stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טורניר
היסטוריה > המונח כיום

כיום, המונח טורניר מתייחס לסדרה מאורגנת מראש של תחרויות, על פי שיטה מסוימת. התחרויות יכולות להיות בתחום הספורט או בכל תחום אחר (למשל שחמט או פוקר). שיטות נפוצות לטורנירים היום הן:
ליגה – כאשר כל תחרות עצמה כוללת רק שני משתתפים (למשל, שתי קבוצות כדורגל או שני שחקני שחמט) הליגה היא שיטה לארגון התחרויות שבה כל קבוצה או יחיד מתמודדים נגד כל יתר היריבים, והמנצח נקבע על ידי צבירת ניקוד.
שיטת גביע – שיטה בה המנצח בתחרות עולה לשלב הבא בטורניר, והמפסיד יוצא מהטורניר באופן סופי.
שיטה משולבת – כוללת שלב בתים שבו כל בית הוא ליגה קטנה שהמנצחים בה עולים לשלב הפלייאוף המשוחק בשיטת הגביע. לדוגמה: גביע העולם בכדורגל וליגת האלופות.
סבב – שיטה בה נערכות תחרויות נפרדות שבכל אחת מהן מספר רב של משתתפים הצוברים ניקוד בכל תחרות.
טורנירים רבים משלבים מספר שיטות ביחד לקביעת המנצח בטורניר.
דו-קרב חרבות, במסגרת שחזור של טורניר
ניקולה אוליסלאגרס

ניקולה אוליסלאגרס (באנגלית: Nicola Olyslagers; קודם לכן ניקולה מקדרמוט; נולדה ב-28 בדצמבר 1996) היא אתלטית אוסטרלית, פעמיים סגנית האלופה האולימפית (טוקיו 2020, פריז 2024), אלופת עולם באולם (גאלזגו 2024) ושיאנית אוסטרליה (2.03 מטר) בקפיצה לגובה.
ביוגרפיה

אוליסלאגרס (במקור מקדרמוט) התחילה להתאמן באתלטיקה בבית הספר היסודי והתמקצעה בקפיצה לגובה. היא השתתפה באליפות העולם לנוער ב-2014 בה קפצה לגובה של 1.79 מטר. באוניברסיאדת קוואנגג'ו (2015) סיימה רביעית בתוצאה של 1.80 מטר. באוניברסיאדת טאיפיי (2017) סיימה שביעית בתוצאה של 1.88 מטר. באליפות אוסטרליה ב-2018 סיימה שלישית ונכללה בנבחרת למשחקי חבר העמים בהם זכתה במדליית ארד בשיא אישי של 1.91 מטר.
באולימפיאדת טוקיו זכתה במדליית כסף בשיא אוסטרליה של 2.02 מטר לאחר מריה לאסיצקנה (2.04 מטר). באליפות העולם באתלטיקה 2022 סיימה חמישית בתוצאה של 1.96 מטר.
באליפות העולם באתלטיקה באולם 2024 זכתה במדליית זהב בתוצאה של 1.99 מטר. באליפות העולם באתלטיקה 2023 זכתה במדליית ארד בתוצאה של 1.99 מטר לאחר המנצחת ירוסלבה מהוצ'יך (2.01 מטר) ובת ארצה אלינור פטרסון (1.99 מטר).
באולימפיאדת פריז 2024 זכתה במדליית כסף בתוצאה של 2.00 מטר, זהה לזו של המנצחת ירוסלבה מהוצ'יך אך עם יותר פסילות.
ב-2022 נישאה לריס אוליסלאגרס ושינתה את שם משפחתה. היא נוצרית-אוונגליסטית אדוקה, היא ידועה בכתובות דתיות שרושמת על ידייה בזמן תחרויות. היא בעלת תואר ראשון בביוכימיה אותו השיגה ב-2021 באוניברסיטת סידני.
דסטיניז צ'יילד

| --- | --- |
דסטיניז צ'יילד בהופעת המחצית של הסופרבול לשנת 2013. משמאל לימין: קלי רולנד, ביונסה, מישל ויליאמס.
דסטיניז צ'יילד בהופעת המחצית של הסופרבול לשנת 2013. משמאל לימין: קלי רולנד, ביונסה, מישל ויליאמס.
 מקום הקמה:  יוסטון, טקסס, ארצות הברית
 מוקד פעילות:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1990–2006 (כ־16 שנים)
 סוגה:  רית'ם אנד בלוז, מוזיקת היפ הופ 
 חברת תקליטים:  אלקטרה, קולומביה, מיוזיק וורלד
 פרסים והוקרה:  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 destinyschild.com
 פרופיל ב-IMDb
 חברות
 מישל ויליאמס קלי רולנד ביונסה 
 חברות לשעבר
 ביונסה קלי רולנד מישל ויליאמס לטבייה רוברסון לטויה לאקט פרה פרנקלין
 
דסטיניז צ'יילד (באנגלית: Destiny's Child; פירוש לעברית: ילד הגורל) הייתה להקת בנות שהרכבה הסופי כלל את ביונסה, קלי רולנד ומישל ויליאמס. הלהקה הוקמה בשנת 1990 ביוסטון שבטקסס, בשם "Girl's Tyme"‏. הרכב הלהקה המקורי כלל את ביונסה, לטבייה רוברסון, לטויה לאקט וקלי רולנד.
לאחר כמה שנים בהן זכתה הלהקה להצלחה מזערית לעומת הרכבי בנות אחרים כמו ספייס גירלז, TLC ואן ווג, הוחתמה הלהקה בשנת 1997 בקולומביה רקורדס בתור "דסטיניז צ'יילד". הלהקה זכתה להצלחה בין־לאומית רבה לאחר הוצאת השיר "No, No, No" מהאלבום Destiny's Child ולאחר פרסום האלבום The Writing's on the Wall, שכלל את הלהיטים "Say My Name" ו-"Bills, Bills, Bills".
על אף הפרסום וההצלחה המסחרית, התגלעו סכסוכים בין חברות ההרכב. בין היתר בשל העדפתו של מנהלה המוזיקלי, מת'יו נואלס, לביונסה ולרולנד על פני לאקט ורוברסון. בעקבות זאת פרשו לאקט ורוברסון מהלהקה בתחילת שנת 2000. את מקומן תפסו ויליאמס ופרה פרנקלין, שפרשה לאחר מספר חודשים והותירה אותן כשלישייה מוזיקלית. אלבומן השלישי Survivor כלל את הלהיטים "Survivor", שהגיע למקום השני בבילבורד הוט 100, "Independent Women Part I" ו-"Bootylicious". בשנת 2001 הכריזה הלהקה על הפסקת פעילות לטובת פיתוח קריירות הסולו של חברותיה. הלהקה שבה לפעילות כשנתיים לאחר מכן, לקראת יציאת אלבום האולפן החמישי שלה, Destiny Fulfilled, בו נכללו "Lose My Breath" ו-"Soldier". מאז פירוקה הרשמי ב-2006, הופיעו ביונסה, ויליאמס ורולנד כמה פעמים ביחד, כולל בהופעת המחצית של הסופרבול לשנת 2013 ובפסטיבל קואצ'לה ב-2018.
להקת דסטיניז צ'יילד מכרה יותר משישים מיליון תקליטים ברחבי העולם. הבילבורד מדרג אותה כאחת מהשלישיות המוזיקליות הגדולות ביותר בכל הזמנים וכאמן המוזיקלי (כולל להקות) התשיעי המצליח ביותר בעשור הראשון של המאה ה-21. המגזין דירג אותה במקום ה-68 וה-90 ברשימות "100 האמנים הטובים ביותר בשנת 2008" ו"אמני הדאנס המצליחים ביותר בכל הזמנים" בהתאמה. הלהקה הייתה מועמדת ל-14 פרסי גראמי, ואף זכתה בשלושה מהם עבור שיר ה-R&B הטוב ביותר (פעם אחת) והופעת ה-R&B הטובה ביותר (פעמיים).
היסטוריה > 1990–1997: שנותיה הראשונות של הלהקה וגירלז טיים

בשנת 1990 פגשה ביונסה נואלס את הראפרית לטבייה רוברסון באודישן להקמת להקת בנות חדשה. השתיים הצטרפו ללהקה חדשה שביצעה שירי ראפ ודאנס, ובסיסה היה ביוסטון שבטקסס. קלי רולנד, שעברה לגור בביתה של ביונסה, הצטרפה אליהן בשנת 1992. במקור הן נקראו גירלז טיים, ובמרוצת השנים הצטרפו לשלישייה תמר דייוויס והאחיות ניקי ונינה טיילור. נוכחותן של נואלס ורולנד בקבוצה משכה תשומת לב רחבה. מפיק ה-R&B, ארן פרגר, טס ליוסטון כדי לראות את הלהקה ולבחון האם היא מתאימה לפיתוח. הוא הזמין את חברותיה לאולפן שלו, דה פלנט, בצפון קליפורניה, והחל להקליטן תוך התמקדות בקולה של ביונסה, בנימוק שיש לה יכולות קוליות טובות יותר משאר הבנות. הוא שלח את ההרכב להשתתף בתחרות הכישרונות "Star Search", מתוך כוונה שהחשיפה תביא להחתמתן בחברת תקליטים גדולה, אך הלהקה הפסידה בתחרות. לדברי ביונסה ההפסד נבע מבחירה שגויה של השיר, שהיה שיר ראפ במקום שיר פופ המתאים למיינסטרים.
לאחר התבוסה בתחרות הכישרונות החליט אביה של ביונסה, מת'יו, לנהל בעצמו את הלהקה. תחת ניהולו סולקו דייוויס והאחיות טיילור מהלהקה, ובמקומן הצטרפה לטויה לאקט ב-1993. הלהקה התאמנה בחצרות האחוריות בבתי חברותיה או בסלון לעיצוב שיער של אמה של ביונסה, טינה. החזרות הגנרליות שלה נערכו גם כן בסלון, ומדי פעם קיבלו הבנות פידבקים וביקורות מהלקוחות. כשהגיע הקיץ לקח מת'יו את הבנות למחנה אימונים על מנת לשפר את יכולות הריקוד והשירה שלהן באמצעות שיעורי פיתוח קול. לאחר ההכשרה הקפדנית שעברו החלו להופיע כמופעי פתיחה ללהקות R&B מפורסמות כמו SWV ואימטור. טינה עיצבה את כל התלבושות שלבשו חברות ההרכב בהופעותיהן.
במרוצת שנותיה הראשונות בקריירת המוזיקה שלה שינתה גירלז טיים את שמה מספר פעמים: "Somethin' Fresh",‏ "Cliché",‏ The Dolls", ו-"Destiny".‏ תחת השם האחרון הוחתמה אצל אלקטרה רקורדס. כמה חודשים לאחר מכן, טרם הוצאת אלבום בכורה, פרשו הבנות מחברת התקליטים עקב סכסוכים על אופיה של הלהקה המתפתחת. המרדף אחר חתימת חוזה הקלטות העיב על משפחתה של ביונסה: ב-1995 עזב מת'יו את עבודתו כזבן בחנות לציוד רפואי לטובת ניהול הלהקה – דבר שהוביל להפחתה משמעותית בהכנסותיה של המשפחה. על רקע המשבר הכלכלי נפרדו הוריה של ביונסה לפרק זמן קצר. בשנת 1996 שינתה להקת דסטיני את שמה לדסטיניז צ'יילד ("Destiny's Child" – "ילד הגורל"). נטען על ידי חברות הקבוצה כי השם הנבחר שאוב מקטע מהתנ"ך: ”בחרנו את המילה "Destiny" ("גורל") מהתנ"ך, אולם לא יכולנו להשתמש בה באופן מסחרי. לכן הוספנו את המילה "ילד", כמו לידה חדשה של גורל”. המילה "גורל" נלקחה מספר ישעיהו על ידי אמה של נואלס, טינה.
מת'יו ניהל משא ומתן בדבר חתימת הלהקה בקולומביה רקורדס. לפני העסקה הקליטו חברותיה מספר רצועות באוקלנד שבקליפורניה בהפקת ד'וויין ויגינס מ-Tony! Toni! Toné!. בשנת 1997, לאחר כמה ניסיונות, שבהם נוכחו מנהלי חברת התקליטים בפוטנציאל המסחרי הגבוה של הלהקה, נכללה הרצועה "Killing Time" בפסקול של "גברים בשחור".
היסטוריה > 2003–2006: Destiny Fulfilled ו-#1's

שלוש שנים לאחר ההפסקה התאחדו חברות הלהקה כדי להקליט את אלבום האולפן הרביעי והאחרון שלהן, Destiny Fulfilled.‏ רצועות האלבום קשורות זו בזו רעיונית ומספרות קו עלילה קשוח יותר, המרמז על סיום פעילותה של דסטיניז צ'יילד. Destiny Fulfilled נכתב באופן שווה על ידי נואלס, ויליאמס ורולנד והופק גם כן על ידן. הוא פורסם ב-15 בנובמבר 2004, ובשיאו הגיע למקום השני עם 497,000 עותקים טהורים בשבוע הראשון לצאתו (לעומת 663,000 עותקים שנמכרו באותו פרק זמן באלבום הקודם). הוא קיבל תואר פלטינה משולשת על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי, ואף על פי שלא זכה להצלחה בבילבורד עדיין נחשב לאחד מהאלבומים הנמכרים ביותר לשנת 2005 (8 מיליון עותקים ברחבי העולם). נכללו באלבום ארבעה סינגלים: "Lose My Breath",‏ "Soldier",‏ "Cater 2 U" ו-"Girl". השניים הראשונים הגיעו למקום השלישי בבילבורד הוט 100, ואילו "Soldier" ו-"Cater 2 U" קיבלו תואר פלטינה מ-RIAA בשנת 2006.
כדי לקדם את האלבום יצאה הקבוצה לסיבוב הופעות עולמי בשם "Destiny Fulfilled... and Lovin' It". ב-11 ביוני 2005, בזמן שהייתה בפלאו סן ז'ורדי שבברצלונה, הודיעו חברות ההרכב, מול קהל של 16,000 איש, על כוונתן לסיים את פעילות הלהקה עם סיום סיבוב ההופעות. נואלס הצהירה שכותרת האלבום "Destiny Fulfilled" לא נבחרה באופן אקראי, והיא משקפת את העובדה שהפרידה הייתה מתוכננת כבר במהלך הקלטת האלבום, על מנת להקל על המשך פיתוח קריירות הסולו של חברות ההרכב. הקבוצה שלחה מטעמה מכתב ל-MTV:
אנחנו עובדות ביחד בתור דסטיניז צ'יילד מאז שהיינו בנות 9... אחרי הרבה דיונים וחשבון נפש הבנו שסיבוב ההופעות הנוכחי ייתן לנו הזדמנות לעזוב את הקבוצה בנעימות, כשאנחנו מאוחדות בידידות שלנו ומלאות בהכרת תודה למוזיקה ולמעריצינו. אחרי כל השנים הנפלאות האלו של עבודה משותפת, הבנו שזו העת להתמקד בפיתוח המטרות האישיות וקריירת הסולו של כל אחת מאיתנו... לא משנה מה יקרה תמיד נאהב אחת את השנייה, כידידות וכאחיות, ונתמוך זו בזו כאמניות. אנו רוצות להודות לכל המעריצים שלנו על האהבה והתמיכה הגורפת שלהם, ומקוות לראותכם שוב בהמשך דרכנו להגשמת ייעודינו.
דסטיניז צ'יילד הוציאה את אלבום הלהיטים הגדולים ביותר שלה, #1's ב-25 באוקטובר 2005. הוא כולל את "Independent Woman Part 1",‏ "Say My Name" ו-"Bootylicious". שלוש רצועות חדשות הוקלטו עבור אוסף זה ביניהן "Stand Up for Love" ו-"Check on It", שיר שנואלס הקליטה לפסקול של "הפנתר הוורוד". המפיק המוזיקלי דייוויד פוסטר, בתו איימי ונואלס כתבו את "Stand Up for Love" כהמנון ליום הילד הבין-לאומי, אירוע שנתי שנחגג ברחבי העולם להעלאת המודעות לזכויות הילד. דסטיניז צ'יילד העניקה את תמיכתה כשגרירה עולמית בחגיגות השנתיות של האירוע ב-2005.‏ #1's פורסם גם כתקליטור אופטי דו-צדדי, הכולל את רשימת הרצועות של האלבום, שבעה קליפים של חלק משיריו וטריילר של הופעת הלהקה באטלנטה. הופעה זו הוקלטה גם על DVD במהלך סיבוב ההופעות "Destiny Fulfilled ... And Lovin' It", ויצאה כאלבום הופעה בשם Destiny's Child: Live in Atlanta ב-28 במרץ 2006. חמש מתוך 16 הרצועות באוסף הגיעו למקום הראשון בבילבורד הוט 100 או במצעד שירי ה-R&B/היפ-הופ.
פירוק ואחרית דבר

להקת דסטיניז צ'יילד התאחדה למופע פרידה שנערך ב-19 בפברואר 2006, במשחק האולסטאר של ה-NBA ביוסטון שבטקסס. עם זאת, נואלס הצהירה כי זהו האלבום האחרון של הקבוצה, אך לא ההופעה האחרונה שלה. הופעתן הטלוויזיונית האחרונה התרחשה כמה ימים לאחר מכן בניו יורק. ב-28 במרץ קיבלה הלהקה כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד. בטקס פרסי ה-BET לשנת 2006 זכתה דסטיניז צ'יילד בקטגוריית "הלהקה הטובה ביותר" – פרס בה זכתה גם ב-2001 וב-2005.
לאחר פירוקה הרשמי חידשו חברות ההרכב את קריירת הסולו שלהן, וכל אחת נחלה רמות שונות של הצלחה. הן המשיכו לשתף פעולה מפעם לפעם גם בקריירת הסולו שלהן. רולנד וויליאמס, יחד עם סולאנג', הופיעו בקליפ של נואלס לשיר "Get Me Bodied". ב-26 ביוני 2007 ערכה הקבוצה מיני-איחוד בטקס פרסי ה-BET לשנת 2007, שם ביצעה נואלס את השיר יחד עם ויליאמס וסולאנג' בתור רקדניות שלה. לאחר הופעתה היא הציגה את רולנד, שביצעה את הסינגל "Like This" יחד עם איב. ב-2 בספטמבר 2007, במהלך סיבוב ההופעות "The Beyoncé Experience", ביצעה נואלס קטע מ-"Survivor" יחד עם ויליאמס ורולנד. ההופעה צורפה ל-DVD בשם The Beyoncé Experience Live.‏ בשנת 2008 הקליטה ביונסה גרסת כיסוי ל-"Honesty" של בילי ג'ואל. גרסה זו נכללה באלבום האוסף Mathew Knowles & Music World Present Vol.1: Love Destiny, שפורסם ביפן בלבד לרגל עשור ללהקה.
רולנד הופיעה בקליפ של ביונסה לשיר "Party" מ-2011. אלבום האוסף השלישי של הקבוצה, Playlist: The Very Best of Destiny's Child, יצא ב-2012 לציון 15 שנים להקמתה. אלבום אוסף נוסף, Love Songs, פורסם ב-29 בינואר 2013, וכלל שיר חדש שהוקלט בשם "Nuclear", בהפקת פארל ויליאמס.‏ "Nuclear" היה הסינגל הראשון של הדסטיניז צ'יילד מזה שמונה שנים. חודש לאחר מכן הופיעו ויליאמס ורולנד כאורחות מיוחדות במופע המחצית של ביונסה בסופרבול ה-47. הן ביצעו יחד את Bootylicious",‏ "Independent Women" ו-"Single Ladies (Put a Ring on It)".‏ אלבום וידאו בשם Destiny's Child Video Anthology יצא במאי 2013 וכלל שישה עשר קליפים של הלהקה. ויליאמס וביונסה הופיעו בשירה של רולנד, "You Changed", שנכלל באלבומה הרביעי, Talk a Good Game.‏ ויליאמס הוציאה את שירה "Say Yes" ביוני 2014 בהשתתפות נואלס ורולנד. ב-7 בנובמבר 2016 שלושתן הופיעו בסרטון שפורסם באינסטגרם של רולנד כדי לבצע את אתגר בובות הראווה. הן נפגשו פעם נוספת בשנת 2018 למען הופעתה של ביונסה בפסטיבל קאוצ'לה.
סגנון מוזיקלי

דסטיניז צ'יילד הקליטה שירי R&B עם סגנונות נוספים כמו R&B עכשווי ודאנס-פופ. בהרכבה המקורי של הלהקה הייתה נואלס הסולנית הראשית, רולנד הייתה הסולנית השנייה, לאקט עבדה על קולות הסופרן ואילו רוברסון על צלילי האלט – שתיהן כזמרות ליווי. נואלס נשארה הסולנית הראשית גם בהרכבה הסופי של הקבוצה, בעוד ויליאמס ורולנד התחלפו מעת לעת בתפקיד הסולנית המשנית. חברות דסטיניז צ'יילד התייחסו לג'נט ג'קסון כהשראה לעבודתן. אן פאוורס מהניו יורק טיימס תיארה את מוזיקת הלהקה כ"רעננה ואמוציונלית". היא כתבה, ”לנשים האלו יש את המיקסים הטובים ביותר, את הסימפולים המשוכללים ביותר ואת הביטים המרקידים ביותר”. ג'ון פרלס כתב לאותו עיתון שהצליל שמגדיר את הדסטיניז צ'יילד, מלבד קולה של נואלס, הוא המנגינות המיוחדות שהולחנו במשקל של 2/2. ברוב הבלדות של הקבוצה שלוש חברותיה שרות יחד, אולם בשירים הקצביים כל חברה מבצעת בית אחד כשהפזמון מושר יחד.
המילים בחלק מהשירים באלבום Survivor פורשו על ידי מעריצי הלהקה כהתייחסות לסכסוכים הפנימיים בה. בסינגל המוביל, "Survivor", מופיעה השורה "I'm not gonna blast you on the radio (...) I'm not gonna lie on you or your family (...) I'm not gonna hate you in the magazine" – "אני לא הולכת להתפוצץ עליך ברדיו (...) אני לא הולכת לשקר לגבייך או לגבי משפחתך (...) אני לא הולכת לשנוא אותך במגזין". בעקבות מילים אלו הגישו רוברסון ולאקט תביעה נגד הקבוצה, שכן הן פירשו אותן כהפרה של הסכם הפשרה שהושג קודם לכן בבית המשפט. בשיר אחר בשם "Fancy" נכתב: "You always tried to compete with me, girl (...) find your own identity" – "את תמיד ניסית להתחרות בי, ילדה (...) מצאי את הזהות שלך". הדברים הללו התפרשו על ידי דייוויד בראון מאנטרטיינמנט ויקלי כתגובה להגשת התביעה הקודמת.
תדמית ציבורית

להקת דסטיניז צ'יילד הושוותה לעיתים לסופרימס, להקת בנות משנות ה-60, ונואלס הושוותה לסולנית הסופרימס, דיאנה רוס. לימים היא התייחסה להשוואה הזו וטענה כי היא לא מוצאת שום קו דמיון בינה לבין רוס. עם זאת, ב-2006 כיכבה ביונסה בתור דינה ג'ונס ב"נערות החלומות", עיבוד קולנועי למחזמר מתיאטראות ברודוויי, שעלילתו עוסקת בשלוש נשים שמקימות להקת ג'אז בהשראת הסופרימס.
גיל קאופמן טען במאמר על "דרכה של דסטיניז צ'יילד לתהילה" שבעקבות מעורבותה הגוברת בהפקת האלבום Survivor ובשירה התגלתה נואלס כמנהיגה המוזיקלית של הלהקה וכפנים הציבוריות שלה. לולה אוגונאיקה מהניו יורק טיימס כתבה ש"בתעשיית המוזיקה רווחה האמונה שדסטיניז צ'יילד הייתה לא יותר ממקפצה עבור קריירת הסולו הבלתי-נמנעת של ביונסה".
בעקבות יציאת אלבום הבכורה של נואלס, Dangerously in Love, נפוצו שמועות על פירוק אפשרי של הדסטיניז צ'יילד. השמועה התפשטה משתי סיבות: ראשית, רבים האמינו כי מת'יו נואלס ראה איך הבנות מצליחות בקריירות הסולו שלהן ורצה לבחון למי מהן יש את הפוטנציאל הגבוה ביותר להצלחה; שנית, מעריצי הלהקה השוו את המקרה לג'סטין טימברלייק, שלא חזר ללהקת אן סינק לאחר הוצאת אלבום הבכורה שלו, Justified.‏ רולנד הגיבה לשמועות הללו והפריכה אותן. חברות הדסטיניז צ'יילד טענו כי המפגש המחודש נועד לקרות, ושזיקתן זו לזו שמרה אותן מלוכדות יחד. מארג'ו ווטסון ממגזין Suede טענה כי נואלס לא רצתה לסרב לאיחוד מחודש של הלהקה כדי לא לנטוש את הקולגות שלה לשעבר.
אמה של ביונסה, טינה נואלס, כתבה בספרה מ-2002 – Destiny's Style: Bootylicious Fashion, Beauty and Lifestyle Secrets From Destiny's Child – על התרומה של הביגוד של חברות הלהקה להצלחתן.
דיסקוגרפיה

1998: Destiny's Child
1999: The Writing's on the Wall
2001: Survivor
2001:8 Days of Christmas
2004: Destiny Fulfilled
ביאורים

↑  שמונה פלטינות
↑  שש פלטינות
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009848969305171  BIBSYS: 1035167  BnF: cb140120410 (data)  GND: 5554955-X  ISNI: 0000 0001 2348 6849  LCCN: no00017286  MusicBrainz: a796b92e-c137-4895-9c89-10f900617a4f  NKC: xx0038556  NLA: 41738948  RERO: 02-A006507960  SUDOC: 078974615  Trove: 1455900  VIAF: 150301399   WorldCat (עם VIAF): 150301399 
וייקליף ז'אן יצר גרסת רמיקס לשיר "No, No, No", שהפך ללהיט הראשון שלה.
מישל ויליאמס החליפה את לאקט ואת רוברסון.
נטען כי אחותה של ביונסה נואלס, סולאנג', שהקליטה מספר שירי סולו ועבדה עם הדסטיניז צ'יילד, עומדת להצטרף ללהקה כשהיא תאוחד. מאוחר יותר השמועה התבררה כשגויה.
הליין-אפ האחרון של הדסטיניז צ'יילד במסגרת סיבוב ההופעות "Destiny Fulfilled... and Lovin' It" ב-2005
סולנית הסופרימס, דיאנה רוס (בתמונה), שאליה הושוותה ביונסה.
הכוכב של הדסטיניז צ'יילד בשדרת הכוכבים של הוליווד
חאבייר סוטומאיור

חאבייר סוטומאיור (בספרדית: Javier Sotomayor; נולד ב-13 באוקטובר 1967) הוא אתלט עבר מקובה. הוא אלוף אולימפי (ברצלונה 1992), אלוף עולם בעל 4 מדליות, מהן 2 זהב (שטוטגרט 1993 ואתונה 1997) ומשנת 1993 שיאן העולם הנוכחי (2024) בקפיצה לגובה (2.45 מטר).
ביוגרפיה

סוטומאיור החל את הקריירה הבינלאומית שלו באליפות העולם באתלטיקה הראשונה באולם שנערכה בפריז, צרפת בשנת 1985. הוא זכה במדליית כסף בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.30 מטר. באליפות העולם השנייה באולם שנערכה באינדיאנפוליס, אינדיאנה ארצות הברית בשנת 1987 הוא סיים במקום רביעי בתוצאה של 2.32 מטר.
ביוגרפיה > שיאן עולם

בתחרות שנערכה בסלמנקה, ספרד ב-8 בספטמבר 1988 קבע סוטומאיור בקפיצה לגובה שיא עולם חדש של 2.43 מטר, שיפור לשיא העולם בן השנה של פטריק שברג משוודיה (2.42 מטר).
באליפות העולם באולם שנערכה בבודפשט, הונגריה בשנת 1989 זכה סוטומאיור במדליית זהב בקפיצה לגובה בשיא אליפות חדש של 2.43 מטר. בתחרות שנערכה בסן חואן, פוארטו ריקו ב-29 ביולי אותה שנה הוא שיפר את שיאו העולמי והעמיד אותו על 2.44 מטר.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטוקיו, יפן בשנת 1991 זכה סוטומאיור במדליית כסף בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.36 מטר, אחרי צ'ארלס אוסטין מארצות הברית שקבע שיא אליפות חדש של 2.38 מטר ולפני הוליס קונוויי אף הוא מארצות הברית (2.36 מטר).
ביוגרפיה > אלוף אולימפי

באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכה סוטומאיור במדליית זהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.34 מטר. במדליית כסף זכה פטריק שברג (2.34 מטר) ובמדליית ארד זכו שלושה קופצים הוליס קונוויי, טים פורסיית' מאוסטרליה וארתור פרטיקה מפולין (2.34 מטר).
ביוגרפיה > אלוף עולם

בתחרות שנערכה בסלמנקה ב-27 ביולי 1993 קבע סוטומאיור בקפיצה לגובה שיא עולם חדש של 2.45 מטר, השיא הנוכחי (2024). שבועיים לאחר מכן, באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בשטוטגרט, גרמניה הוא זכה במדליית זהב בקפיצה לגובה בשיא אליפות חדש של 2.40 מטר, לפני ארתור פרטיקה (2.37 מטר) וסטיב סמית' מבריטניה (2.37 מטר).
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בגטבורג, שוודיה בשנת 1995 זכה סוטומאיור במדליית כסף בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.37 מטר, אחרי טרוי קמפ מבהאמה (2.37 מטר) ולפני ארתור פרטיקה (2.35 מטר).
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באתונה, יוון בשנת 1997 זכה סוטומאיור במדליית זהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.37 מטר, לפני ארתור פרטיקה (2.35 מטר) וטים פורסיית' (2.35 מטר).
ביוגרפיה > השעיה בשל שימוש בקוקאין

לפני אולימפיאדת סידני (2000) הושעה סוטומאיור לאחר שבדיקות סמים מצאו שהשתמש בקוקאין. בהמשך, קוצרה ההשעיה בעקבות לחץ מסיבי של הפדרציה הקובנית לספורט והוא הספיק להשתתף באולימפיאדת סידני ולזכות במדליית כסף בתוצאה של 2.32 מטר, אחרי סרגיי קליוגין מרוסיה (2.35 מטר) ולפני עבדרחמן חמאד מאלג'יריה (2.32 מטר).
ביוגרפיה > סוף הקריירה

בספטמבר 2001 הודיע סוטומאיור על פרישה מפעילות בעקבות גילוי נוסף של סם אסור בשם ננדרולון במחנה אימונים ביוני באותה השנה.
הערות שוליים

↑  The New York Times, August 19, 2000; Olympics; Tainted Jumper Returns to Boos and One Medal; accessed 21 February 2011.
↑  "Sotomayor tests positive for nandrolone". Rediff Sports. נבדק ב-22 בפברואר 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  World Athletics: 14169305  ISNI: 0000 0000 2296 8793  LCCN: n00089014  VIAF: 38151818   WorldCat (עם VIAF): 38151818
לאון מרשאן

לאון מרשאן (בצרפתית: Léon Marchand; נולד ב-17 במאי 2002) הוא שחיין צרפתי, האלוף האולימפי (פריז 2024) בארבעה משחים: 200 מטר חזה, 200 מטר פרפר, 200 מעורב אישי ו-400 מטר מעורב אישי. פעמיים ברציפות אלוף העולם (בודפשט 2022 ופוקואוקה 2023) ושיאן העולם במשחה ל-400 מטר מעורב אישי. פעמיים ברציפות אלוף העולם (בודפשט 2022 ופוקואוקה 2023), שיאן העולם (בריכת 25 מטר) ושיאן אירופה במשחה ל-200 מטר מעורב אישי ואלוף העולם (פוקואוקה 2023) במשחה ל-200 מטר פרפר.
בשנים 2023 ו-2024 זכה מרשאן בתואר שחיין השנה בעולם.
אביו של לאון, קסבייה מרשאן, סגן אלוף העולם (פרת' 1998) במשחה ל-200 מטר מעורב אישי.
ביוגרפיה

מרשאן נולד וגדל בטולוז, בנם של סלין בונה, שחיינית אולימפית (ברצלונה 1992), מקום 14 במשחה ל-200 מטר מעורב אישי, ושל קסבייה מרשאן, סגן אלוף העולם (פרת' 1998) במשחה ל-200 מטר מעורב אישי. הוא מתאמן באוניברסיטת המדינה של אריזונה.
ביוגרפיה > 2021

באולימפיאדת טוקיו (2021) סיים במקום שישי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:11.16 דקות, בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 4:10.09 דקות. נוסף לכך, הוא סיים במקום 14 במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:55.68 דקות, במקום 18 במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1:58.30 דקות ובמקום עישרי במשחה שליחים 4x100 מטר מערוב בתוצאה של 3:33.41 דקות, כשחיין שלישי הוא שחה את סגנון הפרפר ב"זינוק שליחים" בתוצאה של 52.05 שניות.
ביוגרפיה > 2022

באליפות המכללות שנערכה במרץ 2022 הוא זכה ב-3 מדליות אישיות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב במשחה ל-200 יארד חזה בתוצאה של 1:48.20 דקות ובמשחה ל-200 יארד מעורב אישי בשיא בינלאומי של ארצות הברית של 1:37.69 דקות. מדליית כסף במשחה ל-400 יארד מעור אישי בתוצאה של 3:34.08 דקות.
ביוגרפיה > 2022 > אלוף עולם

באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה ביוני אותה שנה הוא זכה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא לאומי חדש של 1:55.22 דקות, לפני קרסון פוסטר מארצות הברית (1:55.71 דקות) ודאיה סטו מיפן (1:56.22 דקות) ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בשיא אליפות, שיא אירופה חדש והתוצאה השנייה בטיבה בכל הזמנים של 4:04.28 דקות, לפני קרסון פוסטר (4:06.56 דקות) וצ'ייס קייליש (4:07.47 דקות), שניהם מארצות הברית. מדליית כסף, במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא לאומי חדש של 1:53.37 דקות, אחרי כרישטוף מילאק מהונגריה שקבע שיא עולם חדש של 1:50.34 דקות ולפני טומורו הונדה מיפן (1:53.61 דקות).
ביוגרפיה > 2023 > שיאן עולם

באליפות העולם שנערכה בפוקואוקה, יפן ביולי 2023 זכה ב-3 מדליות זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא לאומי חדש של 1:52.43 דקות, לפני קשישטוף חמיילבסקי מפולין (1:53.62 דקות) וטומורו הונדה מיפן (1:53.66 דקות), במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא אירופה חדש של 1:54.82 דקות, לפני דנקן סקוט (1:55.95 דקות) ותומאס דין (1:56.07 דקות), שניהם מהממלכה המאוחדת, שיפור לשיא הוויתיק בן 14 השנים של לאסלו צ'ה מהונגריה (1:55.18 דקות) ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בשיא עולם חדש של 4:02.50 דקות, לפני קרסון פוסטר מארצות הברית (4:06.56 דקות) ודאיה סטו (4:09.41 דקות), שיפור לשיא הוותיק בן 15 השנים של מייקל פלפס מארצות הברית (4:03.84 דקות).
ביוגרפיה > 2024 > ארבע פעמים אלוף אולימפי

באולימפיאדת פריז שנערכה ביולי 2024 הוא זכה ב-4 מדליות זהב אישיות, במשחה ל-200 מטר חזה בשיא אולימפי חדש של 2:05.85 דקות, לפני האלוף האולימפי היוצא זאק סטבלטי-קוק מאוסטרליה (2:06.79 דקות) וקספר קורבו מהולנד (2:07.90 דקות), במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא אולימפי ולאומי חדש של 1:51.21 דקות, לפני האלוף האולימפי היוצא כרישטוף מילאק מהונגריה (1:51.75 דקות) ואיליה חארון מקנדה שקבע שיא לאומי חדש של 1:52.80 דקות, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא אולימפי ואירופה חדש של 1:54.06 דקות, 6 מאיות השנייה איטי משיא העולם הוותיק בן 13 השנים של ריאן לוכטה מארצות הברית 1:54.00 דקות, לפני דנקן סקוט מהממלכה המאוחדת (1:55.31 דקות) והאלוף האולימפי היוצא ואנג שון מהרפובליקה העממית של סין (1:56.00 דקות) ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בשיא אולימפי חדש של 4:02.95 דקות, לפני טומויוקי מאצושיטה מיפן (4:08.62 דקות) וקרסון פוסטר (4:08.66 דקות).
בתחרות שנערכה במסגרת סבב הגביע העולמי בסינגפור (בריכת 25 מטר) ב-1 בנובמבר הוא קבע במשחה ל-200 מטר מעורב אישי שיא עולם חדש של 1:48.88 דקות, שיפור לשיא העולם הוותיק בן 12 השנים של ריאן לוכטה מארצות הברית (1:49.63 דקות).
תארים והישגים

בשנים 2023 ו-2024 זכה מרשאן בתואר שחיין השנה בעולם.
שיאים אישיים > בריכה אולימפית

200 מטר חופשי: 1:46.44 דקות (2023)
200 מטר פרפר: 1:51.21 דקות (2022), שיא צרפת
200 מטר חזה: 2:05.85 דקות (2024), שיא אירופה
200 מטר מעורב אישי: 1:54.06 דקות (2024), שיא אירופה
400 מטר מעורב אישי: 4:02.50 דקות (2023), שיא עולם
שיאים אישיים > בריכת 25 מטר

200 מטר חופשי: 1:40.91 דקות (2024)
200 מטר מעורב אישי: 1:48.88 דקות (2024), שיא עולם
שיאים אישיים > בריכת 25 יארד

200 יארד חופשי: 1:30.77 דקות (2023)
200 יארד חזה: 1:46.91 דקות (2023), שיא עולם
200 יארד מעורב אישי: 1:36.34 דקות (2023), שיא עולם
400 יארד מעורב אישי: 3:28.82 דקות (2023), שיא עולם
ראו גם

התפתחות שיא העולם במשחה ל-200 מטר מעורב אישי (ויקיפדיה האנגלית)
התפתחות שיא העולם במשחה ל-400 מטר מעורב אישי (ויקיפדיה האנגלית)