stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית הכנסת אוהל יעקב
בניית בית הכנסת

בית הכנסת נבנה בתקופת שלטונה של האימפריה העות'מאנית בארץ. לעותמאנים היה חוק בנוגע להריסת בתים: אסור להרוס את הבניין אם הגג בנוי. בוני בית הכנסת ניצלו את החוק הזה, ובאמצע הלילה יצאו כל בני המושבה לבנות בשקט את בית הכנסת, וחיזו אותו בבקרים לאורווה. כל פעם שבאו הפקידים הטורקים לשאול מה הם בונים במקום השיבו בני המושבה שהם בונים במקום אורווה. לבסוף, תוך לילה אחד בנו את גג בית הכנסת ולמחרת בבוקר הופתעו הפקידים לראות שבמקום האורווה קם בית כנסת.
סיפור נוסף הקשור לתחילת הקמתו של בית הכנסת ידוע ממסע הרבנים למושבות. כאשר הגיעו לבית הכנסת בזכרון יעקב, גילו שהבמה נמצאת בקדמת האולם סמוך לארון הקודש, כמקובל אצל הרפורמים. הרבנים בראשות הרב קוק הודיעו שלא יכנסו לבית הכנסת עד שיבטיחו להם כי הבמה תוזז למרכז האולם כמנהג היהדות המסורתית. אנשי המושבה ניהלו משא ומתן עם אנשי הברון רוטשילד, שהיו אחראים על בנין בית הכנסת ומימונו, ובנו את הבמה בקדמת האולם, לבין הרבנים. בליל שבת התפללו הרבנים יחד עם אנשי המושבה במקום בו לנו. רק בבוקר השבת, כאשר הובטח להם כי מיד עם צאת השבת הבמה תועבר למרכז, הסכים הרב קוק להתפלל תפילת שחרית בבית הכנסת.
תיאור בית הכנסת

בכניסה לבית הכנסת יש אולם כניסה צר, ושתי דלתות גדולות המובילות אל פנים בית הכנסת. אולם התפילה הוא גדול, הכולל שני טורי עמודים, התומכים בקומה העליונה ובגג. מעקה העץ בעזרת הנשים גולף על ידי אחד ממייסדי המושבה, משה הירש הרשקוביץ, אשר היה נגר אומן. כמו כן יש שני חלונות ויטראז', כך שעל כל חלון יש את הסמלים של 6 מתוך 12 השבטים. גג בית הכנסת מעוטר בכוכבים, ועל הקירות כתובים שלוש אמרות: "שמע ישראל ה' אלוקינו ה' אחד", "ואהבת לרעך כמוך", ו"דע לפני מי אתה עומד".
בחזית בית הכנסת הוצב גם שעון אותיות, שכיום כבר לא עובד. גם שעון זה נתרם על ידי הברון כמתנה למושבה.
בשנות השמונים הוזמן מהזגג המומחה אדלר זולטן חלון עגול עם מגן דויד במרכזו, החלון בנוי מאלומיניום וזכוכיות צבעוניות שהורכב מעל ארון הקודש. בחגיגות המאה למושבה (בשנת 1982) נוספה על גג בית הכנסת מנורה. בחלקו האחורי של בית הכנסת קיים לוח זיכרון מפואר שבראשו הכיתוב "זיכרון עולם למשפחת רוטשילד ז"ל".
לאחרונה גם נוסף על ארון הקודש עיטור של שבעת המינים. כמו כן, כל הריהוט והספסלים בבית הכנסת הוחלפו.
הערות שוליים

↑  הרב אליעזר מלמד, מסע הרבנים ותוצאותיו, באתר ערוץ 7, 1 בדצמבר 2011
↑  במקור, נכתבה כתובת זו בצרפתית, אך בהמשך הוחלפה לכתובת עברית.

תפילה בבית הכנסת
רשיד ח'אלידי

| --- | --- |

 לידה:  18 בנובמבר 1948 (בן 76) ניו יורק, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  היסטוריה, היסטוריוגרפיה, מדע המדינה 
 מקום מגורים:  ניו יורק 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ייל  בית הספר הבינלאומי של האו"ם  קולג' סנט אנטוני (אוקספורד)  מכללת דבנפורט 
 מוסדות:  אוניברסיטת שיקגו  אוניברסיטת קולומביה  האוניברסיטה הלבנונית 
 צאצאים:  איסמאעיל ח'אלידי 
 
רשיד ח'אלידי (בערבית: رشيد خالدي; נולד ב-18 בנובמבר 1948) הוא היסטוריון ואינטלקטואל פלסטיני-אמריקאי בולט. הוא משמש כמופקד הקתדרה על שם אדוארד סעיד ללימודים ערבים מודרניים באוניברסיטת קולומביה ועורך כתב העת Journal of Palestine Studies.
ביוגרפיה

ח'אלידי נולד בניו יורק לדיפלומט הערבי איסמאעיל ח'אלידי (אנ'), אחיו של חוסיין אל-ח'אלידי, אשר היה ראש עיריית ירושלים וראש ממשלת ירדן. אביו, אשר נולד בירושלים והחזיק באזרחות סעודית, עבד באומות המאוחדות בניו יורק. אמו של ח'אלידי הייתה אמריקאית ממוצא לבנוני ועבדה כמעצבת פנים.
בשנת 1970 קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת ייל. בשנת 1974 סיים דוקטורט באוניברסיטת אוקספורד. בין השנים 1976–1982 לימד באוניברסיטה האמריקנית בביירות ושימש כעמית מחקר במכון ללימודים פלסטינים בביירות.
שימש כנשיא האגודה הצפון אמריקאית ללימודי המזרח התיכון.
לקריאה נוספת

רשיד ח'אלידי, במצור – קבלת החלטות באש"ף במהלך מלחמת לבנון, מרכז כובד, בימת "מערכות" לעיונים צבאיים, 1988.
רשיד ח'אלידי, דניאל מונטרסקו (ע), תרגום: איה ברויר, כלוב הברזל: סיפור מאבקם של הפלסטינים למדינה, רעננה: מכון ון ליר בירושלים הקיבוץ המאוחד, תשע"א - 2010 (המקור באנגלית 2006, 2007)
הערות שוליים

↑  על הספר, באתר מערכות
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263711805171  PLWABN: 9811785825705606  BIBSYS: 90303705  BNE: XX1121811  BnF: cb120601944 (data)  CiNii: DA02380150  GND: 133151298  ISNI: 0000 0001 0916 6785  LCCN: n82157954  LNB: 000025487  NKC: jo2015857895  NLK: KAC2021S6688  NSK: 000175246  NTA: 072390948  RERO: 02-A003452002  SUDOC: 028852001  VIAF: 75033811   WorldCat (עם VIAF): 75033811
יחסי אלבניה–רוסיה

| יחסי אלבניה–רוסיה |
| --- | --- |
אלבניה: רוסיה


אלבניה: רוסיה
שטח (בקילומטר רבוע)
28,748: 17,098,242
אוכלוסייה
2,783,255: 144,474,856
תמ"ג (במיליוני דולרים)
22,978: 2,021,421
תמ"ג לנפש (בדולרים)
8,256: 13,992
משטר
רפובליקה: רפובליקה פדרלית נשיאותית

יחסי אלבניה–רוסיה הם יחסי החוץ בין רפובליקת אלבניה לבין הפדרציה הרוסית. כינון היחסים הדיפלומטיים בין אלבניה לברית המועצות התרחש ב-7 באפריל 1924. שתי המדינות היו גם בעלות ברית בברית ורשה.
שתי המדינות חברות מלאות בארגון השיתוף הכלכלי בים השחור, בארגון לביטחון ושיתוף פעולה באירופה, בארגון לשיתוף פעולה אסלאמי (אלבניה היא חברה ואילו רוסיה היא מדינה משקיפה) ומועצת אירופה.
יחסי אלבניה–ברית המועצות > תחילת המלחמה הקרה

מכיוון שהצבא האדום מעולם לא נכנס לאלבניה, והאלבנים שחררו בעצמם את המדינה שלהם. אלבניה פיתחה יחסים טובים מאוד עם יוגוסלביה, וקשריהם שלאחר המלחמה היו טובים מאוד.
יחסי אלבניה–ברית המועצות > בעלות הברית

בפברואר 1949, אלבניה זכתה לחברות בארגון הגוש הקומוניסטי לתיאום התכנון הכלכלי, המועצה לסיוע כלכלי הדדי. טירנה התקשרה במהרה בהסכמי סחר עם פולין, צ'כוסלובקיה, הונגריה, רומניה וברית המועצות. יועצים טכניים סובייטים ויועצים ממזרח אירופה התיישבו באלבניה, וברית המועצות שלחה גם יועצים צבאיים אל אלבניה ואף בנתה מתקן צוללות באי סזאאן. לאחר הפילוג הסובייטי-יוגוסלבי, אלבניה ובולגריה היו המדינות היחידות בהן ברית המועצות יכלה להשתמש כדי לשלוח אספקה לקומוניסטים הנלחמים ביוון. עם זאת, לאלבניה היה ערך אסטרטגי מועט עבור ברית המועצות, אך בהדרגה ערך זה הצטמק ככל שהתפתחה טכנולוגיית הנשק הגרעיני.
יחסי אלבניה–ברית המועצות > קרע בגוש הקומוניסטי

במהלך הפיצול הסיני-סובייטי, אלבניה תמכה ברפובליקה העממית של סין. זה בודד אותם מההנהגה הסובייטית והתחיל את הפיצול הסובייטי-אלבני.
לאחר חילופי דברים חדים נוספים בין צירים סובייטים וסינים ברחבי אלבניה בקונגרס העשרים ושניים של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות באוקטובר 1961, ראש ממשלת ברית המועצות, ניקיטה חרושצ'וב, תקף בפוליטביורו את האלבנים בגין הוצאתה להורג של חברה פרו-סובייטית במפלגת העבודה האלבנית, שהייתה בהריון, וברית המועצות ניתקה לבסוף את היחסים הדיפלומטיים עם אלבניה בדצמבר. לאחר מכן החזירה מוסקבה את כל היועצים והטכנאים הכלכליים הסובייטיים מהמדינה, כולל אלה שעבדו בארמון התרבות, ועצרה משלוחי אספקה וחלפים לציוד שכבר היו באלבניה. בנוסף, ברית המועצות המשיכה לפרק את מתקניה הימיים באי סזן, תהליך שהחל עוד לפני הפרידה ביחסים.
יחסי אלבניה–ברית המועצות > סין

סין הקומוניסטית פיצתה את אלבניה על אובדן התמיכה הכלכלית הסובייטית, וסיפקה כ-90% מהחלקים, מצרכי המזון וסחורות אחרות שהבטיחה ברית המועצות. בייג'ינג הלוותה לאלבנים כסף בתנאים נוחים יותר ממוסקבה, ובניגוד ליועצים הסובייטים, טכנאים סינים הרוויחו את אותו שכר נמוך כמו העובדים האלבנים והתגוררו בדיור דומה. סין גם העניקה לאלבניה תחנת שידור רדיו עוצמתית ממנה היללה טירנה את שבחיהם של יוסיף סטלין, אנוור הוג'ה ומאו דזה-דונג במשך עשרות שנים. מצידה, אלבניה העניקה לסין זכות שימוש בחוף באירופה ופעלה כדובר הראשי של סין הקומוניסטית באו"ם. אך לצערה של אלבניה, הציוד והטכנאים הסיניים לא היו באיכות של הסחורה והיועצים הסובייטיים שהם החליפו. מחסום השפה אף אילץ את הטכנאים הסינים והאלבניים לתקשר ברוסית. האלבנים כבר לא נטלו חלק בפעילות ברית ורשה או בהסכמי קומקון. עם זאת, שאר המדינות הקומוניסטיות במזרח אירופה לא ניתקו את הקשרים הדיפלומטיים או המסחריים עם אלבניה. בשנת 1964 האלבנים הרחיקו לכת עד שתפסו את השגרירות הסובייטית הריקה בטירנה, ועובדים אלבנים נאלצו להמשיך לבנות את ארמון התרבות בעצמם.
יחסי אלבניה–ברית המועצות > התפתחויות מאוחרות יותר

באוקטובר 1964, אנוור הוג'ה בירך על נפילתו של ניקיטה חרושצ'וב מהשלטון, והמנהיגים החדשים של ברית המועצות הנהיגו פתיחות יתר כלפי טירנה. עם זאת התברר עד מהרה שההנהגה הסובייטית החדשה אינה מתכוונת לשנות את המדיניות הבסיסית שתתאים לאלבניה, והיחסים לא הצליחו להשתפר. התעמולה של טירנה המשיכה במשך עשרות שנים והתייחסה לפקידי ברית המועצות כאל "רוויזיוניסטים בוגדניים" ו"בוגדים בקומוניזם", ובשנת 1964 הוג'ה אמר שתנאיה של אלבניה לפיוס הם התנצלות סובייטית לאלבניה ופיצויים בגין נזקים שנגרמו למדינה. היחסים בין ברית המועצות לאלבניה ירדו לשפל חדש לאחר הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה בשנת 1968, אז הגיבה אלבניה על ידי נסיגה רשמית מהברית.
היחסים בין סין-אלבניה הסתיימו עד 1978. אפילו לאחר הפילוג הסיני-אלבני, האלבנים סירבו לנרמל את היחסים עם ברית המועצות, והותירו את ארצם מבודדת כמעט לחלוטין מהעולם החיצון.
יחסי אלבניה–הפדרציה הרוסית

מאז הכרזת העצמאות של קוסובו ב-2008, רוסיה גיבתה בעיקר את סרביה. עם זאת היחסים בין המדינות מתחילים להשתפר דרך הארגונים שהם חלק מהם. שגריר אלבניה ברוסיה בנובמבר 2018 הוא ארבן גזוני, ושגריר רוסיה באלבניה הוא אלכסנדר קרפושין. בתוך אזור הבלקן הרחב יותר נחשבת אלבניה למדינה הפרו-מערבית ביותר באזור, ובניגוד לשכנותיה (למעט קוסובו), יש לה תמיכה מועטה עד זניחה ברוסיה.
ביקורים רשמיים

הוג'ה טס ביולי 1947 למוסקבה כדי לכרות הסכם סחר עם ברית המועצות ולעסוק במשא ומתן נוסף עם יוסיף סטלין.
במאי 1959 ביקר ראש ממשלת ברית המועצות, ניקיטה חרושצ'וב, בטירנה בביקורו הראשון של מנהיג רוסי במדינה. מטרת הביקור הייתה ללחוץ על אלבניה לשקם את היחסים בין יוגוסלביה-אלבנים וסובייטים-אלבניים, כמו גם "למקד את כלכלתם בגידול פרי הדר ולא להתרכז בתיעוש". חרושצ'וב ביקר גם בעיר העתיקה בוטרינט, דרומית, שם העיר לשר ההגנה הסובייטי רודיון מלינובסקי, "תראה, כמה זה נהדר! אפשר לבנות כאן בסיס אידיאלי לצוללות שלנו. יש לדאוג לדברים הישנים האלה [התייחסות לממצאים ארכאולוגיים] לחפור אותם ולזרוק לים". הביקור נכשל על ידי חוסר אמון הדדי, אשר הביא ליציאתו מהארץ יומיים לפני לוח הזמנים.
נציגויות דיפלומטיות

אלבניה מחזיקה ברוסיה שגרירות במוסקבה וקונסוליה כללית בסנקט פטרבורג. מאידך, רוסיה מחזיקה באלבניה שגרירות בטירנה בלבד.
שאמו נאג' (עיתונאי)

| --- | --- |

 לידה:  17 במאי 1881 צ'ורגו, הונגריה 
 פטירה:  17 בספטמבר 1940 (בגיל 59) הג'ווידק, הונגריה 
 שם לידה:  Neuhaus Samu 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרקשרטי בבודפשט 
 שפות היצירה:  הונגרית 
 
שמו נאג' (במקור נויהאוז, בהונגרית: Nagy Samu;‏ צ'ורגו, 17 במאי 1881 – בודפשט, 17 בספטמבר 1940) היה סופר, מחזאי, עיתונאי מוערך, עורך יהודי-הונגרי. בשל כתיבתו, ונושאי כתיבתו הבקורתית הוא נכלל במלחמת העולם השנייה בצו הממשלתי של סופרים אסורים שיצירותיהם נאסרו להדפסה, להפצה ולקריאה, לאיסור החזקתם אפילו בספריות ציבוריות ודינם היה גריסתם (בדומה לשריפת הספרים בגרמניה הנאצית).
קורות חייו

שאמו נויהאוז נולד במשפחה יהודית כבנם של ברנאט נויהאוז ושל מתילד שטרן. משנת 1904 ערך את העיתון "זאלה" בנג'קניז'ה. מאמריו שנשלחו לעיתוני הבירה ומשכו את תשומת לבו של ינה ראקושי (סופר ועיתונאי חבר בבית העליון של האספה הלאומית ההונגרית), אשר בשנת 1912 הזמין אותו לעבוד עבור "עיתון בודפשט" (Budapesti Hírlap). הוא ערך גם את המגזין ההיתולי "קאקאש מארטון" (Kakas Márton) שפורסם בהוצאת העיתון כנספח לעיתון. הוא היה כתב צבאי במלחמת העולם הראשונה ולאחר מכן הפך לראש הטור המדיני בעיתון. משנת 1919, היה עמית מערכת של העיתון החשוב אשט בהוצאת אנדור מיקלוש. משנת 1927 עבד שוב במערכת העריכה של "עיתון בודפשט". מ-1933 עד 1938 היה העורך האחראי של "עתון השעה 8" (8 Órai Újság), ולאחר מכן פרש לגמלאות עקב מחלת לב.
רעייתו הייתה מרגיט נאדור, איתה התחתן ב-21 בדצמבר 1918 בבודפשט. הוא הובא למנוחות בבית הקברות פרקשרט, בקבר מפואר שנתרם על ידי עיריית בודפשט להערכת פועלו.
עבודותיו העיקריות (מבחר)

הדוקטור מטופוליה (רומן, כתב העת ניוגט, מס' 11, 1913)
פלאגיאט (קובץ סיפורים, בודפשט, 1920)
השרכים רועשים (מחזה ב-3 מערכות, בכורה: 1927, תיאטרון מרכז העיר)
ההיסטוריה של השלטון בהונגריה לאחר מלחמת העולם עד 1931 (בודפשט, 1936)
לקריאה נוספת

Gulyás Pál: Magyar írók élete és munkái – új sorozat I–XIX. Budapest: Magyar Könyvtárosok és Levéltárosok Egyesülete. 1939–1944., 1990–2002, a VII. kötettől (1990–) sajtó alá rendezte: Viczián János (פאל גויאש: חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים - סדרה חדשה I-XIX. בודפשט: אגודת הספרנים והארכיונאים ההונגרים. 1939–1944).
Magyar életrajzi lexikon I. (A–K). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1967. (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש).
Magyar irodalmi lexikon I–III. Főszerk. Benedek Marcell. Budapest: Akadémiai. 1963–1965. (לקסיקון ספרותי הונגרי)
Magyar színművészeti lexikon: A magyar színjátszás és drámairodalom enciklopédiája. Szerk. Schöpflin Aladár. III. kötet (Komló-kert – Püspöki Imre). Budapest: Az Országos Színészegyesület és Nyugdíjintézete. [1930]. 326. o. (לקסיקון התיאטרון ההונגרי: האנציקלופדיה של התיאטרון והספרות הדרמטית ההונגרית. עורך אלדאר שופפלין. בודפשט: איגוד השחקנים הלאומי ומכון הפנסיה. (1930).
Somogyi életrajzi kislexikon. Összeáll. Hódossy Ferencné, Hajdó Lászlóné. 2. bővített kiadás. Kaposvár, Somogy Megyei Levéltár-Somogy Megyei Pedagógiai Intézet, 1981 (אנציקלופדיה ביוגרפית של שומוג'. מהדורה שנייה מורחבת. קאפושוואר 1981).
הערות שוליים

↑  Az engedélyt tartalmazó BM rendelet száma/évszáma: 135063/1898. Forrás: MNL-OL 30801. mikrofilm 606. kép 3. karton. Névváltoztatási kimutatások 1899. év 45. oldal 20. sor
↑  "Születési bejegyzése a csurgói izraelita hitközség születési akv. 19/1881. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-10-17.
↑  "Halotti bejegyzése a Budapest XII. kerületi polgári halotti akv. 495/1940. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-10-17.
↑  Nagy Samu elhunyt (1940. szeptember 17.) 8 Órai Ujság, 26. évfolyam, 209. szám
↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest VII. kerületi polgári házassági akv. 1706/1918. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-10-17.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 7967 282X  VIAF: 121467362   WorldCat (עם VIAF): 121467362
אנדרה מקאי

| --- | --- |

 לידה:  3 בינואר 1884 טימישוארה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  30 בינואר 1972 (בגיל 88) רובע II בודשפט, הונגריה 
 שם לידה:  Braun Endre 
 ענף מדעי:  כירורגיה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אטווש לוראנד (1906) 
 מוסדות:  אוניברסיטת אטווש לוראנד 
 
אנדרה מקאי (במקור עד 1898 בראון, (בהונגרית: Makai Endre; טימישוארה, 3 בינואר 1884 – בודפשט, 30 בינואר 1972) היה רופא, כירורג פרופסור, יהודי-הונגרי, אחיינו של אמיל מקאי, נכדו של הרב חנוך פישר.
ביוגרפיה

אנדרה מקאי נולד במשפחה יהודית. אביו היה יאנוש בראון, רואה החשבון הראשי של "חברת הביטוח ההונגרית הראשונה" (Első Magyar Biztosító Társaság) ואמו הייתה רוזליה פישר (1858–1908). הוא למד בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת בודפשט (כיום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד), שם סיים בשנת 1906 כדוקטור לרפואה. כבר כסטודנט לרפואה התמחה במכון לפתולוגיה ואחרי סיום לימודיו הפך למרצה באותו מקום כסגנו של פרופסור אוטו פרטיק. בין השנים 1908–1910 עבד כרופא במרפאת הכירורגיה מספר 1 בבודפשט בניהולו של דיולה דולינגר ובאותה תקופה השיג תעודת הסמכה בכירורגיה. בשנת 1910 עבר לבית החולים סנט רוקוש, שם עבד כרופא במחלקה של הכירורג היהודי מנו הרצל. בשנת 1912, במהלך מלחמת הבלקן הראשונה, הוביל קבוצת מנתחים וארגן בתי חולים צבאיים בבלגרד ובקרליובו. הוא היה רופא צבאי במהלך מלחמת העולם הראשונה. משנת 1917 היה מנתח ראשי ב"מעון הילדים הממלכתי" עד 1944, אז הורחק מתפקידו בשל יהדותו. בשל תפקידו ברפובליקה הסובייטית ההונגרית בשנת 1919 הורחק מחברותו בהסתדרות הרפואית ההונגרית ומהחברה הכירורגית ולכן ביצע פעילויות מדעיות בעיקר בחו"ל. בשנת 1930, הוא היה עמית בבית החולים ברוקלין בניו יורק (Brooklyn Hospital). הוא נבחר כחבר באגודה הכירורגית הגרמנית (Deutsche Gesellschaft für Chirurgie). הוא שרד את השואה ואחרי מלחמת העולם השנייה קיבל את ההכרה גם בהונגריה. מקאי הוסמך כמרצה בכיר בתחום מחלות כירורגיות חריפות, בעיקר פציעות. בשנת 1948 מונה כחבר במועצה לרפואה משפטית ונבחר ליו"ר קבוצת המנתחים (לימים איגוד המנתחים ההונגרי). בשנת 1949, כהוקרה על הישגיו במחקר מדעי ובטיפוח הספרות המדעית, הוענק לו תואר פרופסור אוניברסיטאי יוצא דופן. בשנים 1948 עד 1961 היה רופא ראשי של "בית החולים הצלב הלבן". הוא היה חבר מערכת העיתון Journal of Physicians. מותו נגרם כתוצאה מכשל במחזור הדם.
תחום המחקר העיקרי שלו היה טיפול בדלקת צפק חריפה ובעיות בתפר עצבי. הוא היה הראשון שהמליץ על הרחקת סיבי עצב סימפתיים במקרה של כוויות קור. הוא היה הראשון שתיאר מצב של ליפוגרנולומטוזיס תת-עורית (lipogranulomatosis subcutanea) שנקרא על שמו (ליפוגרנולומטוזיס תת-עורית היא דלקת פאניקוליטיס נדירה הפוגעת בעיקר בגפיים, הן העליונות והן התחתונות, אם כי דווחו גם מקרים יוצאי דופן של תאי הפנים).
אשתו הייתה ארז'בט גראי (1883–1956), בתם של שמואל גראי ושל וילמה פולנאי, אותה נשא לאישה ב-29 בדצמבר 1914 בבודפשט.
עבודותיו העיקריות

תפקיד הטחול בזיהומים חריפים (Medical Weekly, 1916, 26)
Ergebnisse der allgemeinen Pathologie (בודפשט, 1913)
כמה הערות על מה שנקרא "פסאודו-נויריזמות" (שבועון רפואי, 1915, עמ' 42)
פציעות מעניינות יותר, מה שמכונה מקרי פסאודוריזם, כדי לשפוך אור על דרכי הפתרון הכירורגי (בודפשט, 1916)
על שיקום תפקוד השרירים לאחר ניתוחי עצבים שהופסקו בהמשכיותם (עיתון רפואי בבודפשט, 1916, 50)
הומאוסטזיס עם קטעי שרירים חופשיים (שבועון רפואי, 1917, עמ' 46)
עקרונות גילוי מוקדם וטיפול בשחפת עצמות ומפרקים (Journal of Physicians, 1946, 3)
לקריאה נוספת

Adatai a Petőfi Irodalmi Múzeum katalógusában (פרטיו במאגרי מוזיאון הספרות פטפי)
Fischer Antal: In memoriam dr. Makai Endre (1972. április 23.) Orvosi Hetilap, 113. évfolyam, 17. szám (אנטל פישר: לזכרו של אנדרה מקאי)
Gergely András: Jeles magyar zsidó orvosok lexikona. Budapest, Makkabi, 2001. (לקסיקון הרופאים היהודים המצטיינים)
Magyar életrajzi lexikon III: Kiegészítő kötet (A–Z). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1981. ISBN 963-05-2500-3 (לקסיקון ביוגרפי הונגרי בעריכת אגנש קניירש)
Magyar orvoséletrajzi lexikon. Összeáll. Kapronczay Károly–Közrem. Tóth Magda. Budapest: Mundus Magyar Egyetemi Kiadó. 2004. ISBN 963-950-132-8
Makai Endre: Emlékirat Makai Emilről (részletek) sulinet.hu (אנדרה מקאי: זכרונות על אמיל מקאי)
הערות שוליים

↑  Az engedélyt tartalmazó BM rendelet száma/évszáma: 10024/1898. Forrás: MNL-OL 30800. mikrofilm 562. kép 1. karton. Névváltoztatási kimutatások 1898. év 4. oldal 25. sor
↑  "Halotti bejegyzése a Budapest II. kerületi polgári halotti akv. 174/1972. folyószáma alatt".
↑  "Braun Jánosné Fischer Rozália halotti bejegyzése a Budapest VII. kerületi polgári halotti akv. 1322/1908. folyószáma alatt".
↑  Magyar Közlöny (1948. október 2) 220-221. szám
↑  תסמין רוטמן-מקאי
↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest IX. kerületi polgári házassági akv. 1581/1914. folyószáma alatt".
מוריץ דסאואר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  24 במאי 1842 בלטונפקאיאר, הונגריה 
 פטירה:  27 באפריל 1895 (בגיל 52) מיינינגן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  הונגריה 
 השכלה:  בית המדרש לרבנים בברסלאו (העשור של 1860) 
 השקפה דתית:  יהדות 
 
מוריץ דסאואר (בהונגרית: Dessauer Móric; בלטונפקאיאר, 24 במאי 1842 – מיינינגן, 27 באפריל 1895) היה רב הונגרי ועיתונאי. היה חבר באגודת העיתונאים ההונגרית.
ביוגרפיה

מוריץ דסאואר היה בנו של הרב גבריאל דסאואר. למד תחילה בישיבות בסקשפהרוואר ותלמוד בווארפלוטה, אחר כך קיבל סמיכה לרבנות בבית המדרש לרבנים בברסלאו ודוקטורט בפילוסופיה באוניברסיטה. תחילה הפך לרב מחוזי בקטן ומשנת 1881 במיינינגן.
עבודותיו

Spinoza und Hobbes; Begründung ihrer staats- und Religionstheorien durch ihre philosophischen Systeme (Breslau, 1868) ---ספינוזה והובס; מבוא לתיאוריות הממלכתיות והדתיות של המערכת הפילוסופית (ברסלאו, 1868 )
Daniel, in sieben Kanzelreden für das Neujahrs- und Versöhnungsfest (u. o. 1875)
Des Sokrates der Neuzeit und sein Gedankenschatz; Sämmtliche Schriften Spinozas gemeinverständlich und kurz gefasst (Köthen, 1878)
Der deutsche Plato; Erinnerungsschrift zu Moses Mendelssohn 150-jährigen Geburstage (Berlin, 1879)
Blüthen und Knospen der Humanität a Zeit von Reuchlin bis Lessing ( ציריך, 1881 )
Humanität und Judentum (Leipzig, 1885). --- מדעי הרוח ושיפוט (לייפציג, 1885).
לקריאה נוספת

לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. מוריץ דסאואר
דסאואר מוריץ. אינדקס ביוגרפי הונגרי. המוזיאון הספרותי פטפי.
ראו גם

פאל גויאש: חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים. 1944-1939
לאסלו סגי: סטודנטים הונגרים באוניברסיטאות ומכללות גרמניות 1789–1919 .בודפשט. ארכיונים של אוניברסיטת אטווש לוראנד, 2001
צ'אבה נאג': לקסיקון ספרות המהגרים ההונגרית. מוזיאון ספרותי ומרכז לספרות עכשווית, 2000
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260200905171  GND: 139692479  ISNI: 0000 0000 7262 442X  LCCN: nr96042753  NTA: 139214968  SUDOC: 09854098X  VIAF: 34359165   WorldCat (עם VIAF): 34359165
אקוש מולנאר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  10 בדצמבר 1893 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  פברואר 1945 (בגיל 51) בודפשט, ממלכת הונגריה 
 שם לידה:  Mandel Ákos 
 מדינה:  הונגריה 
 שפות היצירה:  הונגרית 
 
אקוש מולנאר (במקור מאנדל, בהונגרית: Ákos Molnár; בודפשט, 10 בדצמבר 1895 – בודפשט, פברואר 1945) היה סופר הונגרי-יהודי. נרצח בשואה ביחד עם אשתו.
ביוגרפיה

אקוש מולנאר נולד בבודפשט במשפחה יהודית זעיר-בורגנית. הוא למד לנגן בכינור וראה את ייעודו ככנר, אך איבד זרוע במלחמת העולם הראשונה והיה בהלם קרב. במשך הזמן התחיל לעבוד כפקיד בנק ועם הזמן פנה לחלוטין רק למקצוע הכתיבה. עבודותיו עוסקות בעיקר בחיי הבורגנות הזעירה, והוא מספר על חוויותיו או על אירועים היסטוריים. סגנונו תוסס וקליל. בשנת 1929 הוענק לו פרס מיקסאט על הרומן שלו "סוף סוף נישואים טובים". הוא פרסם הן בכתב העת הספרותי החשוב ניוגט והן בעיתון היומי של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית בנפסבה ("הכלא" - 1926. גיליון 8). חריג היה בכתיבתו הן בנושא והן בסגנון הרומן ההיסטורי שלו, "אומנת הקיסר", על קטלין ורגה (1852-1802), מנהיגת תנועת האיכרים הטרנסילבנית לפני 1848. מרבית המהדורות בהונגריה יצאו מהרומן הביוגרפי שכתב על אימרה סרנצ'ש "המומר". עבודותיו תורגמו לצרפתית, פורטוגזית וגרמנית.
במהלך מלחמת העולם השנייה הוא לא יכול היה לעבוד בשל החוק היהודי הראשון, החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי ומצא את פרנסתו רק באמצעות הפעילות האמנותית של אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך. הוא ואשתו נלקחו בכוח על ידי חיילים גרמניים בפברואר 1945, ושניהם הוצאו להורג. לאחר מותו הוא נשכח על ידי קהל הקוראים. ספרו "הנבואה" פורסם שוב רק בשנת 1963, אך עבודותיו החלו להשתחרר ממש, רק עם הוצאת מהדורה מהן בשנת 2005 בהוצאת עבר ועתיד. יאנוש קבאנאי כתב את ההקדמה לכרכים אלה.
יצירותיו העיקריות

Gyereknek lenni ("להיות ילד"; סיפורים קצרים, בודפשט: Genius,‏ 1926, 1930)
Végre egy jó házasság ("סוף סוף נישואים טובים"; רומן, בודפשט: Pantheon‏ , 1929, סדרת "Az új magyar regény" – הרומן ההונגרי החדש) פרס מקסיקא
המהדורה האחרונה: Múlt és Jövő‏, 2006, ISBN 963-9512-21-4
Jóslat ("נבואה"; שבעה סיפורים קצרים, בודפשט: Pantheon‏ , 1932)
המהדורה הבאה: Magvető‏, 1963
Tizenkét lépés ("שנים-עשר צעדים"; רומן, בודפשט: Dante‏ , 1933)
המהדורה האחרונה: Múlt és Jövő‏, 2005, ISBN 963-9512-15-X
A császár dajkája ("אומנת הקיסר"; רומן על קטאלין ורגה, בודפשט: Dante‏ , 1935, 1939, A magyar regény mesterei)
מהדורות אחרות: Harmonia Kulturbizottság‏, 1938, סדרת "Magyar írás – Magyar lélek"
A hitehagyott ("המומר"; רומן ביוגרפי על אימרה סרנצ'ש (פורטונאטוס), בודפשט: Tábor‏ , 1937, 1938, 1940)
המהדורה האחרונה: Múlt és Jövő‏, 2005, ISBN 963-9512-14-1
Szabadulás ("שחרור"; רומן, בודפשט: Tábor‏, 1941)
יצירותיו העיקריות > תרגומים

Zwölf Schritte ("שנים עשר צעדים"), ברלין: Piper‏, 2007, ISBN 3-492-25765-8, בתרגום כריסטינה קונצה (Christina Kunze)
ראו גם

פאל גויאש: חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים. בודפשט, אגודת הספרנים והארכיונים ההונגריים, 1939-2002.
מי ומי? לקסיקון של בני דור.בודפשט. ביתא ספרותית ושות', [1937].
לקסיקון ספרותי הונגרי. עורך ראשי: מרצל בנדק. בודפשט, מו"ל אקדמי, 1963-1965.
הלקסיקון החדש של רוואי. עורך ראשי: אישטוואן קולגה טרשוי. סקסארד, תינוקות, 1996-.
לקסיקון ביוגרפי הונגרי חדש. עורך ראשי: לאסלו מרקו. בודפשט, מועדון הספרים ההונגרי.
לקסיקון ספרותי הונגרי חדש. עורך ראשי: פטר לאסלו. בודפשט, Akadémiai Kiadó, 1994.
מילה חדשה. עורך. אנדראש הלשי, MEFHOSZ, 1937.
לקריאה נוספת

לקסיקון ביוגרפי הונגרי. אקוש מולנאר.
לקסיקון יהודי הונגרי. אקוש מולנאר.
הערות שוליים

↑  http://mek.oszk.hu/00300/00355/html/ABC09732/10680.htm
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298213105171  GND: 133667863  ISNI: 0000 0000 7880 9484  LCCN: nb2006005150  NTA: 25126243X  VIAF: 67662381   WorldCat (עם VIAF): 67662381
ברטולד שטורפר

| --- | --- |

 לידה:  16 בדצמבר 1880 צ'רנוביץ, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 נרצח:  נובמבר 1944 (בגיל 63) אושוויץ, גרמניה הנאצית 
 מדינה:  אוסטריה 
 
ברטולד שטוֹרפֶר (בגרמנית: Berthold Storfer‏; 16 בדצמבר 1880, צ'רנוביץ, האימפריה האוסטרו-הונגרית – נובמבר 1944, אושוויץ) היה יהודי מומר אוסטרי, יועץ למסחר ופיננסים, אשר באמצעות מגעיו עם השלטונות הנאצים בארצו הציל כעשרת אלפים יהודים.
 שטורפר עזר להם לצאת מהרייך הגרמני כבעליו של משרד שטיפל בהגירה מאוסטריה ופעולותיו בוצעו בהסכמת השלטונות הנאציים. בין השאר, היה שטורפר מעורב בארגון אוניות המעפילים: מילוס, פאסיפיק ואטלנטיק, שבהן הפליגו כ-3,500 מעפילים.