stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
3G

ערך זה עוסק בקבוצת פרוטוקולי תקשורת. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
מכשיר טלפון חכם ברשת הדור השלישי
"הדור השלישי" (3G) הוא כינוי לקבוצה של פרוטוקולי תקשורת לקשר רדיו שהוגדרו על ידי איגוד הטלקומוניקציה הבינלאומי (ITU) שקדמו ל-4G ול-5G. באופן רשמי התקנים נקראים "IMT-2000", כקיצור של International Mobile Telecommunications-2000, וכוללים את התקנים:
EDGE
UMTS
CDMA2000
DECT
WiMAX
קבוצה זו של תקנים מיועדים לאפשר תקשורת אלחוטית של שיחות טלפוניה, שיחות וידאו, תקשורת נתונים - וכולם מתוך מכשירים הנמצאים בתנועה. קצב הנתונים בדור השלישי מיועד להיות עד 14.4Mbps בכיוון היורד, ועד ל-5.8Mbps בכיוון העולה ב-HSPA+‎. בנוסף, תקני הדור השלישי מאפשרים לחברות התקשורת, ספקיות השירות, וחברות הטלפון לספק שירותי תקשורת מגוונים יותר ושימוש יעיל יותר ברוחב הסרט המוקצה להם.
ההתפתחות מהדור השני

רשתות הדור השני תוכננו בעיקר כדי לתמוך בשיחות דיבור, ובתעבורת נתונים בקצבים נמוכים. הצעד הראשון לקראת הדור השלישי חל עם מערכות ה-GPRS, שנחשבו לדור 2.5. ה-GPRS סיפק נתונים בקצב שבין 56Kbps ל-114Kbps, ויכל לשמש לשירותי WAP, MMS, ותקשורת אינטרנטית כגון דואר אלקטרוני וגלישה ב-World Wide Web. התשלום עבור שירותי GPRS היה לרוב על פי תעבורת הנתונים (לפי קילובייט, או מגהבייט), בעוד התשלום עבור השיחות (במיתוג מעגלים) היה לפי זמן השימוש בלא קשר למידת הניצול של קיבולת הערוץ.
רשתות GPRS התפתחו לרשתות EDGE שפועלות בקידוד 8PSK. רשתות אלו תומכות לאחור בטכנולוגיות קודמות לתקשורת סלולרית ובנויות כהרחבה לרשתות ה-GSM המקוריות, כך שאפשר להעביר על אותם חריצי זמן TDM-ים פי 3 מהיכולת הקודמת, ולהעביר בה נתונים במיתוג מנות. EDGE יכול להחשב כתשתית קשר רדיו מסוג דור 3, והוא אכן חלק מהתקן של ITU לדור השלישי, אך לרוב מתייחסים אליו כדור 2.75. EDGE נפרס לראשונה בתחילת שנת 2003 על ידי רשת Cingular האמריקאית (כיום חלק מ-AT&T).
במרץ 1998 איגוד הטלקומוניקציה הבינלאומי קבע סט של דרישות לתקנים של הדור הבא של הרשת הסלולרית - ה-4G, כגון דרישות מהירות שיא של כ-100 מגה-ביט לשנייה לתקשורת בניידות גבוהה (למשל מרכבות ומכוניות) ו-1 ג'יגה-ביט לשנייה לתקשורת בניידות נמוכה (דוגמת הולכי רגל ומשתמשים נייחים). הפריסה בפועל של ה-4G החלה משנת 2010. בישראל החלה הרשת לפעול ב-2015.
נכון ל-2020, עדיין 46% ממשתמשי הסלולר בעולם עבדו על רשתות מהדור השני והשלישי.
רשתות 3G ראשונות > בעולם

רשת ה-3G הקדם-מסחרית הראשונה הושקה על ידי NTT DoCoMo ביפן בשנת 1998, תחת שם המותג FOMA.
ההשקה המסחרית הראשונה של 3G הייתה גם על ידי NTT DoCoMo ביפן ב-1 באוקטובר 2001, אולם היא הושקה בהיקף מצומצם ביותר.
הרשת הקדם-מסחרית האירופית הראשונה הייתה רשת UMTS באי מאן, בבריטניה על ידי Manx Telecom. חברה שהייתה אז בבעלות British Telecom,
הרשת המסחרית הראשונה באירופה הושקה על ידי טלנור בנורווגיה בדצמבר 2001, אך בשלב ראשון ללא מכשירים מסחריים וללא לקוחות משלמים.
הרשת הראשונה שהופעלה באופן מסחרי מלא הייתה של SK Telecom בדרום קוריאה בינואר 2002.
במאי 2002, הושקה רשת ה-3G הדרום קוריאנית השנייה על ידי KT. כך הייתה דרום קוריאה למדינה הראשונה בה הייתה תחרות בין מפעילי רשתות 3G.
רשת ה-3G המסחרית הראשונה של ארצות הברית הייתה של Monet Mobile Networks, אך ספק הרשת סגר מאוחר יותר את הפעילות. מפעיל רשת 3G השני בארצות הברית היה Verizon Wireless ביולי 2002. רשת 3G השלישית הייתה של AT&T Mobility.
רשת ה-3G המסחרית הראשונה של בריטניה הוקמה על ידי Hutchison Telecom בשנת 2003.
רשת ההדגמה הקדם-מסחרית הראשונה באוסטרליה נבנתה באדלייד, דרום אוסטרליה, על ידי m.Net Corporation בפברואר 2002. זו הייתה רשת הדגמה לקונגרס ה-IT העולמי ב-2002. רשת ה-3G המסחרית הראשונה הושקה על ידי Hutchison Telecommunications והיא מותגה בשם Three או "3" ביוני 2003.
רשת 3G הראשונה באפריקה הוקמה על ידי Emtel בשנת 2004.
רשתות 3G ראשונות > בישראל

חברת פרטנר החלה לפרוס רשתות 3G בישראל בשנת 2004.
בתחילת שנת 2006 סלקום החלה להפעיל את רשת הדור השלישי UMTS בפריסה ארצית.
פלאפון החלה לפרוס רשת דור 3 בשנת 2009.
רשתות 3G ראשונות > סגירת רשתות 3G בישראל

משרד התקשורת החליט כי רשתות דור 2 (GSM) ודור 3 בסלולר (UMTS) ייסגרו בהליך מדורג שיימשך חמש שנים ויסתיים בתאריך 31 בדצמבר 2025. לאחר תאריך זה יפעלו בישראל רק טכנולוגיות דור 4 (LTE) ודור 5 (5G).
מאפיינים עיקריים > קצב נתונים

נהוג להתייחס לדור השלישי כמספק מהירות של 2Mbps עד 14.4Mbps עבור מכשירים שאינם בתנועה, או 348Kbps עבור מכשירים בתנועה. הגדרה זו לא נמצאת באופן מפורש בתקני הדור השלישי, אך היא מצוינת בפרסומים אחרים של ה-ITU. כמו כן, לא נקבעו קצבים ממוצעים או אילו שיטות תקשורת נחשבות כדור שלישי, ולכן מוצרים ושירותים רבים משווקים בתור דור שלישי, ונרכשים על ידי לקוחות מתוך ציפייה לקבל שירותי תקשורת בפס רחב.
מאפיינים עיקריים > אבטחת מידע

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
רשתות הדור השלישי מאפשרות אבטחת מידע טובה יותר מקודמותיהן. מכשירי הדור השלישי יכולים לאמת את זהות הרשת שאליה הם מתחברים, ובכך להיות בטוחים שהם מתחברים לרשת הרצויה ולא לרשת מתחזה.
שיחות סלולריות מהדור השלישי מוצפנות על ידי צופן A5/3 המבוסס על צופן הבלוקים KASUMI שפותח במיוחד עבור GSM. מחקרים הראו שהצופן אינו חזק כפי הצהרת המפתחים. חוקרים ישראלים הראו שאפשר לפרוץ את הצופן בסיטואציה מסוימת די בקלות אולם הם הצביעו על כך שבאופן כללי אופן יישום GSM אינו בהכרח לא בטוח עקב כך, אלא רק במצב ספציפי המאפשר את ההתקפה שלהם.
מכשולים ואתגרים

אמנם הדור השלישי נחל הצלחה ברחבי העולם, אך ישנם מספר מכשולים ואתגרים שהקשו על הרחבת תפוצתו:
עלויות רישיון גבוהות לפריסת רשתות דור 3 במקומות שונים בעולם
תנאי רישיון שונים במדינות שונות בעולם
בעיות כלכליות קודמות אצל חברות סלולריות
למכשירי הדור השלישי עלות גבוהה
לרשתות הדור השלישי עדיין אין כיסוי מלא כמו לדור השני (בין השאר בגלל צורך במספר רב יותר של תחנות בסיס)
עלויות שימוש גבוהות בשירותי הדור השלישי
עומסים ברשתות, בגלל דרישה רבה של המשתמשים
אורך חיים קצר לסוללות של מכשירי הדור השלישי
ראו גם

3GPP
הערות שוליים

↑  Recent Reports Show That 46 Percent of Global Mobile Users Use 2G and 3G
↑  מירב קריסטל, רשתות דור 2 ו-3 בסלולר ייסגרו עד 2025, באתר ynet, 27 ביוני 2021
שיחת וידאו במכשיר טלפון סלולרי מהדור השלישי
דוד קרמן

| --- | --- |

 לידה:  1911 פינסק, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  1990 (בגיל 79 בערך) בת ים, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 
דוד קרמן  (1911–1990) היה השומר העברי הראשון של בת ים. אנשי היישוב כינוהו דוד השומר.
קורות חיים

קרמן נולד בפינסק שברוסיה הלבנה. בשנת 1924 עלה לארץ ישראל עם הוריו ואחיו. המשפחה התמקמה בתל אביב ברחוב שלום עליכם 48 והקימה שם מאפייה (מאפיית קרמן) בהיותו בן שבע עשרה עזב את הבית והלך לעבוד בפרדסים של רחובות. הוא השתלב בין הפועלים הערבים למד את שפתם ואת מנהגיהם. "סדרני ההסתדרות" ניסו לסלקו בכוח מהעבודה בגלל שלא היה מאורגן בהסתדרות. דוד לא נכנע להם ושמר על מקום העבודה. אומץ ליבו וכוחו הפיזי משך את תשומת לבו של בעל הפרדסים משה סמילנסקי שמינהו לשומר.
ב-1930 היה בין מקימי קבוצת "אגרוף", קבוצה מאנשי "בית"ר", שמטרתה הייתה בין היתר להגן על פועלים חברי התנועה הרוויזיוניסטית מפני הטרדות של "סדרני ההסתדרות", שניסו לסלקם בכוח ממקומות העבודה ואיימו על מעסיקיהם. כמו כן, הגנו על תהלוכות של "בית"ר" מפני התקפות של אנשי "פלוגות הפועל".
ב-1932 הצטרף לקבוצת שומרים ששמרה על קו צינור מים באזור השרון. ב-1933 התמנה לשומר בהרצליה ב' במקום השומר שנפצע. הוא התגורר אצל משפחת מאירסון הוריה של גולדה מאיר. ב-1934 התמנה לשומר בבת ים, אז "בית וגן", והיה השומר העברי הראשון של בת ים. לפני בואו הופקדה השמירה בידי שומר ערבי בשם אבו עזד.
באותה תקופה הייתה בת ים ישוב קטן ומבודד בחולות שבין יפו לכפר הערבי נבי רובין בדרום. היישוב סבל מגנבות ושוד, שיירות גמלים שבאו מעזה בדרכן ליפו עברו בין בתי היישוב וגנבו מכל הבא ליד. דוד מנע את מעבר השירות ביישוב, הרתיע את הגנבים ושיפר את מצב הביטחון בבת ים. שמו יצא בכל האזור, התושבים היהודים כינוהו "דוד השומר", ערביי יפו כינוהו "דאוד אל נטור", בשלב מסוים הצטרף אליו אחיו חיים קרמן.
בשנים 1947-1946 נעצר קרמן לעיתים תכופות על ידי הבריטים בגלל סיוע לארגון האצ"ל. במלחמת העצמאות השתתף בהגנה על בת ים.
לאחר קום המדינה התמנה לאחראי על הביטחון של בת ים. מיומנותו בתפישת גנבים הביאה לכך שישובים שונים פנו למועצת בת ים בבקשת סיוע כמו קיבוץ גליל ים שסבל ממכת גנבות ממטעי הבננות. דוד תפס את הגנבים ואת הסוחרים שהיו קשורים בגנבה. בתום מלחמת סיני ב-1956 נתבקש דוד על ידי השב"כ לתרום מניסיונו ללכידת ראשי ה"פדאיון" בעזה.
קרמן התגורר בבת ים עד ימיו האחרונים, ובה נפטר ב-1990. הובא למנוחות בבית העלמין הדרום.
"דאוד אל נטור", דוד השומר בערבית, היה הכינוי שאליהו נאוי (בעבר מזכיר אגודת השומרים) שאל לתוכנית הרדיו שהגיש.
לקריאה נוספת

"עת־מול" עיתון לתולדות ארץ ישראל ועם ישראל. מיסודם של אוניברסיטת תל אביב ומשרד החינוך (היום יד בן צבי). כרך ט"ו, גיליון 5 (91)-יוני 1990 עמוד 22, 23.
דוד קרמן על סוסו הלבן "עומר אל ג'דיד" בת ים 1936
קרמן ואשתו יסכה באזור פינת הרחובות ז'בוטינסקי והרצל בבת ים, 1935
בית הכנסת 770 (ירושלים)

| --- | --- |

חזית המבנה
 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת
 על שם:  מרכז חב"ד העולמי - 770 
 כתובת:  רחוב האדמו"ר מליובאוויטש, מספר 36
 מיקום:  ירושלים
 מדינה:  ישראל 
 זרם:  חסידות חב"ד
 רב בית הכנסת:  הרב יוסף יצחק הבלין
 נוסח תפילה:  נוסח האר"י סידור אדמו"ר הזקן-חב"ד (תהלת ה')
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  2000–2003 (כ־3 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  2003 
 מידות
 קומות:  4
 קואורדינטות:  31°48′31″N 35°13′00″E﻿ / ﻿31.80861°N 35.216626°E﻿ / 31.80861; 35.216626
  (למפת ירושלים מוגדלת) בית הכנסת 770(למפת ירושלים רגילה) בית הכנסת 770(למפת הרי ירושלים רגילה) בית הכנסת 770(למפת הרי ירושלים מוגדלת) בית הכנסת 770
 
מראה אחורי המבנה, במבט מהר חוצבים
העתק משוחזר של חדרו של הרבי מלובביץ' בבניין
בית הכנסת חב"ד - 770 הוא בית כנסת בולט המשמש את קהילת חב"ד בשכונת רמת שלמה בירושלים. בית הכנסת נבנה בשנת 2003 כהעתק של חזית מרכז חב"ד העולמי - 770 שבניו יורק. זהו המבנה היחיד בעיר שנבנה מאריחי לבנים אמריקאיות אדומות[דרוש מקור]. המבנה בולט בנופה של ירושלים, בעיקר באזור ערוץ נחל צופים שלמרגלות הרכס, ונראה משכונות צפוניות רבות מדרום-מזרח ליער רמות. זהו בית הכנסת החב"די הגדול בירושלים[דרושה הבהרה].
בית הכנסת ממוקם ברחוב האדמו"ר מלובביץ', המרכז את כ-200 משפחות חסידי חב"ד שבשכונה, והן מהוות את הקהילה החב"דית הגדולה בעיר.
היסטוריה

הקהילה החלה להתיישב במקום עם הקמת השכונה בשנות ה-90, ביוזמת חבר העירייה ונציג חב"ד יעקב שנור. ביוזמת הרב יוסף יצחק הבלין נבנה הבניין בצורת מרכז חב"ד בניו יורק. האישורים עבור בנייתו ניתנו לאחר מאמצים רבים מצד הקהילה ועמיתיה. אחד האישורים ניתן כיוון שבטופס הבקשה נכתבה בקשה למבנה ב"אֶבֶן חוּמָה" (ללא ניקוד), ונציג העירייה הבין את הנכתב כאֶבֶן חוֹמָה, סיפור זה הפך למוכר בקהילת חב"ד[דרוש מקור]. האבנים לציפוי הבניין יובאו מבית חרושת בניו יורק. הנחת אבן הפינה מאבן שנלקחה מ-770 המקורי, התקיימה בכסלו תשס"א (2000) וכעבור שנתיים בכסלו תשס"ג נערכה חנוכת הבית.
רב הקהילה ובית הכנסת הוא הרב יוסף יצחק הבלין, משפיעי הקהילה הם הרב יוסף יצחק אופן והרב יוסף יצחק רוזנברג.
המבנה מתייחד בכך שאין לו פנים ואחור, ובשונה מהבניין המקורי. בית הכנסת הירושלמי נבנה כשחזיתו היא משני הכיוונים כך שהיא נראית גם לעבר הנוף בכיוון יער רמות והשכונות המרוחקות, החל משכונות הבריח הסמוכות יותר ועד לשכונת רוממה וסביבתה. בסביבות 2019 עם הרחבת השכונה, נבנה פרויקט מגורים הכולל 3 בניינים במורד הגבעה ובסמיכות לבית הכנסת. עם בניית בתים אלו חזותו של בית הכנסת הוסתרה חלקית, לכיוון מזרח. בית הכנסת, בשונה מהבניין המקורי, אינו מחולק לחדרים וכל קומת הכניסה משמש כאולם מרכזי, בקומה העליונה יש עזרת נשים המשמש בימי חול לכולל אברכים. בצד האולם חדר ספח שהוא העתק של חדר הרבי מלובביץ' בברוקלין.
בקומה התחתונה שוכן אולם אירועים על שם אליעזר ננס ומקווה טהרה שנחשב לאחד המקוואות המפוארים בישראל. המקווה נחנך בשנת 2012 בתרומת מאיר זאיאנץ מברזיל, והוא מתפרס על פני 300 מ"ר.
גלריה

היכל התפילה ואולם אירועים:
אולם בית הכנסת בקומת הכניסה
אולם אירועים בקומה התחתית
אחורי המבנה, מכיוון ואדי נחל צופים:
חזית המבנה, מכיוון הכניסה ברחוב האדמו"ר מליובאוויטש:
לקריאה נוספת

יובל בן-עמי, ארץ הפלאות, עם עובד 2007. עמ' 97
הערות שוליים

↑  בנין בית רבינו 770: קריית ליובאוויטש, רמת שלמה, ירושלים. חנוכת הבית, הספרייה הלאומית
↑  מ-770 רמת שלמה ל-770 בית-חיינו: היערכות למסע הקהל הגדול, COL
1 2  נחל צופים באתר טבע ונופים בירושלים
↑  זה לא ארמון אצולה באירופה, זה מקווה טהרה חב"די, שטורעם
↑  כזה מקווה עוד לא ראיתם, גלריה, כיכר השבת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007377799905171
בארי טאון

מועדון הכדורגל בארי טאון יונייטד (באנגלית: Barry Town United Football Club; בוולשית: Clwb Pêl Droed Tref Y Barri) או בקיצור בארי טאון הוא מועדון כדורגל וולשי חצי-מקצועני המייצג את העיר בארי שבמחוז עמק גלמורגן שבוויילס.
המועדון שהוקם ב-1912, שיחק בעברו בתחילה בליגות הנמוכות של אנגליה, ומשנת 1992 בליגת העל הוולשית, והוא אחד מהמועדונים הבולטים ביותר בכדורגל הוולשי עם 7 אליפויות הליגה הבכירה ושישה גביעים וולשים.
היסטוריה > השנים הראשונות (1912 - 1950)

ההיסטוריה של בארי טאון יונייטד מתחילה כבר בשנת 1892 כאשר קבוצת כדורגל של התאחדות בשם "בארי ומחוז קדוקסטון" הוקמה באזור. במהלך השנים הראשונות, קבוצה זו חוותה תהפוכות רבות, כששיחק בחמישה אצטדיונים שונים בשמות שונים, שכללו: "בארי יוניוניסט אתלטיק", "בארי יונייטד אתלטיק" ו"מחוז בארי". שחקנים שהופיעו במהלך השנים הללו כללו את טד ויזארד ובילי ג'נינגס; שכל אחד מהם שיחק לאחר מכן בגמר הגביע האנגלי המפורסם, גמר גביע ה-FA לשנת 1923, גמר שכונה 'גמר הסוס הלבן'.
בנובמבר 1912, פגישה בבית הציבורי של וינדזור בהולטון רואד העלתה כי תושבי העיר בוחרים להמשיך בחברות בליגה הדרומית בתור בארי AFC (הסיומת 'עיר' ("טאון") נוספה לאחר מלחמת העולם השנייה). המועדון קיבל קרקע בבעלות משפחת ג'נר ואנשי העיירה התאחדו כדי לבנות את אצטדיון פארק ג'נר, לקראת המשחק הראשון של עונת 1912/1913.
ב-6 בספטמבר 1913, בארי שיחק את המשחק הראשון שלה בהיסטוריה; משחק בליגה הדרומית נגד קבוצת מיד-רוהנדה בג'נר פארק. במשחק צפו 4,000 איש, כולל 1,000 אוהדים נודדים. במשחק הראשון הקבוצה זכתה גם לניצחון הראשון בהיסטוריה שלה כשניצחה 1–2.
בשתי העונות הבאות יגיעו לג'נר פארק סטוק סיטי, ברנטפורד, קובנטרי סיטי ואחרות למשחקים נגד המארחת במגרשה החדש. עם זאת, מלחמת העולם הראשונה קטעה את כל התחרויות, כאשר קפטן בארי, מייג'ור ג'יימס וייטמן, היה אחד מהנפגעים הרבים של הקרב על הסום.
בהמשך לאחר מלחמת העולם השנייה בעונת 1920/1921 חוותה בארי את אחת העונות הטובות בהיסטוריה שלה כאשר היא סיימה כאלופת הליגה הדרומית במחוז הוולשי, כאשר הישגה נחשב למפתיע במיוחד בהתחשב בעובדה שהיא שיחקה יותר מ-100 משחקים במהלך עונת הכדורגל שלה כאשר התחרתה בנוסף למחוז הוולשי גם ב"ליגה המערבית" של אנגליה, על מנת להגשים את חלומה לעלות לליגה האנגלית השלישית. עם זאת חלומה לעלות ליגה נגוז כאשר צ'רלטון אתלטיק ואברדר אתלטיק נבחרו לעלות ליגה במקומה.
בארי טאון שמרה על חברות בליגה הוולשית הדרומית במשך יותר מ-60 שנה, כאשר המיקום הטוב ביותר שלה היה המקום הרביעי בו סיימה בשנות ה-30. בין השחקנים הבולטים של התקופה הנ"ל היו ג'וני גרדנר (עם למעלה מ-500 הופעות), דאי וורד (שכבש יותר מ-300 שערים) ופרד ויטלו (עם יותר מ-100 שערים), והספורטאי יליד בארי ארני קרלס, ששילב את קריירת הכדורגל שלו עם קריירת קריקט מצליחה.
בסוף שנות ה-20, קהל של 6,000 איש באפטון פארק ראו את בארי מנצחת את דגנהאם טאון 1–0 כדי לעלות לסיבוב השני של הגביע האנגלי, כאשר בארי הפסידה בסיבוב הבא לברייטון אנד הוב אלביון עשרה ימים לאחר מכן. זו הייתה למעשה הריצה המוצלחת ביותר שלהם בתחרות. בארי תגיע שוב לסיבוב הראשון רק ב-1934/1935, שם הפסידה 1–0 לנורת'המפטון טאון בג'נר פארק.
ב-1939 הכדורגל שוב הופסק, עם פרוץ מלחמת העולם השנייה. כריס מייסון של בארי נתפס כשבוי מלחמה במהלך המלחמה, אף על פי שהוא חזר לג'נר פארק כדי לחדש את הקריירה שלו לאחר מכן.
היסטוריה > שנות ה-50 עד שנות ה-80

לאחר המלחמה, בעונת 1949/1950, ג'נר פארק הפך לאחד המתחמים הראשונים במדינה שהציגו זרקורים על המגרש, כאשר מחוז ניופורט, סוונסי סיטי וקרדיף סיטי ביקרו כולם כדי ללמוד כיצד לעשות זאת במתקניהם. שתי עונות לאחר מכן, התמודדות כל הקבוצות הוולשיות בסיבוב הראשון של הגביע האנגלי, הסתיימה כאשר בארי מובסת על ידי ניופורט, 4–0. עם זאת, הישג הכדורגל הגדול ביותר של העיר היה ממש מעבר לפינה.
במאי 1955, לאחר תיקו 1–1 בוורקסהאם, בארי ניצחה את צ'סטר סיטי 4–3 בניניאן פארק כדי להניף את הגביע הוולשי בפעם הראשונה בהיסטוריה שלה. צ'רלי דייק הימני לשעבר של צ'לסי כבש את שער הניצחון, מבעיטה חופשית מאוחרת דרמטית שהביאה את הגביע לבארי.
בסוף שנות ה-50 שלל כוכבים סקנדינביים עשו את דרכם לג'נר פארק. ביניהם היו צמד הפינלנדים האנו קנקקונן ובנגט 'פולט' ברנדטסון, שהיה חבר בנבחרת שוודיה שהגיעה לגמר מונדיאל 1958. זרם השחקנים מיבשת אירופה הגיע כתוצאה מהאינטרסים העסקיים של היו"ר ג'ון ביילי מעבר לים.
במהלך תקופה זו, המועדון יצא למסע מעבר לים, ושיחק שלושה משחקים במלטה ב-1960 מול סלימה וונדררס, היברניאנס וולטה שהסתיימו כולם בתיקו.
ב-1961 היה עוד משחק גדול כאשר קווינס פארק ריינג'רס ביקרה בג'נר פארק בגביע האנגלי, במפגש שהסתיים בתיקו, אולם בארי ניצחה במשחק החוזר. שנות ה-60 וה-70 זכורות אולי בעיקר בזכות האישים שלבשו את חולצת בארי. ביניהם, כובשי השערים קן גולי וקלייב איירס, האחים ג'ון ודיקי באט, בובי סמית' ואשלי גריפית'ס הוותיקים, והמגן הגבוה מייק קוסלט, שהיה גם חלק מהצוות המקצועי של המועדון לעתיד.
ב-1982, בארי עזבה את הליגה הדרומית, והתמקד בתחרות בליגה הוולשית שם זכתה בשישה תארים של הליגה לפני תום העשור; לא מעט בזכות השערים של החלוץ סטיב ויליאמס. המשחק המשמעותי ביותר בעשור הגיע ב-17 בנובמבר 1984, כאשר 3,850 הגיעו לג'נר פארק כדי לראות את בארי נגד רדינג בסיבוב הראשון של הגביע האנגלי. למרות השער של איאן לאב, שער לאחר מכן ושער בתוספת הזמן הספיקו על מנת לשלוח את רדינג לסיבוב הבא על חשבון בארי.
היסטוריה > שנות ה-90 - הרחקה וחזרה לליגה הבכירה

לאחר שתאורה לא מספקת באצטדיון מנעה מהמועדון להתחרות בליגה הדרומית במשך רוב שנות ה-80, בסוף העשור הצליח המועדון למצוא מקורות מימון לשיפור תנאי האצטדיון ומכך חזר למערכת הליגה האנגלית. בארי נכנס לדיוויזיית המידלנד של הליגה באנגליה והצליחה בעקביות לסיים בששת הראשונות בסיום העונה, ובכל זאת נמנעה ממנה האופציה להעמיד קבוצת מילואים בליגה הוולשית.
הקמת ליגת העל הוולשית (כיום נקראת Cymru Premier) ב-1992 גרמה אז לכך שבארי לא תוכל להתחרות יותר במערכת הליגה האנגלית כלל, מכיוון שנמנע מקבוצות שמקורן באדמת ויילס להשתתף בליגה האנגלית. כחלק מקבוצת מועדוני מורדים הידועים בשם שמיניית האיראט ("Irate Eight"), לצד ניופורט, מרתיר, מפרץ קולווין, באנגור סיטי, העיר קארנרפון, ניוטאון ורייל), הקבוצה נאלצה להיות מוגלית מהליגה; כשהקבוצה הראשונה מאמצת את השם "Barri AFC" ומשחקת משחקי 'בית' מחוץ למגרש של ווסטר סיטי, בעוד שקבוצות המילואים שיחקו באצטדיון ג'נר פארק. עם זאת, הסדר זה נמשך רק עונה אחת, שכן היו"ר אוהלורן ביצע סיבוב פרסה ביחסו לנושא זה, שגרם לקבוצה הראשונה לחזור ולשחק בליגה הוולשית; בסופו של דבר בארי טאון התקבלה לליגה הוולשית הבכירה והחלה לשחק שם החל מעונת 1993/1994.
היסטוריה > עשור של הצלחות בליגה הוולשית

החזרה של בארי טאון לג'נר פארק תתחיל את התקופה המוצלחת ביותר של הקבוצה מאז ומעולם, שכן היא זכתה לעלייה מיידית לליגה הבכירה ורצה לניצחון מזהיר בארבעת המפעלים הוולשים: אליפות הליגה הוולשית, גביע הליגה הוולשית, גביע ה-FA של ויילס, והגביע הוולשי (לראשונה מאז 1955).
האחרון היה אחד ההישגים המפורסמים ביותר של בארי, שכן הם ביצעו מהפך מול קארדיף סיטי בגמר הגביע הוולשי של 1993/1994 לעיני 16,000 צופים באצטדיון הלאומי הישן. לאחר זכייתה של בארי בגביע הוולשי, נפגשה בזירה האירופית במפעל גביע אירופה למחזיקות גביע מול ז'לגיריס וילנה הליטאית, אבל היא התרסקה מולה בתוצאה 7–0 בסיכום.
לאחר עונה אחת בליגה של ויילס, בחרה הקבוצה להפוך למועדון המקצועני המלא הראשון של הליגה, ולאחר מכן, זכה באליפות הליגה הראשונה שלו בשנים 1995/1996. בעונה זו ספגה הקבוצה גם טרגדיה בדמות מותם של היו"ר ניל או'הלורן והקשר הצעיר מתיו הולטאם, האחרון בתאונת דרכים קטלנית בדרך חזרה ממשחק חוץ באפריל. ב-1996 המועדון יוצר היסטוריה כקבוצה הראשונה של הליגה של וויילס שהתקדמה מעבר לשלב הראשון בתחרות אירופאית כלשהי.
לאחר הניצחון בלטביה על דינאבורג, בארי הדיח את בודפשט ואסוטאס ההונגרית בג'נר פארק, כאשר למרות פיגור 3–1 ממשחק החוץ, בארי הצליחה לנצח במשחק הגומלין באותה תוצאה, ולאחר מכן ניצחה בדו-קרב הפנדלים אחרי הארכה בתוצאה 4–2.
בהמשך הצליחו להשיג שוויון בלתי נשכח עם אברדין מליגת העל הסקוטית, ואחרי שהפסידו 3–1 לקבוצתו של רוי אייטקן בפיטודוריה, הוולשים סימו בתיקו 3–3 והודחו.
בתחרויות המקומיות, בארי מצליחה בינתיים לזכות בכל התארים, כאשר זכתה בטרבל ראשון באליפות הליגה של וויילס, גביע הליגה הוולשית והגביע הוולשי בעונת 1996/1997 שהייתה מוצלחת במיוחד עבור המועדון. האליפות הסתיימה עם שיא של 105 נקודות בעונה והפרש שערים של יותר מ-100+. בינואר 1997, הקבוצה הייתה חלק מהמשחק הראשון של ליגת העל של ויילס ששודר בשידור חי בטלוויזיה; ניצחון 5–2 על האורחת קרנרפון טאון שעדיין מחזיקה בשיא הנוכחות של הליגה. ואז, ממרץ, בארי הצליחה לעבור 51 משחקים בלי הפסד בליגה.
ב-1999 הפכה בארי לקבוצה הראשונה בליגה הבכירה של ויילס שזוכה בגביע ה-FA של ויילס, עם ניצחון 2-1 על וורקסהאם במגרש המרוצים של המועדון עצמו. בעוד בעונת 1999/2000 איבדה בארי את תואר האליפות, היא הצליחה להחזיר אותו בעונה שלאחר מכן. בהמשך בקרבות אירופיים מול דינמו קייב ובואבישטה, שחקנים מהקליבר הגבוה ביותר התארחו בג'נר פארק (ביניהם אנדריי שבצ'נקו וסרהי רברוב).
לאחר מכן, בעונת 2001/2002, בארי הפך במיוחד לקבוצת הליגה של ויילס הראשונה שעוברת שלב נוקאאוט במוקדמות ליגת האלופות, כאשר ניצחה את אלופת אזרבייג'ן שמקיר, עד שנפגשה עם המועדון הפורטוגלי פורטו. שם הפסידה בארי את המשחק הראשון בפורטוגל בהפרש של 8–0, לאחר שספג שני פנדלים מוקדמים מול קהל של 55,000. עם זאת, הטאון תנצח את 3–1 את המשחק השני, ורשמה תוצאה סנסציונית יחסית למועדון הקטן מוויילס מול קבוצה אירופית רווית כוכבים.
תור הזהב עמד להסתיים בעונת 2002/2003, העונה האחרונה שבה זכתה בארי בתואר כפול של אליפות ויילס ובגביע הוולשי.
היסטוריה > דעיכה ותקומה

באמצע עונת ההצלחה האחרונה שלה, נכנס לניהול המועדון ג'ון פאשאנו, שהחליט לפרוש מתפקידו בסוף העונה בקיץ 2003, מה שגרם למערבולת ניהולית במועדון, עזיבת שחקנים מקצוענים, ופירוק הצוות המקצועי, מה שגרם למועדון בנוסף לבור כלכלי. הקבוצה שעד לא מכבר אירחה והתארחה במסגרות האירופאיות, החלה להפסיד באופן משפיל כנגד קבוצות חובבניות בליגה המקומית, והאוהדים אף החלו להתרים כספים על מנת לנסות ולהחיות את המועדון, ללא הועיל. בדצמבר 2003 הגיע איש עסקים מסתורי בשם סטיוארט לוברינג שהכניס כסף למועדון והעתיד נראה מעט יותר מבטיח. בעונה הבאה ניסתה הקבוצה לשרוד בליגה אך לא הצליחה וירדה לליגת המשנה הוולשית.
הקבוצה נקלעה לחובות נוספים כאשר הבעלים החדש לוברינג סירב לשלם דמי שכירות, והעביר את הקבוצה לאצטדיון אחר החל מינואר 2005 ועד מאי 2006. במהלך זה החליט גרעין אוהדים מסוים להתפצל מהמועדון ולהקים קבוצה חדשה בשם "Barry FC", כאשר בדרך הם מסתכסכים עם בעלי המועדון הנוכחי שמונע מהם לגייס כספים למועדון החדש. בעונת 2005/2006 המועדון הגיע לשפל כאשר הגיעה לתחתית הליגות הנמוכות.
בהמשך הצליחה להתאושש הקבוצה כאשר מונה המאמן גאווין צ'סטרפילד שהוביל את בארי לעליית ליגה ב-2008, והקהל הבטיח לתמוך על מנת לאפשר לקבוצה הראשונה להתקיים עד למציאת רוכש אמיד לקבוצה. ב-2010 זה כמעט קרה כאשר איש העסקים קלייטון ג'ונס סיכם את תנאי הרכישה אך מהלך זה לא הסתייע לבסוף. לאחר מכן השיקה באותה השנה הקבוצה קמפיין לרכישתה באמצעות הרשתות החברתיות בשם "Stand Up For Barry", ואף על פי שלא נמצא רוכש למועדון, נתרם סכום כסף לא מבוטל שסייע למועדון להישאר בחיים. לאחר עונת 2010/2011 הודיע הבעלים הנוכחי לאברינג על כוונתו להשעות את השתתפות הקבוצה מהליגה הבכירה, עם זאת "ועדת התומכים של אוהדי בארי" (ה-BTSC) הצליחה למנוע זאת, מה שגרם להתאוששות מקצועית של הקבוצה שהחלה גם לנצח במסגרת הגביע הוולשי.
ב-2012 ציין המועדון את יום השנה ה-100 להיווסדו, עם שורה של אירועים לציון עונת המאה שלאחר מכן. כדי להשיק את החגיגות, ה-BTSC אירח את קארדיף סיטי במפגש ידידותי לגיוס כספים באוגוסט בהשתתפות 2,000 צופים. עם זאת, האיומים של לאברינג להשעות את בארי מליגת הכדורגל הוולשית יתגברו בשבועות שלפני כן, ואיימו להטיל ענן על החגיגות הללו. למרות זאת, ה-BTSC ערך אירוע מוצלח של '100 שנים של בארי טאון' במלון אנג'ל (בהשתתפות שחקנים רבים בעבר ובהווה), לפני שהקבוצה הנוכחית ניצחה את אלופי הליגה הוולשית קמבריאן וקליידך ביום השנה ה-100 עצמו. במרץ 2013, בעקבות ניצחונות נגד קארלאון, פנרינקוץ', אילי ריינג'רס ופונטרדאו טאון, בארי ניצחה 2–0 בפלינט טאון יונייטד כדי לעלות לחצי גמר הגביע הוולשי בפעם הראשונה מזה עשור. בסופו של דבר, הקבוצה הפסידה 1–2 למחזיקת הגביע בסופו של דבר, פרסטטין טאון, וסימנה את ההופעה הראשונה של קבוצת בארי חובבנית לחלוטין בשלב חצי גמר הגביע הוולשי.
היסטוריה > 2013 ואילך

ב-7 במאי 2013, לאברינג הוציא את הקבוצה הבוגרת מליגת הכדורגל הוולשית, בניגוד לרצונם של ה-BTSC, השחקנים והאוהדים, שרצו לשחק את שני משחקי הליגה הנותרים (שניהם מול טון פנטרה). פגישה של מועצת FAW ב-Betws-y-Coed ביוני 2013 הודיעה כי בארי תצטרך לשחק "כדורגל פנאי" (הכוונה לכדורגל חובבני) מעתה ואילך; הכרזה שעוררה סערה מקומית גדולה.
בהמשך לאחר תהפוכות משפטיות רבות הוחזרה הקבוצה למבנה הליגות הוולשיות לליגות הנמוכות, כאשר בשנים הבאות היא מצליחה להוכיח את עצמה ולהעפיל לליגה השלישית והשנייה מהמקומות הראשונים פעם אחר פעם, תוך שהמועדון ממשיך להתפתח מקצועית.
ב-2016/2017 מצליחה הקבוצה להגיע לגמר גביע הליגה הוולשי, בפעם הראשונה מאז 2001. באפריל 2017 מצליחה הקבוצה להעפיל לליגת העל הוולשית.
בסיום עונת 2018/2019 הצליחה הקבוצה לסיים במקום השלישי בליגה ולהעפיל לתחרות אירופית, לראשונה מאז 2002/2003. אולם מאז התפרצה מגפת הקורונה העולמית מה שמנע ממנה לשחק במסגרת זו. בהמשך לאחר חזרת הכדורגל למגרשים בתום ההפסקה של מגפת הקורונה העולמית, דעכה הקבוצה וירדה לליגת המשנה לאחר שסיימה במקום ה-11 והכמעט אחרון בעונת 2021/2022.
לאחר עונה אחת בליגה השנייה חזרה הקבוצה לליגה הוולשית הראשונה אחרי שסיימה במקום ה-1 בעונת 2022/2023
צב יבשה ענק

| צב יבשה ענק |
| --- | --- |
 
מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
קבוצה:: זוחלים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זאורופסידה
סדרה:: צבים
תת־סדרה:: צבים חבויי-צוואר
משפחה:: צבים יבשתיים
סוג:: Aldabrachelys
מין:: צב יבשה ענק
שם מדעי
 Aldabrachelys gigantea ‏שווייגר, 1812

צב יבשה ענק, צב ענק או צב אלדברה (שם מדעי: Aldabrachelys gigantea, מוגדר גם כ-Dipsochelys dussumieri ‏ וגם כ-Geochelone gigantea) הוא אחד הצבים היבשתיים הגדולים בעולם. הצב מגיע מאטול אלדברה שבאיי סיישל.