stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מריאנו רומור
קריירה פוליטית > מזכיר המפלגה הדמוקרטית-הנוצרית

בבחירות 1963, המפלגה הדמוקרטית-נוצרית סבלה מירידה חדה בקונצנזוס בו הייתה שרויה בציבור. רומור מונה לשר הפנים בממשלה קצרת-החיים של ג'ובאני לאונה ואז נבחר לתפקיד מזכיר המפלגה הדמוקרטית-נוצרית החדש. הוא שימש כמזכיר עד 1969, והוביל את המפלגה בשלב מורכב של שיתוף פעולה פוליטי עם הסוציאליסטים. בחמש השנים שבהן הוביל את המפלגה הדמוקרטית-נוצרית, רומור ניסה לפייס את הבוחרים המתונים, בניסיון להשיב את הקונצנזוס של המפלגה שאבד בבחירות הקודמות.
בבחירות הכלליות ב-1968 הצליחה המפלגה הדמוקרטית-נוצרית להגדיל את מספר הקולות שקיבלה בהשוואה לבחירות של 1963, גם אם במעט, וצברה 39% מקולות הבוחרים. תוצאה זו נחשבה להצלחה של המזכיר רומור, שהפך בעקבותיה למועמד הטבעי להנהגת המדינה ולראשות הממשלה.
קריירה פוליטית > הקדנציה הראשונה כראש ממשלה

ב-12 בדצמבר 1968 הושבע מריאנו רומור לראש ממשלת איטליה, והוביל ממשלה שהורכבה מהדמוקרטים נוצרים, הסוציאליסטים והרפובליקנים.
במהלך כהונתו הראשונה כראש ממשלה בוצעו מספר רפורמות חשובות. חוק מיום ה-11 בדצמבר 1969 הרחיב את הגישה להשכלה גבוהה לכל התלמידים בעלי תעודת בגרות. גישה שהייתה מוגבלת בעבר לתלמידים שהגיעו מתוכניות לימודים קלאסיות או מדעיות במקרים מסוימים. חוק מיום 30 באפריל 1969 הכיל תמורות נרחבות הנוגעות לפנסיה במסגרת התוכנית הכלכלית של רומור. במסגרת התוכנית הונהגה פנסיה חברתית לאנשים מעל גיל 65 עם הכנסות נמוכות שלא היו זכאים עד אז לשום סוג של פנסיה.
במסגרת מדיניות החוץ של רומור, ב-28 בינואר 1969 הוא חתם והכניס את איטליה לאמנה למניעת הפצת נשק גרעיני. אולם, כהונתו הראשונה כראש ממשלה הייתה זכורה בעיקר בשל הפיצוץ בפיאצה פונטנה. מה שכונה "טבח פיאצה פונטנה" היה למעשה פיגוע טרור שאירע ב-12 בדצמבר 1969 כאשר פצצה התפוצצה במטה בנק החקלאות הלאומי בפיאצה פונטנה, מילאנו, וגרמה למותם של 17 בני אדם ולפציעתם של 88. באותו היום, אחר הצהריים הופעלו שלוש פצצות נוספות ברומא ובמילאנו, ואחרות נוספות התגלו מאוחר יותר ולא התפוצצו. את הפיגוע תכננה קבוצה נאו-פשיסטית בשם "אורדין נואבו" (בתרגום מאיטלקית: "הסדר החדש"), שמטרתה הייתה למנוע את נפילת המדינה בידי השמאל על ידי שכנוע הציבור שהפיגוע הגדול היה חלק מההתקוממות קומוניסטית.
במהלך כהונתו הראשונה הוביל רומור שלוש ממשלות שונות. מדצמבר 1968 עד יולי 1969 הוא הוביל ממשלה שהורכבה ממפלגתו הדמוקרטית-נוצרית מהמפלגה הסוציאליסטית האיטלקית ומהמפלגה הרפובליקנית האיטלקית. ואז, מאוגוסט 1969 לפברואר 1970 הוא הנהיג ממשלה המורכבת רק ממפלגתו; התמוטטות הממשלה הזו הובילה לתקופה ארוכה של 45 יום ללא שלטון, כאשר סוגיות כמו חוק הגירושין האיטלקי ומעמדה של המפלגה הקומוניסטית האיטלקית גרמו לחוסר יציבות. לאחר תקופה זו, שכללה ניסיון של ראש הממשלה לשעבר אמינטורה פאנפאני להקים ממשלה, רומור הקים קואליציה חדשה עם המפלגה הסוציאליסטית, הרפובליקנית והדמוקרטית-סוציאליסטית, קואוליציה ששרדה ממרץ עד יולי 1970.
קריירה פוליטית > שר הפנים וניסיון התנקשות

בשנת 1972 מונה רומור לשר הפנים, בממשלתו של ג'וליו אנדראוטי. בשנת 1973 רומור היה יעד לניסיון התנקשות, שתוכנן על ידי ג'יאנפרנקו ברטולי, אנרכיסט על פי הגדרתו. ארבעה נהרגו מהפיצוץ ו-45 נפצעו, בעוד רומור הצליח לצאת ממנו בחיים. על ברטולי נגזר מאסר עולם בשנת 1975.
קריירה פוליטית > קדנציה שנייה כראש ממשלה

לאחר שלוש שנים בממשלותיהם של אמיליו קולומבו וג'וליו אנדראוטי, רומור שב לתפקיד ראש הממשלה, והוביל לראשונה קואליציה שהורכבה מהדמוקרטים-נוצרים, הסוציאליסטים, הרפובליקנים והסוציאליסטים הדמוקרטים מיולי 1973 עד למרץ 1974. לאחר שממשלה זו נפלה, הקים רומור קואליציה חדשה תוך שבועיים תוך שהוא קורא לסוציאליסטים והסוציאליסטים-דמוקרטים להצטרף לממשלתו. הממשלה הזו שרדה ממרץ עד אוקטובר 1974.
לאחר שהגיש את התפטרותו מהממשלה ביוני 1974, ממשלתו האחרונה נפלה מספר חודשים לאחר מכן באוקטובר 1974.
קריירה פוליטית > אחרי ראשות הממשלה

בשתי ממשלותיו של ראש הממשלה אלדו מורו, כיהן רומור כשר החוץ. תבוסה בבחירות האזוריות בשנת 1975 הובילה לסילוקו של אמינטורה פאנפאני ממזכירות המפלגה. רומור הוצע כמועמד להחליפו כמזכיר המפלגה החדש על ידי אלדו מורו, אך וטו שהוטל על ידי כמה מחברי סיעתו מנע זאת. בגלל וטו זה, רומור עזב את הדורותיים (חברי סיעת דורותיאה). לאחר הפילוג של הדורותיים הודר רומור אט אט מתפקידים מרכזיים במפלגה ובממשלה. לאחר שהיה שר החוץ בשתי הממשלות האחרונות תחת ראש הממשלה מורו, רומור כבר לא קיבל שום משרת שר.
בשנת 1979 נבחר מריאנו רומור לפרלמנט האירופי, שם נבחר בשנת 1980 ליו"ר הוועדה לענייני חוץ, תפקיד בו כיהן בו עד שעזב את הפרלמנט בשנת 1984.
מותו ומורשתו

רומור מת מהתקף לב בוויצ'נצה ב-22 בינואר 1990.
בשנים שחלפו מאז מותו נערך דיון נרחב על מורשתו. פרשיות השוחד של לוקהיד, מהן רומור נוקה על ידי הפרלמנט האיטלקי, התרחשו תחת ממשלתו והגיעו לשיאם במשפטים של שני שרי ביטחון לשעבר, לואיג'י גואי ומריו טאנאסי.
אחרים מתחו ביקורת על הצו הנשיאותי שלו מס' 1092, צו שאיפשר לעובדי הממשלה האיטלקית לפרוש לאחר תשע-עשרה וחצי שנות עבודה או ארבע עשרה וחצי שנים אם היו אישה; פורשים כאלה נקראו לימים "גמלאי תינוקות" על ידי המלעיזים. התוכנית, שהוקמה בשנת 1973, הופסקה בשנת 1992. נכון לשנת 2014 הוערך כי כחצי מיליון גמלאים שנהנו מהצו עדיין מקבלים בממוצע 1,500 אירו לחודש בשל התוכנית.
היסטוריית בחירות

| בחירות | בית | מחוז בחירה | מפלגה | הצבעות | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1946 | האספה המכוננת | ורונה – פדובה – ויצ'נצה – רוביגו | המפלגה הדמוקרטית-נוצרית | 29,213 |  נבחר |
| 1948 | בית הנבחרים של איטליה | ורונה – פדובה – ויצ'נצה – רוביגו | המפלגה הדמוקרטית-נוצרית | 43,002 |  נבחר |
| 1953 | בית הנבחרים של איטליה | ורונה – פדובה – ויצ'נצה – רוביגו | המפלגה הדמוקרטית-נוצרית | 49,576 |  נבחר |
| 1958 | בית הנבחרים של איטליה | ורונה – פדובה – ויצ'נצה – רוביגו | המפלגה הדמוקרטית-נוצרית | 61,492 |  נבחר |
| 1963 | בית הנבחרים של איטליה | ורונה – פדובה – ויצ'נצה – רוביגו | המפלגה הדמוקרטית-נוצרית | 93,735 |  נבחר |
| 1968 | בית הנבחרים של איטליה | ורונה – פדובה – ויצ'נצה – רוביגו | המפלגה הדמוקרטית-נוצרית | 168,828 |  נבחר |
| 1972 | בית הנבחרים של איטליה | ורונה – פדובה – ויצ'נצה – רוביגו | המפלגה הדמוקרטית-נוצרית | 266,710 |  נבחר |
| 1976 | בית הנבחרים של איטליה | ורונה – פדובה – ויצ'נצה – רוביגו | המפלגה הדמוקרטית-נוצרית | 73,729 |  נבחר |
| 1979 | הסנאט של הרפובליקה | ויצ'נצה | המפלגה הדמוקרטית-נוצרית | 88,028 |  נבחר |
| 1979 | הפרלמנט האירופי | צפון מזרח איטליה | המפלגה הדמוקרטית-נוצרית | 235,478 |  נבחר |
| 1983 | הסנאט של הרפובליקה | ויצ'נצה | המפלגה הדמוקרטית-נוצרית | 73,372 |  נבחר |
| 1987 | הסנאט של הרפובליקה | ויצ'נצה | המפלגה הדמוקרטית-נוצרית | 81,348 |  נבחר |
ראו גם

פיאצה פונטנה: הקשר האיטלקי
טררה

| --- | --- |
 לידה:  סביבות 1772 ליון, ממלכת צרפת 
 פטירה:  1798 ורסאי, צרפת 
 מדינה:  הרפובליקה הצרפתית הראשונה 
 
טררה (בצרפתית: Tarrare;‏ 1772–1798) היה צרפתי שחי במאה ה-18 והתפרסם בתאבונו הבלתי נלאה.
ביוגרפיה

טררה נולד בליון שבצרפת. מילדותו נהג לצרוך כמויות גדולות של מזון ובגיל 17 כבר נהג לאכול מדי יום בשר במשקל גופו (כ-45 ק"ג). מכיוון שמשפחתו לא יכלה לתת מענה לצרכיו, הוא עזב את ביתו בנעוריו והצטרף לחבורת פושעים ולמשתתפים במופעי רחוב ושוליים. בחלקו במופע הוא נהג להדגים אכילה של כמויות מזון גדולות וכן בליעה של חפצים שונים. אף על פי כן היה מראהו ומשקלו בגדר הממוצע.
עם פרוץ המהפכה הצרפתית ב-1789 הצטרף לצבא המהפכה הצרפתי, הוא נהג לסייע לחבריו בביצוע מטלות שונות בתמורה למנות המזון שלהם. תאבונו לא ידע שובע והוא אכל חתולים, גורי כלבים, נחשים, לטאות, צלופחים, כולם בשלמותם ובעודם בחיים. טררה סבל מתשישות ואושפז בבית חולים צבאי בו נערכו בו ניסויים, הוא עמד באתגר שהוצב לו ואכל ארוחה המיועדת ל-15 איש. הגנרל אלכסנדר דה בוהרנה מינה אותו לרץ בצבאו, מתוך כוונה שיבלע בשלמותה קופסת עץ ובתוכה מסמכים צבאים, יעבור את קווי האויב וישלוף אותם. משימתו הראשונה הייתה העברת מסרים לקולונל צרפתי שנכלא בסמוך לנוישטאדט אן דר ויינשטראסה. דה בוהרנה החליט שתהיה זו משימת מבחן, והמסר לקולונל היה רק לאשר את קבלתו, טררה סיפר כי מדובר במסמכים סודיים חשובים מאין כמותם שאל להם ליפול בידי האויב. טררה נתפס בידי הכוחות הפרוסיים באזור לנדאו וספג עינויים קשיים. לאחר הכישלון ביקש טררה להשתחרר מהשירות הצבאי ולהיגמל מאכילת היתר, טיפולים בלאודנום, טבק וחומץ לא הועילו. הוא נהג להתחמק מבית החולים בו אושפז ולצרוך חלקי פנים שנזרקו ליד קצביות. במקרים אחרים התגנב לבית המרקחת של בית החולים ואכל תחבושות, ולחדר המתים שם אכל מהגופות. במהלך שהותו נעלם אחד התינוקות המאושפזים, החשד נפל על טררה והוא גורש על ידי צוות בית החולים.
ארבע שנים אחר כך, ב-1798, אושפז בבית חולים בורסאי לאחר שהתלונן על חולשה מבליעת מזלג מזהב. בבית החולים אבחנו אצלו סימנים של שחפת. חודש לאחר מכן מת משלשול אקסודטיבי עז. בנתיחה לאחר המוות התגלה כי כיס המרה והכבד שלו היו גדולים במיוחד, ובטנו הייתה מלאה במוגלה ובכיבים.
מדענים סבורים שטררה סבל מפוליפגיה, ייתכן בשל יתר פעילות של בלוטת התריס או בשל גידול באמיגדלה או בהיפותלמוס.
ראו גם

פוליפגיה
רוטב מונייר

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  רוטב 
 מוצא:  צרפת 
 מרכיבים עיקריים:  חמאת אגוזים, פטרוזיליה, מיץ לימון 
 
רוטב מונייר (באנגלית: Meunière sauce; בצרפתית: Beurre meunière; מילולית "אשת הטוחן") הוא גם רוטב צרפתי וגם שיטת הכנה.
מאפיינים

שיטת ההכנה היא בעיקר לדגים, כשהרוטב המורכב מחמאת אגוזים, פטרוזיליה קצוצה ולימון. השם מרמז על אופי פשוט כפרי, כלומר לבשל משהו à la meunière במקור היה לבשל אותו על ידי "ציפויו" תחילה בקמח (גריפה או חפירה היא טכניקת ציפוי בישול המשמשת לציפוי מזון רטוב או לח במרכיב יבש לפני הבישול).
הכנה

רוטב מונייר הוא וריאציה על רוטב חמאת אגוזים. אמנם יש הסכמה כללית לגבי תוספת של פטרוזיליה ולימון, אבל חלק מהטבחים כוללים גם מרכיבים כמו רוטב ווסטרשייר, חומץ יין אדום או ציר בקר. וריאציה נפוצה נוספת היא להשתמש באגוזי פקאן במקום שקדים באמנדין (אמנדין, הוא מונח קולינרי המציין קישוט של שקדים. מנות מהסוג הזה מבושלות בדרך כלל עם חמאה ותבלינים, ואז מפזרים שקדים שלמים או פתיתים קלויים). המונח מאוית לעיתים קרובות almondine בספרי בישול אמריקאים.
דגים מונייר

ישנן שתי דרכים עיקריות להכנת הדג (הפופולרי ביותר, סול או טרוטה כלומר פורל). האחת היא על ידי הקפצה – תחילה ציפוי (חפירה) של הדג בקמח מתובל (קמח לבן או קמח תירס) ולאחר מכן בישול במחבת חמה עם כמות קטנה של חמאה מזוקקת. השיטה האלטרנטיבית היא לטגן במחבת או לטגן בשמן עמוק את הדג המקומח. בטיגון במחבת משתמשים בשמן או בשילוב של שמן וחמאה – עד אולי 2 ס"מ עומק. הטיגון בשמן עמוק נעשה בסיר טיגון גדול. הדג המקומח שקוע לגמרי בשמן החם. טכניקות הטיגון מביאות למרקם פריך יותר, אבל את הרוטב יהיה צורך להכין בנפרד. הדג המוקפץ יהיה בעל עור רך יותר בהשוואה לזה בשמן עמוק, אך מאפשר את האפשרות ליצור את הרוטב "à la minute" כלומר "תוך דקה" לאחר הוצאת הדג מהמחבת על ידי הוספת חמאה טרייה, פטרוזיליה ולימון.
מטבח קריאולי

טרוטה מונייר והווריאציה שלו טרוטה אמנדין (פורל ים מנומר קרום בשקדים, מוגש באופן מסורתי עם רוטב מונייר) הם מנות יסוד של המטבח הקריאולי של ניו אורלינס. שפע פירות הים ממפרץ מקסיקו הסמוך הופך את הפשטות של סגנון ה-meunière למתאים. מסעדת גלאטואר בניו אורלינס טוענת שמוכרת יותר טרוטה מונייר אמנדין מכל מנה אחרת. סרטן רך ודגים זמינים לעיתים קרובות גם א-לה-מונייר. מנת "אויסטר ברושט" מוגשת בדרך כלל עם רוטב מונייר.
ראו גם

סול מונייר
הערות שוליים

1 2  Child, Julia (1993). The Way to Cook. New York: Alfred A. Knopf. pp. 98–100. ISBN 0-679-74765-6. OCLC 29464234.
↑  National Marine Fisheries Service (1976). A Seafood Heritage: From the Rappahannock to the Rio Grande. Vol. 55. U.S. Government Printing Office. pp. 24–25.
↑  Escoffier, Auguste (1903). A guide to modern cookery. Editions Flammarion. pp. 264–5. ISBN 978-1-4437-5867-3. OCLC 742361767.
ענת כנפו

ענת כנפו (נולדה ב-3 בספטמבר 1963) היא אשת חינוך, פעילה ציבורית וחברת הכנסת לשעבר בסיעת יש עתיד – תל"ם, בשלהי ימי הכנסת העשרים ושלוש.
ביוגרפיה

את שירותה הצבאי ביצעה ענת במסגרת חניכתם של "נערי מקא"ם". לאחר מכן המשיכה את הפעילות החינוכית בתיכון למחוננים בירושלים.
כאם ל-4 ילדים במערכת החינוך, נבחרה ענת לדוברת ארגון ההורים הארצי, בו כיהנה כשנתיים.
בהמשך, לקחה חלק במיזם "הכל חינוך" של שי פירון ודב לאוטמן.
התמודדה לראשות מועצת הר אדר ב-2008 וב-2013. הייתה חברת מועצת הר אדר בין השנים 2008–2018. כיהנה כסגנית ראש המועצה בהתנדבות. במקביל, הייתה ראש פורום החינוך של מפלגת "יש עתיד" וגיבשה עם צוות ההיגוי שבראשותה חלק נכבד מחזון החינוך של המפלגה.
בשנת 2018 לא התמודדה והכריזה על פרישה מהחיים הפוליטיים.
בשנת 2018 החלה לעבוד במובילאיי.[דרוש מקור]
כנפו הוצבה במקום ה-44 ברשימת "כחול לבן" מטעם מפלגת "יש עתיד" בבחירות לכנסת העשרים ושלוש. עם התפטרותה של הילה שי-וזאן מהכנסת, נכנסה כנפו לכנסת ב-2 בפברואר 2021. עם כניסתה לכנסת, החלה לעבוד על הצעת חוק המועצה הלאומית לחינוך בהשראת חוק המטה לביטחון לאומי[דרוש מקור], כמו כן היא הקימה את התנועה "משפיעים בחינוך" על מנת להוציא את החינוך מהפוליטיקה ולקדם את החינוך בישראל כיעד לאומי ראשון במעלה.
בבחירות לכנסת העשרים וארבע לא נכללה ברשימת "יש עתיד".
בהמשך פעלה במסגרת ארגונים העוסקים בחינוך, הבולט ביניהם הוא "משפיעים בחינוך" אותו ייסדה במטרה לקדם חינוך מצוין מגיל לידה ועד תואר ראשון, והוצאת הפוליטיקה ממערכת החינוך.
היא בעלת תואר ראשון בחינוך, תקשורת ומגדר ממכללת דוד ילין.
הערות שוליים

↑  אתר ההתמודדות של כנפו
↑  הודעה על הפרישה בעמוד הפייסבוק של כנפו
↑  אודות, באתר משפיעים בחינוך
ערך זה הוא קצרמרבנושא חברי הכנסת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שאורס (גבינה)

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  גבינה צרפתייה, גבינה תעשייתית, גבינת חווה, גבינה לבנה עם קליפת עובש, גבינה מחלב פרה, גבינה חלבית 
 על שם:  שאורס (גבינה) 
 אזור מוצא:  שאורס (גבינה), אוב 
 מוצא:  צרפת 
 מרכיבים עיקריים:  חלב פרה 
 גבינות
 ייצור כולל:  2,421 טונה (נכון ל־2017) 
 תו תקן:  כינוי מקור מבוקר, כינוי מקור מוגן 
 
שַּאוּרְס (בצרפתית: Chaource) היא גבינה צרפתית, שיוצרה במקור בכפר Chaource באזור שמפאן-ארדן.
מאפיינים

שאורס היא גבינה מחלב פרה, בצורת גלילית בסביבות 10 ס"מ בקוטר ו-6 ס"מ בגובה, במשקל של 250 גרם או מהדורת 450 גרם. הפטה המרכזי (תוך הגבינה) רך, בצבע קרמי ומעט מתפורר והוא מוקף בקליפת פניציליום קנדידום כלומר קממברטי (Penicillium camemberti) לבנה.
היסטוריה

הגבינה מיוצרת בכפר הנושא את שמה לפחות מאז ימי הביניים. עדיין מייצרים במקום גבינות גם היום, החל מיצרניות גבינה קטנות ועד לייצור בקנה מידה תעשייתי מעט רחוק יותר מהכפר. היא מיוצרת רק באזור מבוקר במהודק במחוזות אוב ויון.
ייצור

הגבינה קיבלה הסמכת כינוי מקור מבוקר (Appellation d'Origine Contrôlée - AOC) בשנת 1970 ונמצאת בפיקוח מלא מאז 1977.
תקנות AOC קובעות כי:
הקרישה חייבת להיות לקטית בעיקרה ולהימשך לפחות 12 שעות.
ניקוז הגבינה חייב להיות איטי וספונטני (לא באמצעות מכבש).
הגבינה מיוצרת באמצעות מתכון דומה לזה של ברי, ההבשלה היא בדרך כלל בין שבועיים לבין ארבעה שבועות והגבינה נאכלת בדרך כלל צעירה. לפטה המרכזי המומלח בעדינות טעם קל ומרקם 'נמס בפה' אופייני. תכולת השומן היא מינימום 50% (מהחומר היבש).
התקנות מאפשרות כיום שימוש בחלב מפוסטר או לא מפוסטר במהלך הייצור.
סגנון

בספרה Cheese: Exploring Taste and Tradition מ-2010, פטרישיה מיכלסון אומרת כך:
"לשאורס יש טעם מריר דמוי קליפת אגוזים, עם אדמתיות שמזכירה את סגנון היין המקומי, והייתם חושבים שזה יהיה התאמה מושלמת לגבינה. עם זאת, כדאי להקפיד למצוא את 'שותף הטעם' המושלם, כי הגבינה היא גם בצד המלוח".
הערות שוליים

↑  Michelson, Patricia (2010). Cheese: Exploring Taste and Tradition. Gibbs M. Smith Inc. p. 59. ISBN 978-1423606512.
צ'ספיק ביי רטריבר

| --- | --- |

 ארץ מוצא:  ארצות הברית
 שימושים:  ציד ושמירה
 קבוצה:  רטריברים, ספניאלים וכלבי מים
 תכונות
 משקל:  25-36 ק"ג
 גובה כתפיים:  53-66 ס"מ
 גובה:  58 ס״מ 
 תוחלת חיים:  10-13 שנים
 אופי:  שמח וחכם
 אילוף:  הסתגלות גבוהה
 תיאור:  פרוות הצ'ספיק ביי רטריבר בכל גוון של חום, צבעי האירוס הענף, או בגוון של דשא יבש עם כתמים לבנים.
 
צ'ספיק ביי רטריבר מחזיר ברכייה
צ'ספיק ביי רטריבר מתאמן על זריזותו
צ'ספיק ביי רטריבר
צ'ספיק ביי רטריבר
הצ'ספיק ביי רטריבר (באנגלית: Chesapeake Bay Retriever) הוא גזע של תת-המין כלב הבית השייך לקבוצות הגזעים הבאות: הרטריברים, כלבי הציד וקבוצות הספורט. הגזע התפתח באזור מפרץ צ'ספיק שבארצות הברית במהלך המאה ה-19. מבחינה היסטורית השתמשו בו ציידים מאזור השוק על מנת להחזיר עופות מים שנורו. הצ'ספיק ביי רטריבר הוא בעיקר חיית המחמד המשפחתית ובן לוויה לציד. לעיתים קרובות הם ידועים באהבתם למים וביכולתם לצוד. זהו כלב בגודל בינוני-גדול, דומה במראהו ללברדור רטריבר. לצ'ספיק ביי רטריבר יש פרווה מתולתלת ולא חלקה כמו של הלברדור. הם מתוארים כבעלי אופי מאושר, אומץ לב, נכונות לעבוד, ערנות, אינטליגנציה, והאהבה שלהם למים.
הופעה

מאפיינים בולטים אצל הצ'ספיק ביי רטריבר כוללים עיניים ברורות מאוד בצבע צהבהב או ענבר, שממוקמות באותו גובה או קצת יותר גבוה מהכתפיים. מאפיין נוסף הוא הפרווה בעלת הנטייה הגלית באזור הכתפיים, הצוואר, הגב ובאזור חלציו. הפרווה העמידה למים מרגישה מעט שמנונית ומתקשרת לעיתים קרובות עם ריח גברי קל. שלושה צבעים בסיסיים נצפים בדרך כלל אצל הצ'ספיק ביי רטריבר: חום, אשר כולל את כל גווניו - מהבהיר אל הכהה, צבעי האירוס הענף, שמשתנה בין צהוב-אדמדם דרך אדום בהיר ועד גוון ערמוני, ודשא יבש בכל גווניו, שמשתנה בין חום-זהוב דהוי ועד צבע קש משעמם. תקן הגזע קובע גם לבן יכול להתאים אבל הוא חייב להיות מוגבל לאזור החזה, הבטן, האצבעות ואחורי הרגליים. ראשו של הצ'ספיק ביי רטריבר עגול ורחב, ובמרכזו חוטם בינוני. השפתיים דקות, והאוזניים קטנות והן מעור בינוני. הרגליים הקדמיות צריכות להיות ישרות ובעלות עצם חזקה. אחוריו חזקים במיוחד ואצבעותיו הקרומיות מזכות את הצ'ספיק ביי רטריבר ביכולת שחייה מצוינת שחשובה לו מאוד. גזע זה נודע גם בזכות החזה הגדול והחזק שמשמש לשבירת קרח בעת צלילה לתוך מים קרים בזמן ציד ברווזים.
הופעה > פרווה

פרוותו של הצ'ספיק ביי רטריבר הוא הנתון החשוב ביותר מבין כל התכונות כאשר שופטים את מבנה הגוף. השיער על הפנים והרגליים צריך להיות קצר מאוד וישר עם נטייה גלית (לעולם לא מסולסלת) על הכתפיים, הצוואר, הגב ועל המותניים בלבד, ובשום מקום לא יותר מ-1.5 אינץ' (3.81 ס"מ). פלומה מתונה על החלק האחורי של אחוריו ועל זנבו מותרת אם כי לא יותר ארוכה מ-1.75 אינץ' (4.445 ס"מ). המרקם של הפרווה העבה חשוב בהגנה על הצ'ספיק ביי רטריבר מפני מים קרים ותנאי קור קשים. השמן שבפרווה החיצונית הקשה ובפרווה הפנימית הצמרירית עמיד בפני מים, ומשאיר את הצ'ספיק ביי רטריבר יבש וחם. תחזוקת הפרווה מזערית וכוללת בעיקר הברשה במברשת שיניים קצרה פעם בשבוע. קשה לקבל צ'ספיק ביי רטריבר רטוב לחלוטין, אבל צריך לשטוף אותם כל 3-4 חודשים בעזרת שמפו עדין מתאים, ואז לייבשם לחלוטין. הברשה או רחצה לעיתים קרובות יותר יכולים להרוס את רצועות השמן המגן ואף יכולים להוריד את הפרווה התחתונה. צבע הפרווה חייב להתאים לסביבה בה הצ'ספיק ביי רטריבר נמצא. כל גוון של חום, אירוס הענף או דשא יבש מקובל ואף צבע לא מועדף על פני צבע אחר. מועדון הצ'ספיק ביי רטריבר האמריקאי כולל דיון על הצבע:
כתם לבן על החזה (שלא מתמשך מעבר לעצם החזה), הבטן, הגב או באחורי הרגליים מותר, אבל ככל שהכתם קטן יותר כך יותר טוב. לבן מעבר לאזורים אלו ושחור בכל מקום שהוא אינם מותרים על פי תקן הגזע.
מזג

הצ'ספיק ביי רטריבר מוערך בשל מזגו השמח והחכם. חלקם יכולים להיות קולניים למדי כשהם שמחים, וחלקם 'יחייכו' על ידי חשיפת השיניים הקדמיות שלהם בחיוך מוזר - זה אינו איום אלא סימן של שמחה או הכנעה.
כמו כלבים אחרים, הצ'ספיק ביי רטריבר יכול ליצור משפחת כלבים מצוינת כאשר מצא בת זוג ראויה. חלק מהצ'ספיק ביי רטריבר יכולים להיות יותר אסרטיביים, זדוניים ויכולים לשמור מפני זרים, בעוד אחרים פסיביים וחברותיים בחברת אנשים. כל זה תלוי באישיותו של הכלב.
בעיות בריאותיות נפוצות

גזע זה נתון למספר מחלות תורשתיות. אלה כוללות, אך אינן מוגבלות ל:
מחלת אגן תורשתית
ניוון רשתית פרוגרסיבי
מחלת וון וויליברנד - סוג 3
קטרקט
קרחת מקומית בשני המינים
אימון

הצ'ספיק ביי רטריבר הוא גזע רב-גוני המתחרה בתחרויות שדה, ציד, מבנה, צייתנות, זריזות ומעקב, ובכל זאת נשאר נאמן לשורשיו, ככלב ציד בעל יכולת וסיבולת רבה. הצ'ספיק ביי רטריבר הוא גזע חכם הלומד במהירות גבוהה. מבחינה היסטורית הוא נחשב עיקש וקשה לאימון, ומאמנים רבים חשבו שלזן זה נדרשת משמעת גופנית רבה יותר מאשר לגזעי רטריבר אחרים. כמה מאמנים כיום ממליצים לבעלי הצ'ספיק ביי רטריבר להשתמש באימוני צייתנות יומיים עקביים יחד עם זמן משחק לפני ואחרי על מנת לשמר את רצון הכלב לעבוד ללא או עם מעט משמעת גופנית.
היסטוריה

עקבות הצ'ספיק ביי רטריבר מובילים לשני כלבי ניופאונדלנד - "סיילור" הזכר ו"קנטון" הנקבה - אשר חולצו מספינה טובעת במרילנד בשנת 1807. הם היו אמורים להתרבות עם כלבים שונים על מנת ליצור קו הרבעה. ג'ורג' לאו (George Law), אשר הציל את הגורים, כתב את הדו"ח הבא בשנת 1845, אשר מופיע גם באתר האינטרנט של מועדון הצ'ספיק ביי רטריבר האמריקאי:
מרסר תיאר לי את סיילור:
אמנם אין תיעוד של זיווג בין סיילור וקנטון, אך הכלבים משתי גדות מפרץ צ'ספיק הוכרו כצ'ספיק ביי דאקינג דוג (אנגלית Chesapeake Bay Ducking Dog) בשנת 1877.
בשנת 1964, הצ'ספיק ביי רטריבר הוכרז ככלב הרשמי של מרילנד.
כלב זה הוא הקמע של אוניברסיטת מרילנד, מחוז בולטימור.
ראו גם

הפדרציה הבין-לאומית לכלבנות
קבוצות הפדרציה הבין-לאומית לכלבנות
קבוצת הרטריברים, הספניאלים וכלבי המים של הפדרציה הבין-לאומית לכלבנות
לברדור רטריבר
הערות שוליים

↑  סיילור וקנטון (אנגלית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007285067905171  LCCN: sh85023115
אציקלוביר

| --- | --- |

 שם IUPAC
 2-amino-9-((2-hydroxyethoxy)methyl)-1H-purin-6(9H)-one
 שמות מסחריים בישראל
 זובירקס, ציקלומד, אציקלו-וי, סופרה-ויר, וי-ראל, אציקלוביר טבע, אסיביר, אציקלובניר
 נתונים כימיים
 כתיב כימי:  C8H11N5O3 
 מסה מולרית:  225.21 גרם למול
 נתונים פרמוקוקינטיים
 זמינות ביולוגית:  10–20%
 מטבוליזם:  תימידין קינאז ויראלי
 זמן מחצית חיים:  2.2–20 שעות
 הפרשה:  כלייתי
 בטיחות
 מעמד חוקי:  תרופת מרשם
 קטגוריית סיכון בהריון:  קטגוריית סיכון B3 (אוסטרליה), קטגוריית סיכון B 
 מזהים
 קוד ATC:  S01AD03, D06BB03, J05AB01 
 מספר CAS:  59277-89-3
 PubChem:  2022
 ChemSpider:  1945
 
אציקלוביר (בלועזית: acyclovir או aciclovir) היא תרופה אנטי-ויראלית, אנלוגית לגואנין, המשמשת בעיקר לטיפול בהתפרצויות הרפס סימפלקס. זוהי אחת התרופות האנטי-ויראליות הנצרכות ביותר, בשימוש טופקלי במשחה היא אינה דורשת מרשם רופא, כתרופה סיסטמית בטבליות או בסירופ היא דורשת מרשם רופא. היא נמכרת בישראל בין השאר תחת השמות המסחריים זובירקס, ציקלומד, אציקלו-וי, סופרה-ויר, ואציקלוביר טבע.
התרופה מתערבת בתהליך השכפול העצמי של הנגיף ובכך מונעת את חידוש התרבית ומאפשרת למערכת החיסונית של הגוף לחסל את שאריות הנגיף המתפרץ. התרופה אינה מרפאת את מחלת ההרפס, היות שאינה יעילה כנגד הנגיף הרדום המשתכן בגנגליונים העצביים.
בזמנו ראו באציקלוביר תחילתו של עידן חדש בטיפול האנטי-ויראלי, היות שהוא מאוד ספציפי ובעל רעילות נמוכה לתאים. בשנת 1988 הוענק פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לפרמקולוגית גרטרוד עליון על פיתוח תרופת האציקלוביר ותרופות נוספות.
מנגנון פעולה

אציקלוביר נבדלת מהתרופות האנלוגיות לנוקלאוזיד שקדמו לה, בכך שהיא מכילה מבנה נוקלאוזידי חלקי בלבד - טבעת הסוכר מוחלפת במבנה שרשרת פתוח. הטבעת מומרת באופן בררני לצורת חד-זרחה על ידי אנזים תימידין קינאז נגיפי, המבצע זרחון ביעילות גבוהה פי כשלושת אלפים מאשר תימידין קינאז תאי. לאחר מכן, צורת החד-זרחה עוברת זרחון נוסף לצורת התלת-זרחה האקטיבית, aciclo-GTP, על ידי קינאזים תאיים.
Aciclo-GTP הוא מדכא חזק במיוחד של DNA פולימראז נגיפי; משיכתו לפולימראז נגיפי גדולה פי 100 ממשיכתו לפולימראז תאי. צורת החד-זרחה שלו גם מתמזגת לתוך ה-DNA הנגיפי ובכך מביאה לסיום השרשרת. בנוסף, הוכח כי אנזימים נגיפיים לא מסוגלים להסיר את ה-aciclo-GTP מהשרשרת, דבר המביא לדיכוי כל פעילות נוספת של ה-DNA פולימראז. בתוך התא, ה-aciclo-GTP עובר מטבוליזם מהיר למדי - ייתכן ועל ידי אנזימי פוספטאז תאיים.
תרופת האציקלוביר פעילה כנגד רוב המינים במשפחת ההרפס, ואלה מובאים כאן לפי סדר כושר הפעולה של התרופה:
וירוס ההרפס סימפלקס 1
וירוס ההרפס סימפלקס 2
וירוס וריצלה-זוסטר (VZV)
וירוס אפשטיין בר (EBV), או lymphocryptovirus
וירוס ה-Cytomegalovirus (CMV)
התרופה פעילה בעיקר כנגד וירוסי ההרפס סימפלקס, ובמידה מופחתת נגד וירוס VZV. היעילות שלה אך מוגבלת כנגד וירוסי ה-EBV וה-CMV. התרופה אינה פעילה כנגד הווירוס הרדום בתוך הגנגליונים העצביים בגוף.
נכון להיום, לא נמצאה התנגדות משמעותית של הווירוס לתרופת האציקלוביר. מנגנוני התנגדות שכן נמצאו כוללים תימידין קינאז וירלי לקוי, כמו גם מוטציות לתימידין הקינאז, מוטציות ל-DNS פולימראז או שילוב בין שתי אלה, המשנה את רגישות המצע.
פרמקוקינטיקה

מסיסותו של האציקלוביר במים חלשה למדי, והזמינות הביולוגית הנמוכה שלו עומדת על כ-10-20%. מסיבה זו, במקרים בהם נדרש ריכוז גבוה יותר תיתכן החדרה בעירוי תוך-ורידי. במתן פומי ריכוז פלסמי מרבי מתקבל לאחר כשעה-שעתיים. שיעור הפצתו של האציקלוביר גבוה ושיעור התקשרותו לחלבונים בפלסמה עומד אך על 30%. זמן מחצית החיים של האציקלוביר כ-3 שעות.
תופעות לוואי

תופעות לוואי (≥1%) אשר שויכו לאציקלוביר בעת טיפול מערכתי פומי או תוך-ורידי כוללות - הקאה, שלשול ו/או כאבי ראש. במינונים גבוהים, דווח על הזיות. תופעות לוואי נדירות יותר (0.1–1%) כוללות - רעידה, ורטיגו, בלבול, סחרחורת, בצקת, כאב פרקים, גרון כואב, עצירות, כאב בטן, פריחה ו/או חולשה כללית.
מתן אציקלוביר ורידי עשוי לגרום לפגיעה הפיכה בכליות בשיעור של 5%-10% מהמטופלים, עקב שקיעה של גבישי אציקלוביר בכליה. פגיעה זו מתרחשת יותר כאשר אציקלוביר ניתן באופן מהיר, ובייחוד בחולים מיובשים וכאלה עם פגיעה כלייתית. ניתן להפחית את הסיכון על ידי הידרציה מספקת, קצב איטי של עירוי והתאמת מינון בהתאם לתפקוד הכלייתי.
האציקלוביר יכול לגרום לתופעות לוואי נוירולוגיות, בייחוד באנשים עם תפקוד כלייתי ירוד.
הערות שוליים

↑  Acyclovir-Induced Neurotoxicity: A Case Report and Review... : American Journal of Therapeutics, LWW (באנגלית)(הקישור אינו פעיל)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007539105005171  LCCN: sh88002652