stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מודל ההחלמה
כלים

מס' הכלים המנסים למדוד החלמה הוא מועט, וכלים אלה אינם מודדים רק את ההחלמה עצמה אלא משתנים הקשורים אליה באופן כלשהו. הם כוללים רווחה נפשית, מידת התקווה של האדם, הערכה עצמית, מסוגלות עצמית, אופטימיות, מידת ההתקשרות לאחרים ואופי הקשר עימם.
מדדים אלה אמנם פותחו בהתבסס על הנחות תאורטיות ונמצאו כקשורים למהלך ההחלמה (בהתאם לרעיונותיהם של אנטוני ודיגן).
למרות ההתקדמות הרבה בתחום, זו עדיין ראשית הדרך. יש לנסות ולבחון עד כמה הכלים האלה מודדים את השפעתן של התערבויות ספציפיות או מהלך ההחלמה לאורך זמן.
על אף קיומם של מגוון מכשולים ודאגות העולים בהקשר של מודל ההחלמה, נעשים עד היום צעדים פרקטיים רבים על מנת לבסס שירותים על פי עקרונותיו. בעיקר יש צורך להגדיר את ההחלמה בצורה  אופרציונלית כמו בהפרעות ביו-רפואיות אחרות (רמה, תדירות, משך הסימפטומים). כדי למדוד את קצב ההחלמה ממחלה צריך לבדוק את הדעיכה של הסימפטומים, וגם את הזמן שבו יש הפוגה מהם. אבל זה לבד לא מספיק, מדדים של שיפור בתפקוד פסיכו-סוציאלי חייבים להיות חלק בלתי נפרד מהגדרת ההחלמה.
מדדים אלה כוללים עבודה, לימודים, חיי משפחה, חברים, בילוי ופנאי וחיים עצמאיים. לכן, יש הבחנה חשובה בין ריפוי להחלמה- המושג החלמה מתאר את היכולת של אנשים להתאושש ולחיות חיים נורמליים ומלאים באופן סביר, למרות שהם פגיעים להישנות וחזרה של הסימפטומים.
החלמה צריכה להשפיע על תחום רחב יותר, להגביר את תחושת הפרט כאדם מוערך ואוטונומי, בעל שליטה על חייו, עם תקוות ושאיפות ברות השגה.
בהתאם לכך, יש צורך בשיטות מדידה חדשות אשר לוקחות בחשבון את השינוי בתפיסה של החלמה.
מספר מדדים מתוקננים פותחו על מנת להעריך היבטים שונים של החלמה (אם כי יש מידה של שונות בין מודלים מקצועיים ובין אלה שמקורם בתנועת הצרכנות). מספר שאלונים מתוקננים והערכות פותחו על מנת לנסות ולהעריך היבטים של מסע ההחלמה. אלה כוללים את ה-Milestones of Recovery (MOR) Scale, Recovery Enhancing Environment (REE) measure, the Recovery Measurement Tool (RMT) and the Recovery Oriented System Indicators (ROSI) Measure, the Stages of Recovery Instrument (STORI) ועוד.
חקיקה

במקביל להתפתחויות שחלו בשנים האחרונות במדינות רבות בעולם, בתחום שיקום הפרעות הנפש והבנת תהליך ההחלמה, הופיעו גם בישראל שינויים משמעותיים בתחום זה. בשנת 2000 נחקק חוק שיקום נכי נפש בקהילה. החוק הוא נקודת מפנה בתפיסת תפקיד השיקום במערך בריאות הנפש. עד לחקיקת החוק שירותי השיקום עסקו בעיקר בניסיון לבנות חלופה לאשפוז. חוק זה משקף את האמונה במרכזיות של האדם ושל איכות חייו, וכן מדגיש את חשיבות תפקידה של הקהילה בתהליך השיקום. החוק הוביל להתקדמות ניכרת בפיתוח שירותי השיקום בקהילה, שניתנו על ידי משרד הבריאות ויצרו בסיס לשותפות ודו-שיח בין מחלימים, בני משפחה, נותני שירות וקובעי המדיניות. "מטרתו של חוק זה לשקוד על שיקומם ושילובם בקהילה של נכי הנפש כדי לאפשר להם להשיג דרגה מרבית אפשרית של עצמאות תפקודית ואיכות חיים, תוך שמירה על כבודם ברוח חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו".
חשוב לציין שאין תקדים של חוק כזה לא בארץ ולא בעולם, חידושו בכך שהוא הראשון בתחום הבריאות בכלל ובתחום בריאות הנפש בפרט.
למרות שנחקק ומיושם באמצעות משרד הבריאות, הלך רוחו של החוק הוא הלך רוח קהילתי-חברתי-אזרחי, כאשר העוסקים ביישומו אחראיים על חייו החברתיים של אדם ואיכות חייו בקהילתו, הרבה יותר ממצבו הבריאותי ו/או הרפואי.
בעקבות החשיפה למודל ההחלמה, השתנתה התפיסה של אנשי מקצוע שהייתה בעבר דטרמיניסטית בכל הקשור למחלות נפש פסיכיאטריות. מודל ההחלמה והגישה הרב ממדית נתנו תקווה ומוטיבציה כי ניתן לשנות את מצבם של המטופלים, גם אלה הנחשבים בדרגה חמורה של המחלה, שפעם הסתכלו עליהם כ"חסרי תקווה".
מאבק בסטיגמה

היום קיימים הרבה יותר גישות וכלים המאפשרים לעזור לאנשים במצוקות נפשיות, אבל באופן פרדוקסלי, עדיין מעט אנשים יכולים להשתמש בהם בשל הסטיגמה החוסמת, מאחר שתחום בריאות הנפש מתאפיין בשתיקה, בושה ופחד.
הסטיגמה והאפילה החברתית והמוסדית המהווים מכשול מרכזי בשיקום, בהחלמה ובשילוב החברתי של אנשים המתמודדים עם מוגבלות. בתהליך השיקום המתמודדים ניצבים מול בעיה כפולה: מצד אחד, הם צריכים להתמודד עם האתגרים שמציבה בפניהם ההפרעה והמוגבלות המתלווה אליה, ומצד שני, הם צריכים להתמודד עם האתגרים הלא פשוטים מול החברה, שחלק מחבריה מחזיקים בעמדות שליליות כלפיהם והתנהגותם בעקבות כך עלולה לפגוע בהזדמנויות השילוב שלהם.
המחלימים וארגוני הצרכנים מציגים את ההחלמה במסגרת המאבק בסטיגמה והמאמץ להסיר מחסומים, להקצות משאבים ולהיות שותפים בתכנון מדיניות תואמת.
בעקבות ההתפתחויות הללו החלו להופיע בהדרגה שירותים שונים בקהילה שמטרתם לסייע בתהליך ההחלמה על ידי הפחתת הסטיגמה וקידום חיי קהילה מספקים.
פרקטיקה

מאז שנת 2000 פועלת המועצה הארצית לשיקום נכי נפש בקהילה אשר פיתחה את "האמנה לשיקום", המבטאת את עיקרי ההתפתחויות בארץ בתחום השיקום הפסיכיאטרי של נפגעי נפש בקהילה. מסמך זה מבוסס על עקרונות חוק השיקום, ומציג את הכוונות והיעדים בשמירת השירותים הקיימים ופיתוח שירותים חדשים בקהילה עבור אוכלוסייה מגוונות של אנשים עם מוגבלות נפשית.
בזכות האמנה, ניתן להגדיר יעדים ספציפיים יותר. היעדים חייבים להיות קשורים למטרת העל של החוק שהיא קידום שילוב קהילתי של אנשים עם מוגבלות נפשית, ועל בסיס לקחים מהפעלת המערכת עד כה. ניתן להגדיר שילוב קהילתי כך: "ההזדמנות לחיות בקהילה ולהיות נתפס על פי היכולות הייחודיות כמו כל אזרח אחר".
היעדים של מערך השיקום בבריאות הנפש בהתאם לשילוב בקהילה הם: דיור נתמך,  תעסוקה נתמכת, השכלה נתמכת, בריאות, פנאי ובילוי, רוחניות, אזרחות ומעורבות אזרחית, תפקידים חברתיים, תמיכה הדדית, הגדרה עצמית. הארגונים שמוציאים את העשייה לפועל הם: קבוצת שכולו טוב, "עמיתים", "קשת", "בנפשינו" "אשנב" ועוד.
מודל ההחלמה בשנים האחרונות שם דגש על שיפור התפקוד הפסיכו-סוציאלי כחלק מתהליך ההחלמה ועל כן יש חשיבות עליונה לשילוב החולים בקהילה בתחומים אלה.
בתחום התעסוקה עובדים בעיקר על שינוי ביחסי תלות-עצמאות, תפיסה עצמית, הפחתת סטיגמה, יצירת אפשרויות תעסוקה חדשות וכו'.
בתחום הפנאי והחברה ישנם מועדונים חברתיים של קבוצות השווים וליווי מאנשי מקצוע, מתוך הבנה שאחת הבעיות הקשות של המשתקמים היא הבדידות והקשיים ביצרת קשרים חברתיים ומערכות יחסים.
על אף חשיבותם, מדדי תוצאות לא הוגדרו עד כה באופן שיטתי ולכן קשה לעקוב אחר תוצאות העשייה השיקומיות בכלל, ויעילות ההתערבויות בפרט. על מנת שנוכל לעקוב אחר תוצאות ההתערבויות השיקומיות נבנתה מערכת הבונה את המדדים, אוספת נתונים ומכמתת אותם.
בנוסף, ישנם מנהלי תוכנית שיקום שתפקידם הוא להתאים את התוכניות לציפיות ולצרכים של המשתקם, משפחתו, מערכת השיקום, המערכת הטיפולית ומערכות רלוונטיות אחרות, וכן, יישום ההחלטות של ועדת השיקום.
ראו גם

ניהול מחלה והחלמה
שיקום פסיכיאטרי
טיפול קהילתי אסרטיבי
אל-מיסוד
פטרישיה דיגן
כביש 7111

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 סיווג:  כביש מקומי
 ציר:  כביש רוחב
 אורך:  2.3 ק"מ
 הקמה
 תקופת הבנייה:  ?–1961
 מיקום
 ערים ראשיות:  ניר עציון, עין הוד, ימין אורד
 נקודת התחלה:  צומת עין הוד
 נקודת סיום:  כיכר בין עין הוד, ימין אורד, ניר עציון ועין חוד.
 כבישים מסתעפים:  כביש 4
 מפגשים עיקריים:  דרך חקלאית שמקשרת את הכביש למשעול הגפנים בעתלית, שמקשר בהמשך לכביש 7110
 
 קואורדינטות:  32°42′10″N 34°58′50″E﻿ / ﻿32.702777777778°N 34.980583333333°E﻿ / 32.702777777778; 34.980583333333
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הכרמל מוגדלת) כביש 7111(למפת הכרמל רגילה) כביש 7111(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כביש 7111(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כביש 7111  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
כביש 7111 הוא כביש רוחב מקומי שמקשר את כביש 4 לכפר האמנים עין הוד, למושב ניר עציון, לכפר הנוער ימין אורד, ובהמשך, לאחר יציאה מהכביש, לעין חוד.
היסטוריה

הכביש נסלל בשנת 1961 כדי לאפשר גישה לעין הוד, לניר עציון ולימין אורד. עד אז דרך הגישה היחידה אליהם הייתה מכבישים פנימיים ביערות הכרמל.
אתרים בסמוך לכביש

שביל ישראל – שמתלכד עם הכביש למשך 100 מטרים.
הכביש עובר מדרום ליערות הכרמל.
ראו גם

כבישי ישראל
כביש 7110
עתלית
ערך זה הוא קצרמרבנושא תחבורה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נדב דוידוביץ'

| --- | --- |

 לידה:  5 ביולי 1969 (בן 55) תל אביב, ישראל 
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת תל אביב
 תואר:  פרופסור מן המנין
 תפקידים:  מנהל בית הספר לבריאות הציבור באוניברסיטת בן-גוריון בנגב (2015-היום)  יו"ר איגוד רופאי בריאות הציבור (2013–2019, 2021-נוכחי)
 
נדב דוידוביץ' (נולד ב-5 ביולי 1969) הוא פרופסור ורופא ישראלי, מומחה בבריאות הציבור, בעל תואר שלישי בניהול מערכות בריאות. מכהן כמנהל בית הספר לבריאות הציבור באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
ביוגרפיה

נולד בחיפה. בילדותו גדל בפרארה, איטליה ולאחר מכן בתל אביב. בוגר של הישיבה העירונית בתל אביב והקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה על שם תד ולין אריקסון. למד שנה בישיבת הסדר שעלבים, ואז עבר למסלול של עתודה רפואית. בין השנים 1988–1995 למד בבית הספר לרפואה על שם סאקלר באוניברסיטת תל אביב. את הסטאז' עשה במרכז הרפואי אסף הרופא-שמיר. במקביל ללימודי הרפואה השלים גם תואר בפילוסופיה בהצטיינות ותואר שלישי בהיסטוריה וסוציולוגיה של הבריאות. עבודת הדוקטורט שלו עסקה ביחס של הרפואה להומאופתיה והתפיסה שלה לאורך ההיסטוריה. מלבד אלה, הוא מוסמך אוניברסיטת בן-גוריון בבריאות הציבור. לאחר לימודי העתודה, שירת בצבא כרופא צבאי בתור רופא גדודי, חטיבתי ובענף בריאות הציבור בצה"ל, שם התמחה באפידימיולוגיה ובריאות הציבור. הוא סגן אלוף במילואים.
דוידוביץ' מכהן כפרופסור מן המניין באוניברסיטת בן-גוריון, היה יו"ר המרכז לחקר מדיניות בריאות בנגב וראש המחלקה לניהול מערכות בריאות ומכהן כראש בית הספר לבריאות הציבור בפקולטה למדעי הבריאות. במסגרת מלגת פולברייט (Fulbright) כיהן כפרופ' אורח בבית הספר לבריאות הציבור באוניברסיטת קולומביה, וכפרופ' אורח בבית הספר לבריאות הציבור של אוניברסיטת אילינוי, שיקגו. בשנים 2013–2019, כיהן כיו"ר איגוד רופאי בריאות הציבור. כיום יו"ר פורום בריאות הציבור של ההסתדרות הרפואית. משמש כסוקר מאמרים עבור עיתונים מדעיים מכובדים, ביניהם SCIENCE, LANCET ו-NEW ENGLAND JOURNAL OF MEDICINE.
דוידוביץ' חבר בארגונים הבאים:
איגוד רופאי בריאות הציבור בישראל.
הנציג הישראלי הרשמי בוועד המנהל של האיגוד האירופי לבריאות הציבור.
חבר בכח המשימה של COVID-19 של האיגוד האירופי של בתי הספר לבריאות הציבור.
חבר בוועד הלאומי של בריאות הציבור.
החברה הישראלית להיסטוריה ופילוסופיה של המדע (שימש כנשיא בין השנים 2010–2018).
חבר ועדת ההיגוי הלאומית לקידום בריאות במשרד הבריאות.
חבר הוועדה הציבורית להרחבת סל הבריאות לשנת 2023.
חבר מועצת הבריאות של משרד הבריאות.
חבר ועדת העשור לצמצום אי השוויון בבריאות.
חוקר ראשי וראש התוכנית למדיניות בריאות במרכז טאוב.
באוקטובר 2022 הוענק לו פרס על מצוינות במחקר מטעם איגוד בתי הספר לבריאות הציבור באירופה (ASPHER) על עבודתו בתחום אי השוויון וצמצום הפערים בבריאות.
דוידוביץ' נשוי לפרופ' מיכל אלברשטין, ולהם שלושה ילדים.
תחומי מחקר והתבטאויות בתקשורת

מחקריו של פרופ' דוידוביץ' בשני העשורים הראשונים של המאה עוסקים באי־שוויון בבריאות ובהשפעת המצב הכלכלי חברתי על הבריאות. ב-2015 פרסם יחד עם חבריו, מאמר המציג גישה 'רפובליקנית שוויונית רדיקלית' לפתרון בעיית אי השוויון שבכח ובמשאבים, בעיה שהיא הפרה של הזכות לבריאות, כדוגמת מדיניות המים ביישובים הלא מוכרים.
בראיון ב-2017 התבטא דוידוביץ' נגד תעשיית הטבק, שלדבריו רוצה למכר ילדים למוצריה ומפעילה לחצים רבים ומתוחכמים באמצעות לובינג.
בנובמבר 2021 תמך דוידוביץ' בחיסון ילדים מגיל 5 ומעלה בחיסון ה-mRNA נגד קוביד-19, שלדבריו "מגן עלינו כחברה".
הערות שוליים

1 2 3 4 5  המחלקה למדיניות וניהול מערכות בריאות - דוידוביץ' נדב, באתר in.bgu.ac.il
1 2  Nadav Davidovitch, מרכז טאוב (באנגלית אמריקאית)
↑  דפנה איזברוך, ‏ועדת סל הבריאות ל-2023 החלה לפעול: לראשונה ישתתף בה מומחה לבריאות הציבור, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 18 בספטמבר 2022
↑  מועצת הבריאות, באתר GOV.IL
↑  המלצות הביניים של וועדת העשור לצמצום אי השוויון בבריאות ואת דוח אי שוויון בבריאות וההתמודדות עמו לשנת, באתר GOV.IL
↑  Ben-Gurion University of the Negev - Prestigious Award for Prof. Nadav Davidovitch, in.bgu.ac.il
↑  Dani Filc, Nadav Davidovich, Nora Gottlieb, A Republican Egalitarian Approach to Bioethics: The Case of the Unrecognized Bedouin Villages in Israel, International Journal of Health Services: Planning, Administration, Evaluation 46, 2016-10, עמ' 734–746 doi: 10.1177/0020731415594601 (באנגלית)
↑   רוני לינדר, הפרופ' שמזהיר: "אנחנו עכברי מעבדה של חברת הסיגריות פיליפ מוריס", באתר TheMarker‏, 14 באפריל 2017
↑  פרופ נדב דוידוביץ: "חיסון של ילדים עכשיו ייתן לנו שקט", נבדק ב-2024-02-17
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007440290505171  VIAF: 240915664   WorldCat (עם VIAF): 240915664
BNI

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 מייסדים:  איוון מייסנר 
 תקופת הפעילות:  1985–הווה (כ־40 שנה) 
 מיקום המטה:  וינה 
  
 www.bni.com
 
Business Network International (בראשי תיבות: BNI; בעברית: רשת עסקים בינלאומית) היא חברת זכיינות אמריקנית שנוסדה על ידי ד"ר איוון מייסנר ב-1985, במטרה להקים קבוצות עצמאים ועסקים קטנים למטרת סיוע הדדי בגיוס לקוחות ורישות עסקי.
כיום לחברה זכיינים בכ-74 מדינות, והיא מפעילה רשת של כ-10,000 קבוצות ו-284 אלף חברים. הקבוצות נפגשות על בסיס שבועי במטרה שהחברים יסייעו האחד לשני במתן הפניות עסקיות וברקימת שיתופי פעולה עסקיים. החברה טוענת כי היא הגדולה בעולם העוסקת ביצירת הפניות עסקיות.
היסטוריה

הרעיון להקמת BNI נולד בנובמבר 1984, לאחר שאחד מלקוחותיו הגדולים של מייסנר, שהיה אז יועץ שיווק, עזב אותו והוא ביקש לחפש רעיונות כיצד לגייס לקוחות חדשים. יחד עם קבוצת אנשי עסקים הקים את קבוצת 'הרשת' שנפגשה לראשונה בינואר 1985. במרץ אותה שנה נפתחה קבוצה נוספת ועד סוף השנה נפתחו 20 קבוצות. ב-1991 החל מייסנר במחשבות על הפיכת הרשת לבינלאומית ושינה את שמה ל-BNI. בינואר 1993 נפתחה הקבוצה הראשונה מחוץ לארצות הברית בת'אנדר ביי שבאונטריו. בדצמבר 1995 נפתח הסניף הראשון באירופה - בבריטניה. ב-1996 נפתחה הזכיינות האוסטרלית, וב-1998 הזכיינות בדרום אפריקה. בנובמבר 2014 מונה גרהאם ווימילר (Graham Weihmiller) למנכ"ל החברה העולמית. במאי 2016 עבר מספר החברים בארגון את ה-200 אלף.
קבוצות

כל קבוצת BNI כוללת עצמאים ואנשי עסקים קטנים ממגוון רחב של מקצועות ותחומים, כשהכלל בארגון הוא שבקבוצה לא יהיו שני חברים מאותו מקצוע, במטרה למנוע מחברי הקבוצה להתחרות זה בזה. הקבוצות נפגשות על בסיס שבועי בשעות הבוקר, ולהן מבנה קבוע. הן כוללות הדרכה קצרה בתחום הנטוורקינג העסקי, מצגות אישיות בנות כ-30 שניות של כל אחד מחברי הקבוצה על העסקים שלהם - בהן החברים מציינים על פי רוב אלו הפניות עסקיות הם מחפשים. ומצגת מרכזית בת 8–10 דקות בה אחד מחברי הקבוצה מציג את העסק שלו בהרחבה. המציג המרכזי בכל מפגש נבחר על פי הגרלה מראש.
בין מפגש למפגש מצופים חברי הקבוצות לערוך מפגשים עסקיים אישיים זה עם זה ולהפנות זה לזה לקוחות, כשבכל מפגש הקבוצה מדווחת כמה מפגשים כאלו התרחשו, וכמה הפניות נוצרו. אנשים שקיבלו הפניות שהפכו לעסקאות, מודים במהלך המפגש באופן פומבי לעמיתיהם שהעבירו להם את ההפניה, תוך ציון סכום העסקה שנרקם בעקבותיה. הקבוצות מנהלות רישום מתמיד הן של מספר המפגשים וההפניות בין החברים, והן של סכומי הכסף שהחברים הרוויחו כתוצאה מהם.
הקבוצות מאפשרות לחבריהן להזמין אורחים למפגשים, וזאת במטרה להרחיב את שורותיהן ואת הקשרים העסקיים של חבריהן. אורח, רשאי לאחר שני ביקורים להגיש לקבוצה בקשה להצטרפות. בקשה זו נשקלת על ידי ועדת החברים של הקבוצה, המבצעת על המועמד בדיקה מעמיקה ובכללה שיחות עם ממליצים, בחינת מסמכים ואישורי העסק ואף בחינת מוצריו ועבודותיו. ההחלטה נמסרת למועמד בתוך שבועיים מהגשת הבקשה. מצטרפים חדשים מקבלים מהארגון סדנאות לפיתוח כישורי נטוורקינג, שיווק עצמי והפניית לקוחות.
החברים נדרשים להשתתף במפגשי הקבוצה, כשלמעלה משלוש היעדרויות בחצי שנה מהווים עילה לסילוקם מהקבוצה ופתיחת ה'תחום' או המקצוע שלהם להגשת מועמדויות חדשות. עם זאת, חבר קבוצה היודע כי הוא עתיד להיעדר מהפגישה, רשאי לשלוח במקומו 'מחליף מקום' שיספר על העסק - לקוח, עמית או עובד. במקרה שכזה, היעדרו לא יירשם כהיעדרות.
סכומי הפניות

כאמור, כל קבוצה מנהלת רישום עקבי של סכומי ההכנסה שחבריה עשו כתוצאה מהפניות עסקיות שחבריה העבירו זה לזה. הזכיין בכל מדינה ומדינה מקבל את הנתונים מראשי הקבוצות ומנהל רישום מדינתי, והחברה בכללה מנהלת רישום גלובלי.
לטענת החברה בשנת 2020 נרשמו ברחבי העולם כ-11.5 מיליון הפניות עסקיות בין חברי הארגון, שהניבו עסקאות בשווי 16.2 מיליארד דולרים. ב-2019 טען הארגון כי ההפניות הניבו 16.7 מיליאר דולרים. ב-2018 נטען כי הניבו כ-14 מיליארד דולרים. ב-2017 נטען כי הניבו כ-13.6 מיליארד דולרים וב-2016 כ-11.2 מיליארד דולרים.
עקרונות

העיקרון המרכזי אותו התווה מקים הארגון מייסנר הוא המוטו 'הנותן מקבל' - ככל שחבר הקבוצה משקיע בה יותר, נוטל על עצמו אחריות בוועדות הקבוצה ובארגון המפגשים, נפגש עם עמיתיו לקבוצה למפגשים עסקיים אישיים ובעיקר פועל להעביר להם הפניות עסקיות - כך המוטיבציה שלהם להפנות לקוחות גם אליו גדלה.
בשל העובדה שהארגון מתבסס על המלצות הדדיות, הוא שם דגש רב על אמינות ושירות איכותי. לכן, כן חבר מתחייב לקוד אתי לפיו ינהג בכנות עם חבריו לקבוצה ועם הלקוחות שיופנו אליו, יספק שירותים באיכות ובמחיר אליהם התחייב, יטפל ויעקוב אחר ההפניות העסקיות הנמסרות לו, ישמור על הקוד האתי במקצוע שלו, יקפיד על גישה חיובית ותומכת בחברי BNI וישקוד על בניית האמינות והמוניטין של חברי הארגון.
חריגה מעקרונות אלו, עשויה להביא להעלתו של חבר לדיון בוועדת החברים, ואף לסילוקו מהקבוצה.
BNI ישראל

BNI ישראל הובאה לארץ על ידי דניאל קוטניק, שעלה לארץ מארצות הברית ב-1970. ב-1998 לאחר שביקר בקנדה את גיסו וראה כיצד שגשגו עסקיו בזכות הצטרפות לקבוצה, החליט להביא את השיטה לארץ. הוא קנה את הזכיינות ולאחר עבודה קשה ומאומצת של הכנת השיטה לשוק הישראלי החל להקים קבוצות. בשיאה של עבודתו היו 50 קבוצות ברחבי הארץ. כיום הזכיינות הישראלית של BNI נמצאת בבעלותם של ירדן נוי ושמשון (סם) שורץ ומקיפה כ-60 קבוצות וכ-1,500 חברים.
כביש 8993

| --- | --- |

 מידע כללי
 סיווג:  כביש מקומי
 ציר:  כביש רוחב
 אורך:  כ־22 ק"מ
 מיקום
 נקודת התחלה:  צומת צפונית ליערה
 נקודת סיום:  צומת דרומית לשתולה
כביש 8993, הוא כביש רוחב מקומי במערב הגליל העליון, העובר בצמוד לגבול ישראל–לבנון. אורכו של הכביש הוא כ-22 ק"מ.
היסטוריה

הכביש נסלל בשנת 1957 כדרך כבושה לקראת הקמת היישוב אדמית בשנת 1958. סלילת הכביש תוארה על ידי מנחם תלמי במעריב:
באוגוסט 1965 נחנך המשך הכביש שהוביל ליישובים המוקמים אז, זרעית, שתולה ונטועה עד בירנית וכיסוי הכביש באספלט.
הערות שוליים

↑  יוסף אורי, הזבל הפך לכסף, למרחב, 24 בספטמבר 1957
↑  מנחם תלמי, מסע לאורך גבול הלבנון, מעריב, 27 ביוני 1958
↑  מנחם תלמי, מול הלבנון, מעריב, 27 באוגוסט 1965
↑  שפי גבאי, חבל בירנית נגאל מבדידותו, דבר, 30 באוגוסט 1965
ערך זה הוא קצרמרבנושא תחבורה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ג'יימס פלטשר

ג'יימס צ'יפמן פלטשר (בשם מלא באנגלית: James Chipman Fletcher, ‏ 5 ביוני 1919 – 22 בדצמבר 1991) היה המנהל הרביעי והשביעי של הסוכנות הלאומית לאווירונאוטיקה וחלל של ארצות הברית. כיהן בפעם הראשונה מ-27 באפריל 1971 עד 1 במאי 1977, ובפעם השנייה מ-12 במאי 1986 עד 8 באפריל 1989.
ביוגרפיה > שנותיו הראשונות - קריירה אקדמית

ג'יימס פלטשר נולד בניו ג'רזי בשנת 1919. הוא קיבל תואר ראשון בפיזיקה מאוניברסיטת קולומביה ב-1940. לאחר שסיים את התואר הראשון, עבד כפיזיקאי חוקר בלשכה לתחמושת של הצי האמריקאי. ב-1941 היה לעמית מחקר במעבדת קרוף באוניברסיטת הרווארד. ב-1941 עבר לאוניברסיטת פרינסטון כעמית הוראה, ומאוחר יותר מונה למרצה וחוקר.
בעזרת מלגה של איסטמן קודאק למד לתואר דוקטור בפיזיקה במכון הטכנולוגי של קליפורניה, וקיבל את התואר ב-1948. בתום לימודיו, פנה למחקר והוראה באוניברסיטאות הרווארד ופרינסטון. ב-1948 התחיל לעבוד בחברת יוז איירקרפט כמנהל מעבדת התאוריה והניתוח בחטיבת האלקטרוניקה. לאחר מכן עבד בחטיבת הטילים המונחים של תאגיד ראמו-וולדרידג', שהייתה אחראית על כל הטילים הבין-יבשתיים של ארצות הברית.
ב-1958 ייסד את תאגיד ספייס אלקטרוניקס בגלנדייל שבקליפורניה, שהפך לתאגיד ספייס ג'נרל לאחר מיזוג עם חטיבת החלליות של אירוג'ט ג'נרל. לאחר מכן מונה לסגן נשיא למערכות בתאגיד אירוג'ט ג'נרל בסקרמנטו, קליפורניה.
ב-1964 מונה לנשיא אוניברסיטת יוטה, תפקיד בו החזיק עד שמונה למנהל נאס"א ב-1971.
ביוגרפיה > ניהול נאס"א

ב-5 בינואר 1972 קיבל פלטשר מניקסון אישור להתחיל בפיתוח מעבורת החלל, ככלי התחבורה החללי העתידי של נאס"א. בנוסף, היה אחראי גם לתוכנית ויקינג, ששלחה חלליות בלתי מאוישות אל קרקע מאדים. בתקופתו גם בוצעו שתי משימות אל תחנת החלל האמריקאית סקיילאב, משימות שתוכננו עוד לפני כניסתו לתפקיד. הוא אישר גם את תוכנית וויאג'ר אל שולי מערכת השמש, ואת טלסקופ החלל האבל. הוא אישר גם את משימת אפולו-סויוז שבוצעה ב-1975, בה נפגשו בחלל לראשונה אסטרונאוטים אמריקאים וקוסמונאוטים סובייטים. אחד המניעים שלו לביצוע משימה זו היה ההשהיה הארוכה בין משימת אפולו האחרונה, ותחילת הטיסות במעבורת החלל, שתוכננה ל-1980
ביוגרפיה > בין התקופות

לאחר שעזב את נאס"א עבד כיועץ עצמאי בווירג'יניה, והיה חבר סגל אוניברסיטת פיטסבורג. בתקופה זו יעץ גם לקובעי מדיניות בנושאי תכנון מדיניות חלל. בין היתר, היה חבר ועדת ייעוץ שעסקה ביוזמת ההגנה האסטרטגית.
ביוגרפיה > קדנציה שנייה

לאחר אסון מעבורת החלל צ'לנג'ר בשנת 1986 הוא נקרא לשוב לתפקיד מנהל הסוכנות, ופיקח על שיקום נאס"א מן התאונה. במשך שנתיים ביצעה נאס"א תיקונים במאיץ הדלק המוצק שכשל בעת שיגור הצ'לנג'ר, ושינתה את מבנה ההנהלה שלה. פלטשר ווידא שנאס"א תשפר את הליכי הבטיחות והאמינות שלה, ותבצע שינויים ארגוניים שישפרו את היעילות שלה. שינויים שבוצעו במעבורת בתקופתו שיפרו את הבטיחות שלה, והוא דאג לפיתוח מערכת יציאה מהירה מן המעבורת לשעת חירום. החלטה חשובה שביצע הייתה להגדיל את השימוש במשגרים חד פעמיים לשיגור לוויינים.
ביוגרפיה > לאחר נאס"א - שנותיו האחרונות

ג'יימס פלטשר נפטר מסרטן ריאות בביתו שבפרברי וושינגטון די. סי., ב-1991.
הערות שוליים

↑  ג'יימס פלטשר, נפטר בגיל 72, מנהל נאס"א שתמך בתוכנית המעבורת, עיתון הניו-יורק טיימס, 1991
↑  Thomas O'Toole, "NASA Nominee Favors Cooperation with Russia" Washington Post,‏ 11 במרס 1971; והקונגרס האמריקאי, ועדת הסנאט למדעי אווירונאוטיקה וחלל, מועמדות ד"ר ג'יימס פלטשר למנהל נאס"א, הקונגרס ה-92, מושב ראשון, 1971, עמוד 14.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007317528605171  LCCN: n86023033  NARA: 10570808  SNAC: w6d822kh  SUDOC: 244918279  VIAF: 50700397   WorldCat (עם VIAF): 50700397
ליהיא לפיד

ליהיא חיה לפיד (נולדה ב-12 במאי 1968) היא סופרת, פעילה חברתית ועיתונאית ישראלית. אשתו של יושב ראש יש עתיד וראש האופוזיציה יאיר לפיד.
ביוגרפיה

נולדה בשם ליהיא חיה מן בערד, לתלמה ולרפאל (רפי) מן, נכדו של הרב משה אביגדור עמיאל. סבה מצד אמה עזב את פולין ועלה לארץ ישראל זמן קצר לפני השואה אך כל משפחתו נספתה בה. בגיל תשע עברה משפחתה עמה להתגורר ברמת השרון, שם מנהלים הוריה חנות לחפצי אמנות ויודאיקה. את לימודיה התיכוניים עשתה בבית ספר לאמנויות תלמה ילין שבגבעתיים, במגמת אמנות פלסטית.
בשנים 1986–1988 שירתה בצה"ל כצלמת העיתון הצבאי "במחנה".
לאחר שחרורה, למדה צילום בקמרה אובסקורה - בית הספר לאמנות שבתל אביב, ואז למדה ספרות ושירה בפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת תל אביב אך נשרה לפני סיום לימודיה האקדמיים שם.
קריירה

שימשה כצלמת עיתונות במוסף "הארץ" ובמוספי "מעריב".
בשנים 2003–2019 הייתה בעלת טור בחדשות מקומיות של "ידיעות תקשורת" (חלק מ"קבוצת ידיעות אחרונות"). הטור עסק בתחומי חיים רבים מתוך נקודת מבטה הנשית והאמהית.
לפיד פרסמה 13 ספרים, בהם ספרי ילדים, ספרי מתכונים ורומנים.
ב-2003 הגישה לפיד תוכנית דוקו בזכיינית ערוץ 2, טלעד. התוכנית נקראה "גברים" שבדקה את הסטריאוטיפים על "הגבר הישראלי". למרות שקיבלה פנייה להגיש שני פרקים נוספים, לפיד סירבה, והסדרה ירדה לאחר שמונה פרקים בלבד.
משנת 2016 משמשת כנשיאת כבוד עמותת שק"ל (שילוב קהילתי לאנשים עם מוגבלויות), עמותה ישראלית המפעילה תוכניות דיור בקהילה, מרכזי תעסוקה מוגנת ומרכזים טיפוליים לאנשים עם צרכים מיוחדים.
בשנת 2021 העלתה מופע משותף עם דנה ברגר בשם "מופע בין המילים לשירים", שכלל שירים שביצעה ברגר וטקסטים שקראה לפיד.
בשנת 2022 השתתפה בספיישל VIP של תוכנית הבישול ״מאסטר שף״ והגיעה למקום החמישי.
חיים אישיים

ב-1990 נישאה לעיתונאי יאיר לפיד (לימים ראש ממשלת ישראל ה-14 ונכון ל-2024, ראש האופוזיציה) ולהם שני ילדים משותפים, בן ובת, שאובחנה כאוטיסטית. משפחת לפיד מתגוררת בשכונת רמת אביב ג' שבצפון תל אביב.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |   |   |   |   |   |  דוד גלעדי  דוד גלעדי     |  דוד גלעדי  דוד גלעדי     |  דוד גלעדי  דוד גלעדי     |   |   |
 
|   |   |  טומי לפיד  טומי לפיד     |  טומי לפיד  טומי לפיד     |  טומי לפיד  טומי לפיד     |     |  שולמית לפיד  שולמית לפיד     |  שולמית לפיד  שולמית לפיד     |  שולמית לפיד  שולמית לפיד     |   |   |
|   |   |   |   |   |     |   |   |   |   |   |
|  יאיר לפיד  יאיר לפיד     |  יאיר לפיד  יאיר לפיד     |  יאיר לפיד  יאיר לפיד     |   |  ליהיא לפיד  ליהיא לפיד     |  ליהיא לפיד  ליהיא לפיד     |  ליהיא לפיד  ליהיא לפיד     |   |  מירב רוט  מירב רוט     |  מירב רוט  מירב רוט     |  מירב רוט  מירב רוט     |
 
|   |   |   |   |  ניר כנען  ניר כנען     |  ניר כנען  ניר כנען     |  ניר כנען  ניר כנען     |   |  נטע רוט  נטע רוט     |  נטע רוט  נטע רוט     |  נטע רוט  נטע רוט     |
ספריה

סודות ששמרתי בבטן, תל אביב: קשת, תשס"א, 2001. (רומן) היה רב-מכר, מספר על ארבע נשים, בחדר אחד, שלושה ימים אחרי הלידה.
לחש הקסמים (ספר הילדים) כנרת זמורה ביתן, תשס"ו, 2006.
אוסף המתכונים של ליהיא לפיד, תל אביב: משכל (ידיעות ספרים), תשס"ז, 2007.
אשת חיל, כנרת זמורה ביתן, תשס"ח, 2008. (רומן) עוסק בחוויית האמהות ומורכבות חיי המשפחה המודרנית.
זאת השנה שלך, כנרת זמורה ביתן, תש"ע, 2010.
חמישה דברים, כנרת זמורה ביתן, תש"ע, 2010.
מגילת החירות שלי, כנרת זמורה ביתן, תש"ע, 2010.
הסבתא של היום, כנרת זמורה ביתן, תש"ע, 2010.
עכשיו את אמא, כנרת זמורה ביתן, תש"ע, 2010.
סבא השמן וסבא הרזה, כנרת זמורה ביתן, תשע"ב, 2012.
אני לא יכולה להיות תמיד נהדרת, כנרת זמורה ביתן, תשע"ג, 2013.
להיות אמא של חייל, משכל (ידיעות ספרים), תשע"ח, 2018.
זרות, כתר, תשפ"א, 2021. (רומן) מספר על שתי נשים, צעירה וזקנה, שנפגשות בנסיבות מוזרות וצריכות זו את זו. הזכויות לתרגום הספר נרכשו בידי הוצאת הרפר קולינס.