stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המכתש הגדול

ערך זה עוסק במכתש אירוזי בהר הנגב. אם התכוונתם למכתש בתחומי העיר באר שבע, ראו .
| --- | --- |
מזרח המכתש הגדול בצילום מן האוויר. ניתן לראות את מסילת הברזל בתחתית הרכס
מזרח המכתש הגדול בצילום מן האוויר. ניתן לראות את מסילת הברזל בתחתית הרכס
 מידע כללי
 סוג:  מכתש אירוזי
 גיל גאולוגי:  כ-30 מיליון שנה
 נתונים ומידות
 קוטר:  אורך 14 ק"מ ורוחב 6 ק"מ
 עומק:  410 מטרים
 מיקום
 מיקום:  קמר חתירה, בסדרת המכתשים שנוצרו בקמרי הר הנגב
 קואורדינטות:  30°55′30″N 34°58′52″E﻿ / ﻿30.925°N 34.98111111°E﻿ / 30.925; 34.98111111
 
  (למפת צפון הנגב מוגדלת) המכתש הגדול(למפת צפון הנגב רגילה) המכתש הגדול(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום המכתש הגדול(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום המכתש הגדולhe
 
מכתש ירוחם (הגדול) (לשעבר המכתש הגדול / מכתש חֲתִירָה) הוא מכתש אירוזי הנמצא בהר הנגב והוא אחד ממספר מכתשים דומים באזור שנוצרו באורח דומה. צורתו אליפטית, והוא השני בגודלו במכתשי הנגב. ממוקם בקמר חתירה ומכאן שמו הנוסף.
אורכו של המכתש 14 ק"מ ורוחבו 6 ק"מ. עומקו המרבי הוא 410 מטרים. הנחל המנקז אותו הוא נחל חתירה. גבולות המכתש הם רכס הרי חתירה במערב ורכס הר כרבולת במזרח ובדרום בו עובר שביל ישראל. מצפון מערב למכתש הגדול נמצא הר אבנון, המתנשא לגובה של 656 מטרים, ממנו קיימת תצפית יפה על המכתש. במרכז המכתש מתנשאים הרי מטמור, המגיעים לשיא גובה של 494 מטרים.
במכתש הגדול אזור חולות צבעוניים, שם נחשפו שכבות של אבן חול בצבעים שונים, המתפוררת במגע ומגלות מגוון צבעים רב. אזור החולות הצבעוניים מהווה אטרקציה תיירותית. בנוסף, נמצא במכתש מחשוף עשיר במאובנים, ביניהם שרידי אלמוגים, אמוניטים, חבצלות ים וקיפודי ים. מחשוף זה מהווה אתר טבע מוגן.
שם

המכתש הגדול התגלה קודם לגילוי מכתש רמון, הגדול ממנו, ושמו נובע מהעובדה שהוא גדול יותר מהמכתש השני שהיה ידוע באותו זמן - המכתש הקטן.
המכתש ממוקם כ-7 קילומטרים דרום-מזרחית ליישוב ירוחם, ובשל כך הציע עמרם מצנע, שהיה ראש הוועדה הקרואה במקום, לשנות את שמו של המכתש ל"מכתש ירוחם", ביוני 2015 שונה שמו למכתש ירוחם כדי לעודד את התיירות לירוחם. בחודש יולי 2017 הותקנו שלטי תיירות ודרכים בכבישי הנגב המציינים את השם החדש מכתש ירוחם.
היווצרות

המכתשים בנגב הם תופעה נדירה, שכן דרוש שילוב של מספר תנאים כדי שייווצר מכתש: קמר אסימטרי, שכבות סלע שונות במידת קשיותן (למעלה שכבות סלע קשות, כמו גיר או דולומיט, ומתחת להן שכבות סלע רכות), חתירת נחל הסוחף את תוכנו של המכתש בעל בסיס סחיפה נמוך, ואקלים מדברי (יובש השומר על קירות המכתש מפני בליה).
בשלב הראשון הורבדה שכבת אבני חול בסביבה יבשתית. הצפת ימת התטיס הביאה להרבדת סלעי משקע ימי - גיר ודולומיט - על אבני החול הרכות.
לפני כ-90 מיליון שנה החלו לפעול באזור כוחות קימוט. כוחות הקימוט פעלו במשך כ-40 מיליון שנה ויצרו את קמרי הנגב (רכסים הנוצרים מקימוט הקרקע), וביניהם קמר חתירה. לפני כ-30 מיליון שנה נסוג הים מאזור הנגב. נסיגת הים חשפה את האזור לתהליכי בלייה יבשתיים ששחקו את ראשי הקמרים. השכבות העליונות העשויות סלעי גיר קשים נשחקו ואבן החול הרכה שבתוך הקמר נחשפה. שכבת אבני החול נשחקה באופן מהיר ונסחפה החוצה על ידי נחל חתירה. הסרת שכבת אבני החול מוטטה את שכבות הגיר הקשות, הרחיבה את המכתש ויצרה את קירות המכתש האנכיים.
פעילות

בתקופת המנדט הבריטי נעשה ניסיון לניצול משאבי הטבע בשטח המכתש. הבריטים ערכו הכנות לקידוח בשטחו על מנת למצוא נפט, ביצעו סקר גאולוגי, הקימו מחנה עבודה וסללו דרך סולינג, אך לא הספיקו לקדוח. ב-1962 קדחה חברת הנפט הלאומית באתר קרוב לתכנון הבריטי את קידוח 'מזל 1', ובהמשך בסמוך את 'מזל 2', קידוחים שלא העלו דבר. לאחר קום המדינה הוחל בכריית חרסית וחול. בתוך המכתש ממוקם מפעל "חתירה" של חברת נגב מינרלים תעשייתיים בע"מ, העוסק בכרייה, ייבוש וניפוי של חול קוורץ.
מקרקעית המכתש אל שפתו יש דרך הנקראת מעלה אברהם, סמוך לפינתו הדרומית-מערבית של המכתש. הנתיב נפתח לרכב שטח בשנת 1964 על ידי חטיבת הצנחנים, והשם מעלה אברהם הוענק לו כמחווה לאברהם קריניצי, ראש עיריית רמת גן, העיר המאמצת של הצנחנים. מראש המעלה, הסמוך לשיאו הטופוגרפי של רכס חתירה, נפרשת תצפית אל המכתש הגדול. כמו כן הוקמה בראש המעלה אנדרטה לזכרו של קריניצי.
גלריה

אתר "החולות הצבעוניים"
המכתש הגדול, כפי שנראה מתצפית הר אבנון לכיוון צפון מערב
המכתש הגדול כפי שנראה מן המצלעות הדרומיים (רכס הכרבולת)
"עצים מאובנים" במכתש הגדול (למעשה סלעים מכוסים פטינה)
קיר המכתש במבט אווירי
ראו גם

מכתשים בנגב
מכתש רמון
המכתש הקטן (מכתש חצרה)
מכתש סחיפה
מכתשי עריף
מחנה מחפשי נפט הר אבנון
הערות שוליים

↑  פרוטוקול ועדת השמות המרכזית, 26 במאי 2015
↑  ראו גדי גולן, המכתש הגדול? מכתש ירוחם!, באתר ישראל היום, 29 ביוני 2015.
↑  'התגלה' במובן של הבנת הגאוגרפיה של האזור כתופעה גאולוגית ייחודית.
↑  הסבר מפורט ומלא יותר בערך מכתשים בנגב#התפתחות המכתשים בהר הנגב
↑  מנחם מרקוס, מדריך ישראל החדש, כרך 14 – הנגב הצפוני, הוצאת משרד הביטחון - ההוצאה לאור וכתר הוצאה לאור, 2001, עמ' 133
↑  תמונת האנדרטה וסיפור פריצת מעלה אברהם באתר עמוד ענן
|  שמורות טבע בישראל |
| --- | --- | --- |
| הגולן | אירוס הביצות נוב • אלי על • בריכת בראון • גמלא • הר אביטל • הר חרמון • הר חרמונית • הר פרס • הר שיפון • יער אודם • יער יהודיה • נחל גילבון • נחל משושים • נחל הבניאס • מג'רסה • סוסיתא |  |
| צפון | אבוקה • אלון • אלונה • אלוני אבא • אלוני בית קשת • נחל בית העמק • בריכת פסוטה • אלוני ברעם • אלוני יצחק • בוריקה • גאון הירדן •  החולה • הר ארבל • הר חורשן • הר יונה • הר מירון • הר שכניה • חוטם הכרמל • חוף דור-הבונים • חורבת קרתא • חורשת טל • חי-בר כרמל • מערת פער •  נחל בזק • נחל בצת • נחל דישון • נחל הקיבוצים • נחל כזיב • נחל מערות • נחל עמוד • נחל ראש פינה • נחל שניר • נחל שרך • נחל תבור • נחל תות • נחל עיון • עין אפק • עין ארובות • עין נוטרה • עין נימפית • עין תאו • פארק הכרמל • ראש הנקרה • רמות מנשה • תל דן • תל אנפה • תל סהרון • תל שמרון |  |
| מרכז | ביצת זיתא • בני ציון (חרוצים) • בריכת דורה • בריכת יער • גבעת האירוסים • גדור • געש • האירוסים • הדסים • המסרק • חולות ניצנים • מבוא אשדוד • חורבת מדרס • חורבת סעדים • מערת אבשלום • מערת התאומים • נאות קדומים • נחל דולב • נחל כפירה • נחל פולג • נחל קטלב • נחל שורק • נחל התנינים • עינות גיבתון • שער פולג |  |
| יהודה | אלוני שמואל • אל כנוב • הר הטייסים • ואדי מכוך • נחל אוג • נחל בזק עילי • נחל פרת • עינות צוקים • קנה וסמר |  |
| השומרון | הר כביר • יער אום צפא • יער ריחן • נבי רביח • נחל פצאל • נחל קנה • עינות זרקא • רכס טמון • ביצת ואדי מלחה • בור הציפורים • נחל שילה עילי |  |
| הנגב | בקעת תמנע • בתרונות רוחמה • גבעות להב • הבשור • המכתש הגדול • המכתש הקטן • הר הנגב • הר חירן • הר עמשא • הרי אילת • חולות משאבים • חולות סמר • חוף האלמוגים • חי-בר יטבתה • מכתשים בנגב • מצוק הצינים • נחל גרר • נחל ערוגות • נחל עשוש • נחל צין • עין גדי • ערבת עברונה • פארק הלס • פורה |  |
| שמורות ימיות | איי חוף ראש הנקרה • ים ראש הנקרה-אכזיב • שקמונה • ים ראש הכרמל • ים דור-הבונים • ים שקמה • איי חוף דור-מעגן מיכאל • ים גדור • ים האלמוגים • חוף האלמוגים • הים הדרומי • הפרעת פלמחים |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007473849805171 
צילום פנורמי של קטע מהמכתש, כשני קילומטרים מזרחה מהר אבנון
ONE ZERO

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  בנק
 מוטו:  בנקאות פרטית דיגיטלית
 מייסדים:  מריוס נכט, אמנון שעשוע 
 תקופת הפעילות:  17 בפברואר 2019 – הווה (6 שנים)
 חברת אם:  פינ-דיגיט בע"מ
 מיקום המטה:  תל אביב יפו
 שליטה בחברה:  אמנון שעשוע
 ענפי תעשייה:  economics of banking 
 מוצרים עיקריים:  שירותי בנקאות אישית
 הכנסות:  41.7 מיליון ש"ח (2023)
 רווח:  (357-) מיליון ש"ח (2023)
 הון עצמי:  91.4 מיליון ש"ח (2023)
 סך המאזן:  2.17 מיליארד ש"ח (2023)
 יחס הון:  25.65 (2023)
 יו"ר:  שוקי אורן
 מנכ"ל:  אייל גפני
 עובדים:  413 (2023)
  
 www.onezerobank.com
 
סמליל הבנק בשלבי הקמתו
וואן זירו הבנק הדיגיטלי בע"מ (לשעבר הבנק הדיגיטלי הראשון בע"מ), המוכר במותג ONE ZERO, הוא בנק אינטרנטי ישראלי. הבנק נמצא בבעלותה המלאה של חברת פינ-דיגיט בע"מ, ומשרדי הבנק שוכנים ברחוב בית עובד 5 בתל אביב-יפו.
הבנק מציע את מגוון השירותים שמציעים שאר הבנקים בישראל, ופעילות הבנק מתבצעת באמצעות האינטרנט, וללא סניפים.
החברה הוקמה על ידי מריוס נכט, ממייסדי חברת צ'ק פוינט, ופרופ' אמנון שעשוע, שותף מייסד של חברת מובילאיי ופרופסור למדעי המחשב באוניברסיטה העברית בירושלים. יו"ר דירקטוריון החברה הוא שוקי אורן, בעבר החשב הכללי במשרד האוצר, שהחל לכהן בתפקיד באוגוסט 2019. מנכ"ל הבנק הוא גל בר-דעה, שליווה את המיזם מתחילת 2019 ומונה למנכ"ל בספטמבר 2019. בנובמבר 2024 הודיע בר-דעה על כוונתו לעזוב, ואותו יחליף אייל גפני.
וואן זירו קיבל רישיון לפעול כבנק בדצמבר 2019, כאשר לראשונה אחרי למעלה מ־40 שנה, בנק ישראל העניק רישיון לבנק נוסף מתוך רצון לחולל תחרות נוספת במערכת הבנקאית שנחשבת לריכוזית. ב-1 במרץ 2021 קיבל הבנק את אישור המפקח על הבנקים להתחיל בפעילות רשמית, כאשר בשלב הראשון ניתנו השירותים למשקי בית ועצמאים. ב-10 בינואר 2022 הוסרו כל ההגבלות על פעילותו, ומעמדו הושווה לזה של יתר הבנקים בישראל. נכון לספטמבר 2022, החברה מונה כ-275 עובדים. במרץ 2023 פרסם הבנק כי הוא צבר כ-50 אלף לקוחות, וש-73% מלקוחות הבנק הם בטווח הגילאים 44-18.
תשתית רגולטורית להרחבת מערכת הבנקאות בישראל

ביוני 2015 הוקמה "הוועדה להגברת התחרותיות בשירותים הבנקאים והפיננסיים", ועדה בראשה עמד דרור שטרום, בעבר הממונה על ההגבלים העסקיים. במסגרת עבודת הוועדה התעורר הצורך בהקמתו של גוף מתחרה לבנקים המסורתיים בישראל. בנק ישראל, שנציגיו היו חברים בוועדה, פרסם ביוני 2016 טיוטה שהציגה לראשונה מדיניות חדשה של הפיקוח על הבנקים להסרת חסמי כניסה ומתווה להקמתו של בנק חדש בישראל, זאת כמהלך המשך לצוות בחינת הגברת התחרותיות בענף הבנקאות ("ועדת זקן") שהציגה את מסקנותיה במרץ 2013.
אחת ההמלצות המרכזיות הייתה הפחתת החסמים הרגולטוריים לכניסת בנקים חדשים כחלק מהרצון לתרום להגברת התחרות במערכת הבנקאית. במסגרת זו פרסם בנק ישראל שורה של הקלות ובהן הפחתת רף ההון העצמי שנדרש לבנק, שיעורי הלימות הון נמוכים יותר מאלו החלים על הבנקים הקיימים. בנוסף במסגרת המלצות ועדת שטרום נקבע כי המדינה תסייע לבנקים חדשים במימון שירותי מחשוב. בהתאם לכך, במרץ 2019, משרד האוצר בחר בענקית הטכנולוגיות ההודית, TATA, דרך חברת הבת שלה TCS, להקים לשכת שירותי מחשוב בנקאיים, שתהווה פתרון לאחד החסמים הכבדים ביותר העומדים בפני הקמתו של בנק חדש בישראל.
הקמת הבנק

בספטמבר 2019 אישר בנק ישראל את הקמת הבנק והעניק לו רישיון, לאחר שסיים הליך בדיקה מקיף ובכלל זה בדיקת כשירות, יושר, יושרה וחוסן פיננסי של היזמים. חדוה בר, המפקחת על הבנקים, אמרה אז "יש שחקן חדש ואני מעריכה שייווצר לחץ תחרותי והציבור כבר יתחיל להרגיש אותו בדרכים שונות. בין אם בשירות טוב יותר, בחדשנות, יחס אישי ועמלות".
בינואר 2020 עדכן הבנק הדיגיטלי את בנק ישראל כי השלים את ההתקשרות עם TCS להקמת תשתית המחשוב של הבנק, והודיע כי החל בגיוס צוות ההנהלה של הבנק – המורכבת מאנשי בנקאות וטכנולוגיה מנוסים – וכי הוא צפוי להתחיל לפעול ברבעון האחרון של 2021.
במאי 2020 מכר מריוס נכט את אחזקותיו בבנק לפרופ' אמנון שעשוע, זאת על רקע רצונו להתרכז בפעילותו בתחום הבריאות והביומד. במסגרת ההסכמות בין השניים רכש שעשוע מנכט את מלוא מניותיו בגרעין השליטה בבנק והפך לבעל השליטה היחיד תוך שהוא מקבל על עצמו את כל הכרוך בכך ובכלל זה השקעה של 30 מיליון דולר נוספים ובסך הכל השקעה כוללת של 60 מיליון דולרים.
בסמוך, הודיע הבנק כי הוא משלים את תהליך הצטרפותו כחבר הבורסה לניירות ערך בת"א וכן את ההתקשרויות הנדרשות כדי לאפשר ללקוחותיו מסחר בבורסות נוספות בעולם. באותו החודש חתם הבנק על שיתוף פעולה עם חברת כרטיסי האשראי הגדולה בישראל, ישראכרט, להנפקה משותפת של כרטיסי אשראי מבית מאסטרקארד ללקוחות הבנק. באוקטובר 2020 הצטרף הבנק לאיגוד הבנקים.
ב-1 במרץ 2021 קיבל הבנק את אישור המפקח על הבנקים להתחיל בפעילות רשמית. באותו יום החל פיילוט ונפתח חשבון הבנק הראשון.
בדצמבר 2021 גייס הבנק 120 מיליון דולר, לפי שווי של 320 מיליון דולר. עם המשקיעים נמנים בנק יוליוס בר השווייצרי, חברת ההחזקות הסינית טנסנט ו-SBI גרופ היפנית. בהמשך אותו חודש הבנק שינה את שמו הרשמי ל"וואן זירו הבנק הדיגיטלי בע"מ", והוא מציג עצמו במותג ONE ZERO.
ב-10 בינואר 2022 חתם נגיד בנק ישראל, אמיר ירון, על הסרת ההגבלות מרישיון הבנק, לאחר שהבנק השלים את העמידה בכל אבני הדרך שנקבעו להקמתו.
במרץ 2022, לקראת השקת הבנק באוגוסט 2022, חתם הבנק על הסכם חסות מול מנהלת הליגות לכדורגל תמורת כ-10 מיליון ש"ח לשתי העונות הבאות, ובעקבות כך החל מעונת 2022–2023 בכדורגל בישראל תיקרא ליגת העל בכדורגל "ליגת ONE ZERO" למשך שנתיים.
ב-16 באוגוסט 2022 הבנק הושק באופן רשמי לקהל הרחב. ביום השקתו, פרסם הבנק כי יש לו כ-12,000 לקוחות, כשסך העו"ש והפקדונות של אותם לקוחות עמד באותו יום על 200 מיליון שקלים.
ב-30 במרץ 2023 פרסם הבנק גילוי ראשון לציבור לשנת 2022, ממנו עולה כי עד כה גייס הבנק כ-791 מיליון שקל לפי שווי של כ-1.39 מיליארד שקל. בנוסף חשף הבנק כי הוא צבר כ-50 אלף לקוחות, כאשר 30% מהם משתמשים בחשבון כחשבון העיקרי שלהם, וכ-73% מלקוחות הבנק הם בטווח הגילאים 44-18. נכון לדצמבר 2024 הבנק מונה 120,000 לקוחות.
הערות שוליים

↑  חזי שטרנליכט, ‏המלחמה או החלום המתפוגג: מה הוביל לעזיבת מנכ"ל בנק ONE ZERO, באתר גלובס, 18 בנובמבר 2024
↑  בנק ישראל אישר הקמה של בנק חדש, באתר בנק ישראל
↑  הסרת חסמי הכניסה בענף הבנקאות נמשכת: בנק ישראל מפרסם מדיניות להקמת בנק חדש והנחיות למבקש רישיון, באתר בנק ישראל
↑  הודעה משותפת לעיתונות: ממשיכים ביישום הרפורמה המובלת על ידי משרד האוצר ובנק ישראל להגברת התחרותיות בענף הבנקאות, באתר אגף התקציבים, ‏7 באפריל 2020
↑  גד ליאור, בלי סניפים, עם בינה מלאכותית: הבנק הדיגיטלי יוצא לדרך באופן רשמי, באתר ynet, 10 בינואר 2022
↑  דן רבן, 50 אלף לקוחות והוצאות של 433 מיליון ש': הבנק הדיגיטלי וואן זירו חושף נתונים, באתר ynet, 30 במרץ 2023
↑   ערן אזרן, האוצר נחוש לעודד בנקים חדשים: יסבסד את מערכות המחשוב, באתר TheMarker‏, 22 ביוני 2016
↑  נבחרה זוכה במענק להקמת לשכת שירותי מחשוב בנקאיים, באתר GOV.IL
↑  חזי שטרנליכט ואורי גלאור, בנק ישראל אישר את הקמת הבנק הדיגיטלי של אמנון שעשוע ומריוס נכט, באתר כלכליסט, 24 בספטמבר 2019
↑  רחלי בינדמן, הבנק הדיגיטלי החדש צפוי להתחיל לפעול במחצית השנייה של 2021, באתר כלכליסט, 26 בינואר 2020
↑  רון שטיין, ‏מריוס נכט פורש מהבנק הדיגיטלי שייסד ומעביר מניותיו לאמנון שעשוע, באתר גלובס, 6 במאי 2020
↑  רון שטיין, ‏הבנק הדיגיטלי יקבל מישראכרט הנפקה ותפעול של כרטיסי אשראי, באתר גלובס, 19 במאי 2020
↑  עירית אבישר, הבנק הדיגיטלי של אמנון שעשוע במהלך מפתיע: מצטרף לאיגוד הבנקים, באתר כלכליסט, 20 באוקטובר 2020
↑  עירית אבישר, הבנק הדיגיטלי של אמנון שעשוע מתחיל בפיילוט, באתר כלכליסט, 14 במרץ 2021
↑  אושרי אלקסלסי, ‏הבנק הדיגיטלי של אמנון שעשוע גייס 120 מיליון דולר, באתר Geektime‏, 14 בדצמבר 2021
↑  נחמה אלמוג, ‏נא להכיר: ONE ZERO – שמו הנבחר של הבנק הדיגיטלי של פרופ' אמנון שעשוע, באתר "אנשים ומחשבים", 31 בדצמבר 2021
↑  השלמת הליך ההקמה של הבנק הדיגיטלי, באתר בנק ישראל, 10 בינואר 2022
↑  אלמוג עזר, ליגת העל בכדורגל מחליפה נותן חסות: הבנק הדיגיטלי במקום הבורסה, באתר כלכליסט, 31 במרץ 2022
↑  דן רבן, הבנק הדיגיטלי נפתח לכולם: כמה יעלה להחזיק חשבון ולמי זה יכול להשתלם?, באתר ynet, 16 באוגוסט 2022
↑  דן רבן, 50 אלף לקוחות והוצאות של 433 מיליון ש': הבנק הדיגיטלי וואן זירו חושף נתונים, באתר ynet, 30 במרץ 2023
הוועדה להכוונה לאומית

הוועדה להכוונה לאומית (בערבית: لجنة التوجيه الوطني) הייתה ועדה של מנהיגים פלסטינים שהוקמה בסוף שנת 1978 במטרה להאבק באמצעים פוליטיים נגד תוכנית האוטונומיה של הסכמי קמפ דייוויד. הוועדה הוצאה אל מחוץ לחוק במרץ 1982, בגלל קשריה עם אש"ף.
בזמן קיומה הייתה זו ההתארגנות החשובה ביותר של הפלסטינים בשטחים מאז שנכבשו במלחמת ששת הימים ב-1967.
היסטוריה

בכנס פוליטי של ערביי יהודה ושומרון כנגד הסכמי קמפ דייוויד שהתקיים בירושלים ב-1 באוקטובר 1978 הוחלט על הקמת הוועדה להכוונה לאומית שתרכז את המאבק הפוליטי נגד תוכנית האוטונומיה. הנציגים לא נבחרו על סמך יחסי הכוחות בין המחנות האידאולוגיים של ערביי יהודה, שומרון וחבל עזה, אלא כנציגים של אזורים גאוגרפיים ושל מוסדות מקומיים. לוועדה נבחרו 23 חברים, שכללו 8 ראשי ערים, של שכם, טולכרם, ענבתא, רמאללה, אל-בירה, יריחו, חלחול וחברון, 3 עיתונאים, נציגי אל-פג'ר, א-שעב וא-טליעה, נציגת נשים, נציג ארגוני צדקה, נציג האיגודים המקצועיים, נציגי ארגוני המהנדסים, רופאי השיניים ועורכי הדין, שני נציגי המגזר העסקי, נציגי סטודנטים, נציג המועצה האיסלמית העליונה וד"ר חיידר עבד א-שאפי ועוד נציג של רצועת עזה. בין הנציגים, עשרה היו מזוהים עם הפת"ח, ארבעה היו מזוהים עם חזית הסירוב(אנ'), ארבעה היו קומוניסטים וארבעה היו תומכי ממלכת ירדן. כמעט דבר לא איחד אותם, חוץ מההתנגדות להסכמי קמפ-דייוויד ותמיכה באש"ף. חברי הוועדה היו בעיקר מנהיגים לאומיים מקומיים, אנשי העילית העירונית החדשה של החברה הפלסטינית, אשר כונו לעיתים הבורגנות הלאומית. הוועדה סייעה ביצירת זהות לאומית פלסטינית ובשיתוף נשים בפעילות ציבורית.
הגורמים שתמכו בחזית הסירוב, בהם בסאם א-שכעה, היו דומיננטיים בוועדה, דבר שהביא לחוסר ההתעניינות של הפת"ח בוועדה ולהחרמתה על ידי ירדן. בשנת 1979 ביקשה ירדן להרחיב את הוועדה על ידי הוספת ראשי ערים המזוהים עימה, אולם נענתה בסירוב ועל כן לא קשרה קשרים רשמיים עם הוועדה, למרות שנהלה קשרים עם אישים בוועדה.
עם הקמת הוועדה, הוחלט שהיא תפעל אך ורק במישור הפוליטי. חלק מחברי הוועדה ביקשו למתן את פעילותה כדי למנוע עימות עם ירדן או עם ישראל. למשל, נציג ארגוני הצדקה ביקש למנוע עימות עם ישראל שתפגע בפעילות הסיוע לאוכלוסייה. בניגוד למדיניות הישראלית שאסרה כל פעילות פוליטית של ערביי יהודה ושומרון וחבל עזה, נמנעה ממשלת ישראל מלפזר את הוועדה במשך מספר שנים.
העבודה היומיומית של הוועדה נוהלה על ידי תת-ועדה של שישה שכללה בעיקר ראשי ערים. בסוף שנת 1978 הם ארגנו ארבע הפגנות גדולות נגד הסכמי קמפ-דייוויד. הניגודים הפוליטיים בין חברי הוועדה מנעו שיתוף פעולה בכל תחום חוץ מהתנגדות לישראל. באוקטובר 1979 קראה הוועדה לדחות את תוכנית האוטונומיה ולא להצביע במקרה שיהיו בחירות לאוטונומיה. בכרוז שהוציאו תקפו את הברית בין הציונות, האימפריאליזם האמריקאי ומשטרו של סאדאת שביחד יזמו את תוכנית האוטונומיה. הם הדגישו את זכות העם הפלסטיני לעמוד נגד פעולות הכיבוש בכל הדרכים ובכל האמצעים. בפברואר 1980 יזמה הוועדה שביתה כללית ביהודה ושומרון במחאה על חילופי השגרירים בין ישראל ומצרים
ביוני 1980 היו חמישה מחברי הוועדה יעד להתנקשויות של המחתרת היהודית, שבהן נפצעו קשה שניים מהם.
באביב של 1980, לאור הדומיננטיות של קואליציית השמאל ונציגי חזית הסירוב בוועדה, הגיעה הוועדה לידי שיתוק והוועדה חדלה מלקיים פעילות משמעותית, עד אשר פוזרה על ידי ישראל במרץ 1982.
ישראל נהגה בתחילה באיפוק כלפי הוועדה ושר הביטחון עזר ויצמן אמר במאי 1980 שהוועדה תוכל להיות פרטנר למשא ומתן עם ישראל על האוטונומיה אם לא יסיתו לאלימות. ביולי 1980, לאחר גל של אלימות ביהודה ושומרון, שינתה ישראל את מדיניותה ומנעה את התכנסות הוועדה.
הערות שוליים

↑  אטלס כרטא לתולדות מדינת ישראל: עשור שלישי, עמ' 109.
↑  F. Robert Hunter, The Palestinian uprising: a war by other means, University of California Press, 1991, page 24
↑  Emile F. Sahliyeh, In search of leadership, Brookings Institution Press, 1988, pages 72-73
↑  שלמה גזית, פתאים במלכודת, עמודים 94-95
1 2  Emile F. Sahliyeh, In search of leadership, Brookings Institution Press, 1988, pages 75-77
↑  ראשי עיריות ביו"ש קוראים להחרים האוטונומיה, דבר, 31 באוקטובר 1979
↑  שבייתה כללית ביו"ש; נכשלה בעזה, דבר, 27 בפברואר 1980
↑  ת"פ (י-ם) 203/84 מדינת ישראל נגד מנחם ליבני ואחרים, ניתן ב-22 ביולי 1985, פסק הדין במשפטם של חברי המחתרת היהודית, במאגר "נבו"
↑  וייצמן: הוועדה להכוונה ביו"ש יכולה להיות פרטנר למו"מ, מעריב, 9 במאי 1980
↑  המימשל מנע כינוס של "ועדת ההכוונה הלאומית", מעריב, 15 ביולי 1980
הלגיון הגאורגי (1914–1918)

הלגיון הגאורגי הראשון (בגאורגית: ქართული ლეგიონი, מילולית: כּארתוּלי לֶגיוֹני) היה לגיון צבאי אתני שנוסד בצבא הגרמני, ובסיסה היה בסמסון שבטורקיה, בשנת 1915, בתקופת מלחמת העולם הראשונה. מייסד הלגיון היה פרידריך ורנר פון דר שולנבורג, הקונסול הגרמני בטביליסי לשעבר. המפקד היה הגנרל הגאורגי הבולט, לֶאוֹ קֶרֶסֶלַדזֶה (ლეო კერესელიძე), אחד ממנהיגי "הוועדה לעצמאות גאורגיה" (1914-1918). המטרה העיקרית של הלגיון היה שחרור גאורגיה מהאימפריה הרוסית.
הלגיון פורק בשנת 1917 בצו שהוציא מי שלימים יהיה נשיא הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה, נואה ז'ורדניה וחבריה הועברו למספר יחידות בצבא הגאורגי החדש של הרפובליקה. הסיבה לפירוק היחידה היה לחץ של ברית המנצחים, שמהם ציפה ז'ורדניה להכרה במדינה. הלגיון הגאורגי היה כתם שלילי במערכת היחסים הבריטית-צרפתית עם המדינה הגאורגית החדשה.
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מלון אירוס המדבר

תבנית:בית מלון
מלון אירוס המדבר הוא בית מלון הממוקם ביישוב ירוחם, והראשון שהוקם בו.
מנכ"לית המלון היא רוזי פרץ.
הקמה

המלון הוקם ביוזמת קרן ירוחם כ"מלון חברתי", כאשר מרבית רווחיו מועברים לטובת חינוך ורווחה בעיר.
המלון, אשר נחנך בדצמבר 2014, ממוקם בלב ירוחם, ברחוב צבי בורנשטיין ובקרבת המכתש הגדול ואטרקציות תיירותיות נוספות, כמו אגם ירוחם, חוות בודדים ואתרי תיירות נוספים.
המלון הוקם בהשקעה של למעלה מ-24 מיליון ש"ח על השטח, שבעבר שירת את משרדי חברת רותם אמפרט נגב, אשר תרמה את הקרקע לקרן ירוחם לטובת הקמת המלון. את המהלך הוביל יו"ר הוועדה הקרואה בירוחם דאז, עמרם מצנע.
65% מהבעלות על המלון נמצאת בידי קרן ירוחם, קרן עצמאית, שהכנסותיה מוקדשות למערכת החינוך בעיר, ו-35% בבעלות המשקיעים סם וג'ימי פינטו.
המלון משתרע על שטח של 11 דונם, וכולל 47 סוויטות עם גינות פרטיות, מדשאות, טרקלין עסקים, אולם כנסים, חדר אוכל, לובי-בר, בריכת שחייה וספא.
עיצוב המלון משתלב עם הנוף המדברי המאפיין את האזור.
הסכם קוויבק

| --- | --- |

ויליאם ליון מקנזי קינג, ראש ממשלה קנדה, פרנקלין דלאנו רוזוולט, נשיא ארצות הברית, וינסטון צ'רצ'יל, ראש ממשלת בריטניה בדיונים באוגוסט 1943
 נושא:  הסכם לשיתוף פעולה מדעי בתחום הגרעין בין ארצות הברית, בריטניה וקנדה
 מטרה:  שילוב משאבים לפיתוח פצצת אטום במהלך מלחמת העולם השנייה
 חותמים:  וינסטון צ'רצ'ילבריטניה בריטניה  פרנקלין דלאנו רוזוולט ארצות הברית ארצות הברית
 מקום חתימה:  קוויבק, קנדה
 תאריך כניסה לתוקף:  באוגוסט 1943
 תאריך ביטול:  7 בינואר 1948
הסכם קוויבק (באנגלית: Quebec Agreement) היה הסכם סודי בין בריטניה לארצות הברית שהגדיר את התנאים לשיתוף פעולה מדעי הקשור לאנרגיה גרעינית ובמיוחד לנשק גרעיני. ההסכם נחתם על ידי וינסטון צ'רצ'יל ופרנקלין ד' רוזוולט ב-19 באוגוסט 1943, במהלך מלחמת העולם השנייה, בוועידת קוויבק הראשונה בקוויבק סיטי, קוויבק, קנדה.
ההסכם קבע כי ארצות הברית ובריטניה ישתפו את משאביהן לפיתוח נשק גרעיני, ואף אחת מהמדינות לא תשתמש בהם נגד האחרת, או נגד מדינות אחרות ללא הסכמה הדדית, או תעביר מידע עליהם למדינות אחרות. ההסכם נתן לארצות הברית וטו על שימושים מסחריים או תעשייתיים של בריטניה באנרגיה גרעינית לאחר המלחמה. ההסכם מיזג את פרויקט סגסוגות הצינור הבריטי עם פרויקט מנהטן האמריקאי, ויצר את ועדת המדיניות המשולבת לשליטה בפרויקט המשותף. ההסכם קבע כי בוועדה ישתתף גם נציג קנדה לאור תרומתה של קנדה למאמץ.
מדענים בריטים ביצעו עבודה חשובה כחלק מהתרומה הבריטית לפרויקט מנהטן, וביולי 1945 אף ניתן האישור הבריטי הנדרש לשימוש בנשק גרעיני נגד יפן. מזכר הייד פארק מספטמבר 1944 הרחיב את שיתוף הפעולה האנגלו-אמריקאי, אך לאחר סיום המלחמה דעכה ההתלהבות האמריקאית מהברית עם בריטניה. בשנת 1946 הסתיים שיתוף הפעולה הטכני וב-7 בינואר 1948, הסכם קוויבק הוחלף על ידי מודוס ויוונדי שאיפשר שיתוף מוגבל של מידע טכני בין ארצות הברית, בריטניה וקנדה.