stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ארכף משובץ

| ארכף משובץ |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: חדפי פיל
משפחה:: חדפי פיל
סוג:: ארכף גדול
מין:: ארכף משובץ
שם מדעי
 Rhynchocyon cirnei ‏פטרס, 1847
תחום תפוצה


ארכף משובץ (שם מדעי: Rhynchocyon cirnei) הוא מין של יונק קטן ממשפחת הארכפיים.
חדף זה מצוי במזרח אפריקה ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו, מלאווי, מוזמביק, טנזניה, אוגנדה, זמביה ואולי גם ברפובליקה המרכז אפריקאית. הוא חי בעיקר ביערות גשם, יערות הרריים או סוואנות לחות. הארכף קרוב לסיכון בגלל הפגיעה ביער.
ארכפים אלה יותר גדולים ממינים אחרים של ארכפים ואורכם הממוצע 43–55 ס"מ ומשקלם 425–450 גרם. הם אוכלי בשר המחפשים ללא הרף חרקים שונים למאכל כמו טרמיטים, נמלים, חיפושיות, רבי-הרגליים, תולעים, רכיכות וביצים וכן דוחיים, עופות או יונקים קטנים אחרים.
הארכפים בעלי חושים מחודדים והם אוכלים ללא הרף. הם מוצאים לעצמם בן זוג קבוע לכל החיים.
הערות שוליים

↑  ארכף משובץ באתר הרשימה האדומה של IUCN
אריך היינמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  13 בינואר 1881 דיסלדורף, האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית
 פטירה:  22 בינואר 1956 (בגיל 75) ברלין, גרמניה המערבית גרמניה המערבית
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:  האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית   רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר   גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1900–1945 (כ־45 שנים)
 דרגה:   גנרל חיל התותחנים (ורמאכט)
 תפקידים בשירות
 מפקד הקורפוס ה-65   מפקד הקורפוס ה-30
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה   מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
  צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה   הצלב הגרמני בזהב   מסדר בית הוהנצולרן   צלב הכבוד
 
גנרל אריך היינמן (בגרמנית Erich Heinemann;‏ 13 בינואר 1881 – 22 בינואר 1956) היה מפקד בכיר בורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

היינמן נולד ב-13 בינואר 1881 בדיסלדורף, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1900 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הארטילריה ה-15 (אלזס העילי ה-1), עמו לחם במלחמת העולם הראשונה. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף היינמן לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באפריל 1928 הועלה היינמן לדרגת אוברסט לוטננט, וב-1 בפברואר 1931 הועלה לדרגת אוברסט. ב-1 באוקטובר 1933 הועלה לדרגת גנרל מיור, ב-1 בספטמבר 1935 הועלה לדרגת גנרל לוטננט. ב-1 באוקטובר 1935 מונה למפקד בית הספר לתותחנות, ובספטמבר 1937 פרש לביתו.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ המלחמה גויס היינמן שוב, וב-1 במרץ 1940 מונה היינמן למפקד יחידות הארטילריה בOB Ost. ב-15 במאי 1940 מונה היינמן למפקד אגד הארטילריה ה-302, ופיקד עליו במהלך מבצע ברברוסה כחלק מהארמייה הרביעית. בדצמבר 1941 מונה היינמן לסגן מפקד הקורפוס ה-12, ו ב-25 במרץ 1942 קיבל את עיטור הצלב הגרמני בזהב. ב-28 בנובמבר 1943 מונה היינמן למפקד הקורפוס ה-65, שמשימתו העיקרית הייתה לשגר את רקטות הV1 והV2, וב-1 בינואר 1944 הועלה לדרגת גנרל חיל התותחנים. בקיץ 1944 החל הקורפוס בשיגור הרקטות, אולם נוצרה בעיות סמכות ופיקוד עם הלופטוואפה. ב-20 באוקטובר 1944 הפך הקורפוס לקורפוס ה-30 החדש, וב-15 בנובמבר 1944 הועבר היינמן לעתודת המילואים. ב-28 בפברואר 1945 פרש הינמן מהצבא, ובאמצע יולי 1945 נפל בשבי הרוסי.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

בשנת 1949 שוחרר היינמן מהשבי. לאחר שחרורו התגורר היינמן בברלין, עד למותו ב-22 בינואר 1956, והוא בן 75 שנים.
אנרגיה וורונז' (כדורגל נשים)

אנרגיה הוא מועדון כדורגל נשים מהעיר וורונז', שהשתתף באליפות רוסיה והישג השיא הוא זכייה בחמש אליפויות.
היסטוריה

בשנים 2000–2001, נקרא "אנרגיה של המאה ה-21". בשנת 2005, עקב קשיים כספיים, המועדון סירב להשתתף בליגה הבכירה באליפות רוסיה. אף שבמשך שנתיים ברציפות זכה באליפות הליגה הראשונה, וורונז' לא מצאה את האמצעים להשתתף בליגת העל. בשנת 2008, אנרגיה חזרה לליגה הבכירה, שם הפסידה את כל המשחקים מבלי להשיג אפילו נקודה אחת. במפעלים האירופיים השיג השיא הוא שלב רבע גמר ליגת האלופות לנשים פעמיים רצופות בעונות 2003/04, 2004/05. בעונת 2012 פורקה סופית.
תארים

אלופת רוסיה בכדורגל נשים (5): 1995, 1997, 1998, 2002, 2003
מחזיקת גביע רוסיה בכדורגל נשים (7): 1993, 1995, 1996, 1997, 1999, 2000, 2001
אריך ברנדנברגר

| --- | --- |

ברנדנברגר משמאל לצד פון מאנשטיין, יוני 1941
 לידה:  15 ביולי 1892 אאוגסבורג, הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 פטירה:  21 ביוני 1955 (בגיל 62) בון, גרמניה המערבית גרמניה המערבית
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:  הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית   רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר   גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1914–1945 (כ־31 שנים)
 דרגה:   גנרל חיל השריון
 תפקידים בשירות
 מפקד דיוויזיית הפאנצר ה-8   מפקד הקורפוס ה-59   מפקד הקורפוס ה-29   מפקד הקורפוס ה-17   מפקד הארמייה השביעית   מפקד הארמייה ה-19
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה
 
גנרל חיל השריון אדולף רוברט אריך ברנדנברגר (בגרמנית: Adolf Robert Erich Brandenberger;‏ 15 ביולי 1892 – 21 ביוני 1955) היה גנרל בוורמאכט שפיקד בין היתר על הארמייה השביעית ועל הארמייה ה-19 במהלך מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

ברנדנברגר נולד ב-15 ביולי 1892 באאוגסבורג שבממלכת בוואריה, בחלקה הדרומי של גרמניה הקיסרית. בשנת 1911 התגייס ברנדנברגר לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הארטילריה הבווארי ה-6 (הנסיך פרדיננדו פיו, דוכס קלבריה). במהלך מלחמת העולם הראשונה לחם בחזית המערבית, ולקראת סופה מונה למפקד סוללת ארטילריה. על פעולותיו בקרבות עוטר בצלב הברזל (דרגה שנייה וראשונה), מדליית ההצטיינות הצבאית (בוואריה), אות הפציעה (בשחור) וצלב הכבוד.
לאחר המלחמה הצטרף ברנדנברגר לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באוגוסט 1936 הועלה לדרגת אוברסט, וב-6 באוקטובר 1936 מונה למפקד רגימנט הארטילריה הממונע ה-74. בתחילת 1939 מונה ברנדנברגר לראש המטה של מפקדת הכוחות בהרי אייפל.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ המלחמה, היה ברנדנברגר ראש המטה של מפקדת הכוחות בהרי אייפל, וב-16 בספטמבר 1939 מונה לראש מטה הקורפוס ה-23, עמו השתתף במהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה. ב-1 באוגוסט 1940 הועלה ברנדנברגר לדרגת גנרל מיור, וב-15 בפברואר 1941 מונה ברנדנברגר למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-8 עליה פיקד לסירוגין עד לינואר 1943. במהלך מבצע ברברוסה לחם ברנדנברגר עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס הממונע ה-56 במסגרת ארמיית הפאנצר הרביעית, ועל הצלחתו בקרבות קיבל ב-15 ביולי 1941 את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. בספטמבר לחם עימה כחלק מהקורפוס הממונע ה-41 במסגרת הארמייה ה-16, ולאחר מכן לחם עם הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-39 במסגרת הארמייה ה-16 והארמייה ה-18 לסירוגין. ב-1 באוגוסט 1942 הועלה ברנדנברגר לדרגת גנרל לוטננט, ובדצמבר 1942 הועבר תחת פיקוד הקורפוס ה-59 שהיה בעתודת קבוצת ארמיות מרכז. ב-17 בינואר 1943 מונה למפקד הקורפוס ה-59, ומפברואר לחם עמו כחלק מארמיית הפאנצר השלישית במסגרת קבוצת ארמיות מרכז. ב-21 במאי 1943 מונה למפקד הקורפוס ה-29 שהיה חלק מהארמייה השישית ומאוקטובר חלק מארמיית הפאנצר הראשונה במסגרת קבוצת ארמיות דרום, תוך שבמקביל פיקד מה-1 באוגוסט עד ה-1 בנובמבר גם על הקורפוס ה-17 (שהיה אף הוא באותה ארמייה), איתם לחם בקרבות החזית המזרחית. ב-1 באוגוסט 1943 הועלה ברנדנברגר לדרגת גנרל חיל התותחנים, שהומרה ב-8 בנובמבר לדרגת גנרל חיל השריון, וב-12 בנובמבר 1943 קיבל תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל.
ב-1 ביולי 1944 קיבל ברנדנברגר תפקיד מטה במטה של היטלר, וב-31 באוגוסט 1944 הוא הועבר לחזית המערבית ומונה למפקד הארמייה השביעית, שהייתה חלק מקבוצת ארמיות B, ופיקד עליה בין היתר במהלך המערכה בארדנים. ב-20 בפברואר 1945 פרש ברנדנברגר לחופשה קצרה, ב-26 במרץ 1945 מונה למפקד הארמייה ה-19 שהייתה חלק מקבוצת ארמיות G בדרום גרמניה, ופיקד עליה עד סוף המלחמה.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

ב-6 במאי 1945 לקראת סיום המלחמה נפל ברנדנברגר בשבי צבא ארצות הברית, ובשנת 1948 שוחרר מהשבי. לאחר שחרורו הוא התגורר בעיר בון שבגרמניה המערבית, עד מותו ב-21 ביוני 1955, בגיל 62.
אקדמיית סיבליוס

| --- | --- |

 אוניברסיטה ציבורית
 על שם:  ז'אן סיבליוס 
 תקופת הפעילות:  1882–הווה (כ־142 שנים) 
 מייסדים:  Martin Wegelius 
 סטודנטים
 :  1,400 
 מיקום
 מדינה:  פינלנד פינלנד
 קואורדינטות:  60°10′18″N 24°55′57″E﻿ / ﻿60.171666666667°N 24.9325°E﻿ / 60.171666666667; 24.9325
 www.uniarts.fi/siba
  (למפת הלסינקי מוגדלת) אקדמיית סיבליוס(למפת הלסינקי רגילה) אקדמיית סיבליוס
 
אקדמיית סיבליוס (בפינית: Sibelius-Akatemia; בשוודית: Sibelius-Akademin) היא אקדמיה למוזיקה באוניברסיטת הלסינקי לאמנויות שפועלת בהלסינקי וקואופיו שבפינלנד. זוהי האקדמיה למוזיקה היחידה בפינלנד. נכון לשנת 2023, אקדמיית סיביליוס היא אחת מהגדולות באירופה עם כ־1,400 סטודנטים רשומים ו־500 מורים.
אקדמיית סיבליוס היא המארגנת של התחרות הבינלאומית לפסנתר על שם מאג' לינד ואחד המארגנים של התחרות הבינלאומית לכינור על שם ז'אן סיבליוס המתקיימת מדי חמש שנים בהלסינקי. כמו קונסרבטוריונים רבים אחרים ברחבי העולם, גם באקדמיית סיבליוס יש אקדמיה לנוער, למוזיקאים מוכשרים בגיל בית הספר. לאקדמיה יש גם מרכז לחינוך מבוגרים ביארונפא ומרכז הדרכה בסייניוקי.
אקדמיית סיבליוס של אוניברסיטת הלסינקי לאמנויות דורגה במקום ה־9 באמנויות הבמה בדירוג QS של אוניברסיטאות בעולם לשנת 2021.
היסטוריה

האקדמיה נוסדה ב-1882 על ידי המלחין הפיני מרטין וגליוס תחת השם "Helsingin Musiikkiopisto" ("מוסד המוזיקה של הלסינקי"). שם המוסד שונה ל־"Sibelius-Akatemia" ("אקדמיית סיבליוס") ב־1939 לכבוד שמו של המלחין הפיני המפורסם ביותר, ז'אן סיבליוס, שהיה סטודנט באקדמיה. ב־1980 בוצעה רפורמה מנהלית ואקדמיית סיבליוס הפכה לאוניברסיטה ממלכתית. ב־1998 היא הפכה לאוניברסיטה. בשנת 2013, האקדמיה התמזגה עם שתי אוניברסיטאות עצמאיות: אקדמיית הלסינקי לתיאטרון והאקדמיה לאמנויות יפות של הלסינקי, כדי להקים את אוניברסיטת הלסינקי לאמנויות.
מחלקות

האקדמיה מחולקת לחמש עשרה יחידות ארגוניות:
המחלקה לניהול אמנויות
המחלקה למוזיקה כנסייתית (הלסינקי)
המחלקה למוזיקה כנסייתית (קואופיו)
המחלקה להלחנה ותורת המוזיקה
המחלקה לניצוח
המחלקה למוזיקה קלאסית
המחלקה למוזיקת פולק
המחלקה למוזיקה גלובלית
המחלקה למוזיקת ג'אז
המחלקה לחינוך מוזיקלי
המחלקה לטכנולוגיית מוזיקה
המחלקה לפסנתר, אקורדיון, גיטרה וקנטלה
המחלקה למחרוזות ולמוזיקה קאמרית
המחלקה למוזיקה ווקאלית
המחלקה לכלי נשיפה, כלי הקשה ונבל
תארים

התואר העיקרי באקדמיית סיבליוס הוא תואר שני במוזיקה (.M.Mus). בית הספר מציע גם תארים מתקדמים עם אפשרויות אמנותיות ומחקריות. התארים לתואר שני הם ברישיון לאמנויות במוזיקה Lic.A. (Mus.) ותואר דוקטור לאמנויות במוזיקה D.A. (Mus.)
תוכניות לתואר שני

האקדמיה מציעה 26 תוכניות לתואר שני בשפה האנגלית, ביניהן:
תוכנית לתואר במוזיקה כנסייתית
תוכנית לתואר בקומפוזיציה ותורת המוזיקה
תוכנית לתואר במוזיקת פולק
תוכנית לתואר במוזיקת ג'אז
תוכנית לתואר בניצוח תזמורת ומקהלה
תוכנית לתואר בחינוך מוזיקלי
תוכנית לתואר בטכנולוגיית מוזיקה
תוכנית לתואר בביצוע מוזיקלי
תוכנית לתואר במוזיקה ווקאלית
תוכנית לתואר בניהול אמנויות
בוגרים מפורסמים

חברי להקת אפוקליפטיקה (צ'לו רוק): פרטו קיווילאקסו (Perttu Kivilaakso), פאבו לוטיונן (Paavo Lötjönen), אייקה טופינן (Eicca Toppinen).
טאריה טורונן (Tarja Turunen), זמרת אופרה, חברה לשעבר בלהקת המטאל סימפוני נייטוויש.
קים בורג (Kim Borg), זמר בס-בריטון פיני.
ביאורים

↑  נתונים נכונים לשנת הלימודים 2024
הערות שוליים

↑  Sibelius Acad­emy
↑  Uniarts Helsinki’s Sibelius Acad­emy ranked 9th in Per­form­ing Arts in the QS World Uni­ver­sity Rank­ings
↑  Or­gan­i­sa­tion units
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010039661105171  BnF: cb13505734w (data)  GND: 1087104-4  ISNI: 0000 0001 2342 5624  LCCN: n82211565  MusicBrainz: 1777b7d4-31bb-4711-8b39-3441447495ef  NKC: ko2016915149  SUDOC: 050164198  VIAF: 147798838   WorldCat (עם VIAF): 147798838
ארכף הסבך

| ארכף הסבך |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: חדפי פיל
משפחה:: חדפי פיל
סוג:: ארכף
מין:: ארכף הסבך
שם מדעי
 Elephantulus intufi ‏סמית, 1836
תחום תפוצה


ארכף הסבך (שם מדעי: Elephantulus intufi) הוא מין של יונק קטן ממשפחת הארכפיים המצוי בדרומה של אפריקה.
הארכף בעל אוזניים ועיניים גדולות ואף ארוך ומעט כפוף המכיל שערות חישה. צבעו של ארכף זה צהוב-אפור עם זנב ורדרד. הרגליים גדולות ואיתן הוא נע במהירות קדימה.
הארכף חי באזורים שחונים ויבשים בסוואנות טרופיות ובאזורים יבשים יותר כולל מדבריות, אך נפוץ בעיקר באזורי שיחים. הוא חי בדרום אפריקה, אנגולה, בוצוואנה ונמיביה.
ארכפים אלה מוצאים את מזונם ואת ביתם בין השיחים, וכשטורפיהם הרבים בסביבה הם בורחים בנתיב מהיר ועקלתוני בין השיחים בשבילים מסומנים. הם טורפים חרקים קטנים שונים.
כמו מרבית בני המשפחה הם לא מאריכים ימים בשבי.
הערות שוליים

↑  ארכף הסבך באתר הרשימה האדומה של IUCN
| חדפי פיל |
| --- | --- | --- |
| ארכף | ארכף קצר-אף • ארכף הכף • ארכף שחור-רגל • ארכף שחור • ארכף הסבך • ארכף סלע מזרחי • ארכף קארו • ארכף סומלי • ארכף אדמוני • ארכף סלע מערבי |  |
| ארכף צפון-אפריקני | ארכף צפון-אפריקני |  |
| ארכף עגול-אוזן | ארכף עגול-אוזן נמיבי • ארכף עגול-אוזן קארו • ארכף עגול-אוזן אטנדקה |  |
| ארכף ארבע אצבעי | ארכף ארבע אצבעי |  |
| ארכף גדול | ארכף זהוב-גב • ארכף משובץ • ארכף אדום-ראש  • ארכף אפור-פנים |  |
אתנומתודולוגיה

אתנומתודולוגיה (אתנוס: פירושה ביוונית עם או גזע + מתודולוגיה=חקר שיטות) היא תאוריה סוציולוגית המתמקדת באופנים שבהם אנשים מקנים משמעות לעולמם, מתקשרים ומראים הבנה זו לאחרים, ומייצרים באופן הדדי את הסדר החברתי המשותף בו הם חיים. המושג נטבע לראשונה על ידי הרולד גרפינקל בשנות ה-60. אתנומתודולוגיה היא תאוריה נפרדת מהסוציולוגיה המסורתית, ואינה מחפשת להתחרות בה, או לספק תיקונים לפרקטיקות המשויכות לזרם זה.
שני הבדלים עיקריים בין הסוציולוגיה המסורתית לבין אתנומתודולוגיה הם:
בעוד שסוציולוגיה מסורתית מציעה לרוב ניתוח של החברה באמצעות עובדתיות הסדר החברתי המובן מאליו, אתנומתודולוגיה מתעסקת ב"איך" (השיטות והמתודות) הסדר החברתי נוצר ומשותף לכל.
בעוד שסוציולוגיה מסורתית מספקת לרוב תיאורים של סביבות חברתיות שמתחרים ומאתגרים את התיאורים המוצעים על ידי אינדיבידואלים, המהווים חלק מסביבות חברתיות אלה, אתנומתודולוגיה מבקשת לתאר את הפרקטיקות והמתודות בהן משתמשים אינדיבידואלים אלה בתיאוריהם המעשיים של הסביבות החברתיות המסוימות.
היסטוריה והשפעה

את הגישה האתנומתודולוגית פיתח הרולד גרפינקל (Harold Garfinkel), בהתבסס על ניתוחו את התאוריות הסוציולוגיות המסורתיות (ובעיקר אלה של אמיל דורקהיים, מקס ובר וטלקוט פרסונס). כמו כן, הושפע מתורתו של תומאס הובס – "בעיית הסדר" (“Problem of order”) ומהגישה הפנומנולוגית של ארון גורוויץ' (Aron Gurwitsch), אלפרד שוץ (Alfred Schutz) ואדמונד הוסרל.
אתנומתודולוגיה הייתה ועודנה בעלת השפעה משמעותית וניכרת במחקר של מדעי החברה. לדוגמה, אתנומתודולוגיה התמקדה תמיד באופנים שבהם משמעות המילים תלויה בהקשר (קונטקסט) שבו הן מצויות. עניין זה הוביל לתובנות והבחנות אודות שאלת האובייקטיביות של מדעי החברה, ואודות הקושי ביצירת תיאור שלם והוליסטי של ההתנהגות האנושית, שיש לה מעמד אובייקטיבי, מחוץ לניסוח התיאורי הפרטיקולרי. יתר-על-כן, לאתנומתודולוגיה השפעה מעשית רבה על חקר הלינגוויסטיקה (בלשנות), שהביאה ללידתה של דיסציפלינה חדשה של ניתוח שיחות.
מחקרים אתנומתודולוגיים של עבודה שיחקו תפקיד חשוב בענף "אינטראקציית אדם – מחשב". ממצאי מחקרים אלה שיפרו מודלים רבים, בכך שסיפקו למהנדסים תיאורים של מנהגי המשתמשים במחשבים. אתנומתודולוגיה השפיעה גם על הסוציולוגיה של הידע המדעי, בכך שסיפקה גישה מחקרית המתארת את הפרקטיקות (מתודות) החברתיות של נחקרי אותו מחקר להבדיל מהגישה המקובלת, המעריכה את תקפות אותן פרקטיקות חברתיות מנקודת מבט נורמטיבית וכפויה. גישה זו הוכיחה עצמה כיעילה עבור חוקרים החוקרים את הסדר החברתי בתנאי מעבדה, המבקשים להבין כיצד מדענים מנהלים את ניסוייהם לפי הקריטריונים המדעיים המסורתיים בלי לתמוך או לבקר את פעולותיהם.
סוגי אתנומתודולוגיה

לפי ג'ורג' פסאטאס (George Psathas) ניתן לזהות חמישה סוגים של מחקר אתנומתודולוגי. אלה יתוארו כך:
הארגון של פעולות ומחשבות מעשיות: כולל את המחקרים המוקדמים, כמו למשל מחקרו של גרפינקל – "מחקרים באתנומתודולוגיה".
הארגון של דיבור באינטראקציה: ידוע יותר בשם "ניתוח שיחות". גישה זו פותחה על ידי הרווי סאקס (Harvey Sacks) בשיתוף פעולה עם הקולגות שלו – עמנואל שגלוף (Emanuel Schegloff) וגייל ג'פרסון (Gail Jefferson).
דיבור באינטראקציה במוסדות וארגונים: בעוד שמחקרים מוקדמים התמקדו בשיחה שהופשטה מההקשר שבו נוצרה (בעיקר על ידי הקלטת שיחות טלפון), גישה זו מבקשת לזהות מבני הידברות ייחודים לתנאים ספציפיים.
מחקר של המעשה/הפעולה: המילה "פעולה" משמעותה כאן לכל פעולה חברתית. העניין המחקרי עיקרו באופן שבו פעולה חברתית מסוימת הושלמה בסביבה שבה היא בוצעה.
הייחודיות המהותית של הפעולה: מה בעצם עושה פעולה מה שהיא? למשל מה הופך מבחן למבחן, תחרות לתחרות או הגדרה להגדרה?
עמדות ושיטות מרכזיות

אדישות אתנומתודולוגית
זוהי מדיניות של אגנוסטיות מכוונת, או אדישות, כלפי התכתיבים, הדעות הקדומות, המתודות והפרקטיקות של ניתוח סוציולוגי בתפיסה המסורתית שלו (דוגמאות: תאוריית התפקיד, תאוריות של ריבוד חברתי וכדומה). תכתיבים ודעות קדומות המשמשים להַבְנות מראש חקירות מדעיות של הסוציולוגיה המסורתית ללא תלות בנושא המהווה את מטרת המחקר, או בסביבה הנחקרת בשבע עיניים.
המדיניות של אדישות אתנומתודולוגית אינה מכוונת לבחון באדישות את בעיית הסדר החברתי הנתפסת כדאגתו של האינדיבידואל או של חבר הקבוצה.
פעם ראשונה בחיים
זוהי הפרקטיקה של תיאור כל פעולה חברתית, ללא קשר להופעתה השגרתית והרגילה, כאילו הופיעה וקרתה בפעם הראשונה. זהו ניסיון לחשוף ולהבין כיצד המתבונן בפעולה מרכיב או "יוצר" את הפעולה על-מנת לנסח תיאור כלשהו.
מטרת התרגול היא לציין ולהדגיש את המורכבויות של ניתוח ותיאור סוציולוגיים. הדגש בעיקר על המאפיינים והתכונות הרפלקסיביות של תיאור מפי "המבצע" (Actor) או המתבונן אודות המתרחש במצב נתון.
פעולה כזו תחשוף גם את התלות הבלתי נמנעת של הצופה בשיטת הפרשנות המתועדת (ראו הרמנויטיקה) כמתודולוגיה המגדירה הבנה חברתית, הן לאדם הפשוט והן למדעני החברה.
ניסוי פורץ דרך
שיטה לגלות ולחשוף את הפעולה הפשוטה המבוצעת על ידי קבוצות חברתיות מסוימות, תוך שמירה על הסדר החברתי המוכר והמשותף לכל.
דוגמה (קיצונית): נהיגה בניגוד לכיוון התנועה ברחוב חד סיטרי יכולה לחשוף תובנות שימושיות רבות בנוגע לפרקטיקות החברתיות הנהוגות, כמו גם בנודע לסדר המוסרי של קהילת הנהגים ו/או המשטרה.
הנקודה בניסוי שכזה היא להדגים שרכישת תובנות בנוגע לפעולה חברתית מסוימת, הכרוכה בשמירה על סדר חברתי כלשהו, יכולה (לעיתים קרובות) להתגלות בצורה הטובה ביותר על ידי פריצת אותו סדר חברתי, ועל ידי התחקות אחר תוצאותיו של אותו ניסיון "פריצה". הדבר יודגש במיוחד בפעולות הקשורות "להרכבה מחדש" של אותו סדר חברתי, ובתהליך הנרמול של אותה סביבה חברתית.
ההערה של סאקס (Sacks’ Gloss)
שאלה אודות היבט של הסדר החברתי המציעה, כשיטה לענות עליה, שעל החוקר לתור אחר בני חברה מסוימת, האחראים לקיומו של אותו היבט בסדר החברתי. שאלתו המקורית של סאקס מתייחסת לאובייקטים במקומות ציבוריים וכיצד ניתן להבחין שאובייקטים אלה שייכים או לא שייכים למישהו. הוא מצא את תשובתו בפעולותיהם של קציני משטרה שהיו צריכים להחליט האם מכוניות מסוימות ננטשו על ידי בעליהן.
המלצה: אם את/ה רוצה להבין את סדר חברתי מסוים מתוחזק, או איך פעולה חברתית מתבצעת, גש/י למקור: האנשים שעושים את המלאכה המעשית של אחזקת ובניית מבנים חברתיים אלה.
המשל של דורקהיים (Durkheim’s Aphoriam)
דורקהיים היטיב לטעון כי אנחנו "נוהגים בעובדות חברתיות כמו בדברים" (comme des choses). הכוונה היא כי עלינו להניח את האובייקטיביות של עובדות חברתיות כהנחת יסוד של המחקר החברתי (ובכך להקנות לסוציולוגיה הבסיסית מעמד של מדע). גרפינקל, בפרשנותו לדבריו של דורקהיים, טוען כי עלינו להתייחס לאובייקטיביות של עובדות חברתיות כהישג של בני התרבות ולהפוך את תהליך הרכישה של אותו הישג למוקד המחקר.
נושא המחקר של האתנומתודולוגיה הוא הפרקטיקות החברתיות של "שחקנים" חברתיים אמיתיים בתנאים חברתיים אמיתיים, והשיטות לפיהן "שחקנים" אלה מייצרים ומתחזקים משמעות משותפת של סדר חברתי.
ראו גם

אתנוגרפיה
סטייה חברתית
לקריאה נוספת

Garfinkel, Harold. 1984. Studies in Ethnomethodology. Malden MA: Polity Press/Blackwell Publishing. (ISBN 0-7456-0005-0) (first published in 1967). The classic original statement of the Ethnomethodological program.
Garfinkel, Harold. (Hrsg.) 1986. Ethnomethodological Studies of Work, London: Routledge & Kegan Paul. (ISBN 0-7100-9664-X). As stated.
Garfinkel, Harold. 2002. Ethnomethodology's Program. New York: Rowman and Littlefield. (ISBN 0-7425-1642-3). A turn of the century review, assessment and extension of the Ethnomethodological program.
Gurwitsch, Aron, The Field of Consciousness, Duquesne University Press, 1964 [out-of-print]. Ethnomethodology's Urtext.
Gurwitsch, Aron, "Outlines of a Theory of 'Essentially Occasional Expressions'", in, Marginal Consciousness, Duquesne University Press, 1985 [out-of-print]. The defining document for the concept of Indexicality.
Psathas, G. (1995) ‘‘Talk and Social Structure’ and ‘Studies of Work’’, in Human Studies, 18: 139-155.
Heritage, J. 1984. "Garfinkel and Ethnomethodology", Cambridge:Polity. (ISBN 0-7456-0060-3). A history of, and commentary on Ethnomethodology by one of its leading exponents.
Robert Sokolowski, Introduction to Phenomenology, Cambridge UP. 2000. The most accessible of the many introductions to Husserlian Phenomenology currently available.
Alfred Schutz, Collected Papers V.I: The Problem of Social Reality, Martinus Nijhoff Publishers: The Hague, 1962. Classic essays on Phenomenological social theory utilized by Ethnomethodologists of all stripes.
Edmund Husserl, The Crisis of the European Sciences and Transcendental Phenomenology, Northwestern UP, 1970. The classic statement of the Phenomenological project by the father of Transcendental Phenomenology.
ארכף גדול

| ארכף גדול |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: חדפי פיל
משפחה:: חדפי פיל
סוג:: ארכף גדול
שם מדעי
 Rhynchocyon ‏פטרס, 1847
תחום תפוצה


ארכף גדול (שם מדעי: Rhynchocyon) הוא סוג של יונקים קטנים ממשפחת הארכפיים והם המינים הגדולים ביותר של ארכפים.
הארכפים הם קרובים רחוקים של הפילים והם בעלי חוטם מוארך וכפוף בעל שערות רבות. הרגליים שלהם גדולות ועוזרות להם לקפץ במהירות להתגוננות מטורפים והפרווה שלהם בדרך כלל אדמונית או שחורה עם סימנים ליד העיניים.
מינים

ארכף זהוב-גב (Rhynchocyon chrysopygus)
ארכף משובץ (Rhynchocyon cirnei')
ארכף אפור-פנים (Rhynchocyon udzungwensis)
ארכף אדום-ראש (Rhynchocyon petersi)
בארוק אנגלי

אחוזת סיטון דלאוואל
בארוק אנגלי (אנגלית: English Baroque) הוא מונח המשמש לתיאור ההתפתחויות באדריכלות האנגלית המקבילות להתפתחות אדריכלות הבארוק באירופה, בתקופה שבין השרפה הגדולה של לונדון (1666) להסכם אוטרכט (1713).
מאפייני האסתטיקה של הבארוק, שהשפעתם בצרפת באמצע המאה ה-17 הייתה חזקה וכמעט ולא השפיעו על אנגליה בתקופת אוליבר קרומוול ושנות הרסטורציה הראשונות. בין מותו של איניגו ג'ונס ב-1652 לביקורו של כריסטופר רן בפריז ב-1665 לא היה אדריכל אנגלי פופולרי בקרב המעמד הגבוה, וכמעט לא הייתה התעניינות בשינויים שחלו באדריכלות באירופה.
כריסטופר רן היה זה שבישר על לידתו של הבארוק האנגלי, שנבדל מהסגנון הקונטיננטלי בבהירות העיצוב ובנטייה קלה לקלאסיציזם. לאחר השרפה הגדולה של לונדון שיקם רן 53 כנסיות, שבהן עקרונות האסתטיקה של הבארוק בוטאו במבנה הדינמי ובנופים המשתנים. עבודתו הידועה ביותר הייתה קתדרלת סנט פול (1675–1711), שהושוותה פעמים רבות לכנסיות הכיפה הגדולות ביותר של איטליה וצרפת. גורמים בעלי השפעה פחותה היו הניסיונות ליישם את חזונו של ברניני על אדריכלות כנסיות בריטית.
למרות שרן היה פעיל גם באדריכלות חילונית, בית הכפר הבארוקי הראשון באנגליה נבנה לפי עיצוב של ויליאם טאלמאן בצ'אטסוורת' החל מ-1687. שיא אדריכלות הבארוק באנגליה הגיע בתקופתם של סר ג'ון ואנברו וניקולס הוקסמור. שניהם היו בעלי משנה אדריכלית סדורה, אך הם העדיפו לעבוד זה אחר זה, כשהמקומות הידועים ביותר הם טירת הווארד (1699) וארמון בלנהיים (1705).
למרות ששני הארמונות הללו עשויים להיראות גדולים יתר על המידה במושגים איטלקיים, הקישוטים הכבדים והמראה המסיבי שלהם זכו לתשומת לב רבה מהציבור הבריטי, גם אם לזמן קצר. טירת הווארד היא אוסף מצועצע של מבנים רבים הנשלטים על ידי מגדל גבוה עם כיפה, שהיה אופייני גם בדרזדן או במינכן. בלנהיים בנוי בצורה יותר שקולה, והאבן המסיבית של שערי הכניסה הקשתיים והפורטיקו הגדול הם הקישוטים העיקריים. עבודתו האחרונה של ואנברו הייתה אחוזת סיטון דלאוואל (1718), שהייתה אחוזה צנועה יותר בהשוואה למבנים הקודמים שבנה, אך ייחודית בנועזות המבנית של הסגנון האדריכלי שלה. למרות מאמציו של ואנברו הבארוק מעולם לא היה חביב על האוכלוסייה האנגלית, וזמן רב לפני מותו ב-1724 הוא יצא מהאופנה באנגליה.