stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מגדלי התוף והפעמון (בייג'ינג)

| --- | --- |

מגדל התוף
 מידע כללי
 סוג:  קומפלקס מבנים, אטרקציה תיירותית 
 מיקום:  Andingmen Subdistrict 
 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין 
 
 קואורדינטות:  39°56′25″N 116°23′23″E﻿ / ﻿39.94018889°N 116.38963611°E﻿ / 39.94018889; 116.38963611
  (למפת בייג'ינג מוגדלת) חביי טיינג'יןמגדלי התוף והפעמון(למפת בייג'ינג רגילה) חביי טיינג'יןמגדלי התוף והפעמון
 
מגדל הפעמון
הופעת תופים במגדל התוף
מגדל התוף (בסינית מפושטת: 鼓楼, בסינית מסורתית: 鼓樓, בפיניין: GǔlóuO), ומגדל הפעמון (בסינית מפושטת: 钟楼, בסינית מסורתית: 鐘樓, בפיניין: Zhōnglóu) הם שני מגדלים סמוכים זה לזה בצפון העיר העתיקה של בייג'ינג. במגדלים נמצאים פעמון ענק ותופי ענק, בהתאמה.
היסטוריה

מגדל התוף נבנה בשנת 1272 בתקופת הקיסר קובלאי חאן. בשנת 1420, תחת שלטונו של הקיסר יונגלה משושלת מינג, הבניין נבנה מחדש ממזרח לבנין המקורי. בשנת 1800, תחת שלטונו של הקיסר ג'ינצ'ינג משושלת צ'ינג, נערך בו שיפוץ יסודי. בשנת 1924, עם סילוקו של הקיסר האחרון מהעיר האסורה, הבניינים הפסיקו לשמש כשעונהּ הרשמי של בייג'ינג. בשנת 1980 הבניינים נפתחו לביקור תיירים לאחר שיפוץ מקיף.
ארכיטקטורה > מגדל התוף

במבנה המקורי, שהתנשא לגובה של 47 מטרים, היו תוף אחד גדול ו-24 תופים קטנים, ששימשו לציון שעות היום. כיום נותר רק התוף הגדול.
ארכיטקטורה > מגדל הפעמון

מגדל הפעמון מתנשא בגובה 48 מטרים ובנוי מלבנים ואבן; בקומתו השנייה מצוי פעמון נחושת גדול בגובה 5.4 מטרים, התלוי על מסגרת עץ. בעבר, צלצול הפעמון היה מלווה את הלמות התוף שנשמעו ארבע פעמים ביממה.
גלריה > מגדל התוף

מבט מקרוב על מגדל התוף
שעון מים בתוך מגדל התוף
גלריה > מגדל הפעמון

מגדל הפעמון
פעמון ענק מתקופת שושלת המינג
מגדל הפעמון, מבט ממגדל התוף
מבט מהתצפית במגדל הפעמון
ויקטור בוריסוביץ' חוסיד

| --- | --- |

גנרל חוסיד
 לידה:  25 בינואר 1903 קאנטקוזנקה, פלך חרסון, האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית
 פטירה:  14 בינואר 1974 (בגיל 70) קייב, הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית, ברית המועצות ברית המועצות
 השכלה:  Vystrel course 
 השתייכות:  הצבא האדום הצבא האדום
 תקופת הפעילות:  1922–1958 (כ־36 שנים)
 דרגה:   גנרל-מיור
 תפקידים בשירות
 מפקד החטיבה הארטילרית העשירית   מפקד אוגדה ארטילרית של עתודות המטה הכללי, ולאחר מכן קצין קישור ארטילרי   מפקד אוגדת המשמר הארטילרית הראשונה   מפקד אוגדת הארטילריה השלישית
 פעולות ומבצעים
 החזית המזרחית במלחמת העולם השנייה 
 עיטורים
 עיטור לנין  3 עיטורי הדגל האדום  עיטור סובורוב בדרגה שנייה   2 עיטורי קוטוזוב בדרגה שנייה   עיטור הכוכב האדום   עיטור צלב גרונוולד מדרגה שלישית (פולין)   עיטור הצלב הצבאי (צ'כוסלובקיה)
 הנצחה
 שירו של נתן אלתרמן "גנרל חסיד"
 
ויקטור בוריסוביץ' חוסיד (ברוסית: Виктор Борисович Хусид‏; 25 בינואר 1903 – 14 בינואר 1974) היה גנרל יהודי בצבא האדום במלחמת העולם השנייה, עליו כתב נתן אלתרמן את השיר "גנרל חסיד" בטור השביעי.
מהלך חייו

ויקטור בוריסוביץ' חוסיד נולד בשנת 1903 בכפר קאנטקוזנקה שבפלך חרסון באימפריה הרוסית (כיום זהו כפר פריבוז'ני במחוז מיקולאייב של אוקראינה). הוא נולד למשפחה יהודית ענפה. בילדותו למד בחדר ולאחר מכן עבר עם משפחתו לעיר הסמוכה ווזנסנסק. בשנת 1922, לאחר שסיים את לימודיו התיכוניים, התגייס לצבא האדום ונכנס למכללה של חיל התותחנים באודסה, ולאחר מכן המשיך לשרת כקצין תותחנים בצבא האדום. בשנת 1937 סיים קורס לפיקוד צבאי בכיר.
במהלך מלחמת העולם השנייה, לאחר פלישת גרמניה הנאצית לברית המועצות בשנת 1941 היה חוסיד מפקד חטיבת תותחנים בדרגת פולקובניק (אלוף-משנה). בתחילת המלחמה יחידתו עברה בעיר ניקולייב, בעת הקרב על העיר דניפרופטרובסק, זרקו הנאצים, שידם הייתה אז על העליונה בקרב, כרוזים לעבר כוחותיו בהם קראו לו בשמו והציעו לו להפסיק את האש. בתגובה – הוא הגביר את האש. במשך חודש וחצי עיכבה החטיבה שבפיקודו את הכוחות הגרמניים ומנעה מהם לחצות את נהר הדניפר מזרחה. על כך הוענק לו אות ההצטיינות "הכוכב האדום". בהמשך הוזכר שמו פעמים אחדות לשבח בפקודות היום של סטלין. בחטיבה שתחת פיקודו זכו למעלה מחמישים לוחמים בתואר "גיבור ברית המועצות",
בשנת 1942 מונה חוסיד למפקד החטיבה הארטילרית העשירית, ולחם בקרב סטלינגרד ובקרב קורסק. בשנת 1943 היה מפקד אוגדה ארטילרית של עתודות המטה הכללי, ולאחר מכן קצין קישור ארטילרי בחזית וורונז'.
בשנת 1944 מונה למפקד אוגדת המשמר הארטילרית הראשונה, שהייתה מבין הראשונות ששחררו את אדמת אוקראינה ולאחר מכן המשיכה להילחם בפולין. באחד הקרבות נלחמו כוחותיו במשך שישים שעות נגד שתי אוגדות גרמניות והשמידו כוחות אויב רבים, כלי שריון ותותחים, כשחוסיד עצמו נמצא כל העת בקו האש. לקראת סיום המלחמה, בשנת 1945, מונה למפקד אוגדת הארטילריה השלישית והשתתף בהסתערות על דרזדן וברלין. ב-18 בנובמבר 1944 הועלה דרגת גנרל-מאיור (מקבילה לדרגת תת-אלוף בצה"ל). על תפקודו במלחמה עוטר ב: עיטור לנין, 3 עיטורי הדגל האדום, עיטור סובורוב מדרגה שנייה, 2 עיטורי קוטוזוב מדרגה שנייה ועיטור הכוכב האדום.
בינואר 1945, בעקבות הניצחונות הסובייטים במערב פולין ובמזרח פרוסיה וכיבוש העיר ראדום, הזכיר סטלין בפקודת היום שלו לשבח את הגנרל חוסיד על ההסתערות מעבר לנהר הויסלה, והדבר התפרסם בעיתונות העברית בארץ ישראל.
הגנרל חוסיד היה אחד מ-305 גנרלים יהודים ששירתו בצבא האדום במלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה המשיך הגנרל חוסיד לשרת בצבא האדום ופרש לגמלאות ב-14 במאי 1958 והתגורר בקייב.
ויקטור בוריסוביץ' חוסיד נפטר ב-14 בינואר 1974 והוא קבור בבית הקברות בקייב.
שירו של אלתרמן

ב-17 בינואר 1945, כאשר נתפרסם בעיתונות העברית כי בפקודת היום שלו על הניצחון בחזית ראדום ציין סטלין לשבח את "הגנרל-מאיור חסיד" (כך נכתב שמו של חוסיד בתעתיק לעברית), הבין המשורר נתן אלתרמן כי מדובר בגנרל יהודי, ואכן לא טעה בהבחנתו. אלתרמן ראה בפועלו של הגנרל גם משום נקמה יהודית בנאצים ואת הגנרל כנציגם של דורות קודמים, ופרסם ב-19 בינואר 1945 שיר ב"טור השביעי" בעיתון "דבר" שנשא את הכותרת "גנרל חסיד".
בשיר תיאר אלתרמן כיצד חייליו של הגנרל חסיד מהללים אותו על פיקודו בהתקפה ובהרעשה וקוראים לו מולודיץ – גיבור חיל:
"דיברו חיילים:

מולודיץ חסיד.

ארטילריה כזאת תביאנו עד וינה.

כבר ראינו מראות, כבר טעמנו יריד,

אבל אטוט חסיד – מולודיצ'ינה.
אלתרמן צירף למעריצים גם שלושה אבות דמיוניים של גנרל חסיד, שהיו לדעת אלתרמן גם הם חסידים:
ואבות אבותיו,

חסידים גם הם,

ניצבים על ענן שעמד משוט הלאה,

ואומרים: תפילתו, ברוך השם, עושה רעש גדול

בישיבה של מעלה.
להלן מביא אלתרמן מביא את דבריהם של השלושה. האחד המשווה אותו לדוד טברסקי מטולנה אומר:
מה נאמר ומה נדבר ? שפתותיחנו תדלנה.

זה הקט מעורר עולמות עליונים

כמעט כמו רב דויד'ל מטלנה.
השני אומר:
וצוין הוא לשבח במטה העליון,

גם למטה

וגם למעלה.
והשלישי מוסיף
כן עיניים ממנו אינני גורע.

זה נכדי, בעֹברו שם לפני התבה

שערים שערים הוא קורע!
אלתרמן, שהיה חילוני ורחוק ממיסטיקה יהודית, בחר בשיר זה לתת ביטוי מיסטי לדיאלוג של הגנרל עם אבותיו, כביטוי לנקמת גנרל יהודי על השואה. הוא נקט סגנון זה גם בשירו "גנרל המן" אודות הגנרל הנאצי אדולף האמן, אותו ראה כאחד ממשיכיו בני זמננו של המן האגגי.
לקריאה נוספת

פיודור דוידוביץ' סברדלוב, גנרלים יהודים בצבא הסובייטי במלחמת העולם השנייה. הוצאת מערכות, 1996.
מרדכי נאור הטור השביעי, מסע בעקבות הטורים האקטואליים של נתן אלתרמן. הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2006.
הערות שוליים

↑  http://speculations.us/InIndex/Book4_R/B_2_War_R.htm Ilia Kogan, Memories and Speculations, ISBN 978-1-60-746000-8 (ברוסית)
↑  "חסיד ובן חיל", משמר, 17 בינואר 1945
נכבשו ראדום ומאות ישובים בפולין ושלוסברג בפרוסיה, דבר, 17 בינואר 1945
↑  השיר "גנרל חסיד", דבר, 19 בינואר 1945
שייע פייגנבוים

שייע פייגנבוים בחברת גיורא שפיגל ומרדכי שפיגלר
יהושע (שייע) פייגנבוים (נולד ב-5 בדצמבר 1947) הוא כדורגלן עבר ישראלי, שיאן השערים של הפועל תל אביב בכל הזמנים, מקום אחד עשר בטבלת מלכי השערים בכל הזמנים של ליגת העל עם 148 שערים, ובמקום שלישי במלך השערים של נבחרת ישראל (בצוותא עם יוסי בניון) עם 24 שערים. כיום מאמן כדורגל ומשתתף בתוכנית הטלוויזיה "גולסטאר".
קריירה ככדורגלן

פייגנבוים נולד באוסטריה, עלה לישראל בגיל שנה עם הוריו וגדל ביפו מול אצטדיון בלומפילד, בבית שננטש על ידי ערבים שברחו מיפו במהלך מלחמת העצמאות.
פייגנבוים החל לשחק בקבוצה הבוגרת של הפועל תל אביב בשנת 1964. ב-5 במרץ 1966 כבש את שערו הראשון במדי הקבוצה, שער שוויון בדרבי מול מכבי תל אביב, בו הפועל חזרה לתיקו 2:2 לאחר פיגור 2:0 במחצית. במשך 15 עונות בהן שיחק בקבוצה זכה שייע בשתי אליפויות (בעונת 1965/1966, ובעונת 1968/1969), וכן במסגרת השתתפות הקבוצה במפעלים האסייתיים זכה עמה בליגת האלופות האסייתית (1967) בבנגקוק. הוא הגיע עם הקבוצה בשנית לגמר
בליגת האלופות האסייתית (1970) עת סיימה הקבוצה במקום השני בטורניר, וזכה עם הקבוצה גם בגביע המדינה בכדורגל 1971/1972, כשכבש את שער הניצחון במשחק הגמר מול הפועל ירושלים.
פייגנבוים הוא מלך השערים של הפועל תל אביב בכל הזמנים עם 132 שערי ליגה, ובסך הכל 175 שערים בכל המסגרות. כמו כן מדורג פייגנבוים במקום השלישי בטבלת שיאני ההופעות של הקבוצה בכל הזמנים, עם 368 משחקים במדיה בליגה הבכירה. בשנת 1979 עזב את המועדון ושיחק ארבע שנים בקבוצות אחרות עד שפרש בשנת 1984. בסך הכל כבש 148 שערים בליגה הבכירה בישראל והוא מדורג במקום העשירי בטבלת מלך השערים של הליגה בכל הזמנים. 
 בסך הכל בקריירה הבקיע 232 שערים בכל המסגרות.
פייגנבוים שיחק 50 משחקים בנבחרת ישראל, בהם הבקיע 24 שערים (מחזיק בשיא ההופעות והכיבושים לשחקן הפועל תל אביב בנבחרת). ב-15 ביוני 1966 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, במשחק ידידות מול נבחרת אורוגוואי. פייגנבוים שיחק עם הנבחרת באולימפיאדת מקסיקו סיטי ב-1968 שבה הבקיע ארבעה שערים, ובמונדיאל היחיד אליו העפילה נבחרת ישראלית, במקסיקו 1970. את הופעתו האחרונה במדי הנבחרת ערך ב-20 במרץ 1977, במשחק מול נבחרת קוריאה הדרומית במסגרת מוקדמות מונדיאל 1978.
בשנת 2009 נבחר פייגנבוים כחבר היכל התהילה של הכדורגל הישראלי.
קריירה כמאמן

פייגנבוים החל את קריירת האימון שלו בקבוצת הפועל חיפה. בעונת 1984/85 החל לאמן את בית"ר נתניה בליגה א' ותוך שלוש עונות העפילה הקבוצה ושיחקה בליגה הלאומית (אז הליגה הראשונה). לאחר מכן אימן בין השאר את הפועל ירושלים, מכבי נתניה, מכבי פתח תקווה, בני יהודה תל אביב, הפועל באר שבע, הפועל צפרירים חולון, הפועל אשקלון ומכבי אחי נצרת.
בסוף 2004 נתמנה לאמן את הפועל תל אביב, לאחר שכבר אימן את הקבוצה כעשר שנים קודם לכן תחת המנג'ר משה סיני. בקדנציה השנייה שלו כמאמן בקבוצת נעוריו הוא הציל את הקבוצה מירידה לליגה הלאומית יחד עם שלום תקווה ששימש כעוזרו אך בתום העונה לא הוארכה כהונתו.
בשנים שלאחר מכן אימן פייגנבוים גם את בני סכנין, הפועל אום אל-פחם, הפועל אשקלון והפועל חדרה. בדצמבר 2011 מונה למאמנה של הפועל רמת השרון, לאחר פיטוריו של מומי זפרן, ובתום העונה סיים את תפקידו במועדון.
ביולי 2013 מונה למאמנה של הפועל כפר סבא, לאחר שירדה לראשונה בתולדותיה לליגה א', אך פוטר מתפקידו לאחר 4 חודשים בלבד.
עקב התמחותו באימון קבוצות תחתית והצלתן מירידה, נודע בכינוי "המושייע".
מחוץ למגרש

ב-2007 הגיש פייגנבוים תלונה במשטרה נגד אבי איבגי, אז שוערה המחליף של בית"ר ירושלים, בטענה כי הטרידו בטלפון ואיים על חייו. איבגי מצידו טען כי הכול נעשה בהומור.
משנת 2012 משתתף בתוכנית הדוקו-ריאליטי "גולסטאר", המשודרת בערוץ HOT3, כמאמן של קבוצת ידוענים. בשנת 2024 שיחק בסרט שמבוסס על התוכנית בשם "מרוסקים: גולסטאר הסרט". בנוסף הוא משמש כפרשן באולפן הליגה הלאומית בערוץ הספורט ופאנליסט קבוע בתוכנית הפרלמנט של ספורט1 בצ'רלטון.
בתוכנית "גולסטאר" חשף פייגנבוים כי בתו הצעירה, פזית, כמעט ונהרגה בתאונת דרכים ביום הולדתו ה-70 ועברה תהליך שיקום אינטנסיבי.
פייגנבוים נשוי למלכה, ואב לארבעה. מתגורר בהוד השרון. בנו רונן פייגנבוים כדורגלן עבר גם הוא.
תארים > כשחקן

הפועל תל אביב
אליפויות: 1965/1966, 1968/1969
גביע המדינה: 1971/1972
גביע אסיה: 1966/1967
חבר היכל התהילה של הכדורגל הישראלי: 2009
תארים > כמאמן

גביע הטוטו: 1994/1995
הישגים אישיים

מקום שלישי ב"מלך השערים של נבחרת ישראל" (בצוותא עם יוסי בניון) (24 שערים)
מקום שלישי בטבלת שיאני ההופעות של הפועל תל אביב בכל הזמנים, עם 368 משחקים במדיה בליגה הבכירה.
מקום העשירי בטבלת שיאן השערים של הליגה בכל הזמנים (148 שערים בליגה הבכירה בישראל)
שיאן ההופעות והכיבושים לשחקן הפועל תל אביב בנבחרת ישראל בכדורגל (שיחק 50 משחקים בנבחרת ישראל בכדורגל, בהם הבקיע 24 שערים).
חבר היכל התהילה של הכדורגל הישראלי (משנת 2009).
שמות רחובות בחיפה

רחובות חיפה (כ-1400 במספר), בדומה לשמות רחובות בישראל, קרויים על שם אישים חשובים בפן הלאומי ובפן המקומי, מן הטבע ומושגים מתקומת ישראל. בשל היותה חיפה בעלת אוכולוסיה לא יהודית המהווה כ-12 אחוז מסך התושבים, רבים הרחובות בעלי שמות ערבים.
מאחר ששיום (מתן שם) רחובות מנציח נרטיב שונו שמות רחובות במהלך השנים (למשל "דרך ההר" שהוחלפה ב"או"ם" וכיום היא שדרות הציונות).
היסטוריה

בתחילה לא היו שמות רשמיים לרחובות, אלא הם ניתנו על פי תפקודם כרחוב השוק או על שם בעלי המקום ככיכר חמרה. בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20 החלה עיריית חיפה לקבוע שמות רשמיים לרחובות הראשיים. אחרי חנוכת נמל חיפה ב-1933, הקימה העירייה ועדה לקביעת שמות שכללה שלושה חברים (שניים ערבים - ודיע בוסתאני ועבדאללה מוח'לס ויהודי - יקותיאל בהרב). לאחר בחירות 1934 אושר מחדש קיום ועדה לקביעת שמות לרחובות ובסוף אותה שנה נקבעה ועדה חדשה שבה היו חברים אבראהים צהיון, בדרי אל-אעידי ודוד הכהן. כך ניתנו שמות לרחובות סביב הנמל כגון "המלכים" ו"הנמל".
ועדי השכונות העבריות, ובעיקר ועד הדר הכרמל, ראו את עצמם אוטונומיים להחליט על שיום רחובות בתחומם. הדבר הביא לעיתים למאבק בינם לבין העירייה על שם רחוב. כך יצאו באותן שנים מפות עם שמות שונים לאותו רחוב (לדוגמה רחוב הנביאים העברי או אנפורטה של העירייה).
אחרי הקמת מדינת ישראל והבחירות לראשות העירייה, פנה אבא חושי לארגון ותיקי ההגנה בבקשה להכנת רשימת החלפות. יום למחרת הגיש הארגון מסמך עם כ-40 שמות חדשים שבאו להנציח את הניצחון בקרב על חיפה באפריל 1948. כך הוחלפו באחת שמות ערבים כצלאח א-דין ל"הגיבורים" וסטנטון הבריטי ל"שיבת ציון". אמיל חביבי מתאר את החלפות השמות בספרו "אח'טיה".
על מנת למזער את הפגיעה בעת שינויי השמות, היה ניסיון לתת שמות ״דומים״ כגון הרדג (על שם גיאורג דוד הרדג) במושבה הגרמנית שהוחלף לרד"ק, או חסאן בן תֻאבת שהוחלף ל״חוסן״.
שמות כפולים

מכיוון שוועדי השכונות העבריות החליטו ברוב המקרים בעצמם על השמות, ומאחר ולא כל השכונות נכללו בתחום השיפוט של עיריית חיפה, ניתנו לעיתים שמות לרחובות על שם אותם אישים (למשל יוסף טרומפלדור). אחרי איחוד השכונות נאלצו ועדי שכונות להחליף את שם הרחובות (למשל הגיבורים בנווה שאנן שהוחלף ב"הבנים").
מקרים נוספים של שמות כפולים הם חצרות גדולות שהבתים הסובבים אותן קיבלו מספור משלהן והן רחובות בפני עצמם. לדוגמה ״פינת בן שמן״ ו״פינת יל״ג צפונית או דרומית״. התושבים ברחובות אלו מסתייגים מהשמות ולכן משנים את מספור הבתים לא׳, ב׳ וכולי (לדוגמה ״פינת בן יהודה״) או מבקשים מהעירייה לשנות את השם (למשל ״פינת הרצל״ שהוחלפה ל״רחוב חוזה המדינה״).
רחובות על שם נשים

נכון לשנת 2022 יש בעיר פי תשעה רחובות על שם גברים מאשר על שם נשים. נעשו כמה וכמה פניות בנושא לחברי וחברות מועצת העיר, שבמסגרתן הוצע לעירייה לקדם החלפת שמות רחובות נייטרלים (של עצים, אתרים ועוד) לשמות נשים. עד כה לא התקבל מענה לפניות אלה.
מדריכי רחובות חיפה

החל מ-1956 החלה עיריית חיפה להוציא ספרים בשם לקסיקון או מדריך רחובות חיפה. אליעזר בונה שערך חלק מהלקסיקונים בהיותו עובד עירייה, זכה בעצמו להנצחה במפרץ חיפה.
כחלק מהסכם פשרה בין עיריית חיפה ואוניברסיטת חיפה, על ענייני ארנונה, הוחלט להוציא מדריך חדש בעריכת אמציה פלד. המדריך משמש גם כיום (2022) כבסיס לאתר ההנדסה של העירייה ולשילוט בעיר. המדריך לא עודכן ולא נוכשו בו טעויות (שנות לידה, תעתיקים שגויים, תקלדות).
נוהל קביעת השמות

על פי נוהלי ועדת השמות של עיריית חיפה, כל תושב יכול להציע שמות לרחובות. באם ההצעה עומדת בתנאי הנוהל (למשל זיקה מהותית לחיפה, בעלי שיעור קומה לאומיים או בינלאומיים, מן ההיסטוריה של העם היהודי ומדינת ישראל או חסידי אומות עולם), עוברת ההצעה להחלטת הוועדה. אחרי החלטת הוועדה, על מועצת העיר לאשר את השם החדש. שינוי שמות רחובות דורש רוב של 2/3 מחברי המועצה.
עמדת העירייה בראשות קליש

אחרי היבחרה של עינת קליש כראשת עיריית חיפה, היא פיזרה את ועדת השמות שבראשה עמד יוסי בן ארצי ומינתה את עצמה כיו"ר. העירייה החלה לתת שמות חדשים לרחובות בעיקר בשכונות חדשות כמו שינוי שם השכונה "גבעת זמר" ל"רמת אריק" על שמו של אריק איינשטיין, שם החליטה העירייה להנציח זמרים חיים שלחלקם קשר לחיפה. כמו כן קבעה את שמה של טיילת בת גלים לאריה גוראל, ראש עיריית חיפה בעבר, ולכן שינתה את שמה של השכונה העתידית "רמת גוראל" כ"רמת שמיר".
העירייה המשיכה בהנצחות כפולות כאבי רן, שוערה של מכבי חיפה ונבחרת ישראל, ורובי שפירא, בעל הקבוצה היריבה הפועל חיפה (כדורגל).
לקריאה נוספת

מעוז עזריהו, על שם, הוצאת כרמל, 2012, עמ' 153- 188
הערות שוליים

↑  בועז כהן, סערה בעקבות המלצת ועדת השמות להוסיף לשכונת עין הים את שמה הערבי, באתר כלבו – חיפה והצפון, 4 באוגוסט 2021
↑  יורם בר-גל, הסמלה פוליטית במרחב העירוני: שמות רחובות בישראל, אופקים בגאוגרפיה, גיליון מס' 32–33, 1992
↑  ד"ר ז, רחובות חיפה, הארץ, 1 בדצמבר 1920
1 2  תמיר גורן, מתן שמות לרחובות חיפה בתקופת המנדט הבריטי, חיפה - ביטאון העמותה לתולדות חיפה, גיליון 4
↑  מעוז עזריהו, על שם, הוצאת כרמל, עמ' 153- 188
↑  מכתב ארגון ותיקי ההגנה בחיפה למזכיר העיר, 16 באפריל 1951, ארכיון עיריית חיפה, תיק 32509
↑  עדן פוקס, מיזם הוגנות מגדרית בשמות הרחובות, באתר www.fairstreets.net
↑  למשל דוד אסף‏, סיפורי רחובות: צבי הרמן שפירא, יאנוש קורצ'אק ואֶנְצוֹ סֶרֶנִי, בבלוג "עונג שבת", מאי 2020
↑   סעיף 235 לפקודת העיריות, ספר החוקים הפתוח, באתר ויקיטקסט
↑  הדבר עומד בסתירה לרוח הדברים כפי שמופיעים ב"נוהל עבודת ועדת השמות" של אגף הנהלת העיר וקשרי פנים וחוץ.
↑  מאיה כהן, מעכשיו תתרגלו לשאול: "סליחה, איפה זה רחוב ירדנה ארזי?", באתר ישראל היום, 25 באוקטובר 2021
↑  שלמה וייס‏, בקרוב בחיפה: רחובות יעקב שחר ורובי שפירא, באתר וואלה, 8 באפריל 2021
אבינועם אמונה

| --- | --- |

אל"ם אבינועם אמונה, 2020
 לידה:  1980 (בן 45 בערך) ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1998
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
  סגן מפקד יחידת מגלן   ראש ענף חי"ר במא"ש במל"י   מפקד גדוד 101   מפקד יחידת מגלן   מפקד עוצבת הגולן   מפקד המכללה לפיקוד טקטי   מפקד חטיבת החרמון   מפקד חטיבת חשמונאים
 פעולות ומבצעים
   המערכה ברצועת הביטחון  האינתיפאדה השנייה  מבצע חומת מגן    מלחמת לבנון השנייה  מבצע עופרת יצוקה  מבצע עמוד ענן  מבצע שובו אחים    מבצע צוק איתן  מלחמת חרבות ברזל
אבינועם אמונה (נולד בשנת 1980) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, המשמש כמפקד חטיבת חשמונאים. שימש כמפקד המכללה לפיקוד טקטי, מפקד חטיבה 810, מפקד עוצבת הגולן, מפקד יחידת מגלן ומפקד גדוד 101.
ביוגרפיה

אמונה גדל בעיר רחובות למשפחה חילונית. התגייס לצה"ל בשנת 1998, התנדב לצנחנים ושובץ בגדוד 101. עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בסיום הקורס שב לגדוד 101 ומונה למפקד מחלקה, והשתתף בלחימה בדרום לבנון. לאחר מכן שימש מפקד פלוגת מסלול בגדוד, והתחיל תהליך של חזרה בתשובה. בהמשך מונה למפקד הפלוגה המסייעת בגדוד 101, באינתיפאדה השנייה. במהלך מלחמת לבנון השנייה הצטרף ללחימה כקצין בחפ"ק גדוד 101. לאחר מכן מונה למפקד פלגת לוחמים ביחידת מגלן. בהמשך מונה לסגן מפקד יחידת מגלן. לאחר מכן שימש מפקד מחזור בבא"ח צנחנים.
בשנת 2013 הועלה לדרגת סא"ל ומונה לראש ענף חי"ר במרכז לאימונים באש במל"י, ושימש בתפקיד עד שנת 2014. באפריל 2014 מונה למפקד גדוד 101, והוביל אותו בין היתר במבצע שובו אחים ובמבצע צוק איתן. על פעילותו במבצע, עוטר הגדוד בפיקודו בצל"ש אלוף. את תפקידו סיים ביוני 2016. ב-31 ביולי 2016 מונה למפקד יחידת מגלן. במהלך התפקיד הוביל את היחידה בסדרה של מבצעים חשאיים מעבר לגבול במסגרת המב"ם.[דרוש מקור] בתפקיד זה שימש עד שלהי מאי 2018.
ב-15 ביולי 2018 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד עוצבת הגולן, תפקיד אותו מילא עד 6 ביולי 2020.
בעקבות תחקיר על האירוע בו נפצע קשה חייל ביחידת מגלן כאשר קפץ מרכב על שיח כחלק ממסורת ביחידה, החליט הרמטכ"ל אביב כוכבי, במרץ 2021, שאמונה יינזף פיקודית וקידומו ייעצר בשנתיים, מאחר שבעת שכיהן כמפקד מגלן התרחש מקרה דומה אך הוא לא פעל באופן מספק לבירור העניין ולהפסקת המנהג. לאחר ההחלטה, יצא ללימודים במכללה לביטחון לאומי בלונדון. ב-17 באוגוסט 2021 מונה למפקד המכללה לפיקוד טקטי, ב-12 בספטמבר 2021 מונה בנוסף להקים ולשמש מפקד חטיבת החרמון.
ב-7 בספטמבר 2022 פורסם כי החליט לפרוש מצה"ל.
באפריל 2023 פורסם כי נפגש עם השר לביטחון לאומי איתמר בן גביר, ללא ידיעת מפקדיו וללא קבלת אישור על כך. הפגישה עסקה במינויו האפשרי של אמונה, שהיה עתיד לפרוש תוך כחצי שנה מהצבא, לתפקיד מפקד "המשמר הלאומי". בעקבות זאת ננזף אמונה פיקודית על ידי מפקד המכללות הצבאיות.
ב-18 במרץ 2024, התפרסמה החלטת הרמטכ"ל הרצי הלוי שלא למנות את אמונה למפקד חטיבה סדירה.
ב-13 ביוני 2024 סיים את תפקידו כמפקד חטיבת החרמון (חטיבה 810).
אמונה עוסק בהקמת חטיבת חשמונאים בצה"ל תחת פיקודם של האלופים דוד זיני ויניב עשור.
חיים אישיים

אמונה נשוי לאורטל ואב לשבעה. מתגורר ברחובות.
פרסומים

מנהיגות המפקד בשדה הקרב, מערכות 461, 2015
הערות שוליים

↑  יניב מגל, "סרוגים בקנה - סיפור השתלבות הציונות הדתית בצה"ל", ידיעות ספרים, 2016, עמוד 350
↑    יהודה יפרח, ‏קצין טוב מדי? מאחורי פרישתו של אל"מ אבינועם אמונה מצה"ל, בעיתון מקור ראשון, 17 בספטמבר 2022
↑  אתי אברמוב, "מלחמה בכריכה קשה", ידיעות אחרונות המוסף לשבת, 14 בדצמבר 2007
↑  רונן שיביאק, סיפורה של חטיפה שנמנעה, באתר ישראל היום, 3 במרץ 2015
↑  גל פרל פינקל‏, ימים ללא חסד: הקצינים שיסתערו על הזירות הבוערות באמת, באתר וואלה, 18 ביולי 2018
↑   "בחובתי לעצב מציאות ביטחונית טובה ומופשרת בזו החזית", באתר צה"ל, 15 ביולי 2018
↑  קובי פינקלר, אלוף-משנה אורן שמחה מונה למפקד חטיבת הגולן והחרמון, באתר ערוץ 7, 7 ביולי 2020
↑  רועי שרון וכרמלה מנשה, פציעתו של לוחם מגלן עילי חיות: צעדים פיקודיים ינקטו נגד מפקדי היחידה, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 21 במרץ 2021
↑  יואב זיתון, כפי שנחשף ב-ynet: אין אישומים והדחות בפרשת עילי חיות, באתר ynet, 21 במרץ 2021
↑  אלה המינויים החדשים בפיקוד צה"ל, באתר ערוץ 7, 2 בנובמבר 2020
↑  המכללה לפיקוד טקטי, באתר פייסבוק, ‏17 באוגוסט 2021
↑   "החרמון" 810 - חטיבת מילואים מרחבית חדשה בצה"ל, באתר צה"ל, 12 בספטמבר 2021
↑   ציוץ של יוסי יהושוע - Yossi Yehoshua ברשת החברתית אקס (טוויטר), 7 בספטמבר 2022
↑  אל"מ אבינועם אמונה, לשעבר מפקד מגלן, פורש מצה"ל, באתר ערוץ 7, 7 בספטמבר 2022
↑  טל לב רם, ‏ימונה למפקד "המשמר הלאומי"? קצין בכיר ננזף לאחר שנפגש עם בן גביר ללא אישור, באתר מעריב אונליין, 13 באפריל 2023
↑  מסתמן: הרמטכ"ל לא יקדם את אל"מ אבינועם אמונה, באתר ערוץ 7, 18 במרץ 2024
↑  עוזי ברוך, מפקד חדש לחטיבת "ההרים" - במקום אל"מ אבינועם אמונה, באתר ערוץ 7, 13 ביוני 2024
↑    ישי אלמקייס, ‏דרושים "תלמידי חכמים או יראי שמים": הטרלה או חטיבה חרדית חדשה?, בעיתון מקור ראשון, 19 ביוני 2024
↑   אורי משגב, מפקד עוצבת הגולן החדש ביקש – ובחטיבה הוצב דובר ולא דוברת, באתר הארץ, 4 בספטמבר 2018
משפחת כבהא

משפחת כבהא (נכתבת גם קבהא ו-כבהה; בערבית: كبها) היא אחת המשפחות (חמולות) הערביות-מוסלמיות הגדולות בישראל. בני המשפחה יושבים בעיקר בסביבת ואדי עארה (נחל עירון).
בני המשפחה מתגוררים בכפרים ברטעה, אום אל-קוטוף (הכפר הוקם על ידי בני כבהא כיישוב בת של ברטעה), עין אל-סהלה, אל-עריאן, ערערה, כפר קרע, עארה, באקה אל-גרבייה וכן בערים נצרת, יפו, שפרעם וחיפה.
חמולת כבהא נדדה מחצי האי ערב לפני כחמש מאות שנה לארץ ישראל.
הכפר ברטעה הוקם באמצע המאה ה-19 על ידי בני שבט כבהא. על פי מסורות בעל פה, בני השבט עברו באמצע המאה ה-18 מבית ג'יברין לעיירה יעבד. באמצע המאה ה-19 חלק מבני כבהא עזבו את יעבד בחיפוש אחר אזור מחיה ורכשו את שטחה של ברטעה, בו מצאו מעיין ומרעה למקניהם. עם הזמן התפתחה ברטעה ונוסדו מסביבה כפרי לוויין, המאוכלסים אף הם בבני כבהא: אום אל-קוטוף, עין אל-סהלה, ואדי עארה וטורא אל-גרביה.
בני משפחה ידועים

פרופ' מוסטפא כבהא, היסטוריון של העת החדשה, נשיא האקדמיה ללשון הערבית.
שפיק כבהא – זמר מכפר קרע שבוואדי עארה. נרצח ב-2013.
ריאד כבהא – ראש מועצת בסמ"ה.
מרואן כבהא – כדורגלן המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת בני ריינה.
עלא ראתב עבד אללטיף כבהא – תושב ברטעה, רצח קצין וחייל ופצע עוד 2 חיילים בפיגוע דריסה ליד מבוא דותן ב-16 במרץ 2018 ונפצע במהלך הפיגוע.
שהיר כבהא – שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה.
לקריאה נוספת

ריאד כבהא, שתי גדות לוואדי: סיפור חיי, הוצאת הקיבוץ המאוחד 2015, עמ' 37–39.
הערות שוליים

1 2  Muhammad Amara, Politics and sociolinguistic reflexes: Palestinian border villages, John Benjamins Publishing Company, 1999, page 12
↑  ביקור אצל השכנים - אום אל קוטוף בשרון. דו קיום בשלום, באתר "טיולים ואגדות" (הקישור אינו פעיל)
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הצבא הסלאוקי

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  הממלכה הסלאוקית
 שיוך:  בית סלאוקוס
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  312 לפנה"ס – 63 לפנה"ס (כ־249 שנים)
 מקים היחידה:  סלאוקוס הראשון ניקאטור (356 לפנה"ס - 281 לפנה"ס)
 מלחמות:  מלחמות הדיאדוכים  המלחמות הסוריות  המלחמות הסלאוקיות-רומאיות  המלחמות הסלאוקיות-פרתיות  מרד החשמונאים
 נתוני היחידה
 כוח אדם:  65,000 (217 לפנה"ס. רפיח)  70,000 (190 לפנה"ס. מגנסיה)  45,500 (165 לפנה"ס. מצעד בדפנה; כולל רק את היחידות בחלק המערבי של האימפריה)
 ציוד עיקרי:  פלנגיטים, פרשים כבדים, חי"ר בינוני, חי"ר קל, ולעיתים גם פרשים קלים ופילים.
 פיקוד
 מפקדים:  סלאוקוס הראשון, אנטיוכוס הראשון, אנטיוכוס השני, אנטיוכוס הרביעי, ליסיאס בקכידס, אנטיוכוס השביעי, דיודוטוס טריפון
 
הצבא של הממלכה הסלאוקית היה המכשיר העיקרי שבאמצעותו הפעיל השלטון המרכזי את סמכותו. בשיאו היה זה אחד הצבאות הגדולים והחזקים ביותר במזרח התיכון. היו בו עשרות אלפי פרשים, עשרות אלפי רגלים ומאות פילים. צבא זה ידע עליות ומורדות בהתאם למצבה של הממלכה הסלאוקית.
מקורות כוח האדם הלכו והתדלדלו במהלך המאה ה-2 לפנה"ס. האוטונומיה ביהודה ולאחר מכן ניתוקה הסופי מהשלטון המרכזי, בגידת מושלים במזרח ומרידתם במלכות, הלחץ הפרתי ובעיקר הסכסוכים מבית, רצח המלכים על ידי אחיהם וקרובי משפחתם, מלחמות אזרחים עקובות מדם כל אלה החלישו את הממלכה הסלאוקית וגדעו את יכולתה הכלכלית. האויבים הרבים קמו עליה וקרעו לחתיכות את הממלכה. בסופו של דבר כבש פומפיוס את השאריות שנותרו מהממלכה בשנת 63 לפנה"ס והן הפכו לפרובינקיה רומית בשם סוריה.