stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוזייר חאג'יביוב
ביוגרפיה > באזרבייג'ן הסובייטי

ב-1920 השלטון האזרבייג'ן נתפס על ידי הקומוניסטים. באותה שנה הציג חאג'יביוב בפני נציבות העם לחינוך של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית דו"ח שבו הציע הקמתה של אקדמיה למוזיקה וקונסרבטוריון עממי בבאקו, ואת העברתם של בנייני בתי הספר למושיקה הישנים לרשות המוסדות שיקומו.
בשנים הבאות - ב-1922–1926 ושוב ב-1939–1941 עמד חג'יביוב בראש המוסד שהקים - בית הספר הטורקי אזרבייג'ני למוזיקה (כיום המכללה המוזיקלית אסף זינאללה בבאקו) . בשנת 1925 נבחר כחבר בסובייט נבחרי העם העובד של באקו ובשנת 1926 התמנה כפרורקטור של הקונסרבטוריון של אזרבייג'ן.
בשנת 1931ייסד חאג'יביוב תזמורת כלים עממיים ובשנת 1936 מקהלה ממלכתית. ב-7 במאי 1938 ביקש המלחין להתקבל לשורות המפלגה הקומוניסטית השלטת והיחידה ובהמשך, לפי המלצת הנהגת שלוחת המפלגה המקומית, הושג אישור הוועד המרכזי של המפלגה הכלל-סובייטית לקבלו למפלגה ללא תקופת ניסיון. ב-1938 זכה לעיטור לנין ולתואר אמן העם של ברית המועצות.
כעבור שנה התמנה לרקטור הקונסרבטוריון של אזרבייג'ן ונבחר כחבר בוועד המארגן של הקונגרס הראשון של איחוד המלחינים של ברית המועצות. למשך עשר השנים הבאות עמד חאג'בייוב בראש איחוד המלחינים של אזרבייג'ן. בימי המלחמה הפטריוטית הגדולה ב-1943
תרם 25000 רובל מחסכונותיו לצורך ייצור שיירת טנקים.
בספטמבר 1945 התמנה למנהל המכון לאמנויות של האקדמיה למדעים של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של אזרבייג'ן.
נבחר לחבר באקדמיה למדעים של אזרבייג'ן מרגע היווסדה ב-1945 ובשנים 1937 ו-1941 היה חבר בסובייט העליון של ברית המועצות.
בשנת 1947 החמיר מצבו הבריאותי עקב מחלת הסוכרת ודובר על טעויות בטיפולו. הועבר לבית החולים של הקרמלין אחר כך אושפז בבית הבראה במרדקן ,
ב-23 בנובמבר 1948 בסביבות שעה 2 בלילה חאג'יביוב נפטר בדירתו בקומה הרביעית של בניין "מונולית" בבאקו, עקב אי ספיקת לב20
הובא לקבורה בשדרת קברות הכבוד בבאקו.
ביוגרפיה > חייו הפרטיים

בדצמבר 1909 התחתן אוזייר חאג'יביוב עם חמייקה חאנום טרגולובה, בת לקלאן טרגולוב, שהיה ידוע באזרבייג'ן ובגאורגיה. הוא הכיר אותה בסמינר למורים בגורי. אחת משש אחיות אשתו התחתנה עם המלחין מוסלים מגומאייב .
לזוג חאג'יביוב לא נולדו ילדים. אחרי סיום הלימודים במדרשה התגורר המלחין בבאקו עם האישה ועם אמו, ועזר בגידול חמשת ילדי אחותו.
אחיו של אוזייר, ג'ייחון חאג'יביילי היגר לצרפת, אבל זה לא פגע במעמד המלחין בברית המועצות. חאג'יביוב שמר על קשרים עם אחיו שחי במערב באמצעות האחיות וקרובי משפחה אחרים.
בימי הטרור הסטליניסטי עד להצגת "קראולו" רבצה על המלחין סכנת מעצר אבל היא הוסרה לחלוטין אחרי הקבלה הנלהבת של היצירה במוסקבה בשנת 1938. זכה לתואר אמן העם של ברית המועצות ונבחר לסובייט העליון של ברית המועצות.
פעילותו כמלחין

ביצירת חאג'יביוב התמזגו סגנונות מוזיקליים מערביים ומזרחיים. יסודות של מוזיקת עם אזרבייג'נית עובדו לפי המסורת הקלאסית האירופית. כך יצר חאג'יביוב בשנת 1908 את האופרה האזרבייג'נית הראשונה - "ליילי ומג'נון", לפי הפואמה של המשורר הקלאסי פוזולי.
האופרה השנייה שלו, "שייח סאנאן" משנת 1909 הייתה שונה מהראשונה בכך שהתבססה, לפיח עדות המלחין, במידה רבה על ממנגינות מקוריות שלו ועם השקעה יותר גדולה בעבודת בתזמור,.
בעקבותיהן באו עוד ארבע אופרות, שנכתבו בין 1910 ל-1915 והתבססו על המקאם (מוגאם) האזרבייג'ני : "רוסטם וזוחרב" (1910),
"שאה עבאס וחורשוד באנו" (1911), "אסלי וכרם" (1912), "הרון וליילה" (1915). לאופרה המוצלחת ביותר של המלחין נחשבת "קֶרולו" שהולחנה בשנת 1936. עבורה זכה חאג'יביוב בפרס ברית המועצות. בסך הכל כתב חאג'יביוב 7 אופרות וכן 3 אופרטות: "בעל ואישה" (1909), "לא זה אלא זה" (1910) ו"ארשין מאל אלאן" (1913) . חאג'יביוב כתב גם את הלבריות לכל יצירותיו, פרט לאופרה "קֶרלו". כתב גם אופרה שנשארה בלתי גמורה:"פירוזה". היא הושלמה על ידי המלחין איסמעיל חאג'יביוב.
פעילותו כמלחין > האופרה "ליילי ומג'נון

"ליילי ומג'נון" הייתה הושלמה על ידי חאג'ביוב בשנת 1908 והוצגה בבכורה בבאקו בתיאטרון בבעלותו של מגנט הנפט והנדבן חאג'י זינאלעבדין טגיאב. הגיעו למופע רבים מבכירי חיי התרבות באזרבייג'ן.
הלברית נכתבה על ידי חאג'ביוב ואחיו, ג'ייחון. בהפקה השתתפו נגן הטאר גורבן פירימוב, שהיה בתחילת הקריירה, וחוסיינקולי סראבסקי שר ושיחק בתפקיד מג'נון. את התפקיד של ליילי שר ושיחק גבר - הזמר עבד-ו-רחמן פראג'ב. המלחין עצמו ניגן בכינור בתזמורת
לימים כתב חאג'יביוב:
באותו זמן, אני, מחבר האופרה, ידעתי רק את יסודות הסולפג', אבל לא היה לי מושג בהרמוניה, בקונטרפונקט, צורות מוזיקליות... עם זאת ל"ליילי ומג'נון" הייתה הצלחה גדולה. לדעתי, ההסבר הוא  צפיית בני אזרבייג'ן לאופרה לאומית משלהם, והעובדה שב"ליילי ומג'נון" עורבבו מוזיקת עם אמיתית ועלילה קלאסית פופולרית
(ציטוט על ידי נ. אלקפרובה). חאג'יביוב שאב באופרה זאת השראה מהפואמה של פוזולי "ליילי ומג'נון" (שהתבססה על האגדה ערבית על ליילי ומג'נון) ומסוגות של מוזיקת העם של ארצו, מה שיצר תנאים לקליטת היצירה על ידי הציבור המוסלמי באזור הקווקז. מופע הבכורה שמחוץ לגבולות אזרבייג'ן התקיים בטביליסי.
פרט למקאם, כל המנגינות באופרה הולחנו על ידי חאג'יביוב עצמו ובמהלכה צוטט רק שיר עם אחד.
בשנת 2008–2009 נחגג באזרבייג'ן (בצו של נשיא הרפובליקה) ובעולם מלאת מאה שנה למופע הבכורה של האופרה האזרית הראשונה. האופרה "ליילי ומג'נון" נכללה למיזם "דרך המשי" של הצ'לן יו-יו מה בהשתתפותם של אמן המקאמים אלים גסימוב ובתו פרגנה גסימובה. היועצת של המיזם הייתה אאידה חוסיינובה, אתנומוזיקולוגית, פרופסור באוניברסיטת אינדיאנה ובאקדמיה ל מוזיקה של באקו. ב־23 בנובמבר 2008 בוצע בבירת קטר, דוחה, בבכורה עולמית עיבוד מולטימדיה של האופרה "ליילי ומג'נון" על ידי להקתו של יו-יו מה עם השתתפותם של מוזיקאים ממזרח וממערב.
עם תלמידיו נמנו אפרסיאב בדלביילי, סעיד רוסטמוב, אסף זינאללי, שמסי בדלביילי, ניאזי, ג'ובדט גאג'יאב, תופיק קוליאב, גארא גאראייב, ג'נגיר ג'נגירוב, פיקרט אמירוב, שפיגה אחונדובה ואחרים.
פעילותו כמלחין > שאר האופרות

האופרה השנייה של חאג'יביוב הייתה "שייח סנאן"  כנכתבה בשנת 1909 באופן שהיווה ניגוד לאופרה הראשונה שלו.  הוא השתמשבה בסגנון אירופאי מובהק. מבחינה מוזיקלית זכתה היצירה בשבחים אולם התוכן הסתבר במתקדם מדי לתקופתה. חאג'יביוב דגל בה בנישואים ללא הגבלה בין בני לאומים ודתות שונים ואז התגובות השליליות לא אחרות לבוא. האופרה סיפרה על שייח שבדרכו למכה פגש אישה גאורגית יפהפייה והתאהב בה. כמכשול ראשון הסתבר שאבי האישה היה רועה חזירים, חיה אסורה בעיני המוסלמים. בסופו של דבר בכל זאת השייח ויתר על אמונתו הדתית למען האישה. ההרבה צופים בקהל הרגיש עלבון וכעס ועזבו את האולם. חאג'יבייב התחרט והחליט  לגנוז את היצירה ואף לשרוף את התווים. כשנשאל על ידי עוזרו רמזן חלילוב איך יכול לעשות זאת, השיב: לא הרסתי את האופרה.  אני הלחצנתי אותה והיא תמיד בראשי".  אכן כעבור 27 שנה השתמש המלחין במוזיקה הזאת ביצירה אחרת - האופרה "קורולו" (Koroğlu)
הנחלשבת על ידי רבים לפסגת יצירתו האופראית.

להבדיל מ"קורולו" האופרות "רוסטם וזוהרב" (1910), "אסלי וכראם"  (1912), "שאה עבאס וחורשיד באנו"  (1912) ו"הרון וליילי" (1915) התבססו במלואן על מוטיבים עממיים אזרים, בעיקר על מקאם.
פרסים ואותות הוקרה

1938 - אמן העם של ברית המועצות
1939 - עיטור לנין
1941 - פרס סטלין, דרגה ב'
1945 - עיטור הדגל האדום של העמל
1946 - פרס סטלין, דרגה ב'
הנצחה

1959 - פתיחת הבית-מוזיאון "חאג'יביוב" בשושה.
1975 - הבית בבאקו ברחוב ורחניאיה פריוטסקאיה (כיום אזיזבקוב 67) שבו התגורר המלחין בשנים 1915–1942 מאחסן כיום את הבית - מוזיאון אוזייר חאג'יביוב
1995 - בצו של נשיא אזרבייג'ן, היידר אלייב, נקבע יום לידתו של חאג'יביוב, 18 בספטמבר, כ"יום המוזיקה אוזייר"
2008 - בצו של נשיא אזרבייג'ן, אילהם אלייב, הוקדשה שנת 2008–2009, בין השאר, לחגיגות הרשמיות למלאות מאה שנה לאופרה האזרית הראשונה - "ליילי ומג'נונן".
2009 - הוקם הפסטיבל למוזיקה על שם אוזייר אחאג'יביוב
2014 הדואר של אזרבייג'ן הנפיק בול דואר עם דיוקנו של אוזייר ח'אגיביוב
לקריאה נוספת

L.V.Abasova et al. (eds.) Istoria azerbaijanskoi muziki Maarif, Baku, 1992 pp. 85-86, (ברוסית)
Mattew O'Brien. Uzeir Hajibeyov and his role in the development of musical life in Azerbaijan. — Routledge,
2004. — ע' 211 — ISBN 0-415-30219-6, 9780415302197
William O. McCagg, Brian D. Silver. Soviet Asian ethnic frontiers. — Pergamon Press, 1979. — ISBN 0-08-024637-0, 9780080246376
Чингиз Каджар. Ред.: Ф.Мамедова; В.Кулиев; Предисловие: М. Алиева. Старая Шуша. — Баку, Шерг-Герб, 2007. — С. 331. — ISBN 9789952340969. (צ'ינגיז קג'אר - עורך, פתח דבר מאת ו. קוליאב - "שושה העתיקה" באקו 2007)
הערות שוליים

↑  W.McCagg
↑  המאמר של אוזייר חג'יביוב "מ"ליילי ומג'נון עד "קרולו" בעיתון "בקינסקי ראבוצ'י" "הפועל מבאקו" ב-16.03.1938 שנת 61
↑  "אמנות העם האזרבייג'ני"  1938
↑  בפורטל "תרבות אזרבייג'ן"  בעריכת פרופ פרג' קראייב ואחרים
↑  ס. קוליאב 2007
↑  "110 שנים למלחין אוזייר חאג'יביוב
↑  Azerbaijan International, Vol. 3:3 (Autumn 1995), pp. 76 ff
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810557515105606  BnF: cb145739367 (data)  GND: 11895850X  ISNI: 0000 0000 8125 6809  LCCN: n85254637  LNB: 000112111  MusicBrainz: 7921bc29-f896-4555-b4ae-82700ffe91c2  NKC: mzk2005289697  NTA: 183793587  SUDOC: 077360419  TDVİA: hacibeyli-uzeyir  VIAF: 46992942   WorldCat (עם VIAF): 46992942 
אוזייר חאג'יביוב יחד עם אביו בשושה, בשנת 1890
צילום משנת 1913
בניין מונוליט בבאקו שבו חי חאג'יביוב בשנים 1942–1948
מודעה ראשונה על בכורת האופרה "ליילי ומג'נון" מאת אוזייר חאג'יביוב בבאקו
בול דואר של אזרבייג'ן משנת 2014 לזכרו של המלחין
איגוד תעשיית ההקלטות הטאיוואני

| --- | --- |

 תחום:  תעשיית המוזיקה 
 מדינה:  טאיוואן 
 מטה הארגון:  טאיפיי 
 תקופת הפעילות:  1 ביולי 1986 – הווה (38 שנים) 
 www.rit.org.tw
 
איגוד תעשיית ההקלטות הטאיוואני (בסינית: 財團法人台灣唱片出版事業基金會), הידועה גם כ-RIT וכ-IFPI Taiwan, הוא הארגון המרכזי המייצג את ענף ההקלטות של טאיוואן. הארגון חבר בפדרציה הבינלאומית לתעשייה הפונוגרפית.
מצעדי מוזיקה

באוגוסט 1996, הארגון התחיל לפרסם מצעדי מוזיקה שבועיים, בין היתר מצעד 20 השירים המקומיים, מצעד 10 השירים הבין-לאומיים ומצעד 10 הסינגלים. הדירוג התבסס על מדגם אקראי של 60 מקורות שדירגו את השירים הנמכרים ביותר שלהם. מצעדי מוזיקה שנתיים פורסמו 3 פעמים: ב-1997, ב-1998 וב-1999. ב-26 באוגוסט 1999, הארגון הפסיק לפרסם מצעדי מוזיקה שבועיים מהטענה של פיראטיות.
הסמכה להקלטת מוזיקה

RIT החלה לספק אישורי הקלטת מוזיקה באוגוסט 1996, במקביל להקמת מצעדי המוזיקה. מאז 2011, אישורים אלו מבוססים על מספר היחידות הפיזיות שנמכרו או על הערך הכולל של המכירות, כולל מכירות דיגיטליות, כאשר לאלבומים וסינגלים נקבע הערך הסיטונאי שלהם (300 דולר טאיוואני חדש לאלבום ו-100 דולר טאיוואני חדש לסינגל). קריטריוני ההסמכה הם כדלקמן:
| סוג | זהב> מספר מכירות | זהב> שווי כולל | פלטינה> מספר מכירות | פלטינה> שווי כולל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| אלבומים מקומיים | 15,000 | 4,500,000 דולר טאיוואני חדש | 30,000 | 9,000,000 דולר טאיוואני חדש |
| אלבומים בין-לאומיים | 5,000 | 1,500,000 דולר טאיוואני חדש | 10,000 | 3,000,000 דולר טאיוואני חדש |
| סינגלים | 5,000 | 500,000 דולר טאיוואני חדש | 10,000 | 1,000,000 דולר טאיוואני חדש |
לפני 2011, ההסמכה התבססה על יחידות פיזיות שנמכרו:
| פרק זמן | אלבומים מקומיים> זהב | אלבומים מקומיים> פלטינה | אלבומים בין-לאומיים> זהב | אלבומים בין-לאומיים> פלטינה | סינגלים> זהב | סינגלים> פלטינה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אוגוסט 1996 – פברואר 2002 | 100,000 | 200,000 | 25,000 | 50,000 | 25,000 | 50,000 |
| מרץ 2002 – דצמבר 2005 | 50,000 | 100,000 | 15,000 | 30,000 | 10,000 | 20,000 |
| ינואר 2006 – אוקטובר 2007 | 35,000 | 70,000 | 10,000 | 20,000 | 10,000 | 20,000 |
| נובמבר 2007 – דצמבר 2008 | 20,000 | 40,000 | 7,000 | 14,000 | 7,000 | 14,000 |
| ינואר 2009 – דצמבר 2010 | 15,000 | 30,000 | 5,000 | 10,000 | 5,000 | 10,000 |
RIT מספקת ארכיון של כל אישורי העבר, אך מאז 2012 לא פרסמה אף אישור הקלטת מוזיקה. האישור להקלטת מוזיקה האחרון שניתן היה עבור האלבום Second Round של מיידיי (אנ'), שקיבל אישור הסמכה של 10× פלטינה על מכירות של 128,754 יחידות ו-56,158,622 דולר טאיוואני חדש. האישור להקלטת מוזיקה הגבוה ביותר שניתן על ידי RIT היה אישור הסמכה של 21× פלטינה עבור האלבום Titanic: Music from the Motion Picture של ג'יימס הורנר.
פרסי מנגינת הזהב

פרסי מנגינת הזהב (אנ') הוא טקס פרסים המוענק על ידי משרד התרבות של טאיוואן (אנ') להכרה בהישגים יוצאי דופן בתעשיית המוזיקה הפופולרית והמסורתית. הטקס מאורגן בשיתוף RIT מאז הקמתו ב-1990.
פסטיבל המוזיקה הפופ-אסייתי בהונג קונג

RIT הוא אחד מהמארגנים של פסטיבל המוזיקה הפופ-אסייתי בהונג קונג (HKAMF) מאז הקמתו ב-2011.
הערות שוליים

1 2 3  "RIT白金（金）唱片審核及認證實施要點". ארכיון מ-2020-09-13. נבדק ב-8 במרץ 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "IFPI Taiwan Chart Year 1996". אורכב מ-המקור ב-1998-02-24. נבדק ב-8 במרץ 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Burpee, Geoff (8 בפברואר 1997). "Taiwan's Charts Challenged: Manipulation, Poor Methodology Charged". Billboard. Nielsen Business Media. ארכיון מ-2022-10-15. נבדק ב-8 במרץ 2021. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "IFPI Taiwan Chart Year 1997". אורכב מ-המקור ב-1998-02-24. נבדק ב-8 במרץ 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "IFPI Taiwan Chart Year 1998". אורכב מ-המקור ב-1999-02-02. נבדק ב-8 במרץ 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "IFPI Taiwan Chart Year 1999". אורכב מ-המקור ב-2000-08-19. נבדק ב-8 במרץ 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Dear Sirs and Madams". אורכב מ-המקור ב-2000-01-06. נבדק ב-8 במרץ 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "RIT Platinum Award Levels". ארכיון מ-2022-04-27. נבדק ב-8 במרץ 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  金曲獎說明 [Golden Melody Awards]. ארכיון מ-2021-10-20. נבדק ב-8 במרץ 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Hong Kong Asian-Pop Music Festival 2011 Brochure" (PDF). ארכיון (PDF) מ-2022-04-17. נבדק ב-8 במרץ 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "HKAMF香港亞洲流行音樂節". www.rit.org.tw. ארכיון מ-2022-04-27. נבדק ב-8 במרץ 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
אוכלי תפוחי האדמה

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  וינסנט ואן גוך
 תאריך יצירה:  1885
 טכניקה וחומרים:  שמן על בד
 ממדים בס"מ
 רוחב:  114 ס״מ 
 גובה:  82 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  פוסט-אימפרסיוניזם 
 מספר יצירה:  s0005V1962 (מוזיאון ואן גוך) 
 מיקום:  מוזיאון ואן גוך
 
אוכלי תפוחי האדמה (בהולנדית: De Aardappeleters, בעברית היא ידועה גם כ"אוכלי הבולבוסים") הוא ציור של הצייר ההולנדי וינסנט ואן גוך. ואן גוך צייר את הציור באפריל 1885 בנינן (Nuenen) שבהולנד. הציור שמור כיום במוזיאון ואן גוך באמסטרדם.
כשצייר ואן גוך את הציור, הוא ניסה ליצור יצירה מרשימה. במרץ ובתחילת אפריל 1885 הוא יצר גרסאות ראשוניות לציור והתכתב עם אחיו, שלא התרשם מעבודותיו באותו זמן או מסקיצות הציור שווינסנט שלח לו. הוא עבד על הציור מ-13 באפריל עד תחילת מאי, אז היה רוב הציור מוכן, למעט שינויים קטנים שעשה בו באותה שנה.
ואן גוך אמר שהוא רצה לתאר איכרים כפי שהיו באמת:
רציתי להעביר שהאנשים שאוכלים תפוחי אדמה תחת אור מנורת הנפט, השתמשו באותן ידיים שאיתן נטלו את האוכל לצלחת ואכלו, גם כשעבדו את האדמה ואספו את תפוחי האדמה – כך שהם הרוויחו את המזון ביושר.
לדבריו, הוא בחר בכוונה בדמויות גסות ושאינן יפות מראה, תוך מחשבה כי בחירתן תהיה טבעית לעבודתו זו בגלל חזותן הלא-מפונקת. המנורה היא מקור האור היחיד בתמונה, ומייצרת קומפוזיציה פירמידלית.
ביצירה זו, כברוב יצירותיו של ואן גוך מאותה תקופה, משתקפת השפעתו החזקה של ז'אן-פרנסואה מילה, אך גם התחושה הדתית העמוקה שפיעמה בוואן גוך. הקומפוזיציה הקלאוסטרופובית של היצירה משקפת גם את תחושת היעדר התקווה שקיננה במושאי הציור ובתוכו של ואן גוך.
גרסאות

אוכלי תפוחי האדמה, אפריל 1885
צבעי שמן על בד
גובה 33.5 ס"מ, רוחב 44.4 ס"מ
מוזיאון ון גוך, אמסטרדם
אוכלי תפוחי האדמה, 16 באפריל 1885
הדפס אבן
גובה 26.7 ס"מ, רוחב 32 ס"מ
רייקסמוזיאום, אמסטרדם
אולימפיאדת אנטוורפן (1920)

| --- | --- |

 עיר מארחת:  אנטוורפן, בלגיה
 מדינות משתתפות:  29
 ספורטאים משתתפים:  2,626 (2,561 גברים, 65 נשים)
 תחרויות:  154 תחרויות ב-22 ענפים
 טקס הפתיחה:  20 באפריל 1920
 טקס הנעילה:  12 בספטמבר 1920
 נפתח רשמית על ידי:  אלברט הראשון, מלך בלגיה
 השביע את המשתתפים:  ויקטור בויין
 האצטדיון הראשי:  האצטדיון האולימפי, אנטוורפן, בלגיה
 הערים שהתמודדו על האירוח:  אמסטרדם, ליון
 → אולימפיאדת סטוקהולם (1912) אולימפיאדת הקיץ 1916 אולימפיאדת פריז ← 
אולימפיאדת אנטוורפן (1920) היא האולימפיאדה השביעית בעת החדשה. היא ארכה כמעט חצי שנה, מ-20 באפריל עד 12 בספטמבר 1920. השתתפו בה 2,626 ספורטאים מ-29 מדינות.
רקע

ביוון העתיקה היה נהוג כי מלחמות הופסקו על מנת שהמשחקים יוכלו להתקיים, לא כך היה בעת המודרנית והמשחקים שתוכננו להיערך בשנת 1916 בברלין, בוטלו עקב מלחמת העולם הראשונה. המשחקים באנטוורפן נערכו לאחר סיום המלחמה והשפעותיה הורגשו: המדינות שהפסידו במלחמה (הונגריה, גרמניה, אוסטריה, בולגריה וטורקיה) לא הוזמנו להשתתף במשחקים. גם רוסיה הסובייטית לא השתתפה במשחקים.
בלגיה, המדינה המארחת לא התאוששה מהמלחמה כראוי: האצטדיון האולימפי לא היה מלא, למעט באירועים בהם חילקה הממשלה כרטיסים חינם לתלמידי בתי הספר. המשחקים גם יצרו גירעון תקציבי ענק.
היו אלו המשחקים הראשונים בהם הונף הדגל האולימפי והופיעה הסיסמה האולימפית, "יותר מהר, יותר גבוה, יותר חזק". בנוסף לענפי הספורט הקיציים, התקיימו בפעם הראשונה גם תחרויות בהחלקה על הקרח והוקי קרח. הייתה זו האולימפיאדה הראשונה בה המדינה המארחת לא זכתה במירב המדליות.
אירועים בולטים > אתלטיקה

פאבו נורמי (פינלנד פינלנד) זכה ב-4 מדליות מהן 3 זהב.
צ'ארלי פדוק (ארצות הברית ארצות הברית) זכה ב-3 מדליות, מהן 2 מדליות זהב בריצת 100 מטר ובריצת שליחים 4x100 מטר ומדליית כסף בריצת 200 מטר.
אלברט היל (בריטניה בריטניה) זכה ב-3 מדליות, מהן 2 מדליות זהב בריצת 800 מטר ובריצת 1500 מטר ומדליית כסף בריצת 3000 מטר קבוצתית.
בוויל ראד ( דרום אפריקה) זכה ב-3 מדליות, מדליית זהב בריצת 400 מטר, מדליית כסף בריצת שליחים 4x400 מטר ומדליית ארד בריצת 800 מטר.
אוגו פריג'ריו ( איטליה) זכה בשתי מדליות זהב, בהליכה ל-3 ול-10 ק"מ.
ג'וזף גילמו (צרפת צרפת), ניצח בריצת 5000 מטר, רץ שריאותיו נפגעו קשה בקרב בו עשו הגרמנים שימוש בנשק כימי. שני בריצה זו הגיע נורמי.
פיליפ נואל-בייקר (בריטניה בריטניה) זכה במדליית כסף בריצת 1500 מטר וב-1959 זכה גם בפרס נובל לשלום.
אריק בקמן (שוודיה שוודיה) זכה ב-4 מדליות, מדליית כסף אחת ו-3 מדליות ארד.
אירועים בולטים > הוקי קרח

| מקום | נבחרת |
| --- | --- |
: קנדה קנדה 
: ארצות הברית ארצות הברית 
: צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה
אירועים בולטים > הוקי שדה

| מקום | נבחרת |
| --- | --- |
: בריטניה בריטניה 
: דנמרק דנמרק 
: בלגיה בלגיה
אירועים בולטים > התעמלות

ג'ורג'ו זמפורי ( איטליה) זכה בשתי מדליות זהב כולל בתחרות הקרב רב.
אירועים בולטים > טניס

סוזן לנגלן (צרפת צרפת) זכתה ב-3 מדליות, שתי מדליות זהב בטורניר היחידות ובזוגות מעורבים ומדליית ארד בזוגות נשים.
אירועים בולטים > כדורגל

| מקום | נבחרת |
| --- | --- |
: בלגיה בלגיה 
: ספרד ספרד 
: הולנד הולנד
אירועים בולטים > כדורמים

| מקום | נבחרת |
| --- | --- |
: בריטניה בריטניה 
: בלגיה בלגיה 
: שוודיה שוודיה
אירועים בולטים > משיכת חבל

| מקום | נבחרת |
| --- | --- |
: בריטניה בריטניה 
: הולנד הולנד 
: בלגיה בלגיה
אירועים בולטים > סיף

נדו נדי ( איטליה) זכה ב-5 מדליות זהב, שיא שנישבר לאחר 52 שנים על ידי השחיין מארק ספיץ (ארצות הברית ארצות הברית) זכה ב-7 מדליות זהב במינכן 1972.
אירועים בולטים > קליעה

אוטו אולסן (נורווגיה נורווגיה) זכה ב-5 מדליות, 3 זהב ו-2 כסף.
אירועים בולטים > שחייה

אתלדה בלייבטריי (ארצות הברית ארצות הברית) זכתה בכל שלוש מדליות הזהב האפשריות לנשים.
דיוק קהנמוקו (ארצות הברית ארצות הברית) שמר על תואר האלוף האולימפי בו זכה במשחקים שנערכו לפני מלחמת העולם הראשונה במשחה היוקרתי ל-100 מטר חופשי ובמדליית זהב במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי.
נורמן רוס (ארצות הברית ארצות הברית) זכה ב-3 מדליות זהב במשחה ל-400 מטר חופשי, במשחה ל-1500 מטר חופשי ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי.
הקן מאלמרוט (שוודיה שוודיה) זכה בשתי מדליות זהב במשחה ל-200 מטר חזה ובמשחה ל-400 מטר חזה.
טבלת מדליות

עשר המדינות שגרפו את מירב המדליות:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מקום | מדינה | זהב | כסף | ארד | סה"כ |
| 1 |  ארצות הברית | 41 | 27 | 27 | 95 |
| 2 |  שוודיה | 19 | 20 | 25 | 64 |
| 3 |  בריטניה | 15 | 15 | 13 | 43 |
| 4 |  פינלנד | 15 | 10 | 9 | 34 |
| 5 |  בלגיה (מארחת) | 14 | 11 | 11 | 36 |
| 6 |  נורווגיה | 13 | 9 | 9 | 31 |
| 7 |  איטליה | 13 | 5 | 5 | 23 |
| 8 |  צרפת | 9 | 19 | 13 | 41 |
| 9 |  הולנד | 4 | 2 | 5 | 11 |
| 10 |  דנמרק | 3 | 9 | 1 | 13 |
ראו גם

יהודים באולימפיאדת אנטוורפן
אחת מ-154 מדליות זהב (זהות) שהוענקו במשחקים האולימפיים ה-VII
איטליה באירוויזיון 1959

איטליה באירוויזיון 1959 השתתפה עם השיר "Piove (Ciao, ciao, bambina)", שבוצע על ידי הזמר האיטלקי דומניקו מודוניו. זוהי השתתפותה הרביעית של איטליה בתחרות הזמר של האירוויזיון. בדומה לשנה הקודמת, המבצע והשיר האיטלקי לתחרות נבחרו באמצעות הקדם הארצי "פסטיבל סן רמו".
לפני האירוויזיון

רשות השידור האיטלקית, RAI, בחרה את השיר שייצג אותה באירוויזיון 1959 באמצעות פסטיבל סן רמו. הקדם נערך בשלושה ערבים שונים; שני חצאי גמר וגמר. בחצי הגמר השתתפו 40 שירים, ומתוכם 20 עלו לשלב הבא. השירים שעלו לגמר בוצעו על ידי שני זמרים שונים. לבסוף נבחר השיר והזמר שייצגו את איטליה באירוויזיון.
| סדר | אמן 1 | אמן 2 | שיר | מקום |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | דומניקו מודוניו | ג'וני דורלי | "Piove (Ciao, ciao bambina)" | 1 |
| 2 | גינו לטילה | ארתורו טסטה | "Io sono il vento" | 2 |
| 3 | טדי רנו | אקילה טוליאני | "Conoscerti" | 3 |
| 4 | נטלינו אוטו | אאורליו פיירו | "Avevamo la stessa età" | לא ידוע |
| 5 | אאורליו פיירו | טדי רנו | "Lì per lì" | לא ידוע |
| 6 | בטי קורטיס | וילמה דה אנג'ליס | "Nessuno" | לא ידוע |
| 7 | פאוסטו צ'יגליאנו | נילה פידזי | "Sempre con te" | לא ידוע |
| 8 | יולה דה פלמה | טונינה טוריאלי | "Tua" | לא ידוע |
| 9 | קלאודיו וילה | בטי קורטיס | "Un bacio sulla bocca" | לא ידוע |
| 10 | ג'וני דורלי ובטי קורטיס | גינו לטילה וקלאודיו וילה | "Una marcia in fa" | לא ידוע |
באירוויזיון

ב-11 במרץ 1959 הופיע מודוניו על בימת האירוויזיון. הוא שר שלישי בסדר ההופעות, לפני מונקו ואחרי דנמרק. עם סיום ספירת הקולות הגיע מודוניו למקום השישי עם תשע נקודות.
באירוויזיון > נקודות שהוענקו לאיטליה

| 10 נקודות | 9 נקודות | 8 נקודות | 7 נקודות | 6 נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- |

| 5 נקודות | 4 נקודות | 3 נקודות | 2 נקודות | 1 נקודות |
|  |  |  צרפת צרפת שווייץ שווייץ |  |  בלגיה בלגיה מונקו מונקו שוודיה שוודיה |
באירוויזיון > נקודות שהוענקו מאיטליה

| ציון | מדינה |
| --- | --- |
10 נקודות: 
9 נקודות: 
8 נקודות: 
7 נקודות: הולנד הולנד
6 נקודות: 
5 נקודות: 
4 נקודות: 
3 נקודות: 
2 נקודות: 
1 נקודות: גרמניה גרמניה דנמרק דנמרק צרפת צרפת
הערות שוליים

↑  Eurovision Song Contest 1959 Results Page
↑  Eurovision 1959 Results: Voting & Points
| איטליה איטליה באירוויזיון |
| --- | --- | --- |
פסטיבל סן רמו • Canzonissima
| השתתפויות | 1956 • 1957 • 1958 • 1959 • 1960 • 1961 • 1962 • 1963 • 1964 • 1965 • 1966 • 1967 • 1968 • 1969 • 1970 • 1971 • 1972 • 1973 • 1974 • 1975 • 1976 • 1977 • 1978 • 1979 • 1980 • 1983 • 1984 • 1985 • 1987 • 1988 • 1989 • 1990 • 1991 • 1992 • 1993 • 1997 • 2011 • 2012 • 2013 • 2014 • 2015 • 2016 • 2017 • 2018 • 2019 • 2020 • 2021 • 2022 • 2023 • 2024 |  |
| נציגי המדינה | פרנקה ריימונדי & טונינה טוריאלי • נונציו גאלו • דומניקו מודוניו • דומניקו מודוניו • רנאטו רשל • בטי קרטיס • קלאודיו וילה • אמיליו פריקולי • ג'יליולה צ'ינקווטי • בובי סולו • דומניקו מודוניו • קלאודיו וילה • סרג'ו אנדריגו • איווה זניצ'י • ג'אני מורנדי • מאסימו ראניירי • ניקולה די בארי • מאסימו ראניירי • ג'יליולה צ'ינקווטי • ווס ודורי גצי • אל באנו ורומינה פאוור • מיה מרטיני • ריקי אה פוברי • מתיה בזאר • אלון סורנטי • ריקרדו פולי • אליס ופרנקו בטיאטו • אל באנו ורומינה פאוור • אומברטו טוצי וראף • לוקה ברברוסה • אנה אוקסה ופאוסטו ליאלי • טוטו קוטוניו • פפינו די קאפרי • מיה מרטיני • אנריקו רוג'רי • ג'ליסה רפאל גואלאצי • נינה זילי • מרקו מנגוני • אמה מרונה • איל וולו • פרנצ'סקה מיקיילין • פרנצ'סקו גבאני • ארמאל מטה ופבריציו מורו • מחמוד • דיודאטו • מונסקין • מחמוד ובלאנקו • מרקו מנגוני • אנג'לינה מנגו |  |
| שירי המדינה | "Aprite le finestre" & "Amami se vuoi" • "Corde della mia chitarra" • "Nel blu dipinto di blu" • "Piove (Ciao, ciao, bambina)‎‎" • "Romantica" • "Al di là" • "Addio, addio" • "Uno per tutte" • "Non ho l'età" • "Se piangi, se ridi" • "Dio, come ti amo" • "Non andare più lontano" • "Marianne" • "Due grosse lacrime bianche" • "Occhi di ragazza" • "L'amore è un attimo" • "I giorni dell'arcobaleno" • "Chi sarà" • "Sì" • "Era" • "We'll Live It All Again" • "Libera" • "Questo amore" • "Raggio di luna" • "Non so che darei" • "Per Lucia" • "I treni di Tozeur" • "Magic Oh Magic" • "Gente di marel" • "Vivo (Ti scrivo)" • "Avrei voluto" • "Insieme: 1992" • "Comme è ddoce 'o mare" • "Rapsodia" • "Sole d'Europa" • "Fiumi di parole" • "Madness of love" • "L'amore è femmina (Out of Love)" • "L’essenziale" • "La mia città" • "Grande amore" • "No Degree of Separation" • "Occidentali's Karma" • "Non mi avete fatto niente" • "Soldi" • "Fai rumore" • "Zitti e buoni" • "Brividi" • "Due vite" • "La noia" |  |
| ערכים קשורים | אירוויזיון 1965 • אירוויזיון 1991 • אירוויזיון 2022 • RAI |  |
בשנים שלא מופיעות ברשימה נעדרה איטליה מהתחרות.