stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צבי אדום חזית
איומים ושימור

צבי אדום חזית מסווג על ידי IUCN במצב השימור "פגיע" (VU) החל מ-1988, מכיוון שהאוכלוסיות הגדולות צומצמו לשרידים הפזורים על פני רוב הטווח ההיסטורי שלו, והוא חווה ירידה גדולה המוערכת בלמעלה מ-30% על פני תקופה של 15–18 שנים (2006-1988). מקורה של הירידה בציד לא חוקי, תחרות עם בעלי חיים מקומיים כדוגמת גמלים ועיזים על מקורות מזון, ואובדן בית גידול למטרות חקלאות או התיישבות אנושית. אף על פי שישנן אוכלוסיות מסוימות באזורים מוגנים שמספריהם גדלים, רובה המכריע של האוכלוסייה העולמית נמצאת מחוץ לאזורים מוגנים שם הם נתונים לאיומים הנזכרים. אם המגמות הנוכחיות יימשכו, ההפצה והמספרים של צבאים אדומי-חזית תחווה כנראה ירידה נוספת עד שמעמדו יגיע לקטגוריה של סכנת הכחדה (EN) או סכנת הכחדה חמורה (CR). עם זאת, כל עוד האזורים המוגנים יחזיקו בלפחות מ-10% מהאוכלוסייה עם מגמות מקומיות יציבות או בעלייה, מצבו של צבי זה יהיה סביר.
נכון להיום כ-15% מכלל האוכלוסייה של צבאים אדומי-חזית מצויה באזורים מוגנים. אזורים מוגנים בולטים הם הפארק הלאומי W (ניז'ר, בורקינה פאסו ובנין), "הפארק הלאומי וואזה" (קמרון), ו"הפארק הלאומי זאקואומה" (צ'אד). תת-המין (או המין) "צבי הוגלין" מוגן ב"פארק הלאומי דינדאר" (סודאן), אך לדברי הסוקרים הפארק אינו נותן הגנה יעילה כל כך, ונוודים מנצלים בעונה היבשה את הפארק למקום מרעה לגמלים ועיזים אשר הורסים את העצים המספקים צל לצבאים. אף על פי שאין תוכניות רבייה רשמיות, יש מספר משמעותי של צבאים אדומי חזית בשבי.
אומדן האוכלוסייה העולמי לצבי אדום חזית נאמד בשנת 1999 בכ-25,000 פרטים מתוכם 4,000-3,000 פרטים של "צבי הוגלין". המעוזים העיקריים של צבאים אדומי-חזית הם בניז'ר (4,000) ומאלי (3,000).
הערות שוליים

↑  צבי אדום חזית באתר הרשימה האדומה של IUCN
| צבאיים |
| --- | --- | --- |
| אנטילופות ערבה | אנטילופות ערבה |  |
| צבי | צבי הנגב • צבי מצוי • צבי הודי • צבי קווייר • צבי רים • צבי ספיקי • צבי הזפק • צבי החול • צבי ארלנג'ר • צבי ערבי |    |
| צבי אמיתי | צבי תומסון • צבי מונגאלה • צבי אדום חזית • צבי הוגלין • צבי אדום |    |
| צבי דק-צוואר | צבי יחמורי • צבי גראנט • צבי סומרינג |    |
| צבי קלארק | צבי קלארק |    |
| צבי ג'ירפי | צבי ג'ירפי |    |
| אנטילופה הודית | אנטילופה הודית |    |
| דלגן | דלגן |    |
| צבי יעלי | צבי יעלי פרז'וואלסקי • צבי יעלי מונגולי • צבי יעלי טיבטי |    |
| סאיגות | סאיגות |    |
| סאיגה | סאיגה |    |
| אנטילופות סבך | אנטילופות סבך |    |
| אוריבי | אוריבי |    |
| צבי הסלעים | צבי הסלעים |    |
| אנטילופה ננסית | דלקרן המושק • אנטילופה מלכותית • אנטילופת בייטס |  |
| דיקדיק | דיקדיק גינתר • דיקדיק קירקי • דיקדיק כסוף • דיקדיק סולט |  |
| דוקרן | דוקרן הסטינבוק • דוקרן הכף • דוקרן שארפי |  |
| אנטילופת ביירה | אנטילופת ביירה |  |
איור של צבאים אדומי-חזית משנת 1894.
צ'ורגו

צ'ורגו (בהונגרית: Csurgó) היא עיר במחוז שומוג' שבדרום מערב הונגריה. מבחינה מנהלית היא מרכז של נפה.
קיימות עדויות על יישוב באזור עוד בתקופה הפרהיסטורית. בתקופת האימפריה הרומית דרכו עבר כביש שמקשר את פאנוניה לים האדריאטי. היישוב הוזכר בכתובים כבר בשנת 1019. תקופה מסוימת הוא היה שייך לצלבנים ואחר כך עבר לשליטת המסדר הריבוני הצבאי של מלטה. לפי המסורת בלה הרביעי, מלך הונגריה נמלט דרך העיירה לאחר הפסד בקרב מוהי. בשנת 1405 זיגיסמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה נתן ליישוב זכויות "עיר שוק". בתקופת הונגריה העות'מאנית היישוב התרוקן מהתושבים.
בתחילת המאה ה-18 העיירה הייתה זניחה והייתה שייכת למשפחת פסטטיקס. הם החליטו לפתח את האזור ועודדו התיישבות באזור. בשנת 1850 צ'ורגו חזרה להיות "עיר שוק". בשנת 1872 היישוב חובר למערכת מסילת ברזל.
כיום העיר מהווה מרכז של נפת צ'ורגו בו ממוקם גם כפר ברזנצה שהוא היישוב השני בגודלו בנפה.
הקהילה היהודית

במקום הייתה קיימת קהילה יהודית. בשנת 1753 בה נולד מרדכי בנט.
ילידי המקום

שמו נאג' (במקור נויהאוז, 1881 – 1940) היה סופר, עיתונאי, עורך יהודי-הונגרי.
ערים תאומות

לצ'ורגו הסכמי ערים תאומות עם הערים הבאות:
צרפת אומל (אנ'), צרפת (מ־1987)
רומניה קריסטורו סקויסק (אנ'), רומניה (מ־1990)
קרואטיה ורסר (אנ'), קרואטיה (מ־1999)
גרמניה היימהאוזן (אנ'), בוואריה, גרמניה (מ־2001)
סלובקיה וראבלה, סלובקיה (מ־2007)
קרואטיה ג'ורג'בץ (אנ'), קרואטיה (מ־2019)
הערות שוליים

↑  "Csurgó testvérvárosi kapcsolatai". csurgo.hu (בהונגרית). Csurgó. נבדק ב-2023-08-04.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007560372305171  LCCN: n88155986  VIAF: 159552959   WorldCat (עם VIAF): 159552959 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בהונגריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קומוניזם מלחמתי

קומוניזם מלחמתי (מרוסית: Военный коммунизм) הייתה מדיניות כלכלית של המפלגה הבולשביקית (קומוניסטית) ברוסיה בתקופת שלטונו של לנין, בין השנים 1918-1921.
אחרי מלחמת העולם הראשונה ומהפכת אוקטובר נכנסה רוסיה למלחמת אזרחים עקובה מדם. המצב הכלכלי היה בכי רע ורעב החל להתפשט בערים הגדולות. על מנת להתמודד עם הרעב החליטה הממשלה הסובייטית לאסור על חקלאים לאגור תבואה וכי כל העודפים יילקחו ויחולקו בערים. על מנת להילחם בתופעה של הסתרת מזון, הקומוניסטים הוציאו להורג במקום כל איכר שנתפס כשהוא מחביא תבואה מעבר למה שנצרך לו ולמשפחתו.
ב־1921 התברר שהשיטה נכשלה טוטלית עקב התנגדות נחרצת של הפועלים והאיכרים, שבאה לידי ביטוי במרידות ובהתקוממויות בכל רחבי רוסיה, ובפרט במרד טמבוב שאירע במחוז טמבוב ובמרד קרונשטאדט שפרץ בבסיס הימי שבקרונשטאדט. לנין הושפע קשות מהמרד בקרונשטאדט שכן הוא היה ידוע כמעוז תמיכה מובהק של המהפכה הקומוניסטית. עם הכניסה לשלבי סיום מלחמת האזרחים ברוסיה, הבולשביקים ובראשם לנין הבינו שלקומוניזם מלחמתי אין עתיד ומיתנו את השיטה הקומוניסטית על ידי פיתוח ה"מדיניות הכלכלית החדשה", הנא"פ.
צלנדורף

ערך זה עוסק ברובע בדרום-מערב ברלין. אם התכוונתם למחוז בעיר אורניינבורג, ראו .
| --- | --- |

 מידע
 עיר:  ברלין
 שטח:  18.83 קמ"ר 
 אוכלוסייה:  58,589 (30 ביוני 2015)
 קואורדינטות:  52°26′02″N 13°15′32″E﻿ / ﻿52.434°N 13.259°E﻿ / 52.434; 13.259
 שכונות נוספות בברלין
    לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה   
 
צלנדורף (בגרמנית: Zehlendorf) הוא רובע בדרום-מערב ברלין, חלק מהרובע המנהלתי שטגליץ-צלנדורף.
היסטוריה

עד לרפורמת הרבעים של ברלין בשנת 2001 היה הרובע, שנוסד ב-1920, בעל מעמד עצמאי. במסגרת הרפורמה הא אוחד רשמית עם שטגליץ לישות מנהלתית אחת. בפועל משתמשים התושבים בשמות הישנים.
בצלנדורף נמצאים כמה משכיות-הטבע והאגמים של העיר ברלין כולה. הוא נחשב לאחד הרבעים העשירים בעיר. ב-2008 היו בה קצת פחות מ-58,000 תושבים.
העיר שדרות היא עיר תאומה של הרובע.
בשנות העשרים של המאה העשרים, התגורר בצלנדורף סופר היידיש הנודע דוד ברגלסון.
פיליפין דה רוטשילד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 בנובמבר 1933 בולון-ביאנקור, צרפת 
 פטירה:  22 באוגוסט 2014 (בגיל 80) הרובע הארבעה-עשר של פריז, צרפת 
 שם לידה:  Philippine Mathilde Camille de Rothschild 
 מדינה:  צרפת 
 השכלה:  הקונסרבטואר הלאומי הגבוה לאמנות הדרמה 
 בן או בת זוג:  ז'אק סרס (1961–?)  ז'אן-פייר דה בומארשה 
 פרסים והוקרה:  קצינה בלגיון הכבוד  קצין מסדר האמנויות והספרות 
 
הברונית פיליפין מתילד קאמיל דה רוטשילד (בצרפתית: Philippine Mathilde Camille de Rothschild; ‏22 בנובמבר 1933 – 23 באוגוסט 2014) הייתה שחקנית תיאטרון צרפתיה ממוצא יהודי, חלק ממשפחת רוטשילד הידועה. בעלת יקב שאטו מוטון רוטשילד. שיחקה בתיאטרון תחת שם הבמה פיליפין פסקל.
קורות חיים

פיליפין נולדה בפריז בירת צרפת לאב יהודי ולאם קתולית. היא הייתה בתו היחידה של סוחר היינות הברון פיליפ דה רוטשילד ונצר לשושלת הבנקאות של משפחת רוטשילד. בזמן לידתה, אמה, אליזבת פלטייה דה שאמביר, הייתה אשתו של היונקר מארק דה בקר-רמי, אציל בלגי. נישואיהם לא צלחו והזוג התגרש ב-1934, אחרי ריב משפטי שכלל איומים של היונקר לחטוף את בתה של אשתו.
בעת היותה בת עשר, היא הייתה עדה לכך שהגסטאפו עצר את אימה, אליזבת דה רוטשילד, שלימים נספתה במחנה הריכוז ראוונסבריק.
ב-1958 היא סיימה את לימודיה בקונסרבטוריון הלאומי הגבוה לאמנות הדרמה בפריז ושיחקה בקומדי פראנסז ביחד עם קתרין דנב. היא גילמה את אחד התפקידים הראשיים בהרולד ומוד, ביחד עם מאדלן רנו בשנים 1980-1973.
היא הכירה את במאי התיאטרון הצרפתי ז'אק סרס (Sereys), והם נישאו בשנת 1961. הם גידלו שלושה ילדים, קאמיל, שנולדה ב-1961; פיליפ, שנולד ב-1963 וז'וליין, שנולד ב-1971; הם השתמשו בשם המשפחה סרס דה רוטשילד. לימים הזוג התגרש, אולם ז'אק סרס נותר במועצת המנהלים של חברת "הברון פיליפ דה רוטשילד". לאחר מכן נישאה פיליפין דה רוטשילד לז'אן-פייר דה בומארשה, סופר וחוקר.
פיליפין דה רוטשילד נכנסה לעסקי היין של אביה בשנות השבעים. כשפיליפ הלך לעולמו ב-1988, ירשה ממנו פיליפין שלוש אחוזות בבורדו: שאטו מוטון רוטשילד (אותו רכש סב-סבה נתניאל דה רוטשילד ב-1853), שאטו ד'ארמאיאק ושאטו קלר-מילון. היא גם התמנתה ליושב ראש ובעלת השליטה בחברת "הברון פיליפ דה רוטשילד". בעת פטירתו של אביה, מכרה החברה 1.3 מיליון ארגזי יין בשנה. בשנת 2000, המכירות כמעט הוכפלו לסך של 2.1 מיליון ארגזים. בה-1999, העפילו המכירות לסביבות ה-155 מיליון דולר.
אחזקות היין שלה כללו את שאטו מוטון רוטשילד, שאטו ד'ארמאיאק, שאטו קלר-מילון, דומן דה לאמבר, ברון ארק, ברון פיליפ דה רוטשילד, מוטון קאדה, אופוס וואן ווינה אלמאויוה.
הונה הפרטי נאמד בזמנו ב-190 מיליון אירו, על פי העיתון לה נובל אקונומיסט. כמו כן, הייתה אבירת לגיון הכבוד.
פסקול חיי

"פסקול חיי" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי עומר אדם. השיר יצא לאור ב-14 בפברואר 2021, על ידי חברת תקליטים NMC, כסינגל ראשון מתוך המיני-אלבום The 8. השיר נכתב והולחן על ידי טליסמאן וגלעד מרקוביץ'.
רקע והכרזה

השיר הוקלט באולפן הקלטות במיאמי, ארצות הברית. השיר יצא לאור כאחד מתוך שלושת השירים החדשים של אדם במיני-אלבומו The 8, אשר מכיל גם חמישה שירים שהודלפו במרוץ השנים ולא יצאו רשמית על ידי אדם. במרכז מילות השיר עומד אדם אשר שר על האישה שנפרדה ממנו ושברה את ליבו. אדם כינה את האישה כ"פסקול חייו".
ביקורות

יוסי חרסונסקי תיאר את שם השיר כ"בחירה נדושה, שחוקה ואקראית". בנוסף כתב כי "הטקסט אינו מיוחד ומובדל מספיק משירים אחרים העוסקים בגברים שבורי לב בגין נטישת האהובה".
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2021)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2021)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2021)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2021)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 13 |  |
|  ישראל | המצעד הרשמי של גלגלצ | 5 |  |
היסטוריית יציאות לאור

| מדינה | תאריך יציאה | פורמט | חברת תקליטים | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| עולם | 14 בפברואר 2021 | הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטלית | NMC |  |
הערות שוליים

↑  אריאל פייגלן, עומר אדם בקליפ חדש: פסקול חיי, באתר ערוץ 7
↑  מאקו מוזיקה, ‏צו שמונה: עומר אדם שם סוף להדלפות עם אלבום חדש, באתר ‏מאקו‏, 14 בפברואר 2021
↑  פסקול חייו: עומר אדם משחרר סינגלים יום אחרי יום ואלבום חדש, פרוגי, 14 בפברואר 2021
↑  עומר אדם פסקול חיי, יוסי חרסונסקי, 14 בפברואר 2021
↑  עומר אדם פסקול חיי, באתר apple (באנגלית)
| עומר אדם |
| --- | --- | --- |
| דיסקוגרפיה | דיסקוגרפיה |  |
| אלבומי אולפן | נמס ממך • ילד טוב ילד רע • מוזיקה ושקט • מודה אני  • אחרי כל השנים • Omer • סוף העולם |  |
| מיני אלבומים | 5 בום! • The 8 • ‏3 • לכאורה • חמישה לילות |  |
| אלבומי הופעה | מהפכה! (Live) • אחרי כל השנים (Live) |  |
| ערכים קשורים | NMC • אסף אטדגי • כוכב נולד |  |
| עומר אדם - שירים |
| --- | --- | --- |
| נמס ממך | "להאבד ברוח" • "אל תבכי" • "את בליבי" • "נמס ממך" • "הופה" |  |
| ילד טוב ילד רע | "מאושרת" • "קסם" • "מיליון נשיקות" • "בואי עכשיו" • "ילד טוב בגוף של ילד רע" • "בניתי עלייך" |  |
| מוזיקה ושקט | "מאמי זה נגמר" • "וואי לי" • "מתקרבת מתרחקת" • "נסיכה" • "כמו בימים" • "כובשת" • "תל אביב" • "תרחמי עליי" • "שקט" • "לבדי" |  |
| מודה אני | "נועצת מבט" • "מהפכה של שמחה" • "אחי" • "אז הלכתי" • "בוקרשט" • "היא רק רוצה לרקוד" • "עצוב לי שזה ככה" |  |
| אחרי כל השנים | "אחרי כל השנים" • "שדות של תירוצים" • "סיפור ישן" • "פוליטיקה וסקס" • "מביט מהצד" • "בסוף הכל חולף" |  |
| 5 בום! | "טמפרטורה" • "תיתן לה פרחים" • "שיר הרווק" • "תגידו לה / אהבה מטורפת" • "יום השישי" |  |
| Omer | "פעם בחיים" • "שני משוגעים" • "חברות שלך" • "אוהבת אותי אמיתי" • "בחורים טובים" • "רחוק מכולם" • "מאושרת בלעדיי" • "תגידי לי שטוב לך" • "חברות שלך 2" • "יעשו לנו כבוד" • "ניפגש בשמחות" • "כתבתי עלייך שיר" • "Beg" • "מים שקופים" • "שגרה מפוארת" |  |
| The 8 | "פסקול חיי" • "מה שנפל מהידיים" |  |
| סוף העולם | "אני" • "התעוררתי עם נמר" • "DXB to TLV" |  |
| חמישה לילות | "מבת ים ועד הנצח" ‏•‏‏ "אקדח" ‏•‏‏ "כסף או דמעות" ‏•‏‏ "לילות וקללות" ‏•‏‏ "רק שלך" |  |
| סינגלים אחרים | "Paradise" • "מזל" • "ככה זה מרגיש להתאהב" • "לא הפסקתי לחפש אותך" • "לרקוד ולזוז" • "לעולם בעקבות השמש" • "הלב שלי" • "יש לנו את הכוח" • "יש דברים שלא עושים" • "שירו של שפשף" • "קוקוריקו" • "תמחל לי" • "הנשיקות שלי" • "על מה בנות חושבות בלילה" • "פרצופים" • "Dale Mami" • "קאקדילה" • "יהיה טוב & מים שקופים" • "תרקוד לנצח" • "ואיך שלא" • "צמוד צמוד" • "ראיתי עולם" • "עברנו הכל" |  |
| השתתפות בסינגלים | "השתגע העולם" |  |
| שירים אחרים | "אהבתי לך" |  |
קוסודמה

קוסודמה
קוסודמה היא דגם נייר המוכן, על פי רוב, באמצעות תפירת יחידות נייר זהות בצורת פירמידה זו אל זו דרך חודן, תוך יצירת מבנה כדורי. לחלופין, מודבקות היחידות הזהות זו לזו. בדרך כלל נתפרות הקוסודמות בסגנון פרחים המקופלים מניירות מרובעים, ולעיתים מוצמדים לתחתיותיהן גדילים לקישוט.
מקור הקוסודמה הוא בתרבות היפנית העתיקה, בה נעשה שימוש בקוסודמות לקטורת ולתערובת פרחי ניחוחות מיובשים. ייתכן כי במקור היו הקוסודמות עשויות מצרור פרחים או מעשבי מרפא ממשיים. המילה עצמה היא הלחם בסיסים של שתי מילים יפניות – "קוסורי" (תרופה) ו"טמה" (כדור). הקוסודמה משמשת כיום בדרך כלל כקישוט או כמתנה.
ההבדל בין קוסודמה לאוריגמי מודולרי הוא בכך שבקוסודמה היחידות תפורות או מודבקות זו לזו, ואילו באוריגמי מודולרי הניירות מקופלים יחדיו. יחד עם זאת, הקוסודמה נחשבת לאוריגמי, אף על פי שהאוריגמי נמנע מטכניקות של השחלת חוט או הדבקת חלקים יחד האופייניות לקוסודמה. זאת, מפני שישנה הכרה בכך שבאוריגמי יפני מסורתי עתיק נעשה לעיתים קרובות שימוש בהדבקה ולקוסודמה ניתן כבוד כאומנות קיפול נייר מסורתית חכמה השייכת למשפחת האוריגמי.
מומחים באוריגמי המודרני, כמו טומוקו פוס, יצרו עיצובי קוסודמה חדשים שהורכבו ללא חיתוך, הדבקה או השחלת חוטים.
פסקי הרא"ש

| --- | --- |

פסקי הרא"ש על מסכת קידושין מהדורת עוז והדר
 מידע כללי
 מאת:  רבי אשר בן יחיאל
 סוגה:  פסקי הלכה תלמוד בבלי
 נושא:  הלכה 
 הוצאה
 הוצאה:  טולידו
 קישורים חיצוניים
 ויקיטקסט:  רבינו אשר על הש"ס
 היברובוקס:  34598
 הספרייה הלאומית:  990051081980205171
 
פסקי הרא"ש (מכונה גם: האשרי) הוא חיבור הלכתי, המסודר כסדר מסכתות התלמוד בבלי. החיבור נכתב בספרד על ידי רבי אשר בן יחיאל (המכונה הרא"ש) בסוף ימיו.
החיבור

חיבור זה נדפס לראשונה על התלמוד בבלי בשנת ה'ר"פ בש"ס ונציה בסוף כרך התלמוד, ומאז הודפס בסוף כל מהדורות הדפסת הגמרא בסוף הספר אחרי התלמוד.
חיבור זה דומה לרי"ף באופן פסיקת ההלכות מתוך הגמרא ותמצות השקלא וטריא שבתלמוד לפני שהוא פוסק את ההלכה וכתב את פירושו רק על ההלכות שהיו רלוונטיות להלכה בתקופתו (מועד, נשים ונזיקין), אך שונה ממנו בזה שמביא את עיקרי פירוש הגמרא במקרה הצורך. במקרים רבים מצטט הרא"ש תחילה את לשון הרי"ף ולאחריו מוסיף הערות שונות, שרבות מהן מבוססות על דברי בעלי התוספות.
החוקרים חלוקים במטרת החיבור, יש שמציגים את הרא"ש כמי ששאף לאחד את ספרות ההלכה הצרפתית-האשכנזית. לשיטתם, בכתיבת פסקיו לתלמוד, פעל הרא"ש להגשמת מטרה זו ללא העדפה מלכתחילה של מסורת אחת על חברתה. לעומת זאת, יש מדגישים את מחויבותו הבסיסית של הרא"ש לתורת רבותיו ואת אופייה הצרפתי-האשכנזי המובהק של יצירתו ההלכתית.
החיבור > הלכות קטנות

במספר נושאים שבהם פסקי הרא"ש מעטים ביחס למסכת שבה נדונו, פסקי הרא"ש מובאים כ"הלכות קטנות". במהדורות התלמוד הנפוצות נדפסו הלכות אלה בסיום מסכת מנחות. הלכות אלה עוסקות בספר תורה, מזוזה, תפילין, ציצית, טומאה, חלה, כלאים ערלה ומקוואות.
השפעתו

רבי יוסף קארו עשה שימוש בפסקיו כבסיס לספרו השולחן ערוך, יחד עם פסקי הרמב"ם והרי"ף, אותם כינה שלושת עמודי הפסיקה שעל פיהם מוכרעת ההלכה, הוא מציין שבמקרה של מחלוקת מכריע כדעת שניים מביניהם. דרך זו של פסיקה הביאה את הרמ"א לחלוק על פסקי השולחן ערוך, ולפסוק כדעת הרא"ש שהייתה מקובלת בדרך כלל ביהדות אשכנז כיוון שהיא מבוססת בעיקרה על טיעוני בעלי התוספות.
פירושים והגהות על החיבור

לחיבור זה נכתבו לאורך הדורות מספר פירושים והגהות:
בנו של רבי אשר, רבי יעקב בעל הטורים כתב על החיבור את "קיצור פסקי הרא"ש" - סיכום תמציתי של פסקיו של אביו, קיצור זה הודפס יחד עם פסקי הרא"ש בסוף ספר התלמוד.
המרכזי שבפירושים הוא "פלפולא חריפתא" (על פסקי הרא"ש בסדר נזיקין) שנכתב על ידי התוספות יום טוב. ושני חיבורים נוספים מאותו מחבר: "דברי חמודות" ו"מעדני יום טוב" למסכתות: ברכות, חולין, ומסכתות קטנות.
פירוש נוסף הוא הגהות אשרי, שנכתב על ידי רבי ישראל מקרמז', הפירוש הוא לקט פסקים מראשוני אשכנז (תוספות, ראבי"ה, אור זרוע, ועוד).
"תפארת שמואל" של רבי שמואל קאיידנובר.
"קרבן נתנאל" של רבי נתנאל וייל.
הגהות של הב"ח.
הגהות של הגר"א.
הערות שוליים

↑  ראו פסקי הרא"ש על מסכת עבודה זרה (פרק א, סימן ז): "ולחשבון זה הייתה שמיטה שנת שבעים ושלש לאלף הששי". ראו גם תוספות יום טוב על מסכת כלאים (פרק ט, משנה ב). וכן עיין בבית יוסף יורה דעה סימן שמא שכתב שפסקי הרא"ש נכתבו לאחר שו"ת הרא"ש, ולכן במקום בו הפסק סותר, הלכה כפסקי הרא"ש.
↑  ניתן להיווכח בכך במהדורת עוז והדר, בה באים דברי הרי"ף שבתחילת דברי הרא"ש בכתב מודגש. וראו ביד מלאכי, כללי הפוסקים, כללי רש"י ותוספות והרא"ש אות כח: "הרא"ש ז"ל ברוב דבריו נמשך אחר הרי"ף ז"ל, אם לא שחולק עליו בפירוש".ושם ס"ק כ"ט בשם מהר"ם פדובה (סי' ט"ל): "דסתם דברי הרא"ש הם דברי הרי"ף, כי הוא הגמרא שלו". ושם סימן ל בשם חוות יאיר (סימן קנט): "כל דברי הרא"ש אינם רק קיצור מדברי התוספות עם קצת תוספת מקצת פוסקים כגון הרמב"ם והרמ"ה, לכן נקוט כללא בידך: אם תלמודך בדברי הרא"ש קשים עליך כברזל, לך נא ראה בדברי התוספות, אולי הם ישלימו חסרונך ויחוורו ספיקותיך".
↑  המשפט העברי, חלק ב'. ואליצור, דיני נזיקין, עמ' 3
↑  הקדמת רבי יוסף קארו לבית יוסף
פסקי הרא"ש בהדפסת עוז והדר
קומונה (איטליה)

כתר מוראלי המשמש קומונות באיטליה
קומונה (באיטלקית: Comune) היא הדרגה הנמוכה ביותר מבין דרגות החלוקה המנהלית של איטליה, ומקביל למועצה אזורית או מועצה מקומית בישראל, אם כי קומונה יכולה לכלול ערים שלמות. לכל קומונה עירייה וראש עירייה או מועצת עיר (לקומונות קטנות יותר).
נכון ל-2014, יש באיטליה 8,057 קומונות כשרק 500 מתוכן בעלות יותר מ-15,000 תושבים. הקומונה הגדולה ביותר היא רומא, בעלת שטח של 1,307.71 קמ"ר ו-2,761,477 תושבים, הקומונה הקטנה ביותר בשטח היא פיארה די פרימארו (Fiera di Primiero) בטרנטינו ששטחה הוא 0.15 קמ"ר בלבד, והקומונה הקטנה ביותר במספר תושביה היא פדזינה (Pedesina) שנכון ל-2013 התגוררו בה רק 36 תושבים.
ב-1861, בעת איחוד איטליה הוקמו 7,720 קומונות, ב-1921 נסק מספרן ל-9,195 ועשור מאוחר יותר, ב-1931 ירד מספר הקומונות ל-7,311. גודל הקומונות ומספרן שונה בכל מחוז ונפה, לדוגמה בעוד שבבארי יש רק 48 קומונות (בממוצע קומונה לכל 32,000 תושבים) הרי שבואל ד'אוסטה יש 74 קומונות (בממוצע קומונה לכל 1,630 תושבים).
למעשה, הקומונה מחולקת לעיתים לדרגות נמוכות אף יותר: פרציונה (Frazione), צירקוסקריציונה (Circoscrizione) ועוד, אולם אלו לרוב חלוקות לצרכים ספציפיים וללא כוח חוקי מעשי רב.
הערות שוליים

↑  המידע באתר הלשכה לסטטיסטיקה האיטלקית
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של איטליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קומונה (צ'ילה)

קומונה (בספרדית: comuna) היא הדרגה השלישית, הנמוכה ביותר מבין דרגות החלוקה המנהלית של צ'ילה, ומקביל למועצה אזורית או מועצה מקומית בישראל, אם כי קומונה יכולה לכלול ערים שלמות. באזורים מאוכלסים בצפיפות, דוגמה סנטיאגו דה צ'ילה, ולפראיסו וקונספסיון מחולק אגד הערים למספר קומונות. ולהפך, באזורים דלילי אוכלוסין יכולה הקומונה להשתרע על שטח כפרי נרחב יחד עם כמה יישובים שגודלם יכול לנוע מכפרים לעיירות ועד ערים.
קומונה נשלטת על ידי גוף הנבחר בבחירות ישירות הקרוי מועצה מוניציפלית (concejo municipal), הכולל ראש עירייה (alcalde) וחברי מועצת העיר (concejales), לתקופה של ארבע שנים. מנהלת השירותים של הקומונה קרויה רשות מקומית (municipalidad) ושוכנת במשרדים של ראש העירייה (alcaldía). על פי חוק הצ'יליאני יכולה רשות מקומית אחת לנהל יותר מקומונה אחת, אף שבפועל קיימת רשות מקומית אחת בלבד, זו של הקומונה קאבו דה אורנוס (Cabo de Hornos) שמנהלת גם את הקומונה של אנטארקטיקה (comuna de la Antártica). שתיהן ביחד מהוות את הפרובינציה אנטארקטיקה צ'ילנה.
346 הקומונות של צ'ילה מקובצות ל-56 פרובינציות (provincias), שבתורן מקובצות ל-16 מחוזות צ'ילה (regiones).
הערות שוליים

↑  חוק מספר 19,726
צ'ארמיון ון וויגנד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  4 במרץ 1896 שיקגו, ארצות הברית 
 פטירה:  9 ביוני 1983 (בגיל 87) ניו יורק, ארצות הברית 
 לאום:  ארצות הברית
 מקום לימודים:  קולג' ברנרד 
 תקופת הפעילות:  1911–1983 (כ־72 שנים) 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  ציור
 הושפעה על ידי:  פיט מונדריאן 
 פרסים והוקרה:  פרס שדולת הנשים למפעל חיים בתחום האמנות (1982) 
 
צ'ארמיון ון וויגנד (באנגלית: Charmion Von Wiegand;‏ 4 במרץ 1896 – 9 ביוני 1983) הייתה ציירת, עיתונאית ואוצרת אמריקנית.
ביוגרפיה > ילדותה ונעוריה

וון וויגנד נולדה ב-4 במרץ 1896 בשיקגו לאינז רויס, ציירת, ולקארל וון וויגנד, עיתונאי אמריקני יליד גרמניה. במסגרת עבודתו של אביה, המשפחה התגוררה במקומות שנים בילדותה ונעוריה של וון וויגנד: אריזונה, פלורידה, סן פרנסיסקו וברלין. לימודיה של וון וויגנד בסן פרנסיסקו והיכרותה עם הצ'יינטאון שם הראו סימנים מוקדמים להתעניינותה בתרבות המזרח אסייתית, שממנה היא הושפעה רבות ביצירותיה.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

וון וויגנד עזבה את ברלין בשנת 1915 ועברה לניו יורק כדי ללמוד במכללת ברנרד לשנה אחת. לאחר מכן המשיכה את לימודיה באוניברסיטת קולומביה, שם למדה עיתונאות אך גם הגבירה את התעניינותה בהיסטוריה של האמנות, בדגש על אמנות ימי ביניימית ואומנות מזרח אסייתית. וון וויגנד לא סיימה את התואר הראשון שלה בקולומביה, אך היא המשיכה ללמוד שם קורסים באמנות ותיאטרון מתוך שאיפה להיות מחזאית. בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20 היא התחתנה, עברה לקונטיקט וחיה כעקרת בית ממעמד גבוה. היא צברה חברים שונים מתחום האומנות בתקופה זאת והחלה לצייר בעצמה בשנת 1926, בעקבות שיחה עם אחד מחבריה הקרובים הצייר ג'וזף סטלה. זמן קצר לאחר מכן בעלה עבר לגרמניה והם התגרשו, אך נשארו קרובים כל חייהם. בשנת 1929 נסעה לטיול במוסקבה ונשארה שם ככתבת בסוכנות הידיעות של הרסט. בזמן שהותה במוסקבה היא שיפרה את יכולותיה כציירת. ב-1932 היא חזרה לניו יורק והתחתנה עם העיתונאי ג'וזף פרימן. בשנים לאחר מכן היא עסקה בעיתונאות וכתבה בעיקר על אומנות עולמית ואמריקנית לעיתונים ומגזיני אומנות שונים. בשנים אלו היא צברה עוד חברויות וקשרים עם אומנים. בין 1940 ל-1941 היא עבדה עם קארל הולטי על פרויקט שעוסק בהיסטוריה של האומנות האבסטרקטית, אך פרויקט זה לא הושלם לעולם.
ביוגרפיה > ההיכרות עם מונדריאן והנאו-פלסטיציזם

ב-1941 הולטי ארגן לוון וויגנד פגישה עם הצייר המודרני פיט מונדריאן. מונדריאן הותיר בה רושם כבר מהפגישה הראשונה, ולאחר זמן מה הם נהפכו לחברים קרובים. היא תרגמה את כתביו מהולנדית לאנגלית, ובהשפעתו היא עברה מציור נופים לאומנות אבסטרקטית ולמדה נאו-פלסטיציזם. באותה תקופה היא גם אצרה ביחד עם סטפן ליונס את התערוכה והקטלוג masters of abstract art במרכז לאומנות של הלנה רובינשטיין בניו יורק שכללה יצירות של אומנים מודרניים אירופאים ואמריקאים, ואף הציגה את תערוכת הסולו הראשונה שלה בניו יורק בגלריית רוז פריד. ב-1943 פרסמה את המאמר המשמעותי הראשון על מונדריאן בארצות הברית תחת הכותרת "המשמעות של מונדריאן" ב The Journal of Aesthetic. כשנה לאחר מכן, ב-1 בפברואר 1944, מונדריאן מת, ולאחר מותו היא החליטה להקדיש את כל זמנה לציור. הרבה מיצירותיה האבסטרקטיות באותה התקופה הושפעו בבירור ממונדריאן וכן גם מן הנאו-פלסטיציזם שלו. עד סוף שנות ה-40 וון וויגנד ארגנה תערוכות רבות בגלריית רוז פריד, ביניהן גם כמה תערוכות סולו שלה וכמה תערוכות שכללו יצירות של מונדריאן.
ביוגרפיה > ההתעמקות בתרבות האסייתית

מעט לאחר מותו של מונדריאן וון וויגנד החלה לקרוא לעומק כתבים תאוסופיים, שהתעניינו בין השאר במונדריאן, קנדיסקי ועוד סוריאליסטים. במהלך הקריאה התפתח אצלה עניין רב בבודהיזם הטיבטי. עניין זה התעצם כאשר וון וויגנד קיבלה מאיברם לאסאוו תרגום של "סוד הפרח המוזהב: ספר סיני של חיים" שעוסק בבודהיזם הטיבטי. אז השקיעה בתחום האומנות הבודהיסטית-טיבטית וביצירותיה החלו להופיע סמלים בודהיסטים כמו סטופות ומנדלות. עוד השפעות מזרח-אסייתיות החלו להופיע באומנותה כאשר כמה שנים מאוחר יותר היא קיבלה מבעלה עותק של "אי צ'ינג", ספר פילוסופיה סיני עתיק, ובעקבותיו גם סמלים מהספר הזה מצאו מקום ביצירותיה. בשנות ה-60 של המאה ה-20 היא פגשה פליטים טיבטים שהביאו עימם טקסטים טיבטים וציורים. בעקבותיהם היא החליטה להריץ כמה תערוכות של אמנות טיבטית בשנים אלה. ההתעסקות שלה בתרבות זו נמשכה גם בעשור הבא ובמהלך שנות ה-70 וון וויגנד המשיכה לעסוק באמנות טיבטית וללמוד אותה, והיא אפילו ביקרה בטיבט ואף ראיינה את הדלאי לאמה. בשנת 1967 היא הכירה נזיר בודהיסטי ופליט טיבטי בשם קיונגלה ראטו, ולקחה אותו תחת חסותה. היא לימדה אותו כיצד לחיות בניו יורק והוא עבד אצלה בסטודיו. בשנת 1975 ראטו הקים את המרכז הטיבטי בניו יורק.
ציוני דרך בולטים

ב-1962 יצירותיה הופיעו בתערוכה במוזיאון לאומנות מודרנית ובמוזיאון וויטני לאמנות אמריקאית. בשנת 1978 סה רוזר ראיין אותה עבור סרט דוקומנטרי שהוא עשה עליה ובשנת 1980 היא נבחרה לאקדמיה האמריקנית לאמנות וספרות.
מותה

וון וויגנד נפטרה בשנת 1983 בניו יורק והורישה את כל יצירותיה לקיונגלה ראטו.