נגישות תחבורה
כיסאות גלגלים בתחבורה ציבורית

נגישות תחבורה ציבורית ואיכותה מבחינות אחרות, חשובות גם למשתמש כיסא גלגלים שיכול לנהוג. אנשים רבים מעדיפים להזמין מונית מאשר לנהוג כשהם עייפים, לקרוא ברכבת במקום לנהוג במשך שעה ביום ולא לחפש חניה.
הנגשת תחבורה אינה מסתכמת בהנגשת הרכב. כשם שבהנגשת תחבורה פרטית יש לדאוג גם לחניות נגישות, כך בהנגשת תחבורה ציבורית יש לשמור על שרשרת נגישות. משתמש כיסא גלגלים היוצא מביתו ועושה דרכו בתחבורה ציבורית אל משרדו צריך כל שלב בדרכו יהיה נגיש. אם הוא גר בפרוור ועובד במרכז העיר, הוא עשוי להצטרך שהאוטובוס יהיה נגיש, שהרכבת הפרוורית והרכבת הקלה יהיו נגישות, שתחנות האוטובוס והרכבות יהיו נגישות וכן כל קטעי המדרכה אל התחנות ומהתחנות יהיו נגישים. מדרגה אחת בדרך שאי אפשר לעוקפה תהפוך את כל עבודת המנגישים לחסרת תועלת.
כדי שכלי רכב ציבורי יהיה נגיש למשתמשי כיסאות גלגלים, יש צורך בהנגשת העלייה והירידה מהרכב, בהנגשת התנועה בתוך הרכב ובמקום בו אפשר להציב כיסא גלגלים ברכב. הצבת כיסא הגלגלים צריכה להיות בטיחותית, לאפשר ידיעה של מיקום הרכב ביחס ליעד הנסיעה, לאפשר לעשות כל מה שנוסע אחר צריך לעשות כמו ליזום עצירה, לא להפריע לנוסעים אחרים ולהיות נעימה.
על פי החוק האמריקני (ADA of 1990) חברת תחבורה קרקעית שאינה יכולה לשלב נוסע בקו התחבורה הרגיל שלה, חייבת לשלוח לו רכב חלופי במחיר נסיעה רגילה. לרכב זה קוראים Para-Transit. מבין משתמשי כיסאות הגלגלים, רוב אלה הזקוקים לרכב זה הם אלה הנאלצים להשתמש בכיסאות רחבים מדי למעבר בתוך אוטובוסים או כבדים מדי עבור מעלון הכניסה לאוטובוס. השימוש ב-Para-Transit מחייב הזמנה שלו יום מראש לשעה מגדרת.
הנגשת העלייה והירידה מהרכב אפשרית בכמה דרכים, בתלות ביכולתו הגופנית של משתמש כיסא הגלגלים, בכיסא ובהפרש הגבהים בין רצפת הרכב לרציף התחנה. משתמש כיסא גלגלים ידני שיש לו יכולת גופנית טובה יכול לעבור מכיסא הגלגלים אל כיסא המונית ולאפשר לנהג המונית לקפל את הכיסא אל תא המטען. משתמשים בעלי כושר טוב במיוחד של כיסאות גלגלים ידניים עם שלדה מטיפוס לא מקובל יכולים גם לנתר עם הכיסא מרצפתו של אוטובוס נמוך אל המדרכה. עוד מקרה בו אין צורך באמצעי מיוחד כדי לאפשר למשתמש כיסא גלגלים לעלות ולרדת מרכב הוא המקרה בו תחנת רכבת קלה בנויה היטב. בתחנת רכבת קלה הבנויה היטב, רציף התחנה זהה בגובהו לרצפות הקרונות והמרווח בין דלתות הקרונות לרציף קטן. בתחנה כזו יכול כל משתמש כיסא גלגלים לעלות ולרדת מהרכב בלא אמצעי מיוחד.
כאשר יש הפרש גובה או מרחק משמעותי בין רצפת הרכב לבין רציף התחנה יש להשתמש ברמפה או במעלון כדי לעלות ולרדת מן הרכב עם כיסא גלגלים. הרמפות והמעלונים יכולים להיות חלק מהרכב או להמתין בתחנה. עבור אוטובוסים זול יותר ופשוט יותר כשהרמפה או המעלון הם חלק מהרכב. אולם עבור רכבות ארוכות עם תחנות מעטות זול יותר כשהם ממתינים בתחנה. רמפות שהן חלק מהרכב עשויות להיפרש ידנית או מכנית. רמפות הממתינות בתחנה נפרשות תמיד ידנית ומעלונים תמיד מופעלים מכנית.
לרמפות יש יתרון בטיחותי על המעלונים והן גם יכולות לשאת כיסאות גלגלים כבדים יותר. חסרונן הוא שהן מתאימות לרכבים שהפרש הגובה בין רצפותיהם לרציף התחנה אינו גבוה במיוחד (אוטובוסים נמוכים ורכבות קלות שעוצרות בתחנות שאינן בנויות היטב). אוטובוסים גבוהים ורכבות גבוהות חייבות מעלון. המעלון עשוי לעזור גם לאנשים המתקשים בטיפוס אל הרכב במדרגות אך אינם משתמשים בכיסאות גלגלים כגון זקנים ואנשים שהולכים עם הליכונים או קביים. רכבי הפרא-טרנזיט מצוידים במעלונים המסוגלים להרים כיסאות גלגלים ממונעים כבדים במיוחד שמעלוני אוטובוסים אינם מצליחים להרים.
בטיחות כיסאות גלגלים בכלי רכב דורשת קשירה בטוחה של המשתמש אל הכיסא (בדומה לפעולת חגורת הבטיחות של הנוסעים האחרים) וקשירה בטוחה של הכיסא אל הרכב. כיסאות גלגלים רבים מאובזרים בווים ובטבעות המיועדים לקשירתם אל הרכב. אולם סידורי קשירה אלה אינם מאפשרים לחלק גדול ממשתמשי כיסאות הגלגלים לאבטח את הכיסא אל הרכב בכוחות עצמם ודורשים מעובדי התחבורה הציבורית מיומנות כדי להפעילם. עובדי תחבורה ציבורית שאינם מיומנים באבטוח כיסאות גלגלים נאלצים להתעכב לצורך האבטוח ולעיתים גם לפצוע את אצבעותיהם או להצמיד את גופם אל גופו של משתמש כיסא הגלגלים באופן שמביך שני אנשים זרים.
פתרון אחד לבעיית סרבול האבטוח בעזרת הווים והטבעות הוא אבטוח גלגלי כיסא הגלגלים. משתמש הכיסא יכול על פי רוב לאבטח את הכיסא בכוחות עצמו בעזרת אבטוח הגלגלים ואם הוא אינו יכול קל לעזור לו בזה. החיסרון של אבטוח הגלגלים הוא ששימוש תדיר בו מעוות את צורת הגלגל. פתרון אחר הוא לא לאבטח ומסתבר שהסיכון שבנסיעה בכיסא גלגלים לא מאובטח באוטובוס תוך עירוני הוא סיכון קטן מאוד.
סטטיסטית, אוטובוס תוך עירוני הסתבר כאחד מכלי הרכב בהם הסיכוי שנסיעה תסתיים במותו של נוסע כלשהו או במותו של הנהג הוא הקטן ביותר. מבחינה זו, אוטובוסים תוך עירוניים בטוחים מרכבות, מטוסים, אוטובוסים תוך עירוניים והרבה סוגי כלי רכב אחרים הנוסעים בתוך העיר, לרבות מכוניות פרטיות בגדלים שונים, ואנים, ואנים מונגשים לכיסאות גלגלים ממונעים, רכב הפארא-טרנזיט ומיניבוסים בגדלים שונים. ההסברים לממצא זה קשורים במשקל האוטובוס. ראשית, משקלו של האוטובוס מקשה להגיע למהירות הנסיעה המקסימלית המותרת כשהוא צריך לעצור בתחנות רבות. שנית, כאשר אוטובוס מתנגש ברכב אחר ההתנגשות לא גורמת לו לשינוי פתאומי בתנועתו בשל חוק שימור התנע. ממצאים אחרים מראים שדיווחים על פציעות של משתמשי כיסאות גלגלים בשימוש בתחבורה הם נדירים. הפציעות המדווחות הן קלות ורובן נגרמות על ידי המעלון כך שאינן קשורות באבטוח הכיסא.