stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ניסוי
שיטות מחקר שהן ספק ניסוייות > הדמיה ממוחשבת של ניסוי

כעקרון, הדמיה אינה ניסוי משום שניסוי יש לעשות בטבע או בחלק של הטבע שיש נימוק משכנע כי הוא יכול לשמש מודל לשאר הטבע. מסיבה זו, הדמיה ממוחשבת של ניסוי אינה יכולה להוכיח את צידקתה של השערה זו או אחרת. אולם, הדמיה כזו יכולה להוכיח שהשערה כל שהיא מכילה סתירה פנימית.
הדמיה ממוחשבת של ניסוי יכולה להיעשות כאשר יש ידע כמותי על חלקי המערכת, אולם לא ברור אם הידע הכמותי סותר השערה לגבי פעולת המערכת או תומך בה. לדוגמה, פרופ' חנה פרנס מהאוניברסיטה העברית בירושלים הפריכה בעזרת הדמיה ממוחשבת את ההשערה שהייתה מקובלת במשך שנים רבות, על פיה הנוירוטרנסמיטורים שבסינפסה נעים בעזרת דיפוזיה בלבד. נוסחת מהירות התנועה בדיפוזיה הייתה ידועה כמו גם אורך הסינפסות וזמן התגובה. ההדמיה הממוחשבת הבהירה שעל פי ההנחה המקובלת, מהירות ההולכה שאמורה להיות לטרנסמיטורים היא איטית יותר מזו שיש להם במציאות. בעקבות תגליתה של פרנס, היה צורך בחיפוש השערה חליפית ועריכת ניסויים בתאי עצב אמיתיים. נמצא שמולקולות הנוירוטרנסמיטורים מונעות על ידי דחייה חשמלית זו מזו וממולקולות נוספות המשתחררות עמן אל הסינפסה.
ראו גם

מחקר
תוקף
הערות שוליים

↑  "Randomised controlled trial". National Institute for Health and Care Excellence, London, UK. 2019. נבדק ב-3 ביוני 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Disabil Rehabil. 2010 Nov 4. [Epub ahead of print Effect of a yoga programme on an individual with Parkinson's disease: a single-subject design. Hall E, Verheyden G, Ashburn A.]
↑  Behav Cogn Psychother. 2011 Jan;39(1):115-21. Epub 2010 Oct 15. Attributional intervention for depression in two people with multiple sclerosis (MS): single case design. Wain H, Kneebone II, Cropley M.
↑  J Exp Anal Behav. 2010 Mar;93(2):225-45. The contextually controlled, feature-mediated classification of symbols. DeRosse P, Fields L.
↑  Res Dev Disabil. 2011 Mar-Apr;32(2):576-82. Epub 2011 Jan 12. Microswitch and keyboard-emulator technology to facilitate the writing performance of persons with extensive motor disabilities. Lancioni GE, Singh NN, O'Reilly MF, Sigafoos J, Green V, Oliva D, Lang R.
↑  J Rehabil Med. 2011 Feb;43(3):230-6. A long-term intensive behavioral treatment study in patients with persistent vegetative state or minimally conscious state. Lotze M, Schertel K, Birbaumer N, Kotchoubey B.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007562814105171  BNE: XX630109  BnF: cb11975868b (data)  GND: 4015999-1  LCCN: sh85046449  NDL: 00574737  NKC: ph137866
יעקב בורק

| --- | --- |

 לידה:  11 באוקטובר 1948 (בן 76) מחנות המעצר בקפריסין, קפריסין 
 מדינה:  ישראל 
 ידוע בשל:  האם שימפנזים חושבים על פרישה?, 2007;  מדוע טייסי קמיקזה חובשים קסדות?, 2011
 השכלה:  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל 
 www.jacobburak.com
 
יעקב בּוּרַק (נולד ב-11 באוקטובר 1948) הוא איש עסקים וסופר ישראלי; מייסדהּ של קרן הון סיכון "אוורגרין" ומחבר שלושה ספרים רבי-מכר.
ביוגרפיה

בורק נולד ב-1948 בקפריסין. הוריו, ניצולי השואה מהעיר קובל שבווהלין, גורשו לשם על ידי הבריטים כשהגיעו לארץ ישראל באוניית מעפילים. הוא גדל ביפו ובחולון. אביו היה מנהל חשבונות, אמו שרה בורק עסקה בחינוך. הוא סיים תואר ראשון בהנדסה בטכניון ואחר כך שירת כעתודאי בחיל הים. וכן למד קורס PMD במינהל עסקים באוניברסיטת הרווארד.
בשנת 1975 הקים את חברת הייעוץ 'יישום מערכות'. בשנת 1984 שימש יועץ ארגוני של המערך במסע הבחירות לכנסת האחת עשרה. בשנת 1985 הוא עמד בראש כוח המשימה הכלכלי שיזם ראש הממשלה דאז, שמעון פרס, כדי לקדם את מעורבות אנשי העסקים היהודים בתפוצות בפעילות עסקית. בשנת 1987 ייסד את חברת ההשקעות "אוורגרין" - קרן הון סיכון ומהחלוצות בתחום הון הסיכון בישראל. בשנת 2005 העביר עם שותפו עופר נאמן את ניהול החברה לידי שותפיהם. בורק מכהן כחבר מועצת מנהלים בחברת "יוניון השקעות ופיתוח בע"מ".
בורק כיהן כיו"ר ארגון "מעלה" - עמותה שמעודדת עסקים לפעול מתוך אחריות סביבתית וחברתית. בורק כיהן כיו"ר "ארגון מידות", חברה לתועלת הציבור, המנסה ליצור תו תקן לארגוני המגזר השלישי בישראל ופועל למדידה ודירוג של עמותות. וכן היה שותף בהקמת מיזם "עיגול לטובה", המעודד אזרחים לעגל את סכומי העסקות שהם מבצעים בכרטיסי האשראי ולתרום את הסכומים המצטברים לעמותות על פי בחירתם. כיום הוא מכהן כיו"ר הוועד המנהל של עמותת "מחווה" הפועלת לקידום אנושיות, חמלה וראיית האדם כאדם במערכת הבריאות.
היה בעל טור בירחון "דה מרקר" ובעיתון "הארץ", שבו כתב על נושאים שבין פסיכולוגיה לכלכלה. פרסום מאמריו ב"הארץ" הופסק "לאחר שהתגלו בחלקם חריגות ממה שנראה למערכת כשימוש ראוי במקורות למאמר". פרסם חמישה ספרים. חלקם זכה לתרגום לשבע שפות.
בשנת 2013 יזם את הקמת כתב העת הדיגיטלי "אלכסון", המפרסם מאמרים בתחומי המדע, הפילוסופיה, התרבות והאמנות.
בורק מתגורר בתל אביב. הוא נשוי בשנית לנחמה, ואב לשני ילדים מנישואיו הראשונים. השתתף כשחקן בסדרת הטלוויזיה 30 ש"ח לשעה. 

בנו אסי בורק עוסק במשחקי מחשב לשינוי וחיבר (במשותף) את הספר "משחקי שלום".
מספריו

האם שימפנזים חושבים על פרישה?, הוצאת כנרת וזמורה ביתן, 2007. הספר קיים גם בגרסה מוקלטת.
רעש - קווים לדמותה של הפרעה תרבותית, הוצאת כנרת, זמורה-ביתן, 2009. הספר קיים גם בגרסה מוקלטת.
מדוע טייסי קמיקזה חובשים קסדות, על הדחקה, חרטה ותקווה, הוצאת עם עובד 2011. הספר קיים גם בגרסה מוקלטת.
איך מוצאים חתול שחור בחדר חשוך, הוצאת כנרת, זמורה-ביתן, 2013.
פעם כשאהיה יותר צעיר, הוצאת כנרת, זמורה-ביתן, 2016.
הערות שוליים

↑  אתר "אישים"
↑  אתר עמותת מחווה
↑  יעקב בורק, חמישה משפטים יותר מדי - יעקב בורק מתנצל ונפרד, באתר הארץ, 24 באוגוסט 2012
↑  הקיבוץ המאוחד, 2024, דף הספר באתר "עברית"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305074605171  ISNI: 0000 0000 7255 6914  NLK: KAC201010820  VIAF: 86220996   WorldCat (עם VIAF): 86220996
יוהאן היינריך שולצה

ערך זה עוסק בפרופסור, ואיש אשכולות רב-תחומי, שחיי בין השנים 1687–1744. אם התכוונתם ל, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  12 במאי 1687 קולביץ, גרמניה גרמניה
 פטירה:  10 באוקטובר 1744 (בגיל 57) האלה
 ענף מדעי:  כימיה, אנטומיה רפואה, פילוסופיה ותאולוגיה
 מקום מגורים:  האלה
 מקום קבורה:  שטאדטגוטסאקר 
 עיסוק:  מדען, חוקר בתחום תרכובות כסף חנקתי
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אלטדורף  אוניברסיטת האלה-ויטנברג
 מוסדות:  אוניברסיטת האלה-ויטנברג 
 פרסים והוקרה:  חברות באקדמיה למדעים לאופולדינה  חבר כבוד באקדמיה הרוסית למדעים  מפרץ שולצה באנטארקטיקה על שמו  מדליית זיכרון
 
יוהאן היינריך שולצה (באנגלית ובגרמנית: Johann Heinrich Schulze ; נולד 12 במאי 1687 – 10 באוקטובר 1744) היה פרופסור ואיש אשכולות גרמני, רופא וחוקר רב-תחומי. הוא נודע בעיקר בזכות תגליותיו בתחום הכימיה והפיזיקה. מחקריו תרמו להבנת תופעות פוטוכימיות, שהיוו שלב מוקדם בהתפתחות הצילום.
היסטוריה

שולצה נולד ב-12 במאי 1687 בקולביץ (Colbitz), גרמניה. בגיל צעיר הוא התיתם מהוריו ונשלח לבית יתומים. הוא למד רפואה, כימיה, פילוסופיה ותאולוגיה והפך לפרופסור באוניברסיטת אלטדורף ובאוניברסיטת האלה-ויטנברג לאנטומיה. הוא התעניין במדעי הטבע, ובמיוחד בכימיה, דבר שהוביל אותו לערוך ניסויים בתרכובות כימיות שונות. הוא נחשב לאחד המדענים הבולטים בתקופה שאוניברסיטת האלה נוסדה.
תגליות בולטות

שולצה ידוע בעיקר בזכות תגליתו שההשחרה באור השמש של חומרים שונים המעורבים בכסף חנקתי נובעת מהאור, לא מהחום כפי שסברו חוקרים אחרים בתקופתו. הוא הצליח להדגים כיצד ניתן לנצל תופעה זו ללכידת צללים באופן זמני.
יוהאן היינריך שולצה ערך את ניסוייו עם כסף חנקתי בערך בשנת 1717. הוא גילה שתמיסת גיר וחומצה חנקתית שלתוכה הומס מעט כסף התכהתה בחשיפה לאור השמש, אך לא כתוצאה לחשיפה לחום ממקור אש. כדי להדגים את השפעת האור, הוא השתמש בשבלונות עם מילים שהוצמדו לבקבוק מלא בתמיסה וחשף אותו לאור שמש ישיר. פעולה זו יצרה עותקים של הטקסט באותיות כהות על פני התמיסה. אותיות הטקסט נשמרו עד שנמחקו על ידי ניעור הבקבוק או עד שהחשיפה המתמשכת לאור מחקה אותם, כתוצאה מהשחרה כללית של התמיסה.
מכיוון שהטקסטים הללו נוצרו כתוצאה מפעולת האור, ישנם חוקרים המגדירים אותם כצורה מוקדמת של צילום. על בסיס הגדרה רחבה זו, מקורות גרמניים רבים ואף מקורות בינלאומיים מייחסים לשולצה את ההמצאה של הצילום.
אף על פי שעבודתו של יוהאן היינריך שולצה לא סיפקה אמצעי לשימור תמונה באופן קבוע, היא שימשה כבסיס למאמצים מאוחרים יותר להשגת מטרה זו. תומאס ודג'ווד והאמפרי דייווי יצרו תמונות צל משמעותיות יותר אך עדיין ארעיות על נייר מצופה ועור בסביבות שנת 1800. ניספור נייפס הצליח לצלם תמונות מצלמה על נייר מצופה בכסף כלוריד בשנת 1816, אך גם הוא לא הצליח להפוך את התוצאותיו לעמידות בפני אור. התצלום הקבוע הראשון מסוג זה צולם בשנת 1835 על ידי הנרי פוקס טלבוט.
הוקרה

במהלך חייו ולאחר מותו זכה יוהאן היינריך שולצה להכרה על פועלו המדעי במספר דרכים:
בשנת 1721 התקבל כחבר באקדמיה למדעים לאופולדינה תחת הכינוי האקדמי "אלקמאון" (Alcmaeon), כהוקרה על תרומתו המדעית.
בשנת 1738 מונה לחבר כבוד באקדמיה הרוסית למדעים בסנקט פטרבורג.
מפרץ שולצה (גר') באנטארקטיקה נקרא על שמו בשנת 1960.
בשנת 1979 יצרה הפסלת היידי ואגנר-קרקוף מדליית זיכרון לכבודו.
פרסומיו

Scotophorus pro phosphoro inventus: seu experimentum curiosum de effectu radiorum solarium. In: Bibliotheca Novissima observationum et recensionum. Ed. J. Chr. Franck, Sectio V, Nr. VII. Halae Magdeburgicae 1719, S. 234–240 (גרסה דיגיטלית und Ausgabe mit deutscher Übersetzung: Die Entdeckung eines "Dunkelbringers" anstelle eines "Lichtbringers".)
Scotophorus pro phosphoro inventus, seu experimentum curiosum de effectu radiorum solarium. In: Acta physico-medica, Leopoldina Band 1, 1727, S. 528–532.
Historia medicinae. A rerum initio ad annum urbis Romae DXXXV deducta ; acced. tabulae aeneae, chronologica et indices copiosi / studio Io. Monath, Lipsiae 1728
Io. Henrici Schulzii theses de materia medica. Herausgeber: Christoph Strumpff. Halae : Orphanotropheus, 1746 גרסה דיגיטלית der Universitäts - und Landesbibliothek Düsseldorf
Abhandlung von der Stein-Chur durch innerliche Artzeneyen überhaupt und insonderheit von der neulich bekannt gewordenen Englischen. Franckfurt, 1740 גרסה דיגיטלית by the University and State Library Düsseldorf
Chemische Versuche. Waysenhaus, Halle 1745 גרסה דיגיטלית by the University and State Library Düsseldorf
ראו גם

צילום
כסף חנקתי
לקריאה נוספת

Josef Maria Eder: Quellenschriften zu den frühesten Anfängen der Photographie bis zum XVIII. Jahrhundert, Halle a. d. Saale: Knapp 1913, S. 97–104
Josef Maria Eder: Johann Heinrich Schulze, K. K. Graphische Lehr - und Versuchsanstalt, Wien 1917
Wolfram Kaiser, Arina Völker: Johann Heinrich Schulze (1687–1744). Wissenschaftliche Beiträge der Martin-Luther-Universität Halle-Wittenberg 1980/45. Halle (Saale): Abt. Wissenschaftspublizistik der Martin-Luther-Universität 1980.
Hans-Dieter Zimmermann: Von der notwendigen Korrektur einer denkwürdigen Jahreszahl. J.H. Schulze entdeckte bereits 1717 die Lichtempfindlichkeit des Silbernitrats. In: Fotografie 42 (1988), S. 162–163.
Hans-Dieter Zimmermann: Die Entdeckung der Lichtempfindlichkeit von Silbersalzen. Eine neue Datierung der Versuche von Johann Heinrich Schulze. In: Rundbrief Fotografie 14.1 (2007), S. 12–14.
Stephan Lehmann, Numophylacium Schulzianum. In: »Winckelmann. Moderne Antike«, Katalog der Ausstellung im Neuen Museum vom 7. April bis 2. Juli 2017, Klassik Stiftung Weimar, hrsg. von E. Décultot u. a. (München 2017), S. 154–156.
Hans-Dieter Zimmermann: Johann Heinrich Schulze. Ein hallescher Universalgelehrter und Urvater der Fotografie. Hasenverlag, Halle 2020 (Mitteldeutsche kulturhistorische Hefte; 42) ISBN 978-3-945377-61-1.
הערות שוליים

↑  Johann Heinrich Schulze, Darkroom Diary, ‏2024-09-12 (באנגלית אמריקאית)
↑  Silver and Sunlight, Science History Institute (באנגלית אמריקאית)
↑  The precursors: Johann Heinrich Schulze | Camera Museum, www.cameramuseum.ch
↑  Johann Heinrich Schulze | Encyclopedia.com, www.encyclopedia.com
1 2  Rines, George Edwin, ed. (1920). "Johann Heinrich Schulze". Encyclopedia Americana. The Encyclopedia Americana Corporation.
1 2  Layton, Tim. "Johann Heinrich Schulze and the First Photographic Experiments". Tim Layton Fine Art. Link.
↑  Leslie Stroebel, Richard D. Zakia, The Focal Encyclopedia of Photography, Focal Press, 1993, ISBN 978-0-240-51417-8. (באנגלית)
↑  British Journal of Photography (1880). "Historical Notes on Photographic Discoveries". Henry Greenwood & Co
1 2  Gernsheim, Helmut. The Origins of Photography. Thames and Hudson, 1982.
1 2  Eder, Josef Maria. History of Photography. Columbia University Press, 1945.
1 2  Kingslake, Rudolf. A History of the Photographic Lens. Academic Press, 1989.
1 2  Coe, Brian. The Birth of Photography. Spring Books, 1976.
↑  .Ware, Mike. "The Invention of Photography: A History". The Royal Photographic Society
↑  Susan Watt (2003). Silver. Marshall Cavendish. pp. 21–. ISBN 978-0-7614-1464-3. נבדק ב-28 ביולי 2013. ... But the first person to use this property to produce a photographic image was German physicist Johann Heinrich Schulze. In 1727, Schulze made a paste of silver nitrate and chalk, placed the mixture in a glass bottle, and wrapped the bottle in ... {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Science Museum Group. "Johann Heinrich Schulze". Science Museum Group Collection
↑  National Media Museum. "Exploring Photographic Pioneers". National Media Museum Archives
↑  British Journal of Photography (1880). "Historical Notes on Photographic Discoveries". Henry Greenwood & Co.
↑  Ware, Mike. "The Invention of Photography: A History". The Royal Photographic Society.
↑  Niépce and the Invention of Photography — Niépce’s first Experiments, Nicéphore Niépce's House Museum (באנגלית אמריקאית)
↑  
Leslie Stroebel and Richard D. Zakia (1993). The Focal encyclopedia of photography (3rd ed.). Focal Press. p. 6. ISBN 978-0-240-51417-8.
↑  Mitglieder, Nationale Akademie der Wissenschaften Leopoldina (ב־)
↑  Шульце И.Г. - Общая информация, www.ras.ru
↑  Gazetteer - AADC, data.aad.gov.au
↑  Deutsche Gesellschaft für Medaillenkunst e.V. - [Johann Heinrich Schulze], www.medaillenkunst.de
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810674896905606  BIBSYS: 90401861  BNE: XX1752370  BnF: cb124162052 (data)  Botanist: J.H.Schulze  CiNii: DA14115634  GND: 123165350  ICCU: MILV276785  ISNI: 0000 0001 0952 3287  LCCN: n82123573  NKC: nlk20000087205  NTA: 069003424  PIC: 282760  SELIBR: 333038  SUDOC: 033280088  VcBA: 495/184199  VIAF: 8287965   WorldCat (עם VIAF): 8287965 
אנדרטת זיכרון לזכרו של יוהאן היינריך שולצה שהוקמה בעיר הולדתו קולביץ
אלי דדון

אלי דדון (נולד ב-5 במאי 1956) הוא ראש המועצה המקומית בית דגן מאז 2018. זוהי הכהונה השנייה של דדון בתפקיד לאחר שכיהן גם בשנים 1983–2012. בעבר כיהן כמנהל הכללי של מפעל הפיס.
ביוגרפיה

נולד במושב מחסיה שבפרוזדור ירושלים. משפחתו הגיעה לבית דגן כשהיה בן חמש. הוא למד בבית ספר יסודי דתי ביישוב ובפנימית "גבעת וושינגטון". שירת בצה"ל כמפקד טנק בשריון והשתחרר ב-1977. הוא החל ללמד בתיכון ברמלה גאוגרפיה ולהדריך טיולים. במקביל למד לתואר ראשון גאוגרפיה ולימודי ארץ ישראל באוניברסיטת בר-אילן. בהמשך  השלים תואר שני במדעי המדינה ובביקורת פנימית וציבורית מאוניברסיטת בר-אילן. לקראת הבחירות המקומיות ב-1978 הקים יחד עם צעירים אחרים מבית דגן רשימה עצמאית שזכתה בבחירות בשני מושבים והוא היה לחבר מועצה. בבחירות 1983 התמודד ברשימה עצמאית מול מועמד הליכוד, והוא נבחר לראשונה לתפקיד ראש המועצה המקומית בית דגן, לאחר סיבוב שני, בגיל 28. אחר כך התמודד מטעם הליכוד, זכה 5 פעמים נוספות בבחירות וכיהן כראש המועצה במשך 29 שנים.
בשנת 2012 מונה לתפקיד מנכ"ל מפעל הפיס. קידומו של דדון לתפקיד המנהל הכללי הוצע על ידי יושב ראש מפעל הפיס עוזי דיין. בנוסף לדדון, התמודדו על התפקיד גם האלופים במילואים איתן דנגוט ויאיר נוה, וכן יושב ראש הטוטו צחי פישביין. על מינויו של דדון לתפקיד נמתחה ביקורת, בשל היותו חבר במרכז הליכוד. בנוסף על כך, נמתחה ביקורת על שכרו החודשי הגבוה – כ-78 אלף ש"ח, וכן בנוגע לאי-סדרים נוספים. דדון פרש בשנת 2018 והוחלף על ידי עמרי לוטן.
בבחירות לרשויות המקומיות 2018 חזר לתפקיד לאחר שקיבל כ-55% מקולות הבוחרים.
בבחירות לרשויות המקומיות 2024 
התמודד לקדנציה נוספת וזכה ברוב גדול עם 61.7% מהקולות.
הערות שוליים

↑  שוש גבאי, אלי דדון ראש מועצת בית־דגן, מעריב, 20 בספטמבר 1989
↑  אריה כספי, דדון גדל בבית־דגן, כותרת ראשית, 23 בנובמבר 1983
↑  ישראל פרץ, הכבוד הלא אבוד, חדשות, 8 במרץ 1988
↑  אילן ליאור, חבר מרכז הליכוד אלי דדון מונה למנכ"ל מפעל הפיס, באתר הארץ, 18 באוקטובר 2012
יובל אזולאי, ‏זה סופי: אלי דדון מונה היום למנכ"ל מפעל הפיס, באתר גלובס, 18 באוקטובר 2012
↑  טל וולק, ‏המועמדים למנכ"ל מפעל הפיס: אלופים במיל', ראש עיר ויו"ר הטוטו, באתר גלובס, 1 בדצמבר 2015
↑  אורה קורן, מקורב לפיס: "לחצים פוליטים למינוי אלי דדון למנכ"ל", באתר TheMarker‏, 15 באוגוסט 2012
↑  אורן פרסיקו, בין גלים לבין קצף, באתר העין השביעית, 29 בספטמבר 2015
↑   שוקי שדה, מה עושים עם המיליארדים שנכנסים כל שנה למפעל הפיס?, באתר TheMarker‏, 5 ביולי 2014
↑  יובל אזולאי, ‏דירקטוריון מפעל הפיס בחר בעמרי לוטן לתפקיד המנכ"ל, באתר גלובס, 29 בספטמבר 2016
↑  אטילה שומפלבי ואלכסנדרה לוקש, אחרי מנכ"לות הפיס - חזר לראשות בית דגן, באתר ynet, 4 בנובמבר 2018
טארגט

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 בורסה:  הבורסה לניירות ערך בניו יורק (TGT) 
 מייסדים:  George Dayton 
 תקופת הפעילות:  24 ביוני 1902 – הווה (122 שנים) 
 חברות בנות:  Dermstore  Shipt 
 מיקום המטה:  מיניאפוליס 
 ענפי תעשייה:  קמעונאות, רשת שיווק, big-box store 
 שווי שוק:  58.92 מיליארד דולר (13 בפברואר 2025)
 הכנסות:  109,120,000,000 דולר אמריקאי (נכון ל־2022) 
 רווח תפעולי:  3,848,000,000 דולר אמריקאי (נכון ל־2022) 
 רווח:  2,780,000,000 דולר אמריקאי (נכון ל־2022) 
 מנכ"ל:  Brian Cornell 
 עובדים:  345,000 (נכון ל־3 בפברואר 2018) 
  
 www.target.com
 
תאגיד טארגט (באנגלית: Target Corporation) הוא תאגיד חנויות כלבו אמריקאי. זוהי החברה הקמעונאית השמינית בגודלה בארצות הברית, והיא מהווה מרכיב במדד S&P 500.
נכון לפברואר 2025, טארגט מפעילה 1,978 חנויות ברחבי ארצות הברית.
החברה הוקמה על ידי ג'ורג' דייטון (אנ'), נקראה במקור בשם Goodfellow Dry Goods ביוני 1902, לפני ששמה שונה ל-Dayton's Dry Goods בשנת 1903, ואחר כך לחברת דייטון בשנת 1910. חנות טארגט הראשונה נפתחה ברוזוויל (אנ'), מינסוטה בשנת 1962. חברת האם קיבלה את שמה חברת דייטון בשנת 1967. התאגיד הפך לתאגיד דייטון-הדסון לאחר שהתמזג עם חברת JL הדסון בשנת 1969 והחזיק בבעלותו מספר רשתות כלבו של דייטון, הדסון, מרשל פילדס ומרווין. חברת האם קיבלה את השם תאגיד טארגט בשנת 2000 ונפרדה מרשתות הכלבו האחרונות שלה בשנת 2004.
טארגט ביססה את מעמדה כחטיבת שעות היום של תאגיד דייטון-הדסון בשנות השבעים; היא החלה להרחיב את הרשת בפריסה ארצית בשנות השמונים והציגה פורמטים חדשים של חנויות תחת המותג טארגט בשנות התשעים. החברה הצליחה בשל מיצוב זול בענף. החברה דורגה ב-2025 במקום 37 ברשימת Fortune 500 של התאגידים הגדולים בארצות הברית לפי הכנסות כוללות. טארגט מוכרת לעיתים קרובות בזכות הדגש על "צורכיהם של הקונים הצעירים ומודעי הדימוי", ואילו יריבתה וולמארט נשענת יותר על האסטרטגיה של "מחירים נמוכים תמיד".
מיתוג > לוגו

לוגו טארגט, 1962–1967
לוגו טארגט, 1968–הווה
לוגו טארגט, שימש כלוגו ראשי בין השנים 1975–2004 ולוגו משני בין השנים 2004–2018
לוגו טארגט, 2004–2018
לוגו טארגט, 2018 – הווה
סמל טארגט גרייטלנד, 1990–2006
לוגו SuperTarget, 2006–1995
לוגו SuperTarget שני, GMT
לוגו CityTarget, 2015–2012
לוגו TargetExpress, 2015–2014
לוגו של Super Target, 2018–2004
הערות שוליים

↑  "STORES Top Retailers 2017 - STORES: NRF's Magazine". STORES: NRF's Magazine (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2018-12-01.
↑  Tuttle, Brad. "Why Target Is Focusing on Millennials and Cities Instead of Suburban Moms". נבדק ב-12 באוקטובר 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  List of "Fortune 500" companies
↑  Leinward, Paul; Mainardi, Cesare (15 בדצמבר 2010). "Why Can't Kmart Be Successful While Target and Walmart Thrive?". Harvard Business Review. Harvard Business Publishing. נבדק ב-17 במרץ 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007315551205171  GND: 1087045525  ISNI: 0000 0004 0437 6013  LCCN: no00073301  MusicBrainz: 977dfe32-c515-4cc6-9190-0e233c0aad7a  VIAF: 140993075   WorldCat (עם VIAF): 140993075
המרכז הרפואי פלינדרס

| --- | --- |

 היסטוריה
 תאריך ייסוד:  1976
 שירותים
 מיטות:  593
 www.flinders.sa.gov.au
 גאוגרפיה
 מיקום:  אוסטרליה הדרומית, אוסטרליה
 קואורדינטות:  35°01′17″S 138°34′08″E﻿ / ﻿35.021426°S 138.568811°E﻿ / -35.021426; 138.568811
  (למפת אוסטרליה הדרומית מוגדלת) אדלייד מאונט גמבייר מארי ברידג'  פורט אוגוסטה פורט לינקולן פורט פירי ויקטור הארבור  ויאלה קובר פידי ו י ק ט ו ר י ה  נ. ס א ו ת' ו י י ל ס קווינסלנד הטריטוריה הצפונית א ו. ה מ ע ר ב י ת  האוקיינוס ההודי המרכז הרפואי פלינדרס(למפת אוסטרליה הדרומית רגילה) אדלייד מאונט גמבייר מארי ברידג'  פורט אוגוסטה פורט לינקולן פורט פירי ויקטור הארבור  ויאלה קובר פידי ו י ק ט ו ר י ה  נ. ס א ו ת' ו י י ל ס קווינסלנד הטריטוריה הצפונית א ו. ה מ ע ר ב י ת  האוקיינוס ההודי המרכז הרפואי פלינדרס
 
המרכז הרפואי פלינדרס (באנגלית: Flinders Medical Centre, בקיצור: FMC) הוא מרכז רפואי גדול הממוקם באדלייד, אוסטרליה הדרומית. המרכז משמש כבית חולים וכבית ספר לרפואה. הוא מהווה חלק מרשת הבריאות המקומית הדרומית של אדלייד (Southern Adelaide Local Health Network - SALHN), הכוללת גם את בית החולים נוארלונגה, שירותי הסמים והאלכוהול בדרום אוסטרליה, ומגוון שירותי בריאות קהילתיים.
פיתוח מחדש מאז 2002

בין השנים 2002–2013, עבר המרכז הרפואי פלינדרס תהליך פיתוח מקיף בהשקעה של יותר מ-193 מיליון דולר אוסטרלי מטעם ממשלת אוסטרליה הדרומית. מטרת ההשקעה הייתה להפוך את המרכז הרפואי פלינדרס לבית החולים הגדול ביותר בפרברי הדרום של אדלייד.
תהליך הפיתוח כלל הקמת אגף דרומי חדש עם יחידות יולדות וגינקולוגיה, בנייה מחדש של חדר המיון, והרחבת היחידה לטיפול נמרץ. בנוסף, נבנו יחידה חדשה לרפואה דחופה, יחידת טיפולי לב, והותקנו מתקני הדמיה מתקדמים. אזור חדרי הניתוח הורחב, מחלקת האשפוז לילדים שופצה, ונבנה חניון מקורה. במקביל, בוצעו שדרוגים משמעותיים בתשתיות ההנדסיות של האתר.
בפברואר 2003, הוקם מבנה חדש לבריאות הנפש במרכז הרפואי, שנקרא על שם מרגרט טובין, לשעבר מנהלת בריאות הנפש שנרצחה במשרדהּ באוקטובר 2002.
פיתוח מחדש מאז 2002 > פיתוח עכשווי ועתידי

לאחר השלמת השלב הראשון של הפיתוח, התחייבה ממשלת אוסטרליה הדרומית להשקעה נוספת של 185.5 מיליון דולר אוסטרלי לשיפור ושדרוג המתקנים ב-FMC. במסגרת זו, נבנה מרכז שיקום חדש הכולל מיטות שיקום, מכוני כושר ובריכת הידרותרפיה. כמו כן, הוקם שירות אורתוגריאטרי ייעודי ומרכז חדש לשירותי בריאות הנפש של קשישים. בניית המתקנים החדשים הסתיימה במחצית השנייה של 2017.
ב-19 ביוני 2017, הכריזה ממשלת ווטריל על תוכניות להמשך פיתוח המרכז הרפואי. התוכניות כוללות הקמת שני חדרי ניתוח נוספים, הרחבת מחלקת החירום בכ-12 תאי חירום נוספים, והקמת חדר החייאה ייעודי לילדים. צעדים אלה נועדו להגדיל את קיבולת בית החולים ולשפר את איכות הטיפול הרפואי הניתן בו.
מחלקת הטראומה

מחלקת הרפואה הדחופה של המרכז הרפואי פלינדרס פועלת 24/7, והיא אחת העמוסות ביותר באוסטרליה הדרומית עם כ-85,000 עד 90,000 ביקורים בשנה. המחלקה מוכרת על ידי המכללה האוסטרלית לרפואת דחופה. כחלק ממעמדו של FMC כמרכז רפואי אקדמי, הצוות כולל גם סטודנטים לרפואה ולסיעוד.
הערות שוליים

1 2  About Flinders Medical Centre
1 2  Emergency Department at Flinders Medical Centre
↑  Flinders Medical Centre
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 9685 0624  LCCN: n88146796  VIAF: 143174987   WorldCat (עם VIAF): 143174987
נטלה

| --- | --- |

 משנה:  משנה, מסכת ידים, פרק א', משנה ב'
 תלמוד בבלי:  תלמוד בבלי, מסכת חולין, דף ק"ז, עמוד א'
 משנה תורה:  משנה תורה לרמב"ם, ספר אהבה, הלכות ברכות, פרק ו', הלכות י"א–י"ב
 שולחן ערוך:  שולחן ערוך, אורח חיים, סימן קנ"ט, סעיפים א'-ו'
נטלה מכסף
.
נַטְלָה (גם אַנְטָל) היא כלי המשמש לנטילת ידיים.
על פי ההלכה, כדי שנטילת ידיים לסעודה תהיה כשרה יש צורך בנטילה דווקא מכלי ובכוח גברא. לרוב, הנטלה היא מעין כוס גדולה בעלת שתי ידיות. עם השנים התפתחה והפכה הנטלה לאחד מתשמישי מצווה בכל בית יהודי-דתי, עשויה בצורה דקורטיבית מחומרים וקישוטים שונים ואף מכסף וזהב.
אטימולוגיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בתלמוד נעשה שימוש במילה נטלא כאחד מהשמות לכלי שמשתמשים בו לנטילת ידיים:
אתקין רב יעקב מנהר פקוד נטלא בת רביעתא. אתקין רב אשי בהוצל כוזא בת רביעתא
הסביר רש"י שנטלא הוא שמו של כלי לנטילת ידיים מזכוכית, ואילו כוזא הוא שמו של כלי דומה מחרס.
מקור הדין

במשנה מבואר שיש צורך בכלי לנטילת ידיים. וכתב בה"ג 2 אפשרויות למקורו של חיוב זה:
חכמים הסמיכו את תקנת הנטילה למצוות הזאת מי חטאת שבה נאמר ”וְלָקְחוּ לַטָּמֵא מֵעֲפַר שְׂרֵפַת הַחַטָּאת וְנָתַן עָלָיו מַיִם חַיִּים אֶל כֶּלִי” (ספר במדבר, פרק י"ט, פסוק י"ז).
חכמים למדו את החיוב מכך שהתורה ציוותה את הכהנים ליטול את ידיהם ורגליהם מהכיור.
הלכות הנטלה

הכלי ממנו נוטלים ידיים אינו חייב להיות מיועד לכך, אלא יכול להיות גם כוס, קערה וכל כלי אחר. עם זאת, כבר בתלמוד מתוארים כלים ייעודיים לנטילת ידיים.
הלכות הנטלה > סוג הכלי וגודלו

המשנה קובעת שאין צורך בכלי העשוי מחומר מיוחד: ”בכל הכלים נותנין לידים, אפילו בכלי גללים, בכלי אבנים, בכלי אדמה” (משנה, מסכת ידים, פרק א', משנה ב').
בתלמוד מבואר שהכלי צריך להיות בנפח של רביעית, גם כאשר נוטלים ידיים בפחות מרביעית מים.