stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוטווה
פוליטיקה

מרבית תושבי העיר תומכים במפלגה הליברלית. עיקר התמיכה במפלגה באה מקרב דוברי הצרפתית בעיר, בעיקר מאזורי ואנייה וגלאוסטר. מרכז העיר נוטה לתמוך במפלגה הדמוקרטית החדשה. דרום ומערב העיר תומכים במפלגה השמרנית של קנדה.
ככל שמתרחקים ממרכז העיר לפרווריה נוטים התושבים לתמוך במפלגה השמרנית.
|  | העיר הישנה של אוטווה | העיר החדשה של אוטווה |
| --- | --- | --- |
| אוכלוסייה (2001) | 337,031 | 774,072 |
| אוכלוסייה (1996) | 323,340 | 721,136 |
| % שינוי(1996–2001) | 4.2 | 7.3 |
| בתי מגורים פרטיים | 155,536 | 310,132 |
| צפיפות אוכלוסין לקמ"ר | 3059.7 | 278.6 |
| שטח בקמ"ר | 110.15 | 2,778.64 |
השכלה

בעיר פועלות המכללות והאוניברסיטאות הבאות המלמדות בשפה האנגלית או הצרפתית:
אוניברסיטת אוטווה
אוניברסיטת סנט פול
אוניברסיטת קרלטון
לה סיטה קולג'יאל
מכללת אלגונקווין
תרבות > אירועים הנערכים בעיר

פסטיבל המחולות של קנדה
פסטיבל מרוץ סירות הדרקון
וינטרלוד פסטיבל חורף שנתי הנערך מדי שנה בחודש פברואר
פסטיבל המוזיקה הקאמרית של אוטווה – אחד הפסטיבלים הגדולים בעולם למוזיקה קאמרית
אקלים

שיא הטמפרטורה שנמדדו בעיר היו  C°‏ 37.8 בקיץ 1986, ו-C°‏ 36.1− בחורף 1943 (ועל כן אוטווה היא הבירה השלישית בטמפרטורה הנמוכה שנמדדה בה בעולם, אחרי אולן בטור שבמונגוליה ואסטנה שבקזחסטן.
הטמפרטורה הממוצעת הנמוכה של חודש ינואר היא C°‏ 10.8−, אף שנפוצות טמפרטורות של  C°‏ 25−. סופות קרח נפוצות בעיר ומתרחשות מדי חורף.
חודשי הקיץ נעימים יחסית, אם כי לעיתים לחים. הטמפרטורה הממוצעת המקסימלית בחודש יולי הן C°‏ 26.5 אף שטמפרטורות C°‏ 30 נמדדות לעיתים רחוקות.
בחודשי האביב מזג האוויר הפכפך, וטמפרטורות משתנות ויכולות לנוע מקור מקפיא עד C°‏ 25 ויותר.
כמות המשקעים השנתית היא בממוצע בסביבות 750 מ"מ בשנה, כמות המשקעים הכוללת 938 מ"מ מפוזרת לאורך כל השנה, עם שונות מסוימת.
בעיר יורדים בממוצע 235 ס"מ שלג בשנה, ו-943 מילימטרים של גשם מדי שנה. בעיר בממוצע 2,060 שעות שמש בשנה.
| אקלים בנמל התעופה הבין-לאומי מקדונלד קרטייה,  נורמליות 1991–2020, קיצוניות 1938–הווה> חודש.שיא טמפרטורה מרבית (C°).טמפרטורה יומית מרבית ממוצעת (C°).טמפרטורה יומית מזערית ממוצעת (C°).שיא טמפרטורה מזערית (C°).משקעים ממוצעים (מ"מ) | אקלים בנמל התעופה הבין-לאומי מקדונלד קרטייה,  נורמליות 1991–2020, קיצוניות 1938–הווה> ינואר.12.9.−5.5.−14.3.−35.6.70.4 | אקלים בנמל התעופה הבין-לאומי מקדונלד קרטייה,  נורמליות 1991–2020, קיצוניות 1938–הווה> פברואר.15.6.−3.6.−13.2.−36.1.49.5 | אקלים בנמל התעופה הבין-לאומי מקדונלד קרטייה,  נורמליות 1991–2020, קיצוניות 1938–הווה> מרץ.27.4.2.4.−7.1.−30.6.66.3 | אקלים בנמל התעופה הבין-לאומי מקדונלד קרטייה,  נורמליות 1991–2020, קיצוניות 1938–הווה> אפריל.31.1.11.3.0.5.−16.7.81.3 | אקלים בנמל התעופה הבין-לאומי מקדונלד קרטייה,  נורמליות 1991–2020, קיצוניות 1938–הווה> מאי.35.8.19.6.7.5.−5.6.74.8 | אקלים בנמל התעופה הבין-לאומי מקדונלד קרטייה,  נורמליות 1991–2020, קיצוניות 1938–הווה> יוני.36.1.24.4.12.9.−0.1.96.8 | אקלים בנמל התעופה הבין-לאומי מקדונלד קרטייה,  נורמליות 1991–2020, קיצוניות 1938–הווה> יולי.36.9.27.0.15.4.5.0.88.5 | אקלים בנמל התעופה הבין-לאומי מקדונלד קרטייה,  נורמליות 1991–2020, קיצוניות 1938–הווה> אוגוסט.37.8.25.8.14.3.2.6.79.0 | אקלים בנמל התעופה הבין-לאומי מקדונלד קרטייה,  נורמליות 1991–2020, קיצוניות 1938–הווה> ספטמבר.35.1.21.0.9.6.−3.0.89.6 | אקלים בנמל התעופה הבין-לאומי מקדונלד קרטייה,  נורמליות 1991–2020, קיצוניות 1938–הווה> אוקטובר.30.9.13.0.3.4.−8.0.87.4 | אקלים בנמל התעופה הבין-לאומי מקדונלד קרטייה,  נורמליות 1991–2020, קיצוניות 1938–הווה> נובמבר.23.9.5.8.−2.4.−21.7.73.9 | אקלים בנמל התעופה הבין-לאומי מקדונלד קרטייה,  נורמליות 1991–2020, קיצוניות 1938–הווה> דצמבר.17.9.−1.9.−9.6.−34.4.72.4 | אקלים בנמל התעופה הבין-לאומי מקדונלד קרטייה,  נורמליות 1991–2020, קיצוניות 1938–הווה> שנה.37.8.11.6.1.4.−36.1.929.8 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מקור: המחלקה לסביבה ושינוי אקלים (קנדה) (שמש 1981–2010)
דמוגרפיה

| --- | --- |
אוכלוסין באוטווה
אוכלוסין: העיר: 774,072  העיר רבתי: 1,063,664
גיל חציוני:: סך הכל: 36.6  גברים: 35.8  נשים: 37.4
קצב גידול האוכלוסייה:: 1.3%
שיעור הילודה:: 12.4 לידות ל-1,000 תושבים בשנה
שיעור התמותה:: 6 מיתות ל-1,000 תושבים בשנה
שיעור ההגירה אל העיר:: 6.6 מהגרים ל-1,000 תושבים
שיעור הפוריות:: 1.79 ילדים לאישה
HIV / איידס: אנשים הנושאים HIV / חולי איידס: 2,600 חולים מכלל האוכלוסייה הבוגרת: 0.3%
דתות: (2001 ): 79.3% נוצרים (קתולים, אנגליקנים, אורתודוקסים ופרוטסטנטים) 3.9% מוסלמים 1.0% יהודים 0.8% בודהיסטים 1.3% אחרים 13.7% חסרי דת
שפות:: 50.9% אנגלית (שפה רשמית) 32.6% צרפתית (שפה רשמית) 16.5% אחרות (לרבות איטלקית, סינית, ערבית, הינדית, גרמנית)
ערים תאומות

הערים התאומות של אוטווה הן:
מצרים קהיר, מצרים
הרפובליקה העממית של סין בייג'ינג, הרפובליקה העממית של סין
איטליה קטניה, סיציליה, איטליה
הערות שוליים

↑  David DeRocco, John F. Chabot, From Sea to Sea to Sea: A Newcomer's Guide to Canada, Full Blast Productions, 2008-09, ISBN 978-0-9784738-4-6. (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007561994205171  BnF: cb15283440x (data)  GND: 4122012-2  LCCN: n79063073  MusicBrainz: bbc88d72-1f32-4936-8dc6-b62b3318e1c4  NARA: 10045649  NDL: 00628311  NKC: xx0033747  NSK: 000758480  SUDOC: 027642380  VIAF: 130101995   WorldCat (עם VIAF): 130101995 
רכבת ה-או, הרכבת הקלה של אוטווה
משרדי ראש ממשלת קנדה בבית לנגוין
מפה המראה את ריכוז דוברי הצרפתית בעיר
אזור בייוורד במרכז העיר
שאטו לורייר, אחד המלונות החשובים בעיר
רחלי גנות

| --- | --- |

 לידה:  31 במרץ 1977 (בת 47) בני ברק, ישראל
 מדינה:  ישראל
 מקום מגורים:  גבעת שמואל
 ידועה בשל:  משיאת משואה ביום העצמאות ה-70 למדינת ישראל, מייסדת ומנכ"לית קבוצת Ready
 תקופת הפעילות:  מ-2000
 עיסוק:  הנדסה, פיתוח חומרה ותוכנה, פעילות חברתית
רחלי גנות (נולדה ב-31 במרץ 1977) היא מהנדסת פיתוח שבבים, יזמית היי-טק, דירקטורית במספר ארגונים ופעילה חברתית ישראלית, המגיעה מהמגזר החרדי. גנות היא מייסדת ומנכ"לית קבוצת Ready (RACHIP), הנחשבת לאחת מחברות ההייטק הראשונות שהוקמו לתעסוקת נשים חרדיות. היא חברה בנבחרת הדירקטורים והדירקטוריות של ישראל, חברת הנהלה ב-IATI, ארגון הגג של תעשיות ההייטק והביוטק בישראל, יו"ר פורום מדע וטכנולוגיה בעמותת "פנים חדשות" הפועלת לשילוב נערות בתחומי המדע והטכנולוגיה בישראל ומשיאת משואה בטקס יום העצמאות ה-70 למדינת ישראל.
ביוגרפיה

רחלי גנות נולדה בבני ברק כבת בכורה למשפחה בה שבעה בנים ובנות. נינה לרב יוסף חיים זוננפלד, רבה הראשון של העדה החרדית בירושלים ונצר למשפחת פרוידיגר. למדה בתיכון בית יעקב. בשנת 1993, כשהייתה בת 16, רשמו אותה הוריה לקורס תכנות ראשון שהצית את סקרנותה הראשונית לעולם הטכנולוגיה.
בשנת 2000 סיימה תואר ראשון (BSc) במדעי המחשב ומתמטיקה באוניברסיטת בר-אילן והשתלבה בחברת Mindspeed כמהנדסת וריפיקציה ובהמשך בחברת Verisity (כיום Cadence). בתפקידים אלו שימשה עד שנת 2005. בשנת 2006, מונתה לראש צוות פיתוח בחברת Infineon המתמחה בפיתוח שבבים.
ב-2007, ייסדה גנות את חברת RACHIP אשר לימים עברה מיתוג מחדש כקבוצת Ready. החברה מתמחה בפיתוח צ'יפים, תוכנה וחומרה לארגונים בארץ ובעולם. החברה הייתה מהראשונות בישראל ששילבו נשים חרדיות בתעשיית ההייטק. כיום מועסקים בחברה כ-170 עובדים ומתוכם כ-70% נשים חרדיות. החל מ־2018 ביצעה החברה מספר רכישות של בתי תוכנה שהתמזגו תחת חברת האם RACHIP וכפעילויות נוספות תחת הקבוצה.
ב-2013, הצטרפה גנות לאיציק קרומבי בהקמת פורום ההייטק החרדי ובייסוד חממה טכנולוגית בבני ברק לקידום יזמות בתחום ההייטק במגזר החרדי.
החל משנת 2012, רחלי גנות היא יו"ר משותף של פורום מדע וטכנולוגיה בעמותת "פנים חדשות" הפועלת לעידוד נשים להשתלב במגמות ריאליות בתיכונים.
בין השנים 2013–2015, השלימה תואר MBA בתוכנית International Executive בקלוג רקנאטי. כיום, גנות שותפה במספר סטרטאפים וחברה בנבחרת הדירקטורים והדירקטוריות של ישראל ובדירקטוריון IATI – ארגון הגג של תעשיית ההייטק והביוטק בישראל ובחבר הנאמנים של מכללת הדסה.
פרסים והוקרות

בשנת 2018, נבחרה להשאת משואה בטקס יום העצמאות ה־70 למדינת ישראל
בשנים 2013, 2015 ו-2023 נבחרה לרשימת 50 הנשים המשפיעות של "ליידי גלובס"
בשנת 2015 נבחרה לרשימת הצעירים המבטיחים של G
בשנת 2018 נבחרה לרשימת הנשים המשפיעות של פורבס PowerWomen.
בשנת 2024, הוענק לה פרס "מובילת התעשייה העולמית" של תעשיית השבבים, בכנס ChipEx
חיים אישיים

גנות מתגוררת בגבעת שמואל, נשואה ליובל ולהם 4 ילדים.
הערות שוליים

↑  כוהנת ההייטק החרדי, באתר frum
↑  מעין מנלה, "ראיון העבודה הראשון שלי היה שבועיים אחרי לידה; חודש לאחר מכן התחלתי לעבוד", באתר כלכליסט, 23 ביוני 2023
↑  חיים לב, ההייטקיסטית החרדית תדליק משואה, באתר ערוץ 7, 8 באפריל 2018
↑  דורון אביגד, ‏ההייטקיסטית מבני ברק שהקימה חברה ומעסיקה בעיקר חרדיות, באתר גלובס, 26 בינואר 2023
1 2  דורון אביגד, ‏50 המשפיעות - היזמת שמעסיקה הייטקיסטיות חרדיות, באתר גלובס, 14 בדצמבר 2021
↑  עמוד הנהגה - מכללת הדסה, באתר www.hac.ac.il
↑  שירי דובר, ‏"החיסרון הזמני של היעדר הניסיון בהתחלה הוא דווקא יתרון גדול", באתר גלובס, 7 בדצמבר 2015
↑  פורבס ישראל, 44# רחלי גנות, באתר Power Women 2018, ‏9 ביולי 2018
↑  שרת החדשנות, המדע והטכנולוגיה, גילה גמליאל העניקה אות לשלוש נשים משפיעות במסגרת כנס ChipEx, באתר משרד החדשנות, המדע והטכנולוגיה, ‏9 במאי 2024
אלנה קורנרו פיסקופיה

| --- | --- |

 לידה:  5 ביוני 1646 ונציה, הרפובליקה של ונציה 
 פטירה:  26 ביולי 1684 (בגיל 38) פדובה, הרפובליקה של ונציה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פדובה 
 תחומי עניין:  פילוסופיה, השכלה גבוהה, מתמטיקה, תאולוגיה, חינוך נשים 
 עיסוק:  מתמטיקאית, מרצה באוניברסיטה, תאולוגית, פילוסופית, medic 
 מדינה:  הרפובליקה של ונציה 
 
חלון קורנרו בקולג' ואסאר
אלנה לוקרציה קורנרו-פיסקופיה (Elena Lucrezia Cornaro Piscopia;‏ 5 ביוני 1646 – 26 ביולי 1684) הייתה פילוסופית איטלקייה ממעמד האצולה. היא רכשה את השכלתה ממורים פרטיים אשר לימדו אותה בבית אביה, בהם מרצים מהאוניברסיטה המקומית וגם רב אשר לימד אותה עברית. היא הורשתה לגשת לבחינות לשם קבלת התואר דוקטור לפילוסופיה, שקיבלה מאוניברסיטת פדובה בשנת 1678 בגיל 32, ובכך הייתה לאישה הראשונה שקיבלה תואר דוקטור מהאוניברסיטה והאשה הראשונה בעולם שידוע בוודאות כי קיבלה תואר דוקטור.
קורנרו-פיסקופיה שלטה בצ'מבלו, קלאוויקורד, נבל וכינור, הלחינה מוזיקה והיטיבה בשירה. בנוסף לאיטלקית, היא ידעה קרוא וכתוב בלטינית, יוונית, עברית, ספרדית, צרפתית וערבית. הצטיינות זו העניקה לה את התיאור "Oraculum Septilingue", ביטוי שמתאר את שליטתה בשבע שפות.
ביוגרפיה

אלנה קורנרו-פיסקופיה נולדה בפלאצו לורדאן (אנ') ברובע סן מרקו שבוונציה, הרפובליקה של ונציה, ב-5 ביוני 1646. היא הייתה ילדתו השלישית של ג'אנבטיסטה קורנרו-פיסקופיה ופילגשו זנטה בוני. אמה הייתה איכרה ולא נשואה לאביה (איתו היו לה עוד 5 ילדים) בזמן לידתה של אלנה. ג'אנבטיסטה היה נציב כיכר סן מרקו, התפקיד השני בחשיבותו ברפובליקה של ונציה, אחרי דוכס ונציה. מילוי התפקיד זיכה אותו במגורים בכיכר סן מרקו. אלנה החלה בלימודי השפות בעקבות עצה של כומר שהיה ידיד המשפחה, ובגיל 7 כבר שלטה ביוונית ולטינית. מאוחר יותר למדה שפות נוספות ולימודיה כללו גם מתמטיקה, פילוסופיה ותאולוגיה.
בעקבות המלצה של מורהּ הפרטי לפילוסופיה, קרלו רינלדיני, פליס רוטונדי עתר לאוניברסיטת פדובה להעניק לאלנה את התואר דוקטור לתאולוגיה. כאשר הבישוף של פדובה, הקרדינל גרגוריו בארבאריגו, שמע שהיא מועמדת לקבל תואר זה, הוא סירב על בסיס היותה אישה אך הוא כן אישר לה לקבל תואר דוקטור לפילוסופיה, ולאחר מסלול לימודים נוסף היא קיבלה את התואר.
התעודה ניתנה לה ב-25 ביוני 1678, בקתדרלה של פדובה בנוכחות מומחים מהאוניברסיטה, פרופסורים מכל הפקולטות, סטודנטים ומרבית הסנטורים הונצניאנים, ויחד עם מוזמנים רבים מהאוניברסיטאות של בולוניה, פרוג'יה, רומא ונאפולי. בטקס קבלת התואר קורנרו-פיסקופיה הרצתה במשך כשעה בלטינית קלאסית והסבירה חלקים מורכבים שנבחרו אקראית מעבודותיו של אריסטו. הרצאתה נשמעה בעניין, וכשסיימה קיבלה תשואות בעוד פרופסור רינלדיני מעניק לה את דרגת הדוקטור, את ספר הפילוסופיה, מניח זר דפנה על ראשה, שכמייה (Mozzetta (אנ')) מפרוות הרמין לכתפיה ועונד טבעת לאצבעה. מאורע זה אויר ב"חלון קורנרו" בחזית המערבית של הספרייה לזכרו של תומפסון בקולג' ואסאר בניו יורק.
אלנה נפטרה בגיל 38, ב-26 ביולי 1684, ממחלת השחפת. מותה צוין בטקסי זיכרון בוונציה, פדובה, סיינה ורומא.
בשנת 1688 הוצאו לאור כתביה, הכוללים כתבים אקדמאים, תרגומים וחיבורים דתיים, בעיר פארמה. ב-1685 הנפיקה אוניברסיטת פדובה מדליה לזכרה. ב-1895 פתחה אם המנזר מתילדה פינסנט ממסדר הנזירות האנגליות הבנדיקטיות(אנ') ברומא את קברה של אלנה, והעבירה את שרידיה לארון קבורה חדש, עליו נחקקה מצבה חדשה.
הערות שוליים

↑  תמר הרציג, בשורה האחרונה או מאחורי וילון: נשים ואקדמיה מזווית היסטורית, אקדמיה
↑  COPYRIGHT 2004 The Gale Group Inc, "Cornaro Piscopia, Elena Lucrezia", Encyclopedia of World Biography
1 2  Gregersen, Erik, "Elena Cornaro", Encyclopædia Britannica Inc, Retrieved 17 April 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007427319805171  PLWABN: 9810698192405606  BIBSYS: 65272  BNE: XX863107  BnF: cb16591183r (data)  GND: 123372178  ICCU: SBLV167575  ISNI: 0000 0000 6124 7091  LCCN: nr95046943  NKC: osd2016911681  NLG: 344821  SUDOC: 129848611  VcBA: 495/6271  VIAF: 50133485   WorldCat (עם VIAF): 50133485
איתי טיראן

| --- | --- |

 לידה:  23 במרץ 1980 (בן 44) פתח תקווה, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1999
 מקום לימודים:  תלמה ילין  בית צבי  רימון בית ספר למוסיקה 
 בת זוג:  מלאני פרס (2008–2023)
 פרסים והוקרה:  פרס התיאטרון הישראלי  פרס רוזנבלום לאמנויות הבמה 
 פרופיל ב-IMDb
 
איתי טיראן (נולד ב-23 במרץ 1980) הוא שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה ובמאי תיאטרון ישראלי. זוכה שבעה פרסי התיאטרון הישראלי, ולשעבר שחקן תיאטרון "הקאמרי".
קורות חיים

טיראן גדל בפתח תקווה, לאב שעלה מהונגריה ולאם שעלתה משוודיה. סבתו מצד אמו היא ניצולת אושוויץ. בילדותו ניגן בפסנתר. בנעוריו למד במגמת המוזיקה בתיכון לאמנויות "תלמה ילין", אך נשר מבית הספר.
קיבל פטור משירות צבאי על רקע נפשי, ולא שירת בצה"ל.
למד שנה בבית הספר למוזיקה "רימון", ואז עבר ללמוד בבית הספר הגבוה לאמנויות הבמה "בית צבי". סיים את לימודיו בשנת 2002 כשחקן מצטיין, וקיבל את פרס צבי קליר. ב-2003 זכה בפרס התיאטרון הישראלי כ"שחקן המבטיח". כמו כן, טיראן הוא אמן נבחר של הקרן למצוינות בתרבות בתחום התיאטרון.
טיראן ביטא לאורך השנים עמדות פוליטיות שמאליות. ב-2010 היה בין החותמים על מסמך סירוב להופיע בהיכל התרבות של אריאל, שמעבר לקו הירוק.
בקיץ 2018 הודיע על החלטתו לעזוב את ישראל לגרמניה. הוא הצטרף ללהקה בתיאטרון הלאומי בשטוטגרט וכן מביים בתיאטרון הבורגתיאטר (Burgtheater) בווינה.
קריירה > תיאטרון

טיראן שיחק במחזות תיאטרון רבים וברובם בתפקידים הראשיים. בתיאטרון הקאמרי שיחק בין היתר בהצגות: "המלט" (בתפקיד המלט), "אמא קוראז'" (בתפקיד אייליף), "עד ראייה" (בתפקיד פרנץ), "קוויאר ועדשים" (בתפקיד ניקולא), "עוץ לי גוץ לי" (בתפקיד המלך), "יתוש בראש" (בתפקיד קאמי), "קברט" (בתפקיד המנחה), "גטו" (בתפקיד קצין האס אס קיטל), ״אופרה בגרוש״ (בתפקיד מק סכין), "מפיסטו" (בתפקיד הנדריק הפגן, מפיסטו) ועוד.
בתיאטרון הספרייה שיחק בהצגות: "ריצ'רד השני" (בתפקיד ריצ'רד), "אחים בדם" (בתפקיד סמי), "מלחמת טרויה לא תפרוץ" (בתפקיד דמוקוס) ובמחזמר "שיער" (בתפקיד ברגר).
בשנת 2005 זכה ב"פרס התיאטרון הישראלי" כשחקן הראשי הטוב ביותר על גילומו את נסיך דנמרק המפורסם של שייקספיר "המלט"- שזאת, כמו כן, הייתה הופעת הבכורה שלו בתיאטרון.
בשנת 2006 זכה ב"פרס התיאטרון הישראלי" בקטגוריית שחקן המשנה הטוב ביותר, עבור משחק בתפקיד קומי (טיראן ידוע בעיקר בתפקידיו הדרמטיים) בהצגה "יתוש בראש".
בשנת 2008 עלתה ההפקה של תיאטרון הקאמרי - "אמדאוס" שבה הוא מגלם את דמותו של וולפגנג אמדאוס מוצרט לצדם של יצחק חזקיה וחני פירסטנברג. בשנה זו גם עלתה ההפקה "החגיגה" (שיתוף פעולה של תיאטרון הקאמרי והבימה), בה מגלם טיראן את דמותו של כריסטיאן - בחור צעיר שעבר בילדותו  התעללות מינית  על ידי אביו.
בשנת 2009 זכה בפרס שחקן המשנה הטוב ביותר בטקס פרסי התיאטרון הישראלי על תפקידו ב"אמדאוס" (שזכתה בפרס המחזה שמועלה מחדש) והיה מועמד לפרס השחקן הראשי על ההצגה "חגיגה", גם היא בתיאטרון הקאמרי.
בשנת 2010 החל לשחק את תפקיד "המנחה" במחזה המוזיקלי קברט, עליו קיבל את פרס התיאטרון הישראלי לשחקן הטוב ביותר בשנת 2012.
בשנת 2011 ביים ושיחק בתפקיד הראשי בתיאטרון הקאמרי בהצגה "וויצק".
החל מיולי 2012 שיחק בהצגות ריצ'רד השני וריצ'רד השלישי בתפקיד המלך ריצ'רד.
בשנת 2013 עלתה ההצגה "איש קטן, מה עכשיו?", אותה טיראן עיבד למחזה על פי ספר מאת הנס פאלאדה, יחד עם דורי פרנס, וביים אותה. בסוף אותה שנה החל טיראן לשחק את התפקיד הראשי, לצדה של השחקנית כנרת לימוני, במחזה סיראנו דה ברז'ראק מאת אדמון רוסטאן בתיאטרון הקאמרי. בנוסף, החל טיראן לשחק במחזמר הפארסה " דבר מצחיק קרה".
בשנת 2014 החל טיראן לשחק תפקיד ראשי במחזה "איבנוב", אותו עיבד יחד עם ארתור קוגן על פי ספרו של צ'כוב.
בשנת 2015 החל טיראן לשחק במחזה "אופרה בגרוש" מאת המחזאי ברטולט ברכט והמלחין קורט וייל, בתפקיד מנהיג השודדים "מק סכין". באותה שנה ביים את האופרה נישואי פיגרו מאת מוצרט, והיא הועלתה בחצר המצודה שבאולמות האבירים במסגרת פסטיבל האופרה בעכו.
בשנת 2016 החל לשחק במחזה "מפיסטו" מאת הלל מיטלפונקט (על פי קלאוס מאן) בתפקיד "הנדריק הפגן" - שחקן תיאטרון בזמן מלחמת העולם השנייה, העולה לגדולה בתחומו בחסות התנועה הנאצית. באותה שנה החל טיראן לשחק בהצגה "עמודי החברה" מאת הנריק איבסן ובבימויו של ארתור קוגן.
בשנת 2017 החל לשחק במחזה "תמונות מחיי הנישואין" מאת אינגמר ברגמן בתפקיד יוהאן, ליד אפרת בן צור בתפקיד מריאן. כמו כן, הוא גם תרגם את המחזה יחד עם גלעד קמחי שביים אותו. בסוף אותה השנה החל לשחק גם במחזה "ציד המכשפות" מאת ארתור מילר בתפקיד "הכומר ג'והן הייל".
בשנת 2018 הועלה בתיאטרון הקאמרי המחזה "אל נקמות" מאת שלום אש בבימויו של טיראן, שגם עיבד אותו יחד עם דני רוזנברג.
בשנת 2022 הועלה בתיאטרון הקאמרי המחזה "וניה", אשר עיבד טיראן.
קריירה > טלוויזיה וקולנוע

טיראן החל לשחק בעונתה השלישית של סדרת הטלוויזיה ששודרה בערוץ 2: "הבורגנים". כמו כן, שיחק גם בסדרה "האקס המיתולוגי"  ששודרה באותו ערוץ.
בשנת 2006 כיכב בסרט הקולנוע של הבמאי אודי אלוני, "מחילות" ובאותה שנה השתתף בסרטו של יוסף סידר, זוכה פסטיבל ברלין, "בופור", לצדם של אושרי כהן, אלון אבוטבול ואחרים. השתתפותו בסרט מלחמה זה עוררה ביקורת לנוכח העובדה שטיראן לא שירת בצה"ל.
בשנת 2007 שיחק בסרט "החוב", שעסק בנושא החיסולים של הפושעים שלקחו חלק בזוועות השואה.
בשנת 2008 שיחק בסרט דובר היידיש "בית אבי" בבימויו של דני רוזנברג, בו הוא מגלם דמותו של לולק, ניצול השואה המגיע ארצה בשנת 1948.
בשנת 2009 השתתף בסרט "לבנון" בבימויו של שמוליק מעוז על מלחמת לבנון.
בשנת 2011 השתתף טיראן במיני-סדרת טלוויזיה בריטית "ההבטחה". בסדרה מגלם טיראן חייל ישראלי ש"התפכח", וכעת החליט לסייע לצד הפלסטיני. נספח העיתונות בשגרירות ישראל בלונדון מתח ביקורת על הסדרה המציגה את הישראלים כתאבי דם, ואמר: "במהלך הקריירה בת 15 השנים שלי מעולם לא ראיתי דבר כזה בתקשורת המערבית".
בשנת 2015 גילם טיראן את דמותו של אבשא אנגלר בסדרה "המדרשה" ששודרה בערוץ 2, בה גילם דמות של סוכן חשאי מתלמד. באותה שנה גילם את דמותו של אורי בסרט של אלעד קידן, "היורד למעלה". בשנת 2016 השתתף בעונה השנייה של הסדרה "בני ערובה" בערוץ 10, וכן הרבה להתארח בתוכנית הבידור הסאטירית - "גב האומה".
ב-9 באוגוסט 2018 החל טיראן לקריין בסדרה החדשה "אמבולנס" מבית רשת 13. הסדרה עוקבת אחרי הרגעים הקריטיים של צוותי מד"א הפרוסים ברחבי הארץ וכן אחר המוקדנים במוקד מד"א הארצי.
קריירה > אופרה

טיראן ביים את האופרה הישראלית "הבנאליות של האהבה" מאת אלה מילך-שריף, אשר עלתה בתיאטרון רגנסבורג שבגרמניה.
בינואר 2019 עלתה באופרה הישראלית האופרה "סלומה" מאת ריכרד שטראוס בבימויו של טיראן.
חיים אישיים

ב-2008 טיראן נישא למלאני פרס, דוגמנית ושחקנית ישראלית-גרמנייה. ב-2023 השניים התגרשו.
פרסים

2003 - פרס התיאטרון הישראלי לשחקן המבטיח (על תפקידו בהצגה "עד ראייה")
2005 - פרס התיאטרון הישראלי לשחקן השנה (על תפקידו בהצגה "המלט")
2005 - פרס ע"ש רוזנבלום
2006 - פרס התיאטרון הישראלי לשחקן המשנה (על תפקידו בהצגה "יתוש בראש")
2006 – נבחר הקרן למצוינות בתרבות
2008 - פרס התיאטרון הישראלי לשחקן המשנה (על תפקידו בהצגה "אמדאוס")
2010 - פרס עיריית ת"א-יפו ע"ש אברהם בן יוסף (על תפקידו כקיטל ב"גטו")
2011 - פרס התיאטרון הישראלי לשחקן השנה (על תפקידו בהצגה "קברט")
2013 - פרס התיאטרון הישראלי לשחקן השנה (על תפקידו בהצגה "ריצ'רד השלישי")
2016 - פרס התיאטרון הישראלי לשחקן השנה (על תפקידו בהצגה "מפיסטו")
תפקידים > בתיאטרון

התיאטרון הקאמרי
| הצגת בכורה | הצגה | תפקיד | מחזאי | במאי |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 30 בנובמבר 2017 | ציד המכשפות | הכומר ג'והן הייל | ארתור מילר | גלעד קמחי |
| 2 במרץ 2017 | תמונות מחיי הנישואין | יוהאן | אינגמר ברגמן | גלעד קמחי |
| 29 בספטמבר 2016 | עמודי החברה | קרסטן ברניק | הנריק איבסן | ארתור קוגן |
| 10 במרץ 2016 | מפיסטו | הנדריק הפגן, מפיסטו | הלל מיטלפונקט (לפי ספרו של קלאוס מאן) | עמרי ניצן |
| 11 ביולי 2015 | אופרה בגרוש | מקי סכינאי | ברטולט ברכט | גלעד קמחי |
| 5 בדצמבר 2014 | איבנוב | ניקולאי איבנוב | אנטון פאבלוביץ' צ'כוב | ארתור קוגן |
| 31 בדצמבר 2013 | דבר מצחיק קרה | היסטריום | סטיבן זונדהיים, בארי שבלוב ולארי גילברט | עמרי ניצן |
| 27 בספטמבר 2013 | סיראנו דה ברז'ראק | סיראנו דה ברז'ראק | אדמון רוסטאן | גלעד קמחי |
| 5 ביולי 2012 | ריצ'רד השני | ריצ'רד השני | ויליאם שקספיר | ארתור קוגן |
| 10 ביולי 2012 | ריצ'רד השלישי | ריצ'רד השלישי | ויליאם שקספיר | ארתור קוגן |
| 26 באוקטובר 2011 | קברט | המנחה | ג'ו מאסטראוף, שירים: פרד אב | עמרי ניצן |
| 30 בספטמבר 2010 | וויצק | וויצק | גאורג ביכנר | איתי טיראן |
| 8 במרץ 2010 | גטו | קצין האס אס קיטל | יהושע סובול | עמרי ניצן |
| 15 בנובמבר 2008 | אמדאוס | וולפגנג אמדאוס מוצרט | פיטר שאפר | עמרי ניצן |
| 2 בפברואר 2008. | החגיגה (קופרודוקציה עם תיאטרון הבימה) | כריסטיאן הבן | עיבוד של דייוויד אולדרידג' לסרט "החגיגה" (Festen) מאת תומאס וינטרברג; מוגנס רוקוב, בבימויו של וינטרברג, משנת 1998 | חנן שניר |
| 13 ביולי 2006 | יתוש בראש | קאמי שאנדביז | ז'ורז' פדו | עמרי ניצן |
| 7 בינואר 2005 | המלט | המלט | ויליאם שקספיר | עמרי ניצן |
| 30 באוקטובר 2003 | קוויאר ועדשים | ניקולא | ג'וליו סקארניצ'י; רנלדו טאראבוזי | אילן רונן |
| 5 בדצמבר 2002 | אמא קוראז' | אייליף | ברטולט ברכט | עמרי ניצן |
| 30 בנובמבר 2002 | עוץ לי גוץ לי | המלך | אברהם שלונסקי | רוני פינקוביץ', הגרסה המקורית של ההצגה: יוסי יזרעאלי |
תיאטרון הספרייה
| הצגת בכורה | הצגה | תפקיד | מחזאי | במאי |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 9 בינואר 2002 | שיער | ברגר | ג'רום רג'ני וג'יימס ראדו | גדי ענבר |
| 11 בינואר 2002 | מלחמת טרויה לא תפרוץ | דמוקוס | ז'אן ז'ירודו | עידו ריקלין |
| 30 במרץ 2003 | המלך ריצ'רד השני | ריצ'רד השני | ויליאם שייקספיר | ארתור קוגן |
| 8 באוקטובר 2003 | אחים בדם | סמי | וילי ראסל | ארתור קוגן |
תפקידים > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | ערוץ |
| --- | --- | --- | --- |
| 2000 | הבורגנים | יהודה | ערוץ 2, שידורי קשת |
| 2004 | פרנקו וספקטור | יהוא מרקמן | ערוץ 2, שידורי קשת |
| 2007 | האקס המיתולוגי | פישי | ערוץ 2, שידורי קשת |
| 2011 | ההבטחה (מיני-סדרה) | פול מאייר | ערוץ 4 בבריטניה |
| 2014 | מצב האומה | עצמו | ערוץ 2, רשת |
| 2015 | חגיגה לעיניים – סיפורו של הקולנוע הישראלי | קריין | הערוץ הראשון |
| 2015 |  המדרשה | אבשה (אבשלום) אנגלר | ערוץ 2, רשת |
| 2015 | גב האומה | עצמו | ערוץ 10 |
| 2016 | בני ערובה | בן | ערוץ 10 |
| 2017 | שרה שטיין: שלום ברלין, שלום תל אביב (מיני-סדרה) | דוד שפירו | ARD (גרמניה) |
תפקידים > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | במאי | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2006 | מחילות | דייוויד אדלר | אודי אלוני |  |
| 2007 | החוב | צבי הצעיר | אסף ברנשטיין |  |
| 2007 | בופור | עידן קוריס | יוסף סידר |  |
| 2008 | בית אבי | לולק | דני רוזנברג | סרט סטודנטים בן 40 דקות |
| 2009 | לבנון | אסי | שמוליק מעוז |  |
| 2012 | Anleitung zum Unglücklichsein | תומאס פולסון | שרי הורמן | סרט גרמני |
| 2014 | זינוק בעלייה | ארי גבע | אורן שטרן |  |
| 2015 | היורד למעלה | אורי | אלעד קידן |  |
| 2015 | DEMON | פיוטר | מרסין ורונה | קופרודוקציה פולנית-ישראלית |
| 2020 | עכביש ברשת | דניאל | ערן ריקליס | קופרודוקציה ישראלית-בריטית |
הערות שוליים

↑  "Eonline.co.il". archive.is. 2007-10-17. נבדק ב-2018-11-13.
↑  כשאני עולה לבמה, אני בא להילחם, באתר גלובס, 6 ביוני 2016
↑  The Cameri Theatre Of Tel-Aviv, כרטיס מידע באתר הקאמרי, באתר www.cameri.co.il (ארכיון)
↑  עינב שיף‏, "נסרב להופיע באריאל", באתר וואלה, 27 באוגוסט 2010
↑   רוית הכט, איתי טיראן, גדול שחקני התיאטרון בישראל, מסביר למה הוא עוזב לגרמניה, באתר הארץ, 5 בספטמבר 2018
↑  "איתי טיראן יביים את נישואי פיגרו", אתר הבמה 22/7/15
↑  ארי שביט, הספרי: איתי טיראן משתמט מצה"ל, בחיים לא אעבוד אתו, באתר הארץ, 12 בספטמבר 2009
↑  "אמבולנס, עונה 1, פרק 1 | רשת 13". רשת 13. נבדק ב-2018-08-16.
↑  אלדד בק, אופרה ישראלית בגרמניה: סיפור אהבה בצל הנאציזם, ‏29 בינואר 2018
↑   רוית הכט, איתי טיראן, גדול שחקני התיאטרון בישראל, מסביר למה הוא עוזב לגרמניה, באתר הארץ, 5 בספטמבר 2018
↑  "החגיגה (בשיתוף תיאטרון הקאמרי)", אתר הבימה(הקישור אינו פעיל, 11.3.2020)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007603923405171  PLWABN: 9810537639905606  BnF: cb16561400f (data)  GND: 135639824  ISNI: 0000 0001 0947 805X  LCCN: no2010157447  SNAC: w6wm8vcd  SUDOC: 130708674  VIAF: 1233600   WorldCat (עם VIAF): 1233600
סעודה אצל המלכה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  רותו מודן
 איורים:  רותו מודן
 שפת המקור:  עברית
 תורגם לשפות:  אנגלית, צרפתית
 סוגה:  קומיקס
 הוצאה
 הוצאה:  עם עובד
 הוצאה בשפת המקור:  עם עובד
 תאריך הוצאה:  2010
 מספר עמודים:  30
 הוצאה בעברית
 תאריך:  2010
סעודה אצל המלכה הוא ספר קומיקס ישראלי לילדים מאת רותו מודן, אשר יצא בשנת 2010. הסיפור נפתח בארוחה משפחתית, בה הילדה נינה מפגינה נימוסי שולחן בעייתיים. אביה שואל אותה: "מה תעשי אם מלכת אנגליה תזמין אותך לסעודה בארמון בקינגהאם?" ולפתע נשמע צלצול בדלת, ובפתח עמד שליח מטעם המלכה, שהזמין את נינה לסעודה אצל המלכה. גם אצל המלכה נינה התקשתה לשמור על נימוסי שולחן ראויים, וזכתה למבטי תדהמה של הנוכחים, אך בסופו של דבר - הם אלה שאימצו את הרגליה, ולא להפך. הספר קיבל ביקורות טובות, ובין השאר, צוינו לטובה העובדות כי הספר אינו נוקט בגישה חינוכית פדגוגית. הספר גם קיבל ביקורת חיובית על כך שהוא אינו מתיילד ושהסופרת כתבה קומיקס אשר עונה על חוקי הז'אנר ופשוט מכוון לילדים אך גם מבוגרים יוכלו להנות ממנו.