stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויליאם סימפסון (צייר)
הערות שוליים

↑  Sladen, Douglas, ed. (1897). "Simpson, William". Who's Who. pp. 601–602.
1 2 3  Millar, Alexander Hastie (1901). "Simpson, William (1823-1899)". In Lee, Sidney (ed.). Dictionary of National Biography (1st supplement). London: Smith, Elder & Co. pp. 345–347.
↑  "The late William Simpson". Journal of the Royal Institute of British Architects. 6: 549. 1899
↑  Errington, Elizabeth (2017). Charles Masson and the Buddhist Sites of Afghanistan: Explorations, Excavations, Collections 1832–1835. British Museum. pp. 156–159.
↑  Salisbury, Robert (2020). William Simpson and the Crisis in Central Asia, 1884-5.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007280136205171  PLWABN: 9810609073705606  BnF: cb149334163 (data)  GND: 124442250  ISNI: 0000 0001 1022 0099  LCCN: n86023833  LNB: 000323175  NLA: 35989272  NTA: 072186887  RKD: 72780  SNAC: w6nc6m24  SUDOC: 20088378X  Trove: 1175135  ULAN: 500005218  VIAF: 18157193   WorldCat (עם VIAF): 18157193 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ויליאם סימפסון (צייר)".
חיל הפרשים בעת הקרבות בקרים, 1854
ביקור המלכה ויקטוריה בספינת מלחמה, 1856
נשים טוחנות תירס, 1867
מפעל לצביעת בדים בבנגל
מגדלי קידוח נפט בבאקו, 1886
המצור על שטרסבורג, מלחמת צרפת-פרוסיה
נזיר סיקי קורא בכתבי הקודש
סוללת תותחים שנגררת על ידי פילים, 1864
גשר לונדון, 1852
הנס החכם

| --- | --- |

הנס החכם בהופעה
 לידה:  1895 הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מוות:  1916 (בגיל 21 בערך) 
 מין:  סוס הבית
 גזע:  סוס ערבי 
 זוויג:  זכר
 בעלים:  וילהלם פון אוסטן
 ידוע בשל:  יכולתו לענות על שאלות אריתמטיות
 תקופת הפעילות:  ? – סוף המאה ה-19
 
הַנְס החכם (בגרמנית: Der kluge Hans) היה סוס שחי בגרמניה בסוף המאה ה-19 והתפרסם ב"יכולתו האינטלקטואלית" יוצאת הדופן לענות נכונה על שאלות אריתמטיות. בעליו של הנס, וילהלם פון אוסטן, אימן אותו להקיש בפרסתו בתגובה לשאלות שהתשובה עליהן הייתה מספר, ומספר ההקשות אותן הקיש הנס היה התשובה המבוקשת.
הפילוסוף-פסיכולוג קארל שטומפף כינס ועדה של 13 מדענים בולטים על מנת לבחון את הטענות בדבר כישוריו של הנס. לאחר שהסוס הצליח בבדיקות המדוקדקות שערכה הוועדה, הועברה הבדיקה לפסיכולוג אוסקר פונגסט. פונגסט הוכיח כי למעשה הנס לא ניחן בכישרון מתמטי, אלא הגיב לסימנים לא-רצוניים בשפת הגוף של השואל, שהשואל כלל לא היה מודע להם. תוצאות המחקר פורסמו לראשונה ב-1907, והתופעה שהתגלתה זכתה מאז לכינוי אפקט הנס החכם.
מחקרו של פונגסט

פונגסט בדק את ביצועי הסוס במספר מצבים:
בידוד הסוס והמאמן מהחוקר, כך שלא ייתכן מתן סימנים מצד עורך המחקר.
שימוש בשואלים שאינם מאמנו של הסוס.
בדיקה והשוואה בין מצבים שבהם הסוס רואה או לא רואה את השואל.
בדיקה והשוואה בין מצבים שבהם השואל יודע או לא יודע את התשובה.
לאחר מספר רב של ניסויים, גילה פונגסט כי הסוס הצליח לענות נכונה גם כאשר השואל לא היה פון אוסטן, וכך שלל את האפשרות של מעשה רמייה. עם זאת, התגלה כי הסוס עונה נכונה רק כאשר השואל יודע מראש מהי התשובה הנכונה, והסוס יכול לראותו. פונגסט המשיך ובדק את התנהגות השואל, וגילה כי כאשר מניית ההקשות של הסוס התקרבה לתשובה המבוקשת, הפכו הבעות הפנים ויציבת הגוף של השואל למתוחות יותר, והתרפו כאשר הקיש הסוס את הנקישה האחרונה, ה"נכונה". שינוי זה אצל השואל אותת לסוס להפסיק לנקוש. ההסבר שהתקבל ליכולת זו אצל הסוס הוא שהתקשורת החברתית בקרב סוסים תלויה בין השאר ביכולת להבחין בסימנים גופניים קלים, כגון שינויי יציבה, יכולת שאפשרה להנס להבחין בסימנים הלא-רצוניים של פון אוסטן.
פונגסט גילה כי לא רק סוסים יכולים לזהות סימנים. הוא המשיך ובדק את ההשערה כי סימנים אלו היו "בלתי-ניתנים להבחנה" בניסויים בהם מילא הוא אישית את תפקיד "הסוס", תוך שהוא מקיש תשובות לשאלות שנשאל, אך לא ידע את התשובות עליהן. הוא גילה כי ב-92% מהמקרים הצליח לזהות אצל השואלים שינוי שסימן כי הגיע לתשובה הנכונה.
אפקט הנס החכם

אפקט הנס החכם הוא מקרה פרטי של נבואה המגשימה את עצמה המתאר מצב בו ציפיותיו של חוקר, או של גורם חיצוני כלשהו, משפיעות על ביצועי הנחקר, מבלי שהחוקר יהיה מודע להשפעה זו. לנטרול תופעה זו חשיבות רבה במחקרים על בני אדם ועל בעלי חיים.
אפקט הנס החכם > חקר בעלי חיים

בניסויים בקרב בעלי חיים שבהם נבדקות תגובות הכרוכות בתודעה, קיים תמיד החשש מאפקט הנס החכם. כדי שתוצאות מחקרים כאלה יהיו קבילות, החיות חייבות להיבדק בצורה שתנטרל את האפקט. ישנן מספר דרכים מקובלות להתמודד עם הבעיה, אולם רובן יוצרות בעיות מהותיות אחרות בניסוי:
ניתן, לכאורה, לפתור את הבעיה על ידי ביצוע הניסוי כאשר בעל החיים מבודד, ללא קשר בינו לבין החוקר, אולם לבידוד יש חסרונות מהותיים, היות שבחלק מהתופעות המעניינות ביותר ניתן לצפות רק בסיטואציה "חברתית", ולפעמים על מנת לאמן את בעל החיים ולהדגים את יכולתו יש לבנות קשר בינו לבין מאמנו/החוקר. דוגמאות בולטות לבעיה ניתן לראות במחקרה של אירן פפרברג, שנערך על תוכים, ובמחקרם המפורסם של בני הזוג אלן וביאטריס גרדנר על השימפנזה ואשו (ראו גם אינטליגנציה בבעלי חיים).
אפשרות נוספת היא למנוע מהמאמן להיות נוכח בזמן הניסוי. הבעיה היא שבשל יחסי הקרבה בינו לבין מושא הניסוי, לסילוק המאמן תהיה בדרך כלל השפעה רגשית מהותית על החיה הנבדקת, עד כדי שהיא תימנע מלהפגין כל ביצועים שהם.
בחלק מהמקרים אפשר לוודא שאיש מהנוכחים בניסוי לא ידע מהי התשובה ה"נכונה" או מהי ההתנהגות ה"צפויה". הבעיה המיידית היא שלמאמן כמעט תמיד יש ציפיות מהחיה אותה הוא מאמן.
אפקט הנס החכם > חקר בני אדם

כפי שהראו ניסוייו האחרונים של פונגסט, אפקט הנס החכם עשוי להשפיע על ניסויים שבהם נבדקים בני אדם. מסיבה זו ננקטים צעדים מיוחדים למניעתו בניסויים בחקר התפיסה, בפסיכולוגיה קוגניטיבית, בפסיכולוגיה חברתית, בחינוך וגם ברפואה. השיטה למניעתו תהיה בדרך כלל ביצוע ניסויים כפולי סמיות (double-blind experiments), שבהם לא החוקר ולא הנחקר יודעים האם הנחקר שייך לקבוצת הניסוי או לקבוצת הביקורת, אלא רק בתום המבחנים (ראו גם: אפקט הפלסבו). דרך נוספת היא שימוש במחשבים ובמערכות מדידה מכניות להנחיית ביצועי הנחקר - מערכות שכמובן אינן יכולות לתת "סימנים" לא מודעים לנחקר.
ראו גם

אפקט הות'ורן: אפקט נוסף, דומה, של השפעת החוקר על ביצועי הנחקר.
עיוורון כפול (או סמיות כפולה): שיטת ההתמודדות המקובלת בבעיות יחסי חוקר-נחקר.
אפקט הפלצבו
נבואה המגשימה את עצמה
אינטליגנציה בבעלי חיים
ניסויים בלשניים בקופי אדם
פאול התמנון
הכלב רולף
לקריאה נוספת

ורדה ליברמן ועמוס טברסקי, חשיבה ביקורתית, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה 1996, עמ' 32 - 34.
צבי ינאי, בעקבות המחשבות, פואטיקה - טובי סופר מוציאים לאור 1994, עמ' 22 - 29.
האם סוסים יכולים לפתור תרגילים במתמטיקה ולהשיב לשאלות? מאיה מזרחי במגזין אפוק, גיליון 360, עמוד 72
Pfungst, O. (1911). Clever Hans (The horse of Mr. Von Osten): A contribution to experimental animal and human psychology (Trans. C. L. Rahn). New York: Henry Holt. (Originally published in German, 1907).
מקס בוקוס

מקס סִיבֵּן בּוֹקוּס (באנגלית: Max Sieben Baucus; נולד ב-11 בדצמבר 1941) הוא פוליטיקאי אמריקאי ודיפלומט לשעבר, שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת מונטנה בשנים 1978–2014. חבר המפלגה הדמוקרטית, בוקוס כיהן כסנאטור במשך 35 שנה, ומה שהופך אותו לסנאטור שכיהן את תקופת הכהונה הארוכה ביותר בהיסטוריה של מונטנה. ב-26 בדצמבר 2013 מינה אותו הנשיא ברק אובמה להחליף את גארי לוק כשגרירה ה-11 של ארצות הברית ברפובליקה העממית של סין. בתפקיד זה כיהן בשנים 2014–2017, עד שהנשיא דונלד טראמפ פיטר חלק ניכר משגרירי ארצות הברית שמונו בידי קודמו אובמה.
כיושב ראש ועדת הכספים של הסנאט, בוקוס מילא תפקיד משפיע בדיונים על הרפורמה בשירותי הבריאות בארצות הברית. הוא היה גם יו"ר הוועדה המשותפת למיסוי, חבר ועדת החקלאות, התזונה והיערנות, ועדת הסביבה והעבודות הציבוריות, ויו"ר ועדת המשנה לתחבורה ותשתיות. לפני היבחרו לסנאט, היה בוקוס חבר בית הנבחרים של ארצות הברית בשנים 1975–1978, כנציג מחוז הקונגרס הראשון של מונטנה. בעברו הפוליטי הרחוק כיהן בבית הנבחרים של מונטנה בשנים 1973–1974.
ביוגרפיה

בוקוס נולד ב-11 בדצמבר 1941 בשם מקס אנקה (Enke) בהלנה שבמונטנה, להיסטוריונית ג'ין שריף (בת למשפחת חוואים אמידה) וסטפן אנקה, דמוגרף וכלכלן. אביו, יליד פרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה, היה ממוצא גרמני וסקוטי, בעוד אמו ממוצא אנגלי וגרמני גם כן. בוקוס חי בקליפורניה עד שהיה בן שנתיים, כשאמו עזבה את אביו ושבה להלנה. מאוחר יותר היא נישאה ג'ון ג'. בוקוס, ושם משפחתו שונה לבוקוס. בוגוס סיים את לימודיו התיכוניים בית הספר התיכון של הלנה ב-1959.
לאחר שלמד בבתי ספר ציבוריים מקומיים בעיר הולדתו הלנה, הוא למד במכללת קרלטון במינסוטה במשך שנה לפני שעבר ללמוד באוניברסיטת סטנפורד, שם היה בוגר בכלכלה ב-1964, והיה חבר באחוות סיגמא אלפא אפסילון. לאחר שסיים את לימודיו, למד בוקוס בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת סטנפורד והשלים את לימודי הדוקטורט שלו ב-1967. לאחר שסיים את לימודי המשפטים, בוקוס התמחה שלוש שנים כעורך דין בוועדה לניירות ערך ולבורסות שבוושינגטון הבירה. הוא שב למונטנה ב-1971 על מנת לכהן כראש ועידת החוקה של המדינה, והקים משרד עורכי דין במיזולה. בנובמבר 1972 נבחר בוקוס לבית הנבחרים של מונטנה כנציג מחוז מיזולה. בנובמבר 1974 נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית, ונבחר מחדש ב-1976.
בוקוס נבחר לסנאט של ארצות הברית ב-7 בנובמבר 1978 לתקופת כהונה שעתידה הייתה להתחיל ב-3 בינואר 1979, אך באופן פתאומי מונה לסנאט בידי מושל מונטנה תומאס לי ג'אדג', לפני שהחלה תקופת כהונתו להלכה, ב-15 בדצמבר 1978 על מנת למלא את מקומה הריק של מונטנה שנותר פנוי על ידי הסנאטור פול האטפילד התפטר. ביוני 2008, משאישר הסנאט סנקציות בינלאומיות נוספות על איראן בגין תוכניתה הגרעינית, אמר כי "הסנקציות הקשות שאושרו ירתיעו את הממשל האיראני מייצור נשק גרעיני". בראשית דצמבר 2009 הודה כי המליץ על מאהבתו מלודי היינס לתפקיד במטהו. במהלך כהונתו כראש ועדת הכספים של הסנאט, נמנה בוקוס בין מעצבי חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה, רפורמת הבריאות של הנשיא אובמה. ב-23 באפריל 2013, נודע כי בוקוס לא יתמודד לתקופת כהונה שביעית.
ב-26 בדצמבר 2013 הודיע הנשיא אובמה על כוונתו למנות את בוקוס לשגרירהּ של ארצות הברית ברפובליקה העממית של סין. ב-7 בינואר 2014 הגיש אובמה את מועמדותו של בוקוס לסנאט, שאישר את מינויו. דיון במועמדותו התקיים בוועדת החוץ של הסנאט של ארצות הברית ב -28 בינואר 2014. בוקוס הושבע לתפקידו בידי סגן הנשיא ג'ו ביידן ב-21 בפברואר 2014, עם סיום כהונתו של השגריר הקודם גארי לוק. באוקטובר 2015 ננזף בוקוס בידי סגן שר החוץ של סין, ז'אנג יסוי, בעקבות הגעת משחתת אמריקאית לאזור האיים המלאכותיים שהקימה ממשלת סין העממית בים סין הדרומי. בוקוס עזב את בייג'ינג בינואר 2017, כאשר הנשיא דונלד טראמפ מינה את מושל איווה טרי ברנסטאד לשגריר הבא בסין העממית.
הערות שוליים

↑  רייצ'ל רווסז, דונלד טראמפ פיטר את כל שגרירי ארצות הברית כשאין מי שיחליפם, באתר אינדפנדנט, 20 בינואר 2017 (באנגלית)
↑  בוקוס, מקס סיבן, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)
↑  ארה"ב: הסנאט אישר את חיזוק הסנקציות על איראן, באתר חדשות 13 (לשעבר ערוץ עשר), 19 ביוני 2008
↑  ‏AP, ארצות הברית: סנאטור הודה שהמליץ על בת זוגו לתפקיד, באתר ynet, 5 בדצמבר 2009
↑    ישראל מושקוביץ, ‏מהסנאט בהצדעה, באתר "ידיעות אחרונות", 14 באוקטובר 2013 (הקישור אינו פעיל)
↑  משרד דובר הבית הלבן, מועמדויות נשיאותיות הוגשו אל הסנאט, באתר הבית הלבן, 7 בינואר 2014 (באנגלית)
↑  רויטרס‏, סין נזפה בשגריר: "הגעת משחתת ארה"ב - חוסר אחריות", באתר וואלה, 27 באוקטובר 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 17076883X  ISNI: 0000 0000 2460 861X  LCCN: n80000606  SNAC: w648515c  US Congress: B000243  VIAF: 28361809   WorldCat (עם VIAF): 28361809
צפורה שרת

צִפּוֹרָה שָרֵת (12 באוגוסט 1896 – 30 בספטמבר 1973) הייתה רעייתו של ראש ממשלת ישראל השני של מדינת ישראל, ושר החוץ הראשון שלה, משה שרת.
ביוגרפיה

נולדה בשם צפורה מאירוב בשנת 1896 ליהודה מאירוב ופרידה (לבית מאירוביץ) בדווינסק שבפלך ויטבסק של האימפריה הרוסית (כיום דאוגבפילס, בלטביה) – עיר שבאותה תקופה כמעט מחצית מתושביה היו יהודים. אביה נמנה עם "חובבי ציון", ובילדותה לא זכתה לחינוך יסודי. אחיה הצעיר הוא שאול אביגור, ממגיני תל חי, מראשי "ההגנה", מפקד המוסד לעלייה ב' ברוב שנות קיומו, סגן שר הביטחון במלחמת העצמאות וראש ארגון "נתיב".
היא עלתה לארץ ישראל ב-1912 כמעט ללא ידיעת השפה העברית. משפחתה השתקעה בתל אביב-יפו, וציפורה החלה את לימודיה בגימנסיה העברית. במהלך לימודיה בגימנסיה הכירה את מי שיהיה בעלה לעתיד, משה שרת. באותה העת היה תלמיד, ועתיד היה להיות אישיות דיפלומטית בכירה וראש ממשלת ישראל השני. היא הכירה את דב הוז ואליהו גולומב, חבריו הטובים של שרת, וקרבתה אל השלישייה הפכה אותה לשותפה במאבק המדיני והפוליטי להקמת מדינת ישראל עוד משחר נעוריה. שותפות זו באה לידי ביטוי בחייה עם שרת, ששיאם בהיותה רעיית ראש ממשלת ישראל.
מאירוב ושרת התקרבו לראשונה במהלך טיול שנערך לתלמידי הגימנסיה בפסח 1913 בחברון. שנים ספורות לאחר מכן, כאשר שרת לימד טורקית, הייתה מאירוב אחת מתלמידותיו וכך התהדק הקשר בין השניים. לאחר שהכירו זה את זה לעומק, החלו "לצאת קבוע".
בשנת 1919 הצטרפה צפורה לקבוצת כנרת שאחיה שאול היה חבר בה. היא נמנתה עם חברי "קבוצת השישים", שעסקה בעבודה חקלאית ובעבודות קבלניות ובין היתר בסתימת ביצת עמק הירדן ובנטיעת עצי אקליפטוס.
ביוגרפיה > נישואיה למשה שרת

בשנת 1921 נישאו שתי אחיותיו של שרתוק, עדה ורבקה, לשני חבריו הקרובים - דב הוז ואליהו גולומב, חבריו מימי הגימנסיה ו"ההסתדרות המצומצמת" וממקימי "ההגנה". שרת המתין שנה נוספת בטרם ביקש את ידה של צפורה, שהייתה חברתו מנעוריו.
חודשים אחדים לאחר נישואיה החלה צפורה ללמוד חקלאות במכללה חקלאית ברדינג, מרחק שעתיים מלונדון, שם התמחתה בתעשיית מוצרי החלב. לטענת ילדיה, היא רצתה בכלל ללמוד רפואה, אך נסיבות התקופה הובילו אותה ללמוד דווקא חקלאות. לאור מצבם הכלכלי הרעוע של בני הזוג, נהגו השניים להיפגש רק לעיתים רחוקות או בעת חופשות מהלימודים.
לאחר שובם של בני הזוג ארצה ב-1925, חזרה צפורה לעבודתה החקלאית. היא ניהלה את משק הפועלות בנחלת יהודה והייתה פעילה במועצת הפועלים של תל אביב. שנתיים לאחר מכן, ב-1927 ילדה את בנם הבכור, יעקב. לאחר הלידה היא הפסיקה את עבודותיה השונות ודאגה להקדיש מזמנה לילדים ולמשפחה. ב-1931 נולדה יעל ובשנת 1933 נולד חיים.
ביוגרפיה > לצד בעלה הפוליטיקאי

כניסתו של בעלה לעולם הפוליטי סתמה למעשה את הגולל על חלום הקריירה המקצועי של צפורה, והיא התמסרה התמסרות מלאה לדרישות שהציבו לה החיים לימינו של מנהיג מפלגתי ומדינאי מוביל. החיים לצדו של שרת לא הסתכמו בתפקיד ייצוגי של אירוח. באותן השנים נעשתה צפורה שותפה ויועצת קרובה של בעלה בעבודתו המדינית, הדיפלומטית והפוליטית.
במסגרת תפקידו של שרת כראש המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית, הוא הרבה להיעדר מהארץ לתקופות של שבועות ואפילו חודשים, והזוגיות בין השניים התבטאה בעיקר בהחלפת מכתבי אהבה.
בחודש אוקטובר 1942, בעיצומה של מלחמת העולם השנייה, נסעה שרת לטהראן בשליחות הסוכנות היהודית ועליית הנוער במטרה לסייע בהצלתם של כ-900 ילדים יהודים יתומים מפולין שנדדו במזרח אירופה וברחו מאימת המלחמה (ילדי טהראן). כראש המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית, היה שרת מעורב במאמצים להצלתם, ואז הבריק במוחו הרעיון לשלוח למשימה את רעייתו, שנענתה למשימה ברצון. לטהראן הגיעה כדי לנהל יחד עם קבוצת חלוצים שהגיעו עם הפליטים היהודים המבוגרים את בית היתומים, שנקרא "בית הילד היהודי". אשרות כניסה לאיראן לא ניתנו לעוד שליחים מארץ ישראל. בית היתומים נוהל בתנאי מחסור חמור, בעיקר במזון, שהיה בו מחסור בכל פרס, ובמאמץ בלתי פוסק לחלץ עוד ילדים מידי הכמרים והנזירות.
ב-29 ביוני 1946 הייתה "השבת השחורה", במהלכה נעצר בעלה יחד עם כל מנהיגי היישוב על ידי המנדט הבריטי בארץ ישראל והועבר למחנה המעצר בלטרון. בעת שהיה עצור בלטרון, שימשה צפורה כמקשרת בינו לבין הנהלת הסוכנות היהודית בירושלים ובחוץ לארץ.
בחודש ינואר 1947, חודשיים לאחר ששוחרר מהמעצר בלטרון, נסע שרת לתקופה ממושכת בארצות הברית במסגרת תפקידו במחלקה המדינית של הסוכנות היהודית. אחר כך הצטרפו אליו רעייתו צפורה וילדיהם, חיים ויעל.
ב-1947 הוסיפה שרת לפעילותה ההתנדבותית גם את תפקידה כחברת הוועד המנהל של האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים. גם שם היא ניסתה לסייע ככל יכולתה, בעיקר בהשגת תמיכה והכרה ממסדית. בתפקיד זה החזיקה מיום מינויה ועד ליום מותה ב-1973.
בשונה מקודמתה בתפקיד רעיית ראש ממשלת ישראל, פולה בן-גוריון, הייתה צפורה מעורבת משלב מוקדם למדי בפעילות ציבורית והתנדבותית, עבודה שהמשיכה גם כאשר הייתה רעיית ראש הממשלה. בכך קבעה תקדים שבעקבותיו הלכו כמעט כל רעיות ראשי הממשלה לדורותיהן של מדינת ישראל.
ביוגרפיה > רעיית ראש ממשלת ישראל

כניסתה של צפורה לתפקיד רעיית ראש ממשלת ישראל הייתה חלקה יחסית לאור ניסיונה הרב כאשת ראש המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית (1933–1948) וכאשת שר החוץ (1948–1954). יתר על כן, קודמתה בתפקיד, פולה בן-גוריון לא השאירה אחריה שום מורשת תפקודית או דפוסי התנהגות מקובלים, מה שצפורה הייתה צריכה לאמץ.
ב-26 בינואר 1954 נבחר בעלה משה שרת לתפקיד ראש הממשלה וציפורה החלה לתפקד כרעיית ראש הממשלה. השינוי במעמד בעלה לא השפיע על דפוס ההתנהגות בינו לבינה והיא נשארה שותפה ויועצת קרובה בכל ענייניו הפוליטיים. היא התלוותה אליו לישיבות חשובות בכנסת ובמפלגת פועלי ארץ ישראל וסייעה לו בכתיבת נאומים ולמעשה שימשה לו כמשענת. למשל, בחודש מרץ 1954 התבקש שרת לשאת בפני מליאת הכנסת נאום הספד לברון אדמונד ג'יימס דה רוטשילד. את נאום ההספד כתבה צפורה לאחר ששרת כשל בכך.
במקביל לעבודתה ההתנדבותית בקרב העולים החדשים, המשיכה בעבודתה הציבורית עבור ארגונים רבים, עבודה שהתחילה עוד לפני שהייתה לרעיית ראש ממשלת ישראל. ב-7 במרץ 1955 אורגנו בחסותה חגיגות לרגל חג הפורים במעברות ובכפרים שבפרוזדור ירושלים.
ביוגרפיה > רעיית ראש הממשלה לשעבר

לאחר שבעלה נאלץ לעזוב את תפקידו כראש הממשלה הוא הוסיף לכהן כשר החוץ עד חודש יוני 1956. חודשים אלו היו קשים מאוד למשה שרת על רקע יחסיו העכורים והקשים עם דוד בן-גוריון, וגם בעניין זה מצא אצל צפורה אוזן קשבת לתסכוליו ולכעסיו. על אף אישיותה השקטה והצנועה צפורה לא היססה להשמיע בקול רם את דעתה על יריבו המר של בעלה, שגדע את הקריירה הפוליטית שלו. דוגמה לכך היא תגובתה על מבצע כנרת שיזם בן-גוריון בחודש דצמבר 1955, בעת שהיא ובעלה שהו בארצות הברית. עם שובה לארץ השמיעה צפורה ביקורת חריפה באוזניהם של עוזריו הקרובים של בן-גוריון, יצחק נבון וטדי קולק.
במרוצת החודשים מצב רוחו של משה שרת היה ירוד יותר ויותר, ותלותו ברעייתו גברה. בחודשים ספטמבר-נובמבר 1956, אף על פי שלא כיהן בשום תפקיד רשמי, יצא משה שרת למסע ביקורים רשמי בדרום-מזרח אסיה ובמזרח הרחוק בשליחות ממשלת ישראל במטרה לכונן יחסים דיפלומטיים עם מדינות אסיה השונות. המסע תועד בספר "משוט באסיה" שהוקדש לצפורה, "אשר כמכתבים אליה נרשמו פרקי יומן זה". במהלך שהותו באסיה הדגיש שרת שוב ושוב את חסרונה של צפורה - בספרו כתב: "שוב חסרה לי מאוד צפורה, אשר חשבתי עליה ועל העדרה בכל הסיור הנפלא שעשיתי".
ביוגרפיה > אחרית ימיה

בשנים שלאחר מות בעלה ב-1965, נעלמה צפורה מהעין הציבורית כמעט לגמרי. הפעם היחידה בה נראתה בציבור לאחר מות בעלה הייתה ב-1970, כאשר קיבלה אות כבוד מטעם עיריית ירושלים. בשנים שלאחר מכן מצבה הבריאותי הידרדר והיא נפטרה ב-30 בספטמבר 1973 בגיל 77 במרכז הרפואי ת"א ע"ש סוראסקי. היא נקברה לצד בעלה בבית הקברות טרומפלדור בתל אביב.
ראו גם

ארבעת הגיסים
לקריאה נוספת

אילן בן-עמי, עידית נבו (ע), האישה שאיתו: חייהן הפרטיים והציבוריים של נשות ראשי הממשלה בישראל, תל אביב-יפו: מטר - הוצאה לאור, 2010. צפורה שרת, עמ' 57–78.
רנה ויעקב שרת, מאסר עם נייר ועיפרון, העמותה למורשת משה שרת, 2000
הערות שוליים

↑  צפורה שרת (מאירוב) (1896-1973)
↑  אילן בן עמי, האישה שאיתו, 2010, עמ' 59
1 2 3 4  אילן בן עמי, האישה שאיתו, 2010, עמ' 60
↑  משה שרת - הקמת משפחה, באתר המועצה להנצחת נשיאי ישראל וראשי ממשלותיה
1 2  אילן בן עמי, האישה שאיתו, 2010, עמ' 63
↑  אילן בן עמי, האישה שאיתו, 2010, עמ' 64
↑  ראו גם מברק שכתב לאליהו דובקין
↑  ילדי טהרן בבית הילד היהודי במחנה הפליטים ליד טהרן
↑  אילן בן עמי, האישה שאיתו, 2010, עמ' 65
1 2  אילן בן עמי, האישה שאיתו, 2010, עמ' 66
↑  אילן בן עמי, האישה שאיתו, 2010, עמ' 67
↑  אילן בן עמי, האישה שאיתו, 2010, עמ' 69
↑  אילן בן עמי, האישה שאיתו, 2010, עמ' 70
↑  אילן בן עמי, האישה שאיתו, 2010, עמ' 71
↑  אילן בן עמי, האישה שאיתו, 2010, עמ' 74
↑  אילן בן עמי, האישה שאיתו, 2010, עמ' 75
↑  משה שרת, משוט באסיה, 1957
↑  שרת, לעיל הערה 23, עמ' 1775
↑  אילן בן עמי, האישה שאיתו, 2010, עמ' 78
| משה שרת |
| --- | --- | --- |
| משפחתו | יעקב שרתוק (אב) • פניה שרתוק (אם)  • צפורה (רעיה) • יעקב (בן) • יעל (בת) • חיים (בן) • יהודה (אח)  • דב הוז (גיס) • אליהו גולומב (גיס) |  |
| הנצחתו | נווה שרת • רמת שרת • ארכיון מפלגת העבודה • אתר הזיכרון למשה שרת • קריית שרת • העמותה למורשת משה שרת |  |
| ראש ממשלת ישראל השני | ראש ממשלת ישראל השני |  |
| ממשלות | ממשלת ישראל החמישית (1954–1955) • ממשלת ישראל השישית (1955) |  |
| אירועים בכהונתו | העסק הביש • מסעו לאסיה (1956) • אסון מעגן (1954) • ביקור או נו בישראל (1955) • מבצע אלקיים (1955) |  |
| שונות | נאום הדגל • בית כהן-שרת |  |
|  בנות הזוג של ראשי ממשלת ישראל |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  פולה בן-גוריון  |  צפורה שרת  |  מרים אשכול  |  לאה רבין  |  עליזה בגין  |  שולמית שמיר  |  סוניה פרס  |  שרה נתניהו  |  נאוה ברק  |  עליזה אולמרט  |
|  1948–1954 1955–1963  |  1954–1955  |  1964–1969  |  1974–1977   1992–1995  |  1977–1982  |  1983–1984   1986–1992  |  1984–1986 1995–1996  |  1996–1999 2009–2021 2022 ואילך  |  1999–2001  |  2006–2009  |
|  גילת בנט  |  ליהיא לפיד  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  2021–2022  |  2022  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007503281405171  VIAF: 315206769   WorldCat (עם VIAF): 315206769 
צפורה 1918
צפורה שרת בכובע שחור רחב שוליים
צפורה שרת, 1952
צפורה ומשה שרת בבית השרד של שר החוץ בתל בנימין, רמת גן, 1953
יעקב שרת בנו בכורו של משה שרת וציפורה שרת במדי הבריגדה היהודית, 1945
מימין לשמאל: יעל, משה, חיים וצפורה שרת; ב-1946
קברם של משה וצפורה שרת
נאט"ו

| --- | --- |
סמל נאט"ו
 
 דגל ארגון האמנה הצפון-אטלנטית
 תחום:  
 שפה רשמית:  אנגלית, צרפתית
 מטה הארגון:  בלגיה בריסל, בלגיה
 חברים:   רשימה  32 מדינות איטליה איטליה איסלנד איסלנד אלבניה אלבניה אסטוניה אסטוניה ארצות הברית ארצות הברית בולגריה בולגריה בלגיה בלגיה בריטניה בריטניה גרמניה גרמניה דנמרק דנמרק הולנד הולנד הונגריה הונגריה טורקיה טורקיה יוון יוון לוקסמבורג לוקסמבורג לטביה לטביה ליטא ליטא מונטנגרו מונטנגרו מקדוניה הצפונית מקדוניה הצפונית נורווגיה נורווגיה סלובניה סלובניה סלובקיה סלובקיה ספרד ספרד פולין פולין פורטוגל פורטוגל פינלנד פינלנד צ'כיה צ'כיה צרפת צרפת קנדה קנדה קרואטיה קרואטיה רומניה רומניה שוודיה שוודיה
 מזכיר כללי:  מארק רוטה
 תקופת הפעילות:  4 באפריל 1949 – הווה
 מוטו:  Animus in consulendo liber 
 www.nato.int
 
ארגון האמנה הצפון-אטלנטית (בראשי תיבות: נאט"ו; באנגלית: NATO, ‏North Atlantic Treaty Organization‏; בצרפתית: OTAN,‏ Organisation du traité de l'Atlantique nord) הוא ברית צבאית בין 32 מדינות צפון אמריקה ואירופה. הארגון מממש את האמנה הצפון-אטלנטית שנחתמה ב-4 באפריל 1949.
היסטוריה > האיום ממזרח לאחר מלחמת העולם השנייה

מטרתה העיקרית של הברית מופיעה בסעיף החמישי של האמנה שלה, שנחתמה ב-4 באפריל 1949 בוושינגטון על ידי נשיא ארצות הברית הארי טרומן:
המדינות החברות מסכימות שבכל מקרה של התקפה חמושה כנגד אחת או כנגד יותר מהן, באירופה או בצפון אמריקה, תיחשב התקפה כזו כהתקפה כנגד כולן. בהתאם לכך, הן מסכימות שבמקרה של התקפה כזו, כל אחת מהן, בהתאם לזכותה להגנה עצמית המוכרת על פי סעיף 51 לאמנת האומות המאוחדות, תסייע לפי הנחוץ למדינה או למדינות שהותקפו, באופן עצמאי או בשיתוף פעולה עם המדינות האחרות. הסיוע יכול לכלול, לפי הנחוץ, גם שימוש בכוחות מזוינים. כל זאת, על מנת להחזיר את הביטחון למדינות הברית הצפון אטלנטית.
סעיף זה בא כהיערכות להתקפה מצד ברית המועצות, אך סכנה זו לא התממשה. הסעיף הופעל פעם אחת בהיסטוריה של הארגון, בעקבות פיגועי 11 בספטמבר.
כמענה לברית נאט"ו הוקמה על ידי מדינות מזרח אירופה ב-1955 ברית ורשה. מטרת ברית ורשה הייתה לבלום את השפעת ארצות הברית, להתייצב כמשקל נגד לברית נאט"ו ולהגביר את ההשפעה באירופה ואסיה.
היסטוריה > בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה

בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה, אישרו ממשלות שוודיה ופינלנד באופן רשמי את רצונן להצטרף לנאט"ו במהלך פגישה משותפת שערכו ראשי הממשלות. ב-15 במאי הודיעה ממשלת פינלנד (אנ') באופן רשמי על רצונה להצטרף לנאט"ו, כשההצבעה בפרלמנט המקומי ב-17 במאי עברה ברוב של 188 תומכים מול 8 מתנגדים בלבד. במקביל, ראש ממשלת שוודיה מגדלנה אנדשון הכריזה על כך ב-16 במאי, אולם טורקיה החלה לפעול תחילה לבלום את הצטרפות שוודיה ופינלנד. ב-29 ביוני הסירה טורקיה את התנגדותה לצירוף שוודיה ופינלנד לנאט"ו. ב–4 באפריל 2023 הצטרפה רשמית החברה ה-31 בארגון, פינלנד וב-7 במרץ 2024 החברה ה-32, שוודיה.
פעולות צבאיות עיקריות של הברית > מלחמת המפרץ

ב-1991 פלשה עיראק בראשות סדאם חוסיין לכווית. הפלישה גונתה על ידי מדינות העולם ובראשן מדינות המערב. נאט"ו, יחד עם עוד צבאות שלא חברים בארגון, תקפו את עיראק במטרה לשחרר את כווית. המטרה הושגה במהרה, וכווית שוחררה. הצבא לא כבש את עיראק.
פעולות צבאיות עיקריות של הברית > תקרית באניה לוקה

תקרית באניה לוקה הייתה עימות אווירי שהתרחש ב-28 בפברואר 1994, במהלך מלחמת בוסניה, כאשר שישה מטוסי תקיפה קלים מסוג J-21 Jastreb של חיל האוויר של רפובליקת סרפסקה הותקפו על ידי מטוסי קרב של נאט"ו מחיל האוויר של ארצות הברית. חמישה מתוך ששת המטוסים הופלו או התרסקו במהלך ניסיון בריחה. התקרית אירעה בתגובה לתקיפה של מטוסים סרביים על מפעל נשק בבוסניה. מטוסי F-16 אמריקאיים שפעלו מדרום-מערב לבניה לוקה יירטו והשמידו את מטוסי האויב בהצלחה, ללא נפגעים בצד האמריקאי.
אירוע זה נחשב לפעולת הלחימה הראשונה בהיסטוריה של נאט"ו, הן בקרבות אוויר-אוויר והן בכלל.
פעולות צבאיות עיקריות של הברית > מבצע כוח מאוחד

מבצע "כוח מאוחד" היה מבצע הפצצות רחב היקף ומאסיבי על הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה, אשר נמשך מ-24 במרץ ועד 10 ביוני 1999 ונחשב לחלק חשוב במלחמת קוסובו. "כוח מאוחד" היה המבצע רחב-ההיקף הראשון בהיסטוריה של נאט"ו, לאחר מבצע כוח מכוון (אנ') בבוסניה והרצגובינה במהלך ספטמבר 1995.
מטרותיה המוגדרות של נאט"ו היו לאלץ את הממשלה הסרבית להביא לקץ מלחמת האזרחים בקוסובו בין צבא הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה וכוחות פרה-צבאיים סרביים לבין צבא שחרור קוסובו. ממשלת יוגוסלביה טענה כי היא הגנה על המיעוט הסרבי בקוסובו מפני התקפות של צבא שחרור קוסובו. מחלקת המדינה של הממשל האמריקני הגדירה בעבר את צבא שחרור קוסובו כארגון טרור.