stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כתוביות פתיחה
בקולנוע

כמה סרטים השתמשו בקטעי כתוביות פתיחה יוצאי דופן ומשוכללים למדי מאז סוף העשור השני של המאה ה-20. בארצות הברית מנהג זה הפך נפוץ יותר בשנות ה-30 של המאה ה-20. בסרט "Show Boat" משנת 1936, דמויות חתוכות על פטיפון מסתובב נשאו כרזות מעליהן שהציגו את כתוביות הפתיחה. רצף הפתיחה הזה עוצב על ידי ג'ון הארקרידר, שיצר את התלבושות להפקה המקורית של המחזמר בברודוויי משנת 1927.
בכמה סרטים הופיעו כתוביות הפתיחה על רקע של עננים (לעיתים נעים). אלה כוללים את "הקוסם מארץ עוץ" (1939), "עוד תעלה תזרח השמש" (1946), "אוליבר טוויסט (1948) בבימויו של דייוויד לין, ו-King of Kings. מ-1961.
בשנת 1947, בסרט בטכניקולור "סינבד המלח", האותיות של כתוביות הפתיחה כאילו נוצרות ממים צבעוניים שזורמים לתוך מזרקה.
כותרות וקרדיטים של סרטים מופיעים בדרך כלל בצורה כתובה, אך מדי פעם הם נאמרים במקום זאת. הדוגמה הראשונה לכך בקולנוע האמריקאי הייתה בסרט The Terror מ-1928. יש גם כמה מקרים שבהם כותרות וקרדיטים מוצגים בשירה, כולל מחזות הזמר Sweet Rosie O'Grady‏ (1943) ו-Meet Me After the Show‏ (1951).
מאז סוף שנות ה-50, קטעי כתוביות הפתיחה היו חלון ראווה לעיצוב ואיור עכשוויים. קטעי הכותרת של סול בס ומוריס בינדר (אנ') הם בין הדוגמאות הטובות ביותר לכך. הם גם היוו השראה לחקיינים רבים בקולנוע ובטלוויזיה.
בסרט בן חור מ-1959, כתוביות הפתיחה נקבעו על רקע "בריאת האדם" בתקרת הקפלה הסיסטינית של מיכלאנג'לו. ככל שהקרדיטים התקדמו, המצלמה התקרבה לאט אל יד האלוהים שהושטה לעבר אדם.
ב-1976 עיצב סול בס את כתוביות הפתיחה לסרט That's Entertainment, Part II, שבו כלל מחווה למגוון קטעי כותרות מסרטים הוליוודיים קודמים ושכפל כמה קטעי כותרות משנות ה-30.
כתוביות הפתיחה של קייל קופר (אנ') לסרטו של דייוויד פינצ'ר "שבעה חטאים" (1995) השפיע על שורה שלמה של מעצבים בסוף שנות ה-90.
לסרטו של קנת בראנה "המלט" (1996) אין כמעט כתוביות פתיחה. הקרדיטים היחידים שנראו בהתחלה הם שם חברת ההפקה, שמו של שייקספיר וכותרת הסרט. הכותרת מוצגת באמצעות המצלמה המתגלגלת באיטיות על בסיס פסלו של המלך המת המלט, שרוח הרפאים שלו תופיע בשלוש סצנות של הסרט, ותמלא תפקיד מכריע בסיפור.
משחקי וידאו

ההקדמה המונפשת וכתוביות הפתיחה היו חלק מרכזי במשחקי וידאו במשך עשרות שנים. עם זאת, רק בשלב מאוחר כתוביות הפתיחה של המשחקים הצליחו להתאים לאיכות של כותרי סרטים וטלוויזיה.
המשחק "The Last of Us" של חברת Naughty Dog הוא דוגמה למשחק AAA שהשתמש בכתוביות פתיחה בסגנון של סרט קולנוע.
הערות שוליים

↑  "The Kinetic Typography Engine" (PDF). ארכיון (PDF) מ-20 במרץ 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Radatz, Ben (10 ביולי 2012). "Se7en (1995) — Art of the Title". Art of the Title. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "The Sopranos (1999) — Art of the Title". Art of the Title. 29 באפריל 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Allison, Deborah (27 בנובמבר 2006). "Novelty Title Sequences and Self-Reflexivity in Classical Hollywood Cinema". Screening the Past (20). {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Allison, Deborah (30 בינואר 2011). "Beyond Saul Bass: A Century of American Film Title Sequences". Film International. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Radatz, Ben (29 באפריל 2014). "Se7en (1995) — Art of the Title". Art of the Title. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "A Brief History of Video Game Title Design". Art of the Title. 5 בנובמבר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Last of Us". Art of the Title. 10 בספטמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
כתוביות הפתיחה של הסרט "הקץ לנשק" משנת 1932
אוניברסיטת אינדיאנה

| --- | --- |
סמליל האוניברסיטהסמליל האוניברסיטה
חותם האוניברסיטה
חותם האוניברסיטה
 state university system
 מוטו:  Lux et Veritas   "אור ואמת"
 תקופת הפעילות:  1820–הווה (כ־205 שנים)
 בעלי תפקידים
 נשיא:  פמלה וויטן (אנ')
 סגל:  8,733 (כלל האוניברסיטה)
 סטודנטים
 כלל הסטודנטים:  110,436 (כלל האוניברסיטה)
 סטודנטים לתואר ראשון:  89,176 (כלל האוניברסיטה)
 סטודנטים לתארים מתקדמים:  21,260 (כלל האוניברסיטה)
 שונות
 הון עצמי:  2.43 מיליארד דולר (2020)
 מיקום
 מיקום:  בלומינגטון, אינדיאנה  ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 קואורדינטות:  39°10′00″N 86°30′00″W﻿ / ﻿39.166666666667°N 86.5°W﻿ / 39.166666666667; -86.5
 www.indiana.edu
 he
 
אוניברסיטת אינדיאנה (באנגלית: Indiana University; בראשי תיבות: IU) היא אוניברסיטה ציבורית הפרושה בתשעה קמפוסים במדינת אינדיאנה. האוניברסיטה נוסדה ב-1820 כ"סמינר מדינת אינדיאנה", בשנת 1846 שונה שמה ל"קולג' אינדיאנה".
הקמפוס המרכזי של האוניברסיטה שוכן בבלומינגטון (בשנת 2009 למדו בו 42,347 סטודנטים מתוך 107,160 בכל קמפוסי האוניברסיטה) ונקרא בקיצור IUB. קמפוס זה דורג ב-2009 במקום ה-93 בין 100 האוניברסיטאות הטובות בעולם.
לאוניברסיטת אינדיאנה תשעה קמפוסים באינדיאנה: שני קמפוסי ליבה, חמישה קמפוסים אזוריים ושני מרכזים אזוריים בניהול IUPUI.
קמפוסי ליבה:
אוניברסיטת בלומינגטון אינדיאנה בבלומינגטון
אוניברסיטת אינדיאנה-אוניברסיטת פורדו אינדיאנפוליס (אנ') באינדיאנפוליס. בקמפוס זה נמצא בית הספר לרפואה של האוניברסיטה ובית הספר למשפטים.
קמפוסים אזוריים ברחבי אינדיאנה:
אוניברסיטת אינדיאנה מזרח (אנ') בריצ'מונד (אנ')
אוניברסיטת אינדיאנה קוקומו (אנ') בקוקומו (אנ')
אוניברסיטת אינדיאנה צפון מערב (אנ') בגריי
אוניברסיטת אינדיאנה סאות' בנד (אנ'), בסאות' בנד, בה נמצא בית ספר לרפואה משותף לאוניברסיטת אינדיאנה ולאוניברסיטת נוטרדאם
אוניברסיטת אינדיאנה דרום מזרח (אנ') בניו אולבני (אנ')
קמפוסים אזוריים בניהול IUPUI:
אוניברסיטת אינדיאנה-אוניברסיטת פורדו (אנ') בקולומבוס (אנ'), קמפוס משותף עם אוניברסיטת פרדו
אוניברסיטת אינדיאנה פורט ווין (אנ') בפורט ויין, קמפוס משותף עם אוניברסיטת פרדו
בתי ספר

בית הספר לרפואה
בית הספר לעבודה סוציאלית
בית הספר לסיעוד
בית הספר לבריאות הציבור ע"ש ריצ'רד פיירבנקס
בית הספר ללימודים גלובליים ובינלאומיים ע"ש המילטון לוגר
בית הספר למדיה (1911)
בית הספר למשפטים (אנ') ע"ש מאורר (1842)
בית הספר למנהל עסקים (אנ') ע"ש קלי (אנ') (1920)
בית הספר לחינוך (אנ') (1923)
בית הספר לענייני ציבור ואיכות הסביבה (אנ') ע"ש אוניל (1972)
בית הספר לפילנתרופיה ע"ש לילי (2012)
בית הספר לאמנות, אדריכלות + עיצוב ע"ש סידני ולוסי אסקנזי (2016)
בית הספר למידענות, מחשוב והנדסה (אנ') ע"ש לודי (אנ') (2017)
גלריה

"בית הסטודנטים" בקמפוס בלומינגטון
שערי קמפוס בלומינגטון
קמפוס סאות' בנד
הערות שוליים

↑  דירוג ARWU
| איגוד האוניברסיטאות האמריקניות - ארגון אוניברסיטאות מחקר מובילות בארצות הברית וקנדה |
| --- | --- | --- |
| אוניברסיטאות ציבוריות | אוהיו סטייט • אורגון • איווה • איווה סטייט • אילינוי • אינדיאנה • אריזונה • אריזונה סטייט •  באפלו • ג'ורג'יה טק • דרום פלורידה • וושינגטון • ויסקונסין–מדיסון •  וירג'יניה • טקסס • טקסס A&M • יוטה • מיזורי • מינסוטה • מישיגן • מישיגן סטייט • מרילנד • סטוני ברוק • פיטסבורג • פלורידה • פנסילבניה סטייט • פרדו • קולורדו • קליפורניה (אירוויין • ברקלי • דייוויס • לוס אנג'לס • סן דייגו • סנטה ברברה • סנטה קרוז • ריברסייד) • קנזס • קרוליינה הצפונית • ראטגרס • ראטגרס-ניו ברונסוויק |  |
| אוניברסיטאות פרטיות | אמורי • בוסטון • בראון • ברנדייס • ג'ורג' וושינגטון • ג'ונס הופקינס • דארטמות' קולג' • דיוק • דרום קליפורניה • הרווארד • ואנדרבילט • וושינגטון בסנט לואיס • טאפטס • טוליין • ייל • נורת'ווסטרן • ניו יורק • סטנפורד • פנסילבניה • פרינסטון • קולומביה • קורנל • קייס וסטרן ריזרב • קרנגי מלון • רייס • רוצ'סטר • שיקגו • Caltech •‏ MIT |  |
| אוניברסיטאות בקנדה | טורונטו • מקגיל |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262798605171  BIBSYS: 90395026  BNE: XX134287  BnF: cb11869916z (data)  CiNii: DA00752673  ISNI: 0000 0004 0413 3089  LCCN: n80126369  NKC: nlk20050163041  NLA: 36564765  ULAN: 500304611   WorldCat (עם LCCN): n80-126369 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אוניברסיטאות ומכללות ובנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אוניברסיטת דיוק

| --- | --- |
סמל אוניברסיטת דיוקסמל אוניברסיטת דיוק
קפלת אוניברסיטת דיוק
קפלת אוניברסיטת דיוק
 אוניברסיטה
 על שם:  וושינגטון דיוק 
 מוטו:  Eruditio et Religio  (ידע ואמונה)
 תקופת הפעילות:  1838–הווה (כ־187 שנים)
 מייסדים:  ג'יימס ביוקנן דיוק 
 בעלי תפקידים
 נשיא:  וינסנט פרייס (אנ')
 סגל:  3,982 (2021)
 סטודנטים
 כלל הסטודנטים:  16,780 (2021)
 סטודנטים לתואר ראשון:  6,789 (2021)
 סטודנטים לתארים מתקדמים:  9,991 (2021)
 שונות
 הון עצמי:  12.7 מיליארד דולר (2021)
 כינוי קבוצת הספורט:  בלו דווילס ("שטנים כחולים")
 מיקום
 מיקום:  דרהאם, קרוליינה הצפונית
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 קואורדינטות:  36°00′04″N 78°56′20″W﻿ / ﻿36.001111111111°N 78.938888888889°W﻿ / 36.001111111111; -78.938888888889
 www.duke.edu
  (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה אוניברסיטת דיוק(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה אוניברסיטת דיוק(למפת קרוליינה הצפונית רגילה) ראלי שארלוט גרינסבורו פאייטוויל וילמינגטון גרינוויל וירג'יניה טנסי קרוליינה הדרומית  ג'ורג'יה האוקיינוס האטלנטי אוניברסיטת דיוק(למפת קרוליינה הצפונית מוגדלת) ראלי שארלוט גרינסבורו פאייטוויל וילמינגטון גרינוויל וירג'יניה טנסי קרוליינה הדרומית  ג'ורג'יה האוקיינוס האטלנטי אוניברסיטת דיוק
 
אוניברסיטת דיוק (באנגלית: Duke University) היא אוניברסיטת מחקר פרטית הנמצאת בעיר דרהאם שבקרוליינה הצפונית, ארצות הברית. דיוק נחשבת כאחת מהאוניברסיטאות היוקרתיות והמובילות ביותר בעולם, ובדירוג ה'וול סטריט ג'ורנל' בארצות הברית מדורגת במקום ה-5, עם אחוז קבלה של 5.7% בלבד. האוניברסיטה חברה באיגוד אוניברסיטאות המחקר (URA) ובאיגוד האוניברסיטאות האמריקניות (AAU).
על בוגרי האוניברסיטה נמנים נשיא ארצות הברית, 15 זוכי פרס נובל, 3 זוכי פרס טיורינג, 50 זוכי מלגת רודס, 25 זוכי מלגת צ'רצ'יל (אנ'), 13 זוכי מלגת שוורצמן (אנ') ו-8 זוכי מלגת מיטצ'ל (אנ'), כמו גם אנשי ממשל ושופטים בכירים במערכת השירות הציבורי של ארצות הברית, לצד חוקרים בעלי שם, ו-14 מיליארדרים.
היסטוריה

טריניטי קולג', המוסד שהיווה את התשתית להקמת האוניברסיטה, נוסד ב-1838 על ידי קווייקרים ונוצרים מתודיסטים. ב-1924 הקים איל הטבק, ג'יימס ביוקנן דיוק, קרן למימון אוניברסיטה בדרהאם, ובה 40 מיליון דולר (531 מיליון דולר בערך של 2011). לאחר סירוב של מוסד אחר להקים את האוניברסיטה בדרהאם, נודע לו כי בטריניטי קולג' בוחנים אפשרות להגדיל את המוסד, הוא פנה אל הנהלת המוסד והציע את תרומתו, הם נענו להקים את האוניברסיטה החדשה בדרהאם וזכו במימון הקרן. בעקבות התרומה קבעה האוניברסיטה את שמה על שם אביו, וושינגטון דיוק (אנ').
ארגון אקדמי

טריניטי קולג' לאמנויות ומדעים (אנ') (1838)
בית הספר למשפטים (1868)
בית הספר לתארים מתקדמים (אנ') (1926)
בית הספר לתאולוגיה (אנ') (1926)
בית הספר לרפואה (אנ') (1930)
בית הספר לסיעוד (אנ') (1931)
בית הספר לאיכות הסביבה (אנ') ע"ש ניקולס (אנ') (1938)
בית הספר להנדסה (אנ') ע"ש פראט (אנ') (1939)
בית הספר למנהל עסקים ע"ש פוקווה (אנ') (1969)
בית הספר למדיניות ציבורית (אנ') (1971)
בית הספר לרפואה (אנ') (2007)
אוניברסיטת דיוק בקונשאן (אנ') (2013)
דירוגים > דירוגים בין-לאומיים

דירוג שאנגחאי: מקום 39 (2024)
דירוג Times Higher Education: מקום 26 (2024)
דירוג QS לאוניברסיטאות: מקום 57 (2024)
דירוג U.S. News & World Report: מקום 26 (2024)
דירוגים > דירוגים בתחומים שונים

לצד דירוג כללי מוביל, מספר בתי ספר לתארים מתקדמים בולטים במיוחד בדירוגים שונים לאורך השנים:
בית הספר למשפטים מדורג במקום ה-5 בארצות הברית.
בית הספר לרפואה מדורג במקום ה-3 בארצות הברית. בית החולים האוניברסיטאי דיוק גם נחשב לאחד מהמוסדות הרפואיים המובילים בארצות הברית.
בית הספר לעסקים על שם פיוקווא של אוניברסיטת דיוק מדורג במקום ה-6 בארצות הברית.
ספורט

לאוניברסיטת דיוק קבוצת פוטבול וקבוצת כדורסל מצליחות, אשר מכונות "הבלו דווילס של דיוק (אנ')", "השטנים הכחולים של דיוק". קבוצת הכדורסל נחשבת לאחת המצליחות בטורניר המכללות אי פעם וצברה לה לאורך השנים תומכים ושונאים רבים אשר רואים בה נציגה של אמריקה האליטיסטית. הקבוצה הגיעה להישגים מכובדים בטורנירי NCAA רבים בכדורסל, כאשר בשנים 1980 - 2022 מאמנה היה מייק ששבסקי. כוכבי כדורסל רבים יצאו מהמכללה ובהם כריסטיאן לייטנר, גרנט היל, אלטון ברנד, שיין באטייה, קרלוס בוזר, לואול דנג, ג'יי. ג'יי. רדיק, קיירי אירווינג וג'ייסון טייטום. בנוסף, בדראפט 2019 נבחרו 3 שחקנים שיצאו מהאוניברסיטה בעשרת הבחירות הראשונות שלו. השחקנים הם: זאיון ויליאמסון (בחירה מספר 1), אר. ג'יי. בארט (בחירה מספר 3) וקאם רדיש (בחירה מספר 10).
הערות שוליים

↑  Wall Street Journal/Times Higher Education College Rankings 2021, Times Higher Education (THE), ‏2020-09-08 (באנגלית)
↑  Duke University Sees a Record Increase in Undergraduate Applications, today.duke.edu (באנגלית)
↑  Kathleen Elkins, 19 colleges to attend if you want to be a billionaire, CNBC, ‏2016-09-06 (באנגלית)
↑  2023-2024 Best Law Schools, USNews.com
↑  https://www.usnews.com/best-graduate-schools/top-medical-schools/research-rankings
↑  The Best U.S. B-Schools of 2010 - Businessweek
| איגוד האוניברסיטאות האמריקניות - ארגון אוניברסיטאות מחקר מובילות בארצות הברית וקנדה |
| --- | --- | --- |
| אוניברסיטאות ציבוריות | אוהיו סטייט • אורגון • איווה • איווה סטייט • אילינוי • אינדיאנה • אריזונה • אריזונה סטייט •  באפלו • ג'ורג'יה טק • דרום פלורידה • וושינגטון • ויסקונסין–מדיסון •  וירג'יניה • טקסס • טקסס A&M • יוטה • מיזורי • מינסוטה • מישיגן • מישיגן סטייט • מרילנד • סטוני ברוק • פיטסבורג • פלורידה • פנסילבניה סטייט • פרדו • קולורדו • קליפורניה (אירוויין • ברקלי • דייוויס • לוס אנג'לס • סן דייגו • סנטה ברברה • סנטה קרוז • ריברסייד) • קנזס • קרוליינה הצפונית • ראטגרס • ראטגרס-ניו ברונסוויק |  |
| אוניברסיטאות פרטיות | אמורי • בוסטון • בראון • ברנדייס • ג'ורג' וושינגטון • ג'ונס הופקינס • דארטמות' קולג' • דיוק • דרום קליפורניה • הרווארד • ואנדרבילט • וושינגטון בסנט לואיס • טאפטס • טוליין • ייל • נורת'ווסטרן • ניו יורק • סטנפורד • פנסילבניה • פרינסטון • קולומביה • קורנל • קייס וסטרן ריזרב • קרנגי מלון • רייס • רוצ'סטר • שיקגו • Caltech •‏ MIT |  |
| אוניברסיטאות בקנדה | טורונטו • מקגיל |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007576345005171  PLWABN: 9810539357605606  BIBSYS: 90606224  BNE: XX106944  BnF: cb11869113q (data)  CiNii: DA04817497  GND: 42506-0  ISNI: 0000 0004 1936 7961  LCCN: n80008725  NKC: ko2005275284  NLA: 35048443  RERO: 02-A000188528  SNAC: w6jb6wkw  SUDOC: 026444674  TePapa: 33577  VcBA: 494/38605  VIAF: 133145911113227060195   WorldCat (עם VIAF): 133145911113227060195
ללא גבולות

| --- | --- |

 מבוסס על:  "השדות האפלים" (אנ')
 בימוי:  ניל ברגר
 הופק בידי:  בראדלי קופר
 תסריט:  לסלי דיקסון  אלן גלין
 עריכה:  מייקל טורניק
 שחקנים ראשיים:  בראדלי קופר  רוברט דה נירו  אבי קורניש
 מוזיקה:  פול ליאונרד-מורגן 
 צילום:  ג'ו וילמס 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Rogue, Virgin Produced 
 חברה מפיצה:  רלטיביטי מדיה, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 18 במרץ 2011  ישראל 17 במרץ 2011
 משך הקרנה:  105 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פעולה, סרט דרמה, סרט מדע בדיוני, סרט מתח, סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 מקום התרחשות:  ניו יורק 
 תקציב:  27 מיליון דולר (מוערך)
 הכנסות:  161,849,455 דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   darkfields
 סרט הבא:  ללא גבולות 
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
ללא גבולות הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 2011. בסרט מככבים בראדלי קופר, רוברט דה נירו ואֶבּי קוֹרְניש, והוא מבוסס על הרומן "השדות האפלים" (אנ').
צוות השחקנים הראשי

| --- | --- |

בראדלי קופר ורוברט דה נירו
בראדלי קופר - אדוארד "אדי" מורה
רוברט דה נירו - קארל ואן לון
אבי קורניש - לינדי
אנה פריל - מליסה גאנט
ג'וני ויטוורת' - ורנון גאנט
רוברט ג'ון בורק - דון פירס
תומאס אראנה - האיש במעיל החום
טי.וי קארפיו - ואלרי
פטרישיה קלמבר - גברת אטווד
אנדרו הווארד - גינדי
נד אייזנברג - מוריס ברנדט
ראו גם

ללא גבולות (סדרת טלוויזיה)
לוסי (סרט)
היסטוריה של מיאנמר

ההיסטוריה של מיאנמר היא ארוכה ומפותלת. מספר קבוצות אתניות התגוררו באזור.
פרה-היסטוריה

קיים מעט מחקר מוצק בנושא הפרה-היסטוריה של בורמה. כמעט ולא התקיימו חפירות באתרים פרה-היסטוריים. ממצאים מעטים מעידים כי קיים פוטנציאל אדיר באזור. בחפירות בשנת 2001 נמצאו ממצאים מתקופת האבן החדשה. בשכבות העמוקות יותר התגלו כלי אבן, ובשכבות גבוהות יותר כלי ברונזה. בכפר ניאונגן (Nyaunggan) התגלה בית עלמין מתקופת הברונזה וההתיישבות תוארכה לשנים 3000 - 1500 לפנה"ס.
ממלכה מוקדמת

קיימות הנחות כי העם העתיק ביותר שהתגורר באזור בורמה של ימינו הוא המון או הפיו. עדויות לפעילות המון קיימות רק מן המאה ה-10, עדויות מוקדמות בהרבה קיימות לפעילות ממלכות הפיו. תושבי הממלכות הושפעו רבות מן התרבות ההודית. תיאורים סיניים של ממלכות הפיו מציגות אותן כערים שלוות, אשר כמעט ולא נלחמו ביניהן; ושבהן לא היו בתי כלא (הענישה התנהלה באמצעות הצלפות ועונש מוות). התושבים לבשו כותנה, ולא משי, על מנת שלא לפגוע בטוואי המשי. אורז היה הגידול החקלאי העיקרי. מכל מקום, קיימים ממצאים של מטבעות של ערי הפיו וממצאים המעידים על כך שהן היו מוקפות חומה. העיר העתיקה ביותר בממלכות הפיו הייתה בייקתאנו, אך זו איבדה בסביבות המאה החמישית את הבכורה לטובת סרי קסטרה. החל מן המאות החמישית-שישית נדחקה חשיבותו של ההינדואיזם לטובת הבודהיזם, מכל שלושת זרמי הבודהיזם העיקריים, הטהרוואדה (הִינַיַאנָה), מהאיאנה, והוג'ריאנה. תושבי הערים השתייכו לזרם הטהרוואדה בבודהיזם וכל הילדים שירתו במקדש בין גיל שבע ל-20. נסיכויות הפיו החלו לשקוע בסביבות שנת 800, עם עליית ממלכת נָאנְגָ'או (אנ').
המאה ה-9 עד ה-18

במהלך המאה ה-9 התרחשה הגירה המונית של קבוצת הבמר (בורמזים) מגבול סין-טיבט לעמק האיראוואדי (אנ'). הם הפכו לרוב השולט והקימו באזור ממלכה בודהיסטית. בשנת 1287 נפלה הממלכה בידי קיסרות שושלת יואן הסינית שהייתה בשליטת האימפריה המונגולית.
לאחר נפילת ממלכת פאגאן בידי האימפריה המונגולית, היא התפוררה לסדרה של ממלכות קטנות. בתחילת המאה ה-15 בורמה הייתה מחולקת לארבעה מרכזי כוח: בורמה עילית, בורמה תחתית, מדינות השאן וארקאן. רבים ממרכזי הכוח הללו היו מורכבים בעצמם ממדינות קטנות או מנסיכויות. בתקופה זו התקיימו מלחמות פנימיות והממלכות הקטנות כרתו והפרו בריתות ביניהן ולעיתים ממלכות קטנות כרתו בריתות עם מספר מדינות גדולות במקביל.
במהלך המאה ה-16 אוחדה בורמה מחדש תחת שלטון אחד.
עם הגעת האימפריות הקולוניאליות לאזור, החלו בהדרגה בריטניה וצרפת להשתמש בתקופות מונסון בשירותיו של נמל סיריאם (אנ').
בשנת 1738 החלה פשיטה אלימה של אנשי מאיטי (אנ') על בורמה עילית. הפשיטה החלישה את השלטון המקומי ועוררה מרד פנימי של אנשי מון (אנ'). הפשיטה של המאיטים נבלמה בשנת 1749, ואת המרד של אנשי מון בשנת 1755 תחת מלך חדש שכינה את עצמו אלאונגפאיה (אנ'). בשנים 1759-1758 יצא אלאונגפאיה למסע נקם באנשי מאיטי, בזז את צבאם ומכר לעבדות את חייליהם.
ב-1752 הפך אלאונגפאיה את אזור מנדליי למרכז השליטה בו נבנו חמש ערי בירה שונות.
צרפת ובריטניה ניסו בדרכים שונות להעמיק את השפעתם על הדרום בורמה. בשנת 1759 כאשר הבריטים סרבות להיענות לדרישותיו של אלאונגפאיה במשא ומתן, טבחו אנשיו בבריטים. חלק מהסיבות לטבח היו קשורות גם לחשדותיו של המלך שהבריטים מנסים לסייע למרד של אנשי מון. לאחר מלחמת שבע השנים עזבו הצרפתים את האזור והבריטים שלטו בנתיבי הסחר, מה ששינה את ההתנהלות והאינטרסים שלהם והפחית את החשיבות שהייתה לבורמה עבורם, כך שהם חדלו לנסות לקדם את מיזמיהם באזור. העדר ההתנגדות מצד האימפריות האירופאיות חיזק עוד יותר את כוחו של אלאונגפאיה, זמנית.
בשנת 1764 בנו של אלאונגפאיה, שכונה בהמשך בודאוופאיה (אנ'), ביצע הפיכה והשתלט על המדינה. בודאוופאיה ביצע מספר פעמים פלישות לממלכת סיאם השכנה.
המאה ה-19 והמאה ה-20

בורמה נכבשה בהדרגה על ידי האימפריה הבריטית במלחמות האנגלו-בורמזיות בין 1824–1886. לבסוף נפלה הממלכה בידי הבריטים בעקבות סכסוך בין בורמה לחברה בריטית בנוגע לתשלום מסים על ייצוא עץ טיק. הבריטים סיפחו את הממלכה להודו הבריטית, והמלך ומשפחתו הוגלו להודו. בשנות ה-30 של המאה ה-20 החל מאבק אנטי-קולוניאלי לעצמאות בורמה. ב־1 באפריל 1937 הפכה בורמה למושבה נפרדת בעלת משטר עצמי, כשהיא מופרדת מהודו הברטית במסגרת חוק ממשלת הודו, 1935.
במלחמת העולם השנייה, בקרבות שכונו בשם המערכה על בורמה, פלש צבא יפן הקיסרית לבורמה תוך שימוש במשתפי פעולה מקומיים, ובראשם אונג סן. לקראת סוף המלחמה, כאשר הבריטים פלשו וכבשו מחדש את בורמה, הפך אונג סן למנהיג התנועה לבורמה העצמאית, אך ב-1947 נרצחו הוא ואנשיו בראנגון. ב-4 בינואר 1948 קיבלה בורמה את עצמאותה.
המשטר הבורמזי לאחר קבלת העצמאות היה ניסיון לחקות את הדמוקרטיה הבריטית. השליט, טאקין נו (המכונה בכבוד או נו), ניסה להנהיג בה משטר סוציאליסטי וזכה בכל מערכות הבחירות בין 1948 ו-1962. ב-1961 מונה או טאנט הבורמזי לתפקיד מזכ"ל האו"ם. עם זאת, משטר זה כשל בהרגעת המתחים האתניים והמעמדיים במדינה וב-1962 השתלט הצבא על המדינה.
ב-1962 השתלט הגנרל נֵי וִין על המדינה. או נו פרש למנזר בודהיסטי ואו טאנט המשיך לכהן במשרתו, אך הפך למעשה לדיפלומט גולה, שאינו רצוי עוד במולדתו המסתגרת. הכת ביטלה את המשטר הדמוקרטי ודיכאה פעילות פוליטית, בהכריזה על בורמה כעל "סוציאליזם בודהיסטי", למעשה שלטון מבודד מן העולם שהפך את בורמה לאחת המדינות הנחשלות בעולם. בשנת 1988 החלו התקוממויות נגד הכת הצבאית, שכונו בשם "התקוממות 8888" (כיוון ששיאם היה בתאריך ה-8 באוגוסט 1988). ההפגנות דוכאו באלימות רבה, ומוערך כי יותר מ-10,000 בורמזים נהרגו (כולל אזרחים וחיילים). עם זאת, ב-1988 עלתה לשלטון כת צבאית חדשה, שהבטיחה כינון משטר דמוקרטי בבורמה. בחירות נקבעו ל-1990.
קציני הצבא הבורמזי לא עמדו בהבטחתם לכונן משטר דמוקרטי, וביטלו את תוצאות בחירות 1990. ב-1989 שינו את שם המדינה ל"מיאנמר" וחיזקו את אחיזת הברזל שלהם בשלטון. מנהיגת הרוב שזכתה בבחירות, אונג סן סו צ'י (בתו של אונג סן), הושמה במעצר בית. ב-1991, עדיין תחת מעצר בית, בהצהרה פוליטית מערבית, ניתן לה פרס נובל לשלום; מאז 1995 שוחררה ונעצרה מספר פעמים, ושוחררה רק בשנת 2010.
המאה ה-21

ב-2 במאי 2008 פגעה במדינה סופת הציקלון נאגריס ההרסנית. בסופה נהרגו עשרות אלפי בני אדם, ולפי הערכות שונות מספר ההרוגים עולה על מאה אלף. הסופה פגעה בבתי מגורים ותשתיות, ולפי הערכות האו"ם כמיליון וחצי אנשים הושפעו ממנה באופן חמור. השלטונות במדינה ספגו ביקורת רבה כאשר מנעו גישה של כוחות סיוע ואספקה של מזון וציוד הומניטרי לאזורים הפגועים.
ב-15 באוגוסט 2007 החליטה ממשלת מיאנמר בפתאומיות להעלות את מחירי הדלק, דבר שגרר זעם בקרב הציבור ומחאות נגד הממשל מצד תנועות פרו-דמוקרטיות. נזירים בורמזים רבים נעשו מעורבים גם הם במחאות לאחר שכוחות מזוינים פיזרו בכוח אספה ב-5 בספטמבר ופצעו שלושה נזירים. ב-19 בספטמבר ערכו כ-2,000 נזירים צעדת מחאה בעיר סיטווה. מספר ימים לאחר מכן התקיימו צעדות נוספות בעיר יאנגון ובמקומות נוספים. מחאות אלו נעשו יותר ויותר המוניות; הצבא פיזר את ההפגנות בתקיפות, בין השאר תוך שימוש בנשק חם, דבר שגרם להרוגים ופצועים. ב-28 בספטמבר נותקה מיאנמר מהאינטרנט ועיתונאים הוזהרו שלא לדווח על המחאות.
בשנת 2012 הודיעה החונטה הצבאית השולטת במיאנמר על ביטול מוחלט של חוקי הצנזורה למעט הפיקוח על סרטים.
בנובמבר 2015 נערכו הבחירות החופשיות הראשונות במדינה מאז 1990. בבחירות התמודדו למעלה מ-90 מפלגות, אך המאבק העיקרי היה בין מפלגתה של סו צ'י "הליגה הלאומית לדמוקרטיה" (NLD) לבין מפלגת השלטון המקורבת לצבא ה-USDP. לאחר עיכוב של מספר ימים בתוצאות הבחירות הרשמיות, הודיעה ועדת הבחירות המרכזית כי מפלגת האופוזיציה זכתה ביותר משני שלישים מהמושבים בפרלמנט (348), מה שמאפשר לה לשלוט בבית הנבחרים ולבחור את הנשיא. עם זאת בשל סעיף בחוקה שאוסר לה להיבחר בעצמה לנשיאה, בחרה סו צ'י בחבר מפלגתה ובעל בריתה, טין צ'ו, לכהן כנשיא המדינה. סו צ'י עצמה כיהנה כיועצת המדינה - ראש הממשלה בפועל - ושרת החוץ. אחרי תנועת מחאה במרץ 2018 התפטר הנשיא טין צ'ו מסיבות בריאות ובמקומו נבחר בן ברית אחר של סו צ'ו, וין מיין.
באוקטובר 2016 החלה רדיפת הרוהינגיה במיאנמר - דיכוי צבאי מתמשך של בני הרוהינגיה במחוז ראקין שבמערב מיאנמר, על ידי הצבא והמשטרה במיאנמר. בעוד רובם של בני הרוהינגיה הם מוסלמים. הדיכוי החל כתגובה למתקפות על חיילי גבול מיאנמריים בידי מורדים רוהינגיים באוקטובר 2016. הצבא המיאנמרי מואשם בהפרות בוטות של זכויות אדם, הכוללות גירוש, רצח, אונס המוני, הצתות ומניעת ילודה. המשטר משיב כי טענות אלו "מוגזמות". עד כה[דרושה הבהרה] נהרגו למעלה מ-2,000 בני אדם כתוצאה מהאירועים, ומאות אלפים נעקרו מבתיהם.
בחודש נובמבר 2020, בתגובה לתוצאות הבחירות במדינה, הוביל צבא מיאנמר מחאת ענק נגד התוצאות בהן ניצחה מפלגתה של מנהיגת המדינה אונג סן סו צ'י ובהן זכתה המפלגה המזוהה עם הצבא רק ל-33 מושבים בפרלמנט. ב-1 בפברואר 2021 עצר צבא מיאנמר, הטטמדאו, את יועצת המדינה אונג סן סו צ'י, חברי ממשלה אחרים ופעילי זכויות אדם. הצבא העביר את השלטון למפקד הצבא מין אונג הלינג ומצב חירום הוכרז למשך שנה. המהלך זכה לגינוי מיידי של ארצות הברית, האו"ם וארגוני זכויות אדם. בהפגנות נגד ההפיכה הצבאית נורו למוות מפגינים רבים. המהומות נגד ההפיכה הסלימו לכדי מלחמת אזרחים מתמשכת, בה המפלגה המודחת הקימה ממשלת צללים בשם ממשלת האחדות הלאומית (אנ'), שאיגדה תחתיה מיליציות שונות המתנגדות לשלטון.
ראו גם

היסטוריה של אסיה
גבול לאוס–מיאנמר
לקריאה נוספת

מוסלמי בורמה, הוצאת הספרים אוטו הרסוביץ ויסבאדן, אוניברסיטת היידברג, 1972 (במקור באנגלית; תורגם לבורמזית (2002), ולבנגלית (2022))
Thant Myint-U, The River of Lost Footsteps (Faber)