stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הטיית לב (סרט, 2007)
הפקה > ליהוק

קארן פרייס מה-Western Mail פרסמה ש-ITV הבטיחו ללהק לעיבודים את מיטב הכישרונות הבריטים. סאלי הוקינס שהתבקשה לגלם את הגיבורה אן אליוט, אמרה שהבחירה החמיאה לה. הוקינס קראה שוב את הספר ולדבירה "התאהבה" באוסטן. אחר כך חקרה על הסופרת וקראה את מכתביה וביוגרפיה שלה.
ב-17 בספטמבר 2006 פורסם שלרופרט פנרי-ג'ונס, ששיחק בסדרה "ספוקס", הצטרף לצוות השחקנים בתפקיד קפטן ונטוורת'. זו הייתה הפעם הראשונה שפנרי-ג'ונס הופיע בתפקיד ראשי בדרמה תקופתית. השחקן אמר שהוא נהנה לגלם את ונטוורת' מכיוון שמעבר לחן והקסם החברתי, יש בו מרירות ועצב בגלל שאהבת חייו אן אליוט דחתה אותו. חמישה ימים אחר כך פורסם שג'וליה דייוויס ואנתוני הד יופיעו בתפקידי אליזבת אליוט ואביה סר וולטר אליוט.
הפקה > צילומים

"הטיית לב" היה הראשון שהופק מבין שלושה העיבודים. ITV העסיקו את אדריאן שרגולד, שהיה ידוע מסרטיו כגון "Pierrepoint" (משנת 2005). שרגולד הסכים לביים את הסרט רק אחרי שנודע לו שהוקינס תופיע בו.
פרסים ומועמדויות

ב-2007 היה הסרט "הטיית לב" מועמד לפרס "Prix Italia" לדרמה הטובה ביותר. על הופעתה בתפקיד אן אליוט הייתה סאלי הוקינס מועמדת לפרס השחקנית הטובה ביותר של איגוד הטלוויזיה המלכותי, וזכתה בפרס ההופעה הטובה ביותר בפסטיבל הטלוויזיה של מונטה קרלו. ג'וליה דייוויס ואליס קריגה היו אף הן מועמדות לפרס השחקנית הטובה ביותר, אנתוני הד ורופרט פנרי-ג'ונס היו מועמדים לפרס השחקן הטוב ביותר בסרט טלוויזיה.
הערות שוליים

↑  Day, Julia (10 בנובמבר 2005). "ITV falls in love with Jane Austen". The Guardian. Guardian Media Group. נבדק ב-18 ביולי 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Glendinning, Lee (16 בפברואר 2007). "New generation of teenagers prepare to be seduced with rebirth of Austen". The Independent. Independent Print Limited. נבדק ב-7 ביולי 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Price, Karen (11 בנובמבר 2005). "Davies returns to his very first love". Western Mail. Trinity Mirror. נבדק ב-7 ביולי 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  Idato, Michael (5 ביוני 2008). "Literary heroines remain relevant to contemporary women". The Age. Fairfax Media. נבדק ב-18 ביולי 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑    Amy Raphael, ‏Woody Allen, Mike Leigh and me, The Telegraph, 3 March 2007
↑  Bevan, Nathan (17 בספטמבר 2006). "Why Rupert just doesn't get Spooked". Western Mail. Trinity Mirror. אורכב מ-המקור ב-2017-07-01. נבדק ב-18 ביולי 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑    Daphne Lockyer, ‏Watch out, Darcy, a new torso is in town, The Telegraph, 5 March 2007
↑  Methven, Nicola; Hudson, Polly (22 בספטמבר 2006). "TV land: We need no persuading; in the pipeline..." Daily Mirror. Trinity Mirror. נבדק ב-18 ביולי 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "ITV treat for Austen fans". Daily Record. Trinity Mirror. 11 בנובמבר 2005. נבדק ב-29 בנובמבר 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
↑    Amy Raphael, ‏Sally Hawkins: life as Mike Leigh's muse, The Telegraph, 29 March 2008
↑  "Awards". Clerkenwell Films. נבדק ב-28 בנובמבר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "RTS awards: Winners list". BBC News. BBC. 20 במרץ 2008. נבדק ב-28 בנובמבר 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: unn2011644011 
רופרט פנרי ג'ונס וסאלי הוקינס בזמן הצילומים
הדגל הארמי

| --- | --- |

 כינוי:  דגל ארם, הדגל הסורי-ארמי
 הונף לראשונה:  ינואר 1980
 מוטיבים עיצוביים:  להבה מכונפת בצבע צהוב על רקע אדום
 שם המעצב:  עבדמשיחא חנא
הדגל הארמי/סורי (בסורית: ܐܬܐ ܣܘܪܝܝܬܐ, אתא סורייתא), הוא דגל המשמש חלק מבני העדה הארמית-נוצרית ברחבי העולם, מתוך מטרה להדגיש את ההיסטוריה והזהות הלאומית שלהם כנצר לארמים הקדומים, שחיו באזור הסהר הפורה לפני כ- 3,000 שנה.
היסטוריה

הדגל נקבע לראשונה במגזין בהרא סורייא (אנ') בגיליון ינואר 1980. עם זאת, הוא שונה לצורתו הנוכחית ב- 1982 על ידי עבדמשיחא חנא (ܥܒܕܡܫܝܚܐ ܚܢܐ), חבר המפלגה הסורית הסוציאלית-לאומית.
פירוש הדגל

התבליט המקורי המופיע בדגל התגלה על ידי החוקר הצרפתי אנדרה דופנט-סומר (André Dupont-Sommer) (אנ') בתל חלף [דרוש מקור] שבצפון סוריה. בתבליט המקורי מופיעה שמש מכונפת (סמל לאל השמש במזרח התיכון הקדום) החקוק כעיגול. בעיצוב הדגל, השמש הוחלפה על ידי להבה או לפיד.
לפי גרסה אחת, הלהבה מסמלת את רוח הקודש, הרקע האדום את הדם שנשפך ברצח העם האשורי (באימפריה העות'מאנית בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20) והצבע הצהוב את התקווה למדינה עצמאית, מכיוון שלעם האשורי אין מדינה.
שימוש בישראל

בישראל משמש הדגל החל מהעשור השני של המאה ה-21 חלק מהנוצרים בישראל אשר מזדהים עם הלאום הארמי, בהם הכומר הנוצרי גבריאל נדאף.
ארגון "פורום גיוס העדה הנוצרית", התומך בגיוסם של בני העדה הארמית-נוצרית לצה"ל, עושה שימוש בדגל דומה לדגל הארמי. בגרסה זו, במקום הלהבה מופיע צלב, על הכנף הימנית מופיע עיגול לבן קטן ובו ארז הלבנון ועל הכנף השמאלית עיגול לבן קטן ובו צריח. לדבריהם, "הנשר מסמל את ישו שנשא אור לכל ארבעת כיווני העולם (ארבעה כוכבים) והמגדל הוא מגדל השמירה לארץ האבות". ארז הלבנון מסמל את הר הלבנון, "המעוז האחרון שיש בו עדיין ישות ארמית פיניקית נוצרית מזרחית באדמת האבות"
ראו גם

דגל הדרוזים
הדגל הצ'רקסי
הדגל הנוצרי
הערות שוליים

↑  מתוך סטטוס בעמוד הפייסבוק של הפורום
הדגל מעל הכניסה למועדון הכנסייה הסורית אורתודוקסית בירושלים
שלמה ויתקין

| --- | --- |

שלמה ויתקין
 לידה:  24 בנובמבר 1923 תל אביב, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  12 באפריל 2009 (בגיל 85) חולון, ישראל
 מקום קבורה:  בית העלמין ירקון 
 תחום יצירה:  ציור
 
שלמה ויתקין (24 בנובמבר 1923 – 12 באפריל 2009) היה צייר, מורה לציור ומנהל המדרשה לאמנות, מעצב במה ומשורר ישראלי.
ביוגרפיה

שלמה ויתקין נולד בשנת 1923 בתל אביב. בשנת 1940 החל ללמוד אמנות בירושלים. אולם, בשנת 1942 התגייס לשירות כנוטר ואחר כך לצבא הבריטי. במסגרת שירותו נשלח לצפון אפריקה ולאיטליה. לאחר סיום המלחמה החל ללמוד אמנות ב"בצלאל". עם פרוץ מלחמת העצמאות התגייס לגדוד "מוריה" ולחם בחזית ירושלים. בשנת 1949 עיצב את סמל הנח"ל. בשנת 1951 החל ללמד ב"בצלאל", ובשנת 1968 החל ללמד בבית המדרש הממלכתי למורים לציור (לימים "המדרשה לאמנות"). בשנת 1966 נסע להשתלמות לימודים בלונדון. בשנת 1980 החליף את רן שחורי בתפקיד מנהל המדרשה. בתקופת כהונתו אוחד בית הספר עם מכללת בית-ברל. בשנת 1980 ראה אור בהוצאת מסדה ספרו "סריגרפיה" על אודות טכניקת הדפס הרשת האמנותי.
יצירתו

יצירתו הציורית של ויתקין מאופיינת בהדגשת הממד הצבעוני. עבודותיו המוקדמות מתאפיינות בקרבה לסגנון לאמנות הסוציאליסטית בבחירת הנושאים. בשנות ה-60 החל לעסוק בציור מופשט בטכניקה של שמן ואקוורל. בנוסף יצר תפאורות להצגות, בהן "ילדי הצל" (הבימה, 1962), "נפוליון - חי או מת!" (בימות, 1970) ו"אדי קינג" (הבימה, 1975).
לצד יצירתו באמנות הפלסטית, ויתקין שלח ידו בשירה ופרסם כמה קובצי שירים.
השכלה

1941-1940 סטודיו לציור ופיסול, ירושלים
1949-1946 בית הספר בצלאל החדש לאומנות ולאמנות, ירושלים
1955 מסע לימודים בצרפת, איטליה, ואנגליה
1966 השתלם בפריז ובלונדון
הוראה

1966-1951 בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים
1980-1968 מדרשה למורים לאמנות, רמת השרון
1997-1980 מנהל, המדרשה למורים לאמנות, מכללת בית ברל
המכון לאמנות, בת-ים
ספרי שירה

כרוח מאסף: שירים, תל אביב: עם עובד, תשמ"ח 1988.
נטיפי אור: כל השירים, תל אביב: קשב לשירה, תשס"ח 2008. (שירים, עם תחריט ורישומים מעשה ידיו)
פרסים

1982 – פרס מפעל חיים מטעם משרד החינוך והתרבות על תרומה לחינוך ואמנות.
1990 – פרס דיזנגוף לציור, מוזיאון תל אביב לאמנות, עיריית תל אביב-יפו.
לקריאה נוספת

שלמה ויתקין, 'מעשה הצייר בתיאטרון', מוזות, 2 (1984), 36–37.
טליה רפפורט, '"אם אני לא שומע בציור צליל דק של מוזיקה – אין לי עניין בו" (שיחה עם שלמה ויתקין)', מוזות, 8 (1991), 5–10.
הערות שוליים

↑  אתר "Billiongraves"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 274118  NLI: 987007299000805171  ISNI: 0000 0000 7150 1698  LCCN: nr88008292  VIAF: 100376104   WorldCat (עם VIAF): 100376104
הימליה (קבוצת ירחים)

תרשים זה מדגים את כל הירחים הלא שגרתיים של צדק. קבוצת הימליה נמצאת קרוב לחלק העליון של התרשים. הציר האופקי מציין את המרחק מצדק (במיליוני ק"מ). הציר האנכי מציין את נטיית המסלול. הצהוב מדגים כמה המסלול אקצנטרי.
קבוצת הימליה היא קבוצה של ירחי צדק. ירחים אלה הם ירחים לא שגרתיים שנעים במסלול זהה לירח הימליה, ונעים בכיוון ההפוך לכיוון התנועה של צדק.
ירחי קבוצת הימליה הם:
לדה
הימליה (הגדול ביותר בקבוצה שגם נותן לה את שמו)
ארסה
פאנדיה
ליסיתאה
אלרה
דיה
תרשים זה משווה את מסלולי ארבעה ירחים מתוך הקבוצה. הציר האופקי מראה את המרחק היחסי מצדק (במיליוני ק"מ), הציר האנכי מראה את זווית הנטייה של המסלול. העיגולים מראים את הגודל היחסי של הירח
מאפיינים

הירחים בקבוצה הם בעלי מסלול עם חצי ציר גדול בטווח של 11.15 ו-11.75 מיליון ק"מ במרחק מצדק, נטיית המסלול בין 26.6° ל-28.3°, ואקצנטריות מסלול של בין 0.11 ל-0.25.
מבחינת מראה חיצוני, הירחים בקבוצה נראים אותו הדבר ודומים לאסטרואידים מסוג C. מכיוון שמסלולם דומה ומראם דומה, משערים שירחי הקבוצה היו פעם אסטרואיד אחד שהתפרק. האסטרואיד ככל הנראה הגיע מחגורת האסטרואידים והיה בעל רדיוס של בערך 89 ק"מ, וקצת גדול יותר מקוטרו של הירח הימליה. הירח הימליה מכיל 87% ממסת אסטרואיד המקור המשוער.
הערות שוליים

↑  סקוט שפרד,ירחי צדק, האתר של סקוט שפרד
↑  Grav, Tommy; Holman, Matthew J.; Gladman, Brett J.; Aksnes, Kaare Photometric survey of the irregular satellites, Icarus, 166,(2003), pp. 33-45. Preprint
| 95 ירחי צדק |
| --- | --- | --- |
| הירחים הפנימיים | מטיס • אדרסטאה • אמלתאה • תבה |  |
| הירחים הגליליאניים | איו • אירופה • גנימד • קליסטו |  |
| קבוצת תמיסטו | תמיסטו |  |
| קבוצת הימליה | לדה • הימליה • ארסה  • פאנדיה  • ליסיתאה • אלרה • דיה • S/2018 J 2 • S/2011 J 3 |  |
| קבוצת קארפו | קארפו • S/2018 J 4 |  |
| ולטודו | ולטודו |  |
| קבוצת אננקה (עיקריים) | יואנתה • יוקסטה • פרקסידייק • הרפלייקה • תיאונה • אננקה |  |
| קבוצת אננקה (שוליים) | יופורי • יופמה‏ • Jupiter LII • Jupiter LV • תלקסינואי • הליקה • אורתוסאי • S/2003 J 16 • נימה • הרמיפה •  Jupiter LIV‏ • Jupiter LXVIII‏ • Jupiter LXIV • Jupiter LXX • S/2021 J 3 • S/2021 J 2 • S/2022 J 3 S/2021 J 3 • |  |
| קבוצת קארמה | הרס • אייטנה • קאלה  • טייגטה • Jupiter LXI • קלדינה • S/2003 J 10 • ארינומה • קליקורה • קליקה • קארמה • פסיתאי • יוקלדה  • ארקה • איסונואי • ‏S/2003 J 9‏ • אירנה •‏ Jupiter LXVI • Jupiter LXIX •‏ Jupiter LXIII • ‏Jupiter LI‏ • Jupiter LXXII‏ • Jupiter LI‏ • Jupiter LXXII‏ • S/2003 J 24‏ • S/2016 J 3 • S/2018 J 3 • S/2021 J 4 • S/2021 J 5 • S/2021 J 6 • S/2022 J 1 • S/2022 J 2 |  |
| קבוצת פסיפאה | S/2003 J 23 • אאוידה • קלירואי • יורידמה • Jupiter LVI‏ • קורה • סילנה • S/2003 J 4 • ‏Jupiter LIX • פסיפאה • הגמונה • סינופה • ספונדה • אוטונואה • מגאקליטה ‏• Jupiter LXVII • פילופרוסינה • ‏Jupiter LIX • S/2016 J 4 |  |
| מסלול חיצוני | S/2003 J 2 |  |
תאגיד מים וביוב

משרדי תאגיד המים בקריית מוצקין
תאגיד מים וביוב במדינת ישראל הוא אגודת מים, חברה לשירות ציבורי שתפקידה לתת שירותי מים וביוב בתחומיה של רשות מקומית או התאגדות של מספר רשויות מקומיות, הפועלות מכוח חוק תאגידי מים וביוב, תשס"א-2001. נכון לשנת 2022 פעלו בישראל 56 תאגידי מים וביוב ששרתו 7.7 מיליון אזרחים.
היסטוריה

עד שנת 2001, האחריות על משק המים ומשק הביוב הייתה אחת מסמכויותיה של הרשות המקומית, סמכויות אלו הוגדרו בפקודת העיריות (אספקת מים) ובחוק הרשויות המקומיות (ביוב), תשכ"ב-1962.
רשות המים, הגוף הממשלתי המפקח על משק המים, קבעה שמצב משקי המים והביוב בתחומיהן של הרשויות המקומיות היה רחוק מלהיות סביר ובא לידי ביטוי באובדן של עשרות מיליוני מ"ק מדי שנה, השקעות נמוכות בתשתית מים וביוב ושיעורי גבייה נמוכים מאוד בעיקר בקרב היישובים החלשים.
על מנת לתקן מצב זה, הוחלט להנהיג רפורמה, אשר במסגרתה חוקק חוק תאגידי מים וביוב, תשס"א-2001 אשר מחייב את הרשויות המקומיות להעביר את סמכויותיהן לידי חברה מקצועית.
המטרות העיקריות אשר עמדו מאחורי חקיקת החוק, היו יצירת "משק כספים סגור" בתחום המים והביוב, אשר יבטיח את יעוד ההכנסות מאספקת שירותי מים וביוב להשקעה בשיקום מערכות המים והביוב, תחזוקתן והפעלתן, אפשור גיוס הון לצורך השקעות בפיתוח משק המים והביוב העירוני, יצירת בסיס איתן להפרטת התאגידים והבאת משק המים והביוב לניהול עסקי מקצועי ובכך השגת שיפור באיכות השירות לצרכנים.
מעמדו החוקי של תאגיד מים וביוב

חוק תאגידי המים מסמיך ומחייב את הרשויות המקומיות להקים חברות לשירות ציבורי לאספקת מים, למנוע כל מעורבות של הרשות המקומית בניהול היומיומי של תאגיד המים, ולאפשר לתאגיד המים לתפקד כישות עצמאית המופקד באופן בלעדי על ניהול משק המים. תאגיד המים אינו פועל מטעמה של הרשות המקומית, אלא בנפרד ממנה ובאופן אוטונומי המציב 'חומה משפטית' בינו ולבין הרשות המקומית. אך יחד עם כל אלה, הדירקטורים ונושאי המשרות שבתאגידי המים מחויבים בהתנהלות תקינה של תאגיד המים מאחר שהאחרון מבצע עבור הרשות המקומית את הפעילות שהיא עצמה מחויבת לבצע לטובת התושבים.
כל רשות מקומית מחויבת בהקמת תאגיד מים (לרשות המקומית אין סמכות לסרב להקים תאגיד מים, אלא לכל היותר לבקש ארכה להקמת תאגיד או לבקש פטור מהחובה להקים תאגיד מים). לאחר הקמת תאגיד המים, חדלה הרשות המקומית לספק מים לתושביה מבחינה סטטוטורית, ועליה להעביר את כל נכסי משק המים לרשותו של תאגיד המים, ובכלל זה גם את הסמכויות לאספקת שירותי מים לתושבים.
חוק תאגידי המים מגדיר את מהות תפקידו של התאגיד באספקת המים: סעיף 31.0 לחוק קובע "חברה תמכור ותספק מים ברציפות, ביעילות, בכמות ובאיכות הנדרשים לפי כל דין ותנאי הרישיון, לכל צרכן בתחומה, בלא הפליה, בהתאם לאמות המידה שנקבעו לפי סעיף 99, ולתעריפים שנקבעו בסעיף 102"; וסעיף 32.0 לחוק קובע: "להקים, לרכוש או לשכור מפעלי מים, להחזיקם להפעילם ולתחזקם".
לצידה של רשות המים כישות רגולטיבית המופקדת על הבטחת תהליכי הקמת תאגידי המים בכל רשות מקומית (בהתאם לחוק), קבע חוק תאגידי המים גורם מפקח נוסף - הממונה על תאגידי המים - כישות רגולטיבית ישירה המפקחת באופן יומיומי על התאגידים, שמתמנה על ידי ראש רשות המים, בכפוף לאישורו של שר הפנים. סמכויותיו של הממונה על תאגידי המים הן:
מרכז בידיו סמכויות רבות בתחום הקמתו ופעילותו השוטפת של כל תאגיד מים.
במקרה של כשלים ופגמים בפעילותו של תאגיד מים, הוא מרכז בידיו אמצעים וסמכויות להורות לתאגיד מים לפעול לתיקון הכשלים והפגמים.
אולם יחד עם כל אלה, אין לממונה על תאגידי המים סמכות להורות לתאגידי המים לנהוג כפי שיחפוץ, אלא רק יכול להורות להם לפעול בהתאם לסמכויותיו המותקנות בחוק.
פרק כ' (סעיף 139.0) לחוק תאגידי המים מעגן את הרפורמה בגביית דמי המים - חוק ההתייעלות (תיקוני חקיקה ליישום התוכנית הכלכלית לשנים 2009-2010) - הפקיע מידי הרשויות המקומיות (מרגע הקמת תאגיד המים) את הזכות להטיל ולגבות תשלומי חובה מהתושבים לצורך מימון שירותי מים וביוב ועיגן את מנגנון גביית דמי המים כזכות בלעדית של התאגידים שהוקמו לצורך כך (תוך קביעה כי תעריפי המים ייקבעו באמצעות מועצת רשות המים).
ביקורות והניסיונות לשנות את מבנה תאגידי המים

רשות המים אשר הובילה את המהלך טוענת כי במסגרת הרפורמה, לאור הניהול המקצועי של התאגידים, שוקמו תשתיות מים וביוב רבות, הושקעו כספים רבים בבינוי תשתיות חדשות, שופרה הגבייה באופן מהותי וצומצמו אובדני המים באופן ניכר.
מאז שהציעו במשרד האוצר להקים את תאגידי המים הפגינו הרשויות המקומיות התנגדות נחרצת להקמתם ומשום כך דחו את הקמתם לאורך שנים. לאחר שהוקמו טענו כי הקמת התאגידים גרמה לייקור תעריפי המים בצורה ניכרת ובלתי סבירה, לא רק בשל העובדה שמאז הקמת התאגידים החלו הצרכנים הביתיים לשלם מע"מ על חשבונות המים, אלא גם עקב ניהול לא נכון ומשכורות גבוהות לעובדי התאגיד.
התנגדות נוספת היא על עצם הפקעת האחריות על משק המים העירוני והגורם לאובדן הכנסות ממכירת מים לרשות מקומית, לטובת חברה שאיננה עירונית, ללא נציגות עירונית. תאגידי המים אמנם נמצאים כיום בשליטה מלאה של העיריות אך החוק מכשיר את הקרקע להפרטתם, בכפוף לאישור מועצת העיר, שר האוצר וועדת שרים לענייני הפרטה.
כתוצאה מהמאבק הממושך של הרשויות המקומיות החליטה הממשלה בשנת 2011 להקים ועדה בראשות הממונה על התקציבים במשרד האוצר, ד"ר אודי ניסן, הוועדה קבעה כי יש לאפשר לרשויות שיוכלו להיות שותפות בניהול משקי המים שבשטחן ואף להשתמש בתקציבים העודפים. הממשלה קיבלה את המלצות הוועדה אך אלה טרם מומשו.
כחלק מהגשת הצעת התקציב הדו שנתי לשנים 2014-2013, הוצע לבצע מהלך התייעלות וחסכון אשר יכלול איחוד וצמצום תאגידי מים ל-15 תאגידים אזוריים בלבד. מהלך זה לא יצא אל הפועל בסופו של דבר אך משרד האוצר ממשיך לנסות לקדמו מעת לעת.
לקריאה נוספת

אייל טבת גל טלית, השפעת הרגולציה של תאגידי המים והביוב על המחיר והשירות, הוצאת מכון ון ליר, 2017
הערות שוליים

↑  https://moj.file.force.com/sfc/dist/version/download/?oid=00D1t000000uX5h&ids=0683Y00000e8jAs&d=%2Fa%2F3Y000003dqVb%2FAZeJYsXvVzAs2bBqcFSXu84gPoumUJQQ4DVCLGdwwzY&asPdf=false
דניאל אוורט

| --- | --- |

 לידה:  26 ביולי 1951 (בן 73) Holtville, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  Pirahã, דקדוק גנרטיבי, רקורסיה 
 מקום לימודים:  מכון מודי בייבל  אוניברסיטת קמפינאס 
 מנחה לדוקטורט:  Charlotte Galves 
 מוסדות:  אוניברסיטת בנטלי 
 תלמידי דוקטורט:  Edward Albert Fletcher Gibson 
 daneverettbooks.com
 
דניאל לאונרד אוורט (באנגלית: Daniel Everett; נולד ב-26 ביולי 1951) הוא בלשן וסופר אמריקאי הידוע בעיקר במחקרו על אנשי פיראהא (Pirahã) של אגן האמזונס ושפתם.
אוורט הוא פרופסור נאמן (Trustee Professor) למדעי הקוגניציה באוניברסיטת בנטלי בוולת'ם, מסצ'וסטס. מ-2010, עד 2018 היה דקאן לאמנויות ומדעים באוניברסיטת בנטלי, וקודם יו"ר המחלקה לשפות, ספרות ותרבויות באוניברסיטת אילינוי סטייט בנורמל, אילינוי. הוא לימד באוניברסיטת מנצ'סטר ובאוניברסיטת קמפינס, והוא לשעבר יו"ר המחלקה לבלשנות של אוניברסיטת פיטסבורג.
ראשית חייו

אוורט גדל ליד הגבול המקסיקני בהולטוויל, קליפורניה. אביו היה קאובוי, מכונאי ופועל בניין לסירוגין. אמו הייתה מלצרית במסעדה מקומית. אוורט ניגן בלהקות רוק מגיל 11 עד שהתנצר בגיל 17, לאחר שפגש את המיסיונרים אל וסו גרהאם בסן דייגו, קליפורניה.
בגיל 18 התחתן עם בתם של המיסיונרים, קרן גרהם. הוא השלים דיפלומה במיסיון ממכון התנ"ך מודי של שיקגו ב-1975. דניאל וקרן אוורט נרשמו למכון הקיץ לבלשנות (כיום SIL International) שמכשיר מיסיונרים בבלשנות שדה כדי שיוכלו לתרגם את הביבליה לשפות עולם שונות.
אוורט הפגין כישרון לשפה והוזמן ללמוד פיראהא (Pirahã), אותה מיסיונרים קודמים של SIL, לדבריו, לא הצליחו ללמוד ב-20 שנות לימוד. ב-1977, לאחר ארבעה חודשים של הכשרה בג'ונגל ושלושה סמסטרים של קורסים בניתוח לשוני, עקרונות תרגום ופיתוח אוריינות, עברו בני הזוג ושלושת ילדיהם לברזיל, שם למדו פורטוגזית במשך שנה לפני שעברו לכפר פיראהא בשפך נהר מאיסי (Maici) באזור השפלה של יער האמזונאס. מאז 1999, שהה אוורט בג'ונגל עם מקפיא המופעל על ידי גנרטור ואוסף וידאו ו-DVD. אומר אוורט, "אחרי עשרים שנה של חיים כמו פיראהא, חייתי באורח מחוספס (I’d had it with roughing it)."
בלשנות

אוורט זכה להצלחה ראשונית מסוימת בלימוד השפה, אך כאשר SIL הפסידו את החוזה שלהם עם ממשלת ברזיל, הוא נרשם בסתיו 1978 לאוניברסיטת קמפינס בברזיל, שבחסותה המשיך ללמוד פיראהא. הוא התמקד בתיאוריות של נועם חומסקי. עבודת המאסטר שלו, "הבטים של פונולוגיה של פיראהא" (Aspectos da Fonologia do Pirahã), נכתבה בהנחייתו של אריון רודריגס, אחד המומחים המובילים לשפות האמזונס והושלמה בשנת 1980. עבודת הדוקטורט שלו, "שפת הפיראהא ותאוריה של תחביר" (A Lingua Pirahã e Teoria da Sintaxe), שהושלמה ב-1983, נכתבה בהנחייתה של שרלוט שאמבלנד גאלבס (Charlotte Chambelland Galves) וסיפקה ניתוח חומסקיאני מפורט של שפת הפיראהא.
באחת ממשימות המחקר שלו ב-1993, אוורט היה הראשון שתיעד את שפת אורו ווין – Oro Win – אחת השפות הבודדות בעולם שהשתמשו באפריקטה הנדירה חסרת הקול של שיניים דו-ביאלית (voiceless dental bilabially trilled affricate, פונטית, [t̪͡ʙ̥]).
מחקריו וספריו > אמזונס ושפות אמריקאיות אחרות

אוורט ביצע מחקר שדה על שפות אמזוניות רבות, תוך התמקדות בפונטיקה שלהן (הפקת סאונד), פונולוגיה (מבני צליל), מורפולוגיה (מבני מילים), תחביר (מבני משפטים), מבני שיח ותוכן (איך אנשים מעבירים מידע רלוונטי מבחינה תרבותית על ידי סיפורים), פרגמטיקה (איך השפה מוגבלת על ידי מסגרות חברתיות מסוימות), אתנו-בלשנות (איך תרבות משפיעה על צורות לשוניות) ובלשנות היסטורית (שחזור של המקור והפיזור של שפות על ידי השוואת נתונים משפות אחרות), בין תחומים אחרים. הוא פרסם דקדוק של שפת הווארי (Wari', עם ברברה קרן), דקדוק של פיראהא ורישומי דקדוק של שפות אחרות.
מחקריו וספריו > הבטים של פונולוגיה של פיראהא – Aspectos da Fonologia do Pirahã

עבודת המאסטר של אוורט מ-1979 באוניברסיטת אסטאדואל דה קאמפינאס (Universidade Estadual de Campinas) על מערכת הקול של פיראהא, מפונטיקה ארטיקולטורית ועד פרוזודיה (למשל אינטונציה, טון והצבת מתח).
מחקריו וספריו > שפת הפיראהא ותאוריה של תחביר – A Língua Pirahã ea Teoria da Sintaxe

הדוקטורט של אוורט במדעים (Sc.D) משנת 1983 באוניברסיטת אסטאדואל דה קאמפינאס (UNICAMP) היא המחקר המקיף ביותר של דקדוק פיראהא עד כה. אוורט תיקן רבים מניתוחי השפה מאז ומתכנן מחקר דקדוק יותר מקיף עם מחקרי שיח מפורטים.
מחקריו וספריו > Wari': שפת הפאקאאס-נובוס של מערב ברזיל

ספר דקדוק זה, בן 540 עמודים, של שפת הווארי היה פרויקט בן עשר שנים שביצע אוורט עם מיסיונרית השבטים החדשים ברברה קרן, שעבדה בקרב הווארי מ-1962 והיא אולי הדוברת הלא-ווארית השוטפת ביותר של השפה.
מחקריו וספריו > דקדוק אוניברסלי

אוורט הסיק שרעיונותיו של חומסקי לגבי דקדוק אוניברסלי, והאוניברסליות של הרקורסיה בפרט (לפחות אלה שמובנים במונחים של מבנים מוטבעים בעצמם), מופרכים על ידי שפת הפיראהא. מאמרו משנת 2005 ב-Current Anthropology, שכותרתו "אילוצים תרבותיים על דקדוק וקוגניציה בפיראהא", עורר מחלוקת בתחום הבלשנות. חומסקי כינה את אוורט "שרלטן", ואמר שגם אם לפיראהא יהיו כל המאפיינים שתיאר אוורט, לא יהיו לכך השלכות על הדקדוק האוניברסלי. "אוורט מקווה שהקוראים לא יבינו את ההבדל בין UG במובן הטכני (התיאוריה של המרכיב הגנטי של השפה האנושית) ובמובן הבלתי פורמלי, הנוגע לתכונות המשותפות לכל השפות". גיליון יוני 2009 של כתב העת של האגודה הלשונית של אמריקה, "שפה" (Language), מכיל ויכוח בן כמעט 100 עמודים בין אוורט לכמה ממבקריו העיקריים.
מחקריו וספריו > אל תישן, יש נחשים: חיים ושפה בג'ונגל האמזונס

בנובמבר 2008, ספרו של אוורט על התרבות והשפה של בני פיראהא, וכיצד היה לחיות בקרבם, ראה אור בבריטניה בהוצאת Profile Books ובארצות הברית בהוצאת Pantheon Books. מוכרי הספרים של בלאקוול בבריטניה בחרו בו כאחד הספרים הטובים ביותר של 2009 בבריטניה. הרדיו הציבורי הלאומי בחר בו כאחד הספרים הטובים ביותר של 2009 בארצות הברית. תרגומים הופיעו בגרמנית, צרפתית וקוריאנית. הספר זכה במקום השני בתחרות על הפרס לשנת 2008 לספרות עיון למבוגרים מאגודת סופרי מידלנד.
מחקריו וספריו > שפה: הכלי התרבותי – Language: The Cultural Tool

ספר זה מפתח אלטרנטיבה לתפיסה שהשפה היא מולדת. היא טוענת שהשפה היא, כמו החץ והקשת, כלי לפתרון בעיה אנושית נפוצה, הצורך לתקשר בצורה יעילה ואפקטיבית.
מחקריו וספריו > החומר האפל של הנפש: הביטוי התרבותי של הלא מודע – Dark Matter of the Mind: The Culturally Articulated Unconscious

ספר זה פורסם בהוצאת אוניברסיטת שיקגו, ובו אוורט סוקר פילוסופיה, אנתרופולוגיה, בלשנות ומדע קוגניטיבי כדי לטעון שבני אדם מעוצבים על ידי תרבות ושהרעיון שלפיו קיים טבע אדם מולד אינו תואם לעובדות. הוא תומך בטענתו של אריסטו כי המוח הוא לוח ריק ותומך בטענה שרעיון העצמי האנושי המתאים ביותר לעובדות הוא התפיסה הבודהיסטית של אנאטה.
מחקריו וספריו > איך התחילה השפה: סיפורה של ההמצאה הגדולה ביותר של האנושות – How Language Began: The Story of Humanity's Greatest Invention

בספר זה אוורט טוען כי הומו ארקטוס המציא את השפה לפני כמעט שני מיליון שנה וכי המינים הבאים הומו ניאנדרטלנסיס והומו סאפיינס נולדו לעולם לשוני.
אמונות דתיות

בהשפעת מושג האמת של הפיראהא, אמונתו של אוורט בנצרות פחתה בהדרגה והוא הפך לאתאיסט. היו לו ספקות עד 1982 והוא זנח כל אמונה עד 1985. הוא לא סיפר לאיש על האתאיזם שלו עד סוף שנות ה-90. כאשר לבסוף עשה זאת, נישואיו הסתיימו בגירושים ושניים משלושת ילדיו ניתקו קשר. עם זאת, עד שנת 2008 שוחזרו הקשר והיחסים עם ילדיו, שכעת נראה שהם מקבלים את השקפתו על התאיזם.
פרסומים נבחרים > ספרים

— (1996). Why There are No Clitics: An Alternative Perspective on Pronominal Allomorphy. Dallas, TX: SIL. ISBN 978-1-55671-004-9.
— (1997). Wari: The Pacaas Novos Language of Western Brazil. Routledge. ISBN 978-0-415-00999-7.
— (2008). Don't Sleep, There are Snakes: Life and Language in the Amazonian Jungle. New York: Pantheon Books. ISBN 978-0-375-42502-8.
— (2012). Language: The Cultural Tool. New York: Pantheon Books. ISBN 978-0-307-37853-8.
— (2016). Dark Matter of the Mind: The Culturally Articulated Unconscious. University of Chicago Press. ISBN 978-0-226-07076-6.
— (2017). How Language Began: The Story of Humanity's Greatest Invention. New York: Liveright. ISBN 978-0-87140-795-5.
—; Sakel, Jeanette (2012). Linguistic Fieldwork. Cambridge: Cambridge University Press.
אזכורים במחקר ובספרות

ב-2016 פרסם טום וולף את הספר "ממלכת הדיבור" (The Kingdom of Speech), שבו הוא דן בעבודתם של ארבע דמויות מרכזיות בהיסטוריה של מדעי האבולוציה והשפה, האחרון שבהם הוא דניאל אוורט.