stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עמק האלה
הערות שוליים

↑  קובי פינקלר, חורבת קיאפה ועמק האלה יוכרזו כגן לאומי., באתר ערוץ 7, 29 בינואר 2014
↑  הישג גדול בשמירת המורשת בישראל: חורבת קיאפה ועמק האלה יוכרזו כגן לאומי. שכונת המגורים שתוכננה בסמוך תבוטל (ינואר 2014)
↑  Rubin, Yuval, ed. (2019). "The Elah Valley Declared a National Park". Bakitzur - Mateh Yehuda Regional Council and Jerusalem Area. Tzur Hadassah: Rubin Publishers (509): 10. (25 July 2019)
↑  Conder and Kitchener, 1883, SWP III, p. 298
1 2  C. R. Conder, H. H. Kitchener, E. H. Palmer, W. Besant, The Survey of Western Palestine: Memoirs of the Topography, Orography, Hydrography, and Archaeology, London: Committee of the Palestine Exploration Fund, 1881-1883, עמ' 366
↑  ירושלים, המגיד, 15 ביוני 1899
↑  יצחק גולדהאר, אדמת קודש, ירושלים תרע"ג, עמ' 198, נחלת שבט יהודה, באתר היברובוקס
↑  ראו למשל אצל יוהן נפומוק סף, היסטוריון מן המאה ה-19, בספרו ירושלים וארץ הקודש, Johann Nepomuk Sepp, Jerusalem und das Heilige Land: Pilgerbuch nach Paläestina, Syrien und Aegypten, Fr. Hurter'sche Buchhandlung, 1863. (בגרמנית), בפרק החמישי, המתחיל בעמוד 50, המתאר את מסעו ממודיעין, אל קאלוניה אמאוס (עמק מוצא) ומזכיר את עמק האלה בסביבה של מוצא, אבוגוש, בית חורון, הקסטל ולטרון. וראו גם בעמודים 512, 519 ו-543
↑  ראו מקאהירא לירושלים, המליץ, 19 בינואר 1883, בה זיהוי זה מוזכר בלשון "האגדה מספרת"
↑  ראו התיאור ב-על הארץ ועל פרי הארץ, הצפירה, 27 בינואר 1885 הכולל מסלול מבית לחם דרך ביתר, עין כרם ו"עמק האלה" אל נבי סמואל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007475809805171  VIAF: 316747191   WorldCat (עם VIAF): 316747191 
מבט על עמק האלה
תל עזקה בעמק האלה
תורמוס ההרים פורח במרבדים צפופים בתל שוכה
אלה אטלנטית
קרונוע אסליגן ישן בעמק האלה
תחנת הממסר ללוויינים בעמק האלה
יצחק מודעי

יצחק ומיכל מודעי ביום חתונתם, 1953
מיכל ויצחק מודעי, אמצע שנות ה-90
יצחק מודעי בביקור בלוד עם ראש העיר מקסים לוי, 1984
יצחק מוֹדָעִי (17 בינואר 1926 – 14 במאי 1998) היה פוליטיקאי ומדינאי ישראלי, שכיהן כחבר הכנסת ושר בממשלות ישראל.
ביוגרפיה

מודעי נולד וגדל בתל אביב, בבית דתי, כיצחק מדזוביטש.
אביו היה מזכ"ל קואופרטיב אגד. הוא למד בבית ספר תיכון גאולה בעיר, שם היה פעיל בוועד התלמידים, ובגיל 14 התגייס להגנה. ב-1943 סיים את לימודיו ויצא לשנת שירות, שבמהלכה הוצב כנוטר בתחנת המשטרה של סידנא עלי. לאחר מספר חודשים גילו הבריטים את פעילותו בהעברת מידע פנימי הנוגע להעפלה ל"הגנה", והוא הועבר מתפקידו. הוא עבר לחיפה, החל ללמוד הנדסה כימית בטכניון, והמשיך את שנת השירות שלו כשוטר תנועה. ב-1944, במהלך שירותו במשטרה, הכה את הסמל הבריטי הממונה עליו לאחר שזה כינה אותו "יהודי ארור". מודעי נעצר, אך שוחרר וסולק מהמשטרה לאחר שאביו "הפעיל את קשריו". במהלך לימודיו בטכניון היה פעיל באגודת הסטודנטים ועמד בראש האגף הימני שלה, "גוש מגן". בסוף לימודיו הוסמך כמהנדס. באוקטובר 1947 נקרא לשירות פעיל ב"הגנה", ואז החל בקריירה צבאית.
במסגרת שירותו הצבאי שימש מפקד מחלקה בגדוד 32, שעליה פיקד בדצמבר 1947 בעת ההתקפה על כפר יעבץ. המחלקה פעלה בגזרה שבין כפר יונה לרמת הכובש. לאחר מכן היה מודעי מפקד פלוגה בגדוד 34 של חטיבת אלכסנדרוני במהלך מלחמת העצמאות. מודעי השתתף עם מחלקתו בלחימה בקאקון, ואדי עארה, כפר סבא הערבית וראש העין. כמפקד פלוגה, השתתף בסוף מאי 1948 במבצע בן נון ובקרבות סביב משטרת לטרון. ביוני 1948 פיקד על יחידתו באזור נתניה כחלק ממערך החסימה היבשתי שנועד לעצור את התגבורות של האצ"ל לאנייה אלטלנה. מאוחר יותר השתתף גם במבצע דני ובקרבות סביב כיס פלוג'ה.
מודעי שירת כמפקד גדוד, כחבר ועדת שביתת הנשק בין ישראל לסוריה וישראל ולבנון, ושימש סגן נספח צבאי בלונדון בשנים 1951–1953. השתחרר מצה"ל ב-1953 בדרגת סגן-אלוף.
הוא למד משפטים בבית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה וכן השתלם בלימודי כלכלה ומשפטים בבית הספר לכלכלה של לונדון. בסיום הלימודים הוא הוסמך כעורך דין.
לאחר מלחמת ששת הימים שירת כמושל הצבאי הראשון של העיר עזה.
בשנים 1961–1977 ניהל את מפעל הקוסמטיקה "רבלון". בין השאר ניסה בשנת 1964 להחדיר לשוק הישראלי שימוש במוצרי טיפוח העור. עיסוקו בקוסמטיקה הביא את עזר ויצמן להדביק לו את כינוי הגנאי "חבר הכנסת ליפסטיק".
ביוגרפיה > בפוליטיקה

מודעי היה בתחילה חבר בשכבה הצעירה של מפא"י, אולם בשנת 1961 הוא הצטרף למפלגה הליברלית, והיה חבר במטה הבחירות שלה בחיפה. את המעבר הוא הסביר בטענה שמפא"י "הפכה לקונצרן אינטרסנטי גדול שרב בו המרחק בין אידאולוגיה ומעשים". בהמשך היה יושב ראש הדור הצעיר במפלגה. בשנת 1965 היה בין 17 המועמדים של המפלגה לכנסת, אולם הוא לא נבחר לכנסת. בשנים 1965–1968 כיהן כחבר הנהלת המפלגה. בשנת 1969 התמודד על ראשות עיריית הרצליה מטעם גח"ל. בשנים 1969–1973 כיהן כחבר מועצת העיר הרצליה. לאחר שהוחלט להעביר את קביעת המועמדים לכנסת במפלגה הליברלית מוועדה מסדרת למרכז המפלגה, פנה מודעי לגייס את תמיכת החברים וזכה ב-85 קולות מתוך 106, הישג גבוה משקיבלו משה נסים וגדעון פת, שהיו אז חברי כנסת מכהנים. מודעי נבחר למקום השמיני של הליברלים, ובעקבות זאת שולב במקום ריאלי ברשימת הליכוד, המקום ה-21, למרות עמדותיו העצמאיות וויכוחיו הקשים עם הנהגת המפלגה. בשנת 1974 נבחר לכנסת השמינית מטעם הליכוד, וכיהן בכנסת עד 1992.
ביוגרפיה > שר האנרגיה והתקשורת

לאחר המהפך עלה שמו כמועמד להיות שר הבינוי והשיכון, אך לבסוף הוא מונה לשר האנרגיה והתשתית, תפקיד בו כיהן עד 1984 (למעט תקופה של יותר משנה מאוגוסט 1981 ועד אוקטובר 1982). בשנת 1978 כיהן כיו"ר הוועדה לארגון אירועי ה-30 למדינה. אחרי מותו של שמחה ארליך הפך מודעי לראש המפלגה הליברלית, שהייתה המרכיב השני בכוחו בליכוד.
בשנים 1979–1980 כיהן גם כשר התקשורת. מודעי ביקש ב-1979 להעביר את הטיפול בטלפוניה לידי חברה, אולם נתקל בהתנגדות, בין השאר של נציב שירות המדינה, אברהם פרידמן.
במאי 1980, לאחר שעזר ויצמן התפטר מהממשלה, עלה הרעיון להעביר את יצחק שמיר למשרד הביטחון ולמנות את מודעי לשר החוץ, כפיצוי לליברלים על שמשרד האוצר נלקח מהם. ואולם חברי הכנסת של התנועה הדמוקרטית לשינוי התנגדו למינוי נחרצות, בגלל היותו של מודעי נץ מדיני ובטענה שהוא נעדר כישורים לתפקיד.
מודעי הגיב באומרו שיש לו "90% כישורים לתפקיד".
ביוגרפיה > משפחתו

אשתו, מיכל מודעי, הייתה מלכת היופי השנייה של מדינת ישראל ולאחר מכן נשיאת ויצו העולמית. למודעי נולדו שלושה ילדים: שתי בנות ובן. הבכורה, הראלה, נהרגה בתאונת דרכים כשהייתה בת 22; מדי שנה מוענק פרס מפקד גלי צה"ל על שמה. בנו, בועז מודעי, היה שגריר ישראל באירלנד. נכדו, יואב מודעי, הוא כתב NBA המשמש שליח ערוץ הספורט בארצות הברית.
ביוגרפיה > פטירתו

יצחק מודעי נפטר זמן קצר לאחר שמונה אחראי לחגיגות יובל שנים למדינה ב-1998.
הוא נטמן בבית הקברות נחלת יצחק.
הנצחה

על שמו של יצחק מודעי נקרא פארק ברחוב טבנקין בחיפה, פארק בעיר נשר, פארק בשכונת צהלה בתל אביב, גשר מעל נתיבי איילון, ככר בעיר אשדוד וכן רחובות בכמה ערים בישראל, בהן ירושלים (בשכונת מלחה), באר שבע, נתניה וגבעת שמואל. כמו כן הוא מוזכר בשירה של להקת הבילויים, "שירו של האנץ".
בשנת 1998 הוקמה בטכניון "הקתדרה על שם יצחק מודעי".
לקריאה נוספת

יצחק מודעי, מחיקת אפסים, הוצאת ידיעות אחרונות, 1988
יאיר קוטלר, הנבחרת הלאומית, כרך א', פרק ב'(9), ירדן הוצאה לאור, 1988, עמודים 388–413
הערות שוליים

1 2  יצחק מודעי, מחיקת אפסים, עמ' 44.
1 2 3 4  יצחק מודעי, מחיקת אפסים, עמ' 45.
↑  יצחק מודעי, מחיקת אפסים, עמ' 45-44.
↑  אורי מילשטיין, הקרב של יצחק מודעי, מעריב, 30 במאי 1980
↑  שרון מחפש ג'וב למודעי, מעריב, 26 ביוני 1987
↑  תעודות לבוגרי אוניברסיטת תל אביב, מעריב, 27 באוקטובר 1960
↑  יצחק מודעי, מחיקת אפסים, עמ' 47.
↑  עפרה אליגון, יום בעזה, מעריב, 23 ביוני 1967
↑  חברות קוסמטיקה מציגות חידושים, דבר, 30 ביוני 1964
קוסמטיקה ומספרים, דבר, 3 בנובמבר 1964
↑  מטה בחירות של הליבראלים הוקם בחיפה, מעריב, 25 במאי 1961
↑  אנו הצטרפנו למפלגה הליברלית - יצחק מודעי, מעריב, 7 ביולי 1961
↑  שיחות מעריב שאלת הממלא מקום, מעריב, 1 באוקטובר 1963
↑  מ. שמריהו, רוצים לכנס עוד מושב של הכנסת - נגד פינוי מקומות בכנסת על ידי שרים, מעריב, 29 באוגוסט 1965
↑  יצחק מודעי - מועמד גח"ל לראשות עירית הרצליה, מעריב, 28 ביולי 1969
↑  דניאל דגן, מרכז הליברלים בחר מועמדיו לכנסת; ועדה תקבע הדירוג, מעריב, 13 בספטמבר 1973
↑  יצחק מודעי, מחיקת אפסים, עמ' 51.
↑  בדר עופר במהדורה מצולמת, מעריב, 28 באוגוסט 1973
↑  המיועד לשר הבינוי והשיכון ח"כ יצחק מודעי, מעריב, 17 ביוני 1977
↑  יהושע ביצור, המדינה תקים אנדרטה נאה לאנשי גח"ל שנפלו בקרבות, מעריב, 27 במרץ 1978
↑  שרגא מקל, אם תצליח להכשיל הצלת שירותי התקשורת - תיפול האחריות עליך, מעריב, 28 באוגוסט 1979
↑  אברהם תירוש, אני מעדיף ממשלה על מינוי שרון, מעריב, 28 במאי 1980
↑  יהושע ביצור, הליברלים צהלו, הדמוקרטים עלו על בריקדות והמפד"ל יושבת על הגדר, מעריב, 28 במאי 1980
↑  יהושע ביצור, יש לי 90 אחוז של הכישורים לתפקיד אמר מודעי לדמוקרטים, מעריב, 29 במאי 1980
↑   מירב ארלוזורוב, כך עשה שמעון פרס את הבלתי ייאמן - והציל את כלכלת ישראל מפשיטת רגל, באתר TheMarker‏, 28 בספטמבר 2016
↑  שחר אילן, שמעון פרס: האיש שמנע חורבן כלכלי, באתר כלכליסט, 28 בספטמבר 2016
↑  שאול אמסטרדמסקי, 24 השעות ששינו לנו את החיים, באתר כלכליסט, 30 ביוני 2015
↑  מודעי לקצב: החוצפה שלך עומדת ביחס הפוך לגילך, מעריב, 11 בדצמבר 1985
↑  רפאל מן ואבי בטלהיים, פרס:מודעי יצר מצב בלתי נסבל, מעריב, 7 באפריל 1986; המשך
↑  פרס: אם מודעי לא יוחלף, מעריב, 8 באפריל 1986
↑  המערך והליכוד: נמשך המשבר, מעריב, 13 באפריל 1986
↑  יוסף צוריאל, ארור היום שהחלטתי להקריב שנה וחצי מחיי למען הכלכלה, מעריב, 14 באפריל 1986
↑  חוסל משבר הרוטציה, מעריב, 17 באוקטובר 1986
↑  מנחם רהט, מודעי דורש משמיר תפקיד פונקציונלי בממשלה, מעריב, 27 באוקטובר 1986
↑  מנחם רהט, שמיר יציע עסקה על תנאי למערך: יעקובי תמורת מודעי, מעריב, 18 בפברואר 1987
ארידור חוזר למשחק הממשלתי, מעריב, 23 באפריל 1987
↑  חמישית מודעי: שלום לליכוד, מעריב, 20 בפברואר 1990, באתר עיתונות יהודית היסטורית
↑  מודעי רוצה פרס למדע, באתר גלובס, 18 במאי 1997
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297499605171  ISNI: 0000 0000 7152 411X  LCCN: n89135039  VIAF: 100651274   WorldCat (עם VIAF): 100651274 
גן ע"ש יצחק מודעי בנווה שאנן, חיפה
אזור עירוני

אזורים עירוניים שהכילו לפחות מיליון תושבים נכון לשנת 2020
אזור עירוני הוא יישוב בעל צפיפות אוכלוסין גבוהה ותשתית בנויה היטב. בארצות הברית האזורים העירוניים נחשבים לאזורי הליבה של המטרופולינים כאשר הם מכילים מעל ל-50,000 תושבים.
האזורים העירוניים נוצרים בהדרגה כתוצאה מתהליך עיור מתמשך הכרוך במעבר של אוכלוסייה מיישובים כפריים ליישובים עירוניים, ולעיתים רבות חוקרים מסווגים את אותם האזורים גם כערים, עיירות, אגד ערים או פרוורים. בתחום מחקר העירוניות, המונח "אזור עירוני" מנוגד למונח אזורים כפריים. בתחומי המחקר סוציולוגיה עירונית ואנתרופולוגיה עירונית, המונח "אזור עירוני" מנוגד למונח "סביבה טבעית".
התפתחותם של האזורים העירוניים הקדומים במהלך המהפכה העירונית של האלף הרביעי לפני הספירה הובילה להיווצרות הציוויליזציה האנושית ובסופו של דבר לתכנון העירוני המודרני.
האזורים העירוניים הגדולים ביותר

לפי ספר העובדות העולמי (נכון לשנת 2020):
טוקיו (יפן יפן) – 37,393,000 תושבים
דלהי (הודו הודו) – 30,291,000 תושבים
שאנגחאי (הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין) – 27,058,000 תושבים
סאו פאולו (ברזיל ברזיל) – 22,043,000 תושבים
מקסיקו סיטי (מקסיקו מקסיקו) – 21,782,000 תושבים
דאקה (בנגלדש בנגלדש) – 21,006,000 תושבים
קהיר (מצרים מצרים) – 20,901,000 תושבים
בייג'ינג (הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין) – 20,463,000 תושבים
מומבאי (הודו הודו) – 20,411,000 תושבים
אוסקה (יפן יפן) – 19,165,000 תושבים
גלריית תמונות

מטרופולין טוקיו ביפן, האזור העירוני המאוכלס ביותר בעולם, הכיל מעל ל-37 מיליון תושבים נכון לשנת 2023
סאו פאולו רבתי בלילה. צילום שנלקח מתחנת החלל הבין-לאומית
מלבורן רבתי בלילה. צילום שנלקח מתחנת החלל הבין-לאומית
ראו גם

יישוב
בליה עירונית
תכנון ערים ואזורים
התחדשות עירונית
עיור
הערות שוליים

↑  "Federal Register/Vol. 75, No. 123/Monday, June 28, 2010/Notices" (PDF). US Census Bureau. נבדק ב-22 ביולי 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  
Morris, A.E.J. (2 בדצמבר 2013) [1972]. "The Early Cities". History of Urban Form Before the Industrial Revolution (3 ed.). London: Routledge. p. 1. ISBN 9781317885146. [...] the Bronze Age, starting between 3500 and 3000 BC [...]. During this [...] period the first urban civilizations were firmly established. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "CIA The World Factbook – Major urban areas: population".
ערך זה הוא קצרמרבנושא מדינות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בור מים

בור מים בשכונת בית דוד בירושלים, מראה אופייני לשכונות חצר
"אין הבור מתמלא מחולייתו". חוליית בור.
ההבדל בין בור מים לבאר – מקור המים
בור מים הוא אמצעי מסורתי לאגירת מים. הוא לרוב תת-קרקעי, חצוב בסלע או חפור באדמה למטרות איסוף ואגירת מי נגר עילי (מקורם בעיקר במי גשמים) באזורים בהם אין מקורות מים קבועים או שכמות המים בהם מועטה. בור המים כולל אגן ניקוז (השטח ממנו נאספים המים), תעלות הולכה, אגן שיקוע ממנו יש פתח צדדי ואופקי לכניסת המים אל הבור ופתח אנכי ממנו נשאבים המים. הואיל וכך, יש לתחזק אותו שלא ייסתם: לפנות את הסחף החודר לתוכו, לנקות את תעלות ההולכה ולדאוג שהטיח בתוכו יהיה שלם. מעל הבור מונחת החוליה, שהיא אבן גדולה וחלולה בצורת טבעת.
סוגי בורות המים

קיימים מספר טיפוסים של בורות מים על פי צורתם:
טיפוס הבור השכיח ביותר הוא בור פעמון. בור זה מאופיין בפתח צר המשמש מצד אחד להזנתו במים ומצד שני לשאיבה ממנו. פתחו מכוסה לרוב בחולית אבן ותחתיה בנוי צוואר הבור, שמבנהו צר וארוך (אורך: כ-3–4 מטר וקוטר: כ-1 מטר). נפחם הממוצע של בורות המים מתקופת הברזל ה-2 היה כ־25 מ"ק, בעוד שנפח הבורות הממוצע מהתקופות הרומית והביזנטית היה כ־50 מ"ק.
צוואר הבור מתרחב כלפי מטה והופך לחלל האגירה העיקרי, אשר צורתו לרוב פעמון ודפנותיו מצופים לעיתים קרובות בטיח למניעת חלחול. בורות הפעמון נחצבו בדרך כלל בסלע קִרְטוֹן, שהוא סלע רך, נוח לחציבה הנאטם במגע עם מים. במשך השנים, נסחפה קרקע הלס סביבם כתוצאה משיטפונות והביאה לחשיפתם.
בורות מים מסוג זה נפוצים בעיקר בתחומי יישוב, שם שימשו כמאגר מים פרטי בסמוך או מתחת לבתים. לדוגמה בחורבת זכרין, או בחורבת פטיש נמצאו בורות מים בצורת פעמון מהתקופה הביזנטית.
בור בקבוק/גליל – בור חצוב בסלע קרטון, המופיע לראשונה בחצור ובגזר בתקופה הכנענית התיכונה (1550–2000 לפנה״ס). בור מטיפוס זה, מעיד כי החוצבים לא הרחיבו אותו בשל החשש שמא יקרוס. נפחו של אחד מהבורות שהתגלו בחצור הוא 23 מ״ק ועומקו כ-7.3 מ׳. בורות המים הללו, היו הבורות הראשונים שהיו מטוייחים בטיח, שנעשה מעירוב של אפר חול וסיד ובתקופות מאוחרות יותר (הרומית והביזנטית) הוסיפו לטיח חרסים. בורות מסוג זה נמצאו גם בנגב בשדה צין, ובהר קטום. לבורות הללו מובילות שתי תעלות, והם חצובים בסלע הקרטון מתצורת מנוחה. על יד פתח הבור בשדה צין קיים אגן שיקוע.
מאגר – בור מים מקורה בעל חלל גדול, חצוב בסלע או בנוי מאבן. לפרקים נמצא במאגר המים את טכניקת החציבה והבנייה משולבות אחת בשנייה. לעיתים קרובות נבנו בתוך המאגר עמודים גדולים על מנת לתמוך בתקרה שלא תקרוס. מידות המאגר חורגות במידה רבה מאלו של בור המים הרגיל, והוא נחשב בור מים ציבורי, כאשר נפחו הוא מעל 100 מ״ק. דפנותיו מצופות בשכבת טיח עבה (לרוב 5–10 ס"מ) ומקורותיו הם מי גשמים, שיטפונות או מי מעיינות.
מאגר המים התת-קרקעי הקדום ביותר התגלה בתל חצור, והוא מתוארך לתקופת הברונזה המאוחרת. מאגרים נוספים שנחצבו בתקופות קדומות אחרות התגלו: בעיטם שעל יד בריכות שלמה, תל בית שמש ובאר שבע, רבת עמון המקראית (עמאן) הקדומה. מאגרי מים ששירתו את מבצרי המדבר: סרטבה, דוק (דגון) שבהר קרנטל, קיפרוס, הורקניה, הרודיון, מצדה ועוד. ידוע על מאגרי מים מתקופת בית שני הקיימים מתחת לרחבת הר הבית, ציפורי, קפיטוליאס, ירושלים, טבריה וסוסיתא. בתקופה הביזנטית נחצבו מאגרי מים גדולים במנזרים במדבר יהודה ובתקופה מאוחרת יותר, בתקופה האסלאמית הקדומה, התגלו מאגרי מים ברמלה. מאגרי מים מהתקופה הצלבנית, נמצאו במבצר נמרוד, ובמבצר כוכב הירדן. בתקופה העות'מאנית נבנה בעכו מאגר מים, מתחת לחצר מסגד אל ג'זאר שהיה בעבר כנסייה צלבנית.
אופן אגירת המים

אגירת המים לבור או למאגר נעשית בדרכים שונות:
א. בור המים או המאגר נמצאים לרוב באזור הנמוך מסביבתם. מי הגשמים היורדים באזור, ניגרים במורד ונאספים אל תעלות המנקזות את המים אל פתח מתקני האגירה.
ב. הטיה חלקית של מי שיטפונות הזורמים באפיק נחל אל תוך המאגר.
ג. בשטחים עירוניים נוקזו מי הגשמים אל מתקני המים ממשטחי גגות, חצרות ומשטחי הרחובות אשר היו בדרך כלל מרוצפים.
ד. מי הנגר הנאספים בתעלות, מועברים אל אגן השיקוע המצוי סמוך לפתח מתקן האגירה, שם שוקע הסחף הגס, והמים הנקיים ממשיכים בדרכם אל תוך הבור.
ה. מקורות היסטוריים העוסקים באורחות החיים של החברה המסורתית בארץ ישראל מסוף המאה ה-19 וראשית המאה ה-20 מציינים, כי המים נכנסים לבור דרך נקב צר הנמצא מתחת לחולית הבור.
התפתחות בורות המים העתיקים בישראל

בורות המים הקדומים ביותר התגלו בארץ ישראל בשני אתרים: בקיבוץ מֶצֶר ותל דלית. אולם, לא מן הנמנע שהיו בורות גם במקומות אחרים. הבורות הללו מתוארכים לתקופת הברונזה הקדומה 1 ו-2 (3300–2700 לפנה״ס). נפחם קטן והם חצובים בסלע קרטון אטום למים, לפיכך לא הייתה נחיצות לטייח את הדפנות. בורות מים המתוארכים לתקופת הברונזה התיכונה 2 (2000–1500 לפנה״ס) נחשפו בתל חצור ובתל גזר, צורתם בקבוק (בתל גזר צורת הבור היא צורת בור סגלגל בגודל 4x6 מ׳) ומטוייחים בחלקם.
הארכאולוג אליהוא גרנט (מקולג' הוורפורד [(Haverford College)] בפנסילבניה) ובסיוע ג' ארנסט רייס שניהל את החפירות באתר בית שמש העתיקה (תל א-רומילה) בין השנים 1928–1933 (במשך 5 עונות), גילה כ-24 בורות וכינה את האתר בשם ״עיר בורות המים״. הבורות מתוארכים לתקופת הברונזה המאוחרת (1550–1200 לפנה״ס) ולהם צורות שונות בעיקר פעמון או גליל.
בורות מים פרטיים מתקופת ממלכת יהודה וישראל (תקופת הברזל 2 – 1000–586 לפנה״ס), נמצאו בתל יזרעאל, ח'רבת בנת בר, תל א-נצבה, אום אל ביארה שבירדן ועוד. סימוכין לכך מופיעים בספר דברי הימים בו מסופר על פעולות הבנייה של עוזיהו כמו חיזוק הצבא וביצור ירושלים, בניית מגדלים במדבר וכן חציבת בורות מים:
”וַיִּבֶן עֻזִּיָּהוּ מִגְדָּלִים בִּירוּשָׁלִַם עַל שַׁעַר הַפִּנָּה וְעַל שַׁעַר הַגַּיְא וְעַל הַמִּקְצוֹעַ וַיְחַזְּקֵם. וַיִּבֶן מִגְדָּלִים בַּמִּדְבָּר וַיַּחְצֹב בֹּרוֹת רַבִּים”.
בתקופות ההלניסטית, הרומית והביזנטית (המכונות התקופות הקלאסיות) התפתחו מאוד בורות המים, במיוחד בתקופה הביזנטית. בתקופות הללו צֹרַף בור המים לבית המגורים, הגג טוייח היטב ושימש לאיסוף מי הגשמים. לקירות נוספו מרזבים אשר הובילו את מי הגשם לבור שהיה צמוד לקיר הבית או בפינת החצר. בורות מתקופות אלו נמצאו כמעט בכל יישוב. בין היישובים ניתן לציין את ציפורי, חורבת זכרין, שבטה שנערך בהם סקר בורות.
מתקני המים בנגב נחפרו בסלע הקרטון של תצורת חורשה ותצורת מנוחה. בשפלת יהודה נחצבו בורות המים בקרטון של תצורת מרשה. בהרי המרכז והרי הצפון נחצבו בורות מים רבים גם בסלעי גיר ודולומיט.
השיטות לאגירת מים בהר הנגב

אזור הר הנגב מאופיין במשקעים מועטים והגשמים היורדים באזור לא סדירים, מצב זה אִתְגֵּר את תושבי המקום הקדומים, שהיו צריכים לאסוף את מי השיטפונות בחורף כדי להשקות את השטחים החקלאיים. לפיכך, נחפרו בורות פתוחים (בור פתוח עמוק – ״צלחת״, בור פתוח רדוד, בריכת סכר) אך גם בורות מקורים (מאגורת מדרון, מאגורת גדה, בור צוואר).
באזור בורות לוץ ובסביבתם, התגלה מספר רב של בורות מים פתוחים, שנחפרו בתקופה הישראלית (תקופת הברזל ה-1 וה-2). הבורות חפורים בסלע חווארי, חרסיתי ואלוביאלי, שהוא רך ואטום ולפיכך מונע חלחול של מים, בשל כך לא היה צורך לצפות את דפנות הבור בטיח, אבל הדפנות צופו באבנים כדי למנוע את התמוטטותן. צורת הבורות עגולה או אובלית, קוטרם 10–12 מטר, עומקם הממוצע הוא 4–5 מטר ונפחם כ-200–300 מ״ק. סוג בור זה סיפק מים לכ-10 משפחות.
הבורות המקורים בנגב נחלקים למספר סוגים: בור פעמון, מאגורת מדרון, מאגורת אפיק, בור בעל תקרת קשתות בנויה אבן. לא היו כללים ברורים בעיצוב צורת הבורות.
א. בור פעמון, תואר לעיל.
ב. מאגורת מדרון היא בור מלאכותי החצוב במדרון לשם אגירת מי גשמים ואופייני לנגב. המים יורדים במדרון ונאספים על ידי מערכת תעלות רדודות ומרזבים המוליכים לאגן שיקוע. באגן השיקוע נאסף סחף המאפשר את ניקוי המים, ולאחר מכן יורדים המים הנקיים לפתח הבור וממנו אל המאגורה.
הבורות ממוקמים ברובם בחלקו התחתון או האמצעי של המדרון, חצובים בקו המפגש בין שתי שכבות: בסלע הקרטוני שבו חצובה המאגורה ושכבת סלע קשה (גיר) המשמשת כתקרה למאגורה. צורת המאגורה בדרך כלל מרובעת – מלבנית ודפנותיה מטוייחים. לעיתים נשענת תקרת הבור על עמוד תמך אחד או יותר, אם שטח הבור עולה על 40–50 מ״ר. ברוב מאגורות המדרון קיים גרם מדרגות המאפשר לרדת לתחתית. על פי רוב לסוג בורות זה שני פתחים: פתח חציבה הממוקם בדופן הבור, אליו מתנקזים מי התעלות, ופתח צר יותר בתקרת הבור, ממנו שואבים את המים. שטחי אגן הניקוז נִפְרָשִׂים על פני 10–200 דונם. בחלק מהבורות נמצא סימן אלוהות נבטי החקוק על קיר התמך. מאגורה מסוג זה נמצאת בשדה צין. למאגורה מובילות שתי תעלות, והיא חצובה בסלע קרטון מתצורת מנוחה, בתוכה נמצא גרם מדרגות היורד לבור, ויש לה שני פתחים: פתח שאיבה ופתח אחזקת הבור.
ג. מאגורת אפיק היא סוג של בור הדומה במבנהו למאגורת מדרון, אולם הוא מנקז את מי השיטפונות הזורמים באפיקי הנחלים. מאגורת האפיק חצובה מעט מעל לקרקעית אפיק הנחל, כך שרק שכבת המים העליונה, שבה כמות סחף קטנה יחסית תיכנס אל המאגורה. "בורות רמלייה", הם קבוצה של בורות שנחצבו בגדה המערבית של נחל צין על ידי הנבטים. חציבת המאגורה בסלע קרטון מתצורת חורשה, גג המאגורה הוא סלע גיר מתצורת מטרד.
ד. בור בעל תקרת קשתות אבן, מעל הקשתות מונחים לוחות אבן. שני בורות מסוג זה נמצאו בשבטה.
ה. בור בעל קמרון חביתי, הקירות מכוסים בטיח אפור ועבה. שישה בורות כאלה נמצאו בציפורי  וכן בבורות המים במרשה נמצאו קמרונות חביתיים הבנויים מאבני קרטון.
סקרי בורות מים

הסקר הארכאולוגי משמש ככלי מחקר להבנת העבר באמצעות מיפוי שרידי יישובים שונים ופריטים אחרים שנמצאו בחפירות. בין הסקרים הארכאולוגים השונים ניתן למנות סקרים של בורות מים ובארות, מתקנים חקלאיים, סקרים המתעדים עדויות למאורעות היסטוריים ועוד. להלן מספר דוגמאות לביצוע סקרי בורות מים ביישובים שונים בארץ ישראל:
הארכאולוג יהודה דגן סקר במפת לכיש 381 בורות מים. רובם נמצאו באתרים רב שכבתיים מהתקופות ההלניסטית, הרומית והביזנטית. באזור תל מרשה ובית גוברין נסקרו 160 בורות.
הארכאולוג צביקה צוק סקר בציפורי 34 בורות, ומתוכם 20 בורות שנמצאו בשטח האקרופוליס. בנוסף, נמצאו 16 בורות שנחשפו בשנת 1931 על ידי ארכאולוגים מאוניברסיטת מישיגן. הבורות שנבדקו היו בורות שפתחם היה גלוי וניתן היה לרדת לתוכם בעזרת סולם חבלים. לרובם צורת פעמון ואחרים בעלי קמרון בנוי.
סקר בורות מים נערך בחורבת זכרין בחודשים מרץ ומאי 1985, אפריל 1988 ויולי 1989. הסקר נוהל על ידי צביקה צוק מטעם המרכז לחקר מפעלי מים קדומים. במקום התגלו 53 בורות מים, ובבדיקה זוהו 24 בורות מהתקופה הביזנטית, 2 בורות מאוחרים לתקופה הביזנטית, ובור אחד מהתקופה העות׳מאנית.
מפעל המים של מבצר אלכסנדריון – סרטבה נסקר לראשונה על ידי משלחת הסקר של המשלחת הבריטית בשנת 1874. בשנת תשל״ח (1978), נערך סקר חדש שבו התגלו כ-15 בורות במורדות קרן סרטבה.
בסקר שערך צביקה צוק בשבטה, מופו במקום 57 בורות מים מהתקופה הרומית ומהתקופה הביזנטית. מתוכם 40 בורות בחצרות בתים פרטיים. הבורות בעלי נפח ממוצע של כ־42 מ”ק.
בורות המים בהר הבית – בשנת 1996 פורסם מחקר מקיף על ידי גיבסון וג׳יקובסון, שהכיל גם קטלוג של כל הבורות שנסקרו בהר הבית. הסקרים הראשונים במקום נערכו במאה ה-19 על ידי החוקרים ברקלי, פיארוטי, דה ווגואה ואחרים. החוקר הראשי במקום היה צ׳ארלס וורן שסקר ותיעד 37 בורות, ובסך הכול תועדו 49 בורות ו-42 תעלות שהובילו מים אל הבורות.
בחפירות שנערכו בחורבת אל-בירה נחשפו בית בד, כנסייה שבה פריטים אדריכליים ורצפת פסיפס מעוטרת, מתקנים לעיבוד תוצרת חקלאית, בורות מים, מערות קבורה ומחצבות, והיא תוארה כבית אחוזה. בור המים שנמצא צורתו פעמון, על פתחו מונחת חולית אבן שחצייה נשמר, הסלע סביב פתח הבור סותת ונחצבו בו תעלות שהזרימו אליו מים.
בשנים 2017 ו-2018, נערך בשטח הגן הלאומי מגדל צדק (מגדל אפק) סקר חללים תת-קרקעיים, שהתמקד בשטח שבין שתי הגבעות המרכזיות באתר: גבעת המצודה והגבעה שמצפון לה – גבעת קבר השיח׳, ובמישור שממערב לגבעת המצודה. בשטח התגלו 118 מתקנים שעיקרם בורות מים ומתקני קבורה. המידע שהתקבל מהסקר הוסיף לידע הקיים אודות האתר וסביבתו בתקופות הרומית הקדומה, התקופה הביזנטית והתקופה הצלבנית.
אזכור בור מים במקורות היהודים

״אֵין הַבּוֹר מִתְמַלֵּא מֵחֻלְיָתו״ – הבור אינו יכול להתמלא ממי גשמים הנכנסים ישירות אל פתחו. הכוונה היא שאין האדם יכול לספק את כל צרכיו בעצמו מבלי להזדקק לעזרת אחרים.
״בּוֹר סוּד שֶׁאֵינוֹ מְאַבֵּד טִפָּה״ – דפנות הבור מצופות בטיח אטים ועל כן המים אינם מחלחלים דרכם. הנמשל: אדם חכם בעל זיכרון טוב ייאמר שהוא כמו בור סוֹד.
״בּוֹר שֶׁשָּׁתִיתָ מִמֶּנּוּ אַל תִּזְרוֹק בּוֹ אֶבֶן״ – יש לנהוג בכבוד כלפי מי שלימד אותך ועזר לך, אל תהיה כפוי טובה.
״שְׁתֵה-מַיִם מִבּוֹרֶךָ; וְנֹזְלִים, מִתּוֹךְ בְּאֵרֶךָ״ – לפי רש״י הכוונה לשתות מים שנאספו לתוך בור אחד, באר – מים שנובעים מתוך התהום.
בחול המועד נאסרה כל מלאכה. אולם, אם התקלקל בור מים של יחיד, מותר לתקן הואיל וצריך הוא מים. כך גם בור מים ציבורי – מותר לתקנו, או לחפור בור לציבור בתקופה זו.
"לא יחפור אדם בור סמוך לבורו של חברו, ולא שיח ולא מערה...אלא אם כן הרחיק מכתל חברו שלושה טפחים וסד בסיד".
אַֽל־תִּשְׁמְע֖וּ אֶל־חִזְקִיָּ֑הוּ כִּי֩ כֹ֨ה אָמַ֜ר מֶ֣לֶךְ אַשּׁ֗וּר עֲשֽׂוּ־אִתִּ֤י בְרָכָה֙ וּצְא֣וּ אֵלַ֔י וְאִכְל֤וּ אִישׁ־גַּפְנוֹ֙ וְאִ֣ישׁ תְּאֵנָת֔וֹ וּשְׁת֖וּ אִ֥ישׁ מֵי־בֹרֽוֹ׃ – רבשקה מנסה לשכנע את העם למרוד בחיזקיהו ולהיכנע לסנחריב מלך אשור. הוא מבטיח שלאחר שיגורשו לגלות יוכלו להקים שם בתים, גנות ובורות.
אזכור בור מים בשירה

ירושלים של זהב, נעמי שמר ביצוע: שולי נתן
אל בורות המים, נעמי שמר
ויבן עוזיהו מגדלים בירושלים, ביצוע: הדודאים, לחן: יוחנן זראי, מילים: מהמקורות
גלריה

חוליה מעל בור מים ביער יתיר
שלט ביער יתיר עם הציטוט מדברי הימים
בור ביזנטי ביער בארי
בור חווארים בנגב
בור נבטי ממכתש רמון
אישה במאה שערים מעלה מים מן הבור. 1948
בור הסבחה-בור מים מן התקופה הנבטית באזור היישוב עזוז (מבט מבפנים)
ראו גם

אבן לבנייה
מאגורה
מאגר מים
תחנת גרבטלה (מטרו רומא)

| --- | --- |

  נגיש לאנשים בעלי מוגבלויות מוטוריות
 מידע על הבנייה
 חנוכת התחנה:  1990
 מיקום
 מיקום:  C.ne Ostiense / V. G. Pullino, I-00154 Roma 
 מדינה:  איטליה איטליה
 קואורדינטות:  41°52′00″N 12°29′00″E﻿ / ﻿41.86667°N 12.48333°E﻿ / 41.86667; 12.48333
 אתרים סמוכים:   אוניברסיטת רומא טרֵה, תיאטרון פלאדיום,  מרכז מונטֵמארטיני
 תחנות סמוכות:   פירמיד,  בזיליקת סן פאולו
 מידע על התחנה
 סוג התחנה:  עילית
 בעלים:  ATAC
 רציפים:  2 רציפים צדדיים
 קווים העוברים בתחנה:    קו B
  (למפת רומא מוגדלת) תחנת גרבטלה(למפת רומא רגילה) תחנת גרבטלה he
 
גרבטלה היא תחנה בקו B של המטרו של רומא.