stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רציתי שתדע
גרסאות כיסוי

השיר זכה לעשרות גרסאות כיסוי, ובהן של עופר לוי ולאה לופטין באלבומם המשותף הארץ המובטחת, נתי לוי באלבומו נוסע ויהודה סעדו במסגרת המופע שיר נולד. בשנת 2004 הרכב ההיפ הופ הישראלי הדג נחש הקליט גרסה מחודשת לשיר, עם מילים נוספות שכתבו חברי הלהקה. גרסה זו נכללה באלבומה של הלהקה "חומר מקומי". הלהקה הוציאה במקור קליפ (שיצרו בגרסאות אודיו וגם וידאו) בהם השתתף באותה שנה (2004) עוזי חיטמן, כחצי שנה בלבד לפני מותו.
ב-2024 הוציא עברי לידר מעין שיר המשך לשיר שנקרא "אלוהים שלי 2.0" במסגרת האלבום חלק לא נפרד מאחרים. בשיר משולבים משפטים מהשיר המקורי ונעשה שימוש במנגינה המקורית.
הערות שוליים

↑  שי להב, שיר הילדים האהוב: "רציתי שתדע", באתר nrg
↑  מרב יודילוביץ', עוזי חיטמן הלך לעולמו, באתר ynet, 17 באוקטובר 2004
↑  מרכז לחקר המוזיקה היהודית
↑  פסטיבל שירי ילדים 8 (הפסטיבל הישראלי לשירי ילדים) (1977) באתר סטריאו ומונו
↑  נעם שגב, ובמקום הראשון: "רציתי שתדע", באתר ynet, 17 בדצמבר 2004
↑  עדי גבאי, ‏שיר הילדים האהוב של כל הזמנים: "רציתי שתדע", באתר ‏מאקו‏, 30 בדצמבר 2011
↑  רציתי שתדע באתר אקו"ם
לוסי אוברק

| --- | --- |

לוסי אוברק בביתה בפריז, מאי 2003
 לידה:  29 ביוני 1912 הרובע הארבעה-עשר של פריז, צרפת (1794–1815, 1830–1958) 
 פטירה:  14 במרץ 2007 (בגיל 94) בית החולים השוויצרי בפריז, צרפת 
 שם לידה:  Lucie Bernard 
 מדינה:  צרפת צרפת
 מקום קבורה:  Cemetery of Salornay-sur-Guye 
 מפלגה:  המפלגה הקומוניסטית של צרפת 
 בן או בת זוג:  ריימונד אובראק (14 בדצמבר 1939–2007) 
 פרסים והוקרה:  קצין בכיר בלגיון הכבוד  מפקד במסדר הדקל האקדמי  הצלב הגדול של מסדר ההצטיינות הלאומי  צלב המלחמה 1939-1945  מדליית הרזיסטנס 
 
לוסי אוברק (בצרפתית: Lucie Aubrac;‏ 29 ביוני 1912 – 14 במרץ 2007, נולדה בשם לוסי ברנארד), הייתה מורה יהודייה[דרוש מקור] צרפתית, מהראשונות להתגייס למחתרת הצרפתית במהלך מלחמת העולם השנייה. שחררה את בעלה פעמיים ממעצר נאצי. לאחר המלחמה טען פושע המלחמה קלאוס ברבי שהיא ובעלה היו סוכנים כפולים של הנאצים. זוכת אות לגיון הכבוד הצרפתי ב־1996. על פעלה נעשו לפחות שלושה סרטי קולנוע וגם נכתבו ספרים.
קורות חיים

אוברק נולדה ביוני 1912 בעיר מקון, צרפת בשם לוסי ברנרד. היא עסקה בהוראת היסטוריה וגאוגרפיה. בשנת 1939 נישאה אוברק לריימונד סמואל, יהודי, שנודע כריימונד אוברק במהלך המלחמה.
קורות חיים > מלחמת העולם השנייה

ב-1940 היו בני הזוג סמואל בין הראשונים שהצטרפו למחתרת הצרפתית. בקלרמון -פראן הקים עמנואל ד'אסטייר דה לה ויג'רי (אנ') את קבוצת ההתנגדות La Dernière Colonne, שנודעה מאוחר יותר בשם Libération-sud, עם בעלה וז'אן קאוואלס. במהלך 1941, הקבוצה ביצעה שתי התקפות חבלה בתחנות רכבת בפרפיניאן ובקאן. בפברואר הם ארגנו חלוקת 10,000 עלוני תעמולה, אך אחד המפיצים נתפס על ידי המשטרה, מה שהוביל למעצרם של אחייניתו ודודו של ד'אסטיר. בשלב זה ילדה את ילדה הראשון. הקבוצה החליטה להסתתר, ולאחר הפסקה של כמה חודשים החלה לעבוד על עיתון מחתרתי, Libération . המהדורה הראשונה הורכבה בעזרת הטיפוגרפים מעיתון מקומי והודפסה על נייר שסיפקו אנשי איגוד מקצועיים מקומיים; 10,000 עותקים הופקו ביולי 1941.
במרץ 1943, ריימונד נעצר. הוא שוחרר במאי, לאחר שלוסי איימה על תובע הציבורי המקומי של וישי, ואמרה לו שהם חברים בהתנגדות ויש לו 24 שעות לשחרר את ריימונד או להיהרג. הזוג ארגנו אז את הבריחה של שלושה אחרים נוספים, חברי קבוצתם. חודש לאחר מכן, ריימונד נעצר שוב. לוסי הלכה לפגוש את קלאוס ברבי, ראש הגסטפו בצרפת של וישי וטענה שהיא ארוסתו של ריימונד, ואמרה שהוא נקרא "ארמלין" (אחד מהכינויים שלו) ונלכד בפשיטה בזמן שביקר בתמימות רופא. נאמר לה שריימונד יוצא להורג בשל היותו חבר ברזיסטנס, אבל היא הצליחה לקבל אישור להינשא לו לפני כן, כביכול כדי להציל את כבודה ולהעניק לגיטימציה לילד איתו היא הייתה בהריון. כאשר ריימונד הוחזר לכלא לאחר "חתונה", הוא וחמישה עשר אסירים נוספים חולצו על ידי יחידת קומנדו בראשות לוסי, שתקפה את הרכב בו היה, והרגה את ששת הסוהרים.
ב-1944 הקים שארל דה גול אספה מייעצת, שאליה הצטרפה לוסי כנציגת ההתנגדות, מה שהפך אותה לאישה הראשונה שישבה באספה פרלמנטרית צרפתית.
קורות חיים > לאחר המלחמה

לאחר תום מלחמת העולם השנייה, הוציאה ספר וחזרה ללמד כפי שעשתה לפני המלחמה.
באוקטובר 1946 ביקש וולדק רוצ'ט מלוסי להצטרף למפלגת ההתנגדות המאוחדת והיא נענתה לבקשתו. אוברק הייתה במקום הרביעי במפלגה ולקחה חלק בקמפיין הבחירות כולו. עם זאת למפלגה לבסוף היו רק שלושה נבחרים ולוסי אוברק לא הייתה אחת מהם. לאחר מכן השתלבה בתנועה להגנת השלום. זאת הייתה תנועה גדולה נגד פצצת האטום בשם "קריאת סטוקהולם". היא עזבה את התנועה אחרי שהבינה שהיא מובלת על ידי ברית המועצות .
בשנת 1946, היא וריימונד אירחו את הו צ'י מין בביתם כאשר נסע לצרפת במה שהתברר כמשימה לא מוצלחת לזכות בעצמאות למושבה הצרפתית דאז של וייטנאם, והו צ'י מין וריימונד התיידדו.
ב-1944 עקרה עם בעלה וילדיה ללונדון שם הפכה לגיבורה המסמלת את רוח ההתנגדות הצרפתית נגד הנאצים. עם זאת, בשנת 1983, קלאוס ברבי טען כי אוברק ובעלה בגדו בחבריהם בכך שהפכו למודיעים בשנת 1943. האשמה זו, הוכחשה בתוקף על ידי העיתונות הצרפתית, אך עוררה ספקות משום שאט אט נחשפו חוסרים בעקביותו של סיפורה של לוסי. בני הזוג תבעו תביעת דיבה בבתי משפט במשך מספר שנים.
קורות חיים > מותה

אוברי נפטרה בשנת 2007 בגיל 94 בפריז. בעלה ריימונד אוברק נפטר ב-2012.
סרטים שיצאו אודותיה

1969 "צבא הצללים", בהפקת ז'אן פייר מלוויל
1991 "שדרת הסנוניות"
1997 "לוסי אוברק", בהפקת קלוד ברי ובכיכובה של קרול בוקה
ספריה

היסטוריה קצרה של ההתנגדות, 1945
" להערים על הגסטפו", 1984
לוסי אוברק, "ההתנגדות כפי שסיפרתי לנכדיי", 2000
פרסים והוקרה

1996 - אות לגיון הכבוד מממשלת צרפת.
הערות שוליים

↑  Raymond Aubrac: French Resistance leader whose wife daringly freed him from captivity, independent, ‏12 באפריל, 2021
1 2 3 4 5 6 7  איי.פי, גיבורת המחתרת הצרפתית הלכה לעולמה, באתר ynet, 15 במרץ 2007
1 2  אי-פי, מותה של גיבורת ההתנגדות, באתר nrg
↑  ⁨שליחות חשאית הצמיחה נכונות לשיחות־שלונו בין וושינגטון להאנוי * ⁩ | ⁨מעריב⁩ | 9 אפריל 1968 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  ריימונד אוברק, גיבור המחתרת הצרפתית, הלך לעולמו בגיל 97, באתר ynet, 11 באפריל 2012
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "לוסי אוברק".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007316972005171  PLWABN: 9810586484305606  BIBSYS: 99009689  BnF: cb118894238 (data)  CiNii: DA06768687  GND: 119520117  ISNI: 0000 0003 6850 2114  LCCN: n85116654  NTA: 072575794  RERO: 02-A002950776  SNAC: w6794w1t  SUDOC: 026694964  VIAF: 76311416   WorldCat (עם VIAF): 76311416 
אוברק ב-2001
הכול מואר

ערך זה עוסק בספר מ-2002. אם התכוונתם לסרט מ-2005 המבוסס על הספר, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ג'ונתן ספרן פויר
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  רומן היסטורי
 נושא:  השואה 
 מקום התרחשות:  אוקראינה 
 הוצאה
 הוצאה:  הוטון מיפלין הארקורט 
 תאריך הוצאה:  2002
 מספר עמודים:  317
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת כנרת
 תאריך:  2003
 תרגום:  אסף גברון
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002331091
 
הכול מואר (באנגלית: Everything Is Illuminated) הוא הרומן הראשון של הסופר האמריקני ג'ונתן ספרן פויר, שיצא לאור בשנת 2002 וזכה לביקורות מהללות, תורגם לשפות רבות והפך לרב-מכר עולמי.
הספר הבדיוני מספר על ביקורו, שאכן היה במציאות, של הסופר בעיירה טרוכנברוד (בספר נקראת "תרחימברוד"), שבה התגורר סבו לפני שהיגר מעבר לים. העיירה הייתה חלק מפולין, ונמצאת כעת באוקראינה. הסופר מחפש את האישה המסתורית שהצילה את הסב בתקופת השואה, ומתאר את פגישתו של הסופר עם מארחיו האוקראינים. תוך כדי כך חוזר שנים אחורנית ומתאר את ההווי הססגוני של אותה עיירה יהודית קטנה שנחרבה כליל.
הספר, בתרגום לעברית של אסף גברון, יצא לאור בהוצאת זמורה ביתן.
בשנת 2005 הופק בעקבות הספר הסרט "הכול מואר" בכיכובו של אלייז'ה ווד. כמו הספר, גם הסרט זכה להצלחה גדולה ברחבי העולם.
ראו גם

"קרוב להפליא ורועש להחריד" - הרומן השני של פוייר.
"הכול מואר" - סרט הקולנוע.
שירי בן ארי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  10 באוקטובר 1974 (בת 50) 
 מדינה:  ישראל 
 
שירי בן ארי (נולדה ב-10 באוקטובר 1974) היא צלמת ודוגמנית ישראלית.
ביוגרפיה

בן ארי נולדה ב-1974 באשדוד. אביה, נתן בן ארי, שימש כנספח הצבאי בוושינגטון, ואימה היא העיתונאית דליה בן ארי. לאחר מינוי של האב לתפקיד הנספח הצבאי עברה המשפחה להתגורר במשך שנתיים בוושינגטון, וכששבו לישראל עברו להתגורר ביבנה, ולאחר מכן בגבעתיים.
קריירה מקצועית

בן ארי החלה לדגמן בשנות התשעים, והשתתפה בקמפיינים של מותגי אופנה מובילים כמו קסטרו, הוניגמן ודן קסידי. עם עלייתו לאוויר של ערוץ הטלוויזיה המסחרי הראשון בישראל, ערוץ 2, כיכבה בן ארי בכמה מהפרסומות הבולטות ששודרו בו, ביניהן עבור יוגורט שלי, ובקמפיין עבור חברת התעופה אל על שביים יריב גבר ושבמסגרתו הצטלמה בן ארי בלוקיישנים שונים ברחבי העולם - אלסקה, טיימס סקוור בניו יורק וארמון טאג' מהאל בהודו. בן ארי נצרבה בתודעה הציבורית לאחר שגילחה את שיער ראשה עבור הפרסומת. ב-1999 נבחרה להוביל קמפיין של בנק לאומי לצידו של נועם אבירם.
בתחילת שנות האלפיים התמודדה לתפקיד המנחה הישראלית שתחליף את עדן הראל בערוץ MTV, אך לא עלתה לשלב הסופי בהתמודדות. לאחר מכן הצטרפה לצוות המנחים של התוכנית Y בלילה בשידורי הלווין לצד שירז טל, איגי וקסמן ותמיר קמחי.
ב-2003 כיכבה בקטלוג האופנה של קניון שבעת הכוכבים, וכן לקחה חלק בצילומי תערוכת "נשים מצלמות נשים" של העמותה הישראלית לאוסטיאופורוזיס.
ב-2007 נבחרה כפרזנטורית של המותג האיטלקי "Cam". מאז 2017 היא מדגמנת עבור מעצבת האופנה דורין פרנקפורט.
לאחר לידת ילדיה החלה בן ארי לעסוק בעריכת וידאו ובצילום. ב-2021 הצטלמה לתערוכת הצילומים של צלם האופנה והפוטותרפיסט עדו לביא שהוצגה במוזיאון העיצוב חולון.
חיים אישיים

בשיא הצלחתה לקחה בן ארי פסק זמן מקריירת הדוגמנות, עברה להתגורר במשך שנתיים בניו יורק, ועבדה בספריית וידאו.
בן ארי נשואה לאייל אופנהיים, עורך ערוץ הכנסת ובעברו מנהל מחלקת הבידור והאקטואליה של שידורי רשת, העורך הראשי של ערוץ הספורט ומנכ"ל ערוץ 8. השניים הורים לבת ולתאומים בנים.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  איתי יעקב, שירי בן ארי: "הרגשתי שזה גדול עליי, ונסעתי לניו יורק להיות אף אחד", באתר Xnet‏, 8 בפברואר 2017
↑  "סרטי הפרסום שאני עושה לא ברורים וזה חלק מהכוח שלהם", באתר גלובס, 19 במאי 1997
↑  ורד שרון-ריבלין, ‏בנק לאומי בתפיסה פירסומית חדשה: "מהדורת חדשות", באתר גלובס, 11 בפברואר 1999
↑  שמונה מועמדים ישראלים עלו לשלב השני של האודישנים ל-MTV אירופה, באתר TheMarker‏, 25 בפברואר 2001
↑  סיון קלינגבייל, קניון שבעת הכוכבים משקיע 5 מיליון שקל בהשקת 14 חנויות אופנה, באתר TheMarker‏, 13 ביולי 2003
↑  התערוכה "נשים מצלמות נשים" תוצג בשבוע הבא בתל אביב, באתר הארץ, 29 ביולי 2003
↑  הדוגמנית שירי בן ארי נבחרה לפרזנטורית של Cam, באתר אולמרקטינג, ‏2007-09-09
↑  מאחרי הקלעים עם שירי בן-ארי הנפלאה, בעמוד הפייסבוק של דורין פרנקפורט, 18 באוקטובר 2022
↑  Hagit Peleg Rotem, רשימת קניות // 28.11.21, באתר מגזין פורטפוליו, ‏2021-11-28
↑  עדו לביא, האינסטגרם כראי לנפש, באתר iddolavie.com, ‏2020-07-28
↑  דודי טל, מגלות את עצמן, באתר השקמה חולון, ‏2021-09-12
↑  אביגיל לאפין, שירי בן-ארי ילדה, באתר nrg‏, 28 באוקטובר 2007
↑  מיקי לוין, מזל טוב כפול: שירי בן ארי ילדה תאומים, באתר nrg‏, 21 ביוני 2011
נבחרת הולנד בכדורסל נשים

| --- | --- |
הולנד
 מידע כללי
 השתייכות:  פיב"א אירופה
 דירוג פיב"א (26 באוגוסט 2024):  50       ‎-1‏
  - ניקוד פיב"א:  140.1
 מאמן:  ג'ולי בארנס
 
 גביע העולם בכדורסל נשים
 הופעות:  1 (הראשונה ב-1979)
 ההישג הטוב:  8
 אליפות אירופה בכדורסל נשים
 הופעות:  16 (הראשונה ב-1950)
 ההישג הטוב:  5
 
נבחרת הולנד בכדורסל נשים היא קבוצת כדורסל הנשים הלאומית של הולנד. הישגי השיא של הנבחרת הם המקום השמיני באליפות העולם בכדורסל נשים 1979 והמקום החמישי באליפות אירופה בכדורסל נשים 1950.
הדירוג הנוכחי של נבחרת הולנד ברשימת הדירוג של פיב"א לנבחרות נשים, הוא המקום ה-50 בעולם, נכון ל-26 באוגוסט 2024, ירידה של מקום אחד לעומת דירוג קודם.
הערות שוליים

↑  דירוג לנבחרות לאומיות נשים באתר פיב"א
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורסל ובנושא הולנד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דינה לי

| --- | --- |

 לידה:  4 בינואר 1954 ציריך, שווייץ
 פטירה:  3 באפריל 2012 (בגיל 58) יפו, ישראל
 מדינה:  ישראל
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים עלמא בית לתרבות עברית
 עיסוק:  פעילה חברתית
 בן זוג:  גבי לובל
 מספר צאצאים:  1
דינה לי (4 בינואר 1954 – 3 באפריל 2012) הייתה פעילה חברתית ויזמת תרבות שפעלה ביפו, מייסדת בית הקפה וחנות הספרים יאפא ביפו, ובית הקפה ׳דינה׳. פעילותה החברתית עסקה בקירוב לבבות בין יהודים וערבים וביצירת דו-שיח המבוסס על שוויון, שותפות, סבלנות וקשב. בשנת 2007 הוענק לה פרס הוקרה מטעם הקרן החדשה לישראל על פעילות חברתית למען קירוב לבבות.
ביוגרפיה

נולדה בציריך לבן-עמי ודבורה פרידריך, הוא מנהל מפעל יליד שווייץ והיא מורה לפסנתר ואשת חברה שמוצאה מישראל. לאחר ששבה עם משפחתה לארץ, גדלה בנהריה ולמדה בבית ספר התיכון הריאלי העברי בחיפה.
את שירותה הצבאי עשתה בחיל המודיעין.
ב-1980 חלתה בסרטן בלוטות הלימפה ממנו החלימה על אף שרופאיה לא העריכו את סיכוייה לחיות כגבוהים.
למדה היסטוריה ופילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים ולאחר מכן בעלמא בית לתרבות עברית. בהמשך עבדה בניהול עסקי מסחר בינלאומיים.
בשיתוף עם מארי קופטי, אשת חינוך ותיקה ומנהלת בית הספר הדמוקרטי הערבי ביפו, יזמה לי תוכנית לימודים שנועדה לחזק את הקשר בין ילדים יהודים וערבים.
בשנת 2000 הצטרפה לי לתעאיוש, ארגון המבוסס על שותפות יהודית וערבית ועל פעולה ישירה למען השלום. במסגרת חברותה בארגון השתתפה בישיבות, הרצאות והפגנות.
את רוב חייה הקדישה ליצירת מרחבי שיח תרבותי וחברתי ביפו ולאורך השנים יזמה והפיקה אירועי תרבות רבים שסבבו סביב דו-קיום. דרך הפקת אירועי תרבות וחינוך, אמנות, ספרות, שירה, קולנוע אוכל וריקוד ביקשה להפגיש ולקרב בין תרבות ישראלית ופלסטינית.
פועלה של לי ביפו בראשית שנות האלפיים, בתקופה שלאחר האינתיפאדה השנייה ואירועי אוקטובר 2000, סלל דרך לצמיחתם של מקומות ייחודיים נוספים כמו אנה לולו, אבו דאבי קאימאק, קפה סאלמה ועוד, אשר חיברו בין אקטיביזים לתרבות בילוי ופנאי, תוך שילוב מחדש של תרבות פלסטינית במרחב היפואי.
מיזמים > חנות הספרים

בשנת 2003, בשיתוף עם מישל אלראהב מרמלה, הקימה את ״יאפא״, חנות ספרים ובית קפה בשפות עברית, ערבית ואנגלית, השוכנת ברחוב יהודה מרגוזה 33 ביפו. יאפא הייתה חנות הספרים הראשונה שמכרה ספרים בערבית ביפו מאז 1948. בחנות נמכרו ספרי פרוזה, שירה, פילוסופיה, הגות וביקורת, העוסקים בנושאים מגוונים תוך התמקדות בספרות הפלסטינית, בתרגום ספרות ישראלית לערבית ותרגום ספרות ערבית לאנגלית ולעברית, בהיסטוריית הסכסוך הישראלי-פלסטיני, בתרבות יפואית ובהיסטוריה של יפו. בחנות התקיימו גם שיעורי לימוד השפה הערבית והיא מקום מפגש לאנשי רוח, אמנים, אנשי חינוך ואנשים המעורבים בנעשה ביפו.. בית הקפה וחנות הספרים יאפא פעיל עד היום והוא מוסד תרבותי, חברתי, מוכר וחשוב.
מיזמים > יאפא - הקומה השנייה

בשנת 2006 לאחר שעזבה דינה את חנות הספרים ובית הקפה יאפא, ניהלה את חלל ׳הקומה השניה׳ בדירה מעל החנות. המקום פעל כסלון ביתי פתוח למבקרים, חלל אירוח ומרחב חברתי ללימודי ערבית, ממנו יצאו סיורים מאורגנים ביפו להיכרות עם המרחב האורבני והחברתי של העיר.
מיזמים > קפה דינה

בשנת 2009 הקימה את ״קפה דינה״, בית קפה ברחוב יהודה הימית 34 שהיה מקום מפגש דו לשוני לאנשי תרבות ופעילים. בקפה התקיימו פעילויות תרבותיות וחברתיות, נערכו סדרות מפגשים עיוניים, שיעורי לימוד ערבית, ערבי הרצאות, הקרנות סרטים, השקות ספרים והקראות שירה, הוצגו תערוכות והתקיימו מסיבות שכונה קהילתיות בשיתוף עם הקהל היפואי של בית הקפה והסביבה. בחודש נובמבר 2011, למשך שלושה ימים, נערך בקפה דינה יריד ספרים של סלון מזל שנסגר בגלל קשיים כלכליים.
לאחר שנפטרה לי, נוהל בית הקפה במשך כמה חודשים על ידי בתה. בסוף אוגוסט 2012 נסגר בית הקפה לצמיתות.
מיזמים > על הגדר

׳על הגדר׳ הייתה סדרת אירועי אמנות וקהילה ביוזמתה של לי, אשר התרחשו ברחוב יהודה הימית ביפו. על קירות הבניינים ברחוב נתלו עבודות אמנות, ציורים וצילומים. פסלים הוצבו לאורך הרחוב, והתקיימו מופעים ומיצגים של תושבי השכונה אשר הוכנו במיוחד לאירוע בשיתוף של אמנים פעילים. מטרת האירועים הייתה להפגיש בין אנשים - תושבי יפו ומבקרים מהסביבה.
האירוע הראשון בסדרה התקיים ביום שבת ה-30 באוקטובר 2010. נושא האירוע ואופיו נבעו מהשיפוצים הממושכים שהתבצעו ברחוב. האירוע התקיים על חולות הכביש, בין חומרי בנייה, בטונדות וגדרות זמניים שהוקמו לצד טרקטורים חונים, כמו כן התקיימו פעילויות גם בחלל בית הקפה עצמו ובחנויות והעסקים השכנים לאורך הרחוב.
האירוע השני בסדרה התקיים ביום שבת 09 ביולי 2011 ונקרא ״אום אל ע׳ריב- אם הזרים״. אירוע האמנות השלישי בסדרה נערך ביום שבת, 24 במרץ 2012 ובמסגרתו הוצגו יצירות ציור, צילום, מיצג, וידאו ארט, שירה, ריקוד ועוד. הציבור הוזמן להביא כלי נגינה אישיים ולהצטרף למופע אלתור שיתופי.
מיזמים > המפה החדשה של יפו

המפה החדשה של יפו נעשתה ביוזמתה של לי ובה ציון אתרים ותיאורי מקומות בדגש על ההיסטוריה והמורשת של יפו שלפני 1948. הרחובות במפה זו צוינו בשמם הערבי המקורי, כפי שהיה לפני שינויים לשמות רחובות יהודיים. הרעיון ליצירת המפה עלה לאחר שהבחינה לי בעלון לתיירים אשר הופץ על ידי המישלמה ליפו וכלל פירוט של אתרי תיירות ומקומות אוכל ופנאי יפואיים, אך לא הייתה בו התייחסות מעמיקה למורשת הפלסטינית של יפו. בנוסף למפה זו, יצרה דינה מפה קטנה נוספת ובה צוינו העסקים המקומיים ביפו.
חיים אישיים

לי חיה בזוגיות עם גבי לובל, פקח בשמורת הר מירון עמו גרה מספר שנים בבית מבודד במירון, שם גם נולדה בתה, רומי. בהמשך התגוררה במשך 4 שנים בהאיטי, שם עבדה בבית חולים לילדים. לאחר חזרתה לישראל, נפרדה מלובל ועברה להתגורר ביפו.
בשנת 2012 נפטרה ממחלת הסרטן.
פרסים והוקרה

ב- 18 בדצמבר 2007 קיבלה לי, יחד עם מישל אלראהב, פרס הוקרה על פעילות חברתית לקירוב לבבות בין יהודים לערבים, מטעם הקרן החדשה לישראל ע״ש ישראלה גולדבלום. טקס הענקת הפרס נערך במשכן הנשיא בירושלים והפרס הוענק על ידי נשיא המדינה שמעון פרס.
בראיון עם רומי נוימרק אמר עמירם גולדבלום (מיוזמי הפרס) על החלטת הוועדה: "אנחנו לא חושבים ששיתוף הוא לשחק כדורגל או לנגב חומוס, רצינו להעניק את הפרס השנה לשיתופי פעולה שמביעים כניסה לרמות היותר תרבויות והיסטוריות של שני הצדדים. מסתבר שההזדמנות להחליף בין הצדדים דעות ומחשבות על הנושאים שכואבים להם, היא נדירה מאד".
הערות שוליים

↑  חגי מטר, אושיה יפואית: חייה הסוערים ומותה של דינה לי, באתר nrg‏, 5 באפריל 2012
1 2 3  רומי נוימרק, צומת ספרים- מקבלים מנשיא המדינה פרס על עבודתם. מודל, באתר (nrg מעריב) 18 בדצמבר 2007.
1 2 3 4 5  נרי ליבנה, שיר פרידה מלוחמת הצדק שהיתה חברה שלי, באתר הארץ, 12 באפריל 2012
1 2 3 4  חגי מטר, אושיה יפואית: חייה הסוערים ומותה של דינה לי, באתר nrg
↑  Shared and shattered: Gentrification and Judaization in Jaffa מאת: דניאל מונטרסקו ואלן ג׳ונסון, מגזין 972+, 4 באפריל 2017.
1 2  הילה אהרון בריק, מקום שמראה את הרב פנים של התרבות האחרת, באתר הבמה, ‏15 למרץ 2009
↑  אלונה פרבר, At a Jaffa Bookstore-cafe, Writing the Story of Co-existence, הארץ, ‏17 לאפריל 2013
↑  עדו רייף, מאז 1948 לא היתה כזאת, באתר הארץ, 17 באוגוסט 2005
↑  לילך גביש, בבית הקפה "דינה" מקווים להפגיש בין התרבויות, באתר nrg
↑  יאפא - חנות ספרים ובית קפה, פורטל יפו.
↑  העיר שלי מאת: איציק ג׳ולי, טיים אאוט תל אביב, 28 בספטמבר 2022.
↑  ג'אפה קפה: 12 בתי הקפה הכי טובים ביפו מאת: יעל שטוקמן, טיים אאוט תל אביב, 19 באוגוסט 2022 .
↑  העמוד של קפה ׳יאפא׳, באתר פייסבוק.
↑  העמוד של דינה בית קפה באתר פייסבוק
↑  יריד הספרים של סלון מזל באתר פורטל יפו, 22 בנובמבר 2011.
1 2  שבוע האמנות בתל-אביב: "על הגדר", באתר NRG, ‏12 למרץ 2012
↑  גדר ההפרדה זה כאן, פורטל יפו, 21 באוקטובר 2010.
↑  קטלוג על הגדר 2, דינה יקירסון, 30 באוקטובר 2010.
↑  לא רק יין זול, המלצות השבוע, דורית פוקץ׳ באתר ערב-רב, 07 ביולי 2011.
↑  על הגדר 2" אום אל ע'ריב- אם הזרים" רח יהודה הימית ביפו הזמין להתרחשות בו.
↑  שירי לב-ארי, פרס לקפה "יאפא" על פעילות חברתית, באתר הארץ, 10 בדצמבר 2007
↑  קרן ישראלה גולדבלום.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "דינה לי".
דינה לי ומישל אלראהב בטקס הענקת הפרס. משכן הנשיא 18.12.2007
שיאי עולם בשחייה
ראו גם

שחייה במשחקים האולימפיים
אליפות העולם בשחייה
אליפות העולם בשחייה (בריכת 25 מטר)
אליפות אירופה בשחייה
אליפות הפאן פסיפיק בשחייה
שיאי ישראל בשחייה
|  שיאי עולם בשחייה |
| --- | --- | --- |
| חופשי | 50 מטר חופשי • 100 מטר חופשי • 200 מטר חופשי • 400 מטר חופשי • 800 מטר חופשי • 1500 מטר חופשי |  |
| גב | 50 מטר גב • 100 מטר גב • 200 מטר גב |  |
| חזה | 50 מטר חזה • 100 מטר חזה • 200 מטר חזה |  |
| פרפר | 50 מטר פרפר • 100 מטר פרפר • 200 מטר פרפר |  |
| מעורב אישי | 100 מטר מעורב אישי • 200 מטר מעורב אישי • 400 מטר מעורב אישי |  |
| שליחים | 4x50 מטר חופשי • 4x100 מטר חופשי • 4x200 מטר חופשי • 4x50 מטר מעורב • 4x100 מטר מעורב |  |
דליה גנות

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  6 בספטמבר 1950 (בת 74) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 
דליה גנות (נולדה ב-6 בספטמבר 1950 בישראל) היא שופטת בדימוס בבית המשפט המחוזי בתל אביב-יפו.
ביוגרפיה

גנות למדה בבית הספר התיכון "שרת" בנתניה. שירתה בצה"ל ביחידת בקרה של חיל האוויר. סיימה את לימודי המשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים וב-1977 הוסמכה כעורכת דין. עד 1988 עבדה כעורכת דין עצמאית.
ב-1989 מונתה לרשמת של בית משפט השלום וב-1994 מונתה לכהונת שופטת בבית משפט השלום ברמלה. בשנת 1999 עברה לבית המשפט ברחובות וב-2001 עברה לבית משפט השלום בראשון לציון כסגנית נשיא. בשנת 2007 קודמה לשופטת בבית המשפט המחוזי בתל אביב. בשנים 2007–2009 כיהנה בהרכב פשעים חמורים בבית המשפט.
במאי 2016, לאחר שלא נבחרה לתפקיד נשיאת בית המשפט המחוזי בתל אביב על ידי ועדת האיתור בראשות שופט בית המשפט העליון יצחק עמית, התפטרה מכס השיפוט ופרשה לגמלאות ב-4 באוקטובר 2017.
בינואר 2018 מונתה גנות לעמוד בראשות הוועדה המקצועית של עמותת "אופק - חזרה לחיים" העוסקת במניעת רשלנות רפואית והגברת הבטיחות בבתי החולים וליווי משפחות לאחר משברים רפואיים.
פסקי דין משמעותיים

במהלך כהונתה כשופטת מחוזית הכריעה גנות במשפטים מתוקשרים בנושאי נזיקין מגוונים. בפסק דין תקדימי בעניין עיזבון המנוחה תמר ברז (שנאנסה ונרצחה ב-1997) כנגד רשת "ביתילי", קבעה כי ניתן להגדיר את התנהלות "ביתילי" ו"קלאסיגן" כ"עצימת עיניים מוחלטת, בבחינת זלזול של ממש באשר למתרחש על הגג...". גנות הוסיפה: "ידעו בעלי עסקים, כי מחויבים הם לשמור על ביטחונם ובטיחותם של לקוחותיהם, גם מפני עובדיהם הם, וידעו הלקוחות, כי מאן דהוא מפקח על שלומם וביטחונם בעת ביקורם בבית העסק". יצוין כי פסק הדין בוטל בהסכמת הצדדים בבית המשפט העליון "נוכח הקשיים שמעוררת קביעת האחריות בנזיקין בתיק"
פסק דין תקדימי נוסף שכתבה גנות היה בעניין רגב שוובר נגד מדינת ישראל. באותו מקרה, בעקבות פרטים שמסרה קטינה שנאנסה לגבי תיאורו ולבושו של הזר שאנס אותה, עצרו אנשי המשטרה חשוד במעשה; חוקרי המשטרה שיקרו לשופטים אשר דנו בהארכות המעצר של החשוד, והשקרים הוליכו להארכות חוזרות ונשנות של המעצר ולהגשת כתב אישום. עד שהודו הרשויות בטעותן היה התובע נתון במעצר 88 ימים. גנות מתחה ביקורת בפסק דינה על התנהלות המשטרה והפרקליטות, וקבעה שלמרות הלחץ המופעל עליהן, המטרה אינה מקדשת את האמצעים, ועל רשויות המדינה לפצות את החשוד.
התבטאויות חריגות

לשופטת גנות מספר התבטאויות מעוררות מחלוקת שפורסמו בתקשורת. כך קבעה כי מתלוננת לא נאנסה אלא "התאכזבה ממין" וש"טבעי שסרסור יכעס על זונות שלא רוצות לעבוד בגלל המחזור החודשי".
על רופא שנתבע בגין רשלנות כתבה: "הנתבע, כמו רופאים רבים, יהיר ומתנשא". בשל התבטאות זו הוגשה כנגד השופטת גנות קבילה על ידי ארגון הרופאים עובדי המדינה, שנמצאה מוצדקת על ידי נציב תלונות הציבור כנגד שופטים. בערעור, פסק בית המשפט העליון על מחיקת ההתבטאויות כנגד הרופאים מפסק הדין.
חיים אישיים

גנות נשואה ואם לשלושה.
הערות שוליים

↑  ע"א 5372/97 יצחק לוסטיק נ' דורון צינמון, ניתן ב־22 בספטמבר 1997
ע"א 2259/98 מרים ג'אנח נ' מנהל מקרקעי ישראל, ניתן ב־18 ביוני 1998
↑  ע"א 8885/99 בנימין נעם נ' צברים משה, ניתן ב־3 באפריל 2000
↑  חן מענית, ‏למה התפטרה שופטת ביהמ"ש המחוזי בתל אביב דליה גנות?, באתר גלובס, 10 במאי 2016
↑  הודעה על גמר כהונתה של שופטת, ילקוט הפרסומים 7654, התשע"ח, 5 בדצמבר 2017, עמ' 3597
↑  "עמיעד טאוב יו"ר עמותת אופק: " לא יכול להיות שרופאים יפקחו על רופאים שהם חברים שלהם". - מדינט פורטל בריאות רפואה ורווחה". מדינט פורטל בריאות רפואה ורווחה. 2018-01-01. נבדק ב-2018-01-03.
↑  ע"א 3917/10 ביתילי בע"מ נ' עזבון המנוחה תמר ברז ז"ל (18.6.2012)
↑  אלה לוי-וינריב, ‏המשטרה פיברקה ראיות - ותפצה חשוד באונס בכ-2 מיליון שקל, באתר גלובס, 3 במאי 2010
↑  קלמן ליבסקינד, הוא זכאי: רגב שוובר הביס את משטרת נתניה וקיבל פיצוי של מיליונים, באתר nrg
↑  נעמה כהן פרידמן, שופטת: 'היא לא נאנסה, היא התאכזבה מהמין', באתר ynet, 5 בינואר 2015
↑  תומר זרחין, שופטת: טבעי שסרסור יכעס על זונות שלא רוצות לעבוד בגלל המחזור החודשי, באתר הארץ, 21 באוקטובר 2008
↑  רוני אלוני-סדובניק, כבוד השופטת, כבוד הזונה, באתר ynet, 29 באוקטובר 2008
↑  נציבות תלונות הציבור על שופטים - דין וחשבון שנתי 2015, עמ' 81
↑  ע"א 3344/15 ד"ר אלי אשכנזי נ' מיכאל גלי, ניתן ב־21 במרץ 2016
ניסים חזן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 השכלה:  מכינה קדם-צבאית בני דוד  ישיבת שבי חברון 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד 52 בחטיבה 401  קצין אג"ם של מל"י  מפקד עוצבת ראם  ראש מטה עוצבת הבזק  סגן מפקד עוצבת הגליל
 פעולות ומבצעים
 האינתיפאדה השנייה  מבצע חומת מגן    מלחמת לבנון השנייה  מבצע עופרת יצוקה  מבצע עמוד ענן  מבצע שובו אחים    מבצע צוק איתן  מלחמת חרבות ברזל
 
ניסים חזן (נולד ב-27 ביולי 1981) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה שכיהן כסגן מפקד עוצבת הגליל ולפני כן כיהן כמפקד עוצבת ראם וראש מטה עוצבת הבזק. מיועד לתפקיד מפקד עוצבת בני אור.