stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
היסטוריה של טורקיה
הרפובליקה הטורקית > מלחמת העצמאות

בחודש מאי 1919, כבשו היוונים את איזמיר. למחרת כיבוש איזמיר, ב-16 במאי 1919 יצא מוסטפא כמאל מאיסטנבול לסיוואס והחל מארגן את התנועה הלאומית הטורקית. מועד זה נחשב לתחילת מלחמת העצמאות הטורקית. שורה של ועידות שהחלו בוועידת אמסיה שפרסמה את חוזר אמסיה (Amasya Genelgesi), דרך ועידת ארזורום וכלה בועידת סיוואס בספטמבר 1919, גיבשו את עקרונותיה של התנועה המתהווה.
הבחירות האחרונות לפרלמנט העות'מאני נערכו בדצמבר 1919 תחת שלטון הכיבוש שהתקיים מכוח הפסקת האש. רוב 140 חברי הפרלמנט הרביעי והאחרון של האימפריה נמנו עם "האגודה להגנה על זכויות אנטוליה ותראקיה" בראשותו של מוסטפא כמאל, בעוד הוא עצמו נותר באנקרה. אף על פי שפרלמנט זה היה קצר ימים, הוא הספיק לקבל שש החלטות חשובות בעניין דרישותיה של טורקיה לריבונות ואשר זכו לשם הכולל "מיסק-אה מילי" (Misak-ı Millî - "שבועת הלאום"). בעקבות החלטות אלו, בליל 15 במרץ 1920 החלו כוחות בריטים להשתלט על בניני מפתח באיסטנבול וכן עצרו חמישה חברי פרלמנט. הפרלמנט העות'מאני התכנס בפעם האחרונה ומחה על מעצר חבריו, אך ב-5 באפריל 1920, תחת לחץ המינהל הצבאי, הורה הסולטאן מהמט השישי על פיזורו של הפרלמנט. צעד זה הוציא החוצה את היריבות בין מוסטפא כמאל לממשלה העות'מאנית באיסטנבול. ב-23 באפריל 1920 הכריז מוסטפא כמאל על הקמתו של הפרלמנט הטורקי החדש באנקרה, אשר כונה "האספה הלאומית הגדולה של טורקיה" (Türkiye Büyük Millet Meclisi - TBMM). האספה הכריזה על מוסטפא כמאל כנשיאה ועל איסמט פשה לראש המטות המשולבים של טורקיה. האספה דחתה מכל וכל את תנאי הסכם סוור עליו חתמו נציגי האימפריה העות'מאנית, ושמה לה למטרה את שחרור כל שטחי אסיה הקטנה ותראקיה המזרחית מכוחות זרים.
ב-10 באוגוסט 1920 חתמה האימפריה העות'מאנית על הסכם סוור (טורקית Sevr Antlaşması, אנגלית Treaty of Sèvres) שנוסח בעקבות ועידת סן רמו. ההסכם השלים את חלוקתה של אסיה הקטנה בין המדינות המנצחות. התנועה הלאומית של מוסטפא כמאל לא השלימה עם הסכם סוואר ופתחה בלחימה נגד הכוחות הזרים בטורקיה. במהלך מלחמתה לעצמאות ניהלה האספה הלאומית הגדולה של טורקיה שלוש מלחמות - נגד היוונים, נגד הצרפתים ונגד הארמנים. שלוש המלחמות הסתיימו בניצחונם של הטורקים אשר הדפו את הכוחות הזרים מתחומי אסיה הקטנה. הסכם אנקרה עם הצרפתים, הסכם אלכסנדרופול עם הארמנים ושביתת הנשק של מודניה שנחתמה עם היוונים, שמו קץ לשלושת המאבקים המזוינים. שביתת הנשק של מודניה אף הקנתה לטורקים את השליטה בכל אסיה הקטנה, תארקיה המזרחית ובדרדנלים ובבוספורוס. ב-1 בנובמבר 1922 ביטלה האספה הלאומית הגדולה של טורקיה את מוסד הסולטנות, וב-17 בנובמבר 1922 עזב הסולטאן מהמט השישי את איסטנבול ויצא לגלות. זמן קצר לאחר מכן בוטל גם מוסד הח'ליפות. הסכם לוזאן שנחתם ב-24 ביולי 1923 הכיר בעצמאותה של טורקיה, גבולותיה נוסחו ונקבעו חילופי האוכלוסייה בינה לבין יוון. הכוחות הזרים פינו את איסטנבול בסוף 1923, וב-29 באוקטובר 1923, הכריז מוסטפא כמאל על הקמתה של הרפובליקה הטורקית.
הרפובליקה הטורקית > תקופת המפלגה הבודדת

עם הכרזתה של הרפובליקה הטורקית מונה מוסטפא כמאל לנשיאה ואיסמט אינני היה לראש ממשלתה יומיים לאחר מכן. שני אלה ויתר חברי האספה נמנו על מפלגת העם הרפובליקאית שהוקמה באופן רשמי ב-9 בספטמבר 1923 ואשר חפפה במידה רבה לתנועה הלאומית הטורקית. אף על פי שהחוקה לא אסרה ריבוי מפלגות, עתידה מפלגה זו להיות המפלגה הממשית היחידה במדינה עד שנת 1946, ובין מוסדותיה למוסדות המדינה התקיימה פעמים רבות חפיפה רבה.
מוסטפא כמאל החל בתנופת שינוי ופיתוח דרסטית שנמשכה משך 14 שנים עד מותו בשנת 1938, ואשר נודעה כרפורמות אטאטורק. למעשה הושפעה כל התנהלותה ומדיניותה של טורקיה מרפורמות אלה אשר נגעו בכל אורחות החיים במדינה, ובכלל זה בתחומי הפוליטיקה, הכלכלה, החקיקה, התרבות והחברה. הרפורמות החלו עם ביטול הסולטנות בסוף 1922, דהיינו לפני הכרזת עצמאותה של המדינה, והמשיכו להשפיע על טורקיה משך כל קיומה ועד ההווה. הרפורמות שמו דגש על מודרניזציה וחילון המדינה בהתאם לששת עקרונות היסוד של ה"כמאליזם" - הרפובליקה, לאומיות, עממיות, מהפכנות, חילוניות ומדינתיות. ב-3 במרץ 1924 בוטלה הח'ליפה והח'ליף אבדילמג'יט השני עזב את המדינה. ב-23 באפריל 1924 פורסמה "רשימת המאה חמישים" שהייתה רשימה של מאה וחמישים מבכירי הממשל העות'מאני שהוגדרו כבלתי רצויים במדינה. הרפורמות המוקדמות הוסדרו בחוקת טורקיה שהתקבלה ב-20 באפריל 1924 וקבעה את הפרדת הרשויות. מוסה קזם קראבקיר שהיה מבין מנהיגי התנועה הלאומית הטורקית חלק על מוסטפא כמאל בהחלטתו לבטל את הח'ליפה בשלב כה מוקדם, וייסד את "מפלגת הרפובליקה הפרוגרסיבית" ב-17 באוקטובר 1924, אך זו פוזרה ב-5 ביוני 1925 ופעולתה נאסרה.
ב-1926 אומצו החוק הפלילי האיטלקי והחוק האזרחי השווייצרי דבר שנועד לא רק להשליט סדר משפטי חדש, אלא היה הכרח בשל כך שהחוק המוסלמי והמג'לה היו אנכרוניסטיים ולא סיפקו מענה לצורכי השעה. שנתיים לאחר מכן, ב-10 באפריל 1928 תוקן סעיף 2 לחוקה ובוטלה הרישא לפיה חוק המדינה הוא חוק האסלאם. ב-1 בנובמבר 1928 הונהג האלפבית הלטיני, ושנה לאחר מכן הונהגה הטורקית כשפת ההוראה היחידה במדינה. ב-1930 פנה מוסטפא כמאל אל שגרירו בפריז, אלי פטהי אוקיאר, וביקש ממנו להקים מפלגת אופוזיציה למפלגת העם הרפובליקאית במטרה לבסס מערכת שלטון רב מפלגתית במדינה. התנאי היחיד שהציב מוסטפא כמאל לאוקיאר היה שעקרון הפרדת הדת והמדינה חייב להישמר. אוקיאר הקים את המפלגה הרפובליקנית החופשית ב-12 באוגוסט 1930, אך בתוך שלושה חודשים בלבד התגברו בה קולות המתנגדים לרפורמות, ואוקיאר, שחשש לגורלן, פיזר את המפלגה ביוזמתו שלו ב-17 בנובמבר 1930. ב-1934 חייב חוק השמות כי כל אדם ייקח לו שם משפחה, ומוסטפא כמאל עצמו היה למוסטפא כמאל אטאטורק (Mustafa Kemal Atatürk). אולם השינוי החשוב ביותר בשנה זו היה מתן זכות מלאה לנשים לבחור ולהיבחר לאספה הלאומית.
מוסטפא כמאל אטאטורק הלך לעולמו ב-10 בנובמבר 1938, ולמחרת מונה ידידו איסמט אינני לנשיא השני של טורקיה. אינני השלים את יוזמתו של אטאטורק לסיפוח מדינת האטיי ב-23 ביוני 1939, ובכך קבע את גבולותיה של טורקיה עד היום. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הפעילו הן מדינות הציר והן בעלות הברית לחצים על אינני במטרה לצרף את טורקיה למלחמה לצידן, אך אינני עמד על כך שטורקיה תשמור על נייטרליות, ודחה את הצטרפותה למלחמה עד ה-23 בפברואר 1945, עת הצטרפה אל בעלות הברית.
עם זאת, סופה של התקופה החד-מפלגתית החל נראה באופק עם הקמת המפלגה הדמוקרטית על ידי אדנאן מנדרס ב-1946. בבחירות שערכו ב-14 במאי 1950, הביסה המפלגה הדמוקרטית את מפלגת העם הרפובליקאית, והתקופה החד-מפלגתית באה לסיומה.
הרפובליקה הטורקית > התקופה הרב-מפלגתית

| ימין קיצוני | מוסלמים | שמרנים | סוציאל-דמוקרטים |
| --- | --- | --- | --- |
| מפלגת התנועה הלאומית MHP 1969-1981 | מפלגת הרווחה RP  1983-1998 | מפלגת המולדת ANAP 1983-2009 | מפלגת השמאל הדמוקרטי DSP 1985 ואילך |
| מפלגת המאבק הלאומי MÇP 1983-1992 | מפלגת הצדק והפיתוח AKP 2001 ואילך | מפלגת הצדק AP 1961-1981 | מפלגת העם הרפובליקאית CHP  1923-1981 |
| מפלגת התנועה הלאומית MHP 1992 ואילך | - | המפלגה הדמוקרטית DP 1946-1961 | מפלגת העם הרפובליקאית CHP 1992 ואילך |
| - | - | מפלגת הדרך הנכונה DYP 1983 ואילך (ב-2007 שינתה את שמה למפלגה הדמוקרטית) | מפלגת החברה הדמוקרטית DTP  2005-2009 |
| - | - | מפלגת הטוב IYI  2017 ואילך | מפלגת העמים הדמוקרטית HDP  2012 ואילך |
הרפובליקה הטורקית > התקופה הרב-מפלגתית > 1950 עד 1974

ב-1950 היה מנהיג המפלגה הדמוקרטית, ג'לל באייר לנשיא טורקיה ואדנאן מנדרס לראש ממשלתה. בשנים אלה נקטה טורקיה מדיניות של פתיחות בינלאומית וחיזקה את קשריה הן עם מדינות ערב והן עם המערב. ב-1950 שלחה טורקיה למעלה מ-5,000 חיילים שנלחמו לצידה של ארצות הברית במלחמת קוריאה, וב-18 בפברואר 1952 הצטרפה לנאט"ו. עם זאת מנדרס הצר את היקף הדמוקרטיה במדינה והצהיר כי ממשלתו תקפיד על עקרונות האסלאם. הוא אף הואשם בעידודן של פרעות איסטנבול שנערכו ביוונים ב-1955. הצהרות אלה והנסיגה בעקרונות החילוניות וההפרדה בין דת למדינה הביאו את הצבא הטורקי לכלל פעולה, וב-27 במאי 1960 הוא תפס את השלטון.
ההפיכה בוצעה על ידי קבוצת קצינים זוטרים למדי שהבכירים שבהם היו בדרגה המקבילה לאלוף-משנה, ושעות ספורות לאחר מכן הם מינו את הגנרל בדימוס ג'מל גירסל לראש המדינה, ראש הממשלה, שר הביטחון וראש המטות המשולבים של טורקיה. ראשי המפלגה הדמוקרטית נעצרו והועמדו לדין בגין בגידה, שחיתות ופגיעה בחוקה. מנדרס ושני אחרים נדונו למוות והוצאו להורג בתלייה ב-17 בספטמבר 1961, ואילו באייר והיתר נשלחו למאסר. המפלגה הדמוקרטית פוזרה ופעילותה נאסרה. חוקת טורקיה מ-1924 בוטלה וב-9 ביולי 1961 אושרה חוקה חדשה במשאל עם. לפי חוקה זו הפכה טורקיה מרפובליקה נשיאותית לרפובליקה פרלמנטרית והנשיא היה לבעל תפקיד ייצוגי. הפרלמנט חולק לשני בתים - הסנאט והאסיפה הלאומית - והונהגה שיטת בחירות יחסית. בנוסף הוקמה המועצה לביטחון לאומי דבר שביסס באופן חוקי את כוחו של הצבא בטורקיה והעניק לו את הרשות להתערב בפוליטיקה. עוד הוקם בית המשפט לחוקה אשר לו הזכות לבחון את חוקיותם של כל החוקים במדינה ואת התאמתם לחוקה.
ב-10 באוקטובר 1961 הסתיים השלטון הצבאי בלחצו של גירסל עצמו שהיה לנשיא הרביעי של טורקיה, אולם גם השנים שלאחר השבת השלטון לעם אופיינו בחוסר יציבות פוליטית. הדברים החלו משתנים כאשר סוליימאן דמירל התמנה למנהיגה של מפלגת הצדק והצעיד אותה לניצחון בבחירות ב-1965 וב-1969. החל ב-1969 הלך וגבר חוסר השקט במדינה, בעיקר בקרב חוגי השמאל, ומהומות רחוב התחוללו ברחביה. בשל כך ובשל חששו של ראש המטות המשולבים של טורקיה כי גורמים שמאלניים קיצוניים מתכננים לתפוס את השלטון, הוא הודיע במזכר לנשיא ג'וודט סונאי, ב-12 במרץ 1971, כי אם דמירל לא יפזר את ממשלתו ותוקם ממשלה יציבה, יתפוס הצבא את השלטון במדינה. דמירל הגיב בהתפטרות בו ביום וההפיכה זכתה בשל כך לכינוי "הפיכת המזכר". ניהאט ארים, משפטן, עיתונאי וחבר מפלגת העם הרפובליקאית, מונה כראש ממשלה "על-מפלגתי" ב-26 במרץ 1971 וכיהן בראשה של ממשלת אחדות לאומית חלשה עד 22 במאי 1972. לאחריו כיהנו שתי ממשלות ממונות קצרות טווח וב-26 בינואר 1974 היה בולנט אג'וויט לראש ממשלת טורקיה. שנים אלה התאפיינו ברדיפת ארגונים שמאלנים ומעצר פעילי שמאל.
הרפובליקה הטורקית > התקופה הרב-מפלגתית > 1983 עד ההווה

עד המאה ה-21, הממשלות בטורקיה היו נשענות על קואליציות, חלקן קצרות מועד. במקביל החל מאבק בין הממסד הטורקי למפלגת הפועלים של כורדיסטן. המאבק כלל גם תקופות של הפסקת אש ונמשך גם במאה ה-21.
רג'פ טאיפ ארדואן הוא נשיא טורקיה ה-12, מאז 28 באוגוסט 2014. קודם לכן כיהן כראש ממשלת טורקיה ה-26 במניין, החל מ-14 במרץ 2003. בימיו הייתה מפלגת הצדק והפיתוח המפלגות הגדולה באספה ובדרך כלל השיגה רוב באספה.
בעשור השני של המאה ה-21 הייתה טורקיה מעורבת במלחמת האזרחים בסוריה: היא קלטה כשלושה מיליון פליטים סורים שברחו לתחומה, וקיימה פעילות צבאית בשטח סוריה, במיוחד נגד המורדים הכורדים שם.
ב-15 ביולי 2016 בוצע ניסיון הפיכה מצד גורמים בצבא הטורקי, אך הניסיון לא צלח.
ב-16 באפריל 2017 התקיים משאל העם בטורקיה על ביצוע תיקונים בחוקה. התיקונים אושרו ברוב דחוק. המשטר בטורקיה הפך ממשטר פרלמנטרי למשטר נשיאותי.
Behöver inte dig idag

| --- | --- |

 סינגל בביצוע קלרה קלינגנסטרם
 יצא לאור:  27 בפברואר 2021
 שפה:  שוודית
 אורך:  3:00
 חברת תקליטים:  וורנר מיוזיק שוודיה
 כתיבה:  קלרה קלינגנסטרם, בובי יונגגרן, דויד לינדגרן זכריאס
"Behöver inte dig idag" (בתרגום חופשי לעברית: "לא צריכה אותך היום") הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת השוודית קלרה קלינגנסטרם. הוא יצא לאור ב-27 בפברואר 2021 בהוצאת חברת התקליטים וורנר מיוזיק שוודיה, כסינגל שלא מתוך אלבום אולפן.
השיר הגיע למקום השלישי במצעד הסינגלים השוודי, "סוורייטופליסטן".
רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי המבצעת, בובי יונגגרן ודויד לינדגרן זכריאס. בסמוך לצאתו עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, שם הצליח לצבור למעלה מ-22.3 מיליון השמעות.
"Behöver inte dig idag" היה שירה של קלינגנסטרם למלודיפסטיבלן השנתי, הקדם השוודי לאירוויזיון 2021, שהתקיים ברוטרדם שבהולנד. הוא הגיע למקום החמישי.
וידאו קליפ

לשיר לא פורסם וידאו קליפ רשמי אך ב-2 במרץ 2024 הועלה לערוץ היוטיוב של חברת התקליטים קטע אודיו רשמי שלו. נכון לפברואר 2025 עומד מונה הצפיות של הקליפ על כ-500 אלף צפיות.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2021)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2021)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2021)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2021)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  שוודיה | סוורייטופליסטן | 3 |  |
היסטוריית יציאות לאור

| אזור | תאריך יציאה | פורמט | חברת תקליטים | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| עולם | 2 במרץ 2024 | הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטלית | וורנר מיוזיק שוודיה |  |
הערות שוליים

↑  Behöver inte dig idag, ספוטיפיי
↑   Behöver inte dig idag, סרטון  באתר יוטיוב
↑  Behöver inte dig idag - Single, אפל מיוזיק
אנדרטת המורדים השלזיים

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אתר הנצחה, אטרקציה תיירותית, פסל 
 על שם:  המרד   בשלזיה 
 כתובת:  Park Powstańców Śląskich w Katowicach 
 מיקום:  Śródmieście 
 מדינה:  פולין 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 1 בספטמבר 1967
 תאריך פתיחה רשמי:  1 בספטמבר 1967 
 חומרי בנייה:  ארד, גרניט 
 יוצר:  Kazimierz Gustaw Zemła, וייסיך זאבלוסקי 
 מידות
 גובה מעל פני הים:  262 מ' 
 
 קואורדינטות:  50°15′49″N 19°01′27″E﻿ / ﻿50.26358°N 19.02403°E﻿ / 50.26358; 19.02403
 he
 
אנדרטת המורדים השלזיים בקטוביץ, 2007
האנדרטה בצילום משנות ה-60 של המאה ה-20
אנדרטת המורדים השלזיים (בפולנית: Pomnik Powstańców Śląskich) שוכנת בעיר קטוביץ, בדרום פולין במחוז שלזיה, היא אנדרטה בעיר לזכר שלוש התקוממויות מזוינות של האוכלוסייה השלזית (אנ') נגד השלטונות הגרמניים, במטרה להשיג את סיפוחה של שלזיה עילית לפולין. האנדרטה הוקמה לזכר המורדים שלקחו חלק בשלוש המרידות בשלזיה בשנים 1919, 1920 ו-1921. התקוממויות אלו נועדו להפוך את אזור שלזיה עילית לחלק מהמדינה הפולנית העצמאית החדשה. הוא ממוקם בקטוביץ במרכז העיר בקרבת מקום לספודק (אנ') ולא רחוק מתחנת הרכבת של קטוביץ.
האנדרטה הוצגה לציבור ב-1 בספטמבר 1967, ועוצבה על ידי הפסל גוסטב זמלה (אנ') והאדריכל וויצ'ך זבלוקי (אנ'). הכנפיים מסמלות את שלושת ההתקוממויות, ועל המדרונות האנכיים חרוטים שמות המקומות שבהם נערכו קרבות. האנדרטה מומנה על ידי אנשי ורשה עבור שלזיה עילית. האנדרטה ממוקמת בסמוך לכיכר יז'י זיטק (אנ'). כיכר גדולה הקרויה על שמו של גנרל יז'י זיטק (אנ') בשדרת וויצ'ך קורפנטי (אנ'), בפארק פוסטנקוב שלסקיץ' (פול'). והיא ידועה בכינויה "הכנף", היא אחת מנקודות הציון של העיר.
היסטוריה

לאחר מלחמת העולם הראשונה, התפרקה האימפריה האוסטרו-הונגרית ופולין הוקמה מחדש לאחר כ-130 שנה של שלטון זר. בעוד פולנים רבים בשלזיה חפצו שהאזור יועבר לשלטון פולני, הרוב הגרמני רצה בשלטון גרמני. עד מהרה הפך אזור שלזיה לאזור מריבה בין רפובליקת ויימאר לפולין. שלזים פולנים החלו בהתקוממויות אלימות כנגד השלטון הגרמני, ודרשו איחוד עם פולין. המרד הראשון נמשך בין ה-16 ל-24 באוגוסט 1919, השני בין ה-19 ל-25 באוגוסט 1920 והשלישי מ-2 במאי עד 5 ביולי 1921. הפולנים מתייחסים למרד כמוצלח מכיוון שפולין קיבלה שטח גדול משמעותי משלזיה.
גנאל יזי זיטק, פעל בשנות ה-60 של המאה ה-20 למען יצירת אנדרטה שתנציח את המרד השלזי. בתחרות על עיצוב האנדרטה זכה הפסל גוסטב זמלה, אשר נתמך על ידי האדריכל וויצ'ך זבלוקי בקונספט הכולל. מימון הקמת אנדרטה כה גדולה היה בעייתי בשל העלות הגבוהה. הנהגת המפלגה התעניינה יותר בהתפתחות המהירה של התעשייה באזור. המחוז חיפש בעקביות ובסבלנות מימון לפרויקט זה בוורשה הבירה. אז הוחלט שהאנדרטה צריכה להיות מתנה מוורשה לשלזיה. תושבים רבים היו בעד, משום שהשלזיים תמכו בשיקום הבירה ההרוסה. בסופו של דבר, הוא מומן על ידי אגודת ורשה (הקרן לשיקום ההון) כמתנה לאגודת שלזיה עילית. זהו אחד מסמליה של קטוביץ.
אבן הפינה לבניית האנדרטה הונחה ב-3 במאי 1966, במהלך חגיגת המילניום למדינת פולין. האנדרטה נחשפה ב-1 בספטמבר 1967. האנדרטה נוצקה במפעל הציוד הטכני של גליוויצה. הוא נבנה במקום בית קברות של חיילי הצבא האדום, שקבריהם הוצאו מהקבר והועברו לפארק תדיאוש קושצ'יושקו
תיאור האנדרטה

לאנדרטה יש צורה של שלוש כנפי נשרים המסמלות את שלושת המרידות שלזיה בשנים 1919, 1920 ו-1921. יציקות הברונזה נעשו על ידי מפעל ההתקנים הטכניים של גליוויצה. המבנה שוקל 60 טון. במרכז בין 3 הכנפיים מברונזה נמצא מעגל מתכת עם כתובת שמיועד ללפיד השטח סביב הלפיד והאגפים היה מרוצף בגרניט.
במקור היו שמות של ערים ושדות קרב במדרון האנכי הפונה לכיכר יזי זיטק. לאחר מכן הם נגנבו, במהלך בניית כביש (Drogowa Trasa Średnicowa) ובנייה מחדש של הכיכר בשנים 2004–2005, שמות היישובים חזרו אל המתלול בשנת 2016, בעיקר הודות להתערבות של תושבים.
משמר המונומנטים הפרובינציאלי של שלזיה בקטוביץ, בהחלטה מיום 19 בפברואר 2024, הכניס את המבנה המונומנטלי של אנדרטת המורדים השלזיים לפנקס האנדרטאות הבלתי ניתנות להזזה של מחוז שלזיה.
בולאות

ב-21 ביולי 1967 הנפיק שירות הדואר הפולני (אנ') בול דואר המתאר את אנדרטת המורדים השלזיים בשווי נקוב של 60 גרוש. מחבר עיצוב הבול היה Ryszard Leon Dudzicki (פול') שהיה גרפיקאי ומעצב בולים פולני. הבול נשאר במחזור עד 31 בדצמבר 1994.
הערות שוליים

↑  Monument to the Silesian Insurgents
↑  "Monument to Silesian Insurgents in Katowice". Polish Tourism Organisation. נבדק ב-2024-08-07.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810537893305606
אליפות צרפת הפתוחה 1973

| --- | --- |

פרסי התחרות
 ענף:  טניס 
 תקופת התחרות:  23 במאי 1973 – 3 ביוני 1973 (12 ימים) 
 מספר תחרות:  72 
 עיר מארחת:  פריז 
 אצטדיון:  אצטדיון רולאן גארוס
 זוכה:  גברים:איליה נסטסה (רומניה) נשים:מרגרט קורט (אוסטרליה) זוגות גברים: ג'ון ניוקומב (אוסטרליה)/טום אוקר (הולנד) זוגות נשים: מרגרט קורט (אוסטרליה)/וירג'יניה וייד (בריטניה) זוגות מעורבים:פרנסואז דיר/ז'אן קלוד ברקלה (צרפת)
 
 → אליפות צרפת הפתוחה 1972 אליפות צרפת הפתוחה 1974 ← 
 
אליפות צרפת הפתוחה 1973 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי חימר באצטדיון רולאן גארוס בפריז. התחרויות התחילו ב-21 במאי והסתיימו ב-3 ביוני. זו הייתה האליפות ה-72 מאז ייסודה.
הפרסים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| תחרות | תחרות | מנצח | גמר | חצי הגמר | רבע הגמר | הסיבוב הרביעי | הסיבוב השלישי | הסיבוב השני | הסיבוב הראשון |
| בודדים | גברים | 70,000 פ"צ | 40,000 פ"צ | 20,000 פ"צ | 10,000 פ"צ | 5,500 פ"צ | 3,500 פ"צ | 1,500 פ"צ | 650 פ"צ |
| בודדים | נשים | 25,000 פ"צ | 14,000 פ"צ | 7,500 פ"צ | 3,500 פ"צ | - | 2,000 פ"צ | 1,200 פ"צ | 650 פ"צ |

סך הפרסים היה 600,100 פ"צ
התחרות > תחרות זוגות גברים

בתחרות השתתפו 64 זוגות. להלן הזוגות שקיבלו דירוג:
ג'ון ניוקומב (אוסטרליה אוסטרליה) וטום אוקר (הולנד הולנד), ניצחו בתחרות
ניקולה פיליץ' (יוגוסלביה יוגוסלביה) ואלן סטון (אוסטרליה אוסטרליה), הודחו בסיבוב הראשון
בריאן גוטפריד ודיק סטוקטון (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו ברבע הגמר
קליף דרייסדייל (דרום אפריקה (1928–1994) דרום אפריקה) ורוג'ר טיילור (בריטניה בריטניה), הודחו בסיבוב השלישי
בוב קרמייקל (אוסטרליה אוסטרליה) ופרו מקמילן (דרום אפריקה (1928–1994) דרום אפריקה), הודחו בחצי הגמר
ג'ימי קונורס (ארצות הברית ארצות הברית) ואיליה נסטסה (רומניה (1965-1989) רומניה), הפסידו במשחק הגמר
מנואל אורנטס (ספרד ספרד) ויון ציריאק, (רומניה (1965-1989) רומניה), הודחו בסיבוב הראשון
טום גורמן ואריק ואן דילן (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו בסיבוב השלישי
מזוג מנצחי תחרות 1972 רק פרו מקמילן (דרום אפריקה (1928–1994) דרום אפריקה) השתתפו בתחרות. במשחק הגמר ג'ון ניוקומב (אוסטרליה אוסטרליה) וטום אוקר (הולנד הולנד) נפגשו עם ג'ימי קונורס (ארצות הברית ארצות הברית) ואיליה נסטסה (רומניה (1965-1989) רומניה) וניצחו ב-5 מערכות. באותה שנה ג'ון ניוקומב ניצח גם באליפות אוסטרליה הפתוחה ובאליפות ארצות הברית הפתוחה אך עם פרטנר אחר.
התחרות > תחרות זוגות נשים

בתחרות השתתפו 32 זוגות. להלן זוגות שזכו בדירוג:
מרגרט קורט (אוסטרליה אוסטרליה) ווירג'יניה וייד (בריטניה בריטניה), ניצחו בתחרות
פרנסואז דיר (צרפת צרפת) ובטי שטוב (הולנד הולנד), הפסידו במשחק הגמר
כריס אוורט (ארצות הברית ארצות הברית) ואולגה מורוזובה (ברית המועצות ברית המועצות), הודחו בחצי הגמר
קטיה אבינגהאוס והלגה מסטהוף (ניסן) (גרמניה המערבית גרמניה המערבית), הודחו ברבע הגמר
מזוג מנצחות תחרות 1972 רק בטי שטוב (הולנד הולנד) השתתפה בתחרות. במשחק הגמר  מרגרט קורט (אוסטרליה אוסטרליה) ווירג'יניה וייד (בריטניה בריטניה) נפגשו עם פרנסואז דיר (צרפת צרפת) ובטי שטוב (הולנד הולנד) וניצחו בשתי מערכות. למרגרט קורט זה היה הניצחון הרביעי בתחרות זוגות נשים באליפות צרפת הפתוחה.
התחרות > תחרות זוגות מעורבים

בתחרות השתתפו 32 זוגות. להלן זוגות שזכו בדירוג:
פרנסואז דיר וז'אן קלוד ברקלה (צרפת צרפת), מנצחי תחרות 1968 ו-1971, ניצחו בתחרות
וירג'יניה וייד (בריטניה בריטניה) ופרו מקמילן (דרום אפריקה (1928–1994) דרום אפריקה), הודחו בסיבוב השלישי
אולגה מורוזובה ואלכסנדר מטרוולי (ברית המועצות ברית המועצות), הודחו בסיבוב השלישי
ננסי ריצ'י וקליף ריצ'י (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו בסיבוב הראשון
מנצחי תחרות 1972 איבון גולגונג וקים ווריק (אוסטרליה אוסטרליה) לא השתתפו בתחרות. במשחק הגמר פרנסואז דיר וז'אן קלוד ברקלה (צרפת צרפת) נפגשו עם הזוג הלא מדורג בטי שטוב (הולנד הולנד) ופטריס דומינגס (צרפת צרפת) וניצחו בשתי מערכות.
איליה נסטסה, מנצח התחרות
מרגרט קורט, מנצחת התחרות
פרייה ורבייה

ערך זה עוסק במצווה ביהדות. אם התכוונתם לתהליך העמדת צאצאים, ראו .
| --- | --- |

 מקרא:  בראשית, ט', ז'
 משנה:  מסכת יבמות, פרק ו', משנה ו'
 משנה תורה:  משנה תורה לרמב"ם, ספר נשים, הלכות אישות, פרק ט"ו
 שולחן ערוך:  אבן העזר, סימן א'
 ספרי מניין המצוות:  ספר המצוות, עשה רי"ב ספר החינוך, מצווה א'
 
פרייה ורבייה היא אחת ממצוות עשה שבתרי"ג מצוות. על פי המצווה, חובה על גבר, ומצוות רשות על אישה, לקיום יחסי אישות במסגרת נישואין כדי להוליד ילדים.
מצווה זו היא המצווה הראשונה המופיעה בתורה. מהתורה החובה על הגבר חלה כל עוד לא הביא בן ובת, ומדברי חכמים יש מצווה להמשיך לפרות ולרבות כל זמן שיש בו כוח.
מקור המצווה

הפעם הראשונה שבה ניתנה ברכת פרייה ורבייה היא באמירת אלוהים לבעלי החיים אשר במים: ”וַיְבָרֶךְ אֹתָם אֱלֹהִים וַיֹּאמֶר לָהֶם אֱלֹהִים: פְּרוּ וּרְבוּ וּמִלְאוּ אֶת הָאָרֶץ וְכִבְשֻׁהָ וּרְדוּ בִּדְגַת הַיָּם וּבְעוֹף הַשָּׁמַיִם וּבְכָל חַיָּה הָרֹמֶשֶׂת עַל הָאָרֶץ”.
הציווי הבא נאמר לאדם וחווה: ”וַיְבָרֶךְ אֹתָם אֱלֹהִים וַיֹּאמֶר לָהֶם אֱלֹהִים: פְּרוּ וּרְבוּ וּמִלְאוּ אֶת הָאָרֶץ וְכִבְשֻׁהָ וּרְדוּ בִּדְגַת הַיָּם וּבְעוֹף הַשָּׁמַיִם וּבְכָל חַיָּה הָרֹמֶשֶׂת עַל הָאָרֶץ”. לאחר המבול, נצטוו שוב נח ובניו לפרות ולרבות: ”וְאַתֶּם פְּרוּ וּרְבוּ שִׁרְצוּ בָאָרֶץ וּרְבוּ בָהּ”.
לאחר מתן תורה ציווה ה' את משה: ”לֵךְ אֱמֹר לָהֶם שׁוּבוּ לָכֶם לְאָהֳלֵיכֶם”. התלמוד דורש פסוק זה כחזרה על מצוות פרו ורבו. לפי לימוד זה, הציווי המקורי לכל בני האדם לפרות ולרבות פקע בעת קבלת התורה, ומאז והלאה הציווי תקף רק לעם ישראל.
טעמי המצווה

בתלמוד נחלקו האמוראים מהו טעם המצווה: רבי יוחנן סובר שהמצווה נועדה ליישב את העולם, וכפי שאמר ישעיהו: ”לֹא תֹהוּ בְרָאָהּ לָשֶׁבֶת יְצָרָהּ”. רב הונא, לעומתו, סובר שהמצווה נועדה לקרב את המשיח על ידי גילוי כל נשמות ישראל והבאתן לעולם הזה. טעם זה מבוסס על האמירה התלמודית: ”אין בן דוד בא עד שיכלו כל נשמות שבגוף”. כלומר: יש אוצר נשמות הנקרא 'גוף' ובו נמצאות נשמות ישראל שטרם ירדו לעולם. גילוי כל הנשמות על ידי הבאתן לעולם הכרחית לבואו של המשיח, כיוון שכל נשמה שיורדת לעולם מגלה ניצוץ המקרב את הגאולה.
למחלוקת זו יש השלכה הלכתית, לגבי דינו של מי שהביא לעולם ילדים והם נפטרו: לפי רבי יוחנן הוא לא יצא ידי חובת פריה ורבייה, כיוון שלא הוסיף התיישבות בפועל בעולם. לפי רב הונא הוא יצא ידי חובה, כיוון שנשמותיהם של ילדיו התגלו בעולם וקירבו את הגאולה.
חשיבות המצווה

חז"ל הדגישו את חשיבות מצווה זו באומרם: "כל מי שאינו עוסק בפריה ורבייה הרי זה שופך דמים ומבטל את הדמות, שנאמר: כי בצלם אלוהים עשה את האדם, ואתם פרו ורבו".
הפריה והרבייה מוזכרת בספרי הנביאים כמרכיב מרכזי בגאולה. ירמיהו מנבא שלאחר קיבוץ הגלויות עם ישראל יפרו וירבו: ”וַאֲנִי אֲקַבֵּץ אֶת שְׁאֵרִית צֹאנִי מִכֹּל הָאֲרָצוֹת אֲשֶׁר הִדַּחְתִּי אֹתָם שָׁם וַהֲשִׁבֹתִי אֶתְהֶן עַל נְוֵהֶן וּפָרוּ וְרָבוּ”. גם יחזקאל מנבא על הרי ישראל: ”וְהִרְבֵּיתִי עֲלֵיכֶם אָדָם כָּל בֵּית יִשְׂרָאֵל כֻּלֹּה וְנֹשְׁבוּ הֶעָרִים וְהֶחֳרָבוֹת תִּבָּנֶינָה. וְהִרְבֵּיתִי עֲלֵיכֶם אָדָם וּבְהֵמָה וְרָבוּ וּפָרוּ וְהוֹשַׁבְתִּי אֶתְכֶם כְּקַדְמוֹתֵיכֶם וְהֵטִבֹתִי מֵרִאשֹׁתֵיכֶם וִידַעְתֶּם כִּי אֲנִי יְהוָה”.
חז"ל ראו בקיום מצווה זו תנאי הכרחי לבוא הגאולה. כשם שיציאת מצרים הגיעה בזכות שבני ישראל המשיכו לפרות ולרבות, כך גם הגאולה העתידית תלויה במצוות פריה ורבייה. מלבד המישור הדמוגרפי והריאלי, חז"ל ראו בכך גם עיקרון רוחני: ”אין בן דוד בא עד שיכלו כל נשמות שבגוף”.
למרות האיסור למכור ספר תורה - התירו חכמים למוכרו עבור לימוד תורה או חתונה, משום "לא תוהו בראה, לשבת יצרה", כלומר כדי ליישב את העולם.
בעל ספר החינוך מוסיף שהיא "מצווה גדולה" שבסיבתה מתקיימות כל המצוות בעולם - שכן אם לא יהיו אנשים לא יהיה עולם, ו"לא ניתנה תורה למלאכי השרת".
רבי יצחק אברבנאל מדגיש, שהמטרה שהאנושות תתקיים חשובה יותר מאשר פרישות ודבקות בשכלתנות[דרוש מקור].
מצווה כללית או פרטית

בפרק זה אין מקורות ביבליוגרפיים כלל, לא ברור על מה מסתמך הכתוב בה וייתכן שמדובר במחקר מקורי. 
אנא שקלו לשפר את אמינות הפרק באמצעות הבאת מקורות לדברים ושילובם בגוף הפרק בצורת הערות שוליים.
יש לחלק בין המצווה הכללית לפרות ולרבות כדי ליישב את העולם, ששייכת לגברים ונשים כאחד, ובין החובה הפרטית שהוטלה על האיש, וגדרה להוליד בן ובת, והוסיפו חכמים וחייבו להוליד עוד.