stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המפלגה הסוציאל-רבולוציונרית
הארגון הלוחם של הס"ר

הארגון הלוחם של הסוציאל-רבולוציונרים (Боевая Организация) היה אגף הטרור של המפלגה, קבוצת טרור כמעט עצמאית שהופעלה על ידי המפלגה.
הארגון הלוחם של הס"ר > היסטוריה

ב-1902, גריגורי גרשוּני הקים ועמד בראש הקבוצה. ב-1904, יבנו אזף ירש אותו עם סגנו, בוריס סאווניקוב, שלאחר מכן החליף אותו ב-1908 וכעבור זמן קצר הקבוצה פורקה.
באוטוביוגרפיה שלו, "זכרונותיו של מחבל" (1917) הוא קרא לארגון, "הבריגדה הטרוריסטית".
הארגון הלוחם של הס"ר > היסטוריה > התנקשויות מוצלחות

1902 - דמיטרי סיפיאגין, שר הפנים הרוסי
1904 - ויאצ'סלב פון פלבה, ראש האוכרנה ושר הפנים הרוסי
1905 - הדוכס הגדול סרגיי אלכסנדרוביץ', בנו של הצאר אלכסנדר השני, היה הגנרל-מושל של מוסקבה (ראש העיר מוסקבה) מ-1891 ועד ההתנקשות בחייו.
1905 - מ. בוגדנוביץ', מושל אופה
1906 - ג.נ. לז'נובסקי פקיד המשטרה בבוריסוגלבסק אשר נרצח על ידי המהפכנית מריה ספירדונובה
ראו גם

סוציאליזם
מהפכת פברואר
אגרריות
לקריאה נוספת

Михаил Зыгарь, Империя должна умеретьː история русских революций в лицах 1900-1917, Москва: ООО «Альпина Паблишер», 2017 (בתרגום לאנגלית: Mikhail Zygar, The Empire Must Die : Russia's Revolutionary Collapse, 1900-1917, INGRAM PUBLISHER SERVICES US, 2017).
הערות שוליים

↑  Yitzḥak Maor, יצחק מאור, התנועה הציונית ברוסיה: מראשיתה ועד ימינו, הספריה הציונית על־יד ההסתדרות הציונית העולמית, 1986, מסת"ב 978-965-223-620-3. (בiw)
1 2  Scott Baldwin Smith, Captives of Revolution: The Socialist Revolutionaries and the Bolshevik Dictatorship, 1918–1923, University of Pittsburgh Pre, 2011-04, ISBN 978-0-8229-7779-7. (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 2051615-0
אלג'ר היס

היס בשעת מתן עדות
אלג'ר היס (באנגלית: Alger Hiss‏; 11 בנובמבר 1904 - 15 בנובמבר 1996) היה פקיד במחלקת המדינה של ארצות הברית שהיה מעורב בהקמת האו"ם. ב-1948 הוא הואשם באשמת ריגול לטובת ברית המועצות, והורשע במתן עדות שקר בנוגע לאשמה זו בשנת 1950. למרות שלאורך השנים הצטברו ראיות רבות בנוגע לפרשה, חפותו או אשמתו של היס שנויה במחלוקת גם כיום.
ראשית חייו

היס נולד בבולטימור שבמדינת מרילנד, למד בבית הספר התיכון של הקולג' של בולטימור, ובאוניברסיטת ג'ונס הופקינס, בה היה חבר באחוות "אלפא דלתא פי". ב-1929 סיים את לימודי המשפטים בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת הרווארד, והתמחה אצל פליקס פרנקפורטר, שהתמנה לימים לשופט בית המשפט העליון. הוא עבד במשך שנה כפקיד של שופט בית המשפט העליון אוליבר ונדל הולמס. במהלך אותה שנה נשא לאישה את פריסיליה הובסון, שעבדה לאחר נישואיהם בספריית הקונגרס.
ב-1933 עבר לשמש כפרקליט ממשלתי, במסגרת מדיניות הניו דיל של הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט, והחל את דרכו במינהל החקלאות. היס עבד עבור ועדת ניי שחקרה ותיעדה את הפקעת המחירים של קבלנים צבאיים בתקופת מלחמת העולם הראשונה, וכמו כן שירת תקופה קצרה במשרד המשפטים של ארצות הברית.
ב-1936 היס ואחיו דונלד החלו לעבוד במחלקת המדינה. היס שימש כעוזר לפרנסיס ב. סאייר, חתנו של וודרו וילסון, ולאחר מכן כעוזר של מזכיר המדינה אדוארד סטטיניוס הבן. היס הגיע לתפקיד עוזר מיוחד למנהל המשרד לענייני המזרח הרחוק, וב-1944 התמנה לתפקיד עוזר מיוחד למנהל המשרד לעניינים פוליטיים מיוחדים - משרד שעסק בתכנון המדיניות שלאחר המלחמה עבור ארגון בינלאומי (OSPA). בהמשך התמנה למנהל ה-OSPA, ובמסגרת תפקידו שימש כמזכיר ועידת דמברטון אוקס, שהשלימה את תוכניות הבסיס להקמת האו"ם.
ב-1945 היה היס חבר במשלחת האמריקנית לועידת יאלטה, שם נפגשו רוזוולט, סטלין וצ'רצ'יל כדי לתאם את האסטרטגיה להבסת היטלר, שרטטו את מפת אירופה לאחר המלחמה, והמשיכו את התוכניות להקמת האו"ם. תפקידו של היס ביאלטה היה מוגבל לעבודה על הקמת האו"ם, והוא הוביל את התנגדותה של ארצות הברית לדרישתו של סטלין כי לברית המועצות יינתנו 16 קולות באספה הכללית של האו"ם, עבור כל אחת מהרפובליקות הסובייטיות. בזכות התנגדותו של היס הושגה פשרה לפיה קיבלה ברית המועצות שני קולות נוספים עבור בלארוס ואוקראינה בלבד. התנגדות זו משמשת לביסוס הטענות לחפותו של היס.
היס היה יושב ראש הוועדה שניסחה את כתב האמנה של האו"ם בסן פרנסיסקו ב-1945. לאחר מכן הפך היס למנהל ה-OSPA. ב-1946 הוא נטש את השירות הציבורי כדי לעמוד בראש קרן קרנגי לשלום עולמי, וכיהן כנשיאה עד 5 במאי 1949.
האשמה בריגול

ב-1948 עורך הטיים מגזין, ויטאקר צ'יימברס האשים את אלג'ר היס בחברות במפלגה הקומוניסטית ובריגול. על פי טענתו של צ'יימברס השתייך היס ל"קבוצת וור" - תא מחתרתי של קומוניסטים שנטען כי עסקו בריגול לטובת ברית המועצות. בחודשים אוגוסט וספטמבר 1934 פגש היס את צ'יימברס ועל פי החשד החל לשלם דמי חבר למפלגה הקומוניסטית. כמו כן טען צ'יימברס כי בשנת 1935 החל לשמש כבלדר שקישר בין היס לבין ה-גה-אר-או. מפעילו של היס היה בוריס ביקוב - מרגל סובייטי שהתגורר בזהות בדויה בארצות הברית. על היס הוטל לקחת לביתו תיקים למשך הלילה, להעתיק אותם ולהעבירם לצ'יימברס. היס ותומכיו הצביעו לעובדה שבמשך עשור שנים לפני 1948 שב צ'יימברס והכחיש כי היס היה מרגל או קומוניסט. במהלך משפטו של היס טען צ'יימברס כי בהזדמנויות אלה העיד עדויות שקר.
אלג'ר היס הופיע מרצונו בפני ועדת בית הנבחרים לפעילות אנטי אמריקאית כדי להפריך את טענותיו של צ'יימברס. כמה מחברי הוועדה היססו תחילה לתקוף את היס, אך חבר הקונגרס ריצ'רד ניקסון, שפעל על פי מידע שקיבל באופן חשאי מה-FBI ומהכומר הקתולי ג'ון פרנסיס קרונין, לחץ על הוועדה להמשיך בחקירה. כשהתבקש היס לזהות את צ'יימברס על פי תמונה הוא ציין כי פניו "ייתכן שנראים מוכרים", וביקש לראותו פנים אל פנים. כשהתעמת עם צ'יימברס בנוכחות חברי הוועדה טען היס כי הכיר את צ'יימברס בשם "ג'ורג' קרוסלי", וכי נתן לו להתגורר בביתו כש"קרוסלי" נותר חסר כל בשנות השלושים. במועד אחר הודה היס כי נתן ל"קרוסלי" מכונית ישנה שלו - מכונית שהגיעה בסוף דרכה לידי המפלגה הקומוניסטית.
מכיוון שעדותו של צ'יימברס ניתנה במסגרת שימוע של הקונגרס, היא הייתה חסינה מתביעת דיבה. היס קרא לצ'יימברס לחזור על טענותיו בציבור מבלי שיהיו מוגנות בחסינות זו, וצ'יימברס מסר את גרסתו פעם נוספת בתוכנית הרדיו פגוש את העיתונות. בעקבות השידור הגיש היס תביעת לשון הרע כנגד צ'יימברס, וזה הגיש להגנתו את "מסמכי בולטימור" - העתק של מסמכים ממשלתיים שקיבל לכאורה מהיס בשנות השלושים. כמה ממסמכים אלה אכן היו מסמכים מסווגים, והצגתם בפומבי על ידי צ'יימברס פתחה פתח להעמדתו שלו ושל היס לדין באשמת עדות שקר, היות ששניהם הכחישו בפני הוועדה כל קשר למעשי ריגול.
צ'יימברס טען כי מסמכי הממשלה הודפסו מחדש על ידי אשתו של היס, פריסיליה, צולמו והועברו לידי רשת הריגול. נקודה זו הייתה נקודת התורפה הראשונה בעדותו של צ'יימברס, מכיוון שלא הייתה סיבה להדפיס את המסמכים מחדש ורק לאחר מכן לצלמם, והקישור היחיד של היס למסמכי בולטימור נעשה באמצעות התאמת סוג מכונת הכתיבה בה הודפסו המסמכים לדגם שהיה מצוי בביתו. גם לגבי התאמה זו התעוררה מחלוקת, ותומכיו של היס טוענים כי לא ייתכן שהמכונה שהוצגה כראייה במשפט היא המכונה מביתו של היס, שכן המספר הסידורי שלה ציין כי יוצרה לאחר תאריך הרכישה של המכונה של היס.
המשפט על עדות השקר וההרשעה

היס הואשם בשני סעיפים של עדות שקר. חבר המושבעים הגדול לא הצליח להאשים אותו בריגול מכיוון שתקופת ההתיישנות על אישומים אלה כבר תמה. משפטו הראשון של היס, שהחל ב-31 במאי 1949, כלל עדויות אופי רבות כמו של המועמד הדמוקרטי לנשיאות אדליי סטיבנסון, שופט בית המשפט העליון פליקס פרנקפורטר, והמועמד הדמוקרטי הקודם לנשיאות ג'ון וו. דייוויס. משפט זה הסתיים באי הכרעה של חבר המושבעים ב-7 ביולי 1949, והוביל למשפט נוסף שהתנהל בין 17 בנובמבר 1949 ו-21 בינואר 1950. במשפט זה מצא חבר המושבעים את היס אשם בשני סעיפי האישום.
פסק הדין נידון בבית המשפט לערעורים ובבית המשפט העליון של ארצות הברית. על היס נגזרו ב-25 בינואר 1950 5 שנות מאסר בפועל, והוא ריצה מתוכן 44 חודשים בכלא הפדרלי לואיסבורג, עד לשחרורו ב-27 בנובמבר 1954. המקרה העלה את החשש הציבורי מפני ריגול סובייטי וחדירה לשורות הממשל האמריקני. אלג'ר היס היה יליד אמריקה, זכה לחינוך מהשורה הראשונה, והיה פקיד ממשלתי מקושר היטב. ככזה, לא התאים מעולם לפרופיל המרגל הטיפוסי. הפרסום שסביב המקרה נתפס כמי שתרם רבות לקריירה הפוליטית המוקדמת של ריצ'רד ניקסון, וסייע לו לעבור ב-1950 מבית הנבחרים לסנאט, ולאחר מכן להיבחר לסגן נשיא ארצות הברית ב-1952. היס המשיך לטעון לחפותו ונלחם כנגד הרשעתו בסעיף עדות השקר עד למותו ב-15 בנובמבר 1996.
הארכיונים הסובייטיים

לאחר התמוטטות ברית המועצות ב-1991, הגיש אלג'ר היס בקשה לגנרל דימיטרי אנטונוביץ' וולקוגונוב, שמונה ליועצו הפוליטי של הנשיא ילצין ולמפקח על הארכיונים המודיעיניים הסובייטים. היס ביקש לשחרר כל חומר שיימצא בארכיונים בנוגע למקרה שלו. גם ריצ'רד ניקסון, ומנהל הספרייה הנשיאותית שלו ג'ון טיילור הגישו בקשה דומה. בסתיו 1992 התקבל הדו"ח הרוסי לפיו לא נמצאה כל ראיה לכך שאלג'ר היס היה מעורב אי פעם בריגול עבור ברית המועצות, או כי היה חבר המפלגה הקומוניסטית. עם זאת, וולקוגונוב הודה כי הדו"ח הסתמך על עבודה שבוצעה במשך יומיים בלבד, ועל דיווחיהם של האחראים על ארכיוני ה-ק.ג.ב.. הוא הצהיר כי "מה שראיתי לא נתן לי בסיס לזיכוי מלא. [פרקליטו] ג'ון לוונטל דחף אותי לומר דברים שלא הייתי משוכנע בהם לגמרי". רב-אלוף ויטלי פאבלוב, שהיה אחראי לפעילויות המודיעיניות של ברית המועצות בצפון אמריקה בסוף שנות השלושים ובתחילת שנות הארבעים, תמך בזכרונותיו בדוח של וולקוגונוב, וטען כי היס מעולם לא היה סוכן של ברית המועצות.
מכבי תל אביב (כדורגל)

מכבי תל אביב הוא מועדון כדורגל ישראלי מהעיר תל אביב, שנחשב לאחד ממועדוני הכדורגל המובילים בישראל ומשחק בליגת העל. המועדון הוקם בשנת 1906 והוא נמנה עם המועדונים הוותיקים ביותר בליגה הבכירה בארץ ישראל כשהשתתף בעונת הבכורה, ומאז 2009 הוא בבעלות המיליארדר היהודי-קנדי מיטשל גולדהאר. המועדון חבר מן המניין בארגון המועדונים האירופיים.
מכבי תל אביב היא הקבוצה המעוטרת ביותר בכדורגל הישראלי. הקבוצה מובילה את טבלת הקבוצות הזוכות באליפות המדינה עם 25 אליפויות ואת טבלת הזוכות בגביע המדינה עם 24 גביעים, מתוכם שבעה נלקחו בעונת דאבל (אליפות וגביע) ואחד בעונת טרבל (אליפות, גביע המדינה וגביע הטוטו). כמו כן, מובילה הקבוצה גם את טבלת הזוכות בגביע הטוטו לליגת העל, עם 9 זכיות. מכבי תל אביב גם זכתה פעמיים בגביע אסיה לקבוצות, והיא הקבוצה היחידה בישראל ששיחקה בליגה הראשונה בכל עונותיה ומעולם לא ירדה לליגת המשנה.
אצטדיון בלומפילד הוא אצטדיונה הביתי של מכבי תל אביב. צבעי הקבוצה הם צהוב וכחול. כינוייה הבולטים של הקבוצה הם "מכבי" ו"הצהובים". מכבי תל אביב היא אחת משלוש הקבוצות הישראליות שהעפילו לשלב הבתים של ליגת האלופות.
היסטוריה > לפני הקמת מדינת ישראל

האגודה הוקמה בשנת 1906 בשכונת נווה שלום כאגודת הראשון לציון-יפו, אגודה שהתמחותה הייתה בתרבות הגוף. מאוחר יותר החלו מספר חברים באגודה לאמץ את חוקת משחק הכדורגל, שהובאה לארץ על ידי מלחי אוניות סוחר. בשנת 1910, שנה לאחר הקמת העיר תל אביב, שינתה האגודה את שמה למכבי.
ב-1922 הפכה לקבוצה היהודית הראשונה שהשתתפה בגביע ארץ ישראלי שארגנו הבריטים. ב-1925 יצאה הקבוצה למסע משחקים באוסטריה. בין השנים 1923 ל-1928, ארגנה אגודת מכבי טורניר ארצי לקבוצות האגודה בשם "מגן שמשון". מכבי תל אביב זכתה בגביע פעמיים, ב-1925 ו-1926.
ב-1928/1929 זכתה מכבי בגביע הראשון בתולדותיה, לאחר ניצחון על מכבי חשמונאי ירושלים. שנה לאחר-מכן שחזרה את ההישג, הפעם בניצחון על הגדוד ה-48 של הצבא הבריטי.
ב-1936 הגיע למשרדי ארגון מכבי בארץ ישראל מכתב אשר הזמין את שחקני מכבי תל אביב לסיור משחקי ידידות ברחבי ארצות הברית. את המסע בארצות הברית סיימה מכבי עם חמישה ניצחונות, חמישה הפסדים ושלוש תוצאות תיקו, ביחס שערים חיובי 27‏:21. ב-1939 זכתה מכבי באליפות מחוז תל אביב אשר הוכרה כאליפות ארץ ישראל, ולאחר מכן יצאה למסע משחקי ידידות נוסף, הפעם באוסטרליה. בתקופה של ארבעה חודשים קיימה מכבי 19 משחקים, מהם ניצחה עשרה, הפסידה חמישה, וסיימה ארבעה משחקים בתיקו, ביחס שערים חיובי 92‏:46.
עד תחילת שנות ה-40 שיחקה מכבי במדים כחולים-לבנים ואף כינוי הקבוצה היה "הכחולים", עד שבשנת 1942, לאות הזדהות עם יהודי אירופה שנרדפו בידי הנאצים ואולצו לענוד את הטלאי הצהוב, הציע שחקן הקבוצה, יוסף מרימוביץ', שמכבי תשחק בחולצות צהובות בנוסף לכחול המסורתי עד לאותם ימים.
ההצעה התקבלה על ידי הנהלת המועדון, ומאז הפכו צבעי הקבוצה לצהוב-כחול, כאשר הצבע הצהוב החליף את הצבע הכחול בתור הצבע הראשי ואילו הצבע הכחול הוותיק הפך לצבע המשני של הקבוצה במקום הצבע הלבן, אשר עם השנים גם הוא חזר אך בתור הצבע השלישוני של הקבוצה. כך הפך הצבע הצהוב לסימן ההיכר הבולט של הקבוצה, ובעקבות כך היו גם קבוצות שונות מתנועת מכבי ממקומות שונים אשר שהלכו בעקבות מכבי מתל אביב והחלו להשתמש בצבע הצהוב.
בשנים שבין הקמת המועדון ועד קום המדינה זכתה קבוצת מכבי תל אביב בארבע אליפויות ובשישה גביעים, ובתוכם זכייה אחת בדאבל.
היסטוריה > שנות ה-50: תור הזהב של המועדון עם חמישה תוארי אליפות

בעונת הכדורגל הראשונה של מדינת ישראל, זכתה מכבי תל אביב באליפות, כשאת שרביט המאמן באותה עונה אחז ג'רי בית הלוי, אחד הסמלים המובהקים של הקבוצה לדורותיה. תוך כדי משחקי אותה העונה (בסוף שנת 1949), קיים המועדון טורניר כדורגל לזכרם של עשרת כדורגלניה שנפלו במלחמת העצמאות של מדינת ישראל: נתן פנץ, חיים גולדשטיין, שמשון רוזי (על שמו נקראה קבוצת הכדורגל שמשון תל אביב), אברהם גלברד, אריה שרוני, מאיר מנדלסון, יוסף ישראלי, שלמה ציטרין, ברוך פויר ואריה גיסין. הטורניר נקרא גביע "יד לעשרה" והשתתפו בו 7 קבוצות (בנוסף למכבי תל אביב) ממרכז מכבי (מכבי חיפה, מכבי פתח תקווה, מכבי נתניה, מכבי רמת גן, מכבי נס ציונה, מכבי רחובות ומכבי ראשון לציון). התחרות הסתיימה בזכייתה של מכבי תל אביב, לאחר ניצחון בתוצאה של 1–0 על מכבי רחובות בגמר.
ב-1950 קבעה מכבי את שיא ההבקעות של קבוצה בליגה הראשונה, שיא שמחזיק מעמד עד היום, 103 שערים, שהובקעו בעונה בת 24 מחזורים. בתום העונה יצאה הקבוצה למסע משחקי ידידות נוסף, הפעם ביוגוסלביה ושווייץ. בעקבות סכסוך בין מרכזי "מכבי" ו"הפועל", לא התקיימה ליגה בעונת 1951, מה שהוביל ליצירתן של שתי ליגות נפרדות למרכזים; "ליגת מגן שלושים שנות ההסתדרות" של "הפועל" וגביע "יד לעשרה" של "מכבי" שיצא לדרך בפעם השנייה, הפעם בהשתתפותן של 21 קבוצות ואף בנוכחותן של מספר קבוצות בית"ר. הטורניר נמשך רק חודש אחד (בניגוד לחודשיים המתוכננים) ובוטל לאחר כמה משחקים. הסכם ה"פיפטי פיפטי" יישב את המחלוקות בין הסיעות ונתן את אות הפתיחה לעונת 1951/1952 של ליגה א' (הליגה הבכירה) תחת ההתאחדות לכדורגל בישראל. במהלך עונה זו, זכתה מכבי תל אביב באליפות השביעית בתולדותיה. במחזור האחרון של אותה עונה נפגשה מכבי עם קבוצת מכבי נתניה למשחק שלא השפיע על האליפות, אבל נתניה הייתה חייבת לנצח בשביל להישאר בליגה הראשונה. בעקבות הוראת מנהלי מרכז מכבי, שחקני מכבי תל אביב איחרו להגיע למשחק ובעקבות כך נפסק ניצחון טכני לנתניה אשר השאיר אותה בליגה הראשונה. כששחקני מכבי הגיעו למגרש נערך משחק ידידות בין הקבוצות שנגמר בתוצאה 9–0 למכבי תל אביב. באותה עונה הגיעה אלופת סקוטלנד, דנדי יונייטד, למשחק ראווה שהתקיים באצטדיון רמת גן.
בתום עונת 1953/1954, זכתה מכבי באליפות הרביעית ברציפות. בגמר גביע המדינה ניצחה מכבי את מכבי נתניה, ובכך זכתה בדאבל השני בתולדותיה, והראשון מאז קום המדינה. בעונת 1955/1956, עת חוגגת האגודה יובל שנים להקמתה, זכתה הקבוצה באליפות נוספת לאחר ניצחון 3–0 בדרבי של תל אביב מול הפועל במחזור האחרון. את השערים לטובת מכבי כבשו רפי לוי (צמד) ויצחק נחמיאס. ערב המחזור האחרון ההפרש בין מכבי להפועל עמד על נקודה אחת בלבד, כך שהדרבי למעשה היה קרב "ראש בראש" על זהות האלופה המיועדת. הניצחון בדרבי הבטיח את האליפות לטובת מכבי ודרדר את הפועל למקום השלישי, כאשר הפועל פתח תקווה עלתה על חשבונה למקום השני בטבלה. בתום העונה יצאה הקבוצה לסיבוב משחקים נוסף בארצות הברית. בעונת 1957/1958 זכתה מכבי בדאבל נוסף, השלישי במספר.
היסטוריה > שנות ה-60

ביוני 1961 ביקרה קבוצת סנטוס הברזילאית עם כוכבה פלה בישראל, ופגשה בקבוצה אשר הורכבה מכוכבי מכבי תל אביב ומכבי פתח תקווה למשחק ידידות שנגמר בתוצאה 1–3 לברזילאים. ביוני 1963 צפה בית הלוי בצמד משחקי גמר גביע המדינה לנוער בין מכבי תל אביב למכבי נתניה, ולאחריהם החליט לצרף לקבוצה הבוגרת מספר רב משחקני קבוצת הנוער, ובניהם גיורא שפיגל, צבי רוזן, מיקו בלו ואורי קדמי, אשר לימים יקראו "תינוקות ג'רי".
בעונת 1963/1964, לאחר חמש שנים ללא תואר, שיחקה מכבי תל אביב נגד הפועל חיפה בגמר גביע המדינה. שיטת הפנדלים טרם הונהגה, וכשמשחק הסתיים ללא הכרעה אחרי 120 דקות, היה נקבע משחק חוזר. הקבוצות נפגשו למשחק חוזר שני (שלישי בסך הכול) לאחר שלא הייתה הכרעה בשני המשחקים הראשונים, ובו זכתה מכבי בגביע המדינה ה-11 של המועדון לאחר 360 דקות. בעונת 1964/1965 זכתה מכבי בגביע מדינה נוסף.
תוצאות עונת 1966/1967 הוקפאו על ידי ההתאחדות לכדורגל, שהחליטה להאריך את הליגה לשנתיים. באותה עונה זכתה מכבי בגביע המדינה ה-13 של המועדון. הקפאת הליגה שנקבעה בעקבות מלחמת ששת הימים, הובילה את מכבי לזכייה נוספת באליפות ה-11 בתולדותיה בעונה הכפולה של 1966/1968, והראשונה לאחר עשר שנים.
בקיץ 1967 חזר ג'רי בית הלוי למכבי תל אביב, הפעם כיושב ראש הקבוצה, כדי להוציא את המועדון מהמשבר הכלכלי החמור בתולדותיו. כצעד ראשון החליט בית הלוי כי מכבי חייבת לעזוב את אצטדיון המכביה, ולעבור לשחק באצטדיון בלומפילד.
בעקבות ההצלחה והזכייה באליפות ב-1968, ערכה מכבי תל אביב את הופעת הבכורה שלה באליפות אסיה לקבוצות לשנת 1969, ובסיומה זכתה בטורניר. מכבי ניצחה 3–2 את אלופת יפן, סיימה בתיקו אפס מול אלופת איראן, ניצחה את אלופת הונג קונג 5–0, ואת אלופת הודו 6–1. במשחק הגמר פגשה מכבי את אלופת קוריאה הדרומית, יאנגז'י, וניצחה בתוצאה 2–1.
היסטוריה > שנות ה-70

ב-24 בינואר 1970, במסגרת המחזור ה-15 בעונת 1969/1970 גברה מכבי תל אביב 5–0 על הפועל תל אביב בדרבי. בסיום אותה עונה, זכתה מכבי תל אביב בדאבל הרביעי בתולדותיה, שבעקבותיו השתתפה שוב באליפות אסיה לקבוצות לשנת 1971. בטורניר זה, שנערך במהלך עונת 1970/1971, זכתה מכבי בתואר בפעם השנייה, אחרי שסיימה את הטורניר ללא הפסד, כשניצחה את אלופת מלזיה 1–0, את אלופת הודו 4–1, ואת אלופת קוריאה הדרומית 2–0. עצם ההעפלה למשחק הגמר הבטיחה למכבי את הגביע, זאת הודות להיעדרות אלופת עיראק, קבוצת משטרת בגדאד (עליאת אלשורטה), ממשחק הגמר, בשל סיבות פוליטיות. בעונת עונת 1971/1972 זכתה מכבי באליפות ה-13 של המועדון.
בעונת 1975/1976 נקלעה מכבי בפעם הראשונה למאבקי הירידה, כשבערב המחזור האחרון של העונה נאבקו תשע קבוצות על הזכות להישאר בליגה הראשונה, וביניהן מכבי. בזכות ניצחון במחזור האחרון, נשארה מכבי בליגה הראשונה. באפריל אותה שנה הגיעה קווינס פארק ריינג'רס, מוליכת ליגה האנגלית, למשחק ידידות בבלומפילד מול מכבי תל אביב, אשר תוגברה בשלושת כוכבי הליגה, מוטל'ה שפיגלר, עודד מכנס ואורי מלמיליאן. מכבי ניצחה 2–1 משערים של מלמיליאן ושפיגלר.
בעונת 1976/1977 מכבי זכתה בדאבל החמישי בתולדות המועדון, כשאת כובשי השערים הוליך ויקי פרץ, שסיים את העונה כמלך השערים עם 17 כיבושים. בעונת 1977/1978 אירחה מכבי את אלופת אירופה, אנדרלכט הבלגית, למשחק ראווה בבלומפילד. מכבי השיגה ניצחון 2–1 לעיני 20 אלף צופים בבלומפילד.
עונת 1978/1979 חתמה את שנות ה-70 עם האליפות ה-15 במספר, והאחרונה לתקופה ארוכה.
היסטוריה > שלוש-עשרה השנים השחונות (1979–1992)

מאז עונת 1978/1979 לא הצליחה מכבי תל אביב לזכות בתואר האליפות במשך 13 שנים ולו פעם אחת. זוהי התקופה הארוכה ביותר ללא אליפות בהיסטוריה של המועדון, מאז הוקמה ליגת העל ב-1931. במהלך שנות השמונים החליפה מכבי מספר רב של מאמנים בניסיון להחזיר לקבוצה את תואר האליפות, וביניהם מאמנים אשר זכו עם הקבוצה להצלחה כשחקנים וכמאמנים, כמו זאב זלצר, יעקב גרונדמן, דוד שווייצר, יצחק שניאור וגיורא שפיגל.
בעונת 1981/1982 במהלך משחק נגד בית"ר ירושלים באצטדיון ימק"א פסל השופט אברהם קליין שער של הירושלמים, אך שחקני הקבוצה המארחת המשיכו לחגוג מכיוון שלא הבחינו בזאת. מיקו בלו חידש את המשחק בזריזות ומסר למוטי איוניר שכבש מול יוסי מזרחי (לימים מאמן מכבי) את שער הניצחון. בסוף המשחק נאלצו שחקני מכבי להתבצר בחדר ההלבשה במשך שעות בזמן שאוהדי בית"ר שהו מחוץ לחדר ההלבשה בניסיון לתקוף אותם.
בעשור זה חוותה מכבי את העונה החלשה ביותר שלה בליגה הראשונה כשסיימה בעונת 1987/1988 במקום ה-12, הנמוך ביותר בתולדות המועדון. באותה עונה ספגה מכבי את התבוסה הגדולה ביותר של המועדון כשהפסידה 0–10 למכבי חיפה באצטדיון קריית אליעזר.
למרות היותו העשור השחור של הקבוצה, זכתה מכבי תל אביב פעמיים בגביע המדינה בעונות 1986/1987 ו-1987/1988.
היסטוריה > תחילת שנות ה-90: חזרה לקדמת הבמה (1992–1996)

בעונת 1991/1992 שברה מכבי תל אביב את הבצורת ארוכה ללא אליפות, כשזכתה בתואר בהדרכתו של המאמן אברהם גרנט. בעונה זו לקחו חלק באופן משמעותי כוכבי הנוער של הקבוצה, אבי נמני ואיציק זוהר. לימים נמני הפך לאחד מכוכביה הגדולים של מכבי תל אביב מאז ומעולם ומלך השערים של הקבוצה בכל הזמנים עם 194 כיבושים בליגה. הקבוצה של גרנט הציגה יכולת מרשימה לכל אורך העונה, ואף רשמה מספר תוצאות בולטות במיוחד: ניצחון 5–1 כפול בליגה על מכבי חיפה בתוך חודש אחד בלבד, ניצחון 8–1 על הפועל ירושלים, וניצחון 4–0 בדרבי נגד הפועל תל אביב אשר פצח בשורת ניצחונות ארוכה במשחקי הדרבי לאורך השנים. עונה זו הייתה עונה מכוננת במיוחד לקראת המשך העשור, כאשר בקבוצה של גרנט שיחקו מספר שחקני מפתח אשר יובילו את המועדון להישגים בעונות הבאות, ביניהם אבי נמני, איציק זוהר, גדי ברומר, אלי דריקס, ניר קלינגר ואלכסנדר אובארוב.
בעונת 1992/1993 זכתה מכבי בגביע הטוטו, הראשון של המועדון. באוגוסט 1992 הפכה מכבי לקבוצה הראשונה ששיחקה משחק רשמי נגד קבוצה אירופאית, כשפגשה באלופה המלטזית, ולטה. בעונת 1993/1994 רשמה מכבי שיא של 11 ניצחונות ברציפות מפתיחת העונה, שיא שהושווה רק בעונת 2005/2006 על ידי מכבי חיפה, אך לא הצליחה לזכות באליפות. מכבי התנחמה בגביע המדינה, ה-18 של המועדון, כשניצחה בגמר את היריבה העירונית הפועל תל אביב בתוצאה 2–0, משחק שזכור בעיקר בשל השער הראשון שנכבש על ידי כוכב הקבוצה, איציק זוהר, בבעיטה חופשית מ-35 מטר. בעונת 1994/1995 ניהלה הקבוצה מרוץ צמוד על תואר האליפות, והצליחה להבטיח את האליפות ה-17 בתולדות המועדון במחזור הסיום במשחק דרמטי בבאר שבע מול הקבוצה המקומית שלא נוצחה באותה עונה בביתה עד לאותו מחזור. משחק זה הסתיים בתוצאה 1–0 לזכות מכבי תל אביב משער של אלון ברומר עם סיום המחצית הראשונה.
קבוצת "מופת", בראשות אנשי העסקים רוני קליימן, מאיר שמיר, דייוויד פדרמן, יולי עופר, מוזי ורטהיים, עופר נמרודי, שלום זינגר ולוני הרציקוביץ', רכשה את השליטה במועדון ב-1995, וכצעד ראשון בחרה בדרור קשטן כמאמן הקבוצה. בתחילת עונת 1995/1996 יכלה מכבי להפוך לקבוצה הישראלית הראשונה שמשתתפת בליגת האלופות, אך במשחק המכריע בבלומפילד ניצחה קבוצת גראסהופרס השווייצרית ועלתה במקומה.
בתקופה זו ביססה מכבי תל אביב יריבות ספורטיבית עיקשת עם מכבי חיפה, לאחר ששני המועדונים נאבקו באופן ישיר על תואר האליפות לאורך מספר עונות. במספר מקרים אף התמודדו הקבוצות במשחקים טעונים במיוחד שהכריעו את גורל האליפות. כך למשל נפגשו שתי הקבוצות במחזור ה-26 של עונת 1995/1996 באצטדיון קריית אליעזר, במשחק שהוביל את הקבוצה בהמשך לזכייה באליפות. משחק זה הסתיים בניצחון 3–1 לטובת מכבי תל אביב, כשאת 3 השערים כובשים 3 מסמלי המועדון באותה תקופה: אלי דריקס, ניר קלינגר ואבי נמני, שהשלימו מהפך לאחר שקבוצתם פיגרה במחצית הראשונה. נמני גם כבש את השער שהבטיח את האליפות באותה עונה במשחק במחזור ה-29 מול בית"ר ירושלים, אשר הסתיים בניצחון 1–0.
היסטוריה > מיטש גולדהאר: 2009 והלאה

ב-3 באוגוסט 2009 העביר שניידר את הקבוצה לידיו של מיליארדר קנדי אחר, מיטשל גולדהאר, ללא תמורה, אך תחת התחייבות לעמוד בחובות הקבוצה כלפי לוני הרציקוביץ'. במקביל, העבירה אגודת מכבי תל אביב אף היא את חלקה בקבוצה, 20%, לידי גולדהאר, ובכך הפך למחזיק היחיד בקבוצה. בעונתו הראשונה כבעליה של הקבוצה, החליט גולדהאר לא להשקיע כלכלית בקבוצה.
לקראת עונת 2010/2011 ערכה הקבוצה מסע רכש מסיבי בו הוחתמו 13 שחקנים חדשים. בעונה זו תקציב הקבוצה שבר שיא ישראלי כשחצה את רף ה-100 מיליון שקל. לקראת עונה זו במוקדמות הליגה האירופית ניצחה מכבי תל אביב 4–3 את פריז סן-ז'רמן באצטדיון בלומפילד, אך תוצאה זו לא הספיקה עקב ההפסד במשחק הראשון ומכבי תל אביב הודחה ממוקדמות הליגה האירופית. ב-4 בינואר 2011 פוטר מנג'ר הקבוצה אבי נמני. בעקבות פיטורי נמני התפטר מאמן הקבוצה יוסי מזרחי, ובמקומו מונה מוטי איוניר לתפקיד המאמן, אליו הצטרפו חנן אזולאי וקובי אלפסי בתור עוזרי המאמן. לקראת עונת 2011/2012 עזב אזולאי, ובמקומו הצטרף גדי כרמלי.
בעונת 2011/2012 העפילה הקבוצה לראשונה בתולדותיה לשלב הבתים של הליגה האירופית, לאחר שגברה בשלבים המוקדמים על חזר לנצ'ראן האזרית, ז'לייזניצ'אר סרייבו הבוסנית ופנאתינאיקוס היוונית. מכבי הוגרלה לבית ה' יחד עם בשיקטש, דינמו קייב וסטוק סיטי, וסיימה אחרונה ללא ניצחון ועם שתי תוצאות תיקו. בתאריך 5 בדצמבר 2011 פוטר המאמן מוטי איווניר עקב ההפסדים הרבים באותה תקופה, ובמקומו מונה מנהל מחלקת הנוער ניר לוין כמאמן זמני.
אצטדיונים ומתחמי אימונים

מיום הקמתו של המועדון עד לשנת 1935 שחקה מכבי תל אביב בשמונה מגרשים שונים, בעלי משטחי חול, חמרה וכורכר.
בשנת 1923 החלה מכבי לשחק ב"מגרש הדקלים" שהיה ממוקם בשכונת פלורנטין, בשנת 1926 עברה מכבי לשחק ב"מגרש מכבי" שהיה ממוקם בין שכונת שפירא לשכונת נווה שאנן.
בשנת 1935 עברה מכבי לשחק באצטדיון המכביה שעל גדות הירקון, אשר שימש כבית של המועדון במשך 34 שנה עד לשנת 1969. במהלך תקופה זו אירחה מכבי לפרקים באצטדיון באסה ביפו במשחקים מרובי קהל, ובאצטדיון בלומפילד, מפאת המספר הקטן של מקומות הישיבה באצטדיון המכביה, והפרצות שהיו בגדרות שמסביבו.
בעקבות המשבר הכלכלי שפקד את מכבי באמצע שנות ה-60, החליט יושב ראש הקבוצה ג'רי בית הלוי, לעבור לארח באצטדיון בלומפילד באופן קבוע. מהלך זה נעשה בשנת 1967, אך רק בשנת 1969 הפסיקה מכבי להשתמש באצטדיון המכביה לאירוח משחקים רשמיים. בשנת 1985 עברה מכבי לשחק באצטדיון רמת גן, אשר שימש כאצטדיונה הביתי עד לשנת 2000 (מלבד עונת 1986/1987 ועונת הדאבל ב-1995/1996 בה שיחקה הקבוצה בבלומפילד), החל משנת 2000 הפך אצטדיון בלומפילד לביתה הרשמי של מכבי תל אביב.
בשנים 2016–2019 עברה הקבוצה לארח באופן זמני באצטדיון נתניה, בעקבות הרחבת אצטדיון בלומפילד.
בשנת 2019 חזרה הקבוצה לארח באצטדיון בלומפילד לאחר שהורחב ל-29,400 מקומות ישיבה.
אצטדיון המכביה
אצטדיון בלומפילד
אצטדיון רמת גן