stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ריצ'רד האווס
אחרית חייו ומותו

האווס נשאר בנלי'ס פורד עד מאי 1865. לבסוף היה מרוצה מכך שבטוח לחזור לקנטקי, האווס הגיע לפריז ומצא שביתו נשרף על ידי חיילי האיחוד. ארבעה מבניו של האוס שירתו בצבא הקונפדרציה, כולל בריגדיר גנרל ג'יימס מוריסון האווס; רק שלושה בנים חזרו הביתה מהמלחמה. ב-18 בספטמבר 1865 נשבע האווס אמונים לארצות הברית, והורשה לחזור לקריירה הקודמת שלו כעורך דין.
בשנת 1866, הוא נבחר לשופט המחוזי של מחוז בורבון. פסיקתו הבולטת ביותר בתפקיד זה הייתה לבטל את חוזי החניכה של לשכת החופשיים בקנטקי. האווס ביסס החלטה זו על כך שסמכויות הלשכה התרחבו רק למדינות שהיו חלק מהמרד, מה שלא היה נכון לקנטקי. האווס נבחר גם למפקד הראשי של בית המשפט המחוזי בשנת 1866. בשנת 1871 הוזכר האוס כמועמד אפשרי למושל קנטקי. בשנת 1876, הוא עזר למסגר את תגובת מפלגתו לבחירות השנויות במחלוקת של הייז - טילדן לנשיאות. האוס מת בפריז, קנטקי, ב-25 במאי 1877, ונקבר בבית הקברות של פריז.
הערות שוליים

↑  Weil, Julie Zauzmer; Blanco, Adrian; Dominguez, Leo (20 בינואר 2022). "More than 1,700 congressmen once enslaved Black people. This is who they were, and how they shaped the nation". Washington Post. נבדק ב-30 בינואר 2022. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2 3 4 5  "Hawes, Richard, (1797–1877)". United States Congress. נבדק ב-7 במאי 2007. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Capt. Richard Hawes, Jr. House". RootsWeb.com. ביוני 2006. נבדק ב-7 במאי 2007. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3 4  Neace, James Clell & Harned, Edgar Porter (2000). "Kentucky Had Two Confederate Governors". נבדק ב-26 ביוני 2007. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n88225965  SNAC: w6mc8zg3  US Congress: H000363  VIAF: 45865668   WorldCat (עם VIAF): 45865668 
סמן היסטורי בפרנקפורט, קנטקי, מתעד את השבעתו של האווס כמושל הקונפדרציה
1974 בארצות הברית

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| «««  1973   1972  1971 |  דגל ארצות הברית | 1974  בארצות הברית |  »»»  1975   1976   1977 |
כל ערכי השנים בארצות הברית • אירועים בולטים בעולם ב-1974 פורטל ארצות הברית • לוח שנה של שנת 1974
1974 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 198 שנה מיום היווסדה.
הנהגה

הנשיא: ריצ'רד ניקסון (המפלגה הרפובליקנית) עד 9 באוגוסט, ג'רלד פורד (המפלגה הרפובליקנית)
סגן הנשיא: ג'רלד פורד (המפלגה הרפובליקנית) עד 9 באוגוסט, נלסון רוקפלר (המפלגה הרפובליקנית)
אירועים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
2 בינואר – ריצ'רד ניקסון חותם על צו נשיאותי המורה על הורדת מהירות הנסיעה המרבית בכבישים ל-55 מייל לשעה מתוך מטרה לחסוך בצריכת הדלק במהלך האמברגו של אופ"ק
18 במרץ – מסתיים משבר האנרגיה העולמי שהטילו מדינות אופ"ק על המערב לאחר מלחמת יום כיפור
29 במרץ – החללית מרינר 10 חולפת לראשונה בסמוך לכוכב חמה
4 במאי – נפתחת תערוכת אקספו 74' בספוקיין, מדינת וושינגטון
24 ביולי – פרשת ווטרגייט: בית המשפט העליון של ארצות הברית קובע פה אחד שלנשיא ריצ'רד ניקסון לא הייתה סמכות שלא למסור את קלטות הבית הלבן שנדרשו לעדות ומורה לו למסור אותן לתובע המיוחד שחוקר את הפרשה
27 ביולי – פרשת ווטרגייט: הוועדה המשפטית של בית הנבחרים האמריקאי מצביעה 27 בעד מול 11 נגד בסעיף ההדחה הראשון נגד הנשיא ריצ'רד ניקסון: הפרעה לצדק
30 ביולי – פרשת ווטרגייט: נשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון מוסר את קלטות הבית הלבן כפי שנדרש על ידי בית המשפט העליון של ארצות הברית
8 באוגוסט – נשיא ארצות הברית, ריצ'רד ניקסון, מודיע על התפטרותו בעקבות פרשת ווטרגייט
9 באוגוסט – ריצ'רד ניקסון הופך לנשיא האמריקני הראשון שמתפטר מתפקידו, פעולה בה נקט על מנת למנוע מצב בו יודח מתפקידו בשל מעורבותו בפרשת ווטרגייט. בעקבות כך סגן הנשיא ג'רלד פורד הופך לנשיא ה-38 של ארצות הברית.
9 באוגוסט: נשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון עוזב את הבית הלבן לאחר התפטרותו
9 באוגוסט: ג'רלד פורד הופך לנשיא ה-38 של ארצות הברית
נולדו

8 בפברואר – סת' גרין, שחקן קולנוע אמריקאי
10 בפברואר – אליזבת בנקס, שחקנית ובמאית אמריקאית שהתגיירה
16 בפברואר – מהרשלה עלי, שחקן אמריקאי
17 בפברואר – ג'רי אוקונל, שחקן אמריקאי
5 במרץ – אווה מנדז, שחקנית אמריקאית
7 במרץ – ג'נה פישר, שחקנית אמריקאית
24 במרץ – אליסון הניגן, שחקנית אמריקאית-יהודייה
29 ביולי – ג'וש רדנור, שחקן אמריקאי-יהודי
30 ביולי – הילרי סוונק, שחקנית אמריקאית
20 באוגוסט – איימי אדמס, שחקנית אמריקאית
20 באוגוסט – מישה קולינס, שחקן אמריקאי
10 בספטמבר – ראיין פיליפה, שחקן אמריקאי
19 בספטמבר – ג'ימי פאלון, מנחה טלוויזיה ושחקן אמריקאי
28 באוקטובר – חואקין פיניקס, שחקן קולנוע אמריקאי
11 בנובמבר – לאונרדו דיקפריו, שחקן קולנוע אמריקאי
17 בדצמבר – שרה פולסון, שחקנית אמריקאית
17 בדצמבר – ג'ובאני ריביסי, שחקן אמריקאי
24 בדצמבר – ראיין סיקרסט, שחקן אמריקאי
נפטרו

31 בינואר – סמואל גולדווין, מפיק אמריקאי (נולד ב-1879)
17 במרץ – לואי קאהן, אדריכל אמריקאי (נולד ב-1901)
24 במאי – דיוק אלינגטון, מוזיקאי ג'אז אמריקאי (נולד ב-1899)
3 ביולי – ג'ון קרואו רנסום, משורר, מסאי ופרשן חברתי אמריקאי (נולד ב-1888)
9 ביולי – ארל וורן, מושל קליפורניה ונשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית (נולד ב-1891)
4 באוקטובר – אן סקסטון, משוררת וסופרת אמריקאית שהתאבדה (נולדה ב-1928)
12 באוקטובר – פינק אנדרסון, זמר בלוז וגיטריסט אמריקאי (נולד ב-1900)
13 באוקטובר – אד סאליבן, מנחה טלוויזיה אמריקני (נולד ב-1902).
אד סאליבן
מוחאמה

| --- | --- |

 
 מאכלים
 מוצא:  ספרד 
 מרכיבים עיקריים:  טונה 
 
מוחאמה של טונה
מנה כארוחה
מוחאמה (בספרדית: Mojama; בפורטוגזית: Muxama) הוא מעדן ים תיכוני המורכב מטונה מפולטת ומשומרת במלח בישול, שנמצא בדרך כלל באזורי מורסיה ואנדלוסיה של ספרד, במיוחד בוולבה ובקדיס או בפורטוגל באזור אלגארבה. טונה זהובה, וטונה כחולת-סנפיר אטלנטית הם הזנים הנפוצים ביותר בשימוש להכנת המאכל.
אטימולוגיה

המילה מוחאמה מגיעה מהמילה הערבית מוסאמה (יבש) או מושאמה (עשויה משעווה), אך מקורותיה הם פיניקים, במיוחד מגאדיר, קדיס כיום, היישוב הפיניקי הראשון במערב הים התיכון. הפיניקים למדו לייבש טונה במלח ים כדי להכין אותה למסחר.
הכנה

מוחאמה מיוצרת מנתחי הצדדים בין הצלעות התחתונות, לבין החלק התחתון של הגב של הטונה על ידי יישון וכבישה במלח למשך יומיים או בין 18 לבין 36 שעות. לאחר מכן מסירים את המלח ושוטפים את הנתחים. יש יצרנים שדוחסים את בשר הדג כדי לשחרר טוב יותר לחות. לאחר מכן מונחים הנתחים לייבוש בשמש וברוח (לפי השיטה המסורתית) למשך חמישה עשר עד עשרים יום. התוצר הסופי הוא נתח דג בכיכר חום כהה.
הגשה

המנה מוגשת בדרך כלל בפרוסות דקות במיוחד עם שמן זית ועגבניות קצוצות או שקדים (במיוחד בוולנסיה). אפשר להגיש את הפרוסות על לחם או עם פסטה. במדריד מוחאמה הוא טאפס פופולרי מאוד בשעות אחר הצהריים ומוגש עם בירה וזיתים. ניתן לשלב את המוחאמה גם עם יינות לבנים יבשים או אדומים יבשים.
ערך תזונתי

מוחאמה עשירה בחלבון ובחומצות שומן אומגה 3. היא מכילה גם ויטמינים מקבוצת B, מגנזיום וויטמין D.
ראו גם

גרבלקס
בוניטו
לקס
לוטפיסק
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  Guadarrama, Ana (2021-05-20). "Mojama, una salazón del sur de España". The Gourmet Journal: Periódico de Gastronomía (בספרדית). נבדק ב-2022-12-31.
1 2 3  "Salazones, the salt-cured fish specialities of the Region of Murcia". murciatoday.com. נבדק ב-2022-12-31.
1 2  Hernández, Daniela (10 בספטמבר 2022). "¿Qué es la mojama y cómo se sirve?; conoce a un alimento popular en la cocina española". www.gastrolabweb.com (בספרדית). נבדק ב-2022-12-31. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Zucker, Sam (2019-04-27). "La Chana: Andalusian Flavors, Hold the Flamenco". Culinary Backstreets (באנגלית). נבדק ב-2022-12-31.
1 2  Baticon, Susana (2019-09-25). "Cecina y mojama, dos caras de la misma moneda". ¡HOLA! Cocina (בספרדית). נבדק ב-2022-12-31.
1 2 3 4 5  Anthony, Vanessa Nix (2022-10-09). "Mojama: The Spanish Dried Tuna You Should Know". Tasting Table (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2022-12-31.
1 2 3 4  Newman, Alan P. "The Salt-Cured Tuna Known as 'The Ham of the Sea'". Atlas Obscura (באנגלית). נבדק ב-2022-12-31.
1 2  Escalante, Jose Luis (2018-12-10). "Alimentos: Mojama, sus propiedades, beneficios y valor nutricional". La Vanguardia (בספרדית). נבדק ב-2022-12-31.
מועדון ארוחת הבוקר

ערך זה עוסק בסרט דרמה קומית. אם התכוונתם לתוכנית רדיו בשם זה, ראו .
| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  ג'ון יוז 
 הופק בידי:  ג'ון יוז   נד טנון
 תסריט:  ג'ון יוז 
 עריכה:  דידי אלן 
 שחקנים ראשיים:  ג'אד נלסון   מולי רינגוולד   אמיליו אסטבז   אנטוני מייקל הול   אלי שידי
 מוזיקה:  רובי בנסון קרלה דה ויטו קית' פורסי ג'ק יוז
 צילום:  תומאס דל רות' 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סרטי יוניברסל 
 חברה מפיצה:  סרטי יוניברסל
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  15 בפברואר 1985 ישראל 5 ביולי 1985
 משך הקרנה:  93 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט נעורים, סרט התבגרות, דרמה קומית, סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  שיקגו 
 תקציב:  1,000,000‏$
 הכנסות:  51,525,171‏$
 הכנסות באתר מוג'ו:   breakfastclub
 דף הסרט ב־IMDb
 
מועדון ארוחת הבוקר (באנגלית: The Breakfast Club) הוא סרט נעורים דרמטי-קומי אמריקאי משנת 1985 בבימויו של ג'ון יוז. הסרט עוקב אחרי חמישה בני נוער, אשר כל אחד מהם מייצג צעיר סטריאוטיפי שונה בתיכון בארצות הברית של שנות ה-80, הנמצאים ביחד בריתוק ביום שבת, ה-24 במרץ 1984, בתיכון "שרמר" שבאילינוי. במהלך הסרט מגלה כל אחד מהצעירים שחבריו עמוקים יותר מהסטריאוטיפים שלהם. הסרט נקרא בשם "מועדון ארוחת הבוקר" כיוון שכך השיב בנו של אחד מחבריו של יוז כשנשאל איך נקרא הריתוק ביום שבת בבית ספרו.
בני הנוער בסרט שוחקו על ידי אמיליו אסטבז (אנדרו קלארק, "הספורטאי"), אנטוני מייקל הול (בריאן ראלף ג'ונסון, ה"חנון"), ג'אד נלסון (ג'ון בנדר, "המורד המסומם"), מולי רינגוולד (קלייר סטנדיש, "המפונקת העשירה") ואלי שידי (אליסון ריינולדס, "המוזרה"). בנוסף, השתתפו בסרט גם: פול גליסון שגילם את ריצ'רד ורנון, המנהל והאחראי על התלמידים וג'ון קאפלוס שגילם את השרת, קרל יוז.
מכל הצוות, רק רינגוולד והול היו באמת בני נוער בשעת צילום הסרט, והם יצאו ביחד במשך זמן קצר לאחר מכן. נלסון היה בן 25.
הופעתו של ג'אד נלסון הושפעה רבות משיטת המשחק הייחודית שלו לפיה הוא נשאר בדמות גם כשהמצלמה הייתה כבויה. הוא הואשם בכך שהציק למולי רינגוולד, על הסט, בשל התעקשותו להישאר בדמות. ההתנהגות זו, כמעט הביאה את יוז לידי פיטורו של נלסון. באופן אירוני, היה זה "יריבו" בסרט, אמיליו אסטבז, שקם להגנתו.
חלק מהשחקנים (שידי, רינגוולד, הול וגליסון) הופיעו יחד בטקס הסרטים של MTV לשנת 2005 שם קיבל הסרט את פרס דלי הזהב עבור מצוינות.
שיר הנושא של הסרט הוא "(Don't You (Forget About Me" של סימפל מיינדס. השיר, שהופיע בפסקול הסרט הפך לאחד השירים המצליחים של שנות השמונים.
עלילה

ביום שבת, 24 במרץ 1984, בשעה 7 בבוקר, חמישה תלמידים מתייצבים בבית הספר התיכון "שרמר", שברובע שרמר הבדיוני בשיקגו, אילינוי. החמישה משתייכים לקבוצות חברתיות שונות ואינם מכירים אלה את אלה, וכן יש להם מעט במשותף: קלייר סטנדיש (מולי רינגוולד), הנערה היפה והמפונקת, אלוף אילינוי בהיאבקות אנדרו קלארק (אמיליו אסטבז), תולעת הספרים בריאן ג'ונסון (אנטוני מייקל הול), אליסון רינולדס המרוחקת חברתית (אלי שידי) וג'ון בנדר (ג'אד נלסון) המורד.
החמישה נפגשים בספריה שם המנהל ריצ'רד ורנון פוגש אותם, מורה להם לא לדבר, לישון, או לזוז מכסאם במשך 9 השעות הבאות. התלמידים מקבלים משימת חיבור, עליהם לתאר ב-1000 מילים, "מי אתה חושב שאתה?". ורנון עוזב את הילדים וחוזר רק לעיתים לבדוק לשלומם. בנדר, שלו מערכת יחסים מלאת ריבים עם ורנון, מתעלם מהוראותיו, מתגרה באנדרו ובריאן ומציק לקלייר. אליסון נשארת שקטה בהתחלה למעט התפרצויות אקראיות.
החמישה מעבירים את הזמן בדיבור, ריבים ואף עישון קנאביס שבנדר שמר בארונו. בהדרגה החמישייה נפתחת אחד לשני וסודותיהם נחשפים: אליסון היא שקרנית פתולוגית, אנדרו לא מסוגל לחשוב בשביל עצמו, ג'ון עובר התעללות בידי אביו, בריאן ניסה להתאבד בעברו וקלייר היא בתולה שנמצאת תחת לחץ מתמיד של חברותיה. לנערים גם מערכת יחסים סבוכה עם הוריהם המודגמת בסצנה בה התלמידים מגיעים לבית הספר. הוריה של קלייר משתמשים בה ככלי בריבים הדחופים ביניהם. בסצנת הפתיחה היא מדברת עם אביה שלא מתרגש מהעונש שקיבלה או מהמעשה שבגינו נענשה, קלייר גם נדהמת שלא הצליח להוציא אותה מהריתוק ושהיא נאלצת להענש. אביו של אנדרו רודה בו להגיע להשגים טובים יותר ונוזף בו על כך שנתפס וכי התנהגות כזאת תמנע ממנו מלגה. ג'ון ואמו נחשפים להתעללות פיזית ומילולית מצד אביו, ג'ון צועד לבית הספר באגרסיביות לבדו. בריאן נמצא תחת לחץ תמידי של הוריו, שמתגאים בו בכל הזדמנות, להצליח. בסצנת הפתיחה בריאן מגיע עם אמו ואחותו שנוזפות בו שלא יאחר. הוריה של אליסון מתעלמים ממנה עקב בעיותיהם האישיות. בסצנת הפתיחה אליסון היא היחידה שלא משמיעים את השיחה בינה לבין הורהּ, היא יוצאת מהמושב האחורי ונגשת למושב הקדמי אך הרכב נוסע לפני שאליסון הספיקה להגיע.
למרות ההבדלים בין הנערים והמיקום החברתי השונה ביניהם, בין החמישה נוצרת חברות, ואף זוגיות. קלייר לוקחת על עצמה לגרום לאליסון להבין כמה היא יפה, ועושה לה שינוי תדמית. השינוי אצל אליסון מושך את אנדרו. קלייר, שרוצה לשנות את תדמית "הבתולה החסודה" שדבוקה לה, מנשקת את ג'ון בארון, ועושה לו גם סימן מציצה. אף על פי שהם חושבים שהיחסים ביניהם ייגמרו בסוף הריתוק, הדרך שבה הם מביטים זה בזה משתנה.
הריתוק עומד להסתיים ולבקשת התלמידים בריאן כותב חיבור שוורנון יקרא לאחר שילכו. התלמידים נפרדים מחוץ לבית הספר, אנדרו ואליסון מתנשקים ואליסון לוקחת ממנו את תג האליפות, קלייר נותנת לג'ון את אחד מעגיליה אותו הוא עונד. ורנון קורא את החיבור (בדיבובו של בריאן). בחיבורו בריאן מציין איך ורנון שפט את החמישה לפני שנכנסו לריתוק, לפי ההגדרה הפשוטה ביותר: מוח חכם, אתלט, מוזרה, עבריין ונסיכה. בריאן חותם את החיבור תחת "מועדון ארוחת הבוקר". הסרט מסתיים בג'ון מרים אגרוף לאות ניצחון בדרכו הביתה.
דמויות

ג'אד נלסון - ג'ון בנדר
מולי רינגוולד - קלייר סטנדיש
אמיליו אסטבז - אנדרו קלארק
אנתוני מייקל הול - בריאן ראלף ג'ונסון
אלי שידי - אליסון ריינולדס
פול גליסון - ריצ'רד ורנון
תגובות

במועדון ארוחת הבוקר יש חמש דמויות, ארבע מהן הפכו לזוגות ואחת נותרה לבד. מספר צופים [דרוש מקור] התאכזבו שדווקא בריאן (החנון) נשאר לבד, ובכך חיזק את המוסכמה שאנשים חכמים לא יקבלו תשומת לב של המין השני באותה מידה בה יקבלו אותה אנשים אתלטים או מורדים. יוז טען בתגובה [דרוש מקור] שבריאן, למרות כישוריו האקדמיים לא היה מפותח מספיק מבחינה רגשית בשביל להיות במערכת יחסים.
הערות שוליים

↑  http://jpress.org.il/Olive/APA/NLI_heb/SharedView.Article.aspx?href=MAR%2F1985%2F07%2F05&id=Ad09410&sk=3B7482C1
↑  The 80s: ‘The Breakfast Club’, soultrain
| ג'ון יוז |
| --- | --- | --- |
| בימוי וכתיבה | בת שש-עשרה הייתי (1984) • מועדון ארוחת הבוקר (1985) • חלומות צעירים (1985) • שמתי ברז למורה (1986) • תקועים בדרך (1987) • צירי לידה (1988) • הדוד באק (1989) • נוכלת ושמה סו (1991) |  |
| כתיבה בלבד | National Lampoon's Class Reunion ‏(1982) • מיסטר אמא (1983) • נסיעה נעימה, המפתחות בפנים (1983) • Nate and Hayes ‏(1983) • חופשה מטורפת באירופה (1985) • יפה בורוד (1986) • משהו נפלא (1987) • The Great Outdoors ‏(1988) • כיף של חופשה (1989) • שכחו אותי בבית (1990) • Career Opportunities ‏(1991) • דאץ' (1991) • קוראים לי בטהובן (1992) • שכחו אותי בבית 2 אבוד בניו יורק (1992) • דניס - דני שובבני (1993) • חופשה בחיתולים (1994) • נס ברחוב 34 (1994) • 101 כלבים וגנבים (1996) • פלאבר (1997) • שכחו אותי בבית 3 (1997) • Reach the Rock ‏(1998) • מבקרים מטורפים (2001) • יפה במנהטן (2002) • שומר ראש במבצע (2008) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 1560455414185  BnF: cb164742715 (data)  VIAF: 2981147270688435700001   WorldCat (עם VIAF): 2981147270688435700001
ויוט

| --- | --- |

 אוכלוסייה
 450
וִיוֹט (באנגלית: Wiyot) הם קבוצה אתנית מילידי יבשת אמריקה שחיו בצפון קליפורניה, בסביבת מפרץ המבולדט (אנ') (במחוז המבולדט של ימינו) ובאזורים סמוכים. הם קראו לעצמם במונח "קו'וויל" (Ku'wil) שפירושו בשפתם "העם". במאה ה-21 נותרו מהם כ-450 איש, הרשומים במספר שבטים המוכרים על-ידי הממשל הפדרלי בארצות הברית, כגון שבט ויוט.
היסטוריה

תחום מושבם של הוויוט כלל את אזור הנהר מד, דרך מפרץ המבולדט, ובכלל זה אזור הערים המודרניות יוריקה (אנ') וארקטה (אנ'), ועד לאגן התחתון של נהר איל (Eel River (California)).
בפנים היבשת, האזור היה מיוער בצפיפות בעצי סקוויה נאה עתיקים. רצועת החוף הייתה חולית ברובה, מורכבת מדיונות וביצות גאות ושפל. הוויוט כללו שלוש קבוצות לפי על ניב וגאוגרפיה (מצפון לדרום):
פטוואט (Patawat), באזור נהר המד (שנקרא בשפתם "פוטאווט").
ויוט של מפרץ המבודלט, נקראו גם וויקיגאדאקווי ("אנשים עניים").
ויאט (Wiyat), באזור הדלתה של נהר איל.
הוויוט היו בין הילידים האחרונים בקליפורניה שנתקלו במתיישבים ה"לבנים" (ממוצא אירופי). המשלחות הספרדיות ממקסיקו הגיעו צפונה רק עד מפרץ סן פרנסיסקו, וציידי פרווה רוסיים שפלשו לקליפורניה במאה ה-18 לא התעניינו באזור, אשר לא היה בית גידול של לוטרת הים. אורח חייהם של אנשי הוויוט, לאחר מאות שנים רבות של התפתחות מבודדת, הופרע רק על ידי המערב הישן של אמריקה. משלחת מחקר של ג'וזיה גרג שהתה בשנים 1849–1850 במפרץ המבולדט, ולאחר שובם לסן פרנסיסקו נשלחו כמה ספינות ליישב את המפרץ. יורד הים דאגלס אוטינגר ואנשי צוותו היו בשנת 1850 למתיישבים האמריקנים הראשונים שנכנסו למפרץ המבולדט. אחרי כן הואץ קצב ההתיישבות הלבנה באזור.
מבצר פורט המבולדט הוקם ב-30 בינואר 1853 על ידי הצבא הפדרלי, כאזור חיץ בין הילידים לבין מחפשי זהב ומתיישבים. מבין הכורים, החקלאים, החוואים והכורמים שזרמו לקליפורניה בתקופת הבהלה לזהב, רבים התיישבו באזור שהיום הוא העיר יוריקה. היחסים בין הילידים למתיישבים הפכו עוינים, והתאפיינו בפשיטות ובמסעי נקם.
ב-26 בפברואר 1860 ערכו אזרחים מן המתיישבים בקליפורניה טבח מאורגן באנשי ויוט, והרגו מאות מהם, בעיקר נשים וילדים. טבח זה היה לחלק חשוב ממורשתם וזהותם המודרנית של הוויוט. אזרחים אחרים מבין המתיישבים העידו על הטבח ותוצאותיו בזעזוע, ביניהם הסופר האמריקאי ברט הארטה שעבד אז כעוזר עורך בעיתון מקומי. אך חקירה רשמית ואף חבר מושבעים גדול שזימן עדים וערך דיונים, לא הצליחו לזהות ולו אחד מן הפורעים, ולא הוגשו כתבי אישום.
יתרת בני הוויוט רוכזו בפורט המבולדט להגנה עליהם. הניצולים נאספו בעיקר לשמורת אינדיאנים בקליפורניה, אף שהמשיכו להימלט ממנה ולחזור לאזורי מולדתם.
בשנת 1850 חיו באזור זה כ-2,000 אנשי ויוט וקארוק, אך לאחר 1860 נותרו כ-200 בלבד, ובשנת 1910 חיו פחות מ-100 אנשי ויוט טהורי דם בנחלת אבותיהם. ירידה מהירה זו באוכלוסייה התרחשה עקב מחלות, עבדות, דרישת דמי חסות, העברה ממקום למקום (צאצאי הניצולים מתארים זאת כ"צעדות מוות") וטבח.
מאז 1992 מתקיימות מדי שנה אזכרות בכפר טולוואט (Tuluwat), באי המכונה "האי האינדיאני", ומתנהל שם מיזם שיקום תרבותי וסביבתי גדול. לאחרונה הוחזר טקס האזכרה לאי עצמו, ובני השבט הנוכחיים מנסים להחיות אותו.
בשנת 2000 הקימו אנשי ויוט את שמורת האינדיאנים טייבל בלאף (Table Bluff Reservation) בחוף דרום מפרץ המבולדט. רשומים בה כ-350 איש.
הערות שוליים

1 2  "Wiyot Indians." SDSU: California Indians and Their Reservations. Retrieved 25 June 2012.
↑  Wiyot Language Dictionary
↑  Powers, Stephen (1976) [1877]. Tribes of California. Berkeley and Los Angeles, CA USA: University of California Press. p. 101. ISBN 0-520-03172-5.
1 2  Bledsoe, Anthony Jennings (1885). Indian Wars of the Northwest: A California Sketch. Bacon.
↑  Strobridge, William F. (1994). Regulars in the Redwoods: The U.S. Army in Northern California, 1852–1861. Arthur H. Clarke Company. pp. 255–257. ISBN 0-87062-214-5.
↑  Weitch-Ah-Wah, Che-Na-Wah; Lucy Thompson (1991) [1916]. To the American Indian: Reminiscenses of a Yurok Woman. Berkeley, CA USA: Heyday Books. pp. 217–220. ISBN 9780598391261.
↑  "California city returns island taken from native tribe in 1860 massacre". The Guardian (באנגלית בריטית). Associated Press. 2019-10-21. ISSN 0261-3077. נבדק ב-2019-10-21.
↑  Clarke, Thurston (1996). California Fault. New York: Ballantine Books. p. 36. ISBN 9780345409089.
1 2  Fradkin, Philip L. (1997). The Seven States of California: A Natural and Human History. Berkeley, California: University of California Press. p. 474. ISBN 9780520209428. 9780520209428.
↑  Scharnhorst, Gary (2000). Bret Harte: Opening the American Literary West. University of Oklahoma Press. p. 256. ISBN 9780806132549. נבדק ב-22 בדצמבר 2012. Harte was threatened and in danger of mob violence and left for San Francisco in March 1860 by the steamer Columbia. Anonymous letters in the San Francisco press relating to the massacre are credited to him. Events surrounding the massacre are in his short story Three Vagabonds of Trinidad (1900). {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Irvine, Leigh H. (1915). History of Humboldt County, California with Biographical Sketches. Los Angeles, California: Historic Record Company. נבדק ב-16 בספטמבר 2012. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "Indian Troubles: A change of sentiment" (PDF). Weekly Humboldt Times, Union (Arcata), California. 17 במרץ 1860. pp. 2, column 2. נבדק ב-22 בדצמבר 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Paul McHugh (20 בספטמבר 2005). "The North Coast: A Kayak Adventure Going Home Again". San Francisco Chronicle. נבדק ב-27 בדצמבר 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007558561905171  LCCN: sh85147194 
זקני ויוט במשמרת בשנת 2014 לזכר הטבח של שנת 1860
אנטול יוסף

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  20 ביולי 1978 (בן 46) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1990 
 מקום לימודים:  בית הספר למשחק בריסטול אולד ויק 
 פרסים והוקרה:  פרס גילדת שחקני המסך למשחק מצוין לאנסמבל שחקנים בסדרת דרמה (2012)  פרס גילדת שחקני המסך למשחק מצוין לאנסמבל שחקנים בסדרת דרמה (2012) 
 פרופיל ב-IMDb
 
אנטול יוּסֵף (באנגלית: Anatol Yusef; נולד ב-20 ביולי 1978) הוא שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה בריטי. הוא ידוע בעיקר מהופעתו בסרט "סיבוב אחרון", מעבודתו עם הלהקה השייקספירית המלכותית, וגילום דמותו של מאיר לנסקי בסדרת הטלוויזיה "אימפריית הפשע".
ביוגרפיה

יוסף נולד בברקינג שבמזרח לונדון למשפחה טורקית קפריסאית. אביו היגר מקפריסין ללונדון כשהיה בן 11 ואמו נולדה בלונדון להורים טורקים קפריסאים.
בגיל העשרה שיחק יוסף בתוכניות טלוויזיה כגון "ג'יבס וווסטר", "גראנג' היל", ו"אינדיאנה ג'ונס הצעיר". הוא למד משחק בבית הספר של תיאטרון בריסטול אולד ויק. כשהיה בבית הספר הופיע בתוכנית הטלוויזיה "Thief Takers". הוא היה בין המועמדים הסופיים לפרס הרדיו קרלטון הובס של ה-BBC.
בשנת 2000 עם סיום הלימודים קיבל יוסף הצעה להופיע בסרט זוכה הפרסים "סיבוב אחרון" של פרד שפיסי, בתפקיד ריי הצעיר, הדמות שגילם בוב הוסקינס. בסרט עבד לצדם של שחקנים בריטים כגון סר מייקל קיין, הלן מירן, ריי וינסטון, דייוויד המינגס וטום קורטני.
יוסף היה לחבר קבוע של הלהקה השייקספירית המלכותית. הוא הופיע עם הלהקה במחזה "המלך ליר", וזכה לשבחים מאת ניקולס דה ג'ונג בלונדון איבנינג סטנדרד שכתב עליו "אנטול יוסף הוא קורנוול אדיר, הטוב ביותר שראינו".
ב-2006 הופיע יוסף בתפקיד מרקוציו ב"רומיאו ויוליה" בבימויו של ביל בריידן בתיאטרון הרפרטוארי של ברמינגהאם.
ב-2008 שיחק בתפקיד הראשי בהפקה באוף ברודוויי של המחזה "ריצ'רד השלישי". מאז נשאר בניו יורק, והופיע הן ברחבי ניו יורק והן בתיאטרון סטודיו בוושינגטון הבירה. ב-2011 השתתף במחזה "A Movement of the Soul" בתפקיד תומאס הופקינס גולודט שעבורו למד את שפת הסימנים האמריקאית.
ב-2010 לוהק יוסף לגלם את דמותו של מאיר לנסקי בסדרת הטלוויזיה "אימפריית הפשע". הוא הופיע לראשונה בפרק השביעי של העונה הראשונה, ואחר כך המשיך להופיע במהלך כל הסדרה. בראיון תיאר יוסף את לנסקי כאוטודידקט, אינטליגנטי מאוד, בעל שאיפות מוגזמות, וחסר רחמים.
ב-2014 הופיע יוסף במיני-סדרה "סאות'קליף" של ערוץ 4 שהייתה מועמדת לפרס באפט"א.
פילמוגרפיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1990 | ג'יבס וווסטר | Jeeves and Wooster | סידני בלומנפילד | עונות 1 ו-3 |
| 1993 | אינדיאנה ג'ונס הצעיר | The Young Indiana Jones Chronicles | יוברט ואן הוק |  |
| 1995 | ג'ראנג' היל | Grange Hill | מארק |  |
| 1999 |  | Thief Takers | עזיז |  |
| 2000 |  | Second Sight: Kingdom of the Blind | בעל חנות סנדוויצ'ים |  |
| 2001 | סיבוב אחרון | Last Orders | ריי הצעיר |  |
| 2002 |  | The Bill | ריק לסיילס |  |
| 2003 |  | Unconditional Love | איש ביטחון |  |
| 2003 | משפט ועונש | Trial and Retribution | השוטר בארי סקינר |  |
| 2003 |  | The Afternoon Play: Turkish Delight | אחמד |  |
| 2003 |  | The Gathering |  |  |
| 2006 |  | The Bill | קווין מאן |  |
| 2006 | ירושלים, ירושלים | O Jerusalem | מייג'ור טל |  |
| 2009 |  | The Reward | פליקס | סרט קצר |
| 2010–2014 | אימפריית הפשע | Boardwalk Empire | מאיר לנסקי |  |
| 2013 | סאות'קליף | Southcliffe | פול גולד | מיני-סדרה |
| 2016 | הג'וב הצרפתי | Bastille Day | טום לודי |  |
| 2016 | פריצ'ר | Preacher | דבלאנק | סדרת טלוויזיה |
| 2023 |  | Day of the Fight |  |  |
| TBA |  | You Can't Win | דיק |  |
תיאטרון

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2000 |  | The Mysteries | הרוד / קין |  |
| 2000 | תחת חורש חלב | Under Milk Wood | הכומר אלי ג'נקינס / דאי ברד |  |
| 2000 |  | After Miss Julie | ג'ון |  |
| 2002 |  | Blackbird | סרהד |  |
| 2004 |  | Best of Motives | אחמד |  |
| 2005 | המלך ליר | King Lear | הדוכס מקורנוול |  |
| 2005 | רומיאו ויוליה | Romeo and Juliet | סמפסון |  |
| 2005 | מקבת' | Macbeth | בנקו |  |
| 2006 | רומיאו ויוליה | Romeo and Juliet | מרקוציו |  |
| 2007 |  | Startled Response | אומוט |  |
| 2008 | ריצ'רד השלישי | Richard III | ריצ'רד השלישי |  |
| 2009 |  | Moonlight | ג'ייק | מחזה מאת הרולד פינטר |
| 2010 |  | The Science of Guilt | קווין |  |
| 2011 |  | A Movement of The Soul | תומאס הופקינס גולודט |  |
| 2012 |  | Massacre (Sing to Your Children) | ג'ו |  |
| 2017 | המלט | Hamlet | לארטס |  |