stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הר קפלן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 גובה:  4,230 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  רכס יוז 
 קואורדינטות:  84°33′00″S 175°19′00″E﻿ / ﻿84.55°S 175.31666666667°E﻿ / -84.55; 175.31666666667
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר קפלן(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר קפלן
 
הר קפלן (באנגלית: Mount Kaplan) הוא הר מסיבי ברכס יוז, בהרי המלכה מוד, שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 4,255 מטרים מעל פני הים;
ההר הוא ההר הגבוה ביותר ברכס יוז; והוא החמישי בגובהו באנטארקטיקה.
ההר מתנשא לגובה של 1,783 מטרים מעל סביבתו.
ההר ממוקם 5 קילומטרים דרומית-מזרחית מהר וקסלר.
היסטוריה > גילוי ההר

ההר התגלה וצולם מהאוויר על ידי אדמירל המשנה ריצ'רד בירד בטיסתו ב-18 בנובמבר 1929.
ההר נסקר על ידי א. פ. קרארי (A.P. Crary) בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1957–1958.
היסטוריה > מקור השם

שמו של ההר ניתן לו על ידי קרארי.
ההר נקרא על שמו של ג'וזף קפלן (Joseph Kaplan), שהיה יושב הראש של הוועדה הלאומית של ארצות הברית לעניין השנה הגאופיזית הבינלאומית (U.S. National Committee for the IGY). השנה הגאופיזית הבינלאומית התקיימה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1957–1958.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8  מידע גאוגרפי והיסטורי
↑  לפי מקור אחר גובהו של ההר 4,230 מטרים מעל פני הים
↑  מידע גאוגרפי
↑  הרי אנטארקטיקה לפי גובהם
↑  עשרת ההרים הגבוהים ביותר בכל יבשת
↑  מידע גאוגרפי באתר peakbagger
הקורפוס ה-12 (ארצות הברית)

| --- | --- |

תג הכתף של הקורפוס
 פרטים
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 שיוך:   צבא ארצות הברית
 סוג:  קורפוס
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1942–1945 (כ־3 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים:  ראו בהמשך
הקורפוס ה-12 היה קורפוס של צבא ארצות הברית שלחם במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה > הקמת הקורפוס

בשנת 1933 הוקם הקורפוס ה-12 כחלק מיחידות המילואים של צבא ארצות הברית, וב-29 באוגוסט 1942 הופעל הקורפוס בקולומביה, קרוליינה הדרומית תחת פיקודו של ויליאם סימפסון. ב-1 בנובמבר 1943 מונה גילברט קוק למפקד הקורפוס, במקום סימפסון שמונה למפקד הארמייה הרביעית.
היסטוריה > צרפת והארדנים

ב-11 באוגוסט 1944 נחת הקורפוס בצרפת, ומיד השתתף במבצע קוברה. ב-13 באוגוסט כבש הקורפוס את אורליאן ושטאודון, וב-19 באוגוסט מונה מנטון אדי למפקד הקורפוס, במקום קוק שלא חש בטוב. לאחר מכן התקדם הקורפוס במהירות ברחבי צרפת, אולם בתחילת ספטמבר נאלץ הקורפוס לעצור יחד עם שאר הארמייה השלישית בלורן בעקבות מחסור בדלק והתנגדות חזקה של ארמיית הפאנצר החמישית.
ב-13 בספטמבר חצו כוחות הקורפוס את נהר המוזל, וב-15 בספטמבר שוחררו הערים נאנסי ולינוויל. ב-19 בספטמבר נתקלה הדיוויזיה המשוריינת ה-4, שהייתה חלק מהקורפוס, ב-2 בריגדות פאנצר והשמידה אותם. הלחימה באזור נמשכה עד ה-1 באוקטובר, וב-9 באוקטובר חצה הקורפוס את נהר הסיל. לאחר מנוחה של חודש חידש הקורפוס ב-8 בנובמבר את התקדמותו לעבר נהר הסאר, וב-20 בנובמבר חצה את הנהר. הקורפוס המשיך בהתקדמותו, וב-12 בדצמבר החל להילחם כנגד קו זיגפריד בגרמניה.
המתקפה הגרמנית בארדנים שהחלה ב-16 בדצמבר, גרמה לכוחות הארמייה השלישית לסוב צפונה, והקורפוס השתתף בלחימה כנגד האגף הדרומי של הבליטה הגרמנית.
היסטוריה > גרמניה

ב-15 בפברואר 1945 סיים הקורפוס בטיהור קו זיגפריד בגזרתו, והחל בהתקדמות לתוככי גרמניה. ב-18 במרץ כבש הקורפוס את באד קרויצנאך, וב-21 במרץ כבש את וורמס. למחרת חצה הקורפוס את נהר הריין באזור אופנהיים, ולאחר מכן כבש את מיינץ. ב-25 במרץ כבש הקורפוס את דרמשטאדט, ובאותו יום שלח ג'ורג' פטון את כוח באום מיחידות הקורפוס על מנת לשחרר את מחנה המלבורג, אולם הכוח נכשל במשימתו. ב-26 במרץ תקף הקורפוס את פרנקפורט, וכבש אותה לאחר 3 ימי לחימה. לאחר מכן כבש הקורפוס את הנאו (28 במרץ), את באד הרספלד (31 במרץ) ואת פולדה (2 באפריל), וב-3 באפריל נעצר הקורפוס בין גותה לזול. ב-4 באפריל גילו כוחות הקורפוס מחסן נאצי של אוצרות אמנות וזהב במכרה מלח במרקר, ולמחרת כבשו את מיינינגן.
לאחר מכן הופנה הקורפוס לכיוון דרום, על מנת להילחם בכוחות שהתבצרו בהרי האלפים. ב-11 באפריל כבש הקורפוס את קובורג, וב-16 באפריל כבש את ביירוית. ב-20 באפריל שוחרר מנטון אדי מתפקידו כמפקד הקורפוס עקב לחץ דם גבוה, ובמקומו מונה סטפורד לירוי אירווין. ב-23 באפריל שחרר הקורפוס את מחנה הריכוז פלוסנבירג, וב-25 באפריל הגיע לנהר הדנובה. ב-26 באפריל חצו יחידות הקורפוס את הדנובה דרומית-מערבית לרגנסבורג ונכנסו לאוסטריה, וב-4 במאי כבשו את לינץ. לאחר מכן הופנה הקורפוס לעבר פראג, אולם הקורפוס חבר ליחידות הצבא האדום באמשטטן, ושם שהה עם סיום הקרבות ב-8 במאי.
היסטוריה > לאחר המלחמה

לאחר המלחמה פורק הקורפוס, אולם חזר והוקם שוב כמה פעמים נוספות, ובשנת 1968 פורק באופן סופי.
מפקדים

ויליאם סימפסון (29 באוגוסט 1942 - 1 בנובמבר 1943)
גילברט קוק (1 בנובמבר 1943 - 19 באוגוסט 1944)
מנטון אדי (19 באוגוסט 1944 - 20 באפריל 1945)
סטפורד לירוי אירווין (20 באפריל 1945 - ספטמבר 1945)
הקורפוס ה-13 (בריטניה)

| --- | --- |
 סמל הקורפוס במלחמת העולם השנייה
 פרטים
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 שיוך:  הצבא הבריטי הצבא הבריטי
 סוג:  קורפוס
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1915 – 1918 1941 – 1945
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 דרגת המפקד:   לוטננט גנרל
 מפקדים
הקורפוס ה-13 של הצבא הבריטי היה קורפוס בריטי אשר במהלך מלחמת העולם הראשונה לחם בחזית המערבית, ובמהלך מלחמת העולם השנייה לחם במערכה במדבר המערבי, במערכה בתוניסיה, בפלישת בעלות הברית לסיציליה, ובזירה האיטלקית.
היסטוריה > מלחמת העולם הראשונה

הקורפוס הוקם בצרפת ב-15 בנובמבר 1915 בפיקודו של ולטר נוריס קונגריב. הקורפוס נכלל כחלק מהארמייה הרביעית של חיל המשלוח הבריטי. ב-1916 הוא השתתף בקרב על הסום, וב-1917 לחם בקרב אראס, וב-1918 במתקפת מאה הימים. הקורפוס המשיך לפעול גם אחרי סיום המלחמה, ופורק רק ב-1920.
מפקדים > מלחמת העולם הראשונה

ולטר נוריס קונגריב (נובמבר 1915 - יוני 1917)
פרדריק מקראקן (יוני 1917 - מרץ 1918)
בוואור דה ליל (מרץ 1918 - אפריל 1918)
תומאס מורלנד (אפריל 1918 - עד הפירוק)
מפקדים > מלחמת העולם השנייה

ריצ'רד אוקונור (ינואר 1941 - פברואר 1941)
נואל ברספורד-פיירס (אפריל 1941 - ספטמבר 1941)
אלפרד ריד גודווין אוסטן (ספטמבר 1941 - פברואר 1942)
ויליאם גוט (פברואר 1942 - אוגוסט 1942)
בריאן הורוקס (אוגוסט 1942 - דצמבר 1942)
מיילס דמפסי (דצמבר 1942 - דצמבר 1943)
סידני קירקמן (דצמבר 1943 - מרץ 1945)
ג'ון הארדינג (מרץ 1945 - מאי 1945)
הערות שוליים

↑  E. Bauer, World War II, Orbis, london, 1985, pp. 267
הר קרבס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 גובה:  1,630 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  הרי הנסיך אולף 
 קואורדינטות:  84°50′00″S 170°19′59″W﻿ / ﻿84.8333°S 170.333°W﻿ / -84.8333; -170.333
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר קרבס(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר קרבס
 
הר קרבס (באנגלית: Mount Krebs) הוא הר נישא, בחלק המרכזי של רכס לילי, לרגלי הרי הנסיך אולף, בהרי המלכה מוד, באזור חוף דופק של שטח חסות רוס, שבאנטארקטיקה.
פסגת ההר סלעית.
גובהו של ההר 1,630 מטרים מעל פני הים, הר קרבס הוא ההר ה-1,303 בגובהו באנטארקטיקה.
ההר ממוקם 7 קילומטרים מצפון להר דניאל.
היסטוריה > גילוי ומיפוי ההר

ההר התגלה על ידי משלחת חציית מדף הקרח רוס האמריקאית ( U.S. Ross Ice Shelf Traverse Party ), אשר חקרה את אנטארקטיקה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1957 – 1958, בפיקודו של אלברט פ. קרארי (Albert P. Crary).
היסטוריה > מקור השם

שמו של ההר ניתן לו על ידי אלברט פ. קרארי.
ההר נקרא על שם קומנדר מנסון קרבס (Manson Krebs), מצי ארצות הברית, שהיה טייס מסוקים ומטוסים, בטייסת צי ארצות הברית VX-6, במהלך מבצע קיפאון עמוק (מבצע דיפ פריז).
הערות שוליים

↑  ההודעה הרשמית על מתן שמות אנטארקטיים בצו פרסום השמות הרשמי של ממשלת ניו זילנד
↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  מידע גאוגרפי והיסטורי
1 2  מידע על גובה ההר
הר נואל (אנטארקטיקה)

ערך זה עוסק בהר בארץ פאלמר שבאנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 על שם:  John Fraser Noel 
 גובה:  1,600 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  הרי טראברס 
 קואורדינטות:  69°54′33″S 67°56′15″W﻿ / ﻿69.90914°S 67.9376°W﻿ / -69.90914; -67.9376
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמההר נואל(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמההר נואל(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר נואל(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר נואל
 
הר נואל (באנגלית: Mount Noel) הוא הר בהרי טראברס שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 1,600 מטרים מעל פני הים; והוא ההר ה-2,671 בגובהו באנטארקטיקה.
ההר ממוקם מדרום לפסגת מקיוגו; ומצפון להר אלן.
היסטוריה > מקור השם

ההר נקרא על שמו של ג'ון פרייזר נואל (John Fraser Noel), מכונאי דיזל אשר נפטר במאי 1966 בתאונת מזחלת, בסמוך לפינת טראג'יק, בעת שירותו בסקר האנטארקטי הבריטי.
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
1 2 3 4 5 6  מידע גאוגרפי והיסטורי
↑  הרי אנטארקטיקה לפי גובהם
↑  מידע היסטורי
↑  לפי מקור אחר נואל היה מפעיל רדיו
↑  הנקראת בשם זה, על שם התאונה הטראגית.
הנרי ה. אמרסון

| --- | --- |

 לידה:  11 בנובמבר 1831 צ'סטר-לה-סטריט, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  28 באוגוסט 1895 (בגיל 63) Cullercoats, הממלכה המאוחדת 
 מקום קבורה:  Preston Cemetery and Tynemouth Crematorium 
 
הנרי ה. אמרסון (באנגלית: Henry H. Emmerson‏; 11 בנובמבר 1831 – 28 באוגוסט 1895), היה צייר ומאייר אנגלי.
ביוגרפיה

אמרסון (לבית הטרינגטון). בגיל 13 נסע לניוקאסל, שם למד ציור וחריטה אצל ויליאם בל סקוט בבית הספר הממשלתי לאמנות. לאחר כשנתיים וחצי בהנחייתו של סקוט, נשלח אמרסון לפריז ללמוד במשך שישה חודשים בחסות איש דת שהתעניין בעבודתו. לאחר שובו התקבל לאקדמיה המלכותית בלונדון.
עם שובו לצפון אנגליה, התגורר באבצ'סטר ופגש את אשתו לעתיד. אמרסון היה חבר מייסד ונשיא ראשון של מועדון Bewick - איגוד ניוקאסל של ציירים ומאיירים שכלל בין מייסדיו גם רוברט ג'ובלינג, ראלף הדלי, ג'ון סורטס ותומאס דיקינסון. ציוריו הבולטים של אמרסון, חלקם תלויים באקדמיה המלכותית, כוללים את "מכתב המלכה", "המבקרים", "החליפה הראשונה" ו"הפלישה הזרה". בסך הכל הוצגו 58 עבודות של אמרסון במהלך חייו באקדמיה המלכותית.
אמרסון סיפק גם איורים לספרי ילדים, כולל "תה אחר הצהריים" (1880) עם ג'ון ג'ורג' סוורבי ו"הפריחה במאי", (1881), שניהם יצאו בהוצאת פרדריק וורן ושות'. תה אחר הצהריים, אף כי התקבלו היטב על ידי המבקרים, עורר ויכוח, שכן היו שטענו כי מדובר בחיקוי זול של הספר "מתחת לחלון", ספר פופולרי משנת 1879 מאת קייט גרינאווי.  גרינאוויי עצמה ראתה בספר "תה אחר הצהריים", "פיראטיות בוטה", בעוד שסוורבי טען שהאיורים אינם חיקויים אלא רק צוירו באותו הז'אנר.
אמרסון היה ידוע גם כאצן בתקופתו. בילדותו אמרו שהוא המהיר ביותר בגילו בעולם. אמרסון היה אצן נלהב עד סוף ימיו, כמו גם חסיד נלהב של קבוצת הכדורגל של רוקליף.
אמרסון התחתן עם מרי בולטון מאבצ'סטר ב-1 באוגוסט 1857, והיו להם חמש בנות ושני בנים, שניהם היו גם אמנים.
אמרסון מת בביתו ב Cullercoats ב-28 באוגוסט 1895 בגיל 64, ונקבר בבית הקברות פרסטון בצפון שילדס.
בדצמבר 1895 התקיימה בניוקאסל תערוכה של יצירתו.
הערות שוליים

↑  P. H. (Peter Henry) Emerson, The English Emersons : a genealogical historical sketch of the family from the earliest times to the end of the seventeenth century, including various modern pedigrees, with an appendix of authorities
1 2  The Monthly Chronicle of North-country Lore and Legend, W. Scott, 1889. (באנגלית)
↑  "Historic Emmerson painting to be auctioned"
↑  Lundin, Anne (1993). "Under the Window and Afternoon Tea: "Twirling the Same Blade of Grass"". The Lion and the Unicorn. The Johns Hopkins University Press. 17 (1): 45–56.
↑  Ina Taylor, Kate Greenaway, The Art of Kate Greenaway: A Nostalgic Portrait of Childhood, Pelican Publishing Company, 1991-01-01, ISBN 978-1-4556-0037-3. (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0003 9975 8155  LCCN: no2008073569  RKD: 26192  ULAN: 500012874  VIAF: 295368266   WorldCat (עם VIAF): 295368266
המתמיד

ביאליק, בערך בתקופה בה נכתב השיר.
"הַמַּתְמִיד" הוא משיריו הידועים של חיים נחמן ביאליק, והוא פואמה היסטורית המתארת את דמות "המתמיד" בישיבה הליטאית של הימים ההם.
על יחסו של ביאליק לישיבת וולוז'ין

הפואמה מהווה צוהר ליחסו של ביאליק לישיבת וולוז'ין ולמדניה ולמסורת הלמדנות הליטאית בכלל.
הפואמה נפתחת ביחס של הערצה לעולם "ההוא", ומילותיו הראשונות הן:
עוֹד יֵשׁ עָרִים נִכְחָדוֹת בִּתְפוּצוֹת הַגּוֹלָה

בָּהֶן יֶעְשַׁן בַּמִּסְתָּר נֵרֵנוּ הַיָּשָׁן;

עוֹד הוֹתִיר אֱלֹהֵינוּ לִפְלֵיטָה גְדוֹלָה

גַּחֶלֶת לוֹחֶשֶׁת בַּעֲרֵמַת הַדָּשֶׁן.
בהמשך מתאר ביאליק את חיי הדוחק של "המתמיד":
לֹא יוֹם – כִּי שֵׁשׁ שָׁנִים, מֵאָז הֵסֵב פָּנָיו

אֶל-עֵבֶר הַקִּיר בַּמִּקְצֹעַ הָאָפֵל,

גַּם-קֶרֶן אוֹר אַחַת לֹא-רָאָה מִלְּפָנָיו,

מִלְּבַד קוּרֵי שְׂמָמִית וְטִיחַ קִיר תָּפֵל,

רְעָבוֹן, לֹא-שֵׁנָה, מַק-בָּשָׂר, רְזוֹן פָּנִים –

מָה הֵמָּה כִּי יָשִׂים אֲלֵיהֶם לְבָבוֹ?

הֲטֶרֶם הוּא יֵדַע אֵיךְ לָמְדוּ מִלְּפָנִים?

הֲטֶרֶם הוּא יֵדַע כִּי סוֹף כְּבוֹדוֹ לָבֹא?
יש דעות שונות אודות יחסו של ביאליק לישיבת וולוז'ין כמייצגת של טיפוס הישיבה הליטאית ויחסו למסורת בכלל.

לדוגמה: בן ציון יהושע כותב:
עם זאת, דן מירון ממעיט בחשיבות השפעתה של וולוז'ין על ביאליק:
הרב מבריסק - רבי יצחק זאב סולובייצ'יק, בנו של רבי חיים מבריסק, טען כי דמות המתמיד האולטימטיבי שעמד לנגדו של ביאליק בכתבו את הפואמה, הייתה דמותו של הנצי"ב מוולוז'ין, שכיהן כראש הישיבה בזמן שהותו של ביאליק בוולוז'ין[דרוש מקור].
על פי עדות הרב יהודה ליב דון יחיא, הדמות שככל הנראה שימשה מודל לשירו זה של ביאליק היה תלמיד בישיבת וולוז'ין שכונה "המתמיד מלודז'". תלמיד זה למד כ-20 שעות ביום, לא ישן במיטה אלא רק בבית המדרש כשעתיים או שלוש בלבד וכמעט שלא דיבר עם חבריו.
משקל הקריאה של הפואמה

הפואמה כתובה במשקל שירי מסוג אמפיברכוס, שבו המקצב הוא תלת הברתי: הברה לא מוטעמת - הברה מוטעמת - הברה לא מוטעמת, וחוזר חלילה. הגיית הקריאה היא הגייה אשכנזית מלעילית. בדוגמה שלהלן מובאות שתי השורות הראשונות בפואמה, וההברות המוטעמות כתובות בהדגשה:
עוד יש ערים נכחדות בתפוצות הגולה
בהן יעשן במסתר נרנו הישן
תולדות הפואמה

הפואמה "המתמיד" פורסמה בשני שלבים. החלק העיקרי שלה פורסם בכתב העת "השלח", בשנת 1898 (תרנ"ח). אל חלק זה צירף ביאליק כמחצית משירו "מבני העניים" שפורסם כשנתיים קודם לכן בכתב העת "הזמן" שבעריכת עזרא גולדין, והפואמה השלמה פורסמה לראשונה בשנת 1901.
חוקר הספרות אבנר הולצמן טוען כי הקשיים בהשלמתה של הפואמה וגיבושה לכדי יצירה אחת נראים בטיוטות וקטעים גנוזים שנמצאו בארכיונים של ביאליק. ביאליק התקשה להחליט מי תהיה דמות הדובר הלירי של היצירה ואילו קטעים ביוגרפיים לחשוף מעברו של תלמיד ישיבה מתמיד. בסופו של דבר הוא החליט לוותר על הרצף העלילתי הדרמטי, להשמיט את פרקי הביוגרפיה, ולהפוך את היצירה לפואמה תיאורית המתבוננת במתמיד. הלכי הנפש של הדובר המתאר מתמזגים עם תיאורו של המתמיד. זהו הדגם הטיפוסי שאימץ ביאליק בפואמות שלו, והוא מתבטא בעיקר ב"מתי מדבר" וב"הבריכה". בכך תרם ביאליק לשירה העברית את המעבר מעולם השירה של המאה ה-19 אל תחום המודרניזם.
ראו גם

מים שקטים חודרים עמוק
לקריאה נוספת

בן-ציון יהושע-רז, "קול מתמיד מעורר שחר" : "המתמיד" של ביאליק בישיבת ’עץ חיים’ בוולוז’ין, קובץ הציונות הדתית ה, 2002, עמ' 594–603
זיוה שמיר, "פאוסט העברי: מבוכה פואטית ופוליטית והשתקפותה ב’המתמיד’ לביאליק", מווילנה לירושלים, 2002, עמ' 403–426
יוסף חיים בן זכריה הלוי, "הכיאזמוס כאמצעי לפיסוק ב'המתמיד' לביאליק", בקורת ופרשנות 26, 1990, עמ' 29–35
מאיר בוסאק, "'המתמיד' של ביאליק ומקורותיו", הצופה, 4 ביולי 1980
שמואל טרטנר, "'המתמיד' לביאליק: ההתהוות והמיבנה הסופי", הספרות 22, 1976 עמ' 55–58
הערות שוליים

↑  בן ציון יהושע, ביאליק ושירת "המתמיד" בוולוז'ין – בתולות אדמוניות ותפוחים אדומים, אתר "אימגו"
↑  יהודה ליב דון יחיא, "בישיבת וולוז'ין", בתוך: עמנואל אטקס ושלמה טיקוצ'ינסקי (עורכים), ישיבות ליטא – פרקי זכרונות, מרכז זלמן שזר ומרכז דינור, ירושלים, 2004, עמוד 158
↑  חנה הלוי, יוסף הצדיק ו"המתמיד" לביאליק, מים מדליו 13, 2002, עמ' 216-203
↑  חיים נחמן ביאליק, השירים; ערך והוסיף מבואות, ביאורים ונספחים: אבנר הולצמן, דביר, 2004, עמ' 114
| חיים נחמן ביאליק |
| --- | --- | --- |
| שירים | אל הציפור • תחזקנה • אם יש את נפשך לדעת •  הכניסיני תחת כנפך • על השחיטה • בעיר ההרגה • המתמיד • מתי מדבר • הבריכה • מגילת האש • לא זכיתי באור מן ההפקר • שיר העבודה והמלאכה • למתנדבים בעם • אכן חציר העם • ראיתיכם שוב בקוצר ידכם • שירתי • זוהר • ביום קיץ יום חום • בגינה • עציץ פרחים • שיר לחמוטל • שבת המלכה • פרש • קן ציפור • הפרח לפרפר • הפרפר לפרח • בין העצים הירקרקים‎ • היא יושבה לחלון • נדנדה • מעבר לים • מתי מדבר האחרונים • יהי חלקי עמכם • לכבוד החנוכה • בערוגת הגינה • מקהלת נוגנים • קומי צאי • יש לי גן • הקיץ גווע • אחרי מותי • לבדי •  תרזה יפה • לא ביום ולא בלילה • בין נהר פרת ונהר חדקל • בשל תפוח |  |
| סיפורים | ספר האגדה • אלוף בצלות ואלוף שום • גילוי וכיסוי בלשון • החצוצרה נתביישה • אריה "בעל גוף" • התרנגולים והשועל • שירים ופזמונות לילדים • אגדת שלושה וארבעה • ויהי היום • מסע הדג‎ • ספיח • יום השישי הקצר • מאחורי הגדר |  |
| הנצחה | קריית ביאליק • בית ביאליק • גבעת ח"ן • פרס ביאליק • כפר ביאליק • שדרות ח"ן (תל אביב) • כיכר ביאליק • מוסד ביאליק • רחוב ביאליק (תל אביב) • קמפוס ביאליק-רוגוזין • שדרות ח"ן (רחובות) • רחוב ביאליק (רמת גן) |  |
| ערכים קשורים | מאניה ביאליק‎ • אירה יאן • מרדכי עובדיהו • משה אונגרפלד • ראדי • אהל שם • עונג שבת |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009449682805171 
"המתמיד" (1921) חיתוך עץ מאת יוסף בודקו
רחוב המתמיד בהרצליה
הר קניקולה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 גובה:  890 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  63°43′00″S 58°30′00″W﻿ / ﻿63.7167°S 58.5°W﻿ / -63.7167; -58.5
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמההר קניקולה(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמההר קניקולה(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר קניקולה(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר קניקולה
 
הר קניקולה או הר קאניקולה (באנגלית: Mount Canicula) הוא הר במרכז חצי האי טרינטי, שבחצי האי האנטארקטי, בארץ גרהאם, שבאנטארקטיקה.
ההר הוא הר דו-פסגתי (יש לו שתי פסגות); שתי פסגות ההר סלעיות.
גובהה של פסגה אחת 890 מטרים מעל פני הים.
גובהה של הפסגה השנייה 825 מטרים מעל פני הים; פסגה זו היא הפסגה ה-4,459 בגובהה באנטארקטיקה.
ההר ממוקם 6 קילומטרים ממזרח לגבעת סיריוס.
ההר ממוקם על קו פרשת הקרחונים המפריד בין קרחון ראסל המזרחי לבין קרחון ראסל המערבי.
ההר מחובר למישור לואי-פיליפ, שמצפון לו, באמצעות אוכף בקע ורדיקל, ההר מתחבר לרמת טרקיה שמדרום מערב לו באמצעות אוכף בקע סרם.
היסטוריה > גילוי ומיפוי ההר

ההר מופה לראשונה באוגוסט 1946 על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד.
היסטוריה > מקור השם

שמו של ההר ניתן לו על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד.
השם ניתן בשל היותו סמוך לגבעת סיריוס.
"קניקולה" הוא שם נרדף של הכוכב סיריוס (אשר על שמו נקראת גבעת סיריוס) - הכוכב הבהיר ביותר בשמי כדור הארץ.
שם זה ניתן על ידי הסקר לאחר שמשלחת המזחלות של סקר שטחי חסות איי פוקלנד באביב 1948 ראתה באתר זה לראשונה את השמש זורחת (בתום החורף האנטארקטי בו לא זורחת השמש).
לקריאה נוספת

• Defense Mapping Agency 1992, , P 278
• National Imagery and Mapping Agency 2002, , P 102
• Koerner, R. (1961), , Journal of Glaciology, 3(30), 1063-1074. doi:10.3189/S00221430000174702
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  מידע גאוגרפי והיסטורי באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12  מידע גאוגרפי והיסטורי באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה
1 2  הרי אנטארקטיקה לפי גובהם
↑  לפי מקור אחר, פסגה זו של הר קניקולה היא הפסגה ה-2,316 בגובהה באנטארקטיקה
↑  ההיסטוריה של שם הר קניקולה וגבעת סיריוס
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 157242251   WorldCat (עם VIAF): 157242251
הר נוקס (אנטארקטיקה)

ערך זה עוסק בהר באנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 על שם:  George Alexander Knox 
 גובה:  800 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  רכס אסגארד 
 קואורדינטות:  77°32′00″S 163°16′00″E﻿ / ﻿77.53333°S 163.26667°E﻿ / -77.53333; 163.26667
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר נוקס(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר נוקס
 
הר נוקס (באנגלית: Mount Knox) הוא הר בקצה המערבי של גבעות מקדונלד ברכס אסגארד בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 800 מטרים מעל פני הים.
ההר נמצא בצידו הצפוני של עמק טיילור.
היסטוריה > מקור השם

שמו של ההר ניתן לו על ידי המועצה הגאוגרפית של ניו זילנד בשנת 1998.
ההר נקרא על שם פרופסור אמריטוס ג'ורג' א. נוקס (George A. Knox), אשר לימד במחלקה לזואולוגיה של אוניברסיטת קנטרבורי שבניו זילנד.
נוקס ביקר מספר פעמים באנטארקטיקה, והקים את מחלקת המחקר האנטארקטי של האוניברסיטה, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1961 ל -1981; וכן היה נשיא הוועדה המדעית לחקר אנטארקטיקה (SCAR) בין השנים 1982–1978.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8  מידע גאוגרפי והיסטורי
| אתרים ברכס אסגארד |
| --- | --- | --- |
| הרים | אוטגארד • אובליסק • אודין • אוליבר • בול • גרנדל • דרבי • האריס • הארפ • הול • וולגר • לוקי • ליונס • מטרהורן • נוקס • פונדר • פנורמה • פריה • פרק • קולמן • ת'ור |  |
| רכסי הרים | אינלנד פורטס • גבעות מקדונלד • רכס פלינט |  |
| מצוקים | הות'ם |  |
| עמקים | טירול • יוטונהיים • ניבלונגן • פירס • פנריר |  |
| קרחונים | אלבריך • ביאוולף • חבר העמים • פאונטיין • קונרואו • קטספו • ריפיטר |  |
הר קראדוק

| --- | --- |

 מידע כללי
 גובה:  4,368 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  רכס סנטינל 
 קואורדינטות:  78°38′00″S 85°12′00″W﻿ / ﻿78.633333333333°S 85.2°W﻿ / -78.633333333333; -85.2
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר קראדוק(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר קראדוק
 
מפת רכס סנטינל 
הר קראדוק ממוקם בפינה הימנית התחתונה של הרביע השלישי משמאל בשורה השנייה של רביעיי המפה
הר קראדוק (באנגלית: Mount Craddock) הוא הר בקצהו הדרומי של מסיב קראדוק, ברכס סנטינל בהרי אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
ההר, שגובהו 4,368 מטרים מעל פני הים, הוא ההר התשיעי בגובהו באנטארקטיקה, והוא ההר השני בגובהו במסיב קראדוק (ההר הגבוה במסיב קראדוק הוא הר רטפורד). ההר מתנשא לגובה של 68 מטרים מעל סביבתו.
אוכף קארנייר מקשר בין הר קראדוק להר סטרייבינג.
היסטוריה > מקור השם

הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים קראה בשנת 1965 למסיב קראדוק כולו בשם "הר קראדוק", אולם במפות הופיע השם לצד הפסגה הדרומית ביותר של המסיב. כדי למנוע בלבול, בשנת 2006 החליטה הוועדה המייעצת לקרוא לפסגה זו "הר קראדוק" ולמסיב כולו "מסיב קראדוק".
ההר והמסיב נקראים על שם ג'י. קמפבל קראדוק ( J. Campbell Craddock) שהוביל את משלחת החקר של אוניברסיטת מינסוטה (שנערכה בין השנים 1963–1962, וערכה סקרים קרטוגרפיים, ובדיקות גאולוגיות ברכס סנטינל וברכס הריטג' שבהרי אלזוורת').
היסטוריה > הטיפוס על ההר

מטפסים הגיעו לראשונה לפסגת ההר בינואר 1992.
לקריאה נוספת

• Damien Gildea and John Splettstoesser, , U.S. Geological Survey and The National Academies; USGS OF-2007-1047, Short Research Paper 069, doi:10.3133/of2007-1047.srp069
• H. Adams Carter, , 1994, P 198
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  מידע גאוגרפי והיסטורי
↑  מידע גאוגרפי
↑  מידע גאוגרפי על הר רטפורד
↑  מידע גאוגרפי על גובהו של ההר
↑  ראו ב"לקריאה נוספת" מאמרו של Carter; וכן בספרו של Gildea.
| גבעות פלאוורז |
| --- | --- | --- |
| עמקים | עמק סיקרה |  |
| רכסים | רודס |  |
| הרים | גובש • דיקי |  |
| מצוקים | נקודת אורבן |  |
| קרחונים | קרחון דייטר • קרחון האנסן • קרחון ואלוגה • הדום הקרח לארדיה |  |
| זרמי קרח | זרם הקרח רטפורד |  |
| רכס אוון |
| --- | --- | --- |
| הרים | הר אינדרביצן • הר אלן • פסגת ארסלה • פינת בוורס • פסגת לישנס • פסגת מודרן • הר סאות'וויק • פסגת סטיקל • הר סטרייבינג • פסגת פריסטרה • פסגת קארנארה • פסגת קרושה |  |
| מעברי הרים | מעבר קאסילאג |  |
| קרחונים | קרחון בולגראד • קרחון ברוק • קרחון סירמה |  |
| רמת פטוואר |
| --- | --- | --- |
| רכסי הרים | רכס מאונטנוויו |  |
| הרים | פסגת באגרה • הר לאנדולט • פסגת לונג • הר לאנדולט • הר מאלן • פסגת מאלקוך • פסגת מארזה • פסגת מילר • פסגת ראסט • פרוז'ין |  |
| מעברי הרים | מעבר קאסילאג |  |
| קרחונים | קרחון גאבארה • קרחון דיבידיאדובו • קרחון האדמן • קרחון וסבכר • קרחון קארי • קרחון קורניקר • קרחון ראזבוינה • קרחון תומאס |  |
| רכס ורגאבה |
| --- | --- | --- |
| הרים | הר וולדרון • מצוק סיפיי • פסגת פאראנגאליצה • פסגת קושלה |  |
| מעברי הרים | מעבר מנולה |  |
| קרחונים | קרחון אוריזארי • קרחון בריסאד • קרחון דייטר • קרחון הנסן |  |
| אתרים נוספים ברכס סנטינל |
| --- | --- | --- |
| רכסי הרים | רכס אפרלי |  |
| הרים | פסגת ארזוס • הר ברסקין • הר טיירי • הר קראדוק • מסיב קראדוק |  |
| מעברי הרים | מעבר דברן • אוכף פודגורה • אוכף פונור • אוכף פרוגלד |  |
| נונאטאקים | בידנוס |  |
| מצוקים | מצוק ויליס |  |
| קרחונים | קרחון דלה פיה • קרחון דרמה • קרחון הינקלי • קרחון צ'רבלאטי |  |