stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לבואן

לבואן (במלאית: Labuan, בכתב ג'אווי: لابوان) היא טריטוריה פדרלית במלזיה. הטריטוריה כוללת את האי לבואן ועוד שישה איים קטנים יותר בקרבתו. האיים נמצאים בים סין הדרומי, מול חופי המדינה המלזית סבה הנמצאת בצפון האי בורנאו. בירת הטריטוריה היא ויקטוריה.
היסטוריה

לבואן היה בשליטת האימפריה הברוניית מאז המאה ה-15.
מאז המאה ה-18, בריטניה רצתה להשתלט על האי כדי להפוך אותו לבסיס ימי לשירות האינטרסים שלהם באזור וכדי להילחם בשודדי הים בים סין הדרומי. ב-18 בדצמבר 1846 ג'יימס ברוק, הראג'ה של ממלכת סראוואק שהיה בריטי במוצאו, קנה ביוזמתו את האי בעבור הבריטים בחוזה עם סולטאן ברוניי. ב-24 בדצמבר באותה שנה הבריטים החליטו לקבל את ההצעה והשתלטו על האי.
ב-1848 נוסדה מושבת הכתר של לבואן וברוק שימש כמושל הראשון שלה עד 1852. ב-1890 לבואן הועבר לשליטת קולוניית צפון בורנאו הבריטית, שהייתה בשטחי מדינת סבה של היום. ב-1906 האי הפך לחלק מקולוניית מושבות המצרים, שכללה מספר קולוניות של הבריטים בחצי האי המלאי כמו סינגפור, אך ב-1912 האי חזר להיות מושבת כתר נפרדת.
בדצמבר 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, האי נכבש על ידי כוחות האימפריה היפנית. במהלך המלחמה האי היה מרכז שלטוני של היפנים באזור. ב-9 בדצמבר 1942 היפנים שינו את שם האי למַאֶדַה (前田島) על שמו של טושינרי מאדה (前田利為侯爵), המפקד הראשון של הכוחות היפנים בבורנאו שנהרג בהתרסקות מטוס בבינטולו שבסראוואק. בשלב מתקדם יותר של המלחמה היפנים הפכו את לבואן לבסיס צבאי. שחרור האזור על ידי בעלות הברית החל ב-10 ביוני 1945 כשכוחות אוסטרלים כבשו את האי מידי היפנים במסגרת "מבצע אבוב 6". לאחר מכן השם שונה בחזרה ללבואן.
ב-1946 האי צורף למושבת הכתר של צפון בורנאו שנוצרה באותה שנה. ב-1963 המושבה הייתה בין החלקים שהרכיבו את מלזיה והיא נהפכה למדינת סבה.
ב-1984 סבה מסרה את האי לממשלה הפדרלית של מלזיה והוא נהפך לטריטוריה פדרלית. ב-1990 הטריטוריה הוכרזה כמרכז פיננסי מעבר לחוף (Offshore financial centre).
כלכלה

כלכלת הטריטוריה מתבססת בעיקר על ייצוא נפט וגז טבעי שמופק בה וכן על שירותי בנקאות.
גאוגרפיה

הטריטוריה מורכבת מהאי לבואן ומעוד שישה איים קטנים. האיים נמצאים במפרץ ברוניי, במרחק של 8 קילומטרים מחופי מדינת סבה ובקרבת ברוניי. ששת האיים הנוספים ללבואן הם: דאט (Daat), פפן (Papan), בורונג (Burung), קורמן (Kuraman), רוסוקן קצ'יל (Rusukan Kecil, "רוסוקן הקטן") ורוסוקן בסר (Rusukan Besar, "רוסוקן הגדול").
למבורגיני איסלרו

| --- | --- |

Lamborghini Islero, שנת 1968
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  למבורגיני
 שנות ייצור:  1966 – 1968
 יחידות שיוצרו:  225
 הרכבה:  איטליה איטליה
 מודל קודם:  למבורגיני 400 GT
 מודל אחריו:  למבורגיני ג'רמה
 סיווג:  מכונית ספורט בתצורת קפה בסגנון גראן טוריסמו
 מרכב:  מנוע קדמי, הנעה אחורית
 פלטפורמה:  מסגרת פלדה צינורית, לוחות אלומיניום מסומרים
 אורך:  4,525 מ"מ
 רוחב:  1,730 מ"מ
 גובה:  1,300 מ"מ
 משקל:  1,240-1,315 ק"ג, ריק (דגם למבורגיני איסלרו)  1,460 ק"ג, ריק (דגם למבורגיני איסלרו S)
 בסיס גלגלים:  2,650 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  V12 צילינדרים, ב60°, 3,929 סמ"ק המפיק 330 כ"ס ב-6,500 סל"ד, יחס דחיסה 9.5:1  V12 צילינדרים, ב60°, 3,929 סמ"ק המפיק 355 כ"ס ב-6,500 סל"ד, יחס דחיסה 9.5:1 (יוצר בשנת 1969)
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 5 מהירויות (5 ההילוכים + הילוך אחורי מסונכרנים)
 מהירות מרבית:  248 קמ"ש (דגם למבורגיני איסלרו)  259 קמ"ש (דגם למבורגיני איסלרו S)
 מעצב:  Federico Formenti  Carrozzeria Marazzi (אנ')
למבורגיני איסלרו (באיטלקית: Lamborghini Islero) היא מכונית ספורט בתצורת קופה בסגנון גראן טוריסמו מתוצרת יצרנית מכוניות הספורט האיטלקית למבורגיני אשר יוצרה בין השנים 1968 – 1969 בעיירה Sant'Agata Bolognese (אנ') במטרופולין של בולוניה (אנ') במחוז אמיליה-רומאניה באיטליה.
דגמים

"Lamborghini Islero" - יוצרו 125 יחידות.
"Lamborghini Islero S" - יוצרו 100 יחידות (יוצר בשנת 1969).
"למבורגיני איסלרו"

יוצרו 225 יחידות.
2 דלתות קופה.
מספר נוסעים: 2+2 (מאחור מושב צר מאד).
מנוע קדמי.
מנוע בנזין אורכי, קוטר נשא הצילינדר × שבץ בוכנה: 82.00 מ"מ × 62.00 מ"מ.
סוג הנעה: הנעה אחורית.
מנוע קירור מים.
פנסים קדמיים נשלפים (ראו תמונה).
מערכת חשמל - 12 ואט.
קיבולת מכל דלק - 80 ליטר.
צמיגים: 205VR15 מתוצרת פירלי מסוג מבנה צמיגי רדיאלי עוטף (אנ').
יחס כוח / משקל: 255.87 כ"ס ל-1,000 ק"ג.
"למבורגיני איסלרו" > תאוצות

תאוצה בין 0–97 קמ"ש היא 6.2 שניות (דגם "למבורגיני איסלרו").
תאוצה בין 0–160 קמ"ש היא 13.7 שניות (דגם "למבורגיני איסלרו").
תאוצה בין 0–97 קמ"ש היא 6.4 שניות (דגם למבורגיני איסלרו S).
תמונות

"למבורגיני איסלרו"
"למבורגיני איסלרו"
"למבורגיני איסלרו"
"למבורגיני איסלרו"
למבורגיני איסלרו S
למבורגיני איסלרו S
למבורגיני איסלרו S, שנת 1969
למבורגיני איסלרו S
למבורגיני איסלרו S
למבורגיני איסלרו S
למבורגיני איסלרו S
הערות שוליים

↑  "למבורגיני איסלרו" חלק א' archive.org/web/20080829161325
↑  "למבורגיני איסלרו" חלק ב' web.archive.org/web/20110705205513
↑  "למבורגיני איסלרו" motorlegend.com/histoire-automobile/saga-lamborghini/lamborghini-islero
↑  "למבורגיני איסלרו" topspeed.com/cars/lamborghini-islero
↑  דגםLamborghini Islero S bonhams.com/auctions/22725
↑  "למבורגיני איסלרו" - מפרט carfolio.com/specifications/models
למבורגיני LM002

| --- | --- |

Lamborghini LM002
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  למבורגיני
 שנות ייצור:  1986 – 1993
 יחידות שיוצרו:  301
 הרכבה:  איטליה איטליה
 מודל קודם:  Lamborghini Cheetah (אנ')
 מודל אחריו:  למבורגיני אורוס Lamborghini Urus (אנ')
 סיווג:  רכב שטח
 אורך:  4,790 מ"מ
 רוחב:  2,000 מ"מ
 גובה:  1,850 מ"מ
 משקל:  2,700 ק"ג (ריק)
 בסיס גלגלים:  2,950 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  V12 צילינדרים, 5,167 סמ"ק המפיק 450 כ"ס ב-6,800 סל"ד  V12 צילינדרים, 7.2 ליטר
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 5 מהירויות
 מהירות מרבית:  210 קמ"ש (מנוע 5,167 סמ"ק)
 צריכת דלק:  30.8 ליטר ל-100 ק"מ (מנוע 5,167 סמ"ק)
למבורגיני LM002 (באיטלקית: Lamborghini LM002) הוא טנדר מתוצרת יצרנית מכוניות הספורט האיטלקית למבורגיני אשר יוצר בין השנים 1986 – 1993 בעיירה Sant'Agata Bolognese (אנ') במטרופולין של בולוניה (אנ') במחוז אמיליה-רומאניה באיטליה.
למבורגיני LM002

דגם הייצור של "למבורגיני LM002" הוצג לראשונה בתערוכת הרכב בבריסל בשנת 1986.
דגם "למבורגיני LM002" זכה לכינוי "רמבו-למבו".
קבינה כפולה.
4 דלתות.
מנוע קדמי 5.2 ליטר, 7.2 ליטר.
מנוע בנזין.
הנעה כפולה 4x4.
קיבולת מכל דלק - 169 ליטר.
תאוצה בים 0-100 קמ"ש היא 7.8 שניות (מנוע 5,167 סמ"ק).
דגמים אזרחיים היו מצוידים בחבילת יוקרה מלאה, הכוללת מושבי עור מלאים, חלונות חשמל כהים, מיזוג אוויר וסטריאו פרימיום המותקן בקונסולת גג.
דגם "למבורגיני LM002" צולם לסרט צעצועים (1992) ולסדרת הסרטים מהיר ועצבני (2009).
למבורגיני LM002 > תצורות

4 דלתות - טנדר.
4 דלתות - טנדר בתצורת "sport utility truck".
5 דלתות - סטיישן - יוצרה יחידה אחת עבור חסן אל-בולקיה הסולטאן של ברוניי.
שימוש צבאי

ב-18 ביולי 2004 בבסיס צבאי של ארצות הברית סמוך לעיר בעקובה (אנ') השתמשו אנשי הצבא האמריקני בדגם "למבורגיני LM002"  שהיה שייך לעודאי חוסיין כדי לדמות את ההשפעות של מכוניות תופת.
תמונות

"למבורגיני LM002", שנת 1991
"למבורגיני LM002"
"למבורגיני LM002", שנת 1989
"למבורגיני LM002"
"למבורגיני LM002", שנת 1991
"למבורגיני LM002"
"למבורגיני LM002"
"למבורגיני LM002"
"למבורגיני LM002" - סטיישן, שנת 1989, בבעלות חסן אל-בולקיה, סולטאן ברוניי
"למבורגיני LM002" - סטיישן, שנת 1989, בבעלות חסן אל-בולקיה, סולטאן ברוניי
"למבורגיני LM002" - סטיישן, שנת 1989, בבעלות חסן אל-בולקיה, סולטאן ברוניי
"למבורגיני LM002" - סטיישן, שנת 1989, בבעלות חסן אל-בולקיה, סולטאן ברוניי
הערות שוליים

↑  "למבורגיני LM002" - מפרט lambocars.com/off_road/lm002_specifications
↑  "למבורגיני LM002" lamborghini.com/en-en/brand/masterpieces/lm002
↑  "למבורגיני LM002" motorauthority.com/news/1121630_buy-yourself-a-rambo-lambo-1988-lamborghini-lm002-heading-to-auction
↑  "למבורגיני LM002" motorious.com/articles/features/349893/lamborghini-urus-vs-lm002-the-ultimate-suv-shootout
↑  "למבורגיני LM002" - סטיישן lambocars.com/off_road/lm002_estate
↑  "למבורגיני LM002" topgear.com/car-news/big-reads/driving-original-rambo-lambo-lm002
ליגת העל הבוליביאנית

| --- | --- |

 שם מלא:  דיביסיון דה פוטבול פרופסיונל
 כינוי:  דיביסיון פרופסיונל
 תחום:  כדורגל
 ארגון:  פדרציית הכדורגל של בוליביה 
 מדינות:  בוליביה בוליביה
 קונפדרציה:  CONMEBOL
 קבוצות:  16
 תקופת הפעילות:  1950–הווה (כ־74 שנים)
 אלופה נוכחית:  אינדנפנדיינטה פטרולרו (2021)
 מירב הזכיות:  בוליבר (כדורגל) (29)
 מפעל מקביל:  קופה בוליביה
 מפעל נמוך:  ליגת המשנה הבוליביאנית
 FBF
 
ליגת העל הבוליביאנית (בספרדית:  División de Fútbol Profesional או Liga de Fútbol Profesional Boliviano נקראת גם FBF) היא ליגת הכדורגל הבכירה בבוליביה, הליגה נוסדה ב-1950 והיא מנוהלת על ידי פדרציית הכדורגל של בוליביה. בליגה משחקות 16 קבוצות כיום.
היסטוריה

הכדורגל בבוליביה החל להתארגן כבר בשנת 1914 עם הקמת התאחדויות כדורגל אזוריות וארגון תחרויות שלהן. "התאחדות הכדורגל של לה פאס" (Asociación de Fútbol de La Paz - AFLP) הייתה הגוף המאורגן הראשון עם 29 תחרויות שנערכו בין השנים 1914 ועד 1949. ה-AFLP נחשב במשך שנים רבות לטורניר הכדורגל המוביל במדינה. בשנת 1950 שינה הגוף את התקנון שלו ואיפשר את ההתמקצעות של הספורט בבוליביה, ולכן נוצר ה-"Torneo Profesional".
בין השנים 1950-1959, רק מועדונים מהערים לה פאס, אורורו (מ-1954) וקוצ'במבה (החל מ-1955) לקחו חלק בתחרות הארצית מכיוון שהכדורגל היה עדיין לא מקצועני בשאר האזורים.
בסוף 1960, התאחדות הכדורגל של בוליביה הקימה תחרות אליפות לאומית, במטרה להכתיר את מועדון אלוף אחד שייצג את בוליביה בגביע הליברטדורס שהוקם זה מכבר. התחרות נקראה "קופה סימון בוליבר" (על שם המצביא, שנחשב לאבי האומה הבוליביאנית סימון בוליבר), והתחרו בה כל האלופות האזוריות.
הדחתה של נבחרת בוליביה מטורניר מוקדמות מונדיאל 1978 (שם היא הובסה קשות 8-0 על ידי נבחרת ברזיל, ו-5-0 על ידי נבחרת פרו) עודדה כמה מועדונים ליצור ליגה משלהם, ולכן 16 קבוצות נפרדו מההתאחדויות המקומיות האזוריות שלהן כדי להקים את "Liga de Fútbol Profesional Boliviano" (ליגת הכדורגל המקצוענית של בוליביה - LFPB) לארגון אליפויות אוטונומיות אחת במדינת בוליביה, החל משנת 1977.
יצירת ה-LFPB סיימה את קיום התחרויות האזוריות הנפרדות. ובנוסף גם הביא ליצירת שלוש ישויות נפרדות: תפקידה של ה-FBF הוגבל לייצוג הבינלאומי של בוליביה בספורט, ה-LFPB החדש שנוצר הפך למארגן של טורניר הליגה הראשונה היחיד, וה-LPFA, יחד עם שאר הקבוצות. התאחדויות אזוריות, הפכו למארגנות של הטורנירים האזוריים של הליגה השנייה (והנמוכה יותר). זו הייתה ליגת הספורט המקצוענית הראשונה ועד להקמתה של ליגת הכדורסל (LIBOBASQUET) ב-2014, גם היחידה מסוג זה במדינה.
בשנת 2017, לאחר שינוי תקנון ב-FBF, ה-LFPB וה-ANF הוחלפו ב-"División Profesional" ("החטיבה המקצוענית") ו-"División Aficionados" ("חטיבת החובבים"), שניהם מנוהלים על-ידי ה-FBF משנת 2018 ואילך.
רשימת הקבוצות המשחקות בליגה בעונת 2022

| שם הקבוצה | עיר | אצטדיון | תכולה |
| --- | --- | --- | --- |
| אולווייס רדי | אל אלטו | האצטדיון העירוני דה ויה אינגיניו | 25,000 |
| פלמאפלור | קיאקויו | האצטדיון העירוני קיאקויו | 6,000 |
| קלוב אאורורה | קוצ'במבה | אסטדיו פליקס קפרילס | 32,000 |
| בלומינג | סנטה קרוס | אצטדיון רמון טאוויצ'י אגילרה | 38,000 |
| בוליבר (כדורגל) | לה פאס | אצטדיון הרננדו סילס | 42,000 |
| גואבירה | מונטרו, סנטה קרוס | אצטדיון חילברטו פראדה | 13,000 |
| אינדנפנדיינטה פטרולרו | סוקרה | אולימפיקו פאטריה | 30,700 |
| חורחה וילסטרמן (כדורגל) | קוצ'במבה | אסטדיו פליקס קפרילס | 32,000 |
| נסיונל פוטוסי | פוטוסי | אצטדיון ויקטור אגוסטין אוגרטה | 32,105 |
| אוריינטה פטרולרו | סנטה קרוס | אצטדיון רמון טאוויצ'י אגילרה | 38,000 |
| ריאל סנטה קרוס | סנטה קרוס | אסטדיו ריאל סנטה קרוס | 14,000 |
| ריאל טומאיאפו | טאריחה | אצטדיון סנטנריו הרביעי | 15,000 |
| רויאל פארי | סנטה קרוס | אצטדיון רמון טאוויצ'י אגילרה | 38,000 |
| דה סטרונגסט | לה פאס | אצטדיון הרננדו סילס | 42,000 |
| אוניברסיטאריו דה סוקרה | סוקרה | אולימפיקו פאטריה | 30,700 |
| אוניברסיטאריו דה וינטו | וינטו, קוצ'במבה | אצטדיון היפוליטו לזארטה | 2,000 |
שיטה > שיטת הליגה

מתכונת האליפות השתנתה עם השנים. החל משנת 1977, הליגה מתקיימת עם 16 מועדונים ב-2 מחזורים, אך לתקופה מסוימת עברה ל-14 קבוצות ב-2 מחזורים ששיחקו בשני טורנירים בכל שנה החל מאמצע שנות ה-80 ועקב בעיות כלכליות של חלק מהקבוצות הובילו לקיצוץ נוסף במספר הקבוצות המשתתפות ל-12 בלבד בשנת 1991. שינוי נוסף הגיע ב-2005 כאשר קבוצות החליטו להתאים את עצמן ללוח השנה הבינלאומי של פיפ"א, כשהמשמעות היא שהעונה שוחקה מאוגוסט עד יוני ולא מפברואר עד דצמבר, על מנת למנוע בעיות בהגדרה אילו קבוצות יעפילו לטורנירים בינלאומיים. הליגה שיחקה בטורניר קצר מפברואר עד יוני ב-2005, ועונת 2005/2006 הרשמית החלה באוגוסט. זה הוביל לבעיה נוספת - קבוצות בליגה השנייה לא היו בעד הרעיון לדחות את הירידות ליוני 2006. לאחר משא ומתן, נקבע כי הירידה של המועדון הנמוך ביותר תתקיים לאחר השלמת טורניר האפרטורה, מה שהופך את הליגה הבוליביאנית לטורניר מעט יוצא דופן שבו קבוצות ירדו ליגה באמצע העונה. בכל אופן החלטה זו בוטלה בנובמבר 2006 והליגה עברה חזרה לעונה קלנדרית ב-2007 החל מטורניר אפרטורה של מרץ 2007. לעונת 2018 הוגדל מספר המועדונים בליגה מ-12 ל-14.
היסטורית, קבוצות מלה פאס, קוצ'במבה וסנטה קרוז שלטו בליגה, כך שעד 2007 רק קבוצת סן חוסה זכתה בליגה ב-1995, אבל מאז, קבוצות מ"שלושת הגדולות" של הכדורגל הבוליביאני התקשו לזכות שוב בליגה ו-3 קבוצות מערים קטנות יותר זכו בה (ריאל פוטוסי, סן חוסה ואוניברסיטריו דה סוקרה).
שלוש קבוצות חולקות את השיא שהם מעולם לא ירדו ל"לה סימון בוליבר" (הליגה הבוליביאנית השנייה): דה סטרונגסט, אוריינטה פטרולרו ובוליבר (למרות שירדו רשמית ב-1969, אך זה היה לפני עידן ה-LPFB).
בעונת 2008, ולראשונה, שיחקו שלושה טורנירים במקום השניים הרגילים. טורניר אפרטורה שוחק ממרץ עד יולי בשיטת סבב משחקים רגיל; טורניר קלאוסורה התקיים מאוגוסט עד אוקטובר, בו הקבוצות חולקו לשתי סדרות של 6 קבוצות כל אחת, בית A כלל את כל הקבוצות המערביות (ואוניברסיטריו דה סוקרה) ובית B כלל את כל הקבוצות המזרחיות (בתוספת של ג'ורג'ה וילסטרמן ואאורורה), שתי הקבוצות המובילות של כל קבוצה עלו לחצי הגמר ולגמר. טורניר הפלייאוף החדש כלל משחקי חוץ (ועם כלל שערי חוץ שנעשה בו שימוש בפעם הראשונה).
ממוצע נקודות משתי העונות הקודמות קובע את הירידה, כאשר הקבוצה הממוקמת האחרונה יורדת ישירות ותוחלף על ידי המנצחת של הליגה נסיונל B (ליגת המשנה), ובנוסף הקבוצה שבמקום ה-11 משחקת פלייאוף עלייה עם סגנית אלופת ליגת המשנה.
אלופות הליגה לפי עונות > טורנאו אינטרפרטמנטל ‏ (AFLP)

| עונה | אלופה | סגנית | מקום שלישי |
| --- | --- | --- | --- |
| 1950 | בוליבר (כדורגל) | ליטוראל | יוניון מאסטרנזה |
| 1951 | אולווייס רדי | בוליבר (כדורגל) | פרוביאריו |
| 1952 | דה סטרונגסט | אולווייס רדי | אינגאבי |
| 1953 | בוליבר (כדורגל) | אולווייס רדי | אינגאבי |
אלופות הליגה לפי עונות > טורנאו אינטגראדו‏ (AFLP)

| עונה | אלופה | סגנית | מקום שלישי |
| --- | --- | --- | --- |
| 1954 | ליטוראל | דה סטרונגסט | דפורטיבו מוניציפאל |
| 1955 | סן חוסה | צ'אקו פטרולרו | בוליבר (כדורגל) |
| 1956 | בוליבר (כדורגל) | דפורטיבו מוניציפאל | ליטוראל |
| 1957 | אולווייס רדי | דפורטיבו מוניציפאל | צ'אקו פטרולרו |
| 1957 (AFC/AFO) | חורחה וילסטרמן (כדורגל) | אאורורה | סן חוסה |
| 1958 | חורחה וילסטרמן (כדורגל) | דפורטיבו מוניציפאל | סן חוסה |
| 1959 | חורחה וילסטרמן (כדורגל) | אולווייס רדי | בוליבר (כדורגל) |
אלופות הליגה לפי עונות > קופה סימון בוליבר ‏ (FBF)

| עונה | אלופה | סגנית | מקום שלישי |
| --- | --- | --- | --- |
| ‏1960 | חורחה וילסטרמן (כדורגל) | אאורורה | דפורטיבו מוניציפאל |
| ‏1961 | דפורטיבו מוניציפאל | דה סטרונגסט | צ'אקו פטרולרו |
| ‏1962 | צ'אקו פטרולרו | דה סטרונגסט | דפורטיבו מוניציפאל |
| ‏1963 | אאורורה | חורחה וילסטרמן (כדורגל) |  |
| ‏1964 | דה סטרונגסט | דפורטיבו מוניציפאל | 31 דה אוקטובר |
| ‏1965 | דפורטיבו מוניציפאל | חורחה וילסטרמן (כדורגל) | אוריינטה פטרולרו |
| ‏1966 | בוליבר (כדורגל) | 31 דה אוקטובר | חורחה וילסטרמן (כדורגל) |
| ‏1967 | חורחה וילסטרמן (כדורגל) | אולווייס רדי | בלומינג |
| ‏1968 | בוליבר (כדורגל) | גואבירה | ליטוראל |
| ‏1969 | אוניברסיטאריו דה לה פאס | בוליבר (כדורגל) | אוריינטה פטרולרו |
| ‏1970 | צ'אקו פטרולרו | דה סטרונגסט |  |
| ‏1971 | אוריינטה פטרולרו | צ'אקו פטרולרו | דה סטרונגסט |
| ‏1972 | חורחה וילסטרמן (כדורגל) | אוריינטה פטרולרו | פטרולרו |
| ‏1973 | חורחה וילסטרמן (כדורגל) | דפורטיבו מוניציפאל | 31 דה אוקטובר |
| ‏1974 | דה סטרונגסט | חורחה וילסטרמן (כדורגל) | בוליבר (כדורגל) |
| ‏1975 | גואבירה | בוליבר (כדורגל) | אוריינטה פטרולרו |
| ‏1976 | בוליבר (כדורגל) | אוריינטה פטרולרו | גואבירה |
אלופות הליגה לפי עונות > דיוויזיון דה פוטבול פרופשיונל

| עונה | עונה | אלופה | סגנית | מקום שלישי |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2018 | אפרטורה | חורחה וילסטרמן (כדורגל) | דה סטרונגסט | סן חוסה |
| 2018 | קלאוסורה | סן חוסה | דה סטרונגסט | רויאל פארי |
| 2019 | אפרטורה | בוליבר (כדורגל) | דה סטרונגסט | נסיונל פוטוסי |
| 2019 | קלאוסורה | חורחה וילסטרמן (כדורגל) | דה סטרונגסט | בוליבר (כדורגל) |
| 2020 | אפרטורה | אולווייס רדי | דה סטרונגסט | בוליבר (כדורגל) |
| 2020 | קלאוסורה | בוטלה עקב התפרצות מגפת הקורונה העולמית | בוטלה עקב התפרצות מגפת הקורונה העולמית | בוטלה עקב התפרצות מגפת הקורונה העולמית |
| 2021 | 2021 | אינדנפנדיינטה פטרולרו | אולווייס רדי | דה סטרונגסט |
תארים לפי קבוצה

| קבוצה | מספר זכיות | זכייה אחרונה | מספר סגנויות | סגנות אחרונה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| בוליבר (כדורגל) | 29 | 2019 (אפרטורה) | 15 | 2016 (אפרטורה) |
| דה סטרונגסט | 15 | 2016 (אפרטורה) | 18 | 2020 (אפרטורה) |
| חורחה וילסטרמן (כדורגל) | 15 | 2019 (קלאוסורה) | 8 | 2003 (קלאוסורה) |
| אוריינטה פטרולרו | 5 | 2010 (קלאוסורה) | 15 | 2014 (אפרטורה) |
| בלומינג | 5 | 2009 (קלאוסורה) | 3 | 2008 (קלאוסורה) |
| סן חוסה | 4 | 2018 (קלאוסורה) | 5 | 2014 (קלאוסורה) |
| אולווייס רדי | 3 | 2020 (אפרטורה) | 6 | 2021 |
| דפורטיבו מוניציפאל | 2 | 1965 | 5 | 1973 |
| אאורורה | 2 | 2008 (קלאוסורה) | 4 | 2004 (אפרטורה) |
| צ'אקו פטרולרו | 2 | 1970 | 2 | 1971 |
| אוניברסיטאריו דה סוקרה | 2 | 2014 (קלאוסורה) | 1 | 2011 (אפרטורה) |
| ריאל פוטוסי | 1 | 2007 (אפרטורה) | 4 | 2011 (אדקסיון) |
| גואבירה | 1 | 1975 | 2 | 1995 |
| ליטוראל | 1 | 1954 | 1 | 1950 |
| אינדנפנדיינטה פטרולרו | 1 | 2021 | — |  |
| ספורט בויז | 1 | 2015 (אפרטורה) | — |  |
| אוניברסיטאריו דה לה פאס | 1 | 1969 | — |  |
למבורגיני אורוס

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  למבורגיני
 שנות ייצור:  פברואר 2018 – היום
 הרכבה:  איטליה איטליה
 מודל קודם:  למבורגיני LM002
 חברת אם:  אאודי תחת קבוצת פולקסווגן
 סיווג:  רכב שטח/פנאי ספורט
 מרכב:  קרוסאובר בעלת חמש דלתות
 פלטפורמה:  קבוצת פולקסווגן MLB
 אורך:  5,113 מ"מ
 רוחב:  2,017 מ"מ
 גובה:  1,638 מ"מ
 משקל:  2,200 ק"ג
 בסיס גלגלים:  3,002 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  מנוע בנזין V8 צילנדרים בנפח 4.0 ליטר טווין-טורבו המספק כ-650 כ"ס ב-6,000 סל"ד ומומנט מרבי של 86.7 קג"מ בין 2,250 ל-4,500 סל"ד
 הילוכים:  תיבת הילוכים אוטומטית בעלת שמונה הילוכים
 מהירות מרבית:  305 קמ"ש
 תאוצה:  3.6 שניות
 צריכת דלק:  8.1 ק"מ לליטר
 קיבולת מכל דלק:  85 ליטר
 קשר:  אאודי Q7 ,פולקסווגן טוארג, פורשה קאיין, אאודי Q8
למבורגיני אורוס היא מכונית ספורט במרכב קרוסאובר, בעלת ארבעה מקומות ישיבה, שמיוצרת על ידי למבורגיני משנת 2018. היא נחשפה ב-4 בדצמבר 2017. ב-23 באפריל 2012 בתערוכת הרכב הבינלאומית של בייג'ינג הציגה למבורגיני את דגם הקונספט המקדים.
פיתוח וייצור

הייצור החל בפברואר 2018. באותה שנה יוצרו 1,000 יחידות, ובמהלך 2019 תוכננו לייצור 3,500 יחידות. לצורך כך הורחב המפעל בסנטאגה בולוניה. מחיר הרכב עומד על 157,800 לירה שטרלינג / 200,000 דולר (דגם בסיסי, שנת 2019). ביולי 2020 הכריזה החברה על היחידה ה-10,000 של האורוס.
מפרט טכני

האורוס משווקת עם יחידת הנעה אחת.
הנעה כפולה: מנוע בנזין V8 צילנדרים בנפח 4.0 ליטר טווין-טורבו המספק כ-650 כ"ס ב-6,000 סל"ד ומומנט מרבי של 86.7 קג"מ בין 2,250 ל-4,500 סל"ד. תיבת הילוכים אוטומטית בעלת שמונה הילוכים. היא מאיצה מ-0 ל-100 קמ"ש בתוך 3.6 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 305 קמ"ש. צריכת הדלק המשולבת עומדת על 8.1 ק"מ לליטר. פליטת הפחמן דו-חמצני עומדת על 279.0 גרם לק"מ בתקן NEDC.
למבורגיני אורוס פרפורמנטה

למבורגיני אורוס פרפורמנטה היא גרסת הביצועים הגבוהים לאורוס הרגילה שנחשפה ב-20 באוגוסט 2022. גרסה זו כוללת עיצוב ספורטיבי ואגרסיבי, הנמכת מרכב ב-20 מ"מ, תא הנוסעים עשוי ברובו מאלקנטרה כהה במקום עור לצד גימור בקרבון מט חשוף. גלגל ההגה מחובר למערכת היגוי אחורית עם תגובה מהירה יותר לשיפור חדות הניהוג.
בתחום ההנעה מותקן אותו מנוע 4.0 ליטר V8 טוויו-טורבו כמו בשאר גרסאות האורוס אך בגרסה משופרת במעט עם הספק מרבי של 666 כ"ס ומומנט מרבי של 86.6 קג"מ, תוספת של 16 כ"ס לעומת האורוס הרגילה כאשר המומנט המרבי נותר ללא שינוי. התאוצה מ-0 ל-100 קמ"ש של 3.3 שניות ומהירות מרבית של 306 קמ"ש, זאת לעומת 3.6 שניות באורוס הרגילה.
גלריה

מבט קדמי
מבט אחורי
מבט לצד
מבט לתא הנהג ולוח המחוונים
מבט למנוע
הערות שוליים

↑  למבורגיני אורוס 2018 נחשף - השור עולה על עקבים, באתר קארטיוב, ‏05 בדצמבר 2017
↑  עמרי ספיר, למבורגיני אורוס: השור חוזר לטבע, באתר אוטו (מגזין), ‏23 באפריל 2012
↑  Revealed: Lamborghini Urus SUV, Drive.com, 4 October 20116
↑  The Top Gear car review: Lamborghini Urus, Top Gear
↑  This is already the 10,000th Lamborghini Urus, Top Gear, ‏2020-07-22 (באנגלית)
↑  למבורגיני אורוס - מפרט טכני מלא, באתר carfolio
↑  cartube, למבורגיני אורוס פרפורמנטה 2022: קל וחזק יותר, באתר cartube
מוסדות חוט של חסד

| --- | --- |

 ישיבה
 תקופת הפעילות:  1985–הווה (כ־39 שנים) 
 מייסדים:  שלום ארוש, מרים ארוש 
 מיקום
 מיקום:  רח' שמואל הנביא 13, ירושלים 
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  31°47′26″N 35°13′29″E﻿ / ﻿31.790664°N 35.224603°E﻿ / 31.790664; 35.224603
 אתר רשמי
  (למפת ירושלים מוגדלת) מוסדות חוט של חסד(למפת ירושלים רגילה) מוסדות חוט של חסד(למפת הרי ירושלים רגילה) מוסדות חוט של חסד(למפת הרי ירושלים מוגדלת) מוסדות חוט של חסד
 
מוסדות חוט של חסד הוא ארגון המנהל מספר ישיבות ברסלביות לחוזרים בתשובה בירושלים וכן פרויקטים להפצת תורת רבי נחמן מברסלב, וארגון נסיעות לקברות צדיקים בישראל ובמזרח אירופה.
היסטוריה

המוסדות הוקמו על ידי הרב שלום ארוש ואשתו הרבנית מרים על פי הוראת אליעזר ברלנד, בשנת 1985 בקטמון שבירושלים. הרב ארוש מעביר שיעורים בבקרים ובשבתות והתלמידים מפיצים את ספרי רבי נחמן מברסלב וכן פרסומים נוספים ודיסקים. הלימודים מתקיימים בשני סדרים, בוקר וצהרים.
הישיבה נמצאת בשכונת שמואל הנביא, ובסמיכות למתחם מעבר מנדלבאום, והחל מ-2005 גם הכולל שוכן באותו מבנה.
מסלולי הלימוד בישיבה המרכזית בירושלים

הכולל המרכזי, בראשות הרב יהושע כהן, מחבר הספר "כרם יהושע". בעבר העביר הרב יעקב יוסף שיעורים בכולל בהלכה.
מסלול הסמכה לרבנות
מסלול הכנה לחתונה
מבצעים מיוחדים (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  Tomas Portella 
 מדינה:  ברזיל 
 חברה מפיצה:  נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  2015 
 משך הקרנה:  120 דק' 
 שפת הסרט:  פורטוגזית 
 סוגה:  סרט פשע 
 דף הסרט ב־IMDb
 
מבצעים מיוחדים (בפורטוגזית: Operações Especiais) הוא סרט משטרתי ברזילאי משנת 2014, שבוים על ידי תומאס פורטלה. מככבים בו קליאו פירס, פבריציו בוליביירה, פאביולה נסקימנטו, טיאגו מרטינס, מרקוס קארוסו ואנטוניו טבת.
עלילה

לאחר שעברה את מבחני הקבלה למשטרה האזרחית, פרנסיס מתחילה להשתתף בקורס ההכשרה של המשטרה. זה מתרחש במקביל לפלישה אל קומפלקסו דו אלמאו, כאשר סוחרי סמים מכמה גבעות בריו נמלטו לפריפריה. זה מה שקורה בסיאו ג'ודאס דו ליברמנטו הבדיונית, עיר בפרברי ריו דה ז'ניירו, שמתחילה להתמודד עם גל של פושעים. כדי להילחם בהם נשלחת יחידה משטרתית, עם המגויסת החדשה פרנסיס. ביחידה היא צריכה להתמודד עם חוסר האמון של השוטרים האחרים וגם עם קשיי המקצוע.
שחקנים ודמויות

קליאו פירס - פרנסיס קורייה
פבריציו בוליביירה - דסיו אסיס פריירה
מרקוס קארוסו - המפקח פאולו פרויס
טיאגו מרטינס - רוני
אנטוניו טבת - טוסקנו
פביולה נסקימנטו - רוזה
פאביו לאגו - מואסיר
פרואות אנאליות - דונה אודליה
לוסי פרירה - דונה פנהא
קרלוס פונטה בואה - רובסון
ג'ונתן אזבדו - "יתוש"
ג'ילי קוטיניו - הראלדו
אוליביה אראוג'ו - קרלה
אמליה ביטנקור - דונה ארמילדה
אדריאנו סבויה - קניוטו
אד אוליביירה - קאראסקו
פאולו ורלינגס - פיסקל
הערות שוליים

↑  "Operações Especiais". AdoroCinema.
↑  "'Operações Especiais' tem Cleo Pires como policial novata e honesta". G1.com. 2015-10-14.
↑  "Cleo Pires faz policial durona em 'Operações Especiais'". VEJA. 2015-10-17.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מבצעים מיוחדים (סרט)".
מוסדות האיחוד האירופי

תרשים ארגוני של המוסדות
תרשים אלטרנטיבי של המערכת הפוליטית. שבעת הגופים של האיחוד מופיעים בצבע כחול, לאומיים / בין-ממשלתיים בכתום.
תרשים המתאר את תפקודם של המוסדות האירופיים ואת יחסי הגומלין שלהם זה עם זה ועם המדינות החברות
המוסדות של האיחוד האירופי הם שבעת הגופים העיקריים בקבלת ההחלטות של האיחוד האירופי (EU). הם, כמפורט בסעיף 13 של האמנה על האיחוד האירופי:
הפרלמנט האירופי
המועצה האירופית
מועצת האיחוד האירופי
הנציבות האירופית
בית המשפט לצדק של האיחוד האירופי
הבנק המרכזי האירופי
בית המשפט האירופאי לביקורת.
המוסדות נבדלים מגופים מייעצים לאיחוד האירופי ולסוכנויות האיחוד האירופי.
היסטוריה

רוב מוסדות האיחוד האירופי הוקמו עם הקמת האיחוד האירופי בשנת 1958. מאז חלו שינויים רבים אשר סייעו להעביר את מאזן הכוחות מהמועצה אל הפרלמנט. תפקידה של הוועדה לעיתים קרובות היה לתווך בין שני הגופים. עם זאת, הוועדה לפרלמנט: ב -1999 היא הכריעה את התפטרותה של ועדת סאנטר וכפתה על חילופי ראש של ועדת בארוסו בשנת 2004. התפתחותם של המוסדות, עם שינויים נוספים מאמנות והסכמים, היא עדות להתפתחותם של מבני האיחוד ללא תוכנית אב ברורה אחת. כמה כמו טום ריד של וושינגטון פוסט אמר על המוסדות כי "אף אחד לא היה בכוונה תוכנן ממשלה מורכבת כמו מיותר כמו האיחוד האירופי".