stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עליית יהודי לבנון

עליית יהודי לבנון לארץ ישראל היא תופעה היסטורית שהחלה בתקופות קדומות אך קיבלה ממדים משמעותיים במיוחד במאה ה-20, בעיקר בעקבות הקמת מדינת ישראל בשנת 1948 והתדרדרות מצבם של היהודים בלבנון. עד לאותה תקופה, קהילת יהודי לבנון הייתה קהילה קטנה אך פורחת, שחייתה בשלום יחסי עם שכנותיה המוסלמית והנוצרית. היהודים היו מעורבים במגוון תחומי החיים, מסחר, תעשייה, וחינוך, ותרמו רבות לתרבות ולכלכלה של לבנון.
עם הכרזת עצמאות מדינת ישראל ופריצת מלחמת העצמאות, החל מצבם של יהודי לבנון להתדרדר. חלקם נתקלו באפליה ובהטרדות, וחשש לביטחונם האישי הפך למוביל רבים מהם לשקול הגירה כללה אלפי יהודים שעברו לישראל.[דרושה הבהרה] בדומה לאופן שבו בשנת 1948 הייתה עדה להגירתם של מאות אלפי יהודים ממדינות ערב. במהלך השנים הבאות, במיוחד לאחר פריצת מלחמת האזרחים בלבנון ב-1975 רבים מיהודי לבנון בחרו לעזוב את המדינה ולעלות לישראל, מחפשים ביטחון וזהות יהודית חזקה יותר.
ההגירה הזו השפיעה עמוקות על הקהילה היהודית בלבנון, שבניגוד לקהילות יהודיות במדינות ערביות רבות אחרות, הקהילה היהודית בלבנון גדלו לאחר 1948. לאחר מלחמת ששת הימים החלה עזיבה של יהודים שחלקם עלו לישראל וחלקם היגרו לארצות הברית וקנדה. אולם עדיין נותרו כאלפיים יהודים בלבנון שהתגוררו ברובם ברובע היהודי באזור ואדי אבו ג'מייל בעיר ביירות. רק בסוף מלחמת האזרחים של 1975 החלה יתרת הקהילה להגר ומספרם צנח מאלפי בני אדם לפני הכרזת מדינת ישראל למספר זעום בתחילת המאה ה-21.
רקע > תקופת המנדט הבריטי

שנת 1948 והקמת מדינת ישראל נתפסת כסימן לחוסר שביעות רצון רחב יותר מהנוכחות והשלטון הבריטי בקרב מדינות ערב. כאמור על ידי טודור פרפיט, דווקא הן הצביעו לראשונה על עמק השאלה והתסכול כלפי השלטון הבריטי בקרב תושבי המושבה. התקופה הזו היא מעין חלון להבנת התופעות הרחבות יותר של תסכול ודחייה שגבשו את עמדותיהם של רבים בעולם הערבי כלפי השלטון הקולוניאלי והציונות. דוגמאות מעדן, לוב, ועיראק מדגימות את הסלידה והאנטיפתיה שהוטעת בקהילות מוסלמיות, תחושות שהתבטאו לא אחת באלימות כלפי יהודים. מכאן, נולדו חשש וחוסר אמון עמוקים בקרב הקהילות היהודיות, מה שהביא בסופו של דבר להגירת מאות אלפי יהודים לישראל. פרפיט מצביע על כך שהמהומות, שאירעו כארבעה עשורים לפני העלייה המסיבית, שימשו כקטליזטור חשוב לתהליך זה. לקראת סוף העשור, ב-1949, ישראל קיבלה כמעט 235,000 עולים חדשים, ועד לשנת 1954, המספר גדל ל-725,000, מהווה כמחצית מאוכלוסיית המדינה הצעירה. התפלגות זו כללה 125,000 מעיראק, 49,000 מתימן ועדן, 90,000 ממרוקו ותוניסיה, ו-35,000 מטורקיה.
הנוכחות היהודית בלבנון מתועדת עד לתקופות קדומות, החל מימי התנ"ך, כשהקהילה היהודית היוותה חלק בלתי נפרד מהחברה הלבנונית. כבר במאה ה-12, יהודים ודרוזים חיו זה לצד זה, מנהלים מגעים סחריים ועסקיים תוך שילוב הרמוני בסביבה. למרות שהקהילה היהודית אפיינה את עצמה כחלק מהאוכלוסייה הערבית, חשוב להבהיר כי השילוב שלהם לא צריך להתפרש כהטמעה תרבותית. בניגוד להטמעה, שמשמעותה קליטה ואימוץ של מנהגים מתרבות אחרת, היהודים בלבנון הפגינו אינטגרציה - מצב שבו שתי קהילות מתקיימות זו לצד זו בכבוד הדדי, תוך שמירה על זהותן התרבותית והדתית הייחודית.
האינטגרציה הזו התאפשרה ונתמכה גם ברמה המשפטית והחברתית. בתקופת המנדט הצרפתי, הצרפתים סייעו ללבנון לנסח חוקה שכיננה מדינה הטרוגנית, המעודדת אינטגרציה ולא אסימילציה. זכויות הקהילה היהודית בלבנון זכו להכרה בחוקה האזרחית של 1911, מה שהפך את היהודים לאחד המיעוטים המתקדמים במדינה. ההכרה החוקית והמחויבות לכבוד הדדי לא היו רק הצהרות ריקות, אלא התבטאו בפעולות ממשיות של הממשלות הלבנוניות לאורך השנים.
רקע > הציונות בלבנון

בניגוד לתפיסות הנפוצות בקרב קהילות יהודיות במזרח התיכון, הציונות לא התקבלה באופן נרחב בקרב היהודים בלבנון, ולא הובילה לתגובות של אלימות משמעותית או מחאות אנטי-יהודיות. דוגמה לכך ניתן למצוא במכתב שנשלח לקולונל פרדריק קיש מטעם יו"ר ההנהלה הציונית, המסביר כי לפני מאורעות תרפ"ט, היהודים בלבנון, כמו גם קהילות לבנוניות אחרות, לא הראו עניין מיוחד בסוגיית ארץ ישראל. אף על פי שלאחר מאורעות תרפ"ט התעורר עניין מסוים, הוא נשאר צנוע ולא הוביל לשינוי מהותי בתפיסתם.
יהודי לבנון, ברוח זו, העדיפו להזדהות בעיקר כאזרחים לבנונים, תוך שמירה על זהותם הדתית והתרבותית. יוסף פרחי, דמות מכוננת בקהילה היהודית, אף שהוא התייחס לעצמו כציוני, הציב את מוטו חייו כ"להיות גם יהודי טוב וגם אזרח לבנוני טוב", מה שמשקף את המתח בין הזהות היהודית לבין הזהות הלאומית הלבנונית. כפי שההיסטוריונית קירסטן שולזה כותבת, בקרב יהדות לבנון, היהדות נתפסה כדת ולא כאידאולוגיה או לאום, מה שמדגיש את ההעדפה לזהות הלאומית הלבנונית על פני הזהות הציונית.
רקע > הציונות בלבנון > הציונות והקהילה הנוצרית המארונית הלבנונית

הציונים תפסו את לבנון כמדינה ייחודית בעולם הערבי, בעיקר בשל הקהילה הקתולית המארונית הבולטת בה. לורה אייזנברג וקירסטן שולצה מתארות כיצד המארונים ראו ביהודים בלבנון "מיעוט נפוץ" בעולם הערבי, ואילו היהודים ראו במארונים בעלי ברית אפשריים. המארונים, במיוחד, ניסו לקדם "ברית של מיעוטים" כנגד הרוב המוסלמי, ומצאו בציונים שותפים אידאולוגיים למאבק זה.
התקווה המארונית למנוע את "סכנת האסלאם" הובילה לפתיחה לשיתוף פעולה עם הציונים, שנתפסו כשותפים טבעיים בהתמודדות זו. האימרה המארונית "אחרי שבת, ראשון" הדגישה את החשש שלאחר יהודים, יהיו הנוצרים הבאים בתור להיפגע מהאסלאם הרובני. כך, הקהילה המארונית ראתה בציונות שותף חזק למאבק זה.
הקשרים הפוליטיים והחברתיים בין הציונות לקהילה המארונית התגבשו עוד בראשית הציונות, ונרקמו עשורים של יחסים, מתוך הבנה ושיתוף פעולה. השפעת הקהילה המארונית בממשלת לבנון, כאשר הנשיאות באופן מסורתי הוענקה למארונים, הפכה את הקשר המרוני-ציוני לכוח משמעותי בפוליטיקה הלבנונית. בניגוד למדינות ערביות אחרות שראו בציונות איום, לבנון, בשל ההשפעה המארונית, פיתחה מערכת יחסים שלווה ומבינה עם הציונות, מה שאפשר תקשורת ושיתוף פעולה בינלאומיים יעילים.
רקע > אלימות במדינות ערב

עם התחזקותה של התנועה הציונית, רגשות אנטי-יהודיים החלו להתעצם ברחבי המדינות הערביות. טיודור פרפיט מציין את המתח הגובר בעדן כדוגמה, כאשר דאגות מקומיות לגבי בעיית פלסטין הפכו לעוינות כלפי הקהילה היהודית, מתוך אסרטיביות לא רגילה של יהודים והנפת דגלים ציוניים. המעבר הגלוי של פליטים יהודים מתימן לארץ ישראל תחת המנדט הבריטי דרך עדן תרם לאווירה של אויבות.
למרות שבעבר יהודים ומוסלמים התקיימו בעדן בשלום יחסי, החשש מחלוקת פלסטין והקמת מדינה יהודית הביא לשביתות ומהומות. המצב החריף לאחר הצעת האומות המאוחדות לחלוקת פלסטין ב-30 בנובמבר, כשמהומות אלימות פרצו בפלסטין ובערים נוספות במזרח התיכון, ודם יהודי נשפך בדמשק, חלב, ביירות ובגדד.
דוגמה נוספת לאלימות זו הייתה המהומות בטריפולי, לוב, ב-4 בנובמבר 1945, שנערכו על פי דפוס דומה לעדן, כולל ביזה, הצתות של חנויות והתקפות פיזיות. דיווחים מהתקופה מצביעים על השתתפות רחבה של מוסלמים מכל המעמדות והגילאים, בעוד הממונים יותר עמדו בצד וצפו.
עדן, טריפולי, וערים נוספות כמו במדינות כמו עיראק, סוריה, מרוקו ומצרים חוו אלימות קשה כלפי היהודים, כתוצאה לא רק מההתנגדות לציונות ולהקמת מדינת ישראל, אלא גם כביטוי לחוסר שביעות רצון כללי מהשלטון הזר. האלימות הזו הציגה את האתגרים שעמדו בפני הקהילות היהודיות במדינות ערב ברגעי מפנה היסטוריים.
מלחמת אזרחים ואלימות כלפי היהודים בלבנון

בניגוד לתפיסות רווחות אודות אלימות כלפי היהודים במדינות ערב, לבנון הציגה תמונה שונה. שולצה מבהירה כי למרות שאירועים אנטי-יהודיים התרחשו, הם לא משקפים תפיסה אנטישמית כוללת במדינה. היא טוענת כי דווקא התגובה הלבנונית לאירועים אלו, המתוארת כמגנה ותומכת בקהילה היהודית, מספקת תובנה חשובה אודות היחסים בין הקהילות.
אחת התקריות הבולטות בהקשר זה התרחשה במהלך מלחמת העצמאות, כאשר לאומנים ערבים איימו באלימות נגד יהודי לבנון. בתגובה, ממשלת לבנון פעלה מידית לשליחת כוחות צבא ומשטרה, כולל מוסלמים רבים, להגן על הרובע היהודי. מהלך זה מדגים את המחויבות של הממשלה הלבנונית לשמירה על ביטחונם של אזרחיה היהודים.
יוסף עטייה, נשיא הקהילה היהודית בלבנון, הדגיש את הביטחון שהרגישה הקהילה היהודית בנוכחות הכוחות הלבנוניים, ללא קשר לדתם, נוצרים או מוסלמים. הצהרה זו מעידה לא רק על המעמד המיוחד שנתנה לבנון לקהילתה היהודית אלא גם על היחסים הטובים והאמון המתוחזק בין הקהילות השונות במדינה.
ב-1975, לאור מלחמת האזרחים בלבנון, אש"ף והתנועה הלאומית הלבנונית פלשו לשכונת ואדי אבו ג'מיל, הרובע היהודי בביירות. למרות המתיחות הרבה ששררה, דווקא בזמן זה הן אש"ף והן התנועה הלאומית הספקו ליהודים באזור מזון ומים, מעשה שמשקף נקודת אור של אנושיות וסולידריות. בנוסף, אש"ף הציב שומרים בבית הכנסת המקומי כדי להגן עליו מפני ונדליזם.
כפי שקירסטן שולצה מדגישה, למרות אווירת המלחמה הקשה שבה נוצרים ומוסלמים בלבנון נלחמו זה בזה, הקהילה היהודית הצליחה לשמור על יחסים טובים עם שני הצדדים. המקרה הזה מדגים את הכוח של הקהילה היהודית להוות גשר בין הקבוצות השונות בחברה הלבנונית, ומשקף את האפשרות לקיום דו-קיום בתקופות אפילו ביותר.
באוקטובר 1982 במלחמת לבנון הראשונה, צה"ל הגיע לרובע היהודי בביירות ומצא בה קהילה קטנה שנותרה, תא"ל יצחק מרדכי נפגש עם יהודי הקהילה וערך תפילה בבית הכנסת מגן אברהם, במפגש השתתף גם חייל צה"ל בשם איזאק (איציק) בלילה, יליד לבנון בעצמו. צה"ל הציע סיוע בעלייה לישראל לקומץ היהודים שנותרו. ההיענות לא הייתה גדולה. כיום נותרו בלבנון כמה עשרות יהודים, חלקם מעדיפים להסתיר את יהדותם, חלקם הם גם אזרחי ארצות הברית וקנדה.
ראו גם

יהדות לבנון
יחסי ישראל–לבנון
הערות שוליים

↑  Israel's Beauro of Statistics, Immigrants by period of immigration and country of birth
↑  Parfitt, Tudor, ed. (2000). Israel and Ishmael : studies in Muslim Jewish relations (1. publ. in the United States of America ed.). New York: St. Martin's Press. pp. 87. ISBN 0-312-22228-9.
↑  Parfitt, Tudor. The Road to Redemption: The Jews of Yemen 1900-1950. p. 167.
↑  N. Rogel, W.Z. Laqueur and. "American Jewish Yearbook" (PDF). American Jewish Committee Archives. נבדק ב-6 בדצמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Giladi, G.N. Discord in Zion: Conflict Between Ashkenazi and Sephardi Jews in Israel. p. 77.
1 2  Parfitt, Tudor (2000). Israel and Ishmael: Studies in Muslim-Jewish Relations. p. 87.
↑  Longrigg, Hemsley (1972). Syria and Lebanon Under the French Mandate. p. 125.
↑  Parfitt, Tudor (2000). Israel and Ishmael: Studies in Muslim-Jewish Relations. p. 91.
1 2 3 4  Parfitt, Tudor (2000). Israel and Ishmael: Studies in Muslim-Jewish Relations. p. 96.
1 2 3  Parfitt, Tudor (2000). Israel and Ishmael: Studies in Muslim-Jewish Relations. p. 97.
1 2 3  Eisenberg, Laura (1994). My Enemy's Enemy: Lebanon in the Early Zionist Imagination, 1900-1948. p. 13.
↑  Parfitt, Tudor. The Road to Redemption: The Jews of Yemen 1900-1950. p. 165.
↑  Parfitt, Tudor. The Road to Redemption: The Jews of Yemen 1900-1950. p. 166.
↑  Goldberg, Harvey. Jewish Life in Muslim Libya: Rivals and Relatives. pp. 111–112.
↑  Parfitt, Tudor (2000). Israel and Ishmael: Studies in Muslim-Jewish Relations. p. 98.
↑  Isaac Irons, DR. ISAAC IRONS IN REPLY TO DR. SIMPSON., The Lancet 58, 1851-10, עמ' 355–356 doi: 10.1016/s0140-6736(02)39867-2
פיזיקה אטומית

פיזיקה אטומית (או פיזיקת האטום) היא ענף הפיזיקה העוסק בקליפות האלקטרונים.
לעיתים נהוג לשייך את המונח "פיזיקה אטומית" לכל מה שקשור לאנרגיה גרעינית ופצצות גרעיניות, קרוב לוודאי בשל השימוש הזהה במילים "אטומי" ו"גרעיני" בשפת הדיבור. אך הפיזיקאים מבחינים בין פיזיקה אטומית (העוסקת בהשפעות קליפות האלקטרון והספין הכללי של הגרעין ובמטען החשמלי) לבין פיזיקה גרעינית (העוסקת בכוחות הפועלים בתוך גרעין האטום ובתגובות הגורמות לשינוי, כגון ביקוע גרעיני או רדיואקטיביות).
ניתן לציין את תחילת הפיזיקה האטומית בגילוי ופיענוח הקווים הספקטראליים. אלה הם קווים המוגדרים במדויק בספקטרום של אטומים חופשיים (הכוונה במילה חופשי היא שהם במצב צבירה בו האטומים אינם קרובים האחד לשני, ולכן השפעתם ההדדית זניחה).
חקר הקווים הללו הוביל לניסוח מודל האטום של בוהר ולהבנתו הנוכחית של מבנה קליפות האלקטרון כפי שמתואר במודל הפלנטרי, המהווה בסיס לכל הידע בכימיה.
חקר האטום הבודד

בחקר הפיזיקה האטומית מתייחסים אך ורק לאטום הבודד, או ליון הבודד. בתחום זה בוחנים תהליכים כמו יוניזציה ועירור אלקטרונים על ידי התנגשות פוטונים או חלקיקים גרעיניים אחרים. בגז, מרווח הזמן לתגובה בין אטום אחד למשנהו הוא יחסית גדול, לעומת התגובות הקורות בגרעין עצמו ובאלקטרונים שסביבו, כך שמחקר הפיזיקה האטומית משמש למעשה כיסוד למדעי האטמוספירה ולחקר פיזיקת הפלזמה.
תחום זה אינו מתייחס לפרודות ולקשרים בין אטומים, למרות שהרבה מהתופעות זהות בשני התחומים. הפיזיקה האטומית גם אינה מתייחסת להתנהגות האטומים במצבי צבירה שונים.
תצורות אלקטרונים

לכל אטום יש את רמות העירור הקבועות בו האלקטרונים סביבו יכולים להיות. על מנת לעבור מרמה לרמה, יש "לעורר" את האלקטרון, זאת בדרך כלל על ידי קליטת אנרגיה מאור (פוטונים), משדה אלקטרומגנטי, או מהתנגשות עם חלקיקים אחרים (בדרך כלל אלקטרונים אחרים). אלקטרונים הממלאים רמת עירור (הנקראת גם "קליפה") נמצאים "במצב קשור". אנרגיית הקשר היא האנרגיה הנדרשת להוצאת האלקטרון מהקליפה בה הוא נמצא ועד לניתוקו מהגרעין (באופן תאורטי עד לאינסוף מרחק מהגרעין). כל אנרגיה נוספת הנספגת באלקטרון, הופכת לאנרגיה קינטית לפי חוק שימור האנרגיה והאטום עבר אז תהליך הנקרא יוניזציה.
אם האלקטרון ספג פחות מאנרגיית הקשר שלו, הוא יעבור למצב מעורר. לאחר זמן מה, הנתון לפי הסתברות, אלקטרון במצב מעורר יעבור לרמת עירור נמוכה יותר, והפרש האנרגיה (על פי החוק לשימור האנרגיה יצא באחד מהדרכים הבאות: באטום נייטרלי (ללא מטען חשמלי) יצא פוטון (אור) בעל כמות האנרגיה הנוספת. במקרה של יון, (אטום שכבר קודם עבר עירור, וכבר שחרר חלק מהאלקטרונים שלו), עשויה להתקבל התופעה הידועה כתופעת אויגר, בה האנרגיה תעבור לאלקטרון קשור אחר, ואותו אלקטרון יעבור למצב עירור, וישתחרר. כך ניתן לינן אטום ביותר מאלקטרון אחד, באמצעות פוטון בודד.
נתגלו חוקי מעבר קבועים להתנהגות אלקטרון כתוצאה מפגיעת אור, אך לא נמצאו כללים לגבי התנהגות אלקטרון כתוצאה מפגיעת חלקיקים.
היסטוריה

ניתן לשייך את תחילת הפיזיקה האטומית - לתחילת המאה ה-18, כאשר ג'ון דלטון חידש והכיר בתאוריית המבנה האטומי של החומר, או בשנת 1814 בגילוי קווי הספקטרום על ידי מומחה העדשות הגרמני יוזף פון פראונהופר, במנעד האור המגיע מהשמש.
מאז תחילת המאה ה-20 תחום זה התקדם בצעדי ענק, הודות לפיתוח כוח המחשוב, שאיפשר הדמיה ובדיקה של דגמים מסובכים, לגבי התנגשויות, וכן הקמת מאיצי חלקיקים לבחינת התאוריות השונות בתחום.
השפעות

לגילויים בתחום הפיזיקה האטומית היו השפעות על תחומי מדע אחרים. עצם גילוי הספקטרום הייחודי לכל אחד מהיסודות, הוביל לגילויים רבים בתחום האסטרונומיה, שכן אפשר היה לזהות אילו יסודות נמצאים בכוכבים וגרמי שמיים אחרים. כך למשל נתגלה היסוד הליום בשמש, עוד בטרם נודע על כדור הארץ.
החל משנת 1988 הופיעו מספר תאוריות בנושא מדעי המוח והבנת החשיבה, הנסמכים על מודלים מתחום הספין של האלקטרון.
לגילויים האחרונים בפיזיקה האטומית השפעות גם בתחום הפיזיקה והפסיכולוגיה.
ראו גם

שעון אטומי
אופטיקה קוונטית
הערות שוליים

↑  על השפעת הפיזיקה האטומית על חקר המוח. הראשון להציע תאוריה בתחום היה פרופסור דניאל עמית מהאוניברסיטה העברית: מחקרו של פרופ' עמית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4003423-9  NDL: 00564738  NKC: ph118658
פוז'ארוואץ

פוז'ארוואץ (בסרבית: Пожаревац או Požarevac; ברומנית: Pojarevaţ; בהונגרית: Pozsarevác) היא עיר ומרכז מנהלי של מחוז בראניצ'בו בסרביה.
העיר פוז'ארוואץ שוכנת בצפון מזרח סרביה ובשנת 2011 התגוררו בה 41,183 תושבים.
בשנת 435 נכרת במקום הסכם בין מנהיגי ההונים, אטילה ואחיו בלדה ובין האימפריה הביזנטית. ב-21 ביולי 1718 נחתם במקום זה שלום פוז'ארוואץ בין האימפריה העות'מאנית מצד אחד ובין אוסטריה והרפובליקה של ונציה מצד שני.
בעיר נולד המנהיג הסרבי סלובודן מילושביץ', ובה הוא קבור.
ערים תאומות

מונטנגרו בר, מונטנגרו
הערות שוליים

1 2  מפקד האוכלוסין, הדיור והשיכון של רפובליקת סרביה ב-2011: סקירה השוואתית של מספר האוכלוסייה לפי יישוב בשנים 1948, 1953, 1961, 1971, 1981, 1991, 2002 ו-2011, המשרד הסטטיסטי של רפובליקת סרביה.
↑  בטורקית: Pasarofça; בגרמנית: Passarowitz.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007562440205171  BnF: cb16908517k (data)  LCCN: n86091990  NKC: ge335676  SUDOC: 182127591  VIAF: 124419419   WorldCat (עם VIAF): 124419419 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של סרביה ובנושא יישובים באירופה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סלאז'

| --- | --- |
סמל סלאז'סמל סלאז'

 מדינה:  רומניה רומניה
 רשות מחוקקת:  מועצת מחוז סלאז' 
 בירת המחוז:  זאלאו
 תאריך ייסוד:  1925 
 שטח:  3,864 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  212,224 (1 בדצמבר 2021)
  ‑ צפיפות:  56.4 נפש לקמ"ר (2011)
 קואורדינטות:  47°12′N 23°03′E﻿ / ﻿47.2°N 23.05°E﻿ / 47.2; 23.05 
 אזור זמן:  UTC +2
 http://www.prefecturasalaj.ro
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה     he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
סלאז' (ברומנית: Judeţul Sălaj) הוא מחוז בצפון-מערב רומניה, בחבל טרנסילבניה וקרישאנה (או פרטיום לשעבר). בירת המחוז היא העיר זאלאו
ושטח המחוז הוא 3,864.4 קמ"ר (1.6% משטח רומניה).
מחוז סלאז' גובל בצפון במחוזות סאטו מארה ומרמורש, במערב ודרום-מערב במחוז ביהור ובדרום, דרום-מזרח ומזרח במחוז קלוז'.
השם

השם ברומנית של המחוז ושל האזור ההיסטורי "סלאז'" מקורו בשמו ההונגרי – סילאג' (Szilágy), שמובנו "עמק הבוקיצות" – הוא מורכב מהמילים ההונגריות:"סיל" (szil) = בוקיצה ו"אג'" (ágy) = מיטה, אפיק.
היסטוריה

האזור יושב על ידי בני אדם מתקופות מאוד מוקדמות. כאן, במויגרד נתגלה מטמון הזהב המסיבי העתיק ביותר ברומניה, שמשקלו 780 גרם. הוא שרד מהתקופה הנאוליתית וכולל פסלי אלים אנתרופומורפיים, סמלי הפוריות.
נתגלו בכל המחוז שרידי יישובים דאקים, בסך הכל 14 מטמוני מטבעות וקישוטי כסף דאקיים. דרך המחוז עבר בימי קדם מסלול מסחר הידוע בשם "דרך המלח" ,דרכו הובל מלח מעומק טרנסילבניה ועד למרכז אירופה. יישוב דאקי חשוב נמצא במויגרד (בימי קדם - פורוליסום), ששכן על גבעת מויגרד או מגורה מויגראדולוי. הוא מוזכר על ידי קלאודיוס תלמי בספרו "גאוגרפיה".
אחרי הכיבוש הרומי והתארגנות הפרובינקיה הרומית דאקיה הרומאים קבעו על ההר מסש את ה"לימס" -הגבול - הצפון-מזרחי של האימפריה. לימס זה הפריד את שטחי הפרובינקיה דאקיה ומהאזור שנותר לא כבוש, של הדאקים החופשיים.
היו קסטרי רומאיים גם ביישובים בוצ'ום, רומיטה (קרטינאי), טיהאו, סוטורו (אופטטיאנה) ורומנאש (לארגינה).
הכרוניקות הביזנטיות וכרוניקת "גסטה הונגרורום" (מעשי ההונגרים) של אנונימוס מזכירים לראשונה את נוכחות הרומנים (ואלכים) במקומות אלה, את הישויות המדיניות שלהם (הוויבודויות של ג'לו ומנומורוט) וגם מתעדים לראשונה את קיום היישוב זילוק או זלאו.
היסטוריונים הונגרים חולקים על אמנותה של הכרוניקה של אנונימוס.
ההיסטוריה של המחוז חופפת את זו של אזור פרטיום וטרנסילבניה.
בימי הביניים דרך שטחו של המחוז של ימינו, עברו כמה מדרכי המסחר החשובות שחיברו את מרכז טרנסילבניה עם מערב אירופה:"דרך המלח" ו"דרך הסוחרים". כאן הוקמו על ידי מלכי הונגריה גם ביצורים ראשונים להגנת טרנסילבניה.
כמה מהמלומדים והמנהיגים הפוליטיים החשובים של האוכלוסייה הרומנית בתקופה המודרנית - סימיון ברנוציו, אלכסנדרו פאפיו אילריאן, גאורגה פופ דה בסשט ויוליו מאניו היו ילידי המחוז.
בימי האימפריה האוסטרו-הונגרית בשנת 1876 הוקם לראשונה מחוז - "רוזנות" בשם סילאג' מאיחוד המחוזות קראסנה (שבירתו הייתה סובצ'טאטה ואחר כך שימלאו סילבאניי) ומרכז סולנוק (שבירתו הייתה זאלאו) והוספת שטחים מהמחוזות דובוקה ואגרג'. בשנת 1910 שטח המחוז סילאג' היה 3,815 קמ"ר ובירתו הייתה זלאו (בהונגרית - זילה).
בשנת 1919 המחוז עבר בפועל לשליטת רומניה, מ-1920 גם מבחינה חוקית בהתאם להסכם השלום בטריאנון. תכתיב וינה משנת 1940 החזיר אותו לשליטת הונגריה של הורטי בערך באותם הגבולות. בסיום מלחמת העולם השנייה נכבש האזור על ידי הצבא הסובייטי ביחד עם הצבא הרומני והשטח הוחזר לרומניה, בהתאם להסכמי השלום.
בימי השלטון הקומוניסטי אחרי המלחמה המחוז בוטל ושטחו חולק בין "אזורים" יותר גדולים -בעיקר אזורי קרישאנה וקלוז'.
המחוז סלאז' שהוקם מחדש על ידי שלטונות רומניה הקומוניסטית בשנת 1968 כולל את מרבית השטח של המחוז סילאג' הישן, להוציא כמה שטחים בצפון-מערב שנכללו במחוז סאטו מארה ובצפון מזרח - שנכללו במחוז מרמורש.
גאוגרפיה > נוף

מחוז סלאז' נמצא באזור התפר בין הרי הקרפטים המזרחיים והרי הקרפטים המערביים הרומנים, אזור הנקרא 
"הרמה הסומשית" (ברומנית - Platforma Someșană "פלטפורמה סומשאנה") לפי שם הנהר סומש (בהונגרית -סמוש)
מבחינת נופים, המחוז הוא אזור של גבעות ובקעות לאורך הנהרות אלמש, אגריז', סומש, קרסנה וברקאו.
בדרום-מערב קיימים גם הרים - שני הענפים הצפוניים של הקרפטים המערביים הרומנים עם הרכס מסש ופסגת מגורה פריאי (Măgura Priei) (996 מ') ורכס פלופיש עם פסגת מגורה מארה' (Măgura Mare) (918 מ').
הבקעות מפוזרות ברחבי המחוז והן אזורים חקלאיים שבהם מתרכזים יישובים רבים.
גאוגרפיה > הידרוגרפיה

הנהרות מפוזרים באופן אחיד על כל שטח המחוז, עם מעט אגמים טבעיים. לעומת זאת מתהווים יותר ויותר תכופות אגמים מלאכותיים. הנהרות החשובים של המחוז הם סומש, קרסנה, בקראו (Barcău), אלמש, אגריז' וסלאז'. במחוז נמצא גם מאגר המים של הסכר ורשולץ על נהר קרסנה.
גאוגרפיה > אקלים

המחוז ניתן בהשפעתם הישירה של מסות האוויר מן המערב. האקלים השולט הוא ממוזג יבשתי.
תנועות מסות האוויר בגבהים, הנוף באמצעות צורותיו וגובהו, יוצרים הבדלים אקלימיים בין מערב המחוז ולמזרחו, ומצד שני, בין היחידות הגאו-מורופולגיות. הטמפרטורות הממוצעות השנתיות הן בין  C°‏ 8–9. 
בחלקו הגדול של המחוז, כשהיוצא מן הכלל הוא בהרי מסש ופלופיש, וכן בגבעות הגבוהות סימישנה-גרבואו, שבהם הטמפרטורות הממוצעות השנתיות הן בין  C°‏ 6–8. 
המשקעים הממוצעים השנתיים מונים 600–800 מילימטרים. הערכים הגבוהים ביותר במחוז הושגו בהרי מסש ופלופיש, ופחות מכך בבקעת אלמש - אגריז' ובעמק הסומש.
גאוגרפיה > הצומח

הצומח במחוז עתיר יערות נשירים - יערות אשורים ואלונים יישובים, הכוללים בתוכם עצי אשור, עצי Carpinus, אלונים יישובים, עצי אלון, אלונים שסועים, תרזות, עצי מילה, עצי דולב הרריים, בוקיצות.
דמוגרפיה

בשנת 2002 חיו במחוז סלאז' 248,407 תושבים עם צפיפות של 64/קמ"ר. ב-50 השנים האחרונות מספר התושבים ירד באזור זה, שהוא בעל רוב כפרי. גם בימינו כ-60% מהאוכלוסייה גרה בכפרים ורק 40% בערים. 
בשנת 2002 ההרכב האתני של האוכלוסייה היה כדלקמן: 71.23% רומנים, 23.04% הונגרים, 5.05% צוענים ו-0.55% סלובקים.
לפי השייכות הדתית - 66.65% נוצרים אורתודוקסים, 19.6% נוצרים רפורמים (קלוויניסטים), 2.6% נוצרים רומיים-קטוליים, 2.8% יוונים קתוליים רומנים, 6.8% - נוצרים נאו-פרוטסטנטים המשתייכים לכנסיות שונות, השאר - 1.4%. 99.8%  הצהירו השתייכויות דתיות, בעוד אנשים שהצהירו כי הם אתאיסטים או חסרי דת היו  0.2%.
הנתונים משנת 2011: מספר כלל התושבים - 224,384:
| דת | תושבים | אחוז |
| --- | --- | --- |
| נצרות אורתודוקסית | 138,032 | 64.4% |
| נצרות רפורמית | 42,128 | 19.6% |
| פנטקוסטליזם | 10,358 | 4.8% |
| נצרות בפטיסטית | 8,293 | 3.9% |
| נצרות יוונית-קתולית | 5,726 | 2.7% |
| נצרות רומית-קתולית | 5,340 | 2.5% |
| קבוצה אתנית | תושבים |  % |
| --- | --- | --- |
| רומנים | 148,396 | 60.1 |
| הונגרים | 50,177 | 26.4 |
| צוענים (רומה) | 15,004 | 6.7 |
| סלובקים | 1,118 | 0.54 |
| קבוצות אתניות אחרות | 9,689 |  |
| לא הצהירו על מוצאם האתני | 9,467 |  |
| מפקד אוכלוסין> שנה | מפקד אוכלוסין> תושבים | קבוצה אתנית> רומנים | קבוצה אתנית> הונגרים | קבוצה אתנית> צוענים | קבוצה אתנית> גרמנים | קבוצה אתנית> סלובקים | קבוצה אתנית> יהודים | קבוצה אתנית> אחרים | קבוצה אתנית> לא מוגדרים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1930 | 240,778 | 167,936 | 55,611 | 4,446 | 204 | 4,539 | 7,749 | 249 | 44 |
| 1956 | 271,989 13%+ | 199,900 19%+ | 66,935 20.4%+ | 2,092 52.9%− | 40 80.4%− | 2,154 52.5%− | 772 90%− | 83 | 13 |
| 1966 | 263,103 3.3%− | 194,790 2.6%− | 63,850 4.6%− | 1,779 15%− | 72 80%+ | 2,357 9.4%+ | 88 88.6%− | 130 | 37 |
| 1977 | 264,569 0.6%+ | 194,420 0.2%− | 64,017 0.3%+ | 3,920 120.3%+ | 122 69.4%+ | 1,929 18.2%− | 40 54.5%− | 120 | 1 |
| 1992 | 266,797 0.8%+ | 192,552 1%− | 63,151 1.4%− | 9,224 135.3%+ | 146 19.7%+ | 1,608 16.6%− | 24 40%− | 92 | – |
| 2002 | 248,015 7%− | 176,671 8.2%− | 57,167 9.5%− | 12,544 36%+ | 102 30.1%− | 1,366 15%− | 12 50%− | 140 | 13 |
| 2011 | 224,384 9.5%− | 148,396 16%− | 50,177 12.2%− | 15,004 19.6%+ | 57 44.1%− | 1,118 18.2%− | 5 58.3%− | 160 | 9,467 |
באוקטובר 2011 אוכלוסיית המחוז סלאז' מנתה 224,384 תושבים עם צפיפות של 58 תושבים קמ"ר. ברמה ארצית היה אחד המחוזות עם המספר הקטן ביותר של תושבים.

רק 39.3% מהאוכלוסייה  (88,259 תושבים) התגוררה בערים ו-136,125 באזורים הכפריים. .
כלכלה

הכלכלה מתאפיינת בשילוב של חקלאות ותעשייה. 
החברות העיקרית הפועלות במחוז הם:"טנאריס", "מישלן", "חנה כלים"(עם פרק תעשייה בנושפלאו), "יורו אקטיב" (מסחר דלק), "טרייד אוונגרד", "פלורל קומרס".
כלכלה > תעשייה

במחוז פועלים מפעלים לתעשייה קלה, ייצור מכונות וציודי תעשייה, מזון, רהיטים.
במיוחד מצטיין ענף ייצור הצינורות (חברת "טנאריס")
כלכלה > חקלאות

בסוף שנת 2014 השטח החקלאי של המחוז היה 2,389,500 דונם מתוכו  - 1,205,590 דונם שטח מעובד, 
743,400 דונם כרי מרעה, 366,590  דונם  שטחי חציר ו 73,920  דונם כרמים ופרדסים. 
ב-2015 נספרו במחוז סלאז' 30,850 ראשי בקר, 64,985 חזירים, 375,232 כבשים ועזים, 806,436 עופות  ו-33,550 כוורות דבורים .
התוצרת החקלאית כוללת בעיראק  דגן, תפוחי אדמה, וירקות. בין הפירות במקום הראשון ממוקמים תפוחי העץ, אחר כך שזיפים, דובדבנים, דובדבנים חמוצים. 
בתוצרת שמקורם בבעלי החיים במקום הראשון נמצא חלב פרה  ותאו, ואחר כך הצמר  והדבש.
מנהל ופוליטיקה

בראשות המחוז סלאז' עומדת מועצת המחוז המורכבת מ-30 חברים ("יועצים"). בעקבות הבחירות המקומיות ב-2020, יושב ראש מועצת המחוז הוא דינו ינקו-סלז'אנו (המפלגה הלאומית ליברלית), הפרפקט הוא תומה דן.
הרכב מועצת המחוז הוא כדלהלן:
|  | מפלגה | חברים | הרכב המועצה | הרכב המועצה | הרכב המועצה | הרכב המועצה | הרכב המועצה | הרכב המועצה | הרכב המועצה | הרכב המועצה | הרכב המועצה | הרכב המועצה | הרכב המועצה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | המפלגה הלאומית ליברלית (PNL) | 11 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  | המפלגה הסוציאל-הדמוקרטית (PSD) | 10 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  | האיחוד הדמוקרטי של ההונגרים ברומניה (UDMR/RMDSZ) | 7 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  | האיחוד "הצילו את רומניה"  (USR) | 2 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
חלוקה מנהלית

למחוז  יש רשות עירונית (מוניצ'יפיו), שלוש ערים ו-90 כפרים גדולים (קומונות):
חלוקה מנהלית > רשויות עירוניות (מוניצ'יפיו)

בירת המחוז: זאלאו - 62,927 תושבים (2002)