stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משה כחלון
קריירה פוליטית > שר האוצר > מיסוי

מדיניות האוצר בתקופת כחלון, בתמיכתו של ראש הממשלה נתניהו, הייתה להפחית את נטל המיסים העיקריים, הפחתה שהסתכמה בכ-13 מיליארד ש"ח בשנה. זאת בניגוד לעמדת נגידת בנק ישראל, קרנית פלוג, שטענה שההורדה עלולה להוביל לחריגה מיעד הגירעון. כחלון סבר, כי הפחתת שיעורי המס לא תפגע בהכנסות המדינה: "תפיסת העולם שלי אומרת: כמה שאדרוש פחות מיסים, ההכנסה של המדינה תהיה גבוהה יותר". בעקבות עודף בגביית המיסים הביא כחלון להורדת שיעור מס ערך מוסף מ־18% ל־17%, החל מ־1 באוקטובר 2015. כן הופחת במהלך כהונתו מס החברות מ-26.5% ל-23%, מדרגות מס ההכנסה רווחו, והוגדלו בהוראת שעה נקודות הזיכוי להורים לילדים עד גיל 5 שנים. בסוף 2017 הורה להפחית משמעותית, בחלק מהמקרים לאפס, את שיעורי המכס על מוצרי תינוקות, מכשירי חשמל ביתיים, בגדים ומוצרים נוספים. כעבור שנה נמצא כי עלות ההקלה לאוצר המדינה הייתה כ-1.5 מיליארד ש"ח, והמחיר לצרכן ירד במידה קטנה בהרבה מהפחתת המכס. ניסיונו של כחלון להטיל מס ריבוי דירות על המחזיקים בשלוש דירות ומעלה נכשל, לאחר שבג"ץ פסק שנפל פגם יסודי בהליך חקיקתו.
נושא שבו דווקא העלה כחלון מיסים הוא החסכון הפנסיוני, בכך שבמסגרת חוק ההסדרים לשנים 2015/6 הורדה תקרת הפטור ממס להפקדות המעביד לתגמולים (פי 2.5 מהשכר הממוצע במשק, במקום פי 4 לפני כן, במסגרת תיקון מס' 209 לפקודת מס הכנסה), ובחוק ההסדרים לשנים 2017/8 נקבעה תקרה לפטור ממס על הפקדות המעביד לפיצויים (פי 3 מהשכר הממוצע במשק, במסגרת תיקון מס' 232 לפקודת מס הכנסה), כל הפקדה לפנסיה כנגד ההכנסה שמעבר לתקרה חויבה במס כמו הכנסה מיידית.
הכנסות חד-פעמיות, כגון מיסים שהתקבלו מרווחי מכירתן של החברות מובילאיי וסודהסטרים, סייעו לאוצר לעמוד ביעדי הגירעון למרות הפחתות המיסים הניכרות, אך במרץ 2019, לקראת סוף כהונתה של הממשלה, התפרסם כי הגירעון בתקציב הממשלה עלה על החזוי, בעיקר כתוצאה מהורדת שיעורי המס בשנים הקודמות. ביוני אותה שנה פורסם שהגירעון צפוי להגיע בסוף 2019 ל-51 מיליארד ש"ח, שהם 11 מיליארד ש"ח מעבר לתכנון, ובסוף 2020 צפויה החריגה להגיע ל-22.6 מיליארד ש"ח. לטיפול מיידי בבעיה החליטה הממשלה על קיצוץ בהוצאותיה, ובהמשך צפויה העלאת מיסים.
קריירה פוליטית > שר האוצר > רפורמות והסכמים

בכהונתו כשר אוצר פוצל ממשרד האוצר אגף שוק ההון, ביטוח וחסכון והפך לרשות עצמאית. בתקופתו אושר במסגרת חוק ההסדרים כלל הנומרטור אשר מחייב מציאת מקור תקציבי להצעות שאמורות להתקיים במהלך שלוש השנים הקרובות ומחייב את משרד האוצר להציג לממשלה את תחזיות הגירעון הממשלתי פעם בחצי שנה (יוני ודצמבר). במסגרת חוק ההסדרים אושרו גם רפורמת התמרוקים ורפורמה במכון התקנים.[דרושה הבהרה]
בנוסף, כשר אוצר עבר החוק לשינוי מבנה הבורסה בתל אביב והפיכתה לגוף למטרות רווח.
כחלון הגיע יחד עם שר האנרגיה יובל שטייניץ להסכמות עם חברת החשמל וההסתדרות על רפורמה במשק החשמל, במאי 2018. במסגרת הרפורמה תמכור חברת החשמל תחנות כוח ותוגבר התחרות במקטע הייצור, תופרד חברת ניהול המערכת מחברת החשמל, ויפרשו כ-4,000 עובדים. עלות הרפורמה לפי ההערכות היא כ-7 מיליארד שקלים לאורך שנות הרפורמה, והיא תמומן מאי הורדת תעריף החשמל לציבור.
ביוני 2018 חתם על הסכם לרפורמה יחד עם שר התחבורה ישראל כץ בחברת אגד, שבו יועברו לחברה כמיליארד שקלים בשנה למשך 10 שנים. במסגרת הרפורמה עד 2030 כל קווי התחבורה הציבורית של אגד יועמדו למכרז, 3,100 מהחברים והעובדים הוותיקים באגד יפרשו לגמלאות, אגד תהפוך מקואופרטיב לחברה בע"מ, וייכנס אליה משקיע אסטרטגי שיחזיק 50%.
במסגרת תפקידו נתן אישור להפרטת הדואר, תהליך אשר החל כבר מספר שנים לפני כן, במסגרתו ייכנס משקיע פרטי לחברת דואר ישראל.
הסכם שנחתם באוקטובר 2018 עם הרפתנים הישראלים, ובמסגרתו נקבע שיועברו אליהם 450 מיליון שקלים לאורך שנות הרפורמה, לעומת 400 מיליון שקלים שהיו בהסכם הקודם עם הרפתנים. במסגרת ההסכם, עד שנת 2027 יופחתו המכסים על חלב. עם זאת, ההסכם שומר על התכנון המרכזי של משק החלב בישראל.
באוקטובר 2018 אישר משה כחלון תוספת תקציבית רטרואקטיבית לשוטרי משטרת ישראל בגובה 20 מיליארד שקל לאורך השנים. דבר אשר הביא לקיצוץ רוחבי בתקציב הממשלה מיד לאחר מכן לטובת מימון הרפורמה. ההסכם גרר ביקורת רבה עקב ההוצאה התקציבית הגדולה, החריגה בגודלה ביחס לרפורמות והסכמים אחרים.
קריירה פוליטית > שר האוצר > תחרות במערכת הבנקאית

אחד מנושאי הדגל של מפלגת כולנו לפני הבחירות לכנסת היה קידום התחרות במערכת הבנקאית, וזאת על ידי הקמת ועדת שטרום וקידום החוק להגברת התחרות ולצמצום הריכוזיות בשוק הבנקאות בישראל. המלצות ועדת שטרום עברו כחוק בכנסת, ובתוכן הדרישה להפרדת חברות כרטיסי האשראי ישראכרט ולאומי כארד מבנק הפועלים ובנק לאומי בהתאמה. חברות כרטיסי האשראי כאל נותרה במסגרת החוק תחת בנק דיסקונט. בנוסף דרש החוק מהבנקים למכור את החזקותיהם בחברת שב"א, כך שכל אחד לא יוכל להחזיק יותר מ-10%.
כחלון קידם ותמך בהעברת חוק תגמול לנושאי משרה בתאגידים פיננסיים המגביל את שכרם של בכירים בתאגידים פיננסיים ל-2.5 מיליון ש"ח בשנה.
בנוסף, במסגרת חוק ההסדרים לתקציב 2019 קידם את הקמת מערכת "עקוב אחרי" בבנקאות, אשר עתידה לאפשר מעבר חשבון בנק במהירות ולהגביר עוד יותר את התחרות בתחום הבנקאי.
קריירה פוליטית > שר האוצר > תפקידים נוספים בתקופת כהונתו באוצר

כחלון הפסיק ב־27 בינואר 2016 את חברותו בכנסת העשרים, במסגרת סעיף 42ג לחוק יסוד: הכנסת ("החוק הנורווגי הקטן") ובמקומו נכנס לכנסת אכרם חסון. כתוצאה מהתפטרויות שרים, כיהן לתקופות קצרות כממלא מקום שר במשרדי הגנת הסביבה (יוני-אוגוסט 2016) והשיכון (ינואר 2019). בין אוגוסט 2017 לינואר 2018 כיהן גם כשר הכלכלה והתעשייה.
בכהונתו כשר האוצר מונה גם לנציג הממשלה בוועדה לבחירת שופטים. ב-3 בפברואר 2020 חשפה העיתונאית שרון שפורר שבזמן ששימש בתפקידו זה, היה בקשר אישי עם השופטת אתי כרייף (החשודה גם בקשר אינטימי עם אפי נוה בפרשת מינויי שופטים תמורת שוחד) סביב התקופה שבה מונתה לשופטת. כחלון מסר עדות במשטרה על קשר זה, אך לא נחקר באזהרה.
בשנת 2016 חתמו כחלון ומתאם פעולות הממשלה בשטחים, האלוף יואב מרדכי, על הסכם אנרגיה מול חוסיין א-שייח', השר לעניינים אזרחיים ברשות הפלסטינית. ההסכם כלל החזר חוב עתק של הרשות לחברת החשמל לישראל, וכן הסדרת משק האנרגיה הפלסטיני והתקשרותו מול הצד הישראלי.
קריירה פוליטית > בחירות 2019 ו-2020

בבחירות לכנסת ה-21, שנערכו באפריל 2019, ירדה מפלגת "כולנו" לארבעה מנדטים בלבד. לקראת הבחירות לכנסת ה-22 חזר כחלון ל"ליכוד", והוצב במקום החמישי ברשימתה לכנסת.
לקראת הבחירות לכנסת ה-23 הודיע כחלון על פרישתו מהחיים הפוליטיים. עם זאת נשאר בתפקידו עד להקמת ממשלה חדשה.
החל ממרץ 2020 ועד לפרישתו עסק גם בטיפול במשבר הכלכלי שגרמה מגפת הקורונה.
אחרי הפוליטיקה

כחלון הקים קרן השקעות, יחד עם בכיר במשפחת המלוכה באבו דאבי. והוא עומד בראש הקרן אשר תשקיע במיזמים, בעיקר בישראל.
במאי 2021, בתום תקופת הצינון שבה חויב מאז פרישתו מתפקיד שר האוצר, מונה ליו"ר הדירקטוריון של חברת האשראי החוץ-בנקאי יונט קרדיט בשכר שנתי של כ-8.3 מיליון שקל, שעיקרו 6.1 מיליון שקל בתשלום מבוסס מניות. ביוני 2022 התפטר מתפקיד זה, לאחר שהחברה דיווחה לבורסה לניירות ערך בתל אביב כי "ייתכן וקיימת לחברה חשיפה בגין הלוואות שהעמידה, שהינה גבוהה יותר באופן משמעותי ביחס לאמור בדיווחים
הקודמים". לטענת כחלון, החשיפה נגרמה בגין אירועים שהתרחשו לפני הצטרפותו לחברה. ביולי 2022 נחקר באזהרה ברשות ניירות ערך ושוחרר בתנאים מגבילים. ב-17 בדצמבר 2023 הודיעה רשות ניירות ערך כי לפי ממצאי חקירתה כחלון חשוד בעבירות דיווח, מרמה והפרת אמונים והתיק הועבר לפרקליטות. הפרקליטות החליט להעמיד את כחלון לדין, בכפוף לשימוע, על עבירות של הפרת אמונים בתאגיד ואי דיווח בפרשה זו.
כחלון מונה לדירקטור בחברת הפינטק Vital OP, באוקטובר 2021 ובנובמבר בחברת הנדל"ן נתנאל גרופ. בדצמבר 2022 נקרא על שמו החלק העירוני של כביש 2411 (תחת עיריית אופקים), החלטה שעליה נמתחה ביקורת בעקבות הנצחתו של כחלון בעודו בחיים.
חיים אישיים

מתגורר בשכונת שמבור בחיפה, נשוי לליאורה כחלון אב לשלושה ילדים.
אחיו הבכור, קובי כחלון, קבלן לעבודות חשמל ואיש עסקים, שימש כסגן ראש עיריית ירושלים מטעם רשימתו של ראש העיר ניר ברקת בשנים 2008–2015. קובי כחלון מקורב מאוד למשה, ומילא תפקיד מרכזי בהקמת מפלגת כולנו, במסע הבחירות שלה ובמשא-ומתן להרכבת הממשלה. בסוף 2018 העביר קובי כחלון, שלא נשא בתפקיד רשמי כלשהו, הנחיות לבכירי משרד השיכון, בפרק הזמן שבין התפטרות השר והמנכ"ל למינויה של שרה חדשה.
לקריאה נוספת

שי חורב, משה כחלון, בלקסיקון החיפאים אישים ודמויות בחיפה, דוכיפת הוצאה לאור, עמ' 202, 2018.
אפרול

| --- | --- |


 
 מאכלים
 סוג:  ביטרס, אפריטיף 
 מוצא:  איטליה 
 יצרן:  קבוצת קמפרי 
 תאריך יצירה:  1919 
 
אפרול (באיטלקית: Aperol) הוא אפריטיף איטלקי מריר העשוי מגנציאנה, ריבס וצ'ינכונה, בין שאר המרכיבים. יש לו גוון אדום מרהיב. שמו בא מהמילה אפרו (apero), מילת סלנג צרפתית לאפריטיף.
היסטוריה

אפרול נוצר במקור בשנת 1919 על ידי לואיג'י וסילביו ברביארי לאחר שבע שנים של ניסויים. המשקה לא זכה לפופולריות נרחבת עד לאחר מלחמת העולם השנייה. הוא הופק לראשונה על ידי חברת ברביארי (Barbieri), שבסיסה בפדובה, אך כעת מיוצר על ידי קבוצת קמפרי. על אף שיש לו טעם וריח כמו לקמפרי, לאפרול יש אחוז אלכוהול של 11% - פחות ממחצית מזה של קמפרי (25% או 28.5%). יש להם אותה תכולת סוכר, ואפרול פחות מר בטעמו. צבעו של הקמפרי הוא הרבה יותר כהה.
לאפרול שנמכר בגרמניה היה אחוז אלכוהול של 15% במשך זמן מה, כדי להימנע מתקנות החקיקה הגרמנית לפיקדון על מיכלים, אך מאז 2021, הוא נמכר עם אחוז אלכוהול של 11%.
מערבבים גרסאות

השפריץ, קוקטייל האפריטיף, נעשה לעיתים קרובות באמצעות אפרול. התוצאה ידועה בשם Aperol Spritz. גרסה נוספת היא ה-Aperol Sour.
חסות

מאז אפריל 2010, אפרול נותן החסות הרשמי של מרוצי אופנועי גרנד פרי, הגרנד פרי של מרוצי האופנועים.
לאפרול הייתה שותפות עם מנצ'סטר יונייטד כשותפה רשמית של המועדון מינואר 2014 ועד סוף עונת 2016/2017.
ראו גם

צ'ינזאנו
צ'ינאר
פרנט
סלקט
הערות שוליים

↑  "How the Aperol Spritz Became the Summer's Hottest Drink". 24 באוגוסט 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Tim McKirdy (4 ביוני 2018). "The Difference Between Campari and Aperol, Explained". Vine pair. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Home | Aperol". אורכב מ-המקור ב-2012-10-19. נבדק ב-2008-03-03.
↑  "Aperol.com Main Page". אורכב מ-המקור ב-2011-04-11. נבדק ב-2011-04-04.
↑  "Man Utd drown sorrows with Aperol spirits sponsorship". Reuters.com. 10 בינואר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
אפרול זאור בבר בטיבינגן
אפרול שפריץ, פופולרי ברחבי העולם
Dell EMC

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 סוג:  חברה פרטית
 בורסה:  הבורסה לניירות ערך בניו יורק (6 באפריל 1986–2016–EMC) 
 מייסדים:  ריצ'רד איגן, רוג'ר מרינו
 תקופת הפעילות:  אוגוסט 1979 – 7 בספטמבר 2016 (כ־37 שנים) 
 חברת אם:  דל טכנולוגיות
 מיקום המטה:  Hopkinton 
 משרד ראשי:  הופקינטון, מסצ'וסטס, ארצות הברית ארצות הברית
 ענפי תעשייה:  אלקטרוניקה, תעשיית התוכנה 
 מוצרים עיקריים:  תוכנה 
 הכנסות:  20.007 מיליארד דולר (נכון ל־2011)
 רווח:  1.970 מיליארד דולר (נכון ל־2011)
 עובדים:  70,000 (נכון ל־2014) 
  
 https://www.dell.com/
 
מערכת אחסון Symmetrix, מוצר הדגל של החברה במשך שנים רבות, שפותח על ידי צוות בראשות משה ינאי
Dell EMC, נקראה עד שנת 2016 בשם EMC Corporation (תאגיד EMC), הוא תאגיד רב-לאומי אמריקאי, המתמחה באספקת מוצרים, שירותים ופתרונות בתחום אחסון וניהול מידע. החברה היא חברה בת של חברת דל, לאחר שנרכשה על ידיה ב-7 בספטמבר 2016.
ל-EMC מרכזי מחקר ופיתוח ב-10 מדינות ברחבי העולם: בלגיה, ברזיל, הולנד, אירלנד, ישראל, סין, הודו, רוסיה, סינגפור וארצות הברית. עם זאת, לתאגיד שלושה מרכזי ייצור: בארצות הברית, באירלנד ובברזיל.
היסטוריה

EMC נוסדה ב-1979 במסצ'וסטס שבארצות הברית, על ידי ריצ'רד איגן ורוג'ר מרינו. ב-1981 הציג התאגיד לראשונה את רכיבי הזיכרון בנפח 64 ק"ב שלו. זמן קצר לאחר מכן התאגיד הרחיב את מוצריו גם לכונני דיסקים ופלטפורמות לאחסון מידע. החברה גדלה במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 להיות הספק המוביל בעולם של פלטפורמות לאחסון מידע, שמתחריו העיקריים היו IBM, היולט פקארד (HP) והיטאצ'י.
בשנת 1999 רכשה EMC את חברת המחשבים "דאטה ג'נרל" (Data General), אך סגרה את רוב קווי המוצרים שלה, למעט מוצרי אחסון מידע.
החל מ-2001 כיהן ג'ו טוצ'י כמנכ"ל החברה. הוא הוביל מהלך לגידול פעילות החברה על ידי שורה של רכישות וכניסה לתחומי פעילות חדשים, בין השאר:
באוקטובר 2003 הודיעה על רכישת חברת דוקומנטום, שפיתחה פתרונות לניהול מסמכים, תמורת 1.7 מיליארד דולר. ובדצמבר 2003 על רכישת חברת התוכנה VMware תמורת 635 מיליון דולר.
בסוף 2004 רכשה תמורת 260 מיליון דולר את "סמארטס", חברה אמריקאית שהוקמה על ידי שני ישראלים לשעבר, יחיעם ימיני ואשתו לשעבר שאולה אלכסנדר-ימיני. בנוסף רכשה את יצרנית תוכנות הגיבוי Dantz Development, שהייתה הרכישה ה-15 תוך 4 שנים.
ביוני 2006, נכנסה לתחום אבטחת המידע, על ידי רכישת חברת RSA Security.
בנובמבר 2010 רכשה את חברת Isilon Systems תמורת כ-2.25 מיליארד דולר.
רכישות בישראל והסניף הישראלי

בשנת 1987, הצטרף המהנדס ויזם ההיי-טק הישראלי משה ינאי לחברה, ועד פרישתו ממנה בשנת 2001, הוביל את פיתוח החומרה והתוכנה של מוצר הדגל של החברה, סימטריקס, שכלל חידושים טכנולוגיים רבים. צוות הפיתוח בראשותו של ינאי התפתח מקבוצה קטנה של מהנדסים שגייס מקרב עמיתיו בישראל, וגדל לאלפי עובדים. המוצר שפיתח הוא הגורם העיקרי להפיכתה של EMC לחברת ענק, ששווי השוק שלה הוא עשרות מיליארדי דולרים. הצוות של ינאי עבד קודם בחברת אלביט הישראלית, ופיתח בשיתוף עם חברת "ניקסדורף" הגרמנית - מחשב שנקרא "ענת".
בשנת 1993 פתחה החברה מרכז פיתוח בישראל, אולם ב-2002 הוא נסגר בעקבות התפוצצות בועת הדוט-קום. EMC העבירה את מרכז המו"פ הישראלי לחברת ההזנק הישראלית "דיליג'נט" (שייסדו משה ינאי ודורון קמפל) תמורת מניות, כולל את אנשי הפיתוח, קניין רוחני של טכנולוגיות שונות וציוד מעבדה. בנוסף, היא השקיעה 5 מיליון דולר במזומן בדיליג'נט תמורת 24% ממניות החברה. "דיליג'נט" נמכרה ל-IBM האמריקאית תמורת 165 מיליון דולר באפריל 2008.
הסניף של EMC בישראל נפתח מחדש ב-2006, לאחר שהתאגיד רכש את ארבע חברות הזנק ישראליות: קאשיה, nLayers (אן-ליירס), פרואקטיביטי (Proactivity) ואילומינטור.
פעילות נוספת נרכשה בישראל בשל רכישת חברת "RSA Security" האמריקאית ב-2006, ששנה קודם לכן רכשה את חברת אבטחת המידע הישראלית "סאיוטה" (Cyota; שייסד ומינכ"ל נפתלי בנט, טרם האקזיט ב-2005).
בתקופה זו רוכזו כל משרדי החברה בישראל לאתר פיזי אחד בהרצליה פיתוח, שהוגדר כמרכז מצוינות (Center of Excellence), בנוסף השיקה החברה שלוחת מחקר ופיתוח (מו"פ, R&D) בבאר שבע. ביולי 2013 רכשה גם את חברת ScaleIO הישראלית, תמורת כ-200 מיליון דולר.
ראו גם

מייקל דל – יזם ומיליארדר אמריקאי-יהודי; מייסד, מנכ"ל ויו"ר חברת המחשוב DELL
הערות שוליים

↑  גד פרץ, ‏מיזוג Dell ו-EMC: כך תיראה חב' הטכנולוגיה הפרטית הגדולה בעולם, באתר גלובס, 9 במאי 2016
שירות גלובס, ‏מיזוג ענק בוול סטריט: מייקל דל קונה את EMC ב-67 מיליארד דולר, באתר גלובס, 12 באוקטובר 2015
↑  איי אונליין, הושלם המיזוג בין חברת EMC לדטה ג'נרל, באתר TheMarker‏, 18 באוקטובר 1999
↑  יהודה קונפורטס, ‏ג'ו טוצ'י, מנכ"ל EMC: המשימה – לעשות יותר בפחות כסף, באתר "אנשים ומחשבים"
↑  הארץ, EMC תרכוש את דוקומנטום  תמורת 1.7 מיליארד דולר, באתר TheMarker‏, 15 באוקטובר 2003
↑  סוכנויות הידיעות, ענקית אחסון המידע EMC רכשה את חברת התוכנה VMware ב-635 מיליון דולר במזומן, באתר TheMarker‏, 16 בדצמבר 2003
↑  סמארטס שנוסדה ע"י ד"ר שאולה אלכסנדר-ימיני נמכרה ב-260 מיליון דולר, באתר גלובס, 21 בדצמבר 2004
TheMarker digital, EMC רכשה את חברת סמארטס ב-260 מיליון דולר, באתר TheMarker‏, 22 בדצמבר 2004
↑  TheMarker digital, EMC רכשה את יצרנית תוכנות הגיבוי Dantz Development בכ-50 מיליון דולר, באתר TheMarker‏, 13 באוקטובר 2004
↑  עפרה שלו, ענקית אחסון הנתונים EMC רכשה את RSA Security, מתחרתה הגדולה של אלדין, ב-2.1 מיליארד דולר, באתר TheMarker‏, 30 ביוני 2006
↑  ענבל עומר, ‏EMC רוכשת את חברת איסילון ב-2.25 מיליארד דולר, באתר גלובס, 15 בנובמבר 2010
↑  חיים הנדוורקר, החמצת הענק של אלביט, באתר TheMarker‏, 6 ביוני 2001
↑  רוני חסיד, שלוש חברות תוכנה מארצות הבוית הודיעו על הקמת חברות־בנות בארץ, חדשות, 27 באפריל 1993
↑  בעז בבאי, EMC העולמית מתכננת לפצל את פעילות התוכנה שלה בישראל לחברה נפרדת, באתר TheMarker‏, 11 באוגוסט 2002
↑  הארץ, דיליג'נט שיצאה מ-EMC גייסה 22 מיליון דולר, באתר TheMarker‏, 5 באוקטובר 2004
↑  דן יכין, ‏עכשיו כבר מותר לגלות: EMC רכשה את מלוא פעילות הפיתוח של דיליג'נט, באתר גלובס, 25 בנובמבר 2002
↑  אמיתי זיו, פז וייסמן, גורו האחסון החדש: משה ינאי מכר את דיליג'נט ליבמ ב-165 מיליון דולר, באתר הארץ, 16 באפריל 2008
↑  הארץ, EMC רוכשת את קאשיה ב-153 מיליון דולר במזומן, באתר TheMarker‏, 10 במאי 2006
↑  גיא גרימלנד, רכישה שנייה של EMC בישראל בתוך חודש - רוכשת את אן-ליירס בכ-50 מ' ד'; היזם והעובדים ירוויחו 17.5 מ' ד', באתר TheMarker‏, 7 ביוני 2006
↑  ערן גבאי, EMC רכשה את פרואקטיביטי הישראלית תמורת 30 מיליון דולר, באתר הארץ, 20 ביוני 2006
↑  פז וייסמן, 4 שנים לאחר אקזיט של 145 מיליון דולר: נפתלי בנט רוצה למנוע מאיתנו את תסכולי המחשב בסטארט-אפ חדש, באתר TheMarker‏, 5 בנובמבר 2009
↑  יהודה אלידע, ‏מצוינות ישראלית: הכרה בינלאומית למרכז של EMC בהרצליה, באתר גלובס, 19 בנובמבר 2012
↑  שמוליק שלח, ‏EMC השיקה מרכז מו"פ בבאר-שבע שיעסיק 50 עובדים, באתר גלובס, 1 במאי 2011
↑  שמוליק שלח, ‏EMC רוכשת את ScaleIO הישראלית בכ-200 מיליון דולר, באתר גלובס, 11 ביולי 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007459287405171  ISNI: 0000 0001 2034 3228  LCCN: n80050443  NKC: ko2011639607  VIAF: 139550957   WorldCat (עם VIAF): 139550957
משבצת קרקע

על פי נוהלי התכנון והבנייה בישראל, משבצת קרקע (נקראת גם משבצת חקלאית) היא מכסת הקרקע של יישוב חקלאי מתוכנן (מושב עובדים, מושב שיתופי, קיבוץ) הנגזרת ממכפלת תקן מספר נחלותיו ותקן גודל הנחלה (תקנים הנקבעים במשרד החקלאות בשיתוף עם מינהל מקרקעי ישראל).
למשל מושב בעל 40 נחלות ותקן גודל 80 דונם יהיה זכאי למשבצת בגודל 3200 דונם. במידה והישוב מחזיק בפועל יותר שטח מהמגיע לו השטחים העודפים לא יכללו במשבצת ויקראו "שטחים זמניים". במידה ולישוב בפועל יש פחות שטחים מהמגיע לו יש לאתר שטחים נוספים ולהוסיפם למשבצת שלו, גם אם הם נמצאים במרחק.
ערך זה הוא קצרמרבנושא חקלאות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יצחק זיו-אב

| --- | --- |

 לידה:  4 ביוני 1907 סמולנסק, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  29 בדצמבר 2001 (בגיל 94) 
 מדינה:  ישראל 
 
אתר זיכרון ליצחק זיו-אב במשמר הירדן
יצחק זיו-אב (ד' בתמוז תרס"ז, 4 ביוני 1907 – י"ד בטבת תשס"ב, 29 בדצמבר 2001) היה מראשי הקרן הקימת לישראל, מנכ"ל התאחדות האיכרים, סופר, עורך, עיתונאי ואיש ציבור ישראלי.
תולדותיו > ברוסיה - 1907–1926

יצחק זיו-אב נולד בסמולנסק שבאימפריה הרוסית להוריו מרים ואברהם. האב היה חרשתן, בעלים של בתי חרושת אחדים לנסירת עצים לתעשיות קתי רובים, ואף הקים מפעל לייצוא עצים מרוסיה לארצות שונות, לרבות ארץ ישראל. זיו-אב זכה בנעוריו לחינוך עברי לאומי. למד וסיים בית הספר תיכון רוסי ואחר כך למד בפקולטה לפדגוגיה של אוניברסיטת סמולנסק. במקביל, נכנס לפעילות ציבורית והיה חבר מערכת העיתון "דרך הפועל", יומון המחוז הסובייטי בברית המועצות.
תולדותיו > בארץ ישראל - 1926–1948

בגיל 19, ביוני 1926, עלה לארץ ישראל עם משפחתו: הוריו ושני אחיו נחום ואליעזר. בני המשפחה התיישבו על קרקע שנרכשה במושבה מגדיאל. כשנה לאחר העלייה, נפטר האב (בט"ז בשבט תרפ"ז 1927), וקברו היה הראשון שנכרה בבית הקברות של מגדיאל. זיו-אב עבד בצעירותו בחקלאות במגדיאל. אחר כך, בשנים 1930-1933 עבד כמרכז ועד המושבה. באותה תקופה החל לכתוב מאמרים בעיתונות
"השדה", "הארץ" ו"דואר היום". בשנת 1932 הוא כתב בהארץ על ענייני השרון. בשנים: 1934 – 1935 עבד כעוזר למזכ"ל התאחדות האיכרים.
נשא את דבורה (דורה) לבית קוברינסקי (1913 - 1995), בוגרת גמנסיה הרצליה, ילידת רוסיה ובוגרת "בית הספר הגבוה לכלכלה" בגרנובל, שבצרפת. לימים, יושבת ראש הוועדה לזכויות האשה בוויצו. ילדיהם הם אברהם, איש עסקים וצייר; ואהרון-שמאי (ארי), שופט שלום בתל אביב (נפטר ב-1991).
זיו-אב החל לעבוד כעיתונאי ביומון "הבוקר" של מפלגת "הציונים הכלליים", מאז הקמתו באוקטובר 1935, ושימש בתפקידים אחדים; היה כתב, מזכיר המערכת, ובהמשך משנה-לעורך. עמד בקשרים פוריים עם המשורר אורי צבי גרינברג, ועם המשורר חיים גורי.
מאמריו ורשימותיו התפרסמו בעיתונים נוספים, בהם: "בוסתנאי", "היום", והירחון "בארץ ישראל".
הוא נחן בכושר נאום. והופיע, בין השאר, בתחנת השידור המנדטורית "קול ירושלים", בתוכנית "ארץ לא נודעת". במסגרת זו סיפר למאזיניו על תולדות ההתיישבות היהודית בארץ ישראל.
במלחמת העולם השנייה שירת בחטיבה היהודית הלוחמת – החי"ל ("הבריגדה"), נפגש עם הפליטים היהודיים ניצולי השואה, במחנות העקורים שהוקמו בגרמניה לאחר המלחמה ועודד את רוחם.
בשנת 1947, כאשר גבר המתח בין "ההגנה" לבין אצ"ל ולח"י, היה בין משכיני השלום שבין המחנות.
תולדותיו > במדינת ישראל - 1948–2002

זיו-אב היה פעיל במיזמים ציבוריים רבים. הוא היה פעיל מרכזי במפלגתו "הציונים הכלליים", ובהמשך ב"גח"ל" (ראשי תיבות: גוש תנועת החרות – המפלגה הליברלית).
במלחמת העצמאות, הקים לפי בקשת דוד בן-גוריון, ראש הממשלה ושר הביטחון, את האגף ליחסי ציבור במשרד הביטחון יחד עם עמנואל הרוסי, כמסגרת זו גם שידר טור שבועי ב"קול ישראל".
היה ממייסדי אגודת העיתונאים בתל אביב, חבר המכון למנהל ציבור, חבר הנהלות ציבוריות של "קול ישראל", תיאטרון "הבימה" ו"האופרה הישראלית".
בשנים 1959–1975 היה חבר הנהלת "ארגון החקלאים העולמי" (IFAP). בשנים 1960–1998 – חבר בדירקטוריון קרן קיימת לישראל ויושב ראש ועדת הפיתוח וחבר ועדות החינוך והארגון. בשנת 1962 – היה יושב ראש ועד ציבורי ממלכתי לציון "שנת ראשונים". בשנים 1967–1958 יזם את הקמת לשכת התיאום של הארגונים הכלכליים והיה יושב ראש ההנהלה שלה.  בשנת 1972 היה חבר ועדת עציוני, ועדת חקירה ממלכתית בראשות שופט בית המשפט העליון משה עציוני שחקרה שחיתויות והטיות תוצאות משחקים בליגה הלאומית בכדורגל. בשנת 1982 התמנה ליושב ראש הוועד הציבורי הממלכתי לציון אירועי "מאה שנות התיישבות"; והופקד על תוכניות לשימור מורשת ההתיישבות כגון "יום התלם הראשון" (1983), "על משמרות" באתר המושבה החרבה משמר הירדן (1984) ו"מסע אל השורשים" (1987) באתר הזיכרון של ראשון לציון. בשנת 1985 היה מיוזמי הקמת המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל.
אותות ועיטורים

זיו-אב זכה לאותות ולעיטורי כבוד רבים, בהם: "יקיר משפחת האדמה", "יקיר מושבות הגליל", אזרח כבוד של כפר תבור, מזכרת בתיה, כרמי יוסף והעיר רמת גן, שבה התגורר בשכונת "שיכון ותיקים" משנת 1952 ועד יום מותו.
זכרו

לאחר פטירתו, כתב עליו העיתונאי משה בן-שחר, באפריל 2002, כי היה אחד העיתונאים הנחשבים בארץ ישראל בתקופת המאבק של היישוב העברי נגד שלטונות המנדט, ומאמריו משכו רבים בשל ההתנסחות הבהירה של יעדי היישוב והתנועה הציונית בארץ ישראל. לדבריו, היה נוהג יצחק שדה, מפקד הפלמ"ח, להדריך את אנשיו לקרוא את מאמריו של זיו-אב בעיתון "הבוקר", כחומר למחשבה ולחינוך. "לא רק זאת, מכיוון שזיו-אב נחשב לאיש אמין מאוד, היו באים לביתו ראשי האצ"ל, כשהם מחופשים, במטרה להעשירו בהבנת עמדותיהם הפוליטיות".
במתחם המושבה החרבה משמר הירדן יש אתר לזכרו.
כתביו ופרסומיו

ארכיונו של יצחק זיו-אב נמצא בארכיון הציוני בירושלים. רשימת התיקים בארכיון ראתה אור בשנת תשנ"ט 1999 בהוצאת הארכיון הציוני.
כתביו ופרסומיו > ספרים מפרי עטו

פרשת שלמה בן-יוסף, תל אביב: דפוס עזריאל, ת"ש 1940
ארץ לא נודעת, תל אביב: הוצאת מסדה, תש"ג
אומרים ישנה ארץ, תל אביב: הוצאת ספרית מעריב, 1980
שלנו עד עולם, תל אביב: הוצאת אמנות וספר, תש"ך
אנשי תש"ח, (עורך: שמעון יהב), ירושלים : תנועת המורים למען קרן קיימת לישראל - המחלקה לחינוך, תשמ"ט 1989
כל התקוות נולדות מחדש : החיזיון המופלא של ראשונים לקריאה ולעיון למסכת ולמופע ב"יום התלם הראשון" ובאירועי ההתיישבות, ירושלים: משרד החינוך והתרבות, תשמ"ג 1983
יום משפחת האדמה : 60 שנה להתאחדות האכרים : כ"ב באלול תשל"ג, 19 בספטמבר 1973, תל אביב: קרן לסיוע ולהשתלמות של התאחדות האכרים בישראל, תשל"ג 1973
מחיר החפש, תל אביב: הוצאת נ. טברסקי, תש"י
מגילת שמונים שנה בעשור לישראל, תל אביב: הבקר, תשי"ח 1958
אין לי ארץ אחרת, הוצאת מלוא, תשנ"ז 1997
יפים הלילות בכנען, תל אביב: הוצאת מעריב, תשמ"ח 1988
עולם לחיות בו: מסעות, תל אביב: הוצאת אל"ף, תשכ"ב
מגבול לגבול: אנגליה, צרפת, עדן, פרס, תל אביב: הוצאת נ. טברסקי, תשי"ב 1952
עולם אחר : יומן דרכים: סינגפור, אוסטרליה, ניו זילנד, פיליפינים, הונקונג, יפן, תאילנד, תל אביב: הוצאת אל"ף, תשכ"ח 1967
את אחי אני מבקש, תל אביב: הוצאת נ. טברסקי, תדש"ו - פרקי ריפורטז'ה ממסעו באירופה
אגד החיות, (ציירה: איזה), תל אביב : הוצאת מ’ ניומן, תש"ז
מבוא: איך בנוי צה"ל, בתוך: עמנואל הרוסי, צבא הגנה לישראל, ירושלים: המכון להשכלה ציונית
כתביו ופרסומיו > ספרים שערך

(עם ש' שמואלי), דרכי בנינה, התפתחותה ותוכניות העתיד של רמת גן : דינים וחשבונות, מאמרים וצלומים, סקירות לתקופת 45/1944
(עם יעקב חורגין וש' שמואלי, רמת גן, תרפ"ב-תש"ז 1921–1946 : ספר יובל, רמת גן, הוצאת המועצה המקומית רמת גן, 1946
כתביו ופרסומיו > קובץ שנערך מכתביו

עם ואדמתו : שיבה לאדמה - סוד תחייתנו, היצמדות לאדמה - ערובה לקיומנו : חומר עזר למורה ולמדריך, ירושלים: הוצאת קק"ל, תשנ"ב
לקריאה נוספת

הערך: יצחק זיו אב, בתוך: יעקב שביט, יעקב גולדשטיין, חיים באר (עורכים), לקסיקון האישים של ארץ-ישראל: 1799-1948, תל אביב: הוצאת עם עובד, 1983
הערות שוליים

↑  השדה, הארץ, 6 בנובמבר 1927
↑  הנצחון וההגשמה, דואר היום, 24 באוקטובר 1933
↑  על שלשה דברים ..., הארץ, 15 באוגוסט 1932
העשור הראשון לשרון, הארץ, 1 בנובמבר 1932
↑  בעניני החנוך, הארץ, 26 באוקטובר 1934
↑  ראו: ארכיון אורי צבי גרינברג, תת-סדרה 1.1: מכתבים אל אורי צבי גרינברג, הספרייה הלאומית.
↑  ראו: ארכיונו של חיים גורי, הספרייה הלאומית בירושלים.
↑  ראו: יחיאל הלפרן, יצחק זיו-אב, עזריאל קרליבך, רק לא מלחמת אחים!, תל אביב: דפוס עזריאל, תש"ז 1947.
↑  ראו: יצחק זיו-אב, מכתבים, המפלגה הליברלית, תיק ה 3 - 7 / 19, בארכיון מכון ז'בוטינסקי בתל אביב.
↑  שחר בן-הלוי, ‏אין שוער בשער, באתר גלובס, 13 בדצמבר 2001
↑  משה בן-שחר, איש אדמה, המקומון רמת-גן גבעתיים, גיליון 442, 25 באפריל 2002.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306731905171  GND: 1138813664  ISNI: 0000 0001 0800 0046  LCCN: n87865608  VIAF: 48291691   WorldCat (עם VIAF): 48291691
יהודה בן גרים

| --- | --- |
 לידה:  המאה ה-1 (או המאה ה-2) פרובינקיה יודיאה, האימפריה הרומית
 נהרג:  המאה ה-2 פרובינקיה סוריה פלשתינה, האימפריה הרומית
 כינוי:  רבי יהודה בן גרים, יהודה בן גריס, רבי יודן בר גיורי, רבי יהודה בר גורייא
 תקופת הפעילות:  דור חמישי לתנאים
 רבותיו:  שמעון בן יוחי
 בני דורו:  יונתן בן עסמיי, אלעזר ברבי שמעון
 
רבי יהודה בן גרים ("יהודה בן גריס", או "רבי יודן בר גיורי") היה חכם (או תנא) בן הדור החמישי לתנאים, מתלמידי רבי שמעון בן יוחי. על פי אגדה המופיעה בתלמוד הבבלי, פרסם יהודה שרבי שמעון בן יוחי דיבר סרה ברומאים ובשוגג הביא לרדיפתו בידי השלטונות.