חיים גולדברג (חגי)
קורות חיים

חיים ישראל גולדברג נולד בעיירה לוּקוֹב שבפלך שדלץ בפולין הרוסית (כיום במחוז לובלין שבפולין) במשפחה חסידות, בנם של פייגה לבית ניסנבאום וזלמן גולדברג. קיבל חינוך יהודי מסורתי ולמד בישיבה בעירו, אך משהתגלו בו כישרונות אמנותיים, עזב את הישיבה ונסע לגרמניה ללמוד אמנות בסדנאות ובבתי ספר לאמנות. ב-1912 שב לפולין, לעיר הפלך ורשה, ופתח סטודיו לצילום. בתוך זמן קצר שכרה ההוצאה "יהודִיה" שבבעלות העיתון היידי "היינט" את שירותיו כמעצב גרפי בהפקת כרטיסי ברכה וגלויות. את הכרטיסים הצבעוניים יצר בשיטה משולבת, תוך שהוא יוצר סגנון משלו בנישה זו של אמנות יהודית. תחילה צילם בסטודיו שלו סצנות מבוימות בגילום שחקנים חובבים, בביגוד ובתפאורה מתאימים, ולאחר מכן השתמש בטכניקות של ציור וגרפיקה כדי להוסיף לתמונות אלמנטים מצוירים ואיחולים מחורזים קצרים ביידיש שחיבר. כך יצר סדרות של גלויות פופולריות בנושאים שונים – איגרות שנה טובה, גלויות בנושא משלחי יד יהודיים ועוד.
חוקר האמנות היהודית והפולקלור שלום צבר מגדיר את גולדברג כ"אולי החשוב מבין מעצבי הגלויות לשנה טובה שפעלו בפולין בראשית המאה ה-20... אמנם לא היה אמן מן השורה הראשונה, אך לכישוריו המגוונים כצלם, צייר חובב, מעצב גרפי ואף משורר לעת מצוא נמצאה במה מתאימה בעיצוב כרטיסי-הברכה. לפני שהודפסה הגרסה הסופית הוסיף גולדברג לתצלום הסצנה שבוימה בסטודיו שלו את הפרטים האחרונים: ציור יסודות נחוצים, ריטוש, המילים 'לשנה טובה' ולבסוף לוחית עיטורית, ובה חרוזים קלים ביידיש ה'מסבירים' את התמונה".
באותן שנים הוציא גם עלונים וקבצים הומוריסטיים, בכינוי שלקח לעצמו, "חגי". החל בסוף העשור השני של המאה ה-20 אייר שורה של ספרי ילדים ביידיש ובעברית שראו אור בוורשה, בהם
הספרייה העברית המצוירת לילדים "שִׁבֳּלִים" ('שיבולים') – סדרה של כ-70 חוברות מנוקדות ומצוירות, ברובן עיבודים של מעשיות עם (הוצאת א. גיטלין, תחילת שנות ה-20);
"אגדות יָוָן" (המיתולוגיה היוונית, 3 כרכים, א. גיטלין, תרפ"ב) בעברית בעיבוד אליעזר מיטרוֹפּוֹליטַנסקי ובמהדורה יידית מקבילה בתרגום ה"ז: "גריכישע מיטן: (לעגענדען)" (1922);
מספרי ספריית "ציל צליל" העברית לפעוטות של הוצאת תרבות בוורשה, שאת ספריה גם עיצב והדפיס;
והמקראה העברית "צפרירים" מאת יצחק קצנלסון ויצחק ברקמן (אחיספר, אמצע שנות ה-20).
כמו כן, ערך מפות, והִרבה לצייר שערי ספרים, בהם שער הסדרה לילדים "מעשהלאך פון דער גאנצער וועלט" ('מעשיות מכל העולם') מאת יוסף ראווין (הוצאת א. גיטלין, תחילת שנות ה-20) ושער ספר היובל השני של העיתון "היַינט" (1938).
בשנות ה-20 פתח ברחוב קרוּלֶבסקה 25 (פול') בוורשה בית דפוס וסטודיו לצינקוגרפיה (אנ') אמנותית בשם "גראפיקוֹן" (גראפיקאָן, Grafikon). בבית המלאכה, שבו עבדה לצדו אשתו אסתר, עיצב גופנים, קישוטי דפוס וליתוגרפיה והכין גלופות עבור מספר הוצאות ועיתונים.
לצד חיבתו לחריזת חרוזי שיר ולציור עמודי שער, רחש גולדברג אהבה מיוחדת להכנת אותיות. הוא שאף לשפר את הטיפוגרפיה העברית (בעיקר בהקשר לדפוס היהודי בפולין), שכן סבר שהיא טעונת שיפור ופוגמת בהנאה מהקריאה, וביקש להגות כתב חדש, שיתאים למילה החיה. בשנת 1922 פרסם בכתב העת הביבליוגרפי "ביכער-וועלט" ('עולם הספרים') של קולטור-ליגע מאמר על הצורך ברפורמה ובמודרניזציה של הגופן העברי. הוא השקיע מאמץ ניכר בסקיצות לאותיות. עבודות השרטוט שלו, שאותן פרסם בעיתונים עבריים ויידיים, מצטיינות בדמיון רב.
בשנות ה-30 פרסם שירים וסיפורים בעברית וביידיש בכתבי עת לילדים כגון "עולמי הקטן". שירים וסיפורים משלו התפרסמו גם הופיעו בספרים, שאת חלקם אייר ואף הדפיס בעצמו עם חידושיו הטיפוגרפיים.
גולדברג היה ממייסדי אגודת האמנים הפלסטיים היהודים בפולין וחבר פעיל בה.
גולדברג שאף להוציא ספרים ביידיש בסגנון אירופי, במהדורה קטנה, מלווים בגרפיקה מקורית מאת אמנים יהודים נודעים. הוא עצמו פרסם ב-1931 מונוגרפיה על הצייר משה אַפֶּלבוים בלוויית רפרודוקציות באיכות גבוהה (1931).
בשנת 1935 ראה אור בפריז בהוצאת "Le Triangle" (טריאנגל), שהתמחתה באמנות יהודית, אלבום של 50 מציוריו בנושאים יהודיים, עם מבוא מאת מבקר האמנות הצרפתי פול פירֶנס (Fierens). הביקורות שיבחו את האיכות הגרפית, וחרף התמה הספציפית, ציוריו של גולדברג היו מודרניסטיים, וגם רומנטיים-ריאליסטיים.
עם הפלישה הגרמנית לפולין בספטמבר 1939 הצליח לברוח לעיר ביאליסטוק, שנכבשה על ידי ברית המועצות, ובה התגורר בתקופת הכיבוש הסובייטי ועבד בצינקוגרפיה.
עם כיבוש ביאליסטוק על ידי הגרמנים נכלא בגטו. בגטו היה גולדברג מופקד על רישום הכרזות הרשמיות של היודנראט, שנתלו על בניין המועצה, בכתב ציורי מהודר.
חיים גולדברג נספה ב-1943 בגטו ביאליסטוק (לפי מקור אחר, בטרבלינקה). בשואה נספו גם אשתו אסתר (ילידת 1900) ובנם היחיד, מקס (יליד 1919), שהלך בדרך הוריו ולפני המלחמה למד גרפיקה וצילום אמנותי במכון הממלכתי הגבוה לגרפיקה (גר') בווינה (על פי השמועה, הוא נפל כפרטיזן).
בין הריסותיו של גטו ורשה נמצא אלבום ובו 32 מגלויותיו של גולדברג שהודפסו על ידי "יהודיה" בוורשה בשנים 1912–1918. הן שמורות כיום באוסף הספרייה הלאומית של פולין.