המערכה במסופוטמיה במלחמת העולם הראשונה
מהלך העימות > 1915

בשנת 1915 הייתה האימפריה העות'מאנית מעורבת בכמה חזיתות של המלחמה ולא יכלה להפנות כוחות כדי לעצור את הבריטים. המערכה על סיני וארץ ישראל, המערכה בקווקז ומאוחר יותר מערכת גליפולי היו בעדיפות גבוהה יותר. סולימאן אסקרי ביי פנה לשייחים ערביים בניסיון לארגן בעצמו כוח שילחם בבריטים ולכבוש בחזרה את השט אל-ערב, ללא שיסתכן באיבוד כוחות צבאיים יקרים.

ב-12 באפריל תקף סולימאן את המחנה הבריטי בשייבה במה שנודע כקרב שוויבה. כוחותיו מנו 4,000 חיילים סדירים וכ-14,000 ערבים שנענו לקריאתו. ההתקפה שהסתמכה על כוחות השייחים לא צלחה וכשהבריטים תקפו חזרה, הסיג סולימאן את כוחותיו. למחרת תקפו הבריטים את עמדותיו של סולימאן, התגברו על חייליו וגרמו לו לאבד כ-2,400 מהם. נסיגתו הסתיימה רק במרחק של 120 ק"מ במעלה הנהר והוא עצמו נפצע בקרב.
מאוכזב ומדוכא הוא ירה בעצמו בבית החולים בבגדאד ובמקומו מונה נוראדין איברהים פאשה. נוראדין נחשב לקצין מבטיח ומהבודדים שהגיעו לדרגת קולונל מבלי לסיים את בית הספר הצבאי. ניסיונו הקרבי לעומת זאת, היה נרחב.

ההצלחה הבריטית הבלתי צפויה גרמה לבריטים לשנות את התוכניות המקוריות. גנרל ג'ון ניקסון נשלח באפריל לפקד על הכוח. הוא פקד על צ'ארלס טאונסנד, מפקד הכוח ההודי, להתקדם לכיוון כות ואם ניתן, לנסות להגיע לבגדאד. טאונסנד התקדם בראש כוח לא גדול במעלה החידקל וכבש את העיר עמארה במהלך קרב עמארה בו שולבו כוחות של צבא היבשה והצי הבריטי. על אף קשיי לוגיסטיקה, הוא הצליח להחזיק את קווי האספקה שלו עד כות.
במקביל למאמץ העיקרי לאורך החידקל פעלו הבריטים כנגד כוחות טורקים לאורך נהר הפרת וזאת כדי למנוע ניסיון טורקי להגיע לבצרה מכוון דרום מערב. במהלך קרב נאסריה שהתחולל ביוני ויולי 1915 כבשו הבריטים את העיר נאסריה, שהייתה מרכז לוגיסטי לצבא העות'מאני, והדפו את הטורקים לכוון העיר כות.
בשלב זה הבין שר המלחמה העות'מאני אנוור פאשה את הטעות שבזלזול במערכה במסופוטמיה והחל לחשוש שהבריטים יכבשו את בגדאד. הוא פקד להחזיר את הדיוויזיה ה-35 למוסול והקים מחדש את הדיוויזיה ה-38 שנשחקה בקרבות. באוקטובר הוא הקים את הארמייה ה-6 והעמיד בראשה את הגנרל הגרמני קולמר פון דר גולץ בן ה-76. גולץ היה היסטוריון צבאי מפורסם שעבד כיועץ צבאי של השלטון העות'מאני מזה שנים רבות. באותו זמן הוא שהה בתראקיה כשהוא מפקד על הארמייה הראשונה ולא הייתה אפשרות שהוא יתייצב במסופוטמיה מיידית, כך שנוראדין נותר מפקד אזור עיראק.

ב-22 בנובמבר ניסו הבריטים להתקדם לבגדאד שם נתקלו בכוחותיו של נוראדין והתחולל קרב קטסיפון שנגמר ללא הכרעה ובנסיגת שני הצדדים משדה הקרב. משנוכח נוראדין שהבריטים פונים לנסיגה מלאה, ביטל את פקודת הנסיגה שלו והחל לרדוף אחר הבריטים. טאונסנד נסוג חזרה לעיר כות ופרש שם את כוחותיו במגננה. נוראדין ניצל את ההזדמנות והזעיק למקום את הגיס ה-18 בניסיון לכתר את הבריטים בכות. ב-3 בדצמבר הסתיים כיתור העיר, כשבמקביל שלח נוראדין כוחות לחסום תגבורת בריטית אפשרית מכיוון השט אל-ערב.

ב-7 בדצמבר החל המצור על כות כשהעות'מאנים נאלצים לרתק את הארמייה ה-6 כולה למשימה. משרד המלחמה הבריטי העדיף שטאונסנד יתבצר בבצרה שבמורד הנהר, קרוב יותר למרכז הכוחות באבאדן, ולא בכות המבודדת, אולם עד שהפקודות הגיעו, הוא היה נתון במצור. כוחותיו לא התקשו להגן על העיר, אולם עמדו בפני מיצוי האספקה ללא יכולת לחדשה. גולץ שנכנס לתפקידו בארמייה ה-6, הקים מערך ביצורים ומערך חסימה חדשים, מחוזקים יותר. בהתאם להוראה לנסות להוציא את הבריטים ממסופוטמיה כליל, ניסתה הארמייה ה-6 לפרוץ אל העיירה הנצורה, אך ללא הצלחה. טאונסנד ניסה לקבל סיוע מניקסון, ואף על פי שבתחילה סירב ניקסון להקריב כוחות לשם כך, מאוחר יותר התרכך וביצע שלושה ניסיונות כושלים לשבור את המצור.