stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נחום אליעזר רבינוביץ'
משנתו ויצירתו התורנית > יד פשוטה ומשנת הרמב"ם

הרב רבינוביץ' היה מומחה בולט למשנתו של הרמב"ם ועסק במשך עשרות שנים בכתיבת פירוש יד פשוטה על ספר משנה תורה. במסגרת הפירוש יצאו לאור כרכים על ספרי "מדע", "אהבה", "זמנים", "נשים", "משפטים", "נזקים", "שופטים" ו"זרעים". החל מכרך "זמנים", שותף צוות מתלמידיו בסיוע בהכנת טיוטות הפירוש. שיטתו בפירוש הייתה ביאור הרמב"ם על פי השוואות למקומות אחרים במשנתו, ולראשונים וגאונים שקדמו לו, דוגמת הר"ח והרי"ף. הפירוש כולל גם עיסוק בנוסח.
ספרים נוספים שחיבר הרב רבינוביץ' – "עיונים במשנתו של הרמב"ם", "מסילות בלבבם" ועוד – נוטים לצעוד, על פי רוב, בדרכו ההלכתית והמחשבתית של הרמב"ם.
משנתו ויצירתו התורנית > פסקי הלכה

הרב רבינוביץ התיר עלייה להר הבית ותמך בכך. במשך שנים עלה אליו בעצמו. מדי שנה בעשרת ימי תשובה עולים לשם תלמידי ישיבתו.
לדעת הרב רבינוביץ' הפעלת חיישנים אינה מוגדרת כמלאכה בשבת. לכן, כל עוד הפעולה נעשית בצורה טבעית וללא כוונה מיוחדת לעשיית המלאכה - הרי שהיא מותרת. לאור זאת הוא התיר פתיחת דלת אלקטרונית והפעלת ברז מים על ידי חיישנים המזהים התקרבות.
לדעת הרב רבינוביץ' מותר לאשה לשאוב חלב אם בשבת כדי להקל על גודש או על מנת להגדיל את ייצור החלב. רצוי לשאוב במשאבה חשמלית מוכנה מראש. מותר לאם לעשות שימוש בחלב הנשאב ואף להקפיא אותו לשימוש עתידי.
לדעתו מוסלמים ונוצרים בימינו אינם נחשבים עובדי עבודה זרה ולא חלים עליהם הדינים שנאמרו על ידי חז"ל ביחס לעובדי עבודה זרה.
הרב רבינוביץ' קיבל להלכה את הגישה המקובלת ברוב המדינות המערביות לפיה מות גזע המוח נחשב מוות, ולכן תמך בתרומת איברים ובחתימה על כרטיס אדי.
התנגד לבדיקות סמני DNA, לצורך קביעת יהדות או ממזרות, וכתב כי "לא רק שאין צורך בזה, אבל בהחלט אסור לעשות בדיקות כאלה לשם כך, ולא עוד אפילו כבר נעשו, אין לסמוך עליהן בשום אופן". לדבריו, "הדין הוא הקובע מי הוא ממזר ומי הוא כשר, הרי זו הגדרה הלכתית טהורה, ואין גילוי המציאות האמיתית לא מעלה ולא מוריד".
משנתו ויצירתו התורנית > תפילה

בהנהגתו, בישיבת ברכת משה נאמרות הסליחות בנוסח אשכנזי-ספרדי משולב. כמו כן, בימים הנוראים מתקיימות תפילות משולבות: נוסח עדות המזרח בתפילות שחרית ומנחה ונוסח עדות אשכנז בערבית ובמוסף. עם זאת, הוא סבר שיש להימנע מלכפות שינוי בנוסח תוך פגיעה במסורות של העדות. בעקבות מעשה חז"ל באושא (תלמוד בבלי, מסכת ראש השנה, דף ל"ב, עמוד א') שבו מתואר כי שליח הציבור בתפילה התפלל כמנהגו, סבר הרב רבינוביץ שיש לתת לשליח הציבור לבחור את נוסח התפילה. לדעתו חשיפת המתפללים לנוסחי התפילה השונים תגרום במשך הזמן להתגבשות נוסח תפילה אחיד הכולל אלמנטים מכלל התפוצות.
הרב רבינוביץ הנהיג כמה שינויים בנוסח התפילה. בעקבות דברי הרמב"ם שאין לפנות למלאכים בתפילה השמיט הרב רבינוביץ' קטעים מן הסליחות הכוללים פניות כאלו, למשל "מכניסי רחמים". את המשפט הנאמר בתפילת נחם בתשעה באב "העיר החרבה היושבת מבלי בניה" המתאר את חורבנה של ירושלים, הוא שינה ל"ההר החרב והבית השומם", מאחר שהמשפט אינו מתאר נכונה את מצבה של ירושלים כיום. מסיבה זו הוא פסק שאין חובת קריעה כאשר רואים את ירושלים לאחר שלושים יום.
משנתו ויצירתו התורנית > מדינה, דמוקרטיה וציונות

בשונה מרוב רבני הציונות הדתית, הרב רבינוביץ לא נמנה עם תלמידי הרב קוק או הרב סולובייצ'יק (אם כי הייתה לו היכרות עם האחרון). לדבריו, את תפיסתו הציונית הוא קיבל "מהתורה".
בעקבות דברי הרמב"ם במשנה תורה (הלכות מלכים ומלחמות יא) שייתכן שיהיה משיח שיצליח לכונן ממלכה אך לבסוף ייהרג וימות, סבר הרב רבינוביץ' כי לא ניתן לקבוע שהתקופה הנוכחית היא "אתחלתא דגאולה". עם זאת, הוא ראה בשיבת ציון ובמדינת ישראל "הזדמנות היסטורית לחדש את חיי עם ישראל בארצו לאור התורה". הוא דחה את התפיסה שהגאולה תבוא מאליה, ולדעתו יש לפעול לחיזוק המדינה ותיקונה אך עם זאת להכיר בכך שתהליכים היסטוריים אורכים זמן רב.
הרב רבינוביץ' היה מזהה את השיטה הדמוקרטית כיסודית בתורה. הגותו בעניין מרוכזת ברובה במחציתו השנייה של ספרו "מסילות בלבבם". הוא מתבסס בין היתר על "שבעת טובי העיר", מושג המוזכר בתלמוד ובספרות ההלכה, המתאר מנהיגות אזרחית של הקהילה היהודית. הביטוי המופיע בתלמוד הבבלי (תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף נ"ה, עמוד א'): "אין מעמידין פרנס על הצבור אלא אם כן נמלכים בצבור", מציג את הצורך בהסכמה ציבורית למנהיגים. בנוסף, הוא ראה בהפרדה שבין תחומי הסמכות של המלך והסנהדרין כמקור להפרדה הנדרשת בין תחומי הסמכות של המדינה והדת. כתוצאה מכך הוא פסל היבטים שונים של השילוב בין דת ומדינה הנהוגה במדינה ישראל, בעיקר סביב הנושא של המעמד האישי. לתפיסתו גם החוק האזרחי אינו יכול להתערב בענייני דת, גם כאשר הוא מתאים להלכה. גישה זו דומה גם לרעיונות יסוד בהגות הליברלית הקלאסית.
עוד לדבריו, עקרונות דמוקרטיים נוספים נמצאים גם ביהדות. למשל, עיקרון הפרדת הרשויות: מערכת המשפט ההלכתית אינה מופקדת בידי המלך, אלא בידי הסנהדרין, שהמלך כפוף לחכמיה בפעולות כמו יציאה למלחמת רשות. מסיפורי התנ"ך עולה גם יכולת הביקורת של הנביא את מעשי המלך, כגון במשל כבשת הרש. אלמנט הסכמי נוסף הקיים בשלטון היהודי מזכיר הרמב"ם במשנה תורה (הלכות ממרים ב), שם הוא פוסק כי על בית הדין לבדוק האם תקנות, גזרות ומנהגים שברצונם לקבוע יתקבלו בציבור, קודם שיחליט עליהם.
בתחום הפוליטי הביע הרב עמדות ימין (קודם עלותו ארצה, לדבריו, לא העמיק בנושא הסכסוך הישראלי-פלסטיני, והביע עמדות הנוטות לשמאל). בשנת 1993 (תשנ"ד), בתקופת הסכמי אוסלו, בדחיפת הרב שבתי זליקוביץ והרב שלום גולד (ידידו מהתקופה בה פעלו בארצות הברית), ייסד יחד עם הרב אברהם אלקנה שפירא את איחוד הרבנים למען ארץ ישראל, בו היה מנותני הטון הבולטים. בין השאר ארגן צעדת רבנים לביתו של ראש הממשלה במחאה על התוכנית. צוטט בראיונות כאומר שמי שמוותר על חלקי ארץ מסכן את המדינה. לאחר רצח רבין נחקר הרב רבינוביץ' בחשד להסתה. החקירות לא הניבו דבר, אך זכו לתהודה רבה בציבור הדתי.
הרב רבינוביץ' התנגד למסירת שטחים, דבר שהתפרש בעיניו כחולשה הגורמת לאבדן חיים. תפיסה זו מעוגנת לפי פרשנותו בדברי הרמב"ם "שתחילת נפילה - ניסה"[דרוש מקור][מפני ש...]. פסק כי יש לסרב פקודה במקרה שנדרשים לפנות שטחי ארץ ישראל, כגון בתוכנית ההתנתקות, היה חבר בוועד רבני יש"ע. טען שאין הצדקה למימוש תוכנית ההתנתקות, גם מבחינה מוסרית, ופסק שאסור לחייל לסייע לה. לדבריו, כל חייל שהשתתף בפינוי עבר על איסור גזל, ולפי ההלכה הוא מחויב להשיב מכיסו את רכושם של האנשים אותם פינה.
משנתו ויצירתו התורנית > יחס לנצרות

הרב רבינוביץ' פסק שהנוצרים אינם נחשבים לעובדי עבודה זרה, וזאת על בסיס דברי התוספות שאומות העולם לא נצטוו על עבודה זרה בשיתוף. בספרו 'מסילות בלבבם' הוסיף כי במהלך השנים חלו תמורות בנצרות וכיום חלק מהזרמים בה זנחו את אמונת השילוש לטובת אמונת הייחוד. בשנותיו באנגליה השתתף לצד אישים נוספים, במפגשים בין-דתיים עם נציגי הכנסייה האורתודוקסית בלוצרן והקתולית בלונדון.
בשנת תשע"ד פרסם עם הרב דוד סתיו פסק המתיר לקבל כסף מהקרן לידידות לטובת הפעלת קייטנות קיץ. לדבריו, גורמים במשרד החינוך הבהירו כי הקרן לא תשפיע על התכנים המועברים בקייטנה. הוא הוסיף כי קבלת התרומה מהווה הזדמנות לחיזוק הקשר בין ישראל לעמים. בעקבות הצתת כנסיית הלחם והדגים על ידי שני צעירים יהודים בשנת 2015, קרא הרב רבינוביץ להצטרף למימון נזקי השריפה.
ספריו

יד פשוטה – פירוש על "משנה תורה" לרמב"ם (21 כרכים): מדע (2 כרכים), אהבה (2 כרכים), זמנים (3 כרכים), נשים (2 כרכים), זרעים (3 כרכים, לא מלא), נזקים (3 כרכים), משפטים (3 כרכים), שופטים (3 כרכים).
הדר איתמר – הדרנים על מסכתות הש"ס, תשל"ב
מלומדי מלחמה – שאלות ותשובות בענייני צבא, תשנ"ג; מהדורה שלישית תשס"ד
עיונים במשנתו של הרמב"ם, תשנ"ט; מהדורה שנייה תש"ע
דרכה של תורה – פרקים במחשבת ההלכה ובאקטואליה, תשנ"ט
שיח נחום – שאלות ותשובות על סדר השולחן ערוך, תשס"ח
מסילות בלבבם – פרקי הגות, היחיד החברה והמדינה בראי התורה, תשע"ה; מהדורה חדשה בהוצאת ידיעות ספרים, תשפ"א (2021)
סבירות והסתברות בספרות חז"ל והראשונים – מהדורה עברית לעבודת הדוקטורט, תשע"ח
נר לנתיבתי: דרשות על סדר פרשות השבוע – נדפס מכתביו לאחר פטירתו בעריכת תלמידו הרב אלי רייף, תשפ"ב (2022)
נר לנתיבתי: דרשות על סדר מועדי השנה – נדפס מכתביו לאחר פטירתו בעריכת תלמידו הרב אלי רייף, תשפ"ג (2023)
Probability and statistical inference in ancient and medieval Jewish literature, University of Toronto Press, 1973
Pathways to their hearts, Magid, 2023 (תרגום לאנגלית של הספר מסילות בלבבם)
רשימה ביבליוגרפית של פרסומי הרב רבינוביץ' לאורך השנים, נתפרסמה בידי הרב עזרא קליין, בכרך ב של ספר היובל לכבודו, מברכת משה, הוצאת מעליות תשע"ב.
הוקרות

בשנת ה'תשנ"ט (1999) זכה בפרס הרב קוק לספרות תורנית.
בשנת ה'תשע"ב יצא לכבודו קובץ המאמרים "מברכת משה", הכולל שני כרכים ועוסק במשנת הרמב"ם.
בשנת ה'תשע"ה (2015) קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בר-אילן.
לרגל קבלת התואר הוקדש הכינוס ה-49 של פורום "ניצוצות" למשנתו.
בשנת ה'תשע"ח (2018) נערך יום עיון בישיבת ברכת משה לרגל הגיעו לגיל תשעים. באותה הזדמנות הושקה המהדורה העברית לעבודת הדוקטורט שלו.
בשנת ה'תשפ"א (2020) נבנה לזכרו בוסתן על ידי נוער מעלה אדומים במימון חלקי של עיריית מעלה אדומים.
מתלמידיו

לרב רבינוביץ' תלמידים מארצות הברית, מאנגליה ומישראל. בעשרות השנים שבהן הוא עומד בראשות הישיבה במעלה אדומים למדו בישיבה מאות רבות של תלמידים. שניים מתלמידיו מכהנים כר"מים בישיבה. מרבית תלמידיו פנו ללימודים אקדמאיים, בפרט למדעי הטבע והחברה. בין תלמידיו:
הרב ירון בן דוד, רב קיבוץ בארות יצחק
הרב רמי רחמים ברכיהו, רב משטרת ישראל רבה של טלמון לשעבר
הרב גבריאל גולדמן, רב כפר אדומים
הרב אוריאל גנזל, רב היישוב רבבה, ראש מכון צהר לחקיקה
הרב ד"ר צחי הרשקוביץ
הרב פרופ' דניאל רייזר, ראש החוג למחשבת ישראל, מכללת הרצוג
הרב דוד זנו, רב מושב שלווה, עורך ספרו של הרב רבינוביץ "דרכה של תורה"
הרב יונתן זקס, רבה של אנגליה לשעבר, ומחבר ספרי הגות יהודית
נחום לנגנטל, חבר הכנסת לשעבר
הרב ד"ר אביעד סטולמן, לשעבר אוצר אוסף היהדות בספרייה הלאומית ומנהל מחלקת האוצרים בו, ומחבר שו"ת "פלא יועץ"
הרב פרופ' דרור פיקסלר, פיזיקאי המפרסם מאמרים וספרים תורניים
הרב ד"ר עידו פכטר, רב קהילה בנתניה, מרצה וכותב בתחומי יהדות מודרנית, עובד בנאמני תורה ועבודה.
הרב יוסף פרנקל, ראש הישיבה התיכונית מעלה אדומים
הרב יוני רוזנצוייג, רב קהילת 'נצח מנשה' בבית שמש, לשעבר ראש ישיבת שבות ישראל באפרת. מחבר שו"ת "ישרי לב"
הרב אלי רייף, רב קהילות 'השחר' ו'חושן מודיעין' במודיעין ועורך ספרי הרב "מסילות בלבבם", "שיח נחום" ו"נר לנתיבתי"
לקריאה נוספת

משה קרונה, "הרב ד"ר נחום אליעזר רבינוביץ - גדול בתורה ונכבד במדע", בתוך: אישים וניחוחים, תל אביב תשנ"ב, עמ' 164–175 (ריאיון עם הרב רבינוביץ')
התחנה המרכזית הישנה של תל אביב

#invoke:תבנית מידע
התחנה המרכזית הישנה של תל אביב שימשה במשך 52 שנים כתחנת האוטובוסים המרכזית של תל אביב, ממנה יצאו אוטובוסים לנסיעות עירוניות ובין-עירוניות. בתחנה פעלו גם תחנות מוניות, והיא שימשה כמרכז מסחרי הומה.
ב-18 באוגוסט 1993 עברה פעילות האוטובוסים והמוניות לתחנה המרכזית החדשה, ושמה של התחנה המרכזית שונה לשמה הנוכחי "התחנה המרכזית הישנה של תל אביב".
ב-31 ביולי 2009, לאחר 67 שנות פעילות, הפסיקה "אגד" את פעילות הקווים שעוד נותרו בתחנה והעבירה אותם לתחנה המרכזית החדשה ולתחנות אחרות. באופן זה, סיים המקום את תפקודו כתחנת אוטובוסים. באוגוסט 2009 נהרסו חלק מהתחנות שנותרו על הרציפים בתחנה.
מבנים מפורסמים באזור התחנה

ממול בניין הטרמינל של התחנה ברחוב הגליל שכן בעבר "בית הספר לנהיגה של אגד".
בסמוך אל רציפי התחנה ברחוב השומרון נמצא "בית רוק", בית באר מן המאה ה-19.
פיגועים בתחנה

התחנה המרכזית הישנה, שכאמור הייתה מתחם הומה, הייתה מטרה למספר פיגועי טרור:
4 בספטמבר 1968: שלוש פצצות שהוטמנו בידי מחבלים, שתיים בתחנה המרכזית ואחת ליד קולנוע מרכז הסמוך התפוצצו. נרצח בן 65 מכפר סבא, ושניים נפצעו קשה.
6 בנובמבר 1970: נרצח צעיר תושב בני ברק מפיצוץ רימון שהוטמן בפח אשפה ליד מסעדה בידי מחבלים.
11 ביולי 1972: 11 נפצעו קל מפיצוץ מטען שהוטמן ליד חלון בשירותי הנשים בתחנה המרכזית.
25 בינואר 2002: פצוע קשה ועשרה קל בניסיון לפיגוע התאבדות במסעדה במתחם התחנה המרכזית הישנה לשעבר. המחבל נהרג.
17 ביולי 2002 ליל תשעה באב תשס"ב: שני מחבלים מתאבדים פוצצו עצמם ליד מסעדה ברחוב נווה שאנן סמוך למתחם התחנה המרכזית הישנה, בתקופה רוויית פעולות איבה ופיגועים. שניים נהרגו במקום, ישראלי ופועל זמני מסין, ועוד שלושה מהפצועים הרבים מתו מפצעיהם לאחר כשבוע - פועל נוסף מסין, פועל מרומניה וישראלי נוסף.
5 בינואר 2003: פיגוע התאבדות כפול בתחנה, אשר גבה 23 קורבנות.
בתרבות

התחנה המרכזית הישנה מופיעה בין היתר בסרטים "קוראים לי שמיל" ו"נערת הפרברים", וכן גם בקליפ לשיר בתוכנית "רחוב סומסום".
בשנת 1983, עפרה חזה פרסמה מאמר במעריב על תחושת הגועל והפחד האוחזים בה במעבר במתחם התחנה המרכזית, תחת שלטי ה-XXX ופרסומות התועבה ובתוך הסחי, הביוב, הפיח והלכלוך השורים בכל.
התחנה המרכזית הישנה היא נושא שירה הנוסטלגי "התחנה הישנה" של להקת טיפקס מ-1995, "התחנה הישנה", שבו מתוארת התחנה בימי פעילותה.
הקליפ לשירה של להקת הדג נחש, "אני מאמין", מתוך אלבומה 6 מ-2010, מצולם בשטח התחנה המרכזית הישנה, על רקע שטח הרציפים המרכזיים שנהרסו.
הערות שוליים

↑  תחנת האוטובוסים המרכזית נפתחה לתנועה, הצופה, 10 במאי 1942
↑  הפצצה כבדה בתל אביב, באתר חיל האוויר הישראלי
התחלת ההתקפה הערבית על תל אביב במלחמת העצמאות, באתר עיריית תל אביב-יפו
↑  מזכרת מהתחנה המרכזית הישנה, באתר דן (המועד המצוין באתר זה שגוי. הפצצת התחנה התקיימה שלושה ימים לאחר המועד המוזכר.)
↑  יאיר קוטלר, 21 שנות סיוט בתחנת האוטובוסים המרכזית בתל־אביב, באתר הארץ, ‏30 באוקטובר 1963
↑  ת"א: דוכן העיתונים המיתולוגי בסכנת הריסה
↑  רז סמולסקי, לאחר הגסיסה האטית: התחנה המרכזית הישנה בת"א תיהרס - ובמקומה תיבנה מכללה לאמנות, באתר TheMarker‏, 3 באוגוסט 2009
↑  איילה חננאל‏, אמנים וזונות יצילו את התחנה המרכזית בת"א?, באתר וואלה, 6 במרץ 2011
↑  יונתן שטיין, מירב גזית ועמית עמיהוד, "בית הבאר של משפחת רוק", 2007
↑  איש אחד נרצח ו-59 נפצעו בהתפוצצות בתחנה המרכזית בת"א ובהתפרעויות שאחריהן, דבר, 5 בספטמבר 1968
↑  על אליהו גולומב, ההרוג בפיגוע, אתר נפגעי פעולות איבה
↑  על יחזקאל חמרה ההרוג ועל הפיגוע, אתר בית התפוצות
↑  עצורים בעקבות הפיצוץ מעריב, יום למחרת. בעקבות רישום שגוי בוויקיפדיה, דיווח על 11 הרוגים בכמה אתרים העוסקים בתזכורות היסטוריות על פי התאריך הלועזי.
↑  פיגוע התאבדות בתל אביב, אין הרוגים, 20 בינואר 2006 (כ' בטבת תשס"ו, אתר מעריב)
↑  סיפורם של דמיטרי פונדיקוב שמת מפצעיו כעבור שבוע, ובוריס שאמס שנהרג במקום. אתר נפגעי פעולות איבה.
↑  קסיו הנגיונג הפועל מסין שנהרג במקום ואיתו אדריאן אנדס מרומניה, ובין לי מסין שמת מפצעיו כעבור זמן
↑  אקורד נוסף, מעריב, 6 ביוני 1983
↑   אני מאמין, בביצוע הדג נחש, וידאו קליפ של השיר  באתר יוטיוב
בור שילוח הTBM לחפירות הקו הירוק של הרכבת הקלה בתל אביב, התחנה המרכזית הישנה לשעבר, יולי 2023
צבי נרקיס

| --- | --- |

 לידה:  13 בינואר 1921 בוטושאן, רומניה 
 פטירה:  8 באוגוסט 2010 (בגיל 89) 
 מקום קבורה:  נחשון 
 מקום לימודים:  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים 
 תחום יצירה:  עיצוב גרפי, טיפוגרפיה, עיצוב גופנים 
 הושפע על ידי:  יעקב שטיינהרדט, מרדכי ארדון 
 פרסים והוקרה:  פרס א.מ.ת. (2006) 
 
צבי נרקיס עובד על בולי יום העצמאות החמישה עשר, 1963
נרקיס מציג עבודת טיפוגרפיה
צבי נרקיס (קיסנר) (13 בינואר 1921 – 8 באוגוסט 2010) היה מעצב גרפי, מעצב גופנים, טיפוגרף ומעצב בולים. זכה ב-2006 בפרס א.מ.ת על מפעלו בעיצוב.
קורות חיים

נרקיס נולד בבוטושאן שברומניה. למד בבית ספר יהודי והצטיין בציור האותיות העבריות. בהיותו בן 6 נפטר אביו (בגיל 38), ואמו נקלעה למצוקה כלכלית. בגיל 10 נאלץ להפסיק את לימודיו ויצא לעבוד אצל דודו. בגיל 15 הצטרף לקן תנועת הנוער הציונית ״השומר הצעיר״ שבעירו.
בגיל 18 יצא עם חבריו להכשרה במסגרת תנועת ״החלוץ״. בתום תקופת ההכשרה התנדב נרקיס להקים סניף הכשרה חדש בעיר טימישוארה, שם גם הכיר את אשתו לעתיד, קלרה לבית קורמוש. הוא שהה שם כשנה.
בעקבות הצטרפות רומניה למדינות הציר נשלח עם כל הגברים היהודים מגיל גיוס ועד 60  לעבודות כפייה בהרי הקרפטים. הוא הצליח להיחלץ משם בזכות יכולותיו כצייר ונשלח לטימישוארה כדי לשרטט תמרורי דרך עבור הצבא הרומני.
כאשר שמע בשנת 1944 על התארגנות לעליה בלתי לגאלית לארץ ישראל עזב עם קלרה לנקודת המפגש בבוקרשט. משם העפילו השניים באניית סוחר קטנה לארץ ישראל.
בהגיעם נקלטו בקיבוץ אילון ובהמשך עברו לשער העמקים.
קריירה

כיוון שרצה ללמוד גרפיקה עברו בני הזוג לירושלים ונרקיס החל ללמוד ציור אצל יעקב שטיינהרדט ומרדכי ארדון. לאחר מכן החל בלימודי גרפיקה בבצלאל ושימש בתפקיד המעצב הראשי ביחידה לעזרי אימון בצה"ל. בשנת 1952 נבחר עיצובו לסמל העיר רמלה. נרקיס פתח בשנת 1955 סטודיו פרטי לציור ועסק בעיקר בהכנת כרזות ואילוסטרציות. סדרת בולים שאייר זכו בפרס שני בתחרות עיצוב לקראת יום העצמאות תשי"ט. כמו כן, הוא עיצב בולים נוספים. נרקיס עיצב את גבו של מטבע הלירה הישראלית, שהונפק החל מספטמבר 1967.
נרקיס עסק בעיצוב ופיתוח דגמי אותיות עבריות. בין הגופנים המוכרים שפיתח אפשר למצוא את אות נרקיס, אות נרקיס בלוק, אות נרקיס תם, ונרקיסים. הצורה העברית של הפונט אריאל עוצב על בסיס הפונט נרקיס תם ללא ידיעתו. נרקיס עיצב את הטיפוגרפיה לסדרה הרביעית של הלירה הישראלית והראשונה של השקל. כמו כן עיצב גם את הטיפוגרפיה לשטרות החדשים יותר של השקל (אלף עד עשרת אלפים שקלים), למטבעות השקל ולשטרות ה-20 וה-100 בסדרת השקלים החדשים.
ב-1989, בעקבות פיתוח תוכנת מחשב מתאימה, פיתח נחום בן צבי בעל בית דפוס בירושלים בשיתוף עם נרקיס, גּוֹפָן (פוֹנְט) זהה לגופן היפה והאמנותי של "הכתר", עבור פרויקט התנ"ך "כתר ירושלים" - עיצוב ספר תנ"ך זהה ככל האפשר לכתר ארם צובא, שנדפס בשנת 2000. עוד לפני כן, בשנת 1998, נדפסה מהדורת תנ"ך "חורב" - שעל בסיס נוסחה הודפס "כתר ירושלים" - באות בעיצובו של נרקיס.
קריירה > פעילות אקדמית וציבורית

נרקיס שימש יו"ר אגודת המעצבים משנת 1969 ואילך, ובשנות כהונתו נעשה רבות לשיפור היחסים בין האגודה לבין מעצבי בולי ישראל.
הוא שימש כיועץ אקדמי לקורס לעיצוב גרפי בטכניון וכמרצה בעיצוב גרפי וטיפוגרפיה וכן כחבר הוועדה המייעצת של בנק ישראל בנושא עיצוב שטרות ומטבעות.
פרסים

בשנת 1987 זכה נרקיס בפרס המצוינות של ארגון האיקוגרדה (the icograda Excellence Award).
בשנת 1989 הוענק לו פרס יושב-ראש הכנסת לאיכות החיים.
בשנת 2006 הוענק לו פרס א.מ.ת.
חיים אישיים

צבי נרקיס נפטר בשנת 2010 ונטמן בבית העלמין של קיבוץ נחשון, מקום מגוריה של בתו הבכורה, תמר. הוא הותיר אחריו שתי בנות.
הנצחה

בשנת 2014 נמצא בשלבי הפקה, ספר על פועלו שיכלול חומרים מעזבונו.
ספרים שעיצב

רומן פריסטר, שנים סוערות, הוצאת ארץ התנ"ך, תל אביב, 1973.
עריכת צילום ועיצוב - פתח תקווה בשנות התשעים, בעריכת זלמן יואלי, פתח תקווה, 1968.
עיצוב, כתיבה ועיטור של פרק השלום, מתוך מסכת דרך ארץ זוטא, גדול השלום, ההדיר, תרגם ופירש דניאל שפרבר, על העושים במלאכה שמשון קלאוס, ירושלים, 1979.
לקריאה נוספת

Beletsky, Misha: Zvi Narkiss and Hebrew type design, in: John D. Berry: Language Culture Type, New York 2002, p.91–106
אות היא לעולם, קובץ מאמרים מוקדש לעיצוב האות העברית,  בעריכת דר' משה שפיצר, הוצאת משרד החינוך, האגף לתרבות תורנית, מחלקת הפרסומים בשיתוף האגודה לאמנות יהודית, תש”ן, ירושלים
יהודה חופשי, "צבי נרקיס - אותיות עבריות"
הערות שוליים

↑  א. לינדנבאום, הבולים היפים של 1959, דבר, 12 בפברואר 1960
↑  כתבה באתר "העוקץ" משנת 2007
↑  גיא פרחי, ‏נרקיסיזם, באתר "Time Out ישראל", 9 באפריל 2014
↑  קרן צוריאל הררי, שימור אותיות, באתר כלכליסט, 17 באפריל 2014
↑  עודד עזר, ההפך מעניבת פפיון: יהודה חפשי על צבי נרקיס, הקולקטיב מגזין תרבות ועיצוב, 9 באוקטובר 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265697405171  GND: 1139005898  ISNI: 0000 0000 6865 9101  LCCN: n79143726  ULAN: 500478112  VIAF: 97374673   WorldCat (עם VIAF): 97374673
שמעון קופר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1961 (בן 64 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 
שמעון קופר (נולד ב-1961) הוא ישראלי שהורשע ברציחתן של שתיים מנשותיו.
קופר הורשע ברצח אשתו הראשונה, אורית דורון-קופרשמידט בינואר 1994 ואשתו השלישית ג'ני מור-חיים באוגוסט 2009. בתחילה נסגר תיק החקירה כנגד קופר מחוסר אשמה, לאחר שנקבע על סמך ממצאי הנתיחה שלאחר המוות כי מור-חיים התאבדה או נפטרה כתוצאה מכשל לבבי. במרץ 2010 נפתח התיק מחדש בשל ממצאים חדשים שהובאו לידיעת חוקרי ימ"ר מרכז ופרסום תחקירו של העיתונאי עמרי אסנהיים בעניינו של קופר בתוכנית "עובדה" במרץ 2010. בנובמבר 2012 הוגש כתב אישום כנגד קופר בגין רצח מור-חיים. בשנת 2013 תוקן כתב האישום לאחר שהפרקליטות ביקשה להאשימו גם ברצח אשתו הראשונה אורית.
ב-28 ביוני 2016, הרשיע בית המשפט המחוזי בלוד את קופר ברצח שתי נשותיו, וביולי נגזרו עליו שני מאסרי עולם והוטל עליו הפיצוי המקסימלי שקבוע בחוק, של 258 אלף ש"ח לכל רצח.
ב-19 במאי 2022, דחה בית המשפט העליון בהרכב השופטים עמית, קרא ואלרון את ערעורו של קופר על הרשעתו. בדעת מיעוט סבר השופט אלרון שיש לזכותו מחמת הספק ברציחת אשתו הראשונה אורית, ואילו הערעור על רצח אשתו השלישית ג'ני נדחה על ידי כל שלושת השופטים.
השתלשלות האירועים > רצח אורית קופרשמידט

בשנת 1983 נישא קופר (בתקופה זו "קופרשמידט") לאורית דורון, והשניים התגוררו בדירה בבעלות משותפת בשכונת תל כביר בתל אביב. במשך כל שנות נישואיהם הייתה אורית בריאה ולא סבלה ממחלות כלשהן. בשנת 1992, בזמן שהשניים היו נשואים, ניהל קופר מערכת יחסים עם שרונה בודנשטיין, תוך שהוא מציג בפניה מצג שווא לפיו הוא פרוד ומועסק במערכת הביטחון. לאחר שגילתה אודות נישואיו, ציין קופר בפני בודנשטיין כי אשתו מסרבת להתגרש ממנו וכי היא מאיימת להתאבד.
ב-17 בינואר 1994 סיפר קופר לבודנשטיין כי עליו לישון בביתה של אורית על מנת לשמור על שני ילדיהם המשותפים. באותו הלילה רצח קופר את אורית בביתה. לאחר מכן פיזר כדורים וחפיסות ריקות של כדורים ותרופות הרגעה לצידה, על מנת ליצור מצג שווא לפיו התאבדה וכדי לטשטש את נסיבות רציחתה. בהמשך הזעיק את אביה של אורית ואחר כך את מד"א. אביה של אורית ביקש כי גופתה של בתו תנותח. בתחילה התנגד קופר לכך אך בהמשך התרצה. דו"ח הפתולוג קבע כי סיבת המוות אינה ברורה. בהמשך התברר, כי קופר החליט לרצוח את אורית על רקע רצונו לעבור לגור עם בודנשטיין ומשפחתה בבית גדול יותר.
בתום השבעה עבר קופר לגור עם ילדיו ועם בודנשטיין, לה נישא, ובהמשך מכר את ביתו. בסוף שנת 1996 השניים התגרשו.
השתלשלות האירועים > רצח ג'ני מור-חיים

לאחר שקופר נפרד משרונה בודנשטיין, ולאחר מספר מערכות קשר לא רציניות שניהל הכיר קופר בשנת 1999 את ג'ני מור-חיים, וזמן קצר לאחר מכן עבר להתגורר ביחד עם שני ילדיו מנישואיו הראשונים לאורית בביתה של מור-חיים ובנותיה בקיבוץ אייל. במהלך היכרותם סיפר קופר לג'ני כי אשתו הראשונה אורית מתה מסרטן, וכי במהלך שירותו הצבאי נפל בשבי הסורי. בהמשך אף הגיש בקשה להצטרף כחבר בקיבוץ.
בשנת 2006 בעודו נשוי למור-חיים פנה קופר לשדכנית, ובאמצעותה הכיר את ד"ר מריה זקוטסקי, רופאה מרדימה בבית חולים מאיר בכפר סבא, אשר החל לנהל איתה מערכת יחסים זוגית וסיפר לה כי הוא חי עם גרושתו וחזר על עברו השקרי כשאמר שהוא עובד במערכת הביטחון.
בשנת 2007 החל קופר לנקוט בפעולות משפטיות שונות במטרה להבטיח את זכויותיו בבית בקיבוץ במקרה של מות אשתו, זאת על אף שהייתה באמצע שנות ה-40 לחייה ובמצב בריאותי תקין. בלחצו של קופר, חתמה ג'ני על צוואה, לפיה החליטה להוריש את כל רכושה לקופר.
בשנים 2008–2009 סיפר קופר למשפחת מור-חיים שג'ני במצב בריאותי רעוע וכי היא סובלת מהפסקות נשימה בלילות, ושעקב מצבה נאלץ לעזוב את עבודתו כדי שיכול לשמור עליה.
באוגוסט 2009 פנה קופר לד"ר זקוטסקי והציג בפניה מצג שווא לפיו הוטל עליו לבצע "משימה סודית" במסגרתה הוא נדרש לצאת לחו"ל כדי לרצוח אדם בשליחות כוחות הביטחון. הוא קיבל מידיה חומר הרדמה קטלני (סקולין), אותו הזריק מספר ימים לאחר מכן לגופה של ג'ני והביא למותה. מור-חיים נמצאה כשהיא ללא רוח חיים ומוקפת בכדורי הרדמה בביתם של השניים בקיבוץ אייל, לאחר שקופר עצמו הזעיק את כוחות ההצלה. דו"חות של המכון לרפואה משפטית קבעו כי סיבת המוות הייתה אירוע לבבי, בעוד ממצאי המשטרה בשטח הראו כי ג'ני התאבדה. בדומה לנסיבות רציחתה של אשתו הראשונה אורית, גם במקרה זה ביים קופר זירת התאבדות כדי לייצור את הרושם שג'ני התאבדה בנטילת כדורים.
בדומה לרצח אשתו הראשונה, גם במקרה זה עבר קופר להתגורר עם זוגתו בביתו לאחר השבעה.
השתלשלות האירועים > תחקיר "עובדה"

במרץ 2010 שודרה במסגרת התוכנית "עובדה" בערוץ 2, כתבת תחקיר של העיתונאי עמרי אסנהיים על נסיבות מותן המסתורי של שתיים מנשותיו של שמעון קופר, במהלכה הועלו שאלות ותהיות רבות בנוגע לצירוף הנסיבות הדומה שהוביל למותן. שרונה בן אור (בודנשטיין) מי שהייתה אשתו שנייה התראיינה בעילום שם ובהצללה לכתבת התחקיר, היא "האקדח המעשן" ועדת מפתח בתיק הרצח, כמו כן גם אמה, אנטונינה בודנשטיין. הרעיון לתחקיר עלה לאחר שאסנהיים הגיע לאסוף את בנו מגן הילדים שבקיבוץ אייל. אם של אחד הילדים בגן שזיהתה אותו כחלק ממערכת "עובדה", סיפרה לו אודות מכרה שלה בשם ג'ני שנפטרה במפתיע, ואשר גם אשתו הראשונה של בעלה של ג'ני מתה בנסיבות דומות.
באוגוסט 2010, בעקבות שידור התחקיר, הגיש קופר תביעת דיבה נגד "שידורי קשת". בכתב התביעה טען קופר כי אין מקום לתחקיר ש"מרשיע" אותו במקום שבו נסגר נגדו התיק מחוסר אשמה. בכתב ההגנה שהגישה טענה מערכת "עובדה" כי הכתבה הביאה את סימני השאלה כחלק מהמלאכה העיתונאית המתבקשת, שכללה גם את התהייה האם דרושה כאן חקירה חוזרת. ב-24 במרץ 2013 חזר בו קופר מתביעתו, תוך מתן פיצוי ל"קשת".
השתלשלות האירועים > פתיחת החקירה מחדש והגשת כתב אישום

לאור ממצאים חדשים שהובאו לידיעת חוקרי ימ"ר מרכז ופרסום תחקיר "עובדה" נפתח מחדש תיק החקירה בעניינו של קופר במרץ 2010, והוא נעצר באוקטובר 2012. תיק הרצח למעשה נפתח לאחר ששרונה הגיעה ביוזמתה לניצב משנה (בדימוס) אבי מנצור והוא זה שלמעשה פתח את תיק החקירה שהיה סגור והעביר אותו לרב פקד טל בן אבן מחלקת ההונאה במשטרת כפ"ס.
ב-26 בנובמבר 2012 הוגש כתב אישום נגד קופר, בחשד לרצח אשתו השלישית ג'ני. במקביל המשיכה המשטרה בחקירת קופר בחשד לרצח אשתו הראשונה אורית. פריצת דרך בחקירה הגיעה לאחר שחברתו של קופר ד"ר זקוטסקי נשברה בחקירתה וסיפרה על התרופות שסיפקה לקופר מספר חודשים לפני הרצח, לאחר שסיפר לה כי התרופות נדרשות לשם ביצוע חיסול ממוקד במסגרת עבודתו במערכת הביטחון.
בתחילת הפרשה נחשדה זקוטסקי במעורבות ברצח, אך בחלוף הזמן השתכנעו בפרקליטות כי גם היא הייתה קורבן של קופר, והוחלט להגיש נגדה כתב אישום בגין גרימת מוות ברשלנות. בהמשך חתמה זקוטסקי על הסדר טיעון והורשעה ברשלנות ובניפוק תרופה ללא מרשם וגנבה והיא אף העידה נגד קופר במהלך משפטו.
ב-19 במרץ 2013 הודיעה הפרקליטות כי החליטה להגיש כתב אישום מתוקן ובו הואשם קופר גם ברצח אשתו הראשונה.