stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
באש
הערות שוליים

↑  הסבר על Bash מתוך התיעוד של Bash
↑  איתי מקמל, מיקרוסופט הכריזה על עדכון גדול ל-Windows 10 שיתמוך בפקודות לינוקס, ‏2016-03-30
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb125416570 (data)  GND: 4492523-2  SUDOC: 034688234
שקנאי שרייברי

| שקנאי שרייברי> תקופה |
| --- | --- |
פליוקן 5.332–3.6 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: שקנאים
משפחה:: שקנאיים
סוג:: שקנאי
מין:: שקנאי שרייברי
שם מדעי
 Pelecanus schreiberi ‏אולסון, 1999

שקנאי שרייברי (שם מדעי: Pelecanus schreiberi) הוא מין נכחד של עוף מים ממשפחת השקנאיים, אשר התקיים במשך הפליוקן באמריקה הצפונית שלפני 5.332 עד 3.6 מיליון שנה מזמננו. היה זה אחד מהגדולים שבשקנאים מעולם.
גילוי

השקנאי הקדום תואר ב-1999 בידי החוקר האמריקאי סטורס ל. אולסון (אנ') על פי ממצאי מאובנים מתצורות יורקטאון (אנ') שבקרוליינה הצפונית. השם המדעי של השקנאי ניתן לכבוד החוקר ראלף ו. שרייבר (Ralph W. Schreiber), חוקר אמריקאי מומחה לשקנאים ואוצר מוזיאון הטבע של לוס אנג'לס (אנ').
הממצאים שלו כללו שרידי עצם ירך רחבה וחלולה שהתגלתה ב-1972 בידי החוקר Gerard R. Case. העצם דמתה במאפייניה לרגלי שקנאי. ממצאים נוספים התגלו כנראה במחוז פולק שבפלורידה וכללו חוליות ציר ועצמות כף רגל ואלה כנראה השתייכו לאותו המין.
מאפיינים

לפי ממדי העצמות נראה ששקנאי זה היה כבד כמו שקנאי מסולסל או שקנאי מצוי מודרניים ואולי אף יותר, על פי ממצא של נקבה מטילת ביצים. בכך הוא דומה רק לתת-מין נכחד מניו זילנד של השקנאי האוסטרלי והמין הנכחד מאירופה, שקנאי אודסאי.
יצרן תוכנה בלתי תלוי

יצרן תוכנה בלתי תלוי (באנגלית: Independent Software Vendor, בראשי תיבות: ISV) הוא יצרן תוכנה המפתח, משווק ומוכר מוצר תוכנה ייעודי או מספר מוצרי תוכנה ייעודיים. בכך שונה יצרן התוכנה הבלתי תלוי מיצרני תוכנה המספקים תוכנה כוללת, המורכבת מאוסף מוצרים רחב, שמספק מענה כולל למחשוב ארגון או מערכת מחשוב ביתית. בדרך כלל יצרני תוכנה המספקים תוכנה כוללת הם חברות בינלאומיות גדולות כמו י.ב.מ, מיקרוסופט ואורקל. 
הבדל נוסף בין יצרן המספק תוכנה כוללת לבין יצרן תוכנה בלתי תלוי הוא שיצרן המספק תוכנה כוללת, עשוי לספק פתרון הכולל גם מרכיבי חומרה בעוד יצרן התוכנה הבלתי תלוי מספק רק מוצרי תוכנה.
דוגמה: לשימושים רבים של מחשב ביתי ניתן להסתפק בתוכנה של חברת מיקרוסופט בלבד: מערכת הפעלה, דפדפן, חבילת יישומים משרדיים, דואר אלקטרוני וכו'.
המוצרים של יצרני תוכנה בלתי תלויים משתלבים עם מוצרי התוכנה של יצרנים המספקים פתרון כולל, וההשתלבות שלהם היא באחד מהאופנים הבאים:
השלמה - המוצר של יצרן התוכנה הבלתי תלוי מוסיף יכולות שאינן קיימות בפתרון של היצרן המספק תוכנה כוללת.
החלפה - המוצר של יצרן התוכנה הבלתי תלוי מחליף מוצר מתחרה של היצרן המספק תוכנה כוללת. דוגמה: הדפדפן פיירפוקס מהווה תחליף לדפדפן אינטרנט אקספלורר של מיקרוסופט.
החלפה כוללת - החלפת כל התוכנה של יצרן התוכנה הכוללת באוסף מוצרים של יצרני תוכנה בלתי תלויים המספקים ביחד תוכנה כוללת. דוגמה: מערכת ההפעלה לינוקס, יחד עם הדפדפן גוגל כרום וחבילת היישומים המשרדיים אופן אופיס מסוגלים להוות תחליף כולל לתוכנה המקבילה של מיקרוסופט.
אינטגרציה - מוצר התוכנה מאפשר שילוב או קישור בין מוצרי תוכנה של מספר יצרני פתרון כולל.
סיווג

ניתן לסווג את יצרני התוכנה הבלתי תלויים ליצרני תוכנת תשתית ויצרני תוכנות יישום.
באופן בלתי תלוי בסיווג זה ניתן לתאר את יצרני התוכנה הבלתי תלויים על פי המאפיינים הבאים (כשיצרן מסוים יכול להיכלל ביותר מקבוצה אחת של מאפיינים):
סיווג > יצרני תוכנה עבור פתרון של יצרן תוכנה כוללת אחד

יצרן תוכנה בלתי תלוי השייך לקטגוריה זו מייצר מוצר המשלים פערים בקו מוצרי התוכנה של יצרן תוכנה כוללת. לקטגוריה זו משתייך למשל יצרן תוכנה המייצר מוצר תשתית התומך רק במערכת ההפעלה "חלונות" של חברת מיקרוסופט. גם יצרן של יישום המשלים את מערכת ה-ERP של חברת SAP משתייך לקטגוריה זו. יצרני תוכנה בלתי תלויים מסוג זה מתמחים במוצרי התוכנה של היצרן שאת קו מוצריו משלים המוצר.
סיווג > יצרני תוכנה התומכים במספר סביבות תוכנה של יצרני תוכנה כוללת

יצרני תוכנה בלתי תלויים השייכים לקטגוריה זו מייצרים מוצרי תוכנה המשלימים מוצרי תוכנה של מספר יצרני תוכנה כוללת. יצרני תוכנה בלתי תלויים אלה מייצרים מוצר תוכנה היכול להתבצע תחת סביבות מוצרים כוללות של מספר יצרני תוכנה. יצרן של מהדר לשפת תכנות שמתאים לסביבות תשתית מגוונות מהווה דוגמה ליצרן תוכנה מקטגוריה זו.
סיווג > מוכרים המספקים ערך מוסף

המונח הלועזי המקובל הוא VAR שהוא ראשי תיבות של Value Added Resellers. זהו יצרן תוכנה בלתי תלוי המייצר מוצרי תוכנה המתאימים לפלטפורמת חומרה מסוימת. במקרה זה אי-התלות מתייחסת ליצרן חומרה ולפעמים גם יצרן תוכנת תשתית כגון: מערכת הפעלה המגיעה במשולב עם החומרה. מוצרי תוכנה של יצרן תוכנת VAR משולבים ביחד עם החומרה והתוכנה הבסיסית של יצרן החומרה. 
אותו מוצר תוכנה של יצרן תוכנת VAR עשוי להיות משולב בפתרונות חומרה של מספר יצרני חומרה.
סיווג > יצרני תוכנות קוד פתוח

רוב יצרני תוכנת קוד פתוח משתייכים לקטגוריה זו ואינם מספקים תוכנה כוללת. חברת RedHat היא הדוגמה הבולטת לחברה המבוססת על קוד פתוח ואפשר שלא להכלילה בקטגוריה זו, משום  שהיא יכולה לספק פתרון תוכנה תשתיתי כולל.
יצרני תוכנה מקטגוריה זו אינם בהכרח חברות. המוצר עשוי להיות פיתוח הנעשה על ידי קהילות מפתחים. דוגמה ליצרן מסוג זה הוא יצרן המפתח תוכנה יישומית בשפת התכנות Java. התוכנה עשויה להתבצע כחלק מסביבה המבוססת על תשתיות תוכנה של מספר חברות שונות.
רכישת מוצרים של ISVs לעומת רכישת תוכנה כוללת מיצרן

לרכישת מערכת תוכנה כוללת מיצרן אחד עשויים להיות היתרונות הבאים:
שילוב טוב יותר בין המוצרים משום שהם נבנו על ידי אותו יצרן ובאותה  תפיסה.
פשטות בניהול תהליכי רכישה, שדרוג ותחזוקה משום שאין צורך בניהול התקשרויות מול מספר רב של יצרנים.
פתרון של יצרן תוכנה כוללת עשוי לכלול גם מוצרי חומרה בנוסף למוצרי תוכנה וכך להקטין עוד יותר את מספר היצרנים שאתם מתקשר הלקוח.
לרכישת מוצרים של יצרני תוכנה בלתי תלויים עשויים להיות היתרונות הבאים:
אין תלות ביצרן תוכנה אחד - המשמעויות עשויות להיות יותר חופש בבחירת מוצרים והקטנת עלויות של מוצרי התוכנה.
יכולת לממש ריבוי פתרונות של יצרני תוכנה כוללת ולשלב ביניהם. יתרון זה רלוונטי במיוחד לארגונים גדולים שממילא מיישמים בדרך כלל מוצרים של יותר מיצרן תוכנה כוללת אחד.
ראו גם

LAMP
קוד פתוח
אולטראמרין

| --- | --- |
אולטראמרין טבעי  בצילום העליון, אולטראמרין טבעי; למטה, אולטראמרין סינתטי
 שלשת הקסא:  #120A8F
 ייצוג RGB:  R=18, G=10, B=143
 ייצוג HSV:  H=244°, S=93%, V=56%
 ייצוג CMYK:  C=87.4%, M=93%, Y=0%, K=43.9%
אולטראמרין הוא צבע בעל גוון כחול מבריק. זהו פיגמנט אי-אורגני המופק מאבן חצי יקרה בשם לפיס לזולי. מקור האבנים במחצבים מינרליים באזור אפגניסטן. בנוסף לפיגמנט הטבעי, קיים גם פיגמנט סינתטי שהוא תוצר של סינתזה כימית, והוא בעל גוון כהה יותר ועמוק משל האולטראמרין הטבעי.
מקור השם

מקור השם אולטראמרין הוא מלטינית תיכונה - ultramarinus, ופירושו "מעבר לים". השם ניתן לפיגמנט משום שהוא יובא לאירופה ממדינות אסיה שנמצאות מעבר לים. השימוש המתועד הראשון באולטראמרין כשם של צבע באנגלית היה בשנת 1598.
טרמינולוגיה

אולטראמרין הוא פיגמנט כחול המופק מלפיס לזולי טבעי, או מהמקבילה הסינתטית שלו, הנקראת לעיתים "אולטראמרין צרפתי". השם אולטראמרין הושאל גם לתיאור פיגמנטים שונים המבוססים על מבנה גבישי דומה - "אדום אולטראמריני", "ירוק אולטראמריני" ו"סגול אולטראמריני". באופן כללי, "כחול אולטראמריני" יכול להתייחס לכל גוון "חי" של כחול. המונח "ירוק אולטראמריני" מציין ירוק כהה. הפיגמנט בריום כרומט (אנ') מכונה לעיתים "צהוב אולטראמריני".
אולטראמרין סינתטי מכונה גם "הכחול של גמלין" או "הכחול של גימה", על שם מגלי דרך הייצור של אולטראמרין סינתטי, וכן "כחול חדש", "כחול מזרחי" ו"כחול קבוע".
מבנה כימי

המבנה הכימי של אולטרמרין הוא קומפלקס של המינרלים נתרן, אלומיניום וצורן - Al6Na8O24S3Si6. הצבע הכחול הוא תוצאה של אי יציבות האלקטרונים ברדיקל האניוני של הגופרית  {\ce {S^{-3}}}. זהו רדיקל עם מספר אלקטרונים אי-זוגי, המשמש ככרומופור. הרדיקל האניוני  {\ce {S^{-3}}} כלוא במסגרת קשוחה של הקטיונים אלומיניום וצורן. הקומפלקס מצטיין בברק שמקורו בצורן. הוא יציב בטמפרטורות גבוהות ובסביבה בסיסית. תכונותיו הפיזיקליות מתאימות מאוד לאומנויות שונות מאז העת העתיקה ועד ימינו, וגם ליישומים פרקטיים שונים כגון ציור על בדים וכלים, אומנות הפרסקו והאמייל, ואומנות קישוטי האותיות והדפים בכתבי יד עתיקים בתהליך הליטוגרפיה. הקומפלקס אינו יציב בסביבה חומצית.
הידע שנצבר במהלך ההיסטוריה של האומנות הצביע על כך שלפיגמנט יש נטייה לדהות עם הזמן ולהעלמות הצבע הכחול המקורי ביצירות רבות תוך כדי הפיכתו לגוון אפרפר מלווה בסדקים במבנה הצבע המקורי. הסיבות לכך אינן ברורות. מחקרים בכימיה אי אורגנית הובילו לתאוריה כי במשך הזמן, חלה שבירה של מסגרות הקומפלקס הקטיוני וחשיפה של הרדיקל  {\ce {S^{-3}}} האניוני. חשיפת הרדיקל גורמת לאיבוד אי היציבות האלקטרונית שלו. לפי תאוריה אחרת, כאשר מערבבים את הפיגמנט עם שמן להכנת צבעים, הוא הופך לקטליזטור ההורס את עצמו בתהליך של אוטוקטליזה (אנ') הגורם לשינוי הגוון המקורי עד כדי איבודו, ומלווה בהסדקות. בשל תהליך זה מתבצעות לא פעם עבודות לשימור יצירות (אנ'), דוגמת תהליכי הרסטורציה הממושכים שנדרשו לתמונתו של לאונרדו דה וינצ'י, "הסעודה האחרונה".
יישומים

האולטראמרין הוא צבען המשמש לייצור צבעים למגוון רחב של שימושים. הוא שימושי לייצור צבעים לציור על ידי ערבוב בשמן פשתן ודונג, וכן בלכות המשמשות לציפוי חפצים מעץ. האולטראמרין משמש גם בצביעה בטכניקת אמייל שבמהלכה מגיעים לטמפרטורות של 800–850 מעלות צלזיוס. עמידות האולטראמרין בטמפרטורות גבוהות מאפשרת את עיבודו בשיטה זו.
בימי הביניים שימש האולטראמרין לעיטור אותיות ותמונות בכתבי קודש, המכונה איור ליטוגרפי.
האולטראמרין הסינתטי משמש היום כצבען בתעשיות רבות ומגוונות, כגון, תעשיית הפלסטיקה והגומי, תעשייות הצבע, הקוסמטיקה, הדפוס, תוויות לאריזות וכתוספת לדטרגנטים לכביסה, אך אינו מותר כתוסף מזון על ידי ה-FDA. כיום, האולטרמרין הסינתטי שימושי באומנות הפלסטית המודרנית ומשמש כצבע דומיננטי בהרבה יצירות אומנות עכשוויות.
היסטוריה > בעת העתיקה

בעת העתיקה המקור היחיד של אבן הלפיס לזולי היה באזור שבו נמצאת כיום אפגניסטן, באזור בדח'שאן הנמצא בצפון מזרח המדינה. אבן הלפיס לזולי נחשבה לאבן חן יקרה שאותה נהגו לטחון בעזרת מכתש ועלי. את גושי האבן ערבבו עם שמן ושעווה שנעטפו בבד ונלושו עד להצטברות הפיגמנט האבקתי הכחול העז ויקר הערך בתחתית המכל.
הפיגמנט היה בשימוש כבר מהתקופה הפרהיסטורית, והיה ככל הנראה הגוון הראשון של כחול ששימש ליצירה. כבר בתקופה הנאוליתית השתמשו בלפיס לזולי כאבן חן. במסופוטמיה היא הייתה נחשקת מאוד ובמצרים העתיקה השתמשו בה בקמעות ובתכשיטים. המצרים והבבלים הקדמונים דימו את הפיגמנט הכחול העז לתחושה האינסופית של השמיים ושל האוקיינוס, והאמינו שיש לו כוחות מרפאים. הם השתמשו באבן הלפיס לזולי בייצור קישוטים, וכן ביצירת חרוזים עדינים, כ-5,500 שנה לפני זמננו. המחצב נטחן לאבקה עדינה ששימשה לצביעת פסלים וסרקופגים, דוגמת מסכת המוות של מלך מצרים תות ענח' אמון. קלאופטרה ופרעוניות נוספות השתמשו באבקה כצללית כחולה לקישוט עיניהן.
שימוש נרחב באולטראמרין נמצא בציורי קיר במקדשים זורואסטריים ובודהיסטים שהתגלו בחפירות ארכאולוגיות באפגניסטן, ליד המקור הפורה ביותר של המחצב. כמו כן, נעשה שימוש בפיגמנט בציורים סיניים מהמאה העשירית והאחת-עשרה, בציורי קירות הודיים מהמאות האחת-עשרה והשתים-עשרה, ובכתבים אנגלו-סקסים ונורמנים עתיקים מהמאה ה-12.
באחת מנסיעותיו של מרקו פולו לאפגניסטן (בין השנים 1270–1292) הוא ראה פוטנציאל מסחרי באבן הלפיס לזולי, והביא אותה לאירופה.
היסטוריה > בימי הביניים ובתקופת הרנסאנס

בימי הביניים השתמשו באבן לצורכי רפואה, וברנסאנס ליצירת הפיגמנט אולטראמרין, ששימש לגוני הכחול שבציורים וכתבי יד עתיקים. אבקת הלפיס לזולי שימשה בימי קדם גם כמקור לצבע הכחול לצביעת בדים.
במאות ה-14 וה-15, האבן הובאה לאירופה בדרך המשי, דרך ונציה. הפיגמנט המופק ממנה שימש בין היתר לצביעת הגלימה של הבתולה מריה והמלאכים בציורים מאותה התקופה, וגם גלימותיהם של דמויות מהמיתולוגיה היוונית צוירו בצבע האולטראמרין. ציירים באותה התקופה הרבו להשתמש בצבע הכחול לציורי השמיים כסמל לאלוהות.
דיפטיכון וילטון (1395–1399) הוא דוגמה לשימוש באולטראמרין בציור באנגליה של המאה ה-14
הגלימות הכחולות של מרים, אם ישו, מאת מזאצ'ו (1426) צוירו באולטראמרין.
בציור זה של מרים (בערך משנת 1500), הצייר פייטרו פרוג'ינו חסך כסף באמצעות שימוש באזוריט לציור החלוק של הגלימה, ולאחר מכן הוסיף שכבה של אולטראמרין מעל.
טיציאן עשה שימוש דרמטי באולטראמרין לציור השמיים והחלוקים ביצירה "בכחוס ואריאדנה" (1520-1523).
צבעו הייחודי של הפיגמנט היה מבוקש ביותר והוא היה יקר מאוד בשל ההליך המסובך והארוך לחילוץ הלזוריט מהאבן. לפני הפקת האולטראמרין הסינתטי, היה מחיר הפיגמנט כמחירו של זהב. ציירים אירופאים היו תלויים בפטרונים עשירים כדי לממן את רכישת החומר. בעלי מלאכה רבים, חסרי אמצעים כספיים, החליפו את האולטראמרין בסמאלט (אנ') או באינדיגו ואם הם נתפסו בזיוף, המוניטין שלהם נהרס. מיכלאנג'לו לא יכול היה להרשות לעצמו לשלם את המחיר הנדרש לקניית אולטראמרין, והציור שלו "הקבר" (אנ') נותר בלתי גמור כתוצאה מחוסר ההצלחה שלו בהשגת הפיגמנט. רפאל השתמש באולטראמרין רק בשכבה העליונה של הציור, ובשכבות התחתונות השתמש בתכלת, כדי לחסוך בכסף.
היסטוריה > במאות ה-17 וה-18

יאן ורמיר השתמש באולטראמרין בצורה נרחבת בציוריו, ונכנס לחובות בעקבות הרכישה של הפיגמנט היקר. הטורבן של נערה עם עגיל פנינה צבוע בתערובת של אולטראמרין ולבן-עופרת, עם זיגוג דק של אולטראמרין טהור מעליו. בציור "עלמה ליד וירגינל" שמלת הצעירה צבועה בתערובת של אולטראמרין ואדמה ירוקה. האולטראמרין שימש גם להוספת צללים בגווני העור. ניתוח מדעי של הציור שנעשה על ידי הגלריה הלאומית בלונדון הראה שהאולטראמרין בכרית המושב הכחולה בחזית הציור הפך חיוור יותר עם הזמן. כאשר נצבע במקור, היה הגוון כחול עמוק יותר.
תיאורו של סאסופראטו (אנ') את מריה הקדושה, משנת 1654. גלימתה הכחולה צבועה באולטראמרין.
נערה עם עגיל פנינה, מאת יאן ורמיר (משנת 1665 בערך)
עלמה ליד וירגינל, ציור שנהוג לייחס ליאן ורמיר (משנת 1675 לערך)
היסטוריה > במאה ה-19: הפקת האולטראמרין הסינתטי

במאה ה-19 למדו לייצר פיגמנט סינתטי כתחליף לצבע הטבעי המופק מאבן הלפיס לזולי כפי שהיה מקובל עד לאותה העת.
על תחילת הפיתוח של פיגמנט אולטראמרין מלאכותי ידוע מכתביו של גתה. בשנת 1787 לערך, הוא צפה בהצטברות של חומר כחול על קירות כבשני סיד ליד פלרמו בסיציליה. הוא היה מודע לשימוש במשקעים זכוכיתיים אלו כתחליף ללפיס לזולי ביישומים דקורטיביים. עם זאת, הוא לא ציין שהמשקעים מתאימים לטחינה ליצירת הפיגמנט.
בשנת 1814, צפה האומן תסארט בהיווצרות ספונטנית של תרכובת כחולה, דומה מאוד לאולטראמרין, אם כי לא זהה לה, בכבשן סיד (Kiln) בסנט גובאן. התצפית גרמה לחברה הצרפתית לעידוד התעשייה להציע בשנת 1824 פרס על ייצור מלאכותי מוצלח של הפיגמנט. תהליך הייצור התגלה באופן בלתי תלוי ב-1826 על ידי הכימאי הצרפתי ז'אן בפטיסט גימט (אנ') וב-1828 על ידי הפרופסור לכימיה כריסטיאן גמלין (אנ') מאוניברסיטת טיבינגן. בעוד שגימט שמר על התהליך שגילה בסוד, פרסם גמלין את תגליתו ברבים, ובכך הפך לאבי תעשיית האולטראמרין המלאכותי. עם זאת, הפרס הוענק לגימט שהיה הראשון להפיק את הפיגמנט, ומכאן קיבל האולטראמרין הסינתטי את כינויו - "אולטראמרין צרפתי".
הצבע הסינתטי זול לעומת הצבע הטבעי ואיפשר שימוש רב יותר ומגוון יותר מאשר עד אותה עת. הייצור התעשייתי של הצבע מתבסס על תהליכים כימיים מורכבים המחייבים שימוש בתנאי חום ומתקנים מיוחדים. המרכיבים הכימיים המשמשים ליצירת האולטרמרין הסינתטי הם קאולין, סודיום סולפט, סודיום קרבונט, גופרית אבקתית ואבקת פחם. התהליך מתרחש בשלבי חימום שונים, והמוצר הסופי בעל גוון כחול חזק בהרבה מהגוון של האולטרמרין הטבעי. הסיבה טמונה בכך שחלקיקי אבקת הצבע קטנים יותר ואחידים יותר, ומאפשרים פיזור אור אחיד. האולטראמרין הסינתטי אינו מושפע מאור או ממגע עם שמנים שמקובל להכין עמם צבעים ובדומה לאולטרמרין הטבעי, דוהה בסביבה חומצית. בתהליך הייצור התעשייתי של אולטרמרין ניתן להשיג פיגמנטים בגוונים שונים, שהנפוצים שביניהם הם ירוק, ורוד, סגול ואדום, בהתאם לשלבי הייצור. לצבע הסינתטי יש יתרונות רבים- מעבר למחירו הזול במידה רבה, הוא מתאפיין בעמידות לתנאי סביבה. צבעוניותו העזה והיכולת ליצור מגוון רחב של צבעים, הפכו אותו לנפוץ לצרכים שונים בשטח האומנות והעיצוב.
היסטוריה > במאה ה-20 ובעת המודרנית

מאז הפקת האולטראמרין הסינתטי, הוא הפך לפיגמנט נפוץ בציורים. הצייר ג'קסון פולוק השתמש בפיגמנט בצורה נרחבת בציוריו, בערבוב עם פתלוקינין (אנ'). בעת המודרנית, הפיגמנט משמש לציור, ליצירת לכות, ולקישוט.
ראו גם

פיגמנטי צביעה
תכנון דינמי

במדעי המחשב, שיטת התכנון הדינמי לבניית אלגוריתם, שהוצגה לראשונה בשנת 1953 על ידי ריצ'רד בלמן, היא שיטה לפתרון בעיות בעלות תת-מבנה מיטבי (Optimal substructure) שאי אפשר לפתור אותן באופן יעיל בשיטת הפרד ומשול נאיבית. שיטת הפרד ומשול נאיבית פותרת בעיה על ידי חלוקתה לתת-בעיות, הנפתרות בתורן על ידי חלוקתן לתת-בעיות קטנות אף יותר, עד שמתקבלות בעיות קטנות מספיק שניתן לפתור אותן באופן ישיר.
בעיות מסוג זה מתאפיינות בכך שלאחר חלוקתן למספר תת-בעיות, מתגלה כי יש תת-בעיות חופפות (Overlapping subproblems). פתרון המבוסס על הפרד ומשול נאיבי פותר את תת-הבעיות החופפות מספר פעמים, פעם אחת עבור כל תת-בעיה, מה שעלול לגרום לכך שהפתרון של הבעיה המקורית יתבצע בסיבוכיות גבוהה מאוד.
האלטרנטיבה שמציעה שיטת התכנון הדינמי היא פתרון של כל תת-הבעיות בזו אחר זו, כאשר פתרון כל אחת מתת-הבעיות נשמר עבור שימוש עתידי.
באופטימיזציה מתמטית תכנות דינמי מתממש על ידי הגדרת פונקציות ערך  V התלויות במשתנה מצב y כאשר V ידועות עבור השלב ההתחלתי ו V בשלב הסופי נותנות את הפתרון. פונקציות V נבנות בצורה רקורסיבית כאשר בניית V של שלב n מתקבלת בצורה רקורסיבית מהשלבים הקודמים על ידי משוואת בלמן.
מקורם של אלגוריתמים בשיטת התכנון הדינמי הוא בבעיות שיש להן פתרון רקורסיבי, אך הפתרון הרקורסיבי הישיר אינו יעיל, מאחר שהוא דורש שאותן תת-בעיות תפתרנה שוב ושוב. אם מספר תת-הבעיות הקיימות הוא "קטן יחסית", כלומר פולינומי, ניתן לפתור את הבעיה באמצעות תכנון דינמי.
דוגמאות לבעיות שתכנון דינמי הוא כלי אלגוריתמי חשוב לפתרונן: חישוב מרחק לוינשטיין, עימוד רצפים בביואינפורמטיקה, בעיית תרמיל הגב (סיבוכיות זמן פסאודו-פולינומית) וחישוב הסתברות לרצף תצפיות במודל מרקוב חבוי.
קווי פעולה למציאת אלגוריתם בשיטת התכנון הדינמי

מציגים פתרון רקורסיבי לבעיה.
מגלים כי זמן ריצת האלגוריתם הרקורסיבי (הפועל "מלמעלה למטה") הוא מעריכי.
מגלים כי מספר תת-הבעיות הקיימות הוא פולינומי, והסיבה לסיבוכיות המעריכית היא קריאות חוזרות לאלגוריתם עבור אותה תת-בעיה שכבר נפתרה.
פותרים את הבעיה על ידי פתרון כל תת-הבעיות – ממקרי הקצה שפתרונותיהם ידועים מראש ("כלפי מעלה") – עד שמגיעים לבעיה המקורית.
דוגמאות > חישוב איבר כללי בסדרת פיבונאצ'י

סדרת פיבונאצ'י היא סדרה המוגדרת באמצעות נוסחת הנסיגה הבאה:
כאשר שני האיברים הראשונים בסדרה נתונים:
חישוב רקורסיבי, "מלמעלה למטה", של  \ fib(n) באמצעות כלל הנסיגה אפשרי, אבל בזבזני מאוד, מאחר שערכי הסדרה הראשונים יחושבו פעמים רבות (מספר מעריכי של פעמים).
לדוגמה, נחשב בצורה זו את האיבר החמישי בסדרה בצורה זו:
קל לראות בדוגמה זו שהערך  \ fib(2) מחושב שוב ושוב פעמים רבות, ושהחישוב ייעשה בלתי יעיל להפליא עבור ערכים גדולים של  \ n.
אלגוריתם תכנון דינמי לפתרון הבעיה יעבוד בכיוון ההפוך – הוא ינוע מערכי הקצה  \ fib(1),fib(2) לערך הרצוי על ידי חישוב סדרתי של כל מספרי פיבונאצ'י עד אליו. למשל עבור הדוגמה הקודמת שלנו, כאשר  \ n=5 האלגוריתם יפעל כך:
חישוב  \ fib(3) באמצעות  \ fib(1),fib(2) הנתונים.
חישוב  \ fib(4) באמצעות  \ fib(3) (שחושב בצעד הקודם) ו- \ fib(2) (הנתון).
חישוב  \ fib(5) באמצעות  \ fib(4),fib(3) (שחושבו בצעדים הקודמים).
ניתן לשים לב שבעוד שהאלגוריתם הרקורסיבי שתואר קודם לכן ביצע 9 קריאות רקורסיביות, האלגוריתם החדש ביצע 3 צעדים בלבד, מאחר שחישב את כל אחד מהערכים
 \ fib(3)...fib(5) פעם אחת בלבד.
בדרך זו ניתן לחשב את פונקציית פיבונאצ'י של כל מספר n בסיבוכיות ליניארית וזאת באמצעות "זכירה" של 2 מספרים בלבד.
ראו גם

אינדוקציה לאחור
רנה גנון

| --- | --- |

 לידה:  15 בנובמבר 1886 בלואה, צרפת (הרפובליקה הצרפתית השלישית) 
 פטירה:  7 בינואר 1951 (בגיל 64) קהיר, ממלכת מצרים 
 שם לידה:  René Jean-Marie-Joseph Guénon
 מקום קבורה:  קהיר 
 השקפה דתית:  אסלאם 
 מקום לימודים:  קולז' רולן, סורבון, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 זרם:  טרדיציונליזם 
 תחומי עניין:  פילוסופיה, מטאפיזיקה 
 עיסוק:  סופר, פילוסוף, מטאפיזיקאי, מזרחן 
 מדינה:  מצרים, צרפת 
 פרסים והוקרה:  קונקור ז'נרל (1904) 
 בן או בת זוג:  Mary Wallace-Shillito 
 חתימה:   
 
רנה ז'אן-מארי-ז'וזף גנון (בצרפתית: René Jean-Marie-Joseph Guénon; ‏15 בנובמבר 1886– 7 בינואר 1951), ידוע גם כעבדול ואחיד יחיא (בערבית: عبد الواحد يحيئ), היה אינטלקטואל צרפתי-מצרי שנותר דמות משפיעה בתחום המטאפיזיקה, לאחר שכתב על נושאים שנעים בין אזוטריות, "מדע מקודש" ו"מחקרים מסורתיים" לסמליות וחניכה.
נטען כי גנון מעביר בכתביו מסורות דתיות מזרחיות ומתאים אותן לקוראים מערביים "תוך שמירה קפדנית על נאמנות לרוחם".
גנון חבר לסופיות כבר בשנת 1910, כשהיה בן 24 בלבד. הוא כתב ופרסם בעיקר בצרפתית, ויצירותיו תורגמו ליותר מעשרים שפות; הוא גם כתב בערבית מאמר עבור כתב העת Al Marifah.
כתבים נוספים במטפיזיקה, הרמטיקה ובמדעי הקוסמולוגיה

בשנת 1921 פרסם גנון את ספרו הראשון: "מבוא לחקר הדוקטרינות ההינדואיות". הספר נועד להציג למערביים את המטאפיזיקה והרוחניות המזרחיות כפי שהם מובנים וחושבים על ידי בני המזרח עצמם, תוך הצבעה על מה שגנון מתאר ככל הפרשנויות השגויות ואי ההבנות השגויות של מזרחיות ו"נאו-ספיריטואליזם" המערביים. עבודתו של גנון מחולקת בדרך כלל לארבעה נושאים עיקריים:
הצגה של עקרונות מטפיזיים בסיסיים, בעיקר בשיטות עתיקות: "מבוא לחקר הדוקטרינות ההינדואיות"המכילה את ההגדרה הכללית של המונח "מסורת" כפי שגנון מגדירה, "האדם והיווצרותו על פי הוודנטה", "הסמליות של צלב", "המצבים המרובים של ההוויה", "העקרונות המטפיזיים של חשבון האינפיניטסימלי", ו"מטפיזיקה מזרחית".
מחקרים בסיסיים הקשורים לחניכה ואזוטריות, נושא שגנון הציג מחדש לגמרי מנקודת המבט המסורתית: "נקודות מבט על חניכה", "חניכה ומימוש רוחני", "האזוטריות של דנטה", "ברנרד הקדוש", "תובנות על אזוטריזם נוצרי", "מחקרים בבניה חופשית ולימודים" ועוד.
מחקרים בסמליות (הכוללים מאמרים רבים שכתב עבור כתב העת Le Voile d'Isis שנודע מאוחר יותר תחת השם Études Traditionnelles). מחקרים אלו בסמליות חוברו מאוחר יותר על ידי מישל ואלסן בספר שיצא לאחר מותו Symbols of Sacred Science. גם המחקרים "השלישייה הגדולה", צורות מסורתיות ומחזורים קוסמיים, תובנות על אזוטריזם ודאואיזם אסלאמי ומלך העולם (מתורגם לסירוגין כריבונו של עולם) עוסקים בעיקר בסמליות.
ביקורת על העולם המודרני ועל ה"נאו-ספיריטואליזם": מזרח ומערב, המשבר של העולם המודרני, סמכות רוחנית וכוח זמני, תיאוסופיה: היסטוריה של פסאודו-דת, הכשל הספיריטיסט ושלטון הכמות ואותות הזמנים, הספר האחרון נחשב לעיתים קרובות כיצירת המופת שלו כהסבר על העולם המודרני מנקודת המבט המסורתית.
כמה מונחי מפתח ורעיונות

כתביו של גנון עושים שימוש במילים ובמונחים של משמעות בסיסיים, המקבלים הגדרה מדויקת לאורך ספריו. מונחים ומילים אלה, למרות שקיבלו משמעות רגילה ונמצאים בשימוש בענפים רבים של מדעי האדם, איבדו, לדברי רנה גנון, את המשמעות המקורית שלהם (למשל מילים כגון "מטפיזיקה", "חניכה", "מיסטיקה", " אישיות", "צורה", "חומר"). הוא חזר והדגיש את הסכנה המיוצגת על ידי עיוות הסימנים של מילים אשר ראה בהן גנון חיוניות לחקר המטאפיזיקה, במיוחד אלו של המזרח.
ליבתו המטפיזית

ההצגה של דוקטרינות מטפיזיות, המהוות אבן יסוד לעבודתו של גנון, מורכבת מהספרים הבאים:
מבוא לחקר הדוקטרינות ההינדיות
האדם והיווצרותו על פי הוודנטה
מצבי ההוויה המרובים
סמליות של הצלב
מטפיזיקה מזרחית
ליבתו המטפיזית > מבוא לחקר הדוקטרינות ההינדיות

"מבוא לחקר הדוקטרינות ההינדואיות", מספריו הראשונים, פורסם ב-1921, בנושאים שנכללו מאוחר יותר בהרצאה שנתן בסורבון ב-17 בדצמבר 1925 ("מטפיזיקה מזרחית"), מורכב מארבעה חלקים:
החלק הראשון ("שאלות מקדימות") חושף את המכשולים שמנעו מהמזרחנות הקלאסית הבנה עמוקה ושלמה של דוקטרינות המזרח: "הדעה הקדומה הקלאסית" ש"מתבססת בעיקרה בנטייה לייחס את מקורה של כל הציוויליזציה ליוונים ולרומאים", הבורות שלקו המזרחנים בסוגים מסוימים של יחסים בין העמים העתיקים, קשיים לשוניים והבלבולים המתעוררים בשאלות מסוימות הקשורות לכרונולוגיה, בלבולים אלו מתאפשרים באמצעות חוסר ההבנה של חשיבות ההעברה בעל פה שיכולה לעלות, במידה ניכרת ובלתי מוגדרת, על זו של ניסוח בכתב. דוגמה בסיסית לאותה טעות נמצאה בניסיונות של מזרחנים שונים לספק תאריך יצירה מדויק לוודות.
חלקו השני של הספר, "המאפיינים הכלליים של המחשבה המזרחית" מתמקד בעקרונות האחדות של התרבויות המזרחיות, ובהגדרת המושגים של "מסורת" ו"מטאפיזיקה". גנון מציע גם הגדרה קפדנית של המונח "דת", ועומד על ההבדלים בין "מסורת", "דת", "מטפיזיקה" ו"מערכת פילוסופית". גם היחסים בין "מטפיזיקה" ו"תאולוגיה" נחקרים, ומוצגים המונחים היסודיים של "אזוטריות" ו"אקזוטריות". פרק מוקדש לרעיון ה"מימוש המטפיזי". שני החלקים הראשונים מציינים, לפי גנון, את היסודות הדוקטריניים ההכרחיים להבנה נכונה של דוקטרינות ההינדיות.