stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הקונגרס הלאומי ההודי
היסטוריה > תקופת אינדירה גנדי

לאחר מות שאסטרי נערכו בחירות למועמד המפלגה לראשות הממשלה. בבחירות גברה אינדירה גנדי, בתו של נהרו, על השמרן מורארג'י דסאי מהאגף הימני במפלגה. בתקופה זו עבר השלטון במפלגה בפועל לידי מנהיגי הארגון, ששבו למקום ממנו נדחו על ידי נהרו ב-1951.
האתגר הרציני הראשון שעמד בפני ההגמוניה הפוליטית של מפלגת הקונגרס התרחש ב־1967, כאשר אופוזיציה מאוחדת תחת דגלה של סמיוק וידהאנאיאק דאל זכתה בשלטון בכמה ממדינות החגורה ההודית. אינדירה גנדי, שהייתה נשיאת מפלגת הקונגרס, עמדה בפני אתגר מצד רוב מנהיגות המפלגה. הקונפליקט, שבא לידי ביטוי במערכת הבחירות לנשיאות הודו 1969, הביא לפיצול ואינדירה הקימה מפלגה נפרדת של הקונגרס הלאומי ההודי, שנודעה בשם הקונגרס הלאומי ההודי (R) או הקונגרס החדש. המפלגה הרשמית נודעה בשם הקונגרס הלאומי ההודי (ארגון) והונהגה על ידי קמאראיי ובאופן בלתי רשמי נקראה גם הקונגרס הישן. כאשר ישבה אינדירה גנדי ליד הגה השלטון, הוכרה סיעתה על ידי ועדת הבחירות של הודו כמפלגת הקונגרס הלאומי ההודי ה"אמיתית", אף על פי שסיעתה הייתה הפלג הפורש.
במובנים שונים ניתן לראות את הפיצול כפיצול בין האגף הימני לבין האגף השמאלי במפלגה. אינדירה רצתה להשתמש בסדר יום פופוליסטי במטרה להביא לידי תמיכה עממית במפלגתה. היא השתמשה בסיסמאות כגון "חיסול העוני" ורצתה להדק את הקשרים עם ברית המועצות. מנגד, האליטות המחוזיות של המפלגה, אשר ייסדו את הקונגרס הלאומי ההודי (ארגון), תמכו בסדר יום ימני יותר ופקפקו ברעיון של סיוע סובייטי. מאוחר יותר נתמזגה המפלגה האחרונה במפלגת ג'נטה.
בהדרגה, הפך שלטון אינדירה גנדי לסמכותי יותר. בהתמודדה מול אופוזיציה הולכת וגוברת, הכריזה ב־1975 על מצב חירום. לאחר שהוסר משטר החירום ב־1977, נוצרו פלגים נוספים בתוך מפלגת הקונגרס. הפלג של אינדירה, אשר סומן באות I, הובס בבחירות הכלליות באותה שנה על ידי מפלגת ג'נטה. מפלגת הקונגרס הצליחה להשיב את כוחה בבחירות ב-1980. בשנת 1984 נרצחה אינדירה בידי שניים משומרי ראשה הסיקים, כנקמה על מבצע כוכב כחול. בימים הבאים שלאחר מכן, נהרגו אלפי סיקים במהומות, בעיקר בדלהי. רבים מארגוני זכויות האדם מייחסים לפעילויות הקונגרס חלק חשוב במהומות 1984.
היסטוריה > תקופת רג'יב גנדי

לאחר רצח אינדירה, הפך בנה רג'יב גנדי למנהיג מפלגת הקונגרס, והוביל את המפלגה לזכייה ברוב קולות גדול בבחירות ללוק סבהה ב־1984. מפלגת הקונגרס נחלה תבוסה בבחירות הכלליות ב־1989. רג'יב גנדי נרצח בפיגוע התאבדות של טיגריסי השחרור של טמיל אילם במהלך עצרת בחירות במהלך הבחירות ב־1991. בעקבות הרצח, ירש את מקומו של רג'יב סגנו, פ. ו. נרסימהה ראו.
היסטוריה > תקופת ראו וקסרי

שנות ה-90 היו תקופה של משבר ממושך עבור מפלגת הקונגרס. אחרי אובדן הולך וגדל של השפעה פוליטית, ביקשה המפלגה מסוניה גנדי, אלמנתו ילידת איטליה של רג'יב גנדי, לקבל את משרת נשיאות המפלגה. בעקבות סירובה לכך ב־1991, נשאר בתפקיד זה נרסימהה ראו. המפלגה ניצחה בבחירות ב-1991 וראו כיהן כראש הממשלה בשנים 1991–1996, אך בבחירות ב-1996 הובסה המפלגה וראו התפטר והוחלף בסיטראם קסרי. במשך כשנה ומחצה תמכה המפלגה מבחוץ בממשלות הג'נטה דאל, בתחילה בראשות ה. ד. דווה גאודה ולאחר מכן בראשות אינדר קומאר גוג'ראל, עד שמשכה את תמיכתה בנובמבר 1997. בבחירות, שנערכו בפברואר 1998, נדחק נשיא הקונגרס קסרי הצידה מפני סוניה גנדי, שהייתה לדמות העיקרית בקמפיין הפולטי של המפלגה. לאחר תבוסת המפלגה בבחירות אלו, האשימו תומכי סוניה את קסרי באחריות לכישלון המפלגה, והדעיחו אותו על מנת למנות את סוניה לנשיאת המפלגה.
היסטוריה > סוניה ורהול גנדי

לאחר בחירת סוניה גנדי כנשיאת המפלגה פרש מהמפלגה פלג בראשות שארד פאוור אשר ייסד את מפלגת הקונגרס הלאומית. בעת פרישתם של פלגים שונים ממפלגת הקונגרס, נמשך הסימון "(Congress (I" לציון המפלגה המונהגת בידי ממשיכיה של אינדירה גנדי. מפלגות ואישים פוליטיים שונים התנגדו למינויה סוניה גנדי על רקע מוצאה הזר.
בבחירות הכלליות בהודו שנערכו בשנת 2004, זכתה הקונגרס במספר המושבים הגדול ביותר והובטחה לה תמיכה מהאגף השמאלי בפרלמנט. סוניה גנדי, שנחשבה למועמד הקונגרס לראשות הממשלה, הודיעה כי לא תכהן בו, ובחרה במאנמוהאן סינג, שר האוצר בשנים 1991–1996 וראש האופוזיציה ברג'יה סבהה בשנים 1996–2004, לתפקיד ראש הממשלה ולמישרה זו נשבע אמונים ב-22 במאי 2004.
מאנמוהאן סינג נבחר בשנית לראשות הממשלה בבחירות ב-2009, אך לקראת הבחירות ב־2014 הודיע כי לא יתמודד לכהונה נוספת.
רהול גנדי, בנה של סוניה, החל להיות מעורב בפעילות פוליטית במפלגה ב־2004. בבחירות ללוק סבהה ב-2014, לאחר פרישת מאנמוהאן סינג, היה הדמות הראשית בקמפיין של המפלגה ונתפס כמועמד המפלגה לראשות הממשלה, אך המפלגה לא הכריזה על כך באופן רשמי. הבחירות היו תבוסה מוחלטת למפלגה, שזכתה ב־44 מושבים בלבד, התוצאות הנמוכות שלה אי־פעם.
בדצמבר 2017 התפטרה סוניה גנדי מנשיאות הקונגרס והעבירה את ההנהגה לרהול.
בבחירות ללוק סבהה ב־2019 השתפרו תוצאות המפלגה אך במעט, כאשר היא זוכה ב־52 מושבים. בעקבות התוצאות הודי רהול על התפטרותו מנשיאות הקונגרס, וסוניה גנדי שבה לעמוד בראשו.
באוקטובר 2022 ערכה המפלגה בחירות לנשיאות, בהן נבחר מליקרג'ון קהרג לנשיא המפלגה כשהוא גובר על שאשי טהרור (אנ').
תוצאות בחירות

| שנה | מנהיג המפלגה | מושבים | שינוי | אחוזים | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1934 | בהולבאי דסאי (אנ') | 42 / 147 |  |  |  |
| 1945 | סארט צ'אנדרה בוסה (אנ') | 59 / 102 |  |  |  |
| 1951–1952 | ג'ווהרלל נהרו | 364 / 489 |  | 44.99% | ממשלה |
| 1957 | ג'ווהרלל נהרו | 371 / 494 |  7 | 47.78% | ממשלה |
| 1962 | ג'ווהרלל נהרו | 361 / 494 |  10 | 44.72% | ממשלה |
| 1967 | אינדירה גנדי | 283 / 520 |  78 | 40.78% | ממשלה (1967–69), קואליציה (1969–71) |
| 1971 | אינדירה גנדי | 352 / 518 |  69 | 43.68% | ממשלה |
| 1977 | אינדירה גנדי | 153 / 542 |  199 | 34.52% | אופוזיציה |
| 1980 | אינדירה גנדי | 351 / 542 |  198 | 42.69% | ממשלה |
| 1984 | רג'יב גנדי | 415 / 533 |  64 | 49.01% | ממשלה |
| 1989 | רג'יב גנדי | 197 / 545 |  218 | 39.53% | אופוזיציה |
| 1991 | פ. ו. נרסימהה ראו | 244 / 533 |  47 | 35.66% | ממשלה |
| 1996 | פ. ו. נרסימהה ראו | 140 / 533 |  104 | 28.80% | אופוזיציה |
| 1998 | סיטראם קסרי | 141 / 533 |  1 | 25.82% | אופוזיציה |
| 1999 | סוניה גנדי | 114 / 545 |  27 | 28.30% | אופוזיציה |
| 2004 | סוניה גנדי | 145 / 543 |  31 | 26.7% | קואליציה |
| 2009 | מאנמוהאן סינג | 206 / 543 |  61 | 28.55% | קואליציה |
| 2014 | רהול גנדי | 44 / 543 |  162 | 19.3% | אופוזיציה |
| 2019 | רהול גנדי | 52 / 543 |  8 | 19.5% | אופוזיציה |
ראו גם

פוליטיקה של הודו
חלוקת הודו
הערות שוליים

↑  Md. Rashiduzzaman, The central legislature in British India: 1921 to 1947, 1964, עמ' 32–34
↑  Robert L. Hardgrave, “The Congress in India - Crisis and Split”, Asian Survey 10, no. 3, 1970, עמ' 256–62‏, JSTOR 2642578
↑  Darpan Singh, Sitaram Kesri, the Congress president who had his dhoti pulled, India Today, ‏28 בספטמבר 2022
↑  'Deeply hurt' Sonia refuses to be PM, טיימס אוף אינדיה, ‏18 במאי 2004
↑  Why Sonia refused to be PM, Economictimes, ‏19 במאי 2004
↑  The man who will be PM, Tribune India, ‏20 במאי 2004
↑  Manmohan Singh, 67 ministers sworn in, Rediff, ‏22 במאי 2004
↑  Sonia Gandhi: The woman who would not be queen, Economic Times, ‏16 בדצמבר 2017
↑  Tirtho Banerjee, Kharge, who started as labour leader, becomes new Congress chief by beating Tharoor who speaks fine English, India Today, ‏19 באוקטובר 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262799205171  PLWABN: 9810619074705606  BIBSYS: 90375795  BnF: cb124364814 (data)  CiNii: DA01585500  GND: 63359-8  ISNI: 0000 0000 9603 5347  LCCN: n80076411  NKC: ko2016919921  NLA: 35220593  SUDOC: 027440508  VIAF: 158938534   WorldCat (עם VIAF): 158938534 
כרזת מפלגת הקונגרס בכלכותה
יהושע גילוץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  18 במאי 1917 פתח תקווה
 פטירה:  26 בינואר 2016 (בגיל 98) ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:  חיל האוויר המלכותי חיל האוויר המלכותי  ההגנה  צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1940–1956 (כ־16 שנים)
 דרגה:   מפקד טייסת  אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 קצין טכני בפיקוד התובלה הבריטי  קצין מבצעים של שירות האוויר  מפקד בסיס רמת דוד  ראש אגף ציוד בחיל האוויר  ראש אגף אפסנאות בחיל האוויר
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה   מלחמת העצמאות   מלחמת סיני
 
יהושע גילוץ (18 במאי 1917 - 26 בינואר 2016) היה קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה, ממקימי שירות האוויר וחיל האוויר.
ביוגרפיה

נולד בפתח תקווה, אחד מחמישה ילדיהם של דבורה ומנחם גילוץ ממייסדי תל אביב. בשנים 1936–1940 למד הנדסת מכונות במכללה הטכנית נורת'האמפטון שבבריטניה.
במלחמת העולם השנייה התנדב לחיל האוויר המלכותי, עבר קורס קצינים ושירת כקצין ומהנדס בפיקוד התובלה, שימש מפקד שלוחת מסלול בסקוטלנד, אחראי על השבחת מטוסים בלהק 41, נשלח לבומביי ושימש אחראי לנושאים טכניים בשדות תעופה במזרח הרחוק, השתתף במערכה בזירה הדרום-מזרח אסייתית והיה שותף לתכנון הפלישה ליפן. בתום המלחמה הוצב כקצין טכני במפקדת כנף תובלה בשדה התעופה חבניה בעיראק. השתחרר מהשירות בדרגת סקוודרון-לידר (המקבילה למייג'ור). ב-1946 חזר לארץ ישראל ועבד במחלקת העבודות הציבוריות של ממשלת המנדט הבריטי.
ב-1943 שהה בחופשה בארץ ישראל והתבקש על ידי ראשי ההגנה לחבר תוכנית להקמת כוח אווירי עברי במחתרת, הוצע לו לעמוד בראש הכוח שיוקם אך הוא סירב וציין כי ראוי שטייס יעמוד בראשותו. לאחר שחרורו מהצבא הבריטי סייע בהקמת שירות האוויר, שימש קצין לענייני מודיעין, ונשלח לאירופה לרכוש מטוסים. לאחר הקמת המדינה מונה למפקד בסיס רמת דוד שפינו הבריטים ופיקד עליו במהלך מלחמת העצמאות.
לאחר שחרורו חזר לעבוד במע"צ. ב-1951 התגייס שוב לצה"ל ומונה לראש אגף ציוד במטה חיל האוויר ולאחר מכן שימש ראש אגף אפסנאות במטה החיל. ב-1956 השתחרר, עבד בחברת יצהר, במפעל אמקור, בחברת הנפט הלאומית, וב-1961 ניהל את הקמת מלון הילטון תל אביב. שהיה רב הקומות הראשון בישראל. הקים מפעלים בבוליביה, בפיליפינים ובאיראן. היה חבר הנהלת אגודת החי בר בערבה, ושותף פעיל בהקמת אגף הנצחה למתנדבי הצבא הבריטי במוזיאון "בית הגדודים" באביחיל.
גילוץ היה נשוי לרותי אפרתי-סוקולוביץ, בתם של טניה ואריה סוקולוביץ שנרצחה בטבח בנמל התעופה לוד (1972). נפטר בינואר 2016 ונקבר בבית העלמין בזכרון יעקב.
חתנו, יורם בר-סיני, היה האדריכל של קיבוץ בארי. הוא נרצח בטבח שבעה באוקטובר.
לקריאה נוספת

נעם הרטוך, טייסת הגליל במלחמת העצמאות, ד.ג. הנדסה ייעוץ וכתיבה טכנית, 1999 - עמ' 95–96
יוסף שבט, מתנדבים בכחול, הוצאת משרד הביטחון, 1995, עמ' 78–82
הערות שוליים

↑  דף לזכר רותי גילוץ, ב"לעד" – אתר לזכר האזרחים חללי פעולות האיבה
גשר הדודות

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  גשר לשעבר 
 מיקום:  רמת הגולן 
 מדינה:  ישראל 
 
 קואורדינטות:  32°55′54″N 35°37′21″E﻿ / ﻿32.931758996763°N 35.62243938446°E﻿ / 32.931758996763; 35.62243938446
  (למפת הגליל העליון מוגדלת) גשר הדודות(למפת הגליל העליון רגילה) גשר הדודות(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום גשר הדודות(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום גשר הדודות
 
גשר הדודות היה גשר אירי (הבנוי מתחת לקו המים), שאיפשר לכלי רכב לחצות את נהר הירדן וחיבר את הגליל לגולן ובית צידא. מיקומו כקילומטר מצפון לכנרת, בסמוך ליישוב כרכום וצפונית לגשר אריק. הגשר נהרס באחת מהצפותיו של הירדן ונבנה מחדש מספר פעמים על ידי צה"ל. כיום הגשר שבור, ואינו מאפשר מעבר.
ב-29 בדצמבר 1975 רכב שהסיע 'דודות' של האגודה למען החייל מצפת לפעילות ברמת הגולן חצה את הגשר בזמן שיטפון ונסחף. הנהג ושתי נוסעות נוספות הצליחו להיחלץ מהזרם, נוסעת נוספת הצליחה לתפוס בסלע בולט וחולצה במסוק. הנוסעת החמישית, חנה איזנברג, נסחפה וטבעה למוות. במקום קיימת אנדרטה לזכרה.
אנדרטה לזכר חנה איזנברג שנספתה במקום
במקום קיימת גם פינת הנצחה לזכרו של גיא גמליאלי, חייל מודיעין שדה, שנהרג במהלך אימון צליחת הנהר.
הערות שוליים

↑  רועי אפרון, גשר הדודות מסלולים מיוחדים לחג הסוכות, באתר אקטואליק חדשות, ‏8.10.2014
↑    ערן ודוד גל־אור, תצפית נפלאה על מים גועשים, באתר "ידיעות אחרונות", 19 בינואר 2017
↑  עמית, מרחב השקט הטבעי:להתעורר בלב נופי הצפון, באתר טיולים בישראל טיולי, ‏13.5.2014
↑  מאיר הראובני ומנחם רהט, "במשך שעתיים נצמדתי אל הסלע בכל כוחי", מעריב, 29 בדצמבר 1975
↑  אמנון גופר, מופע אביב:6 מסלולים בצפון, באתר ynet, 20 במרץ 2015
משפחת לסטריינג'

משפחת לסטריינג' (Lestrange) היא משפחת קוסמים בדיונית, המופיעה בספרי הארי פוטר שכתבה הסופרת ג'יי קיי רולינג. היא מתוארת כמשפחה טהורת דם, המוצגת במהלך הספר החמישי. במחצית השנייה של המאה ה-20 בני המשפחה נמנו על תומכי וולדמורט וחלקם אף שירתו כאוכלי מוות. כל חברי המשפחה למדו בבית סלית'רין שבהוגוורטס.
חברי משפחה בולטים > קורבוס הרביעי

אביהם של קורבוס החמישי ולטה ובעלן של לורנה קמה וקלריס טרמבליי. השתמש בקללת אימפריוס על מנת לגרום ללורנה קמה לעזוב את בעלה, אביו של יוסוף קמה. היא ילדה את לטה לסטריינג', אשר לא התחבבה על אביה. כשלורנה חלתה ומתה, התחתן עם קלריס טרמבליי והשניים הובאו ללידתו של קורבוס לסטריינג' החמישי. זה היה ככל הנראה האדם הראשון שהתחבב בפניו של לסטריינג'
חברי משפחה בולטים > קורבוס החמישי

בנו של קורבוס הרביעי ואחיה למחצה של לטה. לטה החליפה בינו לבין אורליוס דמבלדור (קרידנס ברבון) כששהו יחד עם המשרתת שלהם על ספינה, וכשהספינה החלה לטבוע הספינה שבה שהה קורבוס התהפכה וזה מצא את מותו.
חברי משפחה בולטים > לטה

בתו של קורבוס הרביעי ואחותו למחצה של קורבוס החמישי. לא התחבבה על אביה, ושנאה את אחיה על כך שכן התחבב.
חברי משפחה בולטים > בלטריקס (לבית בלק)

בלטריקס (Bellatrix) לבית בלק (1951–1998) היא מכשפה טהורת דם. בלטריקס היא בת למשפחת בלק טהורת הדם ועתיקת היומין: היא בת דודתם של סיריוס ורגולוס בלק, ואחיותיה הן נרקיסה מאלפוי ואנדרומדה טונקס. גם בעלה, רודולפוס, ואחיו רבסטאן הם אוכלי מוות, בנים למשפחת לסטריינג' שבדומה למשפחת בלק גם היא משפחת קוסמים עתיקת יומין, וייתכן שהם צאצאים של לסטריינג' מסוים (שלא ידוע שמו הפרטי) שמוזכר בספר השישי כאחד מחבורתו של וולדמורט במהלך לימודיו בהוגוורטס.
בלטריקס נחשבת לאחת מאוכלי המוות הנאמנים ביותר לוולדמורט, וכן למכשפה אכזרית וסדיסטית במיוחד, ולבעלת מומחיות רבה באומנויות האופל, אותן למדה מוולדמורט בעצמו, לטענתה. היא התמחתה בשימוש בקללת קרושיאטוס במטרה לענות אנשים ולייסר אותם בכאבים. נטייה ידועה לשמצה זו בלטה במאורע שהתרחש לאחר תום מלחמת הקוסמים הראשונה: בלטריקס הייתה בין אוכלי המוות שחטפו ועינו ממושכות את בני הזוג פרנק ואליס לונגבוטום, הילאים וחברים במסדר עוף החול והוריו של נוויל לונגבוטום, במטרה להוציא מהם מידע על מקום הימצאו של אדונם. כתוצאה מכך נגרם נזק מוחי לצמיתות לבני הזוג, ועל מעשה זה נידונה למאסר עולם בבית הכלא אזקבאן. היא שהתה שם במשך 14 שנים, ולאחר שובו של וולדמורט לחיים, ברחה יחד עם עשרה אוכלי מוות נוספים במהלך הבריחה הגדולה שתוארה בספר החמישי.
על פי ההצגה הארי פוטר והילד המקולל מתגלה שבמשך הזמן פיתחה בלטריקס משיכה רומנטית כלפי וולדמורט, וזו באה לידי ביטוי בכך שנכנסה להריון ממנו, וילדה בת בשם דלפי רידל.
במהלך מלחמת הקוסמים השנייה היא נטלה חלק בקרבות רבים תחת פיקודו של וולדמורט. היא השתתפה בקרב במחלקת המסתורין, שם הצליחה להביס בדו-קרב ולגרום למותו של בן דודה סיריוס בלק, והייתה אוכלת המוות היחידה שהצליחה להימלט מזירת הקרב (מלבד וולדמורט) לאחר סיומו, ולחמוק ממעצר. מאז היא עסקה בזריעת הרס ופחד לפי פקודתו של וולדמורט. במהלך הספר השביעי היא רוצחת את גמדון הבית דובי, לאחר שזה הציל מידיה את הארי, רון, הרמיוני, לונה, דין תומאס, גאריק אוליוונדר והגובלין גריפהוק שאת חלקם עינתה באחוזת מאלפוי. בסוף הספר היא נוטלת חלק פעיל בקרב על הוגוורטס, והורגת את אחייניתה נימפדורה טונקס. היא הייתה בין אוכלי המוות הבודדים שנשארו עם וולדמורט עד הסוף המר, ומפגינה כישרון רב בלחימת דו-קרב קוסמים: היא הייתה מסוגלת להילחם ב3 מכשפות - הרמיוני גריינג'ר, ג'יני ויזלי ולונה לאבגוד - בו זמנית.
סופה היה שחוסלה אחת ולתמיד על ידי אמה של ג'יני, מולי ויזלי, לאחר שניסתה להרוג את ג'יני.
בסרטים היא מגולמת על ידי השחקנית הבריטית הלנה בונהם קרטר. כשאר בני משפחת בלק, שרובם נקראים בשמות של גרמי שמיים, גם בלטריקס קיבלה את שמה מכוכב בעל אותו השם.
הערות שוליים

1 2  חיות הפלא: הפשעים של גרינדלוולד
↑  הכוכב, שהוא חלק מקבוצת הכוכבים אוריון, קיבל את הכינוי "כוכב האמזונות", על שמן של הנשים הלוחמות מהמיתולוגיה היוונית. האכזריות ויכולות הלחימה שלה משתקפות בספרים
בלטריקס לסטריינג' (הלנה בונהם קרטר)
סרצה דנגל, קיסר אתיופיה

סרצה דנגל (געז: ሠርጸ ድንግል, "ליבלוב הבתולה") היה קיסר אתיופיה, בנו של הקיסר מינאס מאשתו הקיסרית אדמס מוגסה, נולד באוגוסט 1549 בשם "יצחק" והוטבל בשם "סרצה דנגל". הוכתר כקיסר אתיופיה לאחר מות אביו ב-12 בפברואר 1563 בשם "מלכ סגד"(መለክ ሰገድ) ("לו סוגדים המושלים") בכנסיית מריאם שבטדבה שבאמהרה. סרצה מת בסאט ב-20 במרץ 1597.
חייו

הוא נבחר למלך על ידי מפקדי הצבא השוואנים ובתמיכת המלכה האם. עם התבגרותו של המלך בהר נגוס יסחק, שמרד נגד אביו, הציג את עצמו בפניו, נשבע לו אמונים והשלים עמו. עם זאת, נגד סרצה דנגל התנהלו מספר מרידות נוספות: בשנת 1563 דודנו האמלמאל מרד בו ושנתיים לאחר מכן בן דוד נוסף, פאסיל, מרד בו. בשנת 1576 בהר נגוס יסחק מרד בו שוב בתמיכת האימפריה העות'מאנית. לאחר מרד זה סרצה דנגל יצא במסע צבאי אל תיגראי, דיכא את המרד, הביס והרג את הבהר נגוס ובני בריתו אוזדמיר פאשה והסולטאן מוחמד הרביעי של הרר. לאחר הניצחונות בתיגראי הוכתר מחדש באקסום בירתה העתיקה והקדושה של האימפריה האתיופית, ובכך היה הראשון שהוכתר בה מאז ימי הקיסר זרע יעקב
סרצה דנגל היה ראשון קיסרי אתיופיה להתמודד עם ההגירה ההדרגתית של האורומו, שהביסו את נור אבן מוג'אהיד (יורשו של אחמד גראן) בדרכו חזרה לביתו לאחר שהביס והרג את הקיסר הקודם גלאוודיוס ב-1559 (דודו של סרצה דנגל). בשנה העשירית לשלטונו (1573), ערך מסע בדרום וניצח את האורומו בקרב ליד אגם זוואי. יצא למסע צבאי נגדם שוב ב-1578 וב-1588 .
סרצה דנגל ערך מסע צבאי גם נגד ביתא ישראל ב -סמיאן בשנת 1580, ולאחר מכן שוב בשנת 1585. הוא גם יצא למסעות צבאיים נגד האגאו בשנת 1581 ובשנת 1585.
הערות שוליים

↑  תאריך נוסף הוא 22 בספטמבר.
| השושלת הסולומונית |
| --- | --- | --- |
| תור הזהב | יקונו אמלק • יאגבה ציון • סינפה ערד הרביעי • חיזבה אסגד • קידמה אסגד • ג'ין אסגד • סבא אסגד • וואדם ערד • עמדה ציון הראשון • ניואיה קראסטוס • ניואיה מריאם • דווית הראשון • תוודרוס הראשון • יסחק הראשון • אנדראיאס • תקלה מריאם • סארוו ייאסוס • עמדה ייאסוס • זרע יעקב • באדה מריאם הראשון • אסכנדר • עמדה ציון השני • נהואד |  |
| תקופת השפל | דווית השני • גלאוודיוס • מינאס • סרצה דנגל • יעקב • זה דנגל • יעקב |  |
| ענפים | השושלת הגונדרית • השושלת השאוונית • השושלת התיגראינית • השושלת הגוג'אמית |  |
האימפריה האתיופית
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: מינאס | קיסר אתיופיה  12 בפברואר 1563 - 22 בספטמבר 1597 | הבא: יעקב |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007385553305171  ISNI: 0000 0001 1451 3673  LCCN: n2005091365  VIAF: 89015410   WorldCat (עם VIAF): 89015410 
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קאמאז מאסטר

| --- | --- |

 מדינה:  רוסיה 
 מטה הארגון:  נברז'ניה צ'לני 
 תקופת הפעילות:  17 ביולי 1988 – הווה (36 שנים) 
 kamazmaster.ru
 
דמיטרי מדבדב עם חברי קבוצת קאמאז-מאסטר (28 בינואר 2009)
משאית של קאמאז מאסטר מדגם קאמאז 43269 בראלי דקר בשנת 2011
קאמאז-מאסטר (ברוסית: КАМАЗ-мастер) היא קבוצת מרוצי מכוניות רוסית המתמחה בתחרויות ראלי. פועלת בחסות מפעל המשאיות קאמאז הממוקם בעיר נאברז'ניה צ'לני, בטטרסטן, רוסיה. חברי הקבוצה זכו במקצה המשאיות של ראלי דקר 18 פעמים.
היסטוריה

התאריך הרשמי להקמת הקבוצה הוא 17 ביולי 1988. התחרות הרשמית הראשונה הייתה ראלי ילץ' בפולין. שלוש משאיות שטח של קאמאז הוצבו למרוץ ואחת מהן הצליחה להגיע למקום השני.
בשנת 1989 הצליחו חברי הקבוצה לזכות במדליות כסף וארד בתחרות הבינלאומית Objective Sud. בשנת 1990, ב"ראלי הפרעונים", הם סיימו במקום הרביעי. בשנת 1991 השתתפות הקבוצה במרוץ ראלי דקר הביאה למקומות השני והשלישי.
בשנת 1992 זכתה במקום השני במרוץ פריז-בייג'ינג.
בשנת 1995, ב"מאסטר ראלי", הקבוצה השיגה את הניצחון הראשון בתולדותיה כשסיימה במקום הראשון. הקבוצה השתתפה במרוץ דקר, דרך המשי - סדרת דקר, אתגר המדבר, ערבות הכוזרי 2010, שלב אליפות רוסיה קלמיקיה, גביע רוסיה, טורניר אופטיק 2000 תוניסיה, באז'ה האיטלקי, מאסטר ראלי, טורניר Por Las Pampas, טורניר Transoriental, טורניר Rally East - Cappadocia, טורניר Rally East ואחרים. בשנת 2007 בשלב החמישי של ראלי דקר 2007, צוותו של ולדימיר שאגין נקלע לתאונה וכתוצאה מכך הצוות פרש מהמירוץ. כשהקבוצה סיימה את העונה במקום השני בדירוג הכללי.
בראלי דקר בשנים 2011, 2013, 2015, משאיות הקבוצה זכו במקומות הראשון, השני והשלישי במקצה המשאיות והתבססה כאחת מקבוצת משאיות המרוץ הטובות בעולם.
בסך הכול, במהלך העשור הראשון של המאה ה-21, הקבוצה זכתה ב-42 מקומות ראשונים, 12 פעם במקום השני ושבע פעמים במקום השלישי. בתקופה זו השתתפו הנהגים גם באליפות רוסיה, בגביע רוסיה ובגביע העולם. בשנת 2012, בראלי דקר 2012, החליטה הנהלת הקבוצה להצעיר את הסגל. המנהיג החדש היה ולדימיר שאגין, זוכה שבע פעמים בדקר. הצוות המחודש כלל את איירט מרדייב, אדוארד ניקולייב, אנדרי קרגינוב, אילגיזר מרדייב. עם זאת, מרתון הראלי הראשון לא הוכתר כהצלחה; מתחילה היו למכוניות בעיות טכניות. בשל תקלה במנוע, הצוות של מרדייב פרש מהמרוץ. מאוחר יותר נפגע גם הצוות של אנדריי קרגינוב. משום כך, הקבוצה הפסידה זמן. בנוסף לבעיות טכניות, צוותו של אדוארד ניקולייב נפסל בשל הפרה של הכללים. עם זאת, הצוות לא נשאר ללא פרס: צוותו של ארטור ארדביצ'וס, שנהג במשאית קאמאז, אך ייצג את קזחסטן, כשסיים במקום השלישי והעניק את המקום השני להנס סטייסי. אנדריי קרגינוב ואילגיזר מרדייב סיימו במקום הרביעי והחמישי. מאז 2013, קאמאז מאסטר משתתפת במרוץ אפריקה אקו.
בשנת 2016 הקבוצה זכתה במדליות זהב וכסף במרוץ דרך המשי. בשנת 2017 הקבוצה זכתה במדליות זהב בכסף בראלי דקר, והגיעה לכל שלושת המקומות הראשונים על הפודיום במרוץ דרך המשי. בשנת 2018 הקבוצה זכתה במקומות הראשון והשלישי בראלי דקאר. בשנת 2019 הקבוצה זכתה במקום הראשון והשני בראלי דקר. ביולי אותה שנה זכתה גם בשלושה המקומות הראשונים במרוץ דרך המשי. הצוות של אנטון שיבאלוב עבר את כל מרחק המרוץ תוך 26 שעות, דקה ו-40 שניות. השני בדירוג הכללי של משאיות היה הצוות של אנדריי קרגינוב (בפיגור של 25 דקות ו-22 שניות), המקום השלישי הוענק לקבוצה נוספת של קאמאז, בהובלתה של איירט מרדייב (בפיגור של 52:05). בשנת 2020 הקבוצה זכתה במקומות הראשונים והשניים בראלי דקר. אנדריי קרגינוב זכה בפעם השנייה ברציפות בקריירה שלו, כשאנטון שיבאלוב הגיע להמקום השני.
בשנת 2021, קבוצת מאסטר קאמאז שוב סיימה במקום הראשון, השני והשלישי בראלי דקר, הקבוצה זכתה במרתון בפעם השמונה עשרה בתולדותיה וזכתה גם בכל פרסי הפודיום בקטגוריית המשאיות. דמיטרי סוטניקוב זכה בפעם הראשונה בקריירה שלו, אנטון שיבאלוב שוב סיים במקום השני, ואייראט מרדייב תפס את המקום השלישי. באותה שנה הופק סרט ספורט בכיכובו של איגור פטרנקו אודות הצוות בשם "מאסטר".
ניצחונות בראלי דקר

| שנה | קבוצה> נהג | קבוצה> מדינה | קבוצה> דגם | מסלול |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2020 | אנדריי קרגינוב | רוסיה רוסיה | KamAZ-43509 | ערב הסעודית |
| 2019 | אדוארד ניקולייב | רוסיה | KamAZ-43509 | פרו |
| 2018 | אדוארד ניקולייב | רוסיה | KamAZ-4326-9 | פרו - בוליביה - ארגנטינה |
| 2017 | אדוארד ניקולייב | רוסיה | KamAZ-4326-9 | פרגוואי - בוליביה - ארגנטינה |
| 2015 | אייראט מרדייב | רוסיה | KamAZ-4326-9 | בואנוס איירס - איקיקה - בואנוס איירס |
| 2014 | אנדריי קרגינוב | רוסיה | KamAZ 4326-9 | רוסאריו - בוליביה - ולפראיסו |
| 2013 | אדוארד ניקולייב | רוסיה | KamAZ 4326-9 | לימה - סן מיגל דה טוקומאן - סנטיאגו |
| 2011 | ולדימיר שאגין | רוסיה | KamAZ 4326-9 | בואנוס איירס - אנטופגסטה - בואנוס איירס |
| 2010 | ולדימיר שאגין | רוסיה | KamAZ 4326-9 | בואנוס איירס - אנטופגסטה - בואנוס איירס |
| 2009 | פירדאוס קבירוב | רוסיה | KamAZ 4326-9 | בואנוס איירס - ולפראיסו - בואנוס איירס |
| 2006 | ולדימיר שאגין | רוסיה | KamAZ 4911 | ליסבון - דקאר |
| 2005 | פירדאוס קבירוב | רוסיה | KamAZ 4911 | ברצלונה - דקאר |
| 2004 | ולדימיר שאגין | רוסיה | KamAZ 4911 | קלרמון-פראן - דקאר |
| 2003 | ולדימיר שאגין | רוסיה | KamAZ 4911 | מרסיי - שארם א-שייח' |
| 2002 | ולדימיר שאגין | רוסיה | KamAZ 49256 | אראס - מדריד - דקאר |
| 2000 | ולדימיר שאגין | רוסיה | KamAZ 49252 | פריז - דקאר - קהיר |
| 1996 | ויקטור מוסקובסקי | רוסיה | KamAZ 49252 | גרנדה - דקאר |
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  "История команды «КАМАЗ-Мастер»". vtbrussia.ru. אורכב מ-המקור ב-2012-10-24. נבדק ב-2012-09-22.
↑  "История команды «КАМАЗ-Мастер»". vtbrussia.ru. אורכב מ-המקור ב-2012-10-24. נבדק ב-2012-09-22.
↑  путь" финишировал — интрига осталась", статья на портале odnako.org
↑  ""Truck-General ranking stage"" (באנגלית). dakar.com. 2013-01-19. אורכב מ-המקור ב-2013-02-02. נבדק ב-2013-01-20.
↑  "Путин поздравил команду «КАМАЗ-мастер» с победой в ралли «Шёлковый путь»" (ברוסית). YouTube. 2016-09-23. נבדק ב-2016-09-25.
פרס "בדואי הזהב" על הזכייה בראלי פריז-דקאר 2011
מאן ריי

ערך זה עוסק בצייר ופסל. אם התכוונתם לדמות מצוירת, ראו .
| --- | --- |
צילום מ- 1934 מאת קארל ואן פכטן
 לידה:  27 באוגוסט 1890 פילדלפיה, ארצות הברית 
 פטירה:  18 בנובמבר 1976 (בגיל 86) הרובע השישי של פריז, צרפת 
 מקום קבורה:  בית הקברות מונפרנאס 
 מקום לימודים:  ליגת הסטודנטים לאמנות של ניו יורק  התיכון לבנים ובנות  התיכון לבנים 
 תחום יצירה:  ציור, קולנוע, פיסול, צילום, תכשיט 
 זרם באמנות:  סוריאליזם, דאדא 
 יצירות ידועות:  Ingres's Violin, Gift 
 בן או בת זוג:  Adon Lacroix (1914–1919)  ג'ולייט מאן ריי  Lee Miller  Alice Prin 
 חתימה:   
 www.manraytrust.com
 
מרסל דושאן כ"רוז סלאווי", בתצלום של מאן ריי מ-1921
תמונה של מאן ריי בפריז, 1975. מאת לוטר וולא
מאן ריי (באנגלית: Man Ray‏; 27 באוגוסט 1890 – 17 בנובמבר 1976) היה צלם, צייר, פסל וקולנוען יהודי אמריקאי, שפעל רוב חייו בפריז.
מאן ריי היה מיודד עם אמני אוונגרד רבים וזכה להכרה עולמית בעיקר הודות לעבודות הצילום החדשניות והמופשטות שלו, בטכניקות הריוגרפיה (או הפוטוגרמה) והקולאז', שיצר במסגרת קשריו עם הסוריאליסטים. ז'אן קוקטו כינה אותו "המשורר הגדול של "חדר החושך".