stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בעיית הקרונית
ביהדות

כאשר האנשים העומדים על המסילה הם יהודים, מצד אחד גרימת מוות לאחד עשויה להיכלל באיסור לא תרצח ומצד שני יש חובת הצלת אדם מישראל מדין לא תעמוד על דם רעך. כאשר אדם אחד גורם סכנה לאדם אחר ניתן להציל את האדם בסכנה גם על ידי הריגת המסכן, מדין רודף, אך במקרה שלנו הסכנה לרבים לא נובעת מקיומו של היחיד במסילה השנייה.
בתוספתא נדון מקרה דומה של הצלת רבים על ידי מסירת יחיד: "סיעה של בני אדם שאמרו להם נכרים: תנו לנו אחד מכם ונהרגהו, ואם לאו – הרי אנו הורגין את כולן, יהרגו כולן ואל ימסרו להם נפש אחת מישראל. אבל, אם ייחדוהו להם, כגון שייחדו לשבע בן בכרי - יתנוהו להם ואל יהרגו כולן."
החזון איש התלבט האם ההלכה המופיעה בתוספתא תקפה גם במקרה של חץ העושה דרכו לעבר קבוצת אנשים וניתן להטותו לעבר אדם אחד: מצד אחד במסירת אדם הפעולה היא סיוע להריגה ואין בה באופן מהותי קשר להצלה ואילו בהסטת החץ הפעולה היא פעולת הצלה וההריגה של האדם היא במקרה. מצד שני, הסטת החץ היא פעולה אקטיבית של הריגה ואילו מסירת אדם להריגה על ידי אחר אולי שונה.
בשו"ת ציץ אליעזר הכריע ששב ואל תעשה עדיף ויש להימנע מפעולה במצב שתגרום מוות, גם אם תציל רבים.
הרב שאול ישראלי כתב באופן נחרץ יותר: "בשום פנים ואופן אסור להציל, אפילו רבים וחשובים, כשהצלתם מחייבת הריגתו (או אפילו גרם הריגתו) של אחד שאילולא זה לא היה נהרג. העובר על זה והרג אדם מישראל לצורך הצלת אחד או אפילו רבים, דינו כדין רוצח".
ראו גם

הגרלת איברים
הערות שוליים

↑  Philippa Foot, The Problem of Abortion and the Doctrine of the Double Effect in Virtues and Vices.1967
↑  Larry Alexander, Michael Moore, The Stanford Encyclopedia of Philosophy, Winter 2016, Metaphysics Research Lab, Stanford University, 2016
↑  Judith Jarvis Thomson, "The Trolley Problem", 94 Yale Law Journal 1395–1415 (1985)
↑  "פליפנוזה", קווין דאטון, כנרת, 2011, עמ' 280-284
↑  Jonathan D. Cohen, Joshua D. Greene, R. Brian Sommerville, (ספט' 2001). ":"An fMRI Investigation of Emotional Engagement in Moral Judgment"". Science. 293 (5537): 2105–2108. doi:10.1126/science.1062872. {{cite journal}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: extra punctuation (link)
↑  Would You Kill One Person to Save Five? New Research on a Classic Debate
↑  The Greater Good - Mind Field S2 (Ep 1), ניסוי דילמת הקרונית בסדרה (Mind Field)
↑  תוספתא תרומות ז', כ"ג
↑  חזון איש על סנהדרין סי’ סט
↑  שו"ת ציץ אליעזר טו, ע, ראה ציטוט במאמר: הצלת נפש בנפש
↑  תחומין, כרך ד עמ' 142, ראה ציטוט במאמר האם מותר להרוג אדם כדי להציל אחר?
בני דגן

בני דגן, 2012
בנימין (בני) דגן (נולד ב-1957) הוא דיפלומט ישראלי. כיהן כשגריר ישראל בדנמרק, כראש המרכז למחקר מדיני וסמנכ"ל משרד החוץ וכשגריר ישראל בשוודיה.
ביוגרפיה

דגן נולד לרינה ויהודה דגן. אביו נולד בישראל ואמו עלתה לישראל מבגדאד שבעיראק. הוא למד בגימנסיה רחביה בירושלים, שירת כקצין בצה"ל והשתחרר ב-1979. ב-1984 סיים תואר ראשון בלימודי המזרח התיכון ומדע המדינה באוניברסיטה העברית בירושלים.
ב-1985 החל לעבוד במשרד החוץ. ב-1986 מונה לנספח פוליטי בשגרירות ישראל בקהיר. ב-1988 מונה לקונסול לענייני אזור המערב התיכון של ארצות הברית בקונסוליה הכללית של ישראל בשיקגו. מילא תפקידים שונים באגף תקשורת והסברה, באגף אירופה המערבית ושימש ראש תחום סוריה ולבנון במרכז למחקר מדיני. ב-1998 מונה ליועץ לענייני המזרח התיכון בשגרירות ישראל בוושינגטון.
ב-2003 מונה לראש החטיבה למזרח תיכון במרכז למחקר מדיני. ב-2008 מונה לשגריר ישראל בשוודיה. במהלך כהונתו הותקף בעת נאום שנשא באוניברסיטת סטוקהולם על ידי סטודנטים שזרקו לעברו נעליים וספרים. ב-2012 מונה לראש המרכז למחקר מדיני וסמנכ"ל משרד החוץ. ב-2017 מונה לשגריר ישראל בדנמרק, כיהן בתפקיד עד אוגוסט 2021.
דגן נשוי לאירית, להם שני בנים ובת אחת.
הערות שוליים

↑  Benny Dagan, Ambassador of Israel to Denmark
↑  עמית ולדמן, ‏שוודיה: תוקפי שגריר ישראל במעצר, באתר ‏מאקו‏, 5 בפברואר 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 18151533746002772841   WorldCat (עם VIAF): 18151533746002772841
בכחנליה

פרסקו ב"וילת המסתורין" בפומפיי המתאר סצנה בכחנלית
"בכחנליה לפני פסל פאן, ציור מאת ניקולא פוסן, 1631-1633
חוק הסנאט המסדיר את הבכחנליה
בכחנליה בתבליט מאת רודולף ווייר בחזית הבורגתיאטר
בכחנליה (בלטינית, ביחיד: Bacchanalibus משמעו "פורקן-עול") הייתה פסטיבל רומאי לכבוד אל היין בכחוס שהתאפיין בפורקן יצרים, שתיית יין לשוכרה, חופש מיני ואלימות. כיום יכול לשמש המונח כשם-נרדף להוללות פרועה בצוותא או התפרעות של שיכורים.
הבכחנליה ברומא בראשיתה

הבכחנליה, שהייתה מבוססת על הדיוניסיה היוונית, הגיעה לרומא דרך מושבות יווניות בדרום חצי האי האפניני, בפרט אטרוריה, סביב שנת 200 לפנה"ס. בראשית הגעתה לרומה הייתה הבכחנליה נחלתה של כת סודית ונחגגה בפרטיות ובסודיות, בניצוחם של כוהני וכוהנות-בכחוס (בתחילה היו אלה נשים בלבד). המידע העיקרי על הבכחנליות הגיע לידיעתנו מכתביו של טיטוס ליוויוס. לדבריו התקיימו חגיגות הבכחנליה בעיר רומא בשיפולי גבעת האוונטין אל נהר הטיבר. פטרונה הקדום של הגבעה היה האל Liber ("החופשי"), אל הגפנים והיין, הפוריות, החופש וזכויות פשוטי-העם (הפלבאים), זה היה גם שמו של בכחוס בפי הפלבאים.
לפי טיטוס ליוויוס התקיימו הבכחנליות הראשונות במשך שלושה ימים בשנה, בהשתתפות נשים בלבד ובאור יום. לאחר מכן הפכה הכת הבכחנלית לפופולרית. הבכחנליות עברו ללילה, התקיימו חמש פעמים בחודש והיו פתוחות לגברים ולנשים כאחד, מכל מעמדות החברה. לדבריו, ההתאספויות היו רוויות באלימות ומעשי אונס מכל סוג, בהשתתפות מספר רב של גברים ונשים. על מנת להשתיק את הזעקות נוגנה מוזיקה רמה של תופים ופעמונים. המעשים, שנגדו כל חוק אזרחי, התקיימו במרחב ובזמן מוגדרים ותחת האצטלה המגוננת של פולחן דתי. טיטוס ליוויוס הדגיש שבבכחנליות היו מעורבים אדונים וגבירות מעילית החברה, יחד עם נשים וגברים פלבאים, נערים ו"גברים נשיים", כמו גם בני המעמד הבינוני. קיומן של הבכחנליות הובא בשנת 186 לידיעת הסנאט הרומי, שנדרש לתקן אותו בחוקים ותקנות לפני שיפרוק כל עול ולהסדיר בו רפורמה.
תיאורו של ליוויוס מתמקד בהוללות, בעירוב הבלתי-נסבל של גברים ונשים מהמעמדות העליונים עם פשוטי-עם וב"נשיות" של גברים המתפתים ליצר ונוהים אחרי תרבות מיובאת מיוון ואיננו מפרט בנוגע לתכנים אחרים, הקשורים להיבטים הדתיים שעמדו בבסיס הפולחן.
הרפורמה

בשנת 186 לפנה"ס פרסם הסנאט את החוק Senatus consultum de Bacchanalibus ("החלטת הסנאט על פריקת העול/הבכחנליה"). הכתות המקומיות הקיימות פורקו והבכחנליה הועברה לשליטת הפונטיפקס (קולגיום כהני הדת). הותרו כינוסים מעורבים של גברים ונשים, אך בהשתתפות שני גברים ושלוש נשים לכל היותר. קיום כל התכנסות חייב אישור מאת הסנאט ועל גברים נאסר לכהן ככוהני-בכחוס.
למרות הרפורמה וההסדרה, המשיכו להתקיים חגיגות בכחנליה בלתי-מוסדרות באזורי הפריפריה ובדרום-איטליה.
באמנות ובתרבות

הייצוגים האמנותיים של הבכחנליה מתארים קבוצות גברים ונשים בטבע, באווירה עליזה של פורקן מיני, לרוב בהשתתפות דמויות בתחפושת של בכחוס ושל סאטירים. נושא הבכחנליה כמוטיב חיובי של נעורים וחופש היה נפוץ באמנות הרנסאנס.
בסרט "פנטזיה" של וולט דיסני מתאר סרט האנימציה המלווה את הסימפוניה השישית של בטהובן בכחנליה תמימה.
הערות שוליים

↑  ראו למשל איוולת / הורסיו קסטיינוס מויא
↑  טיטוס ליוויוס, מתוך ההיסטוריה של רומא, ספר XXXIX
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX558339
הסימפוניה השישית (הבוקר)

סימפונית "הבוקר" ברה מז'ור (הובוקן 6\I) היא מן הסימפוניות המוקדמות שכתב יוזף היידן. היא נכתבה יחד עם הסימפוניות מס' 7 ("הצהריים") ומס' 8 ("הערב") זמן קצר לאחר שהיידן נשכר כעוזר קאפלמייסטר בחצר אסטרהאזי. שלוש הסימפוניות הללו ידועות באופי הסולני והווירטואוזי שלהן.
חיבור היצירה ואופיהּ

היצירה חוברה באביב של שנת 1761 (בקירוב), זמן קצר לאחר הגעתו של היידן לחצרו של הנסיך אסטרהאזי. כחלק מעבודתו שם, נדרש היידן על ידי הנסיך אסטרהאזי בעצמו לכתוב מוזיקה לתזמורת הקטנה שעמדה שם לרשותו. סימפוניה זו היא ככל הנראה הסימפוניה הראשונה שכתב היידן לאותה תזמורת. זו אינה הסימפוניה השישית שכתב היידן עד אז. קדמו לה לפחות 10 סימפוניות, ומספורה אינו ערובה לסדר כתיבתן. הסימפוניה הזו, וכמו כן גם שתי הסימפוניות הבאות, מתאפיינות בקטעי סולו רבים לכל קבוצות התזמורת; לכלי הנשיפה מעץ, הקרנות, הקשתנים המובילים ואף לקונטרבס, כך שהסימפוניה הזו דומה באופיה לקונצ'רטו גרוסו. הכתיבה הייחודית הזו איננה מקרית; הנגנים בתזמורת החצר קיבלו "בונוסים" למשכורתם על הפגנת וירטואוזיות בנגינתם והיידן רצה, ככל הנראה, להתחבב על הנגנים שאיתם רק התחיל לעבוד; אכן היידן הצליח לכונן מערכת יחסים חמה עם נגניו, שמאוחר יותר כינו אותו בחיבה "פאפא היידן". יצירה זו ושתי הסימפוניות שאחריה התקבלו באחוזה בהתלהבות רבה.
הרכב ומבנה

היצירה כתובה לתזמורת הכוללת:
חליל,
שני אבובים,
בסון,
שתי קרנות יער ברה,
כינורות,
ויולות,
צ'לי,
וקונטרבסים.
לעיתים מנוגנת היצירה גם עם צ'מבלו.
הסימפוניה כתובה במבנה הטיפוסי לסימפוניה הקלאסית, ופרקי היצירה הם:
1. אדג'יו-אלגרו - הפרק פותח במבוא איטי, אשר בעיני השומעים (בני התקופה, כך נראה) דימה את עלות החמה. הכינור הראשון פותח את היצירה במנגינה שמזכירה ערפל בוקר מוקדם. הכינורות השניים נכנסים בשקט, ותוך כדי התגברות העוצמה מצטרפים כלי תזמורת נוספים, ואז יורדת העוצמה והמבוא האיטי מסתיים. ניתן לראות את האבוב והחליל כמדמים את קרני השמש עם ראשית הזריחה. לאחר המבוא, מתחיל החלק המהיר שבנוי בצורת סונטה. אם מדמים את הסימפוניה לבוקר, ניתן לשמוע בכלי הנשיפה מעץ את ציוצי הציפורים בתחילת הנושא השני. התצוגה מסתיימת באוניסון, ולאחריה מתחיל פיתוח בסולם לה מז'ור, שבו הנושא הראשון מופיע עם מרווחים וסולמות בכיוון ההפוך בהשוואה לתצוגה. בנוסף, בפיתוח יש עלייה כרומטית שמזכירה גם היא את הזריחה. לקראת הרפריזה מופיע הנושא הראשון בקרן, והרפריזה עצמה דומה מאוד לתצוגה ומסתיימת ברה מז'ור.
2. אדג'יו-אנדנטה-אדג'יו - הפרק השני הוא הארוך (כ-40% מאורכה) והמורכב ביותר בסימפוניה. צורתו היא ABACA כאשר החלק הראשי A, שחוזר 3 פעמים, כתוב לשני כנרים סולנים, וביניהם קטעים חופשיים בעלי אופי פיתוחי. אותו חלק "חוזר" בפרק מסתיים במוטיב זהה לסיום הפתיחה האיטית של הסימפוניה. בחזרתו השלישית והאחרונה של המוטיב מופיע בו גם פתרון שלא הופיע קודם. אותו המוטיב מופיע גם בסימפוניה מס' 8 "הערב".
3. מנואט וטריו - לאחר פתיחה מלכותית בכינורות מצטרף החליל, שזוכה לקטעי סולו רבים. בחלק השני של המנואט מופיע סיום מדומה, אשר מוביל לסיום האמיתי של המנואט, דבר שנפוץ מאוד אצל היידן ואצל מוצרט. בטריו יש סולו לכלי הבאס, בעיקר לבסון ולצ'לו, כשהכינורות מלווים אותם בשקט. לאחר הטריו מנוגן המנואט שוב.
4. אלגרו - פרק מסיים בצורת הסונטה, ובו קטעי סולו רבים לחליל ולצ'לו. הפרק דומה מאוד לפרק מקונצ'רטו גרוסו, משום שהוא בנוי מקטעים שבהם הסולנים "מתחרים" ביניהם ומקטעי קישור ביניהם, כמו בריטורנלו של קונצ'רטו גרוסו.
מקור הכינוי

הכינוי של הסימפוניה (במקור Le matin) איננו מאת היידן, אך ניתן לה זמן קצר לאחר השמעתה, כנראה על ידי הנסיך אסטרהאזי, שביקש מהיידן לכתוב יצירות שמתארות את מחזור היום: בוקר, צהריים וערב. עוד סיבה לשם הזה היא במבוא: הפתיחה האיטית של הסימפוניה, שכנראה הזכירה למאזיניה הראשונים את זריחת החמה, ומכאן - את הבוקר.
הסימפוניה השביעית (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |
 מבוסס על:  אירועים אמיתיים והמצור על לנינגרד
 שיר הנושא:  סימפוניה 7 של דמיטרי שוסטקוביץ'
 סוגה:  דרמה המשכית   ביוגרפיה
 בימוי:  אלכסנדר קוט
 שחקנים:  אלכסיי גוסקוב אלכסיי קרבצ'נקו יליזבטה בויארסקאיה ויקטוריה טולסטוגאנובה ואדים סקווירסקי יבגני דיאטלוב סרגיי פלוטניקוב אליונה קוצ'קובה נטליה רוגוז'קינה דאריה קוניז'בה יאנינה סטודלינה לידיה ולז'נבה טימופיי טריבונצב בוריס סמולקין אנה צוקאנובה-קוט איגור לפחין מקסים מרקולוב דניס סטקלוב
 ארץ מקור:  רוסיה רוסיה
 שפות:  רוסית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  8
 הפקה
 חברת הפקה:  נון-סטופ פרודקשן 58,5 הפקות
 אתר צילומים:  סנקט פטרבורג
 צלמים:  Pyotr Dukhovskoy 
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ 1
 פורמט (תמונה):  HDTV‏ (1080p)
 תקופת שידור מקורית:  2021–הווה
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
הסימפוניה השביעית (ברוסית: Седьмая симфония) היא סדרת טלוויזיה רוסית, דרמה בכיכובם של אלכסיי גוסקוב ויליזבטה בויארסקאיה.
עלילה

הופעת התזמורת הפילהרמונית של לנינגרד עם הסימפוניה השביעית באולם הצפוף של הפילהרמונית בלנינגרד ב-9 באוגוסט 1942 ושידורה ברדיו הפכו הן לסמל מוזיקלי של המצור על לנינגרד והן להלם רגשי חזק להפליא שנתן תקווה וחיזק את רוח האנשים. לאירוע זה קדמה עבודה קשה ועמוקה. כאשר החליטה הנהגת העיר כי יש לבצע את הסימפוניה השביעית של דמיטרי שוסטקוביץ' בעיר הנצורה, ביולי מסר מטוס מיוחד מקויבישב, לשם פונה המלחין, את הרכב היצירה. המנצח הראשי של התזמורת הסימפונית של לנינגרד, קארל אליאסברג, קיבל הוראה להרכיב את התזמורת ולהתחיל בחזרות. עם זאת, כמעט ולא היו נגנים בלנינגרד שיכלו לנגן את היצירה המורכבת הזו – זה מת מרעב בעיר, האחר גויס למלחמה ומת בחזית וההוא המשיך להילחם בקו החזית.
שחקנים ודמויות

אלכסיי גוסקוב – קארל אליאסברג
אלכסיי קרבצ'נקו
יליזבטה בויארסקאיה
ויקטוריה טולסטוגאנובה
ואדים סקווירסקי
יבגני דיאטלוב
סרגיי פלוטניקוב
אליונה קוצ'קובה
נטליה רוגוז'קינה
דאריה קוניז'בה
יאנינה סטודלינה
לידיה ולז'נבה
טימופיי טריבונצב
בוריס סמולקין
אנה צוקאנובה-קוט
איגור לפחין
מקסים מרקולוב
דניס סטקלוב
הערות שוליים

↑  Седьмая симфония (2021), נבדק ב-2021-09-22
בני גל

| --- | --- |

בני גל, 2014
 לידה:  1944
 פטירה:  2 באוגוסט 2021 (בגיל 77 בערך)
 מדינה:  ישראל 
 
בני גל (1944 – 2 באוגוסט 2021) היה פרסומאי ומאמן אישי ישראלי.
ביוגרפיה

בני גל נולד בשם בן-ציון יוסף גלסטר בארגנטינה, ובהיותו בן שלוש עלה לישראל  עם אביו ואחיו. הוא גדל בקיבוץ בית אורן שבכרמל, שם למד בבית הספר היסודי והעל-יסודי. את שירותו הצבאי עשה בחיל הצנחנים, ובתום השירות החל לעסוק במכירת ציוד חקלאי, אחר כך בשיווק, ועם הזמן החל להתוודע לתחום הפרסום. בשנת 1968 פתח יחד עם שותף את משרד הפרסום "גל-שרגאי". כעבור זמן נסע לגרמניה ללימודי קולנוע וטלוויזיה.
כששב ארצה החל בלימודי מנהל עסקים במכללה למנהל, ועבד בפרסום "פלד". בשנת 1973 החל בתהליך חזרה בתשובה אשר במהלכו למד בישיבות חרדיות. במשך שנה התגורר בביתו של הרב צבי יהודה הכהן קוק, ומאז הוא החשיב אותו לאביו הרוחני. בשנות ה-70 היה חבר מזכירות גוש אמונים.
בתחילת שנות ה-80 הקים את משרד הפרסום "פרסום גל" – המתמחה בפרסום למגזר החרדי-דתי. המיזם המשמעותי הראשון של המשרד היה שיווקה של העיר החרדית עמנואל בשומרון. לפני מספר שנים הוא התאחד עם "פרסום אורן" ונקרא כיום "פרסום גל-אורן".
ב-1992 התחיל גל בקריירה חדשה בתחום האימון (Coaching) כמאמן לתאגידים, חברות ופרטיים. בשנת 2005 עזב גל את עולם הפרסום והחל להקדיש את זמנו ללימוד בבית מדרש "רעוא" ובבית הספר לפסיכולוגיה יהודית של הרב יצחק גינזבורג ולפיתוח מודל האימון היהודי.
בני גל התגורר בעבר בקריית ארבע ובבית אל, לאחר מכן התגורר בשכונת גבעת המבתר ובשכונת קטמון בירושלים. היה נשוי לשרה לבית אביצדק (רקובסקי), פרסומאית, אחותה של מרים לפיד. היה אב לשישה וסב לשבעה עשר נכדים. במקביל לקריירה שפיתח בעולם האימון המשיך גל לשמש כיו"ר דירקטוריון חברת "פרסום גל". את מקומו בניהול משרד הפרסום תפס בנו מאיר גל, לשעבר חתנו של רפאל הלפרין.
נפטר ב-2 באוגוסט 2021.
ספריו

ארץ תאני וענבי
איש חוצה ישראל, הוצאת תום, 2016.
סודות הקאוצ'ינג היהודי
הערות שוליים

↑  הלך לעולמו הפרסומאי בני גל, באתר ערוץ 7, 2 באוגוסט 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007491751105171  LCCN: nr91035532  VIAF: 297053987   WorldCat (עם VIAF): 297053987
היידה

| --- | --- |

 לידה:  10 באפריל 1942 טהראן, איראן 
 פטירה:  20 בינואר 1990 (בגיל 47) סן פרנסיסקו, ארצות הברית 
 שם לידה:  מעסומה דדה-באלא
 שם במה:  היידה
 מקום קבורה:  בית הקברות ווסטווד וילג' 
 מוקד פעילות:  איראן 
 תקופת הפעילות:  מ-1967 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 סוג קול:  קונטרה אלט 
 www.hayedehdocumentary.com
 פרופיל ב-IMDb
 
מעסומה דדה-באלא (בפרסית: معصومه دده‌بالا;‏ 10 באפריל 1942 – 20 בינואר 1990), ידועה גם בשם הבמה היידה (באנגלית: Hayedeh; בפרסית: هایده) הייתה זמרת איראנית עם מנעד ווקאלי קונטרלטו. הקריירה שלה התפרשה על פני שני עשורים, והיא תוארה רבות כאחת המוזיקאיות הפופולריות והמשפיעות ביותר באיראן.
תחילת חייה וקריירה

מעסומה דדה-באלא נולדה ב-10 באפריל 1942 בטהראן. היא הייתה אחותה הבכורה של הזמרת הפופולרית מהסטי.
הקריירה המקצועית שלה החלה ב-1968 בתוכנית הרדיו "גולהא-י רנגארנג" (בפרסית: "گلهای رنگارنگ"; בתרגום לעברית: "פרחים צבעוניים").
היידה למדה את הסגנון המוזיקלי אואז (מוזיקה ווקאלית פרסית) אצל הכנר והמלחין הפרסי עלי טאג'ווידי.
"אזאדה" (1968; באנגלית: "Azadeh"), שהולחן על ידי עלי טאג'ווידי, למילים של רהי מואיירי, היה הלהיט הרשמי הראשון של היידה וגם הופעת הבכורה שלה. הוא הושמע לראשונה ב-1968 ברדיו טהראן עם תזמורת גול-הא. בשנה זו היא הוציאה לאור להיט נוסף בשם "ראפטם" (באנגלית: "Raftam").
בשנות ה-70 היידה החלה לשיר בסגנון מוזיקת פופ הפרסית. בתקופה זו עבדה היידה עם מספר כותבי שירים, כמו פרידון חושנוד, ג'הנבחש פאזוקי, אנושיראואן רוחאני ומוחמד היידרי. בתקופה זו הוציאה לאור את השיר "גול-י סנג" (באנגלית: "Gol-e Sang") שזכה להצלחה רבה.
לאחר המהפכה והיציאה מאיראן

ב-29 באוגוסט 1978, זמן קצר לפני המהפכה האסלאמית באיראן, היגרה היידה לבריטניה. היא שהתה שם שלוש שנים ועברה לארצות הברית ב-1982 כדי להמשיך את עבודתה המוזיקלית.
היידה התגוררה בלוס אנג'לס מ-1982 ועד סוף חייה. מאז שנות ה-80 האזור הפך למרכז של הקהילה הפרסית (איראנית) בדרום קליפורניה.
היידה הוציאה לאור אלבומים רבים ומצליחים בתקופה זו, וכל השירים שלה הושמעו גם באיראן. השירים הפוליטיים והנוסטלגיים של היידה כמו "רוזאיה רושאן" ("Rouzaye Roshan"), "גסיה מן" ("Ghesseyeh Man") ו-"זנדגי" ("Zendegi") זכו לפופולריות רבה בקרב קהילת הגולים האיראנית.
מותה

ב-20 בינואר 1990, יום לאחר הופעה שלה במועדון קזבלנקה, ליד סן פרנסיסקו, קליפורניה, היידה מתה מהתקף לב. היא הייתה בת 47. הייתה לה היסטוריה של סוכרת ויתר לחץ דם.
אלפי מעריצים השתתפו בהלוויה של היידה בלוס אנג'לס. ב-24 בינואר 1990, היא נקברה בבית הקברות ווסטווד וילג' ממוריאל פארק בלוס אנג'לס, קליפורניה. היא הקליטה אלבום זמן קצר לפני מותה והייתה אמורה לסיים את הקלטתו לאחר שחזרה מהקונצרט שלה בסן פרנסיסקו.
ראו גם

גולה סנג
גולהא (תוכנית רדיו)
מהסטי
הערות שוליים

1 2 3 4 5  HAYEDEH ... at a Glance
↑  از قمر تا هایدهبیست سال از مرگ هایده گذشت
1 2  Hayedeh, אנציקלופדיה איראניקה
↑  In Memory of the Persian Legendary Diva HAYEDEH (1942-1990), Persian Heritage/Payvand News, ‏19 בינואר 2006
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 3648 6277  LCCN: n2004064517  MusicBrainz: da616429-d71b-4869-8b4e-cd279d94301c  NTA: 369217896  VIAF: 63400780   WorldCat (עם VIAF): 63400780 
היידה ואנושיראואן רוחאני ברדיו ובטלוויזיה האיראנית הלאומית, טהראן, 1975
היידה בהופעה ברויאל אלברט הול, לונדון, 1987
קברה של היידה בבית הקברות ווסטווד וילג' ממוריאל פארק באזור ווסטווד בלוס אנג'לס
ג'ון ריית'

| --- | --- |

ג'ון ריית', כפי שהוא מופיע בחוברת Wolverine Vol.4 #1 מספטמבר 2010. אמנות מאת רנטו גואדס ומאט וילסון
 סוג:  אנטי-גיבור
 הוצאה לאור:  מארוול קומיקס
 הופעה ראשונה:  Wolverine Vol.2 #60 (ספטמבר 1992)
 הופעה אחרונה:  Wolverine Vol.4 #1 (ספטמבר 2010)
 יוצרים:  לארי האמה דייב הובר
 גילום הדמות:  will.i.am ("אקס-מן המקור: וולברין")
 מידע
 שם אמיתי:  לא ידוע
 כינויים:  קסטרל, הלקון, קרלייל, משגיח, ריי ג'ונסון
 סטטוס:  לא פעיל
 מקצוע:  מרגל, שכיר חרב, סוכן ממשלתי, חייל
 כוחות:  טלפורטציה, הזדקנות מואטת
 חבר לשעבר בקבוצה:  נשק אקס צוות אקס CIA
ג'ון ריית' (באנגלית: John Wraith) הוא דמות בדיונית של מוטאנט שהופיע בחוברות הקומיקס וולברין ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Wolverine Vol.2 #60 מספטמבר 1992 ונוצרה על ידי הכותב לארי האמה והמאייר דייב הובר.
ג'ון ריית' היה חבר בצוות המבצעים המיוחדים "צוות אקס" מטעם ה-CIA, בו היו חברים הסוכנים המוטאנטיים וולברין, סייברטות', מאווריק, סילבר פוקס ומאסטודון. מאוחר יותר צורפו חברי הצוות לתוכנית "נשק אקס", בה הושתלו בהם זיכרונות מזויפים ויכולת ההזדקנות שלהם הואטה. כאמן טלפורטציה תפקידו של ג'ון היה מילוט הצוות, בו השתתף כמומחה בחומרי נפץ. פעולותיו השונות ושינוי זיכרונותיו הובילו אותו למצב פרנואידי, שגרם לו למלכד את ביתו מחשש לחייו. הוא נמנע מלהשתמש בכוחותיו באופן פומבי, ונראה רחום יותר משאר חברי הצוות וכאחד שלא שש להרוג חפים מפשע שעומדים בדרכו, מה שהציב אותו בעימותים עם סייברטות' הפראי. הצוות התפרק עקב בריחתו האלימה של וולברין ממתחם הניסויים של נשק אקס, וג'ון המשיך לעבוד כסוכן CIA עצמאי.
ג'ון היה זה שאיחד את חברי צוות אקס שנים לאחר מכן במטרה לאתר את האדם שאחראי על שינוי זכרונם, והגן מאוחר יותר על מאווריק מפני אומגה רד. הוא גויס שנית לתוכנית נשק אקס ונשלח עם סייברטות' לגייס את מאווריק, שסירב והשיב מלחמה. במהלך הקרב המתחולל ניצל סייברטות' את המהומה כדי להרוג את ג'ון, ששרד ונעשה לכומר בפטיסטי דתי בעיירה קטנה, בה ביקר וולברין שנים לאחר מכן במסע לגילוי עצמי. שד המתחזה לוולברין הגיע לעיירה זמן קצר אחרי עזיבתו של וולברין, ותקף את תושבי העיירה כדי להפליל את וולברין בנעשה. ריית' יידע את תושבי העיירה כי זהו אינו וולברין, והקריב את חייו בניסיון הרואי להצילם.
גרסה חלופית של ג'ון ריית' מיקום הרצת החוברות אולטימייט מארוול היא זו של קולונל אנושי שונא מוטאנטים, שבאחריותו פתיחת מחנה הריכוז המוטאנטי הראשון בעולם. הוא מונה כמנהל תוכנית "נשק אקס", ובכך לאחראי על הניסויים וההתעללויות הסדיסטיות שנערכו בלוגאן/וולברין, שיועד להפוך למכונת ההרג המושלמת. קולונל ריית' ולוגאן נשלחו לפעול במלחמת הפרץ, שם חזה ניק פיורי הצעיר ביחסם המתעלל של אנשי התכנית כלפי לוגאן, והיה זה שסייע לו לברוח. קולונל ריית' פיתח אובססיה ללכידתו של לוגאן, ואחרי כישלונות רבים חטף וכלא מוטאנטים וחברי אקס-מן רבים דוגמת רוג, נייטקרולר, חיה וג'אגרנוט, שזכו גם הם לנחת זרועו הסדיסטית. המוטאנטים שוחררו במבצע משותף של לוגאן, פיורי ואחוות המוטאנטים, וקולונל ריית' נהרג בידי ניק פיורי. הוא הוחיה בידי הממשלה הקנדית באמצעות סם המעניק כוחות-על, ונעשה לגרסת יקום האולטימייט של הגיבור וינדיקטור ולמוביל קבוצת אלפא פלייט. הוא נרצח מאוחר יותר בידי ויליאם סטרייקר במהלך אירועי "אולטימטום".
את דמותו בסרט הלייב אקשן "אקס-מן המקור: וולברין" גילם הראפר will.i.am. דמותו של קולונל מוס בסדרת האנימציה "וולברין והאקס-מן" מבוססת על דמותו של קולונל ג'ון ריית' מיקום האולטימייט.
בכור יצחק נאבארו

| --- | --- |
 מדינה:  האימפריה העות'מאנית
 פטירה:  20 באוגוסט 1835 כ"ה באב ה'תקצ"ה אזמיר
 מקום פעילות:  אזמיר
 רבותיו:  הרב ברוך קאלומיטי
 בני דורו:  הרב רחמים אריה אברהם ארייאש, הרב יוסף בן חיים משה אבן עזרא
 
שער ספר פני מבין לרבי בכור יצחק בן יעקב נאבארו
הרב בכור יצחק נאבארו (או נאברו; בכתיב המקור: נאב'ארו; נפטר בכ"ה באב ה'תקצ"ה, 20 באוגוסט 1835) היה רב, דיין ופרשן באזמיר שבטורקיה ומחבר ספרים פני מבין ולב מבין.
תולדותיו

נולד לרבי יעקב, אשר לימד אותו מקרא, משנה וגמרא, ונפטר כאשר היה בן 13. אמו עבדה בשתיים או שלוש עבודות ביום כדי לפרנסו שלא יצטרך לעבוד ויוכל ללמוד תורה. אמו נפטרה בשנת ה'תק"ם, ורבו הספידה. הרב אברהם אלגראנטי מירקאדו לקח אותו תחת חסותו ומימן אותו במשך תקופה.
למד אצל הרב ברוך קאלומיטי בכור. שימש כרב העיר יחד עם הרב רחמים אריה אברהם הכהן אריאש (מחבר ספר שפתי רננות) והרב יוסף בן חיים משה אבן עזרא (מחבר ספר שלחן המלך). היה ידוע כאוהב שלום ורודף שלום כל ימיו. הגיה את ספר נר יצחק (ירושלים תשנ"ד) לרבי נסים יצחק ארדיט, וכן את ספר ישיר משה (שאלוניקי תקס"ו) לרב רפאל משה פאלקון. הרב רפאל יוסף חזן העריך אותו מאוד וכתב הסכמה לספרו 'לב מבין'. גם הגאון הרב יצחק מאיו משבח אותו בהקדמתו המשותפת יחד עם הרב היר"ח לספרו פני מבין. הרב יוסף פונטרימולי מביא דברים בשמו. גם הרב חיים פאלאג'י מזכיר אותו כמה פעמים בספריו.
נפטר ביום חמישי, כ"ה באב ה'תקצ"ה באזמיר, שם נקבר. הספידוהו הרב דוד אמאדו בשעת חימום בק"ק ביקור חולים. הרב יאושע אברהם קריספין בספרו אברהם במחזה, הרב שלמה חכים בהלוויה. בספר כיסא שלמה.
חיבוריו

כל ספריו נושאים את המילה מבין בשמותם, משום שראשי התיבות של מבין הם ממני בכור יצחק נאב'ארו:
לב מבין (שאלוניקי תקע"ז) - על משנה תורה לרמב"ם וכן שו"ת וחקירות עניינים שונים. לספר הסכמה משותפת לשלושה רבנים: הרב דוד אמאדו, הרב רפאל אשכנזי, והרב רפאל יצחק אלגאזי.
פני מבין (חלק א' (שאלוניקי תקע"א), חלק ב' (שאלוניקי תקפ"ו - מדף מ' עמוד א')) - חידושים הלכות ופלפולים על מסכת סנהדרין בשני חלקים. בסוף חלק א' נדפס דרוש לנישואי הרב אברהם אמאדו, בנו של הרב דוד אמאדו לבתו של הגביר מאיר בן גבאי, שתרם כסף להדפסת הספר, ולכן הודפס הדרוש.
מבין דבר (כת"י) - חידושים על שולחן ערוך.
פסק דין ממנו בנוגע לאשה שבעלה רוצה לגרשה מפני שעברה על דת יהודית, לטענתו, מופיע בספר בן הרמה (אזמיר תרל"ה). תשובה ממנו בעניין תפיסת נכסים מופיעה בספר ארח מישור לרבי אליהו רחמים חזן. דרשה ממנו לרגל נישואי גיסו, הרב משה ברכה נדפסה בספר ישיר משה.
לקריאה נוספת

הרב יאושע אברהם קריספין, אברהם במחזה, דרוש ד'
הערות שוליים

↑  הגרש באות ב' מסמן הגייה רפה, כלומר ללא דגש קל.
↑  פני מבין חלק א', הקדמת המחבר
↑  אבק דרכים, דרך המת דרוש ב'
↑  אברהם במחזה דרוש ד'
↑  פני יוסף דף קנה עמוד ב
↑  לב חיים סימן ק"ה, חלקם בחיים דרוש ג', הקדמת ספר הכתוב לחיים
↑  תהלה לדוד, דרוש י"ט
↑  דרוש ד'
↑  דרוש ז' להספד
↑  פני מבין, דף קע עמוד א'
↑  דף פ"ח עמוד א
↑  סימן כ'
↑  דף מה עמוד א
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307386405171  VIAF: 36779158   WorldCat (עם VIAF): 36779158
הנוער הערבי החלוצי

הפגנת הנוער הערבי החלוצי באחד במאי בשנות החמישים
תנועת הנוער הערבי החלוצי (בערבית: الشبيبة العربية الطلائعية, בתעתיק: א-שביבה אל-ערבייה א-טלאאעייה) הייתה תנועת נוער שפעלה בקרב ציבור ערביי ישראל בעיקר בנצרת, חיפה וואדי עארה בשנות החמישים. התנועה הוקמה על ידי השומר הצעיר ומפ"ם בראשית שנות החמישים במטרה לשיתוף פעולה ערבי-יהודי בבניית הארץ על בסיס מעמדי של מעמד הפועלים, שבכוחו, כך סברו, לגשר על פערי הלאום. במסגרתה גם יצאו מאות צעירים ערבים להכשרה בקיבוצי השומר הצעיר.