stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עלובי החיים (סרט, 2012)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  עלובי החיים 
 בימוי:  טום הופר 
 הופק בידי:  טים ביוואן
 תסריט:  לפי ספרו של ויקטור הוגו  הרברט קרצמר
 עריכה:  כריס דיקנס
 שחקנים ראשיים:  אן האת'וויי יו ג'קמן  ראסל קרואו אמנדה סייפריד אדי רדמיין סמנתה בארקס סשה ברון כהן הלנה בונהם קרטר   ג'ורג' בלגדן
 מוזיקה:  קלוד-מישל שנברג 
 צילום:  דני כהן 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Working Title Films, רלטיביטי מדיה, סרטי יוניברסל 
 חברה מפיצה:  Universal Pictures
 שיטת הפצה:  הורדה דיגיטלית, וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  25 בדצמבר 2012 בארצות הברית   11 בינואר 2013 בבריטניה
 משך הקרנה:  158 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט מוזיקלי, סרט רומנטי, סרט דרמה, סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 תקציב:  כ-60 מיליון דולר
 הכנסות:  441,809,770 דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   lesmiserables2012
 פרסים:  פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר (אן האת'וויי)  פרס אוסקר למיקס הסאונד הטוב ביותר (Andy Nelson, Mark Paterson, Simon Hayes)  פרס אוסקר לאיפור ולעיצוב השיער הטובים ביותר (Lisa Westcott, Julie Dartnell)  מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר 
 www.lesmiserablesfilm.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
עלובי החיים (במקור: Les Misérables) הוא סרט דרמה אפי מוזיקלי בשיתוף פעולה בריטי-אמריקאי אשר הופק בשנת 2012 ומבוסס על ספרו משנת 1862 של ויקטור הוגו "עלובי החיים" והמחזמר בעל אותו השם, מאת אלן בובליל וקלוד-מישל שנברג.
הסרט בוים על ידי טום הופר, ומככב בו אנסמבל שחקנים כיו ג'קמן, אן האת'וויי, ראסל קרואו, אמנדה סייפריד, אדי רדמיין, סשה ברון כהן, הלנה בונהם קרטר ואחרים. הסרט, בדומה למחזמר ולספר, מגולל את קורותיו של ז'אן ולז'אן (יו ג'קמן), שהיה אסיר נמלט והיה לראש אחת הערים בצרפת. ז'אן ולז'אן מסכים לטפל בקוזט (אמנדה סייפריד), בתה הלא-חוקית של פנטין (אן האת'וויי), וזאת תוך ניסיונותיו להתחמק ממפקח המשטרה ז'אבר (ראסל קרואו). הסרט שמתמקד בקורותיו של ז'אן ולז'אן מתאר גם את קורות המרד הרפובליקני בפאריס של יוני 1832.
הסרט זכה בפרס גלובוס הזהב בשלוש קטגוריות שונות: השחקן הטוב ביותר בסרט קומי או מיוזיקל, שחקנית המשנה הטובה ביותר במיוזיקל או קומדיה והסרט הקומי או מוזיקלי הטוב ביותר; הסרט גם זכה בפרס האקדמיה הבריטית לקולנוע (BAFTA), בקטגוריות: שחקנית המשנה הטובה ביותר, הפקה, איפור וקול; הסרט היה מועמד בשמונה קטגוריות שונות בפרס אוסקר, וזכה בשלוש, כולל פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר בו זכתה אן האת'וואי.
הפקה והפצה

הפקת הסרט יצאה לדרך לאחר שעלה על במות התיאטרון הקונצרט לכבוד 25 שנה לעליית המחזה, בשנות ה-80. באוקטובר 2010 הכריז המפיק קמרון מקינטוש על התחלת ההפקה, ובמרץ 2011 נבחרו טום הופר כבמאי וויליאם ניקולסון כתסריטאי. צילומי הסרט נערכו ברחבי בריטניה ובפריז והחלו במרץ 2012.
הסרט יצא בישראל ב-31 בינואר 2013.
שחקנים ודמויות

| שם השחקן/ית | שם הדמות | אודות הדמות |
| --- | --- | --- |
| יו ג'קמן | ז'אן ולז'אן | ראו ז'אן ולז'אן |
| אן האת'וויי | פנטין | ראו פנטין |
| ראסל קרואו | ז'אבר | ראו ז'אבר |
| איזבל אלן | קוזט | קוזט הצעירה, בתה של פנטין, חיה בביתם של בני משפחת ת'נרדייה במונפרמיי, מגיל שלוש עד גיל שמונה. לאחר מכן נלקחה בידי ז'אן ולז'אן. |
| אמנדה סייפריד | קוזט | קוזט הבוגרת, בתה של פנטין, מגודלת על ידי ז'אן ולז'אן. מאוהבת במריוס ונישאת לו בסוף. |
| אדי רדמיין | מריוס פונמרסי | עורך דין, שייך לקבוצת "מלמדי הא"ב" (הסטודנטים שהקימו את הבריקדה), חברו של אנג'ולרה. נישא לקוזט. |
| סמנתה בארקס | אפונין | בתם של אדון וגברת ת'נרדייה. מאוהבת במריוס, שלא שם לב אליה. מתחזה לגבר כדי להיכנס לבריקדה. מצילה את מריוס מירייה ומתה בעצמה. |
| ארון טבייט | אנג'ולרה | מנהיג הבריקדה. מתואר כ"בן יחיד לאב עשיר בעל פנים יפות כמלאך". שואף לצדק ולשיווין, מנהיגם של מלמדי הא"ב. חברו של מריוס, נרצח יחד עם גרנטר בידי שוטרים. |
| סשה ברון כהן | אדון ת'נרדייה | ראו ת'נרדייה |
| הלנה בונהם קרטר | הגב' ת'נרדייה | ראו ת'נרדייה |
מוזיקה

| --- | --- |
 פסקול מאת קלוד-מישל שנברג, אמנים שונים
 יצא לאור:  21 בדצמבר 2012
 סוגה:  סרט מוזיקלי, סרט רומנטי, סרט דרמה, סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 חברת תקליטים:  Universal Republic
 הפקה:  טים ביבן, דברה הייוורד, אריק פלנר, קמרון מקינטוש 
 
הבמאי טום הופר דרש משחקני הסרט לשיר בקולם שלהם ולכן כל אחד מהשחקנים תרם את קולו עבור פסקול הסרט, שיצא בדצמבר 2012. המוזיקה נכתבה על ידי קלוד-מישל שנברג והולחנה על ידי אלן בובליל וז'אן-מארק נאטל. התרגום לאנגלית נכתב על ידי הרברט קרצמר. בשונה ממרבית האלבומים של פסקולי הסרט, לעלובי החיים יצאו 2 מהדורות פסקול. המהדורה הראשונה כוללת 2 דיסקים ומכילה את מרבית השירים מהסרט, בעוד המהדורה השנייה מכילה רק כמות מצומצמת משרי הסרט.
משך האלבום המקוצר: 1:02:00.
משך האלבום המלא: 1:50:00.
מוזיקה > רשימת השירים במהדורה המקוצרת

Look Down (שיר העבדים) – ולז'אן, ז'אבר והאסירים (בביצוע יו ג'קמן, ראסל קרואו ואחרים)
The Bishop – הבישוף (בביצוע קולם וילקינסון)
Valjean's Soliloquy (מונולוג) – ולז'אן (בביצוע יו ג'קמן)
At the End of the Day (בסופו של היום) – המובטלים והפועלים, פנטין, ז'אן ולז'אן (יו ג'קמן, אן האת'וויי, בנות המפעל, מנהל העבודה וצוות השחקנים)
I Dreamed a Dream (חלום חלמתי) – אן האת'וויי
The Confrontation – יו ג'קמן, ראסל קרואו
Castle on a Cloud (ארמון על גב ענן) – קוזט (איזבל אלן)
Master of the House (בעל הפונדק) – מר תנרדייה, אשתו ולקוחות (סשה ברון כהן, הלנה בונהם קרטר ואחרים)
Suddenly – שיר מקורי בביצוע יו ג'קמן
Stars (כוכבים) – ז'אבר (ראסל קרואו)
ABC Café / Red and Black (אדום ושחור) – אנז'ולרא, מריוס והסטודנטים (אדי רדמיין, ארון טווייט ואחרים)
In My Life / A Heart Full of Love (בחיי / בלב מאוהב) – קוזט, מאריוס, אפונין (אמנדה סייפריד, אדי רדמיין וסמנתה בארקס)
On My Own (לבדי) – אפונין (סמנתה בארקס)
One Day More (רק עוד יום) – כל צוות השחקנים
Drink with Me (שתו איתי) – אדי רדמיין, דניאל האטלסטון ואחרים
Bring Him Home (בשלום) – יו ג'קמן
The Final Battle – כל צוות השחקנים
Javert's Suicide (התאבדותו של ז'אבר) – ראסל קרואו
Empty Chairs at Empty Tables (שולחנות ריקים) – אדי רדמיין
Epilogue (פינאלה) – כל צוות השחקנים.
פרסים

פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לאן האת'וויי
פרס אוסקר לאיפור ולעיצוב השיער הטובים ביותר
פרס מכון הסרטים האמריקאי בתור סרט השנה (ינואר 2013)
פרס Boston Online Film Critics Award בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר: אן האת'וויי (דצמבר 2012)
פרס Central Ohio Film Critics Association בקטגוריות: אחד מעשרת הסרטים הטובים של השנה, השחקנית הטובה ביותר לאן האת'וויי (ינואר 2013)
פרס Critics' Choice Movie Awards לשחקנית הטובה ביותר: אן האת'וויי (ינואר 2013)
פרס Dallas-Fort Worth Film Critics Association לאחד מעשרת הסרטים הטובים של השנה (דצמבר 2012)
פרס Hollywood Film Festival בקטגוריות: הקדימון הטוב ביותר, מפיק השנה, גילוי השנה לסמנתה בארקס
פרס Houston Film Critics Society לשחקנית הטובה ביותר (אן האת'וויי) ולשיר המקורי הטוב ביותר ("Suddenly" של יו ג'קמן)
פרס National Board of Review בקטגוריות: סרט השנה וצוות השחקנים הטוב ביותר
פרס New York Film Critics Online לסרט השנה והשחקנית הטובה ביותר
פרס סטלייט בקטגוריות: צוות השחקנים הטוב ביותר, השחקנית הטובה ביותר, השיר המקורי הטוב ביותר, הסאונד הטוב ביותר
פרס Washington D.C. Area Film Critics Association בקטגוריות: אנסמבל השחקנים הטוב ביותר, השחקנית הטובה ביותר
פרס גלובוס הזהב בקטגוריות: השחקנית הטובה ביותר במיוזיקל או קומדיה (אן האת'וויי), השחקן הטוב ביותר בסרט קומי או מיוזיקל (ליו ג'קמן) והסרט הקומי או מוזיקלי הטוב ביותר
ראו גם

עלובי החיים (מחזמר)
הערות שוליים

↑  הכנסות הסרט "עלובי החיים", באתר Box Office Mojo
↑   אלכס ויליאמס, הניו יורק טיימס, למה אנחנו שונאים את אן האתוויי?, באתר הארץ, 23 באפריל 2013
| עלובי החיים מאת ויקטור הוגו |
| --- | --- | --- |
| יצירות | עלובי החיים (רומן, 1862) • עלובי החיים (סרט, 1978) • עלובי החיים (מחזמר, 1980) • עלובי החיים (סרט, 2012) • עלובי החיים (מיני-סדרה, 2018) |  |
| דמויות | ז'אן ולז'אן • ז'אבר • פנטין • קוזט • מריוס פונמרסי • אפונין • אנז'ולרה • גברוש • ת'נרדייה |  |
| שחקנים בולטים | אבי טולדנו • אדי רדמיין • אלברט כהן • אלי דנקר • אמנדה סייפריד • אן האת'וויי • ארון טבייט • דודו פישר • הלנה בונהם קרטר • יבגני שפובלוב • יו ג'קמן • ליאה סלונגה • ליאור ייני • מאט לוקאס • מייקל בול • ניק ג'ונאס • סמנתה בארקס • סשה ברון כהן • עידו מוסרי • פטי לופון • פיליפ קוואסט • קולם וילקינסון • ראסל קרואו • רוג'ר אלם • רינת גבאי • ריקי גל • שלומית אהרון • ששי קשת • תיקי דיין |  |
| שירים נבחרים | Do You Hear the People Sing?‏ • I Dreamed a Dream‏ • One Day More‏ • Bring Him Home‏ • Stars‏ • On My Own‏ • Who Am I?‏ • Master of the House‏ • Suddenly‏ |  |
| פרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי |
| --- | --- | --- |
| 1951‏-1960 | אמריקאי בפריז (1951) • עם שיר בלב שלי (1952) • כרמן ג'ונס (1954) • ברנשים וחתיכות (1955) • המלך ואני (1956) • הבנות לאס (1957) • ז'יז'י/דודה מיים (1958) • פורגי ובס/חמים וטעים (1959) • הדירה/שיר ללא סוף (1960) |  |
| 1961‏-1980 | סיפור הפרברים/רוב של אחד (1961) • איש המוזיקה/מגע של מינק (1962) • טום ג'ונס (1963) • גבירתי הנאווה (1964) • צלילי המוסיקה (1965) • הרוסים באים! הרוסים באים! (1966) • הבוגר (1967) • אוליבר! (1968) • הסוד של סנטה ויטוריה (1969) • מ.א.ש (1970) • כנר על הגג (1971) • קברט (1972) • אמריקן גרפיטי (1973) • המשחק המכור (1974) • צמד בכותרות (1975) • כוכב נולד (1976) • דירה לשניים (1977) • השמיים יכולים לחכות (1978) • תרגילים בהתבגרות (1979) • בתו של כורה פחם (1980) |  |
| 1981‏-2000 | ארתור (1981) • טוטסי (1982) • ינטל (1983) • בעקבות האוצר הרומנטי (1984) • הכבוד של פריצי (1985) • חנה ואחיותיה (1986) • תקווה ותהילה (1987) • נערה עובדת (1988) • הנהג של מיס דייזי (1989) • גרין קארד (1990) • היפה והחיה (1991) • השחקן (1992) • גברת דאוטפייר (1993) • מלך האריות (1994) • בייב (1995) • אוויטה (1996) • הכי טוב שיש (1997) • שייקספיר מאוהב (1998) • צעצוע של סיפור 2 (1999) • כמעט מפורסמים (2000) |  |
| 2001-היום | מולין רוז' (2001) • שיקגו (2002) • אבודים בטוקיו (2003) • דרכים צדדיות (2004) • הולך בדרכי (2005) נערות החלומות (2006) • סוויני טוד: הספר השטן מרחוב פליט (2007) • ויקי כריסטינה ברצלונה (2008) • בדרך לחתונה עוצרים בווגאס (2009) • הילדים בסדר (2010) • הארטיסט (2011) • עלובי החיים (2012) • חלום אמריקאי (2013) • מלון גרנד בודפשט (2014) • להציל את מארק וואטני (2015) • לה לה לנד (2016) • ליידי בירד (2017) • הספר הירוק (2018) • היו זמנים בהוליווד (2019) • בוראט 2 (2020) • סיפור הפרברים (2021) • רוחות אינישרין (2022) • מסכנים שכאלה (2023) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2013005979  MusicBrainz release group: 1e60cbb2-eba2-4ee4-b3eb-ccedcb8e36ec   WorldCat (עם LCCN): no2013-005979
פאג"י

ערך זה עוסק בתנועה לא-ציונית שפרשה משורות אגודת ישראל בשנות ה-40. אם התכוונתם למפלגה בעלת שם זהה, ראו .
| --- | --- |
 מנהיגים:  הרב אברהם מוקוטובסקי הרב אברהם זאב טרגר
 אפיון:  רשימה חרדית
 כנסות:  לא נבחרה לכנסת
 אותיות:  יח (הבחירות לאספה המכוננת)
 שיא כוחה:  לא נבחרה לכנסת
 נוצרה מתוך:  אגודת ישראל
 התמזגה לתוך:  אמוני ישראל
 
פאג"י (ראשי תיבות: פועלי אגודת ישראל) הייתה תנועה אידאולוגית ופוליטית שבשלהי 1940 פרשה מאגודת ישראל על רקע חילוקי דעות על מידת שיתוף הפעולה שיש לנקוט עם התנועה הציונית וסיבות נוספות. יש להבחין בינה לבין פועלי אגודת ישראל (פא"י) שנחשבה בעלת זיקה מסוימת לציונות לעומת אגודת ישראל הלא-ציונית ופאג"י האנטי-ציונית.
היסטוריה

התנועה הוקמה בשנת תרצ"ט (1939) על ידי קבוצת עסקנים חרדים ובראשה אברהם אליהו מוקוטובסקי (לימים התפרסם בשמו הספרותי אליהו כי טוב), אברהם זאב טרגר ושלמה אייזנברג. לאחר פטירתו של אייזנברג הצטרף להנהגת התנועה אברהם פרשן. התנועה החדשה שילבה אידאולוגיה שעיקרה התנגדות לציונות ולממסד הציוני, עם פעילות כלכלית שכללה בניית שיכונים לחרדים במחירים מוזלים (כגון שיכון פאג"י בירושלים) ודאגה לפועל החרדי.
אנשי פאג"י עמלו על יצירת תשתית כלכלית לשומרי תורה. בין היתר הגו אנשיה ייסוד חברה שתנפיק מניות, הכספים שיגויסו יושקעו בהקמת מפעלים וכך ייווצרו מקומות עבודה לציבור החרדי, ומתוך הרווחים יחולקו דיבידנדים למחזיקי המניות. המיזם יצא אל הפועל ובשנת 1944 הונחה אבן הפינה ל'בית התעשייה' של פאג"י. לאחר מכן הוקמה חברת מעון - איגוד פנימי לעזרה הדדית של חברים לשיכון. חברת "שיכון פאג"י" אפשרה לשלם עבור דיור באמצעות עבודה בבנייה, וכן קבלת משכנתאות והלוואות באמצעות קופת מלווה וחסכון של פאג"י. בשנת 1946 הונחה אבן הפינה לשיכון פאג"י בשכונת סנהדריה, שהייתה אז הגבול הצפוני-מזרחי של ירושלים. השיכון נבנה בשנים 1947–1948, ובשל המלחמה נחנך בשנת 1949. התנועה בנתה גם את שכונת נווה פאג"י בבית וגן. היא הרחיבה את פעולתה ורכשה את קרקעות באחוזת נפתלי בגליל התחתון ובנתניה. הבנייה בקרקעות אלו לא התממשה בסופו של דבר.
פאג"י זכתה לאהדת כמה רבנים בולטים, כמו החזון איש, הרב דב בריש ווידנפלד והרב יוסף צבי דושינסקי.[דרוש מקור]
בינואר 1943 הוציאה פאג"י עלון בשם "עתידנו" שראה אור פחות משנה. בתחילת דצמבר 1944 הוחל בהדפסת העיתון "קוממיות" שיצא לאור במתכונת דו-שבועון. העורך היה ר' פישל גילרנטר, העיתון החזיק ככל הנראה חודשים ספורים.
עיתון 'היומן' - עיתון יומי של אגודת ישראל שיצא לאור בירושלים מפברואר 1948 עד ינואר 1949 שימש את פאג"י לפרסום הודעות והגות. במהלך המחלוקת סביב הבחירות הראשונות הבינו באגודת ישראל שהעיתון משמש במה לתנועת פאג"י שפרשה מהם ויצחק מאיר לוין - מנהיגה של אגודת ישראל פנה לשר הפנים בבקשה לסגור את העיתון, שנסגר עם תום הבחירות. בל"ג בעומר תש"ט - מאי 1949 החל לצאת ביטאונה של פאג"י - 'הקול', בעריכת אוריאל צימר ואחרים.
בבחירות לכנסת הראשונה נעשו מאמצים לצרף את פאג"י להחזית הדתית המאוחדת של המפלגות הדתיות. רבי ישראל אלתר והרב דב בריש וידנפלד החליטו שעליה להצטרף לחזית, בתנאי שברשימת אגו"י ישוריין מקום לנציגיה. הוסכם גם שפאג"י לא תחויב להשתתף באופן פעיל במערכת הבחירות, כדי לקיים את פסקו של הרב דושינסקי שאסר שיתוף פעולה עם המזרחי. בהרכבת הרשימה המאוחדת הוצב נציג בודד של פאג"י, יהודה בלוי, בנו של משה בלוי, במקום השלישי ברשימת אגו"י ובמקום ה-12 ברשימת החזית. פאג"י ראתה בכך סטייה מן ההסכם וטענה על אפליה בחלוקת המנדטים מול פועלי אגודת ישראל. לכן החליטה המפלגה להתמודד באופן עצמאי תחת השם "רשימת חרדים". לדברי ראשי התנועה, תמך בה החזון איש תמיכה לא-רשמית. היא לא עברה את אחוז החסימה. בבחירות לכנסת השנייה, בשנת 1951, חברו אנשי פאג"י להקמת מפלגה ספרדית-אשכנזית משותפת בשם "אמוני ישראל", וגם הפעם לא עברה הרשימה את אחוז החסימה. בבחירות לעיריית ירושלים בנובמבר 1950 התמודדה הרשימה בנפרד מהחזית הדתית וזכתה במנדט אחד, הנציג בעירייה היה אברהם טרגר.
במהלך השנים הבאות התפרקה התנועה, וראשיה פנו איש איש לדרכו. מוקוטובסקי פרש למפעלו הספרותי, צימר ופרשן ירדו מהארץ, וטרגר המשיך בפעילותו כקבלן פרטי בירושלים.
לקריאה נוספת

יוסף פונד, פירוד או השתתפות - אגודת ישראל מול הציונות ומדינת ישראל, הוצאת מאגנס, ירושלים 1999, עמ' 231–237
הערות שוליים

↑  השם פאג"י ניתן על ידי מייסדיה כדי לבדל אותה מפועלי אגודת ישראל (פא"י), אולם עם השנים, לאחר שפאג"י נעלמה מן הנוף הפוליטי החרדי, נוסף לתנועת פועלי אגודת ישראל גם הקיצור פאג"י, וכך נוצר בלבול בין השתיים.
↑  שלושת ראשי פאג"י כונו "שלושת ה'אברהמים'".
↑  'קול ישראל' פברואר 1944 (שבט תש"ד) שנה כג גיליון כ
↑  'קול ישראל' מרץ 1946 (אדר ב תש"ו), שנה כה גיליון כח
↑  'הקול', יולי 1949 (תמוז תש"ט) גיליון 3
↑  'הקול', אוגוסט 1950 (אלול תש"י) גיליון 392
↑  'הקול', מאי 1949 (אייר תש"ט) גיליון 1
↑  היומן, ינואר 1949 (טבת תש"ט), גיליון 82
↑  גוש דתי נגד החזית הדתית, חרות, 10 באפריל 1951
↑  ילקוט הפרסומים 130, עמוד 362-363
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007385362405171
עתידים מדיקל סנטר

| --- | --- |

 שירותים
 www.atmc.co.il
 גאוגרפיה
 מיקום:  אחוזת בית, ישראל
 קואורדינטות:  32°06′32″N 34°50′24″E﻿ / ﻿32.10894791484°N 34.840098820604°E﻿ / 32.10894791484; 34.840098820604
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) עתידים מדיקל סנטר(למפת גוש דן רגילה) עתידים מדיקל סנטר(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום עתידים מדיקל סנטר(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום עתידים מדיקל סנטר  he עתידים מדיקל סנטרhe עתידים מדיקל סנטרמפת  צפון __ תל אביב (in English: Tel Aviv) [‌גוש דן וסביבותיו‌]מצפון: __ רמת השרון (in English: Ramat HaSharon), __ הרצליה (in English: Herzliya) ממזרח: __ פתח תקווה (in English: Petah Tikva), __ בני ברק (in English: Bnei Brak), __ רמת גן (in English: Ramat Gan) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
עתידים מדיקל סנטר הוא מרכז רפואי הממוקם ברמת החייל שבצפון תל אביב ושייך לקבוצת "עיניים - דנאל". המרכז מפעיל כשישה חדרי ניתוח ועובדים בו כ-100 איש. המרכז הרפואי מתמקד במתן שירותי כירורגיה, אורולוגיה, גינקולוגיה, ניתוחים פלסטיים ורפואת שיניים. המרכז מיועד לטפל בפרוצדורות ניתוחיות שאינן כרוכות באשפוז של יותר מ-23 שעות.
היסטוריה

המרכז הוקם על ידי ד"ר שמואל לוינגר וד"ר רונית לוינגר. מנהל המרכז הוא ד"ר דוד פרנקל. המרכז הרפואי עובד עם כלל קופות החולים (מלבד מכבי) וכן עם מספר מחברות הביטוח.
ב-2022 הוציא משרד הבריאות צו סגירה לעתידים מדיקל סנטר לאחר שבביקורת פתע שבוצעה על ידי המשרד, נמצא כי מתחם הניתוחים החדש שהוקם במקום פועל ללא רישיון וכי במתחם הישן, נמצאו ליקויים רבים. לאחר שתוקנו הליקויים במתחם הישן, הוא נפתח מחדש בהסכמת משרד הבריאות.
ראו גם

בית החולים מרב
הערות שוליים

↑  אודות עתידים מדיקל סנטר, באתר www.atmc.co.il
1 2  Infomed.co.il, Infomed
↑  אלמוג עזר, הצרות בדנאל נמשכות: משרד הבריאות סגר שני מתחמים רפואיים של החברה, באתר כלכליסט, 3 באוקטובר 2022
פאברי פיברה

| --- | --- |

 לידה:  17 באוקטובר 1976 (בן 47) סניגליה, איטליה
 שם לידה:  פבריציו טרדוצ'י
 שם במה:  Fabri Fibra 
 מוקד פעילות:  איטליה 
 תקופת הפעילות:  מ-1996
 עיסוק:  ראפר
 סוגה:  היפ הופ • פופ ראפ • היפ הופ פוליטי
 שפה מועדפת:  איטלקית 
 חברת תקליטים:  סוני מיוזיק אנטרטיינמנט
 שיתופי פעולה בולטים:  מחמוד, נסלי
 www.fabrifibra.it
 פרופיל ב-IMDb
 
פבריציו טרדוצ'י (באיטלקית: Fabrizio Tarducci; נולד ב-17 באוקטובר 1976), ידוע בשם הבמה פאברי פיברה (Fabri Fibra), הוא ראפר איטלקי. האלבומים שהוציא נמכרו בכשני מיליון עותקים סך הכל.
ביוגרפיה

טרדוצ'י נולד בקומונה סניגליה שבמחוז מארקה שבאיטליה. אחיו הקטן הוא הראפר והמפיק המוזיקלי נסלי. הוא התעניין במוזיקה מגיל צעיר. כתב וביצע את שירו הראשון כשהיה בן 17. בעקבות הצלחתו המחתרתית, החל פברי פיברה להופיע ברחבי איטליה. בשנת 2000 הקים את הלייבל Teste Mobili Records, ושיתף פעולה עם הרכבי ראפ איטלקיים שונים.
קריירה

בשנת 2002 הוציא פאברי את אלבום הסולו הראשון שלו, Turbe giovanili, אותו כתב והקליט פאברי והפיק המפיק האיטלקי נפפה. האלבום זכה במעמד "אלבום זהב" על מכירת 50,000 עותקים באיטליה.
בשנת 2004 הוציא את אלבומו השני, Mr. Simpatia. האלבום היה לאלבומו הראשון של פיברה אשר הגיע למצעד האלבומים האיטלקי, תוך שהגיע למקום ה-63. כמו אלבומו הקודם, זכה האלבום במעמד "אלבום זהב".
בשנת 2006 הוציא את אלבומו השלישי, Tradimento. האלבום הפך במהרה להצלחתו המסחרית הגדולה ביותר, תוך שהגיע למקום הראשון שמצעד האלבומים האיטלקי ומכר כ-120,000 עותקים בשנה הראשונה לצאתו, מה שזיכה אותו במעמד "אלבום פלטינה". כמו כן, זכה האלבום לשבחים רבים ממבקרי המוזיקה.
בשנת 2007, לאחר שחתם בחברת יוניברסל מיוזיק איטליה, הוציא את אלבומו הרביעי Bugiardo. האלבום זכה להצלחה נאה, אך טרם הצליח לשחזר את הצלחתם של אלבומיו הקודמים. שנתיים לאחר מכן, בשנת 2009, הוציא את אלבומו החמישי, Chi vuole essere Fabri Fibra.
בשנת 2010 הוציא את אלבומו השישי, Controcultura. האלבום הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים האיטלקי ואף נכנס למצעד האלבומים של שוודיה, תוך שנכנס למקום ה-79.
בשנת 2013 הוציא את האלבום Guerra e pace. האלבום זכה לשבחים רבים ממבקרי המוזיקה ומכר כ-70,000 עותקים באיטליה. בהמשך, בשנת 2015, הוציא את גרסת ההופעה לאלבום.
בשנת 2017 הוציא את האלבום Fenomeno. מהאלבום הצליח הסינגל "Pamplona", שהגיע למקום הראשון במצעד השירים האיטלקי וזכה לעשרות מיליוני צפיות ביוטיוב.
בפברואר 2019 התארח בשירו של הזמר מחמוד, "Anni 90", מתוך אלבום הבכורה שלו, Gioventù bruciata. באפריל של אותה השנה התארח בלהיטו של המפיק האיטלקי צ'ארלי צ'ארלס, "Calipso", שהגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים האיטלקי.
הערות שוליים

1 2  Certificazioni - FIMI, www.fimi.it (באיטלקית)
↑  Classifiche - FIMI, www.fimi.it (באיטלקית)
↑  'Spiaggia e messaggi per sentirvi più vicini' - la Repubblica.it, Archivio - la Repubblica.it (באיטלקית)
↑  XL Repubblica - Dettaglio recensione, xl.repubblica.it
↑  italiancharts.com - Fabri Fibra - Bugiardo, italiancharts.com
↑  Fabri Fibra - Chi Vuole Essere Fabri Fibra? :: Le Recensioni di OndaRock, OndaRock (באיטלקית)
↑  Fabri Fibra - Controcultura - swisscharts.com, swisscharts.com
↑  "Il Rap Nel Mio Paese": il primo video di Fabri Fibra dal nuovo album "Squallor", Rolling Stone Italia, ‏2015-04-06 (באיטלקית)
↑  “Squallor” arriva a sorpresa il nuovo album di Fabri Fibra, lastampa.it, ‏2015-04-07 (באיטלקית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb15122468n (data)  GND: 1013902807  ICCU: MODV556576  ISNI: 0000 0001 2098 5837  LCCN: no2011072262  MusicBrainz: ca2c3c55-83ff-4a8b-886a-c45156519469  NLA: 52699519  RERO: 02-A016367714  VIAF: 2768664   WorldCat (עם VIAF): 2768664
פאלאצו אנטינורי

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  פאלאצו 
 מיקום:  פירנצה 
 מדינה:  איטליה 
 הקמה ובנייה
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות הרנסאנס 
 קואורדינטות:  43°46′22″N 11°15′04″E﻿ / ﻿43.77281667°N 11.25112778°E﻿ / 43.77281667; 11.25112778
 he
 
פאלאצו אנטינורי (באיטלקית: Palazzo Antinori) הוא ארמון מתקופת אדריכלות הרנסאנס הממוקם בקצה הצפוני של ויה דה טורנאבואוני (אנ'), שם הוא יוצר פינה מוזרה עם ויה דיי פקורי (Via dei Pecori), ויה דל טרביו (Via del Trebbio), והופך לוויה דיי רונדינלי (Via dei Rondinelli), בפירנצה, איטליה.
היסטוריה

הארמון נבנה בשנים 1461–1469, אולי בתכנון של ג'וליאנו דה מאיאנו (אנ'), בהזמנת ג'ובאני די בונו בוני. הארמון הלא גמור נמכר ב-1475 למשפחת מרטלי. בשנת 1506, הם מכרו אותו לניקולו אנטינורי, שהזמין מספר שינויים (חזית אחורית) וקישוטים (גן פנימי), אולי מבאצ'יו ד'אניולו (אנ'). משנות ה-20 עד 1965 (עם קפיצה במלחמה), שכן בארמון המכון הבריטי של פירנצה .
המבנה הוא עדיין רכוש של משפחת אנטינורי, ושתי קומות עליונות עדיין מאוכלסות על ידי בן המשפחה. בקומה התחתונה פועל אנוטקה.
תיאור

לפאלאצו אנטינורי יש תוכנית מלבנית ושהיא בהשראה חלקית מפאלאצו מדיצ'י-ריקארדי. בחלק הפנימי יש אכסדרה מתקופת הרנסאנס משלושה צדדים, עם קשתות עגולות, קמרונות צולבים ועמודי אבן חול (פיטרה סרנה) עם כותרות מפוסלות. לצירי הקמרונות יש עיטורים דומים.
על קיר נישה בסגנון המאה ה-18 עם מזרקה עם פסל של ונוס וסלעים דמויי ספוג.
הגישה לגן היא דרך שער פנימי הדומה לזה שבפאלאצו ברטוליני סלימבני, מה שהוביל לייחוס השיפוצים מהמאה ה-16 לבאצ'יו ד'אניולו.
לקריאה נוספת

Vannucci, Marcello (1995). Splendidi palazzi di Firenze. Florence: Le Lettere.
הערות שוליים

↑  Antinori family website.
פו שי

פֿוּ שִׂי
פֿוּ שִׂי (סינית: 伏羲, פיניין: fúxī, ידוע גם בשמות פָּאו שִׂי 庖犧, מִי שִׂי 宓羲,, בָּאו שִׂי 包牺, שליט הזבח 牺皇, שִׂי השליט 皇羲, טָאיהָאו 太昊 ועוד. ) הוא אחד משלושת המלכים וחמשת הקיסרים. פֿוּ שִׂי הוא השם שמשמש ברשומות ההיסטוריון. הוא לרוב נחשב הראשון מבין שלושת המלכים ומתוארך לסביבות המאה ה-29 לפנה"ס. הוא נחשב גיבור תרבות בסין, ומייחסים לו את המצאת הטאי צ'י, הדיג, והכנת המלכודות.
מוצאו

פֿוּ שִׂי נולד באזור אמצע שפך הנהר הצהוב, במקום שנקרא צֶ'נְגְגִ'י (ייתכן שמדובר באזור לָאנְטְייֵן (藍田) שבמחוז שאאנשי, או בעיר טְייֵנְשְׁווֵי (אנ') (天水) שבמחוז גאנסו).
בפולקלור

פֿוּ שִׂי נחשב לאבי האנושות ביחד עם נוּ'וָה, אשר מסורות שונות רואות בה את אשתו, אחותו, השליטה שקדמה לו או השליטה שהגיעה אחריו. באגדות הסיניות לשניהם יש גוף דרקון וראש אדם או גוף נחש וראש אדם.
בפולקלור > אגדת המבול

על פי האגדה, מבול חזק שטף את הארץ והיחידים ששרדו היו פֿוּ שִׂי ואחותו נוּ'וָה. הם התבודדו בהרי קונלון שם התפללו לאות מקיסר השמיים. האל אישר את האיחוד ביניהם, והם החלו ביצירת המין האנושי. מסופר שעל מנת לזרז את יצירת בני האדם, מצאו פֿוּ שִׂי ונוּ'וָה דרך יצירה נוספת העושה שימוש בחימר ליצירת בני אדם, ובאמצעות הכוח שהאל נתן להם, הם הפיחו חיים בפסלוני החימר. פֿוּ שִׂי נעשה לשליט צאצאיו, והדיווחים על תקופת שלטונו נעים בין 115 שנים (2852-2737 לפנה"ס) ל-116 שנים (2952-2836 לפנה"ס).
בפולקלור > האגדות על יצירת הטריגרמות

על פי האגדה ישב פֿוּ שִׂי על מזבח מרובע, הקשיב לנשיפת שמונה הרוחות, ועל בסיסן יצר את שמונה הטריגרמות. מהן נוצר בתקופת שושלת ג'ואו האי צ'ינג (הקרוי גם "הקלאסיקה של התמורות", "ספר התמורות", יִי גִ'ינְג, או "השינויים של ג'ואו") שנחשב ספר מרכזי בתרבות הסינית. מנהגים מודרניים בסין של קריאת גורלות או זריקת קובייה מכוס הן למעשה גרסה מפושטת של הדברים שנידונים באי צ'ינג. מאחר שיצר את הטריגרמות אנשים סגדו לו כמו לאל, וכיבדו אותו בתואר "המורה המייסד של שמונה הטריגרמות".
על פי מסורת אחרת, פֿוּ שִׂי ביסס את יצירת הטריגרמות על מה שקרא במפת חֶה (או "מפת הנהר הצהוב"). על פי אותה מסורת, סידור הטריגרמות (八卦 bāgùa) של האי צ'ינג התגלה לו בדרך פלאית. על פי המסופר הוא גילה את הסידור בסימנים על גבו של סוס-דרקון מיתולוגי (או צב, לפי מסורות אחרות) אשר יצא מהנהר. התגלית הזו נחשבת למקור הקליגרפיה הסינית.
פֿוּ שִׂי ופָּאנְגוּ

ישנן טענות כי פֿוּ שִׂי ופָּאנְגוּ (盘古) הם אותה דמות. שמו של פָּאנְגוּ הוא שילוב המלים "פָּאן" שמשמעותה העתיקה "התחלה", ו"גוּ" שמשמעותה דלעת, ומשמעותו קשורה לריבוי והתרבות.
על פי תאוריה זו, לאחר ששבטים כגון שבטי קיסר הלהט וצְ'ה יוּאוּ(蚩尤) נדדו מאגן הנהר הצהוב דרומה, הפך פֿוּ שִׂי שנתפס כאב הקדמון לפָּאנְגוּ בסיפורים העממיים, וכך הופץ בקרב המיעוטים בדרום, והביא ליצירת המיתוס על בריאת השמיים והארץ על ידי פָּאנְגוּ. ניתן לראות שתאוריה זו רואה בפֿוּ שִׂי אב קדמון של מספר שבטים, ולא אחד מראשי השבטים שחיו במקביל זה לזה.