stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תוצאות מלחמת העולם הראשונה
תוצאות גאופוליטיות וכלכליות > רוסיה

בשנת 1917, עוד במהלך המלחמה, התרחשה מהפכה. השלטון האוטוקרטי של הצאר הופל ונעשה ניסיון להקים ברוסיה משטר דמוקרטי. אולם, בסופו של דבר השתלטה על רוסיה המפלגה הבולשביקית, שהייתה מפלגה קומוניסטית, והיא הקימה ברוסיה את המשטר הקומוניסטי הראשון בעולם. מנהיגי רוסיה החדשים ובראשם לנין החליטו לפרוש מהמלחמה בראשית 1918 ובכך עוררו על עצמם את זעמן של בריטניה וצרפת. הרעיון הקומוניסטי ותפישת השלטון בכח על ידי מהפכה עוררו חשש במערב ורוסיה מצאה את עצמה במהרה מבודדת ומוחרמת.
כתוצאה מכישלון הבולשביקים לוותר על טריטוריות, כוחות גרמנים ואוסטרים הביסו את הצבא הרוסי, והממשלה הקומוניסטית החדשה נאלצה לחתום על חוזה ברסט-ליטובסק במרץ 1918. בחוזה זה ויתרה רוסיה על כל תביעותיה לפינלנד, לטביה, ליטא, שטחי פולין הקונגרסאית ואוקראינה, והותירה לגרמניה ואוסטרו-הונגריה "לקבוע את הסטטוס העתידי של שטחים אלה בהסכמת תושביהם". מאוחר יותר, ממשלת לנין הכריזה גם על ביטול חלוקת ברית פולין, ובכך הפכה לאפשרית את תביעת פולין לגבולותיה מ-1772.
ממלכת פולין, שהוכרזה על ידי הגרמנים והאוסטרים על שטחה של פולין הקונגרסאית ב-1916, והיוותה חלק מן התוכנית המרכז-אירופאית, הוחלפה ב-1918 ברפובליקה הפולנית. תחת הנהגתו הדינמית של הנשיא הזמני יוזף פילסודסקי, היא איחדה את הפרובינציות הפולניות הקודמות של אוסטריה ופרוסיה. פילסודסקי שאף גם לסייע לבלארוס ולאוקראינה להיעשות מדינות עצמאיות, אך התוכנית נכשלה, ושתי הארצות היו לרפובליקות סובייטיות נפרדות.
רומניה, שנוצרה מאיחודן של מונטניה (Muntenia) ונסיכות מולדובה (Moldova), החזירה לעצמה את חלקה המזרחי של מולדובה (בסרביה) מרוסיה.
הרפובליקה הדמוקרטית של ארמניה, הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה והרפובליקה הדמוקרטית של אזרבייג'ן הוקמו באזור הקווקז עם התפרקותה של הרפובליקה הדמוקרטית הפדרטיבית של עבר הקווקז. ב-1922 פלשו הסובייטים לכל המדינות הללו, והכריזו עליהם כרפובליקות סובייטיות. מאורעות דומים התרחשו במרכז אסיה.
תוצאות גאופוליטיות וכלכליות > האימפריה האוסטרו-הונגרית

האימפריה האוסטרו-הונגרית נחלקה לכמה וכמה שטחים. הרפובליקות החדשות של אוסטריה והונגריה נוצרו, כופרות בכל המשכיות עם האימפריה הישנה. צ'כוסלובקיה הוקמה מבוהמיה, מורבייה, שלזיה האוסטרית, סלובקיה ורותניה הקרפטית. גליציה הועברה לפולין ואיטליה קיבלה את דרום טירול וטריאסטה. בוסניה-הרצגובינה, קרואטיה, סלובניה ו-וויבודינה (vojvodina) צורפו לסרביה ומונטנגרו ליצירת מה שנודע לאחר מכן כיוגוסלביה. בוקובינה צורפה לרומניה, וכן טרנסילבניה הפכה לחלק ממנה. למרות העובדה שחוזה ורסאי לא גרם לשינויים אלה, הוא הכיר בהם.
גם מהמחוז ההונגרי באנאט, נקרעו חלקים גדולים על ידי רומניה ויוגוסלביה.
בגלל האוכלוסייה המעורבת, וחלקית בגלל האינטרסים של כוחות מסוימים, הגבולות החדשים הללו לא תמיד נערכו בהתאם לחלוקות אתניות. כמעט כל המדינות החדשות של מזרח אירופה הכילו מיעוטים לאומיים גדולים. מאות אלפי גרמנים המשיכו לחיות במדינות זה עתה נוצרו. רבע מאוכלוסיית הונגריה מצאה עצמה חיה מחוץ למדינה זו.
תוצאות גאופוליטיות וכלכליות > האימפריה העות'מאנית

בסוף המלחמה התפרקה הממשלה העות'מאנית, והאימפריה חולקה בין הכוחות המנצחים בהסכם סוור (Treaty of Sèvres).
צרפת ובריטניה קיבלו את מרבית המזרח התיכון, והבריטים קיבלו את המנדט הבריטי בארץ ישראל מחבר הלאומים.
איטליה ויוון קיבלו את מרבית אנטוליה, אך התנגדות טורקית כפתה על היוונים נסיגה משם, בזמן שהאיטלקים לא היו מסוגלים לבסס עצמם במדינה זו. המדינה העצמאית של ארמניה נוצרה במזרח טורקיה, אך הצבא האדום פלש ב-1920 ומדינה זו צורפה לברית המועצות.
אזור כורדי אוטונומי הוקם גם כן, אך ניסיונותיו לקבל עצמאות ב-1920 דוכאו על ידי הטורקים.
לאחר שההתנגדות הטורקית, שהובלה על ידי מוסטפא כמאל, כבשה את האזורים היווניים, איטלקיים, ארמנים וכורדים, נחתמה ברית חדשה – ברית לוזאן, שסיימה את כל מעשי האיבה באופן רשמי, והובילה ליצירת הרפובליקה הטורקית המודרנית.
תוצאות גאופוליטיות וכלכליות > האימפריה הבריטית

שינויים קונקרטיים פחות כללו את ההחלטיות הגוברת של מדינות חבר העמים הבריטי. קרבות כקרב גליפולי עבור אוסטרליה וניו זילנד, וקרב רכס וימי עבור קנדה, גרמו לגאווה לאומית גדלה במדינות אלה, ולאי רצון גובר שלהן להישאר כפופות לבריטניה, מה שגרר אחריו את עליית האוטונומיה הדיפלומטית שלהן בשנות ה-20.
באשר לבריטניה עצמה, למימון המלחמה היה מחיר כלכלי נורא. בהיותה אחת מהמשקיעות הגדולות במלחמה, נכנסה בריטניה לחובות כבדים, עם תשלומי ריבית שעמדו על כ-40% לכל הוצאה ממשלתית. האינפלציה הוכפלה בין 1914 ועד לשיאה ב-1920, בזמן שערך המטבע הבריטי נפל ב-258 אחוזים. פיצויים בצורת פחם גרמני, שניתן בחינם, דיכאו את התעשייה המקומית, וגרמו לשביתה כללית ב-1926.
תוצאות גאופוליטיות וכלכליות > ארצות הברית

אף על פי שנגררה אל המלחמה בחוסר רצון בולט של רוב אזרחיה ומנהיגיה, יצאה ארצות הברית בסופה של המלחמה כמנצחת הגדולה, כמעצמת על כלכלית וצבאית וכמנהיגה מוסרית של העולם המערבי. עם זאת, לאור האכזבה מכישלון המלחמה להשיג את האידיאלים הנעלים שהובטחו בידי נשיאה וודרו וילסון בנאום ארבע עשרה הנקודות, בחר העם האמריקאי בבדלנות, ונהנה מכמה שנים של שגשוג עד לשפל הגדול ב-1929, ובסופו של דבר, נכנסה ארצות הברית למלחמת העולם השנייה בדצמבר 1941.
תוצאות גאופוליטיות וכלכליות > צרפת

בשביל צרפת סימן קץ המלחמה את סופה של הדומיננטיות הפרוסית-גרמנית, שנמשכה מאז שהפרוסים והבריטים גירשו את נפוליאון ב-1815, ובמיוחד מאז תבוסת הצרפתים במלחמת צרפת–פרוסיה ב-1870.
אולם הגנרליסימו של "מדינות ההסכמה", פילדמרשל פרדיננד פוש, תבע כי למען ביטחון צרפת על נהר הריין ליצור מעתה גבול בין צרפת לגרמניה. בהתבססו על ההיסטוריה, הוא היה משוכנע שגרמניה תחזור להיות איום שוב, ומששמע כי חוזה ורסאי הותיר את גרמניה יחסית ללא פגע, הוא חזה בדיוק רב כי "זהו אינו שלום, זוהי אך הפסקת אש למשך 20 שנה".
השתתפותם של חיילי קולוניות צרפתיות מהודו-סין, צפון אפריקה ומדגסקר במלחמה, שבלעדיהם עלולה הייתה להפסיד, אף היא עובדה בעלת משמעות. כאשר חיילים אלו חזרו למולדתם, וצרפת המשיכה להתייחס אליהם כאל אזרחים סוג ב', רבים מהם הפכו להיות הגרעין של קבוצות התומכות בעצמאות.
תוצאות גאופוליטיות וכלכליות > מיעוטים

מיעוטים רבים מצאו את עצמם גולים, או במצב גאופוליטי חדש. 3 מיליון גרמנים בחבל הסודטים (שהיו רוב בחבל הארץ אך מיעוט בצ'כוסלובקיה), וכשלושה מיליון הונגרים אתנים, ועוד רבים אחרים.
קשה במיוחד היה מצב היהודים, שנחשדו כלא נאמנים בכל הארצות הכבושות. בארצות הקומוניסטיות שבחרו באתאיזם אנטי דתי, הם נרדפו הן בשל דתם, והן בשל אי נאמנותם לקומוניזם. מעריכים כי כ-100,000 יהודים נרצחו במהומות אנטי בולשביקיות שנערכו בידי פולנים אוקראינים ורוסים, מיד לאחר המלחמה. בגרמניה ואף בארצות מזרח אירופה הואשמו היהודים בבגידה ובאחריות להפסד, ובארצות המערב האשימו את היהודים בתמיכתם בקומוניזם, במהפכנות, ובמידה רבה במלחמה עצמה.
הכלכלה העולמית

הכלכלה העולמית שלאחר מלחמת העולם הראשונה סבלה מבעיות שונות שסייעו לסלול את הדרך לשפל הגדול של שנות ה-30. הכלכלה מלאת הטלטלות שלאחר המלחמה הביאה מדינות רבות לשינוי מדיניותן הכלכלית, ומתוך הנסיבות שלאחר המלחמה, תפסה בהדרגה ארצות הברית את מקומה של בריטניה ככלכלה הגדולה בעולם, רבות הודות ליכולתה להתמודד היטב עם המשברים שיצרה מלחמת העולם הראשונה.
המלחמה מומנה במידה רבה באמצעות אשראי. אג"ח למימון המלחמה נקנו מבעלי הון מקומיים, ובהלוואות זרות, בעיקר מארצות הברית, שהייתה נייטרלית רוב המלחמה. ארצות הברית סיפקה במהלך המלחמה 10.3 מיליארד דולר למדינות ההסכמה, כאשר בריטניה קיבלה 4.1 מיליארד דולר. גרמניה, שמדיניותה הכלכלית נשענה על הנחה שמדינות הציר ינצחו במלחמה, הסתמכה על תשלומים ספקולטיביים שקיוו הגרמנים לקבל מהסכם הכניעה. בינתיים נהגה גרמניה להדפיס כסף וללוות סכומים גדולים בתנאים אטרקטיביים למדי, ובסוף המלחמה הייתה נתונה בחוב של 156 מיליארד רייכסמארק. בשנת 1918 שווי המטבע הגרמני היה 50% לעומת שוויו ארבע שנים קודם לכן.
בעקבות ההלוואות הרבות, בתום המלחמה, בשעה שמדינות רבות באירופה חוו ירידה בעצמתן הכלכלית, ארצות הברית נהנתה משגשוג בהיבט זה. ארצות הברית נקטה בשנים אלו במדיניות חובות קשוחה, שאילצה את מדינות ההסכמה להסתמך על החוב הגרמני, כדי שיוכלו להחזיר בתורן את חובן לארצות הברית. מהלכים אלו הקשו על הכלכלה הגרמנית להתאושש, והובילה אותה בשנת 1923 לאינפלציה אדירה, שבשיאה המחירים הוכפלו כל יומיים. למרות שממשלת גרמניה הצליחה לחסל את החוב הפנימי שלה הודות לאינפלציה, ההשלכות החברתיות והפוליטיות שלה היו הרסניות, וביניהן משבר אמון רב, ואובדן נכסים אדיר שמוטט את מעמד הביניים הגרמני, ויצר את הקרקע הפוליטיות לעלייתן של מפלגות קיצון פוליטיות בשנים אלו. הסדרי החוב פגעו קשות גם בבולגריה, בת בריתה של גרמניה במלחמה.
משבר יכולת החזר החוב של מעצמות המרכז, הגיע לכדי פתרון זמני בזכות מעגל של הלוואות, כאשר מעצמות המרכז מלוות כספים מארצות הברית, כדי שיוכלו להחזיר את חובן למדינות ההסכמה, שבתורן יחזירו את חובן לארצות הברית. מעגל זה הגביר את התערבותה של ארצות הברית באירופה, וגרם להתלהבות אמריקאית בהשקעות זרות, שיצרה התאוששות מסוימת בכלכלה האירופית, ובעיקר תקווה פוליטית. התלהבות אמריקאית זו נמשכה עד לשפל הגדול שעצר אותה באופן דרמטי.
במקביל, ארצות הברית ששמרה בקנאות על יציבות תקן הזהב העולמי, על אף פרישתן של מספר מדינות מהתקן לפני המלחמה, ולאחר המלחמה עודדה מדינות לשוב לתקן הזהב, שיאפשר להן להחזיר חוב בעזרת זהב. תשלומי הזהב לארצות הברית הגדילו את כמות הזהב במדינה, מה שעל פי מדיניות תקן הזהב אמור לגרום לאינפלציה במדינה המקבלת את הזהב, ולדפלציה במדינות שמשלמות את הזהב. בתיאורה, עליית המחירים של האינפלציה וירידת המחירים של הדיפלציה אמורים היו להוביל בסופו של דבר להחזרתו של הזהב למדינה המשלמת, אולם בפועל, בעקבות התחייבותו של הפדרל ריזרב לשמור על יציבות מחירים, נאלץ הפדרל ריזרב לאגור זהב ו"להוציא אותו מחוץ לשוק". המהלך אמנם פתר באופן זמני את הבעיה עבור ארצות הברית, אך יצר בעיות במדינות אירופה, שבסופו של דבר יצרו לחצים גדולים על הכלכלות משני צידי האוקיינוס האטלנטי, שגרמו בהמשך לאינפלציה הבלתי-ניתנת-לעצירה של השפל הגדול.
השפל הגדול, שעצר במידה רבה את יכולתם של גורמים אמריקאים להתערב באירופה, אילץ את מדינות אירופה וארצות הברית לנסות ולחפש פתרון חלופי למשבר החוב, ושינתה את פריסת החזר החובות כך שהמדינות החייבות יצטרכו להחזיר סכום נמוך יותר למשך שנים רבות יותר. אולם לא היה די במהלך זה כנגד עוצמת המשבר הכלכלי של השפל הגדול.
טראומה חברתית

ההתנסות בזוועות המלחמה הובילה למעין טראומה לאומית קולקטיבית אצל כל המדינות המשתתפות. האופטימיות של 1900 פינתה את מקומה ל"דור האבוד", דור החיילים ששב לביתו ומעולם לא החלים מהחוויות שעבר. דבר זה נכון במיוחד לגבי צרפת, בה מספרים עצומים של צעירים נהרגו או נפצעו בזמן הסכסוך. במשך מעט השנים הבאות, הפכה אומה זו לאובססיבית באבלה, ואלפי מפעלי הנצחה הוצבו, מצבת זיכרון לכל כפר בצרפת.
המעמד של הנשים לאחר המלחמה עלה, כמעט עד למעמדם של הגברים. בכמה מדינות ניתנה לנשים זכות הצבעה לשלטון.
הרוגים במלחמה

מלחמת העולם הראשונה הייתה שונה מעימותים צבאיים קודמים: היה זה מפגש בין טכנולוגיה של המאה ה-20 עם מנטאליות וטקטיקות של המאה ה-19. במלחמה זו לחמו מיליוני חיילים בכל צד והאבדות היו עצומות, לרוב בשל כלי נשק יעילים יותר (כמו ארטילריה ומכונות ירייה), שבהם נעשה שימוש בכמויות גדולות כנגד טקטיקות שאבד עליהן הכלח.
רבים מהקרבות הקטלניים בהיסטוריה התרחשו במלחמה זו. ראו: קרבות איפר, קרב רכס וימי, הקרב הראשון על המארן, קרב קמברה (1917), קרב קמברה (1918), הקרב על הסום, קרב ורדן, קרב גליפולי. גורמים שונים מביאים לגרסאות אחדות למספר הקורבנות. האם, למשל, ראוי להחשיב את מגפת השפעת כאחת מגורמי המוות במלחמה, בהתחשב בתפקיד המכריע שמילאו החפירות בהפצתה?
הרוגים במלחמה > חיילי "מדינות ההסכמה" שנהרגו

צרפת: 1,240,000
קולוניות צרפתיות: 114,000
האימפריה הבריטית: 908,000
בריטניה: 715,000
אוסטרליה: 60,000
קנדה: 55,000
הודו: 25,000
ניו זילנד: 16,000
דרום אפריקה: 7,000
איטליה: 650,000
בלגיה: 13,700
יוון: 5,000
מונטנגרו: 3,000
רומניה: 336,000
רוסיה: 1,700,000
סרביה: 45,000
פורטוגל: 8,100
ארצות הברית: 50,600
הרוגים במלחמה > חיילי מעצמות המרכז שנהרגו

אוסטרו-הונגריה: 1,100,000
בולגריה: 87,500
גרמניה: 1,770,000
האימפריה העות'מאנית: 325,000
הרוגים במלחמה > אזרחים שנהרגו

אוסטרו-הונגריה: 300,000
בלגיה: 30,000
בריטניה: 36,000
בולגריה: 275,000
צרפת: 40,000
גרמניה: 760,000
יוון: 132,000
רומניה: 275,000
סרביה: 650,000
האימפריה העות'מאנית: 1,000,000
שאריות התחמושת

לאורך האזורים בהם היו החפירות וקווי החזית, כאזור שמפיין בצרפת, נותרו כמויות של תחמושת ופגזים שלא התפוצצו, חלקם עוד מסוכנים, וממשיכים לגרום לפציעות ואף מוות עד לימינו אלה. כמה מהם נמצאים גם כיום, לרוב על ידי חוואים שחורשים את שדותיהם. חלק מהתחמושת מכילה כימיקלים רעילים כגז חרדל וגזים אחרים. ניקוי אזורי הקרב הגדולים היא לפיכך משימה מתמשכת, שסופה אינו נראה לעין בעשורים הקרובים. בבלגיה ובצרפת עוסקות חוליות כל שנה בפירוק, העברה והשמדה של טונות תחמושת שלא התפוצצה.
לקריאה נוספת

יו סטרחן, עורך: "The Oxford Illustrated History of the First World War", אוסף מאמרים של חוקרים שונים על המלחמה.
ברברה טוכמן, אוגוסט 1914 – המאורעות שהתחילו את המלחמה.
סדרת הטלוויזיה הדוקומנטרית הראשונה על ההיסטוריה של המלחמה היא The Great War של ה-BBC, מ-1964), שנוצרה בשיתוף עם CBC ומוזיאון המלחמה האימפריאלי. בסדרה זו 26 פרקים באורך 40 דקות, שמציגים שימוש נרחב בצילומי ארכיון ועדויות השורדים.
הערות שוליים

↑  מאמרו של וינסטון צ'רצ'יל על היהודים המהפכנים באתר מכחיש השואה דייוויד אירווינג (הטוען שצ'רצ'יל עצמו הוא בן יהודיה).
1 2 3 4 5 6  Post-war Economies, International Encyclopedia of the First World War
| אמנות והסכמים עם סיום מלחמת העולם הראשונה |
| --- | --- | --- |
| בזמן המלחמה | הסכם סייקס–פיקו • פרוטוקול דמשק • ברית לונדון • חוזה ברסט-ליטובסק |  |
| ועידת השלום בפריז (1919) | חוזה ורסאי • חוזה סן-ז'רמן • חוזה ניי • חוזה טריאנון • הסכם סוור • חבר הלאומים |  |
| אמנות והסכמים בתום המלחמה | הסכם בתומי • הסכם בוקרשט (1918) •  שביתת הנשק של סלוניקי • הפסקת האש של מודרוס • שביתת הנשק של וילה ג'יוסטי (אנ') • הסכם שביתת הנשק בין הקיסרות הגרמנית למדינות ההסכמה • הסכם רפאלו (1920) • הסכם אלכסנדרופול • הסכם מוסקבה (1921) • הסכם השלום בין ארצות הברית לגרמניה (1921) • הסכם השלום בין אוסטריה לארצות הברית (1921) • הסכם אנקרה • הסכם קארס • הסכם לוזאן • הסכם רפאלו (1922) |  |
| חלוקת השטחים | חלוקת האימפריה העות'מאנית • חלוקת גרמניה לאחר מלחמת העולם הראשונה (אנ') • חלוקת האימפריה האוסטרו-הונגרית • מנדט חבר הלאומים |  |
| ערכים נוספים | ארבע עשרה הנקודות • פיצויי מלחמת העולם הראשונה • תוכנית דוז • תוכנית יאנג |  |
תוצאות מלחמת העולם הראשונה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007556854305171  LCCN: sh2008113778 
גרמניה טרום מלחמת העולם הראשונה
שקם

| --- | --- |


משרדי השקם ששכנו בבית סורסוק ברחוב רזיאל ביפו
 נתונים כלליים
 מייסדים:  צה"ל, מדינת ישראל
 תקופת הפעילות:  1948–הווה (כ־77 שנים)
 שליטה בחברה:  אלקו
 ענפי תעשייה:  קמעונאות
פנקס הנחות של השקם ולצידו תלושים בשווי 100 שקל
קנטינה ניידת של השקם במלחמת יום הכיפורים
תצוגת אופנת השקם, בחזית חנות שקם בתל אביב, 1973
הבניין ההיסטורי שבו שכנה הנהלת השקם, בשדרות ירושלים 8 ביפו
חברת שקם (במקור שק"מ, ראשי תיבות של שרות קנטינות ומזנונים) הפעילה רשת שיווק שהחלה את דרכה במכירת מזון לחיילים בקנטינות בבסיסי צה"ל, אך במרוצת השנים התרחבה והפעילה גם רשת חנויות כלבו לשימוש הקהל הרחב ברחבי הארץ שמכרו מזון, מוצרי חשמל, ביגוד ועוד. כיום הקנטינות בבסיסי צה"ל מופעלות על ידי רשת "כוורת", אבל המונח "שקם" עדיין נפוץ בעגה הצבאית ככינוי לקנטינה.
לאחר הפרטתה ניסתה החברה להתייעל ולגוון את שירותיה והקימה חנויות חדשות, אך מהלכים אלה לא צלחו. הרשת האחרונה המשתמשת כיום במותג השקם היא שקם אלקטריק (רשת חנויות למוצרי חשמל).
מיתוג

בעת הקמתו היה נודע בשם הק"מ, כראשי תיבות ל"הספקת קנטינות ומזנונים".
מכיוון שהשם לא תפס הוא הוחלף לשק"ם, כראשי תיבות ל"שרות קנטינות ומזנונים". במהלך שנות ה-60 הוסרו הגרשיים מהשם והתווסף סלוגן, "לשרות מגיני העם".
בעלות

הרשת הוקמה ב־1948 כחלק מצבא הגנה לישראל. ב־1950 עברה לבעלות משרד הביטחון, אך העסיקה חיילים סדירים לצד אזרחים. עם השנים, פעלה החברה יותר ויותר בשוק החופשי עד שנמכרה לגוף מסחרי פרטי (אלקו החזקות).
במשך רוב שנותיה ישבה הנהלת השקם בבניין היסטורי בשדרות ירושלים 8 ביפו, לאחר שעברה אליו מבית סורסוק ההיסטורי, שהיה ברחוב רזיאל הסמוך. באזור התעשייה של חולון שכן מפעל לעיבוד בשר של השקם.
היסטוריה

מייד עם הקמת צה"ל יזם שר הביטחון, דוד בן-גוריון, הקמת מחלקה מיוחדת בו לשירותים אישיים לחיילים, בדומה לנהוג בצבאות אחרים כמו הצבא הבריטי. המטלה הוטלה על קבוצת קצינים, ובראשם משה בר-אילן, שהקימה את הק"מ - הספקת קנטינות ומזנונים. במהרה שונה השם לשק"מ - שירות קנטינות ומזנונים.
בשנת 1950 הועבר השק"מ למשרד הביטחון, והפך לחברה ממשלתית. כתוצאה מכך, האחריות לניהול ולתפעול השקם הוצאה מצה"ל. למוצרי הצריכה שמכר השקם נוספה האחריות לנופש החיילים ומשפחותיהם.
את עבודת המכירה בבשקמיות בתוך בסיסי צה"ל, ביצעו לרוב חיילים בשירות סדיר ("שקמיסטים").
בצה"ל הוקמה יחידה ייעודית לטיפול בכל ענייני השקם (החיילים הסדירים, הרכבים והציוד הצבאי) ובראשה עמד קצין קנטינות בדרגת רס"ן. עם הזמן הפך קצין הקנטינות למפקד שקם ראשי בדרגת סא"ל.
במשך השנים התפתחה חברת השקם. בשיא פעילותה הפעילה יותר מאלף נקודות מכירה קבועות בבסיסי צה"ל מדן ועד אילת, במרחבי סיני ורמת הגולן. החברה העסיקה למעלה מ־5,000 עובדים. 
בנוסף,  צי של משאיות מכירה ("ניידת שקם") סיפקו שירותים בתרגילי כוחות מילואים ובחזית והופעלו על ידי חיילי מילואים.
בתקופת מלחמת ההתשה נפלו בשבי המצרי שני אנשי החברה (אזרח וחייל) בהיותם בניידת כזו.
הניידות רוכזו  בימ"ח ייעודי בכל פיקוד.
במקביל, הפעילה חברת השקם כ־40 חנויות כלבו במרכזי הערים לשירות משפחות החיילים ואנשי מערכת הביטחון. על פי הוראה של בן-גוריון, הקימה השקם חנויות כלבו בעיירות הפיתוח ירוחם, דימונה, מצפה רמון, חצור הגלילית וקריית שמונה, כדי לחזק את האוכלוסייה המקומית. חברת השקם הקימה למעשה את רשת חנויות הכולבו הראשונה בארץ.
כדי להוזיל את העלויות למוצרים הקימה חברת השקם מפעל לעיבוד בשר ונקניק, וקונדיטוריה לאפיית עוגות.
החברה גם הפעילה את מועדון נופשקם, אשר סיפק שירותי נופש לאנשי וגמלאי מערכת הביטחון, ונפגעי פעולות האיבה.
היסטוריה > הפרטת השקם

בדצמבר 1992 הוחלט על הפרטת חברת השקם – בשלב הראשון, בספטמבר 1993, הנפיקה הממשלה את מניות השקם לציבור ומכרה 25% מהחברה. כשנה לאחר מכן, בסוף 1994, רכש גרשון זלקינד את השליטה בשקם מידי המדינה. 46% ממניות חברת השקם עברו לבעלות חברת אלקו החזקות.
תחת אלקו החזקות בוצעו מספר פעולות שנועדו לייעל ולשפר את פעילות החברה.
בשנת 1995 הוקמה רשת האופנה "שקם גאלרי" (מנתה בשיאה 11 חנויות) בשיתוף פעולה עם "גאלרי לפאייט". באוגוסט של אותה שנה נפתחה רשת "שקם אלקטריק", למכירת מוצרי חשמל.
בינואר 1997 נמכרה לשופרסל רשת המזון, אשר כללה 26 חנויות, תמורת 77 מיליון דולר. היקף המכירות של הרשת בעת מכירתה היה 400 מיליון שקל בשנה.
בשנת 1999 נמכרה שקם גאלרי לז'ק בנישו, לאחר ניסיון מיזוג כושל עם המשביר מחסני אופנה.
בנובמבר 2000 רכשה המשביר לצרכן את רשת שקם גאלרי ואת מועדון הרשת, דיינרס גאלרי, מבעלי הרשת – ז'ק בנישו (40%), צבי דינשטיין (20%) וחברת השקם (40%) – תמורת 3.75 מיליון דולר.
במאי 2001 הסתיימה לבסוף הפרטת השקם, עם מכירת 23.33 האחוזים שנשארו בידי המדינה לאלקו החזקות ולאיש העסקים יהודה שנהב (שלאחר מכן מכר את מניותיו לאלקו החזקות, והחברה הפכה להיות מוחזקת בידיהם בלבד).
במרץ 2002 החליטה סופית אלקו החזקות כי אין לה עניין להמשיך ולתת שירות קנטינות לחיילי צה"ל, ולכן החזירה את מחלקת הקנטינות בשקם לידי משרד הביטחון.
חברת השקם הפסיקה להפעיל את השקמיות במאי של אותה שנה. הפעלתן עברה לרשות האגודה למען החייל והיא שינתה את שמן לשק"ל (שירות קנטינות לחייל). בימים אלו הקנטינות בצה"ל פועלות תחת המותג כוורת.
ביוני 2002 הוקמה תת-רשת למכירת מערכות מיזוג אוויר תחת "שקם אלקטריק", בשם "שקם מערכות מיזוג". במרץ 2003 מנתה הרשת 4 סניפים.
בספטמבר 2009, לאחר שנים רבות של פעילות תחת השקם ולאחר מכן תחת חברת אלקו החזקות, נמכר המועדון לחברת אשת טורס תמורת 4.5 מיליון ש"ח. אשת טורס התחייבה להפסיק להשתמש במותג "מועדון שקם" בתוך שלוש שנים.
כיום ממשיכה רשת "שקם אלקטריק" ופועלת תחת אלקו החזקות – החנות האחרונה המשתמשת בשם השקם. לרשת 21 סניפים  למכירת מוצרי חשמל ואלקטרוניקה הפרוסים ברחבי הארץ, שני סניפי דיוטי פרי בנתב"ג ושלושה סניפים באילת.
ראו גם

מזנון (חנות)
לקריאה נוספת

יהושע אופיר, שקם — ארבעים שנה בשירות הביטחון,  הוצאת משרד הביטחון, 1987
הערות שוליים

↑  כתבי mynet, הרבה מעל המצופה: מהשקם של פעם עד הכוורת של היום, באתר mynet‏ העמק, 2 ביולי 2018
↑  מסע השקמיות, "העולם הזה", גיליון 2620 מ-18 בנובמבר 1987, עמוד 30
↑  מסע השקמיות, "העולם הזה", גיליון 2620 מ-18 בנובמבר 1987, עמוד 31
↑  פרוטוקול מסי מישיבת הוועדה לענייני ביקורת המדינה שהתקיימה ביום ב'. כ"ג בטבת התשנ"ט. 11.1.1999. בשעה 14:00
↑  צביקה רובינס,'"`UNIQ--nowiki-00000004-QINU`"'‏לשקם את השקם, באתר גלובס, 17 באוגוסט 2000
↑  נורית ארד, שקם אלקטריק: החנות הראשונה תפתח השבוע - עמוד 7, ידיעות אחרונות - 28 באוגוסט 1995
↑  זהבה דברת,'"`UNIQ--nowiki-00000007-QINU`"'‏נחתם ההסכם לרכישת שקם מזון על ידי שופרסל, באתר גלובס, 2 בינואר 1997
↑  אמיר אייזנברג,'"`UNIQ--nowiki-00000009-QINU`"'‏שקם: רווח הון של 14.5 מיליון שקל ממכירת מפעל הבשר בחולון, באתר גלובס, 4 במרץ 1997
↑  המשביר רכשה את רשת גאלרי ב-3.75 מיליון ד', באתר ynet, 6 בנובמבר 2000
↑  שלושה עשורים של הפרטה, יעל חסון, מרכז אדווה, נובמבר 2006
↑  אילן מוסנאים‏, גרשון זלקינד מעביר את ההפסדים הצבורים של השקם - כ-300 מיליון שקל - לאלקטרה צריכה, באתר וואלה, 2 בספטמבר 2002
↑  TheMarker‏, המדינה משלימה הפרטת שקם - תמכור 23% מהחברה, באתר וואלה, 28 במרץ 2001
↑  Shekem: Management of canteens to be transferred from Elco to Defense Ministry, Michal Raveh, 12 March 2002
↑  מאת חיים ביאור,'"`UNIQ--nowiki-00000010-QINU`"'עובדי השקם פועלים לחילוט 9 מיליון שקל שהופקדו בידי נאמן, באתר הארץ, 10 במרץ 2002
↑  ורד שרון-ריבלין,'"`UNIQ--nowiki-00000012-QINU`"'‏שקם אלקטריק מקימה תת-רשת למיזוג אוויר, באתר גלובס, 16 ביוני 2002
↑  ענת ביין,'"`UNIQ--nowiki-00000014-QINU`"'‏תקציב שקם מערכות מיזוג לטמיר כהן, באתר גלובס, 5 במרץ 2003
↑  מאיה זיסר,'"`UNIQ--nowiki-00000016-QINU`"'אשת טורס רוכשת את מועדון הנופש של השקם תמורת כ-4.5 מיליון שקל, באתר ביזפורטל, 8 בספטמבר 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305601105171
נמל היובל

| --- | --- |

רציפי נמל היובל באוגוסט 2013, לפני הקמת נמל הדרום מצפון להם
 מידע כללי
 סוג:  נמל 
 על שם:  רפאל איתן 
 מיקום:   אשדוד
 מדינה:  ישראל ישראל
 
 קואורדינטות:  31°50′00″N 34°38′53″E﻿ / ﻿31.83321111°N 34.64806944°E﻿ / 31.83321111; 34.64806944
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת אשדוד מוגדלת) נמל היובל(למפת אשדוד רגילה) נמל היובל(למפת השפלה רגילה) נמל היובל(למפת השפלה מוגדלת) נמל היובל  he נמל היובלhe נמל היובלמפת  __ אשדוד  __ גן יבנה [‌למפה דינמית של השפלה וסביבותיה‌]מצפון וממזרח: __ מועצה אזורית חבל יבנה ממזרח ומדרום: __ מועצה אזורית באר טוביה ממערב: הים התיכון tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מפת מרחב נמל אשדוד
נמל היובל, המכונה גם "נמל איתן" על שמו של רפאל איתן, הינם מספר רציפים אשר הינם חלק מרציפי חברת נמל אשדוד  אשר הינם רציפי מים עמוקים הממוקמים בקצה הצפוני של נמל אשדוד. תוספת תשתיות זו נחנכה באוגוסט 2005 והוא אחד ממיזמי התשתית הגדולים ביותר שבוצעו אי פעם בישראל ובבנייתו הושקעו כ-3 מיליארד שקל.
מבנה

נמל היובל כולל את רציפים 20–24 שבחברת נמל אשדוד. רציף 21 רציף למטען כללי ופריקת מכוניות, רציפים 22 ו-23 מהווים רציפי מכולות, ורציף 24 רציף למטען כללי. עד פתיחת נמל המפרץ ב-2021, היו רציפי המכולות בנמל היובל העמוקים בנמלי ישראל – 15.5 מטר (עובדה המאפשרת עגינה של אוניות מכולות מהגדולות הקיימות, עם עגורני הגשר תואמים.
הקמת נמל היובל כללה הרחבה של 1,150 מטרים למזח הראשי ו-1,700 מטרים של רציפים חדשים. נמל היובל הוא מסוף המכולות הממוחשב הראשון בישראל. כל פעילות פריקת וטעינת המכולות בנמל היובל נעשית בעזרת תוכנת TOS – Terminal Operating System.
היסטוריה > תכנון נמל היובל

תוכנית הפיתוח לנמל היובל אושרה עקרונית על ידי ממשלת רבין השנייה בישיבה שנערכה ב-16 ביולי 1995, שמו נבחר לכבוד חגיגות שנת ה-50 למדינת ישראל, שכן התכנון הראשוני היה שהרציפים ושטחם העורפי יושלמו לקראת שנת היובל למדינה – 1998. ההחלטה התקבלה בחודש בו הונחה אבן היסוד לנמל אשדוד 34 שנים קודם לכן ובשנה בה צוינו 30 שנה לפעילות נמל אשדוד. ההחלטה התקבלה לאחר עבודת הכנה של צוות היגוי שמונה על ידי שר התחבורה ישראל קיסר. הצוות הציג את מסקנותיו ואת התוכניות לבניית נמל היובל בפני הממשלה שציינה בהחלטתה על הקמת נמל היובל.
להכיר בצורך החיוני לפתח ולהרחיב את נמלי הים התיכון, נמל חיפה ונמל אשדוד, כדי לענות על גידול בתנועת המטענים והנוסעים, וכן עקב השינויים המדיניים שהושגו עם מדינות האזור.
לפתח את שני הנמלים לרמת השירות הנאותה, להכינם לתנאי תחרות, להבטיח רמות תעריפים תחרותיים, ולהגדיל את פעילותם העסקית.
ב-6 בספטמבר 1998, נערך טקס הנחת אבן הפינה לנמל היובל.
ביולי 1999 אישרה הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה את תוכנית נמל היובל.
באוגוסט 1999 החליטה ממשלת ישראל, ביוזמת שר האוצר אברהם בייגה שוחט, לקדם את הקמת הפרויקט בשיטת בנה-הפעל-העבר (BOT), בה היזם שנבחר בונה וגם מתפעל את הנמל, במסגרת זיכיון ל-20 עד 30 שנה. התכנון היה שהפעלת הרציפים החדשים כנמל חדש על ידי הסקטור הפרטי תיצור תחרות בתחום מרכזי במשק, ותתרום לשיפור השירות ולהוזלת התעריפים. בעקבות החלטת הממשלה, רשות הנמלים פרסמה מכרז להקמת הנמל. עובדי נמל אשדוד התנגדו לכוונת הממשלה להקים את הנמל בשיטת ה-BOT, באמצעות יזם פרטי, והכריזו על סכסוך עבודה, ואף פתחו בעיצומים. עם התפטרות של שר התחבורה יצחק מרדכי, במאי 2001, מונה במקומו אמנון ליפקין-שחק, שהודיע לעובדי הנמל כי תיתכן אפשרות שהממשלה תיסוג מהכוונה להקים את הפרויקט בשיטת ה-BOT. במרץ 2001 מונה אפרים סנה כשר התחבורה וחתם על הסכם עם עובדי הנמלים לביטול הפעלת נמל היובל באמצעות יזם פרטי, במקום זאת הוסכם על הקמת שלוש חברות-בת, שיפעלו במסגרת רשות הנמלים, עבור כל נמל (חיפה, אשדוד, אילת).