stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מוזיקה לבנונית
הערות שוליים

↑  O'Connor, Tom. "Lydia Canaan One Step Closer to Rock n' Roll Hall of Fame", The Daily Star, Beirut, April 27, 2016.
↑  Salhani, Justin.
"Lydia Canaan: The Mideast’s First Rock Star", The Daily Star, Beirut, November 17, 2014.
↑  Livingstone, David. "A Beautiful Life; Or, How a Local Girl Ended Up With a Recording Contract in the UK and Who Has Ambitions in the U.S.", Campus, No. 8, p. 2, Beirut, February 1997.
↑  Ajouz, Wafik. "From Broumana to the Top Ten: Lydia Canaan, Lebanon's 'Angel' on the Road to Stardom", Cedar Wings, No. 28, p. 2, Beirut, July–August 1995.
↑  Aschkar, Youmna. "New Hit For Lydia Canaan", Eco News, No. 77, p. 2, Beirut, January 20, 1997.
↑  Rock and Roll Hall of Fame Library and Archives – Lydia Canaan Subject File
1 2 3  Chandran, Sudha. "An Angel's Song", The Gulf Toda, Sharjah, November 24, 2000.
↑  High, Claire. "With Her Debut Album, The Sound of Love, Recorded in English, Lebanese Singer Lydia Canaan is Tipped to Be the First Middle-Eastern Female Singer to Break into the International Market", Arabian Woman, No. 21, Saudi Arabia, September 2000.
1 2  Habib, Hala. "Lydia Canaan: A Star is Born to The Sound of Love", Society, No. 3, Beirut, February 1997.
↑  "The Kordz's Chords and Their Inseparable Cord to Lebanon". University of Alabama College of Arts & Sciences: Music Politics (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2015-12-15.
↑  "The Kordz - Debut album: "Beauty & The East"". Reflections of Darkness - Music Magazine (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2012-01-25.
↑  "The Kordz Concert History". Concert Archives (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2011-11-22.
↑  "Friday the 13th Nov Rock Festival". Dubai Platinumlist (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2009-11-13.
↑  "Charabia". Festival du Monde Arabe de Montréal (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2011-11-13.
↑  בערבית: مزمار; תעתיק: מזְמָאר פירוש: חליל. مزوج, מזווג' פירוש: זוגי
ישראל אבא ציטרון

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  ינואר 1881 ט"ו בשבט תרמ"א 
 פטירה:  ספטמבר 1927 (בגיל 46) י"ב באלול תרפ"ז 
 מקום קבורה:  בית הקברות סגולה 
 מקום פעילות:  ישראל
 תקופת הפעילות:  ? – ספטמבר 1927 
 
 תפקידים נוספים:  הרב הראשי של פתח תקווה
 
הרב ישראל אבא ציטרון (עיברת את שמו לקיטרוני; ט"ו בשבט תרמ"א, ינואר 1881  – י"ב באלול תרפ"ז 9 בספטמבר 1927) היה רבה של פתח תקווה (תרע"א-תרפ"ז). חתנו של רבי יוסף רוזין, הרוג'אצ'ובי.
תולדותיו

נולד בדווינסק לגרשון ציטרון, שהיה מצאצאי הרב רפאל זיסקינד הכהן מהמבורג. דודו היה הסופר והעסקן הציוני שמואל ליב ציטרון. בילדותו עבר עם הוריו לקרייזנבורג שם למד, כנהוג אז, בחדר ובמקביל בבית ספר עממי. החל מגיל 14 למד בישיבות טלז ווולוז'ין, בגלגולה המאוחר. בהמשך חזר לעיר והיה תלמידו של הרב מאיר שמחה הכהן ותלמידו וחתנו של הרב יוסף רוזין, מדרך לימודו המיוחדת אף הושפע מאוד. נוסף על לימוד התורה השתלם בלימודים כלליים, קיבל תעודת בגרות ממשלתית ולמד לשונות צרפתית, רוסית, אנגלית וגרמנית.
למרות שקיבל הזמנות רבות להיות רב בקהילות בחוץ לארץ, בחר להתמנות בקיץ תרע"א לרבה של פתח תקווה, באומרו: "מוטב להיות רב בכפר קטן בארץ ישראל מבכרך גדול בחוץ לארץ". הרב ציטרון נבחר על ידי קהילת פתח תקווה על פני מועמדים אחרים ובהם הרב מאיר בר-אילן ואחד מאחיו של הרב קוק. מכיוון שבאותה תקופה לא הכיר השלטון העות'מאני בקיומה של פתח תקווה, התנהלו כל ענייני המושבה על ידי הקהילה בלבד בניצוחו של הרב, וכך היה הרב ציטרון מעורב בטיפול בסכסוכי שכנים והוא היה אחראי לעגן על פי חוקי התורה את ההסדרים המשפטיים של המושבה. עבודה זאת הייתה בנוסף לעניינים הרגילים של רב בכל קהילה ולטיפול במצוות התלויות בארץ הייחודיות לארץ ישראל. הרב ציטרון היה גם פעיל בענייני חינוך ועמד בראש הוועד המפקח על בתי הספר של המזרחי בפתח תקווה.  הוא גם היה פעיל בפיקוח על הבנקים בפתח תקווה. היה פעיל בענייני צדקה בהמשך לנוהגו מנעוריו לחלק מקצבת הקיום שקיבל מהוריו לחברים נזקקים.
הדמות המרכזית עמה התייעץ הרב ציטרון היה הרב אברהם יצחק הכהן קוק אשר מאגרותיו ניכר שגם הוא העריך מאוד את הרב ציטרון. לעומת זאת, לא נמצאו בין תשובותיו של הרוגוצ'ובר תשובות הלכתיות לחתנו, אשר העריצו, יש הסוברים שהדבר נבע מחילוקי הדעות ביניהם לגבי היחס ליישוב המתחדש בארץ ישראל. הרב ציטרון היה שותף לרב קוק בהקמת הרבנות הראשית לישראל ותמך עמו בהקמת בית דין לערעורים, בניגוד לרבנים רבים שהתנגדו לכך.
היה ממייסדי תנועת המזרחי בארץ ישראל וייצג את התנועה בשני קונגרסים ציוניים (י"ג-י"ד). תקופה מסוימת אף שימש כראש "המזרחי" בארץ ישראל.
הרב ציטרון היה שחמטאי מצטיין, והתפרסם כאחד מגדולי השחקנים בארץ. הוא ניצל את המשחק ליצירת קרבה עם בני עדתו ולמנוחה מעבודתו. ניצח פעם את מושל ירושלים, רונלד סטורס, במשחק השחמט וכך הם התיידדו.
הרב ציטרון היה אדם חולה ולמרות זאת לא הרפה מעבודתו הציבורית והרבה בנסיעות בארץ ישראל ולחוץ לארץ. ביום שישי, י"ב באלול תרפ"ז, בהיותו בן 46 בלבד, נפטר בפתאומיות, ללא בנים. ההלוויה התארגנה במהירות בגלל קדושת השבת והוא נקבר בבית הקברות סגולה ליד הרב אהרון אורלנסקי אותו החליף ברבנות פתח תקווה. מועצת המושבה הכריזה על אבל כללי בכל ימי השבעה אשר במהלכו התקיימו שתי עצרות הספד, בהן נאמו, בין השאר, הרב קוק והרב שלמה אהרונסון.
לאחר מותו הוציאה אלמנתו קובץ מאמרים וחידושים של הרב ציטרון, חידושי מהרי"א (תל אביב תר"צ), אותם ערך הרב אברהם יעקב ניימרק, שכיהן כרב בתל אביב. כתבים נוספים נותרו בכתב יד והמשפחה מתכננת להוציאם לאור. יצא לאור בטבת התש"ע קובץ מאמרים בעריכת הרב אורי רדמן מכולל רצון יהודה שבפ"ת.
מכיוון שלא היו לו ילדים, אלמנתו נזקקה לחליצה. אולם שני אחיו של הרב ציטרון היו רחוקים מתורה ומצוות והיא נותרה בעגינותה עד שנרצחה על ידי הנאצים בדווינסק שם התגוררה במטרה להוציא לאור את כתבי אביה. פרשת הניסיון להשיג לה חליצה עורר פולמוס רבני מכיוון שאחד האחים, ממנו בקשו ראשונה לחלוץ, היה משומד.
על שמו רחוב קיטרוני בפתח תקווה.
לקריאה נוספת

הרב יעקב ברמן, בתוך: יעקב יערי-פולסקין [עורך], ספר היובל למלאת חמישים שנה ליסוד פתח תקווה, תל אביב תרפ"ט, פרק נ"ז (עמ' תרסד-תרע).
אבי כ"ץ, רבנות חלוצית, עיתון מקור ראשון, כ"א בחשון תשס"ח (גיליון 20218), מוסף שבת עמ' 14-15, 23.
ספר גיא חזיון: קובץ הספדים על הרב ישראל אבא ציטרון, אב"ד דפתח תקווה, ה'תרפ"ט
האנציקלופדיה לציונות דתית, בהוצאת מוסד הרב קוק, ירושלים - בערכו
חידושי הרב ציטרון קטרוני, בעריכת הרב אורי רדמן פתח תקווה תש"ע, תולדות חייו עמ' 7 - 122.
הערות שוליים

↑  מרן רבנו מאיר שמחה הכהן זצ"ל, הרב זאב אריה רבינר, תל אביב תשכ"ז, עמודים כח, קנט, רלב
↑  האבא של אם המושבות, הצופה, 24 באוגוסט 2007
↑  דוד תדהר, אנציקלופדיה לחלוצי היישוב ובוניו, א, עמ' 111.
↑  רחוב קיטרוני, הרב, אתר ראשונים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302182305171  ISNI: 0000 0003 7132 8006  LCCN: no2010062352  VIAF: 250910503   WorldCat (עם VIAF): 250910503
ניחיפו

| --- | --- |

נשים מניחיפו דגות דגים, תמונה מ-1969
 מדינה / טריטוריה:  טונגה טונגה
 מחוז:  ניואס
 שפה רשמית:  טונגאית, אנגלית
 קואורדינטות:  15°57′10.001″S 173°47′44.002″W﻿ / ﻿15.95277806°S 173.79555611°W﻿ / -15.95277806; -173.79555611
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת טונגה מוגדלת) נוקואלופה ניואפואו ניואפו פאנגיי אואונואה האוקיינוס השקטניחיפו(למפת טונגה רגילה) נוקואלופה ניואפואו ניואפו פאנגיי אואונואה האוקיינוס השקטניחיפו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
ניחיפו (טונגאית: Hihifo, "מערב")הוא הכפר הראשי באי ניואטופוטאפו שבממלכת טונגה. ניחיפו ממוקם בצד המערבי של ניואטופוטאפו (אנ') ומהווה המרכז העיקרי למתקנים ציבוריים וממשלתיים המשרתים את תושבי האי, כולל סניף דואר ותחנת משטרה. שני הכפרים האחרים בניואטופוטאפו הם פאלהאו (אנ') ווייפואה (אנ').
אוכלוסיית הכפר מונה 301 איש (נכון לשנת 2021).
סקירה

ניחיפו ניזוק בצורה נרחבה ברעידת האדמה והצונאמי בסמואה ב-2009 עם מספר הרוגים. הצונאמי בעקבות רעידת אדמה של 8.0 מגה-וואט באזור איי סמואה בשעה 06:48:11 שעון מקומי ב-29 בספטמבר 2009 (17:48:11 UTC).
הערות שוליים

↑  "PRELIMINARY RESULT TONGA POPULATION CENSUS 2021" (עמ' 5), Tonga Statistics Department, ‏12-24-2021
↑  Scores dead after Pacific tsunami, Al Jazeera, ‏September 30, 2009
↑  Magnitude 8.0 - SAMOA ISLANDS REGION Report on U.S. Geological Service's website. Retrieved online d.d. September 29, 2009
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים ובנושא אוקיאניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נערות החלומות

| --- | --- |

 מבוסס על:  Dreamgirls 
 בימוי:  ביל קונדון 
 הופק בידי:  לורנס מארק 
 תסריט:  ביל קונדון  טום אייאן
 עריכה:  וירג'יניה כץ 
 שחקנים ראשיים:  ג'יימי פוקס  ביונסה נואלס  אדי מרפי  ג'ניפר הדסון  אניקה נוני רוז  דני גלובר
 מוזיקה:  ביונסה נואלס ג'ניפר הדסון
 צילום:  טוביאס שליסלר 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  דרימוורקס, פרמאונט, Laurence Mark Productions 
 חברה מפיצה:  UIP Duna, דרימוורקס, נטפליקס, פרמאונט 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  15 בדצמבר 2006
 משך הקרנה:  130 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט מוזיקלי, סרט דרמה, סרט רומנטי 
 מקום התרחשות:  דטרויט 
 הכנסות באתר מוג'ו:   dreamgirls
 פרסים:  2 פרסי אוסקר, 3 פרסי גלובוס הזהב
 www.dreamgirlsmovie.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
נערות החלומות (באנגלית: DreamGirls) הוא סרט קולנוע אמריקאי שיצא בסוף 2006 ומבוסס על מחזמר שהוצג על בימות ברודוויי, מספר את סיפורן של "החלומות" (the Dreams), שלישיית זמרות נשמה שמזנקות לראש מצעדי הפזמונים במהלך שנות ה-60. הסרט מבוסס במידה מסוימת על להקת הסופרימס, וכן על חברת התקליטים מוטאון שייצגה כוכבים אפרו אמריקאים רבים במהלך שנות ה-60 וה-70.
הסרט זכה בשני פרסי אוסקר עבור שחקנית משנה (ג'ניפר הדסון) וסאונד. הסרט זכה בשלושה פרסי גלובוס הזהב: כסרט הטוב ביותר, שחקן המשנה הטוב ביותר (אדי מרפי) ושחקנית המשנה הטובה ביותר (ג'ניפר הדסון).
שחקנים ודמויות

| שם השחקן/ית | שם הדמות | אודות הדמות |
| --- | --- | --- |
| ג'יימי פוקס | קרטיס טיילור |  |
| ביונסה נואלס | דינה ג'ונס |  |
| אדי מרפי | ת'אנדר ארלי |  |
| דני גלובר | מרטי מדיסון |  |
| ג'ניפר הדסון | אפי וייט |  |
| אניקה נוני רוז | לורל רובינסון |  |
נפאלגאנג'

| --- | --- |

כיכר ברחוב בנפאלגאנג'
 מדינה:  נפאל נפאל
 פרובינציה:  לומביני
 מחוז:  באנקה
 ראש העיר:  דהאוואל שאמשר
 שפה רשמית:  נפאלית
 שטח:  85.94 קמ"ר
 גובה:  150 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  164,444 (2021)
  ‑ צפיפות:  1,914 נפש לקמ"ר (2021)
 קואורדינטות:  28°03′00″N 81°37′00″E﻿ / ﻿28.05°N 81.616666666667°E﻿ / 28.05; 81.616666666667 
 אזור זמן:  UTC +5:45
 http://www.nepalgunjmun.gov.np
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת נפאל מוגדלת) קטמנדו לליטפור פוקהרה דהאנגדי בוטוואל דהאראן בירגאנג' ג'נקפור אוורסט הרפובליקה העממית של סין  הודונפאלגאנג'(למפת נפאל רגילה) קטמנדו לליטפור פוקהרה דהאנגדי בוטוואל דהאראן בירגאנג' ג'נקפור אוורסט הרפובליקה העממית של סין  הודונפאלגאנג'(למפת לומביני רגילה) דאוקהורי גהוראהי בוטוואל סידהארטנגר גולארייה הודו סוד. קרנאלי גנדאקינפאלגאנג'(למפת לומביני מוגדלת) דאוקהורי גהוראהי בוטוואל סידהארטנגר גולארייה הודו סודורפשצ'ים קרנאלי גנדאקינפאלגאנג'  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
נפאלגאנג' (בנפאלית: नेपालगञ्ज) היא בירת מחוז באנקה במערב פרובינציית לומביני במערב נפאל. העיר שוכנת במישור טראי וגובלת בהודו לצפונה של מדינת אוטר פרדש. על פי מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2021 אוכלוסיית העיר מנתה 164,444 תושבים והיא העיר הרביעית בגודלה בפרובינציית לומביני (אחרי גהוראהי (אנ'), בוטוואל וטולסיפור), רוב תושבי העיר הם מוסלמים, אך קיימות מגוון קבוצות אתניות עם תרבויות שונות.
בשנת 1816, לפי הסכם סוגאולי, הייתה נפת באנקה נתונה תחת שליטה בריטית. ב-1858, שטח זה הוחזר לנפאל בתמורה לשירותם של נפאלים בצבא בריטי בזמן המרד ההודי הגדול ב-1857.
נמל תעופה מקומי עם טיסות מקטמנדו ויעדים אחרים בנפאל, משרת את העיר. נפאלגאנג' ממוקמת בסמוך לגבול עם הודו (כ-6 ק"מ מהעיר) ולכן מהווה שער כניסה למדינה לתיירים ולאוטובוסים שבאים מהודו.
הערות שוליים

↑  Nepal: Municipal Division (Districts and Local Units) - Population Statistics, Charts and Map, citypopulation.de
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557415305171  LCCN: n83134400  VIAF: 127880121   WorldCat (עם VIAF): 127880121
מצר רוקאוויי

מפת המצר (בשמאל המפה למטה) עם מפרץ ג'מייקה ממזרח והאוקיינוס האטלנטי מדרום.
מצר רוקאוויי (באנגלית: Rockaway Inlet) הוא מצר המחבר את מפרץ ג'מייקה, שכולו נמצא בתוך העיר ניו יורק, עם האוקיינוס האטלנטי. הוא מפריד בין חצי האי רוקאווי שבקווינס לבין שדה פלויד בנט(אנ') (לשעבר האי בארן(אנ')) בברוקלין.
המצר תחום על ידי ברוקלין מצפון וחצי האי רוקאוויי מדרום. זוהי הכניסה למפרץ ג'מייקה, והמצר מחבר למעשה את מפרץ ג'מייקה עם מפרץ ניו יורק התחתון. רובו של המצר נמצא בגבול אזור הבילוי הלאומי Gateway(אנ'). הכניסה שלו מסומנת באור על מזח המשתרע דרומה מ-Rockaway Point. תעלת הכניסה משתרעת ממערב למזח ומסומנת במצופים מוארים. לתעלה עומק של כ-4.5 מ' כשבאמצע הערוץ קיים שרטון שהעומק של כ-30 סמ' בלבד. את המצר חוצה גשר מארין פארקוויי גיל הודג'ס ממוריאל.
מבט מגשר קו A של הרכבת התחתית, אל גשר חוצה המפרץ (ג'מייקה), שמאחוריו ברקע (רצוי להגדיל התמונה), גשר גיל הודג'ס.
ראו גם

גאוגרפיה של מצרים ומפרצים באזור לונג איילנד רבתי
מצר רוקאווי המזרחי
ביאורים

↑  לצפייה במיקום רוקאווי פוינט ראו מפה, כאן.
סינהלית

| --- | --- |

Word Sinhala in Yasarath font
 מדינות:  סרי לנקה סרי לנקה
 אזורים:  סרי לנקה 
 דוברים:  19 מיליון
 שפת אם:  16 מיליון
 כתב:  כתב סינהלי
 משפחה:  הודו-אירופית הודו-אירנית הודו-ארית הודו-ארית דרומית הודו-ארית אינסולרית סינהלית
 קוד שפה:  si 
 קוד ISO 639-1:  si 
 קוד ISO 639-2:  sin 
 קוד ISO 639-3:  sin 
 ראו גם:  שפה • כתב • רשימת שפות
 
סינהלית (සිංහල, סינהלה) היא שפה המדוברת בפי הסינהלים המרכיבים את הקבוצה האתנית הגדולה ביותר בסרי לנקה עם כ-70% מהאוכלוסייה ואחת השפות הרשמיות במדינה. השפה משתייכת לענף השפות ההודו-אריות ממשפחת השפות ההודו-אירופיות.
רקע

סינהלית מדוברת בפי 19 מיליון בני אדם בסרי לנקה, מתוכם 16 מיליון דוברים אותה כשפת אם. היא הפכה לשפה בעלת מעמד רשמי יחד עם טמילית לאחר חוקה שתוקנה ב-1987 הקובעת כי שתיהן תהיינה השפות הרשמיות במדינה. שמה של השפה נגזר מהמילה הסנסקריטית "סימהה"
सिंह (אריה), ככל הנראה בשל מקורות המעידים כי אריות שפעו אז באי.
ראו גם

טמילית
סרי לנקה
מחלקת הדואר של ארצות הברית

| --- | --- |

בניין מחלקת הדואר של ארצות הברית בוושינגטון די. סי.
 
 חותם מחלקת הדואר של ארצות הברית
 מידע כללי
 מדינה:  ארצות הברית 
 תחום שיפוט:  ארצות הברית ארצות הברית
 תאריך הקמה:  20 בפברואר 1792
 סוכנות קודמת:  הדואר המלכותי הבריטי
 תאריך פירוק:  1 ביולי 1971
 סוכנות מחליפה:  שירות הדואר של ארצות הברית
 ממשלה:  הקבינט של ארצות הברית
 מנכ"ל:  המנהל הכללי של דואר ארצות הברית
 מטה מרכזי:  וושינגטון די. סי.
 שמות קודמים:  משרד הדואר   דואר ארצות הברית
 
מחלקת הדואר של ארצות הברית (באנגלית: United States Post Office Department,‏ USPOD, נודעה גם כ"משרד הדואר" - Post Office, או "דואר ארצות הברית" - U.S. Mail) הייתה קודמתו של שירות הדואר של ארצות הברית, בצורה של מחלקה בקבינט של ארצות הברית, באופן רשמי מ-1872 ועד 1971. בראש מחלקת הדואר עמד המנהל הכללי של דואר ארצות הברית, שהיה במעמד חבר קבינט.
המחלקה הוקמה מתוקף חקיקתו של "חוק שירות הדואר" (Postal Service Act), שנחתם על ידי נשיא ארצות הברית, ג'ורג' וושינגטון ב-20 בפברואר 1792. המנהל הכללי של הדואר שכיהן בתפקיד בשנים 1823–1829, ג'ון מקלין, היה הראשון שקרא למחלקה בשמה המלא, מחלקת הדואר" ולא רק "משרד הדואר". המחלקה קיבלה שדרוג במעמדה ב-1829, כאשר הזמין הנשיא אנדרו ג'קסון את המנהל הכללי של הדואר בממשלו, ויליאם ברי, לשבת בקבינט שלו. חוק הדואר של 1872 (Post Office Act (1872)) העניק למשרד הדואר מעמד של מחלקה בקבינט.
במהלך מלחמת האזרחים האמריקאית, בשנים 1861–1865, נוהלו שירותי הדואר בקונפדרציית המדינות של אמריקה ("הקונפדרציה", מדינות הדרום) על ידי מחלקת הדואר של "קונפדרציית המדינות של אמריקה" (Confederate States of America Post-office Department), שבראשה עמד המנהל הכללי של דואר הקונפדרציה, ג'ון רייגן.
חוק הארגון מחדש של הדואר (Postal Reorganization Act) נחתם ב-12 באוגוסט 1970 על ידי הנשיא ריצ'רד ניקסון. על פי חוק זה הוחלפה ב-1 ביולי 1971 מחלקת הדואר, שכאמור הייתה מחלקה בקבינט, בשירות הדואר של ארצות הברית שהוא סוכנות עצמאית של הממשל. התפקיד הרגולטורי של המחלקה הועבר באותה עת לוועדת פיקוח הדואר (Postal Regulatory Commission).
היסטוריה > התקופה הקולוניאלית

בשנים הראשונות לקיומן של שלוש עשרה המושבות נעשו ניסיונות רבים להקים שירות דואר. ניסיונות ראשונים אלו היו בקנה מידה קטן, ובדרך כלל הייתה מעורבת בכך כל אחת מהמושבות באופן עצמאי. מושבת מפרץ מסצ'וסטס למשל, הקימה משרד בבוסטון בו יכול היה כל אדם לשלוח דואר לאנגליה. ניסיונות נוספים התמקדו בשירות דואר בין שתיים מבין המושבות הגדולות ביותר, מסצ'וסטס ווירג'יניה, אך השירותים היו מוגבלים בהיקפם ובמשך שנים רבות הופסקו. לדוגמה, כבר ב-1639 פעלו בבוסטון נתיבי דואר עצמאיים בלתי רשמיים, וב-1672 החל לפעול שירות דואר בין בוסטון לבין ניו יורק.
ב-1691 הוקם ארגון דואר מרכזי במושבות, כאשר קיבל תומאס ניל (אנ') זיכיון ל-21 שנים מהכתר האנגלי למתן שירות דואר בצפון אמריקה. ב-17 בפברואר אותה שנה הוענק לו מכתב הרשאה בחתימת שני המלכים ויליאם השלישי ומרי השנייה, וייפו את כוחו:
להקים, להסדיר ולייסד בתחומי החלקים העיקריים של המושבות והאחוזות של הוד מלכותם באמריקה, משרד או משרדים לקבלה והפצה של מכתבים וחבילות ולקבל, לשלוח ולהעביר את אותם דברים על פי תעריפים וסכומי כסף כפי שהמתיישבים יסכימו לשלם, ולהחזיק ולהנות מזיכיון זה לתקופה של עשרים ואחת שנים.
מכתב ההרשאה כלל זכות בלעדית להנהיג ולגבות מס רשמי על מסמכים מסוג זה. המס בוטל שנה לאחר מכן. ניל מינה את מושל ניו ג'רזי, אנדרו המילטון (אנ'), כסגן המנהל הכללי של הדואר. שירות הדואר הראשון באמריקה החל לפעול בפברואר 1692. תעריפי הדואר נקבעו ואושרו, וננקטו אמצעים להקמת משרד דואר בכל יישוב בווירג'יניה. עד מהרה העבירו גם מסצ'וסטס ומושבות נוספות חוקי דואר ומערך בלתי מושלם של משרדי דואר הוקם. הזיכיון של ניל פקע ב-1710, כאשר הרחיב הפרלמנט של הממלכה המאוחדת את מערכת הדואר הבריטית אל המושבות. המשרד הראשי של מערכת זו שכן בניו יורק, שם הועברו מכתבים בצורה סדירה אל מעבר לאוקיינוס האטלנטי.
היסטוריה > המהפכה האמריקאית

לפני פרוץ המהפכה האמריקאית, התקיימה תכתובת עסקית או ממשלתית מועטת בין המושבות. רוב הדואר נשלח הלוך ושוב לבתי עסק ומשרדי ממשלה בלונדון. המהפכה האמריקאית הפכה את פילדלפיה, מקום מושבו של הקונגרס הקונטיננטלי, למרכז המידע של האומה החדשה. חדשות, חוקים חדשים, מידע פוליטי, ופקודות צבאיות, נפוצו ברמת דחיפות שלא הייתה קיימת קודם לכן, וקיומה של מערכת דואר הייתה חיונית. העיתונים לקחו את ההובלה, ודחפו להעברת חקיקה בנוגע לדואר שתאפשר להם להגיע למינוייהם בעלות נמוכה מאוד, וכן תאפשר חילופי מידע בין העיתונים בשלוש עשרה המושבות. תוך כדי סגירת הדואר האימפריאלי בשנים 1774–1775, שבסיסו היה בלונדון, חברו מדפיסים וסוחרים יחד עם ההנהגה הפוליטית החדשה, ויצרו מערכת דואר חדשה. "משרד הדואר של ארצות הברית" (United States Post Office - USPO) הוקם ב-26 ביולי 1775 על פי צו של הקונגרס הקונטיננטלי השני ובראשו הועמד בנג'מין פרנקלין.
היסטוריה > לאחר המהפכה

מחלקת הדואר של ארצות הברית הוקמה באופן רשמי ב-1792. הקמתה התבססה על הסמכות שניתנה לקונגרס בפרק 1 לחוקת ארצות הברית "להקים סניפי דואר ודרכים למען הדואר". החוק משנת 1792 קבע את הקמתה של רשת דואר בפריסה רחבה, וניתן שירות בעלות נמוכה לבעלי עיתונים. החוק הבטיח את החיסיון של התכתובות האישיות, וסיפק לכל הארץ גישה בעלות נמוכה למידע על עיניני ציבוריים, ומיסד את הזכות לפרטיות.
רופוס איסטון מונה על ידי תומאס ג'פרסון כמנהל הדואר של סנט לואיס בהמלצתו של המנהל הכללי של הדואר גדעון גריינג'ר. איסטון היה זה שבנה את משרד הדואר הראשון ממערב לנהר המיסיסיפי. באותה עת הוא מונה על ידי הנשיא ג'פרסון כשופט של טריטוריית לואיזיאנה, הטריטוריה הגדולה ביותר בצפון אמריקה. ברוס אדמסון כתב: "לצד בנג'מין פרנקלין, רופוס איסטון היה אחד האנשים הרבגוניים ביותר בהיסטוריה של הדואר בארצות הברית".
כדי להתגבר על מרחקים ארוכים, עשה הדואר שימוש במערכת של מרכזי מיון, כשוושינגטון הייתה למרכז המיון הראשי. ב-1869 כבר היו 27,000 משרדי דואר ברחבי ארצות הברית והמיון בוצע בקרונות רכבת מיוחדים במהלך הנסיעה. מערכת של שליחת כספים בדואר החלה ב-1864 ושנה קודם לכן החלה שליחת דואר בתוך הערים הגדולות.
היסטוריה > המאה ה-20

פתיחת שירות הדואר לאזורים החקלאיים המבודדים (Rural Free Delivery) ב-1896, ופתיחתו של שירות דואר החבילות הפנימי על ידי המנהל הכללי של הדואר פרנק היצ'קוק ב-1913, הגדיל באופן משמעותי את נפח הדואר שנשלח ברחבי ארצות הברית ודחף לפיתוח מערכות העברות דואר יעילות יותר. רבים מתושבי האזורים החקלאיים המרוחקים ניצלו את האפשרות של קבלת חבילות בתעריפים נמוכים כדי להזמין מוצרים וסחורות מאנשי עסקים שישבו במקומות מרוחקים מהם מאות מיילים. החל מהעשור השני של המאה ה-20 ועד שנות ה-60 של המאה ה-20, רבים מתלמידי הקולג'ים ואנשים אחרים השתמשו בשירות דואר החבילות להעביר לבתיהם כביסה, שכן דמי המשלוח היו זולים יותר בהשוואה לעלות מסירת הכביסה במקום מגוריהם.
לאחר שהילדה שרלוט מאי פירסטורף (אנ') נשלחה בדואר על ידי הוריה לסבה וסבתה באיידהו ב-1914, נאסר משלוח בני אדם בדואר. ב-1914 קבע הדואר מגבלה של 200 פאונד (90 קילוגרם) לאדם ליום לשליחת חבילות, לאחר שהיזם העסקי, ו. ה. קולטהרפ, עשה שימוש בתעריפי שליחת החבילות הנמוכים כדי לשלוח יותר מ-80,000 לבנים לאתר בנייה של סניף בנק בוורנל, יוטה. אורך נתיב המשלוח היה 407 מיילים (655 קילומטרים) והלבנים הועברו ברכבת ובעגלות רתומות לסוסים.
פתיחת שירות החבילות הוביל לצמיחת העסקים ששיווקו את מוצריהם בדואר, וכך התרחבה נגישותם של תושבי האזורים הכפריים למוצרים שקודם לכן היו זמינים עבורם רק בחנויות המקומיות.
ב-1924 מנה כוח האדם של מחלקת הדואר של ארצות הברית כמעט 350,000 עובדים, והוא היה אחד הארגונים הגדולים ביותר בארצות הברית.
היסטוריה > המאה ה-20 > מערכת החסכונות של דואר ארצות הברית

החל מ-1 בינואר 1911 ועד 1 ביולי 1967 הפעילה מחלקת הדואר של ארצות הברית את "מערכת החסכונות של דואר ארצות הברית" (United States Postal Savings System). המערכת הוקמה על פי חוק שחוקק הקונגרס ביוני 1910. מטרת החקיקה הייתה להפסיק את נוהג שמירת הכספים בבתים, למשוך את המהגרים לארצות הברית לחסוך את כספיהם כפי שהיו מורגלים בארצות מוצאם, לספק אפשרויות לפיקדונות בטוחים לאנשים שאיבדו את האמון בבנקים, ולספק אפשרויות נוחות יותר לפיקדונות לאנשים ממעמד העובדים.
הריבית על פקדונות בבנקים שהייתה נהוגה הייתה בשיעור של 2.5% ואילו הריבית ששילם הדואר היה בשיעור 2%. ההפרש של מחצית האחוז נועד לכיסוי ההוצאות של המערכת. למפקידים הונפקו תעודות חיסכון להוכחת הפיקדון. בתחילה היו המפקידים מוגבלים להפקיד עד לייתרה של 500 דולר, שהועלתה ל-1,000 ב-1916 ול-2,500 דולר ב-1918. הסכום המינימלי להפקדה היה דולר אחד. כדי לחסוך סכומים קטנים יותר להפקדה, יכלו הלקוחות לרכוש כרטיסי חיסכון בערך של 10 סנט ובולי חיסכון כדי למלא את הכרטיסים. הכרטיסים הללו יכלו לשמש לפתיחת חשבון או להפקדה בו, יחד עם בולים שהוספו להם בסכום של דולר אחד או יותר, או שניתן היה לפדותם במזומן. בשיאה ב-1947, היו מופקדים במערכת כמעט 3.4 מיליארד דולר, ומספר המפקידים הגיע ליותר מ-4 מיליון.
היסטוריה > המאה ה-20 > דואר אוויר

ב-12 באוגוסט 1918 החלה מחלקת הדואר להפעיל שירות דואר אוויר באמצעות שירות האוויר של צבא ארצות הברית. עוזר המנהל הכללי של הדואר, אוטו פרגר, מינה את בנג'מין ב. ליפסנר לעמוד בראש שירות דואר האוויר האזרחי. אחת מפעולותיו הראשונות של ליפסנר הייתה לשכור ארבעה טייסים, שלזכות כל אחד מהם עמדו אלף שעות טיסה. השכר ששולם לכל אחד מהם עמד על 4,000 דולר (75,000 דולר ב-2020). מחלקת הדואר עשתה שימוש במטוסים דו-כנפיים Standard JR-1B שהותאמו במיוחד לשאת דואר כשבאותה עת עדיין התנהלה מלחמת העולם הראשונה. לאחר המלחמה הופעלו בעיקר מטוסים מעודפי המלחמה מדגם דה הבילנד DH.4.
בשנת 1918 שכרה המחלקה 36 טייסים נוספים. בשנה הראשונה לקיומו השלים שירות דואר האוויר 1,208 טיסות שב-90 מתוכן בוצעו נחיתות חירום, שמתוכן 53 אירעו עקב תנאי מזג אוויר קשים ו-37 עקב כשלים במנועי המטוסים. עד 1920 כבר העביר שירות דואר האוורי 49 מיליון מכתבים. דואר האוויר הפנים ארצי כשירות מיוחד בוטל ב-1975 וכשירות דואר בינלאומי הוא בוטל ב-1995, כאשר החל שירות הדואר להעביר דואר אוויר כדבר שבשגרה.
מחלקת הדואר של ארצות הברית הייתה אחת ממחלקות הממשל הראשונות שהחלה לפקח על חומר פורנוגרפי. ב-1873 כאשר העביר הקונגרס חוק בנושא, נאסר לשלוח דרך הדואר כל חומר שנחשב לחומר תועבה או חומר שנחשב לפוגע במוסר, או שקידם הפלות מלאכותיות, או אמצעי מניעה, או צריכת אלכוהול.
היסטוריה > המאה ה-20 > משלוחי הזהב לפורט נוקס

דואר ארצות הברית פיקח על העברת זהב ממבדקת הזהב בניו יורק ומהמטבעה בפילדלפיה לבניין אוצר המטילים של ארצות הברית בפורט נוקס. גל המשלוחים הראשון החל בתדירות של פעמיים בשבוע מה-11 בינואר ועד 17 ביוני 1937. הזהב הועבר מניו יורק ומפילדלפיה באמצעות רכבות של הדואר בליווי משטרתי. בקרונות הרכבת המשוריינים התלוו לעובדי הדואר חיילים, סוכני השירות החשאי ושומרי המטבעה. בנוסף הופעלו רכבות דמי לפיתיון לשודדים פוטנציאליים. הזהב הועבר מהרכבות למשאיות של הצבא תחת אבטחה של חיילים חמושים בפגזים חודרי שריון ומקלעים. המשאיות אובטחו על ידי כלי רכב משוריינים של רגימנט הפרשים הראשון עד לפורט נוקס. מחלקת הדואר חייבה את מחלקת האוצר על פי משקל הזהב והתיבות שבו הוא אוחסן בתעריף דואר מדרגה רביעית, בנוסף לדמי ביטוח. במבצע זה הועבר לפורט נוקס זהב במשקל כולל של 157.82 אונקיות טרוי (4,909 טונות). המבצע ארך חמישה חודשים והוא הצריך שימוש ב-39 רכבות שכללו 215 קורונות. ב-5 במרץ 1941 הודיע מזכיר האוצר הנרי מורגנטאו על השלמתו של מבצע משלוחים נוסף בו הועברו 258.74 מיליון אונקיות טרוי נוספים (8,048 טונות) של זהב מניו יורק לפורט נוקס. משלוח זה החל ביולי 1940, נמשך שבעה חודשים והצריך שימוש ב-45 רכבות שכללו 337 קרונות.