stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מבצע טן-גו
הקרב > הכנות האמריקנים

בשעה 08:23 יצר כוח מוטס של בעלות הברית קשר ראשון עם כוח התקיפה המיוחד; שני מטוסים ימיים הגיעו לאזור זמן קצר לאחר מכן, ובמשך חמש השעות הבאות ירתה היאמטו פגזי נ"מ המשלבים מטעני רסס ותבערה לכיוון המטוסים. על אף ניסיונותיה לא הצליחה למנוע מהם להמשיך לעקוב אחר הכוח.
כוחות בעלות הברית סביב אוקינאווה התכוננו למתקפה. האדמירל ריימונד ספרואנס הורה לשש אוניות מערכה ששהו באזור להתכונן לפעולה. הוראות אלה בוטלו ובמקומן החליט ספרואנס על תקיפות מנושאות מטוסים של האדמירל מארק מיצ'ר. כוח אוניות המערכה (שכלל את "מסצ'וסטס," "אינדיאנה," "ניו ג'רזי," "דרום דקוטה," "ויסקונסין" ואת "מיזורי") נשלח כגיבוי, בליווי שבע סיירות ו-21 משחתות, על מנת למנוע מהכוח היפני להגיע לטווח ירי על כוחות הנחיתה.
בשעה 10:00 המריאו כ-400 מטוסים אמריקאים מנושאות המטוסים בדרכם ליירט את כוח התקיפה המיוחד. מכיוון שליפנים לא היה חיפוי אווירי, יכלו הטייסים לחוג מסביב לכוח התקיפה המיוחד, מחוץ לטווח תותחי הנ"מ של הכוח, ולתזמן את תקיפותיהם בקלות.
הקרב > ההתקפה האמריקנית > ההתקפה ראשונה

בסביבות השעה 12:30 השיגו 280 מפציצים ומפציצי טורפדו אמריקאים את כוח התקיפה המיוחד. בהתאם לנוהלי הגנת הנ"מ של היפנים הגביר כוח התקיפה המיוחד את מהירותו ל-24 קשרים (44 קמ"ש), והמשחתות החלו להקיף את היאמטו. יעף התקיפה הראשון החל בשעה 12:37. היהאגי פנתה והתרחקה מהכוח במהירות 35 קשרים (65 קמ"ש) על מנת למשוך חלק מהתוקפים; על אף שהתמרון הצליח, מספר המטוסים שמשכה היה זניח. בשעה 12:41 השמידו שתי פצצות שני תותחי נ"מ 25 מ"מ ופערו חור בסיפון היאמטו. פצצה שלישית השמידה את חדר המכ"ם שלה ותותח 127 מ"מ בירכתי צד ימין.
בשעה 12:46 פגע טורפדו בחדר המנועים של יהאגי, וכתוצאה מכך נהרגו כל אנשי צוות ההנדסה של האונייה והיא נעצרה. בהמשך נפגעה יהאגי משישה טורפדו נוספים לפחות ושתים עשרה פצצות בגלי תקיפה אחרים. המשחתת היפנית "איסוקאזה" שבאה לעזרת יהאגי ספגה אף היא נזק כבד וטבעה מאוחר יותר. יהאגי התהפכה וטבעה בשעה 14:05. ביעף התקיפה הראשון ספגו גם המשחתות "המקאזה" ו"סוזוטסוקי" נזק רב, והראשונה טבעה זמן קצר לאחר מכן.
באותה עת פגעו שתי פצצות נוספות במרכז צדה השמאלי של היאמטו - אחת מעט לפני תותח 150 מ"מ והשנייה ישירות עליו. פגיעה זו גרמה לנזק רב לצריח ולמחסן התחמושת שלו. בשעה 12:45 הרעידה פגיעת טורפדו יחיד בקדמת צדה השמאלי של היאמטו את האונייה כולה. מכיוון שרוב ניצולי פגיעה זו נהרגו מאוחר יותר בהפצצות מיעף נמוך או שלא הצליחו להימלט מהאונייה הטובעת, הפרטים אינם ברורים, אך ככל הנראה לא נגרם נזק חמור. מעט מאוחר יותר פגעו שלושה טורפדות נוספים באונייה. שתי פגיעות - בצד שמאל, ליד חדר המכונות, ובאחד מחדרי הדוודים - מאושרות; הפגיעה השלישית מוטלת בספק, אך נחשבת בעלת סבירות גבוהה, שכן הדבר מסביר את דיווח ההצפה בחדר ההגאים מאותה שעה. ההתקפה הסתיימה בשעה 12:47, בהותירה את היאמטו נוטה על צידה בכ-6-5 מעלות לצד שמאל; הצפות נגד - הצפה מכוונת של מדורים בצדה השני של האונייה - צימצמו את הנטייה לכדי מעלה אחת. אחד מחדרי הדוודים יצא מכלל שימוש ובכך האט במקצת את מהירות האונייה, והפצצות ביעף נמוך פגעו ברבים מצוותי תותחי הנ"מ 25 מ"מ ופגעו ביעילות הגנת הנ"מ של היאמטו.
הקרב > ההתקפה האמריקנית > ההתקפה השנייה

מעט לפני השעה 13:00, החלה ההתקפה השנייה, שהתרכזה ביאמטו. במתקפה משולבת, חגו מפציצי צלילה גבוה מעל הכוח, ומפציצי טורפדו התקרבו מכל הכיוונים בגובה פני הים. צוותיהם של תותחי הנ"מ של האונייה ההמומים מכמות המטרות המקיפות אותם נקטו בניסיונות נואשים על מנת לעצור את המתקפה, וכך הפכו תותחי הנ"מ של האונייה לעוד פחות יעילים. תותחיה הראשיים של היאמטו נטענו בפגזים בעלי מטען רסס שכוונו להתפוצץ כשנייה לאחר הירי - 1,000 מטר מהאונייה - אך לאלה הייתה השפעה מזערית. ארבעה או חמישה טורפדו נוספים פגעו ביאמטו; שלושה או ארבעה בצד שמאל ואחד בצד ימין. פגיעות אלה הוסיפו לכמות המים שחדרו לספינה ואף ייתכן כי גרמו להצפת מדורים צמודים. התקפה זו הותירה את היאמטו בנטייה מסוכנת של 18-15 מעלות לצד שמאל. הצפת נגד של כל המדורים הריקים בצד ימין של האונייה צמצמה את הנטייה ל-10 מעלות, אך שיפור נוסף הצריך תיקונים או הצפת חדרי מכונות וחדרי דוודים בצד הימני של האונייה. על אף שבנקודה זו לא הייתה היאמטו בסכנת טביעה, הותירה הנטייה את סוללת התותחים הראשית בלי יכולת לירות, והאטה את מהירות האונייה לכדי 18 קשרים (21 קמ"ש).
הקרב > ההתקפה האמריקנית > ההתקפה השלישית

בסביבות השעה 13:40 החלה ההתקפה השלישית, וכעת הפכה היאמטו למטרה איטית ונוחה. לפחות ארבע פצצות הסבו נזק למבנה העילי של היאמטו. הפצצה זו הביאה להרוגים רבים מבין צוותי תותחי הנ"מ 25 מ"מ. החטאות-קרובות רבות הסבו נזק לספינה בכך שזעזעו את הלוחות המשוריינים ופגעו באמינותם בהגנה מפני טורפדו. הנזק המשמעותי ביותר היה ארבע פגיעות טורפדו נוספות. שלושה התפוצצו בצד שמאל, בהגבירם את קצב חדירת המים לחדר המכונות הפנימי השמאלי. בנוסף הוצפו חדר דוודים וחדר הגאים נוספים. הצפת שני חדרי ההגאים הגבילה את תנועת היאמטו, והיא נתקעה על פנייה לכיוון ימין. הטורפדו הרביעי פגע ככל הנראה בחדר המכונות הימיני החיצוני, שיחד עם עוד שלושה מדורים בימין האונייה, הוצפו במכוון על מנת לייצב את האונייה. פגיעת הטורפדו הגבירה מאוד את קצב חדירת המים ואנשי צוות שהיו במדורים אלה טבעו בטרם הספיקו להימלט.
בשעה 14:02 ניתנה באיחור רב הפקודה לנטוש את האונייה. באותו זמן האטה היאמטו לכדי 10 קשרים (19 קמ"ש) ונטייתה החריפה בהדרגה. שריפות השתוללו במדורים שונים באונייה ואזעקות המתריעות מפני התחממות של מחסני התחמושת הקדמיים פעלו בעצמה. נוהל שגרתי היה להציף את מחסני התחמושת על מנת למנוע פיצוץ, אך משאבות המים שהיו אמונות על נוהל זה יצאו מכלל פעולה בשל הצפות קודמות.
הקרב > ההתקפה האמריקנית > שלבים אחרונים

בשעה 14:05 עשה דרכו יעף אחרון של מפציצי טורפדו לכיוון היאמטו מצדה השמאלי. כעת נטייתה הייתה כזו שהטורפדו - שתוכנן להתפוצץ בעומק 6.1 מטרים - התפוצצו עם הפגיעה בגוף האונייה והחריפו את נטיית האונייה. בשעה 14:23 התהפכה היאמטו. צריח תותחי ה-460 מ"מ התפרק, ובעת התהפכותה יצר גוף האונייה יניקה, שמשכה את אנשי הצוות השוחים בחזרה לכיוונה. כשהגיע היפוכה ל-120 מעלות התפוצץ אחד ממחסני התחמושת בחרטום בזעזוע אדיר. ענן הפטרייה שהיתמר בעקבות הפיצוץ לגובה של 6.4 ק"מ ונצפה אף בקיושו, מרחק 160 ק"מ משם. היאמטו שקעה במהירות, עמה כ-2,063 מתוך 2,332 אנשי ציוותה, בהם איטו, מפקד הכוח.
המשחתת "אסשימו", שפרשה בראשית הקרב בשל תקלה במנועים, טובעה על ידי מטוסים מנושאת המטוסים "סן חסינטו", וכמוה גם המשחתת "קסומי." על אף שחרטומה התפוצץ הצליחה המשחתת סוזוטסוקי להגיע לנמל ססבו שביפן על ידי הפלגה אחורה לאורך כל הדרך. שלוש המשחתות הנותרות שלא ניזוקו בצורה קשה ("פויוזוקי," "יוקיקאזה" ו"הטסושימו") אספו 280 ניצולים מיאמטו, 555 ניצולים מיהאגי (מתוך צוות של 1,000) ומעט מעל 800 ניצולים מאיסוקאזה, מהמקאזה ומקסומי. מספר ההרוגים היפנים בקרב נע בין 3,700 ל-4,250. עשרה מטוסים אמריקאים יורטו על ידי אש נ"מ מהאוניות היפניות, וחלק מהטייסים נאספו על ידי ספינות וצוללות. בסך-הכל נהרגו 12 טייסים אמריקאים.
במהלך הקרב ערך הצבא היפני התקפה אווירית על כוחות בעלות הברית באוקינאווה, כפי שהבטיח, אך הטייסים היפנים לא הצליחו לטבע אף אונייה. כ-115 מטוסים, רבים מהם קמיקזה, תקפו את האוניות האמריקאית ב-7 באפריל והסבו נזק לנושאת המטוסים "הנקוק", לאוניית המערכה "מרילנד" ולמשחתת "בנט". היפנים איבדו כמאה מטוסים בהתקפה זו.
תוצאות הקרב

מבצע טן-גו היה המבצע הגדול האחרון של הצי הקיסרי היפני במלחמה, וכלי השיט הנותרים לא השתתפו בלחימה עד סופה. המשחתת סוזוטסוקי מעולם לא תוקנה; פויוזוקי תוקנה אך נפגעה ממוקש ימי ב-20 באוגוסט ולא תוקנה לאחר מכן; יוקיקאזה שרדה את המלחמה כמעט ללא נזק; המשחתת האטסושימו נפגעה ממוקש ימי ב-30 ביולי והייתה למשחתת היפנית ה-129, והאחרונה, לטבוע.
ב-21 ביוני 1945 הכריזו בעלות הברית על סיום הקרבות באוקינאווה, לאחר קרב קשה. יפן נכנעה ב-15 באוגוסט לאחר שספגה שתי פצצות אטום.
לקריאה נוספת

Garzke, William H. and Robert O. Dulin. Battleships: Axis and Neutral Battleships in World War II, Annapolis, Maryland: Naval Institute Press, 1985. ISBN 0870211013.
Hara, Tameichi. Japanese destroyer captain: Pearl Harbor, Guadalcanal, Midway—the great naval battles as seen through Japanese eyes, Naval Institute Press, 2007. ISBN 9781591143543.
Spurr, Russell. A Glorious Way to Die: The Kamikaze Mission of the Battleship Yamato, April 1945, Newmarket Press, 1999. ISBN 9781557042484.
הערות שוליים

↑  Hara, עמ' 264.
↑  Spurr, עמ' 164.
1 2  Garzke and Dulin, עמ' 60.
↑  Hara, עמ' 298.
↑  Garzke and Dulin, עמ' 61-60.
↑  Garzke and Dulin, עמ' 63.
↑  Tully
↑  גארסק ודולין, טענו בספרם שהאזעקות היו של מחסני התחמושת האחוריים. מבדיקות מקיפות שנעשו בשרידי הימאטו בשנת 1999 התברר שלמעשה היו אלה מחסני התחמושת הקדמיים. עדות מחזקת הגיעה מאת ג'ירו נוֹמוּרה שהעיד כי ראה את אורות האזהרה של מחסני התחמושת הקדמיים.
1 2  Garzke and Dulin, עמ' 65.
↑  CombinedFleet.com
היאמטו בתצלום ממטוס מנושאת המטוסים "יורקטאון" ב-7 באפריל. ניתן לראות כי היא נוטה לצד שמאל.
פיצוץ ביאמטו
התפוצצות מחסני תחמושת על היאמטו
מונטגומרי (אלבמה)

הכנסייה הבפטיסטית של שדרות דקסטר
מונטגומרי (באנגלית: Montgomery) היא עיר הבירה של מדינת אלבמה שבארצות הברית. בעיר מתגוררים 224,119 תושבים (2009). בנוסף העיר היא בירת מחוז מונטגומרי.
העיר נקראת על שמו של הגנרל ריצ'רד מונטגומרי (אנ') שנהרג במהפכה האמריקאית.
היסטוריה

אזור מונטגומרי היה מאוכלס במאה ה-18 על ידי אינדיאנים שגרו ביישוב שנקרא אקונצ'רטה (Ecuncharte). הצרפתי סיר דה בינווילה (Jean-Baptiste Le Moyne, Sieur de Bienville) ביקר במקום בשנת 1714.
בראשית המאה ה-19 הייתה תנועה גדולה של אמריקאים לכיוון אלבמה בתקווה להתעשר מגידול כותנה. לאחר הניצחון על שבט הרד-סטיקס בקרב הורסשו-בנד בשנת 1814, הועבר חלק גדול מאלבמה, כולל אזור מונטגומרי לידי ארצות הברית ונפתח להתיישבות מואצת. אנדריו דקסטר, רכש במיקום של העיר מונטגומרי דהיום שטח אדמה וייסד במקום את העיירה, ניו פילדלפיה, שמשכה אליה מתיישבים וסוחרים. במקביל, רכשו קבוצה של אנשים מג'ורג'יה, בראשות הגנרל ג'ון סקוט, שטח צפונית מערבית לניו פילדלפיה והקימו בה את היישוב איסט אלבמה. היישובים התחרו ביניהם על מהגרים שהגיעו לאזור ובעקבות ההצלחה של שניהם, הוחלט בשנת 1819, השנה בה הפכה אלבמה למדינה, על איחוד שני היישובים לעיר אחת שנקראה מונטגמרי, על שם גנרל שנפל במלחמת העצמאות האמריקאית.
בשנת 1847 הייתה מונטגומרי לבירת אלבמה. העיר שימשה כמרכז מסחר בכותנה ועבדים לפני מלחמת האזרחים האמריקנית. בפברואר 1861 התקיים במונטגומרי כנס של שש מדינות הדרום בו הוחלט על פרישה מארצות הברית והקמת הקונפדרציה. בכנס זה הושבע ג'פרסון דייוויס לנשיא מדינות הקונפדרציה ומונטגומרי הוכרזה הבירה הראשונה של מדינות הקונפדרציה של אמריקה.
בשנת 1887 הוקמה במונטגומרי מכללה של מדינת אלבמה עבור שחורים, בעיקר כדי להכשיר מורים שחורים.
בשנת 1920 היוו השחורים כ-45% מאוכלוסיית העיר, כ-20,000 מתוך כ-45,000 איש. בשלושים השנים שלאחר מכן ידעה אלבמה הגירה גדולה מהאזורים הכפריים אל הערים, בעקבות התפתחות המיכון החקלאי וירידת הרווחיות בחקלאות. האוכלוסייה הלבנה גדלה יותר מהאוכלוסייה השחורה, בעיקר מפני שרבים מהשחורים העדיפו להגר אל הצפון. בשנת 1950 היו במונטגומרי כ-42,750 שחורים מתוך אוכלוסייה כוללת של 109,000.
בשנת 1950 היו רוב השחורים באלבמה בני המעמד הנמוך. הם התפרנסו בעיקר מעבודת כפיים ועבודות שירות, רבים מהם בבסיסי חיל האוויר האמריקאי ליד מונטגומרי. נשים שחורות רבות עבדו במשק בית אצל הלבנים. במקביל התפתחה שכבה קטנה של שחורים בני מעמד הביניים שהתפרנסו ממתן שירותים של מקצועות חופשיים לשחורים שהלבנים סירבו לשרת.
הכומר מרטין לותר קינג החל את פרסומו כלוחם זכויות אדם בעת היותו הכומר של הכנסייה הבפטיסטית בשדרות דקסטר, בקרבת בניין הקפיטול המדינתי.
בשנת 1955 רוזה פארקס החלה את המאבק לזכויות אדם בסרבה לקום לאדם לבן באוטובוס. היא נאסרה וכתגובה למאסרה החל חרם האוטובוסים של מונטגומרי אשר בסופו נאלצה העיר לבטל את ההפרדה הגזעית באוטובוסים.
גאוגרפיה

שטחה הכולל של העיר 404.5 קמ"ר מתוכם 402.4 קמ"ר שטחי יבשה ו-2.1 קמ"ר שטחי מים (0.52%).
אוכלוסין

נכון לשנת 2009 מתגוררים בעיר 224,119 תושבים. בעיר נמצאים 78,384 משקי בית ו- 51,106 משפחות.
צפיפות האוכלוסין היא 554 נפשות לקמ"ר.
השכלה

במונטגומרי מספר מכללות ואוניברסיטאות:
אוניברסיטת מדינת אלבמה
אוניברסיטת אובורן מונטגומרי
אוניברסיטת פוקנר
מכללת האנטינגדון
אוניברסיטת טרוי
הערות שוליים

↑  Albert James Pickett, History of Alabama, Walker and James, 1851, page 219
↑  Mary Ann Neeley, Robert Forbus, Martha Elrod, Montgomery & the River Region Sketchbook, Indigo Custom Publishing, 2005, pages 6-10
↑  Stewart Burns, Daybreak of freedom, UNC Press, 1997, pages 1-2
| דגל אלבמה מדינת אלבמה |
| --- | --- | --- |
| בירת המדינה | מונטגומרי |  |
| אזורים גאוגרפיים | פיימונטה • עמק טנסי • האזור המטרופוליטני פלורנס–מאסל שולס |  |
| היישובים הגדולים ביותר | ברמינגהאם • מונטגומרי • מוביל • האנטסוויל • טסקלוסה • הובר • דותן • דיקייטר • אובורן • מדיסון • פלורנס • גדסדן • וסטאביה הילס • פראטוויל • פניקס סיטי • אלבסטר • בסמר • אנטרפרייז • אופליקה • הומווד |  |
| נושאים נוספים | מחוזות • סמלים • היסטוריה • דמוגרפיה • יהדות אלבמה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007554832005171  BNE: XX5495398  BnF: cb120157881 (data)  GND: 4040179-0  LCCN: n50007517  MusicBrainz: 2054b43f-446c-45fd-b53e-f8bf23656dd1  NARA: 10046074  NKC: ge741874  SUDOC: 028292588  VIAF: 151906448   WorldCat (עם VIAF): 151906448
מה פספסתי

"מה פספסתי" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי עדן חסון. את השיר הוציאה חברת התקליטים שרית הפקות, ב-9 בדצמבר 2021, כסינגל מתוך אלבומו השלישי של חסון. השיר נכתב והולחן על ידי חסון, שגם הפיק את השיר לצד יעקב למאי.
ביקורות

אתר האינטרנט "פרוגי" ציין לטובה את מנגינת השיר, וכתב כי מילות השיר מרגשות ונוגעות ללב.
וידאו קליפ

הווידאו קליפ המלווה את "מה פספסתי" פורסם בסמוך לצאת השיר, בעמוד היוטיוב הרשמי של הזמר. בקליפ, הדוגמנית זוהר איבורה דריי משחקת את חברתו של חסון.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 5 |  |
|  ישראל | המצעד הרשמי של גלגלצ | 9 |  |
היסטוריית יציאות לאור

| אזור | תאריך יציאה | פורמט | חברת תקליטים |
| --- | --- | --- | --- |
| עולם | 9 בדצמבר 2021 | הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטלית | שרית הפקות |
הערות שוליים

↑  לא נרגע: עדן חסון בעוד שיר חדש, נוי נוריאל, פרוגי, 9 בדצמבר 2021
↑  עדן חסון - מה פספסתי : Eden Hason - Ma Fisfasti, יוטיוב, 9 בדצמבר 2021
| עדן חסון |
| --- | --- | --- |
| דיסקוגרפיה | דיסקוגרפיה |  |
| אלבומי אולפן | שמישהו יעצור אותי • אלבום 2 |  |
| עדן חסון - סינגלים |
| --- | --- | --- |
| שמישהו יעצור אותי | "שמישהו יעצור אותי" • "ילדים כאלה" • "שיכורים" • "מתפוצץ לי הראש" • "אני מבולבל" • "היי DJ" • "כפיות" • "איך את אוהבת" • "עיניים" |  |
| אלבום 2 | "כשנגמרת הסופה" • "שמפניה" • "מה עבר עליי" • "את חסרה לי" • "איתך" • "אל תשברי לי את הלב" • "שבועיים" • "סיבובים" • "שקיעות אדומות" • "גדל לי קצת זקן" • "נוריד ת'חולצה" • "שימי פס" • "מבטיח" • "מדליקה לי הכל" |  |
| סינגלים אחרים | "לא מרגיש טוב" • "מה פספסתי" • "כולם רוצים אהבה" • "ככה כל יום" • "בואי נישן על זה" • "עושה לי צרות" • "מטפסים על הקירות" • "עד שתבואי עד אליי" • "שוב" • "אז מה עכשיו" • "חישגוזים" • "החיים לפניי" • "לא תראה אותי בוכה" • "ישיבות" • "לא שותה לא מעשן" • "שניפגש רק בשמחות" • "אנחנו זה גורל" • "אהובה שלי" • "צוחקת ובוכה" • "אין אותי" • "שיבולים" • "מה עשית לי" • "חורף באילת" • "לב שביר" • "אין מרחק בינינו" |  |
| שירים אחרים | "אין יותר מועדונים" |  |
מה פה הולך

"מה פה הולך" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי אריק איינשטיין. השיר יצא לאור ב-4 בינואר 2015, שנה לאחר מותו של איינשטיין, כסינגל מתוך המהדורה המחודשת של אלבומם המשותף של איינשטיין ומיקי גבריאלוב, "בדשא אצל אביגדור", על ידי חברת התקליטים פונוקול.
רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי איינשטיין, הולחן והופק על ידי גבריאלוב, והוקלט על ידי איינשטיין בינואר 1971, בסיום הקלטת האלבום "בדשא אצל אביגדור". בהקלטת השיר השתתפו חברי להקת הצ'רצ'ילים, חיים רומנו ורוב האקסלי, בניגון גיטרה. השיר צורף למהודרה המיוחדת של האלבום "בדשא אצל אביגדור", שיצאה לאור ב-12 במרץ 2013, לצד קטעי בונוס נוספים: השירים "אני ואתה" ו"אני אוהב לישון" בגרסאות בשפה האנגלית, והשיר "אני מבין" בעיבוד של רוב האקסלי. השיר הוא הסינגל השני של איינשטיין שיצא לאחר מותו, לאחר "לפעמים", שיצא שנה קודם לכן והוקלט בשנת 2000.
הצלחה

במצעד השבועי של מדיה פורסט, הצליח השיר להגיע למקום הראשון, תוך שצבר באותו השבוע כ-131 השמעות בתחנות הרדיו בישראל. גם במצעד השבועי של רשת ג', הצליח השיר להגיע למקום הראשון, תוך ששהה במצעד כחמישה שבועות. במצעד "אחד אחד" של גלגלצ, הצליח השיר להגיע בשיאו למקום השביעי.
במצעד סוף שנת 2015, שנערך על ידי מדיה פורסט, הגיע השיר למקום ה-48.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2015)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2015)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2015)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2015)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 1 |  |
|  ישראל | רשת ג' | 1 |  |
|  ישראל | אחד אחד | 7 |  |
מגדל היהלום הפיליפיני

| --- | --- |

אילוסטרציה של המגדל
 מידע כללי
 סוג:  בניין, מגדל תקשורת, מגדל תצפית 
 מיקום:  קזון סיטי 
 מדינה:  הפיליפינים 
 הקמה ובנייה
 עלות:  41.4 מיליארד פסו פיליפיני
 קואורדינטות:  14°38′43″N 121°02′16″E﻿ / ﻿14.6453157°N 121.03789642°E﻿ / 14.6453157; 121.03789642
  (למפת מטרופולין מנילה מוגדלת) מגדל היהלום הפיליפיני(למפת מטרופולין מנילה רגילה) מגדל היהלום הפיליפיני he
 
מגדל היהלום הפיליפיני (באנגלית: Philippine Diamond Tower; בראשי תיבות: PDT) היה פרויקט הנדסי שלא מומש להקמת מגדל תקשורת ותצפית בבניין השתילים לשעבר של מנילה בפארק המשולש (אנ') בעיר קזון סיטי, השייכת למטרופולין של מנילה, הפיליפינים. הנחת אבן הפינה של המגדל תוכנן תחילה ב־12 באוקטובר 2014, בציון 75 שנה לקזון סיטי. עם זאת, הדבר נדחה, והמגדל תוכנן להיבנות ב־2015–2019.
גובה המגדל שתוכנן לעמוד היה 612.0 מטרים (2,008 רגל), לציון יום העצמאות (אנ') של המדינה שנחגג מדי שנה ב־12 ביוני. המגדל היה אמור להסתיים תוך 3 שנים ולהיפתח לציבור עד ל־2017–2018. מגדל היהלומים הפיליפיני תוכנן להיות נקודת ציון מרכזית לא רק של מנילה, אלא של כל הפיליפינים. בנוסף, תוכנן כי תוקם פקודה עירונית שתתמוך בפיתוח ובתחזוקת המגדל.
לפי הדיווחים בפברואר 2016, ממשלת יפן הייתה מעוניינת להשקיע בפרויקט באמצעות התאגיד לפיתוח חוץ של שירותי התקשוב והדואר של יפן עם חברת בת מקומית. על פי הדיווחים, סין גם התעניינה בפרויקט וסביר להניח שהייתה מציעה הצעה. המגדל היה צפוי לעלות בסביבות 41.4 מיליארד פסו פיליפיני, והיה צפוי להסתיים עד ל־2019.
עם זאת, בניית המגדל בוטלה ונגנזה מסיבות לא ידועות. הבנייה מעולם לא החלה, כמו גם מגדל המאה (אנ') ומגדל PAGCOR (אנ'), למרות תחילת שידור הטלוויזיה הדיגיטלי דרך הקרקע וה־ISDB (אנ') בפיליפינים.
הערות שוליים

↑  Araja, Rio. "QC to host half km-high tower". Manila Standard Today. ארכיון מ-2014-10-19. נבדק ב-20 בפברואר 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Quezon City aims to open world's second-tallest tower by 2019". Zawya. Gulf Times. 13 באפריל 2015. ארכיון מ-2016-06-02. נבדק ב-5 ביוני 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  http://www.journal.com.ph/index.php/news/metro/75267-bautista-okays-mec-to-start-construction-of-tower-in-qc(הקישור+אינו+פעיל)
↑  Bautista, Herbert. "5th State of the CIty Address of the Honorable Quezon City Mayor Herbert M. Bautista" (PDF). The Local Government of Quezon City. p. 3. ארכיון (PDF) מ-2015-09-24. נבדק ב-20 בפברואר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Bautista, Herbert (28 בינואר 2015). "Speech of Quezon City Mayor Herbert M Bautista - In a Special Session of the Quezon City Council". Carlos Albert Session Hall: The Local Government of Quezon City. p. 3. ארכיון מ-2018-02-07. נבדק ב-20 בפברואר 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Japanese gov't mulls funding Manila 'Skytree'". Philippine Daily Inquirer. The Japan News, Asia News Network. 16 בפברואר 2016. ארכיון מ-2016-03-06. נבדק ב-3 במרץ 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Latest Development in the City of Stars, primephilippines.com (באנגלית)
↑  Philippine Diamond Tower - The Skyscraper Center, www.skyscrapercenter.com
מוחמד שובש

קוצ'אס מחמד עלי שובש (באדיגית: Мухьамэд Али Шубаш) כיהן כראש המועצה המקומית כפר כמא בין השנים 1950–1952.
שובש היה משרת הציבור הראשון הצ'רקסי תחת שלטון מדינת ישראל.
בתקופת המנדט הבריטי עבד כנהג סמיטריילר והועסק בקו הנפט העיראקי "IPC". לימים פרש מעבודתו זו והחל לעסוק בחקלאות. עם הקמת המועצה הממונה הראשונה בכפר, עמד שובש בראשה וכיהן כיו"ר המועצה המקומית במשך כשנתיים. בראשית תקופת כהונתו הותקנו מספר ברזים בשכונות הכפר כדי לזרז את אספקת המים לתושבים, ובשלב מאוחר יותר חוברו כל הבתים בכפר לרשת המים הארצית.
הערות שוליים

↑  אדיגה מגאזין הצ'רקסים
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מה עושים עם בעיה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  קובי ימאדה
 איורים:  מאה בסום
 שפת המקור:  אנגלית
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  2016
 הוצאה בעברית
 תרגום:  יהודה אטלס
מה עושים עם בעיה? (באנגלית: ?What Do You Do With a Problem) הוא ספר ילדים, שנכתב על ידי קובי ימאדה ומאויר על ידי מאה בסום. הספר תורגם מאנגלית לעברית על ידי יהודה אטלס בשנת 2016, ויצא לאור בהוצאת צלטנר ספרים מלווה באיורים של מאה בסום, המעניקה לאיוריה אור ומרקם מיוחד. הספר מיועד לגיל הרך, אך הוא מתאים גם למבוגרים. הסיפור עוסק בקיומן הטבעי של הבעיות ופתרונן.
על הכותב

קובי ימאדה הוא מחבר רב המכר "מה עושים עם רעיון?". הוא נשוי ואב לשני ילדים וגם מנכ"ל קומפנדיום- חברת מתנות המתמקדות גם בספרים. כמו בכתבה ב-Publishers Weekly סיפר קובי שבדרך כלל הוא עסוק בענייני העסק שלו, אך לפעמים הוא מקבל השראות הדורשות להיכתב בספרים.
עלילת הספר

הספר עוסק בבעיות כלליות היכולות לקרות לכל אדם בחיי היומיום. עלילת הספר מתמקדת בפתרון הבעיה של הילד. מתחילת הסיפור אפשר להבין, שחייו של הילד היו טובים ושקטים, אך יום אחד הוא נתקל בבעיה שלא ציפה לה, ורצה למנוע אותה.. "אֲנִי לֹא יוֹדֵעַ אֵיךְ זֶה קָרָה. אֲבָל יוֹם אֶחָד הָיְתָה לִי בְּעָיָה. לֹא רָצִיתִי בָּהּ. לֹא בִּקַּשְׁתִּי שֶׁהִיא תָּבוֹא". הילד תהה, מהו מקור הבעיה? כיצד הוא אמור להתמודד איתה? הוא השתמש בכל השיטות שעלו במוחו בניסיון להעלים את המכשול, לסלק אותו או להסתתר ממנו, אך ללא הצלחה. הניסיונות הכושלים של הילד להתמודדות עם הבעיה גרמו לו פחד ודאגה, והוא לא ידע מה לעשות איתה מלבד להסתתר מפניה בתקווה שתחלוף ולא תחזור. הבעיה רק הלכה והחריפה עם הזמן, עד היום שבו החליט הילד להתייצב מולה במקום לברוח. תוך כדי כך גילה הילד הזדמנות ללמידה ולגדילה. הוא רק היה צריך לחפש אותה.
המסר של הספר

הספר מספר את סיפורו של ילד המנסה לפתור בעיה שבה נתקל, אך אינו מצליח. הבעיה רק חוזרת ומתגברת בכל פעם שהוא מנסה להתחמק ממנה, וכך הוא עובר שלבים שונים עד למציאת פתרון לבעיה שלו: תהייה, כעס, דחייה, דאגה, פחד, עצב, לחץ ולבסוף - הבנת הפתרון לבעיה.
הסיפור אינו מתמקד בתהליך ההתמודדות עצמו, אלא בתהליך הלמידה, ההתפתחות והשינויים שחווה הילד במשך כל הזמן שהקדיש כדי להתגבר על הבעיה. שינויים אלה מתבטאים בשני אופנים. האחד הוא שינוי במודעות העצמית, שבו הילד מפתח תחושת חוסן פנימי, מסוגלות וכוח כאשר הוא עובר את המסע לפתרון. השני הוא שינוי בהשקפת עולם, בתחילת הסיפור הילד הביע פחד וכעס על הבעיה והתמקד יותר בסבל שלו מאשר בצורך להתמודד עם הבעיה. בהמשך הוא הבין שתפיסתו בעניין הייתה שגויה, וזה מה שגרם לו למצוקה. זוהי נקודת המפנה, שבה הילד מחליט לראות את הבעיה בתור הזדמנות ללמוד, לגדול ולצמוח וכך הוא מתמודד איתה.
ביקורות

"ספר גאוני עם פשטות קסומה ומשפטים קצרים, המתאים לצעירים (4 - 8) וגם למבוגרים.
טקסט קצר, ברור ומנוקד בכל דף" דבי מדריד, מאתר goodreads כתבה: "ספר מעולה. הוא מראה כיצד בריחה או הסתתרות מבעיות לא יפתרו אותן ומעביר מסר שמצוקה לא תפתור את הבעיה". מאותו האתר, Urbandale Academy כתבו:
"ספר עם תמונות שמתאים לכל גיל. ספר זה מעורר אותך להתבונן מקרוב בבעיה ולהתמודד איתה. לפעמים בעיות נראות הרבה יותר גדולות ממה שאנחנו חושבים, וככל שאנו מתעלמים מהם יותר, כך הן נראות יותר גדולות".
הערות שוליים

↑  קובי ימאדה, מה עושים עם בעיה?, צלטנר ספרים, 2016
↑  מה עושים עם רעיון? מאת קובי ימאדה, באתר צלטנר, ‏25 באוקטובר 2015
↑  ספרי ילדים - השראה וחיבור לייעוד, הידעתם, שבכל בעיה, טמונה הזדמנות להתפתחות?, באתר פייסבוק, ‏15 בינואר 2017
↑  By Kobi Yamada 
Zeltner Publishing, What Do You Do With a Problem? — New York Times best seller, אמזון
מורג הוד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  12 בדצמבר 1942 גלאזגו, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  5 באוקטובר 2002 (בגיל 59) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת גלאזגו  Bellahouston Academy 
 פרופיל ב-IMDb
 
מורג הוד (באנגלית: Morag Hood;‏ 12 בדצמבר 1942 – 5 באוקטובר 2002) הייתה שחקנית סקוטית. היא הופיעה בתוכניות טלוויזיה בריטיות רבות, בהפקות תיאטרון ובתוכניות רדיו מסוף שנות השישים ועד סוף שנות התשעים של המאה העשרים.
ביוגרפיה

מורג הוד נולדה בגלאזגו שבסקוטלנד, ולמדה באוניברסיטת גלאזגו. בין הופעותיה הראשונות הייתה הנחיית תוכנית לצעירים בטלוויזיה הסקוטית. באפריל 1964 ראיינה מורג יחד עם פול יאנג את הביטלס. הריאיון שהוקלט באולפני הטלוויזיה הסקוטית בגלאזגו נחשב במשך שנים רבות כאבוד, אבל בסופו של דבר סרט ההקלטה נמצא בדרום לונדון.
הוד מוכרת בעיקר מתפקידה כנטשה רוסטובה בעיבוד הטלוויזיוני של ה-BBC משנת 1972 לרומן האפי "מלחמה ושלום", ובתפקיד פרנסס ארנשו בסרט הקולנוע "אנקת גבהים" משנת 1970. עוד גילמה את דמותה של מרי מוסגרוב הגאוותנית בעיבוד של ה-BBC משנת 1971 לרומן "הטיית לב". במשך השנים שיחקה הוד במספר רב של סדרות טלוויזיה בהן "Z-Cars",‏ "The Borderers", "ברז'ראק", "ג'יין אייר", "משפחות" ו"האמיש מקבת". ב-1990 כיכבה בדרמה "A Sense of Guilt" של BBC 1.
ב-1986 השתתפה בפרק בסדרה "Auf Wiedersehen, Pet" בתפקיד ג'וי צ'טרלי.
ב-2001 זכתה לשבחים על הופעתה במחזה "A Listening Heaven" מאת טורבן בטס (אנ') בתיאטרון "אדינבורו רויאל ליסאום". באותה שנה הייתה מועמד לפרס TMA לשחקנית הטובה ביותר.
ביוגרפיה > חיים אישיים

ב-5 באוקטובר 2002 נפטרה הוד בהוספיס בלונדון ממחלת הסרטן בגיל 59. היו לה אח ואחות מבוגרים ממנה, ליאם הוד ואיילה פרגוסון. היא גרה בפאונטיין רואד, סטוק ניוינגטון. זמן מה חייתה עם השחקן מרטין שו שאיתו ניהלה מערכת יחסים רומנטית. הוד לא הייתה נשואה ולא היו לה ילדים.