stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זחל (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |
 סוגה:  אנימציה, סלפסטיק
 ארץ מקור:  קוריאה הדרומית 
 שפות:  קוריאנית, מנדרינית, טאגאלוג, אנגלית, ערבית 
 מספר עונות:  4 
 מספר פרקים:  275 
 הפקה
 חברת הפקה:  TUBA Entertainment 
 הפצה:  נטפליקס 
 שידור
 תקופת שידור מקורית:  26 במרץ 2011 – הווה 
 קישורים חיצוניים
 www.larva.re.kr
 דף התוכנית ב-IMDb
 
Larva (ידועה גם בשם Larvae) היא סדרת טלוויזיה מונפשת ממוחשבת תוצרת TUBA Entertainment בסיאול, דרום קוריאה. סדרה זו מציגה שני זחלים כדמויות הראשיות שלה. העונה הראשונה הוקרנה בבכורה ב-KBS 1TV (אנ'), העונה השנייה עלתה לראשונה ב-KBS 2TV (אנ'), העונה השלישית הוקרנה בבכורה ב-JEI TV (אנ'), והעונה הרביעית הוקרנה בבכורה בנטפליקס, ובעולם ברשת GMA (אנ') ו-GMA Pinoy TV (אנ') בפיליפינים.
הפקה

התוכנית הופקה על ידי TUBA Entertainment בשנת 2011. המפיקים כיוונו ליצור סדרה שיכולה לפנות לקהל במגוון גילאים. היא הופיעה בערוץ הלאומי הקוריאני, KBS, ובטלוויזיה בכבלים, עם פרקים קצרים של 90 שניות. הסדרה הפכה במהרה לפופולרית, ונכון לספטמבר 2015 נמכרה ליותר מ-40 מדינות, כולל Canal Plus בצרפת. קיימים חוזים להקרנה בטאיוואן, גרמניה, טורקיה וצ'ילה. היוצרים הרוויחו תמלוגים של מיליון דולר בשלושת החודשים הראשונים להשקת סדרה, כולל צעצועים ומוצרים נלווים.
סדר הפרקים

| עונה | פרקים | שודרה במקור> תחילת שידור | שודרה במקור> סיום שידור |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | 26 | 26 במרץ 2011 | 24 בספטמבר 2011 |
| 2 | 26-27 | 5 בינואר 2012 | 3 באוגוסט 2012 |
| 3 | 104 | 5 בינואר 2015 | 27 בספטמבר 2015 |
| 4 | 26 | 10 ביולי 2018 | 3 בינואר 2019 |
| אי הזחלים הסרט | אי הזחלים הסרט | 23 ביולי 2020 | 23 ביולי 2020 |
| תליון הזחלים | תליון הזחלים | 25 במאי 2022 | 25 במאי 2022 |
הערות שוליים

↑  'Larva' embraces all ages, koreatimes, ‏2013-03-07 (באנגלית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
זכרונות ארץ ישראל (תוכנית רדיו)

זכרונות ארץ ישראל היא תוכנית רדיו שיזם זאב ענר, ושודרה ב"קול ישראל החל משנת 1965, במשך 17 שנים.
בשנת 1965 יזם זאב ענר פורמט חדש ברדיו: סיפור מוקלט בן שבע דקות המשודר לקראת מהדורת החדשות. הרעיון של ענר היה להקליט סיפורים מפי זקני היישוב על קורות הארץ ולקרוע חלון אל עולמם של אנשי היישוב הישן, שרידי "השומר" ומתיישבי הגליל, בני מושבות יהודה והשומרון, ותיקי העלייה השנייה והשלישית, לוחמי הפלמ"ח והמחתרות.
ענר תר אחרי אמני הסיפור שבעל פה והקליט מפיהם כשבע מאות סיפורים ששודרו, בהפקתה של רחל הרמתי, במשך 17 שנים אחת לשבוע בפינתו "זיכרונות ארץ ישראל ". כ-500 מהסיפורים האלה נשמרו לדורות בסרטייה של "קול ישראל" והם מהווים מסמך היסטורי. אחת לחודש שודר במשך חצי שעה לקט של הפינות, כשביניהן חוצץ קטע חליל מבוצע על ידי החלילן אורי שוהם, אימפרוביזציה של גיל אלדמע על הנעימה "יפים הלילות בכנען".
בין המספרים (בסדר הא"ב): חיים אדלר מסג'רה; צבי אמיתי, גננו של הברון רוטשילד ביסוד המעלה; עזריה אלון מבית השיטה; יעקב הורנשטיין, בן למייסדי זכרון יעקב, שהיה מוכתר המושבה (נקרא יעקב אל מוכתאר); רסמי ביאדסי מבאקה אל-גרבייה; מאיר בץ-רבינוביץ חבר בפלמ"ח ומראשוני המתיישבים בבאר שבע; ששון בר-צבי, ממייסדי רביבים; הארכאולוג שמריה גוטמן חבר נען, מראשי תנועת "הנוער העובד" ומחושפי מצדה; דוד גולדמן, בן למייסדי כפר תבור; משה נסים דסה, דור תשיעי בירושלים; השומר אברהם דרווין, מראשוני כפר סבא; זהבה דרווין לבית וינברג, בת לראשוני כפר סבא; שושנה הלוי לבית דיאמנט, דור רביעי בא"י; מאיר הירשפלד, איכר בראשון לציון; השומר מרדכי יגאל; בן ציון כדורי, בן נוה צדק ולימים מזכיר העיר תל אביב; יעקב כהן בן כפר תבור, ונציגו של הברון רוטשילד באדמותיו בחורן; אליהו נאוי, מזכיר "ארגון השומרים העברים" ולימים ראש עיריית באר שבע ושופט; מרדכי ניישטאט, ממייסדי עין גב; שלמה ערב, בן סג'רה, שמחה פומרוק לבית שלוש, נכדתו של אהרן שלוש מנוה צדק; שמואל קפלן, בן השכונה נחלת שבעה בירושלים; המשורר העיוור יעקב רימון; שמואל שולמן, בן למייסדי יבנאל.
סיפורים מהקלאסיקה שזכו להצלחה ושודרו פעמים רבות:
סיפורו של אליהו נאוי "מעשה בעז שנגנבה בבאר יעקב ונמצאה בביר עסלוג';
סיפורו של השומר אברהם דרוין על מעשה בנעליים שנגנבו בפרדס;
סיפורה של זהבה דרוין על נס שהתרחש בכפר סבא בערב שבת. בשנים 1904-1906 משפחת ויינברג דב ורוחמה חיה בבדידות מזהרת בכפר סבא בסופי השבוע עת כל המתיישבים היו שבים לביתם בפתח תקווה.
40 מהסיפורים ראו אור בשנת 1978 בספר "על הגורן בליל לבנה" בהוצאת "עם עובד", שאויר בידי אבנר כץ והיה רב-מכר.
הפינה הונצחה במערכון באחת מתוכניות "הגשש החיוור".
וילה טורלוניה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  וילה 
 כתובת:  Via Nomentana, 36 
 מיקום:  רומא 
 מדינה:  איטליה 
 מידות
 שטח:  13 הקטאר 
 קואורדינטות:  41°54′57″N 12°30′41″E﻿ / ﻿41.91574477723°N 12.511283950244°E﻿ / 41.91574477723; 12.511283950244
 אתר רשמי
  (למפת רומא מוגדלת) וילה טורלוניה(למפת רומא רגילה) וילה טורלוניה
 
הביתן המלכותי, הראשי (il Casino Nobile)
וילה טוֹרלוֹנְיָה (באיטלקית: Villa Torlonia) היא גן ציבורי של עיריית רומא, השוכן ברחוב נומֵנטָנַה (Nomentana) וכולל שלושה מבנים המשמשים למוזיאונים. מוזיאון רביעי הצפוי להיפתח במקום בשנת 2013 הוא מוזיאון השואה (Museo della Shoah). יפעל בו גם המרכז לדוקומנטציה של השואה שיוקם בשיתוף פעולה עם הקרן להנצחת השואה של סטיבן ספילברג, וכן יוקם במקום אתר לזכר יהודי רומא שנספו בשואה.
הווילה, אחת מהחדישות ברומא, היא בעלת תכנון נאו קלאסי מיוחד ונוף הגן הסובב אותה נושא אופי אנגלי. בתחום הווילה ישנן יצירות אמנות המפוזרות ברחבי הגן. אזור הווילה מוכר גם בשל הקטקומבות היהודיות, שנמצאו בו בשנת 1919. הווילה הוקמה על ידי הבנקאי ג'ובאני טורלוניה (Giovanni Torlonia) אשר הנציח במבנה אלמנטים נאו-קלאסיים. פרסומה של הווילה בא בשל היותה מקום מושבו של שליט איטליה בניטו מוסוליני בשנים 1925-1943. מאז 1978 הווילה היא רכושה של עיריית רומא ואתריה פתוחים לקהל הרחב.
תולדות הווילה

מֵקִים הווילה ג'ובאני טורלוניה קיבל את התואר מרקיז בשנת 1797. במטרה לבסס את המעמד החדש שלו הוא קנה וילה ברחוב נומֵנטָנַה. על האדריכל ג'וזפה ולדייה (Valadier) הוטל התפקיד לבנות את הווילה, שתהיה ברמה של שאר הווילות המכובדות ברומא, כמו למשל וילה בורגזה. בין השנים 1802–1806 הוא המיר את המבנה שנרכש לארמון אלגנטי לפי עקרונות האדריכלות הנאו-קלאסית, המבקשת לשחזר את הבניה ביוון וברומא העתיקה (ראה המבנה המרכזי למעלה ומבנה התיאטרון בגלריה למטה). האדריכל גם תכנן את הגן ועיצב בו שדרות עצים ישרות וסימטריות, כאשר במרכז הגן נמצא הארמון. בשנת 1832 האדריכל והצייר ג'ובאן-בטיסטה קארטי (Giovan Battista Caretti) העשיר והרחיב את אוספי המבנים, הפסלים ויצירות אמנות אחרות בתחום הווילה. כך בנה שרידים עתיקים "מדומים". הוא בנה גם אמפיתיאטרון (Anfiteatro), בית קפה וכנסייה קטנה שאינם היום בגן.
בשנת 1925 שליט איטליה בניטו מוסוליני שכר את המבנה בשכר דירה סמלי של לירה איטלקית אחת לשנה. בזמן ביצוע השיפוצים באתר, לאחר סיום מלחמת העולם השנייה' התגלו במרתף הווילה שני מקלטים תת-קרקעיים, להגנה מפני הפצצה אווירית. המקלטים נבנו על ידי מוסוליני והנסיך טורלוניה בקטקומבות היהודיות שנמצאו במקום. החל משנת 1943, עם הדחתו של מוסליני מראשות הממשלה, הייתה הווילה נטושה עד שנרכשה בשנת 1978 על ידי עירית רומא והועמדה לרשות הציבור.
שלושה עשר המבנים

הווילה מאופיינית בכך שמצויים בה שלושה עשר מבנים: עם מסתורין, דמיוניים ודמויות מעולם אחר, בהיקף שלא מקובל בארמון רומאי. לכל מבנה יש אופי משלו:
הבית הרנסאנסי - (Casa Rinascimentale), מבנה לאורחים.
ביתן הינשופים - (Il Casino delle Civette) - שנקרא קודם לכן הבית השווייצרי.
"ביתן הנסיכים" - מהמאה ה-16
"סרה מורסקה" - (Serra Moresca) הבית הירוק בסגנון נאו-מורי.
התיאטרון.
האגם.
שדה התחרויות - Campo da tornei.
מקדש סאטורנוס (Tempio di Saturno)
בימה ומזרקה (la Tribuna con Fontana)
חורבות עתיקות מדומות.
מערה סודית.
הובאו לווילה שני אובליסקים גדולים מאבן גרניט אדומה, דמויי אובליסקים ממצרים, אך למעשה הובאו מצפון איטליה לזכר הוריו של מייסד הווילה.
בשנת 1842 הובאו לווילה עמודי-כבוד, פסלים אחדים ובמה לחגיגות.
לכן, כאשר הארמון נפתח לציבור, הוא זכה לתגובות נלהבות מהציבור.
שלושת המבנים המרכזיים של הארמון הם:
שלושה עשר המבנים > הביתן הראשי

בו מצוי אולם רחב ידיים, הקרוי בשם רחבת הריקודים. האולם מואר מחלונות גדולים מכל צדדיו. הפאר שבו בה לידי ביטוי בציורים הגדולים על קירותיו ועל הפסלים המצויים בו בכל מקום בו עובר המבקר. הביתן הוא הביתן המלכותי.
היום נערכות בו תערוכות אומנות מתחלפות.
שלושה עשר המבנים > ביתן הנסיכים

הביתן היה במקורו בית הכפרי. בו נבנה היקב של ראש המנזר (Vigna Abati). בשנים 1835-1840 המבנה שופץ בסגנון המאה ה-19. המבנה חובר ל"ביתן הראשי" במסדרון תת-קרקעי ושימש לבעל הווילה לקבלת פני המבקרים.
בכניסה הנוכחית למבנה נראה תבליט המתאר את ניצחון אלכסנדר מוקדון על בבל. באולמות הפנימיים של הביתן יש שלושה ציורים גדולים: מבט על יוון העתיקה, על רומא העתיקה ומפרץ נאפולי.
שלושה עשר המבנים > ביתן הינשופים

הביתן (ראה בגלריה למטה) נבנה בסגנון נאו-מורי אשר זכה לתחיה ואומץ על ידי האדריכלים בארצות הברית ובאירופה בעידן אדריכלות רומנסקית אשר ראה באימוץ אומנות מזרחית מגמה רצויה, במקביל להחיות את סגנון הבנייה הרומי. מאז מחצית המאה ה-19, הקישוטים המזרחים החליפו את הקישוטים הקלסיים והגותיים. מוטיבים רבים הגיעו מקונסטניפוליס  האימפריה העות'מאנית ומאנדלוסיה (חצי האי האיברי).
הקטקומבות היהודיות

הקטקומבות בוילה טורלוניה הן מערכת קבורה אחת מתוך חמש מערכות קבורה תת-קרקעיות יהודיות המוכרות ברומא העתיקה. המיקום של שתיים מהן ידוע בימנו. בשנים האחרונות הקטקומבות בוילה טורלוניה נחקרו על ידי הארכאולוג יובל ברוך .  פרויקט שימורם של כל הקברים והפרסקאות בוצע על ידי המשמר האומנותי אמיר ג'נאח והארגון החרדי אתרא קדישא בניהולו של הרב חיזקיה קלמנוביץ' הפועל בחו"ל. במהלך פרויקט השימור בוצע על ידי יובל ברוך תיעוד איסוף וארגון מחדש של כל מערכות הסמלים היהודיים ושל כתובות הקבורה לקטלוג שלם, ביניהם גם עושר יוצא דופן של עיטורי מנורות וארבעת המינים.
גלריית תמונות

הביתן ה"סיווטה" (il Casino delle Civette)
הגן
התיאטרון בווילה
הערות שוליים

↑  כמו בתי הכנסת הגדולים באיטליה, לדוגמה של פירנצה
↑  Yuval Baruch, Alexander Wiegmann, The Menorah in Jerusalem and in the Catacombas of Villa Trolonia, Rome, Baruch, Wiegmann, Reich_NSAJR_12_2018.pdf (Heb. version)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007574968605171  GND: 4496208-3  LCCN: sh2011005374  VIAF: 93145857808423020993   WorldCat (עם VIAF): 93145857808423020993
זלוטשוב

רחוב סובייסקי בשנת 1916
זלוטשוב (כתיב נפוץ: זלוצ'וב; באוקראינית: Золочів; בפולנית: Złoczów; ביידיש: זלאָטשאָוו) היא עיר הממוקמת במחוז לבוב במערב אוקראינה.
היסטוריה

היישוב מוזכר לראשונה בשנת 1180 בשם ראדז'יצ'ה (Radzicze).
לקראת סוף המאה ה-13 הוקם במקום מבצר מעץ שנשרף פעמיים במאות ה-14 וה-15 במהלך פלישות הטטרים של קרים.
בשנים 1569–1340 היה היישוב חלק מממלכת פולין.
בשנת 1442 מוזכר היישוב לראשונה בשמו הנוכחי, כחלק מנכסיו של יאן מסיינו.
המלך הפולני זיגמונד הראשון העניק לזלוטשוב את זכויות מגדבורג והיא הפכה בכך לעיר ב-15 בספטמבר 1523.
במאה ה-16 התיישבו ארמנים בעיר ובסביבתה ואלה תרמו להתפתחות המסחר בה.
בשנים 1569–1772 הייתה העיר חלק מהאיחוד הפולני-ליטאי.
בשנים 1634–1636 ביצר האציל יקוב סובייסקי, אביו של המלך יאן סובייסקי, את העיר ובנה טירה חדשה במקום הישנה.
ב-1772, אחרי חלוקת פולין הראשונה היא סופחה כחלק מגליציה לאימפריה האוסטרו-הונגרית.
בשנת 1797 כילתה שרפה את העיר. בשנת 1801 רכשה משפחת קומרניצ'י את העיר, שיקמה את הטירה והפכה אותה למעון המשפחה. בעקבות ירידת משפחת קומרניצ'י מנכסיה רכשו השלטונות האוסטרים בשנת 1872 את הטירה ממשפחת קומרניצ'י והפכו אותה למשכן בית המשפט ולבית סוהר.
במחצית השנייה של המאה ה-19 הגיעה העיר לשגשוג כלכלי.
בשנת 1903 השתוללה שרפה בעיר שגרמה לנזק רב.
בסוף 1918, אחרי מלחמת העולם הראשונה השתייכה העיר לזמן קצר לרפובליקה העממית של מערב אוקראינה עד שנכבשה בידי הפולנים במהלך מלחמת פולין-אוקראינה. ב-17 באוגוסט 1920, במהלך המלחמה הפולנית-סובייטית, נכבשה בידי הכוחות הבולשביקים והשתייכה לרפובליקת גליציה הסובייטית. לאחר מספר שבועות היא נכבשה בידי הצבא הפולני והשתייכה החל מ-1 בספטמבר 1921 למחוז טרנופול. לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה גרו בעיר למעלה מ-7,000 יהודים.
בעקבות הסכם ריבנטרופ–מולוטוב נכבשה העיר בידי הצבא האדום בספטמבר 1939 וסופחה לברית המועצות.
כמה מאות פליטים יהודים הגיעו לעיר ממערב פולין, שנכבשה בידי הנאצים.
ביוני 1940 הגלו השלטונות הסובייטים חלק מן הפליטים לפנים ברית המועצות.
בעקבות מבצע ברברוסה, בו פלשו הנאצים לברית המועצות, נכבשה העיר על ידי הוורמאכט ב-2 ביולי 1941.
יומיים לאחר מכן פתחו לאומנים אוקראינים בפוגרום נגד היהודים. במהלך שלושה ימים רצחו הפורעים כ-3,000 יהודים.
באמצע יולי 1941 הוקם בעיר בהוראת הגרמנים יודנראט בראשות זיגמונט מייבלום, שהיה מראשי הקהילה ושימש בתפקיד סגן ראש העיר.
בתחילת אוגוסט צורפה גליציה כמחוז נוסף בגנרלגוברנמן והעיר הפכה לבירת נפת זלוטשוב.
בסתיו אותה שנה החלו הגרמנים בחטיפת כמה מאות יהודים למחנות עבודה שהוקמו בסביבה.
באביב 1942 ניסה היודנראט למצוא מקומות עבודה ליהודים במקומות שונים כדי למנוע את המשך החטיפות.
באמצע אוגוסט דרשו השלטונות מן היודנראט רשימה של 3,000 יהודים לשילוח ל"מזרח". הרשימה לא הוכנה בגלל התנגדות רוב חברי היודנראט.
ב-28 באוגוסט 1942 החלו הגרמנים באקציה שארכה יומיים ובמהלכה נשלחו כ-2,700 יהודים ברכבות משא למחנה ההשמדה בלז'ץ.
ב-2 בנובמבר 1942 נערכה האקציה השנייה, כאשר בלילה לפני כן הובאו לעיר יהודים מיישובים סמוכים. באקציה זו נשלחו ברכבות כ-2,500 יהודים שוב לבלז'ץ.
ב-1 בדצמבר 1942 הוקם בשטח מצומצם בעיר גטו. לגטו הוכנסו שרידי הקהילה בעיר ויהודים מן היישובים הסמוכים אולסקו (Olesko), ססוב (Sasow) וביאלי קמין (Bialy Kamien).
הגטו חוסל ב-2 באפריל 1943 באקציה שבה ריכזו הגרמנים בעזרת השומרים האוקראינים את יושבי הגטו בכיכר
השוק. משם הובלו היהודים לבורות בקרבת הכפר יילחוביצה (Jelechowice), כארבעה קילומטרים מזרחית לזלוטשוב ושם נרצחו ביריה.
לאחר כיבוש העיר בידי הצבא האדום ביולי 1944 סופחה העיר ב-1945 כחלק מהרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית לברית המועצות.
משנת 1991 היא חלק מאוקראינה העצמאית.
אישים מפורסמים מזלוטשוב

משה לייב הלפרן, משורר יידיש.
נפתלי הרץ אימבר, מחבר התקווה.
רבי יחיאל מיכל מזלוטשוב מתלמידי הבעל שם טוב והמגיד ממזריטש.
רבי ישכר בער מזלוטשוב - מתלמידי המגיד ממזריטש, רבי יחיאל מיכל מזלוטשוב ורבי לוי יצחק מברדיצ'ב, מחבר הספרים "בת עיני" ו"מבשר צדק".
רבי אברהם חיים מזלוטשוב - חתנו של רבי ישכר בער. מתלמידי המגיד ממזריטש, רבי יחיאל מיכל מזלוטשוב ורבי שמעלקא מניקלשבורג, מחבר הספר "אורח לחיים".
יעקב כ"ץ - נולד בעיר, הצטרף לצעירי אגודת ישראל ונבחר למוסדות ”צעירי אגודת ישראל” ואגודת ישראל בגליציה. עלה לארץ ישראל ב-1934
אברהם שליט, היסטוריון.
קלרה יונג, שחקנית בתיאטרון יידיש
ויג'י, צלם עיתונות
השחקן שמוליק סגל[דרוש מקור]
הרב חיים משה זילברשיץ, סבו של השחקן שמואל סגל
לקריאה נוספת

ספר קהילת זלוצ’וב, בעריכת ברוך קרוא, הוצאת עידית - ארגון עולי זלוצ’וב, תל אביב, תשכ"ז, 1967
שלמה וולקוביץ, התופת והגורל - סיפורו של ניצול מגיא ההריגה בזלוצ'וב, הוצאת יד ושם, 2007
זחלה

| --- | --- |

 מדינה:  לבנון לבנון
 מחוז:  אל-בקאע
 נפה:  זחלה
 ראש העיר:  אעסד זעי'ב
 שטח:  19.80 קמ"ר
 גובה:  1,010 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  78,145 (2021)
  ‑ במטרופולין:  200,000
 קואורדינטות:  33°50′42″N 35°54′00″E﻿ / ﻿33.845°N 35.9°E﻿ / 33.845; 35.9
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת לבנון מוגדלת) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןזחלה(למפת לבנון רגילה) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןזחלה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
זחלה (בערבית: زحلة; בסורית: ܙܗܠܥ) היא בירת מחוז אל-בקאע והעיר התשיעית בגודלה בלבנון על פי גודל האוכלוסייה. היא נמצאת 52 קילומטר מזרחית לביירות. ראש העיר הוא אסעד זוע'ייב. אוכלוסיית העיר גופא היא 78,145 איש, רובם נוצרים קתולים ומיעוטם מוסלמים ונוצרים אורתודוקסים, והמטרופולין כולו מונה כ-200,000 תושבים. היא נמצאת בגובה 945 מ' מעל פני הים, ושטחה הוא כ-20 קמ"ר. העיר מוקפת בהרים מושלגים בחורף ונהנית מאקלים יבש בקיץ. מרכז העיר ממוקם משני צידי נהר הבֶּרְדַ֫אוּנִי (ער') – נהר רדוד ומזוהם, בעיקר בחודשי הקיץ. העיר העתיקה נמצאת על הגדה המערבית, ומרכזי הקניות – על הגדה המזרחית.
בעיר ובסביבתה פועלים יקבים אחדים, והיא ידועה באיכות הערק המיוצר בה, הקרוי ערק זחלאווי.
משמעות השם

ההערכה היא כי מקור השם הוא בפועל זחל (زحل) בערבית, שמשמעותו היא לדחוף/לנתק/לעקור (ישנו קשר למילה העברית לזחול). ייתכן כי מפולות הבוץ שמתרחשות לעיתים בהרים הסובבים את העיר הן המקור לשם.
ערים תאומות

ארגנטינה רוסאריו, ארגנטינה
צרפת בורדו, צרפת
ברזיל רסיפה, ברזיל
ברזיל בלו הוריזונטה, ברזיל
פולין זאבז'ה, פולין
הערות שוליים

↑  Main Cities by Population in Lebanon, מתוך אתר worldometers.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007536658805171  GND: 4441235-6  MusicBrainz: c7e49663-c2d0-4d2e-b184-87eaf432d66d  VIAF: 132559182   WorldCat (עם VIAF): 132559182 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בלבנון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חולוד דעיבס

חולוד דעיבס (בערבית: خلود دعيبس; נולדה ב-16 באפריל 1965 ב-א-זבאבדה) היא פוליטיקאית ודיפלומטית פלסטינית. אדריכלית בהשכלתה.
ביוגרפיה

ב-1995 דעיבס סיימה תואר שלישי בארכיטקטורה מאוניברסיטת הנובר שבגרמניה. עבודת הדוקטורט שלה עסקה בשימור של המורשת האדריכלית של פלסטין. היא הייתה מנהלת המרכז לשימור המורשת התרבותית בבית לחם ושימשה כמרצה באוניברסיטת בית לחם.
בשנים 2012-2007 כיהנה כשרת התיירות והארכאולוגיה ברשות הפלסטינית. במהלך כהונתה התקבלה פלסטין כחברה מלאה בארגון אונסק"ו.
כמו כן בשנים 2009-2007 כיהנה כשרה לענייני נשים.
באוגוסט 2013 החלה לעמוד בראש הנציגות הדיפלומטית הפלסטינית בגרמניה.
חיים שאבו

חיים שאבו (נולד ב-1 באפריל 1973) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל.
קריירת משחק

שאבו התחיל את הקריירה שלו בהפועל רמת השרון. בקיץ 1992 חתם במכבי פתח תקווה. ב-11 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 2-3 נגד באייר לברקוזן במסגרת גביע האינטרטוטו. ב-29 באפריל 1995 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–1 נגד מכבי הרצליה. שאבו שיחק בפתח תקווה 6 עונות.
בינואר 1999 חתם במכבי הרצליה עד לסיום העונה. בסיום העונה חזר לרמת השרון במדיה שיחק שנתיים. בקיץ 2001 חתם בהפועל הרצליה במדיה שיחק 6 עונות. שאבו היה שותף להישג השיא של בית"ר שמשון תל אביב בגביע המדינה בכדורגל 2007/2008 בו הגיעה לחצי גמר הגביע בו הפסידה להפועל תל אביב בדו-קרב פנדלים. בסיום העונה חזר לקדנציה שלישית ברמת השרון ובהמשך שיחק גם במכבי השקמה/רמת חן והפועל הוד השרון.
קריירת אימון

עם פרישתו מונה למאמן קבוצת הנוער של הפועל רמת השרון. ב-22 בספטמבר 2013 מונה למאמן הקבוצה הבוגרת לאחר פיטוריו של רפי כהן אותה אימן חודש. עונה לאחר מכן מונה למאמן הקבוצה הבוגרת לאחר שירדה לליגה הלאומית. שנה לאחר מכן אימן את מכבי הרצליה עד למרץ של אותה שנה.
בקיץ 2016 מונה למאמן הפועל כפר שלם מליגה א' דרום, אך ב-7 בנובמבר פוטר. כחודש וחצי לאחר מכן חזר לרמת השרון. ב-15 במרץ 2018 עזב את המועדון ועבר להפועל כפר סבא שאותה אימן כחודש בלבד.
בעונת 2019/2020 מונה לעוזרו של רוני לוי בצוות המקצועי של בית"ר ירושלים. ב-14 בדצמבר 2020 מונה למאמנה של הפועל פתח תקווה שאותה אימן כשלושה חודשים.
ב-19 ביולי 2021 מונה למאמן הפועל ראשון לציון שאותה אימן כארבעה חודשים. ב-11 במרץ 2022 חזר לרמת השרון כמנהל מקצועי.לאחר עונה סיים את תפקידו.
הערות שוליים

↑  אור בוקר, רמה"ש: רפי כהן פוטר, חיים שאבו ייאמן, באתר ynet, 22 בספטמבר 2013
↑  רז זהבי, ‏חיים שאבו מונה למנהלה המקצועי של רמה"ש, באתר ערוץ הספורט, 11 במרץ 2022
זיו איתן

| --- | --- |

זיו איתן
 לידה:  3 במרץ 1970 (בן 54) קריית אונו
 מוקד פעילות:  תל אביב, ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1986
 סוגה:  קלאסי, מוזיקת עולם ואלקטרוני
 חברת תקליטים:  תמוז רקורדס ישראל PKS Group גרמניה
 www.ziveitan.com
זיו (ליונל) איתן  (נולד ב-3 במרץ 1970 בישראל) הוא אמן מרימבה, תופים, כלי הקשה .
ביוגרפיה

איתן החל את לימודיו אצל אלון בור, הנגן הראשי של התזמורת הפילהרמונית הישראלית, והמשיך את לימודיו באקדמיה למוזיקה ע"ש רובין בתל אביב. בתום לימודיו אלו השתלם איתן באקדמיה המלכותית למוזיקה בקופנהגן אצל פרופסור בנט לילוף, וכן למד אצל סולנים קלאסיים בניו יורק: ג'ים פרייס, גורדון סטאוט, לי-הווארד סטיבנס וויליאם מארש. במקביל אף למד לנגן על כלי הקשה לטיניים אצל ג'רי גרבל ועל מערכת תופים אצל דייוויד ריץ'.
בשנת 1994, תוך כדי לימודיו, החל להופיע במועדוני דאנס בניו יורק, במופעים המשלבים כלי הקשה ומוזיקה אלקטרונית. במהלך השני גיבש איתן את סגנונו האישי, המשלב מספר סגנונות מוזיקליים: קלאסי, אלקטרוני, דאנס ומוזיקת עולם.
קונצרטים והופעות

איתן ביצע את מופע הפתיחה הרשמי של פסטיבל ישראל (ב-2002) ומופע נוסף בפסטיבל ישראל (1999). הוא הופיע בטקסי פרס ישראל (2003) והופיע בטקס פרס נובל בישראל (2005).
איתן השתתף בסיורים של המקהלה הפילהרמונית באירופה כסולן וכן הופיע בסיור קונצרטים במזרח הרחוק עם המופע שלו "מסע אל תוך הקצב". (מרץ 2005). הוא הופיע במופע ענק לרגל יום העצמאות של ישראל בברלין (מאי 2006) גם עם המופע "מסע אל תוך הקצב", הופיע בארצות הברית באולם ג'ילט פוטבול בבוסטון (מאי 2007). בנוסף הוא מרבה להופיע בפני ילדים ונוער, באמצעות משרד החינוך (סל תרבות) ובאמצעות "אמנות לעם". זיו איתן פעיל גם כיום בתחום הדאנס העכשווי, בצד קונצרטים קלאסיים ומופעים גדולים. מרבה להופיע במסגרת אירועים עסקיים למיטב חברות המשק, מרבה להופיע באולמות קונצרטים ומועדוני דאנס עכשוויים.
קריירה בינלאומית

אלבום הבכורה שלו, "מסע אל תוך הקצב", מופץ על ידי החברה הגרמנית PKS GROUP באירופה ובצפון אמריקה. אלבומו השני יצא ב-2007 ונקרא "NO LIMITS", ומופץ על ידי תמוז רקורדס. לאיתן יצא גם אלבום שלישי.
ב-2007 זיו איתן יצא לסיבוב הופעות בחו"ל והשתתף בסיורים ובפסטיבלים ביפן, דרום אפריקה, ארצות הברית, איטליה והונג קונג.
חיים שאול טאוב

הרב טאוב בטיש הילולא
הרב חיים שאול טאוב (נולד בי"ג באדר ב' תשי"א, 21 במרץ 1951) הוא האדמו"ר החמישי והנוכחי של חסידות מודז'יץ. חבר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל.
קורות חייו

נולד בתל אביב לרבי ישראל דן ורחל בילה לבית שצדרוביצקי. למד בישיבת פוניבז'. בנשואים ראשונים היה חתנו של רבי אברהם אבא לייפר מפיטסבורג, לאחר גירושיו נשא לאישה את שרה יוטא, בתו של האדמו"ר מאלכסנדר רבי אברהם מנחם דנציגר, ולהם 6 בנים ו-4 בנות. במשך שנים שימש כראש הישיבה הקטנה של חסידות מודז'יץ.
בכ' בסיוון תשס"ו, לאחר פטירת אביו, ירש את תפקיד האדמו"רות.
דברי תורתו נרשמים על ידי צוות עורכים מדי שבוע, בשם "מאמרי אורייתא" ומופצים בקרב החסידים. הרב טאוב מופיע בפני קהלים מגוונים, בין היתר בישיבות הסדר ואף בפני חברי קיבוץ חילוניים.
מאז מינויו לאדמו"רות החל להלחין ניגונים, בפרט לימים הנוראים, כמסורת חסידות מודז'יץ. ניגונו "זכור אהבת קדומים" זכה לפרסום גם מחוץ לחסידות מודז'יץ.
הרב טאוב מתגורר בבני ברק בסמוך למרכז החסידות.
משפחתו

אחיו הצעיר רבי פנחס משה טאוב, הוכתר לאחר פטירת אביו לאדמו"ר מקוזמיר.
ילדיו:
שיפרה, אשת הרב שרגא פייבוש זלמנוב - האדמו"ר מאופלע
מלכה, אשת הרב יוסף שיף - ר"מ בישיבת מודז'יץ, בן רבי אלימלך שיף מליז'ענסק
הרב אהרן יהודה משה - רב חסידי מודז'יץ, גר בבית שמש, וראש כולל עטרת שלמה בבני ברק. חתן רבי חיים אברהם מבוסטון בית שמש.
הרב בצלאל יאיר - חתן הרב אשר יעקב קופלוביץ.
הרב יחזקאל - משפיע חסידי, מנהל חצר  עצמאית. מתגורר בירושלים, ולו קהילות בירושלים, בני ברק, וביתר עילית, ישיבה קטנה "כתר התורה" וישיבה גדולה "דברי ישראל" בביתר עילית. חתן הרב יצחק פינטר מביקאווסק.
הרב שמואל אליהו - חתן הרב אליהו שטרן, רב קהילה ברחובות ובנו של הרב מאיר שטרן רב המושב מירון.
הרב דוד דב - רב חסידי מודז'יץ בביתר עילית, ומשגיח בישיבת נחלת דן של החסידות. חתן רבי גדליה משה גולדמן מזווהיל.
רבקה זלטא, אשת הרב יוסף דוד רוזנבוים -  בן רבי אליעזר זאב רוזנבוים מנדבורנה
הרב שלמה צבי הירש - חתן האדמו"ר רבי יצחק יעקב בידרמן מלעלוב בירושלים
נחמה חיה, אשת הרב יחיאל יהושע הגר - בן רבי יעקב הגר מסרט ויז'ניץ
הערות שוליים

↑  דוד קורן, טיש ב...קיבוץ כינרת, באתר בחדרי חרדים, ‏23.03.2010
↑   ליבי, בביצוע שלמה כהן, סרטון  באתר יוטיוב
↑  אברמי פרלשטיין ודוד לוסטיג, פרופיל מרתק של מנהיגי העתיד בעולם החסידות, באתר בחדרי חרדים, 22 בספטמבר 2013
↑  האד' ממודזיץ אויפגענימען בנו הרה"צ רבי דוד דוב טויב אלס רב דחסידי מודזיץ אין ביתר באתר בחצרות הקודש (ביידיש)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298354505171  VIAF: 299082313   WorldCat (עם VIAF): 299082313 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ישיבת מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל, ה'תשע"ג. הרב טאוב נראה יושב שלישי משמאל
הרשות לזכויות ניצולי השואה

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מדינה:  ישראל 
 משרד אחראי:  משרד ראש הממשלה
 תאריך הקמה:  2007
 ראש:  רונית רוזין
 מטה מרכזי:  תל אביב
 אתר רשמי
 
הרשות לזכויות ניצולי השואה היא גוף ממשלתי, הפועל במסגרת משרד ראש הממשלה ומופקד על הטיפול בהענקת תגמולים והטבות לניצולי השואה ולאוכלוסיות נוספות. בעבר רוב השנים הגוף פעל במסגרת משרד האוצר.
כללי

במסגרת הסכם השילומים ויתרה ממשלת ישראל על זכותם של ניצולי השואה שעלו עד ליום ל-1 באוקטובר 1953 לתבוע את ממשלת גרמניה בגין נזקי בריאות.
הרשות נוסדה בשנות ה-50 תחת השם הלשכה לשיקום נכים, במטרה לפצות את הלוחמים שנפצעו בעקבות לחימה במלחמת העולם השנייה ואת ניצולי השואה אשר עלו עד ליום 1.10.1953 ובשל הסכם השילומים לא היו זכאים לתבוע את ממשלת גרמניה בגין נזקי בריאות.
הרשות מפעילה משרד ראשי בתל אביב ושני משרדים נוספים בירושלים ובחיפה וכן מרכזי מידע ניידים המבקרים אחת לחודש בתשע ערים נוספות.
היסטוריה

ב-1954 נחקק בכנסת חוק נכי המלחמה בנאצים אשר הסמיך את שר הביטחון למנות רשות שתדאג למימוש החוק. מיד לאחר החקיקה החליטה הממשלה להעביר את הסמכות בחוק משר הביטחון לשר האוצר. בעקבות ההחלטה הוקם מדור השיקום במשרד האוצר אשר טיפל בנכי המלחמה בנאצים. ההחלטה הייתה למורת רוחם של נכי המלחמה בנאצים אשר מחו על אופי הטיפול בהם, אך ללא הצלחה. ב-1957 נחקק חוק נכי רדיפות הנאצים. בחוק זה הממונה על הרשות המוסמכת היה שר האוצר. בעקבות החוק הורחב מדור השיקום והוקמה הלשכה לשיקום נכים במשרד האוצר אשר טיפלה גם בנכי רדיפות הנאצים. ב-2007 נחקק חוק ההטבות לניצולי שואה ובעקבותיו הוקמה הרשות לזכויות ניצולי השואה אשר החליפה את הלשכה לשיקום נכים וריכזה את הטיפול בכל ניצולי השואה.
דברי החקיקה המנחים את הרשות

הרשות עסקת עוסקת במתן תגמולים בהתאם לחוקים והוראות הבאים:
חוק נכי המלחמה בנאצים, תשי"ד-1954.
חוק נכי רדיפות הנאצים, תשי"ז-1957.
חוק ההטבות לניצולי שואה, התשס"ז-2007.
תיקוני חקיקה שנעשו עם השנים במסגרת חוקי ההסדרים, מעת לעת.
החלטות מנהליות בעניינם של ניצולי שואה.
החלטות מנהליות של שר האוצר שעניינן מתן הטבות והרחבת מעגל הזכאים