החזית המקדונית במלחמת העולם הראשונה
רקע > ראשית מלחמת העולם הראשונה והמערכה על סרביה

ב-28 ביוני 1914 נרצח פרנץ פרדיננד, יורש העצר האוסטרו-הונגרי, על ידי לאומנים סרבים בסרייבו. האוסטרו-הונגרים ניצלו את העניין וב-8 ביולי הציגו לסרביה אולטימטום, שעם פקיעתו הכריזו מלחמה עליה. ב-12 באוגוסט פלשו שלוש ארמיות אוסטרו-הונגריות בפיקודו של אוסקר פוטיורק לשטחי ממלכת סרביה. מערכת הבריתות האירופיות, שקדמו למלחמת העולם הראשונה, הופעלה ומלחמת העולם הראשונה התחילה. עם כניסת הרוסים למלחמה, הועברה ארמייה אוסטרו-הונגרית למזרח, ובסרביה נותר כוח תוקף של 270,000 לוחמים אל מול 180,000 לוחמים סרבים בפיקודו של ראדומיר פוטניק. הצבא הסרבי הפתיע את האוסטרו-הונגרים בכושר העמידה שלו ובקרב צר, ולאחריו בקרב דרינה, הצליחו הסרבים לבלום את התקדמות האוסטרו-הונגרים, תוך שהאוסטרו-הונגרים סופגים 40,000 נפגעים. בעקבות הצלחתם, עברו הסרבים למתקפה והעמידו כוח לוחם של 250,000 חיילים אל מול האוסטרו-הונגרים, שתגברו את כוחותיהם לכדי 450,000 חיילים. ב-14 בדצמבר נערך קרב קולובארה, שבו הביסו הסרבים את האוסטרו-הונגרים, פגעו או שבו כמחצית מכוחם הלוחם והדפו אותם אל מחוץ לגבולות הממלכה הסרבית.
בראשית המלחמה ייחסו מדינות ההסכמה חשיבות מועטה לגזרה הסרבית. הצטרפות האימפריה העות'מאנית למעצמות המרכז מחד וכישלונות צבא האימפריה הרוסית בחזית המזרחית מאידך היו בראש מעייניהן. מעצמות המרכז לעומתן היו מודאגות מקריסת העות'מאנים. בינואר 1915 הובסו העות'מאנים על ידי הרוסים בקרב סריקמיש בקווקז. בפברואר 1915 הובסו העות'מאנים על ידי הבריטים בקרב על תעלת סואץ. ב-25 באפריל 1915 נפתחה, ביוזמה בריטית, מערכת גליפולי במטרה להבקיע את ההגנות העות'מאניות במצרי הדרדנלים ולחבור לרוסים.
ראש המטה הכללי הגרמני, אריך פון פאלקנהיין, העריך שהצבא העות'מאני נזקק לסיוע צבאי, לוגיסטי ופיקודי רב, וממלכת סרביה היוותה מחסום יבשתי בפני סיוע ישיר של מעצמות המרכז לעות'מאנים באמצעות רכבות משא. המטה הכללי הגרמני הפעיל לחץ על קונרד פון הצנדורף, ראש המטה הכללי האוסטרי, במטרה לשכנעו לתקוף שוב את הסרבים. האוסטרו-הונגרים, שהתמודדו כעת גם מול האיטלקים, היססו. ביולי 1915 העריכו הגרמנים שהחזית המערבית מיוצבת ולא נשקפת סכנה לאיתנות האימפריה האוסטרו-הונגרית, והפעילו מכבש לחצים על בולגריה להיכנס למערכה לצדם. הלחץ הגרמני, בליווי הבטחות לסיוע כלכלי נדיב והכרה בתביעות טריטוריאליות עתידיות, וכן הכישלון המסתמן של מדינות ההסכמה במערכת גליפולי, שכנעו את ההנהגה הבולגרית להצטרף למעצמות המרכז.
ב-6 בספטמבר הגיעה בולגריה לסיכום עם מעצמות המרכז על הצטרפותה למערכה לצדן. ב-7 באוקטובר פתחו הארמייה ה-11 הגרמנית והארמייה השלישית האוסטרו-הונגרית במתקפה על סרביה. ב-14 באוקטובר הכריזו הבולגרים מלחמה על סרביה והארמיות הראשונה והשנייה פלשו בשני צירים לסרביה, מצפון בולגריה לכיוון ניש ומדרומה לכיוון סקופיה. הצבא הסרבי ארגן את כוחותיו הפעילים בשתי ארמיות, שלוחמיהן היו מותשים מהמערכה הקודמת מול האוסטרו-הונגרים ובמצב לוגיסטי ירוד.
עוד ב-22 בספטמבר, לנוכח הגיוס הכללי בצבא בולגריה ותנועת הכוחות הגרמנים, פנו הסרבים לבנות בריתם בבקשה נואשת לקבלת סיוע. ראש ממשלת יוון אלפתריוס וניזלוס, שצידד במדינות ההסכמה, הציע לסרבים שימוש בנמל סלוניקי. צרפת ובריטניה ניסו להשפיע על ממלכת רומניה להיכנס למלחמה לצדן, הן כהיענות לבקשת הסרבים והן כדי לבודד את האימפריה העות'מאנית. כוח חלוץ צבאי אנגלו-צרפתי בפיקודו של הגנרל מוריס סראי נחת בחופי סלוניקי ב-5 באוקטובר 1915 ומיהר לנוע צפונה לגבולות סרביה. הכוחות הגיעו באיחור והיו קטנים מדי מאחר שהצבא היווני לא שלח כוחות עזר.
הסרבים לא יכלו לעמוד במתקפה המשולבת הגרמנית-בולגרית בשתי חזיתות והמערכה על סרביה הוכרעה. הסרבים החלו בנסיגה עם מרבית צבאם, הנהגתם הפוליטית ועשרות אלפי פליטים דרך אלבניה לאי קורפו, עניין שאילץ את הכוח האנגלו-צרפתי לסגת לכיוון סלוניקי ולייצב קו מגננה סביב העיר. ב-2 בדצמבר 1915 נפלה בלגרד ללא קרב בידי הארמייה השלישית האוסטרו-הונגרית, וב-25 בדצמבר נכבשה מונטנגרו. 90,000 סרבים נהרגו בקרבות וכ-70,000 נפלו בשבי. לאי קורפו הגיעו כ-125,000 סרבים. קווי הרכבת בין ברלין לאיסטנבול היו כעת ישירים ובשליטה מלאה של מעצמות המרכז. בינואר 1916 החילו האוסטרו-הונגרים משטר צבאי בסרביה ובמונטנגרו והפעילו יחידות ז'נדרמריה להשלטת סדר.