stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ורג' ליין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  18 בינואר 1915 הונגריה העליונה, ממלכת הונגריה 
 פטירה:  19 במרץ 2010 (בגיל 95) הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 השכלה:  אוניברסיטת לונדון 
 בן או בת זוג:  מרים רוטשילד (1943, 14 באוגוסט 1943–1957) אליזבת ליין (1963–2010) 
 צאצאים:  Mary Rozsiska Lane, Charlotte Theresa Lane, Charles Daniel Lane, Johanna Miriam Lane 
 השתייכות:  הצבא הבריטי 
 דרגה:  קולונל, קולונל 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה מבצע טרבראש
 עיטורים
 הצלב הצבאי 
 
ג'ורג' הנרי ליין (בהונגרית: Lányi György – לאני ג'רג', באנגלית: George Henry Lane;‏ 18 בינואר 1915 – 19 במרץ 2010) היה קצין בדרגת אלוף-משנה בקומנדו הבריטי. במלחמת העולם השנייה. ביצע משימות מיוחדות מאחורי קווי האויב, נתפס נחקר על ידי ארווין רומל, כשהם שותים תה ביחד. נכלא ומאוחר יותר נמלט.
ראשית חייו

ליין נולד בהונגריה העליונה בשם ג'רג' למשפחת לאני היהודית. אביו ארנסט היה בעל אדמות עשיר. המשפחה עברה לבודפשט לאחר תום מלחמת העולם הראשונה, מאחר שאדמותיה הוחרמו לטובת צ'כוסלובקיה החדשה במסגרת חוזה ורסאי.
ב־1935 עבר ללונדון, התיידד עם דיקן ווינדזור, אלברט ביילי. למד בכריסט צ'רץ' באוקספורד באוניברסיטת לונדון, התאמן בצוות הפולו הלאומי לגברים של הונגריה, וכתב לעיתון הונגרי באופן עצמאי.
מלחמת העולם השנייה

לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה התנדב להצטרף לצבא הבריטי. התקבל כצוער על ידי משמר הגרנדירים, אך בשל היותו תושב זר הוגש נגדו צו גירוש. בזכות הקשרים שלו עם אנתוני עדן, דייוויד מרגסון וג'יימס תומאס הוסר איום הגירוש, והוא שירת במשך שנה כסמל בחיל החפרים המלכותי. הצטרף למנהלת המבצעים המיוחדים וביצע משימות חשאיות בבלגיה ובהולנד. לאחר שסירב לשרת בכח SOE בהונגריה, עבר לקומנדו מספר 4 ואחר כך ל־X Troop כדובר הגרמנית, בקומנדו מספר 10.
באותה שנה פגש את האנטומולוגית מרים רוטשילד, בזמן שהתאושש בביתה בנורת'אמפטונשייר (היא עצמה ממוצא הונגרי חלקי), והם נישאו באוגוסט 1943. לזוג נולדו ארבעה ילדים, ושניים מאומצים: שני בנים וארבע בנות.
תוך כדי פיקוד על אחת מפעולות טרבראש על חוף פה־דה־קאלה זמן קצר לפני הפלישה לנורמנדי, נתפס ליין על ידי הגרמנים בתאריכים 18–19 במאי 1944. ליין ציפה להוצאה להורג על פי פקודת הקומנדו של היטלר, אך במקום זאת הוא נחקר על כס תה על ידי ארווין רומל. ליין העמיד פנים שאינו יודע גרמנית, והוא בעצם וולשי (הסתיר את מבטאו ההונגרי כשדיבר אנגלית). נכלא בכלא פרזנס ליד פריז ואז באופלאג IX-A / H בטירת ספנגנברג בהסן. ליין האמין שהוא לא הוצא להורג תחת פקודת הקומנדו בגלל פגישתו עם רומל.
מאוחר יותר נמלט והסתתר אצל גיסו ויקטור רוטשילד בפריס, בביתו היו שפע יינות יוקרה מסוג שאטו לאפיט רוטשילד ודום פריניון, אך לא היו מים חמים.
לליין הוענק עיטור הצלב הצבאי על שירות המלחמה שלו, על חלקו בפשיטות טרבראש.
אחרי המלחמה

התאזרח רשמית כבריטי בשנת 1946. סייע לאשתו לנהל את אחוזתה באשטון וולד ליד אונדל בנורת'אמפטונשייר לאחר המלחמה, עד גירושיהם ב־1957.
ליין עבר לארצות הברית ועבד כסוכן מניות. התחתן בשנית עם אליזבת הילד בשנת 1963. הילד הייתה בתו של הפוליטיקאי השמרני והתובע הכללי לשעבר סר ליונל הילד. הם גרו בלונדון.
ליין נפטר בלונדון, הותיר אחריו את אשתו השנייה ואת בנו ושלוש בנותיו מנישואיו הראשונים: רוז'יקה (רוזי) פרקר; צ'ארלס דניאל ליין; ג'והאנה מרים לויד-ג'ונס; ושרלוט תרזה ליין.
לקריאה נוספת

Ian Dear (1987), Ten Commando 1942–45, London: Leo Cooper Ltd, p. 169. ISBN 0-85052-121-1. Lane's citation for the MC.
Russell Miller (1993), Nothing Less than Victory: An Oral History of D-Day, London: Michael Joseph, pp. 72–78. ISBN 0-7181-3328-5. Operation Tarbrush and Lane's interview by Rommel.
Peter Masters (1997), Striking Back – A Jewish Commando Writes, London: Presidio Press. ISBN 0-89141-629-3. A history of 3 Troop.
הערות שוליים

↑    Colonel George Lane (Obituary), The Telegraph, 26 March 2010
↑  Naughton, Philippe; Costello, Miles (7 באפריל 2010). "George Lane, wartime commando". The Times. London. נבדק ב-7 באפריל 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Jay Nordlinger. "Starved and dangerous, &c". National Review. אורכב מ-המקור ב-9 באפריל 2010. נבדק ב-7 באפריל 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Chris Mair (1 באפריל 2010). "Obituary: Colonel George Lane". The Scotsman. Edinburgh. נבדק ב-7 באפריל 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Commando: Winning World War II Behind Enemy Lines, James Owen, p.263-269
↑  Ten Commando, Ian Dear, p.7, 86-91
↑  Gray, Sadie (7 באפריל 2010). "Obituary, George Lane". The Times. London. נבדק ב-11 באפריל 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  The London Gazette, 25 September 1945, Issue 37284, Page 4781; http://discovery.nationalarchives.gov.uk/details/r/D7396206
↑  The London Gazette, 20 August 1946, Supplement 37694, Page 4181
נפח (מקצוע)

נפחים – פרט מציור של גויה
נַפָּח הוא אדם היוצר חפצים מברזל או מפלדה באמצעות "עיצוב" המתכת, כלומר, משתמש בכלים כדי לעקם, לחתוך ולשנות את צורת המתכת כשהיא במצב מוצק. לרוב, הדבר נעשה באמצעות חימום המתכת עד לשלב שבו היא בוהקת בצבע אדום או כתום. נפחים מייצרים חפצי נוי (למשל פסלים או רהיטי ברזל מעוצבים); כלי עבודה, בישול וכלי נשק; וכן תשתיות כשערים, רשתות אסכלה, פסי רכבת וכולי.
נפחים עובדים עם "מתכות שחורות", בדרך כלל ברזל. צבען השחור מגיע משכבת התחמוצת הנוצרת על פני המתכת כשהיא מחוממת. הם מחממים את המתכת עד שהיא הופכת רכה מספיק לעיצוב עם כלי העבודה של הנפחים, כמו למשל פטיש ואזמל. את החום משיגים באמצעות חימום בגז, פחם ואמצעים דומים.
נפחות כיום

למרות שהמקצוע עתיק היומין הוחלף במדינות המתועשות במידה רבה במפעלים תעשייתיים, קיימת כיום תחייה (בעיקר באירופה) של נפחים-אומנים, אשר רואים עצמם כחלק ממקצועות העיצוב היצירתי ומספקים חפצי נוי ברמת עיצוב וגימור ממתכות "שחורות".
שמות משפחה על שם מקצוע זה

בשפות שונות נפוצים שמות משפחה המעידים כי נושאם הוא נפח או צאצא של נפחים. באנגלית: Smith (סמית') – הוא שם המשפחה הנפוץ ביותר במדינות דוברות אנגלית. זהו שם משפחתם של כחצי מיליון בריטים וכשלושה מיליון אמריקאים. בגרמנית Schmidt, Schmid, Schmidl, Schmidtke, Smid (שמידט, שמיד, שמיט) ו-Smidt הם שמות נפוצים; ברוסית Кузнецов (קוזנצוב) הוא שם משפחה נפוץ ברוסיה. ביידיש שמידע וגולדשמידט; בערבית حداد (חדאד); באיטלקית ובלאדינו פררו (Ferrero, Ferreres), ובאיטלקית גם פרארי; ברומנית: פרארו (Feraru).
ראו גם

מסגר
אליהו ברק

| --- | --- |

 לידה:  1924 ספרד
 פטירה:  יוני 2024  (בגיל 100 בערך) רחובות, ישראל
 תאריך עלייה:  1948
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:  צבא הגנה לישראל 
 דרגה:  אל"ם
 תפקידים בשירות
 מפקד בחיל החימוש
 תפקידים אזרחיים
 שגריר ישראל בקולומביה  מנכ"ל משרד התקשורת  מנכ"ל רכבת ישראל
 
אליהו ברק (1924 – יוני 2024) היה שגריר ישראל בקולומביה, מנכ"ל משרד התקשורת ומנכ"ל רכבת ישראל. קודם לכן שירת בחיל החימוש והשתחרר בדרגת אל"ם.
ביוגרפיה

ברק עלה לישראל מספרד בשנת 1948. הוא השתקע ברחובות, ומיד התגייס לצה"ל. השתחרר מחיל החימוש בדרגת אלוף-משנה. לאחר שירותו הצבאי נבחר ב-1973 למועצת העיר רחובות, כנציג סיעת חרות. מונה ב-1978 למשך חצי שנה לראש עיריית רחובות בפועל, בעקבות הרשעת ראש העירייה שמואל רכטמן בפלילים.
מונה לשגריר ישראל בקולומביה ב-1978. ב-27 בפברואר 1980 השתלטו חמושים על בניין השגרירות הדומיניקנית, בעת שאירחה מספר רב של דיפלומטים, שהוחזקו על ידם כבני ערובה. בין בני הערובה היו ברק ורעייתו יהודית. יהודית שוחררה לאחר 27 שעות יחד עם נשות דיפלומטים אחרות ופצועים. ברק ערך סדר פסח עם השבויים האחרים לאחר 35 יום בשבי, בעזרת חבילת מזון שהעבירה אשתו דרך הצלב האדום. לאחר 61 יום שוחרר ברק ביחד עם הדיפלומטים האחרים, לאחר תשלום כופר לטרוריסטים על ידי מספר מדינות, ביניהן ישראל. משרד החוץ סירב לגלות את סכום התשלום.
בשנת 1982 מונה למנכ"ל משרד התקשורת ופרש בשנת 1984.
בשנת 1985 מונה למנכ"ל רכבת ישראל ופרש בשנת 1990.
ברק היה נשוי ליהודית עד למותה ב-2017 ואב לשתי בנות.
נפטר ביוני 2024.
הערות שוליים

1 2  אהרן פריאל, השגריר ברק - בא מספרד ללחום לעצמאות ישראל ונשאר בצבא, מעריב, 29 בפברואר 1980
↑  "עשיתי את עבודתי ותרמתי במה שיכולתי מבלי לקפוץ בראש ולהגיד 'הנה אני כאן'", באתר ערים, ‏27 באפריל 2018
↑  רזי גוטרמן, אליהו ברק טילפן לאשתו, הודה על החבילה ששלחה, מעריב, 2 במרץ 1980
↑  רזי גוטרמן, השבויים בבוגוטה יהיו מסובין עם ברק, מעריב, 31 במרץ 1980
↑  רזי גוטרמן, השגריר ברק: "תקופת המעצר הייתה מעניינת; טוב שנגמרה", מעריב, 28 באפריל 1980
↑  רזי גוטרמן, השגריר ברק: תקופת המעצר, מעריב, 28 באפריל 1980
↑  אליהו ברק - מנכ"ל הרכבת, מעריב, 4 בדצמבר 1985
↑  בני ברק, מנכ"לי הרכבת מאז אמצע שנות ה-70, באתר ynet, 9 באוגוסט 2005
↑  אשת השגריר ברק הצליחה לטלפן מבוגוטה, דבר, 29 בפברואר 1980
| יושבי הראש ומנכ"לי רכבת ישראל  |
| --- | --- | --- |
| יושבי הראש | משה ליאון • יעקב אפרתי • דורון וייס • חוסאם בשארה • דן הראל • משה שמעוני |  |
| מנהלים כלליים | משה פייקוביץ' • אריה אפרתי •  בנימין גלבוע • מנחם סבידור • אברהם צוויק • יהודה רשף • צבי צפרירי • אליהו ברק • משה בר כוכבא (בריל) • יעקב שן צור • אהוד הדר • עמוס עוזני • יוסי שניר • יוסי מור • עופר לינצ'בסקי • יצחק (חקי) הראל • בעז צפריר • שחר איילון • מיכה מייקסנר • משה (שיקו) זנה |  |
נטלי אימברוליה

| --- | --- |

נטלי אימברוליה בפסטיבל קאן, 2008
 לידה:  4 בפברואר 1975 (בת 49) סידני, ניו סאות' ויילס, אוסטרליה אוסטרליה
 מוקד פעילות:  אוסטרליה, הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1992
 סוגה:  מוזיקת פופ, פופ רוק, מוזיקה עכשווית למבוגרים 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 חברת תקליטים:  RCA רקורדס, איילנד רקורדס 
 מספר צאצאים:  1 
 http://www.natalieimbruglia.com
 פרופיל ב-IMDb
 
נטלי ג'יין אימברוליה (באנגלית: Natalie Jane Imbruglia; נולדה ב-4 בפברואר 1975) היא זמרת, דוגמנית ושחקנית אוסטרלית-בריטית. בתחילת שנות התשעים שיחקה באופרת הסבון האוסטרלית "שכנים שכנים". לאחר מכן פצחה בקריירה כזמרת, והצליחה במיוחד עם הלהיט "Torn" ("קרועה"), ואף הייתה מועמדת לשלושה פרסי גראמי בשנת 1999.
אלבומה "Left of the Middle" שיצא בשנת 1997 נמכר ב-7 מיליון עותקים ברחבי העולם, ואלבומיה האחרים נמכרו בכ-10 מיליון עותקים.
ביוגרפיה > ילדותה ותחילת הקריירה

אימברוליה נולדה בסידני שבאוסטרליה, בת שנייה מתוך ארבע בנות, לאב איטלקי-סיציליאני ולאם ממוצא בריטי. למדה בבית ספר קתולי. המשפחה גרה במספר ערים באוסטרליה ובשנת 1990 השתקעה בסידני, שם למדה אימברוליה מחול ובלט.
בגיל 15 החלה אימברוליה להופיע בפרסומות בטלוויזיה האוסטרלית, בין השאר לקוקה-קולה ולחטיפים שונים. בגיל 16 הוצע לה תפקיד באופרת הסבון "שכנים שכנים" והיא עזבה את בית הספר על מנת להתמקד בקריירת משחק. בגיל 19 עזבה את הסדרה ועברה ללונדון, שם הקליטה דמו בן ארבעה שירים, ביניהם "Torn". חברת תקליטי RCA התרשמה מהדמו, ובתוך זמן קצר חתמה אימברוליה חוזה עם ברטלסמן מיוזיק גרופ.
ביוגרפיה > פריצת הדרך

בשנת 1997 הוציאה אימברוליה את הלהיט "Torn", שיר שנכתב ב-1993 על ידי להקת האינדי רוק Ednaswap, וזכה למספר גרסאות כיסוי. השיר הפך ללהיט עולמי, והתקליטון נמכר במיליון עותקים בבריטניה ובכמות דומה בעולם, וזכה להשמעות רבות ברדיו.
בדצמבר 1997 יצא אלבומה הראשון "Left of the Middle" ("שמאלה מהמרכז") שנמכר ב-7 מיליון עותקים ברחבי העולם, ויצאו ממנו מספר להיטים נוספים. בתוך ארבעה שבועות מצאתו לאור זכה האלבום לתואר "אלבום פלטינה כפול".
אימברוליה קיבלה את פרס הווידאו-קליפ של MTV לאמן החדש הטוב ביותר לשנת 1998. בשנת 1999 הייתה מועמדת בשלוש קטגוריות לפרס גראמי, וזכתה בשני תארים בפרסי המוזיקה הבריטית – האמן הבין-לאומי הטוב ביותר, והזמרת הבין-לאומית הטובה ביותר.
ביוגרפיה > המשך הקריירה

האלבום הבא של אימברוליה, "White Lilies Island" ("אי השושנים הלבנות"), יצא בשנת 2001, ונשא את שם המקום בו התגוררה, אי בנהר התמזה בסמוך לברקשייר. אימברוליה השתתפה בכתיבת כל שירי האלבום, תהליך שנמשך כשלוש שנים. השירים היו בסגנון שונה מעט מהאלבום הראשון, נוטים מעט לרוק ומילותיהם נסובות סביב נושאים אישיים יותר. האלבום נמכר במיליון עותקים והפיק את הלהיט "Wrong Impression" ומספר סינגלים נוספים.
לאחר אלבום זה הקליטה אמברוליה אלבום עם שירי רוק, אך חברת התקליטים סירבה להוציאו בטענה שהוא לא מסחרי מספיק.
באפריל 2005 יצא האלבום השלישי של אימברוליה, "Counting Down the Days" ("סופרת את הימים") ובו הלהיט "Shiver". האלבום נמכר ב-600,000 עותקים.
ב-2007 יצא אוסף להיטים, ובאוקטובר 2009 יצא האלבום "Come to Life" בהוצאה עצמית של אימברוליה. באלבום זה שיתפה פעולה עם כריס מרטין מלהקת קולדפליי ועם מספר מוזיקאים נוספים. האלבום נכשל מסחרית.
ביולי 2015 הוציאה אימברוליה את האלבום Male המכיל רק גרסאות כיסוי לשירים של אמנים אחרים, ביניהם דאפט פאנק, Death Cab for Cutie, הקיור, פיט טאונסנד, ניל יאנג, טום פטי וקט סטיבנס.
ביוגרפיה > קולנוע וטלוויזיה

בסוף שנת 2009 עברה אימברוליה ללוס אנג'לס ופיתחה קריירת משחק. היא שיחקה במספר סרטים, בין השאר בתפקיד משני בסרט "ג'וני אינגליש" ובתפקיד ראשי בסרט "סגור לחורף" משנת 2009.
בשנת 2010 השתתפה כשופטת אורחת בתוכנית הכישרונות הבריטית "The X Factor", וכן, בשנת 2011 הצטרפה כשופטת לעונה השלישית של הגרסה האוסטרלית של התוכנית, שם שימשה כשופטת ומנטורית במשך 4 עונות עד שעזבה בשנת 2014.
בשנת 2014 השתתפה בהצגת תיאטרון "Things We Do for Love" בלונדון.
אימברוליה כיכבה בקמפיין פרסומי של חברת לוריאל והשתתפה במספר פרסומות נוספות, חלקן למטרות צדקה, ביניהן גיוס תרומות לחקר סרטן השד, לארגון אמנסטי אינטרנשיונל, לארגון אוקספם ולהעלאת המודעות לבעיותיהם של חולי דיכאון קליני.
בנובמבר 2024, הדמות "בלובל" נחשפה בתוכנית האמריקאית "הזמר במסכה" והתגלה שהיא אימברוליה. הדמות ביצעה את השיר "Do You Love Me" של The Contours לפני שנחשפה.
חיים אישיים

נטלי אימברוליה היא אחותה של לורה אימברוליה, זמרת-יוצרת בסגנון האינדי רוק.
בסוף שנות ה-90 הייתה במערכת יחסים עם השחקן האמריקאי-יהודי דייוויד שווימר. לאחר מכן יצאה עם דניאל ג'ונס, סולן להקת סילברצ'ייר. הם נישאו בשנת 2003 והתגרשו ב-2008.
לאימברוליה מספר קעקועים: כתובת בסנסקריט "Shreya" ("בת מזל") על צווארה, הכתובת "אומץ" בסינית על רגלה השמאלית, וסמל המנטרה "אום" על הגב התחתון.
ב-2013 התאזרחה בתור בריטית, בנוסף לאזרחות האוסטרלית שלה מלידה.
בשנת 2014 נסעה לאתיופיה על מנת לקדם את נושאי בריאות האישה במדינה, והפיקה סרט תיעודי על כך.
בקיץ 2016 הייתה אימברוליה אמורה להופיע בישראל וביטלה את הופעתה בשל מכירת כרטיסים דלה במיוחד. ארגוני החרם מיהרו לזקוף את הביטול לזכותם, בטענה שהם אלה כביכול ששכנעו את אימברוליה שלא להופיע בישראל.
בקיץ 2019 הודיעה אימברוליה בחשבון האינסטגרם שלה שהיא בהריון ראשון עם עובר מתרומת זרע והפריה חוץ גופית.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

1997: Left of the Middle
2001: White Lilies Island
2005: Counting Down the Days
2009: Come to Life
2015: Male
2021: Firebird
דיסקוגרפיה > אלבומי אוסף

2007: Glorious: The Singles 97–07
דיסקוגרפיה > מיני-אלבומים

2007: Live from London
הערות שוליים

↑  Tyler Jenke, Bluebell Unmasked on ‘The Masked Singer’, Billboard, ‏2024-11-07 (באנגלית אמריקאית)
↑  ynet, כל החרם: זוכרים מי המוזיקאים שלא מוכנים להופיע בישראל?, באתר ynet, 26 במאי 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007330155605171  PLWABN: 9810538338805606  BIBSYS: 4009816  BNE: XX1412476  BnF: cb14010333q (data)  GND: 135084059  ISNI: 0000 0001 1450 5008  LCCN: no98076351  MusicBrainz: 60530915-9371-4b16-bc31-5c4456317ae0  NKC: xx0020908  NLA: 35367102  NLK: KAC2020M8059  NTA: 168310171  RERO: 02-A003399111  SUDOC: 086912607  Trove: 508446  VIAF: 85432817   WorldCat (עם VIAF): 85432817 
נטלי אימברוליה בהופעה באמסטרדם, 2005
אבן יהודה

סימון היישובים תל צור א' ו-ב' ובאר גנים א' ו-ב' במפה מאת מחלקת המדידות המנדטורית, 1944 (גיליון 13-18) הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור
אֶבֶן יְהוּדָה היא מועצה מקומית בשרון במחוז המרכז בישראל. נוסדה כמושבה ב-1932 על ידי אגודת "בני בנימין". היא הוכרזה כמועצה מקומית בשנת 1950.
גבולות

המושבה כוללת בתחום שיפוטה את כפר הנוער "הדסים" של ויצו הדסה - כפר נוער ובית ספר רחב ממדים. היא גובלת במזרח במועצות המקומיות קדימה ותל מונד, בצפון במועצה אזורית לב השרון, במערב בנתניה ובמועצה אזורית חוף השרון בדרום-מערב.
היסטוריה

המושבה הוקמה בדצמבר 1932 על ידי אגודת "בני בנימין" על שטח של 5,000 דונם אשר 4,000 מתוכם נרכשו מהנדבן שמואל בלום ועוד 1,000 דונם ממשפחת חנון מטולכרם (שטחים היו חלק של ע'אבאת כפר סור). השטח חולק בין בני מושבות שהתיישבו במקום ובין יהודים מחוץ לארץ, בהם פליקס דה מנשה, שחברת הנוטע נטעה עבורם פרדסים. חלק מהמתיישבים הגיעו ממושבת הר-טוב לאור הקשיים בהתפתחותה. בשנה הראשונה עברו המתיישבים קשיים מרובים והתגוררו יחד בצריף גדול. המקום נקרא בפי הערבים "עאבא" שמשמעותו ג'ונגל, בגלל צמחיית הפרא במקום. המשימה הראשונה של המתיישבים הייתה לייבש את הביצות, שמדרום (במקום צומת אבן-יהודה של היום). כן נעשו הכנות לנטיעת פרדסים. בינתיים התפרנסו התושבים מעבודה כשכירים בפרדסים בתחום המועצה.
לאחר כשנה המקום התפתח וכלל 14 בתים מודרניים, שכללו מטבחים, אמבטיה, מרפסת וחיבור לחשמל. 1,500 דונם הוקצו ל-75 מבני המושבות, חברי אגודת בני בנימין. בראשית דרכה נקראה המושבה "יהודייה" ולאחר מכן שונה שמה לאבן יהודה על שמו של אליעזר בן-יהודה, מחיה השפה העברית. בסוף 1934 אושרו הלוואות למתיישבים שטרם בנו בתים לשלב הבנייה האחרון של היישוב. בשנת 1935 הונחה אבן הפינה לבית הספר הראשון ביישוב.
במהלך מלחמת העולם השנייה, כאשר ענף הפרדסנות כשל בגלל אי היכולת לייצא את פרי ההדר, התפרנסו התושבים מגידול עיזים, לולים וירקות. בסוף 1942 היו באבן יהודה כ-2,000 דונם פרדסים, 200 דונם ירקות, 15,000 תרנגולות מטילות, 40 פרות ו-60 עיזים לבנות. בשנת 1946 הוקמה באבן יהודה מרפאה של קופת חולים כללית.
לקראת סוף 1948 עלה מספר התושבים מכ-600 לכ-700 כשהצטרפו כ-60 עולים חדשים ועוד כ-40 פליטים מיפו, וכשנבנו 24 יחידות דיור בשיכונים.
בתחילת 1950 הוענק ליישוב מעמד של מועצה מקומית, הכוללת בשטח שיפוטה גם את היישובים הסמוכים: באר גנים (או כפר צור) שהוקמה ב-1932 על ידי יוצאי מפעלי ים המלח ותל-צור שהוקמה ב-1932 על ידי מורים מהגימנסיה הרצליה, בהנהגת חיים בוגר (בוגרשוב). יישובים אלו הפכו במשך הזמן לשכונות של המושבה. באותה עת התגוררו במועצה כ-1700 תושבים. בשנות החמישים קלטה המושבה מספר גלי עליות ממדינות צפון-אפריקה ותימן, שהקימו שכונות משלהם בתחומיה.
בתחילת ימי המדינה דרשו פרנסי היישוב הרחבה קרקעית של היישוב, כדי שהנקלטים החדשים בה יקבלו לפחות שטח למשק עזר. הם טענו לאפליה, יחסית לקיבוצים סביבם, בחלוקת קרקעות הערבים הנפקדים.
במאי 1971 נחסמה הכניסה הראשית למושבה לצורך עבודות להרחבת כביש 4 לדו-מסלולי. לאחר שנה פרצו אנשי היישוב את החסימה.
בשנת 2007 עבר בית הספר האמריקאי הבינלאומי (The Walworth Barbour American International School in Israel) לקמפוס חדש באבן יהודה.
ביוני 2012 החל שיווק שכונה חדשה ביישוב, הנמצאת סמוך לקמפוס בית-הספר האמריקאי. גודל השטח של השכונה משתרע על כ-140 דונם.
אוכלוסייה

לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (הלמ"ס) נכון לסוף אוקטובר 2024 (אומדן), מתגוררים באבן יהודה 15,171 תושבים (מקום 138 בדירוג רשויות מקומיות בישראל).  אחוז הזכאים לתעודת בגרות מבין תלמידי כיתות י"ב בשנת ה'תשפ"ב (2021-‏2022) היה 91.3%. השכר החודשי הממוצע של שכיר במשך שנת 2021 היה 18,698 ש"ח (ממוצע ארצי: 11,330 ש"ח).
להלן גרף התפתחות האוכלוסייה ביישוב:
באר גנים

בשנת 1932 נרכשו בידי "אגודה חקלאית כפר צור", שברובה כללה פקידים ופועלים במפעלי ים המלח, שטח של בין 1,000-2,000 דונם להתיישבות בקרבת הכפר הערבי ע'אבת כפר סור (או: צור), שהיה שלוחה של כפר סור שבשומרון. השטח יועד בעיקר לפרדסים ול-85 מגרשים לבניין. עד נובמבר 1933 סודרה במקום באר והוקם מבנה ציבור עבור פועלים שבאו להכין את המקום להתיישבות. לקראת סוף 1933 קבעה ועדת השמות של הקרן הקיימת את שם המקום באר גנים. תוכנית ההתיישבות לא הצליחה ועלתה כוונה ליעד את המקום לבני המעמד הבינוני. גם תוכנית זאת לא צלחה בראשיתה ובדצמבר 1935 היה במקום בית בודד של שומר המקום, שניסה למשוך מתיישבים לבוא להתגורר בו. עד תחילת 1938 הצטרפו למשפחת השומר עוד שלוש משפחות, למרות המצב הביטחוני שנבע מהמרד הערבי הגדול. במקום היה בית אחד שנקרא "הבית הלבן" ולידו מספר צריפים.
היישוב הורכב משני חלקים: באר גנים א' היה היישוב העיקרי בעוד באר גנים ב' הייתה חווה נפרדת שלימים הוקמה בקרבתה מעברה לעולי תימן, שהיום מהווה שכונה באבן יהודה הנקראת "עין יעקב".
היישוב הוקם סביב כביש מרוצף אחד, שקישר אותו עם היישובים הסמוכים אבן יהודה וכפר נטר. הבתים היו פרטיים ובעלי משק צמוד. במטרה לשמור על ביטחון התושבים, הוקם במקום בית ביטחון, שכלל בתוכו באר ועמדה על גגו. ב-1950, עם הקמת המועצה המקומית אבן יהודה, סופח אליה היישוב, יחד עם תל-צור הסמוכה אליה. שמו המקורי של היישוב היה כפר צור, כשם הכפר הערבי שעל אדמותיו הוקם המושב. לימים הוחלף השם לבאר גנים, עברות השם הערבי של המקום, המופיע במפות מהמאה ה-19 כ"ביר אלע'נים".
החל מראשית שנות התשעים, עוברת השכונה גל פיתוח והרחבה גדול. השכונה הורחבה מערבה ודרומה, הוקמו כיכרות ותשתיות וחוברה ברצף בנייה לאבן יהודה עצמה. שם השכונה שונה ל"פאר גנים" והיום מורכבת אוכלוסייתה בעיקר מבני העשירון העליון ומנהלים בכירים במשק. בעתיד מתוכננת הרחבה נוספת וגם קריית המועצה המקומית ומוסדות החינוך עתידים לעבור אליה.
בשנת 1995, הורחבה שכונת "באר גנים" מערבה. בשנים הראשונות הייתה השכונה פתוחה מערבה. לאחר מאבק ציבורי נסגר הרחוב בצידו המערבי, ונסללה דרך עוקפת המקשרת כיום את אבן יהודה עם שכנותיה כפר נטר ובית יהושע.
מיקומה הגאוגרפי של שכונת באר גנים הוא בין שתי גבעות החולשות עליה מצפון ומדרום, ולפיכך יש בה ריבוי משקעים בחורף לעומת אזורים אחרים באבן יהודה. בשכונה יש קשיים ניכרים של קליטת רשתות סלולריות של כל החברות כתוצאה ממיקומה הגאוגרפי.
שכונת תל צור

תל צור היא שכונה בתחומי אבן יהודה. ראשיתה במושב, שהוקם בשנת 1932 על ידי מורים מהגימנסיה הרצליה בהנהגת חיים בוגר (בוגרשוב). המושב הוקם כמשק חקלאי שישמש מקור הכנסה עבור המורים שפרשו לגמלאות. כך תואר הכפר בעליבותו, בעיתון "דבר":
”"עלוב ודל מראה תל צור לעומת אבן יהודה. צריפים עלובים העומדים במפוזר, ללא צורה ותכנית, ומהם גם ריקים, רועים ערבים מתהלכים ביניהם עם עדריהם, וערביות משוטטות עם כדים ... השטח הנטוע בתל צור הוא כיום 300–400 דונם."” (עיתון "דבר", מרץ 1934)
היישוב הוקם בשני חלקים, שהתמזגו בהמשך עם אבן יהודה:
תל צור א' - כיום רחוב תל-צור ו"שיכון מכבי".
תל צור ב' - כיום חלקו אזור תעשייה וחלקו "שכונת דרוקר".
מקור השם בכפר צור שבשומרון, אשר ממנו נרכשו במקור אדמות היישוב. עם הקמת הרשות המקומית אבן יהודה ב-1950, סופחו היישוב ושטחיו אליה יחד עם באר גנים הסמוכה.
בשכונה נמצא "רחוב סומסום". לדברי אנשי המועצה, השלט הנושא את שם הרחוב נגנב על ידי חובבי תוכנית הטלוויזיה רחוב סומסום ואספנים.
שכונת עין יעקב

בתחילת 1944 הגיעו לקרבת אבן יהודה 14 עולים מתימן שהתגוררו בשכונה של צריפים במקום והתפרנסו מעבודה בפרדסים. בספטמבר 1944 פרצה במקום מגפת דבר ובעקבות זאת מוסדות הבריאות שרפו את הצריפים והתושבים שוכנו באופן זמני באוהלים. שלטונות המנדט הבריטי העניקו לתושבים פיצויים ובעזרתם בנתה סולל בונה שכונה חדשה לתושבים התימנים, במרחק כקילומטר מהשכונה הקודמת. בדצמבר 1946 הוכרז על כוונה להחליף את צינור המים לשכונה מ-2 צול ל-6 צול על מנת לאפשר לתושבים לפתח משקי עזר ליד הבתים. לאחר הקמת המדינה נודעה השכונה בשם עין יעקב.
ראשי המועצה ותקופת כהונתם

יהודה בכר: 1950‏-1956
יחיאל זלינגר: 1956‏-1963
משה וינקלר: 1963‏-1964
ישראל הוכמן: 1964‏-1974
משה ברונר: 1974‏-1983
עמיצור חיימובסקי: 1983‏-1989
זיוה בן דרור: 1989‏-1993
גדי כרמלי: 1993‏-2003
עמוס עזאני: 2003–2013
אבי הררי: 2013 ‏- 2024
מתן כצמן: 2024 ‏2024
סמל המועצה

הסמל כולל בארבעת רבעי המגן את ענפי העיסוק העיקרים של אבן יהודה בעיקר בעבר:
השדה - מסמל את החקלאות.
תרנגול - מסמל את ענף הלולים.
עץ התפוזים - מסמל את ענף הפרדסנות.
מכון התערובת.
ראו גם

מוזיאון הראשונים (אבן יהודה)
לקריאה נוספת

גרשון גרא, אבן יהודה: בראשית היו החולות, אבן יהודה, הוצאת המועצה, 1988.
שבי גיא-רון, "אבן יהודה - הצריף השחור בחולות הצהובים", בתוך: זאב ענר (עורך), סיפורי מושבות: סיפורן של חמישים ושתיים המושבות בא"י, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1996 (הספר בקטלוג ULI).
רועי מרום, מימי קדם קדמתה: פרקים בתולדות אבן יהודה וסביבתה לאור המחקר ההיסטורי והארכאולוגי, פרויקט מחקר היסטורי מוגש ל"בית הראשונים", אבן יהודה, 2008.
יצחק בן-אהרן

יצחק בן-אהרן (נוסנְבּוֹיְם) (17 ביולי 1906, בּוֹסאנץ', בּוּקוֹבִינָה, האימפריה האוסטרו-הונגרית – 19 במאי 2006, גבעת חיים מאוחד) היה ממנהיגיה החשובים של תנועת הפועלים בישראל ומהוגי הדעות שלה, חבר הכנסת, שר ומזכ"ל ההסתדרות.
משפחתו

ב-1932 נישא למרים, בתו של ד"ר יעקב אבישי (פינקנזון). בנם הבכור היה הסופר, הפרשן וההוגה יריב בן-אהרן, ובנם השני הוא האנתרופוסוף ד"ר ישעיהו בן-אהרן, ממייסדי היישוב החינוכי הרדוף. לאחר שהתאלמן, נישא בגיל 93 לבלהה רובין (גרושתו של הצייר ידיד רובין), חברת הקיבוץ השכן, גבעת חיים איחוד.