stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רוסאריו
הערות שוליים

↑  Rosario, Argentina Metro Area Population 1950-2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007535455105171  BnF: cb119620953 (data)  GND: 4494949-2  LCCN: n93075397  MusicBrainz: 10cd0042-0dc9-48cb-8364-90c20dc20838  NARA: 10037217  NKC: ge886974  SUDOC: 027619540  VIAF: 143217429   WorldCat (עם VIAF): 143217429
גיל

ערך זה עוסק בפרק הזמן מאז ההיווצרות. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
גיל (ברבים: גילים) הוא פרק הזמן שחלף מאז היווצרותו של דבר-מה. השימוש הנפוץ ביותר במונח הוא לציון משך חייו של יצור חי.
גיל האדם

חיי האדם מתחלקים רעיונית למספר חלקים, הנקבעים על פי גילו. השלב הראשון הוא הינקות, שמתייחס לולד בשנים הראשונות לחייו. לאחר מכן מגיע שלב הילדות שמתאר אדם בגילי 3 עד 12, ומגיע לפני שלב ההתבגרות, שמתאר את תקופת שנות העשרה של האדם, שבהן הנער מגלה ומעצב את אישיותו. בתום שלב ההתבגרות, האדם מגיע לשלב הבגרות ונחשב לאדם בוגר. התקופה הזו מאופיינת בהאטה בקצב ההתפתחות ובהתייצבות זהותו המגובשת של האדם. אדם יחשב לבוגר החל מתום גיל ההתבגרות, ועד לסוף חייו. לתקופות מסוימות המוכלות בתקופת הבגרות ניתן שם המייחד אותן, משום שהן מציגות מאפיינים ייחודיים לעומת שלב הבגרות עצמו. בסביבות גיל 50, האדם מגיע לגיל המעבר שמתאפיין בצורה שונה אצל גברים ואצל נשים. התקופה האחרונה במחזור חייו של האדם קרויה זקנה. לא תמיד קיים גיל מוגדר למעבר משלב חיים אחד למשנהו, וקיום של הגדרה כזו תלוי בתרבות וברמת החיים של האדם.
גיל האדם > חישוב גיל האדם

צורת חישוב גיל האדם הנפוצה בתרבות המערבית היא ספירת כמות הזמן שעברה מיום לידתו של האדם ועד לנקודת הזמן הנוכחית, כאשר השנה מעוגלת כלפי מטה. בתנ"ך ובדברי חז"ל בדרך כלל עגלו כלפי מעלה. עם זאת, בתרבויות שונות במזרח אסיה מצויה צורת חישוב נוספת, כאשר גילו של האדם בעת היוולדו הוא אחת (ולא אפס), ועם כל תחילת שנה חדשה בלוח השנה (בין אם זה הלוח הגריגוריאני או לוח מסורתי או מקומי) גילו של האדם עולה בשנה. צורת מנין זו יכולה להביא להפרש של עד 2 שנות ספירה מול צורת המנין הנפוצה במערב.
גיל האדם > הגיל בתרבות

יום הולדת של אדם הוא היום בשנה שבו התאריך זהה לתאריך הלידה שלו. ביום זה נמדד גילו בשנים שלמות. יום זה נחשב בדרך כלל ליום שמח ונחוג על ידי האדם בחברת משפחתו וחבריו. יש הנוהגים, בעיקר נשים, שלא לחשוף בפומבי את גילם.
בתרבויות שונות מציינים טקסי מעבר שונים את המעבר מתקופת חיים אחת לאחרת. ביהדות מסומלת הכניסה לעולם על ידי טקסים כגון ברית המילה, פדיון הבן, זבד הבת, ואת המעבר מילדות לבגרות מסמל טקס בר המצווה.
גיל האדם > הגיל בתרבות > הגיל ביהדות

התנא יהודה בן תימא נותן בפרקי אבות (ה', כ"א) תוכנית עבודה מפורטת לאדם בהתאם לגילו:
גיל האדם > הגיל בחקיקה

במרבית המדינות ישנן קבוצות גיל המוגדרות בחוק, ולכל אחת מהן יש זכויות או מגבלות שונות החלות על האדם השייך לקבוצת הגיל. בחוק הפלילי בישראל, למשל, קיימת הבחנה בין קטין - אדם שגילו קטן מ-18 שנה, לבין בגיר. אדם בגיר יכול להצביע בבחירות מגיל 18, ולהיבחר לכנסת מגיל 21 ואילך. גם קניית מוצרים מסוימים כמו אלכוהול וסיגריות אסורים בחוק על קטינים.
חוק גיל הפרישה הוא חוק שבמרכזו עומד גילו של האדם. החוק אוסר על אפליה מטעמי גיל, שנאסרה במפורש גם בחוק שוויון ההזדמנויות בעבודה. אפליה על בסיס גיל קרויה גילנות.
על פי חוק הפרשנות, חישוב הגיל לצורך החלת חוקי מדינת ישראל נעשה על פי הלוח הגרגוריאני. יוצאי דופן הם:
חוק שירות ביטחון [נוסח משולב], התשמ"ו-1986, שבו נקבע שחישוב הגיל יבוצע לפי הלוח העברי. מכיוון שגיל הגיוס לצה"ל הוא 18 שנים, נוצר קונפליקט בין קביעה זו לבין אמנות בינלאומיות שישראל חתמה עליהן, שבהן נקבע שהגיל המינימלי לגיוס חובה לכוחות לוחמים ולהשתתפות בפעילות לחימה הוא גיל 18 (לפי הלוח הגרגוריאני). כפתרון לבעיה תוקן חוק שירות ביטחון, כך שלא ניתן לגייס אדם שטרם מלאו לו 18 שנים לפי הלוח הגרגוריאני.
בחוק הבחירות לכנסת נקבע שזכות הבחירה לכנסת תינתן לאדם שיום הולדתו ה-18, לפי המוקדם מבין התאריך העברי או הלועזי, חל לא יאוחר מיום הבחירות.
תאריך הולדתו של אדם נרשם במרשם האוכלוסין. ישנן אנשים שמבקשים לתקן את הרישום, ובכך לשנות את גילם הרשמי. הכללים לעריכת שינוי כזה נקבעו בחוק קביעת גיל, תשכ"ד-1963.‏ זכויות בביטוח הלאומי הנובעות משינוי גיל חלות ממועד השינוי ולא למפרע.
גיל האדם > אריכות ימים

אריכות ימים היא מושג המתייחס לרף העליון של תוחלת החיים האנושית. קיים קושי רב באימות אורך החיים האנושי הארוך ביותר שהתקיים מעולם, הן בשל העדר רישום, תיעוד ומדידות זמן מוקפדות בעבר, והן בשל פערים שפתיים ותרבותיים. האדם המבוגר ביותר שגילו אומת היא הצרפתייה ז'אן לואיז קלמן שהלכה לעולמה בשנת 1997 בגיל 122 שנים ו-164 ימים. נכון ל-30 בינואר 2025, האישה החיה המבוגרת ביותר היא טומיקו איטואוקה, בת 116 שנים ו-251 ימים. בשל הקושי בקביעת אורך החיים המקסימלי, קיימים מיתוסים רבים על אריכות ימים.
לאורך השנים, האפשרות של הגעה לגיל מופלג ריתקה אנשים רבים. ארגונים רבים מוקדשים לחקר הסיבות להזדקנות, ולחיפוש דרכים להאטת הזדקנות או לעצירתה. חלקם אף רואים זאת כטרנס הומניזם וכמרדף אחר האלמוות (למשל, כת הראלים). לעומתם, ישנם ארגונים המתנגדים ל"אנטי אייג'ינג", בטענה שאינה טבעית או מוסרית. מחקרים דנים מצאו שיטה לקביעת תאריך לידה על פי תיארוך פחמן-14 של עדשת העין.
בשביל לאמת גיל של אדם באופן רשמי על ידי ארגון מוסמך כמו ספר השיאים של גינס או כמו קבוצת המחקר לגרונטולוגיה (אנ'), נדרש להשתמש בלפחות שלושה מקורות הניתנים לאימות, לפי הכללים המקובלים בחקר אריכות ימים. ספר השיאים של גינס החל את איסוף הנתונים בשנת 1955.
באנגלית, נפוץ הכינוי "Centenarian" (מהמילה Century - מאה), לאנשים שעברו את גיל 100. אנשים שעברו את גיל 110, נהוג לכנות "Supercentenarian".
גיל האדם > אריכות ימים > דת

בתנ"ך מוזכרים בני אדם רבים שהגיעו לגילים מופלגים. הזקן ביותר הוא מתושלח, אשר מסופר עליו שנפטר בגיל 969 שנים (ספר בראשית). בפרשנות המקרא המסורתית מבואר שתוחלת החיים הייתה בתחילת הבריאה ארוכה בהרבה מאשר בימינו, ומספר השנים המגיע במקרים רבים קרוב לאלף, אלא שבמהלך הדורות חלה ירידה מתמדת, בתוחלת החיים, עד שהגיע לממוצע של 70 עד 80 שנים, וכפי שמופיע בתהילים:
ימי שנותינו בהם שבעים שנה, ואם בגבורות שמונים שנה...
הוגים מתחום ביקורת המקרא טענו כי אריכות הימים הגבוהה במיוחד של הדמויות התנכ"יות היא תוצאה של טעויות בתרגום - בעת התרגום הוחלפו מחזורי הירח עם מחזורי השמש, וכי הגילים הממשיים המתוארים היו אמורים להיות הגיל הכתוב לחלק ל-12.4 (לפי מחזור ירחי של 29.5 ימים). לפי חישוב זה גילו של מתושלח הוא רק 78. עם זאת, מופיעות בתנ"ך גם דמויות כגון מהללאל וחנוך שילדו ילדים בגיל 65 "שנים", ולפי פירוש זה גילם היה למעשה חמש שנים ושלושה חודשים, בעת הולדת בנם. אפילו לפי גרסת תרגום השבעים שילדו בני 165 אזי היו בגיל 13 וכמה חודשים בלבד.
לפי טענה נוצרית, אורך חיי בני האנוש ירד בהדרגה - בתחילה חיו בני האדם חיי נצח, אולם בשל חטאיהם, קיצר אלוהים באופן הדרגתי את חייהם בארבעה שלבים: בשלב הראשון לפחות מאלף שנים, לאחר מכן מתחת ל-500 שנים, לאחר מכן מתחת ל-200 שנים ולבסוף מתחת ל-120 שנים. נהוג לראות בגיל 120 גבול עליון של תוחלת החיים האנושית ובפרט הדבר בא לידי ביטוי בברכה "עד מאה ועשרים". יש שרואים בפסוק הבא מקור להערכת הגיל המקסימלי כמאה ועשרים: "ויאמר ה' לא ידון רוחי באדם לעלם בשגם הוא בשר והיו ימיו מאה ועשרים שנה" (בראשית, ו', ג'). קשה להניח שזו אכן כוונת הפסוק, שכן רבים מגיבורי התנ"ך האריכו ימים מעבר לסף זה. כך למשל אהרן נפטר בגיל 123, שרה בגיל 127, ויצחק הגיע לגיל 180. סדר עולם מפרש כי הפסוק עוסק בזמן שקצב אלוהים לבני האדם בטרם הביא עליהם את המבול.
ההסבר המקובל הוא שהסיפורים הללו הם מיתוסים של אריכות ימים. קיימת נטייה להגזים בתיאורים של גילים מופלגים במיתולוגיה של תרבויות שונות. לדוגמה, לפי המסורת, חלק מהקיסרים הראשונים של יפן וסין שלטו יותר ממאה שנים. עם הקידמה, נבדקה אמיתות גיליהם של דמויות היסטוריות שונות לפי רישומים שונים, וגילם המקובל על החוקרים ירד למספר מציאותי יותר.
גיל האדם > האנשים המבוגרים בעולם

האדם המבוגר ביותר שגילו אומת הוא הצרפתייה ז'אן לואיז קלמן שהלכה לעולמה בשנת 1997 בגיל 122 שנים ו-164 ימים. הגבר המבוגר ביותר שגילו אומת היה ג'ירואמון קימורה, מיפן, שהלך לעולמו בגיל 116 שנים, ו-54 ימים.
נכון ל-30 בינואר 2025, האישה החיה המבוגרת ביותר היא מריה ברניאס מוררה, בת 117 שנים ו-332 ימים. הגבר החי המבוגר ביותר האחרון היה רוברט וייטון, מבריטניה, שחגג את יום הולדתו ה-112 ב-29 במרץ 2020, אך הוא מת זמן קצר לאחר מכן. התקן של הגבר החי המבוגר ביותר טרם אויש רשמית, אך לפי רישומים, הגבר המבוגר ביותר שחי היום הוא סטורנינו דה לה פונטה גרסיה מספרד.
בממוצע, מאה הנשים המבוגרות ביותר, חיו מספר שנים יותר ממאה הגברים המבוגרים ביותר. הסטטיסטיקה מראה שרק אחד ממאה אנשים המגיעים לגיל 100, יגיע גם לגיל 110. גילם של חמישים אנשים אומת בגיל 115, כאשר עשרים ושניים מתוכם הגיעו לגיל 116, ועשרה חצו את גיל 117. רק קלמן חצתה את גיל 120.
נכון לחודש אפריל 2020 היו עשרת האנשים המאומתים המבוגרים ביותר שחיו כולן נשים.
גיל האדם > האנשים המבוגרים בעולם > הנשים שגילן אומת כמבוגר ביותר מעולם

| דירוג | שם | תאריך לידה | תאריך פטירה | גיל | מדינה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | ז'אן לואיז קלמן | ‏21 בפברואר 1875 | 4 באוגוסט 1997 | 122 שנים, 164 ימים | צרפת |
| 2 | שרה נאוס | ‏24 בספטמבר 1880 | 30 בדצמבר 1999 | 119 שנים, 97 ימים | ארצות הברית |
| 3 | נאבי טאג'ימה | ‏8 באוגוסט 1900 | 21 באפריל 2018 | 117 שנים, 260 ימים | יפן |
גיל האדם > האנשים המבוגרים בעולם > הגברים שגילם אומת כמבוגר ביותר מעולם

| דירוג | שם | תאריך לידה | תאריך פטירה | גיל | מדינה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | ג'ירואמון קימורה | ‏19 באפריל 1897 | 12 ביוני 2013 | 116 שנים, 54 ימים | יפן |
| 2 | כריסטיאן מורטנסן | ‏16 באוגוסט 1882 | 25 באפריל 1998 | 115 שנים, 252 ימים | ארצות הברית |
| 3 | אמיליאנו מרקדו דל טורו | ‏21 באוגוסט 1891 | 24 בינואר 2007 | 115 שנים, 156 ימים | פורטו-ריקו |
גיל האדם > האנשים המבוגרים בעולם > האנשים החיים שגילם המאומת הוא המבוגר ביותר

נכון לאפריל 2020, 10 האנשים המאומתים המבוגרים ביותר החיים הן נשים.
| דירוג | שם | תאריך לידה | גיל | מדינה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | קנה טנקה | ‏2 בינואר 1903 | 122 שנים ו-28 ימים | יפן |
| 2 | לוסיל רנדון | ‏11 בפברואר 1904 | 120 שנים ו-353 ימים | צרפת |
| 3 | מריה קונובוביץ' | ‏27 במאי 1904 | 120 שנים ו-247 ימים | בלארוס |
גיל האדם > האנשים המבוגרים בעולם > האנשים המבוגרים ביותר בישראל

בישראל, הגבר המבוגר ביותר שגילו אומת הוא ישראל קרישטל. ישראל נולד בפולין ב-15 בספטמבר 1903 ונפטר ב-11 באוגוסט 2017, בגיל 113 ו-330 ימים. האישה המבוגרת ביותר שגילה אומת הייתה מריה פוגונווסקה שנולדה בפולין. מריה נולדה ב-30 באוקטובר 1897, ונפטרה ב-15 ביולי 2009 בגיל 111 ו-258 ימים. קיימים מספר מקרים של אנשים שטוענים שהגיעו לגיל 129, אך תאריך לידתם לא אומת, וביניהם אלי בן מוחמד אל אמרי מתוניסיה (2010-1880) וקוקו איסטמבולובה מרוסיה (2019-1889).
גילם של בעלי חיים

משך החיים של בעלי חיים שונים משתנה בהתאם למינו של בעל החיים. בעלי החיים בעלי משך החיים הקצר ביותר חיים ימים ספורים, למשל מינים מסוימים של חרקים, בעוד שמספר מיני בעלי חיים יכולים להגיע לגילים של מאות שנים. החולייתן בעל תוחלת החיים הארוכה ביותר הידועה למדע הוא כריש הישנונן הגרינלנדי שגילו מגיע גם ליותר מ-400 שנה.
צבים ידועים בתוחלת חיים ארוכה. קיימים מיני צבים שאורך החיים שלהם יותר ארוך משל כל יצור אחר כמעט בממלכת בעלי החיים, לעיתים אף מאות שנים. על פי מדור המדע של הניו יורק טיימס, איברי גופם אינם מזדקנים, בניגוד למרבית בעלי החיים האחרים. במרץ 2006 למשל, מת בגן החיות של קולקטה, הודו, צב ענק בן 250 שנה. מדענים טוענים, שישנם צבים, אשר בהיעדר מחלה או פציעה יכולים לחיות לנצח. מינים נוספים שמשך החיים שלהם הוא ארוך הם הלובסטרים והמדוזה בת האלמוות.
גילם של צמחים

מינים רבים של צמחים הם חד-שנתיים, כלומר הם מגיעים לגיל מקסימלי של שנה אחת, ולאחר מכן צומח פרט אחר במקומם. סוגים שונים של עצים, לעומת זאת, עשויים להגיע לגילים מופלגים; ידועים עצים שגילם מתוארך באלפי שנים. בין העצים הללו נמנים זנים מסוימים של עצי אורן, עצי סקויה, ועצי גינקו. הערכת גילם של עצים נעשית באמצעות ספירת הטבעות בתוך הגזע שלהם.
ראו גם

תוחלת חיים
תמותה
הזדקנות
יחידת זמן גאולוגית
משך חיים מרבי
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת ראש השנה, דף י', עמוד א'.
↑   רויטל חובל, שופטות אמיתיות לא מגלות את הגיל שלהן, באתר הארץ, 13 בנובמבר 2014
↑  הזכות לבחור לכנסת, באתר כל זכות
↑  חוק קביעת גיל, תשכ"ד-1963, באתר חילן
↑  עבל 516/05 רחל מולאיוף נגד המוסד לביטוח לאומי, ניתן ב-9 בינואר 2007;
עבל 9551-11-16 זאב לנצ'יצקי נגד המוסד לביטוח לאומי, ניתן ב-4 ביוני 2018
↑  "Oldest Living People Title Holders Since 1955". Guinness World Records. אורכב מ-המקור ב-2015-02-23. נבדק ב-2015-02-23.
↑   צח יוקד, הם בני מאה, אבל ההזדקנות שלהם נעצרה בגיל 60. קוראים להם סופר־אייג'רים, באתר הארץ, 4 במאי 2023
↑  פרק כ"ח, מובא ברש"י על הפסוק. מופיע כבר ב מגילה 4Q252 ממגילות מדבר יהודה.
↑  World's oldest man Bob Weighton dies, aged 112, ‏28 במאי 2020
↑  "GRG World Supercentenarian Rankings List". Gerontology Research Group. אורכב מ-המקור ב-2018-05-25. נבדק ב-2020-04-22.
↑  "TUNISIA OLDEST MAN 130 YEARS OLD - 다음뉴스". 6 בנובמבר 2015. אורכב מ-המקור ב-6 בנובמבר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  World's 'oldest' woman who 'didn't enjoy single day' in long life dies aged 129 Mirror, 1 February 2019
↑  ניו יורק טיימס, מדור המדע, 12 בדצמבר 2006
↑  Big Lobsters and Eternal Life
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529359805171  GND: 4034834-9  HDS: 015991  LCCN: sh85076820  NKC: ph487786 
ליתוגרפיה אמריקאית מסביבות 1849 המתארת את מעגל החיים של אשה
שלט המורה על הגבלת גיל בכניסה למועדון במתחם יד חרוצים בתל אביב. בהתאם לפסיקת בית המשפט העליון, הבחנה זו בין גברים לנשים מנוגדת לחוק איסור הפליה במוצרים, בשירותים ובכניסה למקומות בידור ולמקומות ציבוריים.
אן פאודר (8 באפריל 1807 – 10 ביולי 1917), כפי שצולמה ביום הולדתה ה-110
פלאח

ערך זה עוסק בעובד אדמה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
ציור של שלושה פלאחים משנת 1835
פלאח (בערבית: فلاح) הוא כינוי בערבית לעובד אדמה. פלאחים הם תושבי הכפרים והעוסקים בחקלאות במו ידיהם במדינות ערב, ובמיוחד, הכוונה כיום, לעוסקים בחקלאות במצרים ובסוריה. מקור המילה בשפה הערבית, ופירושה "חקלאי".
המונח "פלאחים" הפך נפוץ באזור המזרח התיכון במהלך התקופה העות'מאנית. במקור שימש המונח כדי להבחין בין אוכלוסיית הנוודים (הבדואים), שמוצאם בערב, לבין אוכלוסיית התושבים הכפריים המקומית שעסקה בחקלאות (הפלאחים). בנוסף לאוכלוסיית החקלאים במצרים המונח שימש גם לתיאור התושבים הכפריים המקומיים שעסקו בחקלאות באזור סוריה ובאזור הלבנט, כולל ארץ ישראל.
עם השנים החלו רבים להשתמש במונח בעיקר לתיאור עובדי אדמה אשר חוכרים את אדמותיהם, כלומר אינם מחזיקים בבעלות על הקרקעות אותן הם מעבדים.
העיבודים הנפוצים ביותר בקרב הפלאחים הם גידולי שעורה ודוחן. הפלאחים נוהגים לעבד את אדמותיהם בעיקר במקומות בהם ישנה קרקע פורייה ומספיק מים לצורכי השקיה.
רוב הפלאחים בארצות דוברות ערבית הם מוסלמים, אף על פי שקיימים גם פלאחים מעטים המשתייכים לדתות אחרות אשר סיגלו לעצמם אורח חיים זהה לזה של הפלאחים המוסלמים.
בארץ ישראל

חוקרים ומטיילים בארץ ישראל במאה ה-19 ובראשית המאה ה-20 הבחינו בין שלוש קבוצות שחיו אז בארץ: הבדואים, אותם ראו כ"ערבים האמיתיים", צאצאי הערבים שכבשו את ארץ ישראל במאה השביעית; "מדניה", בני האוכלוסייה המגוונת שחיה בערים; והפלאחים, עובדי האדמה היושבים בכפרים. היחסים בין הקבוצות היו מגוונים, ולעיתים כללו גם גילויי עוינות.
בארץ ישראל > השתמרות שמות מקומות

רבים משמות המקומות המקראים והתלמודיים הקדומים בארץ ישראל נשמרו בשפתם של הפלאחים יושבי הארץ. לאורך השנים, הצליחו חוקרים לזהות את מיקומיהם של יישובים קדומים ואתרים נוספים באמצעות שיחות עם הפלאחים. הדוגמאות לכך רבות וקיימות כמעט בכל חלקי הארץ; ביניהן ניתן למנות את ג'בע (היא גבע בנימין), מוח'מאס (היא מכמש), ענאתא (ענתות), א-ראם (הרמה), יאטא (יוטה), דורא (אדורים), סעיר (ציעור), חלחול, לובאן א-שרקיה (לבונה), ג'ש (גוש חלב), ועוד. יוחנן אהרוני כתב כי הסיבה להשתמרות השמות היא ברקע השמי המשותף של יושבי הארץ לאורך הדורות, ולאור העובדה ששמות רבים נטו לשקף אלמנטים חקלאיים. על פי עוזי ליבנר, השתמרות השמות היא "פונקציה של המשכיות יישובית באתר עצמו או באזור סביבו".
החוקר האנגלי קונדר ציין במאה ה-19 כי רבים מהמונחים הגאוגרפיים המצויים במקרא, כגון סלעים, נחלים, מעיינות, וכדומה, נשתמרו בשפתם היומיומית של הפלאחים. המשמעות המקורית של חלק מהשמות הללו אבדה לאורך השנים, ועם זאת, מילים רבות, שמקורן בשפה העברית או הארמית ואינן מצויות כלל בלשון הערבית או שאינן בשימוש כיום, נתגלגלו ללשון הפלאחים ומשמעותן המקורית מובנת וידועה. דוגמאות לכך ניתן למצוא ביישובים שלא נמצא זכרם במקרא אך ברור כי מקור שמם עברי כדוגמת "קטנה", "טירה" (בשרון, בבנימין, ועוד) ו"בירה"; השימוש החוזר במילה "כפר", וכן בשמותיהם של מונחים גאוגרפיים כדוגמת "נחל" (למשל בשם היישוב נחאלין), "בור", "ביצה" (שהפך ל'בוצה'), "גב" (ג'וב), ועוד.
החוקר הצרפתי קלרמון-גנו כתב כי נשות הפלאחים היו "עתיקות" יותר במנהגיהן, בלבושן ובשפתן מן הגברים, ולכן היה ניתן להפיק מהן מידע היסטורי רב יותר. הוא תיאר מקרה בו לאחר שאישה בשועפאט סיפרה לו את שמו הקדום של המקום, בעלה הכה אותה על כך "שחשפה אותו בפני אדם זר".
בארץ ישראל > דת עממית

מספר חוקרים בשלהי המאה ה-19 וראשית המאה ה-20 ציינו כי שעה הפלאחים הם באופן רשמי מוסלמים, בפועל הם מכירים מעט מאוד מהקוראן ומיסודות האסלאם, למעט פורמולות ידועות השגורות בפיהם. חוקרים אלו הבחינו בכך שישנם אזורים שבהם המסגדים מועטים מאוד, ובכפרים אחרים מסגדים נבנו רק בידי השלטון העות'מאני. אותם החוקרים כתבו כי כאשר הפלאח נשבע במוחמד או באללה, אין לקבל את שבועתו ברצינות, אבל אם הוא נשבע במקאם או הוולי, קברו של הקדוש המקומי, ניתן לסמוך על כך.
קלוד קונדר מהקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל הבחין בין דתם של הפלאחים לזו של הבדואים בארץ ישראל. לדבריו, כולם מחשיבים עצמם מוסלמים, אך בפועל הבדואים הם "פגאנים ועובדי ירח, כמו בימי מוחמד; המקומות הקדושים להם הם קברי אבותיהם, וההיסטוריה העתיקה של ארץ ישראל אינה חלק מדתו של הגזע שרק נכנס לארץ וכבשה אלף שנים אחרי ישו". מנגד, בדתם של הפלאחים ניכרים "יסודותיה של אמונה פוליתאיסטית שככל הנראה ראשיתה עוד בתקופה הקדם-ישראלית", ועל גביה צמחה דת הטרוגנית, כך ש"מסורת נוצרית, היסטוריה מוסלמית ופולחן זר מתערבבים לעיתים קרובות כך שלא ניתן להבחין ביניהן כלל, ואנו מוצאים את המוסלמי לכאורה סוגד באתרים המקודשים לזכרונות יהודיים, שומרוניים, נוצריים ולעיתים קרובות פגאניים. הוא נותן דוגמאות רבות, ובהן: "מקאם אולאד יעקוב אל-עשרה" ("מקום עשרת בני יעקב") בשכם, אתר "בנות יעקב" בגליל וקברים המוקדשים לבני יעקב השונים כדוגמת נבי רובין, ליד פלמחים, ונבי ימין, ליד כפר סבא. לצידם, הוא מציין אתרים עם קשר נוצרי כגון נבי יחיא בסבסטיה המוקדש ליוחנן המטביל ונבי מתא, לזכר מתי הקדוש, ליד בית אומר, וכן אתרים המציינים דמויות חשובות באסלאם או גיבורים מקומיים. קונדר הוסיף כי הפלאחים מכירים סיפורים רבים מכתבי הקודש, אך לעיתים קרובות ניתן להראות שהם תולדה של הוראה של נזירים ולעיתים קרובות מקורם הוא מודרני מפי תושבי המנזרים השכנים.
יצחק בן-צבי ציין בפרט כי הוא הבחין בכך שאבות האומה, ראשי השבטים והנביאים היהודיים עוד זכורים בקרב הפלאחים, שממשיכים להשתטח על קבריהם גם במקומות שהיהודים והנוצרים חדלו לפקוד. סביב אותם האתרים נקבעו חגים שאינם מקובלים באסלאם אלא רק בקרב הפלאחים בארץ ישראל. בפרט, הוא ציין כי בתקופתו הצטרפו להילולות של רשב"י ושל ר' מאיר בעל הנס פלאחים ובדואים שרקדו עם היהודים, ונשבעו בשם החכמים, ושכן בפקיעין מעריצים הדרוזים והמוסלמים יחד עם היהודים את "צדיקי היהודים" ר' אושעיא איש טיריא ור' יוסי דמן פקיעין. לטענתו, "לפנינו המשך הפולחן היהודי בקרב הפלאחים גם לאחר שנתאסלמו". מיכאל ארליך משער כי חלק מהאתרים הקדושים בגליל המוקדשים לדמויות מקראיות יהודיות מקורן באוכלוסייה היהודית שהתאסלמה ערב מסעי הצלב, אך שימרה את המסורות האלו גם לאחר שהמירה את דתה.
בלדנספרגר ציין כי ההקפדה על תפילה בכל אזור תלויה במידה רבה במדיניותו של הפחה או של השייח' באותו המחוז. באזור ירושלים, הפלאחים נוטים להקפיד פחות על תפילות ועל צומות, בעוד שבמרכזים עירוניים חשובים כגון שכם, חברון, עזה ויפו, התושבים מקפידים יותר על התפילה, והמואזין מזכירים להם מתי להתפלל. כדוגמה, הוא כותב כי בשנים 1870 עד 1874, רק בודדים מתושבי ארטאס נהגו להתפלל. אמנם, לאחר שהוכבד עליהם נטל המיסים, וכן גבר הפיקוח השלטוני בשל הישנות מקרי גניבה, חל שינוי בהרגלי התפילה בכפר כך שרבע מהם התפללו באופן קבוע. בלדנספרגר תיאר באריכות גם את החגים, צום הרמדאן, ומנהג המילה כפי שנערכו בקרב הפלאחים בשלהי המאה ה-19, וכן האמונה באל, במהדי, בנביאים, במלאכים ובגורל כפי שבאה לידי ביטוי באמונה הרווחת באותה העת.
בארץ ישראל > חקלאות

על-פי אמרה שהייתה שגורה בפיהם של פלאחים זקנים, "האדמה אוהבת את היהודי". היישוב היהודי המתחדש בארץ ישראל הביאו שיטות חקלאיות מודרניות שהוכחו כאפקטיביות ולאחר מכן הועתקו בידי הפלאחים יושבי הארץ.
בארץ ישראל > אוכל

אחד המאכלים המזוהה עם המטבח של הפלאחים בארץ ישראל הוא הקראס, מאפה מדופדף שעליו מופרדים בעלי אזוב (זעתר) טריים, בצל ושמן זית.
במצרים

נכון לשנת 2005, אוכלוסיית הפלאחים במצרים עמדה על קרוב ל-60 אחוזים מכלל האוכלוסייה המצרית. רוב הפלאחים במצרים ממשיכים עד היום לקיים אורח חיים צנוע בבקתות בוץ לאורך נהר הנילוס, בדומה לאורח החיים של אבותיהם הקדמונים. בתחילת המאה ה-20 היה אחוז הפלאחים באוכלוסייה המצרית גבוה באופן ניכר, לפני הנהירה הגדולה של חלקים גדולים מאוכלוסיית הפלאחים לעיירות ולערים במצרים.
ג'ון מקלורין

ג'ון לוונדס מקלורין (באנגלית: John Lowndes McLaurin‏; 9 במאי 1860 – 29 ביולי 1934) היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית וחבר הסנאט של ארצות הברית מקרוליינה הדרומית.
ביוגרפיה

מקלורין נולד ב-9 במאי 1860 ברד בלוף שבקרוליינה הדרומית, במחוז מרלבורו, ולמד בבתי ספר בבנטסוויל שבקרוליינה הדרומית ובאנגלווד שבניו ג'רזי, כמו גם באקדמיה הצבאית בית'ל (ליד וורנטון שבווירג'יניה) ובמכללת סווארת'מור (בפנסילווניה). כבוגר המכון הצבאי של קרוליינה, הוא למד משפטים באוניברסיטת וירג'יניה בשארלוטסוויל, התקבל ללשכת עורכי הדין ב-1883 והחל לעסוק במקצוע בבנטסוויל. הוא כיהן כחבר בבית הנבחרים של קרוליינה הדרומית בשנים 1890–1891 וכתובע הכללי של המדינה מ-1891 עד 1892. בתקופה שבה בנג'מין טילמן פנה בפניות דמגוגיות למעמד הפועלים הלבן, מקלורין הפך לאחד מהראשונים בקרוליינה הדרומית מהמעמד הגבוה שתמכו בו. בשנת 1892 הצמיד טילמן למקלורין את הכינוי "ג'ו עם ראש מתולתל קטן" שנדבק בו לשארית חייו.
מקלורין נפרד מטילמן ב-1894 והם הפכו לאויבים מרים. טילמן האשים אותו בקבלת שוחד מתעשיית הטקסטיל, מה שהוביל לקרב האגרוף המפורסם בין השניים במליאת הסנאט ב-22 בפברואר 1902. שני הגברים ננזפו על התקרית.
מקלורין נבחר בשנת 1892 מטעם המפלגה הדמוקרטית לקונגרס ה-52 כדי למלא את המקום שהתפנה בשל מותו של אלי ט. סטקהאוס; הוא נבחר מחדש לקונגרסים ה-53, ה-54 וה-55 וכיהן מ-5 בדצמבר 1892 עד התפטרותו ב-31 במאי 1897. הוא מונה ולאחר מכן נבחר כדמוקרט לסנאט האמריקני כדי למלא את המושב שהתפנה בשל מותו של ג'וזף ה. ארל וכיהן מ-1 ביוני 1897 עד 3 במרץ 1903; הוא לא הועמד לבחירה מחדש. בקונגרס הוא התמחה בעניינים פיסקאליים.
מקלאורין עסק בעריכת דין בעיר ניו יורק. מאוחר יותר הוא חזר לעסוק בחקלאות בבנטסוויל ונבחר לסנאט של קרוליינה הדרומית, שבו כיהן בשנים 1914–1915. הוא הקים את מערכת מחסני המדינה לאחסון ומימון כותנה, ושימש כממונה על מחסני המדינה מ-1915 ועד להתפטרותו ב-1917. הוא מת באחוזתו ליד בנטסוויל, קרוליינה הדרומית ב-29 ביולי 1934 ונקבר בבית הקברות מק'קול. ביתו, בית רוברטסון-אסטרלינג-מקלורין, נרשם במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים בשנת 1984.
דיוקן של גברת בלבן

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  טיציאן
 תאריך יצירה:  1561? 
 טכניקה וחומרים:  קנבס, צבע שמן 
 ממדים בס"מ
 רוחב:  86 ס״מ 
 גובה:  102 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  האסכולה הוונציאנית 
 מספר יצירה:  Gal.-Nr. 170 (אוספי האמנות המדינתיים של דרזדן) 
 מיקום:  מוזיאון הציירים הגדולים דרזדן
 
דיוקן של גברת בלבן הוא ציור מעשה ידי טיציאן, משנת 1561, של אישה לא ידועה לבושה בלבן. הוא מוצג כעת במוזיאון הציירים הגדולים, בדרזדן.
זהות המצוירת

השערות לגבי זהות האישה נעו בין כלה צעירה לזונה או קרובת משפחה של האמן. ניתוח מפורט של תכשיטיה, לבושה ותסרוקתה עשוי לספק עוד רמזים, כמו גם המניפה שהיא נושאת. זמן רב הונח כי טיציאן צייר את בתו לוויניה בשמלת כלולות. עם זאת, היא נישאה שש שנים לפני יצירת הציור, ובתו הרביעית אמיליה נישאה שבע שנים מאוחר יותר. טיציאן כנראה יצר דימוי אידיאלי של יופי נשי והשתמש במודל שהופיע גם בציורים אחרים. הציור הועתק על ידי פטר פאול רובנס, וציור דומה נמצא גם באוסף בדרזדן.
תערוכות

הציור הושאל למוזיאון קולומבוס לאמנות ב-2018, ולמוזיאון נורטון סימון ב-2019.
עותקים

עותק מעשה ידי רובנס, 1614
מיניאטורה מעשה ידי טיציאן
עותק של טיציאן שאבד, 1650
תחריט של טיציאן שאבד, 1660
דיוקנאות קשורים

דיוקן של גברת, 1555
דיוקנה של הורם סולטאן, 1550
דיוקן לוויניה, 1545
דיוקן לוויניה, 1560–1565
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  Bildindex: 00021806
משה ליכטנשטיין

| --- | --- |

הרב משה ליכטנשטיין
 לידה:  7 ביולי 1961 (בן 63) כ"ג בתמוז תשכ"א
 מדינה:  ישראל 
 מקום פעילות:  ראש ישיבת הר עציון
 השתייכות:  דתי-לאומי
 רבותיו:  הרב יוסף דב סולובייצ'יק, הרב אהרן ליכטנשטיין
 חיבוריו:  "ציר וצאן" (תשס"ב); "נתיבי נבואה – מבט אל ההפטרות" (תשע"ה)
 אב:  אהרן ליכטנשטיין 
 אם:  טובה ליכטנשטיין 
 
 תפקידים נוספים:  ראש כולל תורה מציון בעבר
 
הרב משה ליכטנשטיין לומד
הרב משה ליכטנשטיין מעביר שיעור כללי
הרב משה ליכטנשטיין (נולד בכ"ג בתמוז תשכ"א, 7 ביולי 1961) הוא מראשי ישיבת הר עציון.
ביוגרפיה

הרב משה ליכטנשטיין הוא בנם של הרב אהרן ליכטנשטיין וד"ר טובה ליכטנשטיין, בתו של הרב יוסף דב סולובייצ'יק. למד בישיבה התיכונית נתיב מאיר, וב-1978 הצטרף כתלמיד לישיבת הר עציון, שירת בצבא בחיל השריון, חזר ללימודים בישיבה ובשנת 1992 התחיל לשמש בה כר"מ.
הרב ליכטנשטיין שימש ראש כולל תורה מציון בקליבלנד. כמו כן למד באוניברסיטה העברית בירושלים ובישיבה יוניברסיטי בניו יורק בשהותו עם סבו הרב סולובייצ'יק. בסוף שנת תשס"ח (2008), בשיחת הפרישה של הרב יהודה עמיטל מראשות ישיבת הר עציון, הוכרז הרב ליכטנשטיין רשמית כאחד מראשי הישיבה, לצד אביו, הרב ברוך גיגי והרב יעקב מדן.
פרסומים

בשנת תשס"ב (2002) יצא לאור ספרו הראשון "ציר וצאן" בהוצאת ישיבת הר עציון. תרגום לאנגלית יצא לאור בשנת 2008. ספרו השני, "נתיבי נבואה – מבט אל ההפטרות", יצא לאור בשנת תשע"ה (2015).