stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לילונגווה
תחבורה > אוטובוסים

ישנם שירותי אוטובוסים סדירים מלילונגווה לבלנטייר, זומבה, קסונגו (אנ') ומזוזו. בנוסף גם אוטובוסים בינלאומיים לדרום אפריקה, זמביה וטנזניה זמינים מדי יום.
רשת הכבישים הראשית במלאווי כוללת את כביש M1 בציר צפון – דרום (M1), כביש הטבעת הפנימי של העיר, כביש הטבעת החיצוני, מסדרון נקאלה (חלק מהמעקף המערבי), כבישים רדיאליים וכביש הגישה לנמל התעופה הבינלאומי קאמוזו (KIA). כביש הטבעת הפנימי מתחבר לכביש M1 ולכבישים ראשיים אחרים המשרתים את אזורי המסחר/הניהול באזורי העסקים המרכזיים (CBD). כביש הטבעת החיצוני משרת את התנועה הקשורה לתעשייה ומונע מעבר כלי רכב כבדים דרך האזור הבנוי הראשי של העיר.
תחבורה > רכבת

יש שירות רכבות ללילונגווה. ממערב קו הרכבת סנה (אנ') עובר לכיוון זמביה, וממזרח קו הרכבת סנה עובר לסלימה.
השכלה

אוניברסיטת מלאווי נוסדה בשנת 1964.
בעיר ישנם 38 בתי ספר פרטיים ו-66 בתי ספר יסודיים ציבוריים עם סך של 103,602 תלמידים וכן 29 בתי ספר תיכוניים עם 30,795 תלמידים.
בלילונגווה נמצאת המכללה החקלאית והסמינר התאולוגי הבפטיסטי של מלאווי, מרכז הכשרה לכמרים בפטיסטים.
ספורט

בתחילת שנת 2017 נפתח האצטדיון הלאומי החדש בעיר בנפח של 40,000 מקומות ישיבה. האצטדיון נבנה בעזרת הלוואה של 70 מיליון דולר מממשלת הרפובליקה העממית של סין. האצטדיון נקרא: "האצטדיון הלאומי בינגו". אצטדיוני הכדורגל האחרים כוללים את אצטדיון סילבר, אצטדיון צ'יו ומגרש ננקאקה. הקבוצות הגדולות בלילונגווה הן Silver Strikers,‏ Civo Sporting,‏ Blue Eagles ו-Kamuzu Barracks.
כדורסל משחקים במספר מכללות ומוסדות פרטיים אחרים. תחומי ספורט נוספים בלילונגווה כוללים את איגוד הרוגבי הממוקם בעיר, עם מספר קבוצות שמתחרות ביניהן.
תיירות

השוק ברחוב מלנגלנגה תוסס מאוד. חנויות הודיות נמצאות בעיר העתיקה. מדרום מערב לעיר נמצא הר סלנג'מה, אזור העשיר במיני ציפורים. במורדות העליונים של הרי לילונגווטל ישנם אזורים עם יער גשם צפוף ושיחי פרוטיאה. אטרקציה תיירותית נוספת הם מכרזי הטבק. בין העיר העתיקה למרכז החדש, נמצא פארק חיות שבו חיים צבועים ותנינים.
ערים תאומות

זמביה לוסקה, זמביה
טאיוואן טאיפיי, טאיוואן
קדחת חוזרת אנדמית

| --- | --- |
 תחום:  מחלות זיהומיות 
 טיפול:  דוקסיציקלין 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  227272 
 MeSH:  D012061
 סיווגים
 ICD-11:  1C1J 
 
קדחת חוזרת אנדמית (הידועה בארץ בשם קדחת המערות, ובארצות אחרות בשם קדחת הקרציות או קדחת הרעב), היא מחלת חום שנגרמת על ידי חיידקים בסוג Borrelia במערכת Spirochaete, המועברים על ידי קרציות רכות בסוג Ornithodoros (משפחת Argasidae) במיקומים הגאוגרפיים הבאים: צפון אמריקה (קנדה וחלקים מסוימים במערב ארצות הברית), דרום אמריקה, אפריקה, אסיה והמזרח התיכון (כולל ישראל), ואירופה. יש להבדיל בין מחלה זו למחלה דומה בשם קדחת חוזרת מגפתית, המועברת לאדם באמצעות כיני גוף, שמיקומה הגאוגרפי הוא באפריקה ובדרום אמריקה. בישראל מועברת המחלה על ידי הקרצית Ornithodoros tholozani ועיקר התחלואה נגרמת על ידי החיידקים מהמינים: Borrelia recurrentis ו-Borrelia persica.
רקע

במערות שוררים תנאים מיקרו-אקלימיים המתאימים לקרציות, ובמיוחד בסוג Ornithodoros tholozani, האחראיות בישראל למחלה זו. הן מתחפרות בקרקע המערה או מסתתרות בין סדקיה, ולאחר שהן חשות באמצעות איבר מיוחד (אברון האלר - Haller's organ) שינוי בריכוז הפחמן דו-חמצני, הן יוצאות אל פני השטח, ונטפלות לכל פונדקאי בעל דם חם החודר לתחום מחייתן, כדי להיזון מדמו. לאחר ארוחה של מספר דקות, הן נושרות, מתחפרות בקרקע ומטילות ביצים. קרציות אלו נדבקות בחיידקים ממכרסמים שונים והן מעבירות את החיידקים לאדם במהלך העקיצה, באמצעות הרוק.
תסמינים קליניים

התסמינים הראשונים הם כאבי ראש עזים, כאבי שרירים, צמרמורות, כאבי מפרקים, חום גבוה, פעימות לב מוגברות, בחילות, הקאות ולעיתים אף הזיות.
בהמשך עלולה להופיע פריחה אדומה בפלג הגוף העליון ובגפיים. עוד עלולים להתפתח תסמיני צהבת וכבד וטחול מוגדלים. התסמינים עלולים להמשך בין שלושה לחמישה ימים ולהיעלם בפתאומיות, ואז לחזור אחרי כשבוע עד עשרה ימים במחזוריות קבועה (בקדחת חוזרת מגפתית, המועברת על ידי כינת הגוף, מתרחשת חזרה אחת בלבד ואילו בקדחת מערות, המועברת על ידי קרציות, עלולות להתרחש עד 10 חזרות של המחלה. מכאן למעשה נובע שמה). לאחר מכן האדם מחלים והגוף מפתח חסינות למחלה. הסיבה להתקפים החוזרים של המחלה, היא יכולת החיידקים לבצע שינוי בחלבון המעטפת שלו במהלך תהליך התרבותו ואי זיהויו על ידי נוגדני הגוף, תהליך שמוביל להתרבות החיידקים עד הגעתם למסה שבה מתרחש התקף נוסף.
חלק מהחולים עלול לפתח סיבוכים, כמו דלקת עיניים, התקפי גנחת הסימפונות והופעת פריחה אדומה בכל הגוף. דלקת עלולה לפגוע אף במוח, חוט השדרה, קשתית העין, הכבד ושריר הלב. לחלק מהסיבוכים יכולה להיות השפעה קבועה, למשל הפרעה קבועה במערכת העצבים המרכזית שתופיע בצורת התכווצויות.
פרוגנוזה

זמן הדגירה של המחלה הוא כשבוע ימים.
לעיתים יש המבלבלים בין מחלה זו למחלות אחרות כמו מלריה ומחלת ליים. המפתח לאבחון המחלה הוא הדפוס של קדחת חוזרת. כמו כן, הימצאותם של חיידקי Borellia בדגימת דם, שנשאבה בזמן של חום גבוה בלבד. יש לציין כי בכ-30% מהמקרים לא ניתן לזהות חיידקים בדגימת הדם.
עד 5% מהלוקים במחלה זו מתים. בדרך כלל מדובר באנשים בעלי מערכת חיסונית חלשה כמו ילדים קטנים, קשישים ואנשים הסובלים מתת-תזונה.
טיפול ומניעה

הטיפול בזיהום זה נעשה במתן אנטיביוטיקה. תרופות מהסוג טטראציקלין, אריתרומיצין או דוקסיציקלין. בדרך כלל בצורת גלולות אבל במצבים חמורים נהוג להזריקן לוריד.
הטיפול במחלה צריך להעשות בבית חולים בשל חשש לתגובה אלרגית לחלבוני החיידק כשהאנטיביוטיקה מתחילה לפרק אותו.
על פי פרופ' עמוס פרומקין, מנהל המרכז לחקר מערות במחלקה לגאוגרפיה של האוניברסיטה העברית והחברה להגנת הטבע, בריאיון לאתר ynet, כדי להימנע מהדבקות במחלה, אין לישון במערות, יש ללבוש בגדים ארוכים לפני הכניסה למערות וזאת בנוסף למריחת חומר דוחה חרקים על האזורים החשופים בגוף; כמו כן אין לשבת, לשכב או לזחול בתוך מערה אלא רק אם מוכרחים, ואת הפסקות המנוחה הארוכות במהלך הטיול יש להשתדל מאוד לעשות מחוץ למערה.
על פי עמוס וילמובסקי, אסתר מרוא ומרק עשוש ההמלצות הן לא להיכנס לתחום המערות ללא נעליים גבוהות ובגדים ארוכים. יש לרסס את שולי הבגדים והנעליים בחומר דוחה קרציות, יש לנוע במערה ולא לשבת או לשכב בה. כמו כן יש להימנע משהיה ארוכה במערה, הדרושה לקרציות על מנת לזהות פונדקאי זמין בשטח, וכמובן ששינה בתחומי המערות אסורה לחלוטין.
אפידמיולוגיה

על פי נתוני משרד הבריאות הישראלי, בשנים 1980–2004, נרשמו בקרב האוכלוסייה האזרחית בישראל 197 מקרים (8 חולים בממוצע לשנה). מספר גדול יותר של חולים נמצא בקרב חיילי צה"ל. 
על פי סקירת 606 חולים שנסקרו בין השנים 1973–2003, שכיחות המחלה באוכלוסייה האזרחית יורדת במהלך השנים וכיום עומדת על 0.11 חולים לכל 100,000 אנשים, לעומת האוכלוסייה הצבאית שבה שכיחות המחלה קבועה ועומדת על 6.6 חולים לכל 100,000 חיילים.
86% ממקרי ההידבקות בקרב האוכלוסייה האזרחית נרשמו במערות, רק 5% בחורבות, והשאר - במחילות ובגומחות של בעלי חיים. בקרב האוכלוסייה הצבאית רוב מקרי ההדבקות (63%) היו בדרום הארץ.
בישראל, 92% מהנדבקים במחלה הם מטיילים ובני נוער, הנכנסים לתחום מחייתה של הקרצית ואינם נוקטים את צעדי המניעה הנדרשים. רק כ-7.5% הם עובדים מקצועיים העובדים במערות, המודעים לסכנות ונוהגים בהתאם.
בישראל קיימת חובת דיווח למחלקה לאפידמיולוגיה במשרד הבריאות בכל מקרה של הידבקות.
לקריאה נוספת

ד"ר רוברט ברקוב (עורך ראשי), מֶ‏רְק - המדריך הרפואי השלם, בהוצאת כנרת זמורה ביתן דביר והד ארצי, 2002, עמ' 879-880
הערות שוליים

↑  זהירות, קדחת המערות, אתר ynet
↑  מתוך סקירה של "קדחת המערות (קדחת חוזרת אנדמית) בישראל"
↑  קדחת חוזרת בחייל חי"ר - לקחים
↑  קדחת חוזרת בחייל חי"ר - לקחים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529504705171  LCCN: sh85112485  NDL: 00564580 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
עבודה סוציאלית קהילתית

עבודה סוציאלית קהילתית היא תחום בעבודה סוציאלית, המתמקד בחיזוק קהילות ושיפור איכות החיים של חבריהן. זאת באמצעות תהליכי שינוי חברתי, העצמה(אנ') קולקטיבית, פיתוח שירותים והנגשת משאבים. גישה זו פועלת ליצירת שוויון הזדמנויות וצמצום פערים חברתיים וכלכליים, תוך שיתוף פעולה עם ארגונים חברתיים, מוסדות ממשלתיים וקהילות מקומיות.
עקרונות בעבודה סוציאלית קהילתית

העצמה קולקטיבית: שיתוף חברי הקהילה בקבלת החלטות, חיזוק תחושת המסוגלות והמנהיגות בקרב קבוצות מוחלשות.
זיהוי צרכים מקומיים: הבנת הצרכים והבעיות הייחודיות של קהילות שונות והתאמת השירותים בהתאם.
פיתוח קהילה: חיזוק התשתיות החברתיות, כגון הקמת מרכזים קהילתיים, יצירת תכניות חינוכיות ופיתוח מקורות תעסוקה.
פעולה לצדק חברתי: מאבק במערכות מדכאות, וקידום מדיניות של מאבק, במטרה להבטיח זכויות והזדמנויות לחברי הקהילה או לתת קבוצות באוכלוסייה.
שיטות פעולה

אבחון קהילתי: ביצוע סקרים, ראיונות קבוצתיים, שיחות עם מנהיגים טבעיים ומובילי דיעה בקהילה, כדי לאתר את הצרכים המרכזיים.
פיתוח פרויקטים קהילתיים: ייזום ובנייה של תכניות פעולה, המכוונות לשיפור מצבן החברתי-כלכלי של קבוצות מוחלשות.
שיתופי פעולה בין-מגזריים: עבודה עם ממשלות והשלטון המקומי, המגזר השלישי, עמותות, מוסדות חינוך וגופים פרטיים, לצורך שיפור השירותים.
ליווי והערכה: מעקב מתמשך אחר ההתקדמות ומדידת השפעת ההתערבויות על הקהילה.
תחומי פעילות מרכזיים

שכונות מוחלשות: פיתוח דיור ציבורי, קידום תכניות חינוך והכשרה מקצועית.
קהילות מיעוטים: קידום אינטגרציה חברתית ותמיכה כלכלית.
משברי הגירה: סיוע למהגרים במציאת דיור, עבודה והשתלבות בחברה המקומית.
שיקום קהילות נפגעות אסון: התמודדות עם משברים באמצעות ייעוץ, סיוע פסיכותרפי ופיזי, ופיתוח תוכניות שיקום.
אתגרים וקשיים בעבודה סוציאלית קהילתית

תקציב ומשאבים מוגבלים: לעיתים קרובות, קהילות מוחלשות סובלות ממחסור במשאבים כלכליים (קושי בתקציב וביכולת מימון לפעילות) ובמשאבים אנושיים (היעדר מתנדבים, היעדר מוטיבציה לפעולה לצורך השינוי).
מאבקים פוליטיים: התנגשויות עם מדיניות ממשלתית או עם לחצים פוליטיים, עלולים להוות חסם בקידום פרויקטים קהילתיים.
שונות בין קהילות: קהילות מוחלשות או קהילות שעברו משבר, עשויות להיות שונות מאוד במאפייניהן ובאופן העבודה הנדרש בעניינן. העבודה הסוציאלית הקהילתית מחייבת התאמה של המודלים של העבודה הסוציאלית הקהילתית לאוכלוסיות המגוונות והשונות זו מזו, ונדרשת גמישות גבוהה, רגישות תרבותית, והבנת הייחוד של הקהילה.
לקריאה נוספת

עזרא, י' (2005). העצמה ושינוי קהילתי בישראל: יסודות תיאורטיים ומעשיים. הוצאת רמות.
פרידמן, מ' (2012). פיתוח קהילתי בישראל: עבר, הווה ועתיד. המרכז לחקר העבודה הסוציאלית, אוניברסיטת תל אביב.
משרד הרווחה והביטחון החברתי. (2021). הנחיות לעבודה סוציאלית קהילתית בישראל.
Checkoway, B. (1995). "Six strategies of community change." Community Development Journal.
Hardcastle, D.A., Powers, P.R., & Wenocur, S. (2011). Community Practice: Theories and Skills for Social Workers. Oxford University Press.
Weil, M. (1996). Community Practice: Conceptual Models. The Haworth Press.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007551037005171  GND: 4020040-1  LNB: 000058134  NKC: ph172908
תאוריית המערכות הדינמיות

תאוריית המערכות הדינמיות (אנ') בהחלתה על התפתחות אנושית, מציגה מודל התפתחותי מורכב של האורגניזם האנושי כמערכת דינמית ופתוחה להשפעת סביבתה, אשר התוצר המצטבר של פעולתה היא ההתפתחות והגדילה האנושית ברמת אחת, והאבולוציה האנושית ברמה אחרת. המודל מבצע מעין "חתך רוחב" תאורטי המבקש להראות כיצד, בכל רגע נתון, מערכות ותת-מערכות שונות ומרובות בגוף האדם, ברמות שונות של קני מידה וברמות שונות של פעילות על פני זמן, משפיעות ומושפעות זו על זו, וזו מזו, בתגובה לנעשה בסביבתן בתוך האורגניזם האנושי, ובתגובה לנעשה בסביבתו החיצונית של האורגניזם. התאוריה ממשיגה את פעילותה של המערכת הדינמית כ"ראש-מעיין המייצר אשד התפתחותי". אשד זה, ברמת המיקרו, מסביר כיצד מתפתחת ביצית מופרית לידי אדם חושב ומתפקד, וברמת המקרו, מספק הסבר למהלכים אבולוציוניים על פני רצף היסטורי כולל של התפתחות אנושית.
רקע להבנת עיקרי התאוריה

תאוריית המערכות הדינמיות (DST) (אנ') פותחה בהשפעת עקרונות מתמטיים הלקוחים מתורת הכאוס, המאפשרים להתייחס למערכות מורכבות ומסובכות המתקיימות בטבע. היא הוחלה על התפתחותן של מערכות מורכבות על ידי הביולוג לודוויג פון ברטנאלפי (אנ')אשר עיבד אותה לתאוריה רבת השפעה על התפתחותם של אורגניזמים. אינטגרציה של תיאורית המערכות הדינמיות להקשר של פסיכולוגיה התפתחותית החל לצבור תאוצה בעשור האחרון של המאה הקודמת על ידי מספר חוקרים, שהבולטת מתוכם היא אסתר תלן (אנ') האמריקאית, שלצד עמיתים שונים פיתחה גוף מחקר בפסיכולוגיה התפתחותית שיישם עקרונות של מערכות דינמיות למחקר תופעות התפתחותיות, אשר אפשרו להבין אותן בדרך חדשה ולהפריך את הדרך הקודמת בה פורשו.
תלן ועמיתתה החוקרת לינדה סמית (אנ') ניסחו את עיקרי תיאורית המערכות הדינמיות וגוף המחקר ההתפתחותי החדש שקידמו במאמרן "Development As A Dynamic System" מ-2003, אשר חלקים מתוכו מובאים בהרחבה בערך זה. התאוריה של סמית ותלן התגבשה באופן הדרגתי ומתפתח מתוך ניתוח ממצאיהם של ניסויים תצפיתיים על התנהגותם של תינוקות אשר הגתה תלן (1941–2004), שבמותה הייתה נשיאת האגודה לחקר התפתחות הילד. סעיף בערך זה יוקדש לתיאור המתפתח של מחקרה ומסקנותיו.
התאוריה שניסחו אפשרה חשיבה ומחקר פורצי דרך בנושאים שונים של התפתחות, ועל אף מורכבותה הרבה והרעיונות המופשטים שהיא מציגה, היא תאוריה נטועה-בשדה אשר התגבשה מתוך מחקר אמפירי ממושך על התפתחותם המוטורית והקוגניטיבית של תינוקות וילדים קטנים, ורלוונטית גם לחוקרי התפתחות וגם לאנשי מקצוע המלווים התפתחות בגיל הרך.
תאוריה זו קוראת תיגר על מסורות חשיבה התפתחותית קודמות ובולטות, כאלה שנוסחו בידי פרויד, ז'אן פיאז'ה וארנולד גסל (אנ') אשר אפיינו את המהלך ההתפתחותי האישי כרצף של הגעה אל שלבים התפתחותיים אוניברסליים מובחנים. לעומתן, מציעה תיאורית המערכות הדינמיות תזוזה מהצגתה של כרוניקה התפתחותית ליניארית אל עבר הצגה רוחבית באופייה של מערכת ביולוגית-פיזיולוגית-פסיכולוגית מורכבת המייצרת חידוש התפתחותי מתוך ארגון עצמי תדיר ומשתנה. לאורך ציר הזמן של חיי האורגניזם המערכת היא לעולם-פעילה ולעולם משפיעה ומושפעת, ולכן כל רגע בזמן מייצר מצב עניינים חדש וראשוני שמתוכו ולעומתו היא מתארגנת. הרצף התפתחותי לו אנו ערים, כמתבוננים מן החוץ, נדמה כליניארי, אוניברסלי ומכוון-מטרה: כל תינוק בעל התפתחות תקינה מניע את ידיו ורגליו, ובהמשך זוחל, עומד, והולך. אך רצף מצטבר זה הוא למעשה תוצר הלוואי של פעילותה הרגעית והכאוטית והמשתנה של המערכת: הוא עולה ממנה, אך היא אינה פועלת מתוך מטרה לייצרו. תפיסה התפתחותית רווחת נוספת המתקשרת לכך, עליה ערערו תלן וסמית, היא האוניברסליות של ההתפתחות. מבט מעמיק מגלה כי לפרטים שונים נתיבי התפתחות שונים.
עיקרי התאוריה ורעיונות מרכזיים המובעים בה > טענה ראשונה: מערכות יכולות לייצר חידוש מתוך פעולתן שלהן עצמן

"התפתחות משמעה ליצור משהו יותר ממשהו פחות. למשל: פעוט מדבר והולך מתינוק חסר אונים". משפט זה, הפותח את מאמרן של סמית ותלן, מתייחס למוקד המחקר ההתפתחותי, אשר לאורך דורות רבים ניסה לאפיין כיצד מתעצבות באורגניזם האנושי רמות הולכות ומשתכללות של תודעה, תנועה, חשיבה, התנהגות ורגש, על פני שנות התפתחותו. "באופן מסורתי, חוקרי התפתחות חיפשו את המקור לחידוש או בתוך האורגניזם עצמו, או בסביבתו של האורגניזם. מתוך עצמו – על ידי הוצאה לפועל של קוד גנטי או נוירולוגי הנמצא בתוכו, ומתוך סביבתו – על ידי ספיגת המבנים והדפוסים של סביבתו הפיזית והחברתית, מתוך האינטראקציה אתה. חשיבה זו מאפיינת את ויכוח "טבע מול סביבה" (אנ') המאפיין את מסורת המחקר ההתפתחותי. ויכוח זה, גם בתצורה העדכנית והאינטגרטיבית יותר של גלגולו (ראו למשל: תורשה, סביבה והתפתחות האדם) מתאפיין בהנחה כי ידע קיים מקדים את התהליכים המבטאים אותו. אך אם ההוראות כיצד להתפתח קיימות בגן, מי "מפעיל" את הגן? ואם המורכבות קיימת בסביבה – מי מחליט מה האורגניזם יספוג וישמר מתוכה? רעיונות אלה מעלים סברה כי ישנו גורם סיבתי נוסף המעריך את המידע הגנטי והסביבתי ומקבל החלטות."
בתשובה לכך, תלן וסמית מציינות כי פיתוחים מאוחרים יותר בחקר ההתפתחות והאבולוציה של האדם המשיכו, וממשיכים עדיין, ללמד על מורכבותה של האינטראקציה בין תורשה וסביבה. המחקר האפיגנטי (תחום בביולוגיה העוסק בשינוי הגן (פנוטיפ) על ידי משובים מהסביבה ומהעולם) הראה, לדוגמה, כיצד תכונה פיזית בולטת הנדמית כמקודדת גנטית - חברברותיו של נמר - היא למעשה תוצר התפתחותי העולה מתוך אינטראקציה מורכבת בין תורשה לסביבה. דוגמה מטלטלת אף יותר להשפעתה של הסביבה על ההתפתחות הפיזיולוגית של האורגניזם לקוחה מן האמבריולוגיה (חקר העובר ותהליכי התפתחותו) ובה, תאי גזע זהים מתארגנים לייצורם של איברים שונים: "התפתחות העובר מתחילה מביצית מופרית אשר במהלך של ארגון עצמי דינמי מתחלקת לתאים נוספים המתארגנים במבנה מסוים, ומייצרים איברים שונים. אף תא בפני עצמו אינו נותן את האות להפוך צבר תאים לאיבר כלשהו, אלא, קבוצת התאים הנוהגת כקולקטיב בתוך מיקום ייחודי, היא הקובעת את אחריתה. אף תא אחד אינו קריטי, אלא ההיסטוריה, וממדי המרחב והזמן של הקבוצה."
תאוריית המערכות הדינמיות ממשיגה, לכן, כיצד שינוי התפתחותי מושג מעצם פעולתו המערכתית, הדינמית והמורכבת של האורגניזם עצמו בהשפעת האינטראקציה עם סביבתו, ואת ההתפתחות כתוצר העולה של אינטראקציות מרובות, מקומיות ומבוזרות המתרחשות בזמן אמת. רעיון העלייה, או ההופעה ("Emergence") מתאר את הבאתן לידי קיום של צורות חדשות מתוך תהליכים מתמשכים ופנימיים למערכת: "התמונה הנוצרת, לכן, היא שונה מאוד מזו הרואה את הגנים כ"מפעיל-המריונטה" המושך בחוטים בזמן ובמועד הנכונים כדי לשלוט באירועים המתרחשים בתאים. בהסתכלות דינאמית, אנו מתייחסים גם למריונטה וגם למפעיל כמשפיעים זה על זה באופן שווה. ובאופן מדויק יותר, המוקד הוא מערכת היחסים שבין החוטים בעודם נמשכים ומתרפים."
עיקרי התאוריה ורעיונות מרכזיים המובעים בה > טענה שנייה: התפתחות היא התוצר המצטבר של פעולת מערכת דינמית מורכבת הנוקטת ארגון-עצמי משתנה אל מול סביבתה

"ההנחה הראשונה של הגישה הדינמית היא כי אורגניזמים מתפתחים הם מערכות מסובכות ("Complex") המורכבות מאלמנטים מרובים ונפרדים המשובצים בתוך, ופתוחים כלפי, סביבה מסובכת. כמו במקרים של מערכות רבות ומסובכות נוספות בטבע, מערכות אלה יכולות להציג התנהגות קוהרנטית: החלקים מתואמים ביניהם ללא סוכן או תוכנית ניהוליים המפיקים דפוס מאורגן. הקוהרנטיות מיוצרת באופן בלבדי ממערכות היחסים שבין הרכיבים האורגניים, והמגבלות וההזדמנויות שמספקת הסביבה. ארגון עצמי זה משמעו כי לאף מרכיב יחיד אין עדיפות סיבתית [על האחר]. כשמערכות מסובכות שכאלה מתארגנות בעצמן הן מאופיינות על ידי היציבות, או חוסר היציבות, של מצביהן. התפתחות יכולה להיות מדומיינת, לכן, כסדרה של דפוסים מתהווים ונפרמים בעלי יציבות דינמית משתנה - ולא כצעידה בלתי נמנעת אל עבר בגרות"
תלן וסמית מדגימות רעיון זה דרך דוגמה של זחילה של פעוטות: "זחילה היא התנהגות קוהרנטית שתינוקות עושים בה שימוש כדי לשנע את עצמם, כשיש להם כוח וקואורדינציה מספקים כדי לעמוד על ארבע, אך לא כדי ללכת. התנהגות של זחילה נשארת יציבה למספר חודשים, אך כשתינוק לומד ללכת, דפוס הזחילה נהיה בלתי יציב על ידי דפוסי העמידה וההליכה. אין תוכנית של זחילה המוטמעת בגנים או במערכת העצבית: היא מתארגנת מתוך עצמה כפתרון לבעיה - כיצד לנוע על פני החדר - המוחלף מאוחר יותר בפתרון יעיל יותר."
עיקרי התאוריה ורעיונות מרכזיים המובעים בה > טענה שלישית: תאוריית המערכות הדינמיות היא תאוריה גדולה של התפתחות

"תאוריית המערכות הדינמיות מספקת עקרונות תאורטיים להמשגה, תפעול והצרנה של יחסי הגומלין הסבוכים של זמן, תוכן ותהליך. זוהי תאוריה גדולה משום שהיא יכולה להיות מיושמת למינים, גילאים ותחומים שונים. אולם, זוהי גם תאוריה ספציפית הממשיגה כיצד אנשים רוכשים ידע מתוך פעולותיהם היומיומיות".
"הנחת המפתח הנוספת של גישת המערכות הדינאמיות היא ששינוי התנהגותי מתרחש על פני קני-מידה שונים של זמן. עוררות עצבית, לדוגמה, מופיעה באלפיות שנייה, זמן תגובה הוא בסדר גודל של מאיות שנייה. אנשים לומדים מיומנויות חדשות לאחר שעות, ימים וחודשים של אימון. שינוי התפתחותי מתרחש על פני שבועות, חודשים ושנים, ואבולוציה על פני זמן ארוך הרבה יותר".
תלן וסמית יוצאות נגד הראייה המסורתית של פעולה, למידה, התפתחות ואבולוציה כתהליכים נבדלים זה מזה:
"עבור האורגאניזם (וצאצאיו) זמן הוא מאוחד וקוהרנטי, כמו גם חלקיה המשתפים-פעולה של המערכת. כל אירוע נוירולוגי הוא המצב הראשוני ב"פרוסת" הזמן הבאה. כל חלוקת תא עורכת את הבמה לבאה אחריה. קוהרנטיות של זמן ושל רמות המערכת המסובכת משמעה שהתרחשות בקנה מידה אחד של זמן - למשל, פעילות עצבית, הנה המשכית ל, ומעוגנת בתוך, ההתרחשויות בקני מידה אחרים של זמן - למשל, גדילה, למידה והתפתחות."
עיקרי התאוריה ורעיונות מרכזיים המובעים בה > טענה רביעית: ערעור על תפיסות שלביות אוניברסליות וליניאריות באופיין של התפתחות

"לעיתים קרובות אנו מוצאים עצמינו מחפשים את ה"סיבה" להתפתחות, או מבנה כלשהו החיוני להפיכת התנהגות מסוימת – שפה, הליכה, מושגים של מספר – למה שהיא. לכן, הרבה מהמחקר ההתפתחותי כוון לגילויים של גורמים בלתי-משתנים - תוכניות, שלבים, מבנים, ייצוגים, מכשירים, סכמות ומודולים – המייצרים תפקוד בגילאים שונים. חלק נרחב ממחקר זה מכוון לשאלה אלו מגורמים אלה מולדים (נוכחים בלידה), גנטיים או קובעים תוצר התפתחותי. אך אמבריולוגיה מלמדת כי גנים בפני עצמם אינם קובעים תוצר התפתחותי, אלא, הם גורמים חיוניים באשד דינאמי של תהליכים התפתחותיים. להבין התפתחות משמעו להבין אשד זה. התובנה העיקרית הלקוחה מאמבריולוגיה לגבי פסיכולוגיה היא זו: הסדירויות היציבות שאנו רואים באורגניזמים מתפתחים - התופעה אותה אנו מבקשים להסביר כפסיכולוגים – עלולה שלא להיות בעלת גורמים סיבתיים ספציפיים, אותם ניתן לסמן ולבודד, אלא להיות מובנת רק כאשד דינמי של תהליכים רבים הפועלים על פני זמן."
באשד התפתחותי זה, או בציר הזמן שלאורכו פועלת מערכת דינמית, כל רגע נתון מייצר מצב עניינים שאליו מגיבה כלל המערכת, אשר הופך להיות מצב העניינים אליו היא מגיבה ברגע הבא. דינמיקה זו מייצרת מעין "אפקט פרפר", ובו שינוי קל ברגע נתון מתגלגל להיות שינוי גדול ונרחב יותר בהמשך ציר הזמן ההתפתחותי.
התפתחות עבודתה המחקרית של תלן והתאוריה שצמחה מתוכה

תאוריית המערכות הדינמיות להתפתחות האדם מבוססת באופן נרחב על עבודתה של אסתר תלן (1941–2004) שבמותה הייתה נשיאת האגודה לחקר התפתחות הילד. לאחר מותה הוקדש מאמר לזכרה המפרט בהרחבה את דרכה המקצועית והתפתחותה של התאוריה שיצרה עם סמית, והוא המקור לכרוניקה המתוארת להלן.
תלן הגיעה מתחום הביולוגיה, ובדומה לג'ון בולבי שפיתח את תאוריית ההתקשרות, הושפעה ממסורת אתולוגית של התבוננות בהתנהגות בעלי חיים בסביבתם הטבעית כדרך לגלות את הדפוסים החוזרים והנסתרים של התנהגותם, ואפיון הפונקציה והאימפקט החברתי שמילאו. מחקרה הראשון עסק בהתנהגות צרעות, והיא גילתה שפעולות עליהן חזרו השפיעו על התנהגות עוקבת, גם אם הקישור בין התנהגותן בעבר ובהווה לא היה שקוף. גילוי זה דחף אותה להתמקד בתהליך: באיך ובלמה התנהגויות אלה השתנו.
התפתחות עבודתה המחקרית של תלן והתאוריה שצמחה מתוכה > חקר רכישת התנהגויות מוטוריות

עניינה של תלן בתהליך בו נרכשות ומשתנות התנהגויות הוביל אותה לקטלג התנהגויות ספונטניות של תינוקות בסביבתם הטבעית, על ידי ביקורם בביתם פעם בשבועיים על פני שנת חייהם הראשונה ורישום מדוקדק של התנהגויותיהם. תלן קיבצה את ממצאיה לקטגוריות סטראוטיפיות כנפנוף של הזרועות, התנדנדות במקום, ובעיטה של הרגליים. המעקב אפשר לה לגלות את נתיב התפתחותן של התנהגויות אלה ואת הקשר בינן לבין רכישת אבני דרך של התפתחות מוטורית. לדוגמה, היא גילתה כי תנועת בעיטה היו בעלות השכיחות הגבוהה ביותר ממש לפני רכישת יכולת התנועה, והתנדנדות על ידיים וברכיים הופיעה ממש לפני זחילה. היא גילתה כי התנהגויות אלה אפשרו לתינוקות להיות משתתפים אקטיביים בלמידתם שלהם: עמדה שהתחברה לזרמים חדשים בחקר הלמידה וההתפתחות בשנים אלה (תחילת שנות ה-80).
תלן ביקשה לחקור את רפלקס ההליכה: רפלקס מולד המופיע כבר בזמן הלידה, ובו תינוק המוחזק באופן זקוף מבצע פסיעות על גבי משטח. רפלקס זה נעלם אצל תינוקות עד לגיל 6 שבועות והפסיעות מופיעות מחדש כהתנהגות רצונית בגיל 8 חודשים, לקראת תחילת רכישתה של הליכה (ראו: רפלקסים מולדים). שאלת היעלמותה של התנהגות זו וחזרתה מחדש מאוחר יותר, עוררה עניין רב בקהילה הרפואית והמחקרית. תלן ועמיתיה (1984) ביצעו מחקר אורך תצפיתי על תינוקות שונים וגילו שתינקות שמנמנים, ואלו שהעלו משקל הכי מהר, היו הראשונים להפסיק לפסוע. כדרך לבסס קשר זה, נקטה תלן פעולה שהפכה למאפיין בולט ומוביל של מחקרה: ביצוע מניפולציה המביאה להופעתה או העלמתה של התנהגות מסוימת. במקרה זה, הראו ניסוייה כי הוספת משקולות לרגלי תינוקות צעירים הביאה להעלמות זמנית של התנהגות פסיעה, ואילו צמצום כוח הכבידה הפועל על תינוקות בוגרים יותר, שהפסיקו לפסוע, הביא לחידוש התנהגות הפסיעה. איסוף נתונים זה הראה כי הסברים מסורתיים של הבשלה נוירולוגית ויכולת מולדת אינם מספקים להסבר של הופעת דפוסים חדשים ולגמישותה של התנהגות. מחקרה הראה כיצד תנוחת התינוק, חוזק השרירים שלו והשפעתה הפיזית של הסביבה חוברים יחדיו ברגע מסוים כדי לייצר או לעכב התנהגות מסוימת. בכך הציעה תלן כי פסיעה, כמו כל דפוס התנהגותי, אינה משהו שיש למישהו, אלא, היא עולה ברגע מסוים מתוך ארגון-עצמי של מרכיבים מרובים.
ניסוי זה הוביל את תלן ועמיתיה לנוע הלאה מתפיסה של גורם יחיד של התפתחות אל עבר תהייה על הגורמים המרובים, הבלתי-מובנים מאליהם פעמים רבות, המשפיעים על שינוי התפתחותי. בדומה לחוקרים נוספים בתחומי המתמטיקה, הפיזיקה והכימיה, הם החלו לבחון התפתחות דרך נקודת ראייה של מערכות מורכבות, המושפעת מתורת הכאוס. תלן, בצירוף עמיתים שונים, המשיכה לפתח רעיונות אלה בסדרה של ניסויים נוספים, במטרה לפתח תאוריה גדולה של התפתחות שעקרונותיה כלליים וחלים על פני תופעות שונות בתחומים שבאופן מסורתי נדמו כנפרדים זה מזה.