stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גוף (בלשנות)
שפות אחרות

בשפות שונות יש מערכות גופים שונות. להלן מספר דוגמאות:
| גופי השפה האנגלית>  | מדבר (גוף I) | נוכח (גוף II) | נסתר (גוף III) |
| --- | --- | --- | --- |
| יחיד חסר מין |  |  | it |
| זכר יחיד | I | you | he |
| יחידה | I | you | she |
| רבים | we | you | they |
| גופי השפה הערבית הספרותית [והמדוברת]>  | מדבר (גוף I) | נוכח (גוף II) | נסתר (גוף III) |
| --- | --- | --- | --- |
| יחיד | אני - أَنَا   אַנַא [אַנַא] | אתה - أَنْتَ   אַנְתַ [אִנְתַ] | הוא - هُوَ   הֻוַ [הֻוַ] |
| יחידה | אני - أَنَا   אַנַא [אַנַא] | את - أَنْتِ   אַנְתִ [אִנְתִ] | היא - هِيَ   הִיַ [הִיַ] |
| זוג | אנחנו - نَحْنُ   נַחְנֻ [נִחְנַא] | "שניכם" - أَنْتُمَا   אַנְתֻמַא | "שניהם" - هُمَا   הֻמַא |
| רבים | אנחנו - نَحْنُ   נַחְנֻ [נִחְנַא] | אתם - أَنْتُمْ   אַנְתֻמְ [אִנְתֻמְ] | הם - هُمْ   הֻמְ [הֻמְ] |
| רבות | אנחנו - نَحْنُ   נַחְנֻ [נִחְנַא] | אתן - أَنْتُنَّ   אַנְתֻנַּ | הן - هُنَّ   הֻנַּ |
| גופי השפה הצרפתית>  | מדבר (גוף I) | נוכח (גוף II) | נסתר (גוף III) |
| --- | --- | --- | --- |
| יחיד | אני - je | את/ה - tu | הוא - il |
| יחידה | אני - je | את/ה - tu | היא - elle |
| יחיד/ה מכובד/ת |  | vous |  |
| רבים | אנו - nous | vous | הם - ils |
| רבות | אנו - nous | vous | הן - elles |
| סתמי | on |  |  |
גופים נוספים

בשפות רבות בעולם קיימים גופים נוספים, אם כי רובם מהווים וריאציות של שלושת הגופים הבסיסיים:
"אנחנו, לא כולל אותך": גוף ראשון ברבים עשוי לכלול או שלא לכלול את האדם שאליו מדברים: "במשפחה שלי אנחנו תמיד אוכלים ביחד" (לא כולל את האדם שאליו מדברים); "אם אתה רוצה נוכל ללכת מחר לעיר" (כולל את האדם שאליו מדברים). בעברית ובשפות ההודו-אירופיות הבחנה זו אינה קיימת מבחינה לשונית, אך בשפות אחרות נחשבים שני המקרים לגופים לשוניים שונים.
גוף שני מכובד: בשפות רבות קיימת הבחנה בגוף השני בין רמות שונות של היכרות או יחס בין הדובר ובין האדם שאליו מדברים. בלטינית, גרמנית, ספרדית ורוסית מבחינים בין גוף שני "בלתי-רשמי", כשהאדם אליו מדברים הוא חבר, ילד או אדם הנחות בצורה כלשהי מהדובר, ובין גוף שני "רשמי", כשהאדם אליו מדברים מבוגר, מכובד יותר מהדובר, או זר לו. בצרפתית, כשמדברים אל אדם מכובד, עוברים מגוף שני יחיד לגוף שני רבים. באנגלית העתיקה היה גם כן נוהל כמו בצרפתית, עד שלבסוף גוף שני יחיד (thou) הוחלף לחלוטין בגוף שני רבים (you). ריבוי של כבוד היה נהוג גם בידי מלכים, כשהם דיברו על עצמם - הם השתמשו בגוף ראשון רבים, במקום בגוף ראשון יחיד (מלך כינה עצמו "אנחנו" במקום "אני"). בעברית מליצית ניתן להחליף את גוף שני יחיד בגוף שלישי יחיד, כשמדברים עם אדם מכובד מאוד - בעיקר עם רבנים חשובים. בשפות אוסטרונזיות מסוימות, כגון יאוונית, וכן ביפנית וקוריאנית, קיימות מערכות מורכבות מאוד לתיאור היחס בין הדובר והאדם אליו מדברים, ובחלק מהמקרים מדובר בגופים שונים.
קיימות שפות בהן ניתן להבדיל בין שניים או אף שלושה גופים שלישיים כאשר כל אחד מקבל סיומת אחרת. סיומת זו יכולה ללוות את הגוף השלישי לאורך מספר רב של משפטים. באופן זה נמנעת אי־הבנה אפשרית במשפט כמו 'דינה הלכה עם רותי ולפתע ראתה את אמא שלה' (אמא של דינה או של רותי ?). התהליך נקרא אוביאטיבי ( obviative) וקיים בעיקר בשפות האלגונקיוויאניות ממשפחת השפות האמרינדיאניות.
גופים זוגיים, בחלק מהשפות, נבדלי הן מגופי היחיד והן מגופי רבים. כך הדבר בערבית ספרותית - יש גוף שני יחיד, זוגי ורבים, וגוף שלישי יחיד, זוגי ורבים. (גופי הערבית הספרותית: אני, אנחנו, אתה, את, שני זוגי, אתם, אתן, הוא, היא, שלישי זוגי, הם והן. כאשר לגוף שני זוגי יש אותן הטיות לזכרים ולנקבות, אך לגוף שלישי זוגי יש הטיות שונות לזכרים ולנקבות).
גוף רביעי נקרא "סתמי". "אומרים שאין סיכוי שהוא ינצח"; "אין מסיחין בשעת הסעודה". בשפה העברית לא קיימים שמות גוף מיוחדים לגוף הרביעי, ולשם כך משתמשים בצורת הרבים במין זכר המשותפת לשלושת הגופים. בשפות אחרות, כגון גרמנית וצרפתית, קיימים שמות גוף לגוף הרביעי, והם מוטים (בשתי שפות אלו) כמו גוף שלישי יחיד. המשפט העברי "צריך שני מברגים" הוא דוגמה לביטוי בגוף הרביעי אשר אינו כולל פועל או שם גוף; התרגום הגרמני, למשל, של משפט זה משתמש הן בפועל והן בשם גוף. בצרפתית עממית משמש לעיתים גוף זה (on) במקום גוף ראשון רבים.
בארי גוראריה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  10 בפברואר 1923 כ"ד בשבט ה'תרפ"ג רוסטוב על הדון, ברית המועצות 
 פטירה:  14 במרץ 2005 (בגיל 82) ד' באדר ב' ה'תשס"ה ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות בית-אל 
 השקפה דתית:  יהדות 
 
בערי (שמו המלא: שלום דוב בער) גוראריה (כ"ד בשבט תרפ"ג, 10 בפברואר 1923 - ד' באדר ב' תשס"ה, 14 במרץ 2005) היה נכדו היחיד של רבי יוסף יצחק שניאורסון. התפרסם בעקבות סכסוך ממוני עם אגודת חסידי חב"ד בנוגע לספריית סבו.
האדמו"ר הריי"צ מלובביץ' בברכת המזון בבר המצווה של נכדו בארי בשנת תרצ"ו, משמאל: הרב שמריהו גוראריה, אביו של בארי וחתנו של הריי"צ
ביוגרפיה

נולד ברוסטוב על הדון, ברוסיה הסובייטית שבברית המועצות, כבן יחיד לחנה ולרב שמריהו גוראריה, בתו וחתנו של האדמו"ר רבי יוסף יצחק שניאורסון מחב"ד. למד בישיבת תורה ודעת בברוקלין והוסמך שם לרבנות. בהמשך למד פיזיקה. לאחר פטירת סבו רבי יוסף יצחק, ניתק גוראריה את קשריו עם חסידות חב"ד ועם דודו רבי מנחם מנדל שניאורסון שמונה אז לאדמו"ר מחב"ד. נשא בי' בסיון תשי"ג (24 במאי 1953), את שרה מינא, בתו של הרב דובער חסקינד, מחשובי חסידי חב"ד. שימש כחוקר באוניברסיטת ג'ונס הופקינס (בין השנים 1954–1956) ובאוניברסיטת קולומביה. התגורר בניו ג'רזי. בראיון שנערך בשנת 2003 אמר גוראריה כי התעניין בקריירה מדעית יותר מאשר בכהונה עתידית כאדמו"ר של חסידות חב"ד.
ביוגרפיה > משפט הספרים

בקיץ 1985 (תשמ"ה) נודע לחסידי חב"ד שגוראריה נוטל ספרים מספריית חב"ד, שהייתה שייכת לסבו, הריי"ץ. הוא מכר כמה מן הנדירים שבהם לסוחרים. לטענתו, הספרייה הייתה רכושו הפרטי של הרבי הקודם, ולאמו חנה (שתמכה בו והייתה עדיין בחיים) יש מעמד שווה כיורשת לאחותה, חיה מושקא שניאורסון, אשתו של רבי מנחם מנדל שניאורסון, ולכן יש לו זכות בעלות על חצי מהספרים.
לאחר שסירב גוראריה להתדיין בבית דין רבני, תבעה אותו אגודת חסידי חב"ד בבית משפט פדרלי בניו יורק. במשפט, שכונה "משפט הספרים", טענו האגודה והרבי מלובביץ' שהספרייה איננה רכושו הפרטי של האדמו"ר אלא היא שייכת לאגודת חסידי חב"ד. השופט צ'ארלס פ' סיפטון פסק ב-1987 לטובת האגודה ורובם הגדול של הספרים הוחזר לספרייה. הפסיקה עוררה שמחה בקרב חסידי חב"ד, אשר כינו אותה "דידן נצח" (מארמית: "שלנו ניצח", או "ניצחנו"). יום הזכייה, ה' בטבת, מצוין בקרב חסידי חב"ד כיום של שמחה, והם קונים בו ספרים או מוסרים את ספריהם לכריכה ותיקון, וכן מוסיפים ביום זה בלימוד תורה מתוך הספרים.
גוראריה ערער על פסק הדין, אך הערעור נדחה בכ"ה בחשוון תשמ"ח.
לקריאה נוספת

דידן נצח הרב שמואל לובעצקי, הוצאת ועד תלמידי התמימים, הוצאה ראשונה תשס"ו
דידן נצח הרב משה בוגמילסקי (אנגלית תשס"ז, עברית תשס"ח)
הערות שוליים

↑  מנחם פרידמן ושמואל היילמן, "הרבי מלובביץ': בחייו ובחיים שלאחר חייו", עמ' 54
↑  ריאיון עם נתן לואין עורך דין במשפט, באתר shturem.net
↑  רן רגוני, חסידי לובביץ "צדים" ספרים יקרי ערך, מעריב, 24 בדצמבר 1985
↑  רן דגוני, ספריו של הלובאוויץ נכסי חב"ד, מעריב, 8 בינואר 1987
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007293222205171  VIAF: 254002725   WorldCat (עם VIAF): 254002725 
מצבתו
מיני ישראל

| --- | --- |

מיני ישראל מצילום של רחפן, בתמונה ניתן לראות את רוב הפארק
 מידע כללי
 תאריך הקמה:  נובמבר 2002
 כניסה בתשלום:  בתשלום
 נתונים ומידות
 שטח:  0.06 קמ"ר
 מאפיינים עיקריים:  פארק מיניאטורות
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  ישראל 
 קואורדינטות:  31°50′32″N 34°58′06″E﻿ / ﻿31.842165°N 34.968367°E﻿ / 31.842165; 34.968367
 https://www.minisrael.co.il/
  (למפת השפלה מוגדלת) מיני ישראל(למפת השפלה רגילה) מיני ישראל(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מיני ישראל(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מיני ישראל
 
מפת אזור לטרון
הכניסה לפארק, אוגוסט 2023
נזירים מתבוננים בדגם מנזר השתקנים, כשמאחוריהם, ברקע, נראה מנזר השתקנים האמיתי
דגם כיפת הסלע
דגם בניין בית המשפט העליון שבפארק
דגם אוטובוס של אגד בין עירוני, במיני ישראל. במיני ישראל ישנם דגמים של אנשים וכלי רכב רבים, כולל שלוש רכבות ותחנת הרכבת תל אביב - השלום.
דגם מפעל פריגת
דגם אנדרטת מרדכי אנילביץ', קיבוץ יד מרדכי
מיני ישראל הוא פארק מיניאטורות הממוקם על כביש 424 בעמק איילון, בקרבת לטרון. הפארק משתרע על שטח של 60 דונמים: 35 דונמים של מיצג, ועוד כשני דונמים של שטחי מסחר ומבני שירות, ו-20 דונם של כבישים וחניונים. באתר מוצגים דגמים של מקומות, אזורים, ובניינים שונים מהחשובים והמוכרים בישראל. רוב הדגמים שבפארק בנויים בקנה מידה אחיד - 1:25, כלומר, כל מטר במציאות הוא ארבעה סנטימטרים בדגם שבפארק.
הרעיון לפארק מיני ישראל עלה בעת ביקורו של היזם עירן גזית במדורודם שבהולנד. עברו חמש שנים עד שמצא משקיעים לפארק. לפני הקמת הפארק היה צריך לעשות מחקר ארוך ואחריו החלו עבודות הבנייה.
הפארק נפתח בנובמבר 2002, ונחנך רשמית ב-7 באפריל 2003. הפארק מציג כ-385 דגמים. בפארק מבקרים כ-400,000 אורחים בשנה, הן תיירים והן אורחים מקומיים. בשל בחירה לקויה של חומרים וטכנולוגיות ייצור עלויות התחזוקה של הפארק אדירות. ולאחר כשני עשורים מפתיחת הפארק, רוב הדגמים מוזנחים ולא מטופלים ברמה הנדרשת.
מבנה הפארק

שבילי הפארק סלולים בצורת מגן דוד. כל אזור התחום בשבילים הוא חלק אחר בישראל ובו המבנים המצויים בו. המבנים אינם פזורים באקראיות ברחבי האתר אלא מסודרים באזורים: צפון הארץ, קו החוף, המרכז, ירושלים ודרום הארץ. הדגמים הקרובים ביותר לכניסה הם אלו של קיסריה. מימין לכניסה מצויים הדגמים של תל אביב ומשמאל לכניסה אלו של חיפה. החלקה המרוחקת ביותר מהכניסה היא חלקת ירושלים. במרכז מצויים הדגמים הכלליים ודגמי הקיבוץ.
בסך הכול יש בפארק כ-385 מודלים ומבנים. הדגמים נבנו בדיוק ובהתאמה למקור: מבנה, צבעים ודקורציה של מבנים הועתקו במדויק לאחר עבודות הכנה ותחקיר, לאחר השוואה של צילומים ותוכניות מהאתרים המציאותיים. בדגם של אצטדיון טדי, למשל, מוצגות גם דמויות מיניאטוריות בקהל, השרות שירי עידוד לשחקנים ונעות בגל אוהדים על היציעים.
העצים והצמחים שבדגמים הם צמחים ועצים אמיתיים. בפארק כ-20,000 עצי בונסאי. צמחייה נוספת פרוסה בכל רחבי הפארק ומתאימה לאופי הצמחייה של אזורי הארץ השונים. במודלים רבים משולבים מנועים, כבלים, מנורות שונות, קטעי שירה, ריקוד, תפילה, קריאות מההווי המקומי ואפקטים אחרים.
בפארק קולנוע תלת־ממד בו מוקרן סרט באורך 15 דקות המציג את ארץ ישראל בתלת־ממד.
מבנה הפארק > דגמים הנמצאים בפארק

רשימה חלקית של אתרים שדגמיהם נמצאים בפארק, לפי סדר גאוגרפי בארץ, מצפון לדרום:
הגולן, הגליל והכרמל:
הר החרמון וחוות הרוח בהר בני רסן
מתחם נבי שועייב, ליד קרני חיטין
החומות, מסגד אל-ג'זאר וחאן אל-עומדאן, בעכו
חיפה:
המרכז הבהאי העולמי בחיפה
מדעטק ומוזיאון ההעפלה וחיל הים
נמל חיפה ובתי זיקוק הנפט
רכבל חיפה
עיריית חיפה
כנסיית הבשורה והכנסייה הסלזיאנית בנצרת
מחלבת תנובה באלון תבור
דגם שלם של המושב נהלל, תחת זכוכית משוריינת, שניתן לדרוך עליה. הדגם מאפשר למבקר לצפות בכול הבתים שביישוב ממעוף הציפור.
השרון:
תחנת הכוח אורות רבין בחדרה
ישיבת בני עקיבא כפר הרא"ה
נמל קיסריה ותיאטרון קיסריה
גוש דן:
תל אביב:
טיילת תל אביב ונמל יפו
מגדלי עזריאלי, מגדל שלום מאיר ומגדל האופרה
שדרות רוטשילד
שוק הכרמל
כיכר רבין
בנייני תרבות רבים כמו בית אהרן שלוש, בית ביאליק, בית הכנסת היכל יהודה, בית העיר תל אביב-יפו, בית העצמאות, המשכן לאמנויות הבמה ועוד
בנייני מגורים בולטים כמו "הבית המשוגע" ובית האונייה
בית מכון התקנים הישראלי
אצטדיון האתלטיקה הדר יוסף
הספארי ברמת גן
מפעל קוקה קולה בבני ברק
קניון גבעתיים
גן המדע על שם קלור, מגדל מאיץ החלקיקים על שם קופלר ובית חיים ויצמן שבמכון ויצמן למדע ברחובות
הרי יהודה ושפלת יהודה:
מערת המכפלה בחברון
קבר רחל ליד בית לחם
תחנת הלוויינים עמק האלה
יד לשריון ומנזר השתקנים בלטרון
נמל התעופה בן-גוריון
בית האח הגדול בנווה אילן
ירושלים:
אצטדיון טדי
המבנים הבולטים בעיר העתיקה, כגון הכותל המערבי, הר הבית כולו, בית כנסת החורבה, שער שכם ומגדל דוד
מבנים סמוכים לעיר העתיקה: מוזיאון רוקפלר, כנסיית הדורמיציון שעל הר ציון, וכנסיות וקברים שונים על הר הזיתים
טחנת הרוח במשכנות שאננים, ימק"א ירושלים ומלון המלך דוד, המצויים בקרבת מקום זה לזה
היכל שלמה ובית הכנסת הגדול בירושלים
הכנסת, בניין בית המשפט העליון והיכל הספר, בגבעת רם ומנזר המצלבה, לרגלי גבעת רם
הנגב, בקעת הירדן והערבה:
מצדה (עם שחזור של ארמונות הורדוס ועם מינייטורה של צוות צילום שכביכול מצלם שם סרט קולנוע)
אנדרטת חטיבת הנגב, באר אברהם ובית הספר לילדי הבדואים (פארק קרסו למדע) בבאר שבע
אנדרטת מרדכי אנילביץ', קיבוץ יד מרדכי
מאהל בדואי
מכתש רמון, צריף בן-גוריון, גן לאומי קבר בן-גוריון ובה"ד 1 בסביבות שדה בוקר
המצפה התת-ימי ומלון דן באילת
גוש קטיף שפונה בשנת 2005 במסגרת תוכנית ההתנתקות
קבר אחים

ביולי 2022, לאחר 23 שנים בהן אסרה הצנזורה הצבאית על פרסום הדבר, פורסם כי בצמוד למתחם נחפר לאחר מלחמת ששת הימים קבר אחים בו נקברו כ-70 חיילי קומנדו מצרים שנהרגו במלחמה.
גלריה

דגם הכותל המערבי
דגם בית הכנסת הגדול והיכל שלמה
דגם העיר צפת
דגם יד לשריון
דגם של מאיץ החלקיקים במכון ויצמן למדע
דגם של בית האח הגדול הישן
ראו גם

פארק ארץ ישראל
הערות שוליים

↑  דגם אם ישיבות בני עקיבא בפארק מיני ישראל, באתר ערוץ 7, 9 בפברואר 2006
↑  ב-8 ביוני הושק מודל מוקטן של מכון התקנים הישראלי בפארק מיני ישראל במהלך אירוע הפרידה ממנכ"ל מכון התקנים, דני גולדשטיין, באתר של התקנים הישראלי, 9 ביוני 2015
↑  לראשונה: מודל גוש קטיף יוצג בפארק מיני ישראל, באתר ערוץ 7, 8 בדצמבר 2023
↑  רונן ברגמן, איתי אילנאי, הכתבה שהצנזורה פסלה במשך 23 שנים: הסודות שקבורים באדמת קיבוץ נחשון, באתר ynet, 8 ביולי 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007524041905171
הבחירות הכלליות באוגנדה 2001

הבחירות הכלליות באוגנדה התקיימו ב-12 במרץ 2001. יוורי מוסווני הנשיא המכהן זכה ב-69% מהקולות. כל המועמדים היו פוליטיקאים עצמאים, שכן מפלגות פוליטיות נאסרו באותה תקופה באוגנדה. אחוז ההצבעה היה 70.3%.
מועמדים

יוורי מוסווני התמודד על כהונתו השנייה לתפקיד בשנת 2001. הוא התמנה לראשונה בשנת 1986 לאחר שהדיח את הנשיא לשעבר טיטו אוקלו. היריב העיקרי של מוסווני היה קיזה בסיג'ה, שהיה הרופא האישי של מוסווני וקצין צבאי.
תוצאות > נשיא

| מוּעֲמָד | הצבעות |  % |
| --- | --- | --- |
| יואורי מוסווני | 5,123,360 | 69.33 |
| קיזה בסיג'ה | 2,055,795 | 27.82 |
| אגרי עווורי (אנ') | 103,915 | 1.41 |
| קיביריג'ה מיאנג'ה (אנ') | 73,790 | 1.00 |
| פרנסיס בוונגי | 22,751 | 0.31 |
| קרוחאנגה צ'אפה | 10,080 | 0.14 |
| הצבעות פסולות | 186,453 | - |
| סך הכול | 7,576,144 | 100 |
| מספר מצבעים / אחוזי הצבעה | 10,775,836 | 70.31 |
מקור: מאגר הבחירות באפריקה
תוצאות > פרלמנט

הבחירות לפרלמנט של אוגנדה התקיימו באוגנדה ב־26 ביוני 2001. באותה תקופה החוקה אסרה על כל המפלגות הפוליטיות, ולכן כל החברים נבחרו כפוליטיקאים עצמאים. 214 מתוך 295 מושבים בפרלמנט עמדו לבחירה, כאשר שאר המושבים שמורים לצבא (אנ'), נוער ונשים.
תוצאות > פרלמנט > תוצאות

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| מפלגה | מפלגה | הצבעות |  % | מקומות ישיבה | +/– |  |  |  |  |
|  | עצמאיים |  | 100 | 214 | - |  |  |  |  |
|  | מקומות שמורים | - | - | 81 | - |  |  |  |  |
| הצבעות לא חוקיות/ריקות | הצבעות לא חוקיות/ריקות |  | - | - | - |  |  |  |  |
| סך הכול | סך הכול | 7,576,144 | 100 | 295 | +19 |  |  |  |  |
| מצביעים/אחוז הצבעה | מצביעים/אחוז הצבעה | 10,561,779 | 70.31 | - | - |  |  |  |  |
| מקור: IPU | מקור: IPU | מקור: IPU | מקור: IPU | מקור: IPU | מקור: IPU |  |  |  |  |
אירועים לאחר הבחירות

בסיגייה ביקש לספור רשמית מחדש את ההצבעה בשל חשש זיוף קולות בבחירות. מוסווני גם טען כי יש זיוף קולות, אם כי לטובתו של בסיגייה. הוא גם העיר שהוא היה אמור לזכות ב-75% מהקולות. קבוצת פיקוח הבחירות מצאה זיוף מזערי בקלות. אך בהחלטת הרוב דחה בית המשפט העליון את עתירתו של בסיגייה לספירת קולות חוזרת. זמן קצר לאחר שנבחר לקדנציה שנייה כנשיא, התחייב מוסווני להתפטר לפני הבחירות (אנ') הבאות, אך לאחר מכן חזר בהבטחתו.
הערות שוליים

↑  Elections in Uganda African Elections Database
↑  Uganda: Elections held in 2001 Inter-Parliamentary Union
↑  Fisher, Ian (15 במרץ 2001). "Final Count Has Uganda President Winning 69% of Vote". הניו יורק טיימס. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Borzello, Anna (14 במרץ 2001). "Uganda's Museveni leads in 'rigged' elections". The Guardian. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Dagne, Ted. "Uganda: Recent Elections and Current Conditions" (PDF). CRS Report for Congress.
↑  "2001 elections: Supreme Court Judges ruling". Daily Monitor. 16 בדצמבר 2006. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Yoweri Museveni - Uganda's president profiled". BBC. 17 בפברואר 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
| פוליטיקה של אוגנדה |
| --- | --- | --- |
| ממשל | חוקה • נשיא • ראש הממשלה • הפרלמנט • האספה הלאומית • מפלגות אוגנדה • יחסי החוץ של אוגנדה • מחוזות אוגנדה |  |
| בחירות ומשאלי עם באוגנדה | בחירות ומשאלי עם באוגנדה |  |
| בחירות לנשיאות | 1996 • 2001 • 2006 • 2011 • 2016 • 2021 |  |
| בחירות פרלמנטריות | 1958 • 1961 • 1962 • 1980 • 1989 • 1994 • 1996 • 2001 • 2006 • 2011 • 2016 • 2021 |  |
| בחירות למועצות המקומיות | 1964 • 1989 • 1998 • 1998 • 2002 • 2006 • 2018 |  |
| משאלי עם | 2000 • 2005 |  |
בנימין נתניהו

בִּנְיָמִין (בִּיבִּי) נְתַנְיָהוּ (‏קובץ:He-Benjamin Netanyahu.ogg‏Ⓘ‏; נולד ב-21 באוקטובר 1949, כ"ח בתשרי ה'תש"י) הוא פוליטיקאי ישראלי המכהן כראש ממשלת ישראל וכיושב ראש מפלגת "הליכוד".
בשנים 1984–1988 כיהן כשגריר ישראל באו"ם ולאחר מכן הצטרף למפלגת הליכוד והיה חבר הכנסת השתים עשרה וסגן שר החוץ. ב-1993 נבחר ליושב ראש הליכוד. כיהן שש כהונות כראש ממשלה, בשלוש תקופות לא רצופות: בין 1996–1999 בראשות ממשלת ישראל העשרים ושבע; בין 2009–2021 בראשות הממשלה השלושים ושתיים, השלושים ושלוש, השלושים וארבע והשלושים וחמש; ומאז דצמבר 2022 בראשות ממשלת ישראל השלושים ושבע. בנוסף כיהן כשר האוצר, שר הביטחון, שר החוץ, שר התקשורת ותפקידים נוספים, חלקם במקביל לכהונותיו כראש ממשלה. בתקופות בהן לא היה חלק מהממשלה כיהן כראש האופוזיציה, למעט השנים 1999–2002 בהן פרש מהפוליטיקה.
כראש ממשלה בסוף שנות התשעים חתם על הסכם חברון והסכם וואי עם הרשות הפלסטינית. כשר אוצר, בין השנים 2003–2005, הוביל נתניהו רפורמות בכלכלה הישראלית ובין היתר קידם הפרטה, הורדת מיסים וקיצוץ בקצבאות הביטוח הלאומי, אותן העלה שנים לאחר מכן. במהלך כהונתו הרביעית כראש ממשלה, בשנת 2018, הועברה השגרירות האמריקאית לירושלים ובכהונתו החמישית, בספטמבר 2020, נחתמו הסכמי אברהם. כהונה זו התארכה בעקבות המשבר הפוליטי בישראל. במהלך כהונותיו אירעו מבצע עמוד ענן, מבצע צוק איתן, מבצע שומר החומות ומתקפת הפתע של חמאס, שכללה מעשי טבח המוניים והובילה לפרוץ מלחמת חרבות ברזל. אירועים בולטים נוספים במהלך כהונתו כללו את גלי ההסתננות מאפריקה לישראל בין 2005 ל-2013 ובניית מכשול המעבר בגבול ישראל-מצרים, המחאה החברתית ועסקת שליט בשנת 2011, התפרצות מגפת הקורונה בישראל בשנת 2020, קידום "הרפורמה המשפטית" בשנת 2023 והתמודדות במחאה עממית נרחבת בעקבותיה.
ב-24 במאי 2020 הוגשו נגדו כתבי אישום בעבירות שוחד מרמה והפרת אמונים ומאז מתנהל נגדו משפט פלילי בשלוש פרשיות שונות: תיק 1000, תיק 2000 ותיק 4000. נתניהו הוא ראש הממשלה הישראלי הראשון שמואשם ומנהל משפט פלילי בזמן כהונתו. ב-21 בנובמבר 2024 בית הדין הפלילי הבין-לאומי (ICC) הודיע כי הוציא צווי מעצר נגדו, ונגד שר הביטחון יואב גלנט, בגין פשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות ברצועת עזה על רקע מלחמת חרבות ברזל.
קריירה פוליטית > קדנציה ראשונה כראש הממשלה (1996–1999)

נתניהו כיהן לראשונה כראש ממשלת ישראל מ־18 ביוני 1996 עד ל־6 ביולי 1999.
קריירה פוליטית > קדנציה ראשונה כראש הממשלה (1996–1999) > התחום הכלכלי

במהלך תקופת ממשלתו הראשונה של נתניהו, כיהנו שלושה שרי אוצר: דן מרידור, יעקב נאמן ומאיר שטרית – כל אחד למשך פרק זמן של כשנה. הגיבוי שלא נתן לשר האוצר, דן מרידור, בנושא "רצועת האלכסון" הוביל להתפטרות האחרון כעבור שנה מכניסתו לתפקיד. שר החוץ דוד לוי פרש בגלל התנגדותו לצעדים הכלכליים[דרושה הבהרה] שנקט נתניהו בראשית 1998, אך גם בגלל יחסים אישיים רעועים עמו. נתניהו, הדוגל באסכולת שוק חופשי, העלה על נס את ערכי הכלכלה החופשית ואת ההפרטה וחתר לממש תפיסה זו כראש ממשלה. לממשלתו הראשונה היו מספר הישגים כלכליים כמו הורדת האינפלציה והפחתת הגרעון התקציבי. ממשלתו ביצעה הפרטה של חברות ממשלתיות וליברליזציה במטבע החוץ, כולל ביטול "רצועת האלכסון", מהלך שגרם להתפטרותו של דן מרידור מתפקידו כשר האוצר. בנוסף זכורה רפורמה בפנסיה שכללה מעבר מפנסיה תקציבית לפנסיה צוברת, למרבית העובדים החדשים בשירות הציבורי. כמו כן הוספת מפעיל סלולרי שלישי, תחילת שירותי הטלוויזיה בלוויין של חברת "Yes" והוספת חברות לשוק שיחות הטלפון הבין-לאומיות.
קריירה פוליטית > קדנציה ראשונה כראש הממשלה (1996–1999) > עימותים והקדמת הבחירות

תקופתו של נתניהו כראש ממשלה לוותה בחילוקי דעות חריפים בציבור וגם יחסיו עם בעלי בריתו הפוליטיים לֻוּוּ לעיתים בחריקות וצרימות. אנשי השמאל ייחסו לו חלק ביצירת האווירה שאפשרה את רצח יצחק רבין. הסכם ואי גרם לאכזבה מצד חלק מאנשי הימין בקואליציה, בעוד שמפלגות השמאל נמנעו מלספק לו רשת ביטחון, בנימוק שהוא מתמהמה ביישום מלא של ההסכם, ובעקבות מתקפה שלו עליהן עם שובו מהוועידה. יש הטוענים כי יחס השמאל כלפיו היה המשך טבעי של האיבה ההיסטורית כלפי מנהיגי הימין ויש הטוענים[דרושה הבהרה] כי התנגדותם אליו גברה בעקבות התרסותיו כלפי השמאל או חלקים ממנו. עם זאת, זכה נתניהו לאהדה בחוגי החרדים והימין המסורתי. הופעתו התקשורתית המלוטשת הביאה לו תומכים, אך היחסים בינו לבין כלי התקשורת היו עכורים והוא האשים אותה בהתנכלות לו. ההתמרמרות על התנהלותו האישית הובילה לאובדן תמיכת גורמי מרכז בו. מתחים אלה הובילו להקדמת הבחירות לכנסת החמש עשרה ולראשות הממשלה.[דרוש מקור]
ב-21 בדצמבר 1998 הצביעה הכנסת בקריאה שלישית על פיזורה ועריכת בחירות טרם סיום תאריך כהונתה המקורי, כמחווה של הבעת אי-אמון בנתניהו, על אף ניסיונותיו למנוע את ההצבעה ולגרום לדחייתה. בבחירות לראשות הממשלה התמודדו נגד נתניהו אהוד ברק, מועמד מפלגת העבודה; יצחק מרדכי, שאותו פיטר נתניהו מתפקיד שר הביטחון, כשגילה כי הוא מתכוון להצטרף למפלגת המרכז ולרוץ נגדו; בני בגין, שעזב את הליכוד והועמד בראש האיחוד הלאומי, ועזמי בשארה. בסופו של דבר פרשו מרדכי, בגין ובשארה מהמרוץ, בגין תמך במועמדותו של נתניהו ואילו מרדכי ובשארה תמכו במועמדותו של ברק, שניצח בסופו של דבר במאי 1999, כשזכה ברוב של 56% מקולות הבוחרים. נתניהו הודה בתבוסתו עוד לפני פרסום התוצאות הסופיות והודיע על נטילת פסק זמן מהפוליטיקה, כשלצידו עומד אריאל שרון, שהוצג כמחליפו בראש הליכוד. לימים תלה נתניהו את כישלונו בקדנציה הראשונה בכך שלא הקים ממשלת אחדות עם בחירתו ושלא שיער עד כמה עמוקים הקרע בעם והטינה שרחש לו השמאל.[דרוש מקור]
קריירה פוליטית > הפרישה מהפוליטיקה והחזרה (1999–2003)

לאחר שהפסיד בבחירות 1999, פרש נתניהו מהנהגת הליכוד ומחברותו בכנסת. באוגוסט 1999 מונה ליועץ לחברת באטמ תקשורת מתקדמת ולחברת "אלקטריק פיול".
עם נפילת ממשלת ברק בסוף שנת 2000, ביטא נתניהו שאיפה לחזור לפוליטיקה. על פי חוק, התפטרות ברק אמורה הייתה להוביל לבחירות לראשות הממשלה בלבד. נתניהו דרש שיתקיימו גם בחירות לכנסת, בנימוק שאחרת לא תתאפשר הקמת ממשלה יציבה. מפלגת ש"ס, שלא רצתה להסתכן בירידת כוחה, סירבה לתמוך בפיזור הכנסת, אך סייעה להעברת חוק שאיפשר לנתניהו להתמודד בבחירות המיוחדות לראשות הממשלה. נתניהו החליט שלא להתמודד, החלטה שהובילה לעלייתו המפתיעה לשלטון של אריאל שרון, שנחשב באותה עת ל"בלתי בחיר" ולפופולרי פחות מנתניהו. בטרם מבצע "חומת מגן", תקף נתניהו את הבלגתו של שרון מול הפיגועים וקרא לכניסת צה"ל לערים הפלסטיניות. הוא קרא גם ליצירת הפרדה בין השטחים הפלסטיניים לישראל, אם כי שמר על עמימות לגבי האופן שבו לדעתו צריכה להתבצע הפרדה כזאת. מאוחר יותר, עם פירוק ממשלת האחדות, היה מתומכיה של גדר ההפרדה.
בספטמבר 2002 דן הממשל האמריקאי בשאלה האם לפלוש לעיראק. נתניהו הוזמן להעיד בשבועה לגבי הפלישה מול ועדת הפיקוח והרפורמה של בית הנבחרים של ארצות הברית. בעדותו העריך נתניהו כי "אין שאלה לגבי כוונותיו, פעולותיו והתקדמותו של סדאם חוסיין לפיתוח נשק גרעיני" והוסיף אם תמוטטו את שלטונו של סדאם, אני מבטיח כי תהיינה לכך השלכות חיוביות עצומות על האזור כולו. כחצי שנה לאחר עדותו פלשה ארצות הברית לעיראק ופתחה במלחמה בת שמונה שנים שגבתה כ-4,800 הרוגים אמריקאים ומעל ל-100 אלף הרוגים עיראקיים. במהלך המלחמה, שהביאה להתחזקות איראן ודאעש, התגלה כי בידי עיראק לא היה כל נשק להשמדה המונית.
בסוף שנת 2002 הצטרף נתניהו לממשלת שרון כשר החוץ. הוא התמודד מול שרון על הנהגת הליכוד, אך הפסיד בבחירות הפנימיות בנובמבר בהפרש של 24%.
קריירה פוליטית > שר האוצר בממשלת שרון (2003–2005) > תוכנית ההתנתקות

נתניהו הציג יחס דו-ערכי לתוכנית ההתנתקות. הוא תמך בתוכנית והצביע בעדה בממשלה ומספר פעמים בכנסת. עם זאת בתקשורת הביע הסתייגויות, בפרט לנסיגה מציר פילדלפי והציע עריכת משאל עם. כשעלתה התוכנית בכנסת, הצביע נתניהו בעדה, אך הציב אולטימטום לראש הממשלה שלפיו יתפטר אם לא יבוצע משאל עם. בהמשך נסוג בו מהאולטימטום ותמך בתוכנית על אף שלא התקיים משאל עם. את התנערותו מהאולטימטום שהציב, ייחס להחרפת מצבו הרפואי של יאסר ערפאת. בהמשך שב ותבע קיומו של משאל עם, אך המשיך להצביע יחד עם הממשלה בעד התוכנית בהצבעות שנערכו בנושא בכנסת. ב-7 באוגוסט 2005, ערב ביצוע הפינוי, במהלך ישיבת ממשלה שבה הוחלט על פינוי שלושת היישובים הראשונים, הודיע נתניהו על התפטרותו. הוא נימק את החלטתו להתפטר בחששו שבעזה צפוי לקום "בסיס טרור שיסכן את ביטחון ישראל" ובאומרו ש"רפורמת בכר" בבנקים השלימה את הרפורמות שביקש לערוך במסגרת תפקידו.