stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי ברזיל–שוודיה
היסטוריה

ב-5 בינואר 1826, האימפריה הברזילאית ושוודיה כוננו יחסים דיפלומטיים. בשנת 1876, במהלך סיורו השני באירופה, ביקר פדרו השני, קיסר ברזיל בשוודיה כדי לבקר את בן דודו אוסקר השני, מלך שוודיה. בשנת 1890, המהגרים השוודים הראשונים הגיעו לברזיל. בשנת 1891, החברה הרב-לאומית השוודית אריקסון התקינה את הטלפון הראשון בברזיל בביתו של הקיסר פדרו השני בריו דה ז'ניירו.
בשנת 1984 ערכו קרל השישה עשר גוסטב, מלך שוודיה וסילביה, מלכת שוודיה את ביקוריהם הרשמיים הראשונים בברזיל. המלכה סילביה היא ממוצא ברזילאי מצד אמה. בשנת 1991, נשיא ברזיל פרננדו קולור דה מלו הפך לראש המדינה הברזילאי הראשון שביקר בשוודיה. מאז הביקורים הראשוניים, נערכו ביקורים ומפגשים רבים בין מנהיגי שתי המדינות וממשפחת המלוכה השוודית כולל ביקוריו של המלך קרל השישה עשר גוסטב בברזיל ב-2010, 2012 ושוב ב-2017. ב-2011 ראש ממשלת שוודיה פרדריק ריינפלדט הפך לראש הממשל השוודי הראשון שביקר בברזיל.
בשנת 1953, לשכת המסחר השוודית-ברזילאית נפתחה בסאו פאולו. נכון לעכשיו, יש יותר מ-220 חברות שוודיות הפועלות בברזיל. שיתוף פעולה טכני-צבאי הוא היבט חשוב של מערכת היחסים הדו-צדדית, לאחר שזכה לדינמיות חדשה עם החלטת ממשלת ברזיל לרכוש, במסגרת תוכנית FX-2, מטוסי קרב שוודים JAS-39 גריפן עבור חיל האוויר הברזילאי.
מרכז ברזיל-שוודיה למחקר וחדשנות (CISB), שבסיסו בסאו ברנרדו דו קמפו ונפתח ב-2011; שואף לתרום לפיתוח מגזרים טכנולוגיים חדישים בשתי המדינות באמצעות זיהוי, פיתוח ותמיכה בפרויקטי מחקר היי-טק בתחומי ידע שונים. תחומי פעילותה העיקריים הם תעופה וחלל, הגנה וערים בת קיימא, בדגש על בטיחות הציבור, תברואה עירונית וטיפול בפסולת מוצקה.
הסכמים בילטרליים

שתי המדינות חתמו על כמה הסכמים, הסכם למניעת כפל מס בענייני מס הכנסה (1975); הסכם על שיתוף פעולה כלכלי, תעשייתי וטכנולוגי (1984); מזכר הבנות בנושא שיתוף פעולה בתחום הביו-אנרגיה, כולל דלקים ביולוגיים (2007); הסכם שיתוף פעולה בטכנולוגיה תעשייתית וחדשנית גבוהה (2009) והסכם הגנה (2014).
נציגויות דיפלומטיות

ברזיל מחזיקה בשוודיה שגרירות בסטוקהולם.
שוודיה מחזיקה בברזיל שגרירות בברזיליה.
יחסי ברזיל – הממלכה המאוחדת

| יחסי ברזיל – הממלכה המאוחדת |
| --- | --- |
ברזיל: הממלכה המאוחדת


ברזיל: הממלכה המאוחדת
שטח (בקילומטר רבוע)
8,515,770: 243,610
אוכלוסייה
212,477,576: 69,381,250
תמ"ג (במיליוני דולרים)
2,173,666: 3,340,032
תמ"ג לנפש (בדולרים)
10,230: 48,140
משטר
רפובליקה פדרלית: מונרכיה חוקתית

יחסי ברזיל–הממלכה המאוחדת הם היחסים הדו-צדדיים בין הרפובליקה הפדרלית של ברזיל ובין הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה וצפון אירלנד.
היסטוריה

שתי המדינות כוננו את היחסים הדיפלומטיים ביניהן בשנת 1826, לאחר שהבריטים הביאו לחתימת אמנה המחייבת את ביטולו של סחר העבדים מאפריקה. בשנות ה-30 של המאה ה-19, כספים וסוחרים בריטיים היו מבין המגזרים המובילים בכלכלה הברזילאית. בריטניה דחקה רבות לסיים את סחר העבדים בברזיל, אולם האליטות בברזיל התנגדו מאוד לרעיון, וטענו כי ההסכמים שנחתמו בכפייה אינם בתוקף. בשנת 1845, הצי המלכותי התחיל להתייחס לספינות העבדים הברזילאים כספינות פיראטים, ובשל כך היו מביאים לתפיסת הספינות ולשחרור העבדים. המתחים הגוברים אף היוו חשש למלחמה בין המדינות. בינתיים, בעלי האחוזות ייבאו עבדים רבים כפי שהם יכלו, 19,000 בשנת 1846, ו-50,000 ב-1847. רק בשנת 1850, ברזיל העבירה חוקים יעילים, אשר כמעט סיימו את סחר העבדים. בעקבות כך הסתיים המתח עם בריטניה, אולם האפריקנים נשארו עבדים במטעים. במהלך שנות ה-50 של המאה ה-19, ברזיל סיפקה כשליש מהכותנה הגולמית למפעלים הבריטיים.
בשנת 1919 הועלתה הנציגות הברזילאית בלונדון למעמד שגרירות, וכן הנציגות הבריטית בריו דה ז'ניירו הועלתה אף היא למעמד זה. שתי המדינות נלחמו ביחד נגד איטליה במהלך מלחמת העולם השנייה. בוועידת דומברטון אוקס ב-1944 דחו הבריטים והסובייטים את ההצעה האמריקנית למושב קבע לברזיל במועצת הביטחון של האו"ם.המלכה אליזבת השנייה ביקרה ביקור רשמי בברזיל בשנת 1968, והייתה המונרך הבריטי הראשון שביקר שם. בשנת 1982 ברזיל נותרה נייטרלית במלחמת פוקלנד, אולם אסרה על נחיתות של מטוסים בריטיים בשטחה, ואף הכירה בריבונות הארגנטינית על האיים. בשנת 1997, הנשיא פרננדו אנריקה קרדוזו ערך ביקור רשמי בבריטניה, ובשנת 2001 ראש ממשלת בריטניה, טוני בלייר ערך את הביקור הרשמי הראשון של ראש ממשלת בריטניה לברזיל.
שיתוף פעולה כלכלי

כיום בריטניה היא המשקיעה הרביעית בגודלה בברזיל. היצוא הבריטי גדל ב-23% בשנת 2010 וב-9% בשנת 2011. חברות בריטיות כגון בריטיש גז, בריטיש פטרוליום, רולס-רויס ושל משקיעות רבות בברזיל, ובמיוחד בריו דה ז'ניירו.למרות המיתון בכלכלת ברזיל בשל המשבר הכלכלי (2008-2011), על פי העיתון הבריטי דיילי מייל, ברזיל עקפה את בריטניה והפכה לכלכלה השישית בגודלה בעולם.
יחסים דיפלומטיים

ברזיל מחזיקה בבריטניה שגרירות בלונדון, ו-3 קונסוליות באברדין, בלפסט, קארדיף ומנצ'סטר. מאידך, בריטניה מחזיקה בברזיל שגרירות בברזיליה ו-8 קונסוליות בבלו הוריזונטה, מנאוס, פורטו אלגרה, רסיפה, ריו דה ז'ניירו, סלבדור וסאו פאולו.
טיפות עיניים

מכלי טיפות סטריליים לשימוש חד-פעמי, ללא חומר משמר
טיפות עיניים הן טיפות תמיסת מלח העשויות להכיל תרופות הניתנות במתן אוקולרי (עיני). בהתאם לסוג הטיפול הניתן, עשויות הטיפות לכלול סטרואידים, אנטיהיסטמינים, חוסמי בטא, נוגדי דלקת שאינם סטרואידים, אנטיביוטיקה וכו'. טיפות עיניים ללא תרופה משמשות לליחוח העין כתחליף לדמעות.
לטיפות עיניים יש פחות תופעות לוואי ממתן אוראלי (דרך הפה) וניתן להקטין סיכון לתופעות אלו באמצעות לחיצה על הפינה הפנימית של העין (אנ') כדי למנוע כניסת התרופה לגוף.
עד להמצאת מכלי טיפות העיניים האישיים ובהמשך מכלים חד פעמיים לשימוש בודד, הוזלפו הטיפות באמצעות מזלף עיני, פיפטת זכוכית עם קצה גומי.
סוגים

טיפות עיניים שלא נכללות בהן תרופה, משמשות כתחליף לדמעות (דמעות מלאכותיות) ומשתמשים בהן אנשים שמרכיבים עדשות מגע, שסובלים מיובש בעיניים או הצופים במסך מחשב במשך שעות.
טיפות המכילות אנטיהיסטמינים או נוגדי דלקת שאינם סטרואידים (NSAIDs) משמשות לטיפול באלרגיות. טיפות אנטיביוטיות נרשמות לטיפול בדלקת הלחמית, כשזו חיידקית ולא נגיפית. דמעות מלאכותיות מסייעות בדילול האלרגן בעין. לדלקת בקרנית מוזלפות טיפות אנטיביוטיות.
ישנן טיפות לטיפול בגלאוקומה המפחיתות את הלחץ התוך עיני.
רופאי עיניים משתמשים בטיפות המכילות אטרופין המרפה את השריר המכווץ את העין ובכך מרחיב את האישונים ומאפשר בדיקה מקיפה. השפעת טיפות אלו חולפת לאחר זמן קצר (עד מספר שעות) אך היא עשויה לגרום לסחרחורת ופוטופוביה.
חיי מדף

אף על פי שבמרבית הבקבוקים נכללים חומרים משמרים כדי למנוע התפתחות זיהומים בתמיסה, ממליצים רופאי עיניים לא להשתמש בתמיסה לאחר 4 שבועות מפתיחת המכל.
במכלים החד-פעמיים לא מוספים חומרים משמרים.
העין האנושית יכולה להכיל עד 25 מיקרו-ליטרים של נוזל, אך המכלים המשווקים גדולים יותר כדי לאפשר שימוש נוח גם אם נשפכו מספר מנות.
סיכונים

החומרים בטיפות ובהם בטיפות המכילות סטרואידים עשויים לגרום לצריבה בעין בדקות הראשונות לאחר השימוש. החומר המשמר בנזלקוניום כלוריד עשוי לגרום לאלרגיה חמורה.
תופעות הלוואי של חוסמי בטא כוללים לחץ דם נמוך, דופק נמוך, עייפות, קוצר נשימה ובמקרים נדירים חוסר ליבידו ודיכאון.
שימוש נכון בטיפות, כמו הזלפה לעין תוך השארות בשכיבה למשך מספר דקות ועצימה של העין לאחר ההזלפה, עשוי לצמצם את תופעות הלוואי.
הערות שוליים

↑  ד"ר ישי פאליק ופרופ' אירית בכר, עין יבשה - Dry eye, ויקירפואה
↑  ד"ר איתי גל, יובש בעיניים: איך לעצור את התופעה שעלולה לפגוע בראייה, באתר ynet, 3 ביוני 2018
↑  "Pink Eye (Conjunctivitis) Treatments". נבדק ב-2010-05-03.
↑  "Shelf-life of Eye Drops". American Academy of Ophthalmology. 10 במרץ 2014. נבדק ב-31 באוקטובר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Allen, Marshall (18 באוקטובר 2017). "Drug Companies Make Eyedrops Too Big, And You Pay For The Waste". NPR. נבדק ב-20 באוקטובר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  ענת רובינסון, להלך בין טיפות העיניים, באתר הארץ, 20 בפברואר 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4143461-4  NDL: 00567558 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
גבר מזליף לעצמו טיפות עיניים
פופאובר (ממשק משתמש)

פופאובר זה שייך לשורת המצב של gedit. הוא מכיל שתי תיבות סימון וכפתור בחירה.
פופאובר (באנגלית: popover) הוא רכיב בקרה גרפי מסוג מכל שמרחף מעל חלון האב שלו וחוסם כל אינטראקציה אחרת עד לבחירה. הוא יכול להכיל בתוכו מגוון רכיבי בקרה גרפיים, כגון תיבות סימון, לחצני בחירה או תיבת רשימה. כמו כל רכיב בקרה גרפי מסוג קונטיינר, הוא נועד לקבץ אלמנטים השייכים יחדיו ואינו אמור להיות נרחב.
רכיב בקרה גרפי מסוג פופאובר נכלל ב- GTK+ החל מגרסה 3.12.
אפל כללה פופאובר בהנחיות הממשק האנושי שלה. פופאוברים נמצאים בשימוש באינטרנט, ל-Bootstrap יש רכיב ליצירת פופאוברים, בדומה לאלה שנמצאים ב-iOS.
הערות שוליים

↑  "Popovers in GTK+". 2014-01-22.
↑  Popovers, developer.apple.com
↑  Popovers
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "פופאובר (ממשק משתמש)".
ערך זה הוא קצרמרבנושא תוכנה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יחסי גינאה המשוונית – ונצואלה

| יחסי גינאה המשוונית – ונצואלה |
| --- | --- |
גינאה המשוונית: ונצואלה


גינאה המשוונית: ונצואלה
שטח (בקילומטר רבוע)
28,051: 912,050
אוכלוסייה
1,919,429: 28,471,082
תמ"ג (במיליוני דולרים)
12,117: 482,359
תמ"ג לנפש (בדולרים)
6,313: 16,942
משטר
רפובליקה, בפועל דיקטטורה: רפובליקה פדרלית

יחסי גינאה המשוונית–ונצואלה הם היחסים בינלאומיים בין הרפובליקה של גינאה המשוונית לבין הרפובליקה הבוליברית של ונצואלה. בשתי המדינות השפה הרשמית היא ספרדית ויש להן פעילות כלכלית חשובה המבוססת על הפקת נפט.
היסטוריה

שתי המדינות חולקות קשרים היסטוריים ותרבותיים מכיוון שהיו חלק מהאימפריה הספרדית. סחר העבדים האפריקני מהמושבות הספרדיות שהקימו אחר כך את גינאה הספרדית (אלוביי, אנובון וקוריסקו, פרננדו פו (ביוקו) וריו מוני) לשטחי פרובינציית ונצואלה של האימפריה הספרדית, גרם לכך שלחלק משמעותי מהאפרו-ונצואלים יש מוצא חלקי או מלא משטחי גינאה המשוונית.
בשנת 1967, הספלאולוג האוסטרי-צ'כי הלמוט סטרקה כינה מערה שגילה במחוז קייה-נטם בגינאה המשוונית בשם "מערת קראקס" (ספ'), לכבוד העיר קראקס בירת ונצואלה.
היחסים הדיפלומטיים בין גינאה המשוונית לוונצואלה נוצרו ב-7 במאי 1981 ברמת הקונסוליות והממונה על היחסים. בשנת 2006 העלתה ממשלת ונצואלה את מפלס השגרירות במשימתה הדיפלומטית במלאבו, בירת גינאה המשוונית; ממשלת גינאה המשוונית מצדה פתחה את שגרירותה בקראקס בשנת 2010.
נציגויות דיפלומטיות

ונצואלה היא אחת משתי המדינות היחידות בדרום אמריקה (יחד עם ברזיל) המקיימת שגרירות בגינאה המשוונית:
גינאה המשוונית הקימה שגרירות וקונסוליה כללית בקראקס אשר קיימת מאז שנת 2010.
ונצואלה פתחה שגרירות במלאבו שקיימת מאז 2006.
יחסי בנגלדש–פקיסטן

| יחסי בנגלדש–פקיסטן |
| --- | --- |
בנגלדש: פקיסטן


בנגלדש: פקיסטן
שטח (בקילומטר רבוע)
148,460: 796,095
אוכלוסייה
174,810,673: 253,588,645
תמ"ג (במיליוני דולרים)
437,415: 338,368
תמ"ג לנפש (בדולרים)
2,502: 1,334
משטר
דמוקרטיה פרלמנטרית: רפובליקה אסלאמית פדרלית ודמוקרטיה פרלמנטרית

יחסי בנגלדש–פקיסטן הם היחסים הדיפלומטיים והדו-צדדיים בין הרפובליקה העממית של בנגלדש לבין הרפובליקה האסלאמית של פקיסטן. בנגלדש הייתה חלק מפקיסטן בשנים 1947–1971, ואז קיבלה עצמאות לאחר מלחמת שחרור עקובה מדם. במסגרת הסכם סימלה (אנ'), הודו נקטה צעדים נגד פקיסטן להכיר בעצמאות בנגלדש. פקיסטן פנתה לסין על מנת לנסות לחסום את הצטרפותה של בנגלדש לאומות המאוחדות עד 1974, בניגוד להודו שעשתה מאמצים לסייע בהכרה בינלאומית בבנגלדש. בסוף מרץ 1973 הכירו 98 מדינות בבנגלדש. בשנת 1974 הכירה פקיסטן בבנגלדש לאחר לחץ מצד מדינות מוסלמיות אחרות ובעיקר ממדינות ערב. מוג'יבור רחמן הצהיר כי פקיסטן תשתתף בכנס הארגון לשיתוף הפעולה האסלאמי שבלאהור רק אם פקיסטן תכיר בבנגלדש. פקיסטן כוננה יחסים דיפלומטיים מלאים עם בנגלדש ב-18 בינואר 1976.
עצמאות בנגלדש מפקיסטן

משנת 1947 עד 1971, בנגלדש הייתה חלק מפקיסטן: כמזרח בנגל עד 1955, ומשנת 1955 עד 1971 כמזרח פקיסטן. היחסים בין שתי הפרובינציות (פקיסטן המערבית והמזרחית) הפכו מתוחות בגלל היעדר הכרה רשמית בשפה הבנגלית, דמוקרטיה, אוטונומיה אזורית, חלוקת משאבים לא אחידה, אפליה עדתית ומאמצים ממשלתיים לא יעילים לחסל את השפעות הציקלון בולה, שגרמו נזק קשה במזרח פקיסטן. בגלל סתירות אלה פרצו מהומות במזרח פקיסטן, שהביאו בסופו של דבר למלחמת אזרחים ועצמאות מחוזית. במרץ 1971 הצבא הפקיסטני השיק את מבצע הזרקורים שמטרתו היה לחסל את האינטליגנציה של מזרח פקיסטן, פעילים פוליטיים, הינדים ומיעוטים אחרים. מספר הבנגלים שנהרגו על ידי חיילים פקיסטנים נותר שנוי במחלוקת: על פי הערכות שונות, 300,000 עד 3 מיליון בני אדם מתו; כ-8–10 מיליון איש הפכו לפליטים בהודו. שוטרים וחיילים בנגלים רבים התקוממו והקימו כוחות פרטיזנים, המוקטי באהיני, שנעזרו על ידי הודו וברית המועצות. כאשר הוכרזה מלחמה בין הודו לפקיסטן בדצמבר 1971, הצבא ההודי הביס את היחידות המזוינות הפקיסטניות במזרח פקיסטן והמדינה העצמאית של בנגלדש הוקמה.
כינון ופיתוח יחסים דיפלומטיים

פקיסטן ובעלות בריתה, כמו הרפובליקה העממית של סין, סירבו להכיר בעצמאות בנגלדש, אשר בתורה דרשה התנצלות מההנהגה הפקיסטנית על פשעי מלחמה שביצעו הכוחות המזוינים הפקיסטניים. פקיסטן נסוגה מחבר העמים הבריטי בשנת 1972 במחאה על ההכרה בבנגלדש על ידי הארגון. בשנת 1975 שתי המדינות דנו במצב החוב החיצוני של המדינה המאוחדת שבעבר. בנגלדש ופקיסטן החליטו לחלק את החוב, כמו גם את כל ההלוואות וההלוואות החיצוניות ביניהן באופן שווה. היחסים השתפרו משמעותית תחת המשטרים הצבאיים של זיאור רחמן וחוסיין מוחמד ארשאד בבנגלדש, שהיו מנוכרים מבעלת בריתם המסורתית - הודו.
כשעלתה הסוגיה על קבלת בנגלדש לאומות המאוחדות, סין, לבקשת פקיסטן, השתמשה לראשונה בוטו שלה. זה עזר לפקיסטן להחזיר את שבויי המלחמה שלה. חמישה ראשי ממשלה פקיסטנים היו בביקורים רשמיים בבנגלדש מאז 1980, מה שהביא להקמת יחסי סחר ותרבות. חששות נפוצים לגבי תפקידה האזורי של הודו השפיעו על שיתוף הפעולה האסטרטגי של שתי המדינות. פקיסטן מכרה כמה טייסות Shenyang J-6 לחיל האוויר בנגלדש בסוף 1980, אך כולן נהרסו במהלך ציקלון.
יחסי מסחר

בשנת 2010 היקף הסחר הסתכם ב-340 מיליון דולר אמריקני. השקעות מפקיסטן לבנגלדש עוברות לתעשיית הטקסטיל והאנרגיה. בשנת 2016 ייצאה בנגלדש סחורות בשווי 47.7 מיליון דולר לפקיסטן. יצוא בנגלדש לפקיסטן: בגדים ארוגים, סריגים, טקסטיל, מוצרים חקלאיים, מוצרי עור, נעליים, יוטה. בשנת 2016 ייצאה פקיסטן סחורות בשווי 507.5 מיליון דולר לבנגלדש. יצוא פקיסטן לבנגלדש: כותנה, חוט כותנה וחוטים, בדי כותנה, סיבים מלאכותיים, בדים סרוגים, מסתור ועור, דוודים, מכונות ומכשירים מכניים, שמנים ומינרלים, פלסטיק ומוצריו.
ביהרים

הוויכוח על מעמדם וחזרתם של הביהרים לפקיסטן נמשך עד היום. ישנם כ-540 אלף איש מקהילה זו שעברו למזרח פקיסטן ממדינת ביהר ההודית לאחר חלוקת הודו בשנת 1947. במהלך מלחמת השחרור, קהילה זו תמכה במעשי הממשל הפקיסטני המרכזי, ואז רצתה להגר לפקיסטן, שהפסידה במלחמה. עד 1982 הוחזרו כ-127,000 איש לפקיסטן, וכ-250,000 איש עדיין זקוקים להשבתם מבנגלדש. בשנת 1985 חלה התקדמות מסוימת בתחום זה כאשר נשיא פקיסטן, מוחמד זיא אל-חאק, הסכים לקבל את הביהרים. בשנת 2002 ביקר פרבז מושארף בבנגלדש וחתם על מספר הסכמים דו-צדדיים, אך הצהיר כי הגירת הביהרים שנותרה לפקיסטן אינה אפשרית כרגע.
ראו גם

ביהר
חלוקת הודו
בן חור (מכונית)

| --- | --- |

Ben Hur
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  Ben-Hur Motor Co
 שנות ייצור:  1916–1918
 הרכבה:  ארצות הברית ארצות הברית
 בסיס גלגלים:  126 אינץ' (3,200 מ"מ)
 מפרט טכני
 מנוע:  6 צילינדרים המפיק 29.4 כ"ס
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 3 מהירויות + הילוך אחורי
 מעצב:  "L. L. Allyn"
בן חור (מכונית) (באנגלית: Ben Hur automobil) היא מכונית קבריולה, אשר יוצרה במספר תצורות מתוצרת Ben-Hur Motor Co אשר יוצרה בין השנים 1916–1918 בארצות הברית.
תצורות

טורינג ("Touring car" (אנ') :(5-7" נוסעים
סדאן: 7 נוסעים
רודסטר: 4 נוסעים
מאפיינים

יוצרו בין 30-40 יחידות.
מנוע בנזין קדמי המפיק 29.4 כ"ס
מנוע קירור מים כולל משאבה צנטריפוגלית
מכל דלק - 19 גלון (71.92 ליטר) + 2 גלון (7.57 ליטר רזרבה במכל ממוקם מאחור.
גלגלים קדמיים ואחוריים: גלגלי תיל עליהם מותקנים צמיגים 35x4
גלגל רזרבי כולל ג'ק
מערכת חשמל - מנוע נפרד
מערכת הצתה - גנרטור נפרד
שעון אנלוגי
ספידומטר (מד מהירות)
מיקום מערכת היגוי - משמאל
דגם טורינג - צבע כחול בלבד
דגמי "בן חור" תוכננו, נבנו ועוצבו על ידי "L. L. Allyn".
מחירים

דגם טורינג - 1,875 דולר (שנת 1916, ארצות הברית)
דגם סדאן - 2,750 דולר (שנת 1916, ארצות הברית)
דגם רודסטר - 1,875 דולר (שנת 1917, ארצות הברית, הוצגה לראשונה בתערוכת הרכב הבינלאומית של ניו יורק בינואר 1917)
הערות שוליים

↑  Kimes, Beverly Rae (1996). Standard Catalog of American Cars: 1805-1942. Iola, Wisconsin: Krause Publications. p. 1612. ISBN 0-87341-428-4.
↑  היסטורית תעשיית הרכב האמריקאי בין השנים 1891-1929 / ראו: בן חור earlyamericanautomobiles.com/americanautomobiles20
↑  "בן חור" דגם Touring car - שבעה נוסעים flickr.com/photos/charmainezoe
↑  בן חור רודסטר timesmachine.nytimes.com/timesmachine/1917/01/13
גלידת וניל

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  גלידה 
 מרכיבים עיקריים:  וניל, גלידה 
 
גלידת וניל מוגשת בתוך גביע גלידה
גלידות בטעמים וניל, שוקו ועוד
לה דאם בלאנש (קינוח בלגי קלאסי של גלידת וניל עם רוטב שוקולד)
גלידת וניל היא גלידה בטעם וניל. זהו אחד מטעמי הגלידה הנפוצים ברחבי העולם.
רקע

גלידת וניל, כמו טעמים אחרים של גלידה, נוצרה במקור על ידי קירור והקפאה של תערובת המבוססת על שמנת, וניל וסוכר מעל מכל שהכיל קרח ומלח. סוג הווניל המשמש לטעם בגלידת וניל משתנה בהתאם למיקום בעולם. בצפון אמריקה ובאירופה הטעם המוביל בביקוש אצל צרכני גלידה מכיל טעמים מעושנים בולטים יותר, ובאירלנד למשל אפשר לזהות בגלידת הווניל טעם דומה לאניס. כדי ליצור את המרקם האחיד של הגלידה, בעבר צריך היה לערבב את התערובת תכופות ואז להחזיר אותה למכל הקרח והמלח כדי שתהליך ההקפאה לא ייפגע. על פי הספר Iced: 180 Very Cool Concoctions שראה אור בשנת 2006, רבים מחשיבים לעיתים קרובות את גלידת הווניל כטעם "ברירת המחדל" או "טעם פשוט" של גלידה.
היסטוריה

הווניל שימש לראשונה בקרב בני המקסיקה (אנ'), עמים ילידים בעמקים של מקסיקו שהיו שליטי האימפריה האצטקית. עד שנת 1510 בערך, הקונקיסטאדורים (חיילים שהשתתפו בכיבוש חלקים מאמריקה הלטינית) שחקרו את האזור שהוא היום מקסיקו, נתקלו במסו-אמריקאים שנהגו לצרוך וניל במשקאות ובמאכלים. פולי הווניל הגיעו לספרד כשהכובשים חזרו לאירופה. בספרד שימש הווניל לתוספת טעם במשקה תות שהכיל גם פולי קקאו, תירס, מים וקרח". המשקה הזה הגיע בסופו של דבר גם לצרפת, אנגליה ולאחר מכן לרחבי אירופה בתחילת המאה ה-16. בשנת 1602 המליץ יו מורגן, שהיה הרוקח הצמוד של אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה, להשתמש בווניל בנפרד מהקקאו.
ניתן לייחס את מקורה של גלידת הווניל לתקופת שושלת יואן של המאה הארבע עשרה. יש ראיות לכך שהגלידה הוגשה בבית המשפט של האימפריה המוגולית. מקורו של רעיון השימוש בתערובת קרח ומלח להשגת אפקט קירור כחלק מתהליך יצירת הגלידה הוא באסיה. שיטה זו הגיעה מאסיה לאירופה עם הגעת ערבים ומורים לספרד, בשנים 711 עד 1492. לאחר ששיטה זו של קירור על ידי ערבוב קרח ומלח התפשטה גם לאירופה, החלו האיטלקים להשתמש בה לצורך הכנת גלידה. בתחילת המאה ה-18 הופיעו מתכונים לגלידה גם בצרפת. על פי הספר "קינוחים קפואים: המדריך הסופי להכנת גלידות, אייס, סורבה, ג'לטי ושאר קינוחים קפואים", הפכו הצרפתים את מרקם הגלידה לחלק ועשיר יותר, על ידי הוספה של ביצים או חלמונים למתכון, החל מאמצע המאה ה-18.
כאשר הפך השימוש בטבלאות שוקולד במשקאות ובמאכלים לבלתי תלוי בקקאו, נעשה השוקולד דומיננטי יותר במתכונים צרפתיים. הצרפתים השתמשו בווניל כדי להעמיק את הטעמים של גלידת הווניל. בארצות הברית החלה גלידת וניל להיות נפוצה כשגילה הנשיא השלישי תומאס ג'פרסון את הטעם בצרפת והביא את המתכון לארצות הברית. במהלך שנות ה-80 של המאה ה-18 כתב תומאס ג'פרסון את המתכון שלו לגלידת וניל, אשר שמור עד ימינו בספריית הקונגרס.
בשנת 2017 התפרסם ברחבי המרשתת פוסט שקרי שגלידת וניל הייתה במקור בצבע שחור עמוק, אבל מאחר שהצבע הזה היה פוגעני כלפי אנשים לבנים, הוחלט בשנת 1912 לשנותו לצבע לבן. ההוכחה לכך שהפוסט הזה הוא שיקרי הגיעה כאשר נתגלו תמונות של גלידת וניל משנת 1876 בה נראה היה בבירור הצבע הבהיר של הגלידה.
אופן ההכנה

במהלך המאה ה-18, על מנת להכין גלידה בארצות הברית, נזקקו טבחים וקונדיטורים ל"דלי עץ גדול יותר מהממוצע" ול"סיר מתכת שמשמש להקפאה עם כיסוי, הנקרא סורבטירה", בנוסף לקרח, מלח, ותערובת על בסיס שמנת שהייתה מיועדת להקפאה. התהליך החל באיתור גוש קרח בגודל שניתן היה לעבוד איתו, ולאחר מכן ערבוב קרח עם מלח והוספת תערובת הבסיס לאותו סיר. השילוב של הקרח והמלח יצרו אפקט של הקפאה. הטבח או הקונדיטור היו מוסיפים את תערובת הגלידה לסיר ההקפאה ואז היו מכסים אותו. את סיר ההקפאה הזה היו מכניסים לדלי עץ, שם היה מתבצע תהליך של ערבוב וניעור על מנת ליצור את המרקם הקרמי של הגלידה. מדי פעם צריך היה לפתוח את סיר ההקפאה, כדי לשחרר מדפנות הסיר את החלקים של הגלידה שהספיקו כבר לקפוא. העבודה הזו נעשתה על ידי עבדים ומשרתים.
בשנת 1843 המציאה ננסי ג'ונסון את מכונת הגלידה הראשונה, שכללה כננת בצד החיצוני של סיר העץ. הכננת שימשה לערבוב של הגלידה, תוך כדי גירוד של הגלידה שכבר הספיקה לקפוא על גבי הצד הפנימי של דפנות הסיר. ההמצאה הביאה לקיצור זמן הכנת הגלידה. הכננת בצד החיצוני של הסיר אפשרה קיצור של התהליך בכך שלא צריך היה לבצע את התהליך של הוצאת הסיר הפנימי מהחיצוני כדי לגרד את דפנות הסיר על מנת לשחרר את הגלידה שהספיקה לקפוא. לאחר המצאת המכונה של ננסי ג'ונסון החלו חברות גלידה מסחריות להשתמש במכונות גלידה שהיו מונעות על ידי הליכונים שנמשכו על ידי סוסים, מנועי קיטור, ולבסוף מנועים חשמליים. אנשים שהכינו גלידה בבית החלו גם הם להשתמש במכונות חשמליות מסוגים שונים כדי לייצר גלידה. ייצור הגלידה הפך לפופולרי יותר כאשר מחירו של הסוכר ירד וקרח נהיה קל יותר להשגה. לאחר סיום מלחמת האזרחים האמריקנית, ירדו מחירי הגלידה, וסיטונאים נוספים הצטרפו לעסקי ייצור הגלידה.
סוגים של חומרי טעם וריח

טעם הווניל שהמוענק לגלידה הוא ממקור טבעי או מלאכותי. חומרי טעם וריח מלאכותיים מכילים 100% ונילין, המרכיב העיקרי בטעם של תמצית הווניל הטבעית, המכילה גם כמעט 200 תרכובות נוספות בנוסף לוונילין.
בתעשיית המזון, עלולות התכונות הכימיות השונות של תרכובות אלו לגרום לבעיות תאימות עם מכונות גלידה מסוגים שונים. גלידת וניל עשויה להיות מסווגת לפי סוג התמצית בה השתמשו בתהליך ההכנה. אם נעשה שימוש בווניל טבעי, המוצר נקרא "גלידת וניל" ואם נעשה שימוש בוונילין המוצר נקרא "גלידה בטעם וניל". אם נעשה שימוש בוונילין מלאכותי, המוצר צריך להיות מסומן כ"גלידת וניל בטעם מלאכותי". מנהל המזון והתרופות האמריקאי קובע שלוש קטגוריות: (1) גלידה שמכילה רק תמצית וניל; (2) גלידה שמכילה 28 גרם של ונילין מלאכותי פר גלון (3.8 ליטר) של תמצית וניל כפולה; (3) גלידה שמכילה מרכיבים מלאכותיים בלבד. לעיתים תכיל גלידה המכילה וניל טבעי גם גרגירים שחורים, עדות לתרמילי הווניל שהיא מכילה.
ראו גם

גלידה
מסטיקא
הערות שוליים

1 2  Ralf Günter Berger, Flavours and Fragrances: Chemistry, Bioprocessing and Sustainability, Springer Science & Business Media, 2007-03-06, ISBN 978-3-540-49339-6. (באנגלית)
1 2 3 4  Andrew F. Smith, The Oxford Companion to American Food and Drink, Oxford University Press, USA, 2007-05, ISBN 978-0-19-530796-2. (באנגלית)
↑  Iced: 180 Very Cool Concoctions
↑  Julie Karner, The biography of vanilla, New York : Crabtree Pub. Co., 2007, ISBN 978-0-7787-2490-2
1 2  Richard L. (Richard Leroy) Myers, The 100 most important chemical compounds : a reference guide, Westport, Conn. : Greenwood Press, 2007, ISBN 978-0-313-08057-9
1 2  Caroline Liddell, Robin Weir, Frozen Desserts: The Definitive Guide to Making Ice Creams, Ices, Sorbets, Gelati, and Other Frozen Delights, Macmillan, 1996-07-15, ISBN 978-0-312-14343-5. (באנגלית)
↑  Karal Ann Marling, Ice: Great Moments in the History of Hard, Cold Water, Minnesota Historical Society, 2008, ISBN 978-0-87351-628-0. (באנגלית)
↑  Kim LaCapria, Was Vanilla Ice Cream Originally Black?, Snopes, ‏2017-01-18 (באנגלית)
↑  Bruce W. Tharp, L. Steven Young, Tharp & Young on Ice Cream: An Encyclopedic Guide to Ice Cream Science and Technology, DEStech Publications, Inc, 2012, ISBN 978-1-932078-68-8. (באנגלית)
↑  A. Anandan, Vanilla: The Green Gold, Sura Books, 2004-08, ISBN 978-81-7478-545-9. (באנגלית)
↑  Havkin-Frenkel, Daphna; Belanger, Faith C., eds. (2010-11-18). Handbook of vanilla science and technology. Chichester [etc.]: Wiley-Blackwell. p. 221. ISBN 978-1444329377.
↑  גלידת וניל אמיתית - מה קורה כשמשתמשים בתמצית וניל אמיתית ולא בזאת מהסופר, באתר PLANIFOLLIA - מוצרי וניל טבעי
מכונה עתיקה להכנת גלידה
תמצית וניל
גלידת וניל לצד כנאפה אישית
יחסי ברזיל–שווייץ

| יחסי ברזיל–שווייץ |
| --- | --- |
ברזיל: שווייץ


ברזיל: שווייץ
שטח (בקילומטר רבוע)
8,515,770: 41,277
אוכלוסייה
212,477,576: 8,948,711
תמ"ג (במיליוני דולרים)
2,173,666: 884,940
תמ"ג לנפש (בדולרים)
10,230: 98,890
משטר
רפובליקה פדרלית: רפובליקה קונפדרטיבית

שגריר שווייץ אנדראה סמדני (מימין) מגיש את כתב ההאמנה שלו לנשיא ברזיל מישל טמר, 2018
יחסי ברזיל–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הפדרלית של ברזיל לבין הקונפדרציה השווייצרית.
היסטוריה

בין הרפובליקה הפדרלית של ברזיל לבין הקונפדרציה השווייצרית מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים. על פי משרד החוץ השווייצרי, היחסים הדיפלומטיים הרשמיים בין שתי המדינות הם יחסים דיפלומטיים קרובים, שבמסגרתם מתקיימים שיתופי פעולה רחבים במגוון רחב מאוד של תחומים.
הקשרים הראשונים שבין שווייץ לברזיל החלו בתחילת המאה התשע עשרה, כאשר סוחרים שווייצרים גילו את ברזיל כשוק ייצוא מסקרן. בשנת 1819 נפתחה הקונסוליה השווייצרית הראשונה מעבר לים בריו דה ז'ניירו. החל מ-1818 ועד אמצע המאה העשרים, ברזיל הייתה יעד מועדף להגירה שווייצרית. בשנת 1907, שווייץ פתחה נציגות דיפלומטיות בריו דה ז'ניירו, זו הועברה לברזיליה הבירה החדשה בשנת 1972. בנוסף לשגרירות, מחזיקה שווייץ שתי קונסוליות כלליות, שמונה קונסוליות כבוד ומרכז עסקים שווייצרי בברזיל.
קיימים בברזיל שני בתי ספר שווייצרים בסאו פאולו ובקוריטיבה.
יחסים כלכליים

ברזיל היא שותפת הסחר הגדולה ביותר של שווייץ באמריקה הלטינית, הסחר ביניהן עבר במהלך העשור השני של המאה העשרים ואחת את רף חמישה מיליארד הפרנקים השווייצריים לסחר דו-צדדי כולל בשנה. ברזיל מייצאת לשווייץ בעיקר מתכות וקפה. מן הצד השני, שווייץ מייצאת לברזיל בעיקר מוצרי רוקחות שונים, כימיקלים ואלקטרוניקה.