stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנוק אמוופו
קריירה בינלאומית

ב-2 בספטמבר 2017 ערך אמוופו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת זמביה, בניצחון 1–3 על נבחרת אלג'יריה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018. במשחק זה הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת. בסך הכל ערך אמוופו 24 הופעות במדי נבחרת זמביה, בהן הבקיע ששה שערים.
חיים אישיים

אחיו הצעיר הוא הכדורגלן פרנסיסקו אמוופו.
תארים

אליפות אוסטריה (4): 2017/2018, 2018/2019, 2019/2020, 2020/2021
הגביע האוסטרי (3): 2018/2019, 2019/2020, 2020/2021
גביע אפריקה לאומות עד גיל 20 (1): 2017
הערות שוליים

↑  Zambia U20 star Mwepu joins Austria's Salzburg באתר BBC, ‏ 22 ביוני 2017 (באנגלית)
↑  Mwepu joins Albion from Red Bull Salzburg באתר הרשמי של ברייטון אנד הוב אלביון, 6 ביולי 2021 (באנגלית)
↑  Enock Mwepu medical update באתר הרשמי של ברייטון אנד הוב אלביון, 10 באוקטובר 2022 (באנגלית)
↑  Im Geburtstalk: Francisco Mwepu באתר הרשמי של שטורם גראץ, 1 במרץ 2021 (בגרמנית)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אנוק אמוופו".
אלקטרומגנטיות ותורת היחסות הפרטית

תורת היחסות הפרטית ממלאת תפקיד מרכזי בתיאור המודרני של תורת האלקטרומגנטיות. היא מספקת נוסחאות המתארות כיצד אובייקטים אלקטרומגנטיים, בייחוד השדה החשמלי והשדה המגנטי, מותמרים תחת טרנספורמציית לורנץ ממערכת ייחוס אינרציאלית אחת לאחרת. היא שופכת אור על הקשר בין חשמל ומגנטיות בהראותה שלמעשה זוהי מערכת הייחוס שקובעת עד כמה תצפית מסוימת תאתר שדה חשמלי או שדה מגנטי. בכך היא מספקת מוטיבציה לניסוח מודרני קומפקטי ונוח של חוקי האלקטרומגנטיות, דהיינו הצורה הטנזורית של התאוריה.
משוואות מקסוול, כפי שהן נוסחו לראשונה בצורתם השלמה בשנת 1865, התבררו כעולות בקנה אחד, ולמעשה שקולות, לתורת היחסות הפרטית. יותר מכך, ההצטלבויות בתורת מקסוול, שבהן אותו האפקט נמדד כתוצאה של תופעות פיזיקליות שונות בידי צופים שונים, התבררו מאוחר יותר כנטולות סתירות פנימיות לאור המסגרת המושגית החדשה של תורת היחסות הפרטית. למעשה, במחצית ממאמרו המפורסם מ-1905 של אלברט איינשטיין על תורת היחסות הפרטית, "על האלקטרודינמיקה של גופים נעים", מוסבר כיצד להתמיר את משוואות מקסוול בין מערכות ייחוס אינרציאליות שונות.
טרנספורמציה של השדות בין מערכות ייחוס אינרציאליות > השדה החשמלי והמגנטי

נסתכל על שתי מערכות ייחוס אינרציאליות שונות. המערכת המתויגת נעה ביחס למערכת הלא מתויגת במהירות v. השדות המוגדרים במערכת המתויגת מיוצגים על ידי גרש, בעוד שהשדות במערכת הלא מתויגת חסרים גרש. רכיבי השדות המקבילים למהירות v יסומנו  \mathbf {E} _{\parallel } ו- \mathbf {B} _{\parallel }, בעוד שההיטלים של השדות על המישור הניצב לכיוון המהירות v יסומנו  \mathbf {E} _{\perp } ו- \mathbf {B} _{\perp }. השדה החשמלי E והשדה המגנטי B הנמדדים בשתי מערכות הייחוס הללו, הנעות אחת ביחס לשנייה במהירות יחסית v, קשורים זה לזה במערכת המשוואות:
כאשר
הוא פקטור לורנץ ו-c היא מהירות האור בריק.
רכיב רכיב, ובעבור תנועה יחסית  \mathbf {v} =(v,0,0), משוואות הטרנספורמציה של השדות מקבלות את הצורה:
אם אחד מהשדות הוא אפס במערכת ייחוס אחת, זה לא אומר בהכרח שהוא אפס בכל מערכות הייחוס האחרות. ניתן לראות זאת, למשל, אם מניחים שהשדה החשמלי במערכת הלא מתויגת הוא אפס אך השדה המגנטי שונה מאפס. במקרה זה, בהינתן אוריינטציה מסוימת של השדה המגנטי, מטען בוחן נייח במערכת המתויגת "יראה" שדה חשמלי, אף על פי שאין שדה חשמלי במערכת הלא מתויגת.
אין פירוש הדבר ששתי קבוצות מאורעות שונות נצפות במערכות ייחוס שונות, אלא שאותה סדרת מאורעות מתוארת בשתי דרכים שונות (ראו גם בעיית המגנט הנע והמוליך).
אם חלקיק בעל מטען q נע במהירות u ביחס למערכת ייחוס S, אז כוח לורנץ השלם במערכת S הוא:
ובמערכת 'S הוא:
כך שיש להיעזר הן בנוסחאות ההתמרה של השדות והן בנוסחאות המתארות חיבור מהירויות יחסותי כדי לחשב את כוח לורנץ השלם בשתי מערכות הייחוס.
טרנספורמציה של השדות בין מערכות ייחוס אינרציאליות > השדה החשמלי והמגנטי > הגבול הלא יחסותי

בעבור מהירויות v ≪ c (קטנות בהרבה ממהירות האור) פקטור לורנץ הוא γ ≈ 1, מה שמניב את המשוואות:
השדה החשמלי והמגנטי של מטען נקודתי נע

חוק קולון מתאר במדויק את השדה החשמלי שנוצר על ידי מטען נקודתי נייח; הוא מתאר שדות אלקטרוסטטיים. כאשר אותו מטען נקודתי נמצא בתנועה קצובה (במהירות ובכיוון קבועים), חוק קולון כבר אינו תקף יותר. ניתן להיעזר בטרנספורמציית השדות שתוארה בסעיף הקודם ובטרנספורמציית לורנץ כדי לפתח ביטויים מתמטיים לשדה החשמלי והמגנטי הנוצר על ידי מטען נקודתי נע.
נסתכל על מטען נקודתי נייח q הנמצא בראשית הצירים במערכת ייחוס S, וניקח מערכת ייחוס נוספת 'S שנעה ביחס אליה במהירות קבועה v בכיוון ציר ה-x ואשר ראשית הצירים שלה מתלכדת עם זו של S בזמן t = 0. נגדיר את  \theta  להיות הזווית בין הכיוון הרדיאלי  {\hat {r}} במערכת S לבין כיוון תנועת המטען במערכת 'S (כיוון x). כמו כן נפרק את וקטור השדה החשמלי לשני רכיבים - במקביל ובניצב לתנועת המטען. אזי רכיבי השדה החשמלי במערכת S הם:
לפי חוקי הטרנספורמציה של השדה החשמלי שתוארו בסעיף הקודם, השדה החשמלי שימדוד מטען בוחן הנייח במערכת 'S קשור לזה שבמערכת S על ידי:
מכיוון שברצוננו להביע את עוצמת וכיוון השדה החשמלי ביחס למיקום המטען הנע כפי שנצפה ב-'S, או במילים אחרות לפי המרחק 'r וזווית קו הראייה אל המטען ב-'S (שנסמנה  \theta '), יש להבין גם כיצד מותמרות קואורדינטות המרחב והזווית  \theta  במעבר מ-S ל-'S. המרחב "מתקצר" בכיוון התנועה של מערכת הייחוס הנעה (התקצרות האורך), אולם נשמר בכיוונים ניצבים לו, ולכן הקשר בין הזוויות  \theta  ו- \theta ' והמרחקים r ו-'r הוא:
כאשר  \beta =v/c. נשים לב שגם כיוון השדה החשמלי, שמוגדר על ידי היחס  \mathbb {tan} \alpha ={\frac {\mathbf {E} _{\perp }}{\mathbf {E} _{\parallel }}}, מותמר באותה צורה. לנקודה זו יש חשיבות רבה, משום שהיא מראה שגם במערכת הייחוס 'S שבה המטען נע, השדה החשמלי שלו הוא רדיאלי, כלומר קווי השדה מכוונים בכל נקודה בכיוון קו הראייה למטען. כדי להביע את עוצמת השדה החשמלי 'E לפי הזווית  \theta ', פשוט נציב את התוצאות האחרונות:
את היחס  {\frac {cos\theta }{cos\theta '}} ניתן להביע בדומה למה שנעשה קודם בחישוב הקשר בין r ל-'r; התוצאה היא:  {\frac {1}{\sqrt {1-\beta ^{2}sin^{2}\theta '}}}. לפיכך השדה החשמלי שנוצר על ידי מטען נקודתי נע הוא:
את השדה המגנטי ניתן להביע להביע בעזרת המשוואה הרביעית מתוך משוואות הטרנספורמציה של השדות. מכיוון שהשדה המגנטי במערכת S הוא אפס, מקבלים שהשדה המגנטי של מטען נקודתי נע הוא:
ניתן גם לחשב את השטף החשמלי של מטען נע דרך כדור דמיוני שעוטף אותו באמצעות אינטגרל מתאים; התוצאה זהה לזו של מטען חשמלי נייח. עובדה זאת מצביעה על תוקפו הכללי של חוק גאוס, אשר חזק יותר מחוק קולון (אשר כאמור לעיל תקף רק למטענים נייחים). במובן מסוים, חוק גאוס הוא הדרך הטבעית יותר להגדיר את כמות המטען החשמלי הכלוא במעטפת מסוימת, ושמירותו של חוק זה מעידה למעשה על שמירות המטען החשמלי במעבר בין מערכות ייחוס שונות. עובדה זאת אינה צריכה להפתיע, משום שהיא מסבירה מדוע לאטומים נייטרלים חשמלית יש שדה חשמלי ממוצע אפס על אף שהאלקטרונים סובבים במהירות רבה סביב גרעין האטום (כך שיש להם מהירות שונה משל הגרעין).
ראו גם

תורת היחסות הפרטית
התמרת לורנץ של השדה החשמלי של מטען נע. למעלה: המטען במנוחה במערכת F, כך שהצופה בה רואה שדה חשמלי סטטי. צופה במערכת אחרת, 'F, נע במהירות v יחסית ל-F, ורואה את המטען נע במהירות v- עם שדה חשמלי שונה E אודות להתקצרות האורך ועם שדה מגנטי B אודות לתנועה של המטען. למטה: ניסוי מחשבתי דומה, כשהפעם המטען נייח במערכת 'F.
בדידותו של הרץ למרחקים ארוכים

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  סיפור מאת אלן סיליטו
 בימוי:  טוני ריצ'רדסון
 הופק בידי:  Woodfall Film Productions
 תסריט:  מייקל ונטורה
 עריכה:  אנתוני גיבס
 שחקנים ראשיים:  טום קורטני מייקל רדגרייב ג'יימס בולאם
 מוזיקה:  ג'ון אדיסון
 צילום:  וולטר לסלי
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 חברת הפקה:  Woodfall Film Productions 
 חברה מפיצה:  British Lion Films
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  21 בספטמבר 1962
 משך הקרנה:  88 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט דרמה, סרט ספורט 
 הכנסות באתר מוג'ו:   lonelinessofthelongdistancerunner
 דף הסרט ב־IMDb
 
בדידותו של הרץ למרחקים ארוכים (באנגלית: The Loneliness of the Long Distance Runner) הוא סרט קולנוע בריטי משנת 1962 המבוסס על סיפור בשם זה מאת אלן סיליטו (אנ') שגם כתב את התסריט.
הבמאי הוא טוני ריצ'רדסון והסרט נחשב בין סרטי הגל הבריטי החדש (אנ') שהופקו בשנות ה-50 ושנות ה-60 ועסקו בבעיות של המעמד החברתי הנמוך. הם כונו גם כ"סרטי כיור המטבח" (אנ') - דרמות על בני מעמד הפועלים ועל מצוקות האזרח הפשוט.
השיר "ירושלים" מופיע בפסקול הסרט בפתיחה ולאורכו בביצועים שונים, בהם שירה של הנערים במוסד לעבריינים.
בתפקידים הראשיים מופיעים טום קורטני, מייקל רדגרייב וג'יימס בולאם.
קורני זכה בפרס באפט"א לשחקן חדש מבטיח ביותר בתפקיד ראשי.
תקציר העלילה

בתחילת הסרט רואים את קולין סמית' (טום קורטני) רץ לבדו באזור כפרי וקולו נשמע אומר כי הוא משפחתו מתמודדים עם הקשיים וכי הוא רגיל לרוץ בעיקר בעת בריחה מהמשטרה.
קולין מובל אזוק עם צעירים נוספים לרגסטון טאוארס, מוסד לחינוך מחדש של עבריינים צעירים. מנהל המוסד (מייקל רדגרייב) מקבל אותם ומודיע להם על תקנות המוסד שמטרתו לחנך אותם למשמעת ולעבודה.
קולין הוא הבכור במשפחה קשת יום בנוטינגהאם. אביו נפטר לאחר שעבד שנים במפעל במשכורת מינימום. יש לו עוד שני אחים קטנים והוא מסתובב כל היום ברחובות ביחד עם חברו מייקל (ג'יימס בולאם) והם מבצעים פשעים קטנים כמו גנבת רכב כדי לצאת לבלות עם שתי צעירות מקומיות. העתיד נראה לו חסר תקנה והוא אינו רוצה לעבוד כל חייו כאביו.
באחד הפעמים הם פורצים למאפייה וגונבים כספת קטנה ובה 70 פאונדס. קולין מחביא את הכסף בתוך המרזב בביתו ואומר לבלש המשטרה שאין לו קשר לגנבה אך גשם שיורד באותו זמן מפזר את שטרות הכסף מהמרזב והוא נתפס.
המנהל מתבונן בנערים המשחקים בכדורגל ומבחין בכושר הריצה של קולין. המוסד עומד להתמודד עם נבחרת ספורט של בית הספר רנלי בעיירה הסמוכה על מרוץ לאורך 5 מיילים. ניצחון על הנערים הטובים של רנלי יעלה את יוקרתו של המוסד ובעיקר המנהל.
קולין זוכה להטבות בתנאים למורת רוחם של חבריו המסתכסכים איתו על כך.
קולין צריך לנצח את הרץ המצטיין של בית הספר רנלי, גאנת'רופ (ג'יימס פוקס). בתחילה נראה שהניצחון מובטח לו והוא נמצא לפני גאנת'רופ בפער גדול, אך לפני הסוף הוא נעצר ונותן לגאנת'רופ לנצח. הוא רוצה להראות לכולם שהוא עצמאי ומורד בכולם אף על פי שהוא יודע שכעת יתנקם בו המנהל הנבגד.
אנחל קברל

| --- | --- |

השלישייה: קברל (באמצע למעלה), חואן ריוורול ואלפרדו פלסאסיוס בסביבות שנת 1950 על עטיפת תקליט  תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  1 באוקטובר 1911 מרסדס (בואנוס איירס), ארגנטינה 
 פטירה:  4 ביוני 1997 (בגיל 85) 
 שם לידה:  Angel Amato
 שם במה:  Ángel Cabral 
 מוקד פעילות:  ארגנטינה 
 סוגה:  מוזיקת טנגו 
 שפה מועדפת:  ספרדית 
 כלי נגינה:  קול, גיטרה, כינור
 פרופיל ב-IMDb
 
אנחל קברל (בספרדית: Angel Cabral; נולד אנחל אמאטו, Angel Amato;‏ 1 באוקטובר 1911 - 4 ביוני 1997) היה נגן גיטרה, מלחין וזמר ארגנטינאי של מוזיקה קלה, שהתמחה בעיקר במוזיקת טנגו וואלס. נודע במיוחד בהלחנת ה"ואלס הפרואני" (Que nadie sepa mi sufrir), שהופץ אחר כך על ידי אדית פיאף בגרסה הצרפתית בשם La Foule. בישראל היה לשיר זה גרסה מקומית - "חיוכים" - שהושרה על ידי חוה אלברשטיין.
ביוגרפיה

אנחלו אמאטו נולד במרסדס, בואנוס איירס וגדל בשכונת וייה לורו, ברחוב וייט, בין ברגאדו לטפאלקה.
החל משנות ה-1940 הקים קברל שלישייה יחד עם שני נגני גיטרה חשובים - חואן חוסה ריוורול (מלחינם של שני שירי טאנגו קלאסיים - "N.P" ו-"Cantor de mi barrio" - בנו של דומינגו ריוורול, מנגני הגיטרה של קרלוס גרדל) ועם אנחל רובלדו, לימים, בשנות ה-1950 שותף בהרכבי הגיטרות של חוסה קארנט ושל רוברטו גרלה. אליהם הצטרפו גם זמרים חשובים. שלישייה זו עם זמריה הקליטה בשנת 1942 את המילונגה Jazmín Simón עם התזמורת של סבסטיאן פיאנה בשביל חברת ויקטור.
אחרי הפרידה, חברי השלישייה חברו שוב יחד ב-1947 כשרובלדו הוחלף בסופו של דבר על ידי אלפרדו לוסרו פלאסיוס. הם הופיעו עם תזמורתו של מיגל קאלו, עם ראול איריארטה כסולן קולי. ב-1953 עשו עוד הקלטה ללא זמר, בוואלס El abandono (לחן:מנואל קאלו, מילים: ריינלדו איסו. השלישייה התפזרה כעבור שנים מעטות.
קברל פעל בשלהי שנת 1942 לתקופה קצרה כזמר יחיד בקבארה Sans souci
תחת ניהולו של אלפרדו גובי, ואחר כך עבד במונטווידאו עם התזמורת של פינטין קסטייאנוס.
לאורך הקריירה שלו הלחין קברל מעל 200 שירים, ביניהם הידועים היו:
Que nadie sepa mi sufrir (La Foule), Plegaria (שניהם "ואלסים פרואנים"),
הוואלסים Errante vagabundo ו-Desagradecida y Desamorada וריקודי הטנגו
Su nombre era Margot, El clavelito, No, no llores más ,Amor de chiquilina
(החתום "אנחל אמאטו" יחד עם אמה סוארס), Yo soy milonga (יחד עם חואן חוזה ריוורול)
Y con eso dónde voy, יחד עם ארנסטו רוסי - Fueron tres palabras ו- Que sea lo que Dios quiera .
ביוגרפיה > Que nadie sepa mi sufrir- La Foule

מכל להיטיו הפך ללהיט בינלאומי השיר Que nadie sepa mi sufrir שהולחן על ידי קברל בשנת 1936 על מלים של אנריקה דיסאו, במקצב של ואלס פרואני או ואלס קראולי (ואלס קריויו או קריוז'ו) הנפוץ בפרו. הזמר הראשון ששר אותו היה הוגו דל קאריל. בשנת 1953 בעת ביקורה של אדית פיאף בתיאטרון האופרה בבואנוס איירס, הזמרת שמעה הקלטה של השיר בביצועו של אלברטו קסטיז'ו. פיאף לקחה איתה את הוואלס ובהגיעה לפריז ביקשה מהפזמונאי מישל ריווגוש שיכתוב לה מלים בצרפתית. הוא שינה את הטקסט וקרא לשיר "La Foule", כלומר "ההמון", בביצועה של אדית פיאף הוא הפך ללהיט עולמי שפורסם ב-1957.
המלים המקוריות מביעות את כאבו של גבר שנעזב על ידי חברתו, בעוד שהשיר של פיאף מבטא את חרדתה של בחורה המכירה גבר בתוך המון ומאבדת אותו כעבור רגעים. המקצב הוא של ואלס 3/4, אולם דורש מקצב קליל וקצב הרבה יותר מהיר מאשר ביצירה המקורית לגיטרה.
השיר הפך לחלק מן הרפרטואר של זמרים, הרכבים ומוזיקאים רבים וידועים, כמו מריה דולורס פראדרה, חוליו חאראמיו, לה סונורה דינמיטה, פרנק פרסל, רפאל, נאטי מיסטרל, חוליו איגלסיאס, סולדד פסטורוטי, תמרה, כרמלה, לוס לובוס, פלסידו דומינגו, לילה דאונס, גרופו 5, לוס מורונוס, הלו סיהורס וכו'.
השיר הביא למלחין רווחים כלכליים. בעזרת תמלוגיו הבינלאומיים, הוא קנה בית במרסדס, במחוז בואנוס איירס, בית שהפך למקום מפגש של ידידיו נגני הגיטרה.
ארנסט הראשון, דוכס סקסוניה-אלטנבורג

ארנסט הראשון, דוכס סקסוניה-אלטנבורג (בגרמנית: Ernst I. von Sachsen-Altenburg; 16 בספטמבר 1826 – 7 בפברואר 1908), היה דוכס סקסוניה-אלטנבורג בין השנים 1853–1908.
ביוגרפיה

ארנסט נולד ב-16 בספטמבר 1826 בהילדבורגהאוזן שהשתייכה לדוכסות סקסוניה-הילדבורגהאוזן, לגאורג, נסיך סקסוניה-הילדבורגהאוזן, ולמריה לואיזה, דוכסית מקלנבורג-שוורין, בתם של פרידריך לודוויג, נסיך הכתר של מקלנבורג-שוורין וילנה פבלובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה.
בשינויים שחלו במדינות תורינגיה לאחר מותו של פרידריך הרביעי, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג ללא יורשים, קיבל סביו פרידריך, דוכס סקסוניה-הילבורגהאוזן את אזור אלטנבורג, והפך לדוכס סקסוניה-אלטנבורג. בשנת 1834 מת סביו פרידריך, דוכס סקסוניה-אלטנבורג, ודודו יוזף, דוכס סקסוניה-אלטנבורג עלה לשלטון במקומו. שלטונו של יוזף היה מאוד שמרני, ומשום כך נאלץ להתפטר במהלך מהפכות אביב העמים, ואביו גאורג, דוכס סקסוניה-אלטנבורג עלה לשלטון במקומו.
בשנת 1853 מת אביו גאורג, דוכס סקסוניה-אלטנבורג, וארנסט עלה לשלטון במקומו. במלחמת אוסטריה–פרוסיה תמך ארנסט בפרוסיה, ולאחר מכן הצטרף לקונפדרציה הצפון-גרמנית. בשנת 1870 לחמו כוחותיו לצד פרוסיה במלחמת צרפת–פרוסיה, ובשנת 1871 צירף ארנסט את הדוכסות לאימפריה הגרמנית.
ב-7 בפברואר 1908 מת ארנסט ללא בנים, ואחיינו ארנסט השני, דוכס סקסוניה-אלטנבורג עלה לשלטון במקומו.
משפחתו

ב-25 באפריל 1853 התחתן ארנסט עם אגנס, נסיכת אנהלט-דסאו, בתם של לאופולד הרביעי, דוכס אנהלט ופרדריקה וילהלמינה, נסיכת פרוסיה. לבני הזוג היו שני ילדים:
מריה, נסיכת סקסוניה-אלטנבורג (1854–1898), התחתנה עם אלברכט, נסיך פרוסיה
גאורג, נסיך סקסוניה-אלטנבורג (1856)
ארנסט הקל (גנרל)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  5 באפריל 1890 גמינדן אם מיין, הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  26 בספטמבר 1967 (בגיל 77) הים התיכון 
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:  הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית   רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר   גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1909–1945 (כ־36 שנים)
 דרגה:   גנרל-לויטננט (ורמאכט)
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-263   מפקד דיוויזיית המילואים ה-158   מפקד הדיוויזיה ה-16   מפקד דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-16   מפקד דיוויזיית המילואים ה-471
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה   מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה   אות הפציעה בשחור   הצלב הגרמני בזהב
 
ארנסט הקל (בגרמנית: Ernst Häckel;‏ 5 באפריל 1890 – 26 בספטמבר 1967) היה גנרל גרמני אשר פיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

הקל נולד ב-5 באפריל 1890 בגמינדן אם מיין, שהשתייכה לקיסרות הגרמנית. בשנת 1909 הוא התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית, והצטרף לרגימנט הרגלים הבווארי ה-17, עמו לחם במלחמת העולם הראשונה. לאחר תום המלחמה הצטרף לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בפברואר הוא הועלה לדרגת מיור, וב-1 ביולי 1934 הוא הועלה לדרגת אוברסט-לויטננט. ב-1 באוקטובר אותה שנה הוא מונה למפקד הגדוד ה-2 ברגימנט הרגלים ה-19, וב-15 באוקטובר 1935 מונה למפקד הגדוד ה-1 ברגימנט הרגלים ה-61. ב-1 באוקטובר 1936 הוא הועלה לדרגת אוברסט, וב-12 באוקטובר 1937 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-107.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ המלחמה פיקד הקל על רגימנט הרגלים ה-107, עמו לחם במהלך המערכה על צרפת. ב-1 באוקטובר 1940 הוא הועלה לדרגת גנרל-מיור, וב-14 בנובמבר 1940 הוא מונה למפקד דיוויזיית הרגלים ה-263. הקל הוביל את הדיוויזיה במהלך מבצע ברברוסה ולחם עמה בקרב ביאליסטוק-מינסק, קרב סמולנסק וקרב מוסקבה, וב-19 בדצמבר 1941 קיבל על פעולותיו את עיטור הצלב הגרמני בזהב. ב-1 במאי 1942 הוא מונה למפקד דיוויזיית המילואים ה-158, עליה פיקד עד לפירוקה במאי 1943, וב-1 באוקטובר 1942 הועלה לדרגת גנרל-לויטננט. על דיוויזיה זו הוא התלונן כי חברי הדיוויזיה היו רק 50% גרמנים מהרייך וקרא לחלוקה שווה בין הדיוויזיות המחליפות כדי להקל על "תהליך הגרמניזציה". ב-5 באוגוסט 1944 הוא מונה למפקד דיוויזיית הרגלים ה-16 שהוקמה על בסיס דיוויזיית המילואים ה-158 ואשר הפכה לדיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-16 ב-9 באוקטובר, וב-28 באוקטובר 1944 הוא קיבל על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. הוא הוביל את הדיוויזיה ממפרץ ביסקאיה לדיז'ון כדי להילחם נגד הכוחות האמריקניים המתקדמים. ב-9 בפברואר 1945, זמן קצר לפני תום המלחמה קיבל לידיו את הפיקוד על דיוויזיית המילואים ה-471 מידי אריך דנקה, וב-8 במאי הוא נפל בשבי צבא ארצות הברית.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

לאחר המלחמה הוא הכין חומרי לימוד צבאיים עבור האמריקאים, וב-27 בספטמבר 1947 שוחרר מהשבי. ב-26 בספטמבר 1967 מת הקל במהלך חופשה בים התיכון.
אשליות חיוביות

אשליות חיוביות (באנגלית: Positive Illusions) הן תפיסות ואמונות חיוביות ולא מציאותיות שיש לאנשים כלפי עצמם או כלפי האנשים הקרובים אליהם. אשליות חיוביות הן סוג של הונאה עצמית או האדרה עצמית, והן מונעות מהצורך של הפרט לשמור על הערכה עצמית חיובית ככל האפשר, או להימנע מאי-נוחות זמנית. ישנן שלושה אשליות כלליות: אפקט מעל הממוצע, הטיית תגובה אופטימית, ואשליית השליטה. המונח "אשליות חיוביות" נטבע לראשונה על ידי טיילור ובראון בשנת 1988.
כמו תפיסות אנושיות רבות, התפיסה העצמית נתונה לאשליות. אשליות חיוביות נתפסות בדרך כלל כאחת ההשפעות של האדרה עצמית, וכפונקציה של חיזוק ההערכה העצמית. ייתכן שהדבר נובע מהרצון של הפרט לראות את עצמו בצורה חיוביות יותר בהשוואה לקבוצת השווים שלו. מחקרים מצאו כי לסביבה המוקדמת יש תפקיד חשוב בהתפתחותן של אשליות חיוביות, וכי אנשים שגדלו בסביבות מטפחות נתונים יותר לאשליות מאשר אלו שגדלו בסביבות קשות. ממצאים אלה שוכפלו על פני הקשרים רבים ונמצא כי האשליות עמידות מאוד בפני טיפול. למרבה האירוניה, כאשר אנשים מתוודעים לקיומן של אשליות אלה, הם בדרך כלל נוטים להחשיב את עצמם כפחות פגיעים אליהם בהשוואה לאחרים.
בספרות המקצועית קיימת מחלוקת בין גישות הרואות אשליות חיוביות כתופעה שכיחה ונורמלית ומדגישות את החלק החיובי וההסתגלותי שבה, לבין גישות המדגישות כי באשליות חיוביות קיים אספקט שלילי של עיוות מציאות, הנתפס כפוגע בהסתגלות.
ראו גם

תאוריית ההשוואה החברתית
אפקט ביטחון יתר
ריאליזם נאיבי (פסיכולוגיה)
תאוריית התפיסה העצמית
האדרה עצמית
גרנדיוזיות
הערות שוליים

1 2 3  Shelley E. Taylor, Jonathon D. Brown, Illusion and well-being: A social psychological perspective on mental health., Psychological Bulletin 103, 1988, עמ' 193–210 doi: 10.1037/0033-2909.103.2.193
1 2  Peter M. Lewinsohn, Walter Mischel, William Chaplin, Russell Barton, Social competence and depression: The role of illusory self-perceptions., Journal of Abnormal Psychology 89, 1980, עמ' 203–212 doi: 10.1037/0021-843X.89.2.203
↑  Emily Pronin, Thomas Gilovich, Lee Ross, Objectivity in the Eye of the Beholder: Divergent Perceptions of Bias in Self Versus Others., Psychological Review 111, 2004, עמ' 781–799 doi: 10.1037/0033-295X.111.3.781
↑  Ryan T. McKay, Daniel C. Dennett, The evolution of misbelief, Behavioral and Brain Sciences 32, 2009-12, עמ' 493–510 doi: 10.1017/S0140525X09990975
ערך זה הוא קצרמרבנושא פסיכולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ארנסט הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג

ארנסט הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג (בגרמנית: Ernst I, Herzog zu Braunschweig und Lüneburg;‏ 27 ביוני 1497 – 11 בינואר 1546), היה הדוכס של דוכסות בראונשווייג-לינבורג בין השנים 1520–1546.
ביוגרפיה

ארנסט נולד ב-27 ביוני 1497, להיינריך הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג ולמרגרטה מסקסוניה, דוכסית בראונשווייג-לינבורג, בתם של ארנסט, הנסיך הבוחר מסקסוניה ואליזבת מבוואריה.
בשנת 1512 נשלח ארנסט לחצר דודו פרידריך השלישי, הנסיך הבוחר מסקסוניה בוויטנברג, ואף למד שם באוניברסיטה עם תחילת הרפורמציה הפרוטסטנטית. לאחר מותו של מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בשנת 1519 נשלח ארנסט לחצרו של פרנסואה הראשון, מלך צרפת, ובבחירות שנערכו לקיסרות האימפריה הרומית הקדושה תמך אביו בפרנסואה. בשל העוינות שגילה קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה כלפי אביו, פרש אביו מתפקידו בשנת 1520, ומסר את השלטון בדוכסות לארנסט ואחיו אוטו השישי, דוכס בראונשווייג-לינבורג. בשנת 1521 הוטל חרם קיסרי על אביו, בשל עמדתו בסכסוך הבישופות בהילדסהיים.
ארנסט נטה כבר בצעירותו לדת הפרוטסטנטית, אולם רק בשנת 1525 עם פרוץ מרד האיכרים של אלזס הכריז ארנסט בגלוי על תמיכתו בפרוטסטנטים, ובשנת 1526 אף הצטרף לברית טורגאו. בשנת 1527 ויתר אחיו אוטו על שלטונו בדוכסות, ונשאר שליט רק של העיר הארבורג. בשנת 1531 הצטרף ארנסט לברית שמלקלדן, מה שהוביל את הדוכסות מאוחר יותר להילחם במלחמת שמלקלדן נגד כוחותיו של קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
ב-11 בינואר 1546 מת ארנסט, ובמקומו עלה לשלטון בנו פרנץ אוטו, דוכס בראונשווייג-לינבורג. מכיוון שבנו היה צעיר בעת מותו, שלטה אשתו סופיה ממקלנבורג-שוורין כעוצרת עד לבגרותו. הרפורמציה הפרוטסטנטית הייתה כל כך חזקה בדוכסות, שהיא נותרה חזקה על אף תקופת העוצרות ומלחמת שמלקלדן.
משפחתו

ב-2 ביוני 1528 התחתן ארנסט עם סופיה ממקלנבורג-שוורין, בתם של היינריך החמישי, דוכס מקלנבורג-שוורין ואורסולה מברנדנבורג. ממנה היו לו 8 ילדים:
פרנץ אוטו, דוכס בראונשווייג-לינבורג (1530–1559).
פרידריך מבראונשווייג-לינבורג (1532–1553).
היינריך השביעי, דוכס בראונשווייג-לינבורג (1533–1598).
מרגרטה מבראונשווייג-לינבורג (1534–1596), התחתנה עם יוהאן, רוזן מנספלד.
וילהלם השישי, דוכס בראונשווייג-לינבורג (1535–1592).
אליזבת אורסולה מבראונשווייג-לינבורג (1539–1586), התחתנה עם אוטו הרביעי, רוזן שאומבורג.
מגדלנה סופיה מבראונשווייג-לינבורג (1540–1586), התחתנה עם ארנולד, רוזן בנטהיים-שטיינפורט.
סופיה מבראונשווייג-לינבורג (1541–1631), התחתנה עם פופו השמונה עשר, רוזן הנברג-שלוזינגן.
אנקרספור

מועדון הכדורגל אנקרספור (בטורקית: Ankaraspor Futbol Kulübü; בשנים 2014–2020, "אוסמנליספור") הוא מועדון כדורגל טורקי המבוסס בעיר הבירה אנקרה ומשחק בליגה הטורקית השלישית. צבעי המועדון הם סגול וצהוב וכינויו הוא "העות'מאנים".
היסטוריה

המועדון נוסד תחת השם "אנקרספור", עד שבשנת 2014 אימץ אם השם הנוכחי "אוסמנליספור" על שם עות'מאן הראשון, אך בשנת 2020 חזר לשמו הקודם.
ב-15 בספטמבר 2009, אנקראספור הורדה מהליגה הטורקית על ידי ועדת המשמעת המקצועית של הכדורגל (PFDK) בגלל מערכת היחסים הבלתי ספורטיבית שלה עם אנקרגוג'ו, שנחשבה כמנוגדת לתחרותיות ספורטיבית. כל משחקי אנקרספור בעונת 2009/2010 בוטלו וליריבה הוענק ניצחון 3–0. אנקרספור גורשה מהליגות הטורקיות על ידי TFF ב-4 באוגוסט 2010 עקב תביעה על ידי TFF על התנגדות להדחה כפויה ב-2009/2010.
בעונת 2013/2014, הם התקבלו מחדש לליגה הראשונה של TFF, ליגת המשנה הטורקית. בעונת 2014/2015 הם היו אלופי הליגה, מה שהביא לעלייתם לליגת העל הטורקית.
לאחר שסיימה את עונת 2015/2016 במקום ה-5, המועדון התחרה בליגה האירופית לראשונה בהיסטוריה. הקבוצה העפילה לשלב הבתים יחד עם סטיאווה בוקרשט, פ.צ. ציריך וויאריאל. הקבוצה העפילה שלב נוסף תוך שהיא מקדימה את ויאריאל מהליגה הספרדית, ושם הודחה על ידי אולימפיאקוס בהפסד 3–0 בסיכום שני המשחקים.
בעונת 2017/2018, תוך שהמועדון מתמודד עם בעיות כלכליות ואדמיניסטרטיביות, ירדה הקבוצה ליגה.
לאחר שהמשיכה לסבול מבעיות אדמיניסטרטיביות ואי יכולתם לחזק את הסגל שלהם עקב איסור ההעברות, נענשה הקבוצה בהורדה של 3 נקודות בעונת 2019/2020 כיוון שלא יכלה לעמוד בתנאי הרישיון הלאומי. בסיום עונת 2020/2021 נשרה הקבוצה לליגה השלישית.
המועדון עורך את משחקיו הביתיים באצטדיון אוסמאנלי שבאנקרה.
בדידותם של המספרים הראשוניים

| --- | --- |

עטיפת הספר
 מידע כללי
 מאת:  פאולו ג'ורדנו
 שפת המקור:  איטלקית
 סוגה:  רומן
 מקום התרחשות:  טורינו 
 הוצאה
 הוצאה:  Gruppo Mondadori 
 תאריך הוצאה:  2008 (עברית - 2010)
 מספר עמודים:  292 (עברית)
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  כתר ספרים
 תרגום:  יערית טאובר
 פרסים
 פרס סטרגה (2008)  פרס קמפיאלו (2008) 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002711695
 
בדידותם של המספרים הראשוניים (באיטלקית: La solitudine dei numeri primi) הוא רומן ביכורים מאת פאולו ג'ורדנו. הרומן פורסם בשנת 2008 באיטלקית. הספר זיכה את ג'ורדנו בפרס קמפיאלו ובפרס סטרגה בשנת 2008. בשנת 2010 התפרסמה גרסה קולנועית של הרומן עם שינויים מסוימים בבימויו של סאווריו קוסטאנזו.