מוסא עבאדי
1944-1997

לאחר שחרור אזור ניס על ידי כוחות בעלות הברית, באוגוסט 1944, החל עבאדי לנהל את תהליך איחוד המשפחות. בעזרת הבישוף שכר משרד, שם בעזרת הכרטיסיות שהיו ברשותו והוכנו מראש, ניסה לאתר את ההורים או קרובי המשפחה של הילדים שהוסתרו, כדי להחזיר את הילדים לחיק משפחותיהם. לאחר כניעת גרמניה שבו חלק מהוריהם של הילדים. רוב ההורים ששרדו ניצלו במסתורים, בין היתר על ידי רשת המחתרת של ז'ורז' גארל ורשתות מחתרת אחרות, ומיעוטם היו בין היהודים ששבו ממחנות הריכוז במזרח אירופה. עבאדי מסר להורים או לקרובי המשפחה את הכתובות הנוכחיות של הילדים או מסר להם את הילדים בעצמו. ילדים שנותרו יתומים ולא נמצאו להם קרובי משפחה, הועברו לבתי ילדים של האוז"ה. עבאדי תיאר באחד הראיונות את תהליך איחוד המשפחות כתהליך קשה ומטלטל שסיפק מגוון רגשות מעורבים ; שמחה על איחוד המשפחות, כאב על ילדים שמשפחותיהם נספו בשואה, כאב עקב ילדים שלא רצו להפרד מהמשפחות שהסתירו אותם ולחזור להוריהם, כאב עצום של הפגישה עם אביהם של שני הילדים שנתפסו על ידי הנאצים ונספו בשואה, ואף תיסכול בשל תגובות קרובי משפחה שכעסו שילדיהם הוסתרו אצל משפחות "גויים".
ביוני 1945, התאחד עבאדי עם רוזנסטוק ששבה ממחנות הריכוז והצטרפה לעבאדי בניס. הוא מונה כמנהל פעילות או"זה בניס והיא חזרה לשמש כרופאה בקליניקה של אוז"ה. יחד המשיכו בפעילות הקשה של איחוד המשפחות. ב־1948 עזבו השניים את משרותיהם באוז"ה, עבאדי החל ללמד סטודנטים ספרות ושפה צרפתית כהכנה לאוניברסיטה ורוזנסוטק חזרה לפריז. היא לא חזרה לעסוק ברפואה מעשית אלא החלה לעבוד במשרות אדמניסרטיביות רפואיות במערכת הבריאות של פריז ומדי סוף שבוע הצטרפה לעבאדי בניס. בשנת 1956 עזב עבאדי את ניס, חבר לרוזנסטוק בפריז והפך למבקר תיאטרון, עיסוק בו החזיק כמעט עד מותו. משנת עד 1959 עד 1980 הגיש עבאדי תוכנית רדיו ברדיו הצרפתי הבינלאומי (אנ'). הוא ראיין מחזאים ושחקנים, חלקם ידועים וחלקם אלמונים שלימים התפרסמו, בין היתר בזכות הופעתם בתוכניתו. הוא היה נשיא המרכז הלאומי לתיאטרון (צר').
השניים נישאו בחתונה אזרחית ב-1959 ברובע השנים-עשר של פריז ובשנת 1989, בהיותם מעל גיל 70, נישאו בחתונה יהודית על ידי הרב הליברלי דניאל פרחי .
במשך שנים רבות שמרו בני הזוג על שתיקה ולא סיפרו את סיפורה של "רשת מרסל" באופן פומבי או פרטי, הן מהסיבה שחשבו שלא עשו יותר מהמוטל עליהם והן כי רצו להניח מאחריהם את כאב מאורעות המלחמה עבורם ועבור הילדים שניצלו. בתחילת שנות ה -90 החלו להתבקע סדקים בחומת השתיקה של בני הזוג. בשנת 1993 במהלך ראיון ברדיו על ספרו שזכה בפרס האקדמיה, נשאל עבאדי אם אכן הציל ילדים יהודים בזמן המלחמה והוא השיב בחיוב. את הראיון שמעה הגברת בטי קלוסקי - סביל -המזכירה הכללית של עמותת הילדים המוסתרים בצרפת. היא יצרה עימם קשר ואחרי מספר חודשי שכנוע, בספטמבר 1994, הסכימו השניים להתראיין לכתבה בעיתון של העמותה לילדים מוסתרים בצרפת (Les enfants Caches), באותה כתבה גם פורסמו חלק משמות הילדים שהוסתרו על ידי בני הזוג. בעקבות הכתבה בעיתון בה פורסמו שמותיהם של חלק מהילדים שהוסתרו, החלה תנועה של חיפוש ואיתור הילדים המוסתרים עצמם, שחלקם יצרו קשר עם בני הזוג. הכתבה כולל שמות הילדים מצויה בארכיון יד ושםבשנת 1995 בני הזוג מסרו גם עדות מוקלטת של 7 שעות לאנט וייביורקה (Annette Wieviorka), היסטוריונית צרפתית המתמחה בתחום השואה, לארכיון הווידאו של קרן פורטונוף של עדיות מהשואה באוניברסיטת ייל.( Fortunoff Video Archive for Holocaust Testimonies)
בשנת 1995 נערך בארמון לוקסנבורג שבפריז, כנס של ילדים מוסתרים בצרפת שם, בין היתר, סיפרו בני הזוג את סיפורם. במהלך הנאום שנשא עבאדי בפני הפורום הוא סיפק שלוש סיבות להחלטה לשבור את השתיקה. האחת כי בצרפת קיימת מגמה של הכחשת השואה וחשוב לספר את מה שהתרחש באמת, השנייה כי הרבה ילדים שניצלו היו צעירים מדי מכדי לזכור וחשוב להביא לידיעתם מה קרה והשלישית כי הגיעו לגיל בו הבינו שזמנם הולך ואוזל ועליהם להשאיר עדות למתרחש. הוא סיפר שהוא נשאל מה הניע אותם להסתכן, להיות מעורבים ולהציל אחרים, התשובה לדבריו נעוצה באפיזודה שחווה כשהיה שחקן ששחק בהצגה בניו יורק ; אחרי אחת ההצגות נכנס לחדר ההלבשה שלו אדם שהציג את עצמו כאנטואן דה סנט-אכזופרי כותב הספר "הנסיך הקטן" הודה לו על הערב המהנה והזמין אותו לשתות, הם יצאו יחד לפאב בברודוויי. במהלך השיחה שקלחה ביניהם, אמר הסופר המפורסם שהוא כל חייו מנסה לשבור שיאים ולאתגר את הגבולות שלו עצמו. עבאדי שאל כיצד אדם מאתגר את הגבולות שלו עצמו. הסופר, שהיה גם טייס מחונן ואמיץ, השיב כי הוא תמיד מנסה להגיע "אל מעבר לעננים". לכן, אמר עבאדי, לשאלה מדוע, אני משיב כי ניסינו להגיע "אל מעבר לעננים" כדי לעשות את מה שצריך להעשות. עבאדי בקש מאותם האנשים שהיו ילדים מוסתרים שלא יודו לו, אלא שיעזרו להעביר את המסר שעל כל האנשים לעשות ככל שניתן כדי לעזור לילדים מאוימים הנמצאים בסכנה, באשר הם נמצאים בכל רחבי העולם.