stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שמיסן
מבנה

השימסן הוא כלי מיתר שתהליך בנייתו דומה לזה של הגיטרה או של הבנג'ו, במתיחת המיתרים מצוואר הכלי מעל תיבת תהודה. לשמיסן אין שריגים, והוא צר יותר מהגיטרה ומהבנג'ו. גוף הכלי, הנקרא דוֹ (胴), מזכיר בצורתו תוף, בכך שהוא חלול ועטף בעור מתוח. סוג העור תלוי בסוגה המוזיקלית ובמיומנות הנגן. נגנים מתחילים משתמשים לרוב בעור כלב או בפלסטיק, בשל מחירם הזול יותר ובשל עמידותם, ונגנים מקצועיים משתמשים בעור חתול, העדין והיקר יותר.
צוואר השמיסן, הנקרא סָאוֹ (棹), מורכב משלושה או ארבעה חלקים המתחברים זה לזה, דבר המאפשר את פירוקו של הכלי לאחסון. הצוואר הוא מוט היוצא מגוף השמיסן ובולט אף מצידו השני, ועליו מונחים המיתרים. מפתחות הכיוון הם יתדות משושים, ארוכים וצרים. בעבר היו יוצרים אותם משנהב, אך לאחר מכן החלו לייצר אותם מסוגים שונים של עץ, ואף מפלסטיק.
שלושת המיתרים עשויים לרוב ממשי או מניילון. הם מתוחים על גבי הכלי ממפתחות הכיוון ועד קצה הצוואר, הבולט מצידו השני של הגוף. על הדו יש גשר, הנקרא קוֹמָה (駒), עליו נחים המיתרים. המיתר הנמוך ביותר מונח בכוונה כך שהוא נוגע בסיפית (נאט) על מנת להעניק זמזום מיוחד הנקרא סָוַוארי (המזכיר את צליל הסיטאר). צידו של הדו הפונה לכיוון הנגן מכוסה בפיסת בד צבעונית, הנקראת דו קאקֶה, ולעיתים עונדים הנגנים פיסת בד על ידם השמאלית על מנת לאפשר החלקה מהירה יותר במורד ובמעלה הצוואר.
מבנה > הבדלים בגודל ובצורת נגינה

ישנן מספר צורות שונות לשמיסן, השונות בצורתן ובגדולן ומתאימות לסוגות שונות. גם לבאצ'י יש מספר גרסאות, ולעיתים אף לא משתמשים בו כלל. לשמיסן שלושה גדלים בסיסיים: הוֹסוֹזאוֹ, צ'וּזאוֹ ופוּטוֹזאוֹ.
הוסוזאו - ההוסוזאו (細棹, מילולית: צוואר דק) הוא הקטן מבין סוגי השמיסן. הדו הוא קטן ובעלת צורה מרובעת, הצוואר צר במיוחד וככל שמתקרבים לדו, הולך ומצטמצם המרחק בין המיתרים לצוואר. ההוסוזאו משמש בעיקר בתיאטרון הקבוקי, והוא מתאפיין בגמישות.
צ'זאו - לצ'וזאו (中棹, מילולית: צוואר אמצע) צוואר רחב במעט מההוסוזאו, ובניגוד אליו נשמר המרחק בין המיתרים לצוואר לכל אורכו. אורך הצוואר מעניק לשמיסן צ'וזאו מנעד רחב יותר מההוסוזאו, ומשתמשים בו בעיקר בסוגת הג'יאוטה, סוגה מסורתית מתקופת אדו, אף על פי שהגיוון שלו מאפשר את השימוש בו במגוון סוגות אחרות.
פוטוזאו - הפוטוזאו (太棹, מילולית: צוואר שמן) משמש בסוגות גדיובושי, המשמשת בתיאטרון הבונרקו, בג'ורורי מיניו ובצוּגָרוּ-ג'מיסן. סוגות אלה מתאפיינות בעוצמה רבה של נגינה, וגודלו של השמיסן מאפשר זאת.
מבנה > הבדלים בגודל ובצורת נגינה > סוגי באצ'י

סוגי הבאצ'י, או מפרט, המשמשים לנגינה בשמיסן שונים זה מזה בצורתם, בגודלם ובחומר ממנו הם עשויים, בהתאם לסוגה. הבאצ'י השונים עשויים שנהב, עץ, פלסטיק ולעיתים קרובות מכילים שריון צב.
מבנה > סגנונות נגינה וכיוון

במרבית סוגות השמיסן נהוג להשתמש בבאצ'י על מנת לפרוט על המיתרים. בדומה לבנג'ו, מבנהו דמוי התוף של הדו מגביר את עוצמת צלילי המיתרים. בעת נגינה עם באצ'י, נהוג לפרוט על המיתר ולהכות בדו על מנת ליצור צליל הקשה גבוה. בסגות שונות נהוג לפרוט על המיתרים באמצעות האצבעות.
לשמיסן אין כיוון קבוע מראש, ומכוונים אותו לפי מנעד הזמר או לפי ראות עיני הנגן. עם זאת, ישנם שלושה סגנונות כיוון המשמשים בכל הסוגות:
הונצ'ושי (本調子) - מכונה "כיוון בסיס" מכיוון ששאר הכיוונים הם וריאציות שלו. בכיוון זה מכוונים את המיתר הראשון והשלישי במרווח של אוקטבה זה מזה, בעוד המיתר האמצעי מכוון במרווח של קוורטה מהמיתר הראשון.
ני אגארי (二上がり) - "להרים את השני," בכיוון זה מכוון הנגן להוצ'ושי ומגביה את גובה המיתר השני כך שהמרווח בינו לבין המיתר הראשון עולה לקווינטה.
סאן סגארי (三下がり) - "להוריד את השלישי," בכיוון זה מכוון הנגן להוצ'ושי ומנמיך את גובה המיתר השלישי כך שהמרווח בינו לבין המיתר השני יורד לקוורטה.
רישום התווים

ניתן לכתוב מוזיקה לשימסן באמצעות תוים של מוזיקה מערבית, אך השימוש בטבלטורה נפוץ יותר. בעוד שבדרך כלל הסוגות כיוון דומה, ישנם הבדלים בשמות נקודות הלחיצה על צוואר הכלי, ולפיכך הטבלטורה שונה מסוגה לסוגה. למשל, בסוגת המיניו נקרא המיתר הפתוח 0, ואילו בג'יאוטה הוא נקרא "1". לעיתים גם נקודות מסוימות מסמנות תו בדיאז, והדבר מוסיף על המורכבות. לפיכך, תלמידי סוגה מסוימת של נגינה עשויים להתקשות בקריאת טבלטורה של סוגה אחרת.
ניתן לרשום את הטבלטורה בסגנון יפני מסורתי - מלמעלה למטה ומימין לשמאל, או בשיטה המערבית - אופקית, ומשמאל לימין. בשיטה המסורתית משתמשים בקאנג'י ובסימנים נוספים לציון דינמיקות שונות, אך כשכותבים בשיטה המערבית משתמשים בסימנים באיטלקית.
היסטוריה וסוגות

מקורותיו של השמיסן היפני נעוצים בכלי הנגינה הסיני סנשיאן, שהגיע לאיי ריוקיו במאה ה-16. באיי ריוקיו התפתח הכלי לסנשין, וממנו הגיע השמיסן.
אפשר לנגן בשמיסן סולו או בליווי שמיסן נוספים, כחלק מהרכב מוזיקלי של כלים יפניים, בליווי שירה או בליווי דרמה תיאטרלית, כגון בקבוקי ובבונרקו. בשמיסן מנגנים גברים ונשים כאחד.
סגנון הנגינה הקשה ביותר הוא בסוגת המחזה הגידאיו. בסוגה זו משתמשים בשמיסן הגדול ביותר ובבאצ'י הגדול ביותר, והזמר-מספר נדרש לבצע את כל התפקידים בנוסף על הקריינות והתיאור. על נגן השמיסן המלווה אותו להכיר את היצירה על בוריה על מנת שיוכל להגיב באופן מתואם עם סגנון המשחק של הזמן-מספר.
בראשית המאה ה-20 התפתח סגנון נגינה חדש שהתבסס על שיר העם מסורתיים ושילב אלתור ותנועת אצבעות מהירה. סוגה זו, הידועה כצוגרו-ג'מיסן, היא פופולרית ביפן, ולעיתים משווים אותה לסגנון הבלוגראס האמריקאי.
הקוֹאוּטה (小唄), שפירושו "שיר קטן" הוא סוגה האופיינית לגיישות, והיא עומדת בניגוד לסוגה של הקבוקי והבונרקו שנקראת נגאוטה, שפירושה "שיר ארוך." הג'יאוטה (地唄), נחשב לסגנון הקלאסי של השימסן.
השמיסן משמש אף אמנים מסוגות מוזיקה שונות, כגון בלוגראס, ג'אז, רוק ואפילו הבי מטאל.
ראו גם

קוטו
לקריאה נוספת

Johnson, Henry. The Shamisen: Tradition and Diversity. Pennsylvania University Press, 2011. ISBN 9789004181373.
Malm, William P. Traditional Japanese Music and Musical Instruments.Kodansha International, 2000. ISBN 9784770023957.
הערות שוליים

↑  Malm, עמ' 213.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb12307427s (data)  GND: 4179028-5  LCCN: sh85121095  MusicBrainz: c03753c7-1735-4e24-9c9a-8cb5994d6bc5  NDL: 00570082  SUDOC: 031953433 
סוגים שונים של באצ'י
תסמונות רמזי-האנט

תסמונות רמזי-האנט הן שלוש תסמונות נוירולוגיות שונות נושאות את השם תסמונת רמזי האנט. הקשר היחיד ביניהן הוא שכולן תועדו לראשונה על ידי הנוירולוג ג'יימס רמזי האנט.
תסמונת רמזי האנט סוג 1, הנקראת גם רמזי-האנט cerebellar syndrome, היא צורה נדירה של ניוון מוחין הכולל אפילפסיה מיוקלונית, אטקסיה מתקדמת, רעד ודמנציה.
תסמונת רמזי האנט מסוג 2 היא הדבקות חוזרת בהרפס זוסטר. התסמינים שלה כוללים, פגיעה נירולוגית בעצבי הפנים, חירשות, ורטיגו וכאב, שיתוק דו צדדי בפנים, כאבי אוזניים ושלפוחיות בפנים הם התופעות הרגילות של התסמונת.
תסמונת רמזי האנט מסוג 3 היא מצב פחות נפוץ, אחד התסמינים שלה הוא נוירופתיה של העצב האולנרי.
הערות שוליים

↑  "NINDS Dyssynergia Cerebellaris Myoclonica Information Page". National Institute of Neurological Disorders and Stroke. 14 בפברואר 2011. אורכב מ-המקור ב-16 בפברואר 2015. נבדק ב-6 בינואר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Ramsay Hunt, J. (1907). "On herpetic inflammations of the geniculate ganglion: a new syndrome and its complications". Journal of Nervous and Mental Disease. 34 (2): 73–96. doi:10.1097/00005053-190702000-00001.
↑  Sweeney, C.J.; Gilden, D.H. (באוגוסט 2001). "Ramsay Hunt Syndrome". Journal of Neurology, Neurosurgery, and Psychiatry. 71 (2): 149–54. doi:10.1136/jnnp.71.2.149. PMC 1737523. PMID 11459884. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Pitton Rissardo, Jamir; Fornari Caprara, Ana Letícia (2019-11-02). "Herpes Zoster Oticus, Ophthalmicus, and Cutaneous Disseminated: Case Report and Literature Review". Neuro-Ophthalmology (באנגלית). 43 (6): 407–410. doi:10.1080/01658107.2018.1523932. ISSN 0165-8107. PMC 7053943. PMID 32165902.
↑  Pearce, J.M.S. (2007). "Some Syndromes of James Ramsay Hunt". Practical Neurology. 7 (3): 182–185. PMID 17515597. נבדק ב-8 ביולי 2016. {{cite journal}}:  (עזרה)
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
שמואל בן יהודה ממרסיי

| --- | --- |
 לידה:  1294 מרסיי, צרפת 
 פטירה:  המאה ה־14
 עיסוק:  מתרגם ספרי מדע, אסטרונום ורופא
 
שמואל בן יהודה ממרסיי (באנגלית מכונה גם: Miles of Marseilles; בשפת פרובאנס: Meles Benjudas; נולד ב-1294 בפרובאנס) הוא מתרגם, אסטרונום ורופא יהודי.
חייו

מגיל צעיר שקד על לימוד מדעים ופילוסופיה. סביב גיל 18 עבר לעיר סלון (אנ'), שם למד אסטרונומיה בהדרכתו של אבא מרי בן אליגדור. כעשר שנים מאוחר יותר, בשנת 1321, נכלל בין היהודים שנאסרו במגדל הרוֹטַנְדַה (rotunda) בעיר בוקאר (אנ'), ואחר כך שוחרר. גם בהיותו במאסר עסק בתרגומי יצירות מדע לעברית. אחר כך נדד בין הערים הבאות: Murcia (ספרד), Tarascon, Aix (פרובאנס), Montélimar.
לצד שמו הלועזי: Meles Benjudas נתכנה גם Borbe-Vaire (זקן אפור, או זקן כחול).
את פרסומו קנה בזכות תרגומיו הרבים (מערבית לעברית) של חיבורי מדע חשובים. הוא גם שיפץ ותיקן תרגומים קודמים, כמו של יעקב בן מכיר אבן תיבון.
תרגומיו מערבית לעברית

"השאלות הדבריות והדרושים אשר לפילוסופים" – מאת המחברים הערביים: אבו אל קאסים בן אידריס, אבו אל חג'אג' איבן תלמוס, אבו אל-עבאס אחמד אל קאסים, אבו אל רחמן בן תאחיר (=דיונים בפיסקאות קשות בביאורו של אבן רושד לאורגנון של אריסטו. גרסתו העברית של שמואל ממארסיי תורגמה ללטינית (בידיו של אברהם דבלמס) ונדפסה באמצע המאה ה-16.
"הביאור האמצעי" של אבן רושד לחיבור אתיקה ניקומכית מאת אריסטו. שמואל ממרסיי השלים תרגום זה בשנת 1321, בגיל 27. עותקים שונים של כתב היד מצויים היום בספריות אוקספורד, טורינו ועוד.
'ביאור ספר ההנהגה לאפלטון' – ביאורו של אבן רושד לחיבור הרפובליקה מאת אפלטון. את התרגום הזה השלים שמואל ממרסיי בהיותו במאסר, בשנת 1321.
התקציר (קמפנדיום) של אבן רושד לאורגנון של אריסטו. (התרגום הושלם בשנת 1322)
השלמה לתרגומו של קלונימוס בן קלונימוס לספר הגאומטריה של אוקלידס: דיון בצורות הגאומטריות 30 + 31 בספר.
פירוש על ספר אלמגסט של פתולמאוס, [דהיינו: תלמי (אסטרונום)], חלקים א-ג
קיצור ספר אלמגסט מאת אבו מוחמד ג'אבר איבן אפלאח.
מאמר בנפש מאת אלכסנדר הפירדוסי (אלכסנדר מאפרודיסיאס Alexander of Aphrodisias היה פרשן של כתבי אריסטו).
על ליקוי החמה בשנת 1097, מאת אבו עאבד עאלה מוחמד איבן מועאד מסביליה.
"אגרת בעמוד השחר" (על תופעת זוהר הקוטב) מאת אבו עאבד עאלה מוחמד איבן מועאד מסביליה.
"מאמר בתנועת הכוכבים הקיימים" – על הכוכבים שאינם ניידים, מאת אבו איסחאק אל זארקאלה.
לקריאה נוספת

Lawrence V. Berman (31 בדצמבר 1967). "Greek into Hebrew: Samuel ben Judah of Marseilles, Fourteenth-Century Philosopher and Translator" [שמואל בן יהודה ממרסיי, פילוסוף ומתרגם מהמאה הארבע עשרה]. Jewish Medieval and Renaissance Studies (באנגלית). Harvard University Press: 289–320. doi:10.4159/harvard.9780674729186.c11. {{cite journal}}:  (עזרה)
אליעזר זאב ברמן (ההדיר וצירף מבוא), הביאור האמצעי של אבן רשד לספר המידות על־שם ניקומאכוס לאריסטו בתרגום שמואל בן יהודה, ירושלים: האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, תשנ"ט/ 1999, מסת"ב 965-208-144-2
הערות שוליים

↑  אין לבלבל בינו, לבין שמואל בן יהודה אבן תיבון, שנפטר במרסיי 64 שנים לפני לידתו של שמואל ממרסיי
↑  באור בן רשד לספר הנהגת המדינה לאפלטון: והוא החלק השני מן החכמה המדינית, Cambridge University Press, 1956, בתוך: Averroes' Commentary on Plato's Republic – University of Cambridge Oriental Publications, מסת"ב 978-0-521-06130-8. (בעברית)



Rosenthal, E.I.J. (1966). Averroes' Commentary on Plato's Republic. University of Cambridge Oriental Publications. Cambridge University Press. ISBN 978-0-521-06130-8. נבדק ב-2023-02-16.
↑  אליעזר זאב ברמן, (1929-1988), פריט Q93268728 בוויקינתונים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308737205171  BnF: cb16222552v (data)  ISNI: 0000 0001 0983 1861  LCCN: n83184404  NTA: 23958273X  VIAF: 67848262   WorldCat (עם VIAF): 67848262
שמואל בן יוסף

הרב שמואל בן רבי יוסף (קראקא, בסביבות שנת ה'ת' 1640 - אלטונה, א' באדר ה'ת"ס, 1700) היה מרבני יהדות פולין במאה ה-17. חיבר את הספרים "עולת תמיד" על הלכות יום ויום בשולחן ערוך ו"עולת שבת" על הלכות שבת בשולחן ערוך.
ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
נולד בקרקוב בשנת ה'ת - 1640, חותנו היה הרב חיים אורגלר, מחכמי קרקוב (נפטר חשוון תמ"ט).
שימש כדיין בקרקוב.
בשנת תמ"א הוציא לאור את פירושו על השולחן ערוך. בהקדמה לספר כתב שרוצה להוציא עוד ספר שכתב שנקרא: 'טירת כסף':
אנא ה' חזקני ואמצני פעם אחר פעם, ותאזרני חיל להוציא לאור תעלומות חכמה, חיבורי הגדול טירת כסף, אשר כבר התחלתי להביאו ולהקריבו על מזבח הדפוס
ככל הנראה לבסוף ספר זה לא יצא לאור.
התמוטט ונפטר בפתאומיות בליל שבת, א' באדר ת"ס (1700), בעת ביקור באלטונה. הוא נקבר בבית הקברות המקומי יומיים לאחר פטירתו.
פירושו לשולחן ערוך

חיבר פירוש על שולחן ערוך אורח חיים (נדפס לראשונה אמסטרדם תמ"א). חלקו הראשון, העוסק בהלכות יום יום (סימנים א-רמא), נקרא "עולת תמיד", וחלקו השני, העוסק בהלכות שבת ומועד (סימנים רמב-תרצז), נקרא "עולת שבת".
הפירוש מצוטט רבות בפי הבאים אחריו, אך ה"מגן אברהם" מצטט אותו תכופות באופן ביקורתי. הדבר גרם לירידת קרנו והשפעתו של ה'עולת תמיד', כפי שכתב הרב חיים נתן דמביצר בספרו 'כלילת יופי' (חלק א עמ' סא-סב):
ואף כי בתחילת צאתו לאור הדפוס נתקבל לרצון ספר 'עולת תמיד', ובעיני כל היה חביב וחמיד ...אכן כאשר נדפס הספר הנפלא 'מגן אברהם', אשר באו בו גם כן הרבה השגות עליו והורה עליו באצבע הרבה פעמים 'דלא כעולת תמיד', מני אז ביטל התמיד ולא נדפס עוד פעם שנית מני אז ועד עתה, והספר 'מגן אברהם' נתקבל במקומו באהבה ונקבעה הלכה כמותו בכל תפוצות ישראל עד היום הזה.
בשנת תשס"ג נדפס הספר שנית במהדורה מפוארת על ידי מכון 'זיכרון אהרן'.
לקריאה נוספת

משה דוד צ'צ'יק, פרקים לתולדות המחבר, בתוך: שולחן ערוך אורח חיים, עם הפירושים הקדומים ראשוני מפרשי השולחן ערוך אורח חיים, נחלת צבי ועטרת צבי. ירושלים: זיכרון אהרן, תשס"ג, עמ' 24–32.
יהודה גולדראט, "מיעוט דמות" של ספרים, בתוך: תגים, בני ברק, תשכ"ט, עמודים 22–27, באתר היברובוקס
הערות שוליים

↑  הסכמות הרבנים לספר עולת תמיד בהם מוזכר שמשמש כדיין
↑  דוגמאות: מגן אברהם סימן ח ס"ק יז, סימן יא ס"ק י, סימן יח ס"ק א, סימן כה ס"ק ז, סימן כז ס"ק ג, סימן לב ס"ק סג, סימן לה ס"ק א ("לא עיין בבית יוסף"), סימן פט ס"ק ח ("עשה עצמו כאילו לא ידע").
↑  כלשון ההקדמה ל"מגן אברהם" מאת בנו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305281405171  LCCN: nr91012474  VIAF: 121346199   WorldCat (עם VIAF): 121346199
תמר ברגר

| --- | --- |

 לידה:  10 במאי 1957 (בת 67) כפר שמריהו, ישראל 
 ענף מדעי:  לימודי תרבות 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב  אוניברסיטת בר-אילן 
 מנחה לדוקטורט:  אריאלה אזולאי 
 מוסדות:  אוניברסיטת בר-אילן  המכללה האקדמית ספיר  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים 
 בן או בת זוג:  אבי מוגרבי 
 מספר צאצאים:  2 
 www.tamarberger.com
 
תמר ברגר (נולדה ב-10 במאי 1957) היא מסאית, מרצה ללימודי תרבות ואשת שמאל רדיקלי ישראלית.
ביוגרפיה

תמר ברגר נולדה בתל אביב לאלינוער לבית אריאל, ילידת הארץ ממוצא רוסי, ולעזרא ברגר, תעשיין יליד גרמניה ואיש העלייה החמישית, גדלה מגיל שש בכפר שמריהו, וגרה בתל אביב במשך כל חייה הבוגרים. למדה לתואר ראשון בחוגים לתורת הספרות ולפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב ועבדה כעוזרת הוראה באוניברסיטה. בשנת 2007 עשתה דוקטורט במחלקה ללימודי פרשנות באוניברסיטת בר-אילן, שנושאו "המקום הביניימי, בין כאן לבין שם, מקרה נמל התעופה לוד/בן-גוריון", בהנחיית ד"ר אריאלה אזולאי.
ברגר עבדה שנים רבות בתפקידי עריכה בעיתונים שונים: על המשמר, דבר, חדשות והארץ. בשנים -1982–1984 הייתה לה חנות ספרים בשם "המאה ה-20" ברחוב שינקין, אחת החנויות הראשונות ברחוב המתעורר. אחרי כן החלה ללמד במוסדות שונים ובין היתר לימדה בבצלאל, באוניברסיטת בר-אילן, במכללת ספיר, בקמרה אובסקורה, בקלישר (השייך לסמינר הקיבוצים), ובמכללת הדסה. ברגר מלמדת לימודי תרבות, תאוריה ופרקטיקה, ומתמחה בשאלות של מרחב, בעיקר המרחב הישראלי.
ברגר פעילה בשמאל הרדיקלי החל משנות השבעים. היא הייתה פעילה בוועד לסולידריות עם אוניברסיטת ביר זית, בהתנגדות למלחמת לבנון הראשונה, במאבק נגד הגדר בשנים האחרונות ובמחסום ווטש. היא שותפה עם ד"ר ענת מטר וסנאא סאלמה בעמותה למען האסירים הפלסטיניים, וחברה בארגון אקדמיה לשוויון.
לברגר שני בנים מנישואיה לבמאי הקולנוע אבי מוגרבי.
ספריה > דיוניסוס בסנטר

זהו ספרה הראשון של תמר ברגר שראה אור בהוצאת הקיבוץ המאוחד בשנת 1998. הספר הוא מבט רב-תחומי על האתר שהוא היום דיזנגוף סנטר, החל משנות ה-70 של המאה ה-19 ועד ימינו. הספר משלב מספר דיסציפלינות: ספרות, פילוסופיה, גאוגרפיה, אדריכלות, כלכלה, גנאלוגיות משפחתיות וסיפורים של אנשים.
הספר בנוי כחפירה ארכאולוגית: הוא מביא תיאור של תל שבקצהו קניון דיזנגוף סנטר של היום ומתחתיו שתי פאזות עיקריות - שכונת נורדיה - שכונת צריפים בה שוכנו מהגרים אשכנזים החל משנת 1924 והיא התקיימה עד שפונה אחרון הדיירים ב-1972, ומתחת לה - כרם בבעלות משפחת חינאווי, משפחה פלסטינית מיפו. התפיסה היא ארכאולוגית במובן זה שכל שכבה נסמכת על זו שתחתיה. הספר הוא גם מטונימיה לסיפור הגדול יותר של הארץ – מה יושב על מה ומה מתבסס על מה.
הספר תורגם לצרפתית ויצא לאור בסתיו 2009 בהוצאת Actes Sud הצרפתית.
במאית התיאטרון רות קנר עיבדה עם ד"ר אבנר בן-עמוס את הספר למחזה במסגרת פרויקט גמר של שנה ד' בחוג לתיאטרון בשנת 2004. מאז הועלתה ההצגה שוב בפסטיבל עכו ובמרכז סוזן דלאל (בשם "אין נופים אבודים").
ספריה > ברווח בין עולם לצעצוע

זהו ספרה השני של ברגר, שיצא לאור בהוצאת רסלינג בשנת 2008. שם הספר הוא ציטטה הלקוחה מרילקה (אלגיות דואינו, האלגיה הרביעית). הספר הוא רצף של מסות שנושאן הוא המודל בהקשר הישראלי, במבט בינתחומי המשלב דיסציפלינות שונות, מפסיכואנליזה ועד לפוליטיקה. ברגר מנסה להגדיר תאורטית מהו מודל ולהמחיש בעזרת דוגמאות שונות את טיבו של המרחב הישראלי. היא דנה בעשרה מודלים, דיון שמתחיל בהתבוננות במודל המסוים וממשיך למבט כללי יותר. המודל הראשון, שתצלום שלו מופיע על הכריכה, הוא אוטו עשוי קרטון וצבוע בצבעי הדגל הפלסטיני שמצאה בערימת אשפה בצפון ירושלים. אחריו יש דיון בבובה כמודל. מסה נוספות עוסקת בפרקים כ"ד-ל"א מספר שמות המתארים את העלייה הראשית של משה להר סיני, שעיקרה הוראות מדוקדקות מאוד שמוסר לו אלוהים כיצד לבנות את המשכן. מודל נוסף הוא האוטופיה הציונית אלטנוילנד של הרצל. עוד מודל הוא גן העצמאות בפתח-תקוה, הכולל שורה של אתרי תצוגה והנצחה, עוד יש דיון בתצלום של ג'יפ שלל המשמש לאימונים של צה"ל, במפה לימודית של מדינת ישראל משנת 1951 ובשרטוט של דירה לדוגמה. המודלים כולם מעידים על אופייה של הישראליות, על האופן שבו היא תופשת את עצמה ועל האופן שתופשים אותה.
ספריה > אוטוטופיה

זהו ספרה השלישי של ברגר, שיצא לאור בהוצאת הקיבוץ המאוחד בשנת 2015.
ספריה > הצִדָה — נופי שארית בישראל

ספרה הרביעי של ברגר, יצא לאור בהוצאת הקיבוץ המאוחד בשנת 2022.
מאמרים נבחרים

המסה "מוזיאון הארץ – פנטזיה דוקומנטרית" המופיעה בקטלוג התערוכה "אל המעיין" על נחל הירקון שהתקיימה במוזיאון תל אביב בשנת 2005, עוסקת במרחב המתפרש ממוזיאון הארץ בפינת דרך נמיר וחיים לבנון ועד אוניברסיטת תל אביב, ומערבת זמנים – מימי הפלשתים ועד זמננו – ומרחבים – מהכפר שייח' מוניס ועד קריית המוזיאונים הנוכחית, ומשלבת מציאות דוקומנטרית ובידיון.
הערות שוליים

↑  נטע הלפרין, עכבר העיר, הצד האפל של רוטשילד: מה קרה לרחוב שינקין?, באתר הארץ, 18 בנובמבר 2011
↑   קשת רוזנבלום, כיצד מעצב הנוף הישראלי את החברה והתרבות, באתר הארץ, 22 במאי 2013
↑  גיתית גינת, עכבר העיר, מה מסתתר מתחת לדיזנגוף סנטר?, באתר הארץ, 22 בנובמבר 2007
↑   משה גלעד, "הצִדָה — נופי שארית בישראל" עוסק במשיכה הרומנטית לשרידים חרבים, באתר הארץ, 22 ביוני 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313091405171  BnF: cb135263840 (data)  ISNI: 0000 0000 6654 5856  LCCN: no99006576  SUDOC: 137740417  VIAF: 49382422   WorldCat (עם VIAF): 49382422
תוכנית לשימור אתרים

תוכנית לשימור אתרים היא תוכנית שנועדה לשמור על אתרים בעלי חשיבות היסטורית, לאומית, אדריכלית או ארכאולוגית. תוכנית זאת באה כתוספת לחוק התכנון והבנייה משנת 1991. לכל רשות מקומית ישנה ועדה לשימור אתרים, בסמכותה של הוועדה לקבוע אלו אתרים נועדו לשימור, לחייב בתחזוקת האתר את בעל האתר או להפקיעו אם הוועדה סוברת שנשקפת סכנה לאתר. במקרה של הפקעה הוועדה רשאית למכור את האתר או להשכירו, בתנאי שיובטח שימור האתר על ידי הרוכש או השוכר.

למרות קיומן של ועדות לשימור ברשויות המקומיות, לא תמיד ניכרת פעולתן, ופעמים רבות הורסים יזמים וקבלנים מבנים לשימור, למרות החוק, תוך ידיעה שייאלצו לשלם קנס גבוה. בדרך כלל משתלם להם לשלם את הקנס, ובלבד שהבית "המטריד" ייהרס ויפנה את מקומו ליוזמות חדשות. מהפך משמעותי בתחום זה התחולל במרץ 2009, כאשר בית המשפט לעניינים מקומיים בחיפה פסק פסיקה תקדימית, על פיה אדם שהרס מבנה לשימור בבת גלים ייאלץ לשלם את הקנס הגבוה, ובמקביל לבנות את הבית מחדש בתוך שנה.
ראו גם

המועצה לשימור מבנים ואתרי התיישבות
הערות שוליים

↑  מיכל מרגלית, ‏החלטה תקדימית: ביהמ"ש חייב אדם שהרס מבנה לשימור לבנות אותו מחדש, באתר גלובס, 24 במרץ 2009
ערך זה הוא קצרמרבנושא אדריכלות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שמואל בן עמי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1947 (בן 77 בערך) פאס, מרוקו
 לאום:  יהודי, ישראלי
 תחום יצירה:  פיסול
 יצירות ידועות:  אנדרטת הלח"י שנמצאת בכיכר הלחי בפתח תקווה  פסל דוד בן-גוריון בסלע גרניט 6 מסה בסימפוזיון הפיסול במעלות תרשיחא  הפסל של הרמב"ם 3 מטר מיציקת ברונזה  דיוקן האפיפיור פרנציסקוס
 
שמואל בן עמי (נולד בשנת 1947) הוא אמן ופסל ישראלי. בן עמי היה הפסל הראשי במוזיאון השעווה הישראלי בין השנים 1973–1995, פסל הדיוקנאות המפסל חתך רחב של אישים מהפוליטיקה הישראלית, מענפי הזמר והקולנוע, ומהתיאטרון.
ביוגרפיה

בן עמי נולד בפאס במרוקו למשפחה של 7 ילדים. כשהיה בן 3 משפחתו עלתה והתיישבה בטבריה. בגיל 15 למד בישול והפך לשף.
בין השנים 1977–1981 למד פיסול במכון אבני, ובין השנים 1985–1988 למד פיסול בבית הספר "אקול דה בוזאר" בפריז.
בשנות ה-70, ה-80 וה-90 היה שף במלונות הילטון, שרתון ודיפלומט בתל אביב.
ביו השנים 1973–1995 היה הפסל הראשי במוזיאון השעווה הישראלי במגדל שלום בתל אביב.
בן עמי היה אלוף ישראל בפיסול במרגרינה ואלוף ישראל בפיסול ועיצוב במזון.
בן עמי חבר איגוד הפסלים והציירים בישראל. ערך כ-30 תערוכות בישראל ומחוצה לה.
בן עמי חבר ההנהלה בפדרציה המרוקאית העולמית.
בערב חגיגי צוינו 55 שנים להקמתה של שכונת רמת אגוז (שיכון ד') בטבריה על ידי עיריית טבריה, ובן עמי שצמח בשכונה זכה להוקרה מראש עיריית טבריה.
מיצירותיו

במהלך עבודתו פיסל בן עמי מעל אלף מלכים, נשיאים, ראשי ממשלות ואח"מים אחרים.
הדיוקן הראשון שפיסל במוזיאון השעווה הישראלי" היה של הזמר יזהר כהן שזכה ב-אירוויזיון, ובהמשך את הדיוקנאות של: עפרה חזה, רינה מור, גלי עטרי, צביקה פיק, הכדורסלן מיקי ברקוביץ, הטניסאי שלמה גליקשטיין והנשיאים חיים הרצוג (1983), יצחק נבון.
בשנת 2018 פיסל את האפיפיור פרנציסקוס בעקבות הזמנה מהוותיקן. הפיסול נמשך כ-3 חודשים. בן עמי הוזמן לוותיקן והעניק לאפיפיור את הפסל.
בן עמי יצר פסל של מלך מרוקו שממוקם בארמון ברבאט. במוקטעה ברמאללה מוצב פסל של מחמוד עבאס שיצר לבקשת סם בן שטרית.
ב-23 ביולי 2017 נחנך גן פסלים (כולל חמישה פסלי אבן ושיש) בבית החולים על שם ברוך פדה, פוריה בכניסה למבנה מרפאות חוץ, תרומתו של בן עמי.
בין הדיוקנאות שיצר: דיוקן של ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו, דיוקנאות של הנשיאים שמעון פרס, ראובן ריבלין,דיוקן של שרת התרבות והספורט מירי רגב, דיוקן של השחקן זאב רווח, דיוקן של הזמר יהורם גאון ודיוקן של הזמרת שושנה דמארי.
בין פסליו: רמברנדט, לאונרדו דה וינצ'י, וינסטון צ'רצ'יל.
מיצירותיו > מהאנדרטאות שיצר

אנדרטת חמשת הרוכבים בפתח תקווה – 60 טון אבן גרניט.
אנדרטת הלח"י שנמצאת בכיכר הלחי בפתח תקווה – 7 מסה אבן גרניט.
הפסל של הרמב"ם 3 מטר מיציקת ברונזה.
פסל דוד בן-גוריון בסלע גרניט 6 טון בסימפוזיון הפיסול במעלות תרשיחא.
פסל בן-גוריון מסלע בזלת, ממוקם בכניסה למלון גלי כנרת בטבריה.
חייו האישיים

בן עמי נשוי ואב לתאומים. מתגורר בטבריה.
הערות שוליים

↑   מורן שריר, למה בעצם הפסל של מירי רגב יצא דומה לגילה גמליאל? האמן שמואל בן עמי מסביר, באתר הארץ, 5 ביוני 2019
↑  בית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות אקול נסיונל סופרייר דה בוז-אר, אשר בפריז, צרפת, הוא אחד מבתי הספר היוקרתיים ביותר בעולם לאמנות. ממוקם בלב רובע סן-ז'רמן-דה-פרה, ממול מוזיאון הלובר ששוכן מעברו השני של נהר הסן
↑  בערב חגיגי צוינו 55 שנים להקמתה של שכונת רמת אגוז בטבריה ובן עמי שצמח בשכונה זכה להוקרה tiberias.muni.il
↑  שמואל בן עמי shmuel-benami.co.il/about
↑  קולינאבי במהלך הקריירה פיסל שמואל בן עמי מעל אלף מלכים, נשיאים, ראשי ממשלות ואח"מים אחרים, אבל גולת הכותרת של יצירתו הייתה ללא ספק הפסל של האפיפיור פרנסיקוס. אחרי שנפגש עם הכס הקדוש, את מי עוד רוצה אלוף ישראל בפיסול ועיצוב במזון לשעבר לפסל?
↑  שמואל בן עמי - דיוקן חיים הרצוג 1983 קרן תרבות חיפה
↑  שמואל בן עמי פסל מוזיאון השעווה הלאומי בת"א מפסל גדולי האומה shmuel-benami.co.il
↑  מחוות האמן בן עמי לאבו מאזן: פסל בדמותו במפגש עם נציגי קהילת יהדות המזרח עם יו"ר הרשות הפלסטינית, העניק לו הפסל יצירה שפיסל בדמות הראיס. "עשיתי את הפסל הזה כי אני מאמין שיש צורך לקדם את שיח השלום" nrg אסף גבור, 30 במרץ 2016
↑  נחנך גן פסלים בבית החולים על שם ברוך פדה, פוריה בכניסה למבנה מרפאות חוץ, תרומתו של האומן, תושב טבריה, שמואל בן עמי poria.health.gov
↑  ענבר טויזר, מירי רגב קיבלה פסל בדמותה: "התרגשה כמו ילדה", באתר ynet, 27 במאי 2019
↑  כיכר המייסדים - פיסול חמשת הרוכבים beta.experien.city
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007519022705171  VIAF: 308268067   WorldCat (עם VIAF): 308268067