stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בן-ציון אלפס
ספריו

הגדה של פסח: עם ציורים יפים ועם ביאור חדש מעשה אלפס ועוד מעלות והוספות רבות. ש. עאשטיין, 1924.
מחזור: עם פירוש ע"ט בשם בית ישראל וילקוט פנינים יקרים ומעשה אלפס : נוסח ספרד. שבועות. י. וועלטשער עט פ. מ"ץ 9, 190.
ספר תולדת אדם בו יסופר תולדת איש המעולה שלמה זלמן מווילנא יחזקאל פייוויל, בן ציון אלפס הוצאת ישורון, 1948.
אהבה־לבבית טהורה: רומן בדפוס א.ל. כהנא, 1934.
המטיף : ישא מדברותיו לכל מועדי השנה, גרשון פיסטון, בן-ציון אלפס, פרלג ז. ס. שרברק, 1910.
סידור קרבן מנחה: כולל סדר התפלות לכל ימות השנה עם העתקה חדשה לשפת יהודית המדוברת בשם בית ישראל : וילקוט פנינים יקרים : יכיל שלשים ושתים ביאורים יקרים . צ. ה. מ"ץ, 1924.
ש"ס תחנה חדשה בדפוס והוצאת חברת רוזינקרנץ ושריפטזצר, 1925
דער יודישער גרויס-וויזיר, אדער, דער וואונדערליכער אפעראטאר דרוקעריי ש. עטשטיין.
די ווייסע חברה'ניקעס, אדער, נמרוד'ס סאיוז דרוקעריי ש.פ. גארבער, 1921.
דער גייסטליכער פרילינג דרוקעריי ש.פ. גארבער, 1921.
דער הייליגער זייד-פאדים, אדער, די וויציקע פאלקס-לידעלע דרוקעריי ש.פ. גארבער, 1921.
דער האכגישעצטער גאסט אדער א בר־מצווה. א שעהנע געשיכטע וואס ערקלערט די הויכע געדאנקען פון. תפילין דרוקעריי פון ״האלמנה והאחים ראבינאוויץ״, 1918.
מעשה אלפס ופרי הגפן: אדער צוקער־געבעק׳ס אונד װײן. גרשון פיעסטון, בן-ציון אלפס בדפוס ראזענקראנץ ושריפטזעטצער, 1913.
דער האכגישעצטערגאסט, אדער, א בר-מצווה דרוקעריי ש. עטשטיין
Mayśe Alfes: der berihmṭer yunger darshen : oder Meshiaḥ ilmim ... Avraham Meʼir Rubinshṭain, בן-ציון אלפס Sh. Shreberḳ, 1910
Seyfer hamigdolim, oder, Der Idisher lufṭ balon: ... migdal oz Shem H. ṿe-G.V. נח חיים, בן- ציון אלפס בהוצאת בית מסחר הספרים של ר' נפתלי ציילינגאלד, 1912.
Mayśe Alfes: der berihmṭer yunger darshen : oder Meshiaḥ ilmim ... Avraham Meʼir Rubinshṭain, בן-ציון אלפס Sh. Shreberḳ, 1910
Igeret ha-Shabat: afreyndlikhen brief fun di ... kale Shabes̀ tsu ... khośn kneseś Yiśroel .נח חיים בן משה (מקאברין), בן-ציון אלפס Bi-defus Rozenḳrants u-Shrifṭzeṭtser, 1904.
Maʻaśeh Alfes: a ṿirḳlikhe hertslikhe libe tsu dem ayntsigen : ṿelkhen men darf lieben 1924.
Seyfer Emes̀ ṿeemuneh: af tsu ṿayzen miṭ oys̀es̀ umofs̀im . נח חיים בן משה, בן ציון אלפס ירחמיאל מענדיל קליימאן, 1908
לקריאה נוספת

'אלפס, בנציון', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 51–52.(הספר בקטלוג ULI)
נורית גוברין, "'אהבה לבבית טהורה': בן-ציון אלפס ומלחמתו לחינוך הנשים'", בתוך: דוד אסף [ואחרים] (עורכים), מווילנה לירושלים: מחקרים בתולדותיהם ובתרבותם של יהודי מזרח אירופה מוגשים לפרופסור שמואל ורסס (ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, האוניברסיטה העברית, תשס"ב 2002), עמ' 361–384. (כונס בספרה: קריאת הדורות, כרך א (תשס"ב 2002), עמ' 225–249.)
הערות שוליים

↑  כל הציטוטים מתוך זכרונות אלפס פרויקט בן-יהודה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313128105171  PLWABN: 9810684576105606  GND: 105220242X  ISNI: 0000 0000 6668 4987  LCCN: n88291687  NTA: 306239027  SELIBR: 170916  VIAF: 69347397   WorldCat (עם VIAF): 69347397
בנימין אונגר

| --- | --- |

 לידה:  24 בספטמבר 1907 יאסלו, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  11 בספטמבר 1983 (בגיל 75) תל אביב-יפו, ישראל 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 שפה מועדפת:  עברית 
 
לוחית זיכרון על ביתו של בנימין אונגר ברחוב נתן החכם 14 בתל אביב
בנימין אוּנגַר (24 בספטמבר 1907 – 11 בספטמבר 1983) היה חזן ישראלי. יו"ר ארגון החזנים בישראל. החזן הראשי של בית הכנסת הגדול בתל אביב בשנות ה-40 וה-50.
קורות חיים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
אונגר נולד ב-1907 בעיר יאסלו שבגליציה, אוסטריה (לימים בפולין), בנם של רייזל לבית פָאיֶיר (פוֹיֶר) ומשה אונגר (ממשפחת האדמו"ר מזבנה).
קיבל חינוך תורני מסורתי בחדר ובישיבה בווינה ובטרנבה וחינוך מוזיקלי בחזנות בקונסרבטוריונים בווינה ומגדבורג.
בשנת 1933 נישא להניה הנדלר.
עסק בפעילות ציונית בגרמניה הנאצית, וב-1937–1938 ניהל משק הכשרה של עליית הנוער ליד ברלין. ב-1938 עלה לארץ ישראל.
הוא היה חזן בבתי כנסת גדולים בתל אביב ובתוכם בבית הכנסת הגדול.
הופיע ברדיו (בשידורי קול ישראל, קול ציון לגולה וגלי צה"ל), טלוויזיה ובתקליטים רבים. היה יושב ראש ארגון החזנים בישראל. בשנת 1983 הוענק לו התואר יקיר תל אביב.
נפטר ב-1983. היה אב לשתיים: מרים וורדה.
ארכיונו, הכולל עיבודים מוזיקליים, שמור בספרייה הלאומית.
בשנת 2007, במלאת מאה שנים להולדתו, הוסר הלוט מעל שלט הנצחה על ביתו בתל אביב בטקס בו השתתפו ראש העיר רון חולדאי וחזנים רבים.
בנימין אונגר היה אח בלשכת הכוכב מס' 13 של הבונים החופשיים בחסות הלשכה הגדולה למדינת ישראל.
לקריאה נוספת

עקיבא צימרמן, 'החזן בנימין אונגר ז"ל', שנה בשנה (ספר השנה להלכה, למחשבת ישראל ולבעיות יהדות) תשמ"ט, 413–415.
עקיבא צימרמן, 'בנימין אונגר – נעים הליכות ונעים זמירות', דוכן (מאסף למוזיקה יהודית) יג (תשנ"א), 139–141.
בן-ציון זהר

| --- | --- |
בן ציון זהר
בן ציון זהר
 לידה:  1937 בת שלמה, פלשתינה (א"י)
 נהרג:  1 ביולי 1997 (בגיל 60 בערך)
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:   רב-סרן
 תפקידים בשירות
 טייס קרב
 פעולות ומבצעים
   מלחמת ששת הימים
 עיטורים
   עיטור העוז
 תפקידים אזרחיים
 טייס ריסוס
 
בן-ציון זהר (סימקין) (1937 - 1 ביולי 1997) היה טייס בחיל האוויר הישראלי. עוטר בציון לשבח (שהומר לימים בעיטור העוז), לאחר מלחמת ששת הימים, על פעולות שביצע במסגרת מבצע מוקד בחזית המצרית.
בנוסף לכך, לזכותו רשומה הפלה של מטוס קרב הנטר של חיל האוויר הירדני בעת שטס במטוס ווטור (מטוס הפצצה) במלחמת ששת הימים. ככל הידוע, זו ההפלה היחידה בעולם הרשומה לזכות מטוס הווטור.
ביוגרפיה

זהר נולד כבן-ציון סימקין במושבה בת שלמה. שאף לטוס מילדות וכנער הצטרף לפעילות דאייה. למד בבית הספר התיכון החקלאי פרדס חנה. התגייס לנח"ל, אולם שאיפתו להיות טייס הובילה אותו לחיל האוויר והוא סיים קורס טיס בשנת 1958.
ב-1961 הוא היה טייס במטוס מטאור מתוצרת בריטניה. ב-8 בנובמבר חזרו הוא והנווט מגיחה, עם תקלה במטוס ונאלצו לבצע נחיתת ריסוק. למטוס נגרם נזק רב והוחלט להשביתו. המטוס הוצב על כן ליד מבנה טייסת העטלף, בבסיס תל נוף ושם הוא נמצא עד היום.
בהמשך הדרך בחיל האוויר, הוצב זהר כטייס ווטור בטייסת 110 ובשנת 1966 השתחרר משרות קבע בחיל האוויר והפך לטייס ריסוס בחברת "מרום".
עיטור העוז והפלת ההנטר

ב-17 במאי 1967, בראשיתה של תקופת ההמתנה גויס זהר לשירות מילואים ונטל חלק במלחמת ששת הימים כטייס ווטור בטייסת 110. ביום הראשון למלחמה, 5 ביוני 1967, כחלק מגיחות הגל הראשון במבצע מוקד, השתתף בגיחת הפצצה על שדה התעופה אבו סואר שבמצרים. במהלך הכניסה להפצצת שדה התעופה, התקיפה רביעיית מטוסי מיג 21 מצריים את המפציצים הישראלים. למרות נחיתותו כמטוס הפצצה חמוש, לקח על עצמו זהר את העסקת מטוסי הקרב המצריים, בזמן ששלושת המטוסים ביצעו את יעפי ההפצצות על שדה התעופה.
להלן תיאור המעשה ב"אתר הגבורה":
ביום ה-5 ביוני 1967, שימש סרן בן-ציון זהר מס' 3 במבנה, שתקף שדה תעופה של האויב באזור התעלה. המבנה נכנס לתקיפה, ברגע שהופיעו מטוסי "מיג 21". סרן בן-ציון זהר נשאר מעל לשדה ותימרן כנגד ה"מיגים", כדי להסיח אותם ממטוסינו התוקפים. אחר כך נכנס בעצמו לתקיפת השדה. בדרכו חזרה הצטרף למבנה בתקיפת סוללה "אס-איי-2", אף על פי שחסר לו דלק, לפי חישובו, כדי להגיע לנחיתה.
על מעשה זה הוענק לו עיטור העוז.
ניסן תשל"ג, אפריל 1973. דוד אלעזר, רב-אלוף, ראש המטה הכללי".
שתי גיחות הפצצה נוספות שזהר נטל בהן חלק באותו היום היו על שדה התעופה קהיר מערב. הראשונה, בשעות לפני הצהריים, כחלק מתקיפות הגל השני ב"מבצע מוקד" והשנייה, בשעות אחר הצהריים המאוחרות.
ביום השני למלחמה, 6 ביוני, נטל חלק בגיחת הפצצה לשדה התעופה H-3 שבעיראק. במהלך הפצצת שדה התעופה, ניהלו רביעיית הווטורים הישראלים וצמד מטוסי המיראז' 3 שליוו אותם, קרב אווירי עם מטוסי הנטר עיראקים וירדנים ועם מטוס מיג 21 עיראקי. במהלך הקרב פגע זהר בצרור מארבעת תותחי ה-30 מ"מ של הווטור, בהנטר ירדני והמטוס הירדני נפל (כנראה הצרור פגע בטייס). ככל הידוע, זוהי הפעם היחידה שבה מטוס ווטור הפיל מטוס בקרב אוויר. הפלה זו נחשבת (יחד עם שתי הפלות נוספות שביצעו המיראז'ים באותו קרב), כהפלה המרוחקת ביותר מגבולות ישראל, שביצע חיל האוויר הישראלי.
לאחר מלחמת ששת הימים

לאחר המלחמה המשיך זהר בשירות קבע וטס זמן מה על סקייהוק. לאחר שסיים את שירות הקבע המשיך בעבודתו כטייס ריסוס ובמקביל המשיך גם בטיסות במילואים. ב-1983 הוא היה כבר רס"ן במילואים. ב-3 במרץ, בהיותו בטיסת אימונים שיגרתית במטוס "כפיר" c1 של טייסת העמק, מיד לאחר ההמראה, נדם מנוע המטוס עקב תקלה בתיבת האביזרים הקדמית של המנוע. זהר ניסה להתניע את המנוע, ללא הצלחה ולאחר שהמטוס, שאיבד גובה במהירות, הגיע אל גובה הנטישה המזערי, נטש אותו זהר וצנח בשלום. המטוס התרסק ליד המושבה יוקנעם.
זהר נהרג ב-1 ביולי 1997, בהתרסקות מטוס הריסוס שלו מסוג פוני (Pawnee).
לקריאה נוספת

שמעון מנואלי, "ווטור אחד מול ארבעה מיגים", בספר 51 הצל"שים תשכ"ז, משרד החינוך והתרבות, 1968 (תדפיס מגיליון הצל"שים של "במחנה")
הערות שוליים

↑  "מרקיע שחקים"
1 2   דני שלום, ‏כרעם ביום בהיר – כך הושמדו חילות האויר הערביים במלחמת ששת הימים, באויר פרסומי טיסה, 2002, באתר הספרייה הדיגיטלית להיסטוריה ומורשת חיל האוויר, להלן כרעם ביום בהיר, עמ' 301-299
↑  סרן בן-ציון זהר, באתר הגבורה
↑  כרעם ביום בהיר, עמ' 423-421
↑  כרעם ביום בהיר, עמ' 603-602
↑  "מרקיע שחקים"
↑  כרעם ביום בהיר, עמ' 579-572
↑  "מרקיע שחקים"
↑  כרעם ביום בהיר, עמ' 636(הערת שוליים מס' 35)
| מעוטרי עיטור העוז במלחמת ששת הימים |
| --- | --- | --- |
| חזית הדרום | שמואל אורן • ז'ק אלימלך • אהוד אלעד (נ) • יצחק דותן • ישראל הוברמן • חיים שטיין • עזרא וישניא • ישראל זולברג (נ) • יעקב חסדאי • יוסף טמיר • אורי ישראלי (נ) • מאיר כהן (נ) • יצחק לוי • שמואל ליבנוירט • רפאל כץ (נ) • אריה מאיר (נ) • אברהם מוניץ • זאב נתיב • דוד פלץ (נ) • חיים פניכל (נ) • שמאי קפלן (נ) |  |
| ירושלים והשומרון | זרח אפשטיין • שלמה אפשטיין (נ) • יגאל ארד • שלום דוד • אשר דר • יעקב חץ • צבי סדן • גיורא צחור • חיים רוסק (נ) • ישראל שינדלר |  |
| חזית הצפון | אפרים יצחקיאן (נ) |  |
| חיל האוויר | אריה בן-אור (נ) • אמנון גלעד • כוכב הס • בן-ציון זהר • יעקב מורגן • יהודה פרי |  |
| חיל הים | אברהם דרור |  |
בתו של מרפא העצמות

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  אמי טאן 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  רומן 
 מקום התרחשות:  הרפובליקה העממית של סין, סן פרנסיסקו 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  19 בפברואר 2001 
 
בתו של מרפא העצמות הוא ספרה הרביעי של הסופרת אמי טאן, שראה אור בשנת 2001, ותורגם לעברית באותה שנה. כמו מרבית ספריה, עוסק הספר ביחסים שבין אישה אמריקאית ממוצא סיני ואמה המהגרת.
הספר מחולק לשני סיפורים עיקריים. הראשון הוא על רות, אישה סינית-אמריקאית המתגוררת בסן פרנסיסקו. היא דואגת כי אמה המזדקנת, לו לינג, מתחילה לסבול משכחה ולשחרר אמירות מוזרות על משפחתה ועברה. הסיפור המרכזי השני הוא של לו לינג עצמה, כפי שנכתב עבור רות. מספר שנים קודם לכן, לו לינג כתבה את סיפור חייה בסינית. רות דאגה לתרגום המסמך, ממנו למדה על חייה של אמה בסין.
מרבית הרומן, כמו רוב כתיבתה של טאן, מבוסס על מערכת היחסית שלה עם אמא שלה, וסיפורי החיים של אמה ושל סבתה. התמונה על הכריכה של המהדורה הראשונה היא של סבתה של אמי טאן, גו ג'ינגמיי, שצולמה ב-1905.
הערות שוליים

↑  Vanessa Jones, "Her Mother Was Her Muse". Chicago Tribune, March 7, 2001.
↑  Amy Tan, The Opposite of Fate. Putnam, 2003.
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ברד ירד בדרום ספרד

| --- | --- |

מימין לשמאל: רוברט קוט, רקס האריסון וג'ולי אנדרוז בהפקה המקורית
 שיר
 מתוך האלבום גבירתי הנאווה
 מדינה:  ספרד 
 יצא לאור:  1956 
 פורמט:  קלאסי
 סוגה:  מחזמר 
 כתיבה:  אלן ג'יי לרנר 
 לחן:  פרדריק לאו 
 
"ברד ירד בדרום ספרד" (באנגלית: The Rain in Spain) הוא שיר מתוך המחזמר "גבירתי הנאווה" שהולחן בידי פרדריק לאו ונכתב על ידי אלן ג'יי לרנר, והתפרסם בשנת 1956. השיר משמש כנקודת מפנה בעלילה. פרופסור היגינס וקולונל פיקרינג דוחקים באלייזה להתאמן על דיבורה, במטרה שתצליח לתקן את מבטאה הקוקני. משפט המפתח בשיר, "The rain in Spain stays mainly in the plain" כולל חמש מילים אותן הוגה קוקני עם דיפתונג [æɪ] או [aɪ] (אָיי), במקום ההגייה המקובלת באנגלית בריטית [eɪ] (אֵיי).
בעוד שלושתם מיואשים, אלייזה מצליחה לבסוף "לתפוס" את ההגיה הנכונה של המשפט. שלושתם פורצים בשיר וחוזרים על משפט המפתח ושרים בנוסף עוד משפטי אימון, כדוגמת "בהרטפורד, הריפורד והמפשיר, הביל, אביך הבוקר", והמשפט "נעים מאוד להיפגש", משפטים בהם אלייזה נכשלה בהגיית האות ה״א (H במקור).
מקור

הביטוי אינו מופיע במחזהו המקורי של שאו, אך מופיע בסרט משנת 1938.
גרסה עברית

עקב הבדלי השפה והיעדר מבטאה הקוקני של אלייזה בשפה העברית, המחזה המתורגם נוהג ברובו בתיקון עברית קלוקלת והגייה פגומה. בתרגום העברי, על אלייזה לתרגל הגיה של האות רי״ש במכתש הפה - [r], במקום בענבל - [ʁ]. האות ר' מופיעה בכל חמש המילים במשפט "ברד ירד בדרום ספרד הערב".
בהמשך היה על אלייזה להתמודד עם הגיית האות ה״א, [h], ולא להשמיטה במשפט שהגתה אותו כ"בארטפורד, אריפורד ואמפשיר, אביל, אביך א-בקר", ולאחריו הבדלה בין האותיות אל״ף, ה״א ועי״ן כאשר הייתה הוגה את אחד המשפטים כ"נאים מעד ליפגש".
למעשה, בגרסה העברית פרופסור היגינס מנסה לחזק את הגייתה להגייה ממלכתית שהייתה נהוגה בעבר. את המשפט, שהפך למטבע לשון, הגה השחקן, הבמאי והמתרגם, שרגא פרידמן.
בספר "מסך אחרון על שרגא פרידמן", שיצא לאחר מותו של השחקן, כתב דן אלמגור: "כשניגשנו שרגא ואני, לתרגום המחזמר 'גבירתי הנאווה' כבר היו מאחורינו שנים אחדות של עבודה משותפת. לפני שהעלינו שורה על הכתב, היה שרגא 'מגלגל' אותה על הלשון כדברו, כדי לראות כיצד היא מצלצלת. ניסיונו העשיר כשחקן וכקריין הוא שגרם לכך שהשחקנים שהשמיעו את הטקסטים הללו, לא נאלצו להיאבק עם משפטים מסורבלים, מילים קשות להגייה ועיצורים דומים הסמוכים זה לזה. כל שורה ושורה שנמסרה להם על ידי שרגא הבמאי עברה תחילה בדיקה ב'מכון התקנים' הפרטי שלו. הוא היה מנסה להשמיע כל משפט בדרך זו או אחרת, תוך שינוי בתחביר, במילים או בהטעמה, עד שהנוסח מצא חן בעיניו. רבות התלבטנו בעת התרגום כיצד לתרגם את השיר הידוע של הגשם היורד בספרד. ואז, ערב אחד, סמוך לחצות צלצל הטלפון בדירתי. על הקו היה שרגא, נרגש כולו, והוא צוהל לתוך השפופרת: 'ברד...ברד בספרד". באמבטיה...בתוך האמבטיה... ישבתי אחרי ההצגה באמבט רותח ופתאום זה בא...הברד ירד בספרד... כך נולד המשפט 'ברד ירד בדרום ספרד הערב".
גרסה עברית > הבדלים בין הגרסאות

עם השנים, נעשו מספר שינויים בתרגום העברי כדי להתאימו לקהל. השינויים נעשו בידי דן אלמגור:
הערות שוליים

↑  "'My Fair Lady' Listing InternetBroadwayDatabase, accessed August 23, 2011
↑  Wells, John C. (1982). Accents of English 2: The British Isles. Cambridge: Cambridge University Press. pp. 307–308. ISBN 0-521-24224-X.
↑  אתר האינטרנט להנצחת שרגא פרידמן ושושנה רביד [בימוי גבירתי הנאווה https://www.shfriedman.co.il/
↑  Musicalmuzeum.hu - Lyrics of "Lenn délen édes éjen édent remélsz!"]
↑  Almagor, Dan, ""Barad yarad bidrom sfarad: How "The Rain in Spain" Fell in Eretz-Israel," Israel Review of Arts and Letters, Israel Ministry of Foreign Affairs (MFA.org), November 19, 1998.
| גבירתי הנאווה |
| --- | --- | --- |
| מקורות | פיגמליון (1912) - מחזה מאת ג'ורג' ברנרד שו • פיגמליון (1938) - סרט קולנוע מאת אנתוני אסקווית' ולסלי הווארד |  |
| יצירות | גבירתי הנאווה (1956) - מחזמר מאת אלן ג'יי לרנר ופרדריק לאו • גבירתי הנאווה (1964) סרט מוזיקלי מאת ג'ורג' קיוקור |  |
| שירים | ברד ירד בדרום ספרד • הלילה טוב לרקוד • יופי לי |  |
| דמויות | אלייזה דוליטל |  |
בן של אם אחרת

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  הכיבוש הגרמני באיי התעלה
 בימוי:  כריסטופר מנואל
 הופק בידי:  ביל קנרייט 
 שחקנים ראשיים:  ג'ני סיגרוב  אמנדה אבינגטון  ג'ון האנה   רונאן קיטינג   ג'וליאן קוסטוב
 מדינה:  בריטניה בריטניה
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  16 במרץ 2017
 משך הקרנה:  98 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט דרמה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
בן של אם אחרת (באנגלית: Another Mother's Son) הוא סרט דרמה מלחמתי בריטי, שביים כריסטופר מנואל ונכתב על ידי ג'ני לקואט אחייניתה של לואיזה גולד גיבורת הסרט. בסרט מככבים ג'ני סיגרוב בתפקיד לואיזה גולד, ג'וליאן קוסטוב, רונאן קיטינג, ג'ון האנה ואמנדה אבינגטון.
הסרט מבוסס על סיפור אמיתי אודות הכיבוש הגרמני באיי התעלה, על אישה מהאי ג'רזי בשם לואיזה גולד (בגילומה של סיגרוב), שמספקת מחסה לעובד כפייה רוסי צעיר הנמלט (בגילומו של ג'וליאן קוסטוב), ומסתירה אותו מהגרמנים בעזרת אחיה הרולד לה דרולינק ואחותה אייבי פורסטר.
רשימת שחקנים

ג'ני סיגרוב בתפקיד לואיזה גולד
ג'וליאן קוסטוב בתפקיד פיאודור "ביל" בוריי
רונאן קיטינג בתפקיד הרולד לה דרילינק
ג'ון האנה בתפקיד ארתור פורסטר
אמנדה אבינגטון בתפקיד אייבי פורסטר
ברנוק אוקונור בתפקיד רקס פורסטר
פיטר וייט בתפקיד רנה לה מוטי
סוזן המפשייר בתפקיד אלנה לה פברה
פלסיט דו ג'ו בתפקיד ניקול
גוון טיילור בתפקיד לילי ויברט
ג'ואנה דייוויד בתפקיד מוד ויברט
בזיל איידנבנץ - פרידריך
הפקה

כריסטופר מנואל ביים את הסרט על פי התסריט של ג'ני לקואט, אחייניתה של לואיזה גולד. חברת סרטי ביל קנרייט הפיקה את הסרט יחד עם דניאל-קונרד קופר.
הצילומים החלו ב-9 בנובמבר 2015 בבאת', סאמרסט. הצילומים התקיימו גם בבניין גילדהול בעיר באת' ובאולפני מערב לונדון.
הצגת בכורה נערכה בלונדון ב-16 במרץ 2017.
הערות שוליים

1 2 3  Rosser, Michael (12 בנובמבר 2015). "Jenny Seagrove, John Hannah, Ronan Keating join 'Another Mother's Son'". screendaily.com. נבדק ב-12 בנובמבר 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Storm Keating on Twitter". twitter.com. נבדק ב-12 בנובמבר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
ברוך בן שמואל מפינסק

ר׳ ברוך בן שמואל מפינסק (נרצח בשנת 1834) היה הרפתקן ורופא. מתלמידי ר׳ ישראל משקלוב (מנהיג עדת הפרושים תלמידי הגאון מווילנא בצפת).
ביוגרפיה

ברוך נולד בפינסק, עלה לארץ ישראל בשנת 1819 והתיישב בצפת. דיווחיו של השד״ר שיצא מצפת לתימן וחזרה בשנת 1825, נתנו דרור לאגדות פלאיות על יהודי משבט דן, שלכאורה הכיר השליח בתימן, וכן סיפורים על בני משה ועל עשרת השבטים. קהילת צפת החליטה לשלוח שד״ר ליהודים רחוקים אלו ולבקשם לבוא לעזרת אחיהם שבארץ ישראל. אנשי צפת בחרו את ר׳ ברוך, שלדעתם החזיק ביכולות הנדרשות עבור משימה קשה זו. הם נתנו בידו איגרת עבור עשרת השבטים והשביעו אותו להקדיש את כל כוחותיו לשליחות זו.
ר׳ ברוך התחיל את מסעו ב-1831. במסעותיו עבר בדמשק, חלב, כורדיסטן, מסופוטמיה, בגדד, בצרה, בושהר, מסקט ועדן. לקראת סוף 1833, ר׳ ברוך הגיע לתימן. רבני צנעא קיבלוהו בלבביות (מארי יוסף קארה הנחה אותו כיצד להישמר מהתושבים המוסלמים, אך הוא לא שעה לעצותיו) ואחד מחברי הקהילה (מארי יחיא אל-אביץ' הדיין) ליווה אותו לחיידאן, בקצה הצפוני של תימן, היכן, שלפי השמועה, חי שבט דן. ר׳ ברוך ומלווהו עשו את דרכם למדבר, שם פגשו רועה צאן שנדמה בעיניהם לאחד מבני שבט דן. הם נתנו לו את האיגרת והוא הבטיח להחזיר להם תשובה בחיידאן. אחר כך, ר׳ ברוך ומלווהו מיהרו חזרה לצנעא לרגל חגי תשרי. יהודי חידאן הבטיחו להעביר את התשובה המיוחלת לצנעא, אך זאת לעולם לא הגיעה.
כשר׳ ברוך חזר לצנעא, הציעו לו לרפא את האימאם החולה של תימן, אלמהדי. עקב כך, ר׳ ברוך קיווה לגייס את האימאם לעזרתו בהשלמת משימתו. לאחר החלמתו, מינה האימאם את ר׳ ברוך לרופא החצר. ר׳ ברוך החל להתנשא מעל המוסלמים ולפיכך עורר את איבתם וקנאתם. ב-1834, איברהים פאשה ממצרים, תקף את תימן וכבש את מוח׳א. ר׳ ברוך הבטיח לאימאם שאם הוא ייתן לו צבא הוא יסלק את הכובש בתנאי שאחר כך הוא ימונה למושל העיר. הצעה זו שימשה כעילה לאויבי ר׳ ברוך, על מנת להאשימו בריגול למען מצרים. האימאם האמין להאשמה שקרית זו ובפברואר 1834, בזמן הטיול היומי בגן עם ר׳ ברוך, האימאם ירה ברופאו. ר׳ ברוך הגוסס חזה שהאימאם ומשפחתו יאבדו את מלכותם. תחזיתו התממשה תוך פחות משנה.
לקריאה נוספת

יעקב ספיר, אבן ספיר, כרך א׳ (1866), עמ׳ 83-86.
אריך בראואר, Ethnologie der jemenitischen Juden (1934), עמ׳ 42-44.
אברהם יערי, שלוחי ארץ ישראל, עמ׳ 147.
אברהם יערי, אגרות ארץ ישראל, עמ’ 342–357.
אברהם יערי, שליחים מארץ–ישראל לעשרת השבטים, סיני, שנה ג‘, חוב’ י“ב–י”ג.
ברנדון (מניטובה)

| --- | --- |
דגל ברנדוןדגל ברנדון

 מדינה:  קנדה קנדה
 פרובינציה:  מניטובה מניטובה
 תאריך ייסוד:  1882
 שטח:  465.16 קמ"ר
 גובה:  409.40 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  51,313 (2021)
  ‑ במטרופולין:  53,000 (2011)
  ‑ צפיפות:  599.1 נפש לקמ"ר (2011)
 קואורדינטות:  49°50′00″N 99°57′00″W﻿ / ﻿49.833333333333°N 99.95°W﻿ / 49.833333333333; -99.95 
 אזור זמן:  UTC -6
 http://www.brandon.ca/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת קנדה מוגדלת) אוטווה אדמונטון ויניפג ונקובר טורונטו מונטריאול מיסיסוגה קוויבק סיטי סנט ג'ונס שארלוטטאון ילונייף איקאלואיט וייטהורס ארצות הברית אלסקה גרינלנד איס. ים בופור מפרץ הדסון  ה ש ק ט  האוקיינוס האטלנטי ברנדון(למפת קנדה רגילה) אוטווה אדמונטון ויניפג ונקובר טורונטו מונטריאול מיסיסוגה קוויבק סיטי סנט ג'ונס שארלוטטאון ילונייף איקאלואיט וייטהורס ארצות הברית אלסקה גרינלנד איס. ים בופור מפרץ הדסון  ה ש ק ט  האוקיינוס האטלנטי ברנדון(למפת מניטובה רגילה) ויניפג צ'רצ'יל תומפסון וינקלר אונטריו מפרץ הדסון נונאווט ט. צמ. ססק. ארצות הבריתברנדון(למפת מניטובה מוגדלת) ויניפג צ'רצ'יל תומפסון וינקלר אונטריו מפרץ הדסון נונאווט טרי. צפ. מע. ססקצ'ואן ארצות הבריתברנדון  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
ברנדון (באנגלית: Brandon) היא העיר השנייה בגודלה בפרובינציית מניטובה, קנדה. היא ממוקמת בפינה הדרומית-מערבית של הפרובינציה, על גדות נהר אסיניבוין, כ-214 ק"מ מערבית לבירת הפרובינציה ויניפג, וכ-120 ק"מ מזרחית לגבול פרובינציית ססקצ'ואן. העיר חולשת על שטח של 465.16 ק"מ מרובעים, עם אוכלוסייה של למעלה מ-40,000 נפש, וכ-53,000 במטרופולין.
ברנדון היא מרכז הסחר הסיטונאי-קמעונאי השני בחשיבותו במניטובה, ומהווה מרכז סחר חשוב באזור וסטמן ובחלקים של דרום-מזרח ססקצ'ואן וצפון דקוטה הצפונית שבארצות הברית - אזור המאגד בתוכו אוכלוסייה כוללת של למעלה מ-180,000 נפש.
ברנדון משחקת תפקיד חשוב בתהליכי הצמיחה של ההשכלה הגבוהה בפרובינציית מניטובה, עם מספר נכבד של מוסדות להשכלה גבוהה בעיר ובסביבותיה, כולל אוניברסיטת ברנדון.
הערות שוליים

↑  Brandon's Trading Area, Economic Development Brandon website
↑  בקנדה אין רשות חינוך פדרלית, אלא כל פרובינציה מנהלת את החינוך באופן עצמאי.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007562072005171  GND: 4245451-7  LCCN: n80139676  MusicBrainz: 8284b180-2253-450e-9790-5a3cf94963d3  VIAF: 154772636   WorldCat (עם VIAF): 154772636 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בקנדה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בתה עשבונית

ערבה עשבונית באיידהו
בָּתָה עשבונית (או שטחים עשבוניים) הוא נוף צומח של בתה האופייני לחבל האקלים הים-תיכוני ולספר הים-תיכוני, עם כיסוי צומח רצוף שגבהו לא עולה על חצי מטר (או מטר אחד) ובו שולטים צמחים עשבוניים, כמו דגניים, גאופיטים שונים, המיקריפטופיטים (צמחים שניצן ההתחדשות שלהם קבור בקרקע), וצמחי שושנת. הבתה העשבונית מאפשרת התפתחות של מגוון רחב של שעשבוניים הודות לכמות רבה של אור שמש, בהיעדר עצים, ואי התחרות מצד עצים ושיחים.
הבתה העשבונית נבדלת מהבתה של שיחים ובני שיח בכך שהוא כולל בעיקר צמחים עשבוניים ולא שיחים. הבתות אופייניות לשטחים עם אקלים או קרקע דלים, המונעים התפתחות חורש, וכן לשטחים שעברו הפרעה. כעקרון, אזור ייחשב לבתה עשבונית אם יש בו צפיפות עצים של פחות מ-1 לדונם. בתה עשבונית מופיעה בעיקר על קרקעות גיר ובזלת.
בתה עשבונית מופיעה למשל בגבעות כורכר, כמו בבאר יעקב, שבגבעות הכורכר שלה הופיעו דרדר הקורים, קורטם דק ועכנאי שרוע. שמורות עיקריות של בתה עשבונית הן שמורת הר עמיעד בגליל המזרחי, וחלקים בשמורת הדום השומרון.
השימוש העיקרי באזורי בתה עשבונית הוא מרעה. בצפון ארץ ישראל סיפקו אזורי הבתה העשבונית את עיקר המספוא של בהמות המרעה. השטחים העשבוניים הם השטח הטבעי המועדף ביותר למרעה עזים ובקר, כמו גם למרעה דבורים לצורך ייצור דבש, ככל הנראה בגלל מגוון סוגי העשבים הגדול שיש בהם. בעלי חיים אופייניים לבתה העשבונית כוללים: צב יבשה, שרקרק, וצבי. צב היבשה מגלה העדפה לבתה עשבונית על פני בתת-שיחים.
הבתה והבתה העשבונית הקיפה שטחים נרחבים של ארץ ישראל בעת הקמת מדינת ישראל. שטחים אלו הצטמצמו עם השנים מחד בגלל אכיפה של איסור כריתה וצמצום מרעה ובאזורים אחרים תנופת פיתוח הביאה להתמרתן של בתות לשטחי חקלאות, ייעור ובנייה. בשנת 1995 אושרה תמ"א 22 ליער וייעור שקבעה אזורי נוף צומח של 1,621 קמ"ר בטיפול הקק"ל וכללה בין השאר שטחים של בתה עשבונית.
ראו גם

חורש ים-תיכוני
הערות שוליים

↑  תוכנית לאומית לניטור המגוון הביולוגי בשטחים פתוחים בישראל, עמ' 14
↑  המגוון הביולוגי של הבתה והשטחים העשבוניים, החברה להגנת הטבע, עמ' 6
↑  הושלם סקר המרעה, הצופה, 24 בינואר 1957
↑  המגוון הביולוגי של הבתה והשטחים העשבוניים, החברה להגנת הטבע, עמ' 10
↑  בית גידול נדיר במרכז: בתה עשבונית, אתר החברה להגנת הטבע
↑  איריס ברנשטיין, הערכה ותכנון של מסדרונות אקולוגים על בסיס ניתוח מערכתי של מדדים סביבתיים והערכת דגמים של מגוון מינים, חוברת יום העיון של נקודת ח"ן 2011, עמ' 11
↑  עמרי בונה, השינויים בממשק היער הנטוע באזור הים-תיכוני בישראל: מיער חד-מיני וחד-גילי ליער מעורב רב-גילי, יער, גיליון מס' 14, מרץ 2015, ניסן תשע"ה, עמ' 5-11
ג'ובאני דלפינו

ג'ובאני דלפינו או ג'ובאני דולפין (באיטלקית: Giovanni Delfino; בוונטית: Giovanni Dolfin ;‏ נפטר ב-12 ביולי 1361) היה הדוכס ה-57 של ונציה. דלפינו כיהן כדוג'ה מאז מינויו, ב-13 באוגוסט 1356 ועד פטירתו.
חייו

דלפינו נולד בוונציה למשפחת סוחרים אמידה. בצעירותו לחם בצבאה של ונציה. משפחתו הייתה ביחסים טובים עם משפחת גראדניגו, שאחד מבניה, ג'ובאני גראדניגו כיהן כדוג'ה לפניו. בעת בחירתו לתפקיד הדוג'ה שימש דלפינו כמפקד המגן על העיר טרוויזו אשר באותה עת הייתה תחת מצור מצבא ממלכת הונגריה (מלחמה שהחלה בתקופת קודמו). דלפינו שבר את טבעת המצור על מנת שיוכל להגיע לוונציה לטקס הכתרתו כדוג'ה. דלפינו נחשב ללוחם אמיץ, ואף איבד את אחת מעיניו במהלך הלחימה.
דלפינו המשיך בלוחמה בשטחי דלמטיה, אולם בתקופתו הפסידה לה סרניסימה את אחיזתה באזור, ולאחר הפסד בנרווזה בפברואר 1358 נאלצה רפובליקת ונציה לחתום על הסכם שלום לפיו הערים זארה וספליט הפכו לחלק מהונגריה, אבל הוסכם כי ונציה תמשיך לשלוט בים האדריאטי (עובדה לה נאלץ מלך הונגריה להסכים מאחר שלא היה לו צי משלו). אובדן השטחים בדלמטיה עודד אזורים אחרים אשר היו בשליטת ונציה למרוד בעיר.
בין השנים 1358–1359 ניסתה העיר פדובה להטיל מס על הסוחרים הוונציאנים שעברו בנהר ברנטה, אשר פגע בכלכלה הוונציאנית.
בן-ציון אריה לייבוש הלברשטאם

הרב בן-ציון אריה לייביש הלברשטאם (נולד בג' באייר ה'תשט"ו (1955), ארצות הברית) הוא האדמו"ר הנוכחי של חסידות באבוב.