stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הכוחות המזוינים של ארגנטינה
היסטוריה > שנות ה-80 ותהליך הדמוקרטיזציה

החל מאמצע שנות ה-70 ועד לאמצע שנות ה-80, שימשו הכוחות המזוינים של המדינה ככלי בשירות שלטון החונטה, במסגרת המלחמה המלוכלכת נהרגו ונעלמו עשרות אלפי אזרחים.
בשנת 1982 החליט שלטון החונטה לפלוש לאיי פוקלנד, פלישה שהביאה לפרוץ מלחמת פוקלנד שהסתיימה בתבוסתה של ארגנטינה. שלטון החונטות נמשך עד 1984 אז נערכו הבחירות הדמוקרטיות.
היסטוריה > שנות ה-90 ועד היום

בשנות ה-90 התהדקו יחסי הביטחון שבין ארגנטינה לברזיל וצ'ילה במסגרתם עורכים המדינות תמרונים משותפים. בנוסף, ארגנטינה שולחת כוחות לפעילויות האומות המאוחדות. עם הסרת האמברגו הבריטי, הפכה ארגנטינה לאחת מבעלות הברית החשובות שמחוץ לנאט"ו של ארצות הברית בזמן שלטונו של ביל קלינטון.
מטוס נשר של חיל האוויר הארגנטינאי
אחד מטנקי TAM שעבר שדרוג בישראל
החלטה 1606 של מועצת הביטחון של האו"ם

| --- | --- |

מפת בורונדי
 תאריך:  20 ביוני 2005
 ישיבה מספר:  5,207
 קוד:  S/RES/1606 (מסמך)
 נושא:  המצב בבורונדי
 סיכום הצבעה:  15 הצביעו בעד 0 הצביעו נגד 0 נמנעו 
 תוצאה:  התקבלה
 הרכב מועצת הביטחון
 חברות קבועות:  הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין צרפת צרפת רוסיה רוסיה הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת ארצות הברית ארצות הברית
 חברות לא קבועות:  אלג'יריה אלג'יריה ארגנטינה ארגנטינה בנין בנין ברזיל ברזיל דנמרק דנמרק יוון יוון יפן יפן הפיליפינים הפיליפינים רומניה רומניה טנזניה טנזניה
החלטה 1606 של מועצת הביטחון של האו"ם היא החלטה של מועצת הביטחון של האו"ם, שהתקבלה פה אחד ב-20 ביוני 2005, לאחר שאישרה מחדש את תמיכתה בהסכם השלום של ארושה בנוגע למצב בבורונדי, ביקשה המועצה מהמזכיר הכללי קופי אנאן להתחיל במשא ומתן על הקמת ועדה לחקר האמת ומערכת מיוחדת בתוך מערכת המשפט של המדינה.
ההחלטה > תצפיות

למטרות שלום ופיוס בבורונדי, המועצה בטוחה כי הקמת ועדה לחקר האמת שתביא לדין את האחראים לרצח עם, פשע נגד האנושות ופשעי מלחמה על מנת לשים קץ לאנרכיה באזור האגמים הגדולים באפריקה. היא גם ציינה כי סיוע בינלאומי נחוץ להקמת חברה וממשלה תחת שלטון החוק. ממשלת המעבר של בורונדי קראה לוועדה לחקר האמת מעורבת ולמערכת מיוחדת המשולבת במערכת המשפט של בורונדי.
ההחלטה > מעשים

המזכיר הכללי התבקש להתחיל בדיונים עם ממשלת המעבר ועם גורמים נוספים כיצד ליישם את המלצות הממשלה, ולדווח עד 30 בספטמבר 2005 עם פירוט היישום, לרבות עלויות, מבנים ולוח זמנים.
הערות שוליים

↑  "Security Council requests Secretary-General to initiate negotiations Burundi Truth Commission, Special Chamber". United Nations. 20 ביוני 2005. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  La Haye, Eve (2008). War crimes in internal armed conflicts. Cambridge University Press. p. 208. ISBN 978-0-521-86073-4.
↑  United Nations Department of Peacekeeping Operations (2006). Annual review of global peace operations. Lynne Rienner Publishers. p. 87. ISBN 978-1-58826-441-1.
הוסטל (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  אלי רות'
 הופק בידי:  אלי רות בועז יכין
 תסריט:  אלי רות
 עריכה:  ג'ורג' פולסי 
 שחקנים ראשיים:  ג'יי הרננדז דרק ריצ'רדסון
 מוזיקה:  נתן בר
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Raw Nerve, Nex Entertainment 
 חברה מפיצה:  ליונסגייט
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  6 בינואר 2006
 משך הקרנה:  94 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  גור
 תקציב:  4 וחצי מיליון דולר
 הכנסות:  80,578,934 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   hostel
 סרט הבא:  הוסטל: חלק 2
 www.hostelfilm.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
הוסטל (באנגלית: Hostel) הוא סרט אימה שיצא בשנת 2005, והוא הסרט השני של אלי רות' כתסריטאי וכבמאי. במספר מדינות, ובכללן ישראל, הוגבל הסרט לצפיית בני 18 ומעלה, בשל תכנים שאינם נחשבים ראויים לצפיית קטינים (מין, אלימות קיצונית ושימוש בסמים). לדברי רות ההשראה לתסריט באה מדיווח שקרא על אב תאילנדי שמכר את בני משפחתו לארגוני פשע עבור כסף, וכי אירופאים ואמריקאים שילמו 10,000 דולר להוציאם להורג.
ב-2007 יצא לאקרנים סרט המשך, "הוסטל: חלק 2". שנכתב ובוים על ידי אלי רות והופק על ידי בועז יכין.
ב-2012 יצא "הוסטל: חלק 3", שבניגוד לקודמיו, צולם בדטרויט שבארצות הברית. אלי רות סירב בתחילה לקחת חלק בפרויקט, אך לבסוף קיבל על עצמו את תפקיד המפיק. הסרט יצא ישירות ל-DVD.
עלילה

פקסטון וג'וש הם שני חברים מארצות הברית, שיצאו לטיול תרמילאים ברחבי אירופה. בטיול הם פוגשים את אולי, תרמילאי מאיסלנד, ושלושתם תרים אחר נערות לבלות עימן. באמסטרדם הם פוגשים את אלכסיי, רוסי שמספר להם שבסלובקיה הצלחתם עם הנערות המקומיות מובטחת. הם נוסעים לסלובקיה, שם הם פוגשים את נטליה וסבטלנה. בלילה הראשון אולי נעלם, פקסטון וג'וש מניחים שהוא נטש אותם וחזר לאיסלנד, כאשר למעשה הוא נלקח למפעל בו פסיכופתים בעלי אמצעים רוכשים את הזכות לענות למוות בני אדם, תיירים או מקומיים. לאחר מכן נטליה מסממת את ג'וש וגם הוא נלקח, ומוצא שם את מותו. פקסטון, כשלא מוצא את חברו ג'וש, מתעמת עם נטליה והיא לוקחת אותו למפעל, שם גם הוא נלכד. לאחר שכורתים שתיים מאצבעות ידו, מצליח פקסטון לברוח ומציל גם את איקאנה, בחורה נוספת שהייתה בשבי, והורג את המענה שלה. בדרכם פקסטון דורס את אלכסיי שסיפר להם על הבחורות בסלובקיה ואת שתי הבנות שפיתו אותם. לאחר שברחו משוביהם, הם מגיעים לתחנת רכבת, שם איקאנה רואה שפניה הושחתו במפעל, קופצת אל המסילה ומתאבדת, ואילו פקסטון בורח. בדרך הוא מזהה את ההולנדי שקנה ורצח את ג'וש, ופקסטון מחליט לנקום בו בדרך מיוחדת. הוא עוקב אחריו לשירותים שם הוא כורת שתיים מאצבעותיו, כפי שעשו לו, ורוצח אותו על ידי שיסוף גרונו.
שחקנים

ג'יי הרננדז – פקסטון
דרק ריצ'רדסון – ג'וש
איית'ור גאג'ונסון – אולי
ברברה נדליקובה – נטליה
ג'ניפר לים – קאנה
המחלוקת שנוצרה בעקבות הסרט

עוד לפני יציאתו לאקרנים, קיבל הסרט תלונות רבות מסלובקיה ומצ'כיה, שמתוארות בסרט. בכירים בסלובקיה הסתייגו מהדרך שבה הוצגה ארצם בסרט כמדינה לא מפותחת ולא מתורבתת, שבה שיעורי הפשיעה והזנות כה גבוהים. הם חששו שהסרט יפגע במוניטין של ארצם ובתיירות אליה, משום שתיירים יחשבו שהיא מדינה מסוכנת. במאי הסרט, רות', הוזמן לסלובקיה על ידי לשכת התיירות הסלובקית על מנת לסתור את הדימוי של המדינה כפי שהוצג בסרט.
ראו גם

קדחת הבקתה
הערות שוליים

↑  Timeout London, 'Hostel' - Eli Roth Q&A, March 19th 2006
↑  IMDb.com, Slovakia Outraged by 'Hostel', February 28th 2006
המלחמה הרוסית-צ'רקסית

המלחמה הרוסית-צ'רקסית הייתה מלחמה אשר החלה בשנת 1763 ונמשכה עד 1864 במסגרתה נלחמו הצ'רקסים באימפריה הרוסית אשר ביקשה לכבוש את אזור הקווקז. עם התקדמות הלחימה, הצטרפו עמים קווקזים נוספים ללחימה והלחימה הפכה למלחמת קווקז.
צ'רקסיה בשנת 1840
הקווקז - יעד אסטרטגי

הקווקז היווה גבול טבעי בין שלוש מעצמות: האימפריה הרוסית, פרס והאימפריה העות'מאנית. במהלך מאה שנים נלחמו הרוסים בפרסים, בטורקים ובעמים המקומיים על שליטתה בקווקז. הרוסים דחקו את פרס, ולאחר מכן גם את טורקיה, בסדרת מלחמות החל מהמאה ה-16 ועד סוף המאה ה-19. יחסם של הרוסים אל עמים מקומיים בכלל, ולשבטים הצ'רקסיים בפרט, עבר מספר גלגולים מאז הגיעו לאסטרחן (עיר ומחוז מצפון-מערב לים הכספי) במאה ה-16, אז החלו המגעים ביניהם.
במאתיים השנים הראשונות של הרוסים בקווקז מדיניותם לא הייתה מכוונת לכיבוש, אלא התמקדה בשמירת הגבולות, והם לא ייחסו משמעות פוליטית גדולה להגירה של אוכלוסיות. בהתאם לכך, רוסיה קיימה מערכת של קשרי גומלין ובריתות שכוונו להבטחת טובתה הכלכלית והשקט בגבולה הדרומי.
דוגמה לקשר כזה היא הקשר עם שבט הקַבַּרְתָאי, השבט הצ'רקסי המזרחי ביותר. במאה ה-16 נשא לאישה הצאר איוון הרביעי אצילה קברדינית ובכך חתם ברית פוליטית עם הקַבַּרְתָאי. ברית זו ובריתות דומות נמשכו עד תחילת המאה ה-18.
בתחילת המאה ה-18 עלה פיוטר אלכסייביץ' הראשון, לכס הצאר. עם עלייתו שינה פיוטר הגדול את יחסה של רוסיה לקווקז: לא עוד אזור שיש לשמור בו על השקט, כי אם חבל ארץ שיש לכבשו כדי להגיע לנכסים אסטרטגיים חשובים יותר בדרום, הים הכספי והים השחור. יחסה של רוסיה לקברדינים השתנה והפך לניסיון עיקש להכפיפם לצאר, באמצעים של שוחד לנסיכים ועזרה כלכלית ופוליטית, בתמורה להפיכתם של האחרונים לווסלים של האימפריה. במקביל לכך נבנה קו ביצורים שפלש בהדרגה לשטחי המרעה והמחיה של הקברדינים וסיכן את יכולתם להמשיך להתקיים. בשנת 1763 הגיע קו הביצורים ללב קבארדה. הרוסים כבשו את העיר מוזדוק והפכו אותה למבצר רוסי. רוסיה סירבה לסגת ממהלך זה, והקַבַּרְתָאי פתחו במתקפה על הביצורים הרוסיים. מהלך זה סימל את תחילתה של מלחמת רוסיה-צ'רקסיה, שעתידה להימשך מאה ואחת שנים.
מאה ואחת השנים של מלחמת רוסיה-צ'רקסיה הורכבו מסדרה של מערכות שבמהלכן נאבקו הקבוצות המקומיות של הקווקז ברוסים. מדיניותם של הצדדים הנלחמים ומטרות הלחימה השתנו לאורך השנים.
המלחמה על קבארדה – צ'רקסיה המזרחית (1763–1825)

החלק הראשון של המלחמה התרחש בסוף המאה ה-18. נעשו בו כמה ניסיונות של הקברדינים להתנגד לכיבוש ולשליטה הרוסיים, יחד עם הצ'רקסים המערביים ובעזרתם של שאר העמים בצפון-הקווקז ושל האימפריה העות'מאנית. כל מערכה נגמרה בתבוסת הקברדינים ובכניעה מחודשת או בנסיגה וצמצום שטחה של קבארדה (צ'רקסיה המזרחית). לאחר מכן הייתה מגיעה תקופה שקטה יחסית שהייתה נגמרת באחת משתי דרכים:האחת, פריצתה של מלחמה חדשה בין העות'מאנים לרוסים שקבארדה הייתה מצטרפת אליה. השנייה, צעד דרסטי של רוסיה, למשל ניסיון להכניס את קבארדה למערכת המשפט הרוסית או ניסיון לסכסך בין קבארדה לעמים שהיו כפופים לה.
באותה העת בנו הרוסים את קו הביצורים בין הים הכספי לים השחור דרך קבארדה ובמקביל לנהר הקובאן. מדרום לנהר ישבו שאר השבטים הצ'רקסיים בשטח שעוד נחשב לטורקי, אף כי לטורקיה לא הייתה שליטה עליו. הרוסים ביצרו גם את הנהר שהפריד בין קבארדה לצ'רקסיה המערבית, כבשו וסיפחו את כל השטחים שגבלו מצפון, ממזרח, ומדרום לשטחי צ'רקסיה, מהלך שהושלם עם סיפוח גאורגיה בשנת 1801. כך השלימה רוסיה את ניתוק קבארדה מכל אפשרות לעזרה חיצונית ותקשורת מלבד רוסיה עצמה.
בשלב השני שינתה רוסיה את יחסה לקברדינים. לפני כן ניסתה להפוך אותם לנתינים רוסים, אך כעת החלה להתייחס אליהם כאל אויבים וניסתה להביסם. בתחילת המאה ה־19 ניסו הרוסים פעם נוספת להחיל את המשפט הרוסי על קבארדה בכוח צבאי ובמקביל התסיסו את הקברדינים ביחס משפיל ומקומם. התוצאה הייתה מלחמה נוספת שאליה הצטרפו שוב גם שבטי מערב צ'רקסיה, הצ'צ'נים והאוסטים, עם שהיה תחת שליטה פיאודלית של הקברדינים. בשנת 1804 החלה מגפה קשה בצפון הקווקז, והרוסים השתמשו בה בתור תירוץ להדק את הלולאה סביב קבארדה אף יותר וליצור מצור כלכלי ותזונתי שהוריד את קבארדה בהדרגה למצב של רעב והתמוטטות. בנוסף, יצאו הרוסים שוב ושוב לפשיטות רצחניות בעומק קבארדה שבהן נשרפו כפרים רבים, ורכושם חולק בין קוזקים. בתחילה גינה הצאר אלכסנדר הראשון מדיניות זו ואף פיטר את מובילה, מפקד הקווקז סרגיי בולגקוב. אך בהמשך, שלטון הצאר העלים עין ולבסוף גם שיבח את האופי הרצחני של פעילות הצבא בקבארדה.
בשנות העשרים של המאה ה-19 נשארו בקבארדה כשלושים אלף קברדינים מתוך אוכלוסייה של כשלוש מאות אלף בסוף המאה ה-18. רוב האוכלוסייה היגרה לצ'רקסיה המערבית או לצ'צ'ניה. רבים נהרגו במלחמה, ברעב או בקור. המעט שנותרו הפסיקו להילחם, ובשנת 1825 הפכה קבארדה לחלק מהאימפריה הרוסית. בתקופת הלחימה הראשונה במזרח צ'רקסיה (קבארדה) ובמערבה ניסתה רוסיה ליצור סכסוכים פנימיים, ליישבם בכוח צבאי ולאחר מכן לכבוש את השטח. הטקטיקות שפותחו לבסוף לסיפוח קבארדה – פשיטות הרסניות וקווי ביצורים שיצרו הגירה המונית, יישוב מחדש של האזור בקוזקים ושימוש בהרעבה בתור אמצעי לחימה – היו הטקטיקות שרוסיה השתמשה בהן כדי לכבוש את צ'צ'ניה ביעילות בשנות השלושים עד החמישים של המאה ה־19, ובשכלול ניכר כדי לחסל ולטהר את צ'רקסיה המערבית בשנות החמישים והשישים של אותה מאה.
המלחמה על צ'רקסיה המערבית > תחילת הסכסוך (1829-1802)

החל מסוף המאה ה-18 ניסתה רוסיה להתערב בענייניה הפנימיים של צ'רקסיה המערבית: היא הצטרפה לאריסטוקרטיה של השָאפְּסִע' בניסיון לדכא מרד עממי – והפסידה. כמו כן, היא חיזקה בהתמדה את ביצורי הקוזקים מצפון לנהר הקובאן, דבר שדחק את שטחי המרעה של הצ'רקסים והחמיר את פשיטותיהם ההדדיות של הצ'רקסים והקוזקים. עד המלחמה העות'מאנית-רוסית (1828–1829), התגבר המסחר בין רוסיה לצ'רקסיה באופן מאסיבי בזכות מושלים אזרחיים שפיתחו את נתיבי הסחר ומרכזיו. השלטון הרוסי בתורו מינף וניתב את השגשוג כדי ליצור תלות של הצ'רקסים בכלכלה הרוסית בכלל וביבוא המלח בפרט, תלות דומה לזו שהחמירה כל כך את מצב קבארדה בתקופת המחלה והרעב של בולגקוב. זאת ועוד, בתקופה קצרה בעשור הראשון של המאה ה-19, החל מ-1802, ושוב בעשור השלישי של אותה מאה ביצעו הרוסים פשיטות צבאיות קצרות בצ'רקסיה המערבית תחת הפקודות של אותם גנרלים שפיקדו במקביל על הרס קבארדה, גודוביץ' ולאחריו ירמולוב. הפשיטות בוצעו ללא הסכמת השלטון הרוסי שהורה לחדול אותן. זה היה ביטוי למאבק בין ההנהלה האזרחית של הקווקז ובין הפיקוד הצבאי על עמדות הכוח בקווקז ועל יחסה של רוסיה לצ'רקסיה. צד אחד קיווה לרכוש את נאמנותם של כמה שיותר שבטים ואוכלוסיות צ'רקסיות, והצד השני ניסה לפשוט ולהתסיס כמה שיותר כוחות צ'רקסיים נגד הצאר.
אחרי המלחמה העות'מאנית-רוסית (1828–1829) נחתם הסכם אדריאנופול שבו הוסכם שהשטח מדרום לקובאן שייך לרוסיה. לאימפריה העות'מאנית מעולם לא הייתה שליטה על צ'רקסיה מלבד כמה עמדות מסחר בחוף הצ'רקסי של הים השחור, אך מבחינת האימפריות השטח הזה היה הטריטוריה של טורקיה, ובמצב כזה פלישה של רוסיה אליו משמעה היה הסתכסכות עם הסולטאן. לכן חתימת הסכם אדריאנופול ושיוך השטח לרוסיה הסירו את המכשול החוקי בדרך לכיבושה של צ'רקסיה המערבית בידי רוסיה.
המלחמה על צ'רקסיה המערבית > ניסיונות הכיבוש (1856-1829)

לאחר מאבק פוליטי קצר בתוך רוסיה על היחס לצ'רקסים, החל השלב השני של המלחמה על צ'רקסיה המערבית שנמשך כמה עשורים – ניסיון צבאי גלוי לכיבוש וסיפוח מלאים. ניסיונות הכיבוש לא נחלו הצלחה: שטח מועט נכבש במבצעים נקודתיים, ורוב השטחים שנכבשו חזרו לידי הצ'רקסים אחרי זמן קצר. חוסר ההצלחה של צבא האימפריה מול מה שנתפס ברוסיה כאוסף שבטים ברבריים ולא מאורגנים נתן את אותותיו ביחס הפיקוד לאוכלוסייה הצ'רקסית: חיילים רוסים קיבלו פרסים תמורת איסוף גולגולות צ'רקסיות; המינוח הרווח התחלף בהדרגה מ"צ'רקסים" ל"שודדים" (khishchniki); הצבא הרוסי ביצע פשיטות שיטתיות בעומק הצ'רקסי: שריפת כפרים, גנבת בקר והרס יבולים; החל שימוש במונח "טיהור" כדי לתאר פעולה צבאית; בעקבות חורף קשה במיוחד ויבול גרוע הציעו כמה בכירים צבאיים הרעבה המונית כשיטה לכיבוש צ'רקסיה. מצב זה נמשך עד מלחמת קרים (1853–1856), שסופה הפסידה רוסיה לבריטניה, צרפת והאימפריה העות'מאנית.
אחרי המלחמה התפנו לאימפריה הרוסית כוחות צבא אדירים מהחזית הקרימית ומהחזית הצ'צ'נית וכולם נשלחו לצ'רקסיה, לחלק האחרון של המלחמה בת מאה השנים. מצב זה יצר עימותים פוליטיים: מן הצד האחד עמדו מפקדים שצידדו בסיפוח אזרחי בהתבסס על השבטים הצ'רקסים שהיו נאמנים לרוסיה ומפקדים שצידדו בכיבוש וכניעה של השבטים; מן הצד האחר עמדו מפקדים שתמכו בגירוש הצ'רקסים מאדמתם ובחיסול של אלה שיתנגדו לגירוש. עימות זה היווה את המבוא לשלב האחרון במלחמת הקווקז: טיהור אתני רצחני של העם הצ'רקסי מאדמת מערב הקווקז ויישובה מחדש בקוזקים.
סיום הלחימה וגלות הצ'רקסים

ב-1859 נשבה האימאם שאמיל בידי הרוסים, דבר אשר סימל את סופה הקרב של המלחמה. ב-1861, לנוכח כניעתם של מספר עמים קווקזים ושבטים צ'רקסים, הקימו הכוחות הלוחמים שנותרו את המג'ליס של קווקז החופשית אך ב-2 ביוני 1864 (21 במאי לפי הספירה הרוסית) נכנעו הלוחמים הקווקזים.
מפקד הכוחות הרוסיים, מיכאל אלכסנדרוביץ' ראה בכניעה את כיבושה של מערב הקווקז ולסיום המלחמה.
עם תום הלחימה, החלו הרוסים בהגליית עמי הקווקז. לפי מספר הערכות, בין 1.8 מיליון עד 3 מיליון תושבים אולצו להגר מהקווקז. במהלך שנות הלחימה וכן בזמן הגירוש, נרצחו על פי הערכתו של ההיסטוריון הגרמני קרל פרידריך ניומן, יותר ממיליון צ'רקסים. היסטוריונים אחרים טוענים שמאות אלפים נוספים נרצחו בזמן הגירוש. אם הערכתו של ניומן נכונה, רצח העם הצ'רקסי הוא הגדול ביותר במאה ה-19.
בשנים האחרונות נעשו מספר ניסיונות מצידם של ארגונים צ'רקסים לזכות בהכרה בינלאומית וכן בקבלת אחריותה של רוסיה על רצח העם שבוצע בצ'רקסים אך ללא הצלחה מרשימה עד כה. בין הניסיונות הרוסים להתנער מאחריות ניתן לראות בקיום חגיגות ה-450 לאיחודה של אדיגיה עם רוסיה, חגיגות שגררו מחאות קשות באדיגיה.
ראו גם

| --- | --- |
: ספר: העם הצ'רקסי
אוסף של ערכים בנושא הזמינים להורדה כקובץ אחד.
מלחמת קווקז
יום הזיכרון הצ'רקסי
הערות שוליים

↑  AYTEK NAMITOK, The ‘‘Voluntary’’ Adherence of Kabarda (Eastern Circassia) to Russia, Caucasian Review, Munich (CRM), No. 2, 1956, P. 17 ff
1 2 3 4 5  Richmond, Walter, The Circassian Genocide, Rutgers University Press, 2013
הצי הרוסי בחופי קווקז
תושבי ההרים מגורשים מביתם
הלשון האבודה של העגורנים

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  דייוויד לוויט
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  רומן
 מקום התרחשות:  ניו יורק 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1986
 מספר עמודים:  265
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת זמורה ביתן
 תאריך:  1991
 תרגום:  משה זינגר
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  978-2-207-24941-3
 הספרייה הלאומית:  001182200
 
הלשון האבודה של העגורנים הוא רומן שנכתב על ידי דייוויד לוויט(אנ') ופורסם לראשונה בשנת 1986. בשנת 1991 עובד הספר לסרט טלוויזיה בעל אותו שם.
זהו הרומן הראשון של הסופר דייוויד לוויט (שהתמקד עד אז בסיפורים קצרים), ואחת מהיצירות הספרותיות הראשונות באורך מלא, בשפה האנגלית, שנכתבו באופן ישיר ובפתיחות על חיי ההומוסקסואלים, על סוגיית היציאה מהארון, ועל הקושי של אדם, שנטייתו המינית היא שונה, לחיות בחברה הטרוסקסואלית עוינת ובעלת דעות קדומות.
תקציר העלילה

הסיפור מתמקד בפיליפ, בחור הומוסקסואל צעיר, שיוצא מהארון בפני הוריו אוון ורוז.
מה שמתחיל כסיפור רגיל ופשוט של "יציאה מהארון", הופך לדבר מורכב למדי, כאשר בהמשך העלילה מסתבר כי לאוון ולבנו פיליפ יש דברים רבים משותפים, יותר ממה שהקוראים היו יכולים להעלות על הדעת.
מתברר, כי גם אוון, אביו של פיליפ, הוא הומוסקסואל, שלשווא ניסה להילחם בכך במהלך חייו, תוך שהוא נדרש להעמדת פנים כלפי עצמו וכלפי סביבתו, במשך כל השנים. אוון, החי חיים שמרניים וייתכן שאף מיושנים, חי כל חייו בפחד קיצוני שמא ייחשף.
רוז, האם, שבמהלך שנות נישואיה בעלה לא נמשך אליה והמגע הגופני ביניהם הלך ופחת, מצאה את עצמה בוגדת בבעלה יותר מפעם אחת. היציאה מהארון של פיליפ, וחשיפתו העצמית בפני הוריו, חושפת את חיי השקר והצביעות של הוריו, בחייהם ההטרוסקסואליים הנורמטיביים כביכול.
תת עלילה בתוך הרומן מספרת את סיפורם של שני בנים תאומים, שחיו בקרבת אתר בניה, ועקב הזנחה פושעת לא פיתחו שפת דיבור. הנוף היחיד שראו מהחלון היה עגורנים - מנופי בניה גדולים, בעבודתם. אותם אחים פיתחו במהלך התפתחותם שפה עשירה, המבוססת על תנועות העגורנים באתר הבנייה, שהייתה לשון ייחודית להם, שאיש מלבדם לא יכול היה להבין.
הלשון האבודה - ניתוח

אותה "לשון אבודה של העגורנים", המופיעה בתת-העלילה, היא מטפורה עשירה, לאופן התקשורת שאותו נדרשו הגייז לפתח, במהלך שנים של בדידות, של התפתחות בגיל ההתבגרות ולעיתים מאוחר יותר, תוך שהם נאלצים להסתיר את זהותם, את ה"אני" שבהם, ואת מושא אהבתם. חוויות אלה חייבו את חברי הקהילה הגאה לפתח "שפה" משל עצמם, ניואנסים קטנים, ביטויים ורמזים, שאיפשרו להם לדון או לרמוז על דברים באופן המובן רק להם, כאותה שפת העגורנים במשל שבסיפור[דרושה הבהרה].
חוויות אלה של בדידות הן משותפות לחלק גדול מחברי הקהילה הגאה, ומשותפות גם למיעוטים אחרים בהיסטוריה שנאלצו שלא לחשוף את זהותם בחברה עוינת, כדוגמת היהודים שחיו בחברה אנטישמית, ועוד.[דרושה הבהרה]
היער הלאומי אומפקווה

| --- | --- |

שביל דרך הצמחייה העבותה ביער
 מידע כללי
 תאריך הקמה:  2 ביולי 1907
 כניסה בתשלום:  חינם
 נתונים ומידות
 שטח:  3,979 קמ"ר
 מיקום
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מיקום:  מחוזות דאגלס, ליין וג'קסון, אורגון
 קואורדינטות:  43°13′21″N 122°15′14″W﻿ / ﻿43.2225°N 122.254°W﻿ / 43.2225; -122.254
 www.fs.usda.gov/umpqua
  (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה היער הלאומי אומפקווה(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה היער הלאומי אומפקווה(למפת אורגון רגילה) סיילם פורטלנד יוג'ין גרשם בנד מדפורד ספרינגפילד הר הוד וושינגטון א י י ד ה ו  נבדה קליפורניה ה א ו. ה ש ק ט היער הלאומי אומפקווה(למפת אורגון מוגדלת) סיילם פורטלנד יוג'ין גרשם בנד מדפורד ספרינגפילד הר הוד וושינגטון א י י ד ה ו  נבדה קליפורניה ה א ו. ה ש ק ט היער הלאומי אומפקווה
 
מפת האזורים הסמוכים ליער הלאומי אומפקווה
היער הלאומי אומפקווה (באנגלית: Umpqua National Forest) הוא יער לאומי של ארצות הברית המכסה שטח בן 3,979 קמ"ר ברכס קסקייד בדרום מדינת אורגון במחוזות דאגלס, ליין וג'קסון, וגובל בפארק הלאומי קרייטר לייק. היער מחולק מנהלית לארבעה אזורים: קוטג' גרוב (Cottage Grove – "פרדס הבקתה"), דיימונד לייק (Diamond Lake – "אגם היהלום"), נורת אומפקווה (North Umpqua – "צפון אומפקווה") וטילר (Tiller). היער מנוהל על ידי שירות היערות של ארצות הברית, כשהמשרד המנהל את היער שוכן ברוזברג.
היסטוריה

אבותיהם הקדמונים של בני שבטי האומפקווה (Umpqua), המולאלה (Molalla) הדרומיים, היונקאלה (Yoncalla) ו"חבורת קאו קריק של אינדיאנים משבט אומפקווה" (Cow Creek Band of Umpqua Tribe of Indians) חיו באזור לפני שהר הגעש מזאמה התפרץ תוך יצירת קרייטר לייק לפני כ-7,000 שנים. שבטי האינדיאנים הועברו לשמורות ב-1856. ככל שמתיישבים ממוצא אירופאי רכשו את אדמות השמורות, השבטים התפצלו למשפחות שהפכו לחקלאים וחוואים בעמק אומפקווה. למילה "אומפקווה" קיימים שני תרגומים: "מים רועמים" ו"מעבר למים".
היער הלאומי אומפקווה הוקם בחקיקה של הקונגרס של ארצות הברית ב-2 ביולי 1907. עובדי שירות היערות החלו לסלול שבילים, לבנות גשרים, להילחם בשריפות, לנטר מרעה בקר ולבנות מגדלי צפייה. ב-1925 החלו פעולות של כרייה במכרות וחטיבת עצים. חיל השימור האזרחי היה פעיל ביער הלאומי אומפקווה בבניית כבישים, גשרים ומתקני נופש בשנות ה-30 של המאה ה-20.
גאוגרפיה

חורשות של צוגה מערבית (Tsuga heterophylla), אשוחים, אשוח דאגלס וארזים מתחלפות ביערות מעורבים של מחטניים ועצי רחבי עלים הצומחים בגובה נמוך. עמקים של יער ראשוני של אורן הזפת וחורשות של אלונים מפרידים בין הרים דוגמת הר תיאלסן (Mount Thielsen, גובה 2,799 מטרים) והר ביילי (Mount Bailey, גובה 2,549 מטרים). תוואי נוף גאולוגיים ראויים לציון ביער הם סלעים געשיים מונוליתיים דמויי צריחים מבזלת ומאנדסיט בעלי שמות ציוריים דוגמת "סלע העיט" (Eagle Rock), "סלע העכסן" (Rattlesnake Rock) ו"האיש הזקן" (Old Man).
מחקר שנערך ביער ב-1993 העריך שסך כל השטח של יערות ראשוניים ביער הוא 2,166 קילומטרים רבועים. שמתוכם 333 קילומטרים רבועים הם יערות של צוגה הררית (Tsuga mertensiana).
בעלי חיים

היער הלאומי אומפקווה הוא משכנם של 250 מינים של בעלי חיים. יונקים גדולים כדוגמת איילים קנדיים, איילים, דובים שחורים אמריקניים פומות ההרים, סנאים, שועלים, דביבונים מצויים ועטלפים נתמכים על ידי בתי הגידול המגוונים של היער. מדי פעם ניתן לצפות ביער בעופות דורסים דוגמת דורסי לילה, עיטים שלכים ואפילו בזים נודדים. מינים שונים של סלמון וטרוטה שוחים, ניזונים ומתרבים בנהרות ובנחלים שביער.
נופש

פעילויות נופש נפוצות בקיץ ביער הלאומי אומפקווה כוללות: הליכה, קמפינג, שיט, רכיבה על סוסים, אופני הרים, טיפוס מצוקים, ציד, ודיג. פעילויות נופש נפוצות בחורף סקי נורדי וסקי במורד, כמו גם בהליכה בשלג ואופנועי שלג. על פי נתוני 2006 ביקרו ביער 799,000 מבקרים.
ב-1988 קבע חוק הנהרות של אורגון (Oregon Omnibus Wild and Scenic Rivers Act) חלק מנהר צפון אומפקווה (North Umpqua River) כנהר נופי ופראי. 42 קילומטרים של הנהר זורמים דרך היער.
הכביש המכונה "הכביש הצדדי הנופי הלאומי רוג-אומפקווה" (Rogue-Umpqua National Scenic Byway) משתרע לאורך של 279 קילומטרים דרך היער הלאומי הנהר רוג – סיסקיו והיער הלאומי אומפקווה, כמו דרך הנפות של מדפורד ורוזברג בשטחים השייכים ללשכת ניהול הקרקעות ואדמות פרטיות.
אזורי טבע בראשיתיים

בתוך היער הלאומי אומפקווה שלושה אזורי טבע בראשיתיים מוכרים רשמית שהם חלק מהמערכת הלאומית לשימור אזורי טבע בראשיתי:
בולדר קריק (Boulder Creek Wilderness) – אזור טבע בראשיתי המשתרע על 77 קמ"ר כ-80 קילומטרים מהעיר רוזברג. אזור פופולרי בבולדר קריק הוא "מרפסת האורן" (Pine Bench) אזור שטוח הצופה על ערוץ בולדר. מרפסת האורן הוא חורשה של אורני זפת עתיקים. באביב 1996 כלתה אש 67 קמ"ר משטח בולדר קריק. שרפה נוספת ב-2008 כלתה שוב את מרבית השטח.
רוג-אומפקווה דיווייד (Rogue-Umpqua Divide Wilderness) - אזור טבע בראשיתי המשתרע על 130 קמ"ר שמתוכם 106.6 קמ"ר בתחומי היער הלאומי אומפקווה (כ-17% מהשטח משתרעים בשטח היער הלאומי הנהר רוג-סיסקיו). שטח זה שוכן כ-130 קילומטרים מזרחית לרוזברג ומפריד בין אגני הניקוז של הנהרות רוג ואומפקווה. גובהו נע בין 975 מטרים ל-2,096 מטרים. השטח כולל אחו תת-אלפיני ויערות ראשוניים.
הר תיאלסן (Mount Thielsen Wilderness) - אזור טבע בראשיתי המשתרע על 223 קמ"ר שמתוכם 87.38 קמ"ר שוכנים בתחומי היער הלאומי אומפקווה (השאר שוכנים בתחומי היער הלאומי פרימונט-וינמה והיער הלאומי דשוטס. שטח זה שוכן כ-130 קילומטרים מזרחית לרוזברג וצמוד לפארק הלאומי קרייטר לייק. זהו השטח הפתוח הגדול ביותר בתחומי היער הלאומי אומפקווה. הר תיאלסן (2,799 מטרים) נוצר באותה פעילות געשית שיצרה את קרייטר לייק וכמה מהשבילים נסללו מעל שכבת פומיס עמוקה שהושקעה כשהר מזאמה התפרץ. שביל הרכס הפסיפי עובר באמצע שטח זה.
הערות שוליים

↑  The National Forests of the United States
↑  Land Areas of the National Forest System
↑  Umpqua National Forest
↑  Area of old-growth forests in California, Oregon, and Washington
↑  Boulder Creek Wilderness
↑  Rogue-Umpqua Divide Wilderness: Umpqua
↑  Mt. Thielsen Wilderness: Umpqua
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007534298205171  LCCN: no2006089615  NARA: 10043859  VIAF: 132897282   WorldCat (עם VIAF): 132897282 
מפת השטחים הפתוחים ביער הלאומי אומפקווה
הפרש סימטרי

דיאגרמת ון של ההפרש הסימטרי של A ו-B. הפרש סימטרי הוא האיחוד ללא החיתוך:

  ~\setminus ~   ~=~
הפרש סימטרי היא פעולה בינארית על קבוצות. עבור שתי קבוצות  A,B היא מחזירה קבוצה  C המורכבת מכל איברי  A שלא שייכים ל- B וכל איברי  B שלא שייכים ל- A – כלומר, כל האיברים השייכים בדיוק לאחת הקבוצות.
הגדרה

ההפרש הסימטרי, המסומן  \triangle  מוגדר כדלהלן:
תכונות

קומוטטיביות:  A\,\triangle \,B=B\,\triangle \,A
אסוציאטיביות:  (A\,\triangle \,B)\,\triangle \,C=A\,\triangle \,(B\,\triangle \,C)
פעולת ההפרש הסימטרי היא המקבילה בתורת הקבוצות לפעולת ה-XOR באלגברה בוליאנית.
אם  X קבוצה, אז קבוצת החזקה  P(X), עם הפעולות חיתוך (בתפקיד 'כפל') והפרש סימטרי (בתפקיד 'חיבור'), מהווה חוג קומוטטיבי, המקיים בנוסף את התכונה  x^{2}=x לכל  x.