stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תכנון תבוני
טיעונים של תומכי התכנון התבוני > החכמה הקיימת בטבע

בטבע קיימת מורכבות וחכמה רבה שלדעת תומכי התכנון התבוני קשה להסבירה. הטיעון של התכנון התבוני הוא שהאבולוציה עובדת רק באופן אקראי אצל יצורים לא מפותחים, ולכן קשה להסביר באמצעות דבר זה התפתחות מבנים או התנהגות מתוחכמת .
דוגמאות:
המבנה הגאומטרי של כוורת דבורים בצורת תאים משושים, שהוא המבנה האופטימלי ביותר שיכול להיות מבחינת ניצול וחוזק, מבלי שהדבורים היו בשיעור גאומטריה אחד.
הטיעון נשען על הנחה, נפוצה למדי בקרב מתנגדי אבולוציה, לפיה בגלל המקריות שקיימת בתהליך האבולוציה, היא כל כולה תהליך מקרי לגמרי. טיעון זה נפוץ גם בהקשרים אחרים כמו תיאור בניית מטוס 747 באמצעות רוח שעוברת על פני גל גרוטאות. טיעון זה שגוי שכן אבולוציה גם מערבת היבטים לא מקריים - של ברירה טבעית שבו פרטים שמותאמים יותר לסביבה הם בעלי סיכוי גבוה יותר לשרוד ולהתרבות. בספר "השען העיוור" ממחיש ריצ'רד דוקינס את ההבדל בין שני הדברים באמצעות מספר דוגמאות.
לדוגמה אם קוף מקליד בצורה מקרית לגמרי הסיכוי שהוא יצליח להקליד אפילו משפט קצר כמו "נדמה לי שהוא כמו סמוּר" (מתוך מחזה של שייקספיר) נמוך מאד. הזמן הסביר להופעת המשפט הזה - כלומר לקבל מבנה מסודר בצורה מקרית, הוא מאות מילארדי שנים. דבר זה נשאר נכון גם אם משתמשים באלפי מחשבים שמקלידים בקצב מהיר מאד. לעומת זאת אם משלבים בתהליך המקרי (הקלדת הקוף) גם תהליך לא מקרי כמו נעילה של אות שהיא נכונה, המשפט הנכון יופיע בממוצע תוך מספר דקות. דוגמה לשילוב של מקריות ותהליך סלקציה לא מקרי, ניתן לראות גם בתחום של לימוד מכונה - לדוגמה לימוד אבולוציוני של רובוטים ללכת על ידי שילוב של הגרלת פרמטרים שונים בתהליך התנועה, יחד עם תהליך לא מקרי של פסילה של אלגורתמים שלא עבדו, והגרלה מחודשת מתוך וריאציות על סט הפמרטרים שהצליחו לעבור את הדור הקודם.
ביקורת

על פי ריצ'רד דוקינס וג'רי קווין מדובר ברעיון דתי שאינו מגובה בשום ממצא:
אין שום ממצא התומך בתכנון תבוני - יש רק פערים-לכאורה בשלמות התיאור האבולוציוני, בשילוב עם "כשל ברירת המחדל". ובעוד שנכון לחלוטין שהמדע האבולוציוני אינו שלם ומלא, העדות החיובית המאששת את עובדת האבולוציה היא באמת אדירה ומורכבת ממאות אלפי תצפיות המאשרות זו את זו.
דוקינס טען כי תומכי התכנון התבוני הם ממשיכי דרכו של אוגוסטינוס שהתנגד לסקרנות ולמדע. לטענתו העיקרון הבסיסי של "תאוריה" זו היא "אם אתם לא מבינים איך משהו פועל, לא חשוב; פשוט הניחו לעניין ואימרו שאלוהים עשה אותו". לטענתו המסר של הדוגלים בתאוריה היא לא לחקור מנגנונים ביולוגיים כמו פוטוסינתזה או דחף עצבי, שכן כל עוד מדובר בחידות לא פתורות ומורכבות, הן "בורות יקרת ערך" שכן תומכי התכנון התבוני זקוקים לפערים שיש בתאוריה האבולוציונית לגבי התפתחות מבנים, כמפלט אחרון לאלוהים.
ביקורת > הסתברות ו"הטעות של הויל"

רובה של הקהילה המדעית דוחה את מסקנותיהם של הויל ושל ויקראמסינג באשר להסתברות ליצירת חיים. טענת הנגד היא שתהליך הסקת המסקנות כולל טעויות לוגיות והשמטות רבות, ובעיקר התייחסותם לתאורית האבולוציה בדרך של ברירה טבעית, כאילו היא כוללת הנחה שהתהליך אקראי לגמרי. על פי התאוריה, המקובלת על רוב גדול של המדענים, אמנם בשלב הראשון נוצרות מוטציות אקראיות, אך עליהן פועל תהליך הבירור, שהוא תהליך מכוון ולא אקראי. טעות נוספת היא ההנחה שיצירת החיים הספונטנית חייבת להתרחש בבת אחת, כלומר ההנחה שהחיים שנוצרו בצורה ספונטנית חייבים להיות מורכבים כמו החיים כפי שאנו מכירים אותם היום (ולא פרימיטיביים ופשוטים יותר). כן נטען, שההסתברות הנמוכה להופעת מקרה יחיד של חיים מורכבים בצורה ספונטנית, מוכרעת על ידי המספר הגדול של ניסיונות המתרחשים בו זמנית בכל שטחו העצום של היקום, ובמשך כל מיליארדי שנות קיומו.
ביקורת > טיעונים לוגיים

הנחת היסוד בבסיס הטיעון היא שסיבוכיות מוחלטת מרמזת על תכנון. מתנגדי התכנון התבוני טוענים שישנן דוגמאות המפריכות את הטענה, לדוגמה: גל אבנים המכיל כמה עשרות סלעים, כל סלע שונה במסתו ובצורתו מהאחרים, ובינות לאבנים ישנה אחת אשר היא תיבה ישרה מושלמת. לכאורה האבן ה"מסותתת" מרמזת על תכנון (כלומר, אדם שסיתת אותה), אך למעשה היא צורה פשוטה בהרבה מהסיבוכיות של יתר האבנים על צורותיהן השונות.
ביקורת > אבולוציה לא ישירה

קיימים בטבע מקרים רבים, של מנגנונים שהתפתחו מתוך מנגנונים אחרים, שהיו קיימים כאשר שירתו צורך, שהפסיק להתקיים או שחשיבותו ירדה. צורת התפתחות זו נקראת "אבולוציה במסלול לא ישיר".
לדוגמה:
עצמות השמע שבלב אוזני היונקים, שהתפתחו מזימים (שליונקים אין צורך בהם כיום)
גלי הקול של דולפינים המשמשים לתקשורת, שהתפתחו לשמש כסונאר לאיכון מטרות ולתעתע בלהקות דגים
כנפי הפינגווינים, ששימשו לתעופה בשלב אבולוציוני מוקדם, וכיום משמשות להגנה מפני הקור ולשחייה (עקב נדידת יבשת אנטארקטיקה).
אם מניחים שלשוטון החיידק הייתה מטרה קדומה שאינה שחייה, הטיעון בדבר התפתחותה ההדרגתית למטרה זו נפסל.
סיבוכיות נומינלית היא תוצר טבעי של מנגנונים אבולוציוניים, המתכנסים לביצוע פעולה במינימום אנרגיה ויתירות. כך ששוטונים ששימשו לעגינה בקבוצות (למשל: מושבות חיידקים, אזוב) ואיבדו תפקיד זה במעבר האורגניזם לסביבה אחרת, איבדו בהדרגה את יתר תכונותיהן שאינן רלוונטיות לתפקודן החדש (סיבוכיות נומינלית).
ביקורת > תכנון תבוני ובריאתנות

רבים ממתנגדי התכנון התבוני רואים בו מסווה להכנסת לימודי בריאתנות לבתי הספר בארצות-הברית, תחת שם אחר ובניגוד לחוק. זאת לאחר שבית המשפט העליון של ארצות הברית אסר ללמד בריאתנות כמדע בבתי ספר של המדינה, בגלל דרישת החוקה להפרדת דת ומדינה. במשפט דובר (ראו בסעיף הבא) קיבל בית המשפט את עדותה של הפילוסופית של המדע ברברה פורסט, כי בספר הלימוד הבריאתני שעמד במרכזו של המשפט, הוחלף המונח "בריאה" באופן שיטתי במונח "תכנון תבוני", וכי החלפה זו נעשתה בשנת 1987, מיד לאחר פסק דין אדוארדס נגד אגילארד שאסר על לימוד בריאתנות כמדע. בית המשפט קבע כי זו "ראייה משכנעת... לכך שתכנון תבוני הוא בריאתנות בתווית חדשה". האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית מתייחסת בפרסומיה הרשמיים לתכנון תבוני כאל סוג של בריאתנות ("Intelligent Design Creationism").
תולדות התכנון התבוני

שורשי התכנון התבוני מצויים עוד בטיעון הטלאולוגי, והם לבשו ופשטו צורה בהתאם להתפתחות המדעית. בשנות ה-80 של המאה ה-20 פורסמו מספר ספרים בנושא הזה. מצד אחד יצא בשנת 1984 הספר "התעלומה של מוצא החיים", שהכיל הקדמה של פרופסור דין קניון, כימאי נודע, בו נטען שסיבוכיות החיים מצביעה על בורא. כן יצא בשנת 1986 ספרו של מיכאל דנטון "האבולוציה: תאוריה במשבר", בו נטען שבטבע יש עדויות לקיומו של כח עליון. מנגד, יצא ב-1986 ספרו של ריצ'רד דוקינס, השען העיוור, שפירט את אופן התרחשותה של האבולוציה ללא צורך בהנחת קיומו של בורא - מוטציות אקראיות ששרידותן מוכתבת בהתאמה לתנאי הסביבה - וטען שהמינים התפתחו בהתאם לתורת האבולוציה.
על פי סקרים עדכניים, רבים מתושבי ארצות הברית סבורים שסיפור הבריאה המופיע בתנ"ך הוא אמת, ולכן לדעתם ראוי ללמדו בשיעורי מדע במקביל לתאוריית האבולוציה. אולם, בשל העובדה שהתיקון הראשון לחוקת ארצות הברית דורש הפרדת הדת מהמדינה, ומכיוון שסיפור הבריאה נחשב לרעיון דתי, אסר בית המשפט העליון של ארצות הברית ללמד את תורת הבריאה. כיוון שכך, פיתח ארגון המכונה מכון דיסקברי את תורת התכנון התבוני הטוענת להיותה תורה מדעית, והם מבקשים לתת לה זמן שווה לזמן המוקדש ללימוד תורת האבולוציה בשיעורי המדע בבתי הספר.
בשנת 2005 פסק בית דין פדרלי במשפט "קיצמילר נגד בית הספר המחוזי של דובר" לזכותם של 11 הורים בדובר, פנסילבניה, שדרשו לא ללמד שתורת התכנון התבוני היא בעלת משקל מדעי שווה לתאוריית האבולוציה. השופט ג'ון א. ג'ונס השלישי (מינוי של הנשיא הרפובליקני ג'ורג' ו. בוש משנת 2002) פסק כי הכללת תיאורית התכנון התבוני שנעשתה על ידי מועצת בתי הספר של המחוז מפרה את התיקון הראשון לחוקת ארצות הברית, המתווה הפרדה ברורה בין המדינה ובין הדת (קן מילר היה עד מומחה במשפט זה). ב-14 מדינות בארצות הברית שוקלים לשלב את לימודי התכנון התבוני בתוכנית הלימודים בביולוגיה. בין ההצעות: חוק במדינת מיזורי, המבקש להבטיח כי רק מדע שהוכח בניסויים יילמד בבתי הספר, ובכך לדחוק את רגלי תורת האבולוציה.
ראו גם

בריאתנות
דטרמיניזם
משמעות החיים
מוצא החיים
מוצא המינים
התנגדויות לתורת האבולוציה
מחלוקת מדעית עם דרוויניזם
הכנסייה הקתולית והאבולוציה
הערות שוליים

1 2  Thomas F. Glick, תכנון תבוני, אנציקלופדיה בריטניקה
↑  Defending Intelligent Design, ערוץ PBS, אחד באוקטובר 2007
↑  ריצ'רד דוקינס וג'רי קוין, כמו ללמד על החסידה בשיעור חינוך מיני, באתר הארץ, 12 בספטמבר 2005
↑  כשהאל ובוש לצדם, מתנגדי האבולוציה חוזרים להילחם בתורתו של דארווין, באתר הארץ, 8 באוגוסט 2005
↑  Hoyl F. & Wickramasinghe C., Evolution from Space, London, 1981
↑  ריצ'רד דוקינס, יש אלוהים?, עמ' 185-199
↑  ריצ'רד דוקינס, יש אלוהים?, עמ' 197
↑  ריצ'רד דוקינס, יש אלוהים?, 2008, עמ' 196
↑  פרופ' יוסף נוימן, למה קיימת התנגדות לאבולוציה ולדארוויניזם?, אתר הידען
↑  ריצ'רד דוקינס [1986] (1993). השען העיוור, תרגם עמנואל לוטם, תל אביב: זמורה ביתן. ISBN 0-393-31570-3.
↑  הפסיקה במשפט קיצמילר-נגד-דובר 2005, עמ' 31–35
↑  Science, Evolution, and Creationism, עמ' 37
↑  The Creationists, Expanded Edition. Harvard University Press; 2006. ISBN 0-674-02339-0. p. 373-375
↑  Antievolution bill dies in Missouri, באתר המרכז הלאומי לחינוך מדעי.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007563831605171  LCCN: sh2002009988  NKC: ph884114
צביעת גראם

חיידקים גראם-חיוביים
צביעת גראם היא שיטה שנועדה להבלטה של חיידקים הנצפים באמצעות מיקרוסקופ אור. השיטה משמשת להבדלה ראשונית בין קבוצות חיידקים.
שימוש

צביעת גראם מבדילה בין החיידקים שנצבעים, שמכונים חיידקים גראם-חיוביים (+g), לחיידקים שאינם נצבעים, שמכונים חיידקים גראם-שליליים (-g) כלומר בעלי דופן-תא עבה או דקה, בהתאמה. הצביעה הנגדית, המאפשרת לראות גם את החיידקים הגראם-שליליים, הוספה מאוחר יותר.
ההבדל במעטפת תאי החיידקים, בעיקר בדופן, הגורם לחלק מהם לשמור (למרות השטיפה באתנול) על תצמיד הצבע הסגול והיוד (החיידקים הגראם-חיוביים) ובאחרים לאבד אותו עקב השטיפה (החיידקים הגראם-שליליים — הללו קולטים את הצבע הנגדי, הוורוד, במקום התצמיד הסגול שנשטף מהם) אינו שרירותי, אלא מעיד על הבדלים משמעותיים בין שתי קבוצות החיידקים. כל החיידקים הנצבעים חיובית בצביעה זו, מלבד סוג אחד - Deinococcus, מרוכזים בחטיבות ה-actinobacteria וה-firmicutes.
צביעת גראם אינה שיטה מדויקת במיוחד. זוהי שיטה להבדלה ראשונית; במקרים רבים היא משולבת עם שיטות אחרות תוך הצלבת התוצאות. גורמים רבים עלולים להביא לתוצאות שגויות בצביעת גראם, כגון התיישנות הצבעים, ביצוע לא נכון של הצביעה, גיל החיידקים הנבדקים (חיידקים "זקנים" קולטים פחות את הצבע הסגול ועלולים להיראות שליליים אף על פי שהם חיוביים) ועוד.
שיטת הפעולה

הצביעה מתבצעת באמצעות הכנת תתקין של חיידקים על זכוכית נושאת וייבושו באמצעות העברה על להבה לזמן קצר. בשלב הראשון צובעים את הדגימה בצבע סגול, למשל סגול גבישי (crystal violet). בשלב השני שוטפים את הדגימה בתמיסת יוד - היוצר תצמיד עם הצבע הסגול. עד לשלב זה נצבעים כל החיידקים. שטיפה באתנול, או בכוהל אחר, מסלקת את תצמיד הצבע הסגול-יוד מהחיידקים הגראם-שליליים אך לא מהגראם-חיוביים. צביעה נגדית בצבע ורוד, (למשל ספרנין), צובעת שוב את כל החיידקים. התוצאה הסופית מראה חיידקים גראם-חיוביים בצבע כחול-סגול ואילו חיידקים גראם-שליליים בצבע אדום-ורוד.
היסטוריה

בשנת 1884 גילה הרופא הדני הנס כריסטיאן גראם במהלך ניסויי צביעה כדי להבדיל בין חיידקים לסביבה התאית שבה הם נמצאים, כי תהליך של צביעה בסגול, צביעה ביוד ושטיפה באלכוהול צובעת רק חלק מהחיידקים. מאז נקראת הצביעה על שמו. בפרסום המקורי של השיטה הוא התנצל על כך שהצביעה שפיתח טובה רק לחלק מהחיידקים.
השיטה הייתה קריטריון ראשוני למיון טקסונומי של חיידקים עד לשנות ה-70 של המאה ה-20, אז החליפה אותה השיטה הגנטית (השוואת רצפים של גנים שמורים). למרות הוותק הרב של השיטה, היא משמשת עד ימינו כקריטריון ראשון במעלה לאבחון וזיהוי חיידקים במעבדה הקלינית.
ראו גם

צביעת ציל-נילסן - צביעה חומצית בקרבול פוקסין
נאדיר שאה

נַאֲדִיר שָׁאָה אַפְשָׁאר (בפרסית: نادر شاه افشار; ידוע גם בתור נַאֲדִיר קוֹלִי בָּאַיְּג, בפרסית: نادر قلی بیگ, וגם בתור תֵהָמַאָסְפ קוֹלִי חָ'אן, בפרסית: تهماسپ قلی خان; 22 בנובמבר 1688 – 20 ביוני 1747) היה משליטיה החזקים והמשפיעים ביותר בכל תולדותיה של ממלכת פרס (איראן של היום), ושלט בתור השאה (מלך) כמקימה של השושלת האפשארית מאז לקיחת השלטון בשנת 1736 ועד להירצחו בזמן שפעל לדיכוי מרד כורדי בשנת 1747.
הוא מוכר בייחוד במערכות המלחמה שלו נגד כמעט כל שכניה של פרס, ובכלל זה פלישה מרכזית לעבר הודו ואפגניסטן כמו גם כיבוש מלא של מצר הורמוז. מקורו של נאדיר שאה בשבט טורקמני מאזור דרום הקווקז שנשלט בידי איראן מאז ימיו של שאה אסמאעיל הראשון.
רקע ונפילת הספווים

האפשארים היו שבט טורקי נוודי כפרי-למחצה, קיזילבאשים פסטורלים שוחרי שלום שחיו מצפון למדבר לוט. משפחתו של נאדיר ניהלה אורח חיים נוודי, והוא עצמו נולד במבצר דסטגרד. תאריך הולדתו אינו ברור לגמרי, אך יש המעריכים כי מדובר ב-22 בנובמבר 1688.
בגיל 13 אביו של נאדיר נפטר. נאדיר נדרש לדאוג בעצמו לכלכלת משפחתו, והתפרנס מאיסוף חומרי בערה למדורה. מסופר כי בשנת 1704, כאשר היה בן 17, קבוצה של בוזזים טטרים-אוזבקים פלשו לאזור ח'וראסאן רזאווי וטבחו ברבים. נאדיר ואמו נלקחו לעבדות. אמו נפטרה בשבי, והוא עצמו שרד ובשנת 1708 שוחרר לאחר שהבטיח לשוביו כי יחזיר להם טובה בעתיד. לאחר שחרורו נאדיר חזר לעבר אזור ח'וראסאן רזאווי.
נאדיר גדל בתקופת שקיעתה של האימפריה הספווית, ששלטה בפרס מאז 1502. בשיאה, תחת שליטים מחוננים כגון עבאס שאה הראשון (הגדול,) הייתה האימפריה הספווית בעלת השפעה ניכרת בפוליטיקה העולמית, אך במאה ה-18 כבר הייתה בעיצומו של תהליך היחלשות ממושך.
מרד אפגני רחב היקף החל במזרח האימפריה, מנהיגי המרד הכריזו על הקמת השושלת ההותכּית אשר בשנת 1722 כבשה את כלל ח'וראסאן והטילה מצור על הבירה איספאן. יריביה של פרס ניצלו את ההזדמנות ותקפו אותה. פיוטר הגדול, קיסר רוסיה, הכריז מלחמה על פרס בשנת 1722 וכבש שטחים מן הקווקז שהיו קודם לכן בתחום ההשפעה הפרסי.
המאבק מפנים ומחוץ > נפילת השושלת ההותכּית

השבט הקאג'ארי הפרסי רב העוצמה שהבטיח את נאמנותו לספווים, ובראשו פתח' עלי, הציעו לנאדיר לשתף איתם פעולה נגד ההוטכים עקב הזיקה ההיסטורית של משפחתו לספווים, שבהם תמכו. נאדיר הסכים ובכך הפך לדמות בעלת משמעות לאומית ולמפקד צבאי.
נאדיר גילה כי פתח' ושותפיו מושחתים פוליטית. הוא העביר את המידע לשאה תהמאספ השני, אשר הוציא את פתח' להורג ומינה את נאדיר לשר צבאו. בשנת 1726 כבש נאדיר את העיר משהד (שם עומד עד היום פסל שלו רכוב סוס) בהישג הצבאי הגדול הראשון שלו.
מאוחר יותר נחל ניצחונות נוספים, ובכללם כיבוש אספהאן והראת, שלאחריו הצטרפו אל צבאו רבים מחיילי האויב . בסוף 1729 לאחר מספר ניצחונות סוחפים, נאדיר גירש את הכוחות האפגנים משטח ממלכת פרס. בשנת 1736 תפס את כס המלוכה וכבש את מעוזם האחרון של ההותכּים בקנדהאר.
המאבק מפנים ומחוץ > המערכה בטורקים ובקווקז

כמו האימפריה הרוסית, גם האימפריה העות'מאנית כבשה שטחים מידי פרס בזמן המשבר הפנימי שלה ולבסוף נאדיר כבש גם שטחים אלו בצפון-מערב המדינה מידי העות'מאנים והשיב אותם לכתר הספווי.
השאה תהמאספ השני החל לחשוש מפני נאדיר, אשר נחל ניצחון אחר ניצחון, וסבר כי הוא עלול לבצע הפיכה נגדו. בניסיון לחזק את מעמדו, השאה הנהיג מערכה צבאית לכיבוש ירוואן. ואולם, בסופו של דבר איבד השאה את השטחים שנאדיר כבש מידי הטורקים, וסמכותו התערערה עוד יותר. נאדיר תפס את תהמאספ בעוד היה שתוי ושאל את אנשי חצר המלך האם אדם כזה ראוי לשלוט. בשנת 1732 הדיח את השאה והפך לעוצר של בנו, עבאס השלישי.
נאדיר המשיך את המלחמה וניסה לכבוש את בגדאד ובכך להכריח את הטורקים להיכנס למשא ומתן שבו ביקש להשיג מחדש את שטחי הקווקז. המערכה מול בגדאד בשנת 1733 הייתה הפסדו הראשון בקרב. עם זאת, לאחר ניצחון אדיר על רוב הכוחות הטורקים בארמניה של היום השטחים הוחזרו לידיה של פרס ובשנת 1732 הרוסים הסכימו להחזיר את כוחותיהם מכל השטחים אשר כבשו בזמן הכאוס בפרס. כל השטחים שאבדו בכאוס כעת היו שוב בידיה של פרס.
נאדיר הופך לשאה של פרס

במסיבת ציד, נאדיר העלה בפני חבריו וקרובי משפחתו את האפשרות שהוא עצמו יהיה השאה הפרסי, ולא הילד עבאס השלישי. חבריו וקרוביו משכו בחוטים בחצר המלוכה, והוא עצמו פעל בשורות הצבא עד שבינואר 1736 כינס את מועצת קורילטאי. רוב חברי המועצה תמכו בו, אחרים הצביעו לטובתו מתוך פחד, וב-8 במרץ של אותה שנה הוא הוכתר לשהא באירוע רב משתתפים שכלל מפקדי צבא, ראשי דת ואצולת המדינה כמו גם השגריר הטורקי, עלי פאשא.
במקור נאדיר היה שיעי, כמו רוב הפרסים, אך כאשר הבין כי המתיחות השיעית/סונית היא שמביאה למלחמות של פרס עם הטורקים הוא הפך סוני. יותר מזה, נאדיר קיבל לחצר האצולה אישים מתוך מגוון דתות ומכל רחבי העולם. כדי להחליש עוד יותר את כוחה של הדת השיעית, נאדיר אף כלא את המולא השיעי לאחר שביטא אהדה לאימפריה הספווית ורצון לראות בחזרתה לשלטון.
"מלחמות נאדיר" > הפלישה להודו

האימפריה המוסלמית החזקה בהודו, האימפריה המוגולית, החלה להיחלש בשלהי המאה ה-17 ובראשית המאה ה-18. זו הייתה גם תקופת עלייתן של ממלכות כגון האימפריה הסיקית והאימפריה המראטהית. הקיסר המוגולי מוחמד שאה היה כמעט חסר אונים, ובכל זאת סירב לבקשתו של נאדיר להסגיר לידיו את המורדים האפגנים שברחו והסתתרו בהודו. פרס פתחה בפיכך במערכה נגד המוגולים. נאדיר העביר כוחות דרך ההרים של הינדו-כוש והפתיע את כוחות המוגולים במעבר ח'ייבר, שם זכה לניצחון מוחלט אף שכוחותיו סבלו מנחיתות מספרית ביחס של 2:1. לאחר מכן כבשו נאדיר וכוחותיו את הערים קאבול, פשאוור, סינד ולאהור. יחד עם הכוחות הפרסים פעלו הכוחות של הגיאורגים תחת ארקלה השני, המלך לעתיד של גיאורגיה.
מאוחר יותר, למרות נחיתות מספרית ביחס של 6:1, נאדיר נחל ניצחון מוחלט על המוגולים בקרב על חבל פנג'אב בפברואר 1739. הוא תפס את הקיסר המוגולי מוחמד שאה, צעד לעבר עיר הבירה דלהי וכבש אותה. לאחר שנפוצה שמועת שווא שלפיה נאדיר נהרג, ההודים מיהרו להרוג כ-900 חיילים פרסים - ונאדיר הזועם הורה לצבאו לבזוז את העיר. במהלך יום אחד של ביזה נהרגו כ-20,000 ל-30,000 מתושבי העיר ההודים.
נאדיר המשיך במסעו לתוך הודו, הוא פעל תחילה על גבי נהר הגנגס אך מאוחר יותר שלח כוחות דרומה כדי לתפוס שטחים, משום שבצפון חצצו הרי ההימלאיה בין הודו לסין. משם המשיך בראש כוחותיו עד אשר הגיע למפרץ בנגל. בשלב זה נעתר לעצור את המערכה, ומוחמד שאה נדרש בין היתר להפריד בידיו את כס הטווס המלכותי. לפי ההערכות, נאדיר לקח מידיו גם אוצר בשווי 700,000,000 רופים הודים וכן את יהלומי הקוהינור והדריאהינור. בתמורה להחזרת כל השטחים שנכבשו לידי הפרסים, נאדיר זוכה גם ב-700 פילים, 4,000 גמלים ו-12,000 סוסים. האוצר היה גדול עד כדי כך, במשך שלוש שנים עצר נאדיר את גביית המיסים ברחבי פרס. יש היסטוריונים המעריכים כי פלש לאימפריה המוגולית מלכתחילה כדי להבטיח לממלכתו תקופה של שגשוג ורווחה לאחר סדרת האסונות שעברה.
"מלחמות נאדיר" > הפלישה למרכז אסיה

המערכה ההודית הייתה שיא שלטונו של נאדיר. לאחר מכן הידרדר מצבו הבריאותי. יתר על כן, בזמן שהיה במערכה בהודו, בנו, רזא קולי, שימש כעוצר - וכאשר נפוצו השמועות על מות אביו, הכין עצמו לירושת הכס ורצח את משפחת השאה לשעבר תהמאספ השני, ובכלל זאת את בנו עבאס השלישי בן התשע. אשתו של רזא, שהייתה גם אחותו של תהמאספ השני, התאבדה כששמעה על כך.
בשנת 1737, לאחר עשורי שנים של פשיטות מתמשכות מהצפון, החליט השאה לשים סוף למונופול הנוודים במרכז אסיה. הצבא הפרסי היה נכון לקרב, טורקמניסטן נכבשה במהירות והכוחות התקדמו לעבר אמירות בוכרה. על אף המסע המייגע במדבר, נאדיר התייצב בראש כוחותיו, פרץ את שערי בוכרה וכבש את העיר בין היתר הודות ליתרון טכנולוגי: הצבא הפרסי היה מצויד בתותחים וברובים קלים, ואילו האוזבקים היו חמושים בחרבות ובסכינים.
לאחר כיבוש בוכרה, בשנת 1740 - שבה גם ניצל מניסיון התנקשות באמצעות ירי חץ - פנה השאה אל עבר ח'ווארזם במסע של 3,000 קילומטרים צפונה, שם כבש את ח'אנות חיווה לאחר הקרב על פטנאק.
נאדיר הציע כי בנו רזא יתחתן עם בת החאן של בוכרה הכבושה, שהייתה מצאצאי של ג'ינג'יס חאן הגדול. רזא סירב, ובסופו של דבר נאדיר עצמו התחתן עם בת החאן.
"מלחמות נאדיר" > הפלישות לדרום ולמערב

נאדיר רצה להעניש את דאגסטן עקב רצח אחיו במלחמות בזמן המשבר הפנימי כמה שנים קודם לכן, אך בריאותו המידרדרת הניעה אותו לעצור את לחמתו בלזגינים מדאגסטן, והוא הורה לכוחותיו לסגת מאזור הקווקז המרכזי.
מחלתו תרמה כפי הנראה גם לחיזוק נטיותיו הרודניות: הוא האשים את בנו רזא בניסיון ההתנקשות בו בשנת 1740, ואף הורה לענותו - אך אז עצר ואמר לנוכחים בחצרו, "מיהו האב? מיהו הבן?" וביטל את הוראתו.
באותה תקופה החל נאדיר בהקמתו של הצי הפרסי באמצעות הזהב שהרוויח מהמלחמה במוגולים. הוא הציב את רוב הציר בבושהר ובאזור הודו, ומאוחר יותר כבש באמצעותו את חלקת חצי האי ערב של מצר הורמוז וירד עם כוחותיו אל עומאן של היום, שם נעצר עקב קשיי מעבר ברצועת הרים אל עבר חופו של הים הערבי.
בשנת 1743 החל נאדיר מלחמה חדשה באימפריה העות'מאנית. תחילה תקף אותה דרך כורדיסטן הטורקית ומאוחר יותר יצא בניסיון נוסף לפלישה דרך הקווקז. כיבושיו לא צלחו מעבר לחוף דל בים השחור. מערכה זו לא התאפיינה בטקטיקות הצבאיות המבריקות שאפיינו את נאדיר בעבר, ולמעשה לא הובילה לשום שינויי בגבולות ממלכתו כאשר לבסוף נחתם הסכם שלום בשנת 1746, לאחר שנתיים של התנגשויות משניות בגבול.
מותו

עם הזדקנותו והמשך ההידרדרות בבריאותו, הידרדר גם יחסו של נאדיר לנתיניו. הוא העלה מיסים כדי לממן את המערכות הצבאיות שלו, והדבר הוביל לניסיונות מרד שאותם דיכא ביד קשה. על מעוזי המורדים הקים מבנים שתוכננו בהשראת גיבור ילדותו, טימור לנג. בשנת 1747 פרץ במערב המדינה מרד כורדי. אנשי חצרו של נאדיר שהיו ממוצא כורדים חששו לעתידם, וקשרו נגדו. ב-20 ביוני 1747 נרצח השאה נאדיר בעיצומו של הניסיון לדכא מרד בח'וראסאן רזאווי, מחוז הולדתו.
המידע על מלחמותיו של נאדיר רוכז לבקשתו ב"ג'האנגושא-י נאדרי", שנכתב לבקשתו בידי מירזא מהדי חאן אסטרבדי. העותק המקורי של הספר שמור לצד קברו של השאה עד היום.
אישיות

גם לאחר שזכה בתהילה, נאדיר שאה סירב לאפשר לתומכיו לייחס לו מוצא משושלת נכבדת, ולעיתים קרובות התייחס להיותו נצר למשפחת נוודים ענייה. כאשר עצרו הכוחות בדרך חזרה לפרס באזור הולדתו של נאדיר לאחר המערכה בהודו הוא צוטט באומרו
"אתם רואים עכשיו לאיזה גובה רצה ה' יתברך לרומם אותי; מכאן, למדו לא לבוז לאנשים בעלי אחוזות ובתים קטנים."
שליטים רבים למדו על תולדותיו של נאדיר וביניהם יוסיף סטלין, אשר קרא רבות על תולדותיו של נאדיר וכינה אותו "מורה דרך" (כפי שכינה גם את איוואן האיום). באירופה, השוו את נאדיר רבות לאלכסנדר הגדול. גם נפוליאון בונפרטה קרא ושיבח את תולדותיו ואת גדולתו של השאה בצעירותו, מאוחר יותר כינה עצמו "נאדיר החדש" ו"נאדיר של יבשת אירופה". חבר האקדמיה הצרפתית למדעים, פארי באיין תיאר את השאה במילים
"הוא היה לאיימתה של האימפריה העות'מאנית, כובש הודו, שליט פרס ואסיה כולה. שכניו כיבדו אותו, אויביו פחדו ממנו, והייתה חסרה לו רק אהבת נתיניו."
נאדיר הקפיד לשמור על ריחוק מאנשיו וביקש לאמץ תדמית של מנהיג העליון שהוא מעל העם. הוא לא הפריד בין פרסים, טורקמנים, בלוצ'ים ובני קבוצות אתניות אחרות, וראה בכולם שווים. הוא הפגין יחס שוויוני גם כלפי הדתות השונות בפרס. זאת, כדי למנוע מאבק דתי והתפתחות ממושכת של קיצוניות ורדיקליזם אשר עלולים לפגוע באימפריה מאוחר יותר. למעשה, אף שהרבה לדבר בשבחי האל, לא היה לו כל קושי להחליף בעצמו את דתו משיעה לסונה לפי הצורך.
כמצביא תרם נאדיר לתפוצתו של נשק חם אירופי וחימש את צבאו בארטילריה מודרנית. לצד זאת הקפיד שלכל חייל תהיה סכין בחגורתו. הוא היה אסטרטג חזק אך גם טקטיקן שאמד את כוחם של צבאות לפי יכולותיהם ולא לפי מספרים גרידא, כפי שהיטיבה ללמד המערכה בהודו.
ראו גם

השושלת האפשארית
האימפריה הספווית
עבאס שאה הראשון
מלחמת רוסיה–פרס (1722–1723)
האימפריה המוגולית
היסטוריה של אפגניסטן
היסטוריה של איראן
אבי בל

| --- | --- |

 לידה:  אוסטרליה
 שם לידה:  אברהם בל 
 ענף מדעי:  דין 
 מקום לימודים:  בית הספר למשפטים בהרווארד  בית הספר למשפטים של אוניברסיטת שיקגו 
 מוסדות:  הפקולטה למשפטים, אוניברסיטת בר-אילן בית הספר למשפטים, אוניברסיטת סן דייגו
 פרסים והוקרה:  מלגת אלון 
 
אברהם (אָבִי) בֵּל הוא פרופסור בפקולטות למשפטים של אוניברסיטת בר-אילן ושל אוניברסיטת סן דייגו, עמית בכיר בפורום קהלת וחבר בוועד המנהל של ארגון NGO Monitor.
ביוגרפיה

בל נולד באוסטרליה וגדל בארצות הברית. שירת בצה"ל כלוחם בחטיבת הצנחנים בסדיר ובמילואים בחטיבה 551.
בל בעל תואר ראשון ושני בהצטיינות במשפטים מאוניברסיטת שיקגו ותואר שלישי מאוניברסיטת הרווארד. הוא התמחה בבית המשפט העליון בלשכת השופט מישאל חשין ובמחלקת הבג"צים שבפרקליטות המדינה.
בשנת 2002 הצטרף לסגל הפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן, ובשנים 2006–2009 הועסק במלגת אלון. תחומי המחקר שלו הם קניין ותאוריות של קניין, מיסוי מקרקעין, קניין רוחני, משפט בינלאומי פומבי, משפט ציבורי, הסכסוך הערבי-ישראלי וניתוח כלכלי של המשפט.
בל חוקר בתחום ניתוח כלכלי של המשפט, וכיהן כנשיא האגודה הישראלית למשפט וכלכלה, וכחבר במקבילתה בארצות הברית, American Law and Economics Association. מאמרים שכתב הוצגו בכנסים השנתיים של אגודות אלו וכן ב-International Society for New Institutional Economics, ופורסמו בכתבי עת משפטיים, בהם Yale Law Journal, Stanford Law Review ו-Columbia Law Review. בל כיהן כמנהל הפורום המשפטי העולמי במרכז ירושלים לעניינים ציבוריים.
כיהן כפרופסור אורח באוניברסיטת פורדהם ובאוניברסיטת קונטיקט.
במסגרת הבירור בתיק 2000, הופיע בל מטעם נתניהו בשימוע מול היועמ"ש.
חיים אישיים

בל נשוי ומנהל אורח חיים דתי.
הערות שוליים

↑  N. G. O. Monitor, הוועד המנהל » NGO Monitor, באתר NGO Monitor
↑    מיכאל טוכפלד, ‏"לטובת הדמוקרטיה, חשוב שנבחרי הציבור ינצחו את המשפטנים", בעיתון מקור ראשון, 26 בדצמבר 2019
↑   ציוץ של עמרי אסנהיים ברשת החברתית אקס (טוויטר), 24 במרץ 2023
↑  הדף האישי של פרופ' בל אבי, באתר הפקולטה למשפטים של אוניברסיטת בר אילן, תחת הלשונית "קורות חיים", ‏16/03/2016
1 2 3  דף הבית, באתר אוניברסיטת סן-דייגו
↑  פרופ' אבי בל, עמית בכיר, באתר פורום קהלת
↑  נתי יפת, תיקי נתניהו: הון-שלטון-עיתון גירסת בריטניה, באתר זמן ישראל, 3 בנובמבר 2019
.nato

| --- | --- |

 תאריך ייסוד:  1988 
 
הדומיין .nato היה תחום ברמה העליונה (TLD) במערכת שמות הדומיינים (DNS) של האינטרנט. התחום התווסף בסוף שנות ה-80 על ידי מרכז המידע ברשת לשימוש בנאט"ו, ארגון האמנה הצפון-אטלנטית, בהתבסס על הרציונל שאף אחד מהתחומים העליונים שהיו קיימים אז לא שיקף באופן הולם את מעמדו כארגון בינלאומי, אולם זמן קצר לאחר תוספת זו הציע פאול מוקפטריס, מעצב ה-DNS, לנציגי נאט"ו כי nato.int תהיה בחירה טובה יותר. ה-TLD .int נוצר לשימוש בארגונים בינלאומיים, ונאט"ו עברה לשימוש ב-nato.int. בעקבות חוסר שימוש, ה-TLD nato נמחק ביולי 1996.
אריה לייב "הארוך" מקראקא

| --- | --- |
 תקופת הפעילות:  ? – 25 באפריל 1671 
 פטירה:  25 באפריל 1671 ט"ו באייר תל"א 
 רבותיו:  יהושע העשיל 
 תלמידיו:  שמואל מפיורדא 
 צאצאים:  זכריה מנדל בן אריה לייב 
 
רבי אריה לייב "הארוך" מקראקא (ביידיש: דער הויכער ר' לייב; נפטר ט"ו באייר תל"א, 25 באפריל 1671) היה רב פולני במאה ה-17, רבן של פשמישל וקראקא. מגדולי דורו, חותנם ומחותנם של אחדים מגדולי רבני פולין.