stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זכות
עקרונות המושג

הזכות היא תיאור מצב אנושי מופשט. הנחת היסוד המונחת בבסיסו של תיאור זה היא קיומם של רצונות בבעל הזכות, שאינם תלויים בסביבתו. הזכות מקיימת הפרדה בין רצון זה לכוחות חיצוניים לאדם, ומהווה הכרעה כי רצון מסוים הוא בר-הגשמה מבחינה מוסרית.
תיאור המצב המופשט אינו נוגע בעצם ההגשמה או אי-ההגשמה של הרצון, אלא אך ורק ביכולתו המוסרית של האדם לפעול בתוך המצב המתואר. המשמעות המוסרית של הגשמת רצון האדם, תלויה בהקשר הממשי של רצונו, וזאת לאור הקביעה המופשטת כי לבעל הזכות קיים אישור מוסרי לכל בחירה אותה יקיים במסגרת זכותו, במנותק מהקשרה המוסרי הממשי.
כמו כן, מניח מושג הזכות כי מעשיו של האדם הם בגבולות בחירתו בלבד, וכי הוא בעל יכולת מימוש של רצונותיו, במסגרת זכותו. מושג הזכות אינו נוגע במקורות בחירתו של האדם ובסיבות למעשיו, אלא מקבל את רצונותיו כמוגמרים ומוחלטים, בלא חשיבות למקורותיהם.
מסיבות אילו, הזכות היא אובייקטיבית, כלומר – היא מייצגת התייחסות חיצונית לאדם כמנגנון שלם, אשר מעשיו, רצונותיו, ומוסרו הם חטיבה אחת, בלתי-ניתנת לפירוק. גם כאשר עוסק אדם בזכותו שלו, התייחסות מסוג זה אינה עוסקת במורכבות נפשו, אלא אך ורק במצבו הפורמלי.
כל אדם המכיר בזכותו של אדם אחר לדבר מה, מחויב מבחינה מוסרית לאפשר את האפשרות הטכנית של מימוש הזכות. מחויבות זו תקיפה לגבי מעשים פסיביים ואקטיביים, אם כי לעיתים תלויה בתפקיד, ואינה מוחלת על כל אדם.
הבחנה בין מהויות שונות של הזכות > זכות תאורטית מול זכות ממשית

ניתן לבחון את מושג הזכות בשתי גישות שונות:
מבחינה ממשית, הזכות מתארת את המצב הטכני בו נתון האדם, כך שעומדות בפניו שתי אפשרויות או יותר בתחום זכותו, אשר אף אחת מהן לא תפגע בו בצורה משמעותית. לדוגמה: בחירה בין מקצועות שונים אשר לכולם יכול האדם להתקבל.
מבחינה תאורטית, זכות היא עצם הגדרת מצבו של האדם, בלא נגיעה למצב הטכני. זכות זו היא פורמלית טהורה וקיימת במימד התאורטי בלבד, כבסיס תודעתי. הזכות התאורטית היא, למעשה, הכרה תודעתית בלבד בצורה מסוימת של מושג הבחירה – כתיאור של מעשיו הממשיים של האדם בדיעבד.
לעיתים אין שתי הגישות השונות סותרות. ניתן להתייחס אליהן כזוויות בחינה שונות של הקיום האנושי, כאשר הזכות התאורטית היא תיאור הנפש האנושית, והזכות הממשית היא תיאור החברה.
עם זאת, ניתן גם להתייחס אל שתי הזכויות כסותרות, כאשר הזכות התאורטית מהווה בסיס לתיאור החברה בה לא מתקיימת הזכות הממשית. במצב זה, השימוש במונח "זכות" לציון משמעויות נפרדות, עשוי להיות מקור לחילוקי דעות רבים סביב רעיון הזכות ומימושו.
באופן גס ניתן להכליל ולציין כי בעוד הזכות הממשית מחייבת התייחסות פעילה של אדם המכיר בה לקיום המצב בפועל והתערבות בחיי בעל הזכות, התייחסות תאורטית היא אישור וחיוב מוסריים לאי-התערבות בחייו של בעל הזכות.
הבחנה בין מהויות שונות של הזכות > זכות טבעית מול זכות נרכשת

זכות טבעית היא זכות המיוחסת לבעליה, לרוב מרגע לידתו, אשר אין האדם נצרך או יכול להשיגה בכל דרך. זכות טבעית היא בלתי-נפרדת מתכונה אישית הטבועה באדם, אשר כל פגיעה בה מכל סיבה שהיא מהווה עבירה על איסור מוסרי. מתיאור זה עולה כי זכות זו מתייחסת לעבר כמוקד ההתייחסות המגדיר את קיומה או אי-קיומה של הזכות.
זכות נרכשת היא זכות המותנית בעשייה מסוימת מצד בעל הזכות, המקנה לו אותה. הזכות הנרכשת עשויה להינתן בעקבות תנאי מסוים אשר אותו מבצע בעל הזכות, שעשוי להיות שימוש בכוח (כיבוש, קנייה וכו'), או מוסרי (שימוש לטובה כתנאי, שיתוף פעולה וכו').
זכות וכוח

למושג הזכות יחס הדוק למושג הכוח, והם מגדירים זה את זה באופן הדדי. באופן גס ניתן לנסח כי זכות היא מיסוד הכוחות הפועלים בחברה, והגדרה מוסרית של הכוחות המותרים והאסורים בה.
לדוגמה, זכות הירושה מגדירה את היכולת לשמר כוח מסוג מסוים (שהוא העובר בירושה) בין דורות, ומבטלת מבחינה מוסרית את השימוש בכוח נגדי, כגון אלימות.
מכיוון שכל זכות היא בהכרח הפעלת כוח, ניתן להביא אדם שינהג בהתאם לזכות מסוימת גם בלא להכיר בה. לדוגמה, ניתן לחוקק חוק שבו תיקבע זכות הירושה, ולכונן משטרה אשר תכפה זכות זו על פרטים שאינם מכירים בה מבחינה מוסרית.
מבחינת ההבחנה בין זכות ממשית לזכות תאורטית בצורתן הסותרת, לרוב קיימת ההתאמה הבאה:
זכות ממשית מחלישה את כוחו של המכיר בה ביחס לבעליה, מבחינת יחסי הכוחות. הזכות הממשית מחייבת את המכיר בה ליצור את המצב הטכני עבור בעל הזכות, עניין אשר לרוב דורש השקעת אנרגיה או ויתור על כוח מסוים.
זכות תאורטית מקבעת את יחסי הכוחות הקיימים, שכן היא קובעת אי-התערבות פעילה בהם. אי ההתערבות זו היא אישור מוסרי למצב כפי שהוא מתרחש בפועל.
סוגי זכויות

במהלך ההיסטוריה התפתחו הזכויות ועברו שינויים רבים. הזכויות התפתחו הן במימד החברתי-משפטי, בצורת מוסדות משמרים וחוקים תואמים, והן מבחינה פילוסופית.
סוגי זכויות > זכויות אצולה

זכויות אצולה הן זכויות טבעיות ברובן אשר מוחלות על בני אדם מיוחסים בלבד, מתוקף מסורת או דת. זכות האצולה אינה ניתנת לניתוק מהאצולה עצמה, ומתקבלת עם התואר התואם (בירושה או במינוי).
זכות האצולה משמרת יחסי כוחות אריסטוקרטיים, ומשמעותה יחס סמלי וממשי של נתינים ואצילים אחרים כלפי האציל. האציל מסוגל לנהוג התנהגויות שאינן מותרות לאלו שאינם אצילים, וכן צפויה לו התנהגות ייחודית (מס, השתחוות וכו').
במקרים קיצוניים זכויות האצולה הוגדרו על ידי כוחו של האציל, כלומר – זכותו הייתה לכל התנהגות אשר הייתה בכוחו, מתוך הנחה כי הוא זכאי לציות מוחלט של נתיניו. במקרים מתונים יותר הוגבלו זכויות האצולה בחוקים או בנורמות שונות, אשר הכפיפו את האצילים לסמכות מוסרית, דתית או אחרת.
זכויות אצולה עשויות לכלול את הגורמים הבאים:
זכות לאחוזה
זכות לבעלות על צמיתים ולציותם
זכות למס (עשוי לכלול גם מס עובד)
זכות לתנאי מחיה מסוימים: מגורים, תחבורה וכו' (בהתאם לכוחו או לתוארו)
זכות לסמלי אצולה (בהתאם לתוארו)
זכות לשירותים ייחודיים מנתיניו (ביניהם זכות הראשונים המפורסמת)
סוגי זכויות > זכות הקניין

זכות הקניין היא זכות אשר צמחה מתוך זכויות האצולה, אך הוחלה על צורות אחרות של קניין. בתחילתה היוותה זכות על קרקע, אך עם התפתחות המהפכה התעשייתית הושתתה גם על קניין מסוגים אחרים, כדוגמת הון.
זכות הקניין היא זכות הממוקדת בעבר. כלומר – זכות לקניין מסוים היא מתוקף בעלות קודמת על קניין זה. מסיבה זו, זכות קניין היא זכות בעלת אופי משפטי מובהק, שכן קביעת קיומה או אי-קיומה של זכות זו, מתייחסת לתיאור מדויק ככל הניתן של ההיסטוריה, כפי שמתחייב מהמערכת המשפטית.
במדינות קפיטליסטיות מודרניות זכות הקניין קיימת באופן תאורטי עבור כל בני האדם, ומייצגת את מנגנוני שינוי ושימור הכוח בחברה.
סוגי זכויות > זכויות אזרחיות

עם התפתחות המדינה, נוסד דפוס זכויות מתוקף הסדר אזרחי-רציונלי. זכויות אלו מגדירות את יחסי השליטה במדינה מתוך עצמם, כאשר העיקרית שבהן היא זכות ההצבעה בבחירות.
במהלך השנים התרחבו הזכויות האזרחיות למעגלים רחבים של החברה, לרבות זכויות עובדים, כך שבתחילת המאה ה-21 זכאים רוב תושבי המדינות המערביות לזכויות אזרח.
זכויות אזרחיות עשויות לכלול את הגורמים הבאים:
זכות בחירה (במובן של הצבעה).
זכות להיבחר למוסד ממשלתי.
זכות לשירותים ממלכתיים שונים המוצעים במדינה.
זכות להתמנות לתפקיד ציבורי, בהתאם לגורמים הנוגעים ישירות לתפקיד זה.
סוגי זכויות > זכויות האדם

זכויות האדם הן זכויות מאוחרות יחסית, מבחינה היסטורית, אשר מוחלות על כל אדם באשר הוא. אף על פי שעצם קיומן ומידתן תלוי באדם המכיל את הזכות, קיימת הסכמה כללית בעולם המערבי על מספר זכויות בסיסיות.
התורה העוסקת בזכויות האדם, מתוך הנחה פילוסופית כי לכל אדם קיימות זכויות שוות וכי על החברה לאפשר את מאבקי הכוח המוגדרים על-פיהן, היא הליברליזם.
זכויות אלו נקבעו במספר אמנות שנקבעו כאבני דרך בציון התפתחות הזכויות. בין האמנות החשובות ניתן לציין את:
הצהרת זכויות האדם של המהפכה הצרפתית
מגילת זכויות האדם של האומות המאוחדות
חוקת ארצות הברית
בשנת 1989 אשררה העצרת הכללית של האומות המאוחדות את אמנת זכויות הילד.
סוגי זכויות > זכויות לאומיות

זכויות אלו התפתחו עם התפתחותם של הלאומים, וקיבלו חיזוק משמעותי בעזרת תנועות הפאשיזם השונות. זכויות לאומיות הן ברובן זכות על שטח מסוים, אשר מבחינה היסטורית או תרבותית הוא קניינו של הלאום. זכות הקיום מקנה למדינת לאום זכות לקום או להתקיים.
זכות לאומית עשויה להיות זכות טבעית (בתוקף העבר) או זכות נרכשת (מתוקף ההווה). כך, לדוגמה, עשויה זכותו של עם מסוים על ארץ כלשהי להיות מתוקף התיישבות שלו בארץ זו בעבר, או מתוקף מצב בהווה. המצב בהווה עשוי להיות מצב של כיבוש או החזקה בכוח, לדוגמה, שמתוקפו ניתנת הזכות, או מצב של שימוש מפתח בשטח, שמתוקפו היא ניתנת.
ראו גם

מאבק האפרו-אמריקאים לשוויון זכויות
זכויות בעלי חיים
לקריאה נוספת

Gad Barzilai, Communities and Law: Politics and Cultures of Legal Identities. Michigan University Press, 2003 – תאוריה המצדיקה זכויות קיבוציות למיעוטים, בצד זכויות פרט
הערות שוליים

↑  ביטוח לאומי, זכויות עובדים, הסבר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NDL: 00565542 
החניה במתחם ייעודי ליד שער קמפוס האוניברסיטה העברית בגבעת רם היא זכות נרכשת, השמורה למורשי המוסד בפועל בלבד, כפי הכתוב בשלט: 'חניה למורשים בלבד'
מאה מחברים נגד איינשטיין

|  הוצאה |
| --- | --- |
 תאריך הוצאה:  1931 
 
מאה מחברים נגד איינשטיין (במקור: Hundert Autoren gegen Einstein) הוא ספר עיון שהתפרסם בשנת 1931 בניסיון להפריך את תורת היחסות של אלברט איינשטיין.
הספר מכיל טקסטים קצרים מאוד של 28 מחברים, וקטעים מפרסומים של עוד 19 מחברים. השאר מורכב מרשימה הכוללת גם אנשים שרק במשך זמן מה התנגדו לתורת היחסות.
מבין המושגים של איינשטיין, המושגים בהם הספר מתמקד הם מרחב-זמן ואחריו מהירות האור כקבוע ויחסיות הסימולטניות כנושאים עוקבים. הספר מכיל התנגדויות פילוסופיות (בעיקר מבוססות על קנטיאניזם), וכן כמה כשלים אלמנטריים לכאורה של התיאוריה; עם זאת, כפי שהעירו כמה מבקרים של הספר, כישלונות אלה נבעו מאי הבנתם של המחברים את תורת היחסות. לדוגמה, הנס רייכנבך(אנ') כתב דיווח במדור הבידור של עיתון, ותיאר את הספר כ"אוסף מרהיב של טעויות נאיביות" וכ"ספרות דבילית לא מכוונת". אלברט פון ברון פירש את הספר כעלון "בעל אימפוטנציה מצערת כמו שמתרחשת במקומות אחרים רק בפוליטיקה" ו"נסיגה למאות ה-16 וה-17" והסיק "אפשר רק לקוות שהמדע הגרמני לא יבייש שוב שרבוטים עצובים כאלה". איינשטיין עצמו אמר בתגובה לספר שאם הוא טועה, אז מחבר אחד היה מספיק.
לדברי פרופסור הרברט גונר (Hubert Goenner), התרומות לספר הן תערובת של חוסר יכולת מתמטית-פיזיקלית, היבריס ורגשות דיכוי מצד המבקרים כלפי פיזיקאים עכשוויים הדוגלים בתיאוריה החדשה. לפי גונר, אוסף המחברים מראה שזו לא הייתה תגובה בתוך קהילת הפיזיקה - רק פיזיקאי אחד (קארל סטרהל) ושלושה מתמטיקאים (ז'אן-מארי לה רו, עמנואל לסקר והג'למר מלין) השתתפו בספר, אלא תגובה של אזרחות אקדמית חסרת השכלה, שלא ידעה מה לעשות עם תורת היחסות. לגבי הגיל הממוצע של המחברים: 57% היו מבוגרים יותר מאיינשטיין, שליש היה בערך באותו גיל ורק שני אנשים צעירים יותר באופן משמעותי. שני מחברים (Reuterdahl, von Mitis) היו אנטישמים וארבעה אחרים היו קשורים אולי לתנועה הנאצית. מצד שני, לא ניתן למצוא בספר ביטוי אנטישמי, והוא כלל גם תרומות של כמה מחברים ממוצא יהודי (סלומו פרידלנדר, לודוויג גולדשמידט, הנס ישראל, עמנואל לסקר, אוסקר קראוס, מנייהרט פאלגי).
הערות שוליים

↑  Hawking, Stephen (1998). A brief history of time (10th ed.). Bantam Books. p. 193. ISBN 978-0-553-38016-3.
↑  Goenner, Hubert (1993a). "The reaction to relativity theory I: the Anti-Einstein campaign in Germany in 1920". Science in Context. 6: 107–133. doi:10.1017/S0269889700001332. S2CID 123551958.
ג'ק סוק

ג'ק סוק (באנגלית: Jack Sock;‏ נולד ב-24 בספטמבר 1992) הוא טניסאי אמריקאי שדורג בשיאו (20 בנובמבר 2017) במקום השמיני בעולם. סוק הוא האלוף האולימפי בזוגות מעורבים וזוכה מדליית ארד בזוגות באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016).
ביוגרפיה

סוק נולד בלינקולן שבנברסקה וגדל באוברלנד פארק שבקנזס.
ביוגרפיה > יחידים

באליפות ארצות הברית הפתוחה בטניס ב-2010 זכה בטורניר הנוער. באליפות ארצות הברית הפתוחה ב-2011 זכה לכרטיס חופשי והעפיל לסיבוב השני בו הפסיד לאנדי רודיק.
ב-2015 זכה באליפות ארצות הברית על מגרשי חימר, והעפיל לגמר טורניר סטוקהולם בו הפסיד לתומאש ברדיך.
ב-2016 העפיל לגמר טורניר אוקלנד, לגמר אליפות ארצות הברית על מגרשי חימר ולגמר טורניר סטוקהולם, באליפות ארצות הברית הפתוחה הגיע להישג השיא שלו בטורנירי גראנד סלאם ליחידים כשהודח בסיבוב הרביעי על ידי ז'ו-וילפריד צונגה.
ב-2017 הגיע לחצי גמר טורניר אינדיאן וולס מאסטרס, וזכה בתואר הראשון שלו בסבב המאסטרס העולמי 1000 של ה-ATP כשזכה בטורניר פריז. בעקבות הניצחון העפיל לאליפות סבב המאסטרס העולמי, הוא גבר בשלב הבתים על מרין צ'יליץ' ואלכסנדר זברב ובחצי הגמר הפסיד לגריגור דימיטרוב. את השנה סיים בדירוג השיא שלו, שמיני בעולם.
ביוגרפיה > זוגות

סוק ובן זוגו הקנדי ואשק פוספיסיל זכו באליפות וימבלדון 2014 לאחר ניצחון בגמר על מדורגים ראשונים האחים בריאן. יחד עם פוספיסיל זכה גם באליפות אטלנטה הפתוחה ב-2014, באליפות סין הפתוחה ב-2015 ובטורניר אינדיאן וולס ב-2015. הוא העפיל עמו לעוד חמישה גמרים של טורנירי ATP-1000. ב-2016 זכה עם ג'ון איזנר בטורניר שאנגחאי מאסטרס ובטורניר בזל (עם מרסל גראנויירס).
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכה במדליית ארד יחד עם סטיב ג'ונסון.
ב-2018 זכה בטורניר דלריי ביץ' בטורניר אינדיאן וולס (עם ג'ון אייזנר) וטורניר ליון (עם ניק קיריוס), הוא זכה בפעם השנייה באליפות וימבלדון בזוגות, יחד עם מייק בריאן. בהמשך השנה זכה עם בריאן גם באליפות ארצות הברית הפתוחה ובגמר ה-ATP.
פרש מטניס מקצועי ב-2023 ועבר להשתתף בתחרויות פיקלבול.
ביוגרפיה > זוגות מעורבים

בטורניר הזוגות מעורבים באליפות ארצות הברית הפתוחה ב-2011 שיתף פעולה עם מלאני אודין, וזכה עמה בתואר.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכה עם בת'אני מאטק-סנדס במדליית זהב לאחר ניצחון בגמר על בני ארצם ונוס ויליאמס ורג'יב ראם.
ביוגרפיה > גביע דייוויס

סוק היה חבר בנבחרת גביע דייוויס של ארצות הברית משנת 2015. הוא סייע לה להעפיל לשלב רבע הגמר ב-2016 וב-2017.
סולימאן טוקאן

סולימאן עבד א-רזאק טוקאן (בערבית: سليمان عبد الرزاق طوقان, תעתיק מדויק: סלימאן עבד אלרזאק טוקאן; 1893 – 14 ביולי 1958) היה פוליטיקאי פלסטיני־ירדני שכיהן כשר ההגנה וכשר המשפטים של ירדן וכראש עיריית שכם בתקופת המנדט הבריטי. נהרג בעיראק במהלך מהפכת 14 ביולי 1958.
ביוגרפיה

טוקאן נולד ב־1893 (תקופת השלטון העות'מאני) בסלט, שבעבר הירדן המזרחי. הוא למד משפטים באיסטנבול.
בשנים 1920–1922 היה חבר המועצה הממשלתית המייעצת של המנדט הבריטי וועדות ממשלתיות אחרות, ונשא אות כבוד בריטי.
בינואר 1925 פוזרה עיריית שכם, וטוקאן נבחר לחבר במועצת העייריה החדשה. בפברואר 1925 מונה לראש עיריית שכם. טוקאן מונה שוב לראשות העירייה לאחר הבחירות לעירייה ב־1927 והבחירות ב־1934. בתקופה זו היה האיש הבולט במשפחת טוקאן.
טוקאן היה חבר ברוב הוועידות הערביות הפלסטיניות. הוא היה ממייסדי מפלגת ההגנה הלאומית (נוסדה ב-1934) הנשאשיבית ומראשיה, ונחשב למנהיג הראשי של חוגי משפחת נשאשיבי, שני רק לראע'ב נשאשיבי עצמו. בשנת 1936 היה ממארגני המרד הערבי הגדול בשלבו הראשון, ובשלב המאוחר יותר היה ממפעילי הטרור הנגדי של "כנופיות השלום". ב-1946 היה מראשי האופוזיציה האנטי-חוסיינית.
בבחירות לעיריית שכם ב־6 במאי 1946. זכתה מפלגתו של טוקאן בשלושה מושבים, לעומת חמישה למפלגה הערבית הפלסטינית החוסיינית ותומכיה. ביולי 1947 קיבל בית המשפט המחוזי בשכם ערעור על התוצאות, בטענה שרשימת הבוחרים נקבעה על ידי ועדת משנה של ועדת הבחירות שלא הוסמכה לכך וכן שאחד מחברי ועדת הבחירות מונה באופן לא חוקי. בדצמבר 1947 הפך בית הדין לערעורים את החלטת המחוזי וקבע כי הבחירות היו חוקיות. בעקבות כך הגיש טוקאן ערעור בפני המועצה המלכותית. טוקאן המשיך לכהן כראש העירייה עד 1950.
בספטמבר 1948 הוקמה ממשלת כל פלסטין, והיא הכריזה על מינויו של טוקאן לשר התחבורה. טוקאן הפרו־האשמי סירב להשתתף בממשלה. טוקאן השתתף בקונגרס בעמאן באוקטובר 1948, שכונס ביוזמת עבדאללה, מלך ירדן והביע בו תמיכה.
בספטמבר 1951 הקים תאופיק אבו אל-הודא ממשלה חדשה בירדן בה כיהן טוקאן כשר ההגנה והחקלאות. ביוני 1952 מונה טוקאן לחבר מועצת העוצרים שהוקמה בעקבות הדחת טלאל, מלך ירדן עד להגעתו של חוסיין לגיל 18. בעקבות כך התפטר מתפקידו בממשלה.
באוקטובר 1953 מינהו חוסיין, מלך ירדן לראש לשכתו. באפריל 1955 התפטר מהתפקיד.
ב־24 באפריל פיזר חוסיין את ממשלת סולימאן א-נאבולסי בעקבות קשר זרקא ומינה במקומו את אבראהים האשם כראש הממשלה, כשטוקאן ממונה לשר ההגנה בממשלה החדשה. ב־28 באפריל 1957 הכריז חוסיין על משטר צבאי בירדן ומינה את טוקאן למושל הצבאי של המדינה. ב־15 ביולי 1957 פרש מהממשלה ומונה לשר החצר של חוסיין.
במאי 1958 הוקמה ממשלה לאיחוד הערבי, איחוד של ירדן ועיראק. טוקאן מונה לשר ההגנה בממשלה. טוקאן הגיע יחד עם סגן ראש הממשלה המאוחדת אבראהים האשם לבגדאד ב־14 ביולי 1958, ביום פריצת ההפיכה הסוציליסטית בעיראק, והמורדים תפסו אותם בשדה התעופה של בגדאד, ורצחו אותם בלינץ'.
תארים והוקרה

הכוכב הירדני (יוני 1948)
הערות שוליים

↑  سليمان عبد الرزاق طوقان, التراث الملكي الأردني (בערבית)
1 2 3 4  יעקב שמעוני, ערבי ארץ־ישראל, עם עובד, תל אביב, תש"ז, עמ' 229.
↑  בשאלת העיריה של שכם, הארץ, 27 בינואר 1925
↑  בן-אדם, שכם, דואר היום, 10 בפברואר 1925
↑  החוסיינים נצחו בשכם, הַבֹּקֶר, 8 במאי 1946
↑  עירית שכם אינה חוקית, הַבֹּקֶר, 10 ביולי 1947
↑  הבחירות נשכם נתאשרו, הַבֹּקֶר, 12 בדצמבר 1947
↑  הוקמה ממשלה פלשתינאית בעזה, דבר, 23 בספטמבר 1948
↑  ההתפטרות הראשונה בממשלת המופתי, מעריב, 23 בספטמבר 1948
↑  אטלס כרטא לתולדות מדינת ישראל: עשור שני, עמ' 90–91
↑  טופיק אבו הודה הרכיב קבינט חדש, שערים, 9 בספטמבר 1951
↑  ממשלת הירדן מנתה מועצת עוצרים, הַבֹּקֶר, 5 ביוני 1952
↑  סולימאן טוקאן ראש לשכת המלך חוסיין, הַבֹּקֶר, 29 באוקטובר 1953
↑  בקצרה, הַבֹּקֶר, 29 באפריל 1955
↑  האשם-בראש "ממשלת־חצר", על המשמר, 26 באפריל 1957
↑  נעים סופר, ירדן, המזרח החדש גיליון ח' מס 4, אילמ"א, עמ' 308
↑  חוסיין הקים משטר צבאי, הארץ, 28 באפריל 1957
↑  5 שרים חדשים בממשלת ירדן, קול העם, 15 ביולי 1957
↑  אושרה ממשלת עיראק־ירדן, על המשמר, 20 במאי 1958
↑  יקימו ממשלה עיראקית בגולה, הַבֹּקֶר, 18 ביולי 1958
↑  האשם וטוקאן נרצחו, למרחב, 23 ביולי 1958
↑  כך נרצחו השרים הירדנים, למרחב, 27 ביולי 1958
↑  עבדאללה מעניק תארים, יום יום (עיתון ערב), 17 ביוני 1948
נישואים פיקטיביים

ערך זה עוסק בסוג של נישואים. אם התכוונתם לסרט קולנוע, ראו .
שוטרת בריטית ממשרד ההגירה והגבולות מגרשת כלה שהגיעה לבריטניה ונחשדה שהגיעה במסגרת נישואים פיקטיביים
נישואים פיקטיביים הם נישואים שאין בהם כוונת אמת לקיום מתמשך של מערכת חיים זוגית ממוסדת או הקמת משפחה, אלא לעיתים קרובות רק קבלת הטבה מסוימת שמעניקה המדינה לאדם נשוי ובכך מתבצעת הונאת הרשויות. הטבות אלה יכולות להיות השגת היתר הגירה או התאזרחות בטיעון של איחוד משפחות וכיוצא באלה. נישואים פיקטיביים מסתיימים בדרך כלל לאחר זמן קצר, ברגע שהוגשמה המטרה שלשמה נוצרו.
כאשר נישואים פיקטיביים מביאים תועלת רק לאחד מבני הזוג, הם נערכים לעיתים תמורת תשלום.
יש להבחין בין נישואים פיקטיביים שנועדו לרמות את הרשויות לבין נישואי נוחות (או נישואי תועלת), שבהם נישואים ממושכים נעשים לא לשם הקמת משפחה, אלא לשם השגת יתרון חברתי, כגון ביטול חשד להומוסקסואליות המופנה אל בני הזוג.
נישואים פיקטיביים במדינת ישראל > רקע לנישואים הפיקטיביים

בישראל ניתן לקבל אזרחות:
מכוח חוק השבות
לידה ואימוץ
התאזרחות הכפופה למספר תנאים (ישיבת קבע, ויתור על אזרחות זרה ועוד).
נישואים של אזרח/ית זר/ה לבעל/ת אזרחות ישראלית.
בסעיף 4 מוטלים סייגים: בהתאם לנוהל הנישואין, הסדרת מעמד/הענקת אזרחות ישראלית לבן זוג שהוא לא אזרח ישראלי, נעשית כהליך ראשוני בדיקת טיב הקשר (ראיון, חקירה ולעיתים גם בדיקה ביטחונית). לאחר שלב זה, בני הזוג עוברים לקיים הליך מדורג שנמשך מספר שנים. במסגרת ההליך המדורג, נבדקת מפעם לפעם מתכונת הנישואין, הקשר, וכנותו. בכל הזמן שבו בני הזוג מקיימים את הליך הסדרת המעמד המדורג, בן הזוג שהוא לא אזרח ישראלי נהנה מאשרת שהייה זמנית שמוארכת מפעם לפעם.
אם משרד הפנים סבור כי עילת הבקשה להיתר נישואים לאזרח ישראל, משקפת נישואים פיקטיביים, הוא יכול שלא להעניק היתר כניסה לישראל ואף לשלול את האזרחות הישראלית אם כבר ניתנה.
ישנם מקרים אשר נשים משתמשות בנישואים פיקטיביים להשתמטות מגיוס וזאת בדרך של קבלת הפטור מגיוס הניתן לאישה נשואה. אחת מן הדוגמאות הבולטות לכך היא הדוגמנית בר רפאלי, שכמה ימים לפני גיוסה הצפוי לצה"ל נישאה לידיד של הוריה, לשם קבלת פטור מגיוס, והתגרשה מיד לאחר שקיבלה את הפטור.
נישואים פיקטיביים במדינת ישראל > יחס בתי המשפט לנישואים אלה

בתי המשפט מוקיעים בפסיקה את הנישואים הפיקטיביים, כמקום לקבלת זכויות או כמקום להתחמקות לחייבים מפני נושים. בע"פ קניאז'ינסקי נ' מדינת ישראל.
במקרה דנן ביהמ"ש הרשיע את המערערים על קבלת דבר במרמה בכך שנישאו בנישואים פיקטיביים על מנת לקבל אזרחות.
נישואים פיקטיביים בכמה ממדינות העולם > ארצות הברית

בארצות הברית הנישואים הפיקטיביים קרויים גם "נישואי גרין קארד" (באנגלית: Green card marriage או Sham marriage). אלה נישואים לצורך קבלת אישור אזרחות וזכויות נלוות בארצות הברית או לצורך תמורה כספית. אחד מבני הזוג הוא תושב חוקי והשני מהגר שאינו כשיר לקבלת אזרחות. בני הזוג מתחתנים מתוך ידיעה שהנישואין הם אך ורק לצורך קבלת מעמד הגירה נוח, ומבלי שהתכוונו לחיות כזוג. הנישואים מוסדרים לעיתים קרובות כעסקה עסקית עם תשלום של סכום כסף.
בשנים 1998–2007 הונפקו בארצות הברית 2.3 מיליון אשרות נישואין המהווים כרבע מכלל אשרות גרין קרד שהונפקו. כדי למנוע את נישואי תרמית אלה, שרותי האזרחות וההגירה עורכים בדרך כלל ראיון עם מבקשי הגרין קארד המבוססים על נישואין, ועורכים בדיקה נוספת אם הם ממדינה מתפתחת, בעלי מוצא אתני או דת שונה מהספונסר שלהם, או שיש פער גיל גדול עם נותן החסות שלהם.
נישואים אלה אינם חוקיים ושני בני הזוג יואשמו בעשיית פשע. הם צפויים לקנס של 250,000 דולר, עונש מאסר של חמש שנים על האזרח, וגירוש הזר.
בארצות הברית היה במחצית הראשונה של המאה ה-20 סוג נוסף של נישואים פיקטיביים והם כונו נישואי לבנדר (אנ'). לנישואים אלה הייתה אוריינטציה מעורבת של גבר-נקבה, והתבצעו כנישואי נוחות כדי להסתיר את הנטייה המינית של אחד מבני הזוג או של שניהם. בדרך כלל נישואים אלה שימשו סלבריטאים שביקשו לשמור על התדמית הציבורית שלהם.
נישואיהם של שחקן הקולנוע רוק הדסון ופיליס גייטס נמשכו שלוש שנים ויש שטענו כי היו נישואי נוחות, לשם הסתרת נטייתו המינית של הדסון.
נישואים פיקטיביים בכמה ממדינות העולם > הממלכה המאוחדת

בבריטניה נישואים פיקטיביים הם עבירה פלילית ובני הזוג צפויים לעד 14 שנות מאסר.
באפריל 2011, משמר הגבולות הבריטי הגבול פרסם הנחיות לאנשי דת כדי לסייע במניעת נישואים פיקטיביים. ההוראה הייתה לאנשי הדת לדרוש מבני הזוג בקשה לרישיון ואם חבר הכמורה אינו משוכנע שהנישואים אמיתיים, עליו להבהיר זאת לגורם האחראי למתן רישיון האזרחות.
מאז החלה מדיניות ההחמרה של משרד הפנים ב-2012, יש ביקורת בבריטניה שהפעילות הזו משפיעה על נישואים אמיתיים. חתונות אמיתיות נקטעו, ונערכו פשיטות כדי לבדוק אם הזוגות חולקים אותה מיטה. אנשים נעצרו במשך חודשים בגלל שהואשמו בטעות בנישואים בתרמית.
בשנת 2013, משרד הפנים הבריטי העריך כי בין 4,000 ל-10,000 נישואים בשנה היו נישואים פיקטיביים שנכנסו לצורך השגת מעמד הגירה חוקי עבור בן הזוג שאינו באיחוד האירופי.
בשנת 2021 נחשפה כנופיה מסלובקיה שניצלה נשים עניות בסקוטלנד והשיאה אותן תמורת כסף לגברים, על מנת שיקבלו אזרחות אירופית. החל מ-1/5/2021 נכנסו לתוקף כללים חדשים המאפשרים לסרב או לבטל אישור כניסה או שהייה בבריטניה על רקע (בין היתר) מעורבות בנישואים פיקטיביים (או שותפות אזרחית). המשמעות היא שניתן להסיר את מבקש ההגירה לבריטניה - וגם את השותף לעבירה.
נישואים פיקטיביים בכמה ממדינות העולם > שווייץ

בשווייץ הנישואים הפיקטיביים הבאים להונות את שלטונות ההגירה הם עבירה פלילית ובני הזוג צפויים למאסר או הטלת קנס.
נישואים פיקטיביים בכמה ממדינות העולם > סינגפור

בסינגפור משנת 2012 נישואים פיקטיביים הם עבירה פלילית ובני הזוג צפויים למאסר של עד 10 שנים, או קנס של 10,000 דולר או שניהם. העונשים היוו גורם מרתיע והפחית את העבריינים בשנים 2013–2017 למחצית.
נישואים פיקטיביים בכמה ממדינות העולם > ארץ ישראל בתקופת המנדט > רקע ותהליך הנישואים

בתקופת המנדט הבריטי מדיניות הספר הלבן הגבילה את הכניסה לארץ ישראל. לשם אישור עלייה צריך היה רישיון עלייה - סרטיפיקט שניתן למבקשים לעלות לארץ ישראל. רישיונות הגירה ניתנו לצורך איחוד משפחות או לבעלי יכולת כלכלית גבוהה או לעולים במסגרת תנועות חלוציות עם "ההכשרה".
למימוש "איחוד משפחות" רווחו הנישואים הפיקטיביים בין צעירים יהודים שעלו לארץ ישראל, על מנת לאפשר את עלייתם ארצה של שני צעירים בסרטיפיקט אחד, או שיצאו גברים בעלי אזרחות ארץ ישראל-פלסטין למדינות באירופה, במסווה של טיול או ביקור משפחות. הם היו נישאים שם לרוב בנישואים אזרחיים ולאחר עלייתם ארצה היה הזוג נפרד. רוב יציאות הגברים אורגנו על-ידי ארגונים כמו "ההגנה" ו"החלוץ המזרחי". הגברים השותפים לנישואין קיבלו מימון נסיעה ותמורה כספית. לצד התקשרויות אלו היו קבלנים וסוכנויות אשר הבינו את הפוטנציאל הכספי הטמון במצבי מצוקה אלה, ותיווכו בין בני הזוג.
כדי למנוע בעיות הלכתיות ניתן אישור רבני כי הנישואים פיקטיביים ונערכו רק מן "הטעם הידוע" וכי הם מותרים להינשא לאחרים. אל ההסכם צורפו הסכמי בני הזוג וכן עדויות של עדים בחתונה כי הטקס אזרחי ואין כוונת הזוג לחיות כנשואים וכל כוונתם היא לעלות לארץ ישראל ולאחר העלייה ייפרדו זה מזו.
נישואים פיקטיביים בכמה ממדינות העולם > ארץ ישראל בתקופת המנדט > יחס הרבנות והנהגת היישוב לנישואים אלה

הרבנות הראשית בתקופת המנדט הצטיינה במעורבותה בבעיות הפוליטיות שעמדו בפני היישוב והושיטה סיוע לא מבוטל לעולים לארץ באורח לא חוקי. אלא שהתעוררו מספר בעיות: אם נערכו נישואים לפי ההלכה צריך היה להתיר את הנישואים בגט. כמו כן היו מקרים שאחד מבני הזוג לא היה בעל אזרחות ארצישראלית ולא ניתן היה לפעול מחוץ לגבולות ארץ ישראל לביטול הנישואים או שאחד מהם סירב להתגרש. היו אף מקרים של צעירות שלא יכלו כגרושות להינשא לכהן אף שהנישואים היו פיקטיביים.
מדי פעם שלטונות המנדט הערימו קשיים על הרבנות ודרשו מסמכי גירושין ולא מסמכי חתימה על חוסר כוונתם לחיות כזוג.
ב־1939 שינה שלטון המנדט את חוק האזרחות כך שאישה שוב לא הייתה זכאית באופן אוטומטי לקבל אזרחות והענקת אזרחות ארץ-ישראלית הפכה להיות בלעדית של הנציב העליון. הוא שיכול היה למנוע אזרחות מאישה, אם הוא או יועציו, מצאו שנישואיה היו בתרמית.
להנהגה הפוליטית של היישוב, ראשי הסוכנות היהודית והוועד הלאומי היה יחס אמביוולנטי לנישואים הפיקטיביים, מחד התנגדו לנישואים בשל חשש מהפרת הסכמים עם השלטונות הבריטיים ומאידך דאגו ליהדות הגולה שמצבה הוחרף בתקופה זו ושמחו לכל יהודי שעלה לארץ ישראל.
ראו גם

הסרט גרין קארד משנת 1990
הסרט ההצעה משנת 2009
נישואי נוחות
לקריאה נוספת

איילת גונדר-גושן, לילה אחד מרקוביץ'
נאוה סמל, אישה על הנייר
עובדת זרה חשודה בנישואים פיקטיביים לשם מעמד חוקי, באתר וואלה, 27 באפריל 2006