stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ישראל שבתי שצ'יפנסקי
מספריו

ארץ ישראל בספרות התשובות: ענייני ארץ-ישראל הלכה ואגדה, הנמצאים בספרות התשובות מימי הגאונים עד היום הזה, בתוספת מראי-מקומות הערות וביאורים. ירושלים: מוסד הרב קוק, תשכ"ז-תשל"ט
לוח השואה של יהדות פולין. ניו יורק, תשל"ד
פירושים פסקים ותשובות של רבינו אפרים תלמיד חבר של הרי"ף. בצירוף מבוא מקיף ותולדות חייו, הערות וביאורים. ירושלים: מוסד הרב קוק, תשל"ו
התקנות בישראל: חיבור מקיף על התקנות שנתקנו בישראל על ידי נביאים, סופרים, נשיאים, סנהדראות, תנאים, אמוראים, גאונים, ראשונים ואחרונים. 4 כרכים, ירושלים: מוסד הרב קוק, תשנ"א-תשנ"ג
שארית ישראל: בענייני הלכה, אגדה והשקפה... דרשות... הספדים... הערות בספרי גדולי הדורות. ברוקלין: הוצאת המחבר, תשנ"ז
קונטרס מעמק הבכא: ... ממאורעות חיי בשנות השואה. נספח לספרו "שארית ישראל"
לקריאה נוספת

הרב יהודה דוד בלייך, שארית ישראל ומורשת ישראל: לדמותו של הגר"י שציפנסקי זצ"ל, אור המזרח, שנה מט גיליון ג-ד, ניו יורק, ניסן תשס"ד, עמ' 11 ואילך
הרב טוביה פרשל, השתתפותו של הרב ישראל שציפנסקי זצ"ל ב"אנציקלופדיה התלמודית", אור המזרח, שנה נ גיליון ג-ד, ניו יורק, ניסן תשס"ה, עמ' 191 ואילך
הערות שוליים

↑  ראובן שיפנסקי, בן יכבד אב - לזכר אבי מורי זצ"ל, אור המזרח, מט (ג-ד), תשס"ד, עמ' 9, באתר אוצר החכמה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007270628405171  VIAF: 23810310   WorldCat (עם VIAF): 23810310 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
כנס הלאדינו הארצי על שם יצחק נבון

כנס הלאדינו הארצי על שם יצחק נבון - Dias De Leche I Miel (בעברית: ימים של חלב ודבש) הוא כנס שנתי הנערך בים המלח, מאורגן על ידי העמותה לקידום מורשת תרבות הלאדינו, חיפה והצפון, ובחסות הרשות הלאומית לתרבות הלאדינו. מטרת הכנסים לשמר את מורשת הלאדינו תוך חיזוק הקשרים הבינאישיים בין חברי הקהילה. הכנס קיבל את חסות הנשיא יצחק נבון ועם מותו נקרא הכנס על שמו.
הכנס נוסד ב-2002, ולאור הביקוש הרב נוספו במשך השנים מספר מחזורים מדי שנה. נכון ל-2019 נערכו חמישה מחזורים של הכנס בחודשים ינואר עד אפריל. במשך ארבעה ימים נערכים מופעים והרצאות הקשורים לתרבות הלאדינו.
כיבוש אראוקניה
ראו גם

מלחמת האראוקו
ממלכת אראוקניה ופטגוניה
כיבוש ארצות (משחק ילדים)

כיבוש ארצות (שמות נוספים: ארצות, כיבוש ארצות שטחים, עולם, מסמר, אולר, סכין (במלעיל), תקיעות, ארץ אדמה, בשר חזיר) הוא משחק ילדים המתאים למשחק על שפת הים, באזור החול הרטוב, אך משוחק גם על אדמת חמרה. המשחק מצריך שטח אדמה גדול (כמה מטרים רבועים) ושטוח וסכין חד, אולר או מסמר 10 (מסמר באורך 10 ס"מ).
כהכנה למשחק תוחמים שטח באמצעות שרטוט בסכין על הקרקע. באופן טיפוסי מדובר במעגל בקוטר של כארבעה מטרים. בתחילת המשחק, השחקנים עומדים מחוץ למעגל ומטילים את הסכין כל אחד בתורו, במטרה לתקוע את הסכין בקרקע. אם הצליח השחקן לתקוע את הסכין, מותר לו למושכו לאורך קו ישר בכיוון אליו מצביע הלהב, כך שייתחם חלק מן המתחם. אסור לשחקן לדרוך עדיין בתוך המתחם. אם סיים השחקן למתוח את הקו, נוצרה חלוקה של המתחם הכללי לשני מתחמים. הקטן שבהם נחשב השטח אותו כבש השחקן, ובו מותר לו לעמוד. השטח הנותר שייך ליריבו.
מרגע שכבש שטח, נדרש השחקן לעמוד בתוכו כאשר הוא מנסה לתקוע את הסכין בשטח היריב ולסמן קו מגבול השטח שלו אל גבול העיגול דרך מקום הנעיצה. בכל פעם שהוא מצליח לתקוע את הסכין ולסמן קו מבלי לצאת משטחו, הוא מספח לשטח שלו את החלק הקטן יותר מהשטח הנותר.
שחקן המעריך שהוא בעמדת ניצחון רשאי להציע ליריבו: "שלוש תקיעות או קיצוצים?". אם היריב בחר ב"שלוש תקיעות", השחקן ינצח במשחק אם יצליח לתקוע את הסכין שלוש פעמים בשטח היריב. אם נכשל בכך, התור עובר ליריבו. אם היריב בוחר ב"קיצוצים", השחקן ממשיך לנסות ולקצץ את שטח היריב. אם השחקן הפעיל הצליח לבודד את יריבו מהיקף העולם, כך שהיריב נמצא על אי, מהלכו הבא הוא בהכרח "שלוש תקיעות".
שחקן ממשיך לשחק עד שהוא אינו מצליח לתקוע את הסכין, או לשרטט קו כנדרש מבלי לצאת מהשטח שכבש, או שהוא אינו מצליח ב"שלוש תקיעות". אם לא הצליח, התור עובר ליריבו. שחקן שאינו מסוגל עוד לעמוד בתוך שטחו בלבד מפסיד במשחק.
המשחק מצריך חשיבה מתמטית, אומדן מרחקים ומיומנות בהטלת סכין. שחקן שתפס מרובה והטיל את סכינו רחוק מדי, לא יוכל לסיים את מתיחת הקו ולא יכבוש כל שטח בתורו.
גרסת שני עיגולים

גרסה זו נקראה תקיעות או מסמר בחיפה בשנות החמישים, ומתוארת בספרו של יעקב וייס, "ילדות נשכחת, הווי ונוסטלגיה בסמטאות חיפה", עמוד 163.
חורטים שני עיגולים באדמה. על השחקן הראשון לתקוע שלוש תקיעות בעיגולו, ושתיים בין העיגולים, דרכן נחרטים שני קטעים, היוצרים גשר בין העיגולים. אחר כך עליו לנעוץ שלוש נעיצות בגשר ועשרים ואחת נעיצות בשטח היריב. אם החטיא או שהמסמר לא ננעץ, מהתור עבר ליריב, אשר היה צריך לבטל  את הנעיצות בחלקתו, לבטל את הגשר ולבנות את הכיבוש מחדש, על ידי בניית גשר ונעיצת עשרים ואחת נעיצות בשטח השחקן הראשון.  פעמיים רצופות באותו קו ביצירת הגשר יצר "גשר-קו", אשר כדי לעברו היה צורך רק בנעיצה אחת (במקום שלוש).
כנס חובבים

כנס "מיניקון" לחובבי מדע בדיוני
כנס חובבים (באנגלית: Fan convention, ובקיצור: con) הוא כנס שבו חובבים של סדרת טלוויזיה, קומיקס, שחקן, מדע בדיוני, אנימה (ייתכנו תחומים נוספים) מתאספים ביחד על מנת לפגוש באופן ישיר אנשים מפורסמים הקשורים לנושא הכנס (הכנס יכול להיות גם למטרות קהילתיות).
שחקנים נותנים לעיתים קרובות חתימות למשתתפים, לעיתים בחינם ולפעמים תמורת תשלום, וכאשר מדובר במוזיקאים ייתכן שהם יערכו הופעה קצרה על מנת לשעשע את הצופים. כינוסים מסוג זה הם יקרים באופן יחסי, והכנס מאובטח על מנת למנוע את הטרדת הכוכבים על ידי מעריצים אובססיביים (מאפיינים אלה לא נפוצים בכינוסי מדע בדיוני (אנ'), המיועדים ברובם למדע בדיוני כסוגה ספרותית, ולא לכיוון של מדיה חזותית, ובחלק מהמקרים לא כוללים הופעה של דמויות מפורסמות מהתחום).
כינוסי מדע בדיוני וכינוסי אנימה הם סוגים פופולריים מאוד של כינוסי חובבים. כינוסים אלה הם המקור לסטריאוטיפ שחובבים נוטים להתלבש כמו הדמויות האהובות עליהם. משתתפי הכנס עשויים להרחיק לכת ואף לדבר בשפות בדיוניות הקשורות לנושא הכנס.
לדוגמה: סדרות מסע בין כוכבים השונות זוכות לאוהדים רבים ברחבי העולם, המכונים "טרקרים", ובכינוסים בנושא זה משתתפים רבים מתלבשים באופן זהה לדמויות המוכרות מהסדרה (לדוגמה: קציני פדרציית הכוכבים המאוחדת וחייזרים שונים כגון הקלינגונים).
בישראל מאורגנים מדי שנה כנסים בנושא מדע בדיוני ופנטסיה כדוגמת פסטיבל אייקון, כנסים בנושא משחקי תפקידים, כמו כנס ביגור, ואף כנסים בנושא אנימה ומאנגה. אחד הכנסים הידועים ביותר בחו"ל הוא קומיק-קון. דוגמה נוספת לכנס חובבים הוא "בוט-קון", שעוסק בזיכיון הרובוטריקים.
כאכאים

| --- | --- |
גברים קאקאים במראה מסורתי
גברים קאקאים במראה מסורתי
 אוכלוסייה
 כ-200,000 איש (בעיראק בלבד; נתוני 2013)
 ריכוזי אוכלוסייה עיקריים
 מחוזות כירכוכ, דיאלא ונינוה
 דת
 יארסאניה
הכָּאכָּאִים (ערבית: كاكائي) הם קבוצת מיעוט בעיראק המשתייכת לדת היארסאניה (Yarsan, כורדית: یارسان) או בשמה הנוסף, אהל אל-חק (Ahl-e Haqq, כורדית: ئەهلی حەق, פרסית: اهل حق) שפירושו "אנשי האמת" או "אנשי הצדק". מקור שמם הגיע ממנהגם לכנות את נכבדיהם בתואר הכורדי, כָּאכּ, שפירושו בכורדית אח. הכּאכּאים אינם מוכרים רשמית כמיעוט בחוקה העיראקית וסובלים מאפליה, רדיפות ואלימות עקב זהותם ואמונתם. במהלך העשורים האחרונים נאלצו הכאכאים להתמודד עם אלימות קשה שגרמה לעזיבה מאסיבית של הקהילה ממקומות יישובה, אלימות זו הגיע לשיאה לאחר פלישת ארגון המדינה האסלאמית לצפון עיראק בשנת 2014 כאשר מיעוט זה סבל ממתקפות טרור ורדיפה.
דמוגרפיה

דת היארסאניה מונה כ-5 מיליון מאמינים הנמצאים בעיקר במערב איראן ובמזרח וצפון עיראק, הארגון הבינלאומי לזכויות מיעוטים (MRG) (אנ') העריך את מספר הכּאכּאים בעיראק בכ-200,000 אזרחים נכון לשנת 2013. הכּאכּאים גרים בעיקר בדרום מזרח העיר כירכוכ שבצפון עיראק אך מצויים גם כן במחוזות של דיאלא, ארביל, סולימאניה ומוסול. מרבית הכאכאים דוברים כורדית בלהג ייחודי המכונה מאצ'ו, ולצד זאת דוברים את שפת המדינות שבהן הם חיים – ערבית ופרסית. המקומות הקדושים לכּאכּאים ממוקמים בעיראק ובאיראן. ניתן לזהות בקלות את הגברים הכּאכּאים בשל השפם האופייני להם שמקורו בספר הקודש הכּאכּאי, הקובע שגילוח הוא חטא, עובדה הגורמת לכּאכּאים להיות חשופים במידה רבה להטרדה ואפליה.
דת

לכּאכּאים ספר קדוש בשם סַרַנְגַ'ם (Saranjam) והם מדברים בניב הגוראני (Gorani, בכורדית: گۆرانی) של השפה הכורדית. השמירה על סודיותה של דתם ושל עקרונותיה נחשבת בין הכּאכּאים לחובה דתית, בשל החשש מהסביבה החברתית ומתגובות של קבוצות אתניות אחרות, לכן, קיימת רק ספרות מחקר מעטה על הכּאכּאים ועל דתם ורוב המידע הזמין אינו מדויק מכיוון שנכתב על-ידי חוקרים שאינם קשורים לקבוצה, שכן רבים מחברי הקבוצה אינם חולקים את אמונתם עם גורמים מחוץ לקבוצה. רוב האזכורים מדווחים כי הדת נוסדה בסוף המאה ה-14 במערב איראן על-ידי הסולטאן סחאק שהיה מוכר כמנהיג דת כורדי בולט בתקופתו. מחקרים שונים מתייחסים לסולטאן סחאק כמייסד המסורת הכּאכּאית וכהתגלמות אלוהית שזכה להכרה ניכרת באזור במהלך המאה ה-15.
בדת היארסאניה של הכּאכּאים ארבעה עמודי-יסוד מרכזיים:
טוהר: לשמור על טהרה וניקיון, מבפנים ומבחוץ.
יושר: ללכת בדרך הנכונה, כפי שאלוהים מצווה.
ענווה: להיות צנוע, לשלוט ברצונותך, להימנע מהתנשאות.
סובלנות: להיות סבלני ונכון להקריב למען אחרים כם אם הדבר כרוך בנשיאת קשיים.
אחד המרכיבים הבולטים במסורת הוא המיתוס הייחודי שלהם על הקוסמוגוניה, דרכי היווצרות היקום. על-פי אמונת הכּאכּאים, הבורא יצר לראשונה פנינה שהכילה את היסודות השונים שהיו אמורים ליצור את היקום, לאחר מכן הוא אסף קבוצה של שבעה יצורים אלוהיים וכרת ברית עם מנהיגם שהפך לאדון העולם הזה. התרחשה בטקס זה הקרבת שור כקורבן ולאחר מכן הפנינה התפרקה ומרכיביה יצרו את העולם שאנו מכירים והוא הושאר לטיפולם של שבעת היצורים. אמונת הכּאכּאים מבוססת על ההשקפה שחלק מן האירועים של זמן הבריאה חוזרים על עצמם פעמים נוספות במחזורים גלויים, שמהווים למעשה גילויים של מציאות עמוקה יותר הידועה למעטים בדת. בראייתם, אלוהים ושבעת היצורים ממלאים את תפקידם על פני כדור הארץ במהלך כל תקופת ההיסטוריה בהתגלמויות שונות כבני אדם. כך, המסורת שמה דגש על ההיבט המחזורי, והרעיון היסודי שאותה ישות עשויה לצוץ בעולם יותר מפעם אחת ובצורות שונות מוצא ביטוי גם באמונה בדבר גלגול נשמות הקיימת במסורות של אמונתם הדתית. הדבר עשוי לרמוז, למשל, שדמות היסטורית אחת הייתה זהה במהותה לאחרת שחיה בתקופה אחרת, וששתי הדמויות הן ביטויים של ישות שהייתה כבר קיימת בזמן הבריאה.
בדומה ליזידים, שעליהם נטען כי לפי אמונתם השטן איננו מקור של רוע או של רשע, נטען לעיתים קרובות גם כי המנהגים והאמונות של הכּאכּאים אוסרים על קללת השטן, מה שהוביל חלק מהמוסלמים להתייחס לכּאכּאים, כמו ליזידים, כעובדי שטן. כתוצאה מתפישׂה זו וכתוצאה ממוצאם הכורדי (הנפרד מהרוב הערבי-השיעי במדינה ונתון בעימות עם רשויות כורדיסטן העיראקית עקב המחלוקת בסוגיית העצמאות הכורדית), הכּאכּאים היו נתונים לאיומים, לחטיפות ולהתנקשויות, בעיקר באזור כירכוכ. נציבות האו"ם לפליטים ציינה כי הכּאכּאים נתפסים על-ידי המוסלמים הקיצוניים הן ככופרים בדת והן כתומכים בפלישת הקואליציה הבינלאומית בהובלת ארצות הבראית לעיראק בשנת 2003, שתי סיבות שהובילו להחרפת הרדיפות נגדם.
מעמד הקהילה בעיראק

נכון לשנת 2021, הכּאכּאים עדיין אינם מוכרים רשמית כדת עצמאית בחוקה העיראקית. מדובר בפער משמעותי במסגרת החוקתית להגנה על קבוצות מיעוט במדינה, ובשל כך הכּאכּאים רשומים כמוסלמים בתעודות הזהות העיראקיות שלהם. אחת הסיבות העיקריות שבגינן קשה להסדיר את מעמדם של הכּאכּאים במדינה היא העובדה שרוב חברי הקבוצה שומרים את עקרונות אמונתם בסוד. לנוכח האפליה המתמשכת והמחמירה שנובעת מהעדר הסדרת מעמדם, מתקיימים ויכוחים בין דמויות מפתח דתיות בקרב הכּאכּאים בשאלה האם הסודיות הדתית מסייעת לקבוצה לזכות בזכויות פוליטיות ובהגנות משפטיות או דווקא פוגעת בהם. מכיוון שהחוקה העיראקית קובעת שמיעוטים דתיים זכאים להגנה, יש המאמינים כי הכּאכּאים יוכלו להפיק תועלת מההכרה בהם כדת נבדלת בעלת מורשת ייחודית, באופן שיספק להם הגנה חוקתית וזכויות פוליטיות ומשפטיות נוספות. מנגד, גורמים אחרים בקהילה מתנגדים לדרישה להכרה בכּאכּאים בחוקה העיראקית משנת 2005, מתוך אמונה שהכרה כזו תחשוף את הכּאכּאים לסיכונים גדולים יותר. בראייתם, הכּאכּאים הם קבוצה נרדפת ומתגוננת ולכן אם לא יגנו על זהותם, עלולות אמונותיהם הדתיות ומסורותיהם הייחודיות להיעלם עם הזמן. מתוך כך, גם אם יוכרו באופן רשמי כמיעוט דתי ונבדל, הם לא יזכו להגנה מצד השלטונות העיראקים ואף יסבלו מאלימות גוברת עקב זהותם מצד האוכלוסייה העיראקית, ולכן ייטב להם אם יבחרו להצהיר על עצמם מוסלמים בלבד. לעומת המצב בעיראק, מאז שנת 2015 מכירההממשלה האזורית של כורדיסטן בכּאכּאים כמיעוט נבדל, ושמור להם מושב בפרלמנט של כורדיסטן העיראקית מטעם מחוז חלבג'ה, במסגרת הסדרי המכסות לנציגי קבוצות המיעוט..
ממשלת כורדיסטן וממשלת עיראק מתעלמות מהקריאות לעזרה ולתמיכה מצד קבוצות מיעוט ונמנעות מלהטיל ענישה מחמירה על מעשי התנכלויות ואלימות שמבוצעים כנגד הכּאכּאים. הכּאכּאים, מצידם, סבורים שנרפות זו היא חלק מניסיון של ממשלת עיראק לשיערוב של כפריהם המונע מרצון לשלוט באדמותיהם העשירות בנפט ובמשאבי טבע אחרים. התנהלות זו של הממשלות הובילה קבוצה של מנהיגים כּאכּאים לבקש עזרה ותמיכה ממשלחת הסיוע של האו"ם לעיראק (UNAMI) (אנ'), ולדרוש ממנה לנקוט צעדים משמעותיים בדרישה מממשלת עיראק להגן על הכּאכּאים ועל כפריהם מפני הקבוצות החמושות באזורים שמדרום לכירכוכ. לאחר שהוגשה בקשה כזו לממשלת עיראק בשנת 2020, נשלחו כוחות צבא ושיטור לאזורים הכּאכּאיים במטרה להנמיך את המתיחות.
רדיפות נגד הקהילה בעיראק

הכּאכּאים בעיראק סובלים מאפליה והעדר הגנה חוקתית במדינה ואינם זוכים להגנה פוליטית מאז הקמתה של המדינה, במסגרת יצירת המדינות והגבולות בהיסטוריה המודרנית במזרח התיכון לאחר מלחמת העולם הראשונה. קודם לכן, תחת שלטון האימפריה העות'מאנית ובימי המנדט והמלוכה בעיראק, מילאו נכבדים כּאכּאים תפקידים בעלי השפעה בעיראק, והיו ביניהם בעלי קרקעות עשירים במחוז כירכוכ.
בתקופת שלטונו של סדאם חוסיין, סבלו הכּאכּאים מאלימות שיטתית ואפליה בגלל השתייכותם ללאום הכורדי ואולצו להזדהות בכפיייה כבני הלאום הערבי, דבר זה הוביל לכך שרוב קהילות הכּאכּאים גורשו בכוח מאדמותיהן ומכפריהן, כך למשל, מאות כּאכּאים שחיו בעיר כירכוכ הוגלו בכוח לאיראן בגלל מוצאם האתני הכורדי ואיבדו את אזרחותם. בנוסף, נשללו מהכּאכּאים זכויותיהם התרבותיות, הלשוניות והדתיות עקב מדיניות השיערוב של משטר הבעת'. ממשלת עיראק העבירה את הבעלות על אדמותיהם החקלאיות של הכּאכּאים המגורשים לידי אזרחים ערבים נאמנים למשטר. הברירה היחידה שהציבה ממשלת עיראק בפני כּאכּאים שביקשו לקבל בחזרה את רכושם הייתה לשנות את רישום מוצאם האתני מכורדי לערבי. בנוסף, במהלך שמונה השנים שבהן התחוללה מלחמת איראן-עיראק, הרס שלטון הבעת' לחלוטין את כפרי הכּאכּאים הסמוכים לגבול האיראני במחוז דיאלא על מנת ליצור רצועת ביטחון.
לאחר נפילת משטר הבעת' בשנת 2003 והשינויים הפוליטיים שחלו במדינה בעקבותיו, המשיכו מיעוטים דתיים, ובפרט הכּאכּאים, להיאבק על זכויותיהם אך הפכו בשל כך למטרות ישירות של אלימות פוליטית, כלכלית ודתית בגלל זהותם האתנית או הדתית ובמקרים רבים אולצו לעזוב את בתיהם. האמונות הסודיות של הקבוצה והנרטיבים המסולפים אודותיה הביאו להתנכרות הסביבה החברתית כלפם. אנשי-דת סונים בעיראק פרסמו פסקי הלכה הדורשים מהמאמינים להימנע מקיום אינטראקציות עם הכּאכּאים או מקניית סחורות מהם, תוך שהם מתארים אותם כעובדי-שטן, אך ממשלת עיראק מעולם לא נקטה צעדים כלשהם כדי לטפל בבעיות החמורות הללו.
מאז 2005, היו הכּאכּאים בעיראק נתונים לאיומים, לחטיפות ולהתנקשויות, בעיקר במחוזות של מוסול, כירכוכ ודיאלא, וחלק מהמשפחות הכּאכּאיות שחזרו לעיראק לאחר גירושן לאיראן על-ידי משטר הבעת' העיראקי נתקלו באתגרים שונים בהשגת מסמכים אזרחיים עיראקים. בין 2003 ל-2007, אולצו יותר מ-150 משפחות כּאכּאיות משכונת עוּרוּבַּה בעיר כירכוכ לעבור לאזורים אחרים של העיר או אף מחוצה לה עקב התנכלויות, איומים וסכסוכים מצד התושבים המוסלמים באזור. בשנת 2006 נרשמו מעשי רצח רבים של תושבים כּאכּאים באזורים שונים בכירכוכ. בין אלה, אירוע יוצא דופן היה הריגתם של שני סטודנטים כּאכּאים והתפוצצות מחבלים מתאבדים בהלוויתם במטרה לפגוע בכּאכּאים נוספים. אירוע אלים אחר התרחש בספטמבר 2007, כאשר ארבעה בני משפחה כּאכּאית נעצרו באלימות על-ידי כוחות מיליציה חמושים ליד העיר בעקובה, במרכז מחוז דיאלא, הושפלו, עונו ונרצחו בשל אמונתם הדתית הייחודית ומוצאם האתני הכורדי. באוקטובר 2009, התפוצצה מכונית תופת בכפר הכּאכּאי טוֹפְּזָאוַוה, מדרום לעיר כירכוכ, שגרמה להריסתם של למעלה מ-15 בתים ולפציעתם של כ-30 תושבים כּאכּאים.
הכּאכּאים בעיראק לאחר פלישת דאעש

במהלך פלישת ארגון המדינה האסלאמית למוסול ולצפון עיראק ביוני 2014, נמלטו כ-1,038 משפחות של כּאכּאים מבתיהן בעיר לכיוון כורדיסטן העיראקית כדי להימנע מרצח עם. לוחמי הארגון הרסו שלושה מקדשים כּאכּאיים וחמישה כפרים המאוכלסים בבני הקהילה באזור מוסול, תוך ביצוע הטבח בעם היזידי באוגוסט אותה שנה. מתקפה אלימה זו הובילה קבוצה של כשלושים אנשי-דת כּאכּאים מכירכוכ להכריז על עצמם כמוסלמים.
לאחר כישלון משאל העם על עצמאות כורדיסטן העיראקית שערכו שלטונות החבל הכורדי בספטמבר 2017, תקפו כוחות צבא עיראק את העיר כירכוכ ואזורים נוספים במחוז דיאלא, והסיגו מהם את כוחות הפשמרגה הכורדיים, שהחזיקו באזורים אלה עד אז. כניסתן של מיליציות אל-חשד א-שעבי לאזור ונסיגת כוחות הפשמרגה שהגנו לפחות להלכה על הכאכאים, נוצר באזורים שנכבשו על-ידי צבא עיראק והמיליציות איום משמעותי על הכּאכּאים. בשל כך, מאז תחילת 2018, נתונים הכּאכּאים באזורים אלה, ובמיוחד בכפרים שמדרום לכירכוכ, להתקפות אכזריות ושיטתיות של מיליציות שיעיות שונות מצד אחד, ושל שרידי המדינה האסלאמית מצד שני. כשגדלו תדירותן ועוצמתן של התקיפות נגדם, בחרו כּאכּאים רבים לעזוב את בתיהם ואת כפריהם באזור, עד שמ-14 כפרים באזור נותרו רק שלושה כפרים כּאכּאיים מאוכלסים.
על אף שמעשי הרדיפה וההתנכלות הללו מתרחשים באופן קבוע, התקשורת הבינלאומית ממעטת מאוד לדווח אודותיהם. הכּאכּאים סבלו מ-15 התקפות שונות במחצית הראשונה של 2020, במחוזות של כירכוכ, נינוה ודיאלא. כוחות הביטחון העיראקים לא יכלו להבטיח את ביטחונם של הכּאכּאים בשנה זו מכיוון שהצהירו שלא יוכלו להגן כראויי על כפרים הסמוכים לטריטוריות שבהן יושבות קבוצות המזדהות עם המדינה האסלאמית, כדוגמת אזור ח'אנקין שבדיאלא והכפר דֶרֶה, הסמוך לגבול עם איראן. בנוסף, הממשל העיראקי מונע מהאוכלוסייה הכּאכּאית להחזיק נשק כדי להגן על עצמו מפני התקפות קבועות אלו ולכן חיים הכּאכּאים באזורים השונים של צפון עיראק בסכנה קיומית מתמדת עד היום.
ראו גם

יארסאניה
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15  Nazdar Qudrat Abas, Dilshad Jaff, Hashem M. Karami, The Struggle of Ethno-Religious Minorities in Iraq: The case of Kaka'is, Journal of Underrepresented & Minority Progress 5, 2021-11-11 doi: 10.32674/jump.v5i2.3897
↑  The secretive Kaka'i of Iraq are finally speaking out, BBC News, Producers: Dom Byrne and Sophia Smith Galer, ‏17 May 2019 (באנגלית)
1 2 3  Castellino Joshua, Cavanaugh Kathleen A, 4 Minority Rights in Iraq, Minority Rights in the Middle East, 2013-04-25 doi: 10.1093/acprof:oso/9780199679492.003.0004
1 2  Philip G. Kreyenbroek, Orality and Religion in Kurdistan: The Yezidi and Ahl-E Haqq Traditions, I.B.Tauris, 2010
↑  Dilshad Anwar, IS Attacks Drive Members of Iraqi Kakai Minority From Their Villages, voa news, ‏June 26, 2018
↑  Hallo Mohammed, Kakai villages emptied by ISIS attacks in Khanaqin, Rudaw, ‏27-09-2020
יחסי קוריאה הצפונית – שווייץ

| יחסי קוריאה הצפונית – שווייץ |
| --- | --- |
קוריאה הצפונית: שווייץ


קוריאה הצפונית: שווייץ
שטח (בקילומטר רבוע)
120,538: 41,277
אוכלוסייה
26,517,006: 8,933,409
תמ"ג (במיליוני דולרים)
: 884,940
תמ"ג לנפש (בדולרים)
: 99,060
משטר
דיקטטורה, טוטליטריזם, משטר חד מפלגתי: רפובליקה קונפדרטיבית

יחסי קוריאה הצפונית–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הדמוקרטית העממית של קוריאה לבין הקונפדרציה השווייצרית.
היסטוריה

בין הרפובליקה הדמוקרטית העממית של קוריאה לבין הקונפדרציה השווייצרית מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים. על פי משרד החוץ השווייצרי, היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הדמוקרטית העממית של קוריאה לבין הקונפדרציה השווייצרית הם יחסים דיפלומטיים קרירים, המתמקדים בעיקר בבניית השלום שבין קוריאה הצפונית לדרומית.
ב-1953, בסוף מלחמת קוריאה ארגון ה-NNSC (הוועדה המפקחת של האומות הנייטרליות) מינתה את שווייץ לפיקוח על האזור המפורז שבין קוריאה הצפונית לזו הדרומית. הפיקוח על האזור המפורז היה המשימה הראשונה שקיבלו הכוחות המזוינים של שווייץ מחוץ לשווייץ עצמה (שווייץ שומרת על נייטרליות תמידית מאז קונגרס וינה). בשנת 1974 כוננה שווייץ יחסים דיפלומטיים עם קוריאה הצפונית.
בשנת 1995 החלה הסוכנות השווייצרית לסיוע הומניטרי בתוכנית של סיוע הומניטרי בקוריאה הצפונית על מנת להקל על הסבל של האוכלוסייה שנפגעה קשות מהרעב ששרר במדינה. ב-1997, שנתיים לאחר מכן, פתחה שווייץ משרד ייצוגי המיועד לשיתופי פעולה בפיונגיאנג בירת קוריאה הצפונית, ובמשך זמן מה מיקדה את פעילותה במדינה בשיתוף פעולה למען האצת פיתוחה של קוריאה הצפונית.
בין 1997 לבין 1999, שווייץ אירחה מפגש מרובע בין קוריאה הדרומית, קוריאה הצפונית, הרפובליקה העממית של סין וארצות הברית בז'נבה. בנוסף, היא אירחה שלוש פגישות חשובות אחרות בין ארצות הברית לבין קוריאה הצפונית בנושא נורמליזציה ביחסיהן הדיפלומטיים הדו-צדדיים והתנאים לחידוש הדמוקרטיזציה של קוריאה הצפונית.
מאז 2012 שווייץ מפעילה תוכנית הומניטרית קשיחה בקוריאה הצפונית.
יחסים כלכליים

היחסים הכלכליים שבין שתי המדינות הם צנועים יחסית. שווייץ תומכת בסנקציות של האומות המאוחדות כנגד קוריאה הצפונית הנוהגת באופן מיליטריסטי.
שווייצרים בקוריאה הצפונית

על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, בסוף 2018 התגוררו בקוריאה הצפונית ארבעה אזרחים שווייצרים.
אף כי הוא אינו שווייצרי, מנהיג קוריאה הצפונית קים ג'ונג-און התחנך בילדותו למשך מספר שנים בעיר ברן בשווייץ ונחשף לתרבותה.
נציגויות דיפלומטיות

שווייץ אינה מיוצגת בקוריאה הצפונית, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי. שווייץ מיוצגת בקוריאה הצפונית באמצעות משרד ייצוגי שהיא מחזיקה בפיונגיאנג, בירת המדינה.
קוריאה הצפונית מיוצגת בשווייץ בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בברן, בירת המדינה.
כרטיס נסיעה

כרטיס נסיעה, ובקצרה כרטיס, הוא מסמך קטן המאשר תשלום של דמי נסיעה בתחבורה ציבורית. לעיתים משמש הכרטיס גם כאמצעי לכניסה לאזור העלייה לתחבורה הציבורית וליציאה ממנו.
על כרטיס הנסיעה מוטבע מחיר הכרטיס, זיהוי ארגון התחבורה הציבורית שהנפיק אותו, ולעיתים פרטים נוספים, כגון יעד הנסיעה, זיהוי המושב שיוקצה לנוסע ותקופת התוקף של הכרטיס. כרטיס נסיעה פשוט תקף לנסיעה אחת בלבד, אך ישנם גם כרטיסים המשמשים לנסיעות אחדות, למשל במשך יום שלם, שבוע שלם ואף חודש שלם, בחברת תחבורה אחת או בשילוב של חברות תחבורה אחדות. לעיתים ישנם מחירים שונים לנסיעה באותו מסלול, עקב הבחנה בין איכות שונה של קרונות (מחלקה ראשונה לעומת מחלקה שנייה), או תוספת בעד מקום שמור.
רכישת כרטיס נסיעה נעשית אצל הנהג של אמצעי התחבורה, אצל כרטיסן היושב באמצעי התחבורה, בקופות בתחנה או במכונות אוטומטיות המיועדות לכך. את הכרטיס יש לשמור לביקורת במשך כל זמן הנסיעה.
בעבר כרטיסי נסיעה בישראל היו מודפסים מראש עם הערך הנקוב, אך במאה ה-21 הוחלפו בכרטיס המודפס במדפסת זעירה עם רכישת הכרטיס. רב-קו הוא כרטיס חכם המשמש כאמצעי תשלום במערכת התחבורה הציבורית בישראל. הכרטיס הונהג לראשונה בשנת 2008 ומשמש במקביל לכרטיסי הנייר השונים.
בעשור השני של המאה ה-21 החל שימוש בכרטוס אלקטרוני, שבו הכרטיס נשלח לסמארטפון של הרוכש ומוצג באמצעותו.
כרטיס נסיעה ברכבת התחתית של אנקרה
כרטיס נסיעה במחלקה שלישית ברכבת המנדטורית בין קנטרה לתל אביב, משנת 1941
כרטיס נסיעה בקואופרטיב "שחר" מסוף שנות ה-40
כרטיס נסיעה באוטובוס בבריטניה
ראו גם

רב-קו
הערות שוליים

↑  eTicketing - You Have Questions. We Have Answers., באתר Amtrak
ישראל שטיין

ישראל שטיין, 2012
בניין גילמן
בנייני מדעי החיים באוניברסיטת תל אביב
ישראל שטיין (נולד ב-1934) הוא אדריכל ישראלי.
ביוגרפיה

שטיין נולד בוורשה בירת פולין כבן יחיד לאב שהיה תעשיין טקסטיל ולאמא שסיימה לימודי אדריכלות בפוליטכניקום של ורשה ערב המלחמה (לאחר המלחמה עסקה באופנה). המשפחה התכוננה לעלות לארץ ישראל, ואף רכשה מראש נכס למגורים בתל אביב, אך פרוץ מלחמת העולם השנייה סיכל את תוכנותיה. למרות התלאות, ניצלה המשפחה ועם תום המלחמה היגרה מפולין לבלגיה, שם התאוששו קודם שעלו לישראל בשנת 1949.
באמצע שנות ה-50 החל ללמוד אדריכלות בטכניון ובתום לימודיו הצטרף למשרדם המשותף של האדריכלים אריה שרון ובנימין אידלסון. בהמשך הצטרף למשרדו של האדריכל ורנר יוסף ויטקובר. עבודתו החשובה הראשונה במשרד הייתה בניין גילמן בקמפוס אוניברסיטת תל אביב. לאחר מכן תכנן פרויקטים מוכרים כמו בנייני הפקולטה למדעי החיים באוניברסיטת תל אביב, הפלנטריום במוזיאון ארץ ישראל ומתחם מגורים ומסחר בשכונת קריית קריניצי ברמת גן. בשנת 1974 הפך שטיין לשותפו של ויטקובר יחד עם אריה אדיב והמשרד שינה את שמו ל"ויטקובר, אדיב, שטיין אדריכלים". שטיין המשיך לפעול כאדריכל פעיל עד לשנת 2003. מאז ועד עתה מקפיד שטיין להגיש הצעות לתחרויות תכנון אדריכליות ישראליות ובינלאומיות.
שטיין היה נשוי לשופטת בית המשפט המחוזי בתל אביב הֶניה שטיין לבית ויתקין (1938–2001). הוא אב לשלושה.
פרויקטים נבחרים

בניין הפקולטה למדעי הרוח ע"ש גילמן, אוניברסיטת תל אביב, 1965
בית הספר אורט רמת גן (רחוב הירדן), 1965
פלנטריום, מוזיאון הארץ, רמת אביב, תל אביב, 1966
מגדלי מגורים בשכונת קיראון בקריית אונו, 1966
מתחם מגורים, חינוך ומסחר, קריית קריניצי, רמת גן, 1971
בנייני הפקולטה למדעי החיים, אוניברסיטת תל אביב, 1973
'בית הפרקליט' רחוב דניאל פריש, תל אביב
המועצה הבריטית, רחוב הירקון, תל אביב, 1975
שכונת מגורים של שיכון עובדים ברחוב ביאליק, חולון
שגרירות הודו, תל אביב (רחוב הירקון)
בית כנסת בקרית קריניצי, רמת גן, 1976
בניין דפי זהב, רחוב אבא הלל 17, רמת גן, 1983
'מרכז לוינסקי', רחוב השוק, תל אביב, סוף שנות ה-80
תוכנית 'חסן ערפא', תל אביב (בין דרך בגין ורחוב המסגר) עם אריה בר און
הרחבת מוזיאון הכט באוניברסיטת חיפה עם אריה סונינו
משטרת שדרות עם אריה סונינו
בתים פרטיים ברחובות גרניט 15 ובזלת 20, ראש העין
מועדון באולינג, רמת גן
הצעה במסגרת תחרות לעיצוב מחודש לגראונד זירו, ניו יורק
לקריאה נוספת

ו. י. ויטקובר, הבריזה הקרירה באה ממערב: 65 שנות ארכיטקטורה; אוצר התערוכה ועורך הקטלוג: עוזי אגסי, תל אביב 1993. (תערוכת מחווה לוויטקובר שנערכה באוניברסיטת תל אביב)
הערות שוליים

↑  ישראל שטיין, באתר הרשות השופטת; הדס מגן, נפטרה השופטת המחוזית הניה שטיין: סללה את הדרך לביקורת שיפוטית על חוקים ולאפשרות ביטולם, גלובס, 3 בספטמבר 2001.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007377498005171