stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ממלכת קנט
היסטוריה > התקופה הרומית והקלטית

מקור שמה של ממלכת קנט אינו ברור.
גבולותיה המדויקים של ממלכת קנט אינם ידועים כיום. ככל הנראה גבולות הממלכה חפפו את שטחי מגוריו של השבט הברטוני ההיסטורי קנטיאקי (Cantiaci) או בקיצור קנט (Ceint), אשר על שמו נקרא השטח.
יוליוס קיסר, בהגיעו לאנגליה התייחס לקינגטוריקס, קארוויליוס, טאקסימאגולוס וסגוואקס כמלכי אזור "קנטיאקיה" (Cantiacia). בחפירות ארכאולוגיות התגלו מטבעות של מלכים נוספים שמשלו באזור קנט ובהם דאבנוולאונוס, ווסנוס, אפילוס ואדמיניוס.
בעקבות נטישת הרומאים, התיישבו בחוף הקלטי (שכונה החוף הסקסוני) שבטים יוטים. היוטים כרתו ברית עם תושבי דרום אנגליה, והגנו עליהם מפני הפיקטים שתקפו מצפון.
על פי ספרו של ג'פרי ממונמות' "ההיסטוריה של מלכי בריטניה" המלך הבריטי וורטיגרן נישא לרוונה, בתו של הנגיסט, וקיבל את קנט כמתנת נישואים. אין בסיס היסטורי לסיפור זה.
נניוס מציין כי גווראנגון היה מלך קנט בתקופת כהונתו של וורטיגרן. ככל הנראה שני אישים אלה משלו יחד באזור, וגווראנגון היה המושל הצבאי של האזור, ואילו וורטיגרן היה המושל האזרחי (בהתאם למנהגי השלטון הרומיים ששרדו את הנסיגה הרומית).
במהלך השנים הורעו היחסים בין היוטים לבריטנים המקומיים, חיכוכים שהובילו לכך שוורטימר, בנו של וורטיגרן תקף את היוטים. הברטונים הובסו בקרב איילסתרפ, כמו גם הורסה, שליט קנט היוטי. שנה לאחר מכן התקיפו הברטונים בשנית, בקרב קרגאנפורד. ג'פרי ממונמות' מספר בספרו כי הברטונים הזמינו את היוטים למשתה במטרה לכרות עימם הסכם שלום, אולם היוטים הגיעו חמושים והרגו את הברטונים, באירוע אותו מכנה ג'פרי ליל הסכינים הארוכות. וורטיגרן והקדוש הנוצרי אבאן הנזיר הצליחו להימלט מן המשתה. בדומה ליתר האירועים המפורטים בספרו של ג'פרי, גם לאירועים אלה אין תיעוד היסטורי.
היסטוריה > שנות הממלכה

האירועים ההיסטוריים המבוססים הראשונים הנוגעים לממלכת קנט קשורים בהגעתו של הקדוש הנוצרי אוגוסטינוס מקנטרבורי עם 40 נזירים בשנת 597 בהוראת האפיפיור גרגוריוס הראשון. תעוד מסעותיו של אוגוסטינוס המפורט בספרו של בדה ונרביליס, "תולדות הכנסייה של האומה האנגלית", מתאר את ממלכת קנט.
קנט הגיעה לשיא עוצמתה בתקופת שלטונו של אתלברט בראשית המאה השביעית. אתלברט זכה לתואר ברטוואלדה ונשא אותו עד מותו בשנת 616. כמו כן אתלברט היה הראשון מהמלכים האנגלו סקסים שהוטבל לנצרות, וכן הראשון שחוקק חוקים כתובים (אנ'), בשנת 616.
לאחר מותו החל כוחה של הממלכה לרדת. בשנת 686 נכבשה הממלכה על ידי קאדוואלה מלך ממלכת וסקס. מרד קנט נגד הכיבוש הביא למותו של אחיו הצעיר של קאדוואלה, מאל מקנט. קאדוואלה הגיב למרד בהרס של יישובי הממלכה המורדת.
שליט קנט הבא, אסווין היה למעשה שליט בובה, ששלט בחסות ממלכת מרסיה. לאחר שתי שנות שלטונו עלה לשלטון ויטרד אשר שיקם את הממלכה, ובשנת 694 כרת הסכם שלום עם ממלכת וסקס (ושילם פיצויים בגין מותו של מאל).
במותו של ויטרד, בשנת 725 נפלה הממלכה לאי סדר, ומלכו בו זמנית שנים או שלושה מלכים, כאשר כל אחד שולט בחלקים קטנים של הממלכה. שלטון מפולג זה הביא לכך שאופה מלך ממלכת מרסיה השתלט על הממלכה בשנת 764. בשנת 776 ניסו הקנטים למרוד באופה, וככל הנראה הצליחו להשיב את עצמאותם. בעקבות המרד עלו לשלטון אגברט השני ואאלמונד. בשנת 785 שב אופה והשתלט על קנט, ושלט בה עד פטירתו בשנת 796.
לאחר מותו של אופה, שבו הקנטים ומרדו, ואאדברט השני מלך בממלכה עד שיורשו של אופה, קואנוולף שב וכבש אותה בשנת 798 והמליך את אחיו קתרד על קנט. לאחר מותו של קתרד בשנת 807 מלך קואנוולף ישירות על קנט. בשנת 825 נכבשה קנט על ידי ממלכת וסקס בעקבות ניצחון וסקס על מרסיה בקרב אלאנדון, ומלך קנט באלדרד (שהיה שליט בובה מטעם מרסיה) גורש.
התקפות הויקינגים בראשית המאה התשיעית פגעו ביישובי קנט והחלישו אותם. בשנת 892 נכבש כל דרומה של אנגליה על ידי אלפרד הגדול ואוחד לממלכה אחת. באותה שנה צי ויקינגי בן 350 ספינות יצא מבולון-סר-מר ותקף את החוף. הצבא הוויקינגי שכלל בין 5,000 ל-10,000 לוחמים ולוחמות תקף את המצודה הסקסונית בבונינגטון והרג את כל מגיניה. לאחר ניצחונם בנו הויקנגים מצודה משלהם באפלדור. תושבי מזרח אנגליה הדנים הפרו את ברית השלום שכרתו עם אלפרד, והצטרפו אל הוויקינגים.
הצבא האנגלי הצליח להביס את הוויקינגים והדנים, אשר נסוגו לנורמנדי שבצרפת ולמזרח אנגליה. לימים שבו הנורמנים וכבשו את אנגליה בשנת 1066.
ראו גם

מלכי קנט
הסוס הלבן של קנט
מלחמת לפלנד

הנסיגה הגרמנית מפינלנד, קיץ 1944
"ניצחון בלפלנד" חיילים פינים מניפים את דגל פינלנד על הגבול עם נורווגיה
מלחמת לפלנד (בפינית: Lapin sota, בגרמנית: Lapplandskrieg) היא השם שניתן לסדרת הקרבות בין פינלנד וגרמניה הנאצית בין ספטמבר 1944 ואפריל 1945 בחבל הצפוני ביותר של פינלנד - לפלנד.
כבר בקיץ 1943 החל הפיקוד הגרמני העליון להכין תוכניות למקרה שפינלנד תחתום הסכם שלום נפרד עם ברית המועצות. הגרמנים תכננו להסיג את כוחותיהם צפונה על מנת להגן על מכרות הניקל בקרבת פטסאמו (אז עיר נמל בפינלנד לחוף ים ברנץ, כיום פצ'נגה ברוסיה). במהלך חורף 1943–1944 שיפרו הגרמנים את תשתית הכבישים שבין צפון נורווגיה לצפון פינלנד תוך ניצול כוח אדם מבין שבויי המלחמה (חלק גדול מהם נשבו בדרום אירופה והיו עדיין במדי הקיץ שלהם.כתוצאה מכך רבים גוועו בקור המקפיא של החורף בצפון נורווגיה), כמו כן הוקמו באזור מחסנים בהם נאגרה אספקה רבה. ולכן כאשר בספטמבר 1944 חתמה פינלנד הסכם שלום עם ברית המועצות היו הגרמנים מוכנים.
בעוד שכוחות הקרקע הגרמניים נסוגים צפונה, הצי הגרמני מיקש את מבואות הים לפינלנד וניסה לכבוש את האי הפיני "סורסארי" (Suursaari; בסופו של דבר הגיע לידי רוסיה ונקרא גוגלנד (אנ')) שבמפרץ הפיני לפני שייפול בידיים סובייטיות, במבצע כושל המכונה "מבצע טאנה אוסט" (Tanne Ost, אשוח מזרח, על שם ריבוי הטייגה שבאי ומיקומו המזרחי במפרץ פינלנד). על אף שקצינים מהוורמאכט והצבא הפיני ניסו לארגן נסיגה שקטה, פרצו קרבות בין כוחות גרמניים ופיניים אפילו לפני שנחתם הסכם השלום הפיני־סובייטי המקדים. הקרבות התחזקו כשהפינים ניסו לעמוד בדרישה הסובייטית שכל הכוחות הגרמניים יגורשו מפינלנד. הפינים הועמדו במצב דומה לאיטלקים ולרומנים שלאחר שנכנעו לבעלות הברית, נאלצו להילחם על מנת לשחרר את אדמותיהם משלטון הכוחות הגרמניים. משימתם של הפינים הסתבכה בשל הדרישה הסובייטית להשבית את רוב הצבא הפיני, אפילו בזמן המערכה נגד הגרמנים.
המפקד הפיני, גנרל היילמאר סילאסוואו שכוחותיו ניצחו את הצבא האדום בקרב סואמוסאלמי, הוביל את הפעילות כנגד הגרמנים. בין היתר הוא נעזר בדיוויזיית השריון הפינית. באוקטובר ונובמבר 1944 גרש אותם מרוב השטח הצפוני של פינלנד. הכוחות הגרמניים בפיקודו של הגנרל לותר רנדוליץ הגיבו בהרס שטחים נרחבים בצפון פינלנד תוך שימוש בטקטיקה של אדמה חרוכה. יותר משני שלישים ממבני המגורים באזור זה נהרסו ובירת המחוז רובניימי נשרפה עד היסוד. בנוסף לאובדן הרכוש המוערך בשווה ערך ל-$300 מיליון דולר (של שנת 1945), כ-100,000 תושבים הפכו לפליטים, מצב שהחמיר את בעיית השיקום שלאחר המלחמה (לאחר המלחמה הורשע רנדוליץ בפשעי מלחמה ונידון ל-20 שנות מאסר). הכוחות הגרמניים האחרונים גורשו באפריל 1945.
מקס פישר

| --- | --- |

מקס פישר (במרכז)
 לידה:  15 ביולי 1908 פיטסבורג, ארצות הברית 
 פטירה:  3 במרץ 2005 (בגיל 96) פרנקלין, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת המדינה של אוהיו 
 
מקס פישר (1908, פיטסבורג - 3 במרץ 2005, דטרויט) היה איש עסקים, יזם ופילנתרופ יהודי-אמריקני, וממנהיגיה הבולטים של יהדות ארצות הברית.
ביוגרפיה

פישר נולד בשנת 1908 בעיר פיטסבורג למשפחה יהודית ממוצא ריסי וגדל בעיירה סאלם, אוהיו, שם היה לאביו חנות בגדים. הוא למד באוניברסיטת המדינה של אוהיו במלגת כשחקן פוטבול וסיים תואר במנהל עסקים ב-1930. פישר הצטרף לחברת זיקוק הנפט של אביו, שעסקה במיחזור שמן מנוע, בדטרויט כאיש מכירות ושהקים חברה משלו ב-1932. החברה שלו הייתה לאחת מרשתות תחנות הדלק הגדולות במערב התיכון, לפני שמכר את העסק ב-1959 תמורת 40 מיליון דולר, לאחר ששימש 27 שנים כמנכ"ל שלו. פישר השקיע את הונו בנדל"ן לאחר פרישתו מעסקים ב-1963, הוא היה חבר בדירקטוריון של מספר חברות ובנוסף כיהן כיו"ר הכבוד של הפדרציות היהודיות של צפון אמריקה והוועד היהודי-האמריקאי.  בישראל השקיע פישר במפעלים פטרוכימיים בישראל, ובחיפושי נפט.
פישר ייסד את חבר הנאמנים של הסוכנות היהודית ועמד בראשו במשך עשרות שנים. פעילותו במוסדות הציוניים החלה ב-1954 בעקבות ביקור בישראל. הוא היה מגדולי מגייסי התרומות בקרב יהודי ארצות הברית. בין היתר, תמך בפרויקט שיקום השכונות שיזם, בסוף שנות השבעים, ראש הממשלה מנחם בגין. כמו כן הוביל את מגבית "אקסודוס" למען עולי ברית המועצות ומבצעי העלאת יהדות אתיופיה.
פישר היה חבר פעיל במפלגה הרפובליקנית, היה מקורב לנשיא ריצ'רד ניקסון ושימש יועצו לעניינים יהודיים. הוא אף ספג ביקורת בשנת 1974, בקרב אנשי הקהילה היהודית בארצות הברית, על כך שהמשיך לתמוך בנשיא ניקסון למרות שהלה הסתבך בפרשת ווטרגייט, בה, בין השאר, נשמעו הקלטות של ניקסון משמיע הערות אנטישמיות. בשנות ה-80 היה בין התורמים הגדולים ביותר למפלגה והיה בקשרי ידידות עם הנשיא ג'ורג' הרברט ווקר בוש.
הוא נפטר ב-3 במרץ 2005. ביוני 2009 נחנכה בירושלים כיכר על שמו.
הערות שוליים

↑  המפעלים הפטרוכימיים יקימו ביח"ר לגומי סינתטי, למרחב, 21 באוקטובר 1964
↑  "מלך־סדום" מחפש נפט, למרחב, 28 בנובמבר 1968
↑  דיוני חבר הנאמנים של הסוכנות היהודית נפתחו, מעריב, 16 בפברואר 1981
↑  2 מיליון דולר תרומת ראשי המגבית, על המשמר, 23 באוקטובר 1966
↑  ביקורת על טיפול הממשלה בפרוייקט שיקום השכונות, דבר, 30 ביוני 1980
↑  מקס פישר, יועץ נשיא ארה"ב לעניינים יהודיים, דבר, 21 ביוני 1971
↑  שריאל שני (וושינגטון), הרפובליקנים אמרו כן לבוש; הלילה הנאום החשוב בחייו, חדשות, 20 באוגוסט 1992
יואל אסתרון, 55 שעות בוושינגטון, חדשות, 17 בנובמבר 1989
↑  מקס פישר בכיכר, באתר גלובס, 23 ביוני 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302653005171  BnF: cb12521591g (data)  GND: 119163152  ISNI: 0000 0003 7445 2950  LCCN: n87803875  NARA: 10572716  SNAC: w6mc9z97  SUDOC: 034462082  VIAF: 5735063   WorldCat (עם VIAF): 5735063
מקס פיין 2: נפילתו של מקס פיין

מקס פיין 2: נפילתו של מקס פיין (באנגלית: Max Payne 2: The Fall of Max Payne) משחק וידאו מסוגת יריות בגוף שלישי והשני בסדרת המשחקים מקס פיין אשר פותח על ידי Remedy Entertainment והופץ על ידי Rockstar Games ב-14 באוקטובר 2003 למערכת ההפעלה Microsoft Windows, ב-25 בנובמבר 2003 לקונסולת המשחקים Xbox, ב-2 בדצמבר 2003 לקונסולת המשחקים פלייסטיישן 2 וב-27 באפריל 2009 לקונסולת המשחקים Xbox 360. המשחק מהווה המשך ישיר לקודמו ומתרחש שנתיים לאחר אירועי המשחק הקודם. כמו קודמו, גם משחק זה מתמקד במקס פיין, אשר חזר לעבודתו כבלש במשטרת העיר ניו יורק.
עלילה

שנתיים לאחר מאורעות המשחק הראשון, מקס פיין הוא בלש במשטרת ניו יורק. תוך חקירת שורה של רציחות בידי קבוצת מתנקשים הידועים בשם "המנקים", הוא נתקל במונה סאקס - אותה חשב למתה. בחוזרו למטה המשטרה, הוא שומע שיחת טלפון המתבצעת בין שותפתו, ואלרי וינטרסון, לבין גורם לא ידוע בעניין מונה. זמן קצר לאחר מכן, אל המקום מסתננים מתנקשים המחפשים את מונה. לאחר שמקס עוצר אותם, הוא מחליט לחקור בנושא המתקפה הפתאומית.
החקירה מובילה אותו לאתר בניה, שבו הוא ומונה נלחמים במתנקשים נוספים. וינטרסון מגיעה למקום ומחזיקה את מונה באיומי אקדח. מונה טוענת שוינטרסון רוצה להרגה, ומקס יורה בשותפתו ונותן למונה לברוח. בטרם מותה, וינטרסון מצליחה לירות במקס וגורמת לאשפוזו.
לאחר שחרורו מבית החולים, מקס מוצא את מונה ושניהם מתחילים לחפש אחר תשובות. מקס נלכד בידי ולדימיר לם, ראש המאפיה הרוסית. מקס מגלה שהמנקים עובדים עבור לם, ושהוא חבר "המעגל הפנימי" יחד עם אלפרד וודן, שהיה אחראי לזיכויו של מקס בסוף המשחק הקודם. לם מעוניין להרוג את וודן ולהשיג שליטה במעגל הפנימי. עוד הוא מגלה שמונה היא מתנקשת שכירה שנשלחה על ידי וודן, ואשר מטרתה להרוג את לם ואת מקס. לבסוף, כי וינטרסון הייתה המאהבת של לם, דבר שבעטיו מקס נורה ונותר למות בבניין בוער. מונה מצילה אותו בטרם עת, ושניהם שמים פעמיהם לאחוזתו של וודן במטרה להצילו מידיו של לם.
באחוזה, מונה עוצרת את מקס ומנסה להורגו אך מגלה שהתאהבה בו. לם מופיע ויורה במונה. וודן מנסה לעצור את המתרחש ונורה בעצמו. מקס מנסה לעצור את לם, וכתוצאה מכך מפיל את אקדחו. לם לוחץ על כפתור הפיצוץ, הרצפה נשברת ומקס ולם נופלים לתוכה. מקס רודף אחר לם, ולבסוף הורג אותו. רגע לפני שלם מת, הרצפה קורסת והוא נופל את מותו בזמן שהאחוזה עולה בלהבות. כאשר המשטרה מגיעה, מקס נמצא לצידה של מונה, שמתה בזרועותיו. אם מסיימים את המשחק בדרגת הקושי הגבוהה ביותר, מונה שורדת.
הערות שוליים

↑  Max Payne 2: The Fall of Max Payne for Windows PC, PlayStation 2, Xbox, Xbox 360 Rating, אתר ESRB (באנגלית)
↑  Max Payne 2: The Fall of Max Payne Rating, אתר PEGI (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb166276839 (data)
מלורי קומרפורד

מלורי קומרפורד (באנגלית: Mallory Comerford; נולדה ב-6 בספטמבר 1997) היא שחיינית אמריקאית, היא אלופת העולם בעלת 9 מדליות, מהן 7 זהב כולן בשליחים (5 מבודפשט 2017 ו-2 מקוואנגג'ו 2019). שותפה ל-3 שיאי עולם במשחי שליחים. שיאנית ארצות הברית בעבר במשחה ל-100 מטר חופשי ושיאנית ארצות הברית הנוכחית במשחה ל-200 מטר חופשי (בריכת 25 מטר).
ביוגרפיה

קומרפורד לומדת ומתאמנת באוניברסיטת לואיוויל.
ביוגרפיה > 2016

באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בוינדזור, אונטריו, קנדה בדצמבר 2016 זכתה קומרפורד ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב, במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם אמנדה וייר, קלסי וורל ומדיסון קנדי בתוצאה של 3:28.82 דקות, לפני איטליה (3:30.28 דקות) והולנד (3:31.10 דקות). כשחיינית רביעית היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 51.99 שניות. במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם אלכסנדרה דה לוף, לילי קינג וקלסי וורל בשיא אליפות חדש של 3:47.89 דקות, לפני קנדה (3:48.87 דקות) ואוסטרליה (3:49.66 דקות). מדליית כסף, במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי ביחד עם ליה סמית, שרה גיבסון ומדיסין קוקס בתוצאה של 7:38.65 דקות, אחרי קנדה (7:33.89 דקות) ולפני (7:39.93 דקות). כשחיינית שנייה היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 1:53.32 דקות, המהירה מבין השחייניות האמריקאיות.
ביוגרפיה > 2017

באליפות ארצות הברית שנערכה בסוף יוני 2017, תחרות שהוותה את המבחנים האמריקאים לאליפות העולם, זכתה קומרפורד בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא ארצות הברית חדש של 52.81 שניות, לפני האלופה האולימפית סימון מנואל (53.03 שניות) וליה ניל (53.59 שניות) ומדליית ארד, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 57.97 שניות, אחרי קלסי וורל (57.38 שניות) ושרה גיבסון (57.96 שניות).
חודש לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה בסוף יולי היא זכתה ב-5 מדליות זהב כולן בשליחים, במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם קלסי וורל, קייטי לדקי וסימון מנואל, בשיא ארצות הברית חדש של 3:31.72 דקות, לפני אוסטרליה (3:32.01 דקות) והולנד (3:32.64 דקות). כשחיינית ראשונה היא קבעה שיא ארצות הברית חדש של 52.59 שניות, במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי ביחד עם ליה סמית', מלני מרגליס וקייטי לדקי בתוצאה של 7:43.39 דקות, לפני סין (7:44.96 דקות) ואוסטרליה (7:48.51 דקות), במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב לאחר ששחתה בשלב המוקדמות, במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי משולב ביחד עם קיילב דרסל, נייתן אדריאן וסימון מנואל בשיא עולם חדש של 3:19.60 דקות, לפני הולנד (3:21.81 דקות) וקנדה (3:23.55 דקות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב משולב לאחר ששחתה בשלב המוקדמות ביחד עם ראיין מרפי, קווין קורדס וקלסי וורל הם קבעו שיא עולם חדש של 3:40.28 דקות. נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 52.77 שניות.
ביוגרפיה > 2018

באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בטוקיו, יפן באוגוסט 2018 זכתה קומרפורד במדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי. נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 52.94 שניות.
באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בהאנגג'ואו, הרפובליקה העממית של סין בדצמבר אותה שנה היא זכתה ב-8 מדליות, 5 זהב, 2 כסף ו-1 ארד. מדליות זהב, במשחה שליחות 4x50 מטר חופשי, במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי, במשחה שליחות 4x50 מטר מעורב ביחד עם אוליביה סמוליגה, קייטי מיילי וקלסי דליה בשיא עולם חדש של 1:42.38 דקות, כשחיינית רביעית היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 23.10 שניות, במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ובמשחה שליחים 4x100 מטר חופשי משולב ביחד עם קיילב דרסל, ראיין הלד, וקלסי דליה בשיא עולם חדש של 1:27.89 דקות. מדליות כסף במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא אמריקה חדש של 1:51.81 דקות, אחרי אריארן טיטמוס מאוסטרליה שקבעה שיא אוקיאניה חדש של 1:51.38 דקות ולפני פמקה המסקרק מהולנד (1:52.36 דקות) ובמשחה שליחות 4x200 מטר חופשי ומדליית ארד במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 51.63 שניות, אחרי ראנומי קרומווידג'ויו שקבעה שיא אליפות חדש של 51.14 שניות ופמקה המסקרק (51.60 שניות), שתיהן מהולנד.
ביוגרפיה > 2019

באליפות העולם שנערכה בקוואנגג'ו, קוריאה הדרומית בסוף יולי 2019 זכתה קומרפורד ב-4 מדליות, 2 זהב ו-2 כסף, כולן במשחי שליחים. מדליות זהב במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי משולב ביחד עם קיילב דרסל, זאק אפל וסימון מנואל בשיא עולם חדש של 3:19.40 דקות, לפני אוסטרליה (3:19.97 דקות) וצרפת (3:22.11 דקות), כשחיינית שלישית היא קבעה ב"זינוק שליחים" תוצאה של 52.72 שניות ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב לאחר ששחתה בשלב המוקדמות. מדליות כסף, במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם אבי וייצל, קלסי דליה וסימון מנואל בשיא אמריקה חדש של 3:31.02 דקות, אחרי אוסטרליה שקבעה שיא אליפות חדש של 3:30.21 דקות ולפני קנדה (3:31.78 דקות), כשחיינית ראשונה היא קבעה תוצאה של 52.98 שניות ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב משולב לאחר ששחתה בשלב המוקדמות. נוסף לכך, היא סיימה במקום שביעי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 53.22 שניות. בשלב חצי הגמר היא קבעה תוצאה של 53.10 שניות ועלתה מהמקום החמישי.
שיאים אישיים > בריכה אולימפית

50 מטר חופשי: 24.80 שניות (2018)
100 מטר חופשי: 52.59 שניות (2017), שיא ארצות הברית בעבר
200 מטר חופשי: 1:56.95 דקות (2017)
100 מטר פרפר: 57.95 שניות (2018)
שיאים אישיים > בריכת 25 מטר

50 מטר חופשי: 23.83 שניות (2018)
100 מטר חופשי: 51.63 שניות (2018), שיא ארצות הברית
200 מטר חופשי: 1:51.81 דקות (2018), שיא ארצות הברית
מקס ינובסקי

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  29 בינואר 1912 ברלין, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  8 באפריל 1991 (בגיל 79) הייד פארק, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  הקונסרבטוריון של קלינדוורת'-שרוונקה 
 
מקס יָנוֹבסקי (גרמנית: Max Janowski, באנגלית נהגה "ג'נאוסקי";‏ 29 בינואר 1912 – 8 באפריל 1991) היה מלחין, מנצח, מעבד ומלווה יהודי אמריקאי שפעל בשדה המוזיקה הליטורגית היהודית.
ביוגרפיה

ינובסקי נולד בברלין בירת גרמניה. אביו חיים חייקל ניצח על מקהלות ולימד חזנים, ואימו מרים רפ-ינובסקה הייתה זמרת אופרה. למד פסנתר ועוגב בקונסרבטוריון קלינדוורט-שארוונקה (Klindworth-Scharwenka-Konservatorium) בעירו. כבר בברלין ליווה חזנים בהופעותיהם במקום, בהם מרדכי הרשמן וישראל בקון. לאחר שזכה בתחרות נגינה בפסנתר, עבר בשנות ה-30 לטוקיו בירת יפן, שם שימש כראש המחלקה ללימודי פסנתר באקדמיה למוזיקה מוסשינו (Mosashino) (אנ'). בשנת 1937 היגר לארצות הברית. במלחמת העולם השנייה שירת בחיל הים האמריקאי.
בארצות הברית הקדיש את עבודתו למוזיקה ליטורגית יהודית, כשהתמנה ב-1937 למנהל מוזיקלי ומנצח בקהילה הרפורמית "קא"מ (קהילת אנשי מערב) ישעיה ישראל" (KAM Isaiah Israel) בשיקגו, משרה בה כיהן לאורך כל הקריירה שלו. בקהילה זו פיתח ינובסקי רפרטואר נרחב לבית הכנסת למעגל השנה, בעיקר לחזן, מקהלה מעורבת ואורגן או פסנתר, אך גם יצירות קונצרטנטיות, קנטטות ואורטוריות. בסך הכל כתב ינובסקי כ-500 יצירות שונות. ינובסקי היה מעורב בסצנה הפורחת של המוזיקה היהודית הרפורמית בארצות הברית, ויצירותיו בוצעו בקהילות רבות ובקונצרטים. שיתף פעולה עם חזנים וזמרים רבים, בהם יאן פירס ויעקב ברקין. הידועה שביצירותיו היא "אבינו מלכנו" שפרסם בזמנו יאן פירס, אך זכתה לפרסום עולמי בביצועה של ברברה סטרייסנד. כמו כן ידועה יצירתו "שים שלום", שאותה הקדיש לדיפלומט ראלף באנץ'.
בנוסף שימש כמורה לפיתוח קול. בין תלמידיו: הזמרים שריל מילנס ואיזולה ג'ונס.
ינובסקי נפטר באפריל 1991 בביתו שבהייד פארק, שיקגו, בגיל 79, כחצי שנה לאחר פטירתה של אשתו גרֶטל.
מסומננות

מסומננוּת (באנגלית: Markedness) היא מושג תאורטי יחסי מעולם הבלשנות, המתייחס למידת שכיחותם של רכיבים שונים בשפה, לפי היררכיה אוניברסלית.
הקביעה לפיה אלמנט מסוים הוא מסומנן מתבססת, בין היתר, על סמך התפוצה שלו בשפות העולם, ועל יחסי השכיחות בינו ובין רכיבים אחרים מתחומו שהם פשוטים ממנו או מורכבים ממנו.
המשמעות של מסומננות: אם Y יותר מסומנן מ-X, אזי בשפה שבה קיים Y בהכרח קיים גם X. למסומננות יש השלכות גם לגבי רכישת שפה: ילדים רוכשים קודם כל מבנים ורכיבים פחות מסומננים מאשר מבנים ורכיבים יותר מסומננים.
הרעיון של מסומננות פותח לראשונה במסגרת המחקר הפונולוגי, אך מאז התפשט לתחומים אחרים בבלשנות, כגון מורפולוגיה, תחביר וסמנטיקה. למסומננות תפקיד מרכזי בתאוריית האופטימליות והיא מהווה אחד האילוצים הראשיים עבור הדוברים.
בדקדוק המסורתי נהוג להשתמש במונח דומה, מסומנות, העוסק רק בסימון מורפולוגי של מילים.
דוגמאות > מבני הברות

אוניברסלית, הברה פתוחה מסוג עיצור תנועה (CV, למשל זֶה) היא הברה פחות מסומננת מהברה סגורה הכוללת עיצור-תנועה-עיצור (CVC, למשל אֶת). בנוסף, הברה סגורה כאמור, מסומננת פחות מהברה סגורה כבדה ביותר -  עיצור-תנועה-עיצור-עיצור (CVCC, עַפְתְּ). לפיכך, אם בלשן חוקר שפה חדשה ומגלה בה הברה כבדה ביותר, הוא יכול להסיק בוודאות שבאותה שפה קיימות גם הברות סגורות והברות פתוחות-קלות.
CV > CVC > CVCC
דוגמאות > פונולוגיה

בכל השפות קיימים עיצורים קדמיים (Coronals), אך לא בכל השפות קיימים עיצורים שפתיים (Labials) ועיצורים אחוריים (Dorsals). היררכיית המסומננות של מקומות החיתוך היא זו:
קדמיים > שפתיים > אחוריים
ּּלפיכך, בכל שפה שבה קיים עיצור אחורי (למשל כּ), יהיה קיים גם עיצור שפתי (למשל פּ) ועיצור קדמי (למשל תּ). במילים אחרות, לא תיתכן שפה עם כּ וללא תּ. בנוסף, ילדים הרוכשים שפה כלשהי, בדרך כלל ירכשו ראשית את העיצורים הקדמיים, לאחר מכן את השפתיים ורק לבסוף את האחוריים.
דוגמאות > מורפולוגיה

בכל השפות קיימים שמות עצם בצורת יחיד. בשפות רבות קיימת גם נטיית רבים. בשפות מעטות יחסית קיימות צורות זוגי וצורות מורפולוגיות המציינות מספרים נוספים (3, 4 ואפילו 0). גרינברג קבע, ברוח המסומננות, כי שפות בעלות צורות רבים מקיימות בהכרח גם צורות יחיד, וכי שפות בעלות צורות זוגי מקיימים בהכרח גם צורות רבים רגילות.
דוגמאות > תחביר

התאם (Agreement) עם הנושא הוא פחות מסומנן מהתאם עם המושא. לכן שפות המקיימות התאם בין הפועל ובין המושא יקיימו התאם גם בין הפועל ובין הנושא.
הערות שוליים

↑  Joseph H. Greenberg. 1963. "Some universals of grammar with particular reference to the order of meaningful elements," in Universals of Language, pp. 73–113. Cambridge: MIT Press.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553094505171  LCCN: sh85081324
ממלכת המלכים

| --- | --- |

עטיפת החוברת Realm of Kings One shot מנובמבר 2009, אמנות מאת קלינט לנגלי.
 מידע קומיקס
 יוצר:  דן אבנט, אנדי לנינג
 סוגה:  קומיקס
 תקופת פרסום מקורית:  ינואר 2010 – מאי 2010 (כ־121 ימים)
 סינדיקציה:  מארוול קומיקס
 מסת"ב:  ‏ממלכת המלכים: ISBN 0-7851-4809-4 שומרי הגלקסיה: ISBN 0-7851-4543-5 נובה: ISBN 0-7851-4067-0
 ארץ מקור:  ארצות הברית 
 שפת המקור:  אנגלית 
 מספר החוברות:  24
 
ממלכת המלכים (באנגלית: Realm of Kings) הוא אירוע קרוסאובר ביקום מארוול שפורסם על ידי חברת מארוול קומיקס בין ינואר למאי 2010 למשך 24 חוברות, והוא המשך ישיר לאירועי מלחמת המלכים משנת 2009. את המיני-סדרה הראשית כתבו דן אבנט ואנדי לנינג. העלילה מתמקדת בהשלכות המלחמה אותה הוביל הקיסר וולקן מאימפריית השי'אר נגד אימפריית קרי בהנהגתם של הבלתי אנושיים ויצירתו של קרע בין-יקומי בשולי החלל, שמוביל ל"יקום סרטן" זדוני ומרושע. דמויות נוספות המשתתפות בסיפור כוללות את גלדיאטור והמשמר המלכותי וקבוצות שומרי הגלקסיה, חיל נובה ודארקהוק. כמו כן, עלילת "ממלכת המלכים: בנו של הענק" שעוסקת בבנו של הענק הירוק הירו-קאלה מצטלבת עם אירועי נפילת הענקים ומלחמת-עולם הענקים.
סיפור זה מהווה חלק מסיפורים שהחלו באירועי השמדה משנים 2005–2007, השמדה: כיבוש משנים 2007–2008 ומלחמת המלכים של שנת 2009, והסתיים באירועי הציווי של תאנוס משנים 2010–2011.
עלילה > ממלכת המלכים: הכוכבים טועים

קרע במרחב הזמן-חלל התרחש כתוצאה מהפצצה האטומית של חזיז שחור, שבה נהרגו הוא וקיסר אימפריית השי'אר וולקן. הקרע גורם לדאגה בקרב שומרי הגלקסיה וחיל נובה. רוקט מציג עדויות לפיהן המלחמות הקוסמיות שביקום מארוול החלישו את מארג היקום עצמו. דראקס מציע שהם יאטמו את הקרע. ריצ'רד ריידר מגבה את דבריהם ואומר שישויות מוזרות מיקומים שונים עברו דרך הקרע. בניסיון לאסוף מידע על הקרע, וונדל ווהן, קוואזר המקורי, מתנדב לתצפת על האזור, בהתחשב בעובדה שצורת האנרגיה שלו תגן עליו מהסערות המסוכנות שבתוך השבר וכולם יוכלו לנטר אחריו דרך קישור הקוונטים שלו. בעוד קוואזר עף לתוך השבר, הוא מתאר אותו כ"מערבולת של עולמות אשר נקרעו מהגלקסיות שיצרו אותם ומתאחדות לכדי סערה". עוד הוא מציין ש"קווי הזמן של אותם עולמות מתנגשים זה בזה". הוא נוחת בגרסת יקום מקביל שוממת של ניו יורק, ומגלה להפתעתו שהוא שב לצורתו האנושית. הוא מותקף בידי יצור מפלצתי בעל ממדי ענק. כשהוא נלחם בו, נחלצים לעזרתו חברי האוונג'רס של אותו עולם. גברת מארוול מופתעת שהוא חזר כל כך מהר, ועד מהרה הם מבינים שלא מדובר בקוואזר של היקום שלהם. תור תוקף את היצור, שמתברר בתור הענק הירוק ומשתנה חזרה לברוס באנר. האוונג'רס מרגישים שניתנו לענק מספיק הזדמנויות, ואיירון מן תולש ממנו את ליבו. קוואזר הנדהם אינו מסוגל לזוז מכיוון שמכשפת השני מקבעת אותו במקומו.
קוואזר מוחזק בכלא, והוא שואל אותם לפשר כוחותיהם. האיש הענק אומר שהאלים שלהם העניקו להם את הכוחות כתמורה להערצתם. קוואזר מסיק שעולם זה ניצב בסופו של השבר, והאוונג'רס של אותו עולם מסבירים לו שהם נעשו מסוקרנים מהשבר, שהוא כרטיס היציאה של האלים מהיקום המצומצם שלהם אל עבר יקומים אחרים. הדרך להשיג זאת היא בעזרתו של קוואזר, שמסרב לשתף פעולה. מכשפת השני מודיעה לו שעליהם פשוט לעקוב אחר קישור הקוונטים שלו ליקום ממנו הגיע. ברגע שהארץ שלהם תיכנס לתוך היקום שלו, הם ישמידו את שלהם. לפתע, מכשפת השני מתמוטטת, וויז'ן מגיח מתוך גופה. הוא אומר שהחביא את עצמו בתוך גופה של אשתו כדי להשגיח על האוונג'רס ולנסות למצוא תרופה. אולם, הוא לא יכול לעמוד יותר מנגד ולתת לרוע שכזה לכבוש עולמות נוספים. עולמו כבר הפסיד, ויש מעטים כמוהו שיכולים להתנגד לסיוט הזה. הוא משחרר את קוואזר ואומר לו לעזוב. ללא עזרתו, האוונג'רס של העולם הזה לא יוכלו למצוא את העולם שלו. קוואזר נחרד לגלות שהעולם המקביל סובל משחיתות בל תתואר.