stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טקס פרסי גראמי ה-58
מועמדויות וזכיות > שורשים אמריקאים

ביצוע השורשים האמריקאי הטוב ביותר
"See That My Grave Is Kept Clean" – מייביס סטייפלס
"And Am I Born to Die" – בלה פלק ואביגיל וושבורן
"Born to Play Guitar" – באדי גאי
"City of Our Lady" – דה מילק קרטון קידס
"Julep" – פאנץ' בראדרס
שיר השורשים האמריקאי הטוב ביותר
"24 Frames" – ג'ייסון איזבל
"All Night Long" – המאבריקס
"The Cost of Living" – דון הנלי ומרל האגארד
"Julep" – פאנץ' בראדרס
"The Traveling Kind" – אמילו האריס & רודני קראוול
אלבום האמריקנה הטוב ביותר
Something More Than Free – ג'ייסון איזבל
The Firewatcher's Daughter – ברנדי קרלייל
The Traveling Kind – אמילו האריס & רודני קראוול
Mono – המאבריקס
The Phosphorescent Blues – פאנץ' בראדרס
אלבום הבלוגראס הטוב ביותר
The Muscle Shoals Recordings – דה סטיל דרייברז
Pocket Full of Keys – דייל אן בראדלי
Before the Sun Goes Down – רוב איקס וטריי הנסלי
In Session – דויל לוסון וקוויקסילבר
Man of Constant Sorrow – ראלף סטנלי וחברים
אלבום הבלוז העממי הטוב ביותר
Born to Play Guitar – באדי גאי
Descendants of Hill Country – פרויקט סדריק ברנסייד
Outskirts of Love – שמקיה קופלנד
Worthy – בטי לאווט
Muddy Waters 100 – ג'ון פריימר ואמנים שונים
אלבום הפולק הטוב ביותר
Béla Fleck & Abigail Washburn – בלה פלק ואביגיל וושבורן
Wood, Wire & Words – נורמן בלייק
Tomorrow Is My Turn – ריאנון גידנס
Servant of Love – פאטי גריפין
Didn't He Ramble – גלן הנסרד
אלבום השורשים האזורי הטוב ביותר
Go Go Juice – ג'ון קלירי
La La La La – נטלי איי קמאאו
Kawaiokalena – קילי רייכל
Get Ready – דה רבלרס
Generations – וונדווקר וה-MCW
מועמדויות וזכיות > רגאיי

אלבום הרגאיי הטוב ביותר
Strictly Roots – מורגן הריטאג'
Branches of the Same Tree – רוקי דאוני
The Cure – ג'ה קיור
Acousticalevy – ברינגטון לוי
Zion Awake – לוצ'יאנו
מועמדויות וזכיות > מוזיקת עולם

אלבום מוזיקת העולם הטוב ביותר
Sings – אנז'ליק קיג'ו
Gilbertos Samba Ao Vivo – ז'ילברטו ז'יל
Music from Inala – ליידיסמית' בלאק ממבזו ביחד עם אלה ספירה דה אינאלה אנסמבל
Home – אנושקה שנקר
I Have No Everything Here – זומה פריזון פרוג'קט
מועמדויות וזכיות > ילדים

אלבום הילדים הטוב ביותר
Home – טים קובארט
¡Come Bien! Eat Right! – חוסה-לואיס אורוזקו
Dark Pie Concerns – גוסטפר ילווגולד
How Great Can This Day Be – לורי הנריקס
Trees – מולי לדפורד & בילי קלי
מועמדויות וזכיות > ספוקן וורד

אלבום הספוקן וורד הטוב ביותר (כולל שירה, ספרי שמע וסיפורי סיפורים)
A Full Life: Reflections at Ninety – ג'ימי קרטר
Blood on Snow (Jo Nesbø) – פטי סמית'
Brief Encounters: Conversations, Magic Moments, and Assorted Hijinks – דיק קאבט
Patience and Sarah (Isabel Miller) – ג'ניס איאן & ג'ין סמארט
Yes Please – איימי פולר (& אמנים שונים)
מועמדויות וזכיות > קומדיה

האלבום הקומדי הטוב ביותר
Live at Madison Square Garden – לואי סי. קיי.
Back to the Drawing Board – ליסה למפנלי
Brooklyn – וויאט צ'נאק
Happy. And a Lot. – ג'יי מור
Just Being Honest – קרייג פרגוסון
מועמדויות וזכיות > מחזה זמר

אלבום המחזמר הטוב ביותר
Hamilton – אמנים שונים
An American In Paris – אמנים שונים
Fun Home – אמנים שונים
The King and I – אמנים שונים
Something Rotten! – אמנים שונים
מועמדויות וזכיות > מוזיקה למדיה חזותית

אלבום אוסף הפסקול למדיה החזותית הטוב ביותר
Glen Campbell: I'll Be Me – אמנים שונים
Empire: Season 1 – אמנים שונים
Fifty Shades of Grey – אמנים שונים
Pitch Perfect 2 – אמנים שונים
Selma – אמנים שונים
הפסקול הטוב ביותר למדיה חזותית
Birdman – אנטוניו סאנצ'ס, מלחין
The Imitation Game – אלכסנדר דספלה, מלחין
Interstellar – הנס צימר, מלחין
The Theory of Everything – ג'ון יונסון, מלחין
Whiplash – ג'סטין הורביץ, מלחין
השיר הטוב ביותר שנכתב למדיה חזותית
"Glory" (מתוך "סלמה") – קומון & ג'ון לג'נד
"Earned It" (מתוך "חמישים גוונים של אפור") – דה ויקנד
"Love Me like You Do" (מתוך "חמישים גוונים של אפור") – אלי גולדינג
"See You Again" (מתוך "מהיר ועצבני 7") – ויז קאליפה בהשתתפות צ'ארלי פות'
"Til It Happens to You" (מתוך "שטח הציד") – ליידי גאגא
מועמדויות וזכיות > הלחנה

היצירה האינסטרומנטלית הטובה ביותר
"The Afro Latin Jazz Suite" – ארתורו או'פאריל ותזמורת הג'אז האפרו לטינית בהשתתפות רודרש מאנטאפה
"Civil War" – בוב מינצר ביג בנד
"Confetti Man" – רביעיית טורטל איילנד
"Neil" – המכללה למוזיקה מאוניברסיטת צפון טקסס, וואן אוקלוק לאב בנד
"Vesper" – מרשל גילקס ו-WDR ביג בנד
מועמדויות וזכיות > עיבוד

העיבוד המוזיקלי, האינסטרומנטלי או א-קפלה הטוב ביותר
"Dance of the Sugar Plum Fairy" – פנטטוניקס
"Bruno Mars" – אתגר ווקאלי
"Do You Hear What I Hear?" – קומיטד
"Ghost of a Chance" – בוב ג'יימס & נתן איסט
"You and the Night and the Music" – ג'ון פדצ'וק ביג בנד ניו יורק
העיבוד המוזיקלי, האינסטרומנטלי והווקאלי הטוב ביותר
"Sue (Or in a Season of Crime)" – דייוויד בואי
"Be My Muse" – לוריין פת'ר
"52nd & Broadway" – פטריק ויליאמס בהשתתפות פטי אוסטין
"Garota de Ipanema" – קטינה דלונה בהשתתפות אוטמרו רואיז
"When I Come Home" – ג'ימי גרין ביחד עם חאבייר קולון
מועמדויות וזכיות > מארז

עטיפת האלבום הטובה ביותר
Still the King: Celebrating the Music of Bob Wills and His Texas Playboys – אסליפ אט דה ויל
Alagoas – אלגואס
Bush – סנופ דוג
How Big, How Blue, How Beautiful (Deluxe Edition) – פלורנס אנד דה משין
My Happiness – אלביס פרסלי
המארז הטוב ביותר במהדורה מוגבלת מיוחדת
The Rise & Fall of Paramount Records, Volume Two (1928–32) – אמנים שונים
Beneath the Skin (Deluxe Box Set) – אוף מונסטרס אנד מן
I Love You, Honeybear (Limited Edition Deluxe Vinyl) – פאת'ר ג'ון מיסטי
Sticky Fingers (Super Deluxe Edition) – הרולינג סטונז
30 Trips Around the Sun – גרייטפול דד
What a Terrible World, What a Beautiful World (Deluxe Box Set) – הדצמבריסטים
מועמדויות וזכיות > מוזיקה היסטורית

האלבום ההיסטורי הטוב ביותר
The Basement Tapes Complete: The Bootleg Series Vol. 11 – בוב דילן והבנד
The Complete Concert by the Sea – ארול גארנר
Native North America (Vol. 1): Aboriginal Folk, Rock, and Country 1966–1985 – אמנים שונים
Parchman Farm: Photographs and Field Recordings, 1947–1959 – אמנים שונים
Songs My Mother Taught Me – פאני לו היימר
מועמדויות וזכיות > אלבום מהונדס

האלבום הלא קלאסי המעובד הטוב ביותר
Sound & Color – אלבמה שייקס
Before This World – ג'יימס טיילור
Currency of Man – מלודי גרדות
Recreational Love – דה בירד אנד דה בי
Wallflower – דיאנה קרול
האלבום הקלאסי המעובד הטוב ביותר
Ask Your Mama – ג'ורג' מנהן ותזמורת הבלט של סן פרנסיסקו
אנרי דיטייה: Métaboles; L'Arbre Des Songes; Symphony No. 2, 'Le Double – לודוביק מורלו, אוגוסטין הדליך & תזמורת סיאטל
קלאודיו מונטוורדי: Il Ritorno D'Ulisse In Patria – מרטין פרלמן, ג'ניפר ריברה, פרננדו גימאראס ובוסטון בארוק
סרגיי רחמנינוב: All-Night Vigil – צ'ארלס ברופי, פיניקס צ'וראלה & קורנס סיטי
קאמי סן-סנס: Symphony No. 3, 'Organ' – מייקל שטרן והסימפו'ניה של קנזס סיטי
מועמדויות וזכיות > הפקה

מפיק השנה, לא קלאסי
ג'ף בסקר
"Ain't Gonna Drown" (אל קינג)
"Burning Doves" (מיקי אקו)
"Burning House" (קאם)
Grand Romantic (נייט רוס)
"Last Damn Night" (אל קינג)
"Never Let You Down" (יואן למואן בהשתתפות ליקה לי)
"Runaway Train" (קאם)
Uptown Special (מארק רונסון)
דייב קוב
Delilah (אנדרסון איסט)
Little Neon Limelight (הונדמאות')
"Smoke" (א ת'אוזנד הורסז)
Something More Than Free (ג'ייסון איזבל)
Southernality (א ת'אוזנד הורסז)
3 (האני-האני)
Traveller (כריס סטייפלטון)
דיפלו
"Bitch I'm Madonna" (מדונה בהשתתפות ניקי מינאז')
"Doctor Pepper" (דיפלו בהשתתפות סי אל, ריף ראף & או ג'י מאקו)
"Golden" (טרווי מקוי בהשתתפות סיה)
"Lean On" (מייג'ור לייזר בהשתתפות מו & די ג'יי סנייק)
Peace Is the Mission (מייג'ור לייזר)
Skrillex and Diplo Present Jack Ü (סקרילקס ודיפלו)
"Where Are Ü Now" (סקרילקס ודיפלו ביחד עם ג'סטין ביבר)
לארי קליין
Currency of Man (מלודי גרדות)
Freedom & Surrender (ליז רייט)
Heartland (אינדרה ריוס-מור)
I'm Leaving You (פלורנס קיי)
Parker's Place (פארקר בנט)
Speaking in Tongues (לוסיאנה סואוזה)
Tenderness (ג'יי די סאות'ר)
בלייק מילס
Sound & Color (אלבמה שייקס)
מפיק השנה, קלאסי
ג'ודית שרמן
בלנטון אלספו
מנפרד אייכר
מרינה א. לדין, ויקטור לדין
דן מרסרו
מועמדויות וזכיות > רמיקסים

הקלטת הרמיקס הטובה ביותר, לא קלאסי
"(Dave Audé Remix) ‏Uptown Funk" – מארק רונסון בהשתתפות ברונו מארס
(CFCF Remix) ‏"Berlin by Overnight" – דניאל הופ
(Fatum Remix) ‏"Hold On" – ג'י אי אס ביחד עם שאנט & קלינט מקסימוס)
(Kaskade Remix) ‏"Runaway (U & I)" – גלנטיס
(RAC Remix) ‏"Say My Name" – אודזה בהשתתפות זירה
מועמדויות וזכיות > סראונד וסאונד

אלבום הסראונד הטוב ביותר
Amused to Death – רוג'ר ווטרס
Amdahl: Astrognosia & Aesop – אינגר היינה ברגבי & תזמורת הרדיו הנורווגית
Magnificat – אויבינד גימסה, אניטה ברוויק, נידרוסומנס ג'נטקור, טרונדהיים סוליסטין
שוסטקוביץ': Symphony No. 7 – פאבו ירווי & התזמורת הלאומית הרוסית
Spes – טובה רמלו-איסטאד & קאנטוס
מועמדויות וזכיות > וידאו קליפ/סרט

הווידאו קליפ הטוב ביותר
"Bad Blood" – טיילור סוויפט בהשתתפות קנדריק לאמאר
"LSD" – אייסאפ רוקי
"I Feel Love (Every Million Miles)" – ד'ה דד ווד'ר
"Alright" – קנדריק לאמאר
"Freedom" – פארל ויליאמס
הסרט המוזיקלי הטוב ביותר
Amy – איימי ויינהאוס
Mr. Dynamite: The Rise of James Brown – ג'יימס בראון
Sonic Highways – פו פייטרס
What Happened, Miss Simone? – נינה סימון
The Wall – רוג'ר ווטרס
פרסי הצטיינות מיוחדים > איש השנה של MusiCares

ליונל ריצ'י
פרסי הצטיינות מיוחדים > פרס למפעל חיים

רות בראון
סליה קרוז
ארת', וינד אנד פייר
הרבי הנקוק
ג'פרסון איירפליין
לינדה רונסטאדט
ראן די אם סי
פרסי הצטיינות מיוחדים > פרס הנאמנים

ג'ון קייג'
פרד פוסטר
כריס סטרצ'ביץ
פרסי הצטיינות מיוחדים > פרס גראמי להצטיינות מיוחדת/טכני

אי אם טי
הארווי פלטשר
פרסי הצטיינות מיוחדים > פרס מחנך המוזיקה

פיליפ ריגס (מבית הספר למדעים ומתמטיקה בצפון קרוליינה בדרהאם, קרוליינה הצפונית)
נכנסו להיכל התהילה של גראמי

| שם | אמנ'ית | חברת תקליטים | שנת הוצאה | סוגה מוזיקלית | פורמט |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| American Beauty | גרייטפול דד | האחים וורנר | 1970 | קאנטרי רוק | אלבום |
| The Basement Tapes | בוב דילן והבנד | קולומביה | 1975 | רוק שורשי | אלבום |
| "Boom Boom" | ג'ון לי הוקר | וי-ג'יי | 1962 | בלוז | סינגל |
| "Celebration" | קול & דה גאנג | דה-לייט | 1980 | פוסט-דיסקו | סינגל |
| "Cold Sweat Part 1" | ג'יימס בראון & התזמורת שלו | קינג | 1967 | פאנק | סינגל |
| "The Dark End of the Street" | ג'יימס קאר | גולד-וקס | 1967 | סול | סינגל |
| "Don't Sit Under the Apple Tree (with Anyone Else but Me)" | האחיות אנדרוז | דקה | 1942 | פופ | סינגל |
| Ella and Louis | אלה פיצג'רלד ולואי ארמסטרונג | ורב | 1956 | ווקאל ג'אז | אלבום |
| "The Fat Man" | פאטס דומינו | אימפריאל | 1949 | רוק אנד רול | סינגל |
| First Take | רוברטה פלאק | אטלנטיק | 1969 | ווקאל ג'אז | אלבום |
| Fleetwood Mac | פליטווד מק | רפרייז | 1975 | רוק קל | אלבום |
| "For the Love of Money" | ה-O'Jays | פילדלפיה אינטרנשיונל | 1973 | R&B | סינגל |
| "Heart of Glass" | בלונדי | קריסלס | 1978 | דיסקו | סינגל |
| "I Love Rock 'n' Roll" | ג'ואן ג'ט ביחד עם דה בלאקהארטס | בורדוואק | 1981 | רוק כבד | סינגל |
| "The Loco-Motion" | ליטל אווה | דמיינשן | 1962 | פופ | סינגל |
| Lush Life | ג'ון קולטריין | פרסטיג' | 1961 | ג'אז | אלבום |
| "Margaritaville" | ג'ימי באפט | ABC | 1977 | פופ | סינגל |
| Miles Smiles | חמישיית מיילס דייוויס | קולומביה | 1967 | ג'אז | אלבום |
| Pretenders | הפריטנדרס | סייר | 1980 | פאנק רוק | אלבום |
| Randy Newman | רנדי ניומן | רפרייז | 1968 | בארוק פופ | אלבום |
| "Rock Island Line" | לדבלי | אש רקורדס | 1937 | בלוז | סינגל |
| "She's About a Mover" | חמישיית סר דאגלס | טרייב רקורדס | 1965 | גראז' רוק | סינגל |
| "She's Not There" | הזומביס | דקה | 1964 | ביט | סינגל |
| "This Train" | סיסטר רוזטה תארפ | דקה | 1939 | גוספל | סינגל |
| "(What Did I Do to Be So) Black and Blue" | לואי ארמסטרונג & התזמורת שלו | אוקה | 1929 | ג'אז | סינגל |
| "You Are So Beautiful" | ג'ו קוקר | A&M | 1974 | פופ | סינגל |
לזכרם

האנשים הבאים נכללו, לפי הסדר, בסרט 'לזכרם' שהוקרן בטקס:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  אלן טוסיינט  מוריס וייט  בי. בי. קינג  גלן פריי  דייוויד בואי  בן אי. קינג  זינה טולי אנדרסון  פול קנטנר  דן היקס  למי  סקוט וילנד  כריס סקווייר  גארי ריראת'  לסלי גור  לין אנדרסון  בילי ג'ו רויאל  באדי אמונס  ג'וני ג'ימבל |  בילי שריל  פרסי סלדג'  מייקל מסר  ויליאם גאסט  איבון רייט  מיק ג'ילט  ג'וזף רובינסון ג'וניור  קול די ג'יי איי ג'יי  ביג קאפ  ג'ואן סבסטיאן  קלארק טרי  אורנט קולמן  פיל וודס  פול בליי  אורין קיפניוז  ג'יימס הורנר  רוברט סטיגווד  ברוס לונדוול |  בילי ריי הרן  סטן קורנין  ג'רי וינטראוב  רנה אנג'ליל  לארי רוזן  דאג סאקס  קורי ולס  אל בונטה  ביל ארהוס  סטן פרברג  ג'ימי הסקל  פייר בולז  קורט מאזור  רוברט קרפט  גונתר שולר  בובי ביילי  נטלי קול |  |  |  |  |  |
מרבית הפרסים והמועמדויות

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  האמנים הבאים קיבלו מספר מועמדויות: אחת עשרה: קנדריק לאמאר  שבע: טיילור סוויפט, דה ויקנד  שש: מקס מרטין  חמש: פלורנס אנד דה משין, טום קווין, דרייק, סרבן גניאה, ג'ון האנס  ארבע: אלבמה שייקס, סם הולנד, ג'ון לג'נד, עלי פייאמי, אד שירן, כריס סטייפלטון, פלורנס וולש, קניה וסט, פארל ויליאמס  שלוש: ג'יימס ביי, ג'יי קול, קומון, דיאנג'לו, דיפלו, ויז קאליפה, מורטן לינדברג, מאט מאהר, ניקי מינאז', סטפן מוקיו, פאנץ' בראדרס, צ'ארלי פות', ג'ייסון קווינוויל, מארק רונסון, שלבאק, ג'זמין סוליבן  שתיים: ג'ואי אלכסנדר, קריסטיאן בזוידנהוט, ג'ף בסקר, בילאל, מתיאס ביילונד, אנדרו סידר, הכימקל בראדרס, קלי קלרקסון, דייב קוב, אנדרה דיי, די ג'יי פרנק אי, שון אוורט, בלה פלק, פליינג לוטוס, פו פייטרס, מרשל גילקס, נוח גולדשטיין, ג'ימי גרין, באדי גאי, אמילו האריס, היילי סספקט, סם האנט, מייקל אילברט, ג'ייסון איזבל, ישראל & ניובריד, אל קינג, מרינה א. לדין, ויקטור לדין, ליל ויין, הילרי לינדזי, ליטל ביג טאון, בוב לודוויג, ראול מאלו, ברונו מארס, פול מקרטני, לורי מק'קנה, מיגל, בלייק מילס, אשלי מונרו, לודוביק מורלו, ארתורו או'פאריל, אנטוניו פאפאנו, ליז רוז, נתן שרר, מריה שניידר, ג'ון סקופילד, ג'ודית שרמן, נדיה שפצ'נקו, סקרילקס, סליפנוט, מארק אנתוני ספירס, ת'אנדרקאט, טובימק, טייריס גיבסון, פטי ואפ, אביגיל וושבורן, פטריק ויליאמס, צא'רלי וילסון, אנה וייס |  האמנים הבאים קיבלו מספר פרסים: חמישה: קנדריק לאמאר  שלושה: אלבמה שייקס, סרבן גניאה, ג'ון האנס, טיילור סוויפט  שניים: ג'ף בסקר, טום קווין, דיאנג'לו, דיפלו, סם הולנד, ג'ייסון איזבל, ברונו מארס, מארק רונסון, מריה שניידר, מקס מרטין, אד שירן, שלבאק, סקרילקס, כריס סטייפלטון, דה ויקנד |  |  |  |  |  |  |
ראו גם

טקס פרסי גלובוס הזהב ה-73
טקס פרסי אוסקר ה-88
טקס פרס אמי לבידור בפריים טיים ה-68
הערות שוליים

↑  "The Recording Academy, CBS and Staples Center Announce The 58th Annual Grammy Awards® Will Air Live Monday, Feb. 15, 2016". GRAMMY.org. נבדק ב-5 בפברואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Andreeva, Nellie (11 במאי 2015). "CBS Shifts Grammy Awards To Monday For 2016". Deadline.com. נבדק ב-5 בפברואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "West Coast CBS stations will air live Grammys". Los Angeles Times. נבדק ב-6 בפברואר 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Grammy Awards 2016: Kendrick Lamar made history with an unapologetically black album". Los Angeles Times. 7 בדצמבר 2015. נבדק ב-8 בדצמבר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Grammy Nominations 2016: See the Full List of Nominees". Billboard. Prometheus Global Media. 7 בדצמבר 2015. נבדק ב-7 בדצמבר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "LL Cool J to Host the 2016 Grammys". E! Online. נבדק ב-5 בפברואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Lynch, Joe (10 בפברואר 2016). "Gwen Stefani to Broadcast TV's First Live Music Video During Grammy Night". Billboard. נבדק ב-10 בפברואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Grammy Awards 2016: performances and winners – as it happened". Guardian. 15 בינואר 2016. נבדק ב-16 בפברואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Adele, Kendrick Lamar Among First GRAMMY Performers". GRAMMY.com. 20 בינואר 2016. נבדק ב-20 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Grammy Producer Ken Ehrlich Talks Kendrick Lamar's 'Provocative' Performance, Smacks Down 'All-White Tribute' Criticism". Billboard. 15 בפברואר 2016. נבדק ב-15 בפברואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Jones, Jaleesa. "Kendrick Lamar brought special guests to the Grammys". USA Today. נבדק ב-17 בפברואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Lady Gaga Will Perform David Bowie Tribute at the Grammys". Billboard. נבדק ב-4 בפברואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Grammys: Justin Bieber, Chris Stapleton, Pitbull, Alice Cooper Added as Performers". The Hollywood Reporter. נבדק ב-3 בפברואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Alice Cooper Talks Hollywood Vampires' Grammys Gig, Lemmy Tribute". Rolling Stone. נבדק ב-4 בפברואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  News, GRAMMY.com, ‏2017-04-30 (באנגלית)
↑  THF Staff. "Grammys 2016: In Memoriam Tribute". The Hollywood Reporter. נבדק ב-16 בפברואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
| פרס גראמי |
| --- | --- | --- |
קטגוריות • מועמדים לגראמי • שיאים • מיקומים • זוכי אמי, גראמי, אוסקר וטוני
| פרסים מיוחדים | פרס אגדה חיה • מפעל חיים • פרס הנאמנים • פרס גראמי להצטיינות מיוחדת/טכני • היכל התהילה • איש השנה של MusiCares |  |
| שנת טקס | 1959 (מאי • נובמבר) • 1960 • 1961 • 1962 • 1963 • 1964 • 1965 • 1966 • 1967 • 1968 • 1969 • 1970 • 1971 • 1972 • 1973 • 1974 • 1975 • 1976 • 1977 • 1978 • 1979 • 1980 • 1981 • 1982 • 1983 • 1984 • 1985 • 1986 • 1987 • 1988 • 1989 • 1990 • 1991 • 1992 • 1993 • 1994 • 1995 • 1996 • 1997 • 1998 • 1999 • 2000 • 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • 2010 • 2011 • 2012 • 2013 • 2014 • 2015 • 2016 • 2017 • 2018 • 2019 • 2020 • 2021 • 2022 • 2023 • 2024 |  |
| ערכים קשורים | מוזיאון גראמי |  |
פרס גראמי • האקדמיה להקלטה   אלבום השנה • הקלטת השנה • שיר השנה • תגלית השנה
מייקל די סאלה

מייקל וינסנט די סאלה (באנגלית: Michael Vincent DiSalle;‏ 6 בינואר 1908 –  14 בספטמבר 1981) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מאוהיו, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כראש עיריית טולידו בשנים 1948–1950, וכמושל אוהיו ה-60 בשנים 1959–1963.
ראשית חייו

מייקל די סאלה נולד בעיר ניו יורק להורים שהיגרו מאיטליה, אנתוני ואסונטה די סאלה. כאשר הוא היה בן שלוש עברה המשפחה לטולידו, אוהיו. ב-1931 סיים די סאלה תואר בוגר אוניברסיטה באוניברסיטת ג'ורג'טאון. ב-1929 הוא נשא לאישה את מירטל א. אינגלנד, ולזוג נולדו ארבע בנות ובן אחד.
ב-1932 התקבל די סאלה ללשכת עורכי הדין של אוהיו. ב-1949 העניקה לו אוניברסיטת נוטרדאם תואר דוקטור לשם כבוד.
קריירה פוליטית

ב-1936 נבחר די סאלה לבית הנבחרים של אוהיו. הוא כיהן בו תקופת כהונה אחת והפסיד בבחירות לכהונה שנייה ב-1938.
לאחר מכן החזיק די סאלה במספר תפקידים בממשל העיר טולידו. בשנים 1939–1941 הוא היה מנהל המחלקת המשפטית. לאחר מכן הוא נבחר למועצת העיר, שחבריה בחרו בו כסגן ראש העיר ב-1943 וב-1945.
ב-1946 התמודד די סאלה בבחירות לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הבחירה התשיעי של אוהיו, שבסיסו היה בטולידו, אך ניצח בהפרש קטן לחבר בית הנבחרים המכהן, הרפובליקני הומר ראמיי.
ב-1947 נבחר סי סאלה כראש עיריית טולידו ונבחר לכהונה שנייה ב-1949. הוא כיהן כראש העיר מ-1948 ועד שהתפטר ב-30 בנובמבר 1950 כדי לקבל משרה בממשל הפדרלי. בעת כהונתו כראש העיר שילמה העיר את חובותיה במלואן.
ב-1950 התמודד די סאלה ללא הצלחה על מועמדות המפלגה הדמוקרטית לסנאט של ארצות הברית. הוא נוצח אז על ידי מבקר המדינה של אוהיו, ג'וזף פרגוסון, שהפסיד בבחירות הכלליות לסנאטור המכהן, הרפובליקני רוברט טאפט. בדצמבר אותה שנה מינה אותו הנשיא הארי טרומן כמנהל המשרד ליציבות מחירים, סוכנות משנה של הסוכנות ליציבות כלכלית מתקופת מלחמת קוריאה, שמיסדה ואכפה מערכות לבקרה על המחירים בתקופת המלחמה. ב-23 בינואר 1952 התפטר די סאלה מתפקיד זה כדי להתמודד שוב על מושב בסנאט. הוא זכה במועמדות הדמוקרטים, אך הפסיד בבחירות הכלליות לסנאטור הרפובליקני המכהן ג'ון בריקר.
בדצמבר אותה שנה מינה הנשיא טרומן את די סאלה כראש הסוכנות ליציבות כלכלית, במקומו של רוג'ר פטנאם. די סאלה שימש בתפקיד פחות מחודש, עד אשר הנשיא החדש דווייט אייזנהאואר ביטל את הסוכנות ב-30 באפריל 1953.
מושל אוהיו

ב-1956 היה די סאלה מועמד הדמוקרטים למשרת מושל אוהיו, אך בבחירות הכלליות נוצח על ידי התובע הכללי צ'. ויליאם אוניל. שנתיים לאחר מכן, ב-1958, ניצח די סאלה את אוניל ונבחר כמושל אוהיו ה-60. ב-1954 הוארך משך כהונת מושל אוהיו משנתיים לארבע שנים, החל מהבחירות של 1958, כך שדי סאלה היה מושל אוהיו הראשון שכיהן תקופת כהונה של ארבע שנים מ-1959 ועד 1963.
ביולי 1959 חתם די סאלה על הצעת חוק שעליה התנוסס לראשונה המוטו הרשמי של אוהיו "עם האל, הכל אפשרי" (With God, all things are possible). המוטו לקוח מהבשורה על-פי מתי, פרק 19 פסוק 26.
בבחירות לנשיאות של 1960 היה די סאלה המועמד "הבן המועדף" של המפלגה הדמוקרטית באוהיו. הוא התמודד רק בבחירות המקדימות באוהיו, שבהן הוא זכה ב-60.25 אחוזים מהקולות מול אלברט ס. פורטר, שהתמודד מולו בבחירות למשרת המושל ב-1958. בדירוג הכללי של הבחירות המקדימות דורג די סאלה בסופו של דבר במקום השישי, לאחר מועמד המפלגה הסופי הסנאטור ג'ון פיצג'רלד קנדי, מושל קליפורניה פט בראון, ג'ורג' מקליין, סנאטור יוברט האמפרי והסנאטור ג'ורג' סמת'רס.
ב-1962 נוצח די סאלה בבחירות לכהונה שנייה כמושל אוהיו על ידי מבקר המדינה של אוהיו ג'ים רודס. המצביעים באוהיו היו חסרי שביעות רצון מכמה הבטים של ממשלו של די סאלה, כולל התנגדותו לעונש מוות, העלייה במיסים, והמדיניות לחיוב המדינה בצרכי הקיום של חסויים.
מושל אוהיו > התנגדותו לעונש המוות

די סאלה התנגד לעונש מוות, והמתיק כמה עונשים כאלו, אף על פי שכמושל הוא אישר שש הוצאות להורג. הוא חקר באופן אישי את כל המקרים של הנדונים שהיו אמורים להיות מוצאים להורג בכיסא חשמלי ואף נפגש עם כמה מהם. כדי להמחיש את אמונתו בשיקום העסיק די סאלה רוצחים מורשעים במשק ביתו.
אחת מדאגתיו העיקריות של די סאלה בנוגע לעונש המוות, הייתה שנאשמים דלי אמצעים לא יכלו להרשות לעצמם להעסיק את אותם עורכי דין כמו נאשמים אמידים, ובשל כך הם הוצאו להורג באופן בלתי פורפורציונלי. לימים הוא נזכר: "התברר לי שלאנשים הממתינים להוצאה להורג היה דבר אחד במשותף, הם היו חסרי פרוטה".
לאחר תום כהונתו כמושל, היה די סאלה מייסד שותף ויושב הראש של הוועדה הלאומית לביטול עונש מוות פדרלי. ספרו "הכוח של החיים או המוות" (The Power of Life or Death), שיצא לאור ב-1965 דן בסוגיה ומתאר את התנסויותיו הקשות כאדם שהיה אחראי על קבלת ההחלטות הסופיות בנוגע להוצאות להורג. די סאלה צוטט כמי שאמר: "אף אחד שלא צפה במחוגי השעון מציינים את הדקות האחרונות לחייו של נידון למוות, ביודעו שרק לו עצמו נתונה הסמכות הזמנית הדומה לזו של האל לעצור את השעון, לא יכול להבין את הייסורים הכרוכים בהחלטה על פנייה לחנינה".
שנותיו האחרונות

ב-1966 הצטרף די סאלה למשרד עורכי הדין "צ'אפמן, דאף ופול" מוושינגטון הבירה. ב-1979 הוא היה שותף מייסד של משרד עורכי הדין מוושינגטון הבירה, "די סאלה ושטאודינגר".
ב-1966 פרסם די סאלה את סמרו "הבחירה השנייה", על ההיסטוריה של משרת סגן נשיא ארצות הברית.
ב-1968 הוביל די סאלה את המאמצים לשכנועו של הסנאטור טד קנדי להתמודד על הנשיאות. הוא שימש כיושב ראש הכבוד במסע הבחירות של קנדי בבחירות של 1980.
מותו והנצחתו

מייקל די סאלה נפטר ב-16 בספטמבר 1981 כתוצאה מהתקף לב בעת שעשה בחופשה בפסקארה, איטליה. הוא נטמן בבית הקברות קאוולרי שבטולידו. על שמו קרוי בניין הממשל בטולידו שמהווה משכן למשרדי הממשל הפדרלי, המדינתי, המחוזי והעירוני בעיר. הגשר על הכביש הבין-מדינתי שחוצה את נהר מומי שבטולידו קרוי "גשר מייקל ו. די סאלה". בעבר היה קרוי על שמו מרכז די סאלה במרכז הירידים של אוהיו שבקולומבוס.