stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תרנגול הבית
התרנגול במקורות היהדות

התרנגול אינו מוזכר בשמו במקרא. יש המזהים אותו בשמות אחרים, הנזכרים פעם אחת בלבד, כגון "זַרְזִיר מָתְנַיִם" ו"שֶּׂכְוִי". בכמה חותמות מתקופת המקרא שנמצאו נראים תרנגולים בעמדות קרב. מדובר בתחרויות אכזריות הידועות גם בימינו, שבמהלכן נלחמים התרנגולים ביניהם עד מוות.
בגמרא במסכת ביצה התרנגול מתואר כעוף חוצפן ועז.
לפי הממצא הארכאוזואולוגי, בשלהי בית ראשון הייתה חשיבותו של בשר התרנגול קטנה לעומת בשר יונים וציפורים אחרות, ואולם עם הזמן גדלה חשיבותו, ובתקופת המשנה והתלמוד הוא תפס מקום מרכזי ביותר במשק האדם כמקור לביצים ובשר. בתלמוד מובא בשם רבי יוחנן ש"מובחר שבעופות תרנגולת".
לדעת זהר עמר, אפשר שהמניעה המקראית להשתמש בתרנגול כקורבן כמו שנעשה בעמים אחרים, אלא ביונה ותור, קשורה גם לתכונותיו כ"עז שבעופות". עמר מביא ראיות רבות לפרשנותו, שבהן רואים כי התרנגול אינו מתאים לרוח השלום שסימל את המזבח בפרט והמקדש בכלל.
ראו גם

שפעת העופות
קרב תרנגולים
כלוב סוללה
ביצי חופש
התרנגול הגאלי
הערות שוליים

↑  נשיונל ג'יאוגרפיק ישראל, גיליון 156, מאי 2011
↑  ספר איוב, פרק ל"ח, פסוק ל"ו
↑  ספר משלי, פרק ל', פסוק ל"א
↑  אלישבע דיין, החי במקרא, ירושלים: דפוס העיר העתיקה, תשע"ז, עמ' 266-263
↑  ספר מלכים א', פרק ה', פסוק ג'.
↑  ראו למשל בפירוש רש"י במלכים שם. זיהוי זה אינו מקובל במחקר המודרני, וראו עוד בדברי משה רענן, לבד מאיל וצבי ויחמור וברברים אבוסים – אווז הבית, באתר פורטל הדף היומי.
↑  זהר עמר, שיעור "כביצה" לאור המציאות הקדומה, Jewish Studies, an Internet Journal 22, 2022, עמ' 1-25
↑  ארנון יצחק, החי והצומח של ארץ-ישראל : אנציקלופדיה שימושית מאוירת כרך 12 – צמחים ובעלי-חיים במשק האדם, משרד הביטחון, ההוצאה לאור, 1988, עמ' 152
1 2  להרחבה: זהר עמר, מסורת העוף, תל אביב תשס"ד,עמ' 203-198.
↑  S. M. Abeyesinghe, C. J. Nicol, S. J. Hartnell, C. M. Wathes, Can domestic fowl, Gallus gallus domesticus, show self-control?, Animal Behaviour 70, 2005-07-01, עמ' 1–11 doi: 10.1016/j.anbehav.2004.10.011
↑   צפריר רינת, מחקר מראה שתרנגולים מסוגלים לזהות את השתקפותם בראי, באתר הארץ, 30 באוקטובר 2023
1 2 3  Sabine Boks, Cognition in the Chicken
↑  תרנגולות מגלות סימנים לאמפתיה באתר החדשות BBC
↑  תרנגולות מסוגלות לחוש אמפתיה באתר החדשות הבריטי daily-motion
↑  Siobhan M. Abeyesinghe, Julian A. Drewe, Lucy Asher, Christopher M. Wathes, Lisa M. Collins, Do hens have friends?, Applied Animal Behaviour Science 143, 2013-01-15, עמ' 61–66 doi: 10.1016/j.applanim.2012.12.003
↑   גרדיאן, בני אדם מסוגלים לזהות את מצב רוחן של תרנגולות לפי קרקוריהן, באתר הארץ, 9 בינואר 2024
↑  Ian Sample, Humans can tell by chickens' calls if they are happy or frustrated, The Guardian, January 3, 2023
↑  ראו גם: רשימת גזעי תרנגולים (אנגלית).
↑  ספר משלי, פרק ל', פסוק ל"א.
↑  ספר איוב, פרק ל"ח, פסוק ל"ו.
↑  מסכת ביצה עמוד כה עמוד ב' "והיינו דאמר רבי שמעון בן לקיש ג' עזין הן, ישראל באומות, כלב בחיות, תרנגול בעופות"
↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא מציעא, דף פ"ו, עמוד ב'.
↑  זהר עמר, קרבן העוף- ביאור ריאלי בשולי גופי ההלכות, מעלין בקודש ד, תשס"ב, עמ' 147-117.
| גזעי תרנגולים נפוצים בישראל |
| --- | --- | --- |
| במשקים תעשייתיים | ברוילר • לגהורן • הייליין • לוהמן • י.ס.א. בראון • קורניש • שייבר |  |
| במשקים ביתיים | אמראקונה • אורפינגטון • ברהמה • ברנבלדר • משי • סאסקס • סולטאן • פולני • פליימות' רוק • בראקל • פקין • קוצ'ין • רוד איילנד אדום • שבו • שחף כרונינגן • תרנגול קרב תאילנדי |  |
| ראו גם | ביצי חופש • בנטם • לול • תרנגולות כחיות מחמד |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007285684105171  BnF: cb119759480 (data)  GND: 4026126-8  LCCN: sh85023298  NDL: 00568580  NKC: ph685408
לאסי שובי הביתה (סרט, 1943)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  ספר של אריק נייט
 בימוי:  פרד מ. וילקוקס
 הופק בידי:  סמואל מרקס, דור שארי
 תסריט:  יוגו בטלר
 עריכה:  בן לואיס
 שחקנים ראשיים:  רודי מקדואל אליזבת טיילור אן רביר דונלד קריספ
 מוזיקה:  דניאל אמפיתיאטרוף
 צילום:  לאונרד סמית'
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  מטרו גולדווין מאייר 
 חברה מפיצה:  מטרו גולדווין מאייר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  7 באוקטובר 1943
 משך הקרנה:  92 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט ילדים, סרט מבוסס יצירה ספרותית, סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  סקוטלנד 
 תקציב:  660,000 דולר
 הכנסות:  4,517,000 דולר
 פרסים:  מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר 
 דף הסרט ב־IMDb
 
לאסי שובי הביתה (באנגלית: Lassie Come Home) הוא סרט קולנוע אמריקאי בצבעי טכניקולור משנת 1943 עם רודי מקדואל ואליזבת טיילור בתפקידים הראשיים. זה היה סרטה השני של אליזבת טיילור בת ה-11 ותפקידה הגדול הראשון.
התסריט מבוסס על הספר "לאסי חוזרת הביתה" של אריק נייט משנת 1940. זוהי ההפקה הראשונה של לאסי בקולנוע ובטלוויזיה.
הגיבור הראשי הוא כלב מסוג קולי גס-שיער ממין זכר, בשם "פאל" (אנ') (1940 - 1958) שהופיע כלאסי בהפקות אחרות בקולנוע ובטלוויזיה.
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לצילום הטוב ביותר - צבע. הדמות לאסי זכתה בכוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
בשנת 1993 נבחר הסרט לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית בספריית הקונגרס "על היותו בעל חשיבות תרבותית, היסטורית ואסתטית".
אריק נייט נהרג בשנת הפקת הסרט בעת שירותו במלחמת העולם השנייה. יוצריו הקדישו לו את הסרט והוסיפו בהתחלה את ההקדשה:
מחבר "לאסי שובי הביתה" היה אדם של שתי מדינות. נולד באנגליה ושרד כחייל בריטי את מלחמת העולם הראשונה כדי למות במלחמת העולם השנייה. נהרג בתפקיד כשהוא לובש את מדי המדינה שאותה אימץ...אמריקה. בכבוד ובגאווה אנו מקדישים את הסרט הזה על ספרו האהוב ביותר של המנוח מייג'ור אריק נייט
תקציר העלילה

ג'ו קרקלו (רודי מקדואל) גר עם אביו (דונלד קריספ) ואימו (אלזה לנצ'סטר) בכפר במחוז יורקשייר באנגליה. הוא קשור מאוד לכלבתו לאסי המלווה אותו כל בוקר לבית הספר ומחכה לו שם בשעה ארבע אחה"צ כדי ללוותו הביתה.
האב מובטל ונאלץ למכור את הכלבה לדוכס מרדלינג (ניג'ל ברוס) כדי להתקיים. ג'ו מלווה את לאסי למכלאות הדוכס ומתנחם בכך שנכדתו של הדוכס, פרסילה (אליזבת טיילור) מבטיחה לו לשמור על הכלבה. מטפל הכלבים של הדוכס, היינס, (פט או'מלו) מתייחס בעוינות ללאסי שחופרת מתחת לגדר ובורחת למשפחת קרקלו. היינס מחזיר אותה אך היא בורחת שוב לג'ו שמתחבא איתה במערה אך נמצא על ידי אביו והכלבה מוחזרת שוב. הפעם היא מועברת לאחוזת הדוכס בסקוטלנד. כעת היינס קושר אותה אך בהוראת הדוכס ופרסילה הוא משחרר אותה ולוקח אותה לטיול שבמהלכו היא משתחררת ממנו ופרסילה נותנת לה לברוח דרך השער כי היא יודעת לאן מתכוונת הכלבה להגיע.
לאסי מתחמקת מיריות ציידים ומכלב שמירה חזק, צולחת נהרות ואגמים נקלעת לסופת גשם חזקה ומתמוטטת ליד בית זוג קשישים, דאלי ודנל פאדי (מיי וויטי ופול ובסטר - שחקנים נשואים בחייהם). הם מאמצים אותה והיא חוזרת לאיתנה. לאסי אינה שקטה בייחוד שמגיעה שעה ארבע אחה"צ שבה הייתה רגילה להגיע לבית הספר של ג'ו.
דאלי מרגישה בדבר ונותנת ללאסי רשות ללכת לדרכה. לאסי נפגשת ברוכל נודד בשם רולי (אדמונד גוון) הנודד עם עגלה רתומה לסוס ומוכר כדים מכל הסוגים ובתוך המכירה הוא מציג את כלבתו טוטס ומדגים עליה כל מיני תרגילים וגם לאסי משתתפת בהצגה הזאת. ביער מתנפלים עליו שני שודדים, פוצעים אותו והורגים את טוטס אך לאסי מתנפלת עליהם ומניסה אותם.
רולי המדוכא משחרר את לאסי לדרכה והיא ממשיכה שוב בנדידה. באחת העיירות רודפים אחריה פקחי העירייה. היא נמלטת לבניין, מטפסת במדרגות ולבסוף קופצת מגובה ונפצעת אך מצליחה להתחמק.
לאסי ממשיכה את דרכה בצליעה בגשם סוחף. בבית קרקלו ג'ו מדוכא וזה גם משפיע על הוריו. גם המצב הכלכלי הולך ורע והם מייחסים זאת לעובדה שלאסי אינה אתם. לבסוף הם שומעים את קולה של הכלבה ורואים אותה במצב קשה, צולעת ורזה. כעבור זמן קצר מגיעים הדוכס ופרסילה ושואלים על לאסי. האב אומר שלא ידוע לה אך הדוכס שומע את יבבתה בחדר הסמוך. האב מנסה לשכנע אותם שזו לא לאסי אבל הדוכס ופרסילה "משתכנעים" שהוא צודק כי הם יודעים בסתר ליבם כי ליבה של לאסי שייך לג'ו. הדוכס מציע לאב להיות משגיח בכלביה שלו והוא מקבל זאת בשמחה.
לבסוף לקראת שעה ארבע, מדדה לאסי לבית הספר ומצפה לג'ו הנדהם, שמקבל אותה בהתלהבות.
כעבור זמן נראים ג'ו ופרסילה רוכבים על אופניים כשאחריהם רצים לאסי וגוריה.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| אליזבת טיילור | פרסילה | נכדתו של הדוכס |
| רודי מקדואל | ג'ו קרקלו |  |
| דונלד קריספ | סאם קרקלו | האב |
| אלזה לנצ'סטר | גב' קרקלו | האם |
| אדמונד גוון | רולי | רוכל נודד |
| ניג'ל ברוס | הדוכס מרדלינג | סבה של פרסילה |
| ג'. פט או'מלי | היינס | מטפל הכלבים של הדוכס |
| מיי וויטי | דאלי פאדן |  |
| בן ובסטר | דנל פאדן | בעלה של דאלי |
יואב שורק

| --- | --- |

יואב שורק, 2009
 לידה:  15 בפברואר 1970 (בן 55) ט' באדר א' ה'תש"ל רחובות, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  האוניברסיטה הפתוחה, אוניברסיטת בן-גוריון, ישיבת בית אל
 עיסוק:  פובליציסט, עורך, מתכנת
 מעסיק:  השילוח  מקור ראשון  סגולה
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  yoav.sorek.9
 
יואב שורק (שלזינגר) (נולד בט' באדר א' ה'תש"ל, 15 בפברואר 1970) הוא הוגה, פובליציסט ויו"ר תנועת "לכתחילה - בית לתורה ישראלית". היה עורך של כתב העת "השילוח" עד לאפריל 2024, דוקטור להיסטוריה.
ייסד וערך מספר כתבי-עת, ביניהם; אור חוזר, מוסף שבת (המוסף הספרותי-תורני "שבת" בעיתון מקור ראשון), סגולה והשילוח, וניהל את "היוזמה הישראלית".
קורות חיים

נולד ברחובות. למד בישיבות מרכז הרב, בית אל ובית אורות. במהלך לימודיו יזם וערך ביטאון של תלמידי ישיבות גבוהות וישיבות הסדר, בשם "אור חוזר". במהלך לימודיו בבית אורות הוציא לאור את "פרקים לתשעה באב", שלוקטו מתוך כתבי הרב אברהם יצחק הכהן קוק, ואת "חיים הם למוצאיהם", על לימוד התורה בבית המדרש של חז"ל ועל אופייה החי של התורה שבעל פה.
שורק הוא בוגר האוניברסיטה הפתוחה במדעי הרוח ובעל תואר דוקטור בהיסטוריה יהודית. עבודת הדוקטורט שלו נעשתה במחלקה להיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטת בן-גוריון בנגב בנושא "הרב משה שמואל גלזנר: המורד מבפנים באורתודוקסיה ההונגרית", והושלמה בשלהי 2020.
קורות חיים > תחילת דרכו כעיתונאי ועורך

כשלמד בישיבת בית אל התמנה לחבר מערכת נקודה, שם פרסם שורת מאמרים סביב הצורך בהתחדשות דתית וכן מדור קבוע על עולם הישיבות והיצירה התורנית החדשה ('חצר בית המדרש'). כאברך ותיק יחסית, בשנת תשנ"ו, התבקש לעזוב את ישיבת בית אל, בשל מורת הרוח של ראשי הישיבה מדעותיו. זאת, בעקבות פרסום הקונטרס "חַזְרוּ וְיִסְדוּם" שקרא תיגר על החינוך הישיבתי.
במשך שנה היה עמית מחקר במרכז שלם בירושלים. אחר כך עבד שלוש שנים כמתכנת בחברת מטריקס, כשבמהלך תקופה זו ייסד וערך בהתנדבות כתב עת קצר ימים בשם "ארץ ישראל", שעסק באיכות הסביבה מזווית יהודית. לאחר מכן היה שותף לצוות המייסד של ערוץ התכלת.
קורות חיים > בעיתון מקור ראשון, סגולה, השילוח ועוד

עם רכישת העיתון מקור ראשון על ידי שלמה בן צבי, נעשה שורק שותף לפיתוח הקונספט החדש של העיתון. כחלק מקונספט זה פותח מוסף שבת, המשלב תוכני הגות, ספרות ומאמרים תורניים, ושורק נעשה עורכו, משנת הקמתו של המוסף (2004) ועד לראשית 2012, עת הוחלף על ידי סגנו עד אז, אלחנן ניר. בשנת הלימודים התשע"ג היה עמית בתוכנית של הקרן תקווה. שורק ערך שניים מספריו של הרב פרופ' דניאל שפרבר – "דרכה של הלכה" ו"נתיבות פסיקה".
בפרק האחרון של סדרת הטלוויזיה תקומה, שעסק בתהליך המדיני מהסכמי אוסלו ועד לרצח רבין, ייצג שורק את עמדת הציבור הדתי-לאומי.
בשנת 2010 החליט שורק להוריד את הכיפה והגדיר את עצמו כחילוני מאמין ושומר מצוות. דעותיו הפוליטיות מזוהות עם הימין הפוליטי והכלכלי. במהלך כהונתו השנייה של ח"כ בני אלון כשר התיירות שימש שורק כעוזרו והשתתף בניסוח היוזמה הישראלית (המתווה האזורי לשלום).
באפריל 2010 החל לצאת לאור המגזין "סגולה" שאותו ערך עד הגיליון החמישי. בשנת 2016 מונה להקים ולערוך כתב עת חדש בשם "השילוח" היוצא לאור על ידי קרן תקווה, והוא משמש עד היום כעורך הראשי של כתב העת.
במרץ 2015 יצא לאור ספרו הראשון "הברית הישראלית" ובו סיכום תאולוגי של תפיסתו כפי שפרסם במאמרים לאורך השנים.
עיקרי תפיסתו > הצבת חזון ישראלי-יהודי חדש

בספרו "הברית הישראלית" ובמספר רב של מאמרים שפרסם, קורא שורק להורדת "הייעוד האוניברסלי" של עם ישראל מחזון דתי אוטופי אל קרקע המציאות וחתירה למימושו בכלים פרגמטיים. לשם כך קורא שורק להכיר באופן מלא בשתי המהפכות הגדולות שחווה עם ישראל – העידן המודרני ("המהווה קו פרשת מים כמו זו של חורבן בית המקדש... סופו של עידן יהודי אחד, המפנה מקום לצמיחת צורה חדשה של יהדות") והציונות ("המהפכה המצליחה היחידה של המאה העשרים... שהתיכה מחדש עם לארצו ובנתה טיפוס חדש של יהודי") – הכרה שתיתן מקום לעולם שאינו העולם האידיאלי של "אחרית הימים", אלא עולמנו-אנו, השואף לאידיאל מתוך המציאות הקיימת.
עיקרי תפיסתו > ביקורת העולם הדתי

במאמריו מנתח שורק בביקורתיות הן את עולם ההלכה היהודי הנוכחי והן את החברה הציונית-דתית לגווניה. לדבריו, עולם ההלכה הנוכחי מבוסס כמעט במלואו על מציאות גלותית, תוך התאמות "טכניות" לעולם המודרני. כך למשל, ההלכה בנויה למציאות של קהילות מפוזרות, אך לא למצב של חיים יהודיים עצמאיים. כמו כן, בניגוד מוחלט לעיקרון של התאמת ההלכה למציאות שנהג בכל הדורות, חל מצב של קיפאון הלכתי בהכרת השינויים התודעתיים המפליגים במציאות הנוכחית – דבר הגורם לאדם הדתי לחוות חיים של סתירה פנימית.
לדעת שורק הציונות הדתית נכשלה בבניית החוליה החדשה של הקיום היהודי, מכיוון שבפועל אורחות חייה הדתיים מבוססים על אותם מקורות "גלותיים" שעליהם מבוסס העולם החרדי ("משנה ברורה" כדוגמה). האנרגיה המהפכנית, והמסקנות הנגזרות מתחיית האומה – הועברו כולם למפעל ההתנחלות, כשבשאר התחומים אומצו העמדות השמרניות ביותר. לדבריו, במקום לייצר תורה של עם, היא הסתפקה ביצירת תורה של מגזר, והעדיפה להסתגר בקהילותיה-שלה, במקום להשפיע באמת בעולם המעשה ה"חילוני" (קרי, זה הרואה בחול ערך כשלעצמו). ההשפעה היחידה שמנסה הציונות-הדתית להוביל היא הפיכת ה"חילוניים" לציונים-דתיים, כלומר – הכנסתם לסקטור סוציולוגי שאין להם כל רצון להיות חברים בו.
עיקרי תפיסתו > הצגת אלטרנטיבות מעשיות

שורק מציע יצירה מחודשת של ההלכה, מתוך נאמנות לכל רבדיה ההיסטוריים, אך תחת הנחות יסוד חדשות – הלכה המכירה בכך שהאדם עובד ורואה ערך בעבודתו, לנשים יש מעמד חברתי שווה לגברים, מטרת האדם אינה בהכרח "איסוף מצוות", ומעל לכל – הלכה הרואה בעם ישראל חברה לאומית, הבאה לממש ייעודים היסטוריים והנתונה בדיאלוג עם תרבויות אחרות. יישומים מעשיים של שינויים אלו יהיו שוויון מוחלט לנשים בעולם ההלכה (תפקידי דיינות ורבנות, עדות וכו'), שינוי משמעותי במנגנון הגיור (גיור לאומי ולא דתי), שינוי הפרמטרים בעולם הכשרות (מתן משקל לבעיות מוסריות של צער בעלי חיים וכו'), שינוי נוסח התפילות והתאמתו לימינו, הענקת משמעות לשנת השמיטה (עצירת מרוץ הרווחיות של החברות הכלכליות) ועוד. לפי שורק, אין המדובר ב"רפורמיות" (שהוא מתנגד לה), אלא בחידוש השיח ההלכתי שהיה קיים בעבר ואיפשר שינויים כאלו.
בתחום החברתי, מציע שורק לציונות הדתית לצאת מעולמה הסגור אל העולם החילוני, תוך הכרה בחברה החילונית כשוות-זכויות בכינון הזהות היהודית-ישראלית החדשה. זאת על ידי ביטול הדתיות (מתן לגיטימציה הלכתית וחברתית מלאה לקיום אורח חיים 'חוֹלִי' לכתחילה), הקמת בתי מדרש אמיתיים (כאלו שיוצרים את ההלכה ולא רק משננים אותה) והורדת הכיפה דווקא על ידי רבנים ותלמידי חכמים כהמחשה של ביטול הסקטוריאליות. רעיון זה יישם שורק בחייו האישיים.
עיקרי תפיסתו > ביקורת

קריאותיו אלו הניבו גל של ביקורת-נגד מצד רבים בציבור הדתי-לאומי – מהם שטענו כנגד הנחות היסוד, השגויות לדעתם, של שורק בנושאי מהות ההלכה והצורך בשינויה, מהם שטענו כי הוא הולך בדרכם של אלו שסטו מהיהדות לאורך כל הדורות, ומהם שטענו כי רעיונותיו אוטופיים ואינם ניתנים למימוש במצב החברה הישראלית כיום.[דרוש מקור] שורק תואר על ידי הרב ישראל רוזן כ"קונסרבטיבי".
חיים אישיים

שורק מתגורר בעפרה. נשוי לרחל, בתו של הרב בנימין הרלינג שנרצח בהר עיבל בסוכות תשס"א,. שורק ערך לזכרו את ספר הזיכרון "איש ימינך". לזוג שבעה ילדים. באוגוסט 2019 נרצח בנו דביר בפיגוע טרור סמוך לישיבת מחנים שבה למד.
בתו נועה נשואה לנדב הלפרין.
הרב מנחם בורשטין הוא גיסו (נשוי לאחות של אשתו).
לקריאה נוספת

יואב שורק, הברית הישראלית: על האפשרות וההכרח לכונן יהדות ישראלית כחוליה עכשווית של המסורת והברית, ירושלים: הוצאת ידיעות ספרים, 2015
הערות שוליים

↑  https://www.isratora.org.il/
↑  פוסט של יואב שורק ברשת החברתית פייסבוק. [הדיסרטציה ניתנת להורדה מספריית האוניברסיטה בבן-גוריון: https://primo.bgu.ac.il/permalink/972BGU_INST/23v028/alma9926634990304361], 14 בפברואר 2021.
↑  כתב העת יצא בשני גיליונות - תשרי תשס"ב (2001) וניסן תשס"ב (2002), בהוצאת מכון השל. ונסגר עקב חוסר מימון.
↑  צור ארליך, הפוסט-אורתודוקס הראשון, מקור ראשון, 21 בינואר 2010
↑  'המפתח לשלום - הפסקת תהליך השלום', באתר ערוץ 7, 3 בנובמבר 2009.
↑   אריאל סרי-לוי, "הברית הישראלית": שיר הלל לציונות הדתית, באתר הארץ, 25 באוגוסט 2015
↑  ראו פירוטם בסוף המאמר "דרושה מהפכה" שפורסם ב"אקדמות" ביטאון בית מורשה גיליון ה'
↑  הציטוטים בפיסקאות אלו לקוחים מתוך המאמר "אל נהיה סרבני גאולה" שפורסם באקדמות כ'
↑  ישראל רוזן, עיתון מטיף ומדיח, באתר "ערוץ 7", 16 ביוני 2011
↑  אלישע בן קימון ויואב זיתון, דביר נדקר למוות 19 שנה אחרי שסבו נרצח בפיגוע ירי, באתר ynet, 8 באוגוסט 2019
↑  מרגש | אחותו של דביר שורק הי"ד ועיתונאי כאן 11 התחתנו,  באתר כיפה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306966305171  GND: 1038280532  ISNI: 0000 0000 6694 9527  LCCN: no2004055466  NTA: 313066191  VIAF: 58792640   WorldCat (עם VIAF): 58792640
ביות גזעי כלבים עתיקים

הכלב בוית מן הזאב באזור המזרח התיכון או במקומות נוספים באירואסיה לפני כ-14,000 שנים, על ידי חבורות של ציידים-לקטים. הסלקציה שנעשתה בכלבים מאוד מגוונת, פותחו זנים רבים ושונים, אך תמיד נשארו בשירות מטרות האדם. הברירה המכוונת שנעשתה על ידי האדם, יצרה גזעי כלבים אשר מתמחים בתפקידים מסוימים המשרתים את מטרתו.
מבין הכלבים שבויתו נמצאים ארבעה גזעים של כלבים עתיקים, אשר יד האדם בקושי נגעה בהם בתהליך הרבייה. ביותם נעשה באמצעות הסתגלות לסביבה הטבעית והתרבותית בה הם חיו. כלבים אלו נחשבים לזנים הכי קרובים לכלב ה"לא מבוית" הפראי של לפני ימי התנ"ך, והם: כלבי הרוח, הכלב הכנעני, כלבי הפאריה וכלבי המסטיף. גזעים אלו עברו שינויים גנטיים ופיזיים, וכך הותאמו למחיה לצד האדם.
ביות הכלב מן הזאב

הכלב שייך למשפחת הכלביים. משפחה זו היא משפחה של טורפים, רובם ליליים. חלק מבני המשפחה הם ציידים סוליטריים כמו השועל, וחלק צדים במשותף בלהקה, כמו הזאב והתן. התקשורת במשפחה זו נעשית באמצעות הקול: השמעה של קולות, נהמות ויללות, ובנוסף באמצעות תקשורת חזותית: הבעות פנים, תנוחות גוף ותנועות זנב.
ענפי המדע אשר מספקים לנו תשובות בנוגע לביותו של הכלב הם הארכאולוגיה והפליאונטולוגיה (היבטים מורפולוגיים), האתיולוגיה (היבטים התנהגותיים, כולל היבטים קוליים וחברתיים) והגנטיקה (היבטים מולקולריים)
מספר מחקרים מולקלוריים הציעו כי הכלבים בויתו לפני יותר מ-100,000 שנים. אולם, על פי העדויות הארכאולוגיות והעדויות הגנטיות החדישות יותר, הביות התרחש לפני כ-14,000 שנים. הממצא הראשון שניתן להגדירו "כלב" התגלה בקבר פלאוליתי שבגרמניה, והיה לסת תחתונה של כלב.. באותו זמן לערך יש שרידי כלבים מהתרבות הנאטופית של ארץ ישראל, ובכללם אישה שנקברה ולצד ראשה גור כלבים באתר עינן וקבורות נוספות של כלבים בטרסת מערת היונים.
הכלב הוא בעל החיים המבוית הראשון בעולם. כלבים מבויתים הם מינים אשר בויתו מן הזאב באזור המזרח התיכון, אך ישנם ויכוחים האם הכלב בוית ממין אחד של זאב או ממספר מינים שונים.
גור הזאבים הראשון שהגיע למערות האדם בתקופת הציידים-לקטים, התגלה כבעל חיים שניתן להפיק ממנו תועלת. שמיעתו המפותחת סייעה לאדם בכך שיכול היה להתריע על התקרבות חיה מסוכנת או על התקרבות אויב. בנוסף לכך, סייע לאדם גם בעת הציד- איתר את הטרף ועזר בהכנעתו. 
השתלבותו של הזאב בחברה האנושית, ומאוחר יותר ביותו, התאפשר הודות לחיים במבנה משפחתי מסודר כמו אצל האדם. 
בעקבות המהפכה בחיי האנושות, בני האדם עזבו את חיי הנוודות של ציידים-לקטים, והפכו לתושבי קבע החיים במקום אחד. הם החלו לבנות כפרים, ומאוחר יותר ערים, והזאב המשיך ללוות אותם. התנאי המקדים להחזקת הזאבים במגורי האדם ללא חשש, היה שינויים התנהגותיים, פיזיולוגיים ועצביים שחלו בזאבים.
ההבחנה בין הזאב לכלב נעשית באמצעות סימנים בשלד ובגולגולת. אחד ההבדלים הבולטים בין כלבים לזאבים הוא היחס בין גודל קופסת המוח לגודל הלסתות, כאשר אצל הכלבים היחס נוטה לטובת קופסת הגולגולת. דבר נוסף הוא הפנים- פניהם של הכלבים פחות מוארכים יחסית לפניהם של הזאבים, וארובות העיניים של הכלבים גדולות ונמצאות במרכז הפנים, בעוד שאצל הזאבים הן קטנות יותר ופונות מעט לצדדים. 
מחקרים שנעשו מצאו כי לגורי כלבים מתחת לשישה חודשים, ישנם כישורים לתקשר עם האדם כמו לכלבים בוגרים, אולם לא מצאו כישורים אלו אצל גורי זאבים. כמו כן, מצאו כי גורי זאבים אשר גדלים באותם התנאים כמו גורי כלבים, אינם בעלי יכולת זהה לעקוב אחר הוראות האדם.
הסלקציה המלאכותית שנעשתה בכלבים מאוד מגוונת, זני כלבים השתנו רבות במהלך השנים, התפתחו הרבה זנים ומופעים, אך תמיד נשארו משרתים את מטרת האדם בתחומים שונים. ההנחה שכלבים הם בעלי נטיית לאינטראקציה ויצירת קשר עם האדם, היא הנחה מאוד מקובלת בספרות המחקרית.
באמצעות ברירה מכוונת שנעשתה, האדם יצר גזעי כלבים שמתמחים בתפקידים מסוימים. על אף רב הצורתיות הגדולה אשר מתבטאת במשקל, גובה, התנהגות וכדומה, עדיין מדובר במין שכל מוצאו מן הזאב.
כלבי הרוח

כלבי רוח הם סוג של כלבי ציד, ייעודם היה ראשית כל למטרה זו. לפעולת הצייד הם משתמשים בחוש הראייה ובמהירותם במקום בחוש הריח. גופם רזה, דק, ושרירי, מה שהופך אותם לזריזים ומותאמים לייעודם ככלבי ציד או ככלבי מרוץ. הם הורבעו אלפי שנים על מנת לזהות תנועה, לרדוף, לתפוס, ולהרוג טרף בעזרת מהירותם. עד היום ניתן לראות כי קיים בהם האינסטינקט לרדוף אחר חיות.
ישנן עדויות לכך שכלבי הרוח עסקו בציד בהיקף משמעותי כבר בשנת 4000 לפנה"ס ואף אלפי שנים קודם לכן, כלומר יותר ממחצית תקופת הביות. כלבים אלו בעלי עיניים בולטות וצלולות ורצים באופן מהיר ביותר. הם נדרשים לנשימה חופשית בעת הריצה, ולכן מסתמכים על ראייתם ומהירותם בעת פעילות זו.
ההנחה שמוצאם של כלבי הרוח היא באסיה, שם נמצאו הגזעים האנרגטיים והגדולים מתוך המין המקורי, ולכן מניחים כי שם המקור הראשוני שלהם.
כלב הרוח הוא אחד הגזעים העתיקים ביותר בעולם. ניתן לראות ציורים עתיקים של הגזע מלפני 4,900 שנים במצרים, שם נעזרו בו במלאכת הציד. רק בעלי המעמד העליון הורשו לגדלו. למעשה, אפילו יצאו חוקים נגד אנשים אשר גידלו את הגזע הזה ולא יהיו בעלי מעמד גבוה, ורק במאה ה-16 ביטלה המלכה אליזבת את החוקים האלו. באותה התקופה שימש הגזע לציד ארנבות ונחשבו ככלבי הציד הטובים ביותר הנעזרים בחוש הראייה המפותח שלהם לאתר את הציד, ושלא ניתן להחליף אותם באף גזע אחר בשל מהירותם. הכלב הופץ בכל שאר חלקי העולם ובכל מקום שגשג בתור הכלב המהיר ביותר בעולם. גם כיום הוא נחשב אחד מבעלי החיים מהירים ביותר בעולם שמהירותו יכולה להגיע ל-60 קמ"ש. במאה ה-20 ועד היום הוסב תפקידו של הגזע למרוצים.
כלבי הרוח מתחלקים לשלוש קבוצות בגודלם:
כלבי רוח גדולים- גובהם מעל 70 ס"מ ומשקלם מעל 40 ק"ג. סביבת המגורים הטבעית שלהם היא יערות ואזורים מחוספסים. לכלבים אלו יש מבנה עצמות טוב, רגליים נוקשות, עור עבה ופרווה עבה נגד תנאי אקלים קשים.
כלבי רוח בינוניים- גובהם 51–70 ס"מ ומשקלם בין 20–40 ק"ג. סביבת המגורים הטבעית שלהם היא אקלים חם ויבש, והם אינם מתאימים לתנאי קור. פרוותם קצרה יותר משל כלבי הרוח הגדולים.
כלבי רוח קטנים- גובהם מתחת ל-50 ס"מ ומשקלם נמוך מעט מ-20 ק"ג. סביבת המגורים הטבעית שלהם היא אזור שטוח. מבנה העצמות שלהם הוא רזה.
סוג זה מותאם למחיה עם בני אדם עקב מתינותו ועדינותו, הוא מסתדר עם ילדים ועם חיות בית אחרות כדוגמת חתולים. כלב זה הוא כלב מהיר, אך לא היפראקטיבי. הוא רגוע ולויאלי.
כלב כנעני

הכלב הכנעני הוא גזע פרימיטיבי, כלב עבודה השייך למשפחת כלבי השפיץ. זהו אחד הגזעים העתיקים ביותר בעולם, ויש תיעודים שלו עוד משנת 2200 לפני הספירה. יש האומרים שלאיזבל (מסיפורי התנ"ך) היו מספר כנענים.
גזע זה הוא מהגזעים הראשונים שהתפתחו, וביותו נעשה בישראל. הכלב הכנעני הוא בעל יכולת הסתגלות לתנאי סביבה משתנים, וניתן לראות כי השימוש בהם נע מכלבים בדואים פראיים או חצי פראיים עד לחיות מחמד עירוניות ומפנקות.
פיתוחו של גזע זה בישראל הודות לד"ר מנצל (כלבנית אוסטרית שעלתה ארצה לפני קום המדינה), היא גילתה את הכנעני ותכונותיו האגרסיביות, וניצלה זאת על מנת לפתח כלבי שמירה והגנה מעולים. הכנעני כמו הרבה גזעים עם יצר הגנה מפותח נקשר בדרך כלל לבעלים אחד סמכותי שמכיר את אופי הגזע.
בתקופה העתיקה חיו כלבים אלה ככלבי להקה פראיים. במהלך השנים התרחש חיבור בינם לבין נוודי האזור, והם שימשו ככלבי עבודה וככלבי שמירה. הכנעני הוא טריטוריאלי ביותר, ושומר בקנאות על סביבתו, לכן הוא כלב שמירה מעולה. הכנעני הוא כלב חשדן, ולרוב לא ייתן לאף אדם לגעת בו למעט בעליו. בניגוד לרוב כלבי העבודה, הכנעני תמיד עומד על המשמר כשהוא מוכן להסתער.
גודלו של הכלב הכנעני לרוב בינוני, עצמותיו בינוניות, כלב יציב, זריז, קל תנועה ושרירי. צורת ראשו דומה לזו של כלב הפאריה, וכמו כן מזכירה את צורת ראשם של כלבים ממשפחת כלבי השפיץ.
כיום, הוא מיועד בעיקר לשמירה על צאן. כלב זה הוא בעל אומץ רב, וכושר גופני גבוה. יצר השמירה שלו עדיין מפותח ויאהב מאוד לשמור על שטחו ובעליו גם ללא אילוף לכך. הכנעני עדיין בשימוש הבדויים ורועי הצאן בארצנו, בעיקר לרעייה ושמירה.
כלבי פאריה

פאריה הוא שמם של קבוצת כלבים פרימיטיביים המשתייכים לקבוצת השפיץ. הוויכוח לגביהם נוגע בשאלה האם הם כלבי בית שהתפראו או כלבי בר מבויתים למחצה.
כלבי הפאריה הם סוג של כלבי ציד, ייעודם היה ראשית כל למטרה זו, כשותפים של האדם לפעילות הצייד. 
מוצאם של כלבי הפאריה בדרום אסיה, אירופה ואפריקה. 
כלבים אלו הם כלבים בינוניים בגודלם, משקלם נע בין 11–16 ק"ג, אך נחשבים לכוחניים יחסית לגודלם. צבעם לרוב חום צהבהב או אדמדם, אך יש גם שחורים עם נקודות. פרוותם באורך בינוני, קשה, עבה ומגנה עליהם מפני מים. האוזניים שלהם זקופות, אך נראה שכיוונן הוא משופע מאשר ישר.
לגזע הפאריה יש מחזור רבייה חד שנתי. וכמו גזעי פרא אחרים בגודל דומה, הוא בערך בגיל שנה.
ישנם חוקרים אשר טוענים כי על- פי המורפולוגיה, גזע הפאריה הוא בעצם גזע של דינגו מבוית.
השוני בין סוגי הפאריה אינו שוני מהותי, אך כן ישנם שינויים בהתאם לתנאים הגאוגרפיים ותנאי האקלים שבו הם נמצאים.