stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לזר חרבליאנוביץ'
הערות שוליים

1 2  J.Fine ע'274
↑  בני רגוזה השתמשו במילה "Comes" בתרגום לתואר הסלבי "קנז". אותה תעודה מתייחסת לכך שלזר החזיק באותה תקופה בעיר רודניק
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302003805171  PLWABN: 9810555909205606  BnF: cb12223222s (data)  GND: 119287188  ISNI: 0000 0000 9391 950X  LCCN: n88271278  NKC: js2010592546  NTA: 291069339  SELIBR: 307818  SNAC: w6sb456p  SUDOC: 111272750  VIAF: 76368092   WorldCat (עם VIAF): 76368092 
סמלו של קניאז לזר על קיר בחלק הדרומי של מנזר חילנדר, על הר אתוס, המאה ה-14
הסרקופג של לזר במנזר ראוואניצה
דיוקן דמיוני של לזר חרבליאנוביץ' מאת הצייר ולדיסלב טיטלבך, בסביבות שנת 1900
מוסטפא כאמל

| --- | --- |

 לידה:  14 באוגוסט 1874 קהיר, ח'דיוות מצרים 
 פטירה:  10 בפברואר 1908 (בגיל 33) קהיר, ח'דיוות מצרים 
 מדינה:  ח'דיוות מצרים 
 לאום:  מצרי
 עיסוק:  משפטן, עיתונאי, אקטיביסט פוליטי
 מקום לימודים:  פקולטה למשפטים, אוניברסיטת טולוז 
 שפות היצירה:  ערבית מצרית, צרפתית 
 הושפע מ:  ג'מאל א-דין אל-אפגאני, מוחמד עבדו, אחמד לוטפי א-סייד
 השפיע על:  חסן אל-בנא, סעד זע'לול, מוחמד פריד, מוחמד חוסיין היכל, קאסם אמין, מוסטפא א-נחאס פאשה, גמאל עבד אל נאצר
 
מוסטפא כאמל או מוסטפא כאמל פאשה (בערבית: مصطفى كامل باشا - תעתיק מדויק לעברית: מצטפא כאמל באשא); 14 באוגוסט 1874 – 10 בפברואר 1908) עורך דין, עיתונאי ומהפכן מצרי, אשר נחשב על-פי רוב לאחד מאבותיה ומבשריה של התנועה הלאומית המצרית.
ראשית חייו

מוסטפא כאמל נולד בשנת 1874 לקצין צבא בן המעמד השליט המצרי-עות'מאני. בדומה לשני הוריו, למד גם הוא במערכת החינוך המודרנית שייסד שליט מצרים מחמד עלי ולא במערכת החינוך המסורתית של אל-אזהר. בשנת 1891 החל ללמוד משפטים בבית הספר הצרפתי בקהיר והשלים את חוק לימודיו בשנת 1894 באוניברסיטת טולוז שבצרפת.
מותו והנצחתו בזיכרון הלאומי המצרי

מותו הפתאומי של מוסטפא כאמל הותיר אחריו חלל עמוק בקרב ההנהגה הלאומית המצרית לצד מוניטין מעורפל. מחד גיסא, ישנם מצרים אשר רואים בו עד היום כגדול נושאי דגל הלאומיות המצרית בעת החדשה, העולה אפילו על סעד זע'לול, ומנגד ישנם מצרים מקרב בני דורו שראו בו דמגוג ותו לא.
עם זאת, כאמל היה "המנהיג הלאומי הראשון" שידעה מצרים המודרנית, והראשון אשר הפך את המאבק כנגד השלטון הקולוניאלי למאבק לאומי ציבורי רחב היקף. קריאתו לסילוק הבריטים ממצרים וליצירת "קהילה מצרית מדומיינת" נשמעו בפעם הראשונה בנאומיו והטפותיו, ואין ספק שכאמל תרם לגיבוש תודעת המאבק הלאומי שעתיד להתפרץ במהומות 1919 במצרים שהובילו לבסוף לעצמאותה הממשית של מצרים. כמו כן, העובדה שמשנתו הלאומית הייתה בעת ובעונה אחת גם פרו-עות'מאנית בבסיסה, וככזאת שכללה יסודות ברורים של הזדהות פן-אסלאמית, היוותה בסיס לזהויות העל-מצריות שעתידות לתפוס מקום מרכזי בשיח התרבותי והפוליטי של מצרים בשנים שלאחר קבלת העצמאות והלאה.
טקס הלויתו של כאמל היה לטקס המוני ברוח הלאומיות המצרית הראשון בהיסטוריה. בהלוויה נכחו מאות אלפי מצרים מכל שכבות העם, הן מקרב תומכיו והן מקרב יריביו. מותו בגיל 34, כשהוא בשיא כוחו, הפך את הלווייתו למקור לגיוס המונים בשם רעיון הלאומיות ומשך מצרים רבים ללכת בדרכו הפוליטית. ההיסטוריון המצרי הנודע עבד אל רחמאן אל ראפעי תיאר את טקס הלויתו של כאמל כ”יום של הפגנה מרהיבה ונשגבה של רגשות המולדת כלפי המנהיג, רגשות שבקעו מהלבבות הלוחשים והחזות הדואבים על האובדן. האומה כולה הביעה את רצונה ללוותו אל מקום משכבו האחרון, להפגין את נאמנותה למקומם התקומה הלאומית שלה.” גם ההוגה והסופר המצרי החשוב קאסם אמין הביע את רגשותיו נוכח מותו של כאמל: ”11 בפברואר 1908! יום טקס ההלוויה של מוסטפא כאמל. ביום הזה ראיתי את לבה של מצרים פועם בפעם השנייה. בפעם הראשונה היה זה ביום שבו ניתן גזר הדין של דינשאווי. אך ביום טקס ההלוויה של בעל אל-ליווא פרצו הרגשות כשהם בוקעים בכל עוצמת הזוהר והיופי שלהם.” דמותו ופועלו של כאמל הם חלק בלתי נפרד מתוך הזיכרון הקולקטיבי הלאומי המצרי, כאשר כאמל מונצח עד היום הן בתכני הלימוד של מערכת החינוך במצרים, הן בפסלים ואנדרטאות לאומיות, והן דרך חגים לאומים וימי זיכרון ממלכתיים. כמו כן מקובל להניח כי המנון מצרים הנוכחי נכתב בהשראת אחד מנאומיו המפורסמים של כאמל, בו הביע את אהבתו למצרים: ”מולדתי, הו מולדתי: לך אהבתי ולבי. לך חיי וקיומי. לך דמי ונשמתי.”.
הערות שוליים

↑  Albert Hourani, Arabic Thought In The Liberal Age: 1789-1939 (London: Oxford University Press, 1970), p. 199
↑  .Hourani, Arabic Thought In The Liberal Age, p. 200
↑  חגי ארליך, מבוא להיסטוריה של המזרח התיכון (תל אביב: האוניברסיטה הפתוחה, 1987, חטיבה ד'), עמ' 68.
1 2  ארליך, מבוא להיסטוריה של המזרח התיכון, עמ' 56.
↑  ארליך, מבוא להיסטוריה של המזרח התיכון, עמ' 69.
↑  ארליך, מבוא להיסטוריה של המזרח התיכון, עמ' 59.
↑  עלי פהמי כאמל, מצטפא כאמל פי 34 רביען: סירתו ואעמאלו מן ח'טב ואחאדית' ורסאאל סיאסיה ועמראניה (קהיר: מטבעה אל-ליווא, 1908), עמ' 275-281.
↑  Hourani, Arabic Thought In The Liberal Age, p. 200
↑  .201-202 .Hourani, Arabic Thought In The Liberal Age, pp
↑  ישראל גרשוני: פירמידה לאומה: הנצחה, זיכרון ולאומיות במצרים במאה העשרים (תל אביב: עם עובד, 2006), עמ' 245.
↑  ארליך, מבוא להיסטוריה של המזרח התיכון, עמ' 53.
↑  גרשוני. פירמידה לאומה, עמ' 237-251.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007278541205171  BnF: cb15549971q (data)  GND: 118906615  ISNI: 0000 0000 8385 0764  LCCN: n82072947  NTA: 073884758  SELIBR: 78740  SUDOC: 070001049  VIAF: 56925008   WorldCat (עם VIAF): 56925008
מוסידורה

| --- | --- |

 לידה:  23 בפברואר 1889 פריז
 פטירה:  11 בדצמבר 1957  (בגיל 68) פריז
 שם במה:  מוסידורה
 שם לידה:  Jeanne Roques 
 מדינה:  צרפת 
 תקופת הפעילות:  1914–1957 (כ־43 שנים)
 עיסוק:  במאית ותסריטאית
 מספר צאצאים:  1 
 פרופיל ב-IMDb
 
ז'אן רוק (בצרפתית: Jeanne Roques; ‏ 23 בפברואר 1889 – 11 בדצמבר 1957) המוכרת בעיקר בשם הבמה שלה מוסידורה (ביוונית: "מתנת המוזות"), הייתה שחקנית, במאית ותסריטאית צרפתייה.
ביוגרפיה

מוסידורה נולדה בפריז בשנת 1889. אמה הייתה פעילה פמיניסטית, ואביה סוציאליסט. היא החלה לעסוק באמנות בגיל צעיר. בגיל 15 כתבה את הרומן הראשון שלה, ובגיל 16 אימצה את שם הבמה שלה מתוך הספר "Fortunio" של תאופיל גוטייה, ושיחקה במחזה שכתבה חברתה הטובה, הסופרת קולט.
קריירה קולנועית

מוסידורה החלה את הקריירה הקולנועית שלה כבר בימיו הראשונים של הקולנוע הצרפתי. הופעתה הקולנועית הראשונה הייתה בסרט Les miseres de l'aiguille של הבמאי רפאל קלאמור בינואר 1914. היא המשיכה בשיתוף פעולה עם הבמאי הצרפתי לואי פוייד ובשנת 1915 החלה לשחק בסדרת הסרטים המצליחה שלו "הערפדים" בתור זמרת הקברט אירמה ופ, ובהמשך כיכבה בסדרת הסרטים Judex.
מבקרים רבים שיבחו את "הערפדים" ואת "Judex" והכריזו עליהם כעל ראשית קולנוע האוונגרד. מוסידורה נחשבת לאחת מדמויות הואמפ הבולטות, והיא השפיעה על דמויות ואמפ רבות נוספות, ביניהן על דמותה של תידה בארה.
מלבד משחק, מוסידורה כתבה הפיקה וביימה סרטים רבים. מסוף שנות העשרה ועד תחילת שנות העשרים ביימה מוסידורה עשרה סרטים, כולם אבדו פרט לשניים: Soleil et Ombre משנת 1922 ו-La Terre des Taureaux משנת 1924, שניהם צולמו בספרד.
אחרית ימיה

לאחר שקריירת המשחק שלה דעכה, התמקדה מוסידורה בכתיבה ובהפקה. סרטה האחרון, La Magique Image, יצא בשנת 1950 והיה סרט מחווה ללואי פוייד. מוסידורה נפטרה בפריז בשנת 1957 ונקברה בבית הקברות בבואה-לה-רואה.
הערות שוליים

↑  מוסידורה באתר "find a grave"
↑  מוסידורה באנציקלופדיה בריטניקה.
↑  היסטוריה של מוסידורה באתר irmaveplab.
↑  הערפדים, מוסידורה ועולם הואמפ, בישופ ת. אלן גרינפלד, 2007.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007437960705171  BIBSYS: 8031634  BnF: cb119172845 (data)  GND: 114588279  ICCU: TO0V405133  ISNI: 0000 0000 8385 8432  LCCN: n87130542  NKC: mub20241213421  NTA: 071361235  SNAC: w6ph5xmb  SUDOC: 027043274  VIAF: 59087037   WorldCat (עם VIAF): 59087037 
מוסידורה בתור אירמה ופ
מוסטפא כבהא

| --- | --- |

 לידה:  28 בנובמבר 1962 (בן 61) אום אל-קוטוף, ישראל 
 ענף מדעי:  היסטוריה של המזרח התיכון, ספרות ערבית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 מנחה לדוקטורט:  ישראל גרשוני 
 מוסדות:  האוניברסיטה הפתוחה 
 פרסים והוקרה:  Palestine Award for Social Studies and Humanities (2020) 
 
מוסטפא כבהא (בערבית: مصطفى كبها; נולד ב-28 בנובמבר 1962) הוא פרופסור מן המניין להיסטוריה באוניברסיטה הפתוחה ונשיא האקדמיה ללשון הערבית.
חייו ופועלו

מוסטפא דאווד כבהא נולד בכפר אום אל-קוטוף במשולש, בפתחו המערבי של ואדי עארה. בן למשפחת כבהא שלה שושלת יוחסין מן המאה השביעית, שתושבי הכפר כולו משתייכים אליה. למד בבית הספר התיכון החקלאי "ימה".
כבהא עשה את חוק לימודיו באוניברסיטת תל אביב. בשנים 1981–1984 למד לתואר ראשון במחלקה להיסטוריה של המזרח התיכון וערבית. בין השנים 1984–1987 למד לתואר שני בבית הספר להיסטוריה של אוניברסיטת תל אביב, נושא התזה שלו היה: "מלחמת ההתשה כפי שהיא משתקפת במקורות המצריים", העבודה יצאה בתור ספר. בשנים 1986–1992 שימש כמורה להיסטוריה ולספרות ערבית בבית הספר התיכון "יפיע". את לימודי הדוקטורט עשה בשנים 1993–1996 בבית הספר להיסטוריה של אוניברסיטת תל אביב, תחת הנחייתו של פרופסור ישראל גרשוני. נושא התזה היה: "תפקיד העיתונות והשיח העיתונאי במאבק הלאומי הערבי פלסטיני 1939-1929". בין השנים 1996–2002 היה ממעצבי תוכנית הלימודים בהיסטוריה ומתאם בתוכנית אימוני מורי ההיסטוריה במחלקה לתוכניות לימודים של משרד החינוך. הורה באוניברסיטת תל אביב ובמכללת בית ברל. שימש כמרצה במחלקה לתקשורת של אוניברסיטת בן-גוריון בשנים 2004–2007. מוסטפא כבהא חוקר באוניברסיטה הפתוחה החל משנת 1992 ומשמש חבר סגל בכיר החל משנת 2004. ביוני 2011 התמנה לפרופסור חבר ובשנת 2019 לפרופסור מן המניין.
בספטמבר 2021 מונה לנשיא האקדמיה ללשון הערבית.
מחקרו > חרב אל אסתנזאף: מלחמת ההתשה בראי המקורות המצריים

עבודתו לתואר השני של מוסטפא כבהא שיצאה בתור ספר היא ייחודית מסוגה. כבהא נסע למצרים וראיין עיתונאים בכירים ואת מפקד הצבא במלחמה. ראשוניותה של העבודה נעוצה בכך שמלחמת ההתשה הוצנעה משני הצדדים הן הישראלי והן המצרי, אך בעיקר המצרי. זאת מכיוון שהמלחמה התרחשה בין מלחמת ששת הימים למלחמת יום הכיפורים, ארכה שלוש שנים וגבתה אבדות קשות ביותר משני הצדדים.
כבהא ראיין את מפקד הצבא במלחמה מוחמד פאוזי. כמו כן ראיין את מוחמד חסנין הייכל, שהיה ממעצבי דעת הקהל במצרים, ונחשב לעיתונאי המצרי הגדול ביותר בכל הזמנים, שהיה איש סודו ויד ימינו של גמאל עבד אל נאצר, והוא מחזיק כיום ב-600,000 מסמכים מתקופת נאצר.
מחקרו > עיתונות בעין הסערה: העיתונות הפלסטינית כמכשיר לעיצוב דעת קהל 1939-1929

ספר זה, שראה אור הן בעברית והן באנגלית, מבוסס על עבודת הדוקטורט של מוסטפא כבהא. הספר בודק את יכולתה של העיתונות לתפקד ככלי מעצב דעת קהל, במקרה של עם הנאבק למען עצמאות. במקרה הפלסטיני זהו מאבק כפול: גם נגד הבריטים וגם נגד היישוב היהודי. מוסד העיתונות הפלסטינית התחיל להתהוות בסוף המאה ה-19, כשהעיתון הפלסטיני הראשון יצא בשנת 1876. שיא שגשוגה של העיתונות היה בתקופת השביתה הגדולה של אפריל-אוקטובר 1936, היה זה הכלי המשפיע ביותר שהכתיב הלך רוח הן להנהגה והן להמונים. כשישים עיתונים שונים הופיעו בתקופת המנדט, ביניהם 11 יומונים, שישה מהם ביפו לבדה. היום האוכלוסייה הערבית במדינת ישראל היא במספר דומה ומופיע רק יומון אחד ושבעה שבועונים. ב-1948 נחרבה העיתונות הפלסטינית לחלוטין, עם הריסת המרכזים האורבניים הפלסטינים.
מחקרו > מחקרים נוספים

מוסטפא כבהא חקר את תרומת היהודים המזרחים לשיח בשפה הערבית בארץ. הוא כתב מאמר על תרומתם לאחר 1948 לשימור השפה הערבית כשפה חיה. המזרחים תרמו רבות לתחיית השיח בשפה הערבית.
הוא פרסם מאמר ביחד עם פרופסור חגי ארליך על השיח בין הקבוצות המוסלמיות השונות בעולם, בהקשר של הגדרת האסלאם וראיית האחר. הם לקחו שתי קבוצות: והאביה ואלאחבש, שלהן סניפים בכל רחבי העולם ומנסים לבדוק זאת דרכן.
כמו כן כתב ביחד עם נחום קרלינסקי על הפרדסנות הפלסטינית מ-1850 עד 1948 ועם פרופסור דן כספי על תקשורת ערבית מ-1948 ועד היום.
כבהא עוסק מזה עשר שנים במחקר גנאלוגי של מיפוי המשפחות הערביות בארץ.
מבחר ספרים ומונוגרפיות שכתב

חרב אל-אסתנזאף: מלחמת ההתשה בראי המקורות המצריים/ מוסטפא כבהא. אפעל: יד טבנקין, מכון ישראל גלילי לחקר מדיניות ההתיישבות, הביטחון והחוץ; אוניברסיטת תל אביב, 1995.
פליטים בארצם: פליטים פנימיים במדינת ישראל 2006-1948/ (סקירות על הערבים בישראל; מספר 20) מוסטפא כבהא, רונית ברזילי. גבעת חביבה: המכון לחקר השלום, תשנ"ז 1996.
עיתונות בעין הסערה: העיתונות הפלסטינית כמכשיר לעיצוב דעת קהל 1929-1939/ מוסטפא כבהא. ירושלים: יד יצחק בן-צבי, תשס"ד 2004.
העיתונות הערבית בישראל 1984–2006 כמכשיר לעיצוב זהות חדשה/ (התקשורת המגזרית בישראל; מספר 5) מוסטפא כבהא. תל אביב: מכון חיים הרצוג לתקשורת חברה ופוליטיקה, אוניברסיטת תל אביב, הפקולטה למדעי החברה ע"ש גורדון 2006.
בין חזון למציאות : מסמכי החזון של הערבים בישראל 2007-2006 / עורכים - שרה אוסצקי-לזר, מוסטפא כבהא. ירושלים : הפורום להסכמה אזרחית, תשס"ח 2008.
הפלסטינים עם בפזורתו, יחידה 6 בסדרה "המזרח התיכון בימינו", האוניברסיטה הפתוחה, רעננה, 2010.
מוראה

ערך זה עוסק בכינוי לחצי האי פלופונסוס. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
חלוקה מנהלית של אזור המוראה תחת שלטון ונציה (1685 עד 1714)
מוראה (ביוונית: Μωρέας) הוא השם שבו נתכנה חצי האי פלופונסוס בתקופת ימי הביניים על ידי שליטיו הפרנקים.
הכינוי מוראה בהקשר לפלופונסוס הופיע לראשונה במאה ה-10, במסמך ההיסטורי הכרוניקות של מוראה. הכרוניקות, יצירה בת 9,000 שורות מהמאה ה-14, מכילות מידע רב על היווצרות שלטון הפרנקים ביוון ותיאור החברה הפיאודלית החדשה, אם כי הן נחשבות ללא אמינות מבחינה היסטורית.
לאחר כיבוש האימפריה הביזנטית במסע הצלב הרביעי על ידי הפרנקים (הכינוי לקתולים שיצאו למסעות הצלב מארצות מערב אירופה), הוקמו על חורבותיה מספר יחידות מדיניות חדשות.
שתי קבוצות של פרנקים כבשו את אזור הפלופונסוס, והקימו בה מספר בריתות רופפות השולטות על אוכלוסייה יוונית תחת שלטון שליטים פרנקים. אזור הפלופונסוס כולו נקרא מוראה, והוא חולק בין היחידות המדינית של הפרנקים, שהחשובה בהם הייתה נסיכות אכאיה, ובין האימפריה של ניקאה ואזורי שליטה של ונציה.
הנסיך הבולט ביותר במוראה היה הנסיך גיום השני וילאהרדואין, שליטה של נסיכות אכאיה, שביצר את העיר מיסטרס, לא רחוק מספרטה, והפך אותה לבירתו. לאחר הפסדו של גיום ב־1259 לאימפריה הביזנטית המחודשת (שליטי ניקאיה, ולאחר מכן קונסטנטינופול), עבר חלק גדול מממלכתו אליה.
לאחר מותו, ועם נישואי בתו ויורשת העצר עם פיליפ בנו של שארל הראשון מאנז'ו מלך סיציליה ונאפולי, השתלטה מלכות נאפולי על נסיכות אכאיה. ב-1348 הקימו הביזנטים יחידה אוטונומית בדרום הפלופונסוס, וזו הייתה לדספוטט מוראה. הדספוטט השתלטה בהדרגה על כל חצי האי עד להשתלטותה המוחלטת על כל הפלופונסוס ב־1430, השתלטות שהופרעה זמנית ב־1383 על ידי גדוד שכירים מנווארה שכבש לעצמו חלק גדול ממוראה.
הטורקים כבשו את מוראה בין השנים 1458-1460. הטורקים שלטו בחצי האי עד מלחמת העצמאות היוונית בתחילת המאה ה-19 (למעט תקופה קצרה בין 1685 ל-1714 שבה השתלטו שוב הוונציאנים על הפלופנסוס), ומאז הופסק להתייחס אל הפלופונסוס כמוראה.
מקור השם מוראה

מקור השם לוט בערפל ושנוי במחלוקת. השם מופיע לראשונה בכתבים ביזנטיים מן המאה ה-10. יש חוקרים המייחסים את השם לשורשים סלאבים: המלה הסלאבית לים היא "מורה" (Мо́ре), ומכאן מוראה היא "אדמה על הים". יש סוברים שמקורו במלה היוונית לתות עץ, אולי בהקשר לתולעי המשי שהוברחו מסין לביזנטיון במאה ה-6. יש סברה לפיה השם נובע משיכול אותיות של "Roma" (כקיצור של האימפריה הרומית). ההיסטוריון סטיבן רנסימן הציע שהשם ביוונית מקורו בדמיון בין צורת חצי-האי פלופונס לצורת עלה עץ התות.
מוראד מוואפי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  2 בפברואר 1950 (בן 74) אלכסנדריה, מצרים 
 מדינה:  מצרים 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית המצרית 
 דרגה:  מייג'ור גנרל 
 
מוראד מוואפי (בערבית: مراد موافي; נולד ב-2 בפברואר 1950 באלכסנדריה) הוא איש צבא ומודיעין מצרי. כיהן ראש המודיעין הכללי במצרים בשנים 2011–2012.
מוואפי נכנס לתפקידו כראש המודיעין הכללי ב-31 בינואר 2011, עת מונה לתפקיד על ידי הנשיא חוסני מובארכ כדי להחליף את עומר סולימאן, כשזה מונה לסגן נשיא מצרים בעקבות ההפגנות ההמוניות שפרצו. לפני מינויו כראש המודיעין הכללי היה מוואפי מושל מחוז צפון סיני.
מוואפי סיים את לימודיו במכללה ב-1970 ומילא שורת תפקידים צבאיים, מתפקידי פיקוד שונים בצבא מצרים ועד למינויו למפקד פיקוד מערב. בשנים טרם מינויו למושל מחוז צפון סיני, היה ראש המודיעין הצבאי. מוואפי זכה בעיטורים ממלכתיים לא מעטים, הוא בוגר האקדמיה הצבאית הגבוהה על שם נאצר וחבר במטה הכללי המצרי.
ב-8 באוגוסט 2012 הדיח אותו נשיא מצרים, מוחמד מורסי, מתפקידו ומינה במקומו את סגנו, מוחמד ראפת שחאתה, בעקבות מתקפת הטרור על אנשי כוחות הביטחון המצריים סמוך לגבול עם ישראל.
מוואפי נשוי ואב לבן ולשתי בנות.
הערות שוליים

↑  רועי קייס ואליאור לוי, פרופיל: איש הצללים שמושך מקהיר בכל החוטים, באתר ynet, 16 במרץ 2012
↑  The Trouble with Sinai: Egypt's 'Mexico' Problem, מגזין טיים, 21 במרץ 2010
↑  רועי קייס, מורסי הדיח את ראש המודיעין ואת מושל צפון סיני, באתר ynet, 8 באוגוסט 2012
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים ובנושא מצרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מחוזות דלאוור

במדינת דלאוור שבארצות הברית שלושה מחוזות: ניו קאסל, קנט, וסאסקס. זהו המספר הקטן ביותר של מחוזות למדינה בארצות הברית.
הגדול שבמחוזות דלאוור הוא מחוז סאסקס (3,098 קמ"ר), הקטן שבהם הוא מחוז ניו קאסל (1,279 קמ"ר). זהו גם המחוז המאוכלס מביניהם (כ-538,479 תושבים נכון ל-2010). עיר הבירה, דובר, נמצאת במחוז קנט.
רשימת המחוזות

| מחוז | שם בשפת המקור | מושב המחוז | שנת הקמת המחוז | אוכלוסייה  נכון לשנת 2010 | שטח (קמ"ר) | הכנסה חציונית למשק בית נכון ל-2010 (דולר אמריקני) | השינוי באוכלוסיית המחוז בין השנים 2000 ל-2010 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מחוז ניו קאסל | New Castle County | וילמינגטון | 1664 | 538,479 | 1,279 | $62,474 | +38,214+7.64%  +38,214 |
| מחוז סאסקס | Sussex County | ג'ורג'טאון | 1664 | 197,145 | 3,098 | $51,046 | +40,487+25.84%  +40,487 |
| מחוז קנט | Kent County | דובר | 1680 | 162,310 | 2,072 | $53,183 | +35,637+28.13%  +35,637 |
שיעורי אבטלה

הטבלה שלהלן מכילה את נתוני מחלקת העבודה של ארצות הברית בדבר שיעור האבטלה במחוזות דלאוור במהלך 2013 (ממוצעים שנתיים). הטבלה ממוינת לפי שיעור האבטלה במחוזות.
| מחוז | כוח העבודה  נכון לשנת 2013 | מועסקים  נכון לשנת 2013 | מובטלים  נכון לשנת 2013 | שיעור האבטלה באחוזים  נכון לשנת 2013 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| מחוז ניו קאסל | 274,622 | 256,271 | 18,351 | 6.7% |
| מחוז סאסקס | 91,812 | 85,701 | 6,111 | 6.7% |
| מחוז קנט | 76,587 | 71,289 | 5,298 | 6.9% |
הערות שוליים

↑
↑
| דגל דלאוור מדינת דלאוור |
| --- | --- | --- |
| בירת המדינה | דובר |  |
| היישובים הגדולים ביותר | וילמינגטון • דובר • ניוארק • מידלטאון • סמירנה • מילפורד • סיפורד • ג'ורג'טאון • אלסמיר • ניו קאסל • מילסבורו • לורל • הארינגטון • קמדן • קלייטון • לואיס • מילטון • סלביוויל • ברידג'וויל • טאונסנד |  |
| נושאים נוספים | מחוזות • סמלים • היסטוריה • דמוגרפיה • יהדות דלאוור |  |
| מחוזות ארצות הברית |
| --- | --- | --- |
| המחוזות במדינות | אוהיו • אוקלהומה • אורגון • איווה • איידהו • אילינוי • אינדיאנה • אלבמה • אלסקה • אריזונה • ארקנסו • ג'ורג'יה • דלאוור • דקוטה הדרומית • דקוטה הצפונית • הוואי • ויומינג • וושינגטון • ויסקונסין • וירג'יניה • וירג'יניה המערבית • ורמונט • טנסי • טקסס • יוטה • לואיזיאנה • מונטנה • מיזורי • מיין • מינסוטה • מיסיסיפי • מישיגן • מסצ'וסטס • מרילנד • נבדה • נברסקה • ניו ג'רזי • ניו המפשייר • ניו יורק • ניו מקסיקו • פלורידה • פנסילבניה • קולורדו • קונטיקט • קליפורניה • קנזס • קנטקי • קרוליינה הדרומית • קרוליינה הצפונית • רוד איילנד |  |
| המחוז הפדרלי | וושינגטון די. סי. |  |
מפת צפיפות אוכלוסין של דלאוור עם חלוקה למחוזות. מעודכן על סמך נתוני מפקד האוכלוסין של 2010
מוריץ לייטנר

מוריץ לייטנר (בגרמנית: Moritz Leitner; נולד ב-8 בדצמבר 1992 במינכן, גרמניה) הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדת הקשר בנוריץ' סיטי.
קריירה

לייטנר שיחק לראשונה במדי הקבוצה הבוגרת ב-14 באוגוסט 2010 כשעלה כמחליף במשחק הגביע מול SC פרל כשהוא בן 17 בלבד.
בינואר 2011 חתם לייטנר בבורוסיה דורטמונד והושאל לאאוגסבורג עד סוף העונה.
בעונה שלאחר מכן, עונת 2011/2012 שיחק מוריץ ב-22 משחקים ופתח בארבעה בלבד מהם. בעונת 2012/2013, בה הגיעה בורוסיה דורטמונד לגמר ליגת האלופות, שיחק לייטנר ב-30 משחקים.
באותו קיץ הושאל לייטנר לשנתיים בשטוטגרט, הוא כבש את שער הבכורה שלו בבונדסליגה ובקבוצה ב-1 בפברואר 2014 מול באייר לברקוזן. בתום ההשאלה חזר לבורוסיה דורטמונד.
בקיץ 2016 נמכר לייטנר ללאציו האיטלקית תמורת סכום בלתי ידוע. לייטנר שיחק בלאציו חצי עונה וערך שתי הופעות בלבד, ובינואר 2017 נמכר לאאוגסבורג תמורת שני מיליון אירו. ב-25 בינואר 2018 הושאל לנוריץ' סיטי עד לסוף העונה. ב-26 ביוני 2018 חתם באופן קבוע בנוריץ' לארבע שנים.
מועדון ה-30

| --- | --- |

 מדינה:  ארצות הברית 
 מטה הארגון:  וושינגטון די. סי. 
 מייסדים:  ג'ופרי בל 
 תקופת הפעילות:  1978–הווה (כ־46 שנים) 
 www.group30.org
 
מועדון ה-30 או פורום G30 הוא ארגון בינלאומי של כלכלנים ואקדמאים בכירים הפועל במתכונת של צוות חשיבה. מטרת הפורום היא העמקת ההבנה של נושאים כלכליים ופיננסיים ובחינת ההשפעה של החלטות בנושאים האלו על הסקטורים הציבורי והפרטי.
היסטוריה

הגוף נוסד בשנת 1978 על ידי ג'פרי בל ביוזמתה של קרן רוקפלר, שגם סיפקה לו את המימון הראשוני. יושב הראש הראשון של הפורום היה יוהנס ויטאוון, המנכ"ל לשעבר של קרן המטבע הבינלאומית. יושב הראש הנוכחי של הפורום הוא ז'אן קלוד טרישה. יושב ראש חבר הנאמנים של הפורום הוא נגיד בנק ישראל לשעבר יעקב פרנקל ופול וולקר משמש כיושב ראש אמריטוס של הארגון.
התחומים העיקריים בהם עוסק הגוף הם:
שוק המט"ח
שוקי ההון הבינלאומיים
מוסדות פיננסיים בינלאומיים
הבנקים המרכזיים והפיקוח על מגזר השירותים הפיננסיים ועל השווקים
נושאים מאקרו-כלכליים כגון שוק העבודה
במועדון חברים 30 מבכירי מערכת הבנקאות והפיננסים העולמית, ביניהם נגידי בנקים מרכזיים, מנהלי הבנקים המסחריים הגדולים בעולם, ראשי מוסדות פיננסיים ואקדמאים. הפורום עורך שני מפגשים בשנה ובנוסף מארגן סמינרים, סימפוזיונים וקבוצות למידה. מושבו של הארגון הוא בוושינגטון הבירה.
הפורום מזוהה עם קריאתו לביצוע רפורמה במערכות הסליקה העולמיות.
חברי המועדון

חברי בולטים בפורום (לא מעודכן):
ג'פרי בל – המזכיר הכללי; נשיא חברת ג'פרי בל
לשק בלצרוביץ' – פרופסור, בית הספר לכלכלה של ורשה, נשיא הבנק המרכזי הפולני לשעבר
ויליאם דודלי – נשיא הבנק הפדרלי של ניו-יורק
מריו דראגי – נשיא הבנק המרכזי האירופי
פול וולקר – יושב ראש אמריטוס; יושב ראש לשעבר של צוות הייעוץ של נשיא ארצות הברית ברק אובמה בנושא ההתאוששות הכלכלית; יושב ראש הבנק הפדרלי לשעבר.
ז'אן קלוד טרישה – נשיא הבנק המרכזי האירופי לשעבר
לורנס סאמרס - פרופסור באוניברסיטת הרווארד, לשעבר נשיא הרווארד, לשעבר מזכיר מחלקת האוצר של ארצות הברית, זוכה מדליית ג'ון בייטס קלארק
סטנלי פישר – סגן נגידת הבנק המרכזי של ארצות הברית,  נגיד בנק ישראל לשעבר, סמנכ"ל קרן המטבע הבינלאומית לשעבר
יעקב פרנקל – יושב ראש חבר הנאמנים, יושב ראש ג'יי פי מורגן צ'ייס; לשעבר נגיד הבנק המרכזי של ישראל
דומינגו קאוואלו – יו"ר ומנכ"ל שותפות DFC; לשעבר שר הכלכלה של ארגנטינה
היימה קארואנה – מנכ"ל בנק הסליקה הבינלאומי; לשעבר נגיד הבנק המרכזי של ספרד
מרווין קינג – נגיד הבנק של אנגליה לשעבר
פול קרוגמן – פרופסור לכלכלה בפרינסטון, זוכה פרס נובל
מארק קרני – נגיד הבנק המרכזי של קנדה
קנת' רוגוף – פרופסור באוניברסיטת הרווארד, הכלכלן הראשי של קרן המטבע הבינלאומית לשעבר
מסאקי שיראקאווה – נגיד הבנק המרכזי של יפן לשעבר
פרסומים אחרונים של המועדון

It's Not Over 'Til It's Over: Leadership and Financial Regulation, by Thomas M. Hoenig
Twelve Market and Government Failures Leading to the 2008-2009 Financial Crisis, by Guillermo de la Dehesa
Regulatory Reforms and Remaining Challenges, by Mark Carney, Paul Tucker, Philipp Hildebrand, Jacques de Larosière, William Dudley, Adair Turner, Roger W. Ferguson, Jr.
Financial Reform: A Framework for Financial Stability, by G30 Working Group.
Lessons Learned from Previous Banking Crises: Japan, Spain and Mexico, by Stefan Ingves, Goran Lind, Masaaki Shirakawa, Jaime Caruana, Guillermo Ortiz Martinez
הערות שוליים

↑  [ http://www.afponline.org/pub/res/news/ns_20050325_g30.html]
↑  [ http://www.group30.org/images/PDF/G30%20November%2022%2011%20Press%20Release%20FINAL.pdf]
↑  http://group30.org/members
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262025105171  BIBSYS: 90215754  CiNii: DA02021613  GND: 1085468-X  ISNI: 0000 0004 1071 2327  LCCN: n80017124  NLA: 35171531  SUDOC: 076968111  Trove: 850972  VIAF: 158821651   WorldCat (עם VIAF): 158821651
מטוס דו-כנפי

בואינג-סטירמן E75 (PT-13D) מטוס דו-כנפי משנת 1944
סטירמן של חיל האוויר הישראלי
מָטוס דו-כְּנָפִי הוא מטוס בעל שני זוגות כנפיים בעלי מוטה דומה הממוקמים זה מעל זה, לרוב כאשר אחד מהם נמצא בתחתית הגוף והשני מעליו.
מטוסם של האחים רייט שהיה כלי הטיס הכבד מהאוויר הממונע הראשון השתייך לסוג מטוסים זה, כמו דגמים רבים נוספים מתקופת ראשית התעופה. יתרונו הגדול של המבנה הדו-כנפי ביכולת ליצור כנף קשיחה יותר בהשוואה למטוס עם זוג כנפיים יחיד. מאידך, יוצר המבנה הדו-כנפי גרר רב יותר ממטוס דומה בעל כנף אחת.
מבנה

שני זוגות הכנפיים יוצרים עילוי. בעבר נהגו מתכנני המטוסים לשפר את קשיחות כנפיים על ידי שימוש בכבלי מתח ומוטות שחיברו בין הכנפיים העליונות והתחתונות ויצרו מבנה חזק וקל יותר ממה שהיה ניתן ליצור בעזרת חומרי הבנייה שהיו זמינים באותה תקופה.
כל זוג כנפיים משפיע באופן שלילי על יעילותו האווירודינמית של האחר. עבור שטח כנף נתון, מטוס דו-כנפי יוצר פחות עילוי ויותר גרר ממטוס חד כנפי. ניתן להפחית את השפעת תופעה זו על ידי מיקומן של הכנפיים התחתונות לפני או אחרי הכנפיים העליונות ולא הישר מתחת להן. הזחה רבה של הכנפיים זו ביחס לזו לאורך המטוס מקטינה את יתרונות המבנה הדו-כנפי. מקובל להזיח את הכנפיים התחתונות אחורה, אך ישנם גם מטוסים בהם המצב הפוך והכנף התחתונה מוזחת קדימה, דוגמת הביצ'קראפט סטאגרווינג.
ברובם המוחלט של המטוסים הדו-כנפיים קיים גם הגה גובה אופקי בזנב המטוס, לשליטה בזווית ההתקפה של המטוס. לרוב קיימים גם מדפים או מאזנות על זוג אחד או על שני זוגות הכנפיים.
מטוסים שנקראו "Sesquiplane" (כנף וחצי) היו מצוידים בזוג כנפיים אחד שהיה קטן בהרבה מזוג הכנפיים הראשי, לעיתים אך גדול מספיק כדי לשאת את המוטות והכבלים שחיזקו את מבנה הכנף הראשית.
כמעט כל דגמי המטוסים הדו-כנפיים שנוצרו אי פעם עשו שימוש במנועי בוכנה.