stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עננות אורוגרפית

תהליך יצירת עננות אורוגרפית וצל גשם כתוצאה מתנועת אוויר הנתקל במכשול גאוגרפי: 
 1. תנועת אוויר הפוגע בהר מוסט כלפי מעלה ומתפתח לעננות ממטירה.
 2. בצידו השני של ההר גולש אוויר חם ויבש
עננות אורוגרפית (באנגלית: Orographic lift – עילוי אורוגרפי) היא תופעה מטאורולוגית של יצירת עננים המתרחשת כאשר מסת אוויר הנעה בכיוון אופקי נתקלת במכשול גאוגרפי טבעי כגון הר או רכס הרים. כתוצאה מכך, מוסטת תנועת האוויר כלפי מעלה. תנועה זו גורמת להתקררות מהירה שלו בתהליך אדיאבטי, וכתוצאה מכך נגרמת עלייה בלחות היחסית עד ל-100% וליצירת עננות אשר לעיתים יכולה להיות גם עננות ממטירה.
כמות המשקעים הגדולה ביותר הנוצרת כתוצאה מתהליך יצירת עננות אורוגרפית מתרכזת בצלע הרכס הפונה אל הרוח ואשר בו תנועת האוויר כלפי מעלה היא הישירה והמהירה ביותר.
כאשר האוויר יורד בחזרה מצידו השני של הרכס הוא מתחמם ומתייבש ויוצר אזור המכונה צל גשם.
תנועת האוויר כלפי מטה מתרחשת כאשר מסה של אוויר יציב מוסעת מעל פסגת הרכס באמצעות הרוח המתחזקת עם העלייה בגובה. כתוצאה מכך הלחות יורדת וחום כמוס משתחרר. עם הירידה בגובה עולה גם הלחץ של מסת האוויר וכתוצאה מכך היא מתחממת. תנועת האוויר כלפי מטה במורד הצלע המוסתרת מן הרוח מכונה רוח פן.
ענן דגל במטרהורן
ענן עדשה
עננות אורוגרפית יכולה לצור סוגים שונים של עננים:
ערפל – נוצר בדרך כלל כתוצאה מתנועת האוויר לאורך ובמעלה המדרון הפונה לרוח ומתרכז סביב הפסגה.
ענן דגל – נוצר כתוצאה מרוח חזקה במיוחד הנושבת אופקית בהרים מבודדים שאינם חלק מרכס או בעלי שיפועים חדים. הענן נוצר כתוצאה ממערבולות ותנועת אוויר אופקית הפוגעת בהר.
ענן עדשה – נוצר כתוצאה מתנועת האוויר מעל הפסגה (גלי הרים) כאשר טמפרטורת האוויר קרובה לנקודת הטל.
בישראל

הדוגמאות המוכרות ביותר בישראל להיווצרות עננות אורוגרפית הן ברכס הרי יהודה וברכס הגלבוע. אוויר לח הנע מכוון הים התיכון מתגבש לעננים הממטירים כמות מעטה יחסית של גשם בהמשך דרכם ממישור החוף לאזור השפלה ואת כמות הגשם הרבה ביותר הם מורידים על המפנה המערבי של הרכסים. מעבר לקו פרשת המים של הרכסים וכתוצאה מהפרש הגבהים שלהם למדבר יהודה ולבקעת הירדן, חל תהליך משמעותי של התחממות והתאדות טיפות מים וכמות המשקעים שנותרת בעננים כשהם מגיעים למדבר ולבקעת הירדן מועטה מאוד במדרונות המזרחיים שלהם ביחס לאלה שבמדרונות המערביים.
לקריאה נוספת

Whiteman, C. David (2000). Mountain Meteorology: Fundamentals and Applications. Oxford University Press.* ISBN 0-19-513271-8.
סטלאג לופט III

| --- | --- |
דגם של חלק מהמחנה, המוצג במוזאון הסמוך לאתר המחנהדגם של חלק מהמחנה, המוצג במוזאון הסמוך לאתר המחנה
 מידע כללי
 סוג:  מחנה שבויים 
 כתובת:  ז'אגאן 
 מיקום:  ז'אגאן 
 מדינה:  פולין 
 קואורדינטות:  51°35′55″N 15°18′27″E﻿ / ﻿51.59861°N 15.3075°E﻿ / 51.59861; 15.3075
  (למפת גרמניה מוגדלת) שטוטגרט מינכן ברלין קלן ברמן המבורג פרנקפורט הנובר דיסלדורף לייפציג דרזדן נירנברג קיל בון מגדבורג ארפורט רוסטוק מיינץ פרייבורג שוורין לוקס. הולנד בלגיה צרפת דנמרק צ'כיה פולין אוסטריה שווייץ הים הבלטי הים הצפוניסטלאג לופט III(למפת גרמניה רגילה) שטוטגרט מינכן ברלין קלן ברמן המבורג פרנקפורט הנובר דיסלדורף לייפציג דרזדן נירנברג קיל בון מגדבורג ארפורט רוסטוק מיינץ פרייבורג שוורין לוקס. הולנד בלגיה צרפת דנמרק צ'כיה פולין אוסטריה שווייץ הים הבלטי הים הצפוניסטלאג לופט III
 
דגם של חלק מהמחנה, המוצג במוזאון הסמוך לאתר המחנה
סטלאג לופט III ‏(Stalag Luft III) היה מחנה שבויים במזרחה של גרמניה, ששימש במהלך מלחמת העולם השנייה לשם החזקתם של אנשי צוות אוויר של בעלות הברית, שנפלו בשבי הגרמני. המחנה זכה לפרסום בעקבות בריחה של 76 שבויים ממנו ב־24 במרץ 1944 דרך מנהרה שחפרו.
המחנה

המחנה הוקם בחבל שלזיה תחתית, ליד העיר זגן (Sagan), כ־160 קילומטרים מדרום–מזרח לברלין (היום – בתחום פולין). הוא הוקם לשם כליאת שבויים אנשי צוות אוויר (לעיתים נכלאו בו גם שבויים מחילות אחרים) ועמד תחת פיקוד חיל האוויר הגרמני. המחנה שימש לכליאת קצינים, אך במהלך הרחבתו נוספו בו חלקים שנועדו לכליאת חוגרים.
אתר המחנה שכן בלב יער אורנים. חלקו הראשון שהוקם היה המתחם המזרחי, שנפתח ב־21 במרץ 1942. בו נכלאו שבויים מחיל האוויר המלכותי הבריטי ומזרוע האוויר של הצי הבריטי. באפריל 1942 נפתח המתחם המרכזי במחנה, בו שוכנו בהמשך שבויים אמריקאים. המתחם הצפוני, בו שוכנו שבויים בריטים, נפתח במרץ 1943. המתחם הדרומי – לאמריקאים – הופעל בספטמבר 1943, וביולי 1944 נפתח עבורם גם המתחם המערבי. בשיא גודלו השתרע המחנה על פני 243 דונמים ונכלאו בו כ־10,900 שבויים – 7,500 אמריקאים, 2,500 בריטים ו־900 בני לאומים אחרים, ששירתו בחיל האוויר המלכותי.
סגל השומרים של המחנה מנה כ־800 איש. הם היו חיילים שהיו מבוגרים מדי לשירות צבאי, או חיילים צעירים שנמצאו שם במסגרת חופשה להחלמה מפציעה או משירות קרבי ממושך.
מפקד המחנה היה גנרל פרידריך וילהלם פון לינדאיינר-וילדאו. מפקד זה נחשב כמי שכיבד בדרך כלל את דיני המלחמה בנוגע לשבויים וזכה על כך להערכת מפקדי השבויים במחנה.
חיי המחנה

כל אחד מן המתחמים הכיל 15 צריפי אסירים. הם הכילו חדרים, ששטח כל אחד מהם היה 11 מטרים מרובעים. בכל אחד מאלו שוכנו 15 שבויים, שישנו בחמש מיטות בנות שלוש קומות.
לשבויים במחנה נופקה מנת מזון יומית של כ־1,930 קלוריות – כ־10% פחות מהדרוש לאדם שאינו מועסק עבודה גופנית. מנות אלו הושלמו על ידי חבילות הצלב האדום שחולקו לשבויים ועל ידי חבילות ששלחו להם בני משפחותיהם. כמו כן התנהל סחר חליפין בין השבויים, והגרמנים שילמו לקצינים שבויים "כסף מחנה" (Lagergeld) שבו היו יכולים לרכוש את אותם פריטים שאותם הציעו להם הגרמנים למכירה, כמו בירה חלשה שנמכרה מדי שלושה חודשים. בכל המחנות היה נהוג שהקצינים יפרישו שליש מכסף המחנה לטובת החוגרים, שלא קיבלו אותו, אך במחנה זה הוכנס כל הכסף לקופה ששימשה את כלל השבויים.
בסטלאג לופט III הייתה תוכנית פנאי מאורגנת ומגוונת. השבויים עסקו בסוגי ספורט שונים – אתלטיקה, כדורעף, כדורסל, כדור בסיס, טניס שולחן, אגרוף וסיוף, וליגות מתחרות הוקמו במקצועות אלו. ברכת אגירה למים לצורכי כיבוי אש שימשה לעיתים לשחייה. במחנה הייתה ספרייה גדולה ובה אף למדו השבויים לימודים אקדמיים ונבחנו בבחינות שסיפק הצלב האדום. במחנה פעל תיאטרון, שבו הועלו בקביעות הצגות ברמה גבוהה. השבויים השתמשו ברמקול של המחנה כדי להשמיע חדשות ומוזיקה. שני עיתונים פורסמו על ידם ארבע פעמים בשבוע.
כדי למנוע מהגרמנים להשתיל סוכנים בקרב השבויים דרשה הנהגת השבויים שלכל שבוי חדש שהגיע למחנה יערבו שניים שיכירוהו. כל שבוי שלא נמצאו לו ערבים נחקר חקירה נמרצת והופקד עליו ליווי של שבויים שהלכו עמו לכל אשר הלך עד אשר נחה דעתם לגבי אמינותו. מספר סוכנים סמויים נחשפו בדרך זו. השומרים הגרמנים (שכונו Goons, כלומר בריונים) זכו לליווי קבוע של שבויים, שהשתמשו בשיטה משוכללת של סימנים כדי להזהיר על מקום הימצאם, ותנועותיהם אף תועדו בכתב ביומן שנוהל לשם כך.
בריחות מהמחנה

שלוש תכונות של המחנה עשו אותו לקשה לבריחה. ראשית, הוא נבנה במתכוון באתר של קרקע חולית, שהיה קשה ביותר לחפור בה מנהרות בריחה, שכן היא הייתה מתמוטטת כמעט מיד על החופרים. כמו כן קשה היה לשבויים להיפטר מן החול שחפרו במנהרות, שצבעו היה בהיר. שנית, צריפי השבויים במחנה הוקמו כשהם מוגבהים על ערימות לבנים בגובה של 60 סנטימטרים. כך היה קל לשומרים להבחין בניסיונות לחפור בקרקע שתחתיהם. שלישית, סביב מתחם המחנה הציבו הגרמנים מיקרופונים סייסמוגרפיים כדי לאתר קולות של חפירת מנהרות.
למרות כל האמצעים עשו השבויים ככל יכולתם להימלט מהמחנה, ובסופו של דבר נחפרו תחתיו כמעט מאה מנהרות. רוב ניסיונות הבריחה לא עלו יפה והגרמנים גילו כמעט את כל המנהרות, אך כמה מניסיונות הבריחה בלטו בהישגיהם ובנועזות שבהם.
בראש ועדת הבריחה במתחם הצפוני, שבו שהו טייסים בריטים וטייסים ממדינות אחרות, ששירתו בחיל האוויר המלכותי, עמד שבוי ותיק ומנוסה בבריחות, מפקד הטייסת רוג'ר בושל, שזכה לכינוי "איקס הגדול" (Big X). הוא היה הוגה הבריחה הגדולה שיצאה לפועל במרץ 1944.
בריחות מהמחנה > בריחת הסוס הטרויאני

הבריחה המוצלחת הראשונה מהמחנה התרחשה בסתיו 1943. בחודשים שלפני כן היו השבויים מוציאים לחצר הסמוכה לגדר התיל של המחנה סוס קפיצות ועורכים תרגילי התעמלות בעזרתו. למעשה היה זה סוס טרויאני מודרני: בתוכו הסתתרו שבויים ועמם כלי חפירה (קערות מתכת ומוטות מתכת) ומכלים לחול. בכל יום הועמד הסוס באותה נקודה בחצר, ולאחר תום חפירת המנהרה שם באותו יום כוסה פתחה בקרש עץ ובחול. בדרך זו חפרו שלושה שבויים במשך שלושה חודשים מנהרה באורך של 30 מטר אל מעבר לגדר התיל. הם לא השתמשו בתמוכות למנהרה למעט בכניסה אליה. תרגילי ההתעמלות הסוו לא רק את טבעו האמיתי של הסוס אלא גם את רעשי החפירה. ב־19 באוקטובר 1943 ברחו שלושה שבויים דרך המנהרה. כולם הגיעו לחוף הים הבלטי והצליחו להגיע לבריטניה. הבריחה הגדולה, שתתואר בהמשך, האפילה זמן רב על בריחה מוצלחת זו.
בריחות מהמחנה > בריחת החיטוי מכינים

ניסיון בריחה זה נהגה על ידי רוג'ר בושל ונערך ב־12 ביוני 1943. שני שבויים, שהיו לבושים במדים מזויפים של שומרים גרמנים, הובילו קבוצה של 24 שבויים אל מחוץ למחנה בתואנה של הליכה למרחץ לצורך חיטוי והשמדת כינים. אנשי הקבוצה ברחו, אך נלכדו כולם בתוך שעות. הם הוחזרו למחנה למעט שניים, שהועברו למחנה שבויים אחר. קבוצה שנייה בת שבעה שבויים שניסתה לצאת את המחנה בעקבות הראשונה תחת אותו סיפור כיסוי נלכדה, שכן אישור היציאה שהציג השומר המזויף שלה היה פג תוקף. אנשי קבוצה זו הושלכו לצינוק לזמן מה.
הבריחה הגדולה > ההכנות לבריחה

באביב 1943 החלו במתחם הצפוני של המחנה הכנות לבריחה המונית של שבויים. ראש ועדת הבריחה של המתחם, רוג'ר בושל, קבע את המדיניות בנושא. הוא החליט כי ייאסרו יוזמות פרטיות לניסיונות בריחה, וכי כל המאמצים ירוכזו לחפירת שלוש מנהרות ארוכות בעומק רב שישאו את השמות "טום", "דיק" ו"הארי", אשר אחת מהן תשמש לבסוף לבריחה. כל מנהרה תשמש כערובה לאחרות במקרה ואיזו מהן תתגלה על ידי הגרמנים.
בושל קבע גם יעד חסר תקדים מבחינת מספר הבורחים. עד אז ניסו לברוח 12–25 שבויים בבת אחת. בושל תכנן להבריח 200 שבויים, שלכל אחד מהם יוכנו בגדים אזרחיים, ציוד בריחה (כמו מצפנים ומפות) ומסמכי זיהוי ותעודות מעבר מזויפים.
הכנת כל הדרוש לצורכי השבויים המיועדים להימלט כמו גם חפירת המנהרות וציודן, הצריכו שימוש בכלים וציוד רבים ואלו יוצרו מכל הפריטים שהשבויים יהיו יכולים להניח עליהם יד, תוך הפגנת יצירתיות ויוזמה גדולים. פריטים מועילים הושגו גם מידי שומרים גרמנים ידידותיים תמורת טובות הנאה כסיגריות ושוקולד. אלו כללו למשל לוחות זמנים של רכבות שהשבויים קיוו לנסוע בהן ומסמכים רשמיים שהשבויים רצו לייצר העתקים מזויפים שלהם.
הבריחה הגדולה > הבריחה

הבריחה נקבעה ללילה שבין 24 ו־25 במרץ, כשבוע לאחר השלמת המנהרה. במועד זה שרר לילה ללא ירח, שהיה דרוש לבורחים. אז התכנסו המיועדים לבריחה בצריף 104 כשהם לבושים בבגדי הבריחה שלהם ועמם ציוד הבריחה והתעודות שהוכנו עבורם.
שני מכשולים התגלעו במהרה. דלת הכניסה למנהרה הייתה תקועה וכשעה וחצי אבדה בטרם הצליחו לפתוח אותה. בהמשך התבררה עובדה חמורה יותר: המנהרה, 102 מטרים אורכה, נחשבה כמסתיימת מעבר לקו העצים שהקיפו את המחנה ושנועדו להסתיר את יציאת הבורחים מהמנהרה, אך משנפתח פתחה המרוחק התברר שהמנהרה קצרה משחשבו, ושהפתח נמצא בשטח הפתוח שלפני קו העצים ובקרבת מגדל שמירה. הקרקע הייתה מושלגת ולכן גבר הסיכון לגילוי על ידי השומרים, שכן צעדי הבורחים יותירו עקבות כהים בשלג.
כפתרון חלקי למצב שנוצר הועבר חבל מפתח המנהרה אל תוך היער, והבורחים יצאו מהמנהרה רק לאחר שהקודמים להם הודיעו להם על ידי משיכת החבל שהשומרים הגרמנים המסיירים התרחקו מפתח המנהרה. מצב זה האט את קצב יציאת השבויים מהמנהרה. בהמשך הופסק החשמל במחנה לזמן מה בשל התקפת אוויר, ובשעה 01:00 קרסה המנהרה והיה הכרח לתקנה. תקלות אלו עיכבו את הבריחה עוד יותר. בפועל יצאו מהמנהרה לא שבוי אחד לדקה כמתוכנן, אלא כעשרה בשעה.
במהרה הועבר מסר לשבויים הממתינים לבריחה, שאלו בעלי מספר בריחה (כלומר מקום בתור לבריחה) מעל ל־100 לא יספיקו לעבור במנהרה לפני עלות השחר. כדי שלא לחשוף את הבריחה ולהסתכן במוות (התנועה בין הצריפים נאסרה בשעות הלילה, באיום של ירי) הם לא חזרו לצריפיהם אלא נשארו בצריף 104 ולבשו שוב את בגדי המחנה שלהם.
לאחר ש־76 שבויים יצאו מהמנהרה, נתגלה בשעה 4:55 השבוי הבא שיצא ממנה על ידי השומרים הגרמנים ונלכד. הופעלה אזעקה במחנה. הגרמנים החלו לחפש בצריפים את פתח המנהרה, וצריף 104 היה מהאחרונים שהגיעו אליהם. כך זכו השבויים שבו לארכה שאפשרה להם להשמיד את מסמכיהם המזויפים. למרות זאת לא גילו הגרמנים את הפתח. הוא נתגלה רק לאחר ששומר גרמני נכנס למנהרה וזחל לאורכה עד שנלכד בקצה האחר שלה. הוא קרא לעזרה ואז פתחו השבויים את המנהרה וגילו לשוביהם את מיקומה.
הבריחה הגדולה > לאחר הבריחה

מבין 76 השבויים שעברו דרך המנהרה נתפסו 73 בתוך ימים במצוד נרחב שערכו הגרמנים. 17 מהשבויים שנתפסו הוחזרו למחנה סטלאג לופט III, שניים הועברו למחנה שבויים אחר וארבעה נשלחו למחנה הריכוז זקסנהאוזן.
יתר 50 השבויים שנתפסו, ובהם גם רוג'ר בושל, הוצאו להורג על ידי הגסטפו. הם נרצחו כיחידים או בזוגות זמן קצר לאחר לכידתם. הדבר נעשה בפקודה ישירה של אדולף היטלר, שביקש להרתיע בדרך זו שבויים מבריחות נוספות. למעשה רצה היטלר לחסל את כל הבורחים, אך מפקד הלופטוואפה הרמן גרינג שכנע אותו להמית רק חלק מהם מחשש למעשה תגמול של בעלות הברית נגד טייסים גרמנים שבויים. היטלר קבע שיש להמית 50 מהבורחים וההוראה הועברה על ידי היינריך הימלר אל הגסטפו. בחירת השבויים העתידים להירצח נעשתה על ידי גנרל האס אס ארתור נבה.
21 מהנרצחים היו בריטים, שישה היו קנדים, שישה פולנים, חמישה אוסטרלים, שלושה דרום אפריקנים, שני ניו זילנדים, שני נורווגים, ושבוי אחד מבלגיה, צ'כוסלובקיה, צרפת, יוון וליטא. לאחר המלחמה נקברו הנרצחים בבית קברות צבאי בריטי בעיר פוזנן שבמערב פולין.
שלושה מהשבויים שברחו מן המחנה הצליחו בבריחתם והגיעו לבריטניה דרך ארצות נייטרליות: שני טייסים נורווגים הגיעו לשוודיה, וטייס הולנדי הגיע דרך צרפת לספרד.
לאחר גילוי הבריחה ערכו הגרמנים ספירת מלאי של הציוד במחנה, שגילתה גם היא, את גודל היקפו של המבצע. נמצא כי נעלמו בין השאר פריטים אלו:
4,000 קרשי מיטות
90 מיטות קומתיים, 62 שולחנות בגדלים שונים ו־76 שרפרפים
1,219 סכינים, 582 מזלגות ו־478 כפות
1,400 פחיות אבקת חלב
300 מטרים של כבל חשמלי
1,700 שמיכות ו־160 ציפות לכרים (שימשו לתפירת בגדים לבורחים).
מפקד המחנה הודח מתפקידו בעקבות הבריחה, וניצל ממוות רק משום שהעמיד פנים כי הוא חולה במחלת נפש. בסוף המלחמה נכנע לצבא הבריטי, בילה שנתיים במעצר ושוחרר בשנת 1947.
מפקד המחנה החדש, אוברסטלויטננט אריך קורדס, הודיע לראשי השבויים ב־6 באפריל 1944 על הריגת 41 מהשבויים שנמלטו. הוא הוחלף זמן קצר לאחר מכן על ידי אוברסט פרנץ בראון. זה היה מזועזע מרצח השבויים עד כי התיר לשבויים במחנה להקים גלעד לזכרם. גלעד זה עדיין עומד על תילו.
הגרמנים סתמו את מנהרת הארי על ידי שפיכת טונות של חול ופסולת לתוכה.
מנהרת ג'ורג'

לקראת סוף המלחמה חפרו שבויים במחנה מנהרה בשם "ג'ורג'". היא נחפרה תחת רצפת התיאטרון של המחנה. היא לא נועדה לבריחה, כי אם לאפשר לשבויים להגיע לנשקייה של שומרי המחנה. היה זה אמצעי שננקט על ידי השבויים כדי שיוכלו להצטייד בנשק ולהגן על עצמם במידה והאזרחים הגרמנים הגרים בסמוך למחנה יבקשו לפרוץ לתוכו ולפגוע בשבויים. מנהרה זו לא הופעלה לבסוף.
שחרור שבויי המחנה

ב־27 בינואר 1945, כשהצבא האדום במרחק 20 קילומטרים מהמחנה, הוצעדו השבויים ממנו, בטמפרטורות מתחת לאפס ודרך שלג בגובה של 15 סנטימטרים. לאחר שהגיעו לעיר שפרמברג (Spremberg), כ־80 קילומטרים מערבה משם, פוזרו השבויים ונשלחו למחנות השבויים סטלאג VIII-A וסטלאג XIII-D בדרום גרמניה. ב־13 באפריל פונה המחנה השני לנוכח התקרבות הצבא האמריקאי אליו ושוכניו הועברו לסטלאג VIII-A. רבים מהשבויים ברחו בדרך ללא התנגדות מצד שומריהם הגרמנים. במחנה החדש, שנבנה עבור 14 אלף שבויים, נדחסו עתה 130 אלף ותנאי הדיור היו גרועים ביותר. ב־29 באפריל שחרר הצבא האמריקאי את המחנה.
שפיטת האחראים לרצח השבויים

לממשלת בריטניה נודע על רציחת חמישים השבויים לאחר ביקור של נציגי הצלב האדום השווייצרי במחנה בתחילת מאי 1944. מיד לאחר מכן הוחזר לבריטניה בשל בריאות לקויה מפקד הלהק הרברט מאסי, הקצין הבריטי הבכיר במחנה, וגם הוא דיווח לממשלה על שאירע. הידיעה הכתה גלים ועוררה זעם רב. שר החוץ אנתוני אידן הודיע על כך לפרלמנט בחודש מאי ושנית ביוני, בהבטיחו כי ימוצה הדין עם מבצעי הפשע.
לאחר כניעת גרמניה מונה צוות חקירה בן 19 איש של המשטרה הצבאית של חיל האוויר המלכותי לאתר את רוצחי השבויים הבורחים. חקירה מקיפה שניהל הצוות במשך שלוש שנים זיהתה 72 איש – לרבות בכירים במשטר גרמניה הנאצית – כמבצעי הרציחות או שותפים להן. שני משפטים צבאיים נערכו למעורבים ברציחות בהמבורג שבגרמניה ב־1947 וב־1948. ‏38 מהמעורבים נשפטו והורשעו. 21 מהם נידונו למוות ונתלו, והיתר נידונו לעונשי מאסר שונים.
אתר המחנה כיום

באתר מחנה סטלאג לופט III נותרו שרידים מעטים בלבד למבנים שעמדו בו, ועצים צמחו סביבם. הונחו בו על פני הקרקע שלטים באנגלית ובפולנית, המצביעים על מיקומם המשוער של פתחי מנהרת הארי ונתיבה.
באוגוסט 2011 חפר באתר צוות של ארכאולוגים בריטים בהיתר של השלטונות הפולנים. הם ביקשו לאתר את מנהרת הארי ולבדוק את הציוד שהושאר כמשוער בתוכה. ניסיון זה נכשל. לעומת זאת הצליחה חפירה באתר התיאטרון של המחנה לחשוף את תחילתה של מנהרת ג'ורג', ואגב כך התגלה מספר גדול של פריטים ששימשו את השבויים לצורך חפירת המנהרה.
אזכורים בתרבות

אודות בריחת הסוס הטרויאני נכתבו שני ספרים על ידי שניים מן השבויים הבורחים – The Wooden Horse ו־Stolen Journey. על פי הספר הראשון הופק ב־1950 סרט הקולנוע סוס העץ, וכן היווה בסיס לסרט הבריחה הגדולה שנוצר ב־1963.
פול בריקהיל, טייס אוסטרלי שהיה שבוי במחנה בשנים 1943–1945, כתב את הספר "הבריחה הגדולה". על בסיס ספר זה הופק לימים סרט הקולנוע הנודע על הבריחה. סרט זה, הגם שעלילתו לא הייתה נאמנה לחלוטין למציאות, תרם להנצחת המודעות לבריחה ולמותם של חמישים מהבורחים.
מספר ספרי עיון נכתבו אודות הבריחה הגדולה מהמחנה.
ערוץ ההיסטוריה הפיק תוכנית בת שני פרקים אודות החפירה הארכאולוגית באתר באוגוסט 2011.
מפקד המחנה גנרל פרידריך וילהלם פון לינדאיינר-וילדאו
סימון הנתיב המשוער של מנהרת הארי, באתר בו ניצב המחנה
איור של מנהרת הארי
אנדרטה ל־50 השבויים שנרצחו, ליד אתר המחנה
פאביו אאורליו

פאביו אאורליו רודריגז (בפורטוגזית: Fábio Aurélio Rodrigues; נולד ב-24 בספטמבר 1979) הוא כדורגלן עבר ברזילאי ששיחק בעמדת המגן בקבוצות גרמיו, סאו פאולו, ולנסיה וליברפול. רשם 13 הופעות בנבחרת ברזיל עד גיל 23 בין השנים 1999–2000, בהן כבש שער אחד.
לאאורליו הייתה היכולת לשחק בעמדת המגן השמאלי וגם בעמדת הקשר השמאלי. הוא ייצג את ברזיל באולימפיאדת סידני בשנת 2000 בנבחרות עד גיל 17 ועד גיל 20, אך מעולם לא שיחק עבור נבחרת ברזיל הבוגרת.
כאזרח איטלקי, לאאורליו הייתה את האפשרות לשחק עבור נבחרת איטליה אך בחר במקום הולדתו, ברזיל.
אאורליו הצטרף לולנסיה הספרדית בזמן שהייתה סגנית אלופת אירופה. בשש שנותיו במועדון זה, זכה בשתי אליפויות ספרד, בעונות 2001/2002 ו-2003/2004.
בשנת 2006 עבר לליברפול ובכך חבר למאמנו לשעבר בולנסיה, רפאל בניטס. אאורליו הגיע עם ליברפול לגמר ליגת האלופות בעונת 2006/2007, אותו הקבוצה הפסידה 1–2 למילאן. בשש שנותיו עם האדומים, זכה אאורליו עם ליברפול במספר גביעים מקומיים.
בקיץ 2012 שוחרר אאורליו מליברפול וחזר לשחק בארץ מולדתו, כשחתם בגרמיו הברזילאית. באפריל 2014 החליט לפרוש ממשחק פעיל לאחר סדרה ארוכה של פציעות.
אאורליו נשוי ואב לשני ילדים.
הערות שוליים

↑  ynet, ולנסיה רוצה את פאביו אורליו, באתר ynet, 12 בספטמבר 2000
↑  "לא הולך לריאל: בניטז האריך את חוזהו בליברפול עד 2010", מאתר ספורט5, מיום 16 במרץ 2006
↑  "Aurelio returns to Brazil with Gremio after full-back is released by Liverpool", from dailymail, retrieved May 24 2012
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורגלנים ובנושא כדורגל ברזילאי. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
עין משפט נר מצווה

העמוד הראשון של תלמוד בבלי בש"ס וילנה.
בחלק העליון של העמוד בצד שמאל, מדור ה"עין משפט נר מצווה".
עין משפט נר מצווה הוא חיבורו של רבי יהושע בועז, על התלמוד בבלי, המכיל הפניות להלכות במשנה תורה להרמב"ם ובסמ"ג שנפסקו על פי הגמרא (מאוחר יותר נוספו גם ציונים להלכות המובאות בשולחן ערוך ובארבעה טורים ולפעמים גם להגהות הרמ"א).
נר מצווה למעשה מונה את ההלכות שבכל פרק במטרה להפנות לספר אחר של רבי יהושע בועז, שאבד. הספר הפך לאחד ממדורי היסוד של התלמוד הבבלי במהדורותיו הבאות, והוא חלק מצורת הדף של התלמוד בבלי.
הספר

הספר חובר על ידי רבי יהושע בועז כהוספה לדפוסו של המדפיס יוסטיניאן בוונציה בין השנים ה'ש"ו לה'שי"א. דפוסו של יוסטיניאן התבסס על מהדורתו של דניאל בומברגי עם הוספותיו של רבי יהושע בועז, שכללו גם את מסורת הש"ס ותורה אור.
הספר היה מחולק לשני חיבורים, עין משפט ונר מצווה:
עין משפט -  כלל הפניות להלכות במשנה תורה לרמב"ם (בציון הפרק ללא מספר ההלכה), ולארבעה טורים (השולחן ערוך טרם הודפס), על מסכתות שהם חיבר הרי"ף את חיבורו (לא כולל מסכתות מסדר קדשים). ההפניות הודפסו בשולי הגיליון לאורך העמוד במקביל לשורה עליה נסובה ההפניה (ולא בחלקו העליון של העמוד כמקובל בדפוסים שאחריו).
נר מצווה - היה מדור הפניות לספר בשם "חיקור דינים" שהיה בתוכניתו של רבי יהושע בועז להדפיס על הרמב"ם, ולשם כך מספר את כל ההלכות הובאו בגמרא בסדר רץ מתחילת המסכת לסופה. מטרת הספר הייתה שהמעיין ברמב"ם ידע את המקור לדבריו על פי מספר האות שהודפס בגמרא (לדוגמה: מסכת פלונית אות ת"ת). אותיות ציון אלו הוצבו ברווח שבין מילות הגמרא לתוספות, במקביל לשורה עליה צוינו. הספר במתכונת זו לא הודפס מעולם, ורבי רפאל נתן נטע רבינוביץ שיער כי לבסוף שינה רי"ב את ההפניות לסדר הרי"ף והדפיסו על הרי"ף שהוציא לאור בסביוניטה בשנת ה'שי"ד בשם "סימני הדינים" בצמוד לחיבור דומה בעל שם זהה על המרדכי (בש"ס וילנא הודפס ספר זה בסוף מסכת נדה בעילום שם המחבר).
רבי יהושע בועז ערך את המדור ככלי עזר טכני, ונמנע מהוספת חידושיו על ההפניות שליקט, מלבד מקום אחד במסכת נזיר (דף כ"ח, עמוד ב'), בו ציין בדברי התלמוד ראיה להיתר פאה נכרית שפרסם בספרו שלטי הגיבורים, והוסיף את חתימת שמו "יהושע בועז" כחיזוק לדברים.
שינויים והשפעה

ההוספה של רבי יהושע בועז (יחד עם המדורים האחרים – מסורת הש"ס ו"תורה אור") הפכו במהירות לחלק בלתי נפרד מגיליון הגמרא; מאוחר יותר, בדפוסי אמסטרדם (ה'תע"ד) ופרנקפורט דמיין (ה'ת"פ), הורחב המדור ונוספו ציונים רבים על ידי רבי יוסף שמואל מקראקא ואחריו על ידי רבי ישעיה פיק ברלין, שהוסיפו גם למסכתות ברכות נדרים ונדה, ולמסכתות מסדר קדשים.
בעקבות כך אוחדו ציוני ה"עין משפט" וה"נר מצווה" שעל התלמוד, והועברו לחלק העליון של העמוד, כאשר כל הפניה צוינה פעמים: אות אחת במספור נפרד לכל עמוד כציון ל"עין משפט", אות זו הוצבה גם בתוך הגיליון בסמוך למילים עליהם נסובה ההפניה, ואותיות ציון נוספות כמספור ל"נר מצווה" לכל פרק בנפרד. בציונים שעל ספר רב אלפס, נותרו המדורים נפרדים כמתכונתם במהדורה הראשונה, וציוני ה"נר מצווה" ברווח שבין דברי הרי"ף לפירוש שסביבו.
כתוצאה משינויים אלו, ולאחר שהספר המשלים – חיקור דינים לא הודפס מעולם, התייתרו ציוני ה"נר מצווה", ושמו של ה"עין משפט" השתרש כ"עין משפט נר מצווה", כמופיע בראשי העמודים.
בדור האחרון, הוציא רבי יצחק אריאלי לאור את ספרו "עיניים למשפט", כהשלמה והרחבה ל"עין משפט" על מסכתות הש"ס.
הערות שוליים

↑  רבי ישכר תמר, עלי תמר – מועד א, אלון שבות תשנ"ב, עמ' ע"ז, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום).
עמיחי שמואלי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1936 (בן 88 בערך) חדרה, פלשתינה (א"י)
 מדינה:  ישראל 
 כינוי:  שומי
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1954–1977 (כ־23 שנים)
 דרגה:   תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד טייסת 107  מפקד טייסת 117  מפקד בסיס חצרים
 פעולות ומבצעים
   מלחמת סיני   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים   מלחמת לבנון
 
עמיחי שמואלי (נולד ב-1936) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת תת-אלוף, פיקד על טייסת 117 במלחמת ששת הימים ועל בסיס חצרים במלחמת יום הכיפורים.
ביוגרפיה

שמואלי התגייס לצה"ל ב-1954 ושירת בחיל השריון, ב-1955 החל קורס טיס וכפרח טיס השתתף כטיס במלחמת סיני. הוא היה מטייסי המיראז' הראשונים בחיל האוויר. ב-1965 מונה להקים את טייסת 107 כטייסת מטוסי אוראגן בבסיס רמת דוד.
ביולי 1966 מונה למפקד של טייסת 117, טייסת מטוסי מיראז' 3 ופיקד עלייה במהלך מלחמת ששת הימים. הוא הוביל במבצע מוקד את תקיפת שדה התעופה אבו סואר במצרים, בגיחה השנייה שלו הוביל תקיפה שלא צלחה של שדה התעופה מנסורה, בגיחה הרביעית שלו ביום הראשון של המלחמה, היה בפטרול מעל דמשק כשמטוסו נפגע, הוא הטיס את המטוס הפגוע לישראל אך נאלץ לנטוש אותו בגליל ונפצע בגבו ובשתי רגליו במהלך הנטישה. לאחר המלחמה חזר לפקד על הטייסת ושירת בתפקיד עד אפריל 1969. בהמשך שימש סגן מפקד בסיס תל נוף ומפקד פו"ם אוויר ובהצבת חירום השתתף כטייס מיראז' בגיחות במלחמת ההתשה.
ב-1973 מונה למפקד בסיס חצרים ופיקד עליו במהלך מלחמת יום הכיפורים. ב-1975 קודם לדרגת תת-אלוף. השתחרר משירות הקבע ב-1977. במלחמת לבנון הראשונה שירת במילואים והיה נציג חיל האוויר בבור פיקוד הצפון. לאחר שחרורו עבד באל על.
עין נזם

| --- | --- |

 מיקום המעיין
 מדינה:  ישראל ישראל
 מחוז:  מחוז הצפון
 אזור:  מועצה אזורית עמק המעיינות 
 קואורדינטות:  32°25′56″N 35°30′48″E﻿ / ﻿32.43221°N 35.51328°E﻿ / 32.43221; 35.51328
 גישה למעיין
  (למפת עמק בית שאן מוגדלת) עין נזם(למפת עמק בית שאן רגילה) עין נזם(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום עין נזם(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום עין נזם
 
עין נזם הוא מעיין הנמצא בעמק המעיינות, בסמוך לקיבוץ שדה אליהו.
שמו המקורי היה עין חנזיר (חזיר בערבית) ושמו הוסב לעין נזם על בסיס הפסוק בספר משלי "נזם זהב באף חזיר".
גאוגרפיה

המעיין יוצר בריכה טבעית גדולה בין צמחיית גדות.
מי המעיין מליחים, אינם ראויים לשתייה, ומשמשים לצרכים חקלאיים.
הגישה למעיין היא דרך כביש היקפי מסביב לגדר קיבוץ שדה אליהו, והיא חופשית. בכניסה למעיין מנגש וסולמות מתכת, וליד הכניסה מותקנות מצללות המעניקות צל חלקי. עומק המים בבריכה כשני מטר.
סביב הבריכה שולחנות פיקניק.
לקריאה נוספת

אורי מאור, ארץ המעיינות – המדריך השלם לנקודות המים הקסומות בישראל, הוצאת ספריית בית אל, 2011, עמ' 26–27
הערות שוליים

1 2 3 4  ראו בספרו של אורי מאור, ארץ המעיינות – המדריך השלם לנקודות המים הקסומות בישראל, המפורט להלן ב"קריאה נוספת", בעמוד 26–27
ערך זה הוא קצרמרבנושא גופי מים ובנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ססאר

ססאר (בספרדית: Cesar) הוא אחד מ-32 המחוזות של קולומביה. המחוז נמצא בצפון-מזרח קולומביה והוא גובל בלה גואחירה בצפון, בוונצואלה ובנורטה דה סנטנדר במזרח, בסנטנדר בדרום ובבוליבר ובמגדלנה במערב.
המחוז משתרע על שטח של 22,905 קמ"ר. במחוז מתגוררים כ-1.1 מיליון תושבים (הערכה ל-2017). בירת המחוז היא ואיידופר.