stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קת'לין רוברטסון
הערות שוליים

↑  Kathleen Robertson Biography, ‏TV Guide
↑  Kathleen Robertson, ‏IMDb
↑  Kathleen Robertson - Biography and Filmography, ‏tribute.ca
1 2 3  Kathleen Robertson - Biography, ‏Fandango
1 2 3  Rebecca Flint Marx, ‏Kathleen Robertson - Biography - Movies & TV, ‏Movies & TV Dept (New York Times)‎, ‏18 בינואר 2014
↑  Stephen Holden, ‏Movie Review - Nowhere - Teen-Agers Who Have Too Much Free Time, ‏New York Times, ‏9 במאי 1997
↑  Gary Susman, ‏David Kelley's streak ends with quick demise of "girls club"‎, Entertainment Weekly, ‏30 באוקטובר 2002
↑  Nellie Andreeva, ‏Starz Sets Production Start And Remaining Cast For Kelsey Grammer Series 'Boss'‎, ‏Deadline, ‏20 באפריל 2011
↑  Boss: Cancelled; No Season Three But...‎, ‏TV Series Finale, ‏20 בנובמבר 2012
↑  The Web's Best Television Resource, ‏The Futon Critic
↑  Bryan Cairns, ‏Gordie Howe, Mr. Hockey, Played By Stargate's Michael Shanks In New Film, ‏Huffington Post, ‏25 באפריל 2013
↑  TNT Greenlights Steven Bochco's 'Murder In The First' For Summer 2014, ‏Deadline, ‏19 בספטמבר 2013
↑  Steven Bochco's 'Murder in the First' Gets Series Order at TNT, ‏The Hollywood Reporter, ‏19 בספטמבר 2013
↑  Brian lowry, ‏TV Review: ‘Murder in the First’‎, ‏Variety, ‏5 ביוני 2014
↑  Nellie Andreeva, ‏'Murder in the First' Canceled by TNT After 3 Seasons‎, ‏Deadline, ‏11 באוקטובר 2016
↑  Michael Slezak, ‏Kathleen Robertson Checks Into Bates Motel, ‏TVLine, ‏13 באוגוסט 2013
↑  Dominic Patten, ‏Michael Pena Joins Thriller ‘The Vatican Tapes’‎, ‏Deadline, ‏28 ביוני 2013
↑  Etan Vlessing, ‏Eric Dane, Kathleen Robertson Board Canadian Miniseries 'The Fixer'‎, ‏The Hollywood Reporter, ‏16 ביולי 2014
↑  Etan Vlessing, ‏Netflix Nabs William Baldwin’s ‘Northern Rescue’ Drama, ‏The Hollywood Reporter, ‏24 במאי 2018
↑  Denise Petski, ‏‘The Expanse’: Kathleen Robertson Joins Amazon Series For Sixth & Final Season‎, ‏Deadline, ‏15 באוקטובר 2021
↑  Michael Szymanski, ‏Having It Both Ways, ‏Los Angeles Times, ‏20 ביולי 1997
↑  Megan Turner, ‏STRANGE BEDFELLOWS: GAY DIRECTOR FALLS FOR ‘90210’ BABE, ‏New York Post, ‏8 בספטמבר 1999
↑  Kathleen Robertson - Bio, ‏Married Biography
↑  Kathleen Robertson gives birth to son William, ‏People, ‏15 ביולי 2008
↑  Bill Brioux, ‏Years after ‘Beverly Hills, 90210’, Hamilton’s Kathleen Robertson is back in Canada for ‘Northern Rescue’‎, ‏Toronto, ‏12 במרץ 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810548199605606  GND: 143545566  ISNI: 0000 0001 1472 522X  LCCN: no2001083096  NLK: KAC2020Q2020  VIAF: 51345726   WorldCat (עם VIAF): 51345726 
קת'לין רוברטסון, 2008
קת'לין רוברטסון, 2010
רובוטריקים (IDW Publishing)

| --- | --- |
 ליטוגרפיה של דמויות הקומיקס, אמנות מאת דון פיגרואה
 מידע קומיקס
 יוצר:  הסברו
 סוגה:  גיבורי על, אקשן, הרפתקאות
 תקופת פרסום מקורית:  אוקטובר 2005 – הווה (כ־19 שנים)
 סינדיקציה:  IDW Publishing
 ארץ מקור:  ארצות הברית ארצות הברית
 שפת המקור:  אנגלית
 מספר החוברות:  כ-230
 האתר
רובוטריקים (באנגלית: The Transformers) היא סדרת קומיקס אמריקנית המתפרסמת על ידי חברת ההוצאה לאור IDW Publishing ועוסקת בדמויות הזיכיון רובוטריקים. לאחר שחברת Dreamwave Productions פשטה את הרגל ב-4 בינואר 2005, חברת IDW Publishing קנתה את זכויות הקומיקס במטרה לאתחלו מחדש, ולשם כך שכרה את סיימון פורמן, כותב הקומיקס המקורי מבית מארוול קומיקס. סדרת הקומיקס עצמה החלה בינואר 2006, לאחר פרסום חוברת הקדמה באוקטובר 2005.
היסטוריה פרסומית

כאשר חברת Dreamwave Productions פשטה את הרגל בינואר 2005, היא ביטלה את פרסום חוברותיה השונות, אפילו כשאלה היו באמצעו של סיפור עלילתי. עוד לפני רכישת הזכויות לפרסום הקומיקס, נפגש העורך הראשי של חברת IDW Publishing כריס ריאל עם סיימון פורמן ושכר אותו לכתוב את הקומיקס המחודש. ב-19 במאי 2005 הודיעה חברת IDW Publishing על רכישת זכויות לפרסום הקומיקס של רובוטריקים. החברה הודיעה כי באוקטובר 2005 תצא חוברת מס' 0 שתהווה הקדמה לסדרת הקומיקס, וכי סדרת הקומיקס עצמה תחל בינואר 2006 עם קשת הסיפור "רובוטריקים: הסתננות". המאייר אי.ג'יי סו נבחר לאייר את הקומיקס, וניתנה לו יד חופשית לעיצוב מחדש של דמויות הרובוטריקים. כאשר פורסמה חוברת ההקדמה, היא נמכרה בלמעלה מ-100,000 עותקים, הדבר הציב בפני חברת ההוצאה לאור שיא חדש.
עם פרסומה של קשת הסיפור "רובוטריקים: הסתננות" (Transformers: Infiltration) זכתה זו לביקורות מעורבות. לאחר מכן, הודיעה החברה כי ביולי של אותה שנה היא תוציא קשת סיפור נוספת, "רובוטריקים: מביא הסערה" (Transformers: Stormbringer). בנובמבר של אותה שנה החל פרסום של קשת סיפור בשם "רובוטריקים: ההסלמה" (Transformers: Escalation), אשר היוותה המשך ישיר ל"רובוטריקים: הסתננות", ושמה במרכז העלילה את אופטימוס פריים ומגהטרון ודמויות נוספות אשר נחשפו במיני-סדרה "רובוטריקים: הזרקור".
בספטמבר 2006, במקביל לפרסום קשת הסיפור "רובוטריקים: הסתננות", החל פרסום מיני-סדרה בשם "רובוטריקים: הזרקור". זו הייתה בעלת חמש חוברות, כל חוברת הציגה דמות שונה של סדרת הקומיקס וסיפרה את הרקע שלה.
הערות שוליים

↑  Transformers, באתר Dynamic Forces
↑  Immediate Press Release - Dreamwave will be ceasing operations!‎, באתר Seibertron, ‏4 בינואר 2005
↑  Iain Burnside, ‏New Opportunities in Disguise, באתר Comic Book Resources, ‏8 באפריל 2006
↑  Matt Brady,‏ IDW LANDS TRANSFORMERS LICENSE, באתר Newsarama, ‏19 במאי 2005
↑  EJ Su, באתר Transfans, יוני 2005
↑  Matt Brady, ‏TRANSFORMERS #0 SEES 100K COPIES, באתר Newsarama
1 2  Arune Singh, ‏SIMON FURMAN KEEPS ROLLIN OUT WITH "TRANSFORMERS" AT IDW, באתר Comic Book Resources, ‏19 באוקטובר 2006
↑  Tobias May, ‏Simon Furman Talks Stormbringer, באתר Comic News International, ‏22 ביוני 2006
↑  IDW's Plans For Transformers Revealed At The 2006 San Diego Comic Con, באתר Comic Nes International, ‏26 ביולי 2006
| רובוטריקים |
| --- | --- | --- |
| יוצרים | הסברו • טאקארה טומי (אנ') • הנרי אורנשטיין |  |
| דמויות | אופטימוס פריים • מגהטרון • באמבלבי • סטארסקרים |  |
| סדרות אנימציה | הרובוטריקים • מלחמות החיות • מכונות חיות • רובוטים במסווה • ארמדה • אנרג'ון • סייברטרון • רובוטריקים אנימייטד • פריים • המלחמה על סייברטרון |  |
| קומיקס | רובוטריקים (מארוול קומיקס) • רובוטריקים (Dreamwave) • רובוטריקים (IDW Publishing) |  |
| סרטים | רובוטריקים: הסרט • רובוטריקים (2007) • הנקמה • אפלת הירח • עידן ההכחדה • האביר האחרון • באמבלבי • עליית החיות • ההתחלה |  |
| שירים | "What I've Done" • "New Divide" • "Back to Life"‏ |  |
ראה גלנאקי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1947 (בת 77 בערך) הרקליון 
 מדינה:  יוון 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אתונה 
 שפות היצירה:  יוונית 
 בן או בת זוג:  Ilias Kouvelas (1979–?) 
 
רֵאָה גַלַנָאקִי (Ρέα Γαλανάκη, Rea Galanaki, נולדה ב-1947) היא סופרת יוונייה.
ביוגרפיה

ראה גלנאקי נולדה בשנת 1947 בהרקליון שבכרתים. לפני שהתמסרה לכתיבה ספרותית למדה היסטוריה וארכאולוגיה באוניברסיטת אתונה וחייתה תקופות ארוכות בעיר פָּטְרַס.
יצירותיה

שתי יצירות הביכורים שגַלַנָאקִי פרסמה היו ספרי השירה "שמח למרות הכול" (1975) ו"המחצבים" (1979).
לאחר מכן ראו אור שני ספרים מפרי עטה הנעים מבחינת סוגותיהם בין השירה לבין הסיפורת: "העוגה" (1980) ו"איפה חי הזאב" (1982). למן פרסום ספרים אלה ואילך נטשה גלנאקי כליל את השירה, ואם כי בסיפורת שכתבה ניכר קולמוס המשוררת עד עצם היום הזה, הרי למן אמצע שנות השמונים ואילך לא פרסמה שירים חדשים.
ספר הסיפורים הממוקד בהיסטוריה של כרתים, "סיפורים שמרכזם זהה" (1986), קדם בשלוש שנים לרומן הראשון שכתבה גַלַנָאקִי ושבו קנתה את תהילתה, "חיי איסמעיל פריק פשה" (1989), הספר היווני הראשון שנכלל ברשימת אונסק"ו ליצירות מופת בנות-זמננו.
מאוחר יותר פרסמה רֵאָה גַלַנָאקִי את הרומן "אחתום בשם לואי" (1993), את המסה "מלך או חייל?" (1997), את הרומנים "אֶלֵנִי או אף אחד" (1998), "מאה שנות מבוך" (2002) ו"מים שקטים חודרים" (2006) ואת קובץ הסיפורים "יד כמעט תכלת" (2004).
כמעט בזכות כל אחד מספריה הוענקו לה פרסים יוקרתיים, והיא נחשבת כיום בצדק לאחת הסופרות החשובות ביותר ביוון. הרומן "חיי איסמעיל פריק פשה" ראה אור בהוצאת כרמל בשנת 2006 בתרגום רמי סערי, וקובץ הסיפורים "יד כמעט תכלת" ראה אור בהוצאת כרמל בשנת 2022 בתרגום רמי סערי.
רוממיה הלוי-סגל

קברו של רוממיה הלוי-סגל בבית הקברות בסביון
רוממיה הלוי-סגל (28 באוקטובר 1935 – 17 באפריל 2008) היה מפקד ממר"ם בשנים 1973–1978, ראש המועצה המקומית סביון משנת 1999 ועד לפטירתו.
ביוגרפיה

רוממיה הלוי-סגל היה בוגר הטכניון בהנדסה ובעל תואר שני באלקטרוניקה ומחשבים מאוניברסיטת פנסילבניה.
בשנים 1973–1978 כיהן כמפקד ממר"ם, בדרגת אלוף-משנה. עם סיום שירותו בצה"ל גויס למשטרה לנהל את מרכז עיבוד הנתונים של המשטרה, אולם בעקבות הגשת כתב אישום נגדו באשמת שוחד על שהתארח בחו"ל ב-1974 על חשבון ספק ציוד מחשבים, הוא התפטר מהמשטרה. בפברואר 1981 זוכה סגל מההאשמות נגדו. לאחר זמן קצר מכן החל לכהן כסמנכ"ל בחברת אלביט, ומאוחר יותר מונה למנהל מרכז המחשבים של "אגד".
היה דירקטור ויו"ר בחברות מחשבים ציבוריות, חבר בוועדות ממשלתיות ומרצה בתחום המחשוב בישראל ובחו"ל, וחבר המועצה הציבורית של לשכת מנתחי מערכות מידע בישראל.
היה פעיל בצופים במשך שנים רבות, בהן עשר שנים כראש שבט "כנען".
בשנת 1993 נבחר לחבר מועצת סביון, ובשנת 1999 נבחר לעמוד בראש המועצה. בשנת 2003 נבחר לקדנציה שנייה, כשהוא זוכה בקולותיהם של 82% מהמצביעים. בתקופת כהונתו כראש המועצה הוענקו לה פרסים על ניהול כספי תקין, ו-5 כוכבי יופי בתחרות א"י יפה. בשנת 2003 החליטה הכנסת, במסגרת מיזם איחוד רשויות מקומיות, לאחד את סביון עם גני יהודה, והלוי-סגל הועמד בראש היישוב המאוחד. בתחילת 2008 יזם שר הפנים, מאיר שטרית, מיזוג נוסף של רשויות מקומיות, ובכללו מיזוג של אור יהודה ויהוד עם סביון. הלוי-סגל התנגד לכך, ובסופו של דבר הוקפאה התוכנית.
נפטר ב-17 באפריל 2008 ונקבר בבית הקברות בסביון.
חיים אישיים

הותיר אחריו אישה ושני ילדים.
הערות שוליים

↑  ברוך מאירי, קצין המואשם בשוחד ימשיך לעבוד במשטרה, מעריב, 22 ביוני 1980
כללי המינהל והמידות הטובות מחייבים התפטרותי מהמשטרה, מעריב, 4 ביולי 1980
מפקדי מרכז המחשבים ננזפו על דבר אחר, מעריב, 10 ביולי 1980
↑  דנים בהחזרת רוממיה סגל לשירות במשטרה, דבר, 8 בפברואר 1981
↑  מינויים, דבר, 15 בפברואר 1982
מרדכי אלקן, השכר הגבוה באגד: לרואה חשבון ולמומחה מחשבים, מעריב, 7 בינואר 1987
↑  הבחירות לרשויות המקומיות 2003 - המשך, באתר הארץ, 30 באוקטובר 2003
↑  תני גולדשטיין, שטרית התקפל: תוכנית איחוד הרשויות הוקפאה, באתר ynet, 18 בפברואר 2008
קמיל דו גאסט

| --- | --- |

 לידה:  30 במאי 1868 פריז, צרפת 
 פטירה:  24 באפריל 1942 (בגיל 73) 
 שם לידה:  Marie Marthe Camille Desinge du Gast 
 מדינה:  צרפת 
 מקום קבורה:  פר לשז 
 תפקיד:  president of the Société protectrice des animaux (S.P.A.) (1929–1942) 
 
קמיל דו גאסט (בצרפתית: Camille du Gast) שמה המלא לפני נישואיה: מארי מארתה קמיל דזינג דו גאסט (Marie Marthe Camille Desinge du Gast) ולאחר נישואיה: קמיל קריספין דו גאסט (Camille Crespin du Gast); 30 במאי 1868 – 24 באפריל 1942) הייתה אישה פמניסטית, אחת משלוש נשים צרפתיות חלוצות בתחום הספורט המוטורי, יחד עם הברונית הלן דה רוטשילד (צר') והדוכסית אן דה רוצ'וארט מורטמארט (צר').
דו גאסט נודעה כספורטאית מוכשרת. היא הייתה: נהגת מרוצים, טייסת כדורים פורחים, צנחנית, סייפת, גולשת סקי, קלעית רובים ואקדחים, מאלפת סוסים וכן פסנתרנית וזמרת.
דו גאסט הייתה סגנית נשיאה של הליגה הצרפתית לזכויות נשים (Ligue Française du Droit des Femmes).
לאחר שבתה ניסתה לרצוח אותה היא שינתה את אורח חייה ועסקה בעבודות צדקה: היא סיפקה בחינם שירותי בריאות לנשים וילדים משכבות מוחלשות בפריז ובנוסף היא הייתה נשיאת החברה למניעת צער בעלי חיים (Société protectrice des animaux).
נישואיה

בגיל 22, בשנת 1890 היא עברה להתגורר עם ג'ול קרספין (Jules Crespin) שהיה איש עשיר, הבעלים והמנהל של דופאי (צר') אחת מחנויות הכלבו הגדולות והמצליחות בצרפת של סוף המאה ה-19 וראשית המאה ה-20. ונולדה להם בת. בשנת 1894 הם התחתנו וכעבור שנה, בשנת 1895, כשהיא בת 27, בעלה נפטר והותיר אותה אלמנה עשירה מאוד עם בת קטנה. היא נודעת כ"אחת האלמנות העשירות וההישגיות ביותר בצרפת".
שיוט בכדורים פורחים וצניחה

דו גאסט ובעלה היו טייסי כדורים פורחים. בשנת 1895 במסגרת מסע פרסום לחנות הכלבו של בעלה, היא צנחה מכדור פורח בגובה של 610 מטרים. בעלה חשש שהדבר ייתפס כתעלול פרסומי ולא כהישג ספורטיבי ולכן עמד על כך שבדיווחים על אודות הצניחה, היא תוזכר בשם הנעורים שלה: דו גאסט.
מרוצי מכוניות

דו גאסט ו-אן דה מורטמארט, היו הנשים הראשונות שהחזיקו ברישיון נהיגה בשנת 1897. בשנת 1900 היא צפתה בהתלהבות בתחרות הרכב המוטורי "גביע גורדון בנט" (1900 Gordon Bennett Cup) והחליטה להצטרף למרוצי מכוניות:
בשנת 1901 היא השתתפה במירוץ פריז-ברלין כשהיא נוהגת במכונית מתוצרת 20CV Panhard-Levassor של בעלה, שכלל לא נועד למרוצים. אורך המסלול היה 1,205 קילומטרים והוא נמשך 4 ימים, עם הפסקות לשינה. היא החלה אחרונה מבין 122 המתחרים וסיימה במקום ה-19 בקטגוריה של כלי הרכב הכבדים ובמקום ה-33 הכללי.
בשנת 1902 דו גאסט ביקשה להתחרות במירוץ מניו יורק לסן פרנסיסקו אך נדחתה בשל היותה אישה.
בשנת 1903 היא השתתפה במירוץ פריז-מדריד, כשהיא נוהגת במכונית מרוץ עם מנוע בנפח 5.7 ליטר. בציבור הצרפתי הופגנה העוינות לנהגות מרוץ ובכתבה שהתפרסמה אודותיה בעיתון אוטוקאר (צר') נכתב: "הצרפתים האמיצים מחאו כפיים והרימו את כובעיהם, אבל אנו צריכים להתוודות על הרגשה של ספק... האם מרוץ למרחקים ארוכים זה מתאים לנשים". בקטעים הראשונים של המירוץ, היא דורגה במקום 29 והחלה לחלוף על פני נהגים אחרים עד שהגיעה למקום ה-8 ואז עצרה לסייע לנהג אנגלי שהיה מעורב בתאונה. כשהגיעה עזרה רפואית היא המשיכה בתחרות והגיעה למקום ה-44 אלא שהמירוץ הופסק בפתאומיות בגלל תאונה קטלנית.Grand Prix History - Organized Racing & The First Grand Prix, Sports Car Digest, ‏1 בנובמבר 2010 רופאים שטיפלו מאוחר יותר בנהג הפצוע, קבעו שהעזרה הראשונה שהגישה לו דו גאסט הצילה את חייו.
בשנת 1904 הנהלת מפעל הרכב של בנץ הציעה לדו גאסט להתחרות מטעמם במירוץ ל"גביע גורדון בנט" אך מועדון הרכב הצרפתי החליט לאסור על השתתפות נשים במרוצים, בגלל "עצבנות נשית" והחשש שאישה עלולה להיפצע קשה. דו גאסט ואחרות מחו על ההחלטה, אך ללא הועיל.
ביולי 1905 דו גאסט השתתפה במבחני מהירות של מכוניות בברייטון, באנגליה שם הפסידה לדורות'י לוויט (אנ') שקבעה את שיא המהירות העולמי לנשים.
מרוצי סירות מנוע

האיסור על השתתפות נשים במרוצי מכוניות בצרפת הביאה את דו גאסט להתעניין במרוצי סירות מנוע. שהפכו לאופנתיים בצרפת.
בספטמבר 1904 השיטה דו-גאסט סירת מרוץ בנהר הסיין, בפאתי פריז והיא משכה תשומת לב בשל ישיבתה הזקופה, הכובע האלגנטי שלה, הכפפות, הצעיף והמעיל באורך מלא. ישיבתה הזקופה מיוחסת למחוך שלבשה כצו האופנה באותה תקופה.
מרוצי סירות מנוע > מאלג'יר לטולון

במאי 1905 היא התחרתה במירוץ בים התיכון מאלג'יר לטולון, עם סירה בשם "קמיל", עשויה מפלדה באורך 13 מטרים, עם מנוע בהספק של 90 כוחות סוס, שנבנתה במיוחד לאירוע. שר הים הצרפתי נתן חסות לאירוע וכל אחת משבע הסירות המתחרות לוותה ב משחתות של חיל הים הצרפתי. בקטע האחרון הם נתקלו בסופה חזקה שהטביעה או הוציאה מכלל פעולה את כל שבע הסירות ובכלל זה את סירתה של דו גאסט. חודשיים לאחר מכן, היא הוכרזה כמנצחת, לאחר שהגיעה הכי קרוב לנקודת הסיום לפני הטביעה. ב-21 במאי 1905 הניו יורק טיימס דיווח כי: "גברתי דו גאסט... שלחה 10,000 פרנקים צרפתיים למלח שקפץ לים מהמשחתת וחילץ אותה...".
פרשת "האישה במסכה" - "La Femme au Masque"

בשנת 1885 צייר אנרי גרבקס את ציורו: האישה במסיכה (La Femme au Masque). הדוגמנית הייתה, ככל הנראה, הדוגמנית הקבועה שלו, מארי רנארד, אלא שבאותו זמן, זהות הדוגמנית לא הייתה ידועה, מה שגרם לספקולציות רבות ואחת מהן הייתה שמדובר בקמיל דו גאסט. בשנת 1902היא תבעה את מפיצי השמועות ואף על פי שגם הצייר גרבקס וגם הדוגמנית מארי רנארד העידו לטובתה היא הפסידה במשפט מטעמים טכניים. הפרשה הסתבכה ועורבו בה אנשים נוספים, בכמה משפטים והיא עוררה הדים בעיתונות, ברחבי העולם.
חיים אישיים > משפחה

דו גאסט הגיעה ממשפחה אמידה בצפון צרפת. לאביה היה מפעל לבגדי עבודה לגברים וכן קרקע ורכוש בפריז. היא הייתה הצעירה מבין אחיה וגדלה כ"טום בוי".
לה ולבעלה ג'ול קרספין נולדה בת יחידה בשם דיאן.
חיים אישיים > ניסיון רצח

בשנת 1910 בתה ניסתה לסחוט כסף מאמה העשירה ומשזה לא צלח היא ניסתה לרצוח אותה בביתה. הדבר השפיע רבות על אורח חייה של דו גאסט ומאז ועד מותה בפריז באפריל 1942 היא התמסרה לעבודות צדקה.
נסיעות ועבודה עבור ממשלת צרפת

לאחר מות בעלה החליטה דו גאסט לטייל במרוקו, לבדה, על גבי סוס. בספטמבר 1906 היא יצאה למסע, אותו תיעדה במאמר שהתפרסם בצרפת, לאחר חזרתה.
ב-1910 והן ב-1912 נשלחה דו גאסט על ידי ממשלת צרפת לבקר במרוקו, כדי לשפר שם את תדמיתה של צרפת. היא עבדה עם נשים מקומיות שחילקו תרופות וממתקים בכפרים נידחים והשתדלה להפגין את היתרונות של השלטון הצרפתי.
בשנת 1906 דו גאסט השתתפה בועידת אלגסיראס (אנ') שנערכה בספרד כדי למצוא פתרון למשבר בין צרפת לגרמניה, בהקשר למרוקו. בראיון עיתונאי ציינה דו גאסט כי "זה מיותר לקוות שהיכן שהדיפלומטים לא הצליחו, הדיפלומטיה של אישה עשויה להצליח".
עבודת צדקה

דו גאסט נודעה בצרפת בזכות עבודת הצדקה הענפה שלה, בין היתר:
עבודת צדקה > רווחת בעלי חיים

לאחר הטראומה של ניסיון ההתנקשות שלה על ידי בתה בשנת 1910 היא התמסרה בהתמדה לרווחת בעלי החיים. היא עבדה במקלט בפריז לכלבים משוטטים ופצועים שנוסד ב-1903 על ידי גורדון בנט. היא כיהנה כנשיאת 'החברה הצרפתית למניעת צער בעלי חיים' (SPA) משנת 1910 ועד מותה ב-1942. בשנת 1927 היא השתמשה בכספים שלה כדי לחדש ולהגדיל מקלט לחיות נטושות בפריז.
עבודת צדקה > מלחמות שוורים

מבחינה פורמלית, מלחמת שוורים הייתה בלתי חוקית בצרפת, אלא שהמארגנים מצאו לעיתים קרובות פרצות בחוק. דו גאסט ארגנה הפגנות רבות נגד לחימת שוורים, חלקן כללו פעולה ישירה נגד קיום אירועים כאלו. ב-29 במאי 1930 היא ארגנה מחאה המונית בפלאס דה לה קונקורד בפריז ובעיר מלאן לאחר לאחר כניסת לוחמי השוורים לזירה, נתנה דו גאסט את האות לשלושים צעירים, שקפצו לזירה תוך כדי שריקות ואחריהם הגיעו 400 מפגינים עם פצצות עשן. המשטרה הוזעקה ופינתה את הזירה.
עבודת צדקה > רווחת נשים וילדים

דו גאסט עבדה גם עם נשים וילדים משכבות מוחלשות, והקימה מרכזים ליתומים ונשים עניות. היא המשיכה לספק שירותי בריאות לנשים וילדים מוחלשים בפריז הכבושה הגרמנית, עד מותה ב-1942.
פמיניזם

דו גאסט הייתה פמיניסטית שדאגה לאמנציפציה וקידום זכויותיהן של נשים. לאחר מלחמת העולם הראשונה היא הייתה סגנית נשיאת הליגה הצרפתית לזכויות נשים (Ligue Française du Droit des Femmes).
פרסומים

דו גאסט פרסמה מספר מאמרים, בעיקר על הישגיה הספורטיביים:
על סף המוות (A deux doigts de la mort), פורסם בכתב העת Je sais tout מ-15 בפברואר 1905, בו תיארה את מרוץ סירות המנוע מאלג'יר לטולון, שם היא התהפכה, אך הוכרזה כמנצחת.
מה אמרו לי הרוגוי (Ce que m'a dit le Rogui), פורסם בכתב העת - Je sais tout ב-1909, בו תיארה את מסעה על סוס, במרוקו.
סיפורי מסעות בכתב העת לנשים La Vie heureuse (היום ידוע בשם Femina).
הנצחתה

בשנת 1929 הונצח שמה ברחוב Crespin du Gast, בפריז, ברובע מונמארטר.
היא הונצחה בשם בית הספר הטכני 'Lycée professionalnel des métiers de l'automobile Camille du Gast' ב-Chalon-sur-Saône.
ראדק צ'רני

ראדק צ'רני (בצ'כית: Radek Černý; נולד ב-18 בפברואר 1974) הוא כדורגלן עבר צ'כי ששיחק בעמדת השוער.
קריירה

צ'רני גדל המחלקת הנוער של סלביה פראג. על מנת לצבור דקות משחק כשוער צעיר עבר צ'רני בשנת 1993 לצ'סקה בודייוביצה שם שיחק עד לשנת 1995, עת עבר לאוניון צ'ב שם שיחק עונה אחת. בשנת 1996 חזר לקבוצת נעוריו, סלביה פארג, שם ביסס את מעמדו כשוער הראשי של הקבוצה. בשנת 2005 הושאל צ'רני לטוטנהאם שם שיחק עד לשנת 2008, אולם לא זכה לדקות משחק רבות במהלך תקופתו בקבוצה. בין 2008 ו-2013 שיחק בקבוצת קווינס פארק ריינג'רס. בשנת 2013 חזר לקדנציה נוספת בסלביה פראג עד לפרישתו ממשחק פעיל בשנת 2014.
לזכותו של צ'רני שלוש הופעות במדי נבחרת צ'כיה.
תארים

גביע הליגה האנגלית: 2007/2008
פוטבול ליג צ'מפיונשיפ: 2010/2011
קרלוס תומפסון

| --- | --- |

קרלוס תומפסון (משמאל) עם לנה טרנר בסרט Flame and the Flesh, משנת 1954
 לידה:  7 ביוני 1923 בואנוס איירס, ארגנטינה 
 התאבד:  10 באוקטובר 1990 (בגיל 67) בואנוס איירס, ארגנטינה 
 מקום קבורה:  בית הקברות לה צ'קריטה 
 שם לידה:  Juan Carlos Eduardo Mundin Schaffter 
 מדינה:  ארגנטינה 
 בן או בת זוג:  לילי פאלמר (1957–1986) 
 פרופיל ב-IMDb
 
קרלוס תומפסון (בספרדית: Juan Carlos Mundin-Schaffter; ידוע בשם הבמה Carlos Thompson;‏ 7 ביוני 1923 – 10 באוקטובר 1990) היה שחקן קולנוע ארגנטינאי, ופעיל שלום, שהגדיר עצמו כהומניסט פעיל.
קריירה > שחקן ומפיק

תומפסון, בן להורים גרמנים-שווייצריים, מילא תפקידים חשובים בתיאטרון ובקולנוע בארגנטינה. בשנות החמישים נסע להוליווד והשתתף בסרטים אמריקאים, ובדרך כלל גילם דמויות של חובבי נשים אירופאיים. בשנת 1957 עבר לאירופה, ושיחק בעיקר בסרטים בגרמניה. שם התפרסם בעיקר בתפקיד קרלוס ולרה, בסדרת הבידור הסוכן הרגשני. בסוף שנות השישים פרש ממשחק, והחל בקריירה של סופר, עיתונאי ומפיק טלוויזיה.
קריירה > סופר ועיתונאי

הספר שסימן את תחילת הצלחתו ככותב היה ההתנקשות של וינסטון צ'רצ'יל, שהיה ניסיון להתמודד עם האשמותיהם של דייוויד אירווינג והמחזאי הגרמני רולף הוכהוט, כנגד וינסטון צ'רצ'יל; אירווינג והוכהוט היו בין הטוענים לקשר סודי שנרקם על ידי צ'רצ'יל, להתנקש בחייו של הגנרל הפולני ולדיסלב שיקורסקי, כדי להקל על יצירת קואליציה בין מעצמות המערב לבין ברית המועצות (יריבתה של פולין), כנגד הנאצים. שיקורסקי נהרג בהתרסקות מטוסו ליד גיברלטר ב-1943, ומותו עזר למעשה לקדם את הקואליציה. ספרו של תומפסון היה ניסיון להפריך את תאוריית הקשר, ולנקות את צ'רצ'יל מאשמה.
קריירה > תומפסון בישראל

תומפסון כתב במגזין הגרמני Die Glocke ("הפעמון") ובכתבי עת אחרים. בכתיבתו כיסה בין היתר את הסכסוך הציוני-פלסטיני. הוא ביקר בישראל פעמים רבות, והרבה לסייר לאורך הגבולות. הוא אף כתב ספר על ישראל, בשם מכתב לחייל ישראלי, שעבודת התרגום שלו לעברית בידי אריה חשביה לא נשלמה. בספר טען המחבר, שישראל היא מדינה מופלאה וברוכת כישרונות עם פוטנציאל לשגשוג ולצמיחה, שלא ממומש בגלל ניהול חלמאי ושחיתות. הוא האמין שיש בידו תוכנית להביא לסיום הסכסוך עם הערבים, שתצליח להביא שלום לאזור. כדי לקדם את תוכניתו, סייר בישראל, נפגש עם קציני צבא, הירצה בפני תלמידים ומבוגרים, ואף נהג לאסוף חיילים במכוניתו ולהסיע אותם במיוחד למחוז חפצם, רק כדי לשוחח עמם בדרך.
חייו האישיים

ביומניו של השחקן, המחזאי, המלחין והמרגל הבריטי ההומוסקסואל נואל קאוורד יש רמיזות, שתומפסון היה ביסקסואל.
עם זאת, תומפסון נשא לאישה את שחקנית הקולנוע ממוצא יהודי לילי פלמר, זמן קצר לאחר גירושיה מהשחקן רקס הריסון. נישואים אלה נמשכו 29 שנים, עד למותה של פאלמר מסרטן בגיל 71.
חייו האישיים > מותו

ב-10 באוקטובר 1990, ארבע שנים אחרי מותה של אשתו, נהג שנשלח להביאו לתיאטרון כדי להופיע בהצגה מכתבי אהבה, מצא את גופתו ירויה בראש. ככל הנראה, התאבד בירייה מרובהו. 
הוא מת ונקבר בבואנוס איירס, עיר הולדתו.
סרטיו העיקריים

להבה ובשר (1954), עם לנה טרנר ופייר אנג'לי
עמק המלכים (1954), עם רוברט טיילור ואלינור פארקר
אש קסומה (1955), בתפקיד פרנץ ליסט, עם: איבון דה קרלו, ריטה גאם, ולנטינה קורטז
הערות שוליים

↑  אירווינג נחשב למכחיש שואה; הוא תבע לדין את ההיסטוריונית דברה ליפשטדט על ספר שבו טענה זאת, והפסיד במשפט.
↑  הוכהוט היה מתנגד לנאצים, והתמחה באפיפיור פיוס ה-12 ושתיקתו נוכח פשעי הנאצים
↑  ביניהם: עם האלוף במילואים דן לנר, בקיבוצו נאות מרדכי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268978905171  PLWABN: 9810563199505606  BNE: XX947804  BnF: cb147021193 (data)  GND: 140224017  ISNI: 0000 0001 1487 5869  LCCN: nr99005410  SUDOC: 165138726  VIAF: 9763484   WorldCat (עם VIAF): 9763484 
תומפסון (שני משמאל) בחברת כוכבות וכוכבים בסרט Magic Fire משנת 1955
רון אשרוב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 במאי 1969 (בן 55)
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד פלחה"ן גבעתי  מפקד גדס"ר גבעתי  סגן מפקד חטיבת גבעתי  מפקד החטיבה הצפונית ברצועת עזה  מפקד המרכז לאימונים טקטיים במל"י
 פעולות ומבצעים
   המערכה ברצועת הביטחון האינתיפאדה השנייה מבצע חומת מגן   מלחמת לבנון השנייה מבצע עופרת יצוקה  מבצע עמוד ענן
 
רון אשרוב (נולד ב-26 במאי 1969) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה, אשר פיקד על החטיבה הצפונית ברצועת עזה ועל גדס"ר גבעתי.
שירותו הצבאי

עם גיוסו לצה"ל בשנת 1987 שובץ בחטיבת גבעתי. בגבעתי עבר אשרוב הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר ויצא לקורס קציני חי"ר. בהמשך שימש במספר תפקידי פיקוד בחטיבה, בהמשך שימש מפקד פלחה"ן גבעתי. ב-2001 מונה להקים ולשמש כמפקד הראשון של גדס"ר גבעתי, והוביל אותו בלחימה באינתיפאדה השנייה כנגד הטרור הפלסטיני ברצועת עזה עד שנת 2003, בהמשך שימש כסגן מפקד החטיבה בשנים 2006–2007, בשנת 2007 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד החטיבה הצפונית ברצועת עזה, בין היתר במהלך מבצע עופרת יצוקה, בתפקידו שימש עד 2009, ולאחר לימודים, מונה למפקד המרכז לאימונים טקטיים במל"י, בין השנים 2010–2012. במהלך שנת 2013 השתחרר מצה"ל.
הערות שוליים

↑  מחליפים צבעים במחנה, כפי שהועלה באתר "פרש".
↑  שועלי שמשון - גדס"ר, באתר חטיבת גבעתי.
↑  עמוס הראל, 35 מחרטות בלילה אחד של "מאמץ מתמשך", באתר הארץ, 12 בינואר 2003.
↑  אביחי בקר, משפט פארס, באתר הארץ, 7 באוקטובר 2003.
↑  גילוי מצבת חללי צה"ל מקרב תל – א`ריש, באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט).
↑  nrg מעריב, אנשי הפת"ח שנמלטו מרצועת עזה יועברו לרמאללה, באתר nrg‏, 4 באוגוסט 2008.
↑  שיר פילו, תפור עליכם, ביטאון ביבשה, גיליון 15, ספטמבר 2010.
ערך זה הוא קצרמרבנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.