stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אווין גלינדור
שנים ראשונות

אווין גלינדור נולד ככל הנראה ב-28 במאי 1354, אם כי מקורות אחרים מעלים מגוון תאריכים אפשריים בין 1349 ל-1359. הוא נולד למשפחת אצולה אנגלו-וולשית בספר הוולשי בסיקארת', על הגבול בין ויילס לאנגליה, בשטחי ממלכת פוויס ההיסטורית בחלק הצפוני של הגבול. גלינדור היה יורש העצר לשושלת פוויס פאדוג וגלינדוודווי מצד אביו ומקורב לשושלת דהייברת' בדרום-מערב ויילס, המעמד המשפחתי כ-'אדוני הספר' הפך אותם לחלק באצולה האנגלית כאשר רבים מבני המשפחה שירתו בתפקידי ממשל וחוק אנגליים, מצד שני השושלות הוולשיות העתיקות הקנו למשפחה מעמד בצמרת החברה הוולשית.
אביו של גלינדור נפטר כשהיה סביב גיל 16 ולאחר מכן נשלח ללימודי משפט בלונדון וככל הנראה עבר התמחות של מספר שנים באכסניות המשפט. בשנת 1383 גלינדור חזר לוויילס והתחתן עם מרגרט ביתו של דוויד הנמן, שופט אזורי שייתכן שגידל את גלינדור בשנים שלאחר מות אביו הביולגי. שנה לאחר מכן התגייס גלינדור ליחידת צבא אנגלית ונשלח לשרת על הגבול האנגלו-סקוטי תחת פיקודו של הקצין הוולשי סר גרגורי סייז, במרץ 1387 גלינדור היה נוכח בקרב בדרום-מזרח אנגליה כנגד הצי הצרפתי-ספרדי-פלמי. באותה שנה נפטר חמו הנמן והוא חזר לנהל את אחוזתו ואדמותיו בצפון ויילס, בתקופה זו הוא גם קיבל תואר אבירות על שירותו לכתר האנגלי.
בשנת 1378 נרצח אווין לווגוך, יורש העצר לבית אברפראו שושלת שליטי ויילס. עם מותו של לווגוך, גלינדור היה הקרוב ביותר לקו הירושה ובנוסף לכך היה יורש העצר לשושלות החשבות פוויס ודהייברת' מצד אימו ואביו - כך שאווין הפך לדמות העיקרית בצמרת האצולה הוולשית. לראשונה מזה מספר דורות עלה אדם שהיה במעמד ולגיטימיות לעמוד בראש ויילס כולה.
המרד הוולשי 1400-15

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בשנת 1399 גלינדור ניהל אחוזה מוצלחת ורווחית (שטחי האחוזה הכניסו כ-300 מארק בכל שנה) אך ניכנס למאבק משפטי על חלק מאדמותיו עם ברון רית'ין לורד גריי, גלינדור ניסה לפתור את המחלוקת בערוצים משפטיים על פי חוק אך מערכת המשפט האנגלית לא הייתה מוכנה לדון בבעיה. מספר חודשים לאחר מכן הברון גריי הודיע לגלינדור באיחור שהכתר דורש את גיוסו לקרבות בסקוטלנד, האיחור בהודעה הפך את גלינדור לפורע חוק כנגד הכתר. לגלינדור נותר מעט מאוד שיכל לעשות כדי לפתור את המחלוקת בינו לבין גריי, במיוחד נוכח העובדה שהברון גריי היה ידיד וותיק של המלך האנגלי החדש הנרי הרביעי.
בשנת 1400 הוכתר גלינדור על ידי קבוצה קרובה של תומכים כנסיך ויילס ותנועת עצמאות וולשית החלה במהרה לצבור תנופה ברחבי צפון ויילס.
מורשת

לאחר 15 שנות מרד, ויילס נותרה במצב כלכלי עוד יותר קשה משהייתה בו לפני, עיירות רבות נבזזו ומספר מבצרים נחרבו לחלוטין. הכלכלה הוולשית שנשענה על המסחר עם אנגליה נכנסה לתקופה של האטה משמעותית שליוותה אותה עוד עשרות שנים אחרי המרד, בשל ערעור היחסים עם אנגליה משפחות אצולה וולשיות רבות איבדו קרקעות ונכסים וכך גם נפגעו התושבים שחיו על אדמות אלו. מספר הגבלים וחוקים נחקקו כנגד הוולשים במטרה למנוע את הסכנה למרד נוסף, אלו הוסרו רק כארבעים שנים מאוחר יותר עם עלייתו לשלטון של הנרי השביעי (המלך האנגלי הראשון עם דם וולשי והיחיד שנולד בוויילס).
ראו גם

נסיכות ויילס
ל'ואלין הגדול
לקריאה נוספת

Terry Breverton, Owain Glyndwr: The Story of the Last Prince of Wales, Amberley Publishing, 2009.
John Davies, A History of Wales, Penguin Books, 2007.
Roger Thomas, Castles in Wales, Wales Tourist Board & Automobile Association, 1988.
הערות שוליים

1 2 3  Breverton, 2009, פרק 2.
↑  Thomas, 1988, עמ' 28.
↑  התואר "אדון גלינדוודווי וסינל'אית' אווין" ניתן ליורשי העצר של ממלכת פוויס פאדוג לאחר שזו נכבשה בידי האנגלים ב-1277. האדמות עצמן שהועברו בירושה חולשים על חלק נכבד משטחי הממלכה ההיסטוריים.
↑  שנת לידתו של אווין אינה ידוע בוודאות, הערכות שונות כוללות את השנים 1344, 1349, 1354 ו-1359. לגבי תאריך מותו, לאחר כישלון המרד הוולשי התיעוד האחרון שלו הוא ב-1415, אך ההערכה היא כי נפטר כשנה לאחר מכן.
↑  Breverton, 2009, פרק 4.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261723105171  BnF: cb125250107 (data)  GND: 119299852  ISNI: 0000 0001 2140 5902  LCCN: n83211826  NKC: jx20140729002  NLA: 57497011  SNAC: w60k4v10  SUDOC: 034499709  Trove: 1684419  VIAF: 77122629   WorldCat (עם VIAF): 77122629 
הנס המלכותי ששימש את גלינדור במרד הוולשי כנגד האנגלים.
איי קוק במשחקים האולימפיים לנוער

| --- | --- |
איי קוק
 
 הוועד האולימפי הלאומי
 קוד ייצוג:  COK
 השתתפות במשחקי הקיץ (באפור: לא השתתפה)
 2010 • 2014 • 2018
 השתתפות במשחקי החורף (באפור: לא השתתפה)
 לא השתתפה
איי קוק משתתפת במשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010). היא מעולם לא השתתפה במשחקי החורף האולימפיים לנוער. עד כה, אף ספורטאי נוער מאיי קוק לא זכה במדליה אולימפית לנוער והשתתפותה במשחקים היא בעיקר סמלית.
השתתפות במשחקים > משחקי הקיץ > אולימפיאדת הנוער סינגפור (2010)

המשלחת הראשונה של איי קוק למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור והיא הייתה המשלחת הגדולה ביותר ששלחה איי קוק עד כה. המשלחת כללה 18 ספורטאים שהתחרו בשלושה ענפי ספורט. המשלחת לא הגיעה להישגים וסיימה במקומות האחרונים בענפי הכדוריד, שחייה ושיט.
השתתפות במשחקים > משחקי הקיץ > אולימפיאדת הנוער נאנג'ינג (2014)

המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה ארבעה ספורטאים שהתחרו בשלושה ענפים. גם באולימפיאדת נוער זו לא הגיעה המשלחת להישגים וסיימה במקומות האחרונים בענפי הגולף, שחייה ושיט.
ראו גם

איי קוק במשחקים האולימפיים
| מדינות העולם במשחקים האולימפיים לנוער |
| --- | --- | --- |
| המזרח התיכון | איחוד האמירויות הערביות • איראן • אלג'יריה • בחריין   • הרשות הפלסטינית • טורקיה • ירדן • ישראל • כווית • לבנון • לוב • מצרים • מרוקו • סוריה • עומאן • ערב הסעודית • עיראק  • קטר  • תוניסיה • תימן |  |
| אסיה | אוזבקיסטן • אינדונזיה • אפגניסטן • בהוטן • בנגלדש • ברוניי • הודו • הונג קונג • המלדיביים • הפיליפינים • טאיוואן • הרפובליקה העממית של סין • וייטנאם • טג'יקיסטן • טורקמניסטן • יפן • לאוס • מונגוליה • מזרח טימור • מיאנמר • מלזיה  • נפאל • סינגפור • סרי לנקה • פקיסטן • קוריאה הדרומית • קוריאה הצפונית • קזחסטן • קירגיזסטן • קמבודיה • תאילנד |  |
| אירופה | אוסטריה • אוקראינה • אזרבייג'ן • איטליה • איסלנד • אירלנד • אלבניה • אנדורה • אסטוניה • ארמניה • בולגריה • בוסניה והרצגובינה • בלארוס • בלגיה • גאורגיה • גרמניה • דנמרק  • הולנד • הונגריה • הממלכה המאוחדת • יוון • לוקסמבורג • לטביה • ליטא • ליכטנשטיין • מולדובה • מונטנגרו • מונקו • מלטה • מקדוניה הצפונית • נורווגיה • סן מרינו • סלובניה • סלובקיה • ספרד • סרביה • פולין • פורטוגל • פינלנד • צ'כיה • צרפת • קוסובו • קפריסין • קרואטיה • רומניה • רוסיה • שוודיה • שווייץ |  |
| אפריקה | אוגנדה • אנגולה • אסוואטיני • אריתריאה • אתיופיה • בוטסואנה • בורונדי • בורקינה פאסו • בנין • גאנה • גבון • ג'יבוטי • גינאה • גינאה ביסאו • גינאה המשוונית • גמביה • דרום אפריקה • דרום סודאן • זימבבואה • זמביה • חוף השנהב • טוגו • טנזניה • כף ורדה • ליבריה • לסוטו • מאוריטניה • מאוריציוס • מאלי • מדגסקר • מוזמביק • מלאווי • הרפובליקה המרכז-אפריקאית • ניגריה • ניז'ר • נמיביה • סאו טומה ופרינסיפה • סודאן • סומליה  • סיירה לאון • סיישל • סנגל • צ'אד • קומורו • הרפובליקה של קונגו • הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו • קמרון • קניה • רואנדה |  |
| אמריקה | אורוגוואי • איי בהאמה • איי הבתולה של ארצות הברית • איי הבתולה הבריטיים • איי קיימן • אל סלוודור • אנטיגואה וברבודה • אקוודור • ארגנטינה • ארובה • ארצות הברית • בוליביה • בליז • ברבדוס • ברזיל  • ברמודה • ג'מייקה • גואטמלה • גיאנה • גרנדה  • דומיניקה • האיטי • האנטילים ההולנדיים • הונדורס • הרפובליקה הדומיניקנית • ונצואלה • טרינידד וטובגו • מקסיקו • ניקרגואה • סורינאם • סנט וינסנט והגרנדינים • סנט לוסיה • סנט קיטס ונוויס • פוארטו ריקו • פנמה • פרגוואי • פרו • צ'ילה • קובה • קולומביה • קוסטה ריקה • קנדה |  |
| אוקיאניה | אוסטרליה • איי מרשל • איי קוק  • איי שלמה • גואם • ונואטו • טובאלו • טונגה • מיקרונזיה • נאורו • ניו זילנד • סמואה • סמואה האמריקנית • פיג'י • פלאו • פפואה גינאה החדשה • קיריבטי |  |
אוסקר פטיפורד

| --- | --- |

פטיפורד, ניו יורק, 1946
 לידה:  30 בספטמבר 1922 אוקמולגי, אוקלהומה, ארצות הברית
 פטירה:  8 בספטמבר 1960 (בגיל 37) קופנהגן, דנמרק
 מקום קבורה:  Frederiksberg Old Cemetery 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1942 
 עיסוק:  מוזיקאי ג'אז ונגן בס
 סוגה:  ג'אז, ביבופ
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  קונטרבס, צ'לו
 חברת תקליטים:  דביו רקורדס 
 שיתופי פעולה בולטים:  ת'לוניוס מונק, קולמן הוקינס,דיזי גילספי, מיילס דייוויס
 פרופיל ב-IMDb
 
אוסקר פטיפורד (באנגלית: Oscar Pettiford;‏ 30 בספטמבר 1922 – 8 בספטמבר 1960) היה נגן קונטרבס, צ'לן ומלחין ג'אז אמריקאי. הוא היה אחד הנגנים הראשונים שעבדו בסגנון הבי בופ.
ביוגרפיה

פטיפורד נולד באוקמולגי, אוקלהומה. אמו הייתה משבט צ'וקטאו, ואביו היה חצי צ'רוקי וחצי אפרו-אמריקאי. הוא גדל וניגן בלהקה המשפחתית בה שר ורקד לפני שעבר לפסנתר בגיל 12, ואז עבר לנגן בקונטרבס כשהיה בן 14. הוא צוטט באומרו ש"הוא לא אהב את הדרך בה אנשים מנגנים בבס ולכן פיתח את דרכו לנגן אותו".
אף על פי שזכה להערכה רבה מאמנים רבים וביניהם נגן הקונטרבס מילט הינטון בגיל 14, הוא ויתר על הנגינה ב-1941 מכיוון שלא האמין שהוא יכול להתפרנס ממקצוע זה. כעבור חמישה חודשים הוא פגש שוב את הינטון, ששכנע אותו לחזור למוזיקה.
בשנת 1942 הצטרף ללהקת צ'רלי בארנט ובשנת 1943 זכה לתשומת לב ציבורית רחבה יותר לאחר שהקליט עם קולמן הוקינס בשירו "האיש שאני אוהב".(The Man I Love)
באותה תקופה פטיפורד הקליט גם עם הפסנתרן ארל היינס ועם נגן הסקסופון בן ובסטר. לאחר שעבר לניו יורק, הוא היה אחד הנגנים (יחד עם דיזי גילספי, ת'לוניוס מונק, קני קלארק) שבתחילת שנות הארבעים נגנו יחד במועדון הג'אז "Minton's Playhouse" בהארלם, שם התפתח סגנון המוזיקה שלימים נקרא בי-בופ bebop. הוא ודיזי גילספי הובילו קבוצת בופ בשנת 1943.
בשנת 1945 נסע פטיפורד עם הוקינס לקליפורניה, שם הופיע בסרט "The Crimson Canary", סרט מסתורין הידוע בפסקול הג'אז שלו, בו הופיע גם הזמר והגיטריסט ג'וש ווייט.
לאחר מכן עבד עם דיוק אלינגטון בין השנים 1945 ל-1948 ועבור וודי הרמן בשנת 1949. לאחר מכן עבד בעיקר כמנהיג להקה בשנות החמישים. כמנהיג הוא גילה בשוגג את קנונבול אדרלי. לאחר שאחד הנגנים שלו שכנע אותו לאפשר לאדרלי, מורה לא ידוע למוזיקה, לעמוד על הבמה, הוא שמע את אדרלי מבצע קטע סולו של יצירה תובענית וקשה במיוחד, אותה ביצע אדרלי בצורה מרשימה.
פטיפורד נחשב לחלוץ הצ'לו ככלי סולו במוזיקת הג'אז. הוא ניגן לראשונה בצ'לו כבדיחה על מנהיג הלהקה שלו (וודי הרמן) כשירד מהבמה בזמן הסולו שלו וחזר, באופן בלתי צפוי, עם צ'לו וניגן עליו. בשנת 1949, לאחר שסבל משבר זרוע, פטיפורד לא הצליח לנגן בבס שלו, ולכן התנסה בצ'לו שחבר השאיל לו. הוא כוונן אותו ברביעיות, כמו קונטרבס, אך אוקטבה גבוהה יותר, פטיפורד מצא את האפשרות להופיע במהלך השיקום שלו (שבמהלכו זרועו הייתה במתלה) ועשה את ההקלטות הראשונות שלו עם הכלי בשנת 1950. הצ'לו הפך לפיכך לכלי המשני שלו, והוא המשיך להופיע ולהקליט איתו לאורך כל הקריירה שלו.
הוא הקליט רבות במהלך שנות ה-50 של המאה העשרים עבור חברת הקלטות הג'אז האמריקאית Debut Records, חברת ההקלטות העצמאית Bethlehem Records ו-ABC Paramount.
באמצע שנות החמישים הוא ניגן בשלושת האלבומים הראשונים של ת'לוניוס מונק שהוקלט עבור החברת ההקלטות Riverside Records.
בין השנים 1954–1958 הוביל פטיפורד גם הרכבי שישייה ("סקסטט"), להקות ביג בנד ותזמורות ג'אז שניגנו במקומות במנהטן כמו Birdland, שם המשיך לחקור השמעות אינסטרומנטליות יוצאת דופן, כולל קרן צרפתית ונבל. נגן כלי הנשיפה והמלחין גיגי גריס שיתף פעולה עם פטיפורד בעיבודים החדשים של אלבומי hi-fi של התזמורת.
בשנת 1958 עבר פטיפורד לקופנהגן, דנמרק והחל להקליט עבור חברות אירופיות.
לאחר שעבר לאירופה הוא הופיע לעיתים קרובות עם מוזיקאים אירופיים, כמו הגיטריסט אטילה צולר, וגם עם מוזיקאים אמריקאים אחרים שהתיישבו באירופה, כמו הפסנתרן באד פאוול והמתופף קני קלארק.
הוא נפטר בשנת 1960 בקופנהגן זמן קצר לפני יום הולדתו ה-38, מנגיף שקשור למחלת הפוליו.
דיסקוגרפיה > כמוביל

· Bass Hits (Topaz, 1943–46)
· The New Oscar Pettiford Sextet (Debut, 1953)
· Oscar Pettiford Sextet (Vogue, 1954)
· Oscar Pettiford (Bethlehem, 1954)
· Basically Duke (Bethlehem, 1954)
· Another One (Bethlehem, 1955)
· "Oscar Pettiford Volume 2" (1956)
· The Oscar Pettiford Orchestra in Hi-Fi (ABC-Paramount, 1956)
· The Oscar Pettiford Orchestra in Hi-Fi Volume Two (ABC-Paramount, 1957)
· Discoveries (Savoy, 1952-57 [1986])
· Winner's Circle (Bethlehem, 1957) with John Coltrane
· Vienna Blues – The Complete Session (Black Lion, 1959) with Hans Koller, Attila Zoller, Jimmy Pratt
· The Complete Essen Jazz Festival Concert, (Black Lion, 1960) with Coleman Hawkins, Bud Powell, Kenny Clarke
· My Little Cello (Debut, 1960) also released as Last Recordings of the Late Great Bassist and Montmartre Blues
· First Bass (IAJRC, 1953-60 [2000])
דיסקוגרפיה > כמלווה (רשימה חלקית)

· Kenny Burrell: Swingin' (Blue Note, 1956 [rel. 1980])
· Art Blakey: Drum Suite (Columbia, 1957)
· The Birdlanders: Vol. 2 (OJC, 1954) with Kai Winding, Al Cohn, Tal Farlow, Duke Jordan, Max Roach, Denzil Best
· Sid Catlett: 1944–1946 (Classics)
· Teddy Charles: 3 for Duke (Jubilee/London,1957)
· Jimmy Cleveland: Introducing Jimmy Cleveland and His All Stars (EmArcy, 1955)
· Earl Coleman: Earl Coleman Returns (Prestige, 1956)
· Chris Connor & John Lewis Quartet: Chris Connor (Atlantic)
· Miles Davis: The Musings of Miles (Prestige)
· Miles Davis: Miles Davis Volume 1/Miles Davis Volume 2 (Blue Note, 1952–54)
· Kenny Dorham: Jazz Contrasts (OJC, 1957) Afro-Cuban (Blue Note, 1955)
· Duke Ellington: Carnegie Hall Concert January 1946 (Prestige)
· Duke Ellington: Carnegie Hall Concert December 1947 (Prestige); 1947–1948 (Classics), 1949–1950 (Classics), Great Times! (OJC, 1950) (includes "Perdido", "Blues for Blanton")
הערות שוליים

↑  John Goldsby, The Jazz Bass Book: Technique and Tradition, Hal Leonard Corporation, 2002, ISBN 978-0-87930-716-5. (באנגלית)
↑  Oscar Pettiford: Bass Beyond Bop, NPR.org (באנגלית)
↑  Oscar Pettiford | Biography & History, AllMusic (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007359411205171  PLWABN: 9810581990505606  BIBSYS: 2040248  BNE: XX1069659  BnF: cb13898427w (data)  CiNii: DA15982509  GND: 133111644  ICCU: MODV279550  ISNI: 0000 0000 8103 7921  LCCN: n85098446  MusicBrainz: 28f6d494-d44b-4bd3-aed9-1d4909875ca1  NKC: ola2002159539  NTA: 100306225  RERO: 02-A003687827  SNAC: w6df7c1p  SUDOC: 083974652  VIAF: 24788159   WorldCat (עם VIAF): 24788159
איכתאבא

| --- | --- |
 טריטוריה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 נפה:  טולכרם
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  2,665 (2007)
 קואורדינטות:  32°19′31″N 35°03′11″E﻿ / ﻿32.325372222222°N 35.053133333333°E﻿ / 32.325372222222; 35.053133333333 
 אזור זמן:  UTC +2
 http://mtulkarm.com/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת צפון השומרון מוגדלת) איכתאבא(למפת צפון השומרון רגילה) איכתאבא(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום איכתאבא(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום איכתאבא  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
איכתאבא (ערבית: إكتابا) היא עיירה פלסטינית, הממוקמת כארבעה קילומטרים צפונית מזרחית לעיר טולכרם בנפת טולכרם בצפון יהודה ושומרון. על פי הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה (PCBS), אוכלוסיית העיירה מנתה 2,665 תושבים בשנת 2007. פליטים מהווים 33% מכלל האוכלוסייה (1997).
היסטוריה

בשנת 1265, לאחר שהממלוכים הביסו את הצלבנים, הוזכרה איכתאבא בין האחוזות שהעניק סולטאן ביברס לנתיניו. הכפר ניתן לאמיר עלם אלדין טרדאג' אל-עמדי.
לפי רשומות המס של האימפריה העות'מאנית משנת 1596, היו בכפר כ-21 משקי בית. תושבי הכפר שילמו שיעור מס קבוע של 33,3% על מוצרים חקלאיים שונים ובהם חיטה, שעורה, גידולי קיץ, עצי זית, עזים וכוורות. בסך הכל תושבי הכפר שילמו באותה שנה כ-4,100 אקצ'ות.
בשנת 1870 תיאר החוקר הצרפתי ויקטור גרן את הכפר כ"כפר קטן הממוקם על גבעה גבוהה". בורות קדומים מעידים על קיומו של יישוב קדום כאן. סביב הדירות צומחים עצי תאנה ורימונים."
במפקד האוכלוסין של ארץ ישראל בשנת 1922, שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, מנתה איכתאבא 121 תושבים – כולם מוסלמים. במפקד האוכלוסין בשנת 1931, האוכלוסייה המשותפת של ענבתא, איכתאבא ונור א-שמס כללה 2,498 תושבים – 2,457 מוסלמים, 34 נוצרים ודרוזי אחד החיים ב-502 בתים.
בסקר הכפרים של 1945 האוכלוסייה המשותפת של ענבתא ואיכתאבא מנתה 3,120 איש – 3,080 מוסלמים ו-40 נוצרים השטח הכולל היה 15,445 דונם על פי סקר קרקעות ואוכלוסיות רשמי. מתוכם 5,908 דונם היו מטעים ואדמות להשקיה, 5,842 שימשו לדגנים, ואילו 84 דונם היו אדמות בנויות. בשנת 1961 מנתה האוכלוסייה כ-372 נפשות.
איכתאבא 1942 1: 20,000
איכתאבא 1945 1: 250,000
הערות שוליים

↑  Ibn al-Furat, 1971, pp. 81, 210, 249 (map)
↑  Hütteroth and Abdulfattah, 1977, p. 137
↑  Guérin, 1875, p.354
↑  Barron, 1923, Table IX, Sub-district of Tulkarem, p. 27
↑  Mills, 1932, p. 53
↑  Government of Palestine, Department of Statistics, 1945, p. 20
↑  Government of Palestine, Department of Statistics. Village Statistics, April, 1945. Quoted in Hadawi, 1970, p. 74
↑  Government of Palestine, Department of Statistics. Village Statistics, April, 1945. Quoted in Hadawi, 1970, p. 124
↑  Government of Palestine, Department of Statistics. Village Statistics, April, 1945. Quoted in Hadawi, 1970, p. 174
↑  Government of Jordan, 1964, p. 27
| Flag of Senegalיישובי נפת טולכרם |
| --- | --- | --- |
| ערים | טולכרם (מכילה את השכונות: שוויכה, אירתח) |  |
| מועצות מקומיות | ענבתא • עתיל • בלעא • באקה א-שרקייה • בית ליד • דיר אל-ע'וסון • קפין |  |
| כפרים | פרעון • איכתאבא • עילאר • עזבת שופה • אל-ג'ארושיה • כפר עבוש • כפר ג'מאל • כפר א-לבד • כפר רמאן • כפר סור • כפר זיבאד • ח'ירבת חורייש • כור • א-נזלה אל-ע'רביה • א-נזלה א-שרקיה • נזלה אל-ווסטא • נזלת אבו נאר • נזלת עיסא • רמל זיתא • רמין  • א-ראס • ספארין • סידא • שופא • סיר • זיתא |  |
| מחנות פליטים | נור שמס |  |
נפות הרשות הפלסטינית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007584247305171
אלדו סמברל

| --- | --- |

 לידה:  23 בפברואר 1931 מדריד, ספרד 
 פטירה:  10 ביולי 2010 (בגיל 79) אליקנטה, ספרד 
 סוגה מועדפת:  מערבון ספגטי, סרט פעולה 
 מדינה:  ספרד 
 תקופת הפעילות:  מ-1961 
 בן או בת זוג:  Cándida López 
 פרופיל ב-IMDb
 
אלפרדו סנצ'ז ברל (בספרדית: Alfredo Sánchez Brell; ‏ 23 בפברואר 1937 – 10 ביולי 2010) היה שחקן, במאי ומפיק קולנוע ספרדי שהופיע ביותר מ-150 סרטים בין השנים 1961 ל-2003. סמברל הוא אחד השחקנים האיטלקים הבולטים במערבונים.
את עיקר פרסומו קנה סמברל על תפקידיו במערבוני הספגטי של סרג'ו לאונה, "בעבור חופן דולרים" (1964) בו גילם את אחד מאנשי חבורתו של רמון, "הצלפים" (1965) בו גילם את אחד מחברי כנופייתו של אינדיו, "הטוב, הרע והמכוער", ו"היו זמנים במערב" (1968). כמו כן שיחק בסרט "בעבור חופן דינמיט" (1971). סמברל הופיע גם בהפקות בינלאומיות, לרוב כשחקן משנה או כניצב.
פילמוגרפיה חלקית

בעבור חופן דולרים (1964)
הצלפים (1965)
הטוב, הרע והמכוער (1965)
נאוואחו ג'ו (Navajo Joe) ‏(1966)
האכזרי (1967)
100 רובים (1969)
שלגיה ושות' (1982)
בשר עדין (1996)
אוסטריה הגרמנית

אוסטריה הגרמנית (בגרמנית: Deutschösterreich או Deutsch-Österreich) היה בימי האימפריה האוסטרו-הונגרית שם בלתי רשמי לשטחי המחצית הקיסרית, "האוסטרית" ("ציסלייטניה") של האימפריה, שהיו מאוכלסים על ידי רוב גרמני. שם זה הוענק בהתחלה לרפובליקה בעלת צביון גרמני שירשה את אוסטרו-הונגריה, אחרי התפרקות אימפריה זו בתום מלחמת העולם הראשונה.
אחרי התפטרות הקיסר קרל הראשון הוכרזה הרפובליקה של אוסטריה הגרמנית באזורים בעלי רוב גרמני של אוסטרו-הונגריה לשעבר. רפובליקה זאת תבעה שטח של 118.311 קילומטר מרובע עם מעל 10,400,000 תושבים.
השטח המדובר כלל את אוסטריה של ימינו וגם אזורים גרמנופונים אחרים כמו דרום טירול והעיר טרוויזיו, השייכים כעת לאיטליה, קרינתיה הדרומית ושטיריה הדרומית השייכות בימינו לסלובניה, חבל הסודטים, ו"בוהמיה הגרמנית", השייכים כעת לצ'כיה, שעליהם לא יכלה המדינה האוסטרית החדשה להשליט את סמכותה.
בעקבות בחירת מועצת המדינה והממשלה הנפרדת הראשונה ב-30 באוקטובר 1918 והתפטרות הקיסר קארל הראשון ולקראת הכרזת הרפובליקה האוסטרית ב-12 בנובמבר 1918, התכנסו החברים דוברי גרמנית של הרייכסראט האחרון בווינה ב-21 באוקטובר 1918 כאספה לאומית של הפרלמנטרים הגרמנים וקראו באופן רשמי בשם "אוסטריה הגרמנית" לאזורים שאותם ייצגו. ב-12 בנובמבר 1918 הם הכריזו על המדינה החדשה כרפובליקה וכחלק מהרפובליקה הגרמנית.
אולם, בהתאם לחוזה סן-ז'רמן, המדינה החדשה הצטרכה ב-10 בספטמבר 1919 לקבל את השם שנדרש על ידי המעצמות המנצחות, דהיינו "רפובליקת אוסטריה". שם זה נכנס לתוקף באופן רשמי עם אשרור ההסכם ב-21 באוקטובר 1919.
אירועים מקדימים

עם ביטול המונרכיה הדו-ראשית האוסטרו-הונגרית ב-28–31 באוקטובר 1918, הקריסה הצבאית והתבוסה הסופית של צבא אוסטרו-הונגריה במלחמת העולם הראשונה (הסכם שביתת הנשק בוילה ג'וסטי ב-3 בנובמבר 1918) הגיעה המונרכיה ההבסבורגית לקצה. ב-31 באוקטובר 1918 ביטלה ממלכת הונגריה, באישור המלך קארל, את האוניה הריאלית עם אוסטריה. כקיסר אוסטריה, ויתר קארל הראשון ב-11 בנובמבר 1918 על ניהול המדינה. כעבור יומיים, בתור קארוי הרביעי עשה אותו ויתור לגבי ניהול ממלכת הונגריה.
על שטחי האימפריה האוסטרו-הונגרית לשעבר קמו שתי מדינות סוברניות חדשות: צ'כוסלובקיה, שקמה ב-28 באוקטובר 1918 ואוסטריה הגרמנית – ב-30 באוקטובר 1918. הונגריה נותרה, אחרי קיומה זמני של רפובליקה סובייטית או רפובליקת המועצות, ממלכה בעלת שטח מופחת וללא מלך. אזורים נרחבים מאוסטרו-הונגריה סופחו למדינות השותפות לברית ה"הסכמה" המנצחת: איטליה, המדינה החדשה מדינת הסלובנים, הקרואטים והסרבים, רומניה ופולין המחודשת, שקמה על חלקים של "אוסטריה הישנה", גרמניה והאימפריה הרוסית.
הקמה

ב-21 באוקטובר 1918 התכנסו בארמון נידראסטרייך בווינה חברי הרייכסראט של אוסטריה הגרמנית, שנבחרו לאחרונה בשנת 1911 (ושתקופת תפקידם הוארכה בימי המלחמה עד 31 בדצמבר 1918) ופעלו באותם ימים כאספה לאומית זמנית של הנבחרים הגרמנים. באותה מליאה חוקתית השתתפו מתוך סך הכל 516 חברי הרייכסראט, 208 נבחרים מן האזורים דוברי הגרמנית. מתוכם 65 ייצגו את המפלגה הנוצרית סוציאלית של אוסטריה, 37 – את המפלגה הסוציאל -דמוקרטית, ועוד 106 – את הקבוצות הלאומיות-הגרמניות והליברליות.
כיושבי ראש שווי זכויות של האספה נבחרו פרנץ דינגהופר (התנועה הלאומית-גרמנית), יודוק פינק (המפלגה הנוצרית סוליאתים) וקרל זייץ (המפלגה הסוציאל-דמוקרטית). הם עשו ביניהם רוטציה כל שבוע. האספה בחרה לעצמה את השם הרשמי "האספה הלאומית הזמנית של אוסטריה הגרמנית" ב-5 במרץ 1919 קארל זייץ, שנבחר לראש המדינה החדשה, הבהיר:" הינחנו היום את אבן היסוד של אוסטריה גרמנית חדשה. אוסטריה גרמנית זו קמה מתוך רצון העם הגרמני".
הסוציאל-דמוקרטים וחסידי גרמניה הגדולה זיהו את המושג "אוסטריה" עם המונרכיה ההבסבורגית לשעבר. בגרסה הסופית של הצעתו לחוקה הזמנית השתמש קרל רנר בשם "דרום-מזרח גרמניה" – „Südostdeutschland“.
חלופות אחרות שנידונו באותם הימים היו: "גרמניה העליונה" („Hochdeutschland“), "האימפריה הגרמנית ההררית" (Deutsches Bergreich), "גרמניה של הדנובה" („Donau-Germanien"), "אוסטזאס" (Ostsass), "האיחוד במזרח-גרמני" ("Ostdeutscher Bund“), "דויטשמארק" (Deutschmark), "טויטהיים" (Teutheim), "טרוילאנד" (Treuland), "פרידֶלנד" (Friedeland) או "פרידלנד הגרמנית" (deutsches Friedland). לבסוף החליטו הפוליטיקאים הנוצרים-סוציאלים שאינם מוכנים לוותר על המושג "אוסטריה".
האספה הלאומית הזמנית תבעה את כל האזורים הדוברים גרמנית של המונרכיה ההבסבורגית לשעבר.
היא קבעה את 16 בפברואר 1919 כתאריך לבחירות לאספה הלאומית.
מקרב חבריה נבחרה ב-30 באוקטובר 1918 מועצה מדינית של אוסטריה העצמאית, שכללה את שלושת יושבי הראש של האספה ועוד 20 חברים שלה, ביניהם קנצלר ונוטריון ממלכתי) וכן נבחרו חמש ועדות פרלמנטריות.
המדינה החדשה > הממשלה הראשונה

ב-30 באוקטובר 1919 השלימה המועצה המדינית בראשות קארל זייץ את תהליך הקמת המדינה על ידי מינוי הממשלה הראשונה – בראשות הסוציאל-דמוקרט קרל רנר. זאת הייתה ממשלת קואליציה מורכבת מסוציאל-דמוקרטים, נוצרים-סוציאלים ומפלגת גרמניה הגדולה.
בימים הראשונים של נובמבר 1918 הממשלה האחרונה הקיסרית-מלכותית בראשות לאמאש הכירה רשמית כי תחום סמכותה הצטמצם תוך שבוע משטחה של ציסלייטניה כולה אל אוסטריה החדשה המוקטנת.
לפי בקשת הקיסר קרל נעשתה רשמית העברת השלטון רק ב-11 בנובמבר 1918.
המדינה החדשה > קביעת שיטת השלטון

תחילה סוגיית שיטת הממשל במדינה החדשה הושארה פתוחה. הסוציאל-דמוקרטים תמכו בהשכנת רפובליקה, בעוד שהנוצרים-סוציאליים סברו שהקיסר קארל יוכל עדיין למלא תפקיד של "סניגור העם לכל החיים", כפי שתיאר איגנץ זייפל במאמר בעיתון. בסופו של דבר גם הם הסתייגו מהמשטר המלוכני. ראשיהם שיתפו פעולה עם רנר ועם נציגי הממשלה המלוכנית האחרונה של לאמאש בהחלטה לחכות עם הכרזת הרפובליקה עד לרגע ההתפטרות הרשמית של הקיסר קארל כדי להימנע מעימות בין המונרך ובין נציגי המדינה הרפובליקנית.
ב-11 בנובמבר 1918 חתם הקיסר קארל בארמון שנברון על הצהרת ההתפטרות.
מכאן ואילך אני מכיר בהכרעה שנקטה אוסטריה הגרמנית לגבי שיטת השלטון במדינה. העם לקח בידיו את השלטון באמצעות נציגיו. הנני מתפטר מכל סמכויותי בניהול ענייני המדינה
הקיסר הכריז על פיזור ממשלתו האחרונה. באותו ערב הוא התיישב באקארטזאו ב-Donauaen, מישור שיטפון של הדנובה, שבה החזיקה משפחת הבסבורג באחוזה וארמון.
המדינה החדשה > הכרזת הרפובליקה

התאריך 12 בנובמבר 1918 להכרזת הרפובליקה נקבע על ידי המנהיגים החדשים בעוד מועד.
האספה הלאומית הזמנית התכנסה באותו יום יחד הם הרייכסראט שעמד להתפזר בבניין הפרלמנט בווינה. הוחלט ברוב גדול, ורק שני קולות נגד, על אימוץ "החוק בנוגע לצורת המדינה ושיטת השלטון של אוסטריה הגרמנית". חוק זה מהווה אחת מאבני היסוד של החוקה הפדרלית של אוסטריה של ימינו.
שני הסעיפים הראשונים של החוק קבעו:
סעיף 1
הסעיף 2
הכרזת הרפובליקה התלוותה בהפגנות מחאה סוערות, שהמשתתפים בהם הסירו את הפס הלבן מתוך הדגלים בצבע אדום-לבן אדום של הרפובליקה שהונפו בחזית הפרלמנט.