stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גוארנרי

גוארנרי (באיטלקית: Guarneri) הוא שמה של משפחת בוני כינורות ידועי-שם מקרמונה שבאיטליה במאות ה-17 וה-18, שמעמדה נחשב שווה-ערך למעמדן של המשפחות אמאטי וסטרדיווארי.
אנדראה גוארנרי (1626 בקירוב - 7 בדצמבר 1698) היה שוליה בסדנה של ניקולו אמאטי מ-1641 עד 1646, וחזר לייצר כינורות לאמאטי בין השנים 1650 עד 1654. הכלים המוקדמים שלו מבוססים בדרך כלל על תבנית ה"גראנד אמאטי", אך חותרים להשיג את התחכום שאפיין את הכלים של אמאטי עצמו. אנדראה גוארנרי ייצר כמה ויולות משובחות, שבאחת מהן ניגן ויליאם פרימרוז.
שניים מבניו של אנדראה הלכו בדרכי אביהם:
פייטרו ג'ובאני גוארנרי (18 בפברואר 1655 - 26 במרץ 1720), נודע בשם פייטרו דה מנטובה, כדי להבדיל בינו לבין אחיינו, פייטרו גוארנרי. פייטרו ג'ובאני עבד בסדנת אביו מסביבות 1670 עד נישואיו ב-1677. הוא השתקע בשנת 1683 במנטובה, שם עבד הן כנגן והן כבונה כינורות. הכלים שבנה משובחים בדרך כלל מאלה של אביו, אבל הם נדירים, משום שהיה עליו לחלוק את זמנו בין שני עיסוקים. יוזף סיגטי ניגן באחד מכליו.
בנו הצעיר של אנדראה, ג'וזפה ג'ובאני בטיסטה גוארנרי (25 בנובמבר 1666–1739 או 1740), שנודע בכינוי "פיליוס אנדראה" (בנו של אנדראה) הצטרף לעסק של אביו בקרמונה וירש אותו ב-1698. הוא נחשב לאחד הגדולים בין בוני הכינורות, אף כי נדרש ממנו מאמץ בעמידה בתחרות עם אנטוניו סטרדיווארי, נוכחות שנתנה אותותיה לכל אורך הקריירה שלו. משנת 1715 בקירוב נעזר בבניו, וכנראה גם בקרלו ברגונצי.
ג'וזפה ג'ובאני בטיסטה היה אביהם של עוד שני בוני כלי קשת:
פייטרו גוארנרי (פייטרו דה ונציה) (14 באפריל 1695 - 7 באפריל 1762), שלא שבע נחת, משום מה, מחייו בקאזה גוארנרי, עזב את קרמונה לצמיתות בשנת 1718, ובסופו של דבר השתקע בוונציה. כאן מיזג את טכניקות קרמונה של אביו עם הטכניקות הוונציאניות, ואפשר שעבד עם דומניקו מונטניאנה וקארלו טונוני. התוויות המקוריות הראשונות שלו מוונציה מופיעות החל ב-1730. הכלים שבנה נדירים ויקרי-ערך לא פחות מאלה של אביו ודודו. באחד מן הצ'לי שלו ניגנה ביאטריס האריסון.
ברתולומאו ג'וזפה גוארנרי (דל ג'זו), שנודע גם בשם ג'וזף (21 באוגוסט 1698 - 17 באוקטובר 1744), נקרא גדול בוני הכינורות מאז ומעולם. ג'וזפה מכונה "דל ג'זו" משום שבתוויות הכלים שלו משולבות תמיד האותיות I.H.S.(יוטא-אטה-סיגמה) וצלב קתולי. הכלים שבנה נבדלו משמעותית מן המסורת המשפחתית, בסגנון ייחודי לו לבדו. רק סטרדיווארי נחשב לעולה עליו, ויש הרואים בגוארנרי את הראשון בשניים. הכלי החביב על וירטואוז הכינור המפורסם ניקולו פגניני, "איל קאנונה גוארנריוס" היה כינור גוארנרי דל ג'זו משנת 1743. כינור גוארנרי דל ג'זו המכונה "לורד וילטון", שנבנה בשנת 1742, היה בבעלותו של יהודי מנוחין. עוד כנרים בעלי "דל ג'זו" במאה ה-20 היו ארתור גרומיו, יאשה חפץ, אייזק שטרן והנריק שרינג. כינור גוארנרי דל ג'זו משנת 1720 נמצא כיום בידי הכנר הראשי של התזמורת הסימפונית ראשון לציון, אקרט לורנצן, שקיבל אותו בהשאלה מיהודה זיסאפל.
תולדות משפחת גוארנרי מוטלות בספק-מה. מקור אחד לשושלת גוארנרי אומר כי "ייתכן שג'וזפה דל ג'זו ופייטרו דה ונציה היו דודנים ולא אחים, ואפשר שפייטרו דה ונציה היה בנו של פייטרו דה מנטובה".
הערות שוליים

↑  תוכניית "קאמרי בצהרי שישי", 15 באוקטובר 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 119355140  VIAF: 819883   WorldCat (עם VIAF): 819883
גוארני (כדורגל)

גוארני הוא מועדון כדורגל ברזילאי המייצג את העיר קמפינס שבברזיל. המועדון משחק בסרייה ב' שהיא הליגה השנייה בברזיל.
המועדון הוקם בשנת 1911 ושיחק באליפות סאו פאולו. במהלך השנים הוא לא זכה אף פעם באליפות סאו פאולו. בשנת 1978 הוא זכה באליפות ברזיל. בעקבות כך, הוא העפיל לגביע ליברטדורס 1979 והגיע לרבע הגמר.
במסגרת הארצית המועדון שיחק שנים רבות בליגה הבכירה.
כדורגלנים מפורסמים

ברזיל קארקה
ברזיל אאילטון
ברזיל מרסיו אמורוזו
ברזיל סוני אנדרסון
ברזיל ז'ונאס
גביע המדינה בכדוריד

| --- | --- |

 שם מלא:  גביע המדינה בכדוריד
 כינוי:  גביע ווינר בכדוריד
 תחום:  כדוריד
 ארגון:  איגוד הכדוריד בישראל
 מדינות:  ישראל
 תקופת הפעילות:  1958–הווה (כ־66 שנים)
 אלופה נוכחית:  א.ס. רמת השרון (2023/2024)
 מירב הזכיות:  הפועל ראשון לציון (16)
 מפעל מקביל:  ליגת העל בכדוריד
 מפעל נמוך:  גביע איגוד השופטים בכדוריד
גביע המדינה בכדוריד הוא המפעל השני בחשיבותו לכדוריד בישראל, אחרי ליגת העל בכדוריד. המפעל הוא תחרות הגביע הרשמית של ישראל בענף הכדוריד, בניהול וארגון של איגוד הכדוריד בישראל.
השיטה

משחקי המפעל משוחקים בשיטת נוקאאוט, כאשר המנצחת עולה לשלב הבא והמפסידה מודחת מהמפעל. במפעל משתתפות כל קבוצות הכדוריד הרשומות בליגת העל בכדוריד. במפעל 4 סיבובים סה"כ: סיבוב ראשון, רבע גמר, חצי גמר וגמר.
גביעים לפי קבוצה

| מקום | קבוצה | זכיות | סגנויות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | הפועל ראשון לציון | 16 | 9 |
| 2 | מכבי ראשון לציון | 12 | 12 |
| 3 | הפועל רמת גן | 8 | 6 |
| 4 | הפועל רחובות | 6 | 6 |
| 5 | אס"א תל אביב | 5 | 3 |
| 6 | מכבי תל אביב | 3 | 4 |
| 7 | מכבי פתח תקווה | 2 | 2 |
| 8 | הפועל אשדוד | 2 | 0 |
| 9 | מכבי רמת גן | 1 | 4 |
| 10 | הפועל הרצליה | 1 | 2 |
| 10 | עירוני רחובות/מכבי רחובות | 1 | 2 |
| 11 | מכבי ארזים רמת גן | 1 | 1 |
| 11 | מכבי רעננה | 1 | 1 |
| 14 | הפועל פתח תקווה | 0 | 4 |
| 15 | א.כ. נס ציונה | 0 | 1 |
| 15 | מ.כ. חולון | 0 | 1 |
|  | א.ס. רמת השרון | 1 | 1 |
סטטיסטיקה אישית > השחקנים המעוטרים ביותר

| דירוג | שחקן | שנות הופעה בגמר | הופעות בגמר | זכיות |  % הצלחה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | עידן מימון | 2016 - 1991 | 17 | 12 | 70.6% |
| 2 | ז'ניה ספצ'וק | 2002 - 1991 | 11 | 10 | 91% |
| 3 | אליעזר מרקוביץ' | 1982 - 1981, 1976 - 1964 | 8 | 8 | 100% |
| 4 | יוסי קלוז'ני | 1977 - 1964 | 9 | 8 | 89% |
| 5 | מישה יוסיפוביץ' | 1988 - 1979 | 9 | 8 | 89% |
| 6 | שלום כהן | 1997 - 1987 | 11 | 8 | 73% |
| 7 | דורון דיין | 2001 - 1987 | 11 | 8 | 73% |
| 8 | יואב נאמן | 2019 - 2003 | 13 | 8 | 61.5% |
| 9 | מישה לוין | 2010 - 1996 | 8 | 7 | 73% |
| 10 | לייזי ורד | 1998 - 1987 | 9 | 7 | 78% |
| 11 | חיים רון | 1990 - 1980 | 10 | 7 | 70% |
| 11 | אלון לוי | 1997 - 1987 | 10 | 7 | 70% |
| 11 | דוד עמר | 2008 - 1987 | 10 | 7 | 70% |
| 11 | וובה זייקמן | 2006 - 1994 | 10 | 7 | 70% |

במודגש שחקנים פעילים
סטטיסטיקה אישית > המאמנים המעוטרים ביותר

| דירוג | מאמן | קבוצות | הופעות בגמר | זכיות |  % הצלחה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | איגור ביאליק | הפועל רחובות (2), הפועל ראשון לציון (4) | 8 | 6 | 75% |
| 2 | חיים ארנון | הפועל רמת גן | 3 | 3 | 100% |
| 3 | יעקב סנדלר (הרוסי) | מכבי פתח תקווה, הפועל רחובות, מכבי ראשון לציון | 4 | 3 | 75% |
| 4 | קובי מימון | הפועל ראשון לציון (2), אס"א תל אביב (1) | 4 | 3 | 75% |
| 5 | ישראל ברנר | הפועל רמת גן, מכבי ארזים רמת גן, אס"א תל אביב | 4 | 3 | 75% |
| 6 | גלעד מאור | מכבי ראשון לציון, א.כ. נס ציונה | 6 | 3 | 50% |
גבעת הערלות

גִּבְעַת הָעֲרָלוֹת היא גבעה באזור מזרח יריחו שנקברו בה ערלות עם ישראל לאחר ברית המילה בגלגל בכניסה לארץ, על פי ספר יהושע. גבעת הערלות ממוקמת בסמוך לגלגל יריחו.
חגי בן-ארצי הציע לזהות את גבעת הערלות עם גבעה בולטת המצויה בין דיר חג'לה ובין קסר אל-יהוד.
היסטוריה

עם ישראל קברו את ערלותיהם בגבעה לאחר שנימולו על ידי יהושע בן נון, לפי מדרש סדר עולם, בי"א בניסן ב'תפ"ט. ישנם מדרשי אגדה שלפיהם הגבעה נוצרה מערלות אלו ומעפר קבורתן, ומכאן נגזר שמה. מאידך, על פי רד"ק, רלב"ג, אברבנאל והמצודות, שם הגבעה נגזר מכך שערלות עם ישראל נקברו עליה, אך הגבעה הייתה קיימת קודם לכן.
הערות שוליים

↑  ספר יהושע, פרק ד', פסוק י"ט
ספר יהושע, פרק ה', פסוק ג'
↑  חגי בן-ארצי, הַגִלְגָּל - מקומה ההיסטורי ומיקומה הגאוגרפי, באתר "תרבות ומורשת יריחו".
↑  סדר עולם רבה, פרק יא.
↑  ויקרא רבה, פרשה כ"ה, פסקה ז'.
↑  פרקי דרבי אליעזר, פרק כט.
↑  רד"ק יהושע ה ג
↑  רלב"ג יהושע ה ג
↑  אברבנאל יהושע ה ג
↑  מצודות דוד יהושע ה ג
גבעת הנסון (אנטארקטיקה)

ערך זה עוסק בגבעה בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 גובה:  900 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  63°35′00″S 58°49′00″W﻿ / ﻿63.5833°S 58.8167°W﻿ / -63.5833; -58.8167
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהגבעת הנסון(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהגבעת הנסון(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיגבעת הנסון(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיגבעת הנסון
 
גבעת הנסון (באנגלית: Hanson Hill) היא גבעה מכוסה שלג, הממוקמת בחצי האי טריניטי, באזור ארץ גרהאם של חצי האי האנטארקטי, שבאנטארקטיקה.
לגבעת הנסון שתי פסגות, האחת בדרום הגבעה, והשנייה בצפון הגבעה.
שיא גובהה של גבעת הנסון 900 מטרים מעל פני הים.
גבעת הנסון ממוקמת 7 קילומטרים דרומית-מזרחית מכף רוקמורל;
גבעת הנסון ממוקמת 3 קילומטרים מערבית - צפון-מערבית מגבעת זנוגה.
היסטוריה > מיפוי הגבעה

הגבעה מופתה לראשונה, באופן גס, במרץ 1838, על ידי המשלחת הצרפתית השנייה לאנטארקטיקה, בפיקודו של ז'ול דומון ד'אורוויל.
היסטוריה > מקור השם

המשלחת הצרפתית לא נתנה לגבעה שם.
בשנת 1946, סקר שטחי חסות איי פוקלנד (FIDS) ניסה לאתר (בלא הצלחה), לשון יבשה שגילה ד'אורוויל, לה הוא קרא "כף ת'אנארון" (קאפ ת'אנארון - Cap Thanaron). מאחר שהסקר לא גילה את הכף, ומתוך כבוד לד'אורוויל - ורצון לשמר את השם שנתן - בשנת 1948, הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה (UK-APC), קראה לגבעה בשם "גבעת ת'אנארון" (Thanaron Hill).
לימים התגלתה הכף (אותה גילה ד'אורוויל), והיא נקראת כיום "נקודת תאנארון".
בשנת 1963 החליטה הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה, לקרא לגבעה על שם תומאס א. הנסון (Thomas A. Hanson), שהיה סוקר מטעם סקר שטחי חסות איי פוקלנד, ששירת בתחנת המחקר מפרץ התקווה (מפרץ הואופ), בין השנים 1957–1959.
ג'ין וולף

| --- | --- |

ג'ין וולף, 2005
 לידה:  7 במאי 1931 ניו יורק, ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  14 באפריל 2019 (בגיל 87) פאוריה, אילינוי, ארצות הברית 
 שם לידה:  Gene Rodman Wolfe 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  St. Mary's Cemetery 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת יוסטון, אוניברסיטת טקסס A&M, תיכון לאמאר, מיזורי 
 שפות היצירה:  אנגלית אמריקאית, אנגלית 
 סוגה:  מדע בדיוני, פנטזיה 
 יצירות בולטות:  ספר השמש החדשה 
 תקופת הפעילות:  1966–2019 (כ־53 שנים)
 הושפע מ:  אדגר רייס בורוז, ג'. ר. ר. טולקין, צ'ארלס דיקנס, הרמן מלוויל, ג'פרי צ'וסר, חורחה לואיס בורחס, מרסל פרוסט, William Hope Hodgson, ג'יימס ג'ויס, ר. א. לפרטי, ג'ורג' אורוול, רודיארד קיפלינג, ג. ק. צ'סטרטון, ה.פ. לאבקרפט, לואיס קרול, ארתור קונאן דויל, ג'ק ואנס, ורנור וינג'י, ולדימיר נבוקוב, הרברט ג'ורג' ולס 
 פרסים והוקרה:  פרס נבולה לנובלה הטובה ביותר (1973)  פרס עולם הפנטזיה למפעל חיים (1996)  פרס אולם הפנטזיה לאוסף הטוב ביותר (1989)  הפרס לזכר אדוארד אלמר סמית' (1989)  פרס לוקוס לנובלה (2005)  פרס גרנד מאסטר של דיימון נייט (2013)  פרס עולם הפנטזיה לרומן הטוב ביותר (2007)  פרס גיגמש (1990)  היכל התהילה של המדע הבדיוני והפנטזיה (2007)  פרס לוקוס לנובלת פנטזיה (1987)  פרס לרומן מדע בדיוני על שם ג'ון וו. קמפבל (1984)  פרס נבולה לרומן הטוב ביותר (1981)  פרס לוקוס לנובלה (1974)  פרס אפולו (1985)  פרס עולם הפנטזיה לרומן הטוב ביותר (1981)  פרס אוגוסט דרלת' (1983)  פרס לוקוס לנובלת פנטזיה (1982)  פרס לוקוס לנובלת פנטזיה (1983)  Rhysling Award 
 
ג'ין וולף (באנגלית: Gene Wolfe;‏ 7 במאי 1931 - 14 באפריל 2019) היה סופר מדע בדיוני ופנטזיה ומהנדס מכונות אמריקאי. יצירתו החשובה ביותר היא מחזור "ספר השמש החדשה" (נקרא גם "מחזור אוּרת'" ו"המחזור הסולארי"), סדרה בת ארבעה ספרים, ספר נוסף ומספר נובלות המתרחשים באותו עולם. סדרה זו זכתה בפרס נבולה. סופרת המדע הבדיוני אורסולה לה-גווין כינתה אותו "הרמן מלוויל שלנו", ניל גיימן טען בחייו של וולף שהוא "הסופר החי הטוב ביותר. נקודה." והוא הושווה גם לחורחה לואיס בורחס, לצ'ארלס דיקנס, לוויליאם שייקספיר ולג'יימס ג'ויס, מחבר יוליסס. ב-2013 היה הסופר ה-29, שזכה בפרס ה"גרנד מאסטר" (הקרוי החל מ-2002 פרס דיימון נייט), פרס מפעל חיים, המחולק החל מ-1975 לסופר מדע בדיוני אחד, פעם בשנה או שנתיים, לצדו של טקס חלוקת פרס נבולה.
תולדות חייו

וולף נולד למשפחה קתולית בניו יורק והוא החזיק באמונה הקתולית, שהשתקפה בספריו. הוא למד הנדסת מכונות באוניברסיטת טקסס A&M ובמקביל החל לחבר ולפרסם סיפורים קצרים ונובלות מדע בדיוני. לפי תיאוריו הוא התמיד מאז בכתיבה יומיומית של לפחות שעה ביום בכל יום. לאחר שתי שנות לימוד עזב את האוניברסיטה ונלחם כחייל במלחמת קוריאה. לאחר מכן השלים את לימודיו באוניברסיטת יוסטון והיה למהנדס מכונות. שיא קריירה זו היה כאשר פיתח את המכונה לייצור החטיף פרינגלס.
בשנים אלה התכתב עם ג'ון רונלד רעואל טולקין, במסגרת התכתבות זו החליט שלא להמציא שפה, כפי שעשה טולקין, אלא להשתמש במילים נידחות ומשלבי-דיבור היסטוריים על מנת ליצור את האווירה הנדרשת לו.
ב-1970 פרסם את הרומן הראשון שלו, "Operation Ares" וב-1972 פרסם את הספר "ראשו החמישי של קרברוס", שהיה מועמד לפרסי נבולה והוגו. בין 1980 ל-1983 פרסם את ארבעת כרכי הטטרלוגיה "ספר השמש החדשה" ("צל המענה", "טופר המפשר", "חרב הליקטור" ו"מצודת האוטרך"). בשנת 1980 פרסם גם את ספר הסיפורים "האי של ד"ר מוות וסיפורים אחרים; וסיפורים אחרים", הסיפור "המוות של ד"ר איילנד (אי)" מתוכו זכה בפרס נבולה. בשנים אלה ביסס את סגנונו הייחודי, ששילב חשיבה טכנולוגית ומדעית עם שפה ספרותית ומיתולוגיה עשירה בביטויים ייחודיים ומילים נשכחות באנגלית, לטינית, עברית, יוונית ושפות נוספות.
ב-1978 כתב את הפואמה "The computer iterates the Greater Trumps", הסובבת סביב נושא עשרים ושניים קלפי טארוט. על פואמה זו זכה בפרס ריזלינג.
ב-1982 כתב את "טירת האוטר" וב-1987 פרסם את "אוּרת' של השמש החדשה", שהשלים ופתר חידות רבות בסדרת השמש החדשה, להנאת מעריציו הרבים. בשנת 1994 יצא לאור הספר "Lexicon Urthus: A Dictionary for the Urth Cycle", ספר שנכתב על ידי מעריצים כלקסיקון לעולם שיצר וולף בסדרה זו. הסדרה אף זכתה למחקר אקדמי שיצא בספר "Attending Daedalus: Gene Wolfe, Artifice, and the Reader" בהוצאת אוניברסיטת ליברפול.
בין 1993 ו-1996 כתב את ארבעת ספרי סדרת "השמש הארוכה" ובין השנים 1999 ו-2001 יצאו לאור ספרי סדרת "השמש הקצרה".
וולף התגורר עם אשתו רוזמרי בפרבר של שיקגו. נפטר ב-14 באפריל 2019.
סגנונו

אף על פי שוולף סווג כסופר מדע בדיוני, אופי כתיבתו, סגנונה ותכניה השתרעו הרחק ממגבלות הסוגה ושילבו מיתולוגיה, תאולוגיה ותובנות על פילוסופיה, היסטוריה, ארכאולוגיה וספרות ששולבו בעולמות הייחודיים פרי דמיונו והמצאתו.
רבים מסיפוריו הובאו כדיווחים בגוף ראשון ובשפה עשירה אופיינית. במהלך סיפוריו זרע וולף חידות רבות, רובן נפתרו במסגרת הסיפור, פעמים רבות באופן מפתיע ומקורי, אך חלקן נותרו פתוחות והיוו כר נרחב לדיונים ותאוריות מעריצים (כבר בראשית ימי האינטרנט, ב-1996, נוצר פורום אינטרנטי לדיון ביצירותיו המכיל אלפי דיונים).
וולף תיאר עצמו לעיתים כ"מתורגמן" של כתבי יד שהגיעו אליו (מן העתיד) בשפה לא מוכרת ועל כן הוא "נאלץ" לתרגמם לאנגלית של המאה ה-20 ולהמציא לצורך כך מילים וביטויים. למשל ב"הערה למתרגם" בשולי "צל המענה" כתב וולף לגבי מספר נושאים שהמחבר הדובר בספר בגוף ראשון, סווריאן, אינו יודע או אינו מבחין בנושאים מסוימים ועל כן וולף, המתרגם, נאלץ להותיר את הקורא בחוסר ביטחון לגבי פרטים מסוימים.
עורך אתר המדע הבדיוני הישראלי בלי פאניקה כתב עם צאת התרגום של "צל המענה" לעברית: "הוא [וולף] כותב פרוזה כבדה ועשירה במשמעויות, והמסע ביצירתו תובעני ודורש קשב ספרותי רב אל המהלכים ההולכים ונטווים ביד מיומנת." במקום אחר נכתב: "אפשר לחשוב על סיפור של וולף כעל ציור של אֵשֶר שבו החללים שאינם מצוירים מהווים ציור בפני עצמו, ציור שנוצר באופן עקיף מתוך הנוכחות של הציור ה'מקורי'."
חיבוריו העיקריים > רומנים וסדרות

Operation Ares (1970)
The Fifth Head of Cerberus (1972) - ראשו החמישי של קרברוס
Peace (1975)
The Devil in a Forest (1976)
The Book of the New Sun - ספר השמש החדשה
The Shadow of the Torturer (1980) - צל המענה, יצא בהוצאת אופוס, 2004, עברית: ורד טוכטרמן
The Claw of the Conciliator (1981) - טופר המפשר, יצא בהוצאת אופוס, 2004, עברית: ורד טוכטרמן
The Sword of the Lictor (1982) - חרב הליקטור
The Citadel of the Autarch (1983) - מצודת האוטרך
Free Live Free (1986)
The Urth of the New Sun (1987) - אוּרת' של השמש החדשה
The Soldier series
Soldier of the Mist (1986)
Soldier of Arete (1989)
Soldier of Sidon (2006)
There Are Doors (1988)
Castleview (1990)
Pandora, By Holly Hollander (1990)
The Book of the Long Sun - ספר השמש הארוכה
Nightside the Long Sun (1993)
Lake of the Long Sun (1994)
Caldé of the Long Sun (1994)
Exodus From the Long Sun (1996)
The Book of the Short Sun - ספר השמש הקצרה
On Blue's Waters (1999)
In Green's Jungles (2000)
Return to the Whorl (2001)
Latro in the Mist (2003) - omnibus collection of Soldier of the Mist and Soldier of Arete
The Wizard Knight
The Knight (2004)
The Wizard (2004)
Pirate Freedom (2007)
An Evil Guest (2008)
The Sorcerer's House (2010)
Home Fires (בדפוס, 2011)
The Land Across (בדפוס, טרם נקבע תאריך)
חיבוריו העיקריים > אוספי סיפורים

The Island of Doctor Death and Other Stories and Other Stories (1980)
Gene Wolfe's Book of Days (1981)
The Wolfe Archipelago (1983)
"Death of the Island Doctor" (1983)
"The Island of Doctor Death and Other Stories" (1970)
"The Death of Dr. Island" (1973)
"The Doctor of Death Island" (1978)
Plan(e)t Engineering (1984)
Bibliomen (1984)
Storeys from the Old Hotel (1988)
Endangered Species (1989)
Castle of Days (1992)
The Young Wolfe (1992)
Strange Travelers (2000)
Innocents Aboard (2004)
Starwater Strains (2005)
The Best of Gene Wolfe (2009) - המיטב של ג'ין וולף
חיבוריו העיקריים > ספרונים

At the Point of Capricorn (1983)
The Boy Who Hooked the Sun (1985)
Empires of Foliage and Flower: A Tale From the Book of the Wonders of Urth and Sky (1987)
The Arimaspian Legacy (1988)
Slow Children at Play (1989)
The Old Woman Whose Rolling Pin is the Sun (1991)
The Case of the Vanishing Ghost (1991)
The Grave Secret (1991)
Talk of Mandrakes (2003)
Christmas Inn (2005)
Strange Birds (2006)
Memorare (2008)
חיבוריו העיקריים > פרסומים נוספים

The Castle of the Otter (1982) (Castle of Days חלק מסדרת "השמש החדשה", כלול גם באוסף)
Letters Home (1991) (אוסף מכתבים לאמו, שעה שהיה חייל במלחמת קוריאה)
A Walking Tour of the Shambles (עם ניל גיימן) (2002)
Shadows of the New Sun: Essays (2007)
ספרים אודותיו

The Wizard Knight Companion: A Lexicon for Gene Wolfe's The Knight and The Wizard: Michael Andre-Driussi (Sirius Fiction, 2009, ISBN 978-0964279537), a dictionary of words and names from Wolfe's The Wizard Knight novels
Lexicon Urthus: Michael Andre-Druissi (Sirius Fiction, 1994, ISBN 0-9642795-9-2), a dictionary of the archaic words used by Wolfe in The Book of the New Sun
The Long and the Short of It: More Essays on the Fiction of Gene Wolfe: Robert Borski (iUniverse, Inc., 2006, ISBN 978-0595386451)
Solar Labyrinth: Exploring Gene Wolfe's "Book of the New Sun": Robert Borski (iUniverse, Inc., 2004, ISBN 978-0595317295)
Attending Daedalus: Gene Wolfe, Artifice, and the Reader: Peter Wright (Liverpool University Press, 2003, ISBN 0-85323-818-9): Study of The Book of the New Sun and The Urth of the New Sun
Shadows of the New Sun: Wolfe on Writing / Writers on Wolfe: Peter Wright (Liverpool University Press, 2007, ISBN 978-1846310584)
Strokes: John Clute (Serconia Press, 1988, ISBN 0-934933-03-0)
הערות שוליים

↑  מוזכר על עטיפות הספרים
↑  ריאיון לפטריק או'ריילי
↑  נועה מנהיים, העתיד על פי בורחס, באתר ynet, 13 בינואר 2004
↑  ריאיון עם מייקל סנוויק
↑  The Book of the New Sun: science fiction's Ulysses? באתר הגרדיאן
↑  רשימת זוכי הפרס החל מ-1975
↑  אוטוביוגרפיה קצרה
↑  ריאיון עם וולף
↑  על ההתכתבות של וולף עם טולקין וקטעי מכתבים
↑  ISBN 978-0964279599
↑  דף גישה לדיונים
↑  ביקורת על "צל המענה" אתר בלי פאניקה
↑  ביקורת על "ספר השמש הארוכה, אתר בלי פאניקה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304583005171  PLWABN: 9810673550105606  BIBSYS: 97049116  BNE: XX1723607  BnF: cb119293488 (data)  CiNii: DA14562177  GND: 129353000  ICCU: CFIV002679  ISNI: 0000 0001 0924 7382  LCCN: n79117035  NDL: 00461319  NKC: xx0000826  NLA: 35351783  NLG: 275177  NLK: KAC201113752  NSK: 000001193  NTA: 069914516  RERO: 02-A003983578  SELIBR: 337895  SUDOC: 027199096  Trove: 922104  VIAF: 92193245   WorldCat (עם VIAF): 92193245
ג'ורג' ארתור פריפ

| --- | --- |

 לידה:  13 ביוני 1813 בריסטול, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  17 באוקטובר 1896 (בגיל 83) לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 מקום קבורה:  בית הקברות הייגייט 
 
ג'ורג' ארתור פריפ (באנגלית: George Arthur Fripp‏; 13 ביוני 1813 – 17 באוקטובר 1896) היה צייר צבעי מים בריטי. הוא היה נכדו של האמן ניקולס פוקוק ואחיו של הצייר אלפרד דאונינג פריפ. אחיינו היה האמן הנרי צ'ארלס אינס פריפ.
ביוגרפיה

פריפ נולד והתחנך בבריסטול, ברמינגהאם ולימינגטון. הוא לקח שיעורים בציורי שמן של ג'יימס בייקר פיינה, והוצג לראשונה באגודת האמנים של בריסטול בשנת 1832. בשנת 1834 ליווה את האמן ויליאם ג'יימס מולר בסיור רישומים באירופה, והפיק עבודות שהציג אחר כך באקדמיה המלכותית מ־1838. באותה תקופה הכיר את הצייר דייוויד קוקס בבירמינגהם.
בשנת 1841 הציג בחברה הוותיקה של ציירי צבעי מים, והיה עמית באותה שנה, וחבר מלא בשנת 1845, ומזכיר האגודה בשנים 1848–1854. הוא התפרסם בזכות צבעי המים שלו, בעיקר נוף בריטי.
הוא התחתן עם מרי פרסיבל בשנת 1846. שניים מתוך שנים עשר מילדיהם הפכו גם הם לאמנים: צ'ארלס אדווין פריפ, גרפיקאי, ותומאס פריפ, צייר מים בקנדה.
פריפ נפטר בהמפסטד, לונדון, באוקטובר 1896.
הוא קבור בחלק המזרחי של בית הקברות הייגייט בצפון לונדון.
גלריה

באלפים האיטלקים
מונט בלאן
טיוולי
עמק נהר אבנון
אקוודוקט בשמפיין
הערות שוליים

↑  Francis Greenacre. "Fripp, George Arthur (1813–1896)", (Oxford Dictionary of National Biography, Oxford University Press, 2004 – accessed 13 June 2007)
↑  Stuart Thompson, George A. Fripp and Alfred D. Fripp, London, Walker's Galleries, 1900
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 6703 6906  LCCN: nr00019439  RKD: 29545  SNAC: w6185ktk  TePapa: 803  ULAN: 500020925  VIAF: 9684133   WorldCat (עם VIAF): 9684133
גואריקו

גואריקו (בספרדית: Guárico) היא אחת מ-23 המדינות המרכיבות את ונצואלה. המדינה, הנמצאת בצפון ונצואלה, גובלת בקרבובו, בארגואה ובמירנדה בצפון, באנסואטגי במזרח, בבוליבר ובאפורה בדרום ובברינס ובקוחדס במערב.
המדינה משתרעת על שטח של 64,986 קילומטרים רבועים. במדינה מתגוררים 747,739 תושבים (נכון ל-2011). בירתה היא סן חואן דה לוס מורוס והעיר הגדולה ביותר בה היא קלבוסו.
היסטוריה

הספרדים הגיעו לאזור במאה ה-16, כבשו אותו והוא נותר בשליטתם עד המאה ה-19.
במהלך מלחמת העצמאות של ונצואלה התקיימו מספר קרבות חשובים בשטחי המדינה של היום. לאחר המלחמה, בשנות ה-20 של המאה ה-19, האזור צורף לרפובליקת קולומביה הגדולה ולאחר שזו התפרקה ב-1830 האזור הועבר לוונצואלה. ונצואלה חולקה לפרובינציות והאזור הפך להיות חלק מפרובינציית קראקס. ב-1848 נוצרה פרובינציית גואריקו. מקור השם הוא בנהר גואריקו הזורם באזור.
בשנת 1864, לאחר המלחמה הפדרלית, הפכה ונצואלה למדינה פדרלית והאזור הפך למדינת גואריקו שבירתה הייתה קלבוסו. ב-1874 הבירה הועברה לאורטיס.
ב-1881 המדינה אוחדה עם עוד מספר מדינות באזורה ל"מדינת מירנדה הגדולה", אך זו פורקה למרכיבותיה ב-1899.
בשנת 1934 הועברה בירת המדינה לסן חואן דה לוס מורוס.
כלכלה

כלכלת גואריקו מתבססת על חקלאות, הכוללת בין היתר גידול אורז, תירס ודורה, הפקת נפט, גידול מקנה וכרייה.
ג'ורג' ארנאלד

| --- | --- |

 לידה:  1763 ברקשייר, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  21 בנובמבר 1841 (בגיל 78 בערך) לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  ריאליזם 
 
ג'ורג' ארנאלד (באנגלית: George Arnald ‏; 1763 – 21 בנובמבר 1841) היה צייר בריטי שהתמחה בנופים, כולל תצוגות טופוגרפיות. הוא ידוע בעיקר בזכות הציור המהולל שלו המתאר את קרב הנילוס.
ביוגרפיה

ג'ורג' ארנאלד נולד בשנת 1763. בבדפורשייר או בברקשייר.
יש מעט מידע על שנותיו הראשונות, אך מאמינים שהוא החל את חיי העבודה שלו כמשרת בית לפני שפנה ללימודי האמנות. הוא היה תלמידו של צייר הנוף והחרט ויליאם פת'ר (בערך 1738–1821).
ארנאלד הציג לראשונה באקדמיה המלכותית ב-1788, ובסופו של דבר הוצגו שם 176 יצירות. הוא גם הציג 63 עבודות במוסד הבריטי. הוא נבחר כחבר עמית באקדמיה המלכותית ב-5 בנובמבר 1810, אך מעולם לא התקבל לחברות מלאה. בשיחה עם סר ג'ורג' בומונט, שהיה בעל השפעה בהקמת המוסד הבריטי והגלריה הלאומית, ויליאם וורדסוורת' קונן על חוסר ההשכלה של ארנאלד, וקבע שהוא "... היה צייר טוב יותר, אילו הגאונות שלו הייתה מובילה אותו לקרוא יותר בחלק המוקדם של חייו... אינני חושב שניתן להצטיין בציורי נוף ללא תמיכת חזקה של הרוח הפואטית".
כנראה עבודתו הידועה והמוערכת ביותר הייתה חריגה מהנושא הרגיל שלו. הציור - "חורבן ל'אוריינט' בקרב על הנילוס, 1 באוגוסט 1798" הוא היצירה הימית הידועה היחידה של ארנאלד, והיה אחד מארבעה ציורים שהוזמנו תמורת 500 פאונד כל אחד במסגרת תחרות ציורים של המוסד הבריטי. הוא הוצג במוסד הבריטי בשנת 1827 וכעת הוא מוצג במוזיאון הימי הלאומי בגריניץ', לונדון. הוא מופיע בתור "תמונה בתוך תמונה" ביצירה של תומאס דוידסון, התלויה לצד דיוקנו המפורסם של לורד נלסון של מוואל אבוט בגלריה בבית החולים גריניץ'.
ארנלד היה חברו של הצייר ג'ון וארלי, ובשנים 1798 ו-1799 סיירו השניים יחד בוויילס. תלמידיו כללו את צייר הדיוקנאות הנרי ויליאם פיקרסגיל, שהפך לאקדמאי מלכותי מן המניין ואשר יושביו הבולטים כללו את ויליאם וורדסוורת', הדוכס מוולינגטון וסר רוברט פיל.
בנוסף לאיורים למספר ספרים, פרסם ארנאלד בעצמו אלבום ציורים של נהר המז, צרפת בשנת 1828. בשנת 1839 פרסם מאמר על ציור נוף בשמן, שהיה מאויר על ידי דיאגרמות שונות ועם שני ציורים מקוריים בשמן שצוירו על פי העקרונות המובאים במאמר.
ארנלד מת בפנטונוויל, לונדון ב-21 בנובמבר 1841.
אוספים

עבודתו של ארנלד מופיעה באוספים הכוללים את אוסף טייט, אוסף האקדמיה המלכותית לאמנויות, גלריית הדיוקנאות הלאומית, לונדון, והאוספים של אוניברסיטת ליאז' בבלגיה. התמונה של צבא קרומוול צועד לווינצ'סטר נמצאת במוזיאון העיר ווינצ'סטר.