stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יהושע אריאלי
ספרים שערך

המחשבה המדינית בארצות הברית: מקורות ותעודות/ ערך והוסיף מבואות והערות, בלווית תמונות יהושע אריאלי: המקורות תורגמו מאנגלית בידי שמואל מוהליבר, חיים בראוור ודוד הכהן. ירושלים: מוסד ביאליק, תשכ"ז 1967-תשכ"ט 1969.
גדנ"ע ירושלים בתש"ח/ עורך ראשי: יהושע אריאלי; ועדת מערכת: מרדכי רוטנברג, אלי זהר ואליעזר שמואלי; תחקיר וכתיבה: אהוד אמיר. תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2003.
לקריאה נוספת

דוד אוחנה, "ההיסטוריון הוא שומר האמת ושומר כבוד האדם - דיאלוג עם יהושע אריאלי", זמנים 56 (קיץ 1996), 64-77. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
"יהושע אריאלי: תעודת האדם וגורל ההיסטוריה, זמנים 83 (קיץ 2003), עמ' 3–4. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
מיכאל הד, "תהליכי חילון בעת החדשה: פנים רבות לתופעה אחת או תווית אחת לתופעות שונות ?", זמנים 83 (קיץ 2003), 5-12. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
מיכאל הד, אביהו זכאי פרופסור יהושע אריאלי ז"ל (2002-1916), היסטוריה 11, אדר א', תשס"ג, עמודים 7–8.
דוד אוחנה, "יהושע אריאלי ואחריותו של ההיסטוריון", חרון האינטלקטואלים (2005), 109-128.
חדוה בן-ישראל, "תרומתו של יהושע אריאלי לחקר הלאומיות", בתוך: בשם האומה: מסות ומאמרים על לאומיות וציונות, הוצאת הספרים של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, 2004, עמ' 413–426.
מרים ירדני, על "יהושע אריאלי, היסטוריה ומטה-היסטוריה", היסטוריה 16, תמוז תשס"ה, עמ' 127–131.
על פועלו של אריאלי בגדנ"ע ירושלים בתש"ח - "גדנ"ע ירושלים בתש"ח", מאת אהוד אמיר, עורך - יהושע אריאלי, בהוצאת משרד הביטחון
הערות שוליים

1 2 3  אורי דרומי, מת ההיסטוריון חתן פרס ישראל יהושע אריאלי, באתר הארץ, 5 באוגוסט 2002
↑  על פי מיכאל הד, הוא הסתיר את זהותו היהודית ואת ידיעתו את השפה הגרמנית, ראו אביהו זכאי, פרופסור יהושע אריאלי ז"ל, היסטוריה 11, תשס"ג
↑  מירי אליאב-פלדון, על חירות האדם והדמוקרטיה האמריקאית, באתר הארץ, 4 במאי 2004
↑  אורי דרומי, "הגדנ"ע הציל את ירושלים, באתר הארץ, 4 במאי 2004
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257974705171  PLWABN: 9810590849905606  BIBSYS: 90673657  BnF: cb14542030t (data)  CiNii: DA04182114  GND: 1055749160  ISNI: 0000 0001 1037 1794  LCCN: n88058633  LNB: 000050362  NLA: 35007965  NTA: 071194258  SUDOC: 180288288  Trove: 787788  VIAF: 7626187   WorldCat (עם VIAF): 7626187
יונה צליוק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1903 אודסה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  18 בינואר 1988 (בגיל 85 בערך) כ"ח בטבת תשמ"ח ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי חוף הכרמל 
 תקופת הפעילות:  1905 
 
יונה צַלְיוּק (1903 – 18 בינואר 1988) הייתה ציירת ישראלית.
ביוגרפיה

צליוק נולדה באודסה שבדרום-מערב האימפריה הרוסית בשנת 1903 להוריה משה שכטר וגולדה לבית לובושיץ. בשנת 1905 עלתה לארץ ישראל עם משפחתה, שהתיישבה בגדרה. בשנת 1909 עברה המשפחה לתל אביב. לאחר לימודיה ב"בצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות" למדה באקדמיה הממלכתית לאמנות בברלין, ובשנות ה-20 למדה בפריז אצל אנדרה לוֹט (Lhote) והושפעה מן האמנות המודרניסטית. בפריז עבדה למחייתה ברישום אופנה. בשנת 1926 שבה לארץ והייתה חלק מדור האמנים המודרניסטים של "תקופת מגדל דוד".
השתתפה בחלק מתערוכות "האוהל", ואחר כך מיעטה לצייר.
נפטרה ב-18 בינואר 1988 והובאה לקבורה בבית העלמין חוף הכרמל.
הערות שוליים

↑  בית המשפחה, שהיה הבית הראשון בן שתי קומות, מוקם ברחוב יהודה הלוי 15. ראו: דוד תדהר (עורך), "משה שכטר", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך א (1947), עמ' 453
↑  אוסף מרישומי האופנה שלה נתרם לארכיון לאופנה וטקסטיל ע"ש בנט ופאולין רוז, שנקר
↑  שלמה שבא, לצייר ארץ כמולדת: סיפורו של דור האמנים הראשון, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תשנ"ב 1992, עמ' 174.
↑  יונה צליוק באתר חברה קדישא חיפה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 276575  NLI: 987007521182605171  ULAN: 500480099  VIAF: 308268615   WorldCat (עם VIAF): 308268615 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים ובנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
טורפדו מינסק

טורפדו מינסק הוא מועדון כדורגל בלארוסי לשעבר, שייצג את מינסק ואירח את משחקיו באצטדיון טורפדו במינסק, שמכיל 4,800 איש.
שמות הקבוצה

1947: טורפדו
1947: טורפדו-MTZ
1999: טורפדו-MAZ
2003: טורפדו-סק"א
2005: פורק
2007: טורפדו-MAZ
2014: טורפדו
היסטוריה

בשנים הסובייטיות שיחק טורפדו באליפות בלארוס הסובייטית וזכתה באליפויות בשנים 1947, 1962, 1966, 1967 ו-1969, אך מעולם לא זכתה להשתתף מעבר לליגה הסובייטית השנייה.
הקבוצה שיחקה בליגת העל הבלארוסית מאז 1992. השנים המוצלחות ביותר היו בתחילת שנות האלפיים, כאשר הקבוצה סיימה פעמיים ברציפות במקום הרביעי (2002, 2003) והגיעה לגמר גביע בלארוס (2000).
בתחילת 2005 איבדה טורפדו-סק"א תמיכה כספית מהספונסרית ואחרי שאיבדה כמעט את כל הסגל הראשי ולא היה לה כסף לשלם דמי כניסה לליגה הבכירה בעונה הבאה, נאלצה לרדת לליגה השנייה. טורפדו זכתה בליגה השנייה בשנת 2005, אך בסוף העונה המועדון פורק. הבעלים עבר לקבוצת כדורגל חדשה בשם מינסק, שהשתמשה גם באותו משרד ובאצטדיון ששימשו את טורפדו. רק שחקן אחד מהרכב טורפדו 2005 הצטרף למינסק.
בשנת 2007 הקבוצה הוקמה מחדש כטורפדו-MAZ והחלה לשחק באליפות מינסק, שהיא חלק מליגת החובבים הבלארוסית (רמה 4 במערך הליגות). בשנת 2009 הקבוצה סיימה במקום השלישי והייתה כשירה לייצג את מינסק בטורניר הגמר לקראת עלייה לליגה השנייה (מכיוון ששתי הקבוצות הראשונות סירבו או לא היו כשירות לכך), אך סיימה במקום השלישי. הופעה מוצלחת באליפות מינסק ובגביע אפשרה להם להעפיל לגביע בלארוס פעמיים (2009 ו-2010), אך הם הודחו מהטורניר לאחר המשחק הראשון בשתי הפעמים.
בשנת 2014 הקבוצה נרשמה לליגה השנייה בבלארוסית בשמה המקורי טורפדו מינסק ובשנה שלאחר מכן זכתה בזכות העפלה לליגה הראשונה בבלארוס. בשנת 2018 המועדון העפיל לליגת העל הבלארוסית במקומה של קרומאצ'י מינסק, אשר רישיון ליגת העל נשלל ממנה בגלל חובות.
עם זאת, באמצע עונת 2019, טורפדו פרשה מליגת העל בשל חוסר מימון וחדלה מלהתקיים. כל המשחקים שנותרו לה נרשמו 0–3 לטובת יריבותיה.
תארים

סגנות (1): 2000
זכייה (7): 1947, 1948, 1949, 1962, 1966, 1967, 1969
סגנות (4): 1950, 1963, 1968, 1983
הערות שוליים

↑  "Тарпеда Менск. 2000–ыя гады". tarpeda.org. אורכב מ-המקור ב-2014-03-13. נבדק ב-2009-07-05.
↑  "Тарпеда Менск. Сезон 2009". tarpeda.org. אורכב מ-המקור ב-2009-09-20. נבדק ב-2009-04-03.
טורפדו מול דינמו ברסט (יוני 2018)
טירת צ'פסטו

| --- | --- |

 מידע על המבנה
 סוג:  טירה 
 מיקום:  צ'פסטו, פמברוקשייר, ויילס
 תקופת הבנייה:  ?–1067
 בשימוש פעיל:  1685-1067
 מתכנן:  ויליאם פיצאוסברן, רוזן הרפורד הראשון
 בעלות נוכחית:  Cadw
 פתוח לציבור:  פתוח, כניסה בתשלום
 קרבות:  מלחמת האזרחים האנגלית
 קואורדינטות:  51°38′38″N 2°40′33″W﻿ / ﻿51.6439°N 2.6757°W﻿ / 51.6439; -2.6757
  (למפת ויילס מוגדלת) קארדיף סוונסי ניופורט רקסהאם בארי אנגליה הים האירי אנגלסיטירת צ'פסטו(למפת ויילס רגילה) קארדיף סוונסי ניופורט רקסהאם בארי אנגליה הים האירי אנגלסיטירת צ'פסטו
 
טירת צ'פסטו (באנגלית: Chepstow Castle, בוולשית: Castell Cas-gwent) היא טירה בעיר צ'פסטו, בדרום-מזרח ויילס.
טירת צ'פסטו שימשה את אדוני המארצ'ר בדרום ויילס החל מהכיבוש הנורמני, היא הייתה טירת האבן הראשונה שנבנתה על ידי הנורמנים באי הבריטי ב-1067 ומבצר האבן הקדום ביותר מהתקופה שלאחר עזיבת הרומאים את בריטניה. הטירה ניצבת על רכס סלע בעיקול נהר הוואי במיקום בעל הגנה טופוגרפית טבעית, היא הוקמה במקום כזה בכדי להגן על נתיבי האספקה הנורמנים בדרום ויילס ובמיוחד ערוץ נהר הוואי ששימש נתיב חשוב. למרות מיקומה האסטרטגי מבחינה טופוגרפית, הטירה לא נחשבת ממוגנת במיוחד שכן היא לא כוללת מגדל עוז או עיצוב קונצנטרי.
בשנותיה הראשונות, שימשה הטירה בסיס לשליטה נורמנית לאורך הגבול עם ממלכות ויילס וקרש קפיצה לפלישה הנורמנית לתוך ויילס וכיבוש ממלכת גוונט הסמוכה.
היסטוריה

מספר חודשים לאחר תחילת הכיבוש הנורמני של אנגליה, וילים הכובש בעצמו הורה על הקמת הטירה כדי להגן על צירי התנועה והמסחר מפני הממלכות הדרום וולשיות. עבודת הבנייה החלה תחת ויליאם פיצאוסברן כבר ב-1067 ובשונה מהנהוג בתקופה, הטירה נבנתה מאבן מלכתחילה, במקום הקמה ראשונית מעץ ואז מעבר לאבן בהמשך. המבנה המרכזי הראשון שנבנה היה "המגדל הגדול" אשר בנייתו הושלמה סביב 1090, ישנן עדויות לשילוב לבנים שנלקחו מעיר הנמל הרומאית ההיסטורית הסמוכה קרוונט (Caerwent). בתחילה ועד למאה ה-14 נקראה הטירה סטריגוויל (Striguil), מהמילה הוולשית אסטרגיל (ystraigyl) שמשמעה "עיקול בנהר", או לחלופין אסרגוויל, הלחם של המילים אסטרה (ystre) "גבול" וגוויל (gwyl) "הגנה", כלומר "גבול מוגן".
סביב שנת 1190, ויליאם מרשל, רוזן פמברוק הראשון אשר ירש את הטירה והאדמות מסביב, הרחיב משמעותית את הטירה ובנה ביצורים מודרניים אותם למד מתקופתו במסעי הצלב. מרשל בנה את שער הכניסה הנוכחי, עיבה את החומות והוסיף מספר מגדלים עגולים לאורך החומות. בניו של מרשל המשיכו את עבודת אביהם והרחיבו את "המגדל הגדול" סביב שנת 1245. בשנת 1270 הטירה הועברה בירושה לרוג'ר ביגוד, רוזן נורפוק החמישי שהיה נכדו של מוד, בתו הבכורה של ויליאם, הוא הוסיף מספר מבנים בחצר התחתונה של הטירה כמגורים למשפחתו. ביגוד הקים גם את חומות העיר של צ'פסטו סביב 1278 וב-1284 הטירה זכתה לביקור של אדוארד הראשון, מלך אנגליה, בסיום המערכה המוצלחת לכיבוש ויילס. בתקופה זו הקים ביגוד את "מגדל מרטן" ששלט בצד הדרומי של הטירה וגם הרחיב את המגדל הגדול.
מאחר שוויילס נכבשה כולה על ידי אנגליה ב-1284, חשיבותה האסטרטגית של הטירה ירדה באופן ניכר. במהלך המרד הוולשי של אווין גלינדור בתחילת המאה ה-15 (1400-1415) שכן בטירה חיל מצב קטן להגן עליה במקרה של תקיפה, אך הכוחות הוולשים לא ניסו לכבוש אותה ובמקום כבשו את טירת ניופורט הסמוכה. בשנת 1468 הטירה הועברה מבעלות רוזנות נורפוק לוויליאם הרברט, רוזן נורפוק, בתמורה לאדמות באנגליה וב-1508 ירש אותה צ'ארלס סאמרסט, רוזן ווסטר הראשון אשר שיפץ את מבני הטירה באופן נרחב לטובת מגורי משפחתו.
החל משנת 1535, הנרי השמיני ביטל את החוק העצמי ולמעשה את רוב כוחום של אדונויות הספר הוולשי לטובת החלה מלאה של החוק האנגלי, מה שהביא לדעיכה בחשיבות אחוזות וטירות אדוני הספר כולל צ'פסטו שאיבדה את עמדתה כמרכז כוח אזורי. במקום אדונות הספר ששכנה במקום, הטירה הייתה כעת חלק ממחוז מונמות'שייר האנגלי והיא תפקדה כמעון מגורים למשפחת האציל שירש אותה.
במהלך מלחמת האזרחים האנגלית הטירה ניצבה על הגבול שבין מונמת'שייר המלוכנית לבין גלוסטרשייר הפלמנטרית, היא עצמה נשלטה על ידי הכוחות המלוכנים כאשר הפרלמנטרים צרו עליה ב-1645 ושוב ב-1648, עד אשר נפלה לידיהם ב-25 במאי 1648. לאחר המלחמה הטירה שימשה בית מעצר, מחנה צבאי ומבצר ארטילרי למספר שנים, ב-1682 ירש אותה הנרי סאמרסט שהוציא את חיל המצב שלה ב-1685 והיא חדלה מלהיות בעלת חשיבות צבאית. לאחר מכן הושכרו חלקים מהטירה לדיירים כפריים, היא שימשה כחווה ובהדרגה הלכה ונהרסה.
החל מסוף המאה ה-18 החלה הטירה בהדרגה לשמש יעד תיירותי למטיילים באזור, הריסותיה הניצבים מעל לצוקי הגיר על גדת נהר הוואי היו מחזה מרשים למבקרים במיוחד עם עליית זרם רומנטיקה. במהלך המאה ה-20 צ'פסטו נחפרה ונסקרה מספר פעמים, כאשר המחקר הארכאולוגי המשמעותי הראשון התרחש ב-1910, המשפחה שהמשיכה להחזיק בטירה ובאדמות מסביב לא הצליחה למכור אותה והיא הועברה לידי הממשלה ב-1953. החל מ-1984 הטירה נמצאת בבעולת Cadw והיא כיום פתוחה לציבור הרחב ואתר תיירות חשוב באזור.
תמונות

הריסות הטירה מעל לנהר הויי
"המגדל הגדול"
"מגדל מרשל"
"מגדל מרטן"
ראו גם

טירת פמברוק
הספר הוולשי
לקריאה נוספת

Roger Thomas, Castles in Wales, Wales Tourist Board & Automobile Association, 1988.
תרשים הטירה
יו רודמן

| --- | --- |

 לידה:  6 בינואר 1859 פרנקפורט, קנטקי, ארצות הברית  
 פטירה:  7 ביוני 1940 (בגיל 81) בת'סדה, מרילנד, ארצות הברית  
 מקום קבורה:  בית הקברות הלאומי ארלינגטון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  מכללת המלחמה של הצי  האקדמיה הימית של ארצות הברית 
 השתייכות:  הצי האמריקני הצי האמריקני
 תקופת הפעילות:  1880–1923 (כ־43 שנים)
 דרגה:   אדמירל
 פעולות ומבצעים
 מלחמת ארצות הברית-ספרד  מלחמת העולם הראשונה 
 עיטורים
 אביר מפקד במסדר האמבט 
 
יו רודמן
אדמירל יו רודמן KCB (באנגלית: Hugh Rodman;‏ 6 בינואר 1859 – 7 ביוני 1940) היה קצין בכיר בצי ארצות הברית ששירת במהלך מלחמת ארצות הברית–ספרד ומלחמת העולם הראשונה, ומאוחר יותר שירת כמפקד העליון של צי האוקיינוס השקט של ארצות הברית מ-1919 ועד 1921.
ביוגרפיה

רודמן נולד ב-6 בינואר 1859 בפרנקפורט, קנטקי, וסיים את לימודיו באקדמיה הימית ב-1880. הוא שירת בספינות יאנטיק, ואצ'וסט, הארטפורד ואסקס, וסיורים במשרד ההידרוגרפי ובמצפה הכוכבים הימי של ארצות הברית, הובילו ב-1891 לארבע שנות סקר לאורך חופי אלסקה וקולומביה הבריטית.
במהלך מלחמת ארצות הברית–ספרד, הוא שירת בסיירת המשוריינת ראלי וזכה לשבחים על התנהלותו המצטיינת בקרב מפרץ מנילה. בשנת 1899, הוא השתתף במחקרים מדעיים באוקיינוס השקט בניהולו של אלכסנדר אגסיס. בשנת 1900, הוא חזר לאלסקה לעבודת מחקר על הדיג שלה. מ-1901 עד 1904 פיקד על הסלופ אירוקויס במימי הוואי. לאחר מכן שירת בתחנה האסייתית, הוא שירת בסיירות ניו אורלינס וסינסינטי, ואוניית המערכה ויסקונסין ובשנת 1905 פיקד על סירת התותחים אלקאנו על סיירת נהר היאנגצה.
מ-1907 עד 1909, הוא למד במכללת המלחמה של הצי ושימש כמפקח מגדלור, מחוז ימי 6. ב-1909 הוא חזר למזרח הרחוק כדי לשרת כקפטן המעגן, קאוויט, איי הפיליפינים, וכמפקד של הסיירת המוגנת קליבלנד. כקפטן תחנת הצי באיי מרשל, בשנת 1911, הוא קיבל את הפיקוד על אוניית המערכה קונטיקט, אוניית הדגל, הצי האטלנטי, בשנת 1912, ועל אוניית המערכה דלאוור בשנת 1913. לאחר מכן הוא מונה בשנת 1914 כמפקח ימי של תעלת פנמה, וב-1915 הוא מונה למפקד אוניית המערכה ניו יורק. במהלך שנת 1916 כיהן בוועד הכללי.
רודמן, שהועלה לדרגת אדמירל משנה בשנת 1917, שירת כמפקד פלגת אוניות המערכה התשיעית, הצי האטלנטי, בספינת הדגל שלו, ניו יורק. הוא הצטווה להפליג למימי אירופה בסוף השנה, הפלגה שלו הצטרפה לצי הגדול הבריטי בסקפה פלו והפכה לשייטת אוניות המערכה השישית, הצי הגדול הבריטי, בפיקודו של אדמירל סר דייוויד ביטי. במשך שארית מלחמת העולם הראשונה פיקד אדמירל רודמן על הפלגה שלו בפעולות בים הצפוני. עבור שירות זה, הוא מונה כאביר מפקד מסדר האמבט על ידי המלך ג'ורג' החמישי וזכה במדליית השירות המצוין של הצי.
הוא חזר לארצות הברית לאחר שביתת הנשק, ושירת בצי האטלנטי עד יולי 1919, כאשר הפך למפקד העליון של צי האוקיינוס השקט. לאחר שסיים את תפקידו ב-1921, הוא שירת כמפקד, מחוז הצי החמישי, בין השנים 1921 ל-1922, תוך שהוא נשלח פעם אחת לשליחות בפרו כשליח יוצא דופן. במהלך 1922–1923 היה חבר בכיר בוועדה לגיבוש מדיניות מנהלית לכל תחנות החוף ובהגיעו לגיל 64, פרש מהצי.
לאחר פרישתו, הוא המשיך לשרת את ארצות הברית ואת הצי במשימות שונות שכללו בקיץ 1923 את הליווי של הנשיא וורן הארדינג בביקורו הכושל באלסקה. בשנת 1937, הוא ייצג את הצי האמריקני בטקסי ההכתרה של המלך ג'ורג' השישי בלונדון.
אדמירל רודמן מת ב-7 ביוני 1940 בבת'סדה, מרילנד ונקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
יו קנדי

| --- | --- |

 לידה:  1809 באת', הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  22 באוקטובר 1878  (בגיל 69 בערך) רדינג, הממלכה המאוחדת 
 מקצוע נוסף:  קצין
 מדינה:  בריטניה
 
יו קנדי (באנגלית: Hugh Alexander Kennedy;‏ 1809 - 22 באוקטובר 1878) היה שחמטאי בריטי.
חייו

קנדי היה קצין בצבא הבריטי ושחמטאי מוביל בלונדון. בשנת 1844 הפסיד בדו-קרב להווארד סטאונטון 3-8. בשנת 1845 הוא חבר להווארד סטאונטון במסגרת שני משחקים ששוחקו באמצעות הטלגרף מול קבוצת שחקני שחמט שהורכבה מהנרי תומאס באקל, ג'ורג' ווקר, ויליאם אבנס, פריגל וטוקט בלונדון. משני המשחקים הפסידו אחד וסיימו בתיקו בשני.
קנדי הפסיד בדו-קרב לאליהו ויליאמס +2 -4 =0 (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו), ולאדוארד לווה +6 -7 =1 בשנת 1849. שני הדו-קרבות התקיימו בלונדון.
קנדי השתתף בתחרות הבינלאומית הגדולה שהתקיימה בלונדון, וסיים במקום השישי. הוא ניצח את קארל מאיה בסיבוב הראשון עם שני ניצחונות. בסיבוב השני הפסיד למרמדיוק ויויל שסיים בסופו של דבר במקום השני בתוצאה +3 -4 =1. בסיבוב השלישי ניצח את ג'יימס מאקלו 0–4 ולבסוף הפסיד ליוז'ף סן +0 -4 =1.
בשנת 1862 הפסיד במשחק הטלגרפי הבינלאומי הראשון, נגד סרפינו דובואה.
הערות שוליים

↑  I grandi matches fino al 1849, באתר La grande storia degli Scacchi
↑  World Chess Championship - 1851 London Tournament, באתר Mark Weeks
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0003 9627 5553  NTA: 140175555  VIAF: 291222704   WorldCat (עם VIAF): 291222704 
ערך זה הוא קצרמרבנושא שחמטאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יונדאי i20 N ראלי1

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  יונדאי מוטור 
 אורך:  4,100 מ"מ 
 רוחב:  1,875 מ"מ 
 משקל:  1,260 ק"ג 
 בסיס גלגלים:  2,630 מ"מ 
 
יונדאי i20 N ראלי1 היא מכונית מרוץ בקטגוריית ראלי1 המיצרת על ידי קבוצת יונדאי מוטורספורט ומשמשת באליפות העולם בראלי החל מעונת 2022. אב הטיפוס של המכונית, המבוסס על הדגם יונדאי i20 N נחשב לראשונה במאי 2021.
היסטוריית מרוצים

הופעת הבכורה של המכונית הייתה בראלי מונטה קרלו מרוץ פתיחת העונה. במרוץ הבא, ראלי שוודיה, סיים תיירי נויביל במקום השני והשיג את הפודיום הראשון. אוט טאנק השיג את הניצחון הראשון בראלי סרדיניה. בהמשך העונה השיג טאנק שני ניצחונות נוספים, כמו גם נויביל. את העונה סיימה הקבוצה במקום השני באליפות היצרנים עם 5 ניצחונות ועשרה פודיומים נוספים.
היסטוריית מרוצים > סטטיסטיקת מרוצים

| עונה | קבוצה | נהג | מרוץ> 1 | מרוץ> 2 | מרוץ> 3 | מרוץ> 4 | מרוץ> 5 | מרוץ> 6 | מרוץ> 7 | מרוץ> 8 | מרוץ> 9 | מרוץ> 10 | מרוץ> 11 | מרוץ> 12 | מרוץ> 13 | נקודות | מיקום |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2022 | יונדאי מוטורספורט | בלגיה תיירי נויביל | מונקו 6 | שוודיה 2 | קרואטיה 3 | פורטוגל 5 | איטליה 41 | קניה 5 | אסטוניה 4 | פינלנד 5 | בלגיה 20 | יוון 1 | ניו זילנד 4 | ספרד 2 | יפן 1 | 455* | 2* |
| 2022 | יונדאי מוטורספורט | שוודיה אוליבר סולברג | מונקו פרש | שוודיה 6 | קרואטיה פרש | פורטוגל | איטליה | קניה 10 | אסטוניה 13 | פינלנד פרש | בלגיה 4 | יוון | ניו זילנד 5 | ספרד | יפן | 455* | 2* |
| 2022 | יונדאי מוטורספורט | ספרד דני סורדו | מונקו | שוודיה | קרואטיה | פורטוגל 3 | איטליה 3 | קניה | אסטוניה | פינלנד | בלגיה | יוון 3 | ניו זילנד | ספרד 5 | יפן פרש | 455* | 2* |
| 2022 | יונדאי מוטורספורט | אסטוניה אוט טאנק | מונקו פרש | שוודיה 20 | קרואטיה 2 | פורטוגל 6 | איטליה 1 | קניה פרש | אסטוניה 3 | פינלנד 1 | בלגיה 1 | יוון 2 | ניו זילנד 3 | ספרד 4 | יפן 2 | 455* | 2* |
הערות שוליים

↑  Hyundai reveals new-look hybrid Rally1 challenger, WRC.com, 8 July 2021
יו רג'ינלד הייויס

| --- | --- |

 לידה:  3 באפריל 1838 אגהאם, סארי, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  29 בינואר 1901 (בגיל 62) לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 השכלה:  טריניטי קולג' 
 השקפה דתית:  אנגליקניזם 
 בן או בת זוג:  מרי אליזה הייויס 
 
יו מאמא הייויס (באנגלית: Hugh Reginald Haweis‏; 3 באפריל 1838 – 29 בינואר 1901) היה איש דת וסופר אנגלי. הוא היה בעלה של הסופרת מרי אליזה הייויס ואביו של הצייר סטיבן הייויס.
ביוגרפיה

הכומר הייויס נולד באֶגהאם, סארי בשנת 1838, בנו של הכומר ג'ון אוליבר ויליאמס הייויס מברייטון. הוא התחנך באופן פרטי בסאסקס ובטריניטי קולג' בקיימברידג', שם סיים תואר ראשון בשנת 1860. הוא נסע לאיטליה ושירת תחת פיקודו של ג'וזפה גריבלדי בשנת 1860. בשובו לאנגליה הוסמך והחזיק משרות שונות בלונדון ובשנת 1866 כיהן בסנט ג'יימס, מרילבון.
שיטות הניהול הלא שגרתיות שלו, בשילוב עם דמותו הננסית ואופיו התוסס, משכו עד מהרה אנשים רבים לקהיליות הצפופות. הוא התחתן עם מרי אליזה ג'וי בשנת 1866, והם (1898) תרמו במידה רבה לספרות התקופתית ותיעדו את נסיעותיהם באירופה וארצות הברית. הייויס היה מרצה בלואל בבוסטון בשנת 1885, וייצג את הכנסייה האנגליקנית בפרלמנט הדתות בשיקגו בשנת 1893.
הוא התעניין מאוד במוזיקה, וכתב ספרים על כינורות ופעמוני כנסיות, וכן תרם מאמר למהדורה התשיעית של אנציקלופדיה בריטניקה על "פעמון".
ספרו הידוע ביותר היה "מוזיקה ומוסר" (1871), שהופיע בשש עשרה מהדורות לפני סוף המאה. משנת 1868 הוא היה זמן העורך כתב העת Cassell's Magazine. הוא גם כתב את חמשת הכרכים של "המשיח והנצרות, היסטוריה פופולרית של הכנסיות (1886–1887)", כמו גם "מסעות ושיחות" (1896) וספרים משעשעים דומים.
ספרו "חיי המוזיקליים" הוא סיפור ביוגרפי על הקריירה שלו ונטיותיו הרוחניות והמוזיקליות, תוך התחקות אחר משיכתו למוזיקה, התעניינותו ביצרני הכינורות, ואנקדוטות מפגישותיו עם ריכרד וגנר ופרנץ ליסט.
הערות שוליים

↑  "Haweis, Hugh Reginald" . New International Encyclopedia. 1905.
↑  Chisholm, Hugh, ed. (1911). "Haweis, Hugh Reginald". Encyclopædia Britannica (11th ed.). Cambridge University Press.
↑  H.R. Haweis, My Musical Life (W.H. Allen, London 1884).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007272028605171  PLWABN: 9810570363805606  BIBSYS: 3122106  BNE: XX1302079  CANTIC: a12311042  GND: 128884177  ISNI: 0000 0001 0911 5048  LCCN: n84804793  NLA: 35179579  NTA: 072464917  SNAC: w6902ggf  SUDOC: 10566488X  Trove: 854019  VcBA: 495/133439  VIAF: 67530580   WorldCat (עם VIAF): 67530580
יהושע אפרון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1919 רפובליקת פולין 
 פטירה:  13 במאי 2011 (בגיל 92 בערך) 
 ענף מדעי:  היסטוריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות מורשה 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מנחה לדוקטורט:  יצחק בער 
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב 
 תלמידי דוקטורט:  ישראל פרידמן בן-שלום 
 תרומות עיקריות
 חקר החשמונאים חקר ראשית הנצרות
 
יהושע אֶפְרוֹן (1919 – 13 במאי 2011) היה פרופסור להיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטת תל אביב, חוקר תקופת בית שני בעידן החשמונאים.
ביוגרפיה

אפרון נולד בפולין, עלה לארץ ישראל בשנת 1937 בגיל שמונה עשרה ולמד היסטוריה יהודית וכללית באוניברסיטה העברית בירושלים. שירת זמן קצר בפלמ"ח. אפרון לימד בסמינר הקיבוצים. ב-1958 הצטרף לסגל המרצים בחוג להיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטת תל אביב.
הגיש את הדיסרטציה לשם קבלת הדוקטורט לאוניברסיטת העברית בשנת 1961 בנושא "מלכות חשמונאי ושמעון בן שטח". העבודה נעשתה בהדרכתו של יצחק בער. בעבודת הדוקטורט הדגיש אפרון את חשיבות התלמוד הירושלמי למחקר ההיסטורי, זאת בניגוד לתאולוגיות הנוצריות ולפילולוגיה התלמודית הקלאסית שהדגישה את חשיבות התלמוד הבבלי, בגלל סמכותו ההלכתית. לדבריו התלמוד הירושלמי היה חשוב יותר לחקר דברי ימי התקופה החשמונאית בפרט וימי הבית השני בכלל, שכן היה קרוב יותר בזמן ובמקום חיבור מהתלמוד הבבלי. יתרה מכך: בית חשמונאי נזכר לשבח על פי רוב בתלמוד הירושלמי. הדוקטורט עורר מחלוקת אך לבסוף אושר בהצטינות.
בשנות ה-60 היה בין עורכי האנציקלופדיה למדעי החברה.
אחיו החורג של אפרון היה יהושע פראוור.
מחקריו

יהושע אפרון הקדיש את עיקר עיונו המחקרי לתקופת בית שני בעידן החשמונאים.
בדומה לגדליהו אלון יוצא אפרון כנגד המגמות בנות המאה ה-19 מבית מדרשו של הגרמני יוליוס וולהאוזן, אשר לפיה היהדות החסידית והפרושית התנגדו לממלכה החשמונאית וחתרו לביטולה עד הכיבוש הרומי של פומפיוס. תאוריה זו עלתה כפורחת באירופה בהשפעת המגמה של הפרדת הדת מהמדינה. אפרון טוען, כי לא רק שהחסידים והפרושים לא התנגדו לממלכת החשמונאים, אלא הם אף לקחו חלק פעיל בהתויית דרכה ובהנהגתה וכי מדינת החשמונאים נוסדה על יסוד העקרונות הדתיים המופיעים בספרות התלמודית הארצישראלית.
אפרון ראה בספר דניאל כמשקף את דעותיהם של החסידים אשר תמכו ביהודה המקבי, וסובר כי דניאל הוא מדרש על ספרי הנביאים. בו באות לידי ביטוי משאלות החסידים לניצחון שלם של התורה, תחילה בארץ ישראל ולאחר מכן בעולם כולו. המחקר ראה בספר דניאל כמצביע על חסידות מסוגרת המתנגדת למרד החשמונאים, כי ממלכת החשמונאים התכוונה להיות ממלכת נצח וטען שהפרושים ראו בהם גוזלי כס דוד המלך. לפי אפרון מקימי מדינת החשמונאים החשיבו עצמם כמייסדי מדינה בת חלוף, עד בוא המשיח.
לפי אפרון הספרות הפסבדו-אפיגרפית (ספר חנוך א' וב', עליית משה, צוואות השבטים ספר היובלים) תיארה משיח פלאי העתיד להביא גאולה לעולם בדרך נס. מלומדים מצאו בה רמזים לחשמונאים ולתקופתם. לעומת זאת סבור אפרון כי יש כאן תפישה נוצרית מאוחרת בזמן, בדומה לברית החדשה, בסגנון של גאולה עולמית ולא לאומית, הנוגעת לכלל העולם. בניגוד לספר דניאל וחיבורים נוספים מתקופת החשמונאים, בספרות האפיגרפית מודגשת לדעתו שנאה עמוקה לעם ישראל, יתרה מכך היא דומה לברית החדשה בסגנון ובמילים.
אפרון סובר כי מגילות קומראן חוברו לכל המוקדם באמצע המאה הראשונה לספירה ומזכירות את הספרות הפסבדו-אפיגרפית, היות שמופיעים בהן רעיונות ומושגים נוצריים.
מחקריו של אפרון לא נתקבלו על ידי החוקרים בארץ ובעולם (למעט אחדים מתלמידיו שסיימו אצלו את לימודי הדוקטורט)[דרושה הבהרה][דרוש מקור]. הצביעו על מידת הקיצוניות והדוקטרינריות שבדעותיו (למשל עדיפותו המוחלטת של התלמוד הירושלמי על פני התלמוד הבבלי בכל מקרה; שלילת קיומה של אפוקליפסה יהודית על-פי טיעונים מעגליים ועוד); על הנאיביות שבהנחה המשתמעת לפיה כל הציבור היהודי התייצב בשורה אחת מאחורי השליטים החשמונאים, לרבות אלכסנדר ינאי; ועל יחס הביטול שהוא מגלה כלפי הנתונים הריאליים (אפיגרפיה ותיארוך פחמן-14) שעה שהוא מאשר את מגילות מדבר יהודה והממצאים הרלוונטיים ממצדה וקובע שהם נכתבו על ידי הנוצרים הראשונים[דרוש מקור].
אפרון יצא נגד פולחן קברים ה"קדושים" שהפך פופולרי בישראל במאה ה-20, במקומות כגון קבר רחל, מערת המכפלה וקבר יוסף, שהם אינם אלא בדיה מבחינה היסטורית, שמקורה בעיקר מהתקופה הביזנטית בארץ ישראל, בהשפעת הנצרות. מבחינת היהדות המסורתית, זוהי עבודה זרה, שכן היהדות אינה מכירה בפולחן קברים וקדושים ואינה מייחסת, כמו הנצרות, סגולות מאגיות לקבר או לאישיות, שעצמותיה קברות במקום מסוים. מנהג שהנצרות קלטה אותו מן האלילות, ואין בינו ובין היהדות ולא כלום.