stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
היפופוטם מלגשי
בפולקלור ובאגדות

אף על פי שאין עדויות למאובנים המתוארכים מאוחר יותר מ-1,000 השנים האחרונות, ההיפופוטם המלגשי היה נפוץ באופן מפתיע באגדות ופולקלור של התושבים המלגשים. בשנת 1648, אטיין דה פלאקור הפך למושל הצרפתי של מדגסקר, והוא כתב בספרו "ההיסטוריה של האי הגדול מדגסקר" אשר שמע סיפורים מהתושבים המלגשים על חיה בשם "מאנגארסהוק" שדמתה על פי התיאורים להיפופוטם. באזורים שונים של מדגסקר נרשמו סיפורים על יצור בשם "טסי-אאומבי-אאומבי", "ראנו-אומבי" ו"לאלומנה" - אשר היה ככל הנראה היפופוטם אם כי יש סבירות נמוכה שהוא התייחס לבעלי חיים אחרים באי.
בשנת 1902, פקיד של הממשל הקולוניאלי טען כי הסיפורים אשר שמע באזור ההררי של האי מתאימים רק עבור חיה כדוגמת ההיפופוטם ועל כן לדעתו ההיפופוטם היה נפוץ עדיין באי עד 1878 לכל המאוחר. כוחם של התיאורים שבעל פה הובילו את ארגון השימור IUCN לסווג באופן חריג את היפופוטמים מלגשים כמין שנכחד בעת האחרונה. לדברי IUCN המין מסווג כ"נכחד" (EX) על בסיס כך שייתכן והוא שרד עד התקופה האחרונה, אם כי הארגון מציין שייתכן וההימצאות של ההיפופוטמים בתקופה מאוחרת באי נעוצה בכך שפרטים של ההיפופוטם המצוי באפריקה חצו בשחייה את מצר מוזמביק והגיעו לאי.
בשנת 1990, חוקר בשם ברני, שחקר את ההיכחדות אחרונות במדגסקר, אסף סיפורים מהמקומיים על יצור שנקרא "קילופילופיטסופי" אשר תואר על ידי הכפריים בעיירה בלו-מאר-סור" - כפר דייגים קטן בחוף המערבי של האי. הכפריים תיארו באופן עצמאי את החיה אשר לטענתם נראתה לאחרונה בכפר שלהם בשנת 1976; החיה על פי התיאורים שלהם הייתה בגודל של פרה, נהמה הרבה, היה לגופה פיגמנטים כהים וכאשר חשה מאוימת היא נמלטה אל מתחת למים. אין שום חיה ידועה במדגסקר שעונה לתיאור הזה להוציא את ההיפופוטם שהתיאור מתאים לו להפליא.
איש אחד באותו כפר היה חייקן מעולה של בעלי חיים רבים וכאשר התבקש לחקות את קולו של ה"קילופילופיטסופי" הוא השמיע רעשים דומים מאוד לזה של ההיפופוטם, אף על פי שלטענתו הוא מעולם לא עזב את האי ולא ביקר באפריקה. כאשר הראו לו תמונות של חיות הוא זיהה את ההיפופוטם כ"קילופילופיטסופי" אולם הוסיף כי לאחרון היו אוזניים גדולות יותר. אותו כפרי בדומה לאחרים טען שהיצור הופיע לאחרונה ב-1976.
החוקר ברני לא רצה לפרסם את המחקר שעשה על ההיפופוטם המלגשי מחשש שיתויג כקריפטוזואולוג, אולם בסופו של ממצאיו התפרסמו בכתב העת של האגודה האנתרופולוגית האמריקאית. ברני הוסיף כי ישנה סבירות לומר שתיאורי הכפריים לא היו מדויקים ונבעו ממסורת עממית ישנה, זיהוי שגוי או התבססות על פליאונטולוגיה מודרנית.
השוואה בין שלד של "היפופוטם מלגשי ננסי" (Choeropsis madagascariensis) לבין גולגולת של היפופוטם מצוי.
גולגולת של היפופוטם מלגשי גמדי.
ההיפופוטם המלגשי הננסי היה דומה מבחינה מורפולגית ואקולוגית להיפו הננסי (בתמונה), ועל כן השנים ממוקמים באותו הסוג.
היפופוטם לאלומנה וההיפופוטם המלגשי הגמדי היו קרובים מבחינה מורפולוגית להיפופוטם המצוי (בתמונה) אך קטנים ממנו בהרבה או במעט.
הללי פינסון

| --- | --- |

 לידה:  27 ביוני 1973 (בת 51) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת קיימברידג' (מאי 2004) 
 מעסיק:  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב 
 
הללי פינסון (נולדה ב-27 ביוני 1973) היא פרופסור חבר במחלקה לחינוך באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. פינסון היא סוציולוגית פוליטית של החינוך, העוסקת במגוון סוגיות מפתח הבוחנות את תפקיד החינוך ובית הספר בעידן של שינויים גלובליים. מחקריה עוסקים בשלושה מוקדים מרכזיים:
חינוך והגירה גלובלית
חינוך ומגדר בדגש על דפוסי השתתפות מגדריים במדעים
חינוך לאזרחות בחברות בקונפליקט והאופן בו הוא מושפע משינויים בזירה הפוליטית
ביוגרפיה

פינסון נולדה בדיז'ון, צרפת, להורים אקדמאיים ילדי הארץ: אמא, יונה פינסון, פרופ' לתולדות האמנות באוניברסיטת תל אביב והאבא, אריה פינסון, פרופ' לביוכימיה בבית ספר לרפואה הדסה עין כרם. לפינסון אח גדול ממנה (גר בשווייץ) ואחות קטנה ממנה (מתגוררת בלונדון). כשפינסון הייתה בת שנה המשפחה חזרה לישראל, לירושלים בה התגוררה בילדותה. היא בוגרת של המחזור הראשון של בית הספר גבעת גונן ברוח ערכי העבודה. לאחר סיום השירות הצבאי, פינסון עברה לתל אביב.
תחומי מחקר

את התואר הראשון למדה פינסון בשנים 1995–1998 במסלול דו חוגי באוניברסיטת תל אביב במדע המדינה וחינוך (התמחות בהיבטים התפתחותיים של האדם בחינוך). בשנת 1999 התקבלה פינסון ללימודי תואר שני במחקר חינוכי באוניברסיטת קיימברידג' (MPhil in the first instance in educational research) בבריטניה. עבודת התזה שלה עסקה בחינוך לאזרחות בחברות בקונפליקט, תוך התמקדות במקרה הישראלי. בשנת 2000 המשיכה פינסון ללימודי דוקטורט גם הם באוניברסיטת קיימברידג' בפקולטה לחינוך. בעבודת הדוקטורט שלה בהנחיית Prof. Madeleine Arnot, הרחיבה פינסון את העיסוק שלה בחינוך לאזרחות בישראל, והתמקדה בשינויים בתוכנית הלימודים ובאופן בו בני נוער מקבוצות חברתיות שונות בישראל מבנים את זהותם האזרחית. ב 2004 קיבלה פינסון דוקטורט בחינוך מאוניברסיטת קיימברידג'. ולאחר קבלת הדוקטורט נשארה כשנה כעמיתת מחקר בפקולטה לחינוך באוניברסיטת קיימברידג'. במהלך שנה זו היא החלה לחקור את החינוך של ילידי פליטים באנגליה והובילה שיתוף פעולה בין אוניברסיטת קיימבריג' לארגוני המורים בבריטניה (GTC,NUT) וה-refugee council  בפרויקט שבחן כיצד משולבים ילדי פליטים ברמת המדיניות הארצית, המקומית והבית ספרית במערכת החינוך הבריטית. הפרויקט הניב את הספר: (Education, asylum and the ‘non-citizen’ (Pinson, Arnot & Cansappa, 2010' בהוצאת פלגרייב. ספר זה זכה ב-2011 בפרס שני בתחרות הספר הטוב של האגודה למחקר חינוכי בבריטניה.
בסוף שנת 2004 חזרה פינסון לארץ לפוסט-דוקטורט של המועצה להשכלה גבוהה באוניברסיטת חיפה ובמקביל הייתה עמיתת מחקר במכון ון ליר וקידמה את המחקר על החינוך לאזרחות, תוך התמקדות בתפיסותיהם של המורים את הוראת האזרחות בחברות בקונפליקט. ב-2005 ריכזה וארגנה ביחד עם פרופ' חנן אלכסנדר ופרופ' יוסי יונה כנס בינלאומי על חינוך לאזרחות שהוביל לעריכה משותפת של הספר Citizenship, Education and Social Conflict: Israeli political education in global perspective  שפורסם בשנת 2010 בהוצאת Routledge.
בשנת 2007 קיבלה פינסון תקן במחלקה לחינוך באוניברסיטת בן-גוריון בנגב במסלול 'מנהל חברה ומדיניות החינוך'. ב-2012 הפכה למרצה בכירה. בין השנים 2013 ל 2019 עמדה בראש תוכנית הM.A ל'מנהל חברה ומדיניות החינוך' והחל מאוקטובר 2019 היא מכהנת כסגנית המחלקה לחינוך.
בין ינואר 2018 עד יוני 2021 כיהנה כנשיאת האגודה הישראלית לחינוך משווה, אגודה אקדמית שמטרתה לקדם את המחקר החינוכי ההשוואתי ואת ההוראה במוסדות אקדמיים בתחום דעת זה.
החל משנת 2018 פינסון היא גם עמיתה במרכז לחקר הגירה גלובלית באוניברסיטת קיימברידג'.
החל ממרץ 2021 פינסון היא יועצת נשיא אוניברסיטת בן-גוריון בנגב להוגנות מגדרית.
מעורבות ציבורית וחינוכית

לצד העבודה האקדמית, פינסון גם פעילה בתחומים רבים.
חינוך לאזרחות:
בשנים 2005–2007 ליוותה אקדמית צוות פיתוח תוכנית לימודים וספר חדש באזרחות לחטיבת הביניים במכון ון ליר, בירושלים.
מאז 2009 פינסון מעורבת בוויכוח על הוראת האזרחות בישראל ועל ספר הלימוד הרשמי לאזרחות. בשנת 2013, עם פרסום פרקים ראשונים מהספר החדש, פינסון הייתה הראשונה שהוציאה דו"ח  שנכתב עבור האגודה לזכויות האזרח ומרכז הדיראסאת, שמטרתו הייתה לבחון את השינויים שהוכנסו בהוראת מקצוע האזרחות, הדו"ח עורר שיח ציבורי נרחב. כמו כן, פינסון מפיצה את הידע שלה בחינוך לאזרחות בארגון והשתתפות בכנסים בישראל ובעולם, והעבירה השתלמויות לאזרחות בחברה הערבית ולמורים הרואים את עצמם כמורים ביקורתיים.
הוגנות מגדרית:
פינסון מעורבת מאוד בקידום יוזמות סביב הוגנות מגדרית באוניברסיטה. היא ממקימות הפורום להוגנות מגדרית בפקולטה למדעי הרוח והחברה באוניברסיטת בן-גוריון, ועם אחרות פעלה ב-2020 ליצירת איזון מגדרי בוועדות הפקולטה. כמו כן, הייתה שותפה לקידום ההחלטה ההיסטורית של סאנט אוניברסיטת בן-גוריון לייצוג של 50% נשים בוועדות מרכזיות באוניברסיטה.
פינסון פועלת פינסון גם לקידום שינוי הנוהל לטיפול בהטרדה מינית באוניברסיטת בן-גוריון.
בנוסף, במסגרת פעולותיה בפורום לקידום העסקה ישירה של עובדות ועובדי ניקיון היא יזמה קרן תרומות התומכת בעובדות ועובדי ניקיון ועובדים אחרים באוניברסיטה שהוצאו לחל"ת בעקבות משבר הקורונה.
שיויון חברתי, כלכלי ותרבותי במערכת החינוך:
פעילותה הציבורית של פינסון כוללת גם עיסוק בקידום השוויון חברתי, כלכלי ותרבותי במערכת החינוך בישראל.
במאי 2020 התבקשה לעמוד בראש צוות חשיבה שהקימה לשכת המדען הראשי שמטרתו הייתה בחינת התרחבות הפערים החברתיים-כלכליים במערכת החינוך לאור משבר הקורונה והמעבר ללמידה מקוונת. ד"וח שכתב הצוות בראשונה הציע המלצות אופרטיביות למשרד החינוך לשם מזעור פערים אלו תוך דגש על אוכלוסיות מוחלשות כגון תלמידים בפריפריה, דוברי ערבית, חרדים ומהגרי עבודה במערכת החינוך.
בנוסף, פינסון היא חברה בצוות המומחים בחינוך לעניין משבר הקורונה והשפעתו על מערכת החינוך הישראלית. צוותי המומחים פועלים בהתנדבות ובתמיכת השותפות (שתיל, הקרן החדשה לישראל ומרכז אעלאם) כדי לספק פתרונות ישומיים להשלכות ולמצוקות החברתיות - כלכליות המכבידות על אזרחי ישראל בעקבות מגפת הקורונה בטווח הקצר והארוך.
ביוני 2020, הייתה חברה בוועדת היגוי של כנס שנערך במכון מופ"ת שעסק בפערים חברתיים-כלכליים בחינוך לאור משבר הקורונה והחל מאוקטובר 2020 לוקחת חלק בוועדת ההיגוי של פרויקט במכון מופ"ת העוסק בפיתוח מדיניות, הכשרת מורים והשתלמויות שנועדו לפתח כלים להתמודדות עם סוגים שונים של אי שוויון בחינוך: מגדרי, מעמדי, לאומי ומוגבלויות.
הערות שוליים

↑  NGO, המסייע לפליטים ושואף להשפיע על מדיניות
↑  Halleli Pinson, Madeleine Arnot, Mano Candappa, Education, Asylum and the 'Non-Citizen' Child, London: Palgrave Macmillan UK, 2010, עמ' 1–8, ISBN 978-1-349-35714-7
↑  Citizenship, Education and Social Conflict, Routledge, 2012-01-04, ISBN 978-0-203-84307-9
↑  דף פייסבוק לאגודה הישראלית לחינוך משווה
↑  נשיא האוניברסיטה - פרופ' הללי פינסון - יועצת נשיא האוניברסיטה להוגנות מגדרית, באתר in.bgu.ac.il
↑  [https://education.acri.org.il/wp-content/uploads/2013/12/דוח-ספר-לימוד-אזרחות-2013.pdf ממדינה יהודית ודמוקרטית
למדינה יהודית נקודה]
↑  מכון מחקר שמתמקד בהתוויית מדיניות אסטרטגית ראויה לחברה הערבית-פלסטינית בישראל
↑  השיח סביב הדו"ח והספר החדש להוראת האזרחות
↑  השיח סביב הדו"ח שעורר שיח בנושא ספר האזרחות
↑  Chair and leader of the 6th Georg Arnhold International Summer School. Global Citizenship Education and Citizenship Education in a Changing World: Normative and Pedagogical Challenges. Braunschweig, Germany, 25-29 June, 2019
↑  Symposium Organizer. Researching Citizenship Education, British Educational Research Association Annual Meeting, Manchester, UK 2004
↑  Symposium Organizer and Chair: Challenges and opportunities in Global Citizenship Education: the local-global dialectics. WCCES, Beijing, China 2016
↑  פעילות הלשכה בזמן קורונה, באתר edu.gov.il
↑  לשכת המדען הראשי במשרד החינוך הוקמה כחלק מיישום החלטת ממשלה 882 משנת 1969, להקמת יחידות מדען ראשי במשרדי ממשלה. ייעוד היחידה הוא לשמש גשר דו-כיווני בין המחקר האקדמי ובין מערכת החינוך
↑  פערים ואי שוויון בלמידה מקוונת
↑  צוות חינוך – צוותי המומחים של המשבר
↑  נייר עמדה: משבר הקורונה והשפעות על מערכת החינוך הישראלית
↑  הוקדם על ידי הקרן החדשה לישראל על מנת לסייע בקידום חברה צודקת, דמוקרטית ומשותפת, המושתת על שוויון בין כל אזרחי המדינה ותושביה
↑  הקרן עוזרת לארגונים לשפר את יכולות קידום השינוי חברתי שלהם
↑  המרכז הערבי לחירות המדיה פיתוח ומחקר
↑  כנס במופ"ת-השטחת העקומה והעמקת הפערים בצל הקורונה
↑  צוות חשיבה, הכשרת מורים והשתלמויות אי שוויון בחינוך
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298040405171  GND: 141288205  ISNI: 0000 0001 2032 2566  LCCN: n2010005682  ORCID: 0000-0001-9294-038X  SUDOC: 155629735  VIAF: 106798160   WorldCat (עם VIAF): 106798160 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "הללי פינסון".
ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם

אלינור רוזוולט מחזיקה בידה את הנוסח האנגלי של ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם
ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם (באנגלית: The Universal Declaration of Human Rights) היא מסמך היסוד של הקהילה הבין-לאומית על זכויות האדם והאזרח. ההכרזה אומצה על ידי העצרת הכללית של האו"ם ביום 10 בדצמבר 1948, ומתארת את זכויות האדם היסודיות שצריכות לחול בכל העולם. זו ההגדרה הבין-לאומית הראשונה של זכויות האדם, ומאז מצוין ה-10 בדצמבר כיום זכויות האדם ברחבי העולם. עקרונות ההכרזה הם בסיס חשוב במשפט הבין-לאומי, ותשתית לחוקות של מדינות רבות. סעיפי ההכרזה אומצו על ידי ארגונים רבים לזכויות האדם ברחבי העולם, כבסיס לפעילותם, כמו אמנסטי אינטרנשיונל והאגודה לזכויות האזרח בישראל.
הטיוטה הראשונה של ההכרזה נכתבה על ידי ג'ון המפרי, משפטן קנדי שהיה מרצה באוניברסיטת מקגיל במונטריאול, ושימש בתפקיד מנהל המחלקה לזכויות אדם במזכירות האומות המאוחדות. בעיצוב הנוסח הסופי השתתפו בין השאר גם אלינור רוזוולט ורנה קאסן.
ההכרזה עצמה, בהיותה החלטה של העצרת הכללית של האו"ם, היא בגדר המלצה בלבד, ואין לה תוקף משפטי. אולם למרות זאת, תוכן ההכרזה משמש בסיס לעקרונות משפטיים מחייבים במישור הבין-לאומי.
בישיבת העצרת הכללית של האו"ם ב-10 בדצמבר 1948 אושרה ההכרזה בהצבעת 48 מדינות בעד ו-8 מדינות נמנעות. אף מדינה לא הצביעה נגד. נציג ברית המועצות, שנמנעה בהצבעה, אמר כי למגילה יש "ערך מוסרי בלבד", והוא אינו יכול להצביע בעדה מכיוון שהיא לא מחייבת את כל המדינות להתאים את מערכות החוקים שלהן למגילת זכויות האדם, כפי שהוא הציע.
מדינת ישראל, שלא הייתה חברה באו"ם בזמן ההכרזה (היא התקבלה לאו"ם בהחלטה 273 ב-11 במאי 1949), איננה חתומה על ההכרזה ולא אישרה אותה. עם זאת, בית המשפט הגבוה לצדק הזכיר את המגילה ואימץ את עקרונותיה בחלק מפסקי הדין שלו.
הרקע להכרזה בדבר זכויות האדם

הוועדה לזכויות האדם הוקמה בשנת 1947 במטרה לנסח הכרזה אוניברסלית בדבר זכויות האדם, שנתקבלה בעצרת האו"ם שנה לאחר מכן. שורשיה הרעיוניים של ההכרזה נובעים מאחת מתקופות השפל החמורות ביותר בהיסטוריה האנושית – מלחמת העולם השנייה והשואה. ההפרות הקיצוניות של זכויות האדם הבסיסיות בתקופה זו הכשירו את דעת הקהל בעולם לרעיון, כי שיתוף פעולה בין-לאומי להגנת זכויות האדם וחירויותיו הבסיסיות הוא צורך חיוני לבניית חברה בין-לאומית חדשה ובריאה.
מבנה ההכרזה

ההכרזה כוללת את עקרונות היסוד הכלולים במגנה כרטה האנגלית, בהכרזת העצמאות של ארצות הברית ובהצהרת זכויות האדם והאזרח הצרפתית.
בהכרזה שני חלקים עיקריים:
מבוא: הרקע ההיסטורי והרעיוני להכרזה.
גוף ההכרזה: הכולל שלושים סעיפים, שמפרטים מגוון רחב של זכויות וחירויות יסודיות של הפרט.
בסעיף הראשון יש התייחסות לשני עקרונות חשובים: חירות ושוויון, כזכויות הטבעיות של כל אדם: "כל בני האדם נולדו בני חורין ושווים בערכם ובזכויותיהם. כולם חוננו בתבונה ובמצפון, לפיכך חובה עליהם לנהוג איש ברעהו ברוח של אחווה".
הסעיף השני מצהיר על הזכאות לזכויות שוות ללא הפליה: "כל אדם זכאי לזכויות ולחירויות שנקבעו בהכרזה זו ללא אפליה כלשהי מטעמי גזע, צבע, לשון, דת, דעה פוליטית או דעה בסוגיות אחרות, בגלל מוצא לאומי או חברתי, קניין, לידה או מעמד אחר".
כמו כן, מפרטת ההכרזה זכויות וחירויות נוספות, ביניהן:
זכויות אישיות (הזכות לחיים ולביטחון, חופש התנועה והזכות לפרטיות).
זכות להליכים הוגנים בפני המשפט (זכות להגנה משפטית יעילה, הכרה אישית בפני הדין, זכות להליכים שיפוטיים הוגנים, זכות הפרט להיחשב זכאי כל עוד לא הוכחה אשמתו כחוק).
זכויות הקשורות לחיים החברתיים, הפוליטיים והתרבותיים של הפרט (חירות המחשבה והמצפון, חופש הדת, חופש הביטוי, חופש ההתקהלות וההתאגדות, הזכות ליטול חלק בשלטון, הזכות לעבוד בשירות הציבורי והזכות לאזרחות).
זכויות כלכליות וחברתיות (הזכות לקניין פרטי, הזכות לרמת חיים הוגנת, הזכות לעבודה וכו').
מעמדה המשפטי של ההכרזה

האמנה נמנעת משימוש במינוח משפטי ולא מגדירה דרך אכיפה או גוף ביצועי. כאשר התקבלה ההכרזה, ראשי המדינות לא הכירו בהיותה מחייבת. עם זאת מקובל להניח שההכרזה שימשה כבסיס לאמנה הבין-לאומית בדבר זכויות אזרחיות ומדיניות ולאמנה הבין לאומית בדבר זכויות כלכליות, חברתיות ותרבותיות; לעקרונותיה של ההצהרה יש ביטוי באמנות בן-נלאומיות נוספות כמו (א) האמנה הבין-לאומית בדבר ביעור כל צורות האפליה הגזעית; (ב) האמנה הבין-לאומית בדבר ביעור כל צורות האפליה נגד נשים; (ג) אמנת האומות המאוחדות לזכויות הילד; ואמנות נוספות. רבים מעקרונותיה קיבלו מעמד מוכר של כללי המשפט הבינ"ל המנהגי. בנוסף לכך, ההצהרה מצאה מקום בעקרונות המשפט הפנימי של מדינות רבות, לרבות מדינת ישראל.
ביקורת

אף על פי שההכרזה קיבלה שבחים מאישים רבים, קיימות גם מספר ביקורות על ההכרזה לכל באי עולם. נטען כי[דרוש מקור] ההכרזה סובלת מהטיה תרבותית מערבית וכן שלא ניתן בה ביטוי מספק לכל הזכויות הרצויות.
ראו גם

אמנות בין-לאומיות בנושאי זכויות אדם
הערות שוליים

↑  International Bill of Human Rights : Universal Declaration of Human Rights : resolution / adopted by the General Assembly, United Nations Digital Library, ‏10 בדצמבר 1948 (באנגלית)
↑  עצרת או"מ אישרה מגילת זכויות האדם, דבר, 12 בדצמבר 1948
| עבדות |
| --- | --- | --- |
| עבדות מודרנית | סחר בבני אדם • שימוש צבאי בילדים ובנערים • גיוס חובה • סחר בילדים •  סחר במין • תיירות מין • עבדות מין • חטיפת נשים • עבדות חוב בדרום מזרח אסיה |  |
| היסטוריה | צמיתות • שוק עבדים • תמיכה בעבדות • עבדות בתנ"ך • עבד עברי • ביוון העתיקה • ברומא העתיקה • ספינת עבדים •  עבדות בסין • עבדות ברוסיה • עבדות באימפריה העות'מאנית • סחר העבדים הערבי • עבדות באסלאם • עבדות באפריקה • סחר העבדים האטלנטי • עבדות בברזיל • עבדות בקובה • עבדות בארצות הברית • מדינת קונגו החופשית |  |
| התנגדות לעבדות | התנועה לביטול העבדות • ציר זמן של ביטול העבדות והצמיתות• חוק סחר העבדים 1807 • מרד העבדים בהאיטי • מסילת הרכבת המחתרתית • חוק העבד הנמלט 1850 • מלחמת האזרחים האמריקנית • התיקון ה-13 לחוקת ארצות הברית • ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם |  |
| עבדות בתרבות | אוהל הדוד תום • שורשים • הרפתקאותיו של האקלברי פין • 12 שנים של עבדות |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269131805171  BnF: cb119802420 (data)  GND: 4225431-0  LCCN: n81139937  NDL: 00570555  NKC: unn2016898487  SNAC: w6166m55  SUDOC: 144630036  VIAF: 183452328   WorldCat (עם VIAF): 183452328
ההלכות העיקריות בשחיטה

שחיטת עוף
חמש הלכות למדונו חז"ל, בנושא שחיטה, וכל אחת מהלכות אלו מעכבת (פוסלת) את השחיטה. להלכות אלו אין מקור במקרא, והן בגדר הלכה למשה מסיני.
שהייה - הפסקת השחיטה לפרק זמן מסוים, והמשכתה לאחר מכן.
דרסה - שחיטת הצוואר באמצעות דחיסת הסכין, והפעלת כוח, ולא בהולכתו והבאתו הנה והנה.
חלדה - שחיטה כאשר הסכין מכוסה, בין בדבר שהוא חלק מן הצוואר כגון: הקנה או הוושט, ובין בדבר שאינו חלק מן הצוואר, כגון: מטלית שהייתה מונחת או קשורה, על הצוואר.
הגרמה - שחיטה, מחוץ לגבולות שנקבעו באורך הצוואר על פי ההלכה, כמקום השחיטה.
עיקור - קריעת הוושט או הקנה, ולא חיתוכם.
אף שאין מקור להלכות אלו במקרא, חז"ל הביאו סמך מן התורה לחמש ההלכות המעכבות בשחיטה. שנאמר: ” וְצֵא, הַשָּׂדֶה, וְצוּדָה לִּי, צידה (צָיִד)”. נכתב "צידה", אך נקרא "ציד" בלא האות ה"א, מה באה ללמדנו ה"א יתירה זאת? - את קיומן של חמש ההלכות המעכבות בשחיטה.
ביאור ההלכות ופרטיהן > שהייה

אם התחיל לשחוט ושהה פרק זמן מסוים, בין שהרים ידו עם הסכין ובין שלא הרים ידו, ואחר כך המשיך לשחוט, שחיטתו פסולה.
על פי הכתוב בתלמוד, זמן השהייה הוא זמן שאורכת שחיטה אחת. כלומר: אם שוחט עוף, שהייתו היא הזמן שאורכת שחיטת עוף, אם שוחט בהמה דקה, שהייתו היא הזמן שאורכת שחיטת בהמה דקה, וכן גם בבהמה גסה. להלכה בימינו, נהוג להטריף בעקבות כל שהייה שהיא, שכן בימינו אין אנו בקיאים בשיעור זמן השהייה.
אם לאחר השחיטה, נמצא בקנה או בוושט חפץ זר, שנחתך בשחיטה, וודאי שהשוחט שהה בעת שנחתך החפץ, והשחיטה פסולה משום שהייה.
אם בשעת השחיטה, נתקלה ידו, או הסכין בקיר או בעמוד, השחיטה פסולה משום שהייה.
אם בשעת השחיטה, נבהל מרעש ששמע, או ממראה שראה, בוודאי שהשוחט שהה, ושחיטתו פסולה משום שהייה.
אם בשעת השחיטה, חתך בטעות את אצבעו, והבחין בכך תוך כדי השחיטה, בוודאי שהשוחט נבהל, והשחיטה פסולה משום שהייה.
אם שחט בסכין שאינה חדה, וכתוצאה מכך התארך זמן השחיטה, ראוי לפסול משום שהייה, ויש לעשות שאלת חכם.
אם מרט נוצה מצוואר העוף ויצא דם, אף על פי שמצד הדין לא היה מקום לחשוש לניקוב הוושט, המנהג הוא להטריף, ולכן כדאי, כאשר הנוצות אינן גדולות במיוחד, במקום למורטן, להרטיבם במעט מים, ולהזיזם לשני הצדדים, כדי ליצור מעין שביל ללא נוצות, במקום בצוואר אותו מייעד השוחט לשחיטה.
ביאור ההלכות ופרטיהן > דרסה

התזת הקנה והוושט בבת אחת, ללא הולכה והבאה.
מי ששוחט עוף צריך להחזיק את הסימנים (הקנה והוושט) בשתי אצבעותיו, שאם לא כן עלולים הסימנים להישמט ויגיע לידי דרסה.
בשעת השחיטה יש להקפיד להניח את האצבעות על קת הסכין, ולא על גב הסכין שמא יגיע לידי דרסה.
לא ישחט עוף בסכין של בהמה בין דקה בין גסה שמא יגיע לידי דרסה.
לא ישחט בעת שהוא בגילופין שמא יגיע לידי דרסה.
אם השתמש בסכין קצרה (שאורכה פחות מסכום שני צווארים של הבהמה או העוף), ושחט בהולכה בלבד, הדין הוא שפסולה משום דרסה, אף על פי שאין זה ללא הולכה והבאה כלל, שהרי הולכה כן הייתה כאן. אלא שלא תיתכן שחיטה בסכין קצרה, וודאי שהייתה כאן דרסה.
ביאור ההלכות ופרטיהן > חלדה

המשמעות של חלדה או החלדה, היא הסתרה וגילוי לסירוגין. הפרשנים אומרים שמקור המילה הוא ביונק חולדה, אשר לפעמים הוא מסתתר, ולפעמים הוא גלוי.
החלדת (הסתרה) הסכין תחת כל דבר שהוא בין שהוא גוף זר, ובין שהוא חלק מן העוף או הבהמה, פוסל את השחיטה.
ביאור ההלכות ופרטיהן > חלדה > דוגמאות להחלדת הסכין

החדיר הסכין בין 2 הסימנים.
שחט מתחת לשני הסימנים.
הכניס הסכין מתחת לעור, או לצמר שבצוואר ושחט.
שחט מתחת למטלית שעל הצוואר, בין שדבוקה, בין שקשורה ובין שכרוכה.
ביאור ההלכות ופרטיהן > הגרמה

השוחט צריך לכתחילה לשחוט באמצע הצוואר, אולם אם לא שחט באמצע השחיטה כשרה, ואם שחט מחוץ לגבולות שכתבו חז"ל נחשב כהגרמה.
הגבולות:
בקנה: מצד הראש השחיטה צריכה להיות ממקום שהקנה מתרחב, ויש שם שיפוע כמין כובע, הנקרא "שיפוי כובע" ולמטה לכיוון הגוף. מקום זה נמצא מעל הטבעת הגדולה - שהיא מעט רחבה יותר משאר הטבעות מהם עשוי הקנה.
לצד הגוף השחיטה צריכה להיות מעל המקום אילו מגיעה הריאה בחיי הבהמה, כשהיא במצב נפוח.
בעוף עד מקום תחילת הזפק.
בושט: לצד הראש ממקום שהעור הפנימי הלבן של הוושט כבר לא מתכווץ, (והוא נקרא "תורבץ הוושט") ולצד הגוף מהמקום בו הוושט מתחיל להיות שעיר מבפנים, ודומה לעור הכרס.
ביאור ההלכות ופרטיהן > עיקור

לשיטת רש"י: סכין פגומה גורמת לקריעת ה"סימנים" ועקירתם, במקום לחיתוכם. ולכן שחיטה בסכין פגומה, פוסלת את השחיטה משום עיקור.
סכין שהקצה שלה חד כפגיון, הקצה החד עלול לגרום לקריעת הקנה או הוושט במקום לחתכם, והשחיטה תיפסל משום עיקור.
לשיטת הבה"ג והביאו השו"ע: אם הסימנים נעקרו ונשמטו ממקומם הדבוק בלחי הבהמה, קודם השחיטה, השחיטה פסולה מדין עיקור.
הערות שוליים

↑  פסיקתא זוטרתא בראשית כז,ג
↑  סמך אינו לימוד על פי אחת מן המידות שהתורה נלמדת בהן, אלא הוא רמז בלבד
↑  ספר בראשית, פרק כ"ז, פסוק ג'
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
אחיזה נכונה של הסכין, כדי למנוע דרסה
הדיוויזיה ה-80 (ארצות הברית)

| --- | --- |

תג הכתף של הדיוויזיה
 בלו רידג'
 פרטים
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 שיוך:   צבא ארצות הברית
 סוג:  דיוויזיה
 בסיס האם:  ריצ'מונד 
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1917  1921 – 1919   פעילה
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה   מלחמת העולם השנייה
 
הדיוויזיה ה-80 (באנגלית: 80th Infantry Division) היא דיוויזיה של צבא ארצות הברית שלחמה במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה.
היסטוריה > מלחמת העולם הראשונה

הדיוויזיה הוקמה בספטמבר 1917, במהלך מלחמת העולם הראשונה. החיילים היו בעיקר מפנסילבניה, וירג'יניה ומערב וירג'יניה. ביוני 1918 נחתה הדיוויזיה בצרפת, שם נפרסה עם חיל המשלוח האמריקאי על הסום נגד הגרמנים בסוף אוגוסט ותחילת ספטמבר. חיילי הדיוויזיה ה-80 נותרו בעתודה במהלך קרב סן-מייל. תחת הנהגתו של מייג'ור גנרל אדלברט קרונקייט, השתתפה הדיוויזיה במתקפת מז-ארגון לאחר מכן, עד סוף המלחמה. בשלב האחרון של המלחמה חצתה הדיוויזיה ה-80 את כביש בומון - סטונטה והגיעה לפרמה לה הרנוטרי עם המשמר הקדמי. לאחר תום המלחמה בנובמבר צעדה הדיוויזיה ה-80 לתוך גרמניה ונשארה באזור קובלנץ כחיל כיבוש לפני שהושבתה במאי 1919. בסך הכל נפלו במהלך המלחמה 880 חיילי הדיוויזיה, בעוד 5,149 נפצעו או נעדרו. הדיוויזיה הורכבה מהבריגדה ה-159 שהורכבה מהרגימנטים ה-317 וה-318, ומהבריגדה ה-160 שהורכבה מהרגימנטים ה-319 וה-320.
היסטוריה > בין המלחמות

הדיוויזיה הוקמה מחדש כחלק מהמשמר הלאומי ב-24 ביוני 1921, והוקצתה למדינות וירג'יניה, מרילנד ומחוז קולומביה.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה

ב-15 ביולי 1942 הופעלה הדיוויזיה מחדש באופן רשמי. ב-5 באוגוסט 1944, היא הגיעה לצפון צרפת כחלק מהארמייה האמריקאית השלישית. הדיוויזיה נלחמה בתחילה בסן-מייל, שאלון וקומרס. לאחר מכן, בסתיו, היא הקימה קו הגנה על הגדה המערבית של סייל, שהוגן בהצלחה מפני התקפות גרמניות. בתחילת נובמבר, ניתן היה להתקדם לעבר זארבריקן לצד דיוויזיית השריון ה-6 לפני שהאמריקאים נהדפו לאחור על ידי מתקפת הארדנים של הוורמאכט. לאחר עשרה ימים של התרעננות, נלחמה הדיוויזיה בלוקסמבורג ובמזרח בלגיה.
בחג המולד 1944 פרצה דיוויזיית הרגלים ה-80 עם דיוויזיית השריון ה-4 בבסטון אל הדיוויזיה המוטסת ה-101, שכותרה שם. הדיוויזיה נאלצה להילחם בהתנגדות גרמנית חזקה ובחורף הקשה. בתחילת 1945 הצליחה הדיוויזיה להתקדם מעבר לגבול הגרמני ולכבוש את ולנדורף ב-7 בפברואר. במהלך מבצע נימה, דיוויזיית הרגלים ה-80 כבשה את קייזרסלאוטרן ב-20 במרץ. כמה ימים לאחר מכן היא חצתה את הריין במיינץ. בהתקדמות הנוספת לצפון-מזרח הייתה הדיוויזיה מעורבת בקרבות על קאסל. ב-11 באפריל הגיעה הדיוויזיה לינה, שהופגזה על ידי ארטילריה ונכבשה ב-13 באפריל. גם ב-11 באפריל הם נכנסו לוויימאר לצד דיוויזיית השריון ה-6. מ-12 באפריל סייעו חיילים מהדיוויזיה לטפל באסירים המשוחררים של מחנה הריכוז בוכנוואלד, שכבר נמצאו על ידי דיוויזיית השריון 6 יום קודם לכן. ב-12 באפריל נכבשה גם ארפורט לאחר קרבות רבים בסביבה. ב-13 באפריל, באזור העירוני המערבי של גרה נתקלו לוחמי הדיוויזיה בהתנגדות. עם תמיכה של מטוסים ותותחים קלים, גם ההתנגדות הזאת נשברה וגרה נכבשה לבסוף ב-14 באפריל. ב-21 באפריל הגיעה הדיוויזיה לנירנברג, שזה עתה נכבשה, כדי לסייע בה בתפקידי חיל המצב, וב-27 באפריל לרגנסבורג. חלקים אחרים של הדיוויזיה התקדמו לגבול צ'כוסלובקיה ולאוסטריה עילית, שם שוחרר מחנה הריכוז אבנזי ב-6 במאי. החיילים האמריקאים מצאו כ-16,000 אסירים. יומיים לאחר מכן, ב-8 במאי, הסתיימה המלחמה.
במהלך המלחמה נהרגו 3,038 חיילי הדיוויזיה ו-12,484 נפצעו. ארבעה מלוחמי דיוויזיית הרגלים ה-80 קיבלו את עיטור הכבוד, כאשר רבים אחרים קיבלו עיטורים גבוהים. בינואר 1946 הושבתה הדיוויזיה.