בלה הרביעי, מלך הונגריה
בלה הרביעי והיהודים

בהתחלת דרכו, בדומה לאביו המלך אנדראש השני, בלה "מלך המשנה" הצעיר נאלץ לעיתים להיכנע לדרישות של הכנסייה להגבלת זכויות היהודים. בנוסף אחד הנושאים שהדאיגו באותה תקופה את הכנסייה היה קיומם של גיורים בקרב תושבי הממלכה. בשנת 1234 נשבע על כן הנסיך בלה בפני הבישוף יעקוב של פרנסטה להטיל עונש מוות על כל נוצרי שיעז להתגייר.

מאוחר יותר, אחרי הפלישה המונגולית-טטרית, לפי דוגמת החלטותיו של פרידריך השני פון בבנברג "הלוחמני", מאוסטריה, בשנים 1238 1244 וכפי שנהגו עוד כמה משליטי אירופה בימי הביניים (בולסלב האדוק בפולין בשנת 1264, אוטאקר השני בצ'כיה ב-1268, הדוכס היינריך של שלזיה ב-1269) במסגרת מדיניות השיקום של ממלכת הונגריה, חזר בלה הרביעי מההחלטות הקודמות נגד היהודים והוציא ב-5 בדצמבר 1251 צ'רטר בן 30 סעיפים


Iura Iudaeorum 
בו נתן רשות ליהודים להתיישב בארצו.
Iudaeis universis in regno nostro constitutis hec iura ordinavimus ipsis inviolabiliter observanda
על ידי צ'רטר זה ערב המלך לזכות היהודים לחיות חופשיים, בהתאם לחוקיהם ודתם, תחת חסות מיוחדת של המלך. התיר להם לקיים את דתם ואת חגיהם, לבחור לעצמם כלי קודש ודיינים, לבנות בתי-כנסת ובתי מדרש שלהם (scholae iudaeorum) קבע עונשים למי שחילל קדושת בתי כנסת. כמו כן אישר ליהודים חופש תנועה וזכות לרכוש בתים.
באשר לחלק מהסכסוכים המשפטיים בין היהודים לבין עצמם דייניהם הורשו להכריע לפי הלכתם.
במקרים חמורים מסוימים לקח המלך לעצמו את הזכות לפסוק את הדין.
היהודים הוכרזו כ"משרתים של חדר האוצר" (Servi camerae) ‏ (Judaei ad cameram regiam pertinentes)
לפי מעמד זה היו חייבים במס מיוחד ששולם ישירות לאוצר המלך. בנוגע לעסקאות מסחר מצבם היה דומה לשאר הסוחרים שבערים.
הצ'רטר כלל גם אמצעים להגן על היהודים מפני התעללויות ורדיפות.
משערים שרעיון הצ'רטר הבשיל בלבו של המלך גם הודות לcomes ("רוזן" של חדר האוצר, comes camerae) ממוצא יהודי בשם טקה או טחה (Teha ,Theka), ששרת בעבר את בית באבנברג באוסטריה, ושקיבל אחריות על האוצר בזמן המלך אנדראש השני.
בסביבות 1250 יהודי אחר, בשם חנל או חנלה, (חנוך) הובא מווינה לבודה על מנת להטביע מטבעות בשביל המלך במטבעה (fabrica) שהוקמה בבודה. חנל או חנוך קיבל את התפקיד של "אישפאן של חדר האוצר "
kamaraispán או "רוזן" של האוצר comes camerae regiae (מעין "שמבלאן" או "צ'מברלין").
הוא הלווה למלך סכומים של כסף ובמקום החזרתם קיבל כמה טירות, אדמות וטחנות קמח בוספרם, קומארום וטאטה.
על חלק ממטבעות הנחושת הקרויים "טטריים" שהונפקו בימי המלכים אנדראש השני, בלה הרביעי ואישטוואן החמישי, מופיעה באמצע אות עברית המסמנת ככל הנראה את האות הראשונה של שם האחראי על האוצר, "ט" לפי שם ה"רוזן" טקה, "ח" לפי "חנוך", "פ" לפי "פרדמנוס" או אולי "פסח" וכו'.
הפריווילגיות מהן נהנו היהודים, על אף המגבלות הקיימות, עוררו לא פעם את מורת רוחם של האפיפיורים.
כך בשנת 1264 באיגרת אל בלה הרביעי מחה האפיפיור אורבנוס הרביעי נגד "ההזדמנויות הניתנות ליהודים, שחטאם שלהם עצמם גזר עליהם עבדות נצח, לקבל סמכויות רשמיות מעל לנוצרים".
אף על פי כן המשיך המלך להתעלם ממחאות אלה.
הזכויות שהוענקו על ידי בלה הרביעי בשנת 1251 ליהודים שחיו בהונגריה חודשו בדרך כלל על ידי המלכים שבאו אחריו (עם היוצא מן הכלל של לאסלו החמישי). במיוחד קיבלו תוקף מחודש אחרי שבשנת 1396, לפי בקשת היהודים המלך זיגמונד לבית לוקסמבורג הסכים להעביר לנציגם, שלמון (שלמה), עותק מהמסמך של בלה הרביעי שנשמר בעיר סקשפהרוואר.
הזכויות המיוחדות קויימו עד לתבוסת ההונגרים בידי העות'מאנים בקרב מוהאץ' ב-1526.
במוזיאון יהדות הונגריה בבודפשט נמצא העתק של הבולה של בלה הרביעי הנוגעת לזכויות היהודים.