stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ולרי בלנקי
ביוגרפיה

בלנקי נולד וגדל בבאקו, אזרבייג'ן למשפחה יהודית.
באליפות העולם שנערכה בשטוטגרט באוקטובר 1989 זכה בלנקי במדליית זהב בתחרות הקבוצתית.
באליפות העולם שנערכה באינדיאנפוליס בשנת 1991 זכה בלנקי בשתי מדליות זהב, בתחרות הקבוצתית ובתרגיל סוס סמוכות.
באליפות העולם שנערכה בפריז באפריל 1992 זכה בלנקי במדליית ארד, בתרגיל מקבילים. נוסף לכך, הוא סיים במקום תשיעי בתרגיל סוס סמוכות. שלושה חודשים לאחר מכן, באולימפיאדת ברצלונה (1992) הוא זכה בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב בתחרות הקבוצתית (585.400 נק'), לפני סין (583.750 נק') ויפן (578.250 נק') ומדליית ארד בתחרות קרב רב (58.625 נק'), אחרי ויטלי שרבו (59.025 נק') וגריגורי מיסוטין (58.925 נק'), שלושתם מהמשלחת המאוחדת. נוסף לכך, הוא סיים פעמיים במקום חמישי בתרגיל טבעות (9.825 נק') ובתרגיל מתח (9.787 נק') ובמקום שביעי בתרגיל סוס סמוכות (9.250 נק').
מאחר שלא הייתה באזרבייג'ן פדרייצת התעמלות הוא התחרה באליפות העולם שנערכה בברמינגהאם בשנת 1993 תחת הדגל האולימפי וזכה בפעם השנייה ברציפות במדליית ארד, בתרגיל מקבילים. נוסף לכך, הוא סיים במקום שישי בתחרות קרב רב ובמקום שמיני בתרגיל סוס קפיצות.
בשנת 1994 קיבל בלנקי אזרחות גרמנית ובאליפות העולם שנערכה בבריזביין, אוסטרליה באפריל אותה שנה הוא זכה במדליית ארד בתרגיל טבעות. נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי בתחרות קרב רב (56.312 נק'), אחרי ויטלי שרבו שסיים שלישי (56.350 נק'), במקום שביעי בסוס סמוכות.
באליפות העולם שנערכה באצ'יזן, מחוז פוקואי, יפן בשנת 1995 סיים בלנקי במקום חמישי בתחרות קרב רב.
באולימפיאדת אטלנטה (1996) סיים בלנקי בתחרות קרב-רב במקום שישי ובתחרות הקבוצתית הוא סיים במקום שביעי.
באליפות העולם שנערכה בלוזאן, שווייץ בשנת 1997 זכה בלנקי בפעם השנייה במדליית זהב, בתרגיל סוס סמוכות. נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי בתרגיל טבעות.
באליפות העולם שנערכה בטיינג'ין, סין בשנת 1999 זכה בלנקי בפעם השנייה במדליית זהב, בתרגיל סוס סמוכות. נוסף לכך, הוא סיים במקום שיש בתרגיל סוס סמוכות.
לאחר שפרש מספורט תחרותי החל בלנקי לאמן התעמלות מכשרים, כולל את מרסל נגוין סגן אלוף האולימפי בקרב-רב (לונדון 2012).
בשנת 2015 נכנס בלנקי להיכל התהילה של ההתעמלות, כמתעמל מאזרבייג'ן.
התפלגות היפרגאומטרית

|  מאפיינים |
| --- | --- |
 פרמטרים:   N\in 0,1,2,3,\dots \,  D\in 0,1,\dots ,N\,  n\in 0,1,\dots ,N\,
 פונקציית הסתברות (pmf):   {{{D \choose k}{{N-D} \choose {n-k}}} \over {N \choose n}}
 תוחלת:   nD \over N
 סטיית תקן:   {\sqrt {n(D/N)(1-D/N)(N-n) \over (N-1)}}
 שונות:   n(D/N)(1-D/N)(N-n) \over (N-1)
 פונקציה יוצרת מומנטים (mgf):   {\frac {N-D \choose n}{N \choose n}}\,_{2}F_{1}(-n,\!-D;\!N\!-\!D\!-\!n\!+\!1;\!e^{t})
 צידוד:   {\frac {(N-2D)(N-1)^{\frac {1}{2}}(N-2n)}{[nD(N-D)(N-n)]^{\frac {1}{2}}(N-2)}}
 גבנוניות:   \left[{\frac {N^{2}(N-1)}{n(N-2)(N-3)(N-n)}}\right]  \cdot \left[{\frac {N(N+1)-6N(N-n)}{D(N-D)}}\right].
התפלגות היפרגאומטרית היא התפלגות של המשתנה המקרי הבדיד הסופר את ההוצאות המוצלחות (ללא החזרה וללא חשיבות סדר) שיצאו בקבוצה חלקית, כאשר ידוע מספר ההצלחות האפשריות בסדרת הניסויים כולה. הסימון  \ X\sim HG(N,D,n) מתאר שהמשתנה המקרי  \ Xמתפלג היפרגאומטרית עם הפרמטרים  D, N ו- n, אם הוא סופר את מספר ההצלחות ב- n הניסויים הראשונים (ללא החזרה) מתוך  N, כשידוע שבסדרת הניסויים כולה היו  D הצלחות פוטנציאליות.
כך לדוגמה, התפלגות זו מתארת את מספר הכדורים הלבנים שמתקבלים כאשר מוציאים  n כדורים מכד שיש בו  N כדורים, ומתוכם יש  D כדורים לבנים.
ההסתברות לכך ש-  \ X=k היא  P\left(X=k\right)={\frac {{D \choose k}{N-D \choose n-k}}{N \choose n}}.
שם ההתפלגות

היחס  {\frac {P\left(X=k+1\right)}{P\left(X=k\right)}}={\frac {(D-k)(n-k)}{(k+1)(N-D-n+k+1)}} מבטא סדרה היפרגאומטרית, ומכאן שמה של ההתפלגות.
דוגמאות ויישומים

אחת הדוגמאות הנפוצות לשימוש בהתפלגות היפרגאומטרית היא הוצאת כדורים מכד ללא החזרה.
בדוגמה ישנו כד עם D כדורים בצבע א' ו-S כדורים בצבע ב' ומוציאים n כדורים מהכד ללא החזרה, כדי לחשב את המשתנה המקרי של מס' הכדורים מצבע א' שייצאו מהכד יש להציב את הנתונים בנוסחה כאשר  N=D+S, ושאר הנתונים בהתאמה.
התפלגויות קשורות

|  | עם החזרה | בלי החזרה |
| --- | --- | --- |
| מספר הצלחות מתוך מספר הוצאות | התפלגות בינומית | התפלגות היפרגאומטרית |
| מספר הוצאות עד מספר הצלחות | התפלגות בינומית שלילית | התפלגות היפרגאומטרית שלילית |
| התפלגויות |
| --- | --- | --- |
| התפלגויות בדידות כלליות | אחידה בדידה • בינומית • מולטינומית • בינומית שלילית • ברנולי • גאומטרית • היפרגאומטרית • היפרגאומטרית שלילית • מנוונת • פואסון |  |
| התפלגויות רציפות כלליות | אחידה רציפה • בטא • גמא • לוג-נורמלית • מעריכית (אקספוננציאלית) • נורמלית (גאוסית) • לפלס • משולשת • פארטו • ריילי • קושי • כי בריבוע • חצי המעגל של ויגנר • התפלגות טרייסי-וידום |  |
| התפלגויות בפיזיקה סטטיסטית | בולצמן • בוז-איינשטיין • מקסוול-בולצמן • פרמי-דיראק • זטא |  |
| התפלגויות נוספות | התפלגות t • התפלגות F • ארלנג • וייבול • לוגיסטית |  |
| סוגי התפלגויות | בדידה • רציפה • מותנית • נורמלית מוכללת • זנב עבה • לא פריקה • משותפת |  |
וורטון (נמל תעופה)

וורטון (באנגלית: Warton Aerodrome‏, יאט"א: WRT, ‏קוד ICAO‏: EGNO) הוא נמל תעופה הממוקם ליד הכפר וורטון שבמישור פלייד, לנקשייר, אנגליה. נמצא 11 ק"מ מערבית לפרסטון (בירת מחוז לנקשייר).
כיום משמש שדה התעופה מתקן מרכזי לניסויים ופיתוח של חטיבת "צבא אוויוניקה ומידע" של חברת BAE סיסטמס. הוא חלק מהאזור המסחרי של לנקשייר.
לשדה התעופה אישור CAA (אנ') (מספר P748) אשר מאשר העברת נוסעים ציבורית והדרכות טיסה כפי שאושרו ברישיון "BAE Systems (Operations) Limited"
היסטוריה

בשנת 1940 נבנו מסלולי שדה תעופה בוורטון. המטרה הייתה שישמש שדה תעופה חלופי או משלים עבור בסיס "RAF Coastal Command" (מבנה ארגוני שהיה קיים בעבר (1936-1969) בתוך חיל האוויר המלכותי), שב"סקויירס גייט", בלקפול.
הוא שימש את חילות האוויר של צבא ארצות הברית (USAAF) בזמן מלחמת העולם השנייה תוך שהוא משרת אלפי כלי טיס בדרכם לשירות בבריטניה, צפון אפריקה, המזרח התיכון וברחבי אירופה.
בשנת 1944 גרמה התרסקות מפציץ מסוג B-24 שהמריא מהשדה לאסון האווירי בפרקלטון.
לאחר המלחמה הוא הפך להיות בסיס של חיל האוויר המלכותי.
בשנת 1947 השתלטה על שדה התעופה חברת אינגליש אלקטריק(אנ') ובשנת 1948 העבירה לשם את משרדיה הראשיים.
שנת 1960 התמזגה אינגליש אלקטריק עם יצרנים מרכזיים נוספים בבריטניה, והאתר כונה "British Aircraft Corporation Site" (‏BAC).
בשנת 1977 הולאם BAC ומוזג עם "Hawker Siddeley" ועם "Scottish Aviation" ויחד נקראה החברה החדשה "British Aerospace"‏ (BAe). בשנת 1981 הופרטה BAe ושמה שונה לBAE סיסטמס בשנת 1999.
האתר משמש שדה ניסוי עבור מספר כלי טיס מובילים כגון: קנברה(אנ'), אינגליש אלקטריק לייטנינג, TSR-2 (אנ'), יגואר(אנ'), טורנדו, הוק(אנ') ויורופייטר טייפון.
ולאדיסלאבה חומס

| --- | --- |

ולאדיסלאבה חומס תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  18 ביולי 1895 רפובליקת פולין 
 פטירה:  28 באוגוסט 1966 (בגיל 71) 
 מדינה:  פולין 
 מידע חסידת אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסידת אומות העולם (15 במרץ 1966)  צלב ההצטיינות המוזהב 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  ולאדיסלאבה חומס
 
ולאדיסלאבה חומס (בפולנית: Wladyslawa Chomsowa;‏ 1895 – 28 באוגוסט 1966) הייתה חסידת אומות העולם מפולין שקשרה את גורלה עם מדינת ישראל.
קורות חיים

ולאדילבה גדלה בפולין בדרוהוביץ. בנערותה היו לה ידידים צעירים יהודים מפיהם שמעה על תנועות הנוער הציוניות. היא הייתה חברה במועצת העיר של דרוהוביץ ועמדה בראש מחלקת הסעד. במסגרת עבודתה סייעה ליהודים עניים והתעניינה בהם ובבעיה היהודית. נחשבת לאישה הראשונה שעמדה לבחירה למועצת העיר וכמו כן הייתה פעילה באיגוד הנשים בעיר. ב-1934 ביקרה בארץ ישראל עם בעלה. בני הזוג ערכו סיורים ברחבי הארץ והתעניינו במיוחד בבעיות היישוב היהודי, בבעיות רווחה ובארגוני נשים כגון, ויצו והדסה. עם חזרתה לפולין כתבה מאמרים והרצתה על ארץ ישראל. לאחר שעברה עם בעלה ובנה ללבוב היא הצטרפה למפלגה הדמוקרטית ובהמשך נבחרה ליו"ר המפלגה בעיר. חומס הייתה עדה לעליית האנטישמיות בפולין. היא לחמה נגד אפליית הנומרוס קלאוזוס של סטודנטים יהודים באוניברסיטאות בפולין, ואף השתתפה בהלווית המונים שנערכה לסטודנט יהודי צעיר שנרצח ב-1937 בלבוב. פעילותה להפסקת גילויי האנטישמיות גררו איומים על חייה וגם בעלה סולק מהצבא הפולני.
פועלה בתקופת השואה

במלחמת העולם השנייה כבש הצבא הסובייטי את לבוב ובעלה גויס מחדש אך נמלט יחד עם בנה לבריטניה והצטרף בהמשך ללחימה נגד הגרמנים ונפל בשבי. בנה הצטרף לכוחות בעלות הברית כטייס בחיל האוויר המלכותי. חומס נאלצה למצוא מקומות מסתור מאחר שהרוסים רדפו גם את נשות הקצינים שהתגייסו לצבא הפולני. בהמשך הצטרפה למחתרת הפולנית. באותה עת החלו להגיע פליטים יהודים מפולין ללבוב ובמסגרת פעילותה המחתרתית ארגנה עבורם קורסים ללימוד השפה הרוסית. ביוני 1941 לאחר הפלישה הגרמנית למזרח פולין ולברית המועצות נערך פוגרום ביהודי לבוב ויהודי העיר רוכזו בגטו. חומס הנהיגה את סניף לבוב של הארגון המחתרתי ז'גוטה שסייע ליהודים בתקופת הכיבוש הנאצי. חומס אספה תרומות והקימה קרן סיוע ליהודים. בנוסף פעלה לזיוף מסמכים כדי להקנות זהות ארית בדויה ליהודים שגרו מחוץ לגטו לבוב. היא סייעה ליהודים בגטו ומחוץ לגטו בדרכים נוספות, כגון מציאת מסתור והענקת טיפול רפואי. חומס דאגה להסתרת ילדים יהודים שהועברו לידיה בקרב משפחות פולניות ובבתי יתומים ודאגה לבקרם. על מנת שלא להיתפס נהגה לשנות את שמה ואת כתובתה מדי פעם. כשהחמיר המצב בגטו היא דאגה להבריח ילדים ומבוגרים יהודים דרך תעלות ביוב ובעגלות אשפה.כ-60 ילדים יהודים היו תחת חסותה.
לגרמנים נודע שבעלה ובנה בבריטניה לוחמים נגד הנאצים, ולכן הייתה חומס מבוקשת ונעה בין מקומות מסתור. בנובמבר 1943 נאלצה לעבור לוורשה. בנה נהרג במלחמת העולם השנייה במסגרת שירותו בחיל האוויר המלכותי.
לאחר המלחמה

בסיום המלחמה נודע לה שבנה נהרג. היא עזבה לצרפת ושם פגשה בבעלה ששוחרר מהשבי הגרמני. בצרפת הוא חלה במחלה ממארת ונפטר. לאחר פטירתו עברה ללונדון ונאלצה לעבוד בעבודות כפיים לפרנסתה. כמה מניצוליה שעלו לישראל, ואיתרו אותה, שכנעו אותה לעלות לארץ והבטיחו לסייע לה. במכתב שנשלח אליה ב-14 באוקטובר 1964 נתבשרה שהחל מחודש דצמבר יעמוד לרשותה חדר בבית הורים ולכן היא יכולה להתחיל בסידורים הנדרשים על מנת להגיע לישראל. היא נענתה להזמנתם ובאחרית ימיה התגוררה בחיפה בבית הורים "כרמל" בחיפה.
הנצחה

היא כונתה על ידי ניצוליה "המלאך מלבוב". ב-1966 העניק יד ושם לחומס את התואר "חסידת אומות העולם". היא ביקרה בישראל ונטעה עץ ביד ושם. במסגרת מיזם "חסד אחרון" (מיזם משותף ל"יד ושם" ושב"כ שנערך במהלך 2021, ובמסגרתו אותרו קבריהם של חסידי אומות העולם שגרו ונקברו בישראל ונאסף אודותם מידע רב), נחקר גם סיפורה של ולאדיסלבה ואותר קברה בבית הקברות הלטיני בחיפה.
לקריאה נוספת

.Drzewieniecki, Joanna, ed. Dance with Death: A Holistic View of Saving Polish Jews During the Holocaust. Hamilton Books, 2019
כרמלי, עמוס. "המלאך מלמברג" לפגישה עם ניצוליה, עיתון דבר, 10.1.1961.
פינצ'סקי גרשון, "חסד אחרון: סיפורם של חסידי אומות העולם בישראל", ירושלים: יד ושם, 2023, עמ' 38.
הערות שוליים

1 2  The Righteous Among the Nations Database, Choms Władysława, Yad Vashem
1 2 3  באומינגר, אריה, חסידי אומות העולם: דמויות מימי השואה, עם עובד, 1978, עמ' 117-121
1 2  מרכז המידע אודות השואה, חומס, ולדיסלוה (1891-1966), באתר יד ושם
↑  מרכז המידע אודות השואה, החוקר אליהו יונס על יהודי לבוב במחתרת וביערות, באתר יד ושם
↑  מכתב מאת א. רייס אל גב' חומס, 14 אוקטובר 1964, בתוך תיק חסידי אומות העולם מס' M.31.2/6, ארכיון יד ושם, ירושלים.
↑  אור הלר, "חסד אחרון": המבצע של שב"כ ויד ושם להנצחת חסידי אומות העולם, באתר חדשות 13, 7 באפריל 2021
קברה בבית הקברות הלטיני בחיפה
ולרי ברומל

ולרי ניקולייביץ' ברומל (14 באפריל 1942 - 26 בינואר 2003, מוסקבה) אתלט סובייטי ממוצא גרמני. היה אלוף אולימפי ושיאן עולם בקפיצה לגובה. נחשב אחד מטובי הקופצים לגובה בכל הזמנים.
ביוגרפיה

נולד בכפר טולבוזינו שבמחוז צ'יטה, לאב ממוצא גרמני ולאם רוסיה. שני הוריו היו גאולוגים. בשנת 1952 עברה המשפחה לעיר רוסטוב על הדון וב-1954 לוורושילובגרד שבמזרח אוקראינה. בגיל 18, כשעוד לא היה מוכר כלל בעולם הספורטיבי, השתתף במשלחת הסובייטית לאולימפיאדת רומא (1960). הוא הפתיע את כל המומחים כשזכה במדליית הכסף והקדים את אלוף העולם והמועמד לניצחון, האמריקאי ג'ון תומאס.
כעבור שנה, ביוני 1961, שבר ברומל את שיאו העולמי של תומאס והעמיד אותו על גובה של 2.23 מ'.
ברומל המשיך ושיפר את השיא העולמי עוד חמש פעמים כשבפעם האחרונה, ביולי 1963 קבע גובה של 2.28 מ'. שיא שהחזיק מעמד שבע שנים. באולימפיאדת טוקיו (1964) זכה במדליית זהב.
שליטתו בענף הייתה מוחלטת. בכל חמש העונות שבין 1961 ו-1965 דורג במקום הראשון ברשימת קופצי הגובה של התאחדות האתלטיקה הבינלאומית, הישג ללא תקדים שלא נשבר עד היום. באותן חמש שנים הוא נוצח רק ארבע פעמים, כאשר בכל אותן פעמים הוא נוצח בגין מספר פסילות בקפיצות המוקדמות. למעשה, בתחרויות בהן השתתף - איש מעולם לא הצליח לקפוץ גבוה ממנו.
הקריירה הספורטיבית של ברומל הסתיימה באוקטובר 1965 לאחר שנפצע קשה בתאונת אופנוע ונזקק ל-29 ניתוחים במשך שלוש שנים. לאחר שהחלים ניסה לחזור לקריירה ספורטיבית אך ללא הצלחה. לאחר שפרש מפעילות, עבר ברומל לכתיבה של ספרים, מחזה ואף ליברית לאופרה. נפטר ב-2003 לאחר מחלה ממושכת.
ברומל הביא למיצוי מקסימלי את סגנון "גלילת הבטן" שהיה מקובל בזמנו. מלבד כישרונו, היה החידוש שלו בכך שהוא הגביר את מהירות ההרצה לעומת מה שהיה מקובל לפניו. למרות המתיחות ששררה אז בין ברית המועצות ובין ארצות הברית באותן שנים בפוליטיקה ובספורט, יצאו מאמני אתלטיקה אמריקאים לברית המועצות כדי לנסות וללמוד את הסודות של ברומל. אבל, ניסיונם היה לשווא שכן, לאחר ניצחונו של דיק פוסברי באולימפיאדת מקסיקו (1968) בקפיצה לגובה בעזרת סגנון הקפיצה המהפכני שפיתח ושנקרא מאז על שמו, עברו רוב הקופצים לגובה לסגנון החדש שהוכח כעדיף. ב-1989 הוא עזב את המפלגה הקומוניסטית ובחר להתנצר.
הערות שוליים

↑  https://www.sports.ru/tribuna/blogs/sports_legendi/821599.html
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810652742505606  BnF: cb16564555q (data)  GND: 1062224027  World Athletics: 14351787  ISNI: 0000 0000 5531 1667  LCCN: no96010536  NKC: jn19990210134  VIAF: 42424533   WorldCat (עם VIAF): 42424533
ויקטור דה סאבאטה

| --- | --- |

 לידה:  10 באפריל 1892 טריאסטה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  11 בדצמבר 1967 (בגיל 75) סנטה מרגריטה ליגורה, איטליה 
 מוקד פעילות:  מילאנו 
 סוגה:  אופרה, מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  איטלקית 
 חברת תקליטים:  דויטשה גרמופון 
 victordesabata.it
 פרופיל ב-IMDb
 
ויקטור דה סאבאטה (באיטלקית: Victor de Sabata;‏ 10 באפריל 1892 – 11 בדצמבר 1967) היה מנצח ומלחין יהודי איטלקי.
ויקטור דה סאבאטה מוכר ברבים כאחד החשובים והמכובדים בין מנצחי האופרה של המאה ה-20, בייחוד בזכות ביצועי ורדי, פוצ'יני ווגנר שלו. הוא נודע גם בפרשנויותיו למוזיקה תזמורתית. כמוהו כבן-זמנו, וילהלם פורטוונגלר, דה סאבאטה ייחס להלחנה יתר חשיבות מלניצוח, אבל ההכרה בת-הקיימא שהשיג כמנצח עלתה על זו שנחל כמלחין. סופרים ומבקרים שונים קשרו כתרים לדה סאבאטה כמתחרה בארטורו טוסקניני על תואר גדול המנצחים האיטלקים במאה העשרים
חייו

דה סאבאטה נולד בטריאסטה, אז חלק מן האימפריה האוסטרו-הונגרית וכיום באיטליה. אביו הקתולי, אמדיאו דה סאבאטה, היה מורה לשירה ומנצח מקהלה ואמו, מוזיקאית חובבת מוכשרת, הייתה יהודיה. דה סאבאטה החל לנגן בפסנתר בגיל ארבע ובגיל שש חיבר גאבוט לפסנתר. לימודי המוזיקה הרשמיים שלו החלו אחרי שמשפחתו עברה למילאנו בסביבות 1900. במילאנו למד דה סאבאטה בקונסרבטוריון על שם ג'וזפה ורדי, שם הצטיין בפסנתר, כינור, תאוריה, הלחנה וניצוח, וסיים את לימודיו בהצטיינות יתרה בהלחנה, פסנתר וכינור. בשנת 1911 ניגן בתזמורת תחת שרביטו של ארטורו טוסקניני ובהשפעתו גמר אומר להיות למנצח.
בשנת 1918, בן 26, התמנה דה סאבאטה למנצח האופרה של מונטה קרלו, עמה העלה מגוון יצירות משלהי המאה ה-19 ומראשית המאה ה-20 וזכה לשבחים מפי מוריס ראוול. דה סאבאטה היה למנהל המוזיקלי של לה סקאלה במילאנו, משרה בה התמיד למשך יותר מ-20 שנה. סגנון ניצוחו הנמרץ ומלא החיים הניע צופה אחד לתאר את הופעתו בעת הניצוח כ"הכלאה בין יוליוס קיסר לשטן". לאחר מלחמת העולם השנייה התפשטה הקריירה שלו אל מעבר לגבולות איטליה והייתה לבינלאומית. הוא ביקר תדיר כמנצח אורח בלונדון, בניו יורק ובכרכים אחרים בארצות הברית. בעבודתו האופראית לאחר המלחמה הופיעו תחת שרביטו זמרות מהוללות כמו מריה קאלאס ורנאטה טבאלדי. ראויה ביותר לציון הקלטת "טוסקה" המפורסמת שלו לחברת HMV ("קול בעליו"), עם קאלאס בשנת 1953. התקף לב קטע את הקריירה שלו באותה שנה. דה סאבאטה מת ממחלת לב, בבדידות ובאלמוניות, בסאנטה מרגריטה ליגורה, ליגוריה, איטליה, בשנת 1967.
קריירת ניצוח > 1918–1929

בשנת 1918 התמנה דה סאבאטה למנצח האופרה של מונטה קרלו, שם ניצח על אופרות מסוף המאה ה-19 וראשית המאה ה-20. בשנת 1925 ניצח על הצגת הבכורה העולמית של "הילד והקסמים" מאת ראוול. ראוול אמר כי דה סאבאטה הוא מנצח "שכמותו לא פגשתי עוד מימי" ולמחרת כתב לו פתק, שבו אמר, "הענקת לי אחת מן השמחות השלמות ביותר בקריירה שלי". בשנת 1921, כשניצח עדיין על אופרה במונטה קרלו, התחיל דה סאבאטה בקריירה של מנצח סימפוני עם התזמורת של האקדמיה הלאומית למוזיקה סנטה צ'צ'יליה ברומא. ב-1927 ניצח לראשונה בארצות הברית על התזמורת הסימפונית של סינסינטי, כמחליפו של פריץ ריינר בשמונת הקונצרטים הראשונים של העונה. הוא חזר על כך בעונת 1928.
קריירת ניצוח > 1929–1945

בפעם הראשונה ניצח דה סאבאטה על תזמורת לה סקאלה במילאנו בשנת1 1926 ומשנת 1929 ניצח שם על הפקות אופרה. בשנת 1930 החליף את טוסקניני כמנצח הראשי של לה סקאלה. זמן קצר אחרי קבלת התפקיד, התפטר עקב מחלוקת עם התזמורת. טוסקניני כתב אליו לשכנעו לחזור בטענה, כי העדרו פוגע הן בו והן בתיאטרון. דה סאבאטה השתכנע, חזר ונשאר בתפקידו זה למשך יותר מ-20 שנה. בשנות ה-30' יצא דה סאבאטה למסעות קונצרטים ברחבי איטליה ומרכז אירופה. בשנת 1933 ערך את ההקלטות המסחריות הראשונות שלו עם תזמורת רשות השידור האיטלקית בטורינו. בין השאר ניצח על יצירה משלו, "יובנטוס".
בשנת 1939 ניצח בפסטיבל ביירוית על טריסטן ואיזולדה של ריכרד וגנר. דה סאבאטה היה המנצח השני שמוצאו מחוץ לארצות דוברות הגרמנית שניצח בביירוית. קדם לו טוסקניני, בשנים 1930 ו-1931. בשנת 1939 הוציא דה סאבאטה הקלטות מעולות של יצירות ברהמס, וגנר וריכרד שטראוס עם התזמורת הפילהרמונית של ברלין. בשנה זו גם קשר ידידות אמיצה עם הרברט פון קאראיין הצעיר. לשאלה, איך הורשה דה סאבאטה לעבוד בגרמניה הנאצית על אף מוצאו היהודי למחצה, אין מענה ברור.
קריירת ניצוח > 1945–1953

אחרי מלחמת העולם השנייה גדלה הקריירה של דה סאבאטה לממדים בינלאומיים. הוא הופיע לעיתים קרובות כמנצח אורח בלונדון, בניו יורק ובערים אחרות בארצות הברית. בשנת 1946 הקליט לחברת דקה עם הפילהרמונית של לונדון. ב-1947 הקליט לראשונה לחברת HMV, עם תזמורת האקדמיה הלאומית למוזיקה סנטה צ'צ'יליה ברומא, בין השאר את ההקלטה הראשונה מאז ומעולם של "משחקים" מאת קלוד דביסי. בשנה שלאחריה ערך עוד הקלטות עם אותה תזמורת. בשנת 1950 הוחזק באופן זמני באליס איילנד 
עם עוד כמה אירופאים בתוקף חוק מקקארן החדש (בגין עבודתו באיטליה בתקופת משטרו הפשיסטי של מוסוליני).  במרץ 1950 ו-1951 ניצח דה סאבאטה על הפילהרמונית של ניו יורק בסדרת קונצרטים בקרנגי הול, שרבים מהם נשמרו משידורי רדיו ומהווים כיום כמה מן הפריטים החשובים ביותר במורשתו המוקלטת.
משכנו הקבוע של דה סאבאטה המשיך להיות לה סקאלה, מילאנו, שם עבד בין השאר עם שתי זמרות סופרן בדרכן לכוכבות: מריה קאלאס ורנאטה טבאלדי. באוגוסט 1953 הקליט עם מריה קאלאס את ההקלטה המסחרית היחידה שלו לאופרה: "טוסקה" של פוצ'יני, לחברת HMV (בהקלטה השתתפו גם ג'וזפה די סטפנו וטיטו גובי עם התזמורת והמקהלה של לה סקאלה.
התקף לב ופרישה

ההקלטה של "טוסקה" הייתה אמורה להיותה ראשונה בסדרת הקלטות של רוב הרפרטואר האופראי של דה סאבאטה בחברת HMV, אבל זמן קצר אחריה סבל דה סאבאטה התקף לב קשה, שהביא אותו להפסקת הופעותיו הפומביות. האופרה "מיטרידאטה אאופטורה" של אלסנדרו סקרלטי, שעליה היה אמור לנצח, עם קאלאס בתפקיד הראשי, הוחלפה בהודעה של הרגע האחרון ב"מדיאה" של כרוביני בניצוח ליאונרד ברנשטיין. דה סאבאטה התפטר ממשרתו בלה סקאלה ואת מקומו תפס עוזרו, קרלו מריה ג'וליני. בין 1963 ל-1957 מילא את התפקיד הניהולי של מנהל אמנותי בלה סקאלה. תקופת כהונתה התייחדה בהתפייסות עם טוסקניני (לאחר יחסים צוננים במשך עשרים שנה) בעת הפקה של "לה וסטראלה" של ספונטיני בשנת 1954.
דה סאבאטה חזר לנצח רק עוד פעמיים, האחת בהקלטת אולפן של הרקוויאם של ורדי ביוני 1954 לחברת HMV, והשנייה, האחרונה, בטקס האזכרה לטוסקניני, שם ניצח על מרש האבל מתוך סימפוניית ארואיקה של בטהובן בבית האופרה לה סקאלה במילאנו, לאחר הרקוויאם של ורדי בקתדרלה של מילאנו ב-1957. העשור האחרון של חייו הוקדש להלחנה, אבל לא הניב הרבה. אף כי וולטר לג פנה אליו בהצעה לנצח על תזמורת פילהרמוניה ב-1964 והציע לו להשלים את האופרה "טורנדוט" של פוצ'יני, אף לא אחת מאפשרויות אלה לא יצאה לפועל. דה סאבאטה נהנה מפתרון בעיות מתמטיות בתקופת פרישתו. הוא מת לבדו בהתקף לב בסנטה מרגריטה ליגורה, ליגוריה, ב-1967. בטקס האזכרה שלו ניגנה תזמורת לה סקאלה ללא מנצח, כמחווה של כבוד.
פרס בתחרות למוזיקאים צעירים, בחסות נפת ג'נובה ומחוז ליגוריה, המתקיימת בסנטה מרגריטה, נקרא על ויקטור דה סאבאטה.
סגנון הלחנה

יצירותיו של דה סאבאטה כתובות בסגנון רומנטי-מאוחר, המזכיר את רספיגי וריכרד שטראוס. הן נחלו הצלחה ניכרת בשנות ה-20' של המאה העשרים ובוצעו על ידי מנצחים כמו טוסקניני ווולטר דאמרוש, אבל נשכחו בימינו. ייתכן שאחת הסיבות לכך היא, שדה סאבאטה פעל מעט, יחסית, לביצוע ולפרסום  יצירותיו הוא, כיוון שגרס, שאם המוזיקה שלו ראויה להצלחה, עליה להצליח בזכות עצמה, או להיכשל. דעת המבקרים על יצירותיו חלוקה זה מכבר. לדוגמה, בשנת 1926 תיארה ביקורת בטיים מגזין את "גת שמנים" שלו כ"מוזיקה רדודה, חסרת מקוריות, שאפילו גאוניותו הפילנתרופית של טוסקניני לא יכלה לשוות לה ייחוד."  לעומת זאת, מבקר שכתב בראשית שנות ה-2000 ל"אינטרנשיונל רקורד רוויו" אמר על אותה יצירה עצמה, ש"היא מכילה צלילי תזמורת מן המלבבים ביותר ששמעתי מזה שנים".
יצירות שיצאו לאור

Il macigno "הסלע": אופרה בשתי מערכות, 1917. עובדה ותוקנה בשם "דריאדה" בשנת 1935.
"יובנטוס": פואמה סימפונית, 1919.
"הלילה של אפלטון: סקיצה סימפונית לתזמורת", 1923.
"גת שמנים, פואמה מהורהרת לתזמורת", 1925.
"אלף לילה ולילה: אגדה כוריאוגרפית בשבע תמונות", בלט, 1931.
הערות שוליים

↑  "Euro-Opera". נבדק ב-2007-05-19.
↑  "Time magazine". נבדק ב-2007-05-19.(הקישור אינו פעיל)
↑  Time, Monday, Feb. 01, 1926
↑  "Victor de Sabata Orchestral Works".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007282697605171  PLWABN: 9810638530905606  BIBSYS: 4036541  BNE: XX1288286  BnF: cb13893199q (data)  CANTIC: a11040191  GND: 116713313  ICCU: SBLV254239  ISNI: 0000 0001 1034 7292  LCCN: n79059137  LNB: 000101650  MusicBrainz: edc2472e-3dd6-4a5d-8012-e15dc940612a  NKC: xx0003997  NTA: 071266259  SNAC: w6mk6jr1  SUDOC: 033161488  VIAF: 195889   WorldCat (עם VIAF): 195889
וראייטי (מגזין)

לוגו המגזין
וראייטי (באנגלית: Variety) הוא כתב עת אמריקאי בנושא בידור שהוקם בניו יורק בשנת 1905 בידי סיים סילברמן (Sime Silverman). עם התפתחות תעשיית הקולנוע נוסד היומון Daily Variety בלוס אנג'לס ב-1933. בשנת 1998 אף נוסד בניו יורק היומון Daily Variety Gotham, שמרחיב לעסוק בעולם הבידור הניו-יורקי. שלושת כתבי העת ממשיכים לפעול מאז יום הקמתם.
במשך כעשרים שנה שימש בתור עורך המגזין הראשי פיטר בארט (Peter Bart), שעבד קודם לכן בסרטי פרמאונט ובניו יורק טיימס. באפריל 2009 עבר בראט לתפקיד "סגן הנשיא והמפקח על העריכה" (vice president and editorial director) ובמקומו מונה לתפקיד העורך הראשי טימותי מ. גריי (Timothy M. Gray), ששימש עורך Daily Variety מאז 2005, ושמשמש עורך המגזין גם כיום.
עם כתביו הבולטים של המגזין נמנה טוד מקארתי, שהפסיק לכתוב במגזין בשנת 2010.
הערות שוליים

↑  Brookes Barnes and Michael Cieply, Change of Guard at Variety Reflects Shifting Landscape, New York Times, April 6, 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb34471768v (data)  GND: 4382697-0  SNAC: w68b49bg  VIAF: 45146285364115371566   WorldCat (עם VIAF): 45146285364115371566 
ערך זה הוא קצרמרבנושא כתבי עת ובנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הקרב השני על האן

הקרב השני על האן (בצרפתית:La bataille du Chemin des Dames או Seconde bataille de l'Aisne) היה מתקפה גדולה של צבא צרפת במהלך מלחמת העולם הראשונה.
רובר ניוול, המפקד בפועל על צבא צרפת, הגה את תוכנית ההתקפה בדצמבר 1916 לאחר שהחליף את ז'וזף ז'ופר בתפקידו עקב התבוסות של זה האחרון. מטרת המתקפה הייתה בראש ובראשונה להבטיח שליטה צרפתית ברכס קטן של הרים בשם שמן דה דאם (צרפתית: Chemin des Dames, "דרך הגברות" בתרגום חופשי) באורך של 80 ק"מ שבו היו מערות מסתור לחיילים הגרמנים מפני הארטילריה הצרפתית.
הקרב נפסק כעבור מספר שבועות מועט היות שהמתקפה הצרפתית נחלה כישלון חרוץ. רכס ההרים נשאר בשליטה גרמנית. חמישה חודשים לאחר תום הקרבות פתחו הצרפתים במתקפה קטנה במהלכה הצליחו לכבוש מידי הגרמנים עיירה קטנה ואת רכס שמן דה דאם (ראו ההשתלטות הצרפתית על לה מלמזון) .
רקע

לאחר שהחליף את קודמו בתפקיד, ניבל טען שהסתערות גדולה על הקווים הגרמנים תביא לניצחון צרפתי מהיר בתוך 48 שעות. הוא האמין שהגרמנים עדיין לא סיימו לארגן מחדש את קווי ההגנה שלהם לאחר קרב ורדן והקרב על הסום ולכן מתקפה צרפתית בתמיכה בריטית תוביל לפריצת דרך בחזית.
רבים התנגדו למהלך כזה, בראשם שר המלחמה הצרפתי, ראש צבא צרפת אנרי פיליפ פטן ועוד. ניבל איים לפרוש מהתפקיד אם המתקפה לא תצא לפועל וממשלת צרפת מצאה עצמה במלכוד - מצד אחד ניבל לא הפסיד בשום קרב עד לאותו הזמן, והוא נהנה מתמיכה רחבה של ראש ממשלת בריטניה, לויד ג'ורג'. מצד השני למתקפה קמו התנגדויות רבות. לבסוף החליט ראש ממשלת צרפת אריסטיד בריאן לתמוך בניבל. כתוצאה מכך הודיע שר המלחמה הצרפתי על התפטרותו.
המבצע רחב ההיקף כלל כ-1.2 מיליון חיילים וכ-7,000 תותחים שהיו מפוזרים בין רואה לריימס. מטרתו העיקרית כאמור הייתה לפרוץ את הקווים הגרמנים שבסמוך לנהר אן שנמצא במחוז אן שבצרפת.
התוכנית, שהתגבשה החל מדצמבר 1916, לקתה בדחיות ואינפורמציה שגויה. כתוצאה מכך באפריל 1917 (עת תחילת המתקפה) הגרמנים ידעו את תוכניות ההתקפה של הצרפתים והספיקו להיערך בהתאם. בנוסף, נסיגתם של הגרמנים לקו הינדנבורג גרמה לאובדן היתרון הטקטי הצרפתי.
למרות איבוד היתרונות הטקטיים הצרפתים, המעבר לשטח לא מוכר, הביצורים הגרמנים והחוסר במודיעין, הורה לבסוף ניבל לפתוח במתקפה.