stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המשט לעזה (2010)
תגובות לתקרית > השפעה על יחסי טורקיה–ישראל

בעקבות הריגת תשעה אזרחים טורקיים במהלך ההשתלטות על הספינות, נוצר המשבר הדיפלומטי החמור ביותר, מאז כינון היחסים בין ישראל לטורקיה. טורקיה, שממנה יצא המשט והמדינה שממנה היה מספר הנוסעים הרב ביותר, החזירה את שגרירה מתל אביב לאנקרה, בוטלו משחקי ידידות בין שתי המדינות, וברחובות עריה התקיימו הפגנות רבות.
צמרת ההנהגה הטורקית התבטאה באופן חריף ביותר כלפי ישראל, וניסתה במישור הבין-לאומי ליזום שורת החלטות שיפגעו בישראל, הן בקריאה לכינוס מועצת הביטחון ונאט"ו, והן בכינוסה של המועצה לזכויות אדם של האו"ם וההחלטה להקים ועדת חקירה. שר החוץ של טורקיה כינה את פעולותיה של ישראל "רצח על ידי מדינה". ארדואן הוביל את הטון כאשר הצהיר שישראל עשתה טעות היסטורית ואיים כי אם ישראל תמשיך בדרכה היא תאבד את הידידה הטובה ביותר שלה באזור. ברחוב הטורקי הורגשו גלי שנאה כלפי ישראל וישראלים. משפחות הדיפלומטים הישראלים הוברחו לישראל, ועל השגרירות הישראלית הושמה שמירה טורקית כבדה, כדי למנוע מהציבור לפגוע בשגריר שהסתגר בבניין.
נשיא טורקיה עבדאללה גול הצהיר כי "היחסים לעולם לא יהיו כבעבר". שר האנרגיה הטורקי טאנר יילדיז הודיע על השהיית פרויקטים של אנרגיה בין שתי המדינות, עד שהיחסים בין שתי המדינות יחזרו להיות נורמליים.
בעקבות האירועים פרסם המטה ללוחמה בטרור אזהרת מסע לטורקיה בדרגה 4. חברות התעופה צמצמו את מספר הטיסות בקווים לאנטליה ומרמריס, וחברת אל על הקפיאה תוכנית להפעלת קו תעופה חדש לאיסטנבול. חברות הספנות הישראליות הסיטו את מסלולן של אוניות נוסעים מנמלי טורקיה לנמלי קפריסין ויוון. התקבלו דיווחים על ביטול חופשות מתוכננות בטורקיה מצד ישראלים, וכן היו ביטולי כרטיסי טיסה לטיסות שהיו מיועדות לעבור דרך טורקיה. אנשי עסקים ישראליים החליטו לעזוב את טורקיה עד יעבור זעם.
העוינות לטורקיה התבטאה גם בהפגנות, כולל הפגנה בת כ-2,000 איש מול שגרירות טורקיה בתל אביב שבה נשרף דגל טורקיה, ובהשחתת האנדרטה לחללי טורקיה במלחמת העולם הראשונה בבאר שבע.
גם תחום האינטרנט הושפע מהמשבר. כאלף אתרים ישראליים אזרחיים נפרצו והושחתו, ובתגובה נפרצו והושחתו גם אתרי ממשל טורקיים.
ב-17 ביוני 2010 דווח בעיתונות כי ממשלת טורקיה הקפיאה את כל ההסכמים הביטחוניים עם ישראל. מדובר בעסקאות בשווי של למעלה מ-8 מיליארד דולר, ובהן רכישת 1,000 טנקי מרכבה סימן 3, שדרוג עשרות רבות של מטוסי פנטום, ורכישת טילי אוויר-אוויר. במקביל הזהירה טורקיה את ישראל מחרם מסחרי עליה.
ב-2011 הודיעה ישראל כי לא תתנצל בפני טורקיה על אירועי המשט, אך במרץ 2013, בעקבות שכנוע אישי של נשיא ארצות הברית ברק אובמה בביקורו בישראל, חזרה בה והתנצלה. ההתנצלות הובלטה באופן משמעותי בטורקיה, ותפסה כותרות באמצעי התקשורת השונים. בנוסף פורסמו מודעות ענק בשלטי חוצות, המבליטות את "ניצחונו" של ארדואן על נתניהו.
ביוני 2016 הכריזו ישראל וטורקיה על הסכם פיוס ביניהן, שבמסגרתו תשלם ישראל פיצוי של 20 מיליון דולר לנוסעי המרמרה. בתמורה הופסקו ההליכים המשפטיים בטורקיה נגד קציני צה"ל. כמו כן מינו שתי המדינות שגרירים זו אצל זו (איתן נאה וכמאל אוקם), לראשונה מאז פרוץ המשבר.
גורל המטען והספינות

ספינות המשט נשאו על סיפונן ציוד ומטען אשר ביקשו להעביר לרצועה. עוד בטרם המבצע הודיעה ישראל כי תהיה מוכנה להעביר את הציוד לאחר בדיקה כי אין בו דבר המסוגל לשמש את תשתית הטרור ברצועה, אך רק אם יעבור דרך מסופי המעבר המוסדרים לרצועה, ולא דרך הים בספינות המשט.
מארגני המשט סירבו להצעת צה"ל, עד אשר זה השתלט על הספינות בכוח. לאחר שהספינות עגנו בנמל אשדוד צה"ל פרק תכולתן ובדק אותה. הציוד כלל בגדים, שמיכות, מזרנים, מושבי בטיחות וילקוטים לילדים, מכשירי רנטגן, כיסאות גלגלים רגילים וממונעים, תחבושות, מיטות בתי חולים ותרופות, חלקן פגות-תוקף. בנוסף נתגלו על הספינות ציוד הסוואה, שלהערכת צה"ל יועד לחמאס, חומרי בנייה, מבנים יבילים וצינורות ברזל.
על פי גורמי משרד הביטחון שהופקדו על הפריקה, המטען הועמס בחלקו שלא כהלכה על גבי הספינות, ועל כן חלקו נפגם ופריקתו נתקלה בסחבת. צה"ל ניסה להעביר מספר פעמים חלק מהמטען דרך מעבר כרם שלום, אך ארגון חמאס סירב לקבל את הציוד והתנה זאת בשחרור כל עצורי המשט ובהכנסת הסיוע כולו. על אף שבאותה העת כבר הורו ואישרו את שחרור עצורי המשט, התמיד חמאס בסירובו. הציוד המתין אפוא במחנה צריפין עד שחמאס יסכים לקבלו.
הספינות עצמן הועברו לנמל חיפה ועגנו שם, עד ששוחררו לידי נציגים טורקים רשמיים, ב-5 באוגוסט 2010.
זמן קצר אחרי המשט עלו תלונות של כמה ממשתתפי המשט כי נגנב מהם רכוש. הטענה העיקרית, שעליה דיווח ב-19 ביוני העיתון הבריטי "הגרדיאן", הייתה כי נעשה שימוש בכרטיסי אשראי ובטלפונים ניידים שהוחרמו מהם לאחר מעצרם. הטענות הללו הובילו לתגובות אחדות במערכת הצבאית והפוליטית בישראל. חוקרי מצ"ח קיבלו מידע מודיעיני שלפיו נגנבו מחשבים ניידים מהספינה בעת שעגנה בנמל אשדוד. באוקטובר 2010 הורשע חייל על פי הודאתו בגנבה של מחשב נייד אחד, שתי עדשות מצלמה ומצפן, ונדון לחמישה חודשי מאסר בפועל.
ב-2011 הגישו עו"ד ניצנה דרשן-לייטנר וארגון שורת הדין שבניהולה, תביעה בארצות הברית, בשם ד"ר אלן באוור, יהודי-אמריקאי נפגע טרור, נגד המאווי מרמרה ונגד אחרים שהשתתפו במשט. התביעה דורשת להשתמש בתקנה אמריקאית שהותקנה עוד ב-1794 ולהחרים לטובת האוצר האמריקאי את כל 14 הספינות שהשתתפו במשט ואשר מימון ציודן נעשה בעזרת תרומות אמריקאיות.
תחקירי האירוע > תחקיר שייטת 13

תחקיר פנימי שנערך ביחידת שייטת 13 הצביע על ליקויים בהיערכות לפעולה, בעיקר בתחום המודיעין, ועל פגמים בדרך הפעלת הכוח. התחקיר קבע כי לא הובאה בחשבון התקפה המונית על הלוחמים, וכי אלה פעלו נכון במצב שנוצר. בחיל ציינו כי יהיה צורך לבדוק האם ההכנה המנטלית של הכוח בטרם המבצע לא שמה דגש רב מדי על תרחיש קל מדי שלא התממש לבסוף.
תחקירי האירוע > ועדת איילנד

הרמטכ"ל גבי אשכנזי מינה ועדה בראשות גיורא איילנד לבדיקת ההתנהלות של הדרג הצבאי בפרשה. בדוח שהוגש ב-12 ביולי קבעה הוועדה כי נעשו שגיאות, גם מצד הדרגים הבכירים, באופן ניהול האירוע וההכנות אליו, אך לא הייתה תקלה או התרשלות בנושאים מהותיים.
תחקירי האירוע > ועדת טירקל

ביוני 2010 הקימה ממשלת ישראל ועדה ציבורית בראשות שופט ביהמ"ש העליון בדימוס יעקב טירקל, לבדיקת אירועי המשט. בוועדה היו חברים גם פרופ' שבתאי רוזן (נפטר במהלך דיוני הוועדה ב-21 בספטמבר 2010), האלוף (מיל') עמוס חורב, המשנים ליועץ המשפטי לממשלה עו"ד רז נזרי וד"ר רועי שיינדורף, ושני משקיפים זרים – הלורד דייוויד טרימבל, חתן פרס נובל לשלום מצפון אירלנד, וקן ווטקין, מי שהיה הפרקליט הצבאי הראשי של קנדה. ביולי 2010 הרחיבה הממשלה את סמכויות הוועדה כך שתוכל לזמן כל עד שתחפוץ, והעדים יעידו בשבועה ואף צירפה שני חברים נוספים ראובן מרחב, מנכ"ל משרד החוץ לשעבר, ומיגל דויטש פרופסור למשפטים מאוניברסיטת תל אביב.
לאחר צירופם של שני החברים הנוספים הוגשה עתירה לבג"ץ על ידי ארגוני נשים בדרישה למנות נשים לוועדת טירקל. העתירה התקבלה ובג"ץ הורה לממשלה לדון בצירוף אישה אחת לפחות לוועדה.
בינואר 2011 פרסמה הוועדה את חלקו הראשון של הדו"ח שלה, ובו מסקנות שלפיהן חיילי השייטת פעלו באופן סביר, ישראל פעלה בהתאם לחוק הבין-לאומי, פעילי ה-IHH הם שאשמים באלימות הקשה על המרמרה, והטלת הסגר הימי על רצועת עזה נעשתה בהתאם לדין הבין-לאומי ולהנחיות אמנת סן רמו הנוגעות להטלת מצור ימי. הוועדה קבעה שהפעלת הכוח הייתה מוצדקת שכן פעילי הטרור שעל המרמרה הפעילו אלימות קטלנית כנגד החיילים, כולל ירי אש חיה מנשק חם:
"פעילי ה-IHH פעלו באלימות כלפי חיילי צה"ל על ה'מרמרה', בכך שחימשו את עצמם בכלי נשק מסוגים שונים, ובכלל זה מוטות ברזל, סכינים, גרזנים, אלות וחפצים ממתכת. כלי נשק אלה היו מסוגלים לגרום למוות או לפציעה קשה. בנוסף, האירועים האלימים הראו באופן שאורגן על ידי פעילי ה-IHH, בין היתר על ידי תקיפה משותפת על חיילי צה"ל. פעילי ה-IHH הפעילו נשק חם נגד חיילים צה"ל במהלך האירועים."
הוועדה מתחה ביקורת על הדרג הצבאי והמדיני שלא צפה מראש את קבלת הפנים האלימה של משתתפי המשט. חברי הוועדה נחלקו בשאלה אם שר הביטחון נושא באחריות ישירה (בדומה לרמטכ"ל) על הכשלים שאירעו בפעולה. בתגובה לדו"ח אמר ראש ממשלת טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן כי לממצאי הוועדה "אין כל ערך או אמינות". דובר משרד החוץ של ארצות הברית אמר כי מדובר בדו"ח "עצמאי, תוצר של חקירה מהימנה, חסרת פניות ושקופה מצד ישראל" ש"יתרום לתהליך הרחב יותר שיימשך באמצעות מזכ"ל האו"ם".
בפברואר 2013 פורסם חלקו השני של דו"ח הוועדה.
תחקירי האירוע > בדיקת מבקר המדינה

מבקר המדינה מיכה לינדנשטראוס בדק את אירועי המשט, ופרסם דו"ח ביוני 2012. הדו"ח מותח ביקורת חריפה על התנהלות הדרג המדיני, וקובע כי תהליך קבלת ההחלטות היה לקוי, הדיונים היו חפוזים ושטחיים, המטה לביטחון לאומי (מל"ל) מודר, ולא הייתה התייחסות לתרחישי קיצון של עימות אלים. הגורם האחראי, לפי המבקר, הוא ראש הממשלה בנימין נתניהו.
תחקירי האירוע > ועדת מועצת זכויות האדם של האו"ם

ב-2 ביוני 2010 החליטה מועצת זכויות האדם של האו"ם על הקמתה של ועדה מטעם המועצה לבדיקת אירועי המשט, שמשימתה תהיה "לחקור הפרות של החוק הבין-לאומי, של החוק ההומניטרי ושל חוקי זכויות האדם הבין-לאומיים, שנבעו מהתקיפות הישראליות על המשט שנשא סיוע הומניטרי". ב-23 ביולי מונו שלושת חברי הוועדה ובראשם השופט קארל הדסון-פיליפס. ישראל סירבה לשתף פעולה עם הוועדה.
ב-22 בספטמבר פרסמה הוועדה את דו"ח החקירה, ובו נקבע כי הפעולה הישראלית "הייתה הפרה בוטה של זכויות אדם והחוק הבין-לאומי". הוועדה קבעה כי "הראיות מאפשרות להעמיד לדין את ישראל באישומים הבאים: רצח בכוונה תחילה, התעללות וגרימת סבל ופגיעה במתכוון", וכי ישראל הפרה כמה סעיפים בחוק הבין-לאומי: הזכות לחיים ולביטחון, עינויים ויחס אחר של רשעות, חוסר אנושיות, יחס משפיל וענישה, הזכות לחופש, ביטחון והחופש ממעצר שרירותי וכן חופש הביטוי.
לשכת ראש ממשלת ישראל הגיבה לדו"ח זה וציינה: "זהו דו"ח מגמתי ומעוות נוסף מטעם גוף שמרבית החלטותיו עוסקות ברדיפה אובססיבית של ישראל".
תחקירי האירוע > ועדת האו"ם

ביולי 2010 הכריז מזכ"ל האו"ם באן קי-מון על הקמת ועדה מטעם האו"ם לבדיקת אירועי המשט. בראשה עמד ראש ממשלת ניו זילנד לשעבר, ג'פרי פאלמר, וסגנו היה נשיא קולומביה לשעבר, אלווארו אוריבה. נציג ישראל בוועדה היה יוסף צ'חנובר, ונציג טורקיה הדיפלומט אוזדם סאנברק, בכיר במשרד החוץ במדינה.
בספטמבר 2011 פורסם דו"ח הוועדה, ובו נקבע שהמצור על רצועת עזה חוקי, אך ישראל הפעילה כוח מופרז, ולכן מומלץ שתביע חרטה בפני טורקיה ותשלם פיצויים למשפחות ההרוגים. הדו"ח ביקר את התנהלות טורקיה ופעילי ארגון IHH בפרשה.
תחקירי האירוע > המשפט בטורקיה

ב-5 בנובמבר 2012 החל בטורקיה משפט שבו הועמדו לדין, שלא בנוכחותם, ארבעה ממפקדי צה"ל שהיו מעורבים בעצירת המשט: הרמטכ"ל גבי אשכנזי, מפקד חיל הים אלי מרום, ראש אמ"ן עמוס ידלין וראש להק המודיעין אבישי לוי. התביעה האשימה אותם בגרימת מותם של תשעה ממשתתפי המשט ופציעת נוסעים משתתפים נוספים.
משטים נוספים

ב-5 במאי 2010 ביקשה ספינה הקרויה על שמה של רייצ'ל קורי, להגיע לעזה. הספינה, אשר יצאה מאירלנד והייתה אמורה להשתתף במשט זה, בהובלתה של המרמרה, התעכבה בשל בעיות טכניות, ויצאה מספר ימים לאחר מכן. בטרם הגיעה הספינה, הודיעו נוסעי הספינה שאין ברצונם להתנגד או לפעול בכוח וכי הם מוכנים להגעת פקחים מטעם האו"ם לסיפון הספינה כדי לוודא שכל מטענה מכיל סיוע ואספקה אזרחיים. שלוש ספינות של חיל הים הישראלי יירטו את הספינה, ולבסוף, השתלט צה"ל על הספינה ללא שימוש בכוח או באש. לאחר הורדת הנוסעים, הובאה הספינה לנמל חיפה וביולי 2012 הוטבעה במימי הים התיכון.
ב-11 ביולי יצאה הספינה "אל-אמל" מלוב לעבר חופי עזה. חיל הים הישראלי לא אפשר לה להגיע לחופי עזה, ולבסוף עגנה בנמל אל-עריש ב-14 ביולי.
לאחר אירועי המשט הצהירו מדינות וארגונים שונים כי ישלחו ספינות נוספות. ממשלת ישראל הודיעה כי גם ספינות הסיוע הבאות לעזה ייעצרו.
באפריל 2011 פורסם לראשונה כי ארגון ה-IHH מתכנן משט נוסף לעזה, בהיקף נרחב. בתגובה לבקשת ישראל, הודיעה טורקיה בתחילה שלא תמנע את יציאת המשט מנמליה, והוא היה אמור לצאת בסביבות 20 ביוני, בהרכב של כ-15 ספינות ו-1,500 פעילים. פתיחת מעבר הגבול היבשתי ברפיח על ידי מצרים לא הביאה לשינוי החלטת המארגנים. בד בבד, האריך מזכ"ל האו"ם באן קי מון את מועד הגשת חוות הדעת של ועדת החקירה הבין-לאומית ("ועדת פאלמר") לבדיקת אירועי משט 2010. ביוני 2011 הודיע ה-IHH כי "מאווי מרמרה" לא תשתתף במשט המתוכנן עקב תקלה טכנית. מדינות רבות הביעו את התנגדותן לקיום המשט, בהן ארצות הברית, צרפת, בריטניה, טורקיה, קנדה, הקוורטט, וכן מזכ"ל האו"ם. גורמים רשמיים ברשות הפלסטינית ביקשו ממדינות העולם לתמוך במשט והצהירו כי המשך הסגר הימי על רצועת עזה הוא פשע. מסיבות שאינן ברורות, נגרמו תקלות טכניות שונות לספינות שהיו אמורות להשתתף במשט ולצאת מנמלי יוון. כמו כן, יוון הודיעה על איסור הפלגה מנמליה לרצועת עזה, והמשט הגדול לא יצא לפועל, כאשר ספינה אחת שהצליחה לצאת נעצרה בלב ים על ידי כוחות הביטחון של יוון, הוחזרה לנמל המוצא, ואילו הספינה היחידה שנותרה מהמשט המקורי, "דיניטה-כראמה" הצרפתית, נעצרה ביולי 2011 על ידי חיל הים והובלה לנמל אשדוד, ובחיפוש שנערך לא נמצא עליה ציוד הומניטרי או נשק.
בתחילת נובמבר 2011 יצאו מחופי טורקיה שתי ספינות קטנות ועליהן 27 אנשים ממדינות שונות, בהן אירלנד, קנדה וספרד. הספינות נעצרו על ידי חיל הים והובאו לנמל אשדוד ללא אירועים אלימים.
תוצאות המשט ופעולת ההשתלטות עליו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בעקבות הפרשה והלחץ הבין-לאומי על ישראל, הקלה ישראל באופן משמעותי על מעבר הסחורות לרצועת עזה, אם כי המצור הימי נותר בעינו. רשימת הסחורות שאסורות בכניסה לרצועה צומצמה ונאסרו רק נשק, אמצעי לחימה או חומרים שהוגדרו "תומכי לחימה ופריטים בעייתיים דו־שימושיים", שעלולים לשמש בהכנת אמצעי לחימה. עם זאת, התקנות המגבילות כניסת אזרחים לרצועה נותרו בעינן.
בעקבות אירועי המשט הוציאה גרמניה את ארגון ה-IHH מחוץ לחוק. כמו כן, פורסם כי גם ארצות הברית שוקלת להכריז כי ה-IHH הוא ארגון טרור.
טורקיה דרשה מישראל שתתנצל על הרג אזרחיה במשט, ולאחר שדרישתה לא נענתה הודיעה על הורדת רמת היחסים הדיפלומטיים עם ישראל לדרג של מזכיר שני, גירשה את שגריר ישראל, ואיימה בנקיטת צעדים נוספים. הלחץ הטורקי גרם להשעיית שיתוף הפעולה בין ישראל לברית נאט"ו למשך למעלה מחמש שנים. האיום הטורקי הוסר רק בשנת 2016 וישראל החלה להשתתף בפעילות בפרופיל נמוך. במאי 2012 הוגשו בטורקיה כתבי אישום, ובהם תביעה לגזור תשעה מאסרי עולם, נגד ארבעה קצינים ישראלים, עקב מעורבותם בהשתלטות על המרמרה. הקצינים, לפי תפקידיהם בעת ההשתלטות: הרמטכ"ל גבי אשכנזי, ראש אמ"ן עמוס ידלין, מפקד חיל הים אלי מרום וראש להק המודיעין אבישי לוי.
ב-22 במרץ 2013, בסיומו של ביקור ברק אובמה בישראל, שוחחו ראשי הממשלה נתניהו ורג'פ טאיפ ארדואן טלפונית. נתניהו הבהיר שהתוצאות הטרגיות של המשט לא היו מכוונות, הביע צער על פגיעה ואובדן חיי אדם, התנצל בפני העם הטורקי על כל טעות שיכלה להוביל לאובדן חיי אדם, והסכים להשלים את ההסכם על פיצויים. בעקבות זאת הסכימו נתניהו וארדואן על ביטול ההליכים המשפטיים שטורקיה פתחה נגד חיילי צה"ל, על החזרת השגרירים ונירמול היחסים, ועל שיתוף פעולה לשיפור המצב ההומניטארי בשטחים הפלסטיניים.
ראו גם

דו"ח פאלמר
יחסי טורקיה–ישראל
המשט לעזה (2011)
הסגר על רצועת עזה
אנדרטת המרמרה
לקריאה נוספת

ברית שורץ-פוזנר, המרמרה ואני, במחנה גיליון 2 ביוני 2016 עמ' 34–38.
אור מעוז ואחרים, 'רוחות שמיים 7,  אח"י פלברה אגדות שקרו באמת בהוצאת בית החובל, 2020, עמ' 315.
Bayoumi, Moustafa (Editor), (2010) Midnight on the Mavi Marmara: The Attack on the Gaza Freedom Flotilla and How It Changed the Course of the Israeli/Palestine Conflict. Haymarket Books, ISBN 978-1608461219
שיטת אלכסנדר

שעור בשיטת אלכסנדר
שיטת אלכסנדר (או טכניקת אלכסנדר) היא שיטת אימון פיזית ורגשית, שפותחה על ידי פרדריק מתיאס אלכסנדר (1869‏-1955) שמטרתה לעזור לאדם להיטיב את תפקודו ואת מצבו הבריאותי והרגשי על ידי שיפור הרגלי עומק בצורת השימוש בגופו המתבטא גם בשיפור היציבה.
במהלך הוראת הטכניקה, המורה מקנה לתלמיד בעזרת ידיו התנסויות תחושתיות המלמדות אותו כיצד לשנות בעצמו הרגלים לקויים ביציבה ובתנועה. באמצעות הידיים, המורה מביא את התלמיד למצב בו הוא עומד נינוח, ללא לחצים על עמוד השדרה. המורה מנחה את התלמיד ומניע את גופו בעדינות, באמצעות ידיו והתלמיד לומד כיצד לזוז בצורה שמיטיבה עם הגוף, ובפרט עם עמוד השדרה. לדברי העוסקים בתחום, השיטה היא מניעתית ושיקומית. לדידם, כשיטה שיקומית היא מסייעת לסובלים ממחושי גב וגפיים, פריצות דיסק, מכאבי ראש, מקשיי נשימה ומצרידות. השיטה מסייעת גם להפחתת מתח וחרדות, שיפור הקשב והריכוז ולאיזון רגשי. כמו כן, לפי העוסקים, השיטה גם עוזרת בשיקום נכים ובשיקום לאחר תאונות וניתוחים.
השימוש בשיטה נפוץ בכל העולם, בעיקר אירופה, ארצות הברית וישראל.
השיטה קנתה לה מעריצים רבים ביניהם הפילוסוף והפסיכולוג ג'ון דיואי, הסופר הבריטי אלדוס האקסלי, המחזאי ג'ורג' ברנרד שו, המוזיקאית נלי בן אור ורבים אחרים.
השיטה בישראל

בישראל נפתח בירושלים בית הספר הראשון למורים בשנת 1974. בית הספר נוסד על ידי שמואל נלקן אשר ניהל אותו עד לפטירתו בינואר 2015, והיה לבית הספר הראשון מחוץ לגבולות אנגליה. מספר המורים בישראל, ביחס לאוכלוסייה, הוא מן הגבוהים בעולם, וישנם מספר מורים ישראלים בכירים המנהלים בתי ספר למורים באירופה ובצפון אמריקה.
הערות שוליים

↑  שיטת אלכסנדר באתר "מכבי טבעי"
↑  שיטת אלכסנדר באתר ה-NHS בבריטניה
↑  Cacciatore, W; et al. "Improvement in Automatic Postural Coordination Following Alexander Technique Lessons in a Person With Low Back Pain". Physical Therapy. 85 (6): 565. Archived from the original on 29 October 2006. Retrieved 15 July 2008.
↑  שיטת אלכסנדר באתר קופת חולים כללית
↑  בית הספר לשיטת אלכסנדר בירושלים, מיסודו של שמואל נלקן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007293791505171  GND: 4001135-5  LCCN: sh85003369  LNB: 000353771  NKC: ph359643
נילי פינק

| --- | --- |

 לידה:  31 באוקטובר 1981 (בת 43) חיפה
 מוקד פעילות:  ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2007
 מקום לימודים:  רימון בית ספר למוסיקה, אוניברסיטת תל אביב
 עיסוק:  זמרת-יוצרת, מלחינה, גיטריסטית, מפיקה מוזיקלית וקופירייטרית
 סוגה:  אינדי, אלטרנטיב, פסיכדליה
 כלי נגינה:  גיטרה חשמלית, גיטרה אקוסטית, סינתיסייזר, כלי הקשה
 שיתופי פעולה בולטים:  אור אדרי, יעל דקלבאום, איה כורם, הילה רוח
 nilifink.com
נילי פינק (נולדה ב-31 באוקטובר 1981) היא זמרת-יוצרת, מלחינה, גיטריסטית, מפיקה מוזיקלית וקופירייטרית ישראלית.
ביוגרפיה

נילי פינק נולדה בחיפה לצילה, מנהלת בית ספר, ויגאל, מהנדס. בילדותה למדה לנגן על כינור בקונסרבטוריון בקריית ביאליק ועל גיטרה - באופן עצמאי. למדה בתיכון קריית חיים והקימה בנעוריה את סניף נוער העבודה במקום.
בשנים 2004–2007, לאחר שירותה הצבאי, למדה ברימון בית ספר למוסיקה במגמת הלחנת שירים.
בשנת 2017 סיימה תואר ראשון בפילוסופיה ובהיסטוריה באוניברסיטת תל אביב.
קריירה

בזמן לימודיה ברימון כתבה פינק והלחינה חלק משירי אלבומה הראשון, שאותו הקליטה שנתיים לאחר סיום לימודיה. את האלבום הפיק המפיק המוזיקלי והגיטריסט אור בהיר, והוא הוקלט והופץ בלייבל "אנובה מיוזיק". שירי האלבום הושמעו בתחנות רדיו רבות וחלקם נכנסו לפלייליסט של תחנת הרדיו כאן 88. משנת 2011 מופיעים פינק וההרכב שלה עם שירי האלבום ברחבי הארץ.
במקביל להוצאת האלבום ליוותה את הזמר אלי רוזן בהופעותיו והייתה כנרת בלהקתו של שחר אבן צור.
בשנת 2011 השתתפה בפרויקט "מסע אספלט" - ביצועים לשיריו של סשה ארגוב, שיצא בקול הקמפוס בניהולה המוזיקלי של טלי פולק. פינק ביצעה שם את שירו של ע. הלל יוסי, ילד שלי מוצלח.
בשנת 2016 הוציאה מיני אלבום של חמישה שירים, "Five", שאותו הפיקה מוזיקלית בעצמה ואת חלקו גם מיקססה. האלבום יצא בלייבל "סוס" בניהולו של יונתן קוטנר, ושיריו הושמעו בתחנות רדיו רבות. באותה שנה השתתפה באלבומה של הזמרת איה כורם אלפיים עשרים ושלוש. וביצעה בו את השיר "אלף פעם", שיצא גם כסינגל. ב-2016 גם השתתפה פינק בפסטיבל אינדינגב, במופע משותף עם דניאל ספיר.
משנת 2017 היא המפיקה המוזיקלית והגיטריסטית של להקת הפסיכדליה התיאטרלית "טוניק קלוניק". אלבומם הראשון, "הביתה כבר", יצא ב-2019, אותו הפיק אוראל תמוז.
בשנת 2018 ניגנה במופע "חלוצות" - מחווה לשירי הלהקות הצבאיות, בהנחיית עידן אלתרמן. במופע השתתפו אלון אולארצ'יק, ירדנה ארזי וחגית יאסו.
בשנת 2019 הקימה עם דניאל ספיר את להקת "סניקי". ההרכב מבצע מופע אינסטרומנטלי-פסיכדלי שאת המוזיקה שלו הלחינו ספיר ופינק. אלבומם "Super Tragic Expeditions" ייצא בשנת 2022.
בשנת 2021 השתתפה בפרויקט "תקרית" – ביצועים לשירים מאת דוד אבידן. באלבום שרה פינק עם אלון בר את שירו של אבידן, "תחזית קרובה". באותה שנה השתתפה בפסטיבל אינדינגב.
קריירה > הפקה מוזיקלית

מלבד המיני-אלבום Five, פינק הפיקה את השיר "אהבה שלי מתה" מתוך אלבומם הראשון של "טוניק קלוניק". מתוך אלבומם השני, שעתיד לצאת ב-2022, הפיקה את השירים "כל אחד יושב בצד", "לא רוצה לסבול" ו"מן משהו". כמו כן הפיקה אלבומים לזמרים עומר רביד ונחמה אסתר.
פינק היא טכנאית סאונד שמיקססה שירים לזמרים ולהרכבים רבים ובהם דור הייטנר, הילה רוח, "סניקי" ו-טוניק קלוניק".
קריירה > פעילות אמנותית אחרת

בשנת 2006 הפיקה את פסטיבל "התוצרת" עם תמר מושינסקי ומיכאל מבורך. הפסטיבל אירח 40 אמנים מתחומים שונים ומגוון להקות והרכבים. בפסטיבל השתתף בין היתר יהוא ירון, שהייתה זו עבורו הופעת הבכורה של ההרכב שלו.
בשנים 2010 ו-2012 הפיקה את "פסטיבל בשביל המפעל", מרתון הופעות רחוב בהשתתפות אמנים רבים, בהם הילה רוח ולהקתה "כלבי רוח", "רומן אמפייר" ומיכל לוטן.
קריירה > עשייה נוספת

פינק קריינית וכותבת תוכן ותסריטים לעמותות מהמגזר השלישי והרביעי בהן הקרן החדשה לישראל, האגודה לזכויות האזרח בישראל ועמותת סיכוי.
דיסקוגרפיה

נילי פינק – 2011
Five‏ – 2016
הערות שוליים

↑  נויה כוכבי | תצלומים: מאיה לוין וטס שפלן / ג'יני, שחר אבן צור והתנועה הקיבוצית, באתר הארץ, 26 ביוני 2009
↑  דורון גל, ‏נילי פינק: "יש אצל האמנים עייפות והצטנפות לתוך עצמינו", באתר ‏מאקו‏, 12 ביולי 2010
↑  עידו שחם, הבא בתור הוא סוס: הכירו את הלייבל החדש של קוטנר ג'וניור, באתר הארץ, 3 באפריל 2015
↑  נדב מנוחין‏, קשוב מאוד 151: האלבום החדש של איה כורם הוא הדבר הכי מעניין ומקורי שתשמעו השנה, באתר וואלה, 20 בספטמבר 2016
↑  אמיר אשר, פלייליסט לקראת אינדינגב 2016 - רשם קול 135, באתר הארץ, 18 באוקטובר 2016
↑  טוניק קלוניק עם השיר "אהבה אמיתית" - בלקוני TV - Columbus Music Magazine, באתר Columbus Music Magazine, ‏4 בundefined 2018
↑   נילי פינק, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 49:40)
↑  טוניק קלוניק עם השיר "אהבה אמיתית" - בלקוני TV - Columbus Music Magazine, באתר Columbus Music Magazine, ‏4 בundefined 2018
↑  קיץ יפואי בפשפשים וביווני | IAS, באתר IAS, ‏4 ביוני 2021
↑   נילי פינק, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 2:13)
↑  אמיר אשר, פלייליסט לקראת אינדינגב 2016 - רשם קול 135, באתר הארץ, 18 באוקטובר 2016
↑  סער גמזו, בקסטייג': עדי אולמנסקי משוחחת עם נילי פינק, באתר nrg‏, 16 בדצמבר 2009
↑  בכורה: האזינו ל"חמישה" – האי.פי החדש של נילי פינק, באתר Time Out תל אביב, יולי 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007445540105171  VIAF: 70148631124530410535   WorldCat (עם VIAF): 70148631124530410535
עודד מודריק

| --- | --- |
מודריק, 2007
מודריק, 2007
 לידה:  15 באוקטובר 1945 (בן 79) כפר אתא, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים (1967)  אוניברסיטת תל אביב (1989)  האוניברסיטה העברית בירושלים (1977)  אוניברסיטת שיקגו (1990) 
 השתייכות:  מערכת בתי המשפט הישראלית
 תקופת כהונה:  1993–2015 (כ־22 שנים)
 תחומי מחקר:  משפט צבאי, דיני ראיות
 תפקידים בולטים:  סגן נשיא בבית המשפט המחוזי בתל אביב  שופט במחלקה הכלכלית בבית המשפט המחוזי בתל אביב  פרופסור באוניברסיטת אריאל תפקידים צבאיים בולטים: שופט בית הדין הצבאי לערעורים  נשיא בית דין צבאי מחוזי  סניגור צבאי ראשי  יועץ משפטי לאזור רמת הגולן  יועץ משפטי לאזור חבל עזה
 
עודד מוּדְריק (נולד ב-15 באוקטובר 1945) הוא משפטן ישראלי. כיהן בין השאר כסגן נשיא בית המשפט המחוזי בתל אביב-יפו.
בין תפקידיו הקודמים, שופט בבית הדין הצבאי לערעורים, היועץ המשפטי של משטרת ישראל, אב בתי הדין למשמעת של השב"כ והמוסד, ויו"ר ועדת המשמעת של החוקרים הפרטיים. השתחרר מצה"ל בדרגת אלוף-משנה, ובמהלך שירות המילואים הועלה לדרגת תת-אלוף. כיום הוא פרופסור בפקולטה למדעי החברה והרוח באוניברסיטת אריאל בשומרון.
ביוגרפיה

עודד מודריק נולד בכפר אתא בשנת 1945. הוא למד לתואר ראשון במשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים במסגרת העתודה האקדמית. גם את תוארו השני עשה בפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, ואת הדוקטורט – באוניברסיטת תל אביב. חיבור הדוקטור שלו עסק במהותה ותכליתה של השפיטה הצבאית, ונערך בהנחייתם של נשיא בית המשפט העליון, השופט מאיר שמגר, ופרופסור דוד ליבאי.
לאחר לימודיו במסגרת העתודה האקדמית, שירת במערכת המשפטית של צה"ל. תחילה עבד כתובע צבאי באזור שכם בשנים 1968–1969. לאחר מכן כיהן כסנגור צבאי. משנת 1972 כיהן כיועץ משפטי לאזור רמת הגולן. בשנת 1974 עבר לכהן כיועץ משפטי לאזור חבל עזה. בהמשך היה סנגור צבאי ראשי, נשיא בית דין צבאי מחוזי של פיקוד המרכז ושל חיל האוויר ושופט של בית הדין הצבאי לערעורים (עד דרגת אלוף-משנה). לקראת סוף שירותו הצבאי הושאל לתפקיד היועץ המשפטי למשטרת ישראל, בדרגת תת ניצב. בשנת 1989 קיבל תואר דוקטור למשפטים מאוניברסיטת תל אביב. השתחרר מצה"ל בשנת 1993, בדרגת אלוף-משנה.
למן שחרורו הוא משרת בשירות מילואים פעיל כשופט בית הדין הצבאי המיוחד, ובשנת 2013 הועלה לדרגת תת-אלוף. במהלך שירותו אירע שקיבל דרגת ייצוג זמנית של רב-אלוף, כדי שיוכל לשפוט את הרמטכ"ל, משה יעלון, בגין נסיעה רשלנית לאחור שגרמה נזק לרכב הצבאי שלו.
לאחר שחרורו מצה"ל, מונה לשופט לעניינים פליליים, מנהליים וכלכליים בבית המשפט המחוזי בתל אביב-יפו. משנת 2009 ועד לפרישתו בחודש אוקטובר 2015 שימש בתפקיד סגן נשיא ואחראי על המחלקה הפלילית בבית המשפט המחוזי תל אביב-יפו.
במקביל לעבודתו השיפוטית לימד קורסים, שיעורי משפט וסמינריונים באוניברסיטאות ומכללות שונות, בהן האוניברסיטה העברית, אוניברסיטת תל אביב, אוניברסיטת בר-אילן, אוניברסיטת אריאל, המרכז הבינתחומי הרצליה המכללה למנהל ומכללת שערי משפט.
לאחר פרישתו מן השפיטה הוזמן לכהן כפרופסור חבר באוניברסיטת אריאל בשומרון. הוא חוקר ומלמד תחומי משפט שונים ומשמש גם כחבר סנאט האוניברסיטה. נוסף לכך מכהן כיו"ר ועדת הערר לפי חוק רישום קבלנים, יו"ר הוועדה המייעצת לשר הביטחון בעניין הכרזה על ארגוני טרור, דיין בבית הדין למשמעת של משטרת ישראל ויועץ מיוחד למשרד עורכי הדין עמר רייטר ז'אן שוכטוביץ ושות' - AYR. בנובמבר 2018 הצטרף כיועץ לצוות ההגנה של ראש הממשלה בנימין נתניהו, אולם הוא הפסיק פעילות זאת לאחר מספר חודשים. בשנת 2019 מונה ליו"ר ועדת הביקורת החיצונית של הקרן הקיימת לישראל ובראשית 2020 ליו"ר ועדת הביקורת של עמותת מכון ז'בוטינסקי בישראל.
בפרק הזמן שלמן פרישתו מכס המשפט פרסם מאמרי דעה רבים בעיתונים נפוצים שעסקו בשאלות משפט שעלו על סדר היום המדיני - חברתי - פוליטי וחוקתי של מדינת ישראל. בין היתר, הביע תמיכה בפסקת התגברות.
מודריק נשוי. הוא אב לשלושה ילדים שגם הם משפטנים.