stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אמנון רובינשטיין
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

רובינשטיין חזר לפעילות ציבורית לאחר מלחמת יום הכיפורים כשבמרץ 1974 היה ממייסדי תנועת שינוי כחלק מתנועות המחאה שקמו בתקופה זו. מאוחר יותר חבר עם יגאל ידין והקים את מפלגת ד"ש - התנועה הדמוקרטית לשינוי. עיקר מצעה של המפלגה התמקד בשינוי שיטת הבחירות ותמיכה בהנהגת בחירות אזוריות, מלחמה בשחיתות וחלוקה שווה בנטל, כינון חוקה והפרדת דת ומדינה. מפלגת ד"ש זכתה ב־15 מנדטים בבחירות 1977, אולם תקוותה כי תהיה לשון מאזניים נכזבה ומנחם בגין הצליח להרכיב ממשלה בלעדי ד"ש. לאחר מספר חודשים הסכימה ד"ש להצטרף לממשלת בגין אך רובינשטיין סירב להיכנס לממשלה, מפני שלדעתו חלק גדול ממצעה של ד"ש לא בא לידי ביטוי בהסכם הקואליציוני. ב-14 בספטמבר 1978 התפצלה ד"ש, ורובינשטיין עמד בראש החלק שנקרא "התנועה לשינוי ויוזמה" שלאחר פיצול נוסף קיבל את השם "שינוי – מפלגת מרכז". סיעת שינוי נבחרה לכנסות ה־10, ה־11 וה־12. בשנת 1992 אוחדה מפלגת שינוי עם מפלגת רצ ומפלגת מפ"ם והוקמה מפלגת מרצ כרשימה משותפת של מפלגות השלום והרפורמה החברתית-כלכלית.
רובינשטיין תרם משמעותית לקידום פרויקט חוקה לישראל. בעת כהונת הכנסת השתים עשרה יזם רובינשטיין את הצעת חוק יסוד זכויות האדם והציע את פיצולו לארבע הצעות חוק נפרדות, בהן חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו וחוק יסוד: חופש העיסוק. פיצול זה הביא לפריצת דרך, ושתי הצעות החוק נתקבלו על ידי הכנסת והפכו לחוקי־יסוד.
ב-1977 נבחר לראשונה לכנסת התשיעית וכיהן ברציפות עד 2002. במסגרת כהונתו כחבר הכנסת, שימש כיושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט (בכנסת ה-15), יושב ראש ועדת הכלכלה (בכנסת ה-14), יושב ראש הוועדה לענייני ביקורת המדינה (בכנסת ה-15) וכן כיהן כחבר הוועדה לבחירת שופטים.
בשנת 1999, במה שנחשב לאחד מהאירועים המביכים בתולדות הכנסת, ובעקבות הודעת כזב שקיבל אברהם בורג, יו"ר הכנסת, מזלמן שושי, עמדו חברי-הכנסת דקת דומייה לזכרו של רובינשטיין בעודו חי ונושם. בורג נשא הספד ואף נשא את תפילת אל מלא רחמים לזכרו.
ביולי 2002 הודיע רובינשטיין כי יפרוש מהכנסת. ההתפטרות נכנסה לתוקף בסוף אוקטובר אותה שנה.
רובינשטיין שימש כפטרון של האינטרנציונל הליברלי, ובעבר אף שימש כסגן-נשיא הארגון.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית > בממשלה

עם הקמת ממשלת האחדות בראשות שמעון פרס בשנת 1984 מונה רובינשטיין לשר התקשורת, תפקיד בו כיהן עד לשנת 1987, בממשלות ה-21 וה-22. במסגרת תפקידו הנהיג מספר רפורמות, בהן הקמת הטלוויזיה המסחרית והטלוויזיה בכבלים, הקמת הרדיו האזורי והפיכת "בזק" לחברה מסחרית. לאחר הקמתה של ממשלת רבין, בבחירות של 1992, מונה לשר המדע והטכנולוגיה ולשר האנרגיה והתשתיות. במסגרת תפקידו יזם רובינשטיין את חוק משק החשמל, התשנ"ו 1996 המורה על הקמתה של הרשות לשירותים ציבוריים–חשמל, ופעל לביטול מונופול חברות הדלק באמצעות הכנסת תחרות בייבוא הדלק.
בשנת 1994, לאחר ששולמית אלוני, מנהיגת מרצ, הוכרחה להתפטר ממשרד החינוך לאחר שהכעיסה גורמים דתיים בממשלה בגלל התבטאויותיה על מוצא האדם, התמנה רובינשטיין לתפקיד שר החינוך, התרבות והספורט. בתפקיד זה כיהן עד לשנת 1996. כשר חינוך זכה לפופולריות בזכות הליברליות שלו, במיוחד כלפי נבחני הבגרות, וכן דעותיו על הבחינה הפסיכומטרית, בהצהרתו שלו היה המבחן מתקיים בימיו, לא היה מגיע ללימודי משפטים.
כשר חינוך, יזם רובינשטיין, שתי רפורמות האחת עסקה במתכונת בחינות הבגרות. משרד החינוך בראשותו הגדיל את שעור התלמידים העוברים את בחינות הבגרות בהצלחה. הדבר נעשה בין היתר על ידי שיטת ההגרלות בה הוגרלו מספר מקצועות חובה בהם לא היה צורך בבחינה חיצונית. כך, בין שנת הלימודים תשנ"ד (1994) לשנת הלימודים תשנ"ו (1996) עלה שיעור הזכאות לבגרות ביותר מ-5% לשיעור של כ-45% מהמחזור הזכאים לבגרות.
הרפורמה השנייה שיזם רובינשטיין היא הקמת המכללות האקדמיות, הן המתוקצבות, כדוגמת המכללה האקדמית תל אביב יפו והלא מתוקצבות כמו המרכז הבינתחומי הרצליה. רפורמה זו הנגישה את ההשכלה גבוהה לאוכלוסיות מוחלשות. בשנת 2016, דיווחה הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה על 89,944 סטודנטים בעלי תואר ראשון ממכללות אקדמיות. מדיווחי המל"ג(המועצה להשכלה גבוהה), 97,580 סטודנטים לומדים כיום במכללות אקדמיות - 66% מכלל הסטודנטים בישראל.
לאחר פרישתו מהפוליטיקה, בנוסף לביקורתו את הימין הישראלי, הפך למבקר חריף של השמאל הישראלי שלטענתו עבר תהליך של הקצנה שנובע מרצונו לרצות את הפלסטינים. בעקבות חתימת הסכם ז'נבה על ידי מנהיג מרצ יוסי ביילין רובינשטיין פרש ממרצ מכיוון שהתנגד לפשרה בעניין זכות השיבה שנכללה בהסכם.
במחלוקת שפרצה בקהילה המשפטית בישראל בשנת 2007, סביב תוכניותיו של שר המשפטים, דניאל פרידמן, לשינויים במערכת המשפט, התייצב רובינשטיין לצדו של פרידמן במספר נושאים, ונמנה עם יוזמיה של עצומת תמיכה בו. הוא נימק את צעדו זה: "המטרה שלי הייתה לְהָזֵם את הרושם שהפרופסורים באוניברסיטאות יצרו, כאילו האקדמיה כולה מתנגדת ליוזמות של פרידמן. צריך לבחון כל דבר לגופו של עניין ולא בהתקפות אישיות".
ביוגרפיה > קריירה אקדמית

בשנת 1963 מונה רובינשטיין לדיקן הראשון של הפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב, תפקיד בו כיהן עד לשנת 1970. מחקריו התמקדו במשפט החוקתי של מדינת ישראל - בצביונה של מדינת ישראל, ציונות, מעמדו של חוק השבות וזכויות האזרח של ערביי ישראל. בשנת 2006 זכה בפרס ישראל לחקר המשפט. חבר השופטים קבע כי רובינשטיין הוא -
אבי המשפט החוקתי של ישראל. בכתיבתו המחקרית המעמיקה ובפעילותו הציבורית המגוונת הוא מקדם ערכי דמוקרטיה, שוויון וזכויות אדם. בחיי המשפט והציבוריות בישראל מעטים הם האנשים היכולים להשתוות בתרומתם למדינת ישראל כפרופ' אמנון רובינשטיין, כאיש ציבור, כחבר ברשויות המחוקקת והמבצעת, כחוקר וכמשפטן מבריק.
לאחר שסיים את כהונתו בכנסת, בשנת 2002, כיהן רובינשטיין כדיקן בית הספר רדזינר למשפטים במרכז הבינתחומי הרצליה (2002–2004) ואף מונה לתקופה קצרה לנשיא המרכז הבינתחומי הרצליה.
רובינשטיין שימש כפרופ' אורח במוסדות אקדמיים מחוץ לישראל, ביניהם אוניברסיטת סטנפורד ואוניברסיטת קולומביה.
ביוגרפיה > פובליציסטיקה וספרות

לרובינשטיין קריירה תקשורתית כפובליציסט. בשנות ה-60 כתב מאמרים בעיתונות נגד מה שהוא כינה כפייה דתית וכניעה לדתיים ונודע כפובליציסט ומרואיין פופולרי. בין השנים 1969 ל-1972 הגיש תוכנית ויכוחים בטלוויזיה החינוכית בשם "בומרנג". משנת 1964 ועד לשנת 2004 היה חבר במערכת "הארץ" וכותב קבוע בעיתון, שם עסק בשיטתיות בנושאי דת ומדינה ובמאבק באנטישמיות, בייחוד באנטישמיות שהוא מייחס לשמאל הפוליטי באירופה. כמו כן כתב בקביעות במוסף לשבת של עיתון מעריב ובעיתונים שונים בעולם ובהם ה-New York Times.
בתחילת 2005 יצא לאור רומן ביכורים פרי עטו של רובינשטיין, "השמיכה", המתאר סיפורי חיים נפרדים ומחוברים של דמויות ישראליות מימי טרום הקמת המדינה ועד ימינו אנו. דרך עלילות מורכבות בחייהן נפרשת יריעה רחבה העוסקת בנושאים הנוגעים למהותה של החברה הישראלית. בתחילת 2006 יצא לאור רומן נוסף פרי עטו, "כביש מספר חמש". בשנת 2007 יצא לאור רומן שלישי, "הים שמעלינו", ולאחריו שני רומנים נוספים - "כניסה נפרדת" (2009), "אהבות אסורות" (2010) ו"השמש השחורה" (2013). בשנים האחרונות הנחה רובינשטיין תוכנית רדיו בתחנת קול המוסיקה – "שחרית מוזיקלית לנהגי משאיות ואוטובוסים" (2014-2015). ב-2022 יצא לאור הרומן מתושלח.
רובינשטיין פרסם מספר מאמרים בנושא חקירות והעמדה לדין של אישי ציבור בישראל, וטען כי גופי האכיפה בישראל מחזיקים בכח רב מידי כלפי נבחרי הציבור, כח שאינו מרוסן, והצביע על מספר מקרים בהם ייתכן ונעשה שימוש כזה.
בשנת 2020 התראיין רובינשטיין ל"ארכיון העתיד", מיזם תיעוד דור המייסדים של אנשי הרוח שהטביעו חותם משמעותי על התרבות הישראלית.
רובינשטיין התגורר בתל אביב. נפטר ב-18 בינואר 2024. הותיר אחריו בן ובת.
הוקרה

רובינשטיין היה חתן פרס ישראל לחקר המשפט (2006).
בשנת 2003 קיבל את תואר אביר איכות השלטון (בקטגוריית מפעל חיים) מטעם התנועה לאיכות השלטון.
הוא זכה בפרסים רבים ובהם פרס חשין למצוינות אקדמית במשפט (2010) ופרסים ואותות נוספים, כגון פרס גורני למשפט ציבורי לשנת 2016, על תרומה למשפט הציבורי; אות אייסף על תרומה חברתית, בשנת תשע"ג, פרס הרצוג על תרומה ייחודית למדינת ישראל (2018) ופרס עיריית רמת גן לספרות (2015). בשנת 2022 הוענק לו פרס א.מ.ת. בתחום המשפטים.
בשנת 2022 נקרא על שמו באוניברסיטת רייכמן "מרכז רובינשטיין לאתגרים חוקתיים".
מבין ספריו של אמנון רובינשטיין

ספרי עיון:
1965: Jurisdiction and Illegality (הוצאת אוקספורד) (באנגלית)
1969: המשפט החוקתי של מדינת ישראל, הוצאת שוקן (מהדורה שישית יצאה ב-2005 עם ד"ר ברק מדינה).
1975: אכיפת המוסר בחברה מתירנית, הוצאת שוקן.
1997: מהרצל עד רבין והלאה, הוצאת שוקן.
1998: ניסיון פוליטי מסוים, הוצאת ידיעות אחרונות.
1982: מהרצל ועד גוש אמונים ובחזרה, הוצאת שוקן.
1984: The Zionist Dream Revisited, הוצאת ספריי שוקן, ניו יורק, וקלמן לוי פריז (באנגלית) (יצא לאור גם בצרפתית).
1993: חוק יסוד: הכנסת, בסדרת פירוש לחוקי היסוד, מכון הארי סאקר, יחד עם רענן הר-זהב.
2000: from Herzl to Rabin: The Changing Image of Zionism, הוצאת הולמס ומאיר ניו יורק (באנגלית) (יצא לאור גם ברוסית).
2001: Geschichte des Zionismus: Von Theodor Herzl bis Heute
2001: דעת יחיד, הוצאת שוקן.
2003: ישראל ומשפחת העמים (יחד עם אלכסנדר יעקובסון), הוצאת שוקן.
2009: Israel and the family of nations - (עם אלכסנדר יעקבסון), הוצאת ראוטלידג', לונדון. (באנגלית) (יצא לאור גם בצרפתית).
2012: באין ממשלה - איך לתקן את קלקולי המשטר (עם אדם וולפסון), הוצאת זמורה ביתן.
2014: סדקים באקדמיה: חופש אקדמי, עצמאות האוניברסיטה, מעמד הסטודנט והזכות להשכלה גבוהה (עם יצחק פשה), הוצאת נבו והוצאת דביר.
2017: שבטי מדינת ישראל: ביחד ולחוד - ליברליזם ורב-תרבותיות בישראל, הוצאת דביר.
2019: סיפורם של היהודים החילונים, הוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר
רומנים:
השמיכה, הוצאת שוקן, 2005.
כביש מספר חמש, הוצאת שוקן, 2006.
הים שמעלינו, הוצאת שוקן, 2007.
כניסה נפרדת (סיפורים קצרים) הוצאת זמורה ביתן, 2009.
אהבות אסורות, הוצאת זמורה ביתן, 2010.
השמש השחורה, הוצאת זמורה ביתן, 2013.
לקריאה נוספת

"חותם אישי, עם פרופ' אמנון רובינשטיין", דן מרגלית.
יעקב דימנט, לא היה זה חלום, תל אביב: הוצאת ירון גולן, תשס"ו-2006, עמ' 203.
דניאל מט (חוקר קבלה)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  19 בדצמבר 1950 (בן 73) 
 ענף מדעי:  מיסטיקה יהודית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ברנדייס  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מוסדות:  אוניברסיטת סטנפורד 
 פרסים והוקרה:  פרס קורט לספר היהודי (2004) 
 מספר צאצאים:  2 
 www.danielcmatt.com
 
דניאל חנן מט (באנגלית: Daniel Chanan Matt לעיתים נכתב: מעט; נולד ב-1950) הוא חוקר קבלה, מתרגם ספר הזוהר לאנגלית.
ביוגרפיה

קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת ברנדייס. בשנים 1979–2000 היה פרופסור למיסטיקה יהודית ב-Graduate Theological Union בברקלי שבקליפורניה. לימד גם באוניברסיטת סטנפורד ובאוניברסיטה העברית בירושלים. הוביל את מיזם תרגום ספר הזוהר לאנגלית בשנים-עשר כרכים ("מהדורת פריצקר"), ותרגם בעצמו את תשעת הכרכים הראשונים. על תרגום שני הכרכים הראשונים קיבל בשנת 2004 את פרס קורט לספר היהודי (אנ'), ואת הפרס הלאומי לספרים יהודיים.
נשוי לחנה, מרצה לדתות, ולהם בן ובת. מתגורר בברקלי, קליפורניה.
מספריו

Zohar: Pritzker Edition. Stanford: Stanford University Press, 2004-2016.
Zohar: Annotated and Explained. Woodstock, Vt.: SkyLights Paths Publishing Co., 2002. (Selections)
Zohar: The Book of Enlightenment. New York: Paulist Press, 1983. (Selections)
God & the Big Bang: Discovering Harmony Between Science and Spirituality, Jewish Lights Pub, 1996
The Essential Kabbalah: The Heart of Jewish Mysticism, HarperCollins, 1995
הערות שוליים

↑  Berkeley Kabbalah scholar wins Koret Book Award, The Jewish News of Northern California, March 5, 2004
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007489457605171  BnF: cb12679164m (data)  GND: 1067324968  ICCU: CFIV179575  ISNI: 0000 0000 6652 7332  LCCN: n81076275  NKC: xx0183018  NTA: 070101108  SUDOC: 061713562  VIAF: 79126553   WorldCat (עם VIAF): 79126553
היסטוריה של מלחמת המדע עם התיאולוגיה בנצרות

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  אנדרו דיקסון וייט 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  מסה 
 נושא:  דת ומדע 
 הוצאה
 הוצאה:  אפלטון 
 מקום הוצאה:  ניו יורק 
 תאריך הוצאה:  1897 
 
היסטוריה של מלחמת המדע עם התאולוגיה בנצרות (באנגלית: A History of the Warfare of Science with Theology in Christendom) הוא ספר עיון שפורסם בשני כרכים על ידי אנדרו דיקסון וייט (אנ'), מייסד אוניברסיטת קורנל, בשנת 1896. וייט מתעד את האמנציפציה ההדרגתית של המדע מהתאולוגיה בתחומים שונים.
הספר עוסק בנושאים שונים, ביניהם המעבר מכישוף לכימיה ופיזיקה, "נפילת האדם" לעומת היסטוריה ואנתרופולוגיה ותיאור בריאת העולם לעומת גאולוגיה.
אינדולוגיה

תת היבשת ההודית
אינדולוגיה, הידועה גם כלימודי דרום אסיה, היא המחקר האקדמי של ההיסטוריה, התרבויות, השפות והספרות של תת-היבשת ההודית, וככזה, מהווה תת-קבוצה של לימודי אסיה (אנ').
במונח אינדולוגיה (בגרמנית, "Indologie") נעשה שימוש יותר בתארים מחלקתיים באוניברסיטאות גרמניות וביבשת אירופה מאשר באקדמיה הדוברת אנגלית. בהולנד, המונח אינדולוגיה שימש לציון חקר ההיסטוריה והתרבות ההודית כהכנה לשירות קולוניאלי בהודו המזרחית ההולנדית .
האינדולוגיה הקלאסית כוללת בעיקר מחקרים לשוניים של ספרות סנסקריט, ספרות פאלי וספרות טמילית, כמו גם חקר דתות דהרמיות (כגון הינדואיזם, בודהיזם, ג'יניזם וכו'). חלק מההתמחויות האזוריות בלימודי דרום אסיה כוללים:
לימודי בנגלית – חקר התרבות והשפות של בנגל
דרווידולוגיה - חקר השפות הדרווידיות של דרום הודו שכללו בעיקר לימודי טמילית
לימודי פקיסטן
סינדהולוגיה - חקר אזור סינדה ההיסטורי (אנ')
מספר חוקרים מבחינים בין אינדולוגיה קלאסית לאינדולוגיה מודרנית. הראשונה מתמקדת יותר בסנסקריט, בטמילית ובמקורות שפה עתיקים אחרים, והאחרונה בהודו העכשווית, בפוליטיקה ובסוציולוגיה שלה.
היסטוריה > חוקרים ראשונים

חקר הודו על ידי נוסעים מחוץ לתת-היבשת ההודית ידוע מיצירתו של מגסתנס (350 -290 לפנה"ס), שגריר יוון של הסלאוקים בחצרו של צ'נדרגופטה (שלט בשנים 322-298 לפנה"ס), מייסד האימפריה המאורית . על בסיס חייו בהודו חיבר מגסתנס את "אינדיקה (מגסטנס) (אנ') ", יצירה בת ארבעה כרכים, שקטעים ממנה עדיין קיימים, והשפיעה על הגאוגרפים הקלאסיים אריאנוס, דיודורוס סיקולוס סטראבון .
המלומד בן תור הזהב של האסלאם, מוחמד בן אחמד אל-בירוני (973–1048), תיעד את ההיסטוריה הפוליטית והצבאית של הודו תוך כיסוי גם ההיסטוריה התרבותית, המדעית, החברתית והדתית בפירוט, ביצירתו "ההיסטוריה של הודו" (טקיק מא-לי-אל-הינד, Taḥqīq mā li-l-hind). הוא חקר את האנתרופולוגיה של הודו, עסק בתצפית משתתפת נרחבת עם קבוצות שונות של הודים, תוך כדי למידת שפותיהן ואת הטקסטים העיקריים שלהן. הוא הציג את ממצאיו באובייקטיביות ובנייטרליות באמצעות השוואות בין תרבותיות.
היסטוריה > תודות המחקר האקדמי

האינדולוגיה, כפי שמקובל בדרך כלל על העוסקים בה, התפתחה בתקופה המאוחרת של העת החדשה המוקדמת. היא משלבת מאפיינים חיוניים של המודרניות, כולל רפלקסיביות עצמית ביקורתית, מנגנוני פירוק וגלובליזציה, וניכוס רפלקסיבי של ידע. מאפיין חשוב של האינדולוגיה מאז ראשיתה בסוף המאה השמונה עשרה היה פיתוח רשתות של תקשורת אקדמית באמצעות יצירת חברות מלומדות כמו האגודה האסייתית של בנגל, ויצירת כתבי עת למדניים כגון כתב העת של החברה המלכותית האסייתית ורשימות היסטוריות של המכון למחקר מזרחי בהנדרקר.
אחד המאפיינים המגדירים של האינדולוגיה הוא היישום של מתודולוגיות אקדמיות שפותחו בלימודים קלאסיים אירופיים או "קלאסיקה" על השפות, הספרות והתרבויות של דרום אסיה.
בעקבות חלוצים של המאה השמונה עשרה כגון ויליאם ג'ונס, הנרי תומס קולברוק (אנ'), ג'רסים לבדב (אנ') או אוגוסט וילהלם שלגל, האינדולוגיה הופיעה במאה התשע-עשרה כנושא אקדמי, בהקשר של הודו הבריטית, יחד עם לימודי אסיה בכלל שהושפעו מהרומנטיקה המזרחית של אותה תקופה. נוסדו אגודות וקבוצות מחקר שעסקו בנושא:
"החברה האסייתית, The Asiatic Society" נוסדה בכלכותה ב-1784
"Société Asiatique" נוסדה ב-1822
"החברה האסייתית המלכותית" נוסדה ב-1824
"החברה האוריינטלית האמריקאית" נוסדה ב-1842
"החברה המזרחית הגרמנית, Deutsche Morgenländische Gesellschaft " נוסדה ב-1845
"האגודה היפנית למחקרים הודיים ובודהיסטים" נוסדה ב-1949
היסטוריה > תודות המחקר האקדמי > הספרות בשפה הסנסקריט כללה מילונים פרה-מודרניים רבים

בראש וראשונה, ה"אמרקושה" (Amarakosha), מילון אוצר מילים בסנסקריט שנכתב על ידי המלומד ההודי בן המאה הרביעית, אמרשימהה (Amarasimhaa).
אבן דרך במחקר האינדולוגי של ספרות סנסקריט (אנ') היה פרסום בסנט פטרבורג בשם "סנסקריט-וורטרבוך" (Sanskrit-Wörterbuch) במהלך שנות ה-1850 עד 1870.
תרגום של טקסטים הינדיים מרכזיים ב ספרי הקודש של המזרח (אנ') החלו ב-1879.
ב-1887, הופיעה המהדורה של אוטו פון בוטלינגק (אינדולוג רוסי גרמני בן המאה ה-19) לדקדוק של פאנ'יני (אנ') (מלומד הודי עתיק זמן חיים משוער, בין המאה ה-4 למאה ה-6).
מהדורת ה-ריג ודה של מקס מולר הופיעה בשנים 1849–1875.
אלברכט ובר, אינדולוג גרמני בן המאה ה-19, החל לפרסם את כתב העת פורץ הדרך שלו "Indologische Studien" ב-1849.
בשנת 1897 השיק סרגיי אולדנבורג (מזרחן רוסי שהתמחה בלימודים בודהיסטיים והיה תלמידו של איוון מינאייב, מייסד האינדולוגיה הרוסית) מהדורה שיטתית של טקסטים מרכזיים בסנסקריט, "Bibliotheca Buddhica".
היסטוריה > התחום האקדמי העכשווי > ספרות מקצועית ועמותות

קיימים כנסים של אגודות מקצועיות של העוסקים באינדולוגיה. בין הכנסים הטיפוסיים:
האגודה האמריקאית ללימודי אסיה
הכנס השנתי של החברה המזרחית האמריקאית
ועידת סנסקריט העולמית
מפגשים ברמה לאומית בבריטניה, גרמניה, הודו, יפן, צרפת ובמקומות אחרים.
היסטוריה > התחום האקדמי העכשווי > כתבי עת העוסקים בתחום

ביניהם:
Indo-Iranian Journal
Journal of the Royal Asiatic Society
Journal of the American Oriental Society
Journal asiatique
Journal of the German Oriental Society (ZDMG)
Wiener Zeitschrift für die Kunde Südasiens
Journal of Indian Philosophy
Bhandarkar Oriental Research Institute
Journal of Indian and Buddhist Studies (Indogaku Bukkyogaku Kenkyu)
Bulletin de l'École française d 'Extrême Orient
היסטוריה > התחום האקדמי העכשווי > דוגמאות לגופים מקצועיים בהם חברים אינדולוגים

החברה המזרחית האמריקאית
החברה המלכותית האסיאתית של בריטניה ואירלנד
החברה האסיאתית הצרפתית
החברה הגרמנית Deutsche Morgenlāndische Gesellschaft
רשימת אינדולוגים

להלן רשימה של אינדולוגים בולטים בעלי הכשרה אקדמית.
רשימת אינדולוגים > חוקרים בני זמננו בעלי תפקידים באוניברסיטה

רומילה ת'אפר (1931-היום), פרופסור להיסטוריה עתיקה, אמריטה, באוניברסיטת ג'ווהרלל נהרו
הרמן קולקה (1938-היום) Hermann Kulke, פרופסור להיסטוריה של דרום ודרום-מזרח אסיה במחלקה להיסטוריה, אוניברסיטת קיל
אסקו פרפולה (1941-היום) Asko Parpola, פרופסור אמריטוס לאינדאולוגיה ולימודי דרום אסיה באוניברסיטת הלסינקי
פטריק אוליבל (1942-היום) Patrick Olivelle, פרופסור אמריטוס ללימודי אסיה באוניברסיטת טקסס באוסטין
מייקל ויצל (1943-היום) Michael Witzel - ויילס פרופסור לסנסקריט באוניברסיטת הרווארד
רונלד אינדן Ronald Inden, פרופסור אמריטוס להיסטוריה, שפות ותרבויות דרום אסיה באוניברסיטת שיקגו
ג'ורג' ל. הארט (1945-היום) George L. Hart - פרופסור אמריטוס לטמילית באוניברסיטת קליפורניה בברקלי
סטפני ג'יימיסון (1948-היום),Stephanie Jamison פרופסור לשפות ותרבויות אסיה וללימודים הודו-אירופיים באוניברסיטת קליפורניה, לוס אנג'לס
אלכסיס סנדרסון (1948-היום) Alexis Sanderson עמית אמריטוס ופרופסור ספלדינג לשעבר לדת ואתיקה מזרחית באול סולס קולג', אוקספורד
מייקל ד. ויליס, Michael D. Willis (המוזיאון הבריטי)
וונדי דוניגר (1940-היום) Wendy Doniger בית הספר לאלוהות באוניברסיטת שיקגו, בתפקיד: מירצ'ה אליאדה פרופסור להיסטוריה של דתות
תומאס טראוטמן (1940-היום) Thomas Trautmann, לשעבר ראש המרכז ללימודי דרום אסיה, אוניברסיטת מישיגן
קפיל קאפור (1940-היום) Kapil Kapoor, חוקר של ספרות אנגלית, בלשנות, דקדוק פנינאן, אמנויות סנסקריט ואסתטיקה, מנהל המכון ההודי ללימודים מתקדמים, שימלה
שריוואטסה גוסוואמי (1950-היום) Shrivatsa Goswami, חוקר הודי של פילוסופיה ואמנות הינדית באוניברסיטת בנארס ההינדית, כמו גם מנהיג דתי של גאודיה ואישנוויזם.
אדווין בריאנט (1957-היום) אוניברסיטת ראטגרס ניו ג'רזי
רשימת אינדולוגים > אינדולוגים אחרים

מישל דנינו, סופר ומשכתב היסטוריה צרפתי-הודי
קונראד אלסט (1959–הווה), סופר, הינדוטביסט ותומך בתאוריה אודות האריאנים שהם ילידי הודו (IAT)
גאורג פוירשטיין
דייוויד פראולי, סופר אמריקאי הינדוטביסט, אסטרולוג ועורך היסטורי
רג'יב מלחוטרה, סופר ופעיל הינדוטבה, הודי-אמריקאי
שריקנט טלאגרי, תומך בתאוריה אודות האריאנים שהם ילידי הודו, ולאומן הינדי
הנס טי באקר
סטיבן ג'יי רוזן, מחבר ISKCON האמריקאי, עורך מייסד של The Journal of Vaishnava Studies
ארגוני אינדולוגיה

הפקולטה ל-Sanskrit Vidya Dharma, ויגיאן, האוניברסיטה ההינדית בבנארס
ספרית ומכון מחקר אדיאר, צ'נאי הודו
מכון המחקר לחקר המזרח בהנדקר (אנ'), פונה, הודו
Oriental Research Institute Mysore, מיסור, הודו
Oriental Research Institute & Manuscripts Library, תירוואנאנתאפוראם, הודו.
המכון הטכנולוגי Lalbhai Dalpatbhai יחד עם מוזיאון Lalbhai Dalpatbhai, סמוך למכון Ahmedabad, גוז'ראט, הודו.
המכון האמריקאי לחקר הודו
המכון הצרפתי פונדיצ'רי
מרכז אוקספורד לחקר הודו
ראו גם

בודהיזם במערב
היסטוריה של תת-היבשת ההודית
הודו הגדולה (אנ') Greater India
ביבליוגרפיה של הודו (אנ')
סנסקריט
חקר סנקסריט (אנ')
Roja Muthiah Research Library ספריית המחקר של רוז'ה מות'יה (אנ')
לימודים אזוריים
הסרט ההודי, לחלום על מילים (אנ')
לקריאה נוספת

Balagangadhara, S. N. (1994). "The Heathen in his Blindness..." Asia, the West, and the Dynamic of Religion. Leiden, New York: E. J. Brill.
Balagangadhara, S. N. (2012). Reconceptualizing India studies. New Delhi: Oxford University Press.
Vishwa Adluri, Joydeep Bagchee: The Nay Science: A History of German Indology. Oxford University Press, New York 2014, ISBN 978-0199931361 (Introduction, p. 1–29).
Joydeep Bagchee, Vishwa Adluri: "The passion of Paul Hacker: Indology, orientalism, and evangelism." In: Joanne Miyang Cho, Eric Kurlander, Douglas T McGetchin (Eds.), Transcultural Encounters Between Germany and India: Kindred Spirits in the Nineteenth Century. Routledge, New York 2013, p. 215–229.
Joydeep Bagchee: "German Indology." In: Alf Hiltebeitel (Ed.), Oxford Bibliographies Online: Hinduism. Oxford University Press, New York 2014.
Chakrabarti, Dilip K.: Colonial Indology, 1997, Munshiram Manoharlal: New Delhi.
Jean Filliozat and Louis Renou – L'inde classique – ISBN B0000DLB66.
Halbfass, W. India and Europe: An Essay in Understanding. SUNY Press, Albany: 1988
Inden, R. B. (2010). Imagining India. Bloomington, Ind: Indiana University Press.
Vishwa Adluri, Joydeep Bagchee: The Nay Science: A History of German Indology. Oxford University Press, New York 2014, ISBN 978-0199931361
Gauri Viswanathan, 1989, Masks of Conquest
Rajiv Malhotra (2016), The Battle for Sanskrit|Battle for Sanskrit: Dead or Alive, Oppressive or Liberating, Political or Sacred? (Publisher: HarperCollins India; ISBN 978-9351775386)
Rajiv Malhotra (2016), Academic Hinduphobia|Academic Hinduphobia: A Critique of Wendy Doniger's Erotic School of Indology (Publisher: Voice of India; ISBN 978-9385485015)
Antonio de Nicolas, Krishnan Ramaswamy, and Aditi Banerjee (eds.) (2007), Invading the Sacred|Invading the Sacred: An Analysis of Hinduism Studies in America (Publisher: Rupa & Co.)
Shourie, Arun. 2014. Eminent historians: their technology, their line, their fraud. HarperCollins. ISBN 9789351365921
Thomas Trautmann|Trautmann, Thomas. 1997. Aryans and British India, University of California Press, Berkeley.
Windisch, Ernst. Geschichte der Sanskrit-Philologie und Indischen Altertumskunde. 2 vols. Strasbourg. Trübner, K.J., 1917–1920
Zachariae, Theodor. Opera minora zur indischen Wortforschung, zur Geschichte der indischen Literatur und Kultur, zur Geschichte der Sanskritphilologie. Ed. Claus Vogel. Wiesbaden 1977, ISBN 3-515-02216-3.
ההיסטוריה הקצרה של כמעט הכל

| --- | --- |

עטיפת הספר בעברית
 מידע כללי
 מאת:  ביל ברייסון
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  היסטוריה
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת דביר
 תאריך הוצאה:  2003
 מספר עמודים:  687
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת דביר
 תאריך:  2016, ה'תשע"ז
 תרגום:  יכין אונא
 סדרה
 ספר קודם:  Bill Bryson's African Diary 
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  מסת"ב 9789655662788
 הספרייה הלאומית:  003954906
 
ההיסטוריה הקצרה של כמעט הכל (באנגלית: A Short History of Nearly Everything) הוא ספר מדע פופולרי מאת הסופר הבריטי-אמריקאי ביל ברייסון, הכתוב בסגנון מופשט המובן לקהל הרחב. המניע של המחבר לכתיבת הספר, הייתה הרגשתו שספרי הלימוד בנושא המדעים רחוקים מלתת מענה מספק.
הספר יצא לאור באנגלית בשנת 2003. מהדורה מאוירת של הספר יצאה בנובמבר 2005 ולאחר מכן יצאו גם מהדורות כספרי שמע. מהדורה בעברית, בתרגום יכין אונא, יצאה בשנת 2016 (ה'תשע"ז) בהוצאת דביר. הספר נכלל ברשימת הספרים הנמכרים ביותר בבריטניה בשנת 2005, ונמכר ביותר מ-300,000 עותקים.
הספר

הספר מתאר באופן גרפי ובמונחים המובנים גם למי שאינו מומחה למדע את גודל היקום וגודלם של האטומים והחלקיקים התת-אטומיים. בהמשך חוקר הספר את ההיסטוריה של הגאולוגיה והביולוגיה ומתחקה אחר החיים מהופעתם הראשונה לבני האדם המודרניים של ימינו, תוך שימת דגש על התפתחות ההומו ספיינס המודרני.
חלק מהספר מוקדש להתייחסות להיסטוריה של המדע - סיפורים על המדענים העומדים מאחורי המחקר והתגליות והתנהגויותיהם. בספר נסקרות גם השקפות מדעיות מודרניות בנוגע להשפעות אנושיות על אקלים כדור הארץ ועל מקורות המחייה של מינים אחרים, ועל גודל אסונות הטבע כמו רעידות אדמה, הרי געש, צונאמי, הוריקנים והכחדות המוניות שנגרמו כתוצאה מאירועים אלה.
הספר מכיל כמה טעויות בעובדות ואי דיוקים. חלק מאלה התעוררו מכיוון שהתגלו תגליות חדשות מאז פרסום הספר, וכמה סיווגים השתנו. לדוגמה, פלוטו סווג מחדש ככוכב לכת ננסי.
הערות שוליים

↑  ההקדמה לספר, עמודים 18–19
↑  Staff of BBC Focus (July 2006). "How to... Make a Mint From Science". BBC Focus: 54
↑  ב־24 באוגוסט 2006 הורד פלוטו ממעמדו ככוכב לכת בעקבות הצבעה שהתקיימה בוועידת האיגוד האסטרונומי הבינלאומי בפראג, והוגדר יחד עם ארבעה גופים נוספים (אריס, האומיה, מאקה־מאקה, קרס) ככוכב לכת ננסי.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: 8dc5ae09-c424-4045-bbc3-0c7d6121768f