stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יש פרחים
היצירה

מוני אמריליו חיפש מילים מתאימות ללחן, נתן יונתן ביקר בביתו וחיבר במיוחד את השיר עוד באותו היום.
השיר הושר לראשונה על ידי צוות הווי הנח"ל עם הסולנית נגה אשד ובעיבוד עודד פנחסי במסגרת התוכנית "כל שהיה בינינו" (1971), ובאותה שנה גם על ידי שלישיית פיקוד מרכז (דורית ראובני, גיא יפה וצבי וינברגר) במסגרת התוכנית "אחרי לצנחנים", שהייתה משותפת לשלישייה ולצוות הווי חטיבת הצנחנים; זהו הביצוע המוכר יותר של השיר, והוא הופיע בתקליט שהופק בעקבות התוכנית (1972).
בהמשך בוצע השיר גם על ידי להקת "האחים והאחיות", "הגבעטרון", להקת פיקוד דרום ושייגעצ.
השיר התפרסם בספר שיריו של יונתן "שירים" (1974), לאחר הלחנתו וביצועו.
בשנת 2020 חידשה דורית ראובני את השיר יחד עם הלהקות הצבאיות.
השיר הוא משיריו המולחנים הידועים ביותר של נתן יונתן. הוא נעשה אהוד בתרבות הישראלית, ומקובל לנגן אותו בכלי התקשורת ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל.
תוכן השיר

השיר המחורז כולל ארבעה בתים ופזמון החוזר לאחר שני בתים. נושאו הוא חוויית היופי של האדם והרצון לגונן עליה. ה"יופי" הוא משל לערכים הנשגבים שיש לשמור עליהם מכל משמר. כך במילות הפזמון, בהן פונה כביכול הדובר אל דמות צעירה:
”אל תקטוף נערי,

יש פרחים שבני חלוף

יש פרחים שעד אינסוף

עם המנגינה.”
בכל בית מאזכר הדובר צבע וטווה סביבו את משמעויותיו המנוגדות לכאורה, אולם במנעד משמעויותיהם נפרשת תמונת הקיום האנושי.
בבית הראשון, הפותח במילים: „הראית איזה יופי” - מדובר על "רעד" ומוזכר הזהב המונגד אל ה"אופל", וכן פרחי החצב הלבנים, המופיעים בגבעולו בשלהי הקיץ ובסתיו, במילים:
”שדה זהב דעך באופל

והדליק נרות חצב.”
בבית השני מדובר על "צעקה" ומוזכר האדום, שמופעיו הם דם המוקז במערכה הצבאית, וגם פרחי הפרג האדומים הפורחים בחורף, במילים:
”שדה דמים היה שם קודם

ועכשיו הוא שדה פרגים.”
בבית השלישי מוזכר השחור ומונגדים בו ה"עזוב" וה"חרוש", הנקשרים בעונות השנה בארץ ישראל אל הסתיו. ובבית הרביעי מוזכר הלבן ומונגדים בו הדמעות, האבנים והפרחים.
הערות שוליים

↑  טלילה אלירם, בוא, שיר עברי: שירי ארץ ישראל: היבטים מוזיקליים וחברתיים, חיפה: הוצאת הספרים של אוניברסיטת חיפה, תשס"ו 2006, עמ' 222.
↑  מתוך פורום מוזיקה עברית ישנה וחדשה בתפוז.
↑  זיוה בן-פורת [ואחרים], ליריקה ולהיט, תל אביב: הקיבוץ המאוחד ('ספרות, משמעות, תרבות'), 1989, עמ' 293.
קתרינה גרהאם

| --- | --- |

גרהאם, 2017
 לידה:  5 בספטמבר 1989 (בת 35) ז'נבה, שווייץ שווייץ
 שם במה:  Toro Gato 
 סוגה מועדפת:  R&B עכשווי, מוזיקת היפ הופ, מוזיקת פופ, מוזיקת דאנס אלקטרונית, מוזיקת נשמה 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-1998
 עיסוק:  זמרת, רקדנית, דוגמנית, שחקנית
 מקום לימודים:  מכון המוזיקאים 
 בן או בת זוג:  Darren Genet (2017–2023) 
 https://www.katgraham.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
גרהאם, 2013
קתרינה אלכסנדרה הארטפורד "קאט" גרהאם (באנגלית: Katerina Alexandre Hartford "Kat" Graham; נולדה ב-5 בספטמבר 1989), היא שחקנית, זמרת, רקדנית ודוגמנית אמריקאית-יהודייה. אשר ידועה בעיקר בשל תפקידה בתור בוני בנט בסדרה "יומני הערפד". שיחקה גם בסרטים "אבא מתארס", "שוב בן 17", "השותפה", "שחקי אותה מותק 2", "מכורה" ו"טופאק: כל העיניים עליי".
בתחום המוזיקה, גרהאם הוחתמה בעבר בחברות התקליטים אוקטון רקורדס ואינטרסקופ רקורדס, והוציאה ארבעה EP' ושלושה אלבומי אולפן.
קורות חיים

גרהאם נולדה בז'נבה שבשווייץ, וגדלה בלוס אנג'לס, קליפורניה שבארצות הברית. אביה ג'וזף הוא ממשפחה אפרו-אמריקאית נוצרית ממוצא ליברי, ואמה, נטשה היא יהודייה ממוצא רוסי ופולני. הוריה התגרשו כשהייתה בת 5. גרהאם נולדה כשאביה עבד באירופה כעיתונאי עבור האומות המאוחדות. אביה היה מפיק מוזיקלי והסנדק של שניים מילדיו של קווינסי ג'ונס. סבה מצד אביה היה שגריר מטעם האו"ם, שכיהן במשך 40 שנה בהולנד, בשוודיה, ברומניה, ובקניה. סביה מצד אביה היו פליטים מליבריה, בעוד סביה מצד אמה היה ניצולי שואה.
לגרהאם יש משפחה בישראל, אחיה-למחצה יעקב נולד בתל אביב. גרהאם עורכת לעיתים ביקורים בישראל, ומבקרת את בני משפחתה שגרים בה. היא ביקרה בישראל ב-2016, בדצמבר 2018 ובמאי 2019.[דרוש מקור]
קריירה > ריקוד

כשהייתה בת 15 גילתה אותה הכוריאוגרפית פאטימה רובינסון, והיא החלה להופיע כרקדנית ליווי של מיסי אליוט, פארל וג'יימי פוקס. בנוסף עבדה עם כוריאוגרפים בכירים, והופיעה בקליפים של נלי, אקון, ג'סטין ביבר, 112 וג'ון לג'נד.
קריירה > משחק

גרהאם הופיעה בתפקידי אורח בסדרות כמו "CSI", "ככה זה בחיים", "The O.C.", "מלקולם באמצע", "ליזי מקגוויר", "גריק" ו"האנה מונטנה", עד שבשנת 2009 התקבלה לתפקיד של בוני בנט, מכשפה צעירה בסדרת הדרמה העל-טבעית "יומני הערפד" של רשת הטלוויזיה The CW. בקולנוע הופיעה בסרט "שוב בן 17" (2009) עם זאק אפרון ומת'יו פרי ובסרט האימה "השותפה" (2011). באוגוסט 2011 יצא סרטה הראשון בו שיחקה תפקיד ראשי, "שחקי אותה מותק 2", המשך לסרט הראשון שבו כיכבה ג'סיקה אלבה.
בשנת 2014 השתתפה במותחן הארוטי "מכורה" של הבמאי בילי וודרוף, אודות אמרגנית שמנהלת רומן סוער מחוץ לנישואים עם צייר פרובוקטיבי ונגררת למעגל שקרים.
בשנת 2017 השתתפה בסרט "טופאק: כל העיניים עליי", המבוסס על חייו של הראפר טופאק שאקור; בסרט גילמה גרהאם את השחקנית ג'יידה פינקט סמית' שלמדה איתו בבית ספר לאמנויות. בשנת 2018 השתתפה בסרט הפעולה של נטפליקס "בדרך אליה" לצדם של תיאו ג'יימס ופורסט ויטאקר. בשנת 2019 שיחקה בסרט הפשע "הורד המורעל", בכיכובו של ג'ון טרבולטה.
בשנת 2020 שיחקה בקומדיה הרומנטית "מבצע חג המולד" של שירות הסטרימינג נטפליקס, ובדרמה ההיסטורית "הקיסר" של הבמאי האיראני-אמריקאי מארק אמין. שיחקה גם בשנת 2020 בסרטו של ריזה "עיר רצחנית".
קריירה > מוזיקה

גרהאם הצטרפה לבלאק אייד פיז במסע ההופעות שלהם Black Blue & You Tour, והתארחה לצד סנופ דוג בשיר The Donque Song ועם ויליאם אדמס בשיר I Got It From My Mama. הוציאה שלושה סינגלים משלה, שזכו להצלחה במועדונים.
בנוסף, הקליטה גרהאם גרסת כיסוי לשיר Only Happy When It Rains של Garbage שהושמע באחד הפרקים של הסדרה יומני הערפד.
הסינגלים של גרהאם נקראים :
Sassy שיצא ב-2010
I Want It All שיצא ב-2011
Put Your Graffiti On Me שיצא ב-2012.
ב-2012 גרהאם הוציאה מיני-אלבום (EP) בשם "Against the Wall" הכוללים את הסינגלים "Put Your Graffiti On Me" שהגיע למקום 5 במצעד הדאנס של הבילבורד ו-"Wanna Say" שהגיע למקום 25 במצעד זה.
ב-2015 גרהאם הוציאה את אלבום הבכורה שלה "Roxbury Drive".
חיים אישיים

מאז 2017 גרהאם מתגוררת באטלנטה, ג'ורג'יה, לאחר שהתגוררה בעבר בשכונת הוליווד הילס בלוס אנג'לס.
דוברת אנגלית, צרפתית, וספרדית, וכן מעט עברית ופורטוגזית. היא תומכת בזכויות להט"ב. מאז 2012 גרהאם היא טבעונית, כשלפני כן הייתה צמחונית.
בשנת 2008 החלה בזוגיות עם קוטרל גידרי, וב-2012 התארסו, אולם השניים נפרדו בדצמבר 2014.
באוקטובר 2023 היא התחתנה עם חברה הטוב במשך שנים והשותף העסקי שלה, ברייאנט ווד לאחר שהפכו לזוג ביוני באותה השנה.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2015: Roxbury Drive
2017: Love Music Funk Magic
2022: Toro Gato: Part II (Deluxe Edition)
דיסקוגרפיה > מיני-אלבומים

2011: Remixes
2012: Against the Wall
2021: TORO GATO: PART I
2022: TORO GATO: PART II
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1998 | אבא מתארס | ג'קי |  |
| 2004 | שיגעון של חופשה | רקדנית |  |
| 2006 | Forbidden Fruits | סנדי |  |
| 2009 | שוב בן 17 | ג'יימי |  |
| 2011 | השותפה | קים ג'ונסון |  |
| 2011 | שחקי אותה מותק 2 | מריה רמירז |  |
| 2011 | Dance Fu | צ'אקה |  |
| 2012 | Boogie Town | אינגריד |  |
| 2014 | מכורה | דיאמונד |  |
| 2017 | טופאק: כל העיניים עליי | ג'יידה פינקט סמית' |  |
| 2017 | Where's the Money | אליסיה |  |
| 2018 | בדרך אליה | סמנת'ה סאת'רלנד |  |
| 2018 | לקראת החג | אבי סאטון |  |
| 2019 | הורד המורעל | רוז |  |
| 2020 | עיר רצחנית | דמיירה |  |
| 2020 | Emperor | דלורס |  |
| 2020 | מבצע חג המולד | אריקה מילר |  |
| 2022 | Rise of the Teenage Mutant Ninja Turtles: The Movie | אפריל או'ניל | דיבוב |
| 2022 | גל חום | קלייר ולאנס |  |
| 2022 | מסלול התנגשות (אנ') | טמירה |  |
| 2025 | מייקל | דיאנה רוס |  |
| TBA | Love in the Villa |  |  |
| TBA | Sunflower |  |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2002 | ליזי מקגוויר | חברת להקה | פרק: "You're a Good Man, Lizzie McGuire" |
| 2003 | רפואה שלמה | אשלי קולינס | פרק: "Degeneration" |
| 2003 | מלקולם באמצע | ואל | פרק: "Watching the Baby" |
| 2004 | ג'ואן מארקדיה | אנג'לה | פרק: "No Bad Guy" |
| 2004 | Like Family | בחורה | פרק: "Romancing the Home" |
| 2004 | ככה זה בחיים | לורה | פרק: "Psycho Therapy" |
| 2006 | The O.C. | קים | פרק: "The Undertow" |
| 2006 | CSI | טישה | פרק: "Poppin' Tags" |
| 2007 | גריק | רקדנית | פרק: "The Rusty Nail" |
| 2008 | Our First Christmas | ברני | סרט טלוויזיה של הולמרק |
| 2009-2008 | האנה מונטנה | אליסון | 3 פרקים |
| 2017-2009 | יומני הערפד | בוני בנט | תפקיד ראשי (8 עונות); 171 פרקים |
| 2015 | Stalker | כריסטין הרפר | פרק: "Love Kills" |
| 2020-2018 | עלייתם של צבי הנינג'ה | אפריל או'ניל | דיבוב; 31 פרקים |
| 2019 | רובוט צ'יקן | אלכס | דיבוב; פרק: "Garfield Stockman in: A Voice Like Wet Ham" |
| 2020 | Fashionably Yours | לורן | סרט טלוויזיה של הולמרק |
| 2020-הווה | Trolls: TrollsTopia | רית'ם אנד בלוז | דיבוב; 10 פרקים |
הערות שוליים

↑  שירית גל, כוכבת יומני הערפד: אני אוהבת את ישראל", באתר Xnet,‏ 20/7/2011
↑  זטלר קליי, קתרינה גרהאם: מלכת המורדים, באתר Clutchmagonline.com,‏ 30/3/2009
↑  מייקל וורנדרן, ריאיון עם קתרינה גרהאם, באתר Fenuxe,‏ 25/8/2011
↑  שירית גל, כוכבת יומני הערפד: אני אוהבת את ישראל", באתר Xnet,‏ 20/7/2011
↑  שירית גל, כוכבת יומני הערפד: אני אוהבת את ישראל", באתר Xnet,‏ 20/7/2011
↑  קתרינה גרהאם: משפחה מגניבה, באתר Girl2watch,‏ 13/10/2009
↑  Kat Graham - Uplifting Black Women & Destigmatizing Refugees | The Daily Social Distancing Show, נבדק ב-2022-02-04
↑  יניר דקל, בשר טרי, באתר ynet, 14 בספטמבר 2009
↑  ריאיון עם קתרינה גרהאם, באתר Xnet,‏ 28/8/2009
↑  מייקל וורנדרן, ריאיון עם קתרינה גרהאם, באתר Fenuxe,‏ 25/8/2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9812430508005606  BNE: XX5248302  BnF: cb165679081 (data)  GND: 1150656476  ISNI: 0000 0003 5625 5777  LCCN: no2011134750  MusicBrainz: e097465b-341e-4be0-9764-dd56b74af70c  NLK: KAC2020N8200  NTA: 406331758  SNAC: w6cg05r0  SUDOC: 270088903  VIAF: 182172142   WorldCat (עם VIAF): 182172142
ערב חג

ערב חג הוא היום שלפני חג מחגי ישראל. ביום זה נהוגים מנהגים והלכות, מהם המשותפים לכל ערבי החגים, ומהם ייחודיים לחג המסוים.
להלן רשימת החגים מדאורייתא וערביהם:
ראש השנה: ערב ראש השנה.
יום הכיפורים: ערב יום הכיפורים.
סוכות: ערב סוכות.
שמיני עצרת: ערב שמחת תורה (בארץ ישראל) שהוא גם הושענא רבה.
פסח: ערב פסח.
שביעי של פסח: ערב שביעי של פסח - היום האחרון של חול המועד.
שבועות: ערב שבועות.
כל ערבי החגים נכללים בימים שבהם אין אומרים תחנון.
כאשר ביום שישי חל חג (בין אם יום בודד ובין אם אחד מיומיים) יש לערוך בערב החג עירוב תבשילין, כדי שמותר יהיה לבשל בחג לצורך השבת.
גם החוק הישראלי מכיר בייחוד של ערב חג: בהתאם לחוק שעות עבודה ומנוחה, בערב חג (בדומה ליום שישי), לא יעלה יום העבודה הרגיל על שבע שעות עבודה. במקומות עבודה רבים יום העבודה בערב חג קצר אף יותר.
קנט נגאנו

| --- | --- |

 לידה:  22 בנובמבר 1951 (בן 73) ברקלי, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז, אוניברסיטת המדינה בסן פרנסיסקו, הקונסרבטוריון המלכותי למוזיקה 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 חברת תקליטים:  דויטשה גרמופון 
 מספר צאצאים:  1 
 פרסים והוקרה:  פרס אקו קלאסיק למנצח השנה (2017)  עמית מסדר האמנויות והספרות של קוויבק (2017)  דב ברלין (2004)  קצין גבוה במסדר הלאומי של קוויבק (2013)  מסדר ההצטיינות הבווארי  מסדר השמש העולה, דרגה רביעית 
 www.kentnagano.com
 פרופיל ב-IMDb
 
קנט נגאנו (באנגלית: Kent Nagano, נולד ב-22 בנובמבר 1951) הוא מנצח אמריקאי.
ביוגרפיה

נגאנו נולד בברקלי, קליפורניה כשהוריו היו סטודנטים לתואר שני באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. הוא גדל במורו ביי ולמד סוציולוגיה ומוזיקה באוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז, אבל בשנת 1976 עבר לאוניברסיטת המדינה בסן פרנסיסקו ללמוד משפטים. בתקופת לימודיו שם למד קומפוזיציה אצל גרוסוונור קופר ורוג'ר ניקסון.
את קריירת הניצוח שלו החל עם להקת האופרה של בוסטון, שם היה עוזר מנצח לשרה קולדוול. הוא היה מנצח התזמורת הסימפונית של ברקלי במשך 26 שנים והתמנה למנצח ראשי ומנהל אמנותי של התזמורת הסימפונית הגרמנית של ברלין עוד בתקופת עבותו עם תזמורת ברקלי. אחר כך התמנה למנהל מוזיקלי של תזמורת האלה במנצ'סטר ושל האופרה של ליון.
בשנים 1986–1989 היה מנצח אורח ראשי של אנסמבל אנטרקונטמפורן.
אוליביה מסיאן בחר בנגאנו לנצח על ביצוע הבכורה של האופרה שלו, "פרנציסקוס הקדוש מאסיזי" בשנת 1983. נגאנו היה אורח קבוע בפסטיבל זלצבורג, שם ניצח על הצגת הבכורה של L'Amour de loin מאת קטיה סאריאהו בשנת 2000. כמו כן ניצח על הצגת הבכורה העולמית של "מותו של קלינגהופר", מאת ג'ון אדמס, בבריסל.
קנט נגאנו התמנה למנהל המוזיקלי של התזמורת הסימפונית של מונטריאול ושל האופרה הממלכתית של בוואריה בשנת 2006. בספטמבר 2006 ויתר על משרתו בתזמורת הסימפונית הגרמנית של ברלין. נגאנו סיים את תפקידו במונטריאול בשנת 2020.
עתליה זילבר

| --- | --- |

 לידה:  9 באוקטובר 1955
 פטירה:  29 בדצמבר 2022 (בגיל 67)
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  מתרגמת, עורכת לשונית
 שפות היצירה:  עברית 
 פרסים והוקרה:  פרס טשרניחובסקי (2004) 
 
עתליה זילבר (9 באוקטובר 1955 – 29 בדצמבר 2022) הייתה מתרגמת ועורכת לשונית ישראלית, זוכת פרס טשרניחובסקי.
ביוגרפיה

זילבר גדלה בכפר מרדכי. בילדותה למדה בבית הספר הממלכתי האזורי "גדרות" ובבית הספר התיכון האזורי בגדרה, ובמשך שנתיים למדה במכללה ללימודי יהדות בבית וגן בירושלים שלאחריהן התגייסה לצה"ל והייתה מש"קית קישור בהגנה מרחבית.
זילבר סיימה תואר ראשון בחוג לתורת הספרות הכללית ובחוג לפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב. במסגרת לימודי תעודה בעריכה באוניברסיטת בר-אילן למדה תרגום ועריכה אצל אמציה פורת.
מראשית שנות ה-80 תרגמה וערכה ספרים עבור הוצאות שונות, ומראשית שנות ה-90 ועד שנת 2000 עבדה בהוצאת עם עובד (משנת 1999 כחברת מערכת). בהוצאת עם עובד תרגמה וערכה ספרים בעיקר בסדרת "אפקים" בעריכתו של אלי שאלתיאל, ומשנת 2005 ערכה את סדרת "אפקים מדע". משנת 2010 עד שנת 2012 הייתה עורכת לשונית בהוצאת כתר. בשנת 2013 החלה לתרגם כפרילנסרית ספרי עיון וספרות יפה מאנגלית ומאיטלקית.
משנת 2002 עד שנת 2010 לימדה זילבר תרגום ועריכה במכללת עלמא.
בשנת 2000 זכתה בפרס היצירה למתרגמים ובשנת 2004 בפרס טשרניחובסקי לתרגומי מופת.
זילבר הייתה נשואה לעורך והמתרגם איתמר פרת וגרה שנים אחדות ביישוב כמון בגליל. עד פטירתה התגוררה ביישוב שואבה.הובאה למנוחות בבית העלמין של מושב נס הרים.
ספריה > תרגומים

סטיב ג'קסון ואיין ליווינגסון, רוצח בחלל – אנדרו צ'פמן, תל אביב: עם עובד, 1992
איאן גיבסון, לורקה, תל אביב: עם עובד, תשנ"ג 1993
ג'ודית לואיס הרמן, טראומה והחלמה, תל אביב: עם עובד, תשנ"ה 1994
הנרי פטרוסקי, חפצים שימושיים, תל אביב: עם עובד, תשנ"ו 1995
שרווין נולנד, איך אנחנו מתים: הרהורים על הפרק האחרון של החיים, תל אביב: עם עובד, תשנ"ו 1996
ז'אן-קלוד קרייר, שפת הסתרים של הקולנוע, תל אביב: עם עובד, תשנ"ז 1996
קתרין הריסון, הנשיקה, תל אביב: עם עובד, 1997
שאול פרידלנדר, גרמניה הנאצית והיהודים: שנות הרדיפות, 1933–1939, תל אביב: עם עובד, תשנ"ח 1997
ברנרד לואיס, המזרח התיכון: אלפיים שנות היסטוריה מעליית הנצרות עד ימינו, תל אביב: עם עובד, תשנ"ח
ישעיה ברלין, תחושת המציאות: עיונים ברעיונות ובתולדותיהם, תל אביב: עם עובד, תשנ"ח 1998
איאן מקיואן, אהבה עיקשת, תל אביב: עם עובד, 1999
אדוארד סעיד, אוריינטליזם, תל אביב: עם עובד, 2000
פואד עג'מי, ארמון החלומות של הערבים: אודיסיאה של דור, תל אביב: עם עובד, 2000, תרגום קטעי שירה וספרות מערבית – חנה עמית-כוכבי
סיימון מאואר, הגמד של מנדל, תל אביב: עם עובד, תשס"א 2000
הנרי פטרוסקי, הספרים על מדף הספרים, תל אביב: עם עובד, תשס"א 2001
ישעיה ברלין, שורשי הרומנטיקה, תל אביב: עם עובד, תשס"א 2001
חנוך פיבן, פיבן באמריקה, תל אביב: עם עובד, תשס"ב 2002, בשיתוף עם ראלף מנדל
קווין דייוויס, פיצוח הגנום: המרוץ לפענוח הדנ"א של האדם, תל אביב: עם עובד, תשס"ב 2002
איאן מקיואן, כפרה, תל אביב: עם עובד, תשס"ג 2002
ג'ארד דיימונד, רובים, חיידקים ופלדה: גורלותיהן של חברות אדם, תל אביב: עם עובד, תשס"ג 2002
רוברט קגן, על גן עדן ועל כוח: אמריקה ואירופה בסדר העולמי החדש, תל אביב: עם עובד, תשס"ג 2003
בריאן סייקס, שבע בנות חוה, תל אביב: עם עובד, תשס"ד 2003
מרק לילה, הנפש הנמהרת: אינטלקטואלים בפוליטיקה, תל אביב: עם עובד, תשס"ד 2004
ג'ודית ריץ' האריס, אין שניים דומים: טבע האדם והאישיות האינדיבידואלית, תל אביב: עם עובד, 2008
מסימו גרמליני, חלומות יפים (מאיטלקית), תל אביב: ידיעות ספרים, 2015
ג'ארד דיימונד, העולם עד אתמול, תל אביב: עם עובד, 2015
אלברטו מורביה, הקונפורמיסט (מאיטלקית), תל אביב: רחל פן וידיעות ספרים, 2017
אטול גוואנדה, להיות בן תמותה, תל אביב: עם עובד, 2017
ג'וזפה קטוצלה, אל תאמרי לי שאת פוחדת (מאיטלקית), תל אביב, ידיעות ספרים, 2017
רוזמרי סאליבן, בתו של סטלין, כתר, 2017
צ'זרה בקריה, על פשעים ועל עונשים (מאיטלקית), שלם, 2018
מרי רואץ', שלוק: מסע אל תוך מערכת העיכול, כתר, 2018
איאן סמפל, החלקיק האלוהי, ידיעות ספרים, ספרי עליית הגג, 2019
ערן סגל וערן אלינב, תזונה מותאמת אישית, כנרת, זמורה, דביר, 2019
שרה בייקוול, בבית הקפה האקזיסטנציאליסטי, עם עובד 2019
ג'ונתן פרנזן, צומת, עם עובד, 2022
הערות שוליים

↑  זוכי פרס טשרניחובסקי
↑  מיה סלע, עכבר העיר אונליין, הוצאת כתר צירפה שלוש עורכות בכירות חדשות, באתר הארץ, 12 באפריל 2010
↑  אלון שלו, ‏סקירת הספר, השילוח, גיליון 16, אוקטובר 2019
↑  קרן דותן, "צומת" של ג'ונתן פראנזן: אמריקה שלנו, באתר ישראל היום, 20 באוקטובר 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297357905171  PLWABN: 9810593128705606  ISNI: 0000 0000 6895 9649  SUDOC: 180460455  VIAF: 36153833229164332240   WorldCat (עם VIAF): 36153833229164332240
אוניברסיטת ייל
היסטוריה > ייל ופוליטיקה מודרנית

העיתון הבוסטון גלוב כתב: "אם יש מוסד אחד להשכלה שיכול לתבוע לעצמו את האחריות על חינוך המנהיגים הלאומיים הגדולים ביותר של האומה במשך שלושת העשורים האחרונים, זהו ייל." בכל מערכת בחירות נשיאותית בין השנים 1972 עד 2004 היו מועמדים דמוקרטים או רפובליקנים בוגרי ייל. נשיאי ארצות הברית שהיו בוגרי ייל, לאחר מלחמת וייטנאם, הם ג'רלד פורד, ג'ורג' בוש האב, ביל קלינטון וג'ורג' בוש הבן. מועמדים לנשיאות באותה תקופה שלא ניצחו במירוץ והיו בוגרי ייל כוללים את ג'ון קרי (2004), ג'ו ליברמן (מועמד לסגנות, 2000) וסרג'נט שריבר (מועמד לסגנות, 1972). עוד בוגרי ייל שהתקרבו מאוד למירוץ על הנשיאות באותה תקופה הם הילרי קלינטון (2008 ו-2016), הווארד דין (2004), גארי הארט (אנ') (1984 ו-1988), פול טסונגס (1992) וג'רי בראון (1976, 1980, 1992).
מספר הסברים עלו לשאלת הייצוג הנרחב של ייל במערכות הבחירות מאז סוף מלחמת וייטנאם. מספר מקורות מזכירים את רוח האקטיביזם בקמפוס ששררה בייל מאז שנות השישים, ואת השפעתו האינטלקטואלית של הכומר ויליאם קופין על רבים מהמועמדים העתידיים. ריצ'רד ברודהד, שהיה דיקן מכללת ייל ולאחר מכן נשיא אוניברסיטת דיוק, הצהיר: "אכן אנו מעניקים תשומת לב גדולה לסעיפי התרומה לקהילה בתנאי הקבלה שלנו, וישנה מסורת חזקה מאוד של התנדבות בייל." גאדיס סמית', היסטוריון ייל, מציין "אתוס של אקטיביזם מאורגן" בייל במהלך המאה העשרים, שהוביל את ג'ון קרי להוביל את מועדון הוויכוחים ולג'ו ליברמן לנהל את עיתון "ייל דיילי ניוז". קמיל פאגליה, סופרת אמריקאית בוגרת ייל, מצביעה על היסטוריה של קשרים ואליטיזם, ומוציאה לאור רשת של חברויות וסניפים שנבנו באוניברסיטה. זאת ועוד, סי.אן.אן מניחים כי ג'ורג' בוש הבן הרוויח מתנאי קבלה מיוחדים, בעצם היותו "בן ונכד של בוגרי ייל", ולהיותו "בן למשפחה מעורבת פוליטית". כתבת "הניו יורק טיימס" אליזבת' בומילר וכתב ה"אטלנטיק מאנט'לי" ג'יימס פאלוס מאמינים כי תרבות הקהילתיות ושיתוף הפעולה שקיימת בין סטודנטים, חברי צוות וההנהלה ממעיטה בערכי האינטרסים האישיים ומחזקת את המחויבות לאחרים.
במהלך מערכת הבחירות בשנת 2004 הצהיר הווארד דין כך: "במובן מסוים, אני מבדיל את עצמי משלושת המועמדים האחרים (בוגרי ייל) של 2004. ייל השתנתה כל כך בין מחזור 68' למחזור 71'. המחזור שלי היה הראשון שכלל בו נשים; זה היה המחזור הראשון שבו היו סימנים משמעותיים לניסיון לגייס אפרו-אמריקאיים. אלו היו זמנים בלתי רגילים, ובמרווח הזמן שבין מחזורים אלו השתנה דור שלם."
ייל הנהיגה לימודי "אסטרטגיה מקיפה", מונח מקיף שכולל בתוכו היסטוריה צבאית, מדעי המדינה, מנהיגות ותחומי מחקר אחרים שעשויים להיות שימושיים למנהיגים אמריקאיים עתידיים. בכל שנה הפרופסורים צ'ארלס היל, פול קנדי וג'ון גאדיס מעבירים סמינר של שנה ב"אסטרטגיה מקיפה" לקבוצה שנבחרה בקפידה של סטודנטים (לתואר ראשון ולתארים גבוהים) בכוונה להכין אותם לתפוס עמדות כוח בממשל, בעסקים, ובחיים הציבוריים. ארגוני בוגרים של התוכנית ל"אסטרטגיה מקיפה" כבר קיימים בוושינגטון די. סי. ובניו יורק.
היסטוריה > הנהלה

משרת הפרובוסט של ייל שימשה כקרש קפיצה למספר נשים לתפקידי נשיאות באוניברסיטאות בולטות. בשנת 1977, חנה גריי מונתה לנשיאת ייל בפועל לאחר שהייתה פרובוסט, והמשיכה ומונתה להיות נשיאת אוניברסיטת שיקגו, והייתה לאישה הראשונה בארצות הברית שמונתה לתפקיד נשיאותי מלא באוניברסיטה גדולה. בשנת 1994, הפרובוסט ג'ודית רובין מונתה להיות לנשיאת אוניברסיטת פנסילבניה והייתה לאישה הראשונה המכהנת כנשיאה של מוסד בליגת הקיסוס. בשנת 2002, הפרובוסט אליסון ריצ'רד מונתה לסגנית-קנצלר באוניברסיטת קיימברידג' (התפקיד הביצועי הבכיר באוניברסיטה). ב-2004, הפרובוסט סוזן הוקפילד מונתה לנשיאת המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס.
קבלה

ב-2024 התקבלו ללימודי תואר ראשון 2,146 תלמידים מתוך 57,465 מועמדים. שיעור הקבלה, 3.7%, היה הנמוך בהיסטוריה של האוניברסיטה.
בתנאי הקבלה ייל אינה מתייחסת למצבו הכלכלי של המועמד ותנאי הקבלה לא כוללים בתוכם שאלות המתייחסות ליכולות המועמד לעמוד בתנאים הכלכליים, כולל למועמדים מארצות אחרות. ייל מתחייבת לענות על הצורך הכלכלי המוצג באופן מלא, ויותר מ-40% מתלמידי ייל מקבלים סיוע כלכלי. רוב הסיוע הכלכלי מגיע בצורת מענקים ומלגות שלא צריך לשלם אותם בחזרה לאוניברסיטה. נכון ל-2024 עלות הלימודים לתואר ראשון בייל עומדת על $87,150, כולל שכר לימוד בגובה $67,250, מעונות וארוחות.
חצי מהסטודנטים בייל לתואר ראשון הן נשים, 30% מיעוטים, ו-10% הם תלמידים מארצות אחרות. 55% למדו בתיכון בבתי ספר ציבוריים, ו-45% למדו בבתי ספר עצמאיים, דתיים, או מארצות אחרות. בנוסף, מכללת ייל מכניסה בשעריה קבוצה קטנה של תלמידים לא שגרתיים בכל שנה, באמצעות תוכנית הסטודנטים איליי ויטני. אחוז המתקבלים דרך תוכנית זו עומד על פחות מ-10%, וסך התלמידים בייל שלומדים דרך תוכנית זו עומד על 13. גיל הסטודנטים הממוצע בתוכנית זו עומד על 29.
פקולטות וקולג'ים > פקולטות

בית הספר לרפואה (אנ') (1810)
בית הספר לתאולוגיה (אנ') (1822)
בית הספר למשפטים (1843)
בית הספר למוסמכים באמנויות ומדעים (אנ') (1847)
בית הספר המדעי (אנ') ע"ש שפילד (אנ') (1847)
בית הספר לאמנות (אנ') (1869)
בית הספר למוזיקה (אנ') (1894)
בית הספר לאיכות הסביבה (אנ') (1900)
בית הספר לבריאות הציבור (אנ') (1915)
בית הספר לאדריכלות (אנ') (1916)
בית הספר לסיעוד (אנ') (1923)
בית הספר לדרמה (אנ') ע"ש דייוויד גפן (1955)
בית הספר למנהל עסקים (אנ') (1976)
בית הספר ליחסים בין-לאומיים (אנ') ע"ש ג'קסון (2022)
פקולטות וקולג'ים > קולג'ים

| שם | שנת ייסוד | על שם | מס' סטודנטים | סגנון אדריכלי |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| ברקלי קולג' (אנ') | 1934 | ג'ורג' ברקלי | 450 | גותי-קולגיאלי (אנ') |
| ברנפורד קולג' (אנ') | 1933 | ברנפורד (אנ') | 461 | גותי-קולגיאלי |
| דבנפורט קולג' (אנ') | 1933 | ג'ון דוונפורט (אנ') | 477 | התחייה הגותית, אדריכלות ג'ורג'יאנית |
| עזרא סטיילס קולג' (אנ') | 1961 | עזרא סטיילס (אנ') | 478 | אדריכלות מודרנית |
| ג'ונתן אדוארדס קולג' (אנ') | 1933 | ג'ונתן אדוארדס | 427 | התחייה הגותי |
| בנג'מין פרנקלין קולג' (אנ') | 2017 | בנג'מין פרנקלין |  | גותי-קולגיאלי |
| גרייס הופר קולג' (אנ') | 1933 | גרייס הופר | 425 | גותי-קולגיאלי |
| מורס קולג' (אנ') | 1961 | סמואל מורס | 471 | אדריכלות מודרנית |
| פולי מארי קולג' (אנ') | 2017 | פולי מארי |  | גותי-קולגיאלי |
| פירסון קולג' (אנ') | 1933 | אברהם פירסון (אנ') | 496 | אדריכלות ג'ורג'יאנית |
| סייברוק קולג' (אנ') | 1933 | אולד סייברוק (אנ') | 484 | גותי-קולגיאלי |
| סילימן קולג' (אנ') | 1940 | בנג'מין סילימן (אנ') | 456 | התחייה הגותית, אדריכלות הרנסאנס הצרפתי (אנ'),  אדריכלות ג'ורג'יאנית |
| טימותי דווייט קולג' (אנ') | 1935 | טימותי דווייט הרביעי (אנ')  טימותי דווייט החמישי (אנ') | 399 | אדריכלות פדרלית (אנ') |
| טרומבול קולג' (אנ') | 1933 | ג'ונתן טרומבול | 390 | גותי-קולגיאלי |
אוספים

ספריית אוניברסיטת ייל, שמחזיקה יותר מ-12 מיליון כרכים, היא האוסף האוניברסיטאי השני בגודלו בארצות הברית. הספרייה הראשית, הספרייה ע"ש סטרלינג, מכילה בסביבות 4 מיליון כרכים, ושאר האוסף מפוזר בספריות לפי נושאים.
ספרים נדירים נמצאים במספר אוספי ייל. בספריית הספרים הנדירים ע"ש ביינק יש אוסף גדול של ספרים וכתבי יד נדירים. ספריית הרפואה ע"ש קושינג וויטני מכילה טקסטים רפואיים היסטוריים חשובים, שכוללים אוסף מרשים של ספרים נדירים, ובנוסף כלים רפואיים היסטוריים. הספרייה ע"ש וולפול מכילה את האוסף הגדול ביותר של עבודות ספרותיות בריטיות מהמאה ה-18.
גם מבחר המוזיאונים של ייל הם בעלי חשיבות בין-לאומית. גלריית האומנות של אוניברסיטת ייל היא מוזיאון האומנות הראשון בארצות הברית שהוקם בתוך אוניברסיטה. היא מכילה יותר מ-180,000 עבודות, וכוללת גם עבודות של אמנים היסטוריים ואוספים חשובים של האומנות המודרנית, בבניינים סווארטט וקאהן. הבניין האחרון, העבודה הראשונה האמריקאית (1953) בקנה-מידה גדול של האדריכל היהודי לואי קאהן, שופץ ונפתח מחדש בדצמבר 2006. מרכז ייל לאמנות בריטית, האוסף הגדול ביותר לאומנות בריטית מחוץ לממלכה המאוחדת, התחיל ממתנה שהעניק הפילנתרופ פול מלון, וכעת מוצג בבניין אחר שעוצב על ידי קאהן.
המוזיאון לידיעת הטבע ע"ש פיבודי (שנוסד על ידי עותניאל צ'ארלס מארש) הוא המוזיאון הפופולרי ביותר בניו הייבן וכולל אוסף גדול של מאובני דינוזאורים, בהם גולגולות מקוריות של טריצרטופס וטורוזאורוס. המוזיאון מבוקש מאוד בקרב תלמידי בית ספר יסודי, ובנוסף לכך גם מכיל אוסף מחקרים וממצאים באנתרופולוגיה, ארכאולוגיה, והסביבה הטבעית. האוסף האוניברסיטאי של ייל לכלים מוזיקליים, שלוחה של הפקולטה למוזיקה, הוא כנראה הפחות ידוע מבין אוספי ייל, בשל שעות הפתיחה המוגבלות שלו.