stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פלוטוניזם
רקע היסטורי > תאולוגיה טבעית

המדע שהחל להתפתח בתחילת המאה ה-17 הושפע מסיפורי הבריאה והגישה הליטרליסטית לקריאת הברית הישנה והחדשה וניסתה להתאים את תיאור העולם לסיפורים אלה. בשנת 1650 פרסם הארכיבישוף הפרוטסטנטי האירי ג'יימס אשר פירוש מילולי של ספר בראשית, בו חישב את גיל כדור הארץ, ומנקודה זו ואילך עלתה לדיון משמעותי שאלת גיל כדור הארץ. לפי חישובו מצא כי העולם נברא בשנת 4004 לפני הספירה, והוא הגיע לרמת דיוק כה גבוהה עד כי קבע בביטחון כי הבריאה התרחשה בשעה שש וחצי בבוקר. החישוב – שנערך על בסיס שושלות בברית הישנה – נחשב בזמנו לחישוב מדעי מכובד, אך במרוצת חמישים השנים הבאות ירד ערכו וקהילת החוקרים הפסיקה להתייחס אליו כראוי להתייחסות רצינית.
בסוף המאה ה-17 החלה הקהילה העוסקת בחקר העולם לגלות אופטימיות רבה מאוד לגבי יכולת האדם לחקור את הטבע. היחסים בין הדת למדע השתנו, ועלתה תפיסה של תאולוגיה טבעית – חקירת האל באמצעות חקירת הטבע (שהוא מעשה ידי האל) ולא חקירת כתבי הקודש כפשוטם, קרי, חקירת הטבע דינה כחקירת האל. ברוח זו פרסם תומאס ברונט (Thomas Brunet‏, 1635–1715) בשנת 1691 את ספרו התאוריה הקדושה של הארץ בו ניסה להסביר את היווצרות כדור הארץ במונחים קארטיזאיניים של קשרים מגנטיים ועל-פי התאוריה המכניסטית. לגרסתו בספר זה, הארץ הייתה בעברה מעין ביצה שקליפתה קרסה, ולכן הנוזל הממלא אותה גלש החוצה ויצר את המבול התנ"כי. תאוריה זו אמנם עולה בקנה אחד עם תיאור המבול בספר בראשית, אך היא עשתה זאת בכלים חדשים – מכניסטיים. חמש שנים לאחר מכן, בשנת 1696, פורסם "The New Theory of the Earth"‏ על ידי ויליאם ויסטון, וגם בו תואר מבול היסטורי באמצעים ניוטוניים. על-פי ויסטון, היה זה שביט עשוי קרח שהתנגש בכדור הארץ והביא לכיסויו במי המבול.
גם ברונט וגם ויסטון התייחסו אל כדור ארץ צעיר מאוד, בדומה לחישוביו של אשר. עם זאת – בשונה מאשר ואף ששני הפירושים מתייחסים לסיפורי בראשית בצורה טבעית, נטורליסטית – סירבו השניים לקבל את כל סיפורי בראשית באופן מילולי וגורף. ויסטון אמנם תיארך את כדור הארץ ב-5,000 שנה או פחות, אך חישובו התבסס על קצב סחיפת הרים ולא על הכתובים. מכיוון שמצא שהרים נסחפים במהירות גבוהה, הגיע למסקנה כי לו היה כדור הארץ עתיק יותר, כלל לא היו נותרים על פניו הרים.
בתחילת המהפכה המדעית היה מקובל להאמין לסיפור המבול לאור הימצאותם של מאובני דגים על פני הארץ, שהוכיחו כי ים קדום כיסה את כדור הארץ בדיוק כפי שתואר בספר בראשית. כלומר, סיפור המבול שימר אמת היסטורית במיתולוגיה. תפיסה זו קיבלה ביטוי במאמרו של ג'ון וודוורד (John Woodward,‏ 1665–1728) מ-1695, "מאמר לקראת תאוריה טבעית של הארץ", בו טען כי המאובנים הימיים המצויים ביבשה הם תוצאה של המבול הבראשיתי – ביטוי לאותה תפיסה של תאולוגיה טבעית בה דגל אף אייזק ניוטון. לתפיסה זו קמו מתנגדים, בהם רוברט הוק שטען כי שכבות הסלע מעידות על מספר מבולים שהתרחשו לאורך ההיסטוריה ונבעו מקטסטרופות. עם זאת, הקטסטרופיזם – התפיסה לפיה אירועים טבעיים בסדר גודל עצום מעל ומעבר למה שהיו עשויים להיות עדים לו בימיו הם שהביאו להיווצרות העולם ועיצובו – אינה סותרת את התפיסה התאולוגית של בריאת העולם. לא זו בלבד שאינה סותרת אותה, אלא ששכבות הסלע אף העידו על סדרי בריאה כפי שהם מתוארים בבראשית – בריאתם של דגים קודם לזוחלים ועוד.
רקע היסטורי > הפילוסופיה המכניסטית

הפילוסופיה המכניסטית היא תנועה של הוגים אשר טענו כי אין הבדל בין אופן פעולתה של מכונה לאופן פעולתו של הטבע. בתפיסה זו ניתנת העדפה להסברים דוממים על הסברים המייחסים תכלית ותכונות נסתרות, בניגוד לתפיסתו של אריסטו שרווחה עד אז וייחסה לטבע מניעים פנימיים. התאוריה המכניסטית הסבירה את הטבע באמצעות מנגנונים המורכבים מתנועה וחומר, בניגוד לתפיסה האריסטוטלית בה לכל דבר יש חומר, צורה, תכלית וסיבה. על פי התורה המכניסטית מתרחשת תנועה באמצעות דחיפה ומשיכה, ולכן בחלקי המנגנון יש לכל חומר השתרעות במרחב וכל תנועה מצריכה מגע ישיר.
המטפורה העיקרית בה השתמשו המכניסטים היא השעון. במהלך המאות ה-14 עד ה-16 עבר השעון תהליך של עלייה במורכבותו והסתרת מנגנוניו באופן מוחלט. תהליך זה יצר תפיסה לפיה בני אדם ובעלי חיים הם מכונות משוכללות הפועלות בצורה דומה. דקארט, לדוגמה, חשב כי בעלי חיים הם מכונות משוכללות, בעוד בני אדם אינם מכונות מכיוון שיש להם נפש. השעונים המזכירים עצמים חיים הפכו סמל ליכולת האדם לבנות מכונות מורכבות. ניתן להקביל את היחס לשעון במאה ה-17 ואילך ליחס הקיים בימינו למחשבים: כפי שאנו נוהגים לחשוב על מוח האדם כעל מחשב-על, כך נהגו לראות ביצורים ביולוגיים שעוני-על.
לשעונים ארבע תכונות שמשכו את המכניסטים: היותם סדירים מבחינה מתמטית (הדברים מתרחשים שוב ושוב), אחידים, בעלי מנגנונים סדירים ולבסוף – היותם מורכבים. ארבע תכונות אלה הפכו את השעון למטפורה המושלמת לטבע הסדיר, האחיד, בעל מנגנונים מוסתרים והמורכב מאוד. תכונה חמישית של השעון היא היותו בר-הבנה, החשובה מכיוון שהפילוסופים המכניסטיים ואנשי התקופה בכלל התרחקו מאוד מההסברים שנגעו לכוחות נסתרים ומהוויות של עצמים, שהיו נחלת אריסטו.
באותה עת התפתח הדאיזם – התפיסה הדתית הדוגלת בכך שהטבע הוא מכונה והאל אינו מתערב בה מרגע שהפעיל אותה.
עיקרי הפלוטוניזם > עקרונות מתודלוגיים

הנפטוניזם הציב בעיות עקרוניות, בהן תיאור מהלך ההיסטוריה כבעל כיוון – מן העבר אל העתיד השונה ממנו: פעם הייתה הארץ מכוסה במים, וכעת לא. האטון התבסס בניסוח התאוריה שלו על העיקרון המתודולגי שנוסח על ידי ניוטון במהלך המאה ה-17, עקרון של אחידות בזמן ובמרחב. לאור האחידות הנצפית גם בגלקסיות רחוקות, אין להניח ששולטים בהן חוקים אחרים. אותם חוקי טבע חלים בכל היקום, ולכן ניתן להכליל מתצפיות וניסויים מקומיים על היקום כולו. בדרך זו הגיע ניוטון לניסוח חוקים הנוגעים למרחבים המצויים במרחק עצום מכדור הארץ, אף שלא היה יכול להוכיח עיקרון זה באופן מפורש. האטון שילב תפיסה זו בזמנים הרחוקים מרחק עצום מזמנו. כלומר, התהליכים שהאטון ראה בימיו הם אותם תהליכים שהתרחשו בעבר, ורק הם, ולכן מתקיים שינוי איטי והדרגתי. שלא כמו בנפטוניזם, בתאוריה זו אין חץ זמן המכוון את ההיסטוריה.
בעת ניסוח התאוריה שלו התבסס האטון התבסס גם על עקרון הארץ הקדומה. מאז המאה ה-17 ניטש ויכוח עז בקרב הקהילה המדעית לגבי גילו של העולם. שאלת גיל העולם מהותית ביותר לתאוריית הפלוטוניזם כיוון שהשינוי הגאולוגי לפי תפיסה זו יכול היה להתרחש רק על פני שנים רבות. לאור זאת גרס האטון כי הארץ מוכרחה להיות קדומה מאוד. יותר מכך, לדעתו של האטון ייתכן שהארץ היא נצחית, ללא ראשית או אחרית. במאמר שהציג ב-1788 לחברה המלכותית של אדינבורו ציין האטון: "איננו מוצאים שום זכר לראשית, שום סיכוי לאחרית" (We find no vestige of a beginning, no prospect of an end).‏)
עיקרי הפלוטוניזם > עיקרי התאוריה

תאוריית הפלוטוניזם גורסת כי לחץ המים והאדמה יוצר חום שמשפיע על מרבצי האדמה והחול בקרקעית הים ומתיך אותם. כתוצאה מהחום והלחץ פורצים המרבצים החוצה בהתפרצויות געשיות ומתגבשים לסלעים קשים. סלעים אלה נשחקים על ידי הרוח והופכים לחול ולסלעים קטנים, ונסחפים על ידי הנחלים לים. סלעים קטנים אלה מצטברים על קרקעית הים והתהליך חוזר על עצמו. כך ניסה האטון לפתור את בעיית הסלעים הקשים הנראים כנוזל שהתקשה. הוא התקשה להסביר מדוע לא כל הסלעים הקשים נראים כגרניט, ותשובתו הייתה כי תהליכים כימיים המתרחשים מתחת לאדמה הביאו לשינויים במרקם ובצבע הסלעים. כאמור, תהליכים אלה מתרחשים במשך זמן כה רב שיכול להתקיים רק בארץ נצחית.
תפיסת הארץ הנצחית השתלבה בפילוסופיה המכניסטית ובדאיזם. על-פי הדאיזם, העולם כה קדום עד כי הוא עשוי להיות חסר התחלה. היוצר הפעיל אותה ומותיר אותה לפעול במחזוריות על-פי חוקי הטבע של השעון. המכונה עשויה הייתה לנוע לנצח, ואין שום סיבה שתהיה נקודת התחלה.
השלכות התאוריה

רעיון הארץ הקדומה המשיך להתפתח במהלך המאה ה-18. בשנת 1748 פרסם בנואה דה מאייה (Benoît de Maillet,‏ 1656–1738) את "Telliamed" – ששמו מהווה היפוך אותיות של שם של מחברו – כעשרים שנה לאחר כתיבתו. בספר זה הוצע לראשונה הרעיון כי כדור הארץ עתיק יותר מהמשוער וכי היה מכוסה בעבר מים ששקעו. שנה לאחר מכן פרסם ז'ורז'-לואי לקלרק דה בופון, שהיה אחראי על הגן הבוטני המלכותי בצרפת, את שלושת כרכי "ההיסטוריה של הטבע" ("L'Histoire Naturelle"). מעמדו הממלכתי של בופון הגן עליו מפני לחצי הכנסייה ואפשר לו לפרסם ולהתבטא בחופשיות כמעט מוחלטת. הוא תיאר את היווצרות כדור הארץ והכוכבים כתוצאה מפגיעת שביט בשמש שגרמה להתזת חומרים חמים מתוכה. כאשר גושי חומר אלה התקררו נוצרו כדור הארץ ושאר הכוכבים. הוא הרחיב את הרעיון של דה מאייה, והעריך שגיל כדור הארץ הוא 70,000 שנה. ב-1778 פרסם דה בופון מהדורה שנייה של הספר לאחר שהכנסייה אילצה אותו להתנצל על המהדורה הראשונה. במהדורה השנייה ניתן תיאור של התקררות כדור הארץ בשבעה שלבים, כך שהוא לכאורה מתיישב עם תפיסת הבריאה. תאוריה זו אמנם מייחסת לכדור הארץ עתיקוּת רבה מאוד, אך גם מתארת את מהלך ההיסטוריה כבעל כיוון – העבר שונה מהעתיד, פעם היה חם וכעת קר.
השלכות התאוריה > עקרון האחידות

החידוש החשוב של האטון הוא השימוש בעקרון האחידות שנועד להסביר תופעות טבע. ב-1830 יצא ספרו של צ'ארלס לייל "עקרונות הגאולוגיה", בו הביע הגאולוג הסקוטי תמיכה בסוג החשיבה המוצגת בתאוריה של האטון. לייל היה תומך נלהב בעקרון האחידות, וטען כי הקטסטרופיסטים שהסבירו את העבר בקטסטרופות עצומות, האמינו בנסים. תמיכתו של לייל בעקרון האחידות התבטאה בתצפיות, במחקרים ובהוכחות כי התהליכים שפעלו בעבר זהים לתהליכים הפועלים בהווה. לייל הציע תיקון מתודולוגי שגרם להרחבת שדה הראייה המדעי. התבוננות מחודשת על הטבע מתוך הבנה כי אותם תהליכים המתרחשים בימינו – ולא קטסטרופות חד-פעמיות ואירועים על-טבעיים – יצרו את המציאות הקיימת, מאפשרת להסביר את כל המגוון הביולוגי ואת הגאולוגיה המוכרת באמצעות אותם תהליכים. רעיון קדם-אמפירי זה אינו ניתן להפרכה והוא מנחה באיזו מתודולוגיה לבחור.
לבסוף, התאוריה של האטון מתייחסת לארץ קדומה שהתפתחה בתהליכים המתקיימים גם בימינו, ולא באמצעות ניסים בראשיתיים.
ראו גם

גאולוגיה - מונחים
עקרונות יסוד בגאולוגיה
לוח הזמנים הגאולוגי
פטרולוגיה
לקריאה נוספת

עמנואל מזור, גיאולוגיה בפטיש ישראלי, האוניברסיטה הפתוחה, 1994, מסת"ב 965-06-0276-3
שלמה שובאל, צפונות כדור הארץ, האוניברסיטה הפתוחה, 2006, מסת"ב 965-06-0872-9
עקיבא פלכסר, גיאולוגיה, יסודות ותהליכים, אקדמון, 1992, מסת"ב 965-350-026-0
Encyclopedia of Volcanoes, ‏ ISBN 0-12-643140-X, Academic Press
Encyclopedia of Geology, Elsevier Academic Press, First edition 2005, ISBN 0-12-636380-3
הערות שוליים

↑  ג'יימס האטון, "תאוריה של הארץ": חלק 1 ו חלק 2, בפרויקט גוטנברג
↑  תומאס ברונט, "התאוריה הקדושה של הארץ" בגוגל ספרים
↑  ויליאם ויסטון, "תאוריה חדשה של הארץ" בגוגל ספרים
↑  ג'ון וודוורד, "מאמר לקראת תאוריה טבעית של הארץ" בגוגל ספרים
↑  סטיבן שייפין, המהפכה המדעית, מתן קמינר (תרגום), ד"ר רז חן מוריס (עריכה מדעית), הוצאת "רסלינג" תל אביב, 2009
↑  Keith Thomson, Vestiges of James Hutton מתוך American Scientist
↑  "ההיסטוריה של הטבע" באתר המוקדש לדה בופון
↑  צ'ארלס לייל, "עקרונות הגאולוגיה" – מהדורה מקוונת
אברהם גוטלוב ורנר
תומאס ברונט
שעון שולחני מאמצע המאה ה-16
התפרצות געשית
צ'ארלס לייל
שאול יציב

| --- | --- |

 לידה:  8 בנובמבר 1927 רחובות, ארץ ישראל המנדטורית בריטניה
 פטירה:  23 בנובמבר 2014 (בגיל 87) ירושלים, ישראל ישראל 
 עיסוק:  פיזיקאי
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים
 מנחה לדוקטורט:  ארנסט אלכסנדר
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים
 תרומות עיקריות
 ראשית תעשיית האלקטרואופטיקה בישראל, ייסוד תוכנית תלפיות
 
שאול יציב (8 בנובמבר 1927 – 23 בנובמבר 2014) היה פיזיקאי ישראלי, פרופסור במכון רקח לפיזיקה באוניברסיטה העברית בירושלים. מאבות תעשיית האלקטרואופטיקה הישראלית, הגה ויזם את תוכנית תלפיות יחד עם פרופ' פליקס דותן.
ראשית חייו

שאול יציב נולד ברחובות בשם שאול ליפקין, בנם של אבנר ליפקין וסלבה לבית ברונשטיין. משפחת אביו הגיעה למושבה רחובות ב-1903, ושם המשפחה עוברת ל"יציב" בנערותו של שאול.
יציב התחנך בבית הספר העממי ברחובות ולאחר מכן בגימנסיה העברית הרצליה. במלחמת העצמאות, והוא כבר סטודנט, גויס לחי"ש ושירת בפלוגת הסטודנטים בפיקודו של זלמן מרט.
חברו מילדות, יורם טרבס, אשר פתח לו צוהר לעולם הפיזיקה כבר בתקופת נערותם, החל ללמוד פיזיקה באוניברסיטה העברית שנה לפניו ונפל במלחמה כאשר ליווה שיירה שפרצה את הדרך לירושלים.
פועלו המדעי

עוד לפני המלחמה החל יציב את לימודיו האקדמיים באוניברסיטה העברית בירושלים. ב-1952 השלים את לימודיו לתואר שני בפיזיקה ובכימיה (במסלול ישיר) וב-1957 סיים את לימודי התואר השלישי בפיזיקה. עבודת הדוקטורט שלו, שבוצעה בהנחיית פרופ' ארנסט אלכסנדר, נשאה את הכותרת "מצבים אלקטרוניים בגבישים מולקולריים".
בשנים 1956–1958 ביצע השתלמות פוסט-דוקטורט באוניברסיטת סטנפורד, בהנחיית חתן פרס נובל לפיזיקה פליקס בלוך. בתקופה זו, עסק יציב בניסוח מודל עיוני לתיאור תכונות של מעברים קוונטיים כפולים בתהודה מגנטית גרעינית, וזכה להכיר את ראשוני תחום הלייזר, ארתור שולוב וצ'ארלס טאונס.
עם שובו לישראל מונה למדריך באוניברסיטה העברית, ב-1964 מונה לחבר סגל בדרגת מרצה וב-1972 לפרופסור מן המניין.
מחקרו של יציב עסק בפיתוח לייזרים רבי עוצמה ובאלקטרוניקה קוונטית. בין היתר, פיתח מערכת לייזר קומפקטית לשימוש תעשייתי (יחד עם עמיתו אמנון גבאי), ומערכת על-קולית לקביעת הרכבו של גז. כמו כן, עסק בתהליכי רלקסציה בגבישים, בספטקרוסקופיה ויברונית, בשאיבה אופטית ובהיפוך עצמי של קווי רזוננס במוצקים. לאורך הקריירה המחקרית שלו רשם שישה פטנטים. חלק מפיתוחיו בשנות ה-60 וה-70 בוצעו בשיתוף עם מערכת הביטחון. פטנטים אחרים היו הבסיס להקמת חברת הזנק אשר עסקה בלייזרי דו-תחמוצת הפחמן מופעלי תדר רדיו ללא הזרמת גז, אשר יציב הוביל במשך מס' שנים בשנות ה-80.
ב-1971 נמנה עם הממליצים על הענקת פרס נובל לפיזיקה לדניס גאבור.
עם תלמידיו לאורך השנים נמנים הפרופסורים זלמן רוזנווקס מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב, חנוך גוטפרוינד ומרדכי רוקני מהאוניברסיטה העברית, אפרים גרינפלד ממקימי אופיר אופטרוניקה (יחד עם יעקב זרם), יהושע דגני ועודד ברכוז.
יציב שהה כחוקר אורח במעבדות חברת יוז במאליבו, קליפורניה, ובאוניברסיטת מישיגן באן ארבור.
תוכנית תלפיות

יחד עם עמיתו ותלמידו לשעבר, פרופ' פליקס דותן, היה שאול יציב מייסדה של תוכנית תלפיות. שורשי התוכנית במלחמת יום הכיפורים שנפתחה בהפתעה, גבתה אבידות רבות בנפש, והדגישה את הצורך בבניית יתרונה הטכנולוגי של ישראל. דותן ויציב, בתמיכתו של פרופ' שאול פטאי ונוספים, הציעו את הקמתה של תוכנית עתודה אקדמית חדשה שתוביל את חוד החנית הטכנולוגי והמדעי בצה"ל.
ראשיתה המעשית של התוכנית בנובמבר 1974, במסמך שכותרתו "הצעה להקמת מכון לפיתוח נשק חדש". לאחר דיונים רבים, במהלכם עברה הצעתם של יציב ודותן אי-אלה שינויים, התוכנית הוקמה באוניברסיטה העברית בשנת 1979, והיא מתנהלת מאז תחת חסות חיל האוויר. התוכנית הצמיחה מתוכה בכירים בצה"ל ובמערכת הביטחון, חוקרים באקדמיה ואנשי עסקים.
פרסים והוקרה

חבר המועצה הלאומית למחקר ופיתוח אזרחי
פרס מחקר ע"ש מיכאל לנדאו, מטעם מפעל הפיס (1988)
פרס אואזיס (2009)
חיים אישיים

יציב היה נשוי לאורה לבית זלדס, שהייתה שנים רבות מורה בבית הספר "בית הכרם". אב לשני בנים ובת. בנו הבכור, ד"ר עדו יציב, רופא ילדים ומנהל היחידה לטיפול נמרץ ילדים במרכז הרפואי הדסה נפטר בפתאומיות, כתוצאה מסיבוך בעקבות ניתוח-גב שעבר, בשנת 2011.
אביה של אשתו, נתן זלדס, נהרג במלחמת העצמאות.
גיסו (אחיה של אשתו אורה) היה פרופ' ניסן זלדס, שכיהן גם הוא כפרופסור לפיזיקה באוניברסיטה העברית בירושלים.
התגורר בשכונת בית הכרם בירושלים. נפטר בנובמבר 2014 ונטמן בהר המנוחות.
הערות שוליים

↑  מרדכי ליב ליפקין (שורה כ' - 44), באתר הארכיון לתולדות רחובות
↑  אביו של יחיעם מרט
↑  רשימת מוסמכי האוניברסיטה, באתר הארץ, ‏22 בדצמבר 1952
↑  רשימת מוסמכי האוניברסיטה, באתר הארץ, ‏30 באפריל 1957
↑  שאול יציב, מצבים אלקטרוניים בגבישים מולקולריים, באתר ספריית האוניברסיטה העברית בירושלים, מופיע גם באתר הספרייה הלאומית, ‏תשט"ז 1956
↑  שלמה גינוסר, 6 מרצים צעירים באוניברסיטה על אנשי המדע ומגדל השן - דמותו של הסטודנט, באתר דבר, ‏24 ביולי 1964
↑  העלאות לדרגת פרופסור באוניברסיטה בירושלים, באתר על המשמר, ‏9 ביולי 1964
↑  שאול יציב, ערך לפי הרצאות נמרוד מגידו, פיסיקה נסיונית ב:תורת גלים:מבוא לפיסיקה חדשה, ירושלים: אקדמון, תשכ"ח, עמ' 208
↑  מינויים חדשים באוניברסיטה העברית, באתר על המשמר, ‏1 בספטמבר 1972
↑  שאול יציב ואמנון גבאי, פטנט ישראלי מס' 84463: מקור קרינה איפרא אדום ושיטה לייצורו. תאריך בקשה 12.11.1987, הוענק 21.6.1992, יומן הפטנטים של רשות הפטנטים הישראלית, 1992
↑  אברהם פלג, ישראלי - בין הממליצים על מתן פרס נובל לפיסיקה, באתר מעריב, ‏3 בנובמבר 1971
↑  Yatsiv, Et al, Pulsed CO2 Gas-Dynamic Laser, Applied Physics Letters 19, 1971, עמ' 65-68
↑  מודעת נישואין של שאול ואורה יציב, באתר דבר, ‏2 בדצמבר 1951
↑  בלפור חקק, המחנכת, באתר News1 מחלקה ראשונה, 14 במרץ 2013
↑  שרית רוזנבלום, רופא הילדים הבכיר נותח בגב - ונפטר בפתאומיות, באתר ynet, 5 בדצמבר 2011
↑  נתן זלדס, באתר יזכור
↑  חיה זלדס ז"ל, באתר מעריב, ‏23 ביולי 1979
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 298134659   WorldCat (עם VIAF): 298134659
יוסף יהלום

| --- | --- |

יוסף יהלום, ספטמבר 2008
 לידה:  11 באפריל 1941 (בן 83) חיפה, פלשתינה (א"י) 
 ענף מדעי:  ספרות עברית, שירה עברית, נוסח ארץ ישראל, פיוט, בלשנות 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  תיכון דתי יבנה 
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 פרסים והוקרה:  פרס ביאליק (2012) 
 צאצאים:  אשר יהלום, שלם יהלום 
 מספר צאצאים:  5 
 
יוסף יהלום (נולד ב-11 באפריל 1941) הוא פרופסור אמריטוס בחוג לספרות עברית שבאוניברסיטה העברית בירושלים וחבר האקדמיה ללשון העברית וקליר הול קולג', קיימברידג'.
הוא עוסק בחקר הפיוט והשירה העברית בימי הביניים. רבים ממחקריו ממוקדים בפיוט הארץ-ישראלי הקדום, אך הוא עסק גם בפיוט בתקופות ובאזורים נוספים ובשירת החול העברית.
ביוגרפיה

יהלום נולד בחיפה, להורים שעלו ארצה בטרם מלחמת העולם השנייה מעיר בגבול פולין-גרמניה. למד בתיכון דתי יבנה. בתום לימודיו התיכוניים למד בסמינר למורים על שם רא"מ ליפשיץ בירושלים (לימים מכללת ליפשיץ), וב-1962 השלים תואר ראשון בלשון עברית וספרות עברית באוניברסיטה העברית. לאחר מכן התגייס לצה"ל ושירת כקצין חינוך, והמשיך ללמוד לקראת התואר השני בלשון עברית ובחוגים נוספים (ספרות ובלשנות). עם סיום התואר ב-1967 גויס בידי מורהו המובהק, זאב בן-חיים, לעבודה במילון ההיסטורי ללשון העברית שליד האקדמיה ללשון העברית. שם פעל בין השאר לצדם של ישראל ייבין וגד בן-עמי צרפתי.
את עבודת הדוקטור כתב על "תחביר הפיוט הקדום כיסוד לסגנונו", שעסק בשאלות של תחביר השיר וארגונו כבסיס לבחינה הסגנונית. העבודה נכתבה בהדרכתם של הפרופסורים חיים שירמן וזאב בן-חיים. סיים דוקטורט ב-1973, וזכה בפרס ורבורג של המכון למדעי היהדות.
במסגרת עבודתו בפיוט הקדום הוא פרסם מהדורות מונוגרפיות של טקסטים עבריים וארמיים מן התקופה הקדומה של הפיוט, כמו כן כתב על הלשון השירית המיוחדת של הפיוט ועל שיטת הניקוד הארץ-ישראלי הקדום הטיפוסי לקטעי גניזה של פיוט, כמו כן כתב חיבור מונוגרפי על הרקע החברתי והתרבותי – פיוט ומציאות – שעמד בבסיס עלייתה והתפשטותה של השירה הליטורגית. שימש מרצה באוניברסיטה העברית החל מ-1974. ב-1983 נבחר כחבר האקדמיה ללשון העברית וב-1985 מונה לפרופסור מן המניין בחוג לספרות עברית באוניברסיטה העברית בירושלים.
יהלום שימש כעמית מחקר בדמבארטון אוקס ללימודי ביזנטיון בוושינגטון, וכפרופסור במחלקה ללשונות המזרח הקרוב ותרבותו שבאוניברסיטת הרווארד (פעמיים) וכן במחלקה ללימודי דתות באוניברסיטת ייל ובבית הספר הגבוה ללימודי תרבות של אוניברסיטת קיוטו. שימש עמית מחקר באוניברסיטת קיימברידג' (פעמיים), במכון ללימודים מתקדמים באוניברסיטה העברית (שלוש פעמים), בסמינר התאולוגי היהודי בניו יורק ובמכון ללימודים מתקדמים באוניברסיטת פנסילבניה בפילדלפיה.
יהלום כיהן כראש המחלקה לספרות עברית שבאוניברסיטה העברית, והיה מעורכי כתבי העת תרביץ ו'מחקרי ירושלים בספרות עברית'. זכה בפרס יצחק בן צבי לשנת 2003 על מפעל חיים בחקר יהודי ארץ ישראל ויצירתם הפייטנית. בשנת 2012 זכה יהלום יחד עם חננאל מאק בפרס ביאליק לחכמת ישראל.
רעייתו, ד"ר שלומית יהלום, היא היסטוריונית ועוסקת בחקר יהדות ארצות הברית, בתו של יהודה קיל, עורך פירוש "דעת מקרא". להם חמישה ילדים. בנו, פרופ' אשר יהלום, הוא פיזיקאי המרצה באוניברסיטת אריאל. בנו, פרופ' שלם יהלום, הוא חוקר תלמוד ומתמחה בעולם ההלכה והמנהגים בימי הביניים, ומרצה באוניברסיטת אריאל.
מחקריו > תיאור מחקריו

מחקריו של יוסף יהלום עוסקים בשירת החול והקודש העברית בימי הביניים, והם משתרעים על פני תקופה של כאלף שנה, משלהי הזמן העתיק במאה ה-5 ועד לאחר גירוש ספרד במאה ה-16. הוא מרבה לעסוק במחקריו בנקודות המגע שבין הספרות העברית והספרויות המקבילות. כך הוא עוסק בקשרים בין פיוט קדום והימנולוגיה ביזנטית, יוונית וסורית, בעדויות הקדומות ביותר לשירת הרומנס בספרד כפי שהן עולות מקטעי סיום, כ'רג'ות, של שירי אזור עבריים בספרד ואף במשמעותם של ציוני לחן טורקיים בשירי דבקות מיסטיים. הוא נותן מחילו ליצירתו הדו לשונית, העברית והערבית, בשירה ובפרוזה, של יהודה אלחריזי.
מחקריו > שירת חייו של יהודה הלוי

ספר זה כתב יהלום על הביוגרפיה של יהודה הלוי. בחיבור זה הוא מנסה לחבר בין המקורות הספרותיים, שירת חול וקודש, ובין המקורות הדוקומנטריים, מכתביו האוטוגרפיים של הלוי וכן מכתבים שכתבו אליו ועליו, כל זאת מלבד הגותו כפי שהיא עולה בספר הכוזרי. בין השאר הוא גם בוחן את אוספי השירים, הדיוואנים, בגלגוליהם השונים ועוקב אחר ניסיונות העריכה שהם עברו ואחר השפעתה של העריכה על מבחר השירים ועל הכתובות הערביות שבראשם. הספר כבר מבוסס על הנוסח הביקורתי של דיואן הלוי שהוא מכין לדפוס.
מחקריו > נעימות עות'מאניות, פיוטים עבריים: הרפתקה בין-תרבותית מן המאה ה-16

ספר זה (Ottoman Melodies, Hebrew Hymns: a 16th Century Cross-Cultural Adventure) כתב יוסף יהלום ביחד עם אנדריאס טיצה, הטורקולוג הנודע מווינה, והוא ראה אור בהוצאת האקדמיה ההונגרית למדעים, בודפשט 1995. שם הם זיהו כמה מאות שירים טורקיים שסומנו כלחנים בראש שירי ישראל נג'ארה וחבריו מן המאה השש-עשרה. בשימושם כלחנים הם מהווים עדות קדומה ביותר לקיומם של שירים טורקיים אלה. התופעה ידועה לאחר גירוש ספרד גם מלחנים המבוססים על שירי אהבה ספרדיים הפונים לסניורה, ומשמשים בגלגול דתי כשיר תפילה הפונה אל 'שם נורא'. באופן דומה גם מתגלגלת 'לה בלה מרגריטה' אל תוך שיר דבקות דתי שפתיחתו 'לא באלהא מרגליתא'.
מחקריו > שירת בני מערבא: שירים ארמיים של יהודי ארץ ישראל בתקופה הביזנטית

יהלום כתב את ספרו ביחד עם פרופסור מיכאל סוקולוף, המילונאי. ספר זה מציג לראשונה קורפוס של שירים ארמיים מארץ ישראל הביזנטית. ייחודם של השירים בעממיותם ובשימושם בחיי יום יום בניגוד גמור לשירה הליטורגית הכבדה שנכתבה עברית אשר שימשה בעיקר בבית הכנסת. הספר ראה אור בהוצאת האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים בשנת 1999, וזכה להתעניינות גדולה ולביקורות חשובות בין השאר מכיוון שבשיר פרודי שהיה מיועד כנראה לסעודת פורים, המשורר מתאר בארמית אותנטית מארץ ישראל את סיפור סבלותיו של ישו על הצלב.
מחקריו > מסעי יהודה: חמישה פרקי מסע מחורזים לאלחריזי

ספר זה הוציא יהלום ביחד עם פרופסור יהושע בלאו, איש הערבית היהודית, והוא ראה אור בהוצאת יד יצחק בן-צבי בשנת 2003. בחיבור זה מתפרסמים טקסטים בהם יהודה אלחריזי מספר על מסעו בערי המזרח בראשית המאה השלוש-עשרה. סיפור המסע זכה לכמה עיבודים, ביניהם עיבודים בלטריסטיים בעברית ועיבוד אוטוביוגרפי בערבית יהודית ועוד כמה עדויות נוספות, ביניהן מכתב אוטוביוגרפי המתפרסם בפעם הראשונה. בספר הזה נעשה ניסיון ראשון לרכז את כל העדויות למסעו המרתק של המחבר ועל דרך ההשוואה ללמוד על עולמו של עולה רגל יהודי בימי הביניים.
מחקריו > עבודה: אנתולוגיה של שירה קדומה ליום כיפור

ספר זה (Avodah: an Anthology of Ancient Poetry for Yom Kippur) ערך יהלום ותירגם לאנגלית ביחד עם פרופסור מיכאל שוורץ, חוקר הדתות מאוניברסיטת אוהיו, הספר ראה אור בהוצאת אוניברסיטת פנסילבניה בשנת 2005. בספר תרגמו המחברים לאנגלית מספר פיוטי סדר העבודה קדומים משלהי העת העתיקה. סדרי עבודה הם סוג ספרותי המתאר את תולדות העולם מבריאת העולם ועד בחירת אהרן הכהן ואחר כך את תיאור עבודת הכהן הגדול ביום הכיפורים בבית המקדש.
מחקריו > מחזור ארץ-ישראל – קודקס הגניזה

בספר זה משחזר יהלום על פי כמה עשרות קטעי גניזה שנתפזרו באוספי הגניזה בעולם כולו כמאה דפי קלף מפוארים השייכים למחזור בנוסח ארץ ישראל הקדום ששרידיו הושלכו לגניזה כנראה בעקבות הכיבוש הצלבני עם ירידתם של יהודי ארץ ישראל מצרימה. המחזור הועתק כנראה במאה האחת עשרה, ומכיוון שלא היה בשימוש במשך זמן רב מידי, מצב השתמרותו טוב באופן יחסי. מבחינת הרפרטואר שלו המחזור מיוחד בזה שהוא כולל גם יצירות גדולות מן התקופה שלאחר כיבושי האסלאם, ביניהן יצירותיו של שלמה סולימן אלסנג'ארי. מחזורים מטיפוס קדום יותר שאינם כוללים יצירות שנכתבו לאחר כיבושי האסלאם, משתחזרים והולכים בעבודה משותפת עם בנימין לפלר ועומדים לראות אור בכרך מיוחד 'מחזורי קדמונים'. כאן נבחנות גם העדויות הקודיקולוגיות למעבר של חומרי שיר ארץ ישראליים קדומים לאיטליה וגם לאשכנז בהמשך. 'מחזור ארץ-ישראל' היה ונשאר מכל מקום הקודקס הליטורגי הקדום ביותר בהיקף הזה שהגיע לידינו.
מחקריו > פרקים בתורת השיר לאלעזר בן יעקב הבבלי

חיבורים בתורת השיר, פואטיקה, שהיו מפותחים ביותר בעולם התרבות של שירת ערב, כמעט שלא הגיעו אלינו מפרי עטם של משוררים עבריים. יוצרים עבריים דבקו בפואטיקה הזרה באופן הדוק בכתיבתם השירית, אבל לא נטו משום מה לנסח את כלליה בחיבורים מיוחדים. בספר זה שחזר יהלום את אחד מחיבורי הפואטיקה העברית הבודדים ששרדו. החיבור נכתב במזרח במאה השלוש-עשרה בערבית-יהודית בידי מחבר עברי שהשאיר את רישומו גם בשירה, והוא צירף לו אפרט גדול של מקבילות מעולמה של הפואטיקה הערבית בת הזמן. החיבור חשוב הן להכרת עולמו התרבותי הכללי של המשורר והן להכרת עולמו התרבותי היהודי הניכר בבתי השיר הרבים, הערביים והעבריים, שהוא מכיר ומצטט.
מחקריו > אז באין כול: סדר העבודה הארץ-ישראלי הקדום ליום הכיפורים

בספר זה משחזר יהלום את אחד מסדרי העבודה המונומנטליים הקדומים ביותר והיפים ביותר. הטקסט זוכה לפרסום ראשון, והוא מלווה בפירוש מפורט הכולל מקבילות רבות מעולמה של הספרות החיצונית ומעולמם של מדרשי ארץ-ישראל הקדומים. לחיבור מצורף מבוא מקיף הדן במהלך התפתחותו של הסוג הספרותי הליטורגי גם בזמנים מאוחרים, לאחר שלהי הזמן העתיק ובימי הביניים. עניין מיוחד יש בחיבור האנונימי הזה שלא שרד בכתבי יד מחוץ לגניזה, אבל נזכר בכתביהם של מחברים אשכנזיים שבוודאי עוד הכירוהו. שאלת היעלמותו של חיבור כזה מעל מפת ספרותנו מעוררת כמה וכמה שאלות הנידונות במבוא.