stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מלחמת האזרחים באוסטריה
המרד

ב-12 בפברואר 1934 בשעה 6:00 בבוקר, ערך כוח של המשטרה, עליו פיקד בפועל קצין של ה'היימווהר', פשיטה לצורך חיפוש אחר נשק של ה'שוצבונד' במלון 'שיף' (Schiff) בלינץ, אשר היה המטה של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית. חברי ה'שוצבונד' (שקיומו נאסר, כאמור, קודם לכן), אשר היו במקום, הגיבו בירי על כוח המשטרה, אשר מנה כ-20 איש. לקראת הצהרים הגיע למקום כוח של הצבא, ותקף את המלון. בפרוץ הקרבות התכנסו מנהיגי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית וה'שוצבונד', אוטו באואר ויוליוס דויטש (Deutsch), בווינה, במטרה להכריז על שביתה כללית וכדי לתאם את המאבק. עם זאת, השלטונות מיהרו להשתלט על העיר, וההנהגה נותרה מבודדת, למעשה. בכל מקרה, מרותה של המפלגה לא הייתה מלאה, וכך למשל, לא כל הפועלים שבתו.
התנגשויות דמים בין ה'שוצבונד', לבין הכוחות שפעלו לצד השלטון השמרני: המשטרה, הצבא, הז'נדרמריה וה'היימווהר', התפשטו עד מהרה לערים נוספות באוסטריה. בין אלה היו גראץ, שטייר,  סנקט פלטן, וייץ (Weiz), ברוק אן דר מור (Bruck an der Mur), אבנזה, קפנברג, וורגל (Wörgl) ומקומות נוספים. ההתנגשויות רחבות ההיקף ביותר אירעו בווינה. שם, בשיכוני הפועלים אשר נבנו בעת השלטון הסוציאליסטי במועצת העיר, נערך ה'שוצבונד' מאחורי בריקדות. באותה גזרה הסלים המאבק מעבר להתנגשויות גרידא, כאשר בהוראת דולפוס הצבא הרעיש את רובע הפועלים קרל מרקס הוף בארטילריה קלה, וכאשר ברור היה כי כתוצאה מכך ייפגעו גם תושבים בלתי לוחמים. כן נעשה שימוש גם בגז מדמיע. ואכן, עד 13 בפברואר המתקוממים בווינה נכנעו, כמוהם המתקוממים באוסטריה עילית. בשטיריה נמשכו ההתנגשויות עד ה-14 וה-15 לחודש, ולאחר מספר התכתשויות נוספות, תמו הקרבות ב-16 לחודש.
תוצאות ואחרית דבר

מלחמת האזרחים באוסטריה עלתה בחייהם של כמה מאות אנשים, חלקם לוחמים וחלקם אזרחים, אך המספר המדויק אינו ידוע, וייתכן שאף הגיע ל-1,000 עד 2,000. מספר הפצועים היה למעלה מאלף. כעשרה ממנהיגי ה'שוצבונד' הוצאו להורג לאחר משפט צבאי וכן נערכו כ-1,500 מעצרים. מנהיגים סוציאל-דמוקרטים, כולל באואר ודויטש, נאלצו לצאת לגלות. השלטונות אסרו על קיום המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, וכן על קיום האיגודים המקצועיים הקשורים אליה. במקום זאת הונהג במדינה קורפורטיזם, לפי דוגמת איטליה הפשיסטית, וכן נאסרו המפלגות לבד ממפלגת חזית המולדת האוסטרית. מספר חודשים לאחר תום מלחמת האזרחים נרצח דולפוס, אשר הוציאם  אל מחוץ לחוק, על ידי הנאצים האוסטרים. יורשו של דולפוס, קורט שושניג, המשיך באותו קו שהתווה דולפוס, וזאת עד האנשלוס, אשר ביטל את קיומה של אוסטריה כמדינה נפרדת.
נגיעה בתולדות 'היישוב'

מלחמת האזרחים באוסטריה עוררה הדים ביישוב, בדומה לזו שעוררה לימים מלחמת האזרחים בספרד, אם כי בהתאם למשך הלחימה ולהיקפה, בקנה מידה קטן יותר. באופן טבעי, בשל הקרבה הרעיונית של הזרם הדומיננטי ב'יישוב' באותם ימים, ובשל ההסתייגות מן הנטייה הנאצית והפשיסטית אשר יוחסה לצד השני, האהדה הייתה נתונה לצד הסוציאליסטי. ייתכן כי שירו של נתן אלתרמן "אבא נלחם לחופש", הוא הביטוי הבולט ביותר לכך.
הקרבה הרעיונית בין מפלגות הפועלים, ב'יישוב' ובאוסטריה, הביאה לכך שכאשר 'ההגנה' ביקשה לשפר את היערכותה לנוכח המרד הערבי הגדול, על ידי שימוש בניסיונם של קצינים יהודים אשר שירתו בצבאות סדירים, היא גייסה לצורך זה את רפאל לב, קצין בצבא האוסטרי, שהפך לפעיל בארגון ה'שוצבונד', אם כי לא לחם בשורותיו, כיוון שנעצר זמן קצר לפני ההתקוממות. הוא שוחרר כעבור כשנתיים ועלה לארץ. גם ישראל בר, שאף הוא הצטרף ל'הגנה' באותם ימים, טען כי לחם בשורות הארגון בעת מלחמת האזרחים באוסטריה. אומנם אין לדעת אם הטענה נכונה, אך יש בה כדי להעיד כי הדבר נחשב כ'כרטיס כניסה' או כהמלצה חמה.
לקריאה נוספת

אהרון חפץ, וינה האדומה, דפים מהתקוממות פברואר 1934, ההסתדרות הכללית של העובדים העבריים בא"י - המרכז לחינוך ולתרבות, הוועדה הבינקיבוצית לתרבות, 1964
בגרמנית:
Irene Etzersdorfer / Hans Schafranek (Hrsg.): Der Februar 1934 in Wien. Erzählte Geschichte. Verlag Autorenkollektiv. Wien 1984, ISBN 3-85442-030-7
Stephan Neuhäuser (Hrsg.): “Wir werden ganze Arbeit leisten“ — Der austrofaschistische Staatsstreich 1934. Books on Demand, Norderstedt 2004, ISBN 3-8334-0873-1
Erika Weinzierl: Der Februar 1934 und die Folgen für Österreich. Picus Verlag, Wien 1994, ISBN 3-85452-331-9
Hans Schafranek, "Die Führung waren wir selber" — Militanz und Resignation im Februar 1934 am Beispiel Kaisermühlen, in: Helmut Konrad/Wolfgang Maderthaner (Hrsg.), Neuere Studien zur Arbeitergeschichte, Bd. II: Beiträge zur politischen Geschichte, Wien 1984, S. 439–69.
Robert Streibel: Februar in der Provinz. Eine Spurensicherung zum 12. Februar 1934 in Niederösterreich, Grünbach Edition Geschichte der Heimat 1994, ISBN 3-900943-20-6.
Strohal, Eberhard (1988). Die Erste Republik (series title: kurz & bündig). Vienna: hpt-Verlag.
Emmerich Tálos, Wolfgang Neugebauer (Hrsg.): Austrofaschismus. Politik, Ökonomie, Kultur. 1933–1938. 5. Auflage. LIT Verlag, Wien 2005, ISBN 3-8258-7712-4
אנגלברט דולפוס, לבוש במדי ה'היימווהר' (שכללו נוצת שכווי על הכובע), בספטמבר 1933
ציון זכרם של הלוחמים והקורבנות במלחמת האזרחים, בחצר מלון 'שיף' בלינץ, בו החלו ההתנגשויות
מלרון

אטובקוון פרוגואניל (בלועזית: atovaquone/proguanil), הידועה גם בשם המסחרי מלרון (בלועזית: malarone), היא תרופה המשמשת לטיפול ומניעה של מחלת המלריה. התרופה מאושרת על ידי ארגון ה-FDA האמריקאי.
אטובקוון/פרוגואניל הידרוכלוריד מוכר בשמו המסחרי "מלרון". התרופה היא שילוב של תרופות במינון קבוע מראש, המיועדת לטיפול במחלת המלריה הנגרמת על ידי עקיצת יתוש.
כמו כן מלרון ניתנת עבור שימוש מקדים למניעה.
הטיפול מועיל גם עבור אזורים בהם זני המלריה עמידים לתרופת הכלורוקווין ותרופת המלרון נמצאה יעילה ברוב המקרים.
תרופה זו נחשבת לנוגדת טפילים, הנלקחת דרך הפה לאחר ארוחה שומנית או משקה חלבי, לשם ספיגה יעילה שלה במעיים.
התרופה טובה לטיפול במחלה חריפה אך אינה מומלצת במתן דרך הפה לחולים במלריה בדרגה חמורה.
כמו כן, לא מיועדת לטיפול במלריה צרבלרית (עם מעורבות מוחית), או התפתחות חמורה ומסובכת של המחלה כמו למשל במצב של היפר-פרזיטמיה, בצקת ריאות, כשל כלייתי.
מלרון שייכת לקבוצת תרופות הנקראות תכשירים נגד מלריה, וכוללת שני מרכיבים פעילים: אטובקוון ופרוגואניל הידרוכלוריד.
אטובקוון – מעכב סלקטיבי של שרשרת העברת אלקטרונים במיטוכונדריה של הטפיל עצמו.
מבנה כימי של אטובקוון
פרוגואניל – משפיע בעיקר על המטבוליט ציקלוגואניל, מעכב של האנזים הטפילי דיהידרופולאט רדוקטאז, המוביל להפרעה בסינתזת דאוקסיתימידילאט הקשור בסינתזת חומר גנטי – דנ"א.
מבנה כימי של פרוגואניל
מחלת המלריה

מחלת המלריה מתפשטת על ידי עקיצה של יתוש נגוע (אנופלס), המעביר את טפיל המלריה (פלסמודיום פלציפרום) לזרם הדם. התרופה מלרון מונעת מלריה באמצעות כך שמשמידה את הטפיל גם מזרם הדם וגם בתאים בהם הוא מתאכסן.
גם באנשים הנגועים כבר במלריה, מלרון מסייעת בהשמדת הטפילים.
תופעות לוואי של התרופה

תופעות לוואי אצל מספר מטופלים זעום יחסית, באזור ה-10% מהמטופלים המדווחים על התסמינים:
כאב בטן, עליה באנזימי טראנסאמינזות, כאב ראש, הקאה, בחילה.
בין בין 1%-10% מהמטופלים:
חולשה, חוסר אנרגיה וכוח, שלשול, גירוד בעור, חוסר תיאבון / תחושת מלאות ושובע, סחרחורת, דלקת אקוטית בקיבה.
פחות מ-1% מהמטופלים:
חום ושיעול.
אזהרות

הספיגה עלולה להיות מופחתת במטופלים אשר סובלים מהקאות או שלשולים, יש לנטר ולעקוב אחר הנטילה והשימוש ולהתחשב בלקיחת תרופות נוגדות הקאה, באם זה מחמיר יש לקחת תרופה אנטי-מלריה שונה מתרופה זו.
באם נוטלים טיפול למניעה, מומלץ לא להפסיקו בטרם עת, עלולים להתרחש מקרים של מלריה מאוחרת מזן פלציפרום.
טיפול מניעתי מלא כולל טיפול, ביגוד מגן נגד יתושים בצבעים בהירים המכסים את רוב הגוף, דוחי יתושים על אזורי עור חשופים, לישון בחדר עם רשתות למיטה.
מומלץ לסגור את החלונות והדלתות עם השקיעה אם הם אינם מרושתים.
יש לקחת בחשבון שאף טיפול תרופתי מונע מקדים – לא הוכחה יעילותו ב-100%, עדיין אפשר לחלות במלריה לאחר נקיטת אמצעי זהירות נחוצים.
ישנם זנים מסוימים של זיהומים ממלריה שעלול לקחת להם זמן מה עד להופעת התסמינים, המחלה עשויה להתחיל רק לאחר מספר ימים, שבועות או אפילו חודשים לאחר החזרה מחו"ל, לכן נדרש לפנות לטיפול וייעוץ רפואי עבור כל מחלת חום שמתרחשת בזמן זה. למשל חום גבוה, עייפות, כאב ראש ורעד לאחר השיבה הביתה.
הריון ונטילת התרופה

ההמלצה היא להשתמש בזהירות ובהתייעצות עם הרופא המטפל, שכן יש לשקול האם היתרונות עולים על הסיכונים.
מחקרים בבעלי חיים מראים סיכון, בבני אדם המחקרים אינם זמינים או שלא נעשו מספיק והושלמו עד תום.
לגבי הנקה – התרופה פרוגואניל מופרשת לחלב אם בכמויות קטנות, אך לגבי הפרשת אטובקוון אין עדיין מידע, יש לשקול את השימוש בזהירות.
תגובות בין-תרופתיות

ככל הידוע אין תרופות שמהוות התווית-נגד באופו חד משמעי בנוגע ללקיחת התרופה, עם זאת יש תרופות הפועלות במנגנון דומה ואז יש להחליפה בתרופה אחרת הפועלת נגד טפיל המלריה.
ביניהן:
דאפסון טופיקל המשמשת לטיפול בפצעי אקנה בילדים, מתבגרים ומבוגרים.
אפאבירנז או מעכבי פרוטאזות מסוימים פעילים מאוד המשמשים לטיפול בנגיף כשל חיסוני אנושי (HIV)
מטוקלופראמיד המשמשת לטיפול בבחילות והקאות
טטרציקלין, ריפמפיצין, ריפאבוטין – אנטיביוטיקות
וארפרין ותרופות אחרון המעכבות קרישת דם
אטופוסיד המשמש לטיפול בסרטן
כמו כן באם יש רגישות יתר לחומרים בתרופה, או תפקודי כליות ירודים יש לשקול את מתן התרופה.
אם היה אירוע הקאה בשעה הסמוכה לאחר לקיחת התרופה, יש לקחת מנה חוזרת.
במטופלים גריאטריים יש להיזהר עם בחירת המינון משום שקיימת ירידה בתפקוד הכבד, הכליות, הלב וקיימת עליה סיסטמית בחשיפה לציקלוגואניל.
הערות שוליים

1 2 3 4  Malarone, (atovaquone-proguanil) dosing, indications, interactions, adverse effects, and more, reference.medscape.com
↑  Drug Approval Package: Malarone (Atovaquone and Proguanil Hydrochloride) NDA #021078s001, www.accessdata.fda.gov
↑  Malarone Oral: Uses, Side Effects, Interactions, Pictures, Warnings & Dosing - WebMD, www.webmd.com (באנגלית)
↑  Malarone, (atovaquone-proguanil) dosing, indications, interactions, adverse effects, and more, reference.medscape.com
1 2 3  Malarone, (atovaquone-proguanil) dosing, indications, interactions, adverse effects, and more, reference.medscape.com
1 2 3  Malarone, (atovaquone-proguanil) dosing, indications, interactions, adverse effects, and more, reference.medscape.com
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
מכונת הרדמה

מכונת הרדמה
מכונת הרדמה היא מכשיר רפואי המספק זרם תערובת גזים רפואיים וחומרי הרדמה לצורך הרדמה, לרוב בעת פעולה ניתוחית.
הרדמה בניתוח מבוצעת דרך כלל תוך שימוש במקביל במכונת הנשמה, ציוד יניקה (לשאיבת נוזלים מקנה הנשימה), וציוד לניטור מדדי המטופל. בהגדרה מצומצמת, המונח "מכונת הרדמה" מתייחס רק לרכיב המייצר את זרימת הגז, אולם אלה משולבות ביחידה אחת במכונות מודרניות המכונה "מכונת הרדמה" לשם הפשטות. הסוג הנפוץ ביותר הוא מכונת הרדמה בזרם-שוטף או "המכונה של בויל", שנועדה לספק אספקה גזים רפואיים המעורבים באדי חומר הרדמה בריכוז מדויק, ולהזרים אותו ברציפות למטופל בלחץ ובזרימה בטוחים. זאת להבדיל ממכונות הרדמה בזרם לסירוגין, המספקות זרימת גז רק לפי דרישה כאשר מופעלות על ידי נשימתו של המטופל עצמו.
ניתן להשתמש במנגנוני הרדמה פשוטים יותר בנסיבות מיוחדות, כגון "מנגנון ההרדמה המשולש", מערכת אספקת הרדמה מופשטת שהומצאה לשירותי חיל הרפואה הבריטי, שהיא קלה וניידת ויכולה לשמש לאוורור גם כאשר אין גזים רפואיים זמינים. למכשיר זה שסתומים חד כיווניים היונקים אוויר מסביב, אותם ניתן להעשיר בחמצן ממכל גז בעזרת מפוח ידני.
היסטוריה

בשנת 1917 המציא הרופא המרדים הבריטי הנרי בויל בבית החולים סנט ברתולומיאו בלונדון את הרעיון המקורי של מכונות הרדמה בלחץ-רציף, למרות שמכונות דומות היו בשימוש בצרפת ובארצות הברית. לפני כן, מרדימים נשאו לעיתים קרובות את כל הציוד שלהם עימם עד שפותח ציוד הנשמה חדיש שהיה כבד ומגושם והוביל לכך שזה לא היה מעשי יותר ברוב הנסיבות. מכונות מודרניות עדיין מתבססות על מבנה המכונה שהמציא ופיתח בויל ומכונות רבות מכונות (מטונימיה, "המכונית של בויל", ובדרך כלל מורכבות על עמדה בעלת גלגלים מונעי חשמל סטטי לשינוע קל.
לריצ'רד וון פורגר (אנ') ולחברת פורגר מיוחסים רבים מהחידושים המוקדמים בציוד הרדמה בארצות הברית, כולל סופג הפחמן הדו-חמצני במעגל סגור (המכונה גיד'ל-פורג'ר מידג'ט) והפצה של ציוד כזה לרדיולוגים בארצות הברית.
חלקי המכונה

מכונת הרדמה מודרנית מכילה לפחות את הרכיבים הבאים:
צינורות חיבור לחמצן, אוויר רפואי ותחמוצת החנקן, המסופק ממערכת מרכזית של בית החולים באמצעות חיבור קיר או מכל גז וכוללים מערכת בטיחות ("אטם בודוק").
מדי לחץ, ווסתים ושסתום 'קופץ', לפיקוח על לחץ הגז בכל המערכת ולהגנה על רכיבי המכונה והמטופל מפני שינוי לחץ חדים.
מדי זרימה כמו רוטמטרים לחמצן, אוויר ותחמוצת החנקן.
מאדה הרדמה (אנ') המאפשר בקרת מינון מדויקת בעת שימוש בחומרי הרדמה נדיפים
מספק חמצן בזרימה גבוהה לשימוש בחירום המאפשר הזרמת חמצן טהור בלחץ גבוה מאוד של 30–75 ליטר/דקה.
מערכות לניטור הגזים המועברים למטופל ונשיפה על ידי המטופל, כולל מכשיר התראה על אי ספיקת חמצן.
ניתן לשלב מערכות לניטור קצב הלב של המטופל, א.ק.ג., לחץ דם ורווי חמצן, ולעיתים גם ניטור פחמן דו-חמצני וחום הגוף. שק מנשם ידני משמש כמערכת גיבוי למקרה שבו נוצר כשל באספקת החמצן.
עגלות הרדמה הן כינוי לעגלות רפואיות, לרוב בבתי חולים, הכוללת מלבד מכונת ההרדמה גם תרופות תוך ורידיות, מזרקים, מחטים ופריטי ציוד שבהם נעשה שימוש במהלך הניתוח.
ברפואת שיניים, גרסה מפושטת של מכונת ההרדמה, ללא מאוורר או מאדה הרדמה מאפשרת סדציה (טשטוש) על ידי אספקת תערובת חמצן וחמצן דו-חנקני בלחץ נמוך, על מנת לשמור על מטופלים במצב מודע תוך דיכוי תחושת הכאב.
מאפייני בטיחות של מכונות מודרניות

כשל במכונת ההרדמה יכול להוביל לאספקת גז שגוי, גז בלחץ נמוך או לא מתאים ובכך לגרום לחנק המטופל. בתחילת כל ניתוח, נבדקת המכונה ומבוצעת רשימת בדיקות (צ'ק ליסט, בדומה לצ'ק ליסט המבוצע לפני טיסה) כדי לאתר תקלות. מכונות מודרניות מכילות מנגנוני בטיחות להפחתת הסיכון לטעות אנוש ובנויות לפעול גם בעת הפסקת חשמל (באמצעות סוללות גיבוי). המכונות עוברות ניקוי וחיטוי לאחר כל שימוש כדי למנוע את מעבר הזיהום בין מטופלים. במכונות חדישות מורכבים מנגנוני בטיחות רבים ובינם:
אזעקת כשל חמצן: במכונות הישנות הושמע צפצוף כאשר מתקן פנאומטי זיהה ירידת לחץ מתחת ל-38 PSI. במכונות החדשות הוחלף הרכיב בחיישן אלקטרוני.
התרעה על ירידה בזרימת חמצן דו-חנקני שאספקתו תלויה בלחץ זרם החמצן.
התרעה על יחס חמצן/חמצן דו-חנקני שגוי כאשר אחוז החמצן בתערובת הגזים נמוך מ-21%-25%. מכונות מודרניות לא מאפשרות אספקת חמצן דו-חנקני טהור (ריכוז 100%), אפילו אם המרדים מנסה ויתווסף חמצן לדילול הריכוז.
שימוש במחברים שונים לכל סוג גז רפואי (מערכות PISS (אנ') ו-NIST, חיבור שרדר) כדי למנוע אספקת גז שגוי.
ראו גם

הרדמה
רופא מרדים
הערות שוליים

1 2 3  Steven M. Yentis; Nicholas P. Hirsch; James K. Ip (2013). "Anaesthetic machine". Anaesthesia and Intensive Care A-Z: An Encyclopaedia of Principles and Practice. Elsevier Health Sciences. p. 34. ISBN 978-0-7020-4420-5.
↑  Arbous;  et al. (2005). "Impact of anesthesia management characteristics on severe morbidity and mortality". Anesthesiology. 102 (2): 257–68, quiz 491–2. doi:10.1097/00000542-200502000-00005. hdl:1874/12590. PMID 15681938.
↑  http://vam.anest.ufl.edu/guidelines.html
↑  Baillie, JK; P. Sultan; E. Graveling; C. Forrest; C. Lafong (2007). "Contamination of anaesthetic machines with pathogenic organisms". Anaesthesia. 62 (12): 1257–61. doi:10.1111/j.1365-2044.2007.05261.x. PMID 17991263.
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
תרשים סכמטי פשוט של מכונת הרדמה
ממלכת ליטא (1918)

| --- | --- |
דגל

 
 מפה של ממלכת ליטא ב-1918
 ממשל
 משטר:  16 בפברואר - 2 בנובמבר: מונרכיה חוקתית 2 בנובמבר - 16 בדצמבר: רפובליקה
 ראש המדינה:  מלך ליטא
 מלך ליטא:  וילהלם קרל, דוכס אוראך
 שפה נפוצה:  ליטאית שפות מדוברות אחרות: פולנית, רוסית, בלארוסית, גרמנית
 עיר בירה:  וילנה  (והעיר הגדולה ביותר)
 רשות מחוקקת:  מועצת ליטא
 גאוגרפיה
 יבשת:  אירופה
 היסטוריה
 הקמה:  הכרזת עצמאות מהאימפריה הרוסית
 הכרזת העצמאות:  16 בפברואר 1918
 פירוק:  פירוק הממלכה
 פירוק הממלכה:  16 בדצמבר[דרוש מקור][דרושה הבהרה] 1918
 ישות קודמת:  האימפריה הרוסית הרפובליקה הרוסית, אובר אוסט
 ישות יורשת:  הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הליטאית (1918–1919), הרפובליקה הפולנית השנייה הרפובליקה הפולנית השנייה,  ליטא הרפובליקה הליטאית הראשונה (1918–1940)
 דמוגרפיה
 דת:  נצרות קתולית
 
ממלכת ליטא (בליטאית: Lietuvos Karalystė; בגרמנית: Königreich Litauen) הייתה מדינה קצרת יומין אשר הכריזה על עצמאותה בסוף מלחמת העולם הראשונה, כאשר ליטא הייתה תחת כיבושה הגרמני. מועצת ליטא הכריזה על עצמאות המדינה ב-16 בפברואר 1918, אך כוחה הדל של המועצה הוביל לחוסר הצלחה בהרכבת הממשלה ולקונפליקטים עם שכניהם.
ביולי 1918 קיבל וילהלם קרל, דוכס אוראך את תואר המלוכה בארץ. משום שהגרמנים לא הכירו בו כמלך ליטא, לקרל לא היה כוח ממשי בשם התפקיד.
מכיוון שגרמניה לבסוף הפסידה את המלחמה, ב-2 בנובמבר 1918, ליטא הוכרזה כרפובליקה. בעקבות כך, המדינה נאלצה לוותר על החלטתה לבחור בוילהלם כמלך ליטא. המצב במדינה היה קשה ולכן, כעבור עשרה חודשים בלבד לאחר שנוסדה, נכנעה ליטא לברית המועצות. הממלכה נודעת בעיקר על שיתוף הפעולה שלה עם גרמניה.
רקע

לאחר חלוקת האיחוד הפולני-ליטאי בפעם השלישית והאחרונה בשנת 1795, ליטא סופחה לאימפריה הרוסית. אך ב-1915, כמאתיים שנים לאחר מכן בתקופת מלחמת העולם הראשונה, החלה הקיסרות הגרמנית לכבוש שטחים רבים מחלקיה המזרחיים של האימפריה, כולל ליטא. לאחר המהפכה ברוסיה אשר פרצה בשנת 1917, גרמניה יזמה רעיון, שמטרתו הייתה "לבלום את הסכנה הרוסית". הרעיון היה להקים מספר מדינות בובה, שישמשו כאזור בידוד ויעזרו למעצמות המרכז להתקדם לשטחי מדינות המזרח. בשל כך, האימפריה הגרמנית אישרה את פעולות ועידת וילנה, בתקווה שיצהירו שהליטאים רוצים להתנתק מרוסיה ושיקימו יחסים ידידותיים וקרובים יותר עם שכניהם.
בהמשך השנה, הוועידה ומועצת ליטא החלו משא ומתן עם הגרמנים על עצמאותה של הארץ. הגרמנים, לעומתם, דרשו מהליטאים שיכריזו על ברית עם גרמניה. הכרזה זו אושרה על ידי מועצת ליטא ב-11 בדצמבר. אך ויתורים אלו גרמו למהומה במועצה, ובסופו של דבר עדיין לא זכו להכרה מצד גרמניה. משום כך, המדינה אימצה את חוקת העצמאות של ליטא ב-16 בפברואר 1918.
ב-3 במרץ, חתמו הקיסרות הגרמנית, האימפריה האוסטרו-הונגרית, האימפריה העות'מאנית, ממלכת בולגריה ורוסיה הסובייטית על חוזה השלום ברסט-ליטובסק. החוזה הצהיר כמו כן שהמדינות הבלטיות יהוו אזורי השפעה גרמניים, וכי רוסיה ויתרה על כל השטחים הללו.
ב-23 במרץ הכירה גרמניה רשמית בליטא העצמאית, בעקבות הצהרות ה-11 בדצמבר. למרות זאת, בפועל המדינה הייתה עדיין תחת שליטת הצבא הגרמני. משם כך, למועצה לא היה כוח ממשי כלשהו.
פוליטיקה

כאשר המדינה נוסדה, לא היה ברשותה שליט אשר ינהיג אותה. בשל כך, נעשו בחירות לשלטון בשנת 1918. עד אז, הכתר נשלט למעשה על ידי וילהלם השני, קיסר גרמניה ומלך פרוסיה, מה שיכל לגרום לאיחוד פרסונלי של פרוסיה וליטא.
פוליטיקה > מועמדים לשלטון

התוכניות להרחבת פרוסיה הפרוטסטנטית היו מנוגדים לרעיונותיהם של המדינות הקתוליות בוואריה וסקסוניה. הוצעו מספר מועמדים נוספים ממדינות גרמניה, כגון פרידריך כריסטיאן, מרקיז מייסן. הליטאים ראו את קונפליקט זה כאיום על עצמאותם. האיום נעשה גדול יותר לאחר דיון על המדינה ב-19 במאי, אשר הותיר מעט מאוד חופש עבורם.
לאחר מכן, הועלה רעיון אחד שמטרתו ליצור בליטא מונרכיה חוקתית, ולהזמין מועמד שיאבק על העצמאות הליטאית שנוסדה. הרעיון התקבל במועצת ליטא, וב-4 ביוני 1918 חברי המועצה הצביעו בבחירות חשאיות פה אחד על הקמת המלוכה, ומלכה יהיה וילהלם קרל, דוכס אוראך. מלוכותו של וילהלם הוצעה על ידי מתיאס ארזברגר (Matthias Erzberger). בשל התערבותו של הצבא הגרמני, הוא נפגש עם המשלחת הליטאית רק ב-1 ביולי בפרייבורג. הדוכס ובנו הבכור, מי שנבחר לתואר יורש העצר הליטאי, הסכימו לבקשה ללא תנאים. ב-11 ביולי המועצה הצביעה רשמית על יישום המונרכיה ברוב של כ-13 מסכימים מול כ-5 מתנגדים. לזמן קצר וילהלם החליט לשנות את שמו למינדאוגאס השני, מלך ליטא.
פוליטיקה > חוקי הממלכה

בחוקים הוספו מספר סעיפים. נכתב כי למלך יש את הסמכות לפטר שרים ולהעסיק במקומם חדשים, להשתתף בוועידות בפרלמנט ועוד. המלך נדרש כמו כן לעמוד בתנאים שנכפו עליו, להגן על עצמאות הממלכה ולשמור על חופש דת. השפה הליטאית נבחרה לשפתה הרשמית של ליטא. עוד חוקים נוספו במהלך הזמן.
פוליטיקה > לאחר הבחירות

הרעיון המלוכני היה שנוי במחלוקת וגרם לקונפליקט בין הימין והשמאל הליטאי. בשל כך, לאחר הבחירות החליטו ארבעה שרים להתפטר מתפקידם כמחאה. הוויכוח על יישום מונרכיה חוקתית או רפובליקה דמוקרטית קרה גם לפני כן, בשנת 1917, כאשר הוחלט כי המונרכיה תהיה יותר טובה לליטא. תומכי המלוכה טענו כי הגרמנים יחבבו יותר מדינה מלוכנית, בעוד שהמתנגדים אמרו שלמועצה אין זכות לקבוע חוקים משמעותיים כאלו ושצריך לעשות הצבעה דמוקרטית של התושבים.
הגרמנים מצידם לא הכירו בווילהלם כמלכה החדש של ליטא. הם טענו שההכרה של בליטא העצמאית מבוססת רק על פי חוקי ה-11 בדצמבר, אשר אומרים כי גרמניה תשלוט למעשה ברוב העניינים במדינה. בעקבות כך, העיתונאות הליטאית צונזרה ולא הורשתה לפרסם חדשות על המלך החדש. יחסי גרמניה - ליטא נותרו מתוחים עד לנובמבר 1918, כאשר ליטא נהפכה לרפובליקה ומלחמת העולם הראשונה הסתיימה.
ליטא כרפובליקה

כאשר גרמניה הפסידה את המלחמה, ליטא קיבלה עצמאות מחודשת. ב-20 באוקטובר 1918, הקנצלר הגרמני מקס פון באדן הבטיח לליטאים שצבא הקיסרות הגרמנית יעזוב את ליטא, יהפוך את המדינה לרפובליקה וייתן למועצה את השליטה בארצם. לאחר קבלת חדשות אלה, התכנסה מועצת ליטא ב-28 באוקטובר כדי לדון על הרכבת ממשלה חדשה וכתיבת חוקה זמנית. מצב פוליטי זה גרם לכך שליטא נאלצה לבטל את החלטתה לבחור את וילהלם כמלכם. לאחר שנודע לו על כך, הדוכס ציין כי הוא מוכן לוותר על כס המלוכה. ב-2 בנובמבר אימצה ליטא את חוקתה החדשה, שלמעשה לא הכירה במדינה כרפובליקה או כמונרכיה חוקתית.
ליטא העצמאית שרדה למשך רק חודש אחד. ללא שליט מוגדר, החלה סערה במדינה הליטאית. לכן, נאלצה המדינה לוותר על שטחיה עבור ברית המועצות. וב-16 בדצמבר של אותה השנה, וינצאס מיצקביצ'יוס-קפסוקאס (אנ') נהפך לשליטה של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של ליטא, אחת ממדינות הבובה של ברית המועצות. בעקבות כך, נלחמו הליטאים על עצמאותם בחודשים שלאחר מכן, אך הובסו על ידי הסובייטים.[דרושה הבהרה]
ראו גם

היסטוריה של ליטא
האיחוד הפולני-ליטאי
חלוקת פולין
מלחמת העולם הראשונה
אובר אוסט
חוזה ברסט-ליטובסק
וילהלם קרל, דוכס אוראך
הערות שוליים

↑  חשוב לציין שלמרות שהיה מלך ליטא, וילהלם לעולם לא ביקר במדינה.
↑  שיתוף הפעולה בין המדינות היה חלקי, והיו מקרים כאשר היו סכסוכים ביניהן.
↑  הצבא הגרמני נשאר בליטא לעוד כמה שבועות נוספות, עד להצטרפותה של ליטא לברית המועצות.
דיוקן של וילהלם קרל, דוכס אוראך בשנת 1918.
מצעדי הסינגלים והאלבומים העצמאיים הבריטיים

מצעד הסינגלים העצמאיים הבריטי ומצעד האלבומים העצמאיים הבריטי הם מצעדים של הסינגלים והאלבומים העצמאיים הנמכרים ביותר, בהתאמה, בממלכה המאוחדת. שני המצעדים הונפקו במקור בינואר 1980, והם ידועים בכינוי: מצעדי האינדי (המצעדים העצמאיים). הרלוונטיות של המצעדים התמעטה בשנות ה-90, כאשר בעלות על חברות התקליטים הגדולות טשטשו את הגבול בין חברות תקליטים עצמאיות לאלה הגדולות.
מצעדים עצמאיים נפרדים מתפרסמים כעת מדי שבוע על ידי חברת המצעדים הרשמית (OCC).
היסטוריה

בעקבות הפאנק החלו לקום חברות תקליטים עצמאיות, כמוצא לאמנים שלא היו מוכנים לחתום על חוזים עם חברות תקליטים גדולות, או שלא נחשבו אטרקטיביות מבחינה מסחרית עבור אותן חברות. עד 1978, החלו חברות תקליטים כמו רד צ'רי, ראף טרייד ומיוט, ועד מהרה נוצר מבנה תמיכה, כולל הדפסה, הפצה וקידום עצמאיים. בהמשך לכך, הוקמו מצעדי הסינגלים והאלבומים העצמאיים הבריטי.
עף אף שלמצעדים העצמאיים יש פחות רלוונטיות כיום, חברת המצעדים הרשמית (OCC) עדיין מפרסמת אותם; הם מורכבים מאותם סינגלים מהמצעד הראשי של חברות תקליטים עצמאיות.
הערות שוליים

1 2 3 4  Will the indie chart rise again?, the Guardian, ‏2009-07-30 (באנגלית)
↑  Lazell, Barry (1997). Indie hits : 1980-1989 : the complete U.K. independent charts (singles & albums). London: Cherry Red. ISBN 978-0-9517206-9-1. OCLC 38292499.
↑  Official Charts - Home of the Official UK Top 40 Charts, www.officialcharts.com
מנזר נובו-ירוסלימסקי

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מנזר אורתודוקסי, סימן נוף 
 מיקום:  איסטרה, נפת איסקרה, במחוז מוסקבה,  רוסיה
 מדינה:  רוסיה 
 בעלים:  הכנסייה האורתודוקסית הרוסית
 מייסדים:  ניקון 
 זרם:  נצרות אורתודוקסית
 מנהל:  ארכימנדריט פאופילקט (בזוקלדניקוב)
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1658–1665 (כ־7 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  1656 
 קואורדינטות:  55°55′18″N 36°50′43″E﻿ / ﻿55.921666666667°N 36.845277777778°E﻿ / 55.921666666667; 36.845277777778
 www.n-jerusalem.ru
 he
 
שער וקתדרלת התחייה שבמנזר נובו-ירוסלימסקי
מנזר נובו-ירוסלימסקי או מנזר ווסקרסנסקי נובו-ירוסלימסקי (ברוסית: Новоиерусалимский монастырь או Воскресенский Новоиерусалимский монастырь) הוא מנזר גברים אורתודוקסי רוסי סטברופגי בעיירה איסטרה באזור מוסקבה. משמעות השם "נובו-ירוסלימסקי" הוא "של ירושלים החדשה", בעוד תרגום השם ווסקרסנסקי הוא "של התחייה". במעבר הצפוני של קתדרלת ווסקרסנסקי, המוקדש ל"כריתת ראשו של יוחנן המטביל", נקבר מייסד המנזר, הפטריארך ניקון.
מנזר נובו-ירוסלימסקי הוקם בשנת 1656 על ידי הפטריארך ניקון כמקום מושבו של הפטריארך מחוץ למוסקבה. 
הוא נקרא "של ירושלים החדשה" מפני שנועד לשחזר נופים ומקומות מארץ הקודש. הנהר איסטרה מייצג את נהר הירדן, ובנייני המנזר מייצגים מקומות קדושים מירושלים.
בזמנו, גייס הפטריארך ניקון מספר נזירים זרים כדי לאכלס את המנזר, ולסמל את הרב-לאומיות של הנצרות האורתודוקסית.
המתחם האדריכלי כולל את קתדרלת התחייה (ווסקרסנסקי) הזהה לקתדרלה בעלת שם דומה בירושלים, את מושב הפטריארך ניקון (1658), חומת אבן עם מגדלים (1690–1694), כנסיית השילוש הקדוש (1686–1698) ובניינים אחרים, כשלכולם גימור עם מיוליקה וסטוקו.
בעיצוב המנזר השתתפו האדריכלים פ.אי. זבורסקי, יאקוב בוכבוסטוב, ברתולומאו רסטרלי, מטביי קזקוב, קארל בלאנק ואחרים. במאה ה-17 המנזר נובו-ירוסלימסקי כלל ספרייה גדולה שהוקמה על ידי ניקון באמצעות איסוף כתבי יד ממנזרים אחרים. עד לשנת 1764 למנזר היו 13,000 צמיתים.
לאחר מהפכת אוקטובר נסגר המנזר, ובשטחו פעלו מוזיאונים. במהלך מלחמת העולם השנייה השטח נכבש על ידי הנאצים וחיילי דיוויזיית אס אס דאס רייך פוצצו חלק מהמבנים. בשנות ה-70 של המאה ה-20 החלו במקום עבודות בשיקום הבניינים שלא הסתיימו עד היום.
בשנת 1994 חודשה פעילות דתית במתחם, והמנזר הוקם מחדש.
מצעדי המוזיקה בממלכה המאוחדת

מצעדי המוזיקה בממלכה המאוחדת (באנגלית: UK music charts) הם אוסף של מצעדים המשקפים את הרגלי רכישת המוזיקה של אנשים בממלכה המאוחדת. רובם מתפרסמים בידי חברת המצעדים הרשמית.