קירות בספרייה, באודיטוריום ובבית המדרש של ישיבת פלטבוש בניו יורק; שישה קירות בחלוקה לשישה סדרי משנה בישיבה התיכונית קריית נוער בירושלים.
בשנות פעילותה הוסיפה מאיוריה ורישומיה למספר ספרים, בהם "דרך עקובה" של אריה ליפשיץ (1978), ו"המארב" של שמאי גולן (1983).
ב-1964 זכתה בפרס חברת מאייר על הצעתה למוזאיקה להנצחת הגימנסיה הרצליה בתל אביב.
לרנר נפטרה בסתיו 1997, ונטמנה בבית העלמין בהר הזיתים לצד בן-זוגה.
גלריה

ציור השמור במוזיאון בית אברהם קריניצי, 1947
ויליאם קמדן

| --- | --- |

 לידה:  2 במאי 1551 לונדון, ממלכת אנגליה 
 פטירה:  9 בנובמבר 1623 (יוליאני) (בגיל 72) צ'יזלהרסט, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  ממלכת אנגליה 
 מקום קבורה:  מנזר וסטמינסטר 
 השכלה:  בית הספר סנט פול (1566)  קרייסט'ס הוספיטל (1563)  כרייסט צ'רץ'  מודלין קולג'  קולג' פמברוק 
 מעסיק:  בית הספר וסטמינסטר 
 תפקיד:  Clarenceux King of Arms (1597–1623) 
 
ויליאם קמדן (באנגלית: William Camden;‏ 2 במאי 1551 – 9 בנובמבר 1623) היה מלומד אנגלי, אספן עתיקות, היסטוריון, גאוגרף, הידוע כמחבר "בריטניה", הספר הכורוגרפי הראשון - סקר האיים הבריטיים ואירלנד, וכן מחבר של "האנלים" (Annales שנתון) - התיאור המפורט הראשון ההיסטורי של שלטון אליזבת הראשונה מאנגליה.
ביוגרפיה > שנים ראשונות

קמדן נולד בלונדון. אביו סמפסון קמדן היה חבר של אגודת אומנים אנגליים. הוא למד במספר בתי ספר כנסייתיים, ובשנת 1566 נכנס לאוקספורד. בכנסיית כריסטוס התוודע למלומד פיליפ סידני, שעודד את ההתעניינות של קמדן בהיסטוריה ועתיקות. קמדן חזר ללונדון בשנת 1571 ללא תואר. בשנת 1575 הפך למורה במנזר וסטמינסטר, תפקיד שהעניק לו את החופש לנסוע ולעשות את מחקריו ההיסטוריים במהלך חופשות בית הספר.
ביוגרפיה > "בריטניה"

בשנת 1577, בעידודו של אברהם אורטליוס, החל קמדן את עבודתו הגדולה "בריטניה" - סקר טופוגרפי והיסטורי של כל בריטניה הגדולה ואירלנד. המהדורה הראשונה, שנכתבה בלטינית, פורסמה בשנת 1586. היה ביקוש גדול לספר והוא וזכה לפרסום רב, והופיע בחמש מהדורות נוספות, בשנים 1587, 1590, 1594, 1600 ו-1607, שכל אחת מהן הורחבה מאוד לעומת קודמתה הן בתוכן טקסטואלי והן באיורים. מהדורה 1607 כללה לראשונה סט מלא של מפות המחוזות באנגליה, המבוסס על הסקרים של כריסטופר סקסטון ושל ג'ון נורדן, והוכנו על ידי ויליאם קיפ ויליאם הול. המהדורה הראשונה בשפה האנגלית, שתורגמה על ידי פילימון הולנד, הופיעה בשנת 1610, שוב עם תכנים נוספים שנוספו על ידי קמדן.
הספר "בריטניה" הוא תיאור מחוז אחרי מחוז בבריטניה ואירלנד. זוהי יצירת כורוגרפית (גאוגרפיה רגיונלית ראשונית): מחקר המתייחס לנוף, גאוגרפיה, והיסטוריה. במקום לכתוב היסטוריה, קמדן רצה לתאר בפירוט את בריטניה הגדולה של ההווה בימיו, ולהראות כיצד ניתן להבחין בעקבות העבר בנוף הקיים. בשיטה זו הוא הפיק את התמונה הרצופה הראשונה של בריטניה מהתקופה הרומית.
הוא המשיך לאסוף חומרים ולעדכן ולהרחיב את "בריטניה" לאורך חייו. הוא שרטט מפות על פי העבודות שפורסמו או שלא פורסמו של ג'ון לילנד ואת ויליאם לאמבראד. קיבל סיוע מרשת גדולה של כותבים בעלי תחומי עניין דומים. הוא גם נסע ברחבי בריטניה הגדולה כדי לראות לעצמו מסמכים, אתרים וממצאים: ידוע שהוא ביקר במזרח אנגליה בשנת 1578, יורקשייר ולנקשייר בשנת 1582, דבון ב־1589, וויילס ב־1590, סאליסברי, וולס ואוקספורד בשנת 1596, סקר את חומת אדריאנוס בשנת 1599. עבודות השדה והמחקר שלו ממקור ראשון קבעו תקנים חדשים לתקופה זו. הוא אפילו למד וולשית ואנגלית העתיקה להשלמת מחקרו.
בשנת 1593 קמדן הפך למנהל בית הספר ווסטמינסטר. הוא מילא את התפקיד במשך ארבע שנים, אך עזב את תפקידו כאשר קיבל תפקיד ממלכתי גבוה בממלכה. המינוי היה בעיקר בגלל המוניטין של ספרו "בריטניה", והוא היה דמות ידועה ונערצת, והמינוי נועד לשחרר אותו מעבודת ההוראה ולהקל על מחקרו. המכללה הצבאית באותה התקופה הייתה לא רק מרכז של מחקר גנאלוגי והיסטורי, אלא גם מרכז מחקר של העת העתיקה. עם זאת, המינוי עורר את קנאתו של ראלף ברוק, שפרסם, כנקמה, ביקורת על "בריטניה", והאשים את קמדן בחוסר דיוק ובפלגיאניזם. קמדן הגן על עצמו בהצלחה מפני ההאשמות במהדורות שלאחר מכן של יצירתו.
הספר "בריטניה". היה מוכר כעבודה חשובה לא רק באנגליה, אלא בכל רחבי אירופה. קמדן שקל להדפיס את בריטניה בשנת 1586 בארצות השפלה, ואף על פי שזה לא קרה, המהדורה השלישית של 1590, בנוסף להדפסותיה בלונדון, פורסמה באותה שנה גם בפרנקפורט, והודפסה שם מחדש בשנת 1616. בשנת 1612 חלקים נבחנו על ידי האינקוויזיציה הספרדית. מהדורה מצומצמת פורסמה באמסטרדם בשנת 1617 והודפסה מחדש בשנת 1639; וגרסאות הטקסט נכללו גם ב-Theatrum Orbis Terrarum של ג'ון בלואו (פורסם באמסטרדם בשנת 1645) ובנוובוס אטלס של יאן ג'נסוניוס (שפורסם שוב באמסטרדם בשנת 1646).
ביוגרפיה > אנאלס

בשנת 1597, הברון ויליאם ססיל, הציע לקמדן לכתוב את תולדות שלטונה של המלכה אליזבת. מידת השפעתו לאחר מכן של בורגלי על היצירה אינה ברורה: קמדן מזכיר רק באופן ספציפי את ג'ון פורצקי מסאלדן, ראש הממשלה האחרון של אליזבת', והנרי קאפה, רוברט דוורו, כמקורות. קמדן החל את עבודתו בשנת 1607. החלק הראשון (ספרים 1–3) זכרונות של אנגליה בתקופת אליזבת (האנאלס) המכסה את שלטונה עד 1588, הופיע בשנת 1615. החלק השני (ספר 4, המקיף את 1589–1603) הושלם בשנת 1617, אך לא פורסם עד שנת 1625 (מהדורת ליידן), ו-1627 (מהדורת לונדון), לאחר מותו של קמדן. התרגום הראשון לאנגלית לספרים 1–3 הופיע בשנת 1625, על ידי אברהם דארסי. ספר 4 תורגם לאנגלית על ידי תומאס בראון, בשנת 1629.
האננלס לא נכתבו כנרטיב רציף, אלא בסגנון דיווחי, ונתן רשימת אירועי כל שנה בנפרד. לפעמים נמתחה ביקורת על כך שהאנלס נוהגים בסלחנות מדי כלפי אליזבת וג'יימס הראשון, האנאלס הם אחת היצירות הגדולות של ההיסטוריוגרפיה האנגלית והשפיעו רבות על הדימוי המאוחר יותר של התקופה האליזבתנית. ההיסטוריון הבריטי יו טרוור-רופר אמר עליהם: "בזכות קמדן אנו מייחסים למלכה אליזבת מדיניות עקבית ולא של סדרה בלתי עקבית של סכסוכים בלתי פתורים והחלטות משתקות."
ביוגרפיה > פרסומים נוספים

במשך השנים קמדן פרסם כתבים נוספים, חלקם משתלבים עם יצירתו הגדולה "בריטניה" וחלקם עומדים בפני עצמם. חלקם זכו למהדורות רבות, ויש בהם אוספים תרבותיים מעניינים כמו אוסף הפתגמים האנגליים הראשונים מסודרים לפי סדר א-ב. שעדיין מצוטטים במילונים מודרניים. הרשימה האלפביתית הראשונה של הפתגמים באנגלית, מנוצלת מאוד על ידי עורכי המילונים המודרניים העיקריים של פתגמים (כולל אלה של ברטון סטיבנסון (1949), חבר הפרלמנט טילי (1950) והמהדורה השלישית של הספר מילון אוקספורד של משלי האנגלית, בעריכת פ. פ. וילסון (1970). יש בספר מספר פתגמים נוספים שלא נרשמו במקומות אחרים.
בין היצירות האחרות של קמדן היה ספר דקדוק יווני אשר נותר כספר לימוד רגיל במשך יותר ממאה שנה. תרגום לטיני של ספרים שונים, מאמר שלא פורסם בנושא הדפוס ומספר שירים לטיניים.
ביוגרפיה > שנותיו האחרונות

בשנת 1609 עבר קמדן לקנט, בדרום מזרח לונדון. למרות בריאותו הלקויה, הוא המשיך לעבוד בחריצות. בשנת 1622 הקימה אוניברסיטת אוקספורד תוכנית הרצאות ללימודי ההיסטוריה - הראשונה בעולם - שנמשכת עד היום כקתדרה של קמדן להיסטוריה עתיקה. באותה שנה הוא חלה בשיתוק. הוא נפטר ב-9 בנובמבר 1623, ונקבר במנזר ווסטמינסטר, שם ניתן לראות את המצבה שלו, הכוללת את דמותו המחזיקה עותק של "בריטניה".
מורשת

היצירה "בריטניה" של קמדן נותרה כיצירה מונומנטלית ומוערכת במשך שנים רבות לאחר מותו. מהדורה מתוקנת קלות של התרגום ההולנדי משנת 1610 פורסמה בשנת 1637. תרגום חדש ומורחב מאוד, שערך אדמונד גיבסון, פורסם בשנת 1695, והוצא מחדש במהדורות מתוקנות בשנת 1722, 1753 ו-1772. תרגום נוסף ומורחב עוד יותר על ידי ריצ'רד גאף פורסם ב-1789, ולאחריו מהדורה שנייה בשנת 1806. בנאום בשנת 1986, לציון יום השנה ה-400 של הפרסום המקורי, ג'ורג בון ציין כי העבודה "עדיין ביסודה מציגה את האופן שבו אנו, בעת העתיקה, הסתכלנו על המדינה שלנו".
הפקולטה להיסטוריה עתיקה באוקספורד ממשיכה את פעילותה. מאז 1877 היא צורפה למכללת ברסנוזה, ומאז 1910 הוגבלה להיסטוריה הרומית.
אגודת קמדן, הייתה הוצאה לאור שנוסדה בשנת 1838 לפרסום ממצאים היסטוריים וספרותיים. בשנת 1897 היא השתלבה בחברה ההיסטורית המלכותית, שממשיכה לפרסם טקסטים במה שמכונה בהווה "סדרת קמדן".
אגודת קמדן בקיימברידג', קבלה את שמה מקמדן, הייתה אגודה שנוסדה בשנת 1839 על ידי סטודנטים לתואר ראשון באוניברסיטת קיימברידג' כדי לקדם את חקר האדריכלות הגותית. בשנת 1845 היא עברה ללונדון, שם התפרסמה והייתה בעלת השפעה רבה על התפתחות התחייה הגותית של המאה ה-19.
לאחר מותו של קמדן נודע ביתו לשעבר בצ'יזלורסט בשם קמדן פלייס. במאה ה-18 היא נרכשה על ידי סר צ'ארלס פראט, שופט ראשי ובהמשך על ידי לורד קנצלר, שבשנת 1765 קיבל את התואר ברון קמדן, מקמדן פלייס. בשנת 1786 נוצר התואר האציל קמדן, ובשנת 1812 הפך בנו למרקיז קמדן. בבעלות המשפחה היו אדמות בצפון לונדון, ועליהם התפתחו שכונות לזכרו של ויליאם קמדן כמו קמדן טאון או קמדן.
לקריאה נוספת

Adams, Simon (2002). Leicester and the Court: Essays on Elizabethan Politics. Manchester: Manchester University Press. ISBN 0719053242.
Boon, G. C. (1987). "Camden and the Britannia". Archaeologia Cambrensis. 136: 1–19.
Collinson, Patrick (1998). "One of us? William Camden and the making of history". Transactions of the Royal Historical Society. 6th ser. 8: 139–63. doi:10.2307/3679292.
Copley, Gordon J. (1977). "Introduction". Camden's Britannia: Surrey and Sussex. London: Hutchinson & Co. ISBN 0091220009.
DeMolen, R. L. (1984). "The Library of William Camden". Proceedings of the American Philosophical Society. 128: 326–409.
Harris, Oliver D. (2015). "William Camden, Philemon Holland and the 1610 translation of Britannia". Antiquaries Journal. 95: 279–303. doi:10.1017/s0003581515000189.
Hepple, Leslie W. (1999). "Sir Robert Cotton, Camden's Britannia, and the early history of Roman Wall studies". Archaeologia Aeliana. 5th ser. 27: 1–19.
Herendeen, Wyman H. (2007). William Camden: a life in context. Woodbridge: Boydell & Brewer. ISBN 9781843831266.
Jones, H. Stuart (1943). "The Foundation and History of the Camden Chair" (PDF). Oxoniensia. 8–9: 169–92.
Kenyon, John (1983). The History Men: The Historical Profession in England since the Renaissance. London: Weidenfeld & Nicolson. ISBN 0-297-78254-1.
Kunst, Christiane (1995). "William Camden's Britannia: history and historiography". In Crawford, M. H.; Ligota, C. R. (eds.). Ancient History and the Antiquarian: essays in memory of Arnaldo Momigliano. Warburg Institute Colloquia. 2. London: Warburg Institute. pp. 117–31. ISBN 0854810951.
Levy, F. J. (1964). "The Making of Camden's Britannia". Bibliothèque d'humanisme et Renaissance. 26: 70–97.
Levy, F. J. (1967). Tudor Historical Thought. San Marino: Huntington Library.
Lucas, Peter J. (2018). "William Camden, seventeenth-century atlases of the British Isles and the printing of Anglo-Saxon". Antiquaries Journal. 98: 219–44.
Parry, Graham (1995). The Trophies of Time: English antiquarians of the seventeenth century. Oxford: Oxford University Press. ISBN 0198129629.
Piggott, Stuart (1976). "William Camden and the Britannia". Ruins in a Landscape: essays in antiquarianism. Edinburgh: Edinburgh University Press. pp. 33–53. ISBN 0852243030.
Richardson, R. C. (2004). "William Camden and the Re-Discovery of England" (PDF). Transactions of the Leicestershire Archaeological and Historical Society. 78: 108–23.
Rockett, William (1995). "The Structural Plan of Camden's Britannia". Sixteenth Century Journal. 26: 829–41. doi:10.2307/2543789.
Trevor-Roper, H. R. (1971). Queen Elizabeth's First Historian: William Camden and the beginnings of English "civil history". London.
Trevor-Roper, H. R. (14 June 1985). "William Camden: Remains Concerning Britain, edited by R. D. Dunn [review]". Times Literary Supplement: 671–2.
Vine, Angus (2014). "Copiousness, conjecture and collaboration in William Camden's Britannia". Renaissance Studies. 28 (2): 225–41. doi:10.1111/rest.12051.
Woolf, D. R. (1990). The Idea of History in Early Stuart England. Toronto: University of Toronto Press. ISBN 0802058620.
הערות שוליים

↑  Camden, William (1610). "The Author to the Reader". Britain, or a Chorographicall Description of the most flourishing Kingdomes, England, Scotland, and Ireland, and the Ilands adjoyning, out of the depth of Antiquitie. Translated by Holland, Philemon. London.
↑  Levy 1964.
↑  Piggott 1976.
↑  Harris 2015.
↑  Dates of excursions based on DeMolen 1984, p. 328; the date of the northern trip corrected from 1600 to 1599 based on Hepple 1999.
↑  Harris 2015, pp. 281–3.
↑  Adams pp. 53, 64.
1 2  Kenyon p. 10.
↑  Dunn, R. D. (1986). "Additions to OED from William Camden's Remains 1605, 1614, 1623". Notes and Queries. 231 (4): 451–460.
↑  Dunn, R. D. (1986). "English Proverbs from William Camden's Remains Concerning Britain". Huntington Library Quarterly. 49 (3).
↑  Dunn, R. D., ed. (1986). "Fragment of an Unpublished Essay on Printing by William Camden". British Library Journal. 12: 145–9.
↑  ohnston, George Burke, ed. (1975). "Poems by William Camden: with notes and translations from the Latin". Studies in Philology. 72 (5): 1–143. OCLC 6478930.
↑  Harris 2015, p. 281.
↑  Boon 1987, p. 1.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007280451505171  PLWABN: 9810543961105606  BIBSYS: 90292253  BNE: XX873804  BnF: cb128187644 (data)  CANTIC: a11353004  GND: 119245868  ICCU: SBLV105034  ISNI: 0000 0001 0909 2667  LCCN: n50031528  LNB: 000290220  NKC: mzk2009511029  NLA: 35025044  NLG: 167848  NSK: 000753166  NTA: 069456410  RERO: 02-A022774669  SELIBR: 288105  SNAC: w6pv6j3w  SUDOC: 030450179  Trove: 798809  ULAN: 500315316  VcBA: 495/14338  VIAF: 64132346   WorldCat (עם VIAF): 64132346 
האננלס - ההיסטוריה של אליזבת, מאת קמדן, מהדורת 1675
ויליאם קמדן (במרכז) בלבושו הרשמי, בזמן ההלוויה של המלכה אליזבת, 1603
חוג קרייזאו

פטר יורק פון וארטנבורג עומד בפני בית הדין העממי
חוג קרייזאו (בגרמנית: Kreisauer Kreis) הוא כינויה של קבוצת אינטלקטואלים שפעלה בגרמניה הנאצית, בראשות הרוזן הלמוט ג'יימס פון מולטקה, צאצא לבית האצולה הצבאי מולטקה, שהקבוצה התכנסה באחוזתו הקרויה "קרייזאו".
מולטקה פעל בשיתוף פעולה עם הרוזן פטר יורק פון וארטנבורג. השניים אספו סביבם קבוצה מגוונת, שכללה את המשפטן הנס ברנד פון האפטן, אחיו של ורנר פון האפטן שהיה בעל תפקיד מפתח בקשר, את ד"ר יוליוס לבר, את ד"ר אדם פון טרוט צו זולץ, עורך דין ודיפלומט, ואת ד"ר אויגן גרסטנמייר, איש כמורה ופילוסוף. כל אחד מחבורה זו תרם את חלקו בניסיון ליצור דמות של גרמניה הרצויה לאחר המלחמה ולתת לקשר רקע אידאולוגי. נראה כי הם גיבשו צורה מרוככת של סוציאל-דמוקרטיה, הנשענת על יסודות נוצריים.
קבוצת קרייזאו הייתה בקשר עם קבוצת הקושרים במטה הכללי, אנשי קשר העשרים ביולי, דרך הגנרל בדימוס לודוויג בק, ועם גורמים נוספים,  וראש עיריית לייפציג, קרל פרידריך גרדלר. כן קיימה הקבוצה קשר עם אלן דאלס, מהמודיעין האמריקני, קשר שאותו קיים הדיפלומט אדם פון טרוט צו זולץ.
עם זאת, קבוצת קרייזאו לא הייתה מעולם קבוצת קושרים פעילה, כי אם מועדון ויכוחים בעל אופי אידאולוגי, אשר עסק יותר בשאלות הנוגעות לטיבו של המשטר הרצוי, מאשר בשאלות הנוגעות להפלת המשטר הקיים. למרות כל אלו, שילמו חברי החוג בחייהם על פעילות זו - בעקבות קשר העשרים ביולי נאסרו והוצאו להורג רבים מאנשי החוג, ובהם הלמוט ג'יימס פון מולטקה, פטר יורק פון וארטנבורג ואדם פון טרוט צו זולץ.
ראו גם

ההתנגדות הגרמנית לנאציזם
מבצע ולקיריה
קלאוס שנק פון שטאופנברג
מאורת הזאב
הוורד הלבן
זרזיר בקר

| זרזיר בקר |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: זרזירי בקר
סוג:: זרזיר בקר
מינים
 Buphagus africanus  Buphagus erythrorhynchus
שם מדעי
 Buphagus ‏בריסון, 1760
תחום תפוצה


זרזיר בקר (שם מדעי: Buphagus) הוא סוג יחידי במשפחתו בסדרת ציפורי שיר החיים באפריקה שמדרום לסהרה. בסוג שני מינים דמויי זרזירים (Sturnidae), המבלים בערבות הסוואנה הפתוחות על גבי אנטילופות ויונקים גדולים אחרים, עמם הם מנהלים סימביוזה על ידי ניקויים מחרקים ומקרציות המשמשים להם כמזון. בעבר הם נחשבו לסוג של זרזירים אך עתה הם שייכים למשפחה נפרדת.
בסוג שני מינים הדומים אחד לשני במראם אך שונים במקורם:
זרזיר בקר צהוב-מקור (Buphagus africanus) - בעל מקור צהוב עם קצה אדום וכן כתמי עיניים צהובים
זרזיר בקר אדום-מקור (Buphagus erythrorhynchus) - בעל מקור אדום עם כתמי עיניים אדומים.
שני המינים חיים רק בסוואנות ומבלים על גוף מארחיהם עליהם הם ניזונים, נחים ואף משיגים את חומרי הקינון. הם לא רק עוזרים ליונקים אלא גם שותים מהם דם מתוך פצעים, מה שעלול לגרום לזיהומים. ואולם כמעט כל יונק צמחוני באפריקה משתמש בכישורי הניקיון שלהם, העוזרים להם להתנקות מחרקים.
זרזירי בקר על קודו משורטט.
זכויות להט"ב בהאיטי

| --- | --- |

האיטי
 מעמד בחוק:  חוקי משנת 1791
 טרנסג'נדריות:  אין הכרה בשינוי מגדר
 שירות צבאי:  לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים מוצהרים לא רשאים לשרת
 הגנה מפני אפליה:  אין איסור על אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית
 זכויות משפחה
 הכרה בזוגיות חד־מינית:  אין הכרה בזוגיות חד מינית
 אימוץ:  אין הכרה באימוץ על ידי זוגות חד מיניים
 
 הצבעה על הצהרת האו"ם:  נמנעה
לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בהאיטי מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שתושבים הטרוסקסואלים אינם חווים. פעילות הומוסקסואלית בהסכמה מוגדרת כחוקית משנת 1791, אך לא קיימים שום סעיפי חוקים שמכסים נטייה מינית או זהות מגדרית מפני אפליה מפשעי שנאה, דברי שטנה, מתן סחורות ושירותים, תעסוקה ועוד ולא קיימת אף הכרה בזוגיות חד מינית הן עבור נישואים חד מיניים והן עבור הכרה מוגבלת יותר כגון איחוד אזרחי בעוד אפליה נגד אזרחי להט"ב מוגדרת כנפוצה. כמו כן, אין הכרה בשינוי מגדר בקרב טרנסג'נדרים במסמכי זהות רשמיים.
מעמד בחוק

חוק העונשין הצרפתי משנת 1791 (אנ'), שאושר בין ה-25 בספטמבר ל-6 באוקטובר 1791 על ידי האספה המחוקקת לאחר המהפכה הצרפתית, לא הפליל פעילות הומוסקסואלית והורחב לקולוניה הצרפתית סנטו-דומינגו (אנ'), שטחה של האיטי של ימינו, שהאימפריה הקולוניאלית הצרפתית שלטה בה מאז 1659. לאחר שהאיטי הפכה לעצמאית מצרפת ב-1804, חוק העונשין עבר בירושה.
הכרה במערכות יחסים חד מיניות

האיטי אינה מכירה בנישואים חד מיניים, וגם לא בכל צורה של זוגיות חד מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, מעמד ידועים בציבור).
באוגוסט 2017, הצעת חוק להפללת נישואים חד מיניים לעבירה פלילית שנושאת עונש מאסר ל-3 שנים עם קנס של 8,000 גורד האיטי עבור מורשעים, עברה בסנאט של האיטי אך מעולם לא הפכה לחוק.
הגנה מפני אפליה

לא קיימים חוקים המכסים אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית בהאיטי.
ב-24 ביוני 2020 נקבע חוק עונשין חדש על ידי נשיא האיטי, שעתיד להיכנס לתוקף 24 חודשים לאחר מכן, אלא אם כן יידחה על ידי השבעת פרלמנט חדש לפני כן, שיפליל גילויי אפליה על רקע נטייה מינית.
תנאי מחיה

לרוב האוכלוסייה בהאיטי ישנם קשרים חזקים לדתות הנצרות שרואות בהומוסקסואליות וקרוס-דרסינג כסימנים של "חוסר מוסריות". כחמישים אחוז מהאוכלוסייה היא קתולית, והקבוצות הדתיות השניות והשלישיות העיקריות בהאיטי, פנטקוסטליזם ואסלאם, נוטות גם כן להצהיר על דעות שליליות לגבי הומוסקסואליות. כתוצאה מההשקפות הללו בקרב האוכלוסייה, אזרחי להט"ב האיטיים נאלצים לעיתים קרובות להיות דיסקרטיים לגבי נטייתם המינית או זהותם המגדרית האמיתית מחשש שיהיו מטרה לקבלת אפליה או אלימות על רקע זהותם.
במהלך קמפיין הבחירות של מועמדותה לראשות ממשלת האיטי בשנת 2008, מישל פייר-לואי, החלו שמועות שהיא לסבית. בכך, נשמעו גינויים פומביים מצד מחוקקים דתיים על כך שהיא "לא מוסרית" ולכן "לא כשירה לכהן בתפקיד ציבורי". עם זאת, פייר-לואי הפכה לבסוף לראש הממשלה, אך רק לאחר שאמרה הצהרה פומבית שכינתה את השמועות כשקריות ו-"עלבון לאופייה הטוב".
ביולי 2013 יותר מ-1,000 מפגינים דתיים השתתפו במחאה בבירה פורט-או-פרינס נגד יחסים הומוסקסואלים והצעה להכשיר נישואים חד מיניים בהאיטי. המחאה הפגישה שילוב של קבוצות דתיות פנאטיות שנשאו כרזות עם כיתובים הומופובים, והצהירו איומים לשרוף את הפרלמנט של המדינה אם חבריו יכשירו נישואים חד מיניים בהאיטי. ביוני 2017, הסנאט של האיטי השיק הצעת חוק עבור מי זכאי לקבלת "תעודה של התנהגות טובה". מעסיקים ובתי ספר רבים דורשים את התעודה עבור קבלת עובדים חדשים כבדיקת רקע של האדם. הומוסקסואליות מוגדרת כ-"פשע" המאפשר סיבה לשלילה של הענקת התעודה.
תנאי מחיה > תרבות להט"ב

בשנת 1997 הוקם "Grasadis" כארגון המתמחה במאבק ב-HIV/איידס והענקת תמיכה עבור להט"ב האיטיים. הגברת הראשונה לשעבר מילדרד טרויו (אנ') הביעה תמיכה בגלוי בפעילותו של הארגון. "Kouraj" ידועה כקבוצת תמיכה עבור להט"ב בהאיטי. נשיאה, שרלוט ג'ודי, נמצא מת ב-25 בנובמבר 2019.
מצעדי גאווה או מחאות להט"ב כלשהן אינן מתקיימים בהאיטי, בעוד לא נוכחים ברים או מועדוני לילה מכוונים עבור אזרחי להט"ב. לרוב, רמת החיים החברתיים של להט"ב האיטיים עדיין נמוכה ברובה, ובדומה לשאר המדינה, מחולקת לפי מעמד כלכלי.
בשנת 2002 שוחרר סרט תיעודי על הומוסקסואלים האיטיים בשם "Of Men and Gods" (בעברית: הגברים והאלים). הסרט בוחן את חייהם של מספר גברים הומוסקסואלים גלויים ואת האפליה העומדת בפניהם בחיי היום יום במדינה. במשך השנים מאז, כמויות משמעותיות של עבודה אקדמית על תרבות להט"ב בהאיטי הוצגה על ידי האקטיביסטיות והכתבות: אליזבת מקאליסטר, ארין דרבן-אלברכט, אומיסקה נטשה טינסלי, דאשה צ'פמן ומריו למות'ה. בשנת 2015, הן הוצגו בכנס תקדימי על תרבות להט"ב בהאיטי שהתרחש באוניברסיטת דיוק.
בשנת 2007, הוקמה בניו יורק האגודה "Haitian Lesbian and Gay Alliance" כדי לספק שירותים חברתיים לאזרחי להט"ב בהאיטי וכן למען קידום מעמד זכויות להט"ב במדינה.
בשנת 2008, כתריסר מפגינים בהם פקידים מטעם האו"ם והממשלה השתתפו בציון הפגנת זכויות הלהט"ב הראשונה בהאיטי בסנט מארק.
קבוצת אזרחים היוצאת מן הכלל בהתייחסותה להומוסקסואליות וסוגיות להט"ב בהאיטי היא מאמיני דת התפוצה האפריקאית - הוודו ההאיטי (אנ') אשר כחלק מתרגולה ואמונתם הרוחנית, מאמיניה אינם מביעים רתיעה מהומוסקסואליות וקבוצתם כוללת מספר לא מבוטל של מאמינים הומוסקסואלים.
תנאי מחיה > יחס משטרתי

אזרחי להט"ב האיטיים שהם קורבנות לפשעי שנאה לרוב אינם זוכים לטיפול מקצועי מהמשטרה, שלעיתים קרובות אף חולקת את הגישות וההשקפות השליליות הנוגעות להומוסקסואליות בקרב תוקפים הומופובים. לאורך השנים נודע כי חברי המשטרה עוסקים בהתעללויות כלפי אזרחי להט"ב בעצמם. להט"ב האיטיים נתפסים לרוב על ידי המשטרה כמי שלא רק בלתי מוסריים, אלא מפרים כללים של "נורמליות" לגבי האופן שבו גברים ונשים צריכים להתנהג.
תנאי מחיה > רעידת האדמה בהאיטי 2010

במהלך רעידת האדמה בהאיטי בשנת 2010, 14 אזרחים נהרגו בזמן שהשתתפו בכנס קבוצת תמיכה לגברים הומוסקסואלים. בשבועות שלאחר רעידת האדמה, נשמעו דרשות ברדיו ובכנסיות, כמו גם דיבורים ברחובות שהאשימו את ה-"מאסיסים" (כינוי גנאי להומוסקסואלים בהאיטי) ו-"חוטאים" אחרים בכך שהם "עוררו את זעמו של אלוהים וגרמו לרעידת האדמה להתרחש". הומוסקסואל האיטי דיווח לוועדה הבינלאומית לזכויות אדם של הומוסקסואלים ולסביות (IGLHRC) כי גבר שקיים יחסים עם גבר אחר הוכה על ידי אספסוף זועם שאנשיו התעללו בו מילולית והאשימו אותו באחריות לרעידת האדמה. כשפול אמיל ארנסט, מנהל ארגון שירותי האיידס (ACCV) בפורט-או-פרינס נאבק לצאת מתחת להריסות משרדו שקרס, הוא שמע קריאות צהלה מגיעות מהשכנים שהתאספו בחוץ והצהירו, "תודה לך ישו, נשיא הפדופילים מת, מוות למאסיסי!". כמו כן היו גם התקפות מילוליות ופיזיות נגד מתרגלי הוודו ההאיטי בעקבות רעידת האדמה, שבוצעו על ידי אלה שסברו שבדומה להומוסקסואלים, הוודויסטים לא מוסריים ונושאים אחריות מסוימת להתרחשותה.
לאחר רעידת האדמה, גברים הומוסקסואלים וביסקסואלים דיווחו על כך שנאלצו להתנהג בצורה שמוגדרת כהטרונורמטיבית ו-"גברית יותר" בחברה ההאיטית מאז התרחשותה שכללה את שינוי הקול, היציבה וההליכה שלהם על מנת להימנע מהטרדה הן בתוך מחנות הפליטים והן מחוצה להם ובכך, לצמצם את הסיכויים לדחייה מקבלת גישה לדיור חירום, שירותי בריאות ו/או הרשמה לתוכניות "מזון עבור עבודה". לאחר רעידת האדמה, אזרחי להט"ב האיטיים רבים הביעו חוסר אמון ביכולת ובנכונות של המשטרה המקומית להבטיח את ההגנה ושמירה על שלטון החוק בכל הנוגע להגנה על חברי קהילת הלהט"ב במדינה. הומוסקסואל האיטי שהתראיין לוועדה הבינלאומית לזכויות אדם של הומוסקסואלים ולסביות דיווח כי "אני ואחי רבנו. הלכתי למשטרה וחיפשתי עזרה. כשאחי אמר להם שאני "מאסיסי" (הומוסקסואל), הם סטרו לי בפנים וצחקו, הם הכו אותי, אפילו יותר גרוע ממנו". קבוצה של נשים לסביות שרואיינו על ידי הוועדה דיווחה כי אלימות מינית ואונס מתקן היו "בהחלט בעיה במחנות הפליטים" לאחר התרחשות רעידת האדמה בעוד מקרי אונס של לסביות, טרנסג'נדריות וגברים הומוסקסואלים תועדו במחנות שונים או בקרבתן שכללו בין היתר אונס אכזרי של לסבית בת 24 על ידי שמונה גברים במחנה הפליטים של "שאנז דה מארס".
טבלת סיכום

| --- | --- |
פעילות הומוסקסואלית חוקית:  (מאז 1791)
גיל הסכמה שווה לזוגות הטרוסקסואלים: 
חוקים נגד אפליה בתעסוקה: 
חוקים נגד אפליה במתן סחורות ושירותים: 
חוקים נגד אפליה בכל התחומים האחרים (כולל אפליה עקיפה, דברי שטנה): 
נישואים חד מיניים: 
הכרה בזוגיות חד מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, ידועים בציבור): 
אימוץ משותף של זוגות חד מיניים: 
אימוץ ילד חורג על ידי זוגות חד מיניים: 
לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים מוצהרים רשאים לשרת בצבא: 
זכות לשינוי מגדר בחוק: 
גישה להפריה חוץ-גופית לזוגות לסביות: 
טיפולי המרה אסורים בחוק: 
פונדקאות מסחרית לזוגות גברים הומוסקסואלים: 
גברים המקיימים יחסי מין עם גברים רשאים לתרום דם: