הר כרכום
התאוריה של ענתי המקשרת בין הר כרכום להר סיני > ממצאים ייחודיים

לרגלי ההר נמצאו 12 מצבות הערוכות בשתי שורות של שש מצבות כל אחת, כשלא רחוק, מצפון, חצר קטנה ובמת אבן. 12 המצבות מסמלות, לדעת ענתי, את 12 שבטי ישראל, כפי שמתואר בשמות כ"ד (ד'-ה'): ”וַיִּכְתֹּב מֹשֶׁה, אֵת כָּל-דִּבְרֵי ה', וַיַּשְׁכֵּם בַּבֹּקֶר, וַיִּבֶן מִזְבֵּחַ תַּחַת הָהָר; וּשְׁתֵּים עֶשְׂרֵה מַצֵּבָה, לִשְׁנֵים עָשָׂר שִׁבְטֵי יִשְׂרָאֵל. וַיִּשְׁלַח, אֶת-נַעֲרֵי בְּנֵי יִשְׂרָאֵל, וַיַּעֲלוּ, עֹלֹת; וַיִּזְבְּחוּ זְבָחִים שְׁלָמִים, לַה' פָּרִים”.
על אחת משתי הפסגות של ההר נמצאה נקרה בסלע היוצרת מחסה טבעי. מחסה על פסגת ההר הוא מחזה נדיר בחצי האי סיני. בשמות ל"ג (כ"א-כ"ב), הר סיני אכן מתאפיין בכך: ”וַיֹּאמֶר ה', הִנֵּה מָקוֹם אִתִּי; וְנִצַּבְתָּ, עַל-הַצּוּר. וְהָיָה בַּעֲבֹר כְּבֹדִי, וְשַׂמְתִּיךָ בְּנִקְרַת הַצּוּר; וְשַׂכֹּתִי כַפִּי עָלֶיךָ, עַד-עָבְרִי”. בנוסף, על הרמה של הר כרכום יש שרידים של מקדש מתקופת ה-BAC עם במת אבן (היכול להיתפס כמזבח) הפונה למזרח. את המקדש מקיפים תילי קבורה בדמות גלי אבנים, גאוגליפים וחרותות סלע, בהן חרותות המתארות עקבות רגלים, הידועות כקשורים בפולחן.
בספר שמות יש אזכור של מקדש שנראה על ידי משה על הר סיני - ”וּרְאֵה וַעֲשֵׂה בְּתַבְנִיתָם אֲשֶׁר אַתָּה מָרְאֶה בָּהָר” (ספר שמות, פרק כ"ה, פסוק מ') ושל מזבח ”נְבוּב לֻחֹת תַּעֲשֶׂה אֹתוֹ כַּאֲשֶׁר הֶרְאָה אֹתְךָ בָּהָר כֵּן יַעֲשׂוּ” (ספר שמות, פרק כ"ז, פסוק ח'). ב-1998 נתגלה טומולוס שנמצא בנקודה הבולטת ביותר על ההר ובו מזבח שעליו אבן לבנה חתוכה בדמות סהר ולידה כלי צור שככל הנראה שמשו לחיתוך האבן. לפני המזבח הובערה אש, ולאחר הטקס האתר כוסה באבנים. לדעת ענתי, הטומולוס הוא גלעד המציין את הקדשת ההר לירח או לאל ירח מתקופת הברונזה הקדומה שנקרא סין. אליבא דענתי הר סיני הוא הר האל סין.
על ההר ישנם עצי אשל המספקים פרחים אכילים (שמתפרשים כעצי מן) ובעלי חיים שניתן לתפוס במלכודות. על ראש ההר, בערוץ הסלעי של נחל כרכום, סדרה של גבים שנמשכת לאורך של כ-200 מטרים עד לראש המפל. זהו מקור המים היחיד על ההר השטוח והצחיח, ומיקומו בראש הר מהווה תופעה מיוחדת ונדירה. את הממצאים האלה מקשר ענתי אל התיאור התנכ"י לפיו כשמשה עלה עם אהרון על ההר הם אכלו ושתו: ”וַיַּעַל מֹשֶׁה, וְאַהֲרֹן נָדָב, וַאֲבִיהוּא, וְשִׁבְעִים, מִזִּקְנֵי יִשְׂרָאֵל. וַיִּרְאוּ, אֵת אֱלֹהֵי יִשְׂרָאֵל; וְתַחַת רַגְלָיו, כְּמַעֲשֵׂה לִבְנַת הַסַּפִּיר, וּכְעֶצֶם הַשָּׁמַיִם, לָטֹהַר. וְאֶל-אֲצִילֵי בְּנֵי יִשְׂרָאֵל, לֹא שָׁלַח יָדוֹ; וַיֶּחֱזוּ, אֶת-הָאֱלֹהִים, וַיֹּאכְלוּ, וַיִּשְׁתּוּ” (ספר שמות, פרק כ"ד, פסוקים ט'–י"א). בנוסף לכך, בספר במדבר מוזכרים שמות התחנות ביציאת מצרים ומתוארת ההגעה לרפידים ”וַיִּסְעוּ, מֵאָלוּשׁ; וַיַּחֲנוּ, בִּרְפִידִם, וְלֹא-הָיָה שָׁם מַיִם לָעָם, לִשְׁתּוֹת. וַיִּסְעוּ, מֵרְפִידִם; וַיַּחֲנוּ, בְּמִדְבַּר סִינָי” (ספר במדבר, פרק ל"ג, פסוקים י"ד–ט"ו).

לדעת ענתי רפידים ממוקמת ללא ספק לרגלי הר סיני מכיוון שלקברות התאווה, התחנה הבאה, הגיעו לאחר הר חורב (שם נוסף להר סיני). לדעתו, מתיאור זה נובע כי לאחר שלא מצאו מים ברפידים, מקום שאמורה הייתה להיות בו באר מים, פנה משה לעבר מקום במדבר שם ידע כי קיים מקור מים. כלומר, הטקסט המקראי רומז כי אף על פי שהחנייה לרגלי הר סיני הייתה במדבר ולא בנווה מדבר, עדיין היו בו מספיק מים להשקות את האנשים. הר כרכום מתאים לתיאור הזה גם בגבים וגם בבאר כרכום הקרובה, שאותה מזהה ענתי עם רפידים.
ממצא נוסף הוא אתר יישוב מתקופת הברזל (מהאתרים הבודדים באזור מתקופה זאת), והחרסים שנמצאו זהים לחרסים מאותה התקופה שנמצאו בנגב המרכזי. התקופות הארכאולוגיות המיוצגות בהר כרכום תואמות את הסיפור המקראי: בהתאם למקרא, לאחר שמשה הוביל את בני ישראל הרחק מהר סיני, המבקר הבא בהר סיני היה אליהו הנביא. פער הזמן הארכאולוגי בהר כרכום מסוף תקופת ה-BAC ועד להתיישבות בתקופת הברזל (תקופתו של אליהו לפי ענתי) תואם את סיפור המקרא.