אראלה שדמי
מחקרה

נושאי המחקר העיקריים שלה: משטרה בחברה דמוקרטית, משטרת ישראל, צורות שיטור (שיטור קהילתי, שיטור ציבורי, שיטור עירוני, שיטור פרטי), התנועה הפמיניסטית, התארגנויות של נשים, לסביות, אלימות גברים כלפי נשים, פטריארכיה וגבריות, פוסט-קפיטליזם ופוסט-פטריארכיה, כלכלת הנתינה, חברות מטריארכאליות. השתתפה בכנסים רבים בישראל ומחוצה לה בנושאי פמיניזם ומגדר, משטרה ושיטור ופוסט-קפיטליזם (במיוחד כלכלת הנתינה ומטריארכיות).
מחקר המשטרה - אראלה שדמי מפרסמת כל הזמן מאמרים ביקורתיים על המשטרה, בכללם בכתב העת "משטרה וחברה"היוצא לאור על ידי משטרת ישראל ובכתבי עת אקדמיים ונוקטת בגישה של קרימינולוגיה ביקורתית. הייתה עורכת שותפה בספר רודפי צדק: מחקרים בקרימינולוגיה ואכיפת החוק בישראל (צ'ריקובר, 2003). בספר זה פרסמה מאמר ביקורתי על השיטור הקהילתי. כמו כן פרסמה מאמרים על ה"חומות הכחולות" שהמשטרה בונה בפעילותה בין מגזרי האוכלוסייה ועל שיטור עירוני (יחד עם ד"ר פיני יחזקאלי).
לימודי נשים ופמיניזם - פרסמה מאמר על נשים אשכנזיות בישראל – "הכמיהה למלאות ההוויה, הכמיהה לכוח: נשים אשכנזיות בישראל" (1999, פורסם גם באנגלית ב-2003). זה המאמר הראשון על אשכנזיות של נשים ואחד המאמרים הראשונים על אשכנזיות בכלל. מאמר זה צמח משיחות רבות עם נשים אשכנזיות בישראל וכל טיעוניו נתמכים על ידי סיפורים של נשים אשכנזיות. המאמר בוחן את האופנים בהם העדה של האשכנזים התגבשה ושואל כיצד אתניות מעצבת את ההוויה של נשים אשכנזיות. הוא אף בוחן עקרונות אחרים (לבד מאתניות) המארגנים את החוויות של נשים אשכנזיות בישראל. במאמר מראה שדמי כיצד בדלנות גאוגרפית וחברתית עיצבה את החוויות של נשים אשכנזיות. בדלנות כזאת משתקפת למשל בבניית שכונה מזרחית מוזנחת ליד רחביה האשכנזית והמטופחת, או בגיבוש בתי ספר ללא מזרחים. בדלנות כזאת מתקיימת גם בתנועות השלום למרות ניסיונות להיפתח למזרחים. כתוצאה מכך אשכנזיות עוצבה כלא-עדה למרות היותה עדה לכל דבר. הבניית האשכנזיות ככזאת הובילה את הנשים האשכנזיות לעיוורון מגדרי. בהמשך המאמר טוענת שדמי כי נשים אשכנזיות נתבעו לבצע פונקציות חשובות למען המהפכה הציונית: לגשר בין מהפכה למסורת – בין המהפכנות של הציונות לבין ההמשכיות של המסורת היהודית. לבסוף, מראה שדמי כיצד נשים אשכנזיות נאבקו כל העת לעיצוב זהותן האוטונומית אך מאבק זה נבלם מחמת כמיהתן לכוח ולעצמה. כמו כן, עוסקת בחקר יחס המשטרה לנשים בזנות ומאמרה התפרסם באנתולוגיה באנגלית ששדמי עורכת יחד עם פרופסור אסתר הרצוג. מאמרה על נשים בשחור - המאמר עוסק בעיקר בתקופה הראשונה של נשים בשחור בשנים 1988–1996, ובעיקר בקבוצה הירושלמית. שדמי טוענת ש"נשים בשחור" היא על פניה תנועות מחאה נגד האינתיפאדה ובעד שלום, אבל היא תנועה יוצאת דופן לחלוטין מחמת המסר הסמוי שלה המחבר בין כיבוש האדמה לכיבוש גופה של האישה. התנועה משתמשת בשלושה אלמנטים יוצאי דופן: האחד, צבע שחור – בניגוד ללבן שבדרך כלל מזוהה עם האישה והטוהר. השני, שתיקה – מה שמדבר זה הגוף הדומם של הנשים העומדות במשמרת. השלישי, נוכחות מתמדת במרחב הציבורי – יציאתן של נשים לספירה הציבורית, במיוחד כדי לדבר על ביטחון ופוליטיקה, היה יוצא דופן בימים האלו. השילוב של שתיקה, שחור ונוכחות חתרו תחת השיח הפוליטי המקובל ותחת מעמדה החברתי של האישה ועוררו שיח מאוד יצרי וער, לעיתים אלים, עם העוברים ושבים. במאמרה עומדת שדמי גם על חולשותיה של "נשים בשחור" – ראשית, הבלעדיות האשכנזית ודחיקת המזרחיות, ושנית, ההיררכיה הסמויה בין הנשים שנוצרה במשמרת למרות השאיפה הפמיניסטית לביטול היררכיות של כוח. כמו כן פרסמה מאמר המציע. תפיסה אלטרנטיבית של אלימות גברים כנגד נשים, המסיטה את האחריות מפרופסיונאלים לחברה על כל נדבכיה ומנשים כקרבנות האלימות לגברים כמחולליה. ככזאת היא נותנת שם לתוקפן במקום לקרבן ונוגעת בשרשים של התופעה. ובעיקר, היא מאפשרת לזהות את הגורמים המרכזיים הנושאים באחריות לאלימות ולמניעתה. . כמו כן פרסמה מאמרים על פמיניזם בישראל, אלימות גברים כלפי נשים, נשים בזנות ואימהות. מאז 2004 פרסמה כמה מאמרים באנגלית בנושאי כלכלת הנתינה, שגם הוצגו בכנסים בארצות הברית ובאירופה וגם ערכה את האנתולוגיה "דרך אם" שפורסמה גם בערבית ובקרוב תתפרסם גם באנגלית ובאיטלקית.. בהקדמה לספר פורשת שדמי את ביקורתה כלפי פמיניזם מיינסטרימי או פמיניזם של שוויון, היוצא כנגד אימהות ודוחף נשים לעבודה כדרך עיקרית להגשמה עצמית, שם אין ולא יכול להיות איזון בין עבודה למשפחה, אף על פי שלא עסק בפרוק מושג העבודה ובהצטמצמותו המהירה. במקום הפוליטיקה הפמיניסטית הזו, רואה שדמי באימהות לא רק מקור לעצמת נשים אלא גם מערכת ערכים ובסיס לסדר חברתי ופוליטי אלטרנטיביים. הספר כולל שלושה שערים: אימהות תחת פטריארכיה, אימהות מחוץ לפטריארכיה ויישומים של החשיבה החדשה. בימים אלו מסיימת שדמי ספר שידון בפרדיגמה האלטרנטיבית המוצעת על ידי כלכלת הנתינה האימהית ובמורשת המטריארכאלית ובאפשרויות שהיא מייצרת להבנה חדשה של משפחה, אימהות, ביטחון, אלימות, שלום, מיניות ואקטיביזם עכשווי.
משטרה ושיטור -ב-2012 פרסמה את הספר "ארץ מאובטחת: משטרה, שיטור והפוליטיקה של הביטחון האישי" ((הוצאת הקיבוץ המאוחד - קו אדום). הספר הוא הראשון והיחיד עד כה שפורסם בארץ על משטרה, שיטור, אבטחה והפרטה. הספר מציג באופן ביקורתי ונוקב כיצד תחת מישטור גובר והולך של החיים הציבוריים והפרטיים ואיבטוח המרחב בציבורי, מתרחשת חדירה הדרגתית ומעיקה של המשטרה וכוחות שיטור אחרים (ציבוריים, פרטיים, עירוניים, קהילתיים) למרקם החיים החברתיים והפוליטיים. הספר מציג גישות תאורטיות שונות לחקר המשטרה ומנתח את ההיסטוריה של משטרת ישראל על בסיס תאוריה ביקורתית-קונפליקטואלית ומנקודת מבטם של הקבוצות הסובלות מידה הקשה של המשטרה. הספר דן בהופעת השיטור עירוני, השיטור פרטי, השיטור הציבורי והשיטור על ידי אזרחים בישראל וחושף את תהליכי הפרטת השיטור, תוך זליגת סמכויות שיטור לגופים מחוץ למשטרה הממלכתית, הפיכת הביטחון לסחורה (מסחור השיטור) ויצירת אי שוויון ברמת הביטחון האישי על בסיס מקום, מגדר, עדה, לאום ומעמד. הספר מציע אלטרנטיבות לשיטור זה אם על ידי הסדרתו, חזרה מושכלת לשיטור ממלכתי במסגרת מדינת רווחה או אימוץ פרקטיקות השואבות מ"קרימינולוגיה של עשיית שלום".
פוסט-קפיטליזם ופוסט-פטריארכיה - שדמי היא שותפה לרשת בינלאומית של חוקרות העוסקות בחקר אימהיות, עבודת האם, מטריארכיה וכלכלת הנתינה והציגה את מחקריה בתחום זה בכנסים בארץ ובעולם. חשיבה מקורית וייחודית זו היא חלק מתנועות רבות בעולם השואפים לבנות חברה בלתי-פטריארכלית ובלתי-קפיטליסטית. במסגרת זו שדמי גם פיתחה מתווה לשלום בין ישראל לפלסטין והוזמנה להשתתף בכנס הבינלאומי ורב משתתפים "לנוע אל מעבר לקפיטליזם", שהתקיים ב-2014 במקסיקו. גם הספר "דרך אם" הוא חלק מעיסוקה בפוסט-קפיטליזם ובפוסט-פטריארכיה.