stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיכל פרנקל
ביוגרפיה

פרנקל נולדה וגדלה בקריית אונו, בת לטובה ודן פרנקל, ילידי ישראל. לפרנקל יש אחות אחת, צעירה ממנה. היא למדה בבית הספר היסודי ניר ובתיכון בן צבי. שירתה בצה"ל כמפיקה בתחנת הרדיו גלי צה"ל.
לאחר סיום שירותה הצבאי, למדה לתואר ראשון, שני ושלישי בסוציולוגיה באוניברסיטת תל אביב. בשנים 1987–1991 למדה לתואר ראשון וסיימה את לימודיה בהצטיינות. בשנים 1990–1992 למדה לתואר שני וסיימה את לימודיה בהצטיינות יתרה. עבודת המ.א. שלה נכתבה בהנחיית יהודה שנהב וחנה הרצוג ועסקה בחברת אשלג ארץ-ישראלית כמקרה בוחן, שבאמצעותו נבדקו האידאולוגיות שליוו את תהליך התיעוש בפלשתינה-א"י. בשנים 1995–2001 למדה לתואר שלישי וסיימה את לימודיה בהצטיינות. עבודת הדוקטור שלה נכתבה גם כן בהנחיית יהודה שנהב וחנה הרצוג ועסקה במיסודו של שדה הניהול בישראל. בשנים 1996–1997 שהתה באוניברסיטת פרינסטון במעמד של תלמידת מחקר אורחת ובמלגת תוכנית פולברייט.
עם סיום התואר השלישי הייתה עמיתת פוסט דוקטורט באוניברסיטה העברית, ואחר כך התקבלה כמרצה במחלקה לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה. בשנת 2015 התמנתה לפרופסור חבר ובשנת 2024 התמנתה לפרופסור מן המניין.
במהלך השנים התארחה כעמיתת מחקר באוניברסיטת הרווארד (2005-2006), באוניברסיטת ברנדייס (2006), במכללת סמית' (2012-2013) ובמכון למדע המדינה פריז (2022).
בנוסף לעיסוקיה במחקר ובהוראה, מילאה פרנקל תפקידים ניהוליים שונים באוניברסיטה העברית. היא שימשה כראש תוכנית המוסמך ללימודי ישראל בבית ספר רוטברג לתלמידים מחו"ל (2013–2018), הייתה ראש מכון אשכול - מכון לחקר החברה, הכלכלה והמדיניות בישראל (2016–2018). כמו כן הייתה פרנקל ראש המחלקה לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה (2018–2021).
ביוגרפיה > עבודתה המחקרית

פרנקל היא חוקרת של ארגונים, ניהול, מגדר והחברה בישראל. עבודתה המחקרית בוחנת תהליכים ארגוניים במבט רב מערכתי, תוך התמקדות ביחסי הגומלין בין ארגונים לבין סביבתם הפוליטית והגלובלית, ובאופן בו יחסי גומלין אלה מעצבים את זהותם ודפוסי פעולתם של החברים והחברות בארגון. כך למשל, עבודותיה בוחנות את השפעתם של יחסי הכוח הפוסטקולוניאליים על העברת ידע בארגונים רב לאומיים, ובהשפעתם של מנגנונים ארגוניים על דפוסי הכלה והדרה של קבוצות מיעוט בישראל. בשנים האחרונות מתמקדת עבודתה בנשים חרדיות בעולם ההיי-טק בישראל, ובאופן כללי יותר במפגש בין דת ומגדר בעולם העבודה; בנשים מנהלות בבנקאות, ובאופנים המגוונים בהם מרחבים ארגוניים מעצבים את יחסי העבודה שמתפתחים בתוכם.
בנוסף, היא חוקרת את קשרי הגומלין בין תחומי העבודה והמשפחה. בהקשר זה, המושג הסוציולוגי הורות פעילה שטבעו דפנה הקר ופרנקל, ומשמעותו היא הורות הכרוכה במעורבות יומיומית בחיי הילד מצד שני הוריו באותה מידה. החוקרות רואות במושג זה זכות שהמדינה והמעסיקים חייבים להכיר בה.
כמו כן, היא מרבה לעסוק במעבר של רעיונות ופרקטיקות ארגוניות מעבר לגבולות הלאומיים בעידן הגלובליזציה.
עבודתה המחקרית מחויבת לחקר החברה בישראל, ולהנגשת ממצאי מחקריה למקבלי ההחלטות ולקהל המקומי הרחב. מחקריה אודות החברה בישראל עוסקים הן בתהליכים מאקרו חברתיים והן בתהליכים ארגוניים. היא מרבה לכתוב גם בעברית. במהלך השנים הנחתה יותר מ-50 סטודנטים בעבודות גמר לתואר שני, בעבודות דוקטור, ובשלב הפוסט-דוקטורט. סטודנטים אלה השתייכו למגוון הקבוצות הפועלות בחברה בישראל.
פרנקל הייתה חברה במספר ועדות לאומיות לקידום שילובן של נשים בעולם העבודה, ולשיפור השילוב בין עבודה למשפחה.
חיים אישיים

נשואה לגיא ראביד ואם לשניים. מתגוררת בתל אביב.
פרסומיה > ספר שערכה

Westwood, B., Jack, G. Farzad, R.K and Frenkel, M. (Eds.), Core-Periphery Relations and Organization Studies, Hampshire: Palgrave Macmillan, 2014.
פרסומיה > מבחר ממאמריה

פרנקל פרסמה כ-30 מאמרים וכ-20 פרקים בספרים. להלן מבחר מהם:
מיכל פרנקל, נשים בהיי טק: האם קרסה "חומת האמהות"? (מבוסס על מחקר שנערך בשיתוף עם דפנה יזרעאלי וביוזמתה), רמת גן, שדולת הנשים בישראל, המרכז לחקר מדיניות, 2003.
מיכל פרנקל, "ניהוליות", בתוך: אורי רם וניצה ברקוביץ (עורכים), אי/שוויון, הוצאת הספרים של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, 2006, עמ' 282–290.
מיכל פרנקל, "צמיחתו של שדה הניהול בישראל כדינמיקה בשדות חופפים", סוציולוגיה ישראלית, גיליון י' 1, 2008, עמ' 133–159.
מיכל פרנקל, דפנה הקר, יעל ברוידא, "משפחות עובדות במשפט הישראלי: בין נאו ליברליזם לזכויות אדם", עיונים בתקומת ישראל (סדרת נושא) מגדר בישראל, 2010, עמ' 682–727.
Frenkel, M. and Shenhav, Y., (2006) "From Binarism Back to Hybridity: A Postcolonial Reading of Management and Organization Studies", Organization Studies, 27, 6: 855-876.
Frenkel, M., (2008) "The Multinational Corporation as a Third Space: Rethinking International Management Discourse on Knowledge Transfer Through Homi Bhabha", Academy of Management Review, 33, 4: 924-942.
Frenkel, M., & Wasserman, V. (2021), "With God on their Side: Gender–Religiosity Intersectionality and Women’s Workforce Integration", Gender & Society, 34(5), 818-843 (מאמר זה זכה לפרס המאמר המצטיין לשנת 2021 על ידי הקבוצה האירופאית למחקרי ארגון (Winner of the 2021 "That's interesting Award", The European Group for Organization Studies).
הערות שוליים

↑  מיכל פרנקל, אידיאולוגיות תיעוש בפלשתינה א"י: בין תיעוש ללאומיות - המקרה של חברת האשלג (בהנחיית יהודה שנהב וחנה הרצוג), תל אביב: אוניברסיטת תל אביב, הפקולטה למדעי החברה, החוג לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה, 1992
↑  מיכל פרנקל, ההיסטוריה הנעלמה של היד הנראית: מיסודו של שדה הניהול בישראל (בהנחיית יהודה שנהב וחנה הרצוג), תל אביב: אוניברסיטת תל אביב, החוג לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה, 2000
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007375862705171  VIAF: 19152199278014282228   WorldCat (עם VIAF): 19152199278014282228
מבצע ספורטפאלסט

מבצע ספורטפלאסט (בגרמנית: Sportpalast), הידוע גם כמבצע נורדמיר (בגרמנית: Nordmeer), היה פשיטה ימית של גרמניה בין 6 ל-13 במרץ 1942 כנגד שתיים משיירות הקוטב הארקטי של בעלות הברית במלחמת העולם השנייה, בעת שעברו בים הנורווגי. הפשיטה בוצעה על ידי אוניית המערכה טירפיץ, שלוש משחתות ושמונה צוללות. ספינות הצי הגרמני לא הצליחו לאתר אף אחת מהשיירות, אך הצליחו להטביע ספינת סוחר שהפליגה באופן עצמאי. גם בעלות הברית ניסו ליירט את הכוח הגרמני, אך ללא הצלחה.
המבצע היה ההתקפה הגדולה הראשונה של גרמניה על השיירות שהפליגו אל ומברית המועצות, תוך שימוש בספינות מלחמה שהועברו לנורווגיה הכבושה בתחילת 1942. טירפיץ וספינות הליווי שלה הפליגו ב-6 במרץ. בעלות הברית גילו על כך באמצעות פענוח של תשדורות רדיו גרמניות, והצי הבריטי הביתי ניסה לאתר ולהשמיד את הכוח הגרמני. מודיעין זה שימש גם לשינוי מסלול השיירות כדי להימנע מהמפגש עם טירפיץ. הבריטים איתרו את אוניית המערכה הגרמנית בבוקר 9 במרץ, אך עד אז היא כבר הייתה בדרכה חזרה לנורווגיה. התקפה על טירפיץ על ידי מפציצי טורפדו שהמריאו מנושאת המטוסים הבריטית HMS Victorious נכשלה, ושני מטוסים בריטיים הופלו. הספינות הגרמניות חזרו לבסיסן ב-13 במרץ.
הבריטים התאכזבו מכך שלא הצליחו לפגוע או להטביע את טירפיץ. כישלון זה יוחס לליקויים במטוסים ובטקטיקות שנעשה בהן שימוש. הם האמינו שאוניית המערכה מהווה איום משמעותי על השיירות, מה שהוביל לכך שניתנו להן ליוויים חזקים. הצי הגרמני הוכה בתדהמה מכמה קרוב היה טירפיץ לאסון, והחליט לנקוט בזהירות רבה יותר. אוניית המערכה נשלחה נגד שיירה נוספת אחת בלבד, PQ 17, ביוני 1942, אך הוחזרה לפני שביצעה התקפה. טירפיץ הותקפה פעמים רבות בעת שעגנה בנמלים בנורווגיה, ובסופו של דבר הוטבעה בנובמבר 1944.
הקדמה > שיירות בעלות הברית

בשל נוכחות קבוצת הקרב בטרונדהיים, ניתנה הוראה לצי הביתי לספק כוח כיסוי חזק למרחק רב לשיירות הארקטיות הבאות; זו הייתה הפעם הראשונה שנעשה הדבר. הבריטים גם הגבירו את סיורי האוויר באזור טרונדהיים ובים הנורווגי כדי לעקוב אחר תנועות הצי הגרמני. שתי שיירות ארקטיות הפליגו בו זמנית ב-1 במרץ 1942. השיירה PQ 12 עזבה את איסלנד בדרכה לברית המועצות, והשיירה QP 8 יצאה ממורמנסק בצפון רוסיה כדי להחזיר ספינות לאוקיינוס האטלנטי. PQ 12 כללה 17 אוניות סוחר ולוותה על ידי סיירת כבדה, שתי משחתות וכמה ספינות לווייתנים נורווגיות חמושות. QP 8 כללה 15 אוניות סוחר והייתה מלווה בליווי חלש של שתי קורבטות ושתי שולות מוקשים. טובי ביקש שהשיירות יפליגו בו זמנית כדי להקל על הצי הביתי להגן עליהן כשהן עוברות במים שבין האי יאן מאיין והאי בר, שם היו בסיכון הגבוה ביותר לתקיפה מצד אוניות השטח הגרמניות.
ב-3 במרץ כוח בפיקודו של סגן-אדמירל אלבן קרטיס, סגן מפקד הצי הביתי, יצא מאיסלנד כדי להגן על השיירות. הכוח כלל את אוניית המערכה אה"מ דיוק אוף יורק, סיירת המערכה אה"מ רינואון ושש משחתות. טובי היה על סיפון "קינג ג'ורג' החמישי" בבסיס הראשי של הצי בסקפה פלו. הוא העדיף להישאר שם עם ספינת הקרב ונושאת המטוסים ויקטוריוס כדי להישאר בקשר טלפוני עם מקורות המודיעין שלו וליירט את "טירפיץ" אם תנסה לפרוץ לאוקיינוס האטלנטי. שמירה על חלק מהצי ב-Scapa Flow תסייע גם לשמור על ספינות וצוותיהן מוכנים ללחימה מתוך ציפייה למערכה ממושכת, כשטובי האמין ש"גנייזנאו" וש"ארנהורסט" יצטרפו ל"טירפיץ" במהלך הקיץ לאחר תיקונם. האדמירליות לא הסכימה עם אסטרטגיה זו והורתה לטובי לצאת לים ב-3 במרץ, כדי שכוח הצי הביתי המלא יוכל לפעול נגד "טירפיץ" אם תפליג. בכך היא קיבלה אחריות על ההשלכות אם אוניית המערכה הגרמנית תיכנס לאוקיינוס האטלנטי. טובי הפליג זמן קצר לאחר מכן עם "קינג ג'ורג' החמישי", "ויקטוריוס", "ברוויק" ושש משחתות. שני הכוחות המרכזיים של צי הבית נפגשו ממזרח ליאן מאין ב-6 ביוני. טובי קיבל פקודה לתת עדיפות להגנה על השיירות על פני השמדת "טירפיץ". הוא לא היה מרוצה מכך, וראה בטביעת ספינת הקרב "חשיבות גדולה לאין שיעור לניהול המלחמה מאשר בטיחותה של כל שיירה". הכוחות בפיקודו של טובי היו חזקים במידה ניכרת מאלה שעמדו לרשותו של סיליאקס.
הכוח האווירי של ויקטוריוס כללה שתי טייסות המצוידות במפציצי טורפדו פיירי אלבקור, טייסות אוויריות 817 ו-832. מספר האלבקורים שהוקצו לטייסות היה שונה; לטייסת 817 היו תשע ולטייסת 832 היו שתים עשרה. מטוסים דו-כנפיים מיושנים אלו יכלו להיות חמושים בטורפדו בודד והיו איטיים ובלתי ניתנים לתמרון. הצוותים של שתי טייסות האלבקור היו מנוסים, אך קיבלו הכשרה מועטה בתקיפת ספינות מלחמה של האויב. המרכיב הנוסף של כנף האוויר של נושאת המטוסים היה טייסת אוויר ימית 809 המצוידת במטוסי הקרב פיירי פולמאר. הפולמארים היו נחותים מלוחמים גרמנים בשל חוסר המהירות והתמרון שלהם, אך היו מסוגלים ליירט מפציצים. טובי התייחס לכמות הסיוע האווירי שזמינה לצי שלו כלא מספקת.
הקדמה > תוכניות גרמניות

צוות של מטוס סיור ימי גרמני מדגם פוקה-וולף Fw 200 זיהה ספינות של PQ 12 ליד יאן מאין בסביבות הצהריים ב-5 במרץ. מפקד קבוצת הצי הצפוני של גרמניה, גנרל-אדמירל רולף קרלס, ביקש רשות לתקוף את השיירה באמצעות כוחו של סיליאקס. בקשה זו אושרה על ידי ריידר לאחר שהתייעץ עם היטלר. פקודותיו של ריידר לסיליאקס ציינו כי עליו להימנע מכוחות הצי של בעלות הברית ככל האפשר, ולתקוף שיירות רק אם הן מוגנות על ידי כוח שווה או קטן יותר משלו. הפשיטה נקראת בדרך כלל מבצע ספורטפאלסט על ידי היסטוריונים, אך הוגדרה כמבצע נורדמיר על ידי סיליאקס וצוותו.
סיליאקס היה מודע לכך ששתי שיירות של בעלות הברית נמצאות בים. הוא אמנם האמין שהם יהיו מוגנים על ידי צי הבית,אך לא ידע מהי עוצמתו או אם הוא יצא לדרך. תוכניתו למבצע הייתה ליירט אחת או שתיים מהשיירות באזור שבין יאן מאין לאי הדוב. ברגע שנתקלה בשיירה, "טירפיץ" הייתה צריכה להשמיד את האוניות המלוות ולאחר מכן היא והמשחתות יתקפו את ספינות המשא. עקב מחסור בדלק, סיליאקס לא הצליח להפליג עם כל כוחו. הוא עזב את טרונדהיים בצהריים של 6 במרץ עם "טירפיץ" והמשחתות פרידריך איהן, הרמן שומן ו־Z25.
שמונה צוללות גרמניות שבסיסן בנורווגיה הוקצו לתמוך ב"טירפיץ". ארבע הצוללות עם הצוותים המנוסים ביותר הוצבו במקומות שבהם קיוו שיוכלו לתקוף את צי הבית אם יתערב. ארבע הצוללות האחרות פעלו ליד מורמנסק כדי לתקוף כל ספינה מ-PQ 12 שתצליח להמלט מאוניית המערכה.
הקרב > 8 במרץ

שש המשחתות הבריטיות המשיכו לדרום-מזרח, לפני שפנו צפונה ב-2 לפנות בוקר ב-8 במרץ. הם לא הצליחו לזהות אף אחת מהספינות הגרמניות. בשלב זה חיפשה "טירפיץ" את השיירות באופן עצמאי והייתה כ 250 מיל (400 קילומטרים) צפון מזרחית לצי הבית. המשחתות הבריטיות היו עם דלק נמוך לאחר החיפוש, ופנו לאיסלנד כדי לתדלק. זה הותיר את צי הבית עם משחתת אחת בלבד, שכן שתיים הופרדו כדי להצטייד בדלק באיסלנד בלילה הקודם. טובי שיער שספינת הקרב הגרמנית התחמקה ממשחתותיו, ופנה לדרום-מערב כדי להיפגש עם משחתות אחרות שנחוצות כדי להגן על אוניית ראשה מפני צוללות. הוא קיבל מודיעין אולטרה נוסף לגבי פעולות מטוסי הקרב הגרמניים והערכות על פעילות רדיו בריטית במהלך הבוקר ומעט אחרי הצהריים, אך בשגגה, ייעוץ זה לא ציין שהשידורים שנלכדו היו מופנים לסיליאקס. אם טובי היה מקבל מידע על כך, סביר להניח שהוא היה מסיק שטירפיץ' לא עושה את דרכה לנורווגיה והיה מסובב את צי הבית חזרה.
במהלך הבוקר של 8 במרץ, פנתה "טירפיץ" צפונה לכיוון האי הדוב בניסיון להקדים את PQ 12. לאחר מכן פנתה ספינת הקרב לדרום מערב על נתיב שסיליאקס האמינה שיירטה את השיירה והצוות שלה נקרא לעמדות קרב לקראת הקרב הצפוי. סיליאקס טעתה, שכן PQ 12 שינתה את מסלולה עם שחר לאחר שקיבלה אזהרה על ניסיון היירוט בהתבסס על מודיעין שהתקבל באולטרה. היא עברה מצפון ל"טירפיץ". אוניית המערכה ומטוס הקונדור שסיירו לא זיהו אף אחת מאוניות בעלות הברית. קבוצת הצי הצפונית שלחה לסיליאקס אות בשעה 18:20, המצביע על כך שייתכן כי PQ 12 נטשה את מסעה לאחר שזוהתה ב-5 במרץ והעניקה לה רשות להפסיק את המבצע אם תרצה. סיליאקס החליטה לעשות זאת, ובשעה 20:25 פנתה דרומה לכיוון נורווגיה.
טובי קיבל מודיעין אולטרה נוסף במהלך אחר הצהריים של 8 במרץ שאישר שסיליאקס פועלת באזור אי הדוב. בתגובה, הוא הפך את כיוון ההפלגה של צי הבית בשעה 18:20 והחל להפליג לעבר אי הדוב. באותה תקופה לקח רק שעתיים או שלוש לפענח את שידורי הרדיו הימיים הגרמניים שנלכדו, מה שאיפשר לכוחות בים להגיב במהירות למודיעין הזה.
לאחר ששינה מסלול, הפר טובי את שתיקת הרדיו כדי לדווח לאדמירליות שהוא נוסע צפונה עם הגוף המרכזי של הצי וחסר לו הגנה מפני צוללות. הוא גם ביקש מהאדמירלות לקחת על עצמה את הפיקוד הישיר על כוחות הנפרדים של המשחתות והסיירות של צי הבית, מאחר שיש לה הבנה טובה יותר של מיקומם ויכולת לתקשר איתם ביתר קלות. שתי סיירות נשלחו לים הנורווגי, שם פעלו ליד יאן מאין. זוג סיירות נוסף ושלוש משחתות שביצעו את החיפושים בבוקר 8 במרץ, הפליגו לאחר מכן מאיסלנד כדי לפטרל באותו אזור. קבוצות של משחתות הוכנו גם בבסיסים באיסלנד ובסקוטלנד כדי להצטרף לצי הבית. טובי קיווה שהגרמנים יירטו את אות הרדיו שלו ויזעיקו את "טירפיץ" מה שיבטיח את בטיחות PQ 12 וייתכן שיביא את ספינת הקרב לטווח של מטוסי ויקטוריוס.
הקרב > 9–13 במרץ

כישלון ההתקפה של מפציצי הטורפדו גרם לכך שצי הבית לא הצליח להביא את "טירפיץ" לקרב לפני שהגיע למקום מבטחים. ספינת הקרב הגרמנית עגנה ליד נרוויק בשעה 20:00 ב-9 במרץ. בשעות אחר הצהריים המאוחרות של 9 במרץ פנה הצי הביתי מערבה כדי להתחמק מהתקפות אוויריות אפשריות. מטוסי סיור גרמניים החלו לעקוב אחרי הצי, אך אף אחד ממטוסי ה"פולמר" של ויקטוריוס לא הוטס מכיוון שחשבו שהם לא יוכלו ליירט אותם. בשעה 15:45 שלושה מטוסי יונקרס Ju 88 הגרמנים תקפו ללא הצלחה את צי הבית באמצעות פצצות. ארבע משחתות הצטרפו לצי הבית בסביבות השעה 19:00. טובי שקל לפשוט על עמדות גרמניות בנורווגיה, אך החליט לוותר על זה ובמקום זאת קבע את המסלול בכיוון סקפה פלו. צי הבית, שתוגבר בשמונה משחתות נוספות, הגיע לסקפה פלו בלילה ב-10 במרץ.
ב-9 במרץ תבנית:HMS, אחת משתי סירות רתמה נורווגיות חמושות שיצאו מאיסלנד כדי לחזק את ליווי PQ 12, התהפכה בעת חיפוש אחר השיירה. רק שלושה מחברי הצוות שלה ניצלו על ידי הסירה הרתמה השנייה, אשר המשיכה ישירות למורמנסק.
הצוות של "טירפיץ" השלים תיקונים במנועי ספינת הקרב 48 שעות לאחר הגעתה לנרוויק. היא עזבה את הנמל בליווי של חמש משחתות קצת לפני חצות ב-12 במרץ. בהנחיית מודיעין אולטרה ודיווחים מסוכני התנגדות בנורווגיה, כוח של שמונה משחתות בריטיות בפיקודו של קפטן אלן סקוט-מונקרייף ניסה ליירט את הכוח הגרמני בין טרונדהיים לבודו באותו לילה. הם לא יצרו קשר, ונאלצו להסתובב מהחוף ב-3:30 לפנות בוקר כדי להימנע מהתקפת מטוסים גרמניים עם עלות השחר. גם ארבע צוללות בריטיות שהוצבו לאורך הנתיב בין נרוויק לטרונדהיים לא הצליחו לתקוף את הספינות הגרמניות. "טירפיץ" עגנה ליד טרונדהיים בשעה 21:00 ב-13 במרץ. הבריטים קיבלו דיווחים על הגעתה לשם מסוכני מודיעין נורווגים ודיווחים אלה אושרו על ידי מטוס צילום מודיעין ב-18 במרץ.
אחרי הקרב > הערכות

הבריטים התאכזבו מכישלונם להטביע או להזיק ל"טירפיץ". בעקבות המבצע טובי מתח ביקורת על ההנחיות שקיבל מהאדמירליות. הוא סבר שהפקודה לתעדף את הגנת השיירות על פני תקיפת ספינת הקרב הפריעה לפעולותיו ושהצי לא היה צריך להישלח למים שבהם פעלו מספר גדול של צוללות מכיוון שחסרות לה מספיק משחתות כדי להגן על הספינות הכבדות שלו. הוא גם היה מתוסכל מהניסיונות של האדמירליות לנהל את הפיקוד שלו מקרוב במהלך הקרב. האדמירליות הסכימה לשתי הביקורות של טובי, והסכימה שלהשמדת הטירפיץ תהיה עדיפות עיקרית של הצי הבית כאשר הוא מלווה שיירות, וכי הצי לא אמור להמשיך מעבר ל-14 מעלות מזרח אם חסרים לו משחתות. ביקורת אחרת שלו נחשבה לא הוגנת שכן לאדמירליות הייתה גישה טובה יותר למודיעין אולטרה מאשר לטובי בזמן בים.
ב-13 במרץ ביקש צ'רצ'יל מלורד הים הראשון, אדמירל הצי סר דדלי פאונד, לספק "דו"ח על התקיפה האווירית על טיפריץ, המסביר כיצד 12 המטוסים שלנו לא הצליחו לפגוע כלל בהשוואה ליעילות יוצאת הדופן של המתקפה היפנית על פרינס אוף ויילס וריפאלס. הסיבה הייתה שליפנים היו מספיק מטוסים יעילים עם צוותים מאומנים היטב, בעוד לזרוע האווירית של הצי לא. פאונד ניסה להסביר זאת לצ'רצ'יל, אך ראש הממשלה לא השתכנע לחלוטין וזה תרם לו להיות ספקן לגבי ערכה של זרוע האוויר של הצי. אף על פי כן, כישלון המתקפה ב-9 במרץ הוביל להחלטה להאיץ את השיפורים בכוח האווירי של הצי המלכותי.
מבצע ספורטפלאסט גם הדגים את האיום שמהוות ספינות המלחמה הגרמניות בנורווגיה על השיירות הארקטיות, והוחלט גם כי צי הבית יגן על כל השיירות בעתיד. ההחלטה הזו מנעה העברת אוניות מהצי לזירות אחרות במלחמה. פאונד היה כל כך מודאג מהסיכון ש"טירפיץ" תתקוף שיירה ארקטית, עד שהוא ביקש את הסכמתו של צ'רצ'יל לא לשלוח אף אחד מהן במהלך תקופת הקיץ שבה יהיה אור יום כמעט מתמשך באזור הארקטי. ראש הממשלה לא הסכים. לעומת זאת, טובי האמין שהגרמנים ינהגו בזהירות עם השימוש ב"טירפיץ" בעקבות ניסיונם במהלך מבצע ספורטפלסט. הוא ציפה שהם לא ישלחו אותה לתקוף שיירות בזמן שהן עוברות בים ים ברנץ.
הגרמנים ננזפו בעקבות מבצע ספורטפאלסט. גם סיליאקס וגם ריידר האמינו שמזל הטוב הוא הסיבה היחידה ש"טירפיץ" נמלטה מנזק או מהשמדה. כתוצאה מכך, ריידר והיטלר החליטו לשלוח שוב את ספינת הקרב נגד שיירות רק אם הניצחון ייחשב כבטוח. היטלר גם הורה שהיא תוכל לשמש גם לתקיפת שיירות רק אם יאושר תחילה שאין נוכחות של נושאות מטוסים באזור. לאחר מכן הוחזקה טירפיץ בעיקר בכוננות כדי לתקוף את כוחות בעלות הברית שניסו לבצע נחיתה בנורווגיה. שאר ספינות המלחמה, כמו גם צוללות וכלי טיס, שימשו נגד השיירות. כתוצאה מכך, לבעלות הברית לא היו הזדמנויות לתקוף את "טירפיץ" בים לאחר מבצע ספורטפלסט. מפציצים כבדים של RAF ביצעו התקפות נוספות נגד ספינת הקרב בטרונדהיים ב-31 במרץ וב-28 וב-29 באפריל 1942, אך לא גרמו נזק.
אחרי הקרב > הפעולות הבאות

ביוני 1942 החליט ריידר לשלוח את "טירפיץ" ושלוש סיירות כבדות נגד השיירה הארקטית הבאה במבצע Rösselsprung. כוח זה הפליג ב-2 ביולי לאחר ששיירת PQ 17 זוהתה בדרך לברית המועצות, והוכנס לאלטפיורד בצפון הרחוק של נורווגיה ב-4 ביולי כדי להמתין לאישורו של היטלר לתקוף. לאחר שנודע כי "טירפיץ" הפליגה, פאונד הורה לשיירה להתפזר ולליוויה לסגת בערב 4 ביולי. טובי לא הסכים מאוד עם ההחלטה הזו. נגרמו אבדות רבות מצוללות וכלי טיס גרמניים. ספינת המערכה יצאה מאלטפיורד ב-5 ביולי כדי לתקוף את השיירה, אך הוזעקה על ידי ריידר באותו לילה לאחר שהתברר שהנושאת מטוסים ויקטוריוס נמצאת בים.
כוחות בעלות הברית תקפו את טירפיץ במקומות עגינתה בנורווגיה במהלך 1943 ו-1944. ספינת הקרב ניזוקה קשות ב-22 בספטמבר 1943 במהלך מבצע "מקור" שבו השתמשו בצוללות קטנות, ומעולם לא הייתה ראויה שוב ללחימה מלאה. הזרוע האווירית של הצי הסבה נזק נוסף לטירפיץ במהלך מבצע טונגסטן ב-3 באפריל 1944, אך כמה התקפות נוספות של נושאות מטוסים נכשלו עקב מזג אוויר גרוע וחסרונותיהם של מטוסי הצי הבריטי. ב-15 בספטמבר 1944 מפציצים כבדים של RAF פגעו קשות ב"טירפיץ" במהלך מבצע פארוואן, וב-12 בנובמבר באותה שנה, במהלך מבצע קטכיזם הטביעו אותה עם אבדות ניכרות בנפש.
ביבליוגרפיה

Barber, Mark (2008). The British Fleet Air Arm in World War II. Oxford: Osprey. ISBN 978-1-84603-283-7.
Bennett, G. H. (2012). "Introduction".  In Bennett, G. H. (ed.). Hunting Tirpitz: Naval Operations Against Bismarck's Sister Ship. Plymouth, Devon: University of Plymouth Press. pp. 7–25. ISBN 978-1-84102-310-6.
Bercuson, David J.; Herwig, Holger H. (2002). Bismarck. London: Hutchinson. ISBN 978-0-09-179516-0.
Bishop, Patrick (2012). Target Tirpitz. London: Harper Press. ISBN 978-0-00-743119-9.
Blair, Clay (2000). Hitler's U-boat War: The Hunters 1939–1942. London: Cassell. ISBN 978-0-304-35260-9.
Brown, David (2009).  Hobbs, David (ed.). Carrier Operations in World War II. Barnsley, South Yorkshire: Frontline. ISBN 978-1-84832-042-0.
Chesneau, Roger, ed. (1980). Conway's All The World's Fighting Ships 1922–1946. London: Conway Maritime Press. ISBN 978-0-85177-146-5.
Correll, John T. (22 בדצמבר 2017). "In Pursuit of the Bismarck". Air Force Magazine. נבדק ב-7 באוגוסט 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
Dimbleby, Jonathan (2015). The Battle of the Atlantic: How the Allies Won the War. London: Penguin. ISBN 978-0-241-97210-6.
Faulkner, Marcus (2012). War at Sea: A Naval Atlas, 1939–1945. Annapolis, Maryland: Naval Institute Press. ISBN 978-1-59114-560-8.
Hinsley, F. H.;  et al. (1981). British Intelligence in the Second World War: Its Influence on Strategy and Operations. Volume Two. History of the Second World War. London: Her Majesty's Stationery Office. ISBN 978-0-11-630934-1.
Kemp, Paul (1999). Convoy! Drama in Arctic Waters. London: Brockhampton Press. ISBN 978-1-86019-969-1.
Kennedy, Ludovic (1979). The Death of the Tirpitz. Boston: Little, Brown and Company. ISBN 978-0-316-48905-8.
Konstam, Angus (2018). Sink the Tirpitz 1942–44: The RAF and Fleet Air Arm Duel with Germany's Mighty Battleship. Oxford: Osprey. ISBN 978-1-4728-3159-0.
Konstam, Angus (2021). Big Guns in the Atlantic: Germany's battleships and cruisers raid the convoys, 1939–41. Oxford: Osprey. ISBN 978-1-4728-4596-2.
Rohwer, Jürgen (2005). Chronology of the War at Sea: 1939–1945: The Naval History of World War Two (Third revised ed.). Annapolis, Maryland: Naval Institute Press. ISBN 978-1-59114-119-8.
Roskill, Stephen W. (1956). The War at Sea 1939–1945. Volume II: The Period of Balance. London: Her Majesty's Stationery Office. OCLC 633635983.
Roskill, Stephen W. (1978). Churchill and the Admirals. New York City: William Morrow and Company. ISBN 978-0-688-03364-4.
Sweetman, John (2000). Tirpitz: Hunting the Beast. Air Attacks on the German Battleship, 1940–44. Annapolis, Maryland: Naval Institute Press. ISBN 978-1-55750-822-5.
Woodman, Richard (2004). The Arctic Convoys: 1941–1945. London: John Murray. ISBN 978-0-7195-6617-2.
Zetterling, Niklas; Tamelander, Michael (2009). Tirpitz: The Life and Death of Germany's Last Super Battleship. Philadelphia: Casemate. ISBN 978-1-935149-18-7.
מיקלוש גארדוש

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  21 באוקטובר 1920 היידוננש, הונגריה 
 פטירה:  21 באוקטובר 1998 (בגיל 78) בודפשט, הונגריה 
 מדינה:  הונגריה 
 צאצאים:  פטר גארדוש 
 פרסים והוקרה:  Rózsa Ferenc Award (1979) 
 
מיקלוש גארדוש (בהונגרית: Gárdos Miklós;‏ היידוננש, 21 באוקטובר 1920 – בודפשט, 30 ביולי 1998) היה עיתונאי יהודי-הונגרי עטור פרסים, לרבות הפרס הממלכתי הגבוה לעיתונאות פרס פרנץ רוז'ה, סופר, עורך עיתון, אביו של במאי הקולנוע פטר גארדוש.
קורות חיים

מיקלוש גארדוש נולד במשפחה יהודית, בנם של יוז'ף גארדוש (1893–1945), מוכר ספרים, ושל וילמה קליין (1895–1945). שני הוריו גורשו וניספו בשואת יהודי הונגריה. הוא למד בבית הספר המסחרי הגבוה בדברצן. לאחר קבלת תעודת בגרות, הפך לחבר צוות הכתבים של "העיתון העצמאי של טרנס-טיסה" (Tiszántúli Független Újság). במהלך מלחמת העולם השנייה הוא נלקח למחנות שרות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי).הוא נשלח עם הצבא ההונגרי לחזית המזרחית. הוא הצליח לברוח ודרך הצבא האדום שהתקרב מהמזרח הצטרף לפרטיזנים. עד מהרה נתפס וגורש למחנות ריכוז אחדים. בשנת 1945 הוא שוחרר ממחנה המוות ברגן-בלזן במשקל של 30 ק"ג. רופא שוודי שבדק אותו הודיע לו שיש לו ששה חודשים לחיות בשל מחלת ריאות קשה. הוא נלקח בכל זאת להחלמה ולשיקום לשוודיה באוניית הצלב האדום. שם הכיר את הנערה, אשתו לעתיד, שגם היא הגיעה מהמחנות לאחר שגורשה מאזור דברצן בהונגריה והגיעה לשוודיה. בשנה שלאחר מכן חזרו להונגריה, ומאז עבד כעיתונאי. מאז 1959, הוא עובד גם ככתב חוץ של הרדיו והטלוויזיה ההונגרית.
כמו כן עבד בעיתונים:
Igaz Szó (מילת אמת)
Szabadság (חירות)
Világosság (אור)
Esti Budapest (בודפשט של ערב)
Magyar Nemzet (הלאום ההונגרי)
נפסבה
מ-1964 עד 1984, הוא היה סגן העורך הראשי של השבועון "הונגריה" (Magyarország) ולאחר מכן פרש.
יצירותיו

יציאת הארץ, שירים, דברצן, 1938
בין הרי יוון, רומן לצעירים, 1951
השומרים על שלומנו, עבודתנו החינוכית, 1951
רחוב וישגראדי 20–24. מתוך מחברת עיתונאי, רומן דוקומנטרי, 1952
באותו הסתיו. . . כרוניקה של קרבות הפרטיזנים בהונגריה, 1956
ארוחת ערב במלון גרמניה, תוכנית טלוויזיה, 1958
בין שני עונות סתיו, רומן כתבות, 1959
התקף לב, רומן, 1961
כתיבה על הקיר, רומן, 1962
שיתוף הפעולה בין מדינות סוציאליסטיות, פובליציסטיקה, 1963
התקף לב, תוכנית טלוויזיה, 1964
ימי חול בהונגריה, פובליציסטיקה, 1964
תיק קנדי, פובליציסטיקה, 1968
ימאי בטירה, דוח היסטורי, 1969
מפסידי לאומים. פושעי מלחמה הונגרים בפני בית המשפט העממי, פובליציסטיקה, 1971
המחסן של הפנופטיקון (ביוגרפיה של היטלר ומוסוליני), 1980
מציתים, רוצחים. פושעי מלחמה, 1989
הצבא המבויל, 1990
מלכת הונגריה על כס המלוכה בטירנה, 1990
פרסים והוקרה

עיטור העבודה הסוציאליסטית (1961)
עיטור מסדר הכבוד של העמל דרג זהב (1966)
פרס פרנץ רוז'ה (1979)
עיטור מסדר הכבוד להונגריה הסוציאליסטית (1980)
עיטור הדגל האדום של העמל (1984)
הנצחתו

הרומן "קדחת השחר" עוסק בשנותיו שלאחר המלחמה, והוסרטה גם הדרמה הקולנועית המבוססת על הספר.