stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלברט השני, מלך הבלגים

ערך זה עוסק במלך בלגיה. אם התכוונתם לנסיך מונקו, ראו .
אלברט השני, מלך הבלגים (Albert Félix Humbert Théodore Christian Eugène Marie; נולד ב-6 ביוני 1934, בארמון סטויבנברג), כיהן כמלך הבלגים השישי. נשבע אמונים והומלך ב-9 באוגוסט 1993 לאחר מות אחיו בודואן. ב-21 ביולי 2013 מסר את כתר המלוכה לבנו פיליפ, מלך הבלגים.
אלברט הוא בנו השני של לאופולד השלישי והמלכה אסטריד, נסיכת שוודיה. דרך אמו הוא בן דודו של האראלד החמישי, מלך נורווגיה. הוגדר כנסיך מלייז' עם היוולדו. שמו המלא הוא אלברט פליקס הומבר תאודור כריסטיאן אז'ן מארי (Albert Félix Humbert Théodore Christian Eugène Marie).
ילדותו

אלברט נולד ב-6 ביוני 1934 בארמון סטויבנברג, ללאופולד השלישי, מלך הבלגים ולאסטריד, נסיכת שוודיה, בתם של הנסיך קרל, דוכס וסטריטלנד ואינגבורג, נסיכת דנמרק. ב-29 באוגוסט 1935, כשאלברט היה רק בן שנה, נהרגה אמו בתאונת דרכים בקוסנאכט (Küssnacht) שבשווייץ. זמן קצר לאחר מכן, פרצה מלחמת העולם השנייה. חלקים מהמלחמה עברו עליו בצרפת ובספרד, אך את רובה הוא העביר בבריסל. את לימודיו היסודיים למד אלברט בפנימיית לה רוזי שבשווייץ.
במאי 1940, פרצו כוחות גרמניה לבלגיה וכבשו אותה. משפחת המלוכה נלקחה אז לגרמניה ולאחר מכן לאוסטריה, עד לשחרורה על ידי צבא ארצות הברית ב-7 ביוני 1945. ואולם, בשל "הבעיה המלכותית", נאלצה המשפחה לגלות לשווייץ עד יולי 1950. ב-11 באוגוסט 1950, מונה הנסיך בודואן לנסיך מלכותי ומילא את תפקיד המלך במקום אביו וב-17 ביולי 1951 הוכתר למלך, יום למחרת ויתורו של לאופולד השלישי על הכתר.
הנסיך אלברט, אחיו של המלך

עם חזרת המשפחה לבלגיה, התגייס הנסיך אלברט לצי הבלגי. הוא התקדם במשך השנים בצבא, עד לדרגת קומודור ב-1971 (אחראי על מספר ספינות).
ב-1954, הוא קיבל את תפקידו הרשמי הראשון: נשיא הקרן הלאומית לחסכון ופנסיה, תפקיד בו נשאר עד לשנת 1991. הנסיך נבחר לסנדק של אחיינו אנרי, הדוכס הגדול מלוקסמבורג (נולד ב-1955) ושל אחותו למחצה, הנסיכה מארי אזמרלדה, נסיכת בלגיה (נולדה ב-1956).
ב-2 ביולי 1959, נישא הנסיך בבריסל לדונה פאולה מרגריטה מאריה אנטוניה קונסיליה רופו די קלאבריה (Donna Paola Margherita Maria Antonia Consiglia Ruffo di Calabria), צאצאית למשפחת מלוכה איטלקית. הם התגוררו בארמון בלוודר (Belvédère). לאור העובדה כי למלך בודואן ולאשתו לא נולדו ילדים, אלברט וילדיו הם אלו אשר ממשיכים את שושלת המלוכה.
נולדו להם שלושה ילדים:
פיליפ (נולד ב-15 באפריל 1960) - נישא למתילדה ד'אודקם ד'אקוז ולו ארבעה ילדים
אסטריד (נולדה ב-5 ביוני 1962) - נישאה ללורנץ, ארכידוכס אוסטריה-אסטה, ולה חמישה ילדים
לורן (נולד ב-19 באוקטובר 1963) - נישא לקלייר, נסיכת בלגיה ולו שלושה ילדים
לקראת סוף שנות ה-60, חווה הזוג משבר קשה מאוד ואף עמד על סף גירושים וזאת לאור בגידתו של הנסיך באשתו עם הברונית מסליס (Selys) שהייתה אז נשואה. מרומן זה נטען כי נולדה לנסיך בת מחוץ לנישואים, הפסלת הבלגית דלפין בואל (Delphine Boël). ב-27 בינואר 2020, לאחר מאבק משפטי שניהלה בואל, הכיר בה אלברט רשמית כבתו.
ב-1958, הפך אלברט לנשיא הצלב האדום הבלגי, נבחר לסנאטור ולנשיא כבוד של ההתאחדות האולימפית של בלגיה. ב-1962, קיבל אלברט נשיאות כבוד של המשרד למסחר חוץ ובמהלך כהונה זו, נסע למאות מסעות כלכליים ברחבי העולם בשליחות ארצו. הנסיך המשיך בכל התפקידים הללו עד לעלייתו על כס המלכות.
לאות הוקרה, הקימו ב-1984 התאחדות המפעלים הבלגים יחד עם עמותת בודואן את קרן הנסיך אלברט אשר מחלקת מדי שנה מלגות להכשרת צעירים בלגים לתחום היצוא.
אלברט השני, מלך הבלגים

לאחר מות אחיו בודואן, עלה אלברט על כס המלוכה ונשבע אמונים ב-9 באוגוסט 1993 כמלך הבלגים השישי. אלברט הוא המלך הראשון המולך על בלגיה הפדרלית וחתם על חוקתה החדשה ב-17 בפברואר 1994. אלברט ראה את עיקר שליחותו כמלך בעידוד הקשר בין השלטון הפדרלי (המרכזי) לשלושת האזורים בהם יושבות שלוש הקהילות העיקריות בבלגיה. הוא דוגל בלימוד טוב יותר של כל השפות (צרפתית, הולנדית וגרמנית) על ידי כל הקהילות ולסובלנות ביניהן. (ישנה מתיחות רבה בין הקהילות השונות בבלגיה).
המלך היה פעיל רבות בתחומי הסובלנות וההתנגדות לגזענות וכן בעידוד השוויון. מאז עלייתו למלכות ועד 2006 סירב המלך בתוקף להפגש או להזמין לארמון המלכותי נציגים מהימין הקיצוני בבלגיה.
ב-1996, קיבל הזוג המלכותי בארמונו במהלך כשבוע את כל הוריהם של הילדים שנעלמו בפרשה שהסעירה את בלגיה בזמנו ונקראה פרשת דוטרו (l'affaire Dutroux). מארק דוטרו הואשם בחטיפתם, אינוסם ורציחתם של ילדים, בני נוער וצעירים רבים. דוטרו נמצא אשם בעמידתו בראש חבורה שביצעה את הפשעים ונידון למאסר עולם יחד עם כמה משותפיו. בלגיה סערה בעקבות הפרשה, שכן בבדיקות שנערכו לאחר מכן הסתבר כי המשטרה לא פעלה כשורה בזמן החקירה, בעיקר בשל יריבויות בין אישים שונים. בנוסף, נתגלו גם ליקויים בחוק והזנחה של הרשות המחוקקת לקבוע חוקים שיכולים להתמודד בצורה יותר עם בעיות כגון אלו. כ-350,000 איש השתתפו בהפגנה ב-20 באוקטובר בבריסל. בעקבות המקרה, קם בבלגיה ב-1998 ארגון למען ילדים נעלמים ומנוצלים מינית אשר נשיאת הכבוד שלו היא המלכה פאולה.
בדומה לאחיו בודואן, גם אלברט תמך ברעיון האיחוד האירופי ותמך בחקיקת חוקה לאיחוד ובמעבר מהמטבע המקומי, הפרנק הבלגי, למטבע האירופאי – האירו. הוא גם תומך ביצירת צבא כלל אירופאי. המלך שם דגש על עזרה למדינות שהיו פעם קולוניות של בלגיה ועושה רבות לשיפור דמותה של בלגיה ברחבי העולם.
המלכה פאולה יצרה עמותה מיוחדת אשר מטרתה לקדם אומנות בלגית מודרנית ולשלבה בתוך הארמון המלכותי של בריסל שנבנה במאה ה-19.
בשל פשטות הליכותיו וחוש ההומור שלו, זכה המלך אלברט לפופולריות רבה בקרב הבלגים, מכל הקהילות. במהלך שנות כהונתם, הפכו הזוג המלכותי את כל ענייני המלכות לפתוחים הרבה יותר לתקשורת ולקהל הרחב.
איזומו טאיישה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  איצ'ינומיה, taisha, chokusaisha 
 כתובת:  島根県出雲市大社町杵築東195, 195 Taisha-chō Kizukihigashi, Izumo-shi, Shimane-ken, 699-0701 
 מיקום:  Izumo 
 מדינה:  יפן 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–659
 תאריך פתיחה רשמי:  659 
 חומרי בנייה:  עץ 
 סגנון אדריכלי:  Taisha-zukuri 
 קואורדינטות:  35°24′06″N 132°41′07″E﻿ / ﻿35.401693°N 132.685358°E﻿ / 35.401693; 132.685358
 izumooyashiro.or.jp
 he
 
מקדש איזומו-טאיישה
איזוּמוֹ טָאיישָה (ביפנית: 出雲大社, "המקדש הגדול של איזומו") הוא מקדש שינטו, אחד העתיקים והחשובים ביפן.
מיקום

מקדש איזומו ממוקם סמוך לשכונת טָאיישָה בעיר איזוּמוֹ שבמחוז שימאנה. הוא ניצב למרגלות ההרים הקדושים יאקוּמָה וקאמי-יאמָה, בתוך יער קדום. האזור בו שוכן המקדש כיום נחשב לאחד המקודשים ביפן מקדמת דנא. ברחוב המוביל למקדש נמצאת תחנת הרכבת של הקו איצ'יבאטָה.
מיתולוגיה

במקור נקרא המקדש קיזוּקי-אוֹיאשירוֹ ובו סגדו ליאצוּקאמיזוּ-אוֹמיצוּנוֹ-נוֹ-מיקוֹטוֹ, אל שעל פי המסורת המקומית קרע פיסת אדמה מממלכת סילה הקוריאנית וסיפח אותה לארץ איזומו. מיתוס זה, הנקרא קוּניבּיקי-שינְווָה ("מיתוס משיכת האדמה"), השתמר באנתולוגית המיתוסים המקומיים, איזוּמוֹ-פוּדוֹקי.
כיום סוגדים באיזומו טאישה לקאמי "אוֹ-קוּני-נוּשי נוֹ מיקוֹטוֹ". אוקונינושי היה צאצא של סוּסאנוֹאוֹ ששלט באזור איזומו. סוסאנואו היה אל הים והרוחות, שהוגלה בגלל מרדנותו על ידי האלים השמימיים והתיישב באיזומו. הקוג'יקי וניהון שוקי מתארים כיצד אוקונינושי "ויתר" על אדמתו לטובת נציגה של אמטראסו. הסברה כיום היא שמיתוסים אלה משקפים את התחרות בין ברית השבטים של יאמטוֹ לזו של איזומו. לאחר הכנעתו של איזומו, היאמאטו צירפו אלים מקומיים לפנתיאון שלהם, ובמקביל סיפקו ביסוס "מיתולוגי" לשלטונם.
היסטוריה

תאריך ייסוד המקדש אינו ידוע. על פי המקורות היפניים העתיקים ביותר - "קוג'יקי" ו"ניהון שוקי" - הוא שייך לתקופה המיתולוגית.
עד לשנת 1200 או 1248, המקדש היה הבניין הגבוה ביותר ביפן, וגובהו כ -50 מטר; כיום גובה בניין העץ הגבוה ביותר ביפן, מקדש טודאי-ג'י, הוא 46 מטר. תיאור המקדש בניהון שוקי נתמך על ידי ממצאים ארכאולוגיים - בשנת 2000 מצאו ארכאולוגים בסיס של עמוד עץ בקוטר של 3 מטרים לא רחוק מההוֹנדֵן הנוכחי. בהתבסס על הדמיות ממוחשבות, הגיעו מדענים למסקנה שגובהו קרוב לזה של בניין בן 16 קומות. בשל גודלו הרב, המקדש קרס לפחות שש פעמים, כשבסוף הוא נבנה בגרסה צנועה יותר. המקדש קיבל את מראהו הנוכחי בשנת 1667, הוֹנדֵן והאיידֵן הקיימים נבנו בשנים 1744 ו-1959.
הכהונה במקדשי איזומו עוברת בירושה, מאז המאה ה -14 רק בני המשפחות הקשורות סֵנְגֵה וקיטאג'ימָה יכולים להשתייך אליה, מאז 1868 ממלא בן משפחת סנגה את תפקיד הכהן הראשי.
בין השנים 1871 ל-1946, השתייך המקדש לקטגוריה הגבוהה ביותר של מקדשים הנתמכים על ידי המדינה - קאמפֵיי-טאיישה (יפ.官幣大社, "מקדשים קיסריים גדולים").
מקדש איזומו טאישה נכלל ברשימת האוצרות הלאומיים של יפן.
ארכיטקטורה

איזומו טאישה הוא הדוגמה הבולטת ביותר לסגנון הקלאסי של אדריכלות השינטו שנקרא על שמו - טאיישה-זוּקוּרי. הוא יוצר רושם של עוצמה והיקף, שאינו אופייני לסגנונות אחרים. גובהו של הונדן שנבנה בשנת 1744 הוא 24 מטרים. המבנה נשען על שמונה עמודים בגובה של כ-4 מטרים. צורתו מרובעת, אורך צדדיו הוא מעל 5 מ'. הגג הגמלוני מסיבי, מעוקל מעט ומכוסה קליפת ברוש, הוא מגיע עד המרפסת המקיפה את הבניין. על הגג יש שלושה "קצואוגי" ושני "צ'יגי" הממוקמים הרחק מהקצה. גרם המדרגות התלול בעל 17 מדרגות נמצא תחת גג גמלוני נפרד, האופייני לסגנון זה. במרכז ההונדן נמצא עמוד מרכזי (心 の 御柱, שין-נו-מיהאשירה) המשמש "כיורישירו" (אובייקט פיזי שהקאמי יכול להיכנס לתוכו). לטענת חוקרים אחדים, הוא מסמל את העמוד השמימי של "אמה-נו-מיהאשירה", שבעזרתו ירדו ארצה מהשמיים האלים איזאנגי ואיזאנמי.
לפני הונדן ממוקם ההאיידֵן, שנבנה בשנת 1959, בעל הגג מצופה נחושת. את המונומנטליות של המקדש מדגישה שימֵנָווָה (חבל קש) שתלוי מעל הכניסה ומשקלה 3 טון. נהוג להביע משאלה ולזרוק מטבע לעבר שימנאווה. מאמינים שאם המטבע יישאר בתוך החבל, המשאלה תתגשם.
בשנת 1981, נבנה קאגוּרָדֵן הנוכחי (אולם לריקוד הטקסי קאגורה) עם שימנווה גדול עוד יותר במשקל 5.2 טון ובאורך 13 מטר.
מצורי

יותר מ -15 מָצוּרי (חגיגות שינטו) נחגגים במקדש. המפורסם שבהם הוא חג הקאמיארי-מצורי, הנערך באוקטובר או בנובמבר. לפי המסורת, בחודש זה קאמי מכל רחבי יפן מגיעים לאיזומו לאספה. לכן החודש העשירי בלוח השנה היפני הישן היה נקרא קאנאזוּקי (יפ. 神無月, "החודש ללא אלים"), ואילו במחוז איזומו הוא נקרא קאמיאריזוּקי (יפ. 神在月, "חודש בו האלים נוכחים"). ביום העשירי לחודש, הקאמי, בהנהגת אל-דרקון - שליט הים - יוצאים לחוף אינאסָהָאמָה הסמוך למקדש. על החוף פוגשים אותם כהני-דת ומזמינים אותם לשני "הימוֹרוֹגי" - רחבות טקסיות. משם הם מובלים לקאגורדן (אולם ריקודי הקאגורה) במקדש איזומו, ולאחריו הם משתכנים במקדשים זמניים קטנים. במהלך השבוע בו הקאמי נמצאים במקדש, הכוהנים שומרים על כללי הטהרה. למשל, הם אינם אוכלים בשר, אינם נוסעים ברכב מתקלחים לאחר כל ביקור בשירותים. כעבור שבוע, בשבע עשרה לחודש, הכמרים הנושאים ענפי "סאקאקי" וסרטי נייר "שידֵה" שולחים את האלים למקדשים אחרים בפרובינציה. בסוף החודש נערך טקס הפרידה הסופי במקדש מָנְקוּסֵן.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18  Cali, Joseph (2013). Shinto Shrines: A Guide to the Sacred Sites of Japan's Ancient Religion (באנגלית). Honolulu: University of Hawai‘i Press. pp. 238–242. ISBN 9780824837754.
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  Е.К. Симонова-Гудзенко; Г.Б. Навлицкая; Л. М. Ермакова (2010). "Основные святилища и их устройство".  In И.С. Смирнов (ed.). Боги, святилища, обряды Японии - энциклопедия синто [Japan: Gods, Shrines, Rites Encyclopedia of Shinto]. Orientalia etClassica - труды Института восточных культур (ברוסית). Москва: изд. центр РГГУ. pp. 174–175, 69–72. ISBN 978-5-7281-1087-3.
↑  Chris Rowthorn (2015). Lonely planet - Japan (באנגלית). pp. 485–486. ISBN 9781743216743.
1 2 3 4 5  Picken, Stuart (2011). Historical dictionary of Shinto (באנגלית). Honolulu: Scarecrow Press. p. 128. ISBN 9780810873728.
↑  Накорчевский А. А.. (2003). Синто (ברוסית). Петербургское Востоковедение. pp. 30–37. ISBN 5352004740.
1 2  "御本殿" (ביפנית). IZUMOOYASHIRO. נבדק ב-2021-04-17.
↑  "神楽殿" (ביפנית). IZUMOOYASHIRO. נבדק ב-2021-04-19.
↑  Mogi Sakae (2006). "Kamiari matsuri". Encyclopedia of Shinto (באנגלית). Kokugakuin University. נבדק ב-2021-04-21.
↑  "神在月". kotobank.jp. נבדק ב-2021-04-21.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 1542227318378  CiNii: DA09835077  GND: 6014187-6  LCCN: n84178487  NDL: 00334167  SUDOC: 221802444  VIAF: 234753926   WorldCat (עם VIAF): 234753926 
חבל שימנווה ענק מעל הכניסה
איזולה בלה

| --- | --- |

צילום אווירי של האי איזולה בלה
צילום אווירי של האי איזולה בלה
 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  מפרץ בורומאו, אגם מאג'ורה
 קואורדינטות:  45°53′43″N 8°31′37″E﻿ / ﻿45.89538°N 8.52708°E﻿ / 45.89538; 8.52708
 ארכיפלג:  איי בורומאו
 סוג:  אי
 שטח:  0.20 קמ"ר
 אורך:  0.32 ק"מ
 רוחב:  0.18 ק"מ
 נתונים מדיניים
 מדינה:  איטליה איטליה
 אוכלוסייה:  36 (2020)
 אזור זמן:  UTC +1
 עיר ראשית:  סטרזה
  (למפת איטליה מוגדלת) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןאיזולה בלה(למפת איטליה רגילה) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןאיזולה בלה
 he 
 
איזולה בלה (באיטלקית: Isola Bella, בתרגום לעברית: "האי היפה") הוא חלק מקבוצת האיים הבורומאיים (אליו שייכים גם אי האמא - Isola Madre ו־Isola Pescatori - אי הדייגים) במפרץ בורומאו, שבאגם מאג'ורה. אגם מאג'ורה הוא אחד משלושת האגמים הגדולים באיטליה, ונמצא בחלק המערבי של צפון איטליה. האי ממוקם מול העיירה סטרזה, במרחק שייט של מאות מטרים בודדות מחוף העיירה. אורכו של האי כ־400 מטר, ורוחבו כ־320 מטר בלבד. ארמון הבורומאים והגנים היפים שלו תופסים את רוב שטח האי, ומצוי בו גם כפר דייגים קטנטן, שבמרוצת הזמן הפך לאתר מעורב של דייג ותיירות.
תמצית היסטורית

בעבר הרחוק היה שמו של האי האי התחתון/האי הנחות, (באיטלקית Isola Inferiore), וגם האי של ויטוריו הקדוש, מפני שעל האי הייתה כנסייה שהוקדשה לקדוש זה. השתלטותה של משפחת בורומאו על האזור ועל האי עצמו החלה במאה ה-15, בימיי ויטליאנו בורומאו הראשון, שעבד בשירותו של דוכס מילאנו פיליפו מריה ויסקונטי. שטחים באזור מפרץ בורומאו ניתנו לויטליאנו הראשון, כשכר טרחה על השירותים שביצע לדוכס מילאנו. את פיתוח האי והכנתו למגורי משפחת בורומאו החל יוליוס קיסר השני לבית בורומאו, במאה ה-17. לאחר מותו ב-1638, המשיך את עבודות הפיתוח אחיו קארלו בורומאו השלישי, אשר הקדיש את האי לאשתו איזבלה ד'אדה (Isabella D'adda. עם הזמן ועקב יופיו של האי, שובש ששמו ובמקום האי של "איזבלה", קיבל את שמו הנוכחי "איזולה בלה". קארלו ה-3 הרחיב את שטחי המשפחה שעל האי, שעד אז היו מחולקים בין דייגים רבים. פרויקט שדרוג האי הסתיים ב-1671, האדריכל המתכנן היה אנטוניו קריבלי (Antonio Crivelli), את הארמון עצמו תכנן קארלו פונטנה (Carlo Fontana). לאחר תום העבודות נערכו חגיגות לחנוכת האי והבעלים באותה התקופה, ויטליאנו ה-6 כונה "המייסד החדש של האי". במאתיים השנים הבאות הארמון זכה להצלחה חברתית רבה, וביקרו בו גם נפוליאון בונפרטה עם אשתו ז'וזפין, וקרולין ברונסוויק נסיכת ויילס.
אתרים באי > הארמון

בקומת הכניסה ממוקמת הנשקייה, בה כלי נשק, שריון של אבירים וקליעי תותחים. גרם מדרגות עולה מקומה זו אל "קומת האצולה", היא הקומה הראשונה. בקומה זו נמצא חדר המדליות, מקושט בציורים רבים, בו נערכו קבלות פנים. עוד נמצא בקומה הראשונה האולם הגדול, ששימש לקבלות פנים גדולות ולאירועים חשובים ומיוחדים. חדר מוזיקה, חדר שיחה חברתית, וחדר עבודה. חדר נפוליאון, שזכה לשמו כיוון שהקיסר הצרפתי שהה בו. חדר זוקרלי (Zuccarelli), הנקרא על-שם האמן שתכנן את קישוטיו, וחדר לוקה ג'ורדנו, שצייר את הציור הבולט ביותר בחדר. בקומת האצולה קיים גם אולם נשפים. מקומת האצולה יורדות מדרגות אל ה"גרוטו", שפירושו מערה, אך למעשה מדובר באולמות מקושתים ומכוסים בקישוטי סטוקו ובתיאורי חיות ים דוגמת דולפינים, וצמחיית מים מסוגים שונים. בארמון גם גלריית שטיחים, בה ששה שטיחים גדולים מאד, המתארים דמויות אנושיות וכן חיות וקרבות בין חיות טרף, אריות, לביאות, נמרים, וגם חד קרן, שהיה אחד מסמליה של משפחת בורומאו. עוד יש בארמון גלריה של מוזאיקה, ואוסף של מריונטות, אשר שימשו לבידורם של בני המשפחה, והיו מעין תיאטרון פרטי.
אתרים באי > הגנים

גני הארמון משתרעים על שטח נרחב, למעשה על-פני רוב שטחו של האי ומחולקים לעשרה מפלסים. הקמת הגנים הסתיימה ב-1671, בו-זמנית עם חנוכת הארמון, והם בסגנון בארוקי. בגנים צמחייה מיבשות ומדינות רבות. בלב הגנים נמצא אמפיתיאטרון, ובו מבנה מרכזי עם פסלים רבים. בראש המבנה מפוסל חד קרן, סמל של משפחת בורומאו. בגנים מסתובבים באופן חופשי טווסים לבנים נדירים, גם הם מסמליה של המשפחה. במפלסים השונים מפוזרים פסלים, בריכות דגים, מזרקות, נימפות, עמודים מעוטרים ומוצגים אחרים. אחדים מחלקי הגנים היא חצר דיאנה, שבה מוצב גם פסל האלה. גינת הקמפור הריחנית, האמפתיאטרון, בו יש גם צמחים מקסיקניים מיוחדים. חלקים נוספים של הגנים הם גן פרחים בסגנון אנגלי, גינת פרחי אזליה, טיילת הנוף, וגני האהבה, בהם ממוקמת בריכת מים ובה צמחי מים. וורדים בצבעים שונים מפוזרים לאורך שבילי הגנים. "השביל גדול" מוביל לכוון היציאה מהגנים. הכניסה לביקור בארמון ובגנים כרוכה בתשלום.
אתרים באי > המעגן ודרכי הגעה לאי

המעגן משמש לסירות קלות בלבד, ליכטות קטנות ולמעבורות ציבוריות ופרטיות המגיעות לאי מחופי אגם מאג'ורה. סביב המעגן, בכניסה וביציאה מארמון הבורומאים, מצויים דוכנים רבים, המציעים דברי תיירות ומזכרות לתיירים המבקרים באי. ההגעה לאי מתאפשרת באמצעות סירות ומעבורות בלבד. מעבורות סדירות לכוון איזולה בלה ולכל מפרץ בורומאו, יוצאות ממעגן המעבורות בסטרזה. סירות פרטיות וסירות מונית יוצאות מסטרזה לאיזולה בלה, גם ממעגן לידו אין קרצ'יאנו (lido in Carciano), שירותים נוספים אלו פועלים בעונת התיירות בלבד, מחג הפסחא ועד אמצע חודש אוקטובר.
ראו גם

בית בורומאו
אגם מאג'ורה
הערות שוליים

↑  Isola Bella, Il Lago Maggiore (באנגלית)
1 2  Sandro Chierichetti, Art and Nature in Isolla Bella, (Mi)Buccinasco: Preda Abele &A.L, 1992, עמ' 3-8, 37-48
↑  Visit Stresa - Tourist Information: Borromean Islands / Isola Bella, www.visitstresa.com
↑  Isola Bella, Borromean Lands (באנגלית אמריקאית)
↑  Visit Stresa - Tourist Information: Public Transport / Ferries, Buses, Trains, www.visitstresa.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4593918-4 
אחד מעשרת מפלסי הגנים באיזולה בלה
איזולה בלה, גנים, פסלים ובראש החד קרן - סמל משפחת בורומאו
טווס לבן, מסמלי משפחת בורומאו.
אינסומניום

| --- | --- |

אינסומניום בהופעה, 19 בספטמבר 2007.
 מקום הקמה:  יואנסו 
 מוקד פעילות:  פינלנד יואנסו, פינלנד
 תקופת הפעילות:  מ-1997
 זרם:  מטאל
 סוגה:  דת' מטאל מלודי
 חברת תקליטים:  Candlelight, Century Media
 www.insomnium.net
 חברים
 נילו סאוואנן וילה פרימן מרקוס הירווונן מרקוס ונאלה יאני לימטיינן
 חברים לשעבר
 טאפני פסונן טימו פארטנן וילה ואני
 
אינסומניום (בשפת המקור: Insomnium) היא להקת דת' מטאל מלודי מיואנסו, פינלנד. סגנונם מושפע מסגנון הדום מטאל, שמתבטא בשירים על צער, טבע ואבל. חברי הלהקה משלבים גם אלמנטים ממוזיקת הפרוגרסיב מטאל.
שמה של הלהקה, אינסומניום, הוא מילה בלטינית הקשורה בחלומות, עם פרשנויות שונות למשמעות שלה: פנטזיה, עוררות, חזון או סיוט. אין קשר בין שם הלהקה לבין נדודי שינה (אינסומניה).
הלהקה פיתחה לאורך השנים את סגנון המוזיקה שלה. המלודיות בשיריה מתבטאות במלנכוליה גבוהה (עצבות), והסאונד הכללי שלהם יותר אפל מלהקות דת' מטאל אחרות, אם כי לא נחשב "דומי" או איטי מספיק על מנת להיחשב לדת'-דום.
האלבום השביעי שלהם, Winter's Gate, הוא אלבום קונספט. האלבום מורכב מרצועה אחת אפית בת 40 דקות, ונאמר שהוא עוסק ב"קבוצה של ויקינגים שיצאה למצוא אי אגדי ממערב לאירלנד, למרות החורף הבוגדני שמתקרב". אלבום זה התבסס על הסיפור הקצר מאת חבר הלהקה נילו, "שער החורף", או "Talven Portti" בפינית המקורית. סיפור זה זכה או היה מועמד לפרסים פיניים רבים. גם האלבום התשיעי של הלהקה, Anno 1696, הוא אלבום קונספט המבוסס על סיפור קצר אחר מאת נילו.
חברי הלהקה

נילו סאוואנן - שירה, באס (1997-היום)
וילה פרימן - גיטרה (1997-היום), שירה (נקי) (2011-היום)
מרקוס הירווונן - תופים (1997-היום)
מרקוס ונאלה - גיטרה (2011-היום)
חברי הלהקה > חברים לשעבר

טאפני פסונן - תופים (1997), גיטרה (1998-1997)
טימו פארטנן - גיטרה (2001-1998)
וילה ואני - גיטרה (2011-2001)
יאני לימטיינן - גיטרה, שירה (נקי) (2024-2019)
דיסקוגרפיה

| אלבום | שנה |
| --- | --- |
Demo 99 (דמו): 1999
Underneath the Moonlit Waves (דמו): 2000
In the Halls of Awaiting: 2002
Since the Day It All Came Down: 2004
Above the Weeping World: 2006
Where the Last Wave Broke (מיני אלבום): 2009
Across the Dark: 2009
One for Sorrow: 2011
Ephemeral (מיני אלבום): 2013
Shadows of the Dying Sun: 2014
Winter's Gate: 2016
Heart like a Grave: 2019
Argent Moon (מיני אלבום): 2021
Anno 1696: 2023
Songs of the Dusk (מיני אלבום): 2023
הערות שוליים

↑  INSOMNIUM – “Valediction”, The Metal Channel, ‏2019-09-02 (באנגלית)
↑  Insomnium - Encyclopaedia Metallum: The Metal Archives, www.metal-archives.com
1 2  Blabbermouth, INSOMNIUM To Release 'Winter's Gate' Album, Book In September, BLABBERMOUTH.NET, ‏2016-05-19 (באנגלית)
↑  Greg Kennelty, INSOMNIUM Streams "Lilian," Announces New Record Anno 1696, Metal Injection, ‏2022-11-04 (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb16547597z (data)  GND: 102716658X  ISNI: 0000 0004 7030 1765  LCCN: no2008113631  MusicBrainz: c1f8e226-75ea-4fe6-83ce-59c122bcbca4  NKC: xx0144531  SUDOC: 182116212  VIAF: 153996575   WorldCat (עם VIAF): 153996575
אידיוסינקרטיה

אידיוסינקרטיה היא תכונה יוצאת דופן או הרגל מוזר של אדם או של חפץ. המונח משמש לעיתים קרובות כדי לבטא אקסצנטריות או מוזרות אך יכול להתייחס גם לתגובות יוצאות דופן לתרופות או לסימפטומים ייחודיים שלרוב אינם מופיעים כלל. אידיוסינקרטיה יכולה לבוא לידי ביטוי גם בתחושות לא רגילות של אי נוחות מריחות, מצבעים מסוימים וכדומה, הייחודיות לאדם מסוים ואינן מופיעות אצל אחרים. המושג אידיוסינקרטי (בעברית: ייחודי, בלעדי) משמש גם בתחומים מופשטים, כמו פילוסופיה, בלשנות, כלכלה פוליטית ועוד.
רפואה

ברפואה, אידיוסינקרטיה היא רגישות חריגה (מולדת או נרכשת) של חולה למזונות, תרופות, חלבונים מסוימים או חומרים אחרים שאצל רוב האנשים אינם גורמים לתגובה מזיקה כלשהי. אידיוסינקרטיה שונה מאלרגיה שהיא תגובה של המערכת החיסונית. תגובת המערכת החיסונית היא למטרות הגנה, ואלרגיה קורית כאשר המערכת החיסונית טועה ומגיבה למזון, תרופה או חומר אחר כאילו הוא וירוס או אנטיגן. תגובות אלרגיות יכולות להיות קלות או בינוניות (גירוי, שיעול קל, חום וכדומה) עד חריפות (ירידה של לחץ דם, קשיי נשימה ועוד) והן תגובות צפויות ומוכרות של המערכת החיסונית. לדוגמה, תגובה של חולים רבים לפניצילין. את התגובות האלרגיות ניתן לזהות באמצעות בדיקות דם או בדיקות עור. אידיוסינקרטיה, לעומת זאת, היא תגובה נדירה ובלתי צפויה, שעלולה לגרום להשפעות חריפות ומסכנות חיים. תגובה כזו שאיננה קורית אצל מרבית החולים המשתמשים באותה תרופה.
פרמקולוגיה

בפרמקולוגיה אידיוסינקרטיה מתייחסת לתגובה חריגה או מוזרה לתרופה, ללא קשר לפעילותה התרופתית, למינון או למשך השימוש בתרופה. במקרים יוצאי דופן, התגובות הן חריפות עד כדי כך שיש להפסיק את הטיפול בתרופה. תגובות אידיוסינקרטיות חריפות עלולות לגרום לסיבוכים רציניים ואף למותם של החולים.
אידיוסינקרטיה שונה מאלרגיות בכך שהיא יכולה להתפתח גם לאחר המגע הראשון עם חומר שגורם לגירוי. גורמים פיזיים רבים מעוררים אידיוסינקרטיה – התבודדות, התקררות, טראומה. זמן קצר לאחר מגע עם החומר המגרה מופיע כאב ראש, הטמפרטורה עולה, לפעמים נוצרת תסיסה נפשית, הפרעות בתפקוד אברי העיכול ( בחילות, הקאות, שלשול), נשימה (קוצר נשימה, נזלת וכו'), בצקות. עור וריריות, אורטיקריה. תופעות אלו, הנגרמות על ידי הפרעות במחזור הדם, חדירות מוגברת של כלי הדם, התכווצויות של שרירים חלקים, נעלמות בדרך כלל מהר, אך לעיתים נמשכות מספר ימים. התגובה המועברת אינה יוצרת ירידה ברמת הרגישות לפעולה החוזרת של הגורם.
אחת התגובות האידיוסינקרטיות הנפוצות ביותר לתרופות היא אי ספיקת כבד. אידיוסינקרטיה היא הגורם ל-13-17% מהמקרים של אי-ספיקת כבד. קיימת השערה שהגורם לתגובות אידיוסינקרטיות לתרופות הוא המטבוליזם (הפירוק) שהתרופה עוברת בגוף. תוך כדי הפירוק, נוצרות תרכובות רעילות לכבד. אולם נראה שמנגנון זה איננו המנגנון היחיד להיווצרות תגובות אידיוסינקרטיות. מנגנונים נוספים להיווצרות תגובות רעילות לתרופות הם עיכוב פעילויות התאים בדרכים שונות. כמוכן, נראה שקיימות רגישויות גנטיות אשר גורמות לתגובות חריגות אצל חולים מסוימים. אחת הבעיות במחקר התופעות האידיוסינקרטיות לתרופות היא שהן לא מוכרות אצל בעלי חיים. יחד עם זאת, לתופעת האידיוסינקרטיה משקל רב בתחלואה ותמותה של חולים ולכן יש למחקר בנושא חשיבות רבה.
פסיכיאטריה

בפסיכיאטריה מציין המונח מצב נפשי ייחודי של המטופל, המלווה לרוב בנטייה. בפסיכואנליזה וניתוח התנהגותי הוא משמש לאופן הסובייקטיבי שבו אדם מסוים מקיים אינטראקציה, שזיכרונות ממנה עלולים לגרום לנוסטלגיה אצל אדם אחד או גועל אצל אחר. אידיוסינקרטיה נפשית מתייחסת לדחייה כלפי אובייקטים או אנשים בסביבה.
ראוי לציין טענה של חוקרים בתחום הפסיכיאטריה הטוענים כי לעיתים, מאפיינים שונים בקבוצות מיעוטים הנבדלות מרוב האוכלוסייה, מתפרשים אצל רופאים פסיכיאטריים כתופעות אידיוסיקרטיות הדורשות טיפול. החוקרים ממליצים להוסיף ללימודי הפסיכיאטריה שיעורים על תרבויות של מיעוטים כדי למנוע טעויות בהבחנה.
אידיוסינקרטיה באוטיזם

אחד המאפיינים של אוטיזם על פי ה DSM5 הוא בעיות בתקשורת. דיבור אידיוסינקרטי הוא שימוש באוצר מילים המובן רק לאדם עצמו או לשותפים לעולמו. מאפיינים נוספים הם אקולליה, דיבור חזרתי, שפה מטאפורית, החלפת שמות גוף, ועוד.
הפרעות בחשיבה המופשטת

חשיבה אידיוסינקרטית – החשיבה מהסוג הזה מיועדת לא רק לחושב, אלא גם לאחרים. לשם כך נדרש שטח רחב של הסכמה בנוגע לצורת החשיבה. דבר זה בא לידי ביטוי בכך שהמילים חייבות להיות משותפות, וגם השימוש במבנה המשפט והדקדוק חייבים לגלות חפיפה רבה. בעקבות זאת, בצורת חשיבה אידיוסינקרטית מופיעה לעיתים הפרעה קשה ביכולת של החושב להעביר את החשיבה לזולת.
סמלים

ניתן להחיל את המונח אידיוסינקרטיה גם על סמלים. לפיכך, סמל אידיוסינקרטי הוא סמל שיכול להיות בעל משמעות לאדם אחד ובעל משמעות אחר לגמרי לאדם אחר. לדוגמה, חרב יכולה להיות מלחמה עבור מישהו ואבירות עבור מישהו אחר.
פילוסופיה

בפילוסופיה, אידיוסינקרטיה פירושה קבוצה של מאפיינים ותכונות אופי של כל פרט, המייצגת אותו כאדם שניחן בתודעה, המגדירה את האונטולוגיה שלו.