stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לאיוש ויידה
תקופות אמנותיות > פוטומונטאז'ים (1930-1933)

בתקופה זו ויידה "ראה שהסקולנוע הופך להיות הז'אנר האמנותי המתאים ביותר להבעת מאמץ חדש. הוא מכיר בתפקיד המכריע של הקולנוע המודרני. (...) במאי הקולנוע שיוצר משמעות באירועים אקראיים ובגורל מסוגל ליצור השקפת עולם אמנותית חדשה. כך ווג'דה ניגש לסוריאליזם כטכניקת יצירה. הפוטומונטאז'ים שנעשו בפריז, ומאוחר יותר זרם המונטאז'ים, הקולאז'ים והיצירות הסימולטניות ממחישים את אמונותיו האמנותיות: בעיות הציור יכולות להיפתר באמצעות רעיונות המגיעים מעולם הקולנוע.
בפוטומונטאז'ים של ויידה "הכוחות הקיצוניים של העולם האנושי מופיעים בו זמנית דרמטית: תינוקות מתים וזקנים רעועים, סכין ולחם, רובה וציפור, נמר ושושן: חוקי הג'ונגל של המאבק להישרדות ופרחים טהורים מורכבים לתמונה אחת באלכסונים של מתח.
הפוטומונטאז'ים "מאופיינים בעיקר בהתמודדות עם קיצוניות. זה כאילו כל אחד מהמונטאז'ים האלה מראה לנו דרמה מרוכזת לתמונה אחת. פרטים שונים שנגזרים מעיתונים ומגזיני תמונות, המשולבים בקרטון נייטרלי, גורמים למתח יוצא דופן.
תקופות אמנותיות > טבע דומם (1934)

"בכל טבע דומם משנת 1934, ויידה נהנה מתוצאות של גישה קוביסטית. הוא הופך את החלל למטוס. "ההכלה העצמית" של התמונה היא כל כך אינטימית, שבמקום טבע דומם, נראה שאנחנו מקבלים הצצה לעולם אטום הרמטית. עם זאת, האחדות הקומפקטית והשיטתית של הציור מפרישה את הרמוניית החיים. זה, מלבד גורמים אחרים, הוא גם בשל שתי תכונות קומפוזיציה. הראשון הוא הכללה בו זמנית של כל נקודות המבט האפשריות של הנושא, השני הוא שהמישורים היוצרים את הרקע של התמונה נוטים להתארך באופן לא רצוני בדמיון."
תקופות אמנותיות > ציורי קו, מונטאז' תמונות (1935-1937)

כשחזר להונגריה בסביבות 1935, החל לאסוף מוטיבים בסנטנדרה ובסביבתה עם חברו, [דז'ו קורניס]. בנוסף לחלונות, חזיתות בית, מצבות, רציפי שער, הוא שלף מנורת נפט, עגלת איכרים או שולחן שעליו סכין, תפוח וכיכר לחם. הוא לא התעניין כל כך במקורות המוטיבים כמו במה שהם הפכו להיות, איזו משמעות חדשה הם הניחו בתוך מיקום מסוים. בתחילה, הוא צייר את החפצים במקום, ומאוחר יותר העתיק אותם זה על זה. לפעמים הוא חתך את הציורים והדביק אותם יחד כמונטאז'. רוב התמונות והציורים הללו מורכבים במעגל, וכולם ללא רקע קונקרטי.
במכתב לאשתו המאוחרת יותר, יוליה ריכטר, מתאר לאז'וס וג'דה את שאיפותיו בתקופה שבין 1935 ל-1937. "אנחנו נוטים להיות פחות רגשיים בתמונה (אשר, עם זאת, לא אומר שאנחנו לגרש רגשות אנושיים ממנו), ואנחנו מעדיפים לשים את הדגש העיקרי על קונסטרוקטיביות, על עיצוב מרחבי של התמונה, ולכן אנו מחפשים את הנושאים התואמים את הגישה שלנו; כלומר, אנחנו מחפשים את מה שסגור, מהי אחדות נקייה ועגולה באופן רשמי. דברים אדריכליים, גאומטריים עם או בלי דמויות אנושיות. הנוף הוא אורגני ולכן לא הולם להביע את מה שיש לנו לומר. עכשיו התנסיתי באופן שבו לאובייקטים שונים מסביבות שונות, שנאספו במישור תמונה, יש השפעה (סמנטיקה סוריאליסטית בונה)".
"הסמטיקה הבונה-סוריאליסטית" המצוטטים במכתב מרמזת על כך ש"ווג'דה באמת 'מרכיב' את המוטיבים שלו, מותח אותם על מישור התמונה או יוצר מהם מערכת אורגנית. האלמנט השני של השיטה, הגישה הסוריאליסטית, לעומת זאת, מצביע על כך שהאלמנטים האינדיבידואליים משתלבים זה בזה לא רק מבחינת המבנה, אלא גם על פי קווי החלומות והאסוציאציות החופשיות של הדימויים".
המוטיבים שלו יוצרים סדר אורגני. שיטת העבודה שלו היא כדלקמן: הוא חותך את הציורים שלו ומדביק אותם על התמונה על פי שיטת הקומפוזיציה שלו ולאחר מכן מצייר על התמונה. בסיורי איסוף המוטיבים שלו בעיר סטננדרה ובסביבתה, ווג'דה משתמש בשיטה סוריאליסטית בונה המבוססת על עקרון המונטאז' כדי לשלב חפצים יומיומיים וקרביים, פשוטים לסמלים, עם מוטיבים עממיים, כמו בציור שלו 'בתים בסנטנדרה עם צלב'".
בהתבסס על ציורי הקיץ, קורניס פיתח את הציורים בסטודיו עם שמן וגואש, Vajda עם טמפרה. ב-11 באוגוסט 1936 כתב וג'דה לג'וליה ריכטר, והזכיר את חברו הטוב ביותר באותה תקופה, [[דז'ו קורניס]: "הבה נבחן שני אנשים. שניהם נולדו בשנת 1908, ב"מה שהיה פעם גדול" הונגריה. ווג'דה ממוצא יהודי, הונגרי, מושפע מהתרבות הסרבית. קורניס: נולד בטרנסילבניה. (...) השאיפות שלנו הן לפתח אמנות חדשה ספציפית למזרח-מרכז אירופה, תוך הסתמכות על ההשפעות הצרפתיות והרוסיות של שני מרכזי התרבות האירופיים הגדולים. מיקומה הגאוגרפי של הונגריה באירופה מבשר על קשר בין המערב (אמנות צרפתית) לבין המזרח (אמנות רוסית). אנחנו רוצים להתיך יחד את מה שהוא תרבותי (ובאמנויות החזותיות) את הביטוי האמנותי של שני סוגי האנשים בשני הקטבים האלה: אנחנו רוצים להיות בוני גשרים.
תקופות אמנותיות > סמלים (1936)

באמצעות סדרה של אייקונים דיוקן עצמי Lajos Vajda מנסה ליישב את הפרט ואת הכוחות הקהילתיים, ואת הספירות הגשמיות והנשגבות. דיוקן עצמי עם אייקון ויד המצביעה כלפי מעלה' היא יצירת המופת החשובה ביותר של האמן. (כותרת התמונה לא ניתנה על ידי הצייר.
אנו רואים שני פרצופים בתמונה: פנים המציגות את תכונותיו האישיות של האמן וראש כדורי. מהאינטרפנטציה של הדיוקן העצמי והראש הכדורי, עשוי לצוץ דיוקן "שלישי" שיש לו "מסר חדש". "הדיוקן השלישי מראה ראש מביט שמאלה המורכב מקשת הראש הכדורי המקרין בהילה והעיניים וקו האף של הדיוקן העצמי האישי. כך עולה "הפנים האמיתיות", "פניו של האדם" המאחדות מאפיינים אינדיבידואליים ושוגגים עם ראשו הכדורי של האייקון האלוהי."  (ליתר ביטחון, גם פרשנויות אחרות אפשריות.)
"דיוקן משולש זה, שנוצר מתוך שפע של מדבקות פסטל זורמות באופן דינמי, מאפשר פרשנויות מרובות. בנוסף לזיהוי הברור לפיו הדיוקן הראשון הוא האינדיבידואל, הספירה חסרת הפנים היא האוניברסלית, והדימוי השלישי הוא הספירה הקהילתית, ניתן לראות את הדימוי האינדיבידואלי כנציג הגוף, את הסמל כנציג הרוח ואת הפנים הנובעות מהסינתזה של השניים כנציג הנשמה. ניקולאי ברדייב, פילוסוף נוצרי רוסי אורתודוקסי, מדבר על הסמל כביטוי ליחסי האל-אדם העולה ממערכת היחסים הדו-כיוונית בין האדם לאלוהים. (...) בדיוקן שהגיח מתוך התבונה של הדימויים האנושיים והאלוהיים, הציג וג'דה את דיוקנו העצמי ה'אמיתי', המוחלט של עצמו, את פניו של האמן, שבאמצעות כוחה של האמנות יכול היה להיכנס למערכת יחסים עם אלוהים, עם העולם הטרנסצנדנטי שמעבר למוחשי."
תקופות אמנותיות > מסכות (1938)

עננים כהים מתנשאים באופק האמנות של ווג'דה. האפשרות להשיג סינתזה נעלמת תחת איום הפשיזם והסטליניזם. ווג'דה, שדחה הן את האידאולוגיה הפשיסטית והן את האידאולוגיה הסטליניסטית, יצא לדרך של דתיות אישית.
משנת 1938 ואילך, הנוף של סטננדרה נעלם מאמנותו. מקומה נלקח על ידי נופים מוזרים, זרים עם מסכות מפחידות, לפעמים מוזרות או יצורים בשילוב עם מסכות. רוב העבודות הללו נעשו פסטל, ו-Vajda ניצל את מלוא האפשרויות המוצעות על ידי פסטל. מאוחר יותר, אופי המסכות משתנה. המסכות כבר לא מבטאות חרדות ופחדים, אבל הן מעבירות את הצופה למימד אחר. כולם צפים זה לתוך זה, הופכים למהומה חלומית, אבל הם כבר צופים את השלב הבא בהתפתחות האמנות של Vajda.
מסכה עם ירח, 1938, פסטל, נייר, 860 x 600 מ"מ, מוזיאון העיר סאבאריה, הונגריה
מפלצת בחלל הכחול, 1939, פסטל, עיפרון, צבע מים, נייר, יאנוס פאנוניוס מוזאום, פנקס, הונגריה
תקופות אמנותיות > נופים ויצורים דמיוניים (1938-1939)

"נראה שיצירות אלה של ווג'דה מעוררות פרהיסטוריות, או אולי אפילו יותר מכך עידן פוסט-היסטורי, שבו לכל היותר, רק אביזרים מעטים נותנים לנו עקבות של ציוויליזציה שנעלמה מזמן. כשמסתכלים על התמונות האלה, יש תחושה של ראיית מסמכי חפירה מחקרית ארכאולוגית של ציוויליזציה שאינה תרבות אנושית: שברים שוכבים בחלקי החפירה, אך ללא מפתח נראה לעין, אין דרך לפרש אותם כראוי. העלאות כאלה של עולם ללא אדם אינן נדירות לחלוטין באמנות של תקופה זו. (...) אחת מיצירותיו העיקריות של ווג'דה מתקופה זו היא יצירת המופת שכותרתה "נוף צפוני". המטוס, המחולק למשטחים כחולים וחומים קרים, מחולק רק לצורות הדומות לקרחונים ולספינה טרופה. אף אחד מאז [קספר דוד פרידריך], אחד הנציגים המבריקים ביותר של הרומנטיקה הגרמנית, לא הצליח לבטא בעוצמה כה נוקבת את שבריריות קיומו של האדם; האדם התמודד עם ריקנות החלל וחוסר הגבולות של הטבע, וגם עם פגיעותו של האדם אל מול הטבע."
תקופות אמנותיות > ציורי פחם של השנה האחרונה (1940)

למרות מחלתו המחמירה, ווג'דה עובד עד קיץ 1940, אך הוא חושד שמסעו הגיע לסיומו.
הצורות ללא רבב, חרוטה בפחם, עכשיו מצהיב לעצם, אשר צצים על גיליונות גדולים של נייר עטיפה, יש את המשקל של חזון. צורות בוערות ומרפרפות אלה נכנסות אל העצמי הפנימי עם התעקשות של התבוננות בשמש, הפרשת אי-נוחות וחרדה אקסטטית. הייתה כל סיבה לחרדה הזאת. מצד אחד, יש את גורלו האישי של ווג'דה עצמו: מאבקו חסר התקווה יותר ויותר במחלתו, בצל מוות לא רצוי ומפחיד. מאידך גיסא, ישנה המציאות של מלחמת העולם, שבעיני ווג'דה (ושל אמנים אירופיים רבים אחרים) הופכת לטרגדיה של ציוויליזציה המבוססת על ערכים הומניסטיים ומסורות תרבותיות.
תערוכות יחיד

1937 תערוכת סטודיו
1940 תערוכת סטודיו
1943 Vajda Lajos festőművész emlékkállítása' (תערוכת הזיכרון של לאחוס וג'דה), אלקוטאס Művészház, 1943 באוקטובר, בודפשט. הקדמת קטלוג מאת [ארנו קלאי]] אוצרת: בלה פקטה
1946 Az Európai Iskola 26. kiállítása. Vajda Lajos képei. 1947. szeptember 28--október 12. (התערוכה ה-26 של סרטי בית הספר האירופי מאת לאג'וס וג'דה, מ-28 בספטמבר עד 12 באוקטובר), בודפשט, קטלוג מאת ארפד מייזי. אוצר: פאל קיס
1966 Vajda Lajos emlékkiállítása (תערוכת זיכרון רטרוספקטיבית), שאצרה קריסטינה פאסות. זנטנדרה, פרנצי קרולי מוזאום,
1969 Vajda Lajos emlékkállítás' (תערוכת הזיכרון של לאיוש ואדה), Székesfehérvár, Szt. István Király Múzeum, מ-14 בספטמבר עד 2 בנובמבר, אוצרים: איבה קרנר ומרטה קובלובסקי
1973 לאג'וס ווג'דה', קטלוג גלריית פול פאצ'טי, ציריך, קטלוג מאת ז'אן פשטי
1978 Vajda Lajos Emlékkiállítása. מגיאר נמזטי גליריה, 1978. július-szeptember (תערוכת הזיכרון של לאוס וג'דה בגלריה הלאומית ההונגרית, 1978 יולי-ספטמבר), בודפשט (אוצר ומחבר קטלוג: לנקה הוליש).)
1983 ווג'דה לאג'וס (1908–1941) אמלאקיאליטס (Lajos Vajda /1908-1941/ תערוכת זיכרון), זלאגרזג, קטלוג ואוצרות: פטר ג'ורג'י, גאבור פטאקי, יוזף סראקאני & מחקר של ארפד מייזי.
2001 Vajda Lajos: rejtett kincsek IX. : a pécsi Művészetek Háza kiállítás-sorozata : Vajda Lajos művei egy magángyűjteményből (Lajos Vajda: אוצרות נסתרים מס ' IX: סדרת תערוכות של הבית אומנויות של Pécs, הונגריה: יצירותיו של Lajos Vajda מאוסף פרטי) הוצג על ידי גאבור פטאקי.
2006, קונדיטיו הומאנה–לאחוס וג'דה–דיוקנאות עצמיים וינה, קתדרלת הארכיבישוף ומוזיאון דיוקסאן
2008 Vajda Lajos (1908-1941) kiállítása az MNG és az Erdész Galéria közös rendezésében (Lajos Vajda /1908-1941/
2006, קונדיטיו הומאנה–לאחוס וג'דה–דיוקנאות עצמיים וינה, קתדרלת הארכיבישוף ומוזיאון דיוקסאן
2009 Touch of Depths (Lajos Vajda), Hungarian Cultural Centre, Brussels, ed. by György Petőcz ; foreword by Greta Van Broeckhoven, Paul Huvenne ; texts by Endre Bálint [et al.]; comments by Gábor Bíró [et al.] ;
2008Vajda Lajos (1908-1941) kiállítása az MNG és az Erdész Galéria közös rendezésében (Lajos Vajda /1908-1941/ התערוכה המשותפת של הגלריה הלאומית ההונגרית וגלריה Révész של Szentendre), בודפשט, מ-12 בדצמבר עד 22 בפברואר 2009, אוצרים: גאבור פטאקי ומריאן גרגלי
2018 Világok között / Vajda Lajos(בין העולמות / אמנות לאג'וס ווג'דה), פרנצי מוזאום, סטננדרה, הונגריה, מ-11 בנובמבר 2018 עד 31 במרץ 2019
ספרות נבחרת

Vajda Lajos festőművész emlékkiállítása: katalógus, Kállai Ernő előszavával, (The Memorial Exhibition of Lajos Vajda), Introduction by Ernő Kállai, Alkotás Művészház, 1943
Stefánia Mándy: Vajda Lajos (1908-1941), Képzőművészeti Alap Kiadóvállalata, 1964
Stefánia Mándy: Vajda Lajos (1908-1941), Corvina Kiadó Vállalat, 1971
Dévényi István (ed): Vajda Lajos Emékkönyv, Magvető Könyvkiadó, Budapest, 1972
Karátson Gábor: Leonardo, Grünewald, Vajda Lajos, Magvető Kiadó, Budapest, 1975
Gábor Pataki: "1937: Vajda Lajos konstruktív szürrealizmusának átalakulása” (The Year 1937: The Transformation of Lajos Vajda’s Constructive Surrealism), Ars Hungarica, 1988, No. 1
Péter György-Gábor Pataki-Sárkány József: Vajda Lajos (1921-1941), emlékkiállítás, (Memorial Exhibition of Lajos Vajda), Zalagerszeg, 1983, exhibition cat
Stefánia Mándy: Vajda Lajos, Corvina, Budapest, 1983
Stefánia Mándy: " Gedő Ilka esszéjének előtörtörténetéhez–Reflexiók, 1954" (On the Antecedents of Ilka Gedő's Essay on Vajda–Reflections, 1954) Holmi December, 1990, pp. 1340–1342
Gyula Kozák (ed): Vajda Lajos levelei feleségéhez, Vajda Júliához, 1936-1941, (Lajos Vajda’s Letters to His Wife, Júlia Vajda, 1936-1941), Szentendre, 1996
Gedő Ilka: "Vajda Lajosról" Holmi, 1990, pp. 1343–1353 June 2009, pp. 1343–1353
Biró Gábor: "Emlékek és jegyzetek Vajda Lajosról, 1954" (Memories and Notes on Lajos Vajda) Published by: Eszter Bíró Holmi, June 2009. pp. 804–812
Gábor Pataki: „Vajda Lajos: Felmutató ikonos önarckép” (Lajos Vajda: Self-Portrait with Icon and Upward Pointing Hand), Ars Hungarica, 2000, No. 1
György Petőcz (ed): Touch of Depths / Lajos Vajda (1908-1931)/ published for the Hungarian Culture Institute, Brussels by Balassi, Budapest, 2002
Gábor Pataki: Vajda Lajos, Kossuth Kiadó, Budapest, 2009
György Petőcz - Noémi Szabó (ed.) : Világok között / Vajda Lajos, (Between Worlds / Lajos Vajda), Ferenczy Múzeumi Centrum, Szentendre, 2018
תמונותיו המפורסמות

דיוקן עצמי עם כובע (1924) (עיפרון, נייר, 210 x 170 מ"מ.) (בבעלות פרטית)
קולנוע (1928) (הרכב קונסטרוקטיביסטי, בבעלות פרטית)
Fics (1928) (הרכב קונסטרוקטיביסטי, בבעלות פרטית)
טבע דומם קונסטרוקטיביסטי (1928) (בבעלות פרטית)
טבע דומם עם נרות וכד פרחים (1928) (מוזיאון פרנצי, סנטאנדרה).
טבע דומם על שולחן בצורת פרסה (1934) (פסטל, נייר, 89.8 x 62.4 ס"מ.) (מוזיאון לאיוש ויידה)
דיוקן עצמי שחור (1935 לערך) (שמן, פסטל, קרטון, 63 x 45 ס"מ.) (בבעלות פרטית)
שתי אחיות (1936) (שמן, קרטון, 72.3x 63.2 ס"מ.) (מוזיאון Lajos Vajda, Szentendre)
דיוקן עצמי של לילי (1936) (פסטל, נייר, 84x 62 ס"מ) (הגלריה הלאומית של הונגריה, בודפשט)
לקסיקון של ציור מודרני. בודפשט: קורווינה, 1974. לאיוש ויידה עמוד 388. ISBN 9631390012
סטפניה מאנדי: לאיוש ויידה. בודפשט: קורווינה, 1983. ISBN 963131586X
גאבור פטאקי: לאיוש ויידה. בודפשט. 2009, ISBN 9789630960717
גלריית תמונות

דיוקן עצמי עם כובע, 1924
פיקס, 1928
פנתר ושושן, 1930-33
טבע דומם על שולחן בצורת פרסה, 1934
דמות נשית, 1934
כנסייה, עצים, צורות מנוקדות, 1934
מגדל, 1935
שתי אחיות, 1936
דיוקן עצמי עם גולגולת, 1936
דיוקן עצמי, 1936
דיוקן עצמי עם שושן, 1936
דיוקן עצמי עם אייקון, 1936
בתים עם אותיות קיריליות, 1936
חברים, 1937
בית בסנטאנדרה עם צלב, 1937
קולאז' עם דמות הצייר, 1937
סירה אינדיאנית, 1938
מסיכת נוף ענקית, 1938
טבע קדום, 1938
גנום כסף, 1940
פרש, 1940
מלחמה - קרב, 1940
ינשוף עם קן, 1940
הערות שוליים

↑  מקור הנתונים הביוגרפיים הללו הוא: פטאקי, 2009, עמ' 77-78.& Júlia Vajda: הערות ביוגרפיות על לאחוס וג'דה, בודפשט, 1943; פורסם ב מנדי, 1984.עמ' 169-175
↑  פטץ', 2009, עמ' 19 (גיולה קוזאק: כרונולוגיה של חיי לאוס וג'דה)
↑  ג'וליה וג'דה: הערות ביוגרפיות על לאחוס וג'דה, בודפשט, 1943; פורסם ב-Mándy, 1984. עמ ' 169
↑  לנטר מיום 14 בספטמבר 1936 פורסם ב מנדי,
↑  ג'וליה וג'דה: הערות ביוגרפיות במנדי, 1984. עמ' 169
↑  מאנדי, 1983, עמ' 139
↑  מנדי, 1964, עמ' 11
↑  מנדי, 1964, עמ' 12.
↑  מדנדי, 1983, עמ' 28
↑  מדנדי, 1964, עמ' 35
↑  מנדי, 1983, עמ' 186( נספח: מכתבי לאז'וס וג'דה לאשתו, יוליה וג'דה, עמ' 178–1988), מכתבו של וג'דה, מיום 3 בספטמבר 1936, ליוליה ריכטר.
↑  פטאקי, 2009, עמ' 28
↑  מדני, 1983, עמ' 182, (נספח: מכתבי לאז'וס וג'דה לאשתו, יוליה וג'דה, עמ' 178–198), מכתב מיום 11 באוגוסט 1936)
↑  פטאקי, 2000, עמ' 157
↑  פאטאקי, 2000, עמ' 158
↑   מנדי, 1983, 95
↑  מנדי, 1983 עמ' 198–201 כולל קטעים משתי מחברות של ווג'דה, כולל רשימת ספרים מ"הספרייה" של האמן. בו אנו יכולים למצוא את עבודתו של ברדייב שכותרתו ימי הביניים החדשים בתרגום הונגרי.
↑  פאטאקי, 2009, עמ'. 50-51
↑  פטאקי, 2009, עמ' 62
↑  פאטאקי, 2009, עמ' 72
↑  מקור מפלגתי: מנדי, 1983, עמ' 243-249
↑  ג'וליה וג'דה כותבת כך: "באוטום השנה קיבלנו (לאג'וס וג'דה ואשתו לעתיד, יוליה ריכטר) את דירת הסטודיו אימרה אמוס במשך שלושה חודשים, ולאז'וס ארגן תערוכה. העבודות המוצגות בתערוכה הן ציורי קו, מונטאז'ים של תמונות, ציורי טמפרה בו זמנית, אייקונים בפסטלה ושמן". הערות ביוגרפיות על לאג'וס ווג'דה, בודפשט, 1943; פורסם ב מנדי, 1984. עמ' 173
↑  ג'וליה וג'דה כותבת כדלקמן: "באביב 1940, ואדה ארגן את תערוכת הסטודיו השנייה שלו בדירת הסטודיו Szép utca של פירוסקה סאנטה וגושטאב סיידן". הערות ביוגרפיות על לאג'וס ווג'דה, בודפשט, 1943; פורסם ב מנדי, 1984. עמ' 173
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312189005171  BIBSYS: 4061721  BnF: cb16984765p (data)  GND: 121200027  ISNI: 0000 0000 7863 8988  LCCN: n84235536  LNB: 000289244  NKC: jo2015896977  NTA: 071388230  RKD: 78966  SNAC: w6f23b52  SUDOC: 164746064  ULAN: 500003131  VIAF: 91803120   WorldCat (עם VIAF): 91803120 
טולסטוי וגנדי, 1930-33, פוטומונטאז ', לוח עץ
טבע דומם על שולחן ורוד, 1934, טמפרה, נייר, 455 320 מ"מ, אוסף פרטי
טבע דומם עם עגלה, 1936, עיפרון, נייר, 233 x 305 מ"מ, פרנצי מוזיאום, סנטנדר, הונגריה
בתים בסנטנדרה עם צלב, 1937, קולאז 'טמפרה, נייר, 620 x 460 מ"מ, פרנצי מוזיאום, סנטנדר, הונגריה
דיוקן עצמי עם אייקון ומצביע כלפי מעלה ,1936, פסטל, פחם, נייר, הקרן לאמנויות גבור קובאץ ', בודפשט
נוף צפוני, 1938, פסטל, פחם, נייר, 290 x 880 מ"מ, אוסף פרטי
צמחייה עתיקה, 1940, פחם, נייר, 900 x 1260 מ"מ, מוזיאון פרנצי, זנטנדרה, הונגריה
מורובנייה קורילובצי

| --- | --- |
סמל מורובנייה קורילובציסמל מורובנייה קורילובצי

יום שוק בעיירה, תצלום מראשית המאה ה-20
 מדינה:  אוקראינה אוקראינה
 מחוז:  מחוז ויניצה ויניצה
 תאריך ייסוד:  1493 
 שטח:  8.27 קמ"ר
 גובה:  266 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  5,500 (2024)
 קואורדינטות:  48°43′N 27°31′E﻿ / ﻿48.717°N 27.517°E﻿ / 48.717; 27.517
 אזור זמן:  UTC+2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אוקראינה מוגדלת) קייב דניפרו אודסה לבוב דונצק חרקוב רוסיה בלארוס פולין ס. הו. רומניה מול. סר. הים השחור  ים אזוב  קריםמורובנייה קורילובצי (למפת אוקראינה רגילה) קייב דניפרו אודסה לבוב דונצק חרקוב רוסיה בלארוס פולין ס. הו. רומניה מול. סר. הים השחור  ים אזוב  קריםמורובנייה קורילובצי (למפת מחוז ויניצה רגילה) ויניצה ז'מרינקה מוהיליב-פודילסקי חמילניק האיסין קוזיאטין טולצ'ין ז'יטומיר קייב צ'רקאסי קירו. אודסה מולדובה צ'רנו. חמלניצקימורובנייה קורילובצי (למפת מחוז ויניצה מוגדלת) ויניצה ז'מרינקה מוהיליב-פודילסקי חמילניק האיסין קוזיאטין טולצ'ין ז'יטומיר קייב צ'רקאסי קירו. אודסה מולדובה צ'רנו. חמלניצקימורובנייה קורילובצי   he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מורובנייה קורילובצי (באוקראינית: Муровані Курилівці (מורובני קוריליבצי); בפולנית: Murowane Kuryłowce (מורובנה קורילובצה); ברוסית: Мурованые Куриловцы) היא עיירה במחוז ויניצה שבאוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב

היישוב נזכר לראשונה בשנת 1453, והשתייך למשפחות אצולה פולניות. בחלוקת פולין השנייה בשנת 1793 נכלל היישוב בתחום האימפריה הרוסית.
יהודי מורובנייה קורילובצי

בתחילת המאה ה-20 חיו בעיירה כ-1,400 יהודים, כשליש מתושביה. בשנת 1917 נערך בעיירה פוגרום, שבעקבותיו עזבו את העיירה יהודים רבים. בתקופה הסובייטית פעלו בעיירה מועצה יהודית ממלכתית ובית ספר יידי.
ב-17 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו העבירו את השליטה בה באופן זמני לידי ההונגרים, אשר גייסו את יהודי המקום לעבודות כפייה. עם חזרת הגרמנים ליישוב בסתיו 1941 הטילו על יהודיו תשלומי כופר, וריכזו אותם בגטו שהוקם ברובע מוזנח בעיירה. בקיץ 1942 הועברו לגטו שבעיירה מאות יהודים נוספים מכפרי הסביבה ומסניטקיב.
ב-20 באוגוסט 1942 פשטו על הגטו שבעיירה שוטרים גרמנים ואוקראינים, ולאחר סלקציה, רצחו כ-2,300 מיושביו. בסוף אוקטובר 1942 נרצחו יושביו האחרונים של הגטו בסמוך לכפר פופוב. יהודים בודדים שהוחזקו אצל מעבידים גרמנים בעיירה נרצחו בסמוך לנסיגת הגרמנים מהאזור, במרץ 1944.
משפחת חן

משפחת חן היא משפחה ענפה מיהדות ספרד, שהייתה מובילה בקרב יהודי קטלוניה. חלק מבני המשפחה נטלו את השם המשפחה שאלתיאל או גרסיאן (גם: גרציאן) על שם גרסיה, עיירה קטלונית שהפכה לרובע של ברצלונה. בני המשפחה התיישבו בעיירה ואת שמה עברתו ל"חן".
שורשי המשפחה ביהודה בן ברזילי הברצלוני שאבותיו היו ראשי הגולה בבבל, מצאצאיו של רב הונא ראש הגולה המיוחסים לדוד המלך. בסביבות המאה ה-11 היגרו לקטלוניה ושם כונו "הנשיאים". לאחר גירוש ספרד התמקמו בכרתים שהייתה מקהילות יהדות איטליה, שם היו מראשי חכמי קנדיאה. בהמשך התפזרו בהדרגה אל יהדות גרמניה ויהדות רוסיה (שם שונה שמם של חלק ל"ליין") ברוסיה הצטרף אבי המשפחה לחסידות חב"ד, ורבים מצאצאיו שימשו כרבנים ואישים מפורסמים.
בני משפחה ידועים > בספרד

שלמה גרסיאן-חן - אבי המשפחה הראשון שנשא את השם "חן" כשם משפחתו. היה דור תשיעי לשאלתיאל ראש הגולה בנו של חזקיה בן דוד ראש הגולה.
שאלתיאל חן - רב מתקופת הראשונים במאה ה-14. רבן הראשי של יהדות אלקוליעא וברצלונה.
זרחיה חן - רב, פילוסוף, רופא, פרשן המקרא ומתרגם יהודי מימי הביניים, מגדולי הוגי הדעות במאה ה-13 ובתור הזהב של יהדות ספרד. נודע כמפיץ תורת הרמב"ם בספרד וברומא, וכמומחה בספרו מורה הנבוכים.
בני משפחה ידועים > בכרתים

יאודה (יהודה) חן הנשיא, רבה של קהילת קנדיאה (הרקליון) וראש רבני העיר החתומים על תקנות קנדיאה. בנו רפאל מילא את מקומו ברבנות. בקרב בני המשפחה הייתה מצויה הגדה של פסח מפורסמת הידועה בכינוי "הגדת שאלתיאל" ומצויה בספרייה הבריטית.
בני משפחה ידועים > במזרח אירופה

אבי הענף, אלחנן חן. בילדותו הגיע לבלארוס והתקרב לרבי שניאור זלמן מלאדי.
פרץ חן - רב ביהדות אוקראינה, ומרבני חב"ד הבולטים במאה ה-19.
גרשון חן - רב, דיין ופוסק חסיד חב"ד. כיהן כמשגיח בישיבת תומכי תמימים בלובביץ', רב העיר אולקסנדריה באוקראינה, מייסד וראש ישיבה בעיר, דיין בבית הדין הרבני בחיפה ובבית דין רבני חב"ד, רב שכונת שיכון חב"ד בירושלים ומעורכי האנציקלופדיה התלמודית.
דוד צבי חן - רבה של העיר צ'רניהיב במשך כארבעים שנה, מחשובי רבני ופוסקי חסידות חב"ד.
יהושע ליין - מרבני חב"ד לפני השואה. מייסד ישיבת תומכי תמימים בעיירה דוקשיצה, בה שימש כמשפיע ומשגיח, הממונה על גביית "דמי המעמד" לרבי שלום דובער שניאורסון.
מנחם מנדל חן - בנו של הרב דוד צבי חן, היה רב העיר ניז'ין באוקראינה ומנהל ישיבת תומכי תמימים בעיר, מחשובי רבני חב"ד בראשית המאה ה-20.
זלדה - משוררת ונכדתו של דוד צבי חן מבתו, רחל.
אברהם חן - איש הגות, אנרכו-פציפיסט, פעלתן, עסקן, רב וסופר. מרבני חב"ד והציונות הדתית לפני קום המדינה ולאחריה. שימש כרב העיירה נובוזיבקוב, מרבני העיר צופוט, רב בפריז ורב שכונת בית הכרם בירושלים.
לאה רפאלי (צנציפר) - נולדה כ"לאה ליין". שחקנית, אמנית תיאטרון, קריינית, משוררת וכותבת פיליטונים רוסייה-ישראלית. פעילת צעירי ציון והחלוץ ואסירת ציון. במקצועה עסקה כרוקחת והייתה מחלוצי הרוקחות בארץ ישראל.
אלכסנדר חיין - פיזיקאי ישראלי, פרופסור במכון למדעי כדור הארץ באוניברסיטה העברית בירושלים. מחקריו עוסקים בפיזיקת העננים והוריקנים. אחיינו של ארנסט בוריס צ'יין.
בני משפחה ידועים > במערב אירופה

לאחר הגירה של חלק מבני המשפחה ממזרח אירופה לעבר גרמניה וארצות השפלה.
שולמית לסקוב - נולדה כ"שולמית ליין" בהאג; הייתה אשת חינוך, היסטוריונית ומחברת ספרי תעודה ישראלית.
ארנסט בוריס צ'יין - יליד גרמניה. שינה את שם משפחתו מ"חן" ל"צ'יין" כשנמלט מפני הנאצים לבריטניה כדי ששמו יהיה נוח להגייה שם. ביוכימאי וזוכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה ב-1945 על חלקו בפיתוח הפניצילין.
מרגיט פלדמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  12 ביוני 1929 בודפשט, ממלכת הונגריה 
 פטירה:  14 באפריל 2020 (בגיל 90) Somerset, ארצות הברית 
 מדינה:  הונגריה, ארצות הברית 
 מקום מגורים:  טולצ'ווה, באונד ברוק, Somerset 
 
מרגיט בוכלטר פלדמן (באנגלית: Margit Buchhalter Feldman;‏ בודפשט, 12 ביוני 1929 – סומרסט (ניו ג'רזי), 14 באפריל 2020) הייתה נואמת, מחנכת, אקטיביסטית וניצולת שואה אמריקאית ממוצא יהודייה-הונגרייה. היא ומשפחתה גורשו למחנה ריכוז ב-1944, שם נשלחו הוריה מיד לתאי הגזים. היא טענה שהיא מבוגרת יותר מכפי גילה האמיתי (הייתה בת 14), ולכן נשלח למחנה עבודה. מרגיט פלדמן שוחררה במחנה הריכוז ברגן בלזן ב-15 באפריל 1945. מאוחר יותר, היגרה לארצות הברית של אמריקה, שם הקימה משפחה ושיתפה בקביעות את זיכרונותיה עם קהלים גדולים.
ביוגרפיה

מרגיט בוכלטר נולדה בבודפשט במשפחה יהודית. הוריה היו הסוחר הכללי יוז'ף בוכלטר (1890–1944) ותרז גראנאט (1893–1944). היא התגוררה עם משפחתה בכפר טולצ'ווה, במחוז זמפלן.
ביוגרפיה > שואה

כשהייתה בת ארבע עשרה, נכנסו הנאצים להונגריה (מבצע מרגרטה). היא ומשפחתה הועברו לגטו שהוקם בעיר סמוכה. באפריל 1944 כל תושבי הגטו הועלו על רכבות משא וגורשו לאושוויץ, שם נרצחו הוריה מיד בתאי הגזים. היא שיקרה לשומרים הגרמנים וטענה שהיא בת 18 וכך נשלחה לקרקוב, שם אולצה לעבוד בעבודות כפייה במחצבה. הגרמנים קעקעו את המספר "A23029" על זרועה השמאלית כזיהוי. מאוחר יותר היא נלקחה בחזרה מקרקוב למחנה אושוויץ.
לאחר מכן הועברה לגרינברג (בפולנית נקראת ז'לונה גורה), למחנה נשים, שם פגשה את גרדה וייסמן קליין, לימים סופרת ופעילת זכויות אדם. מרגיט בוכלטר אולצה לצעוד בצעדת המוות מגרינברג לברגן-בלזן. היא שוחררה ב-15 באפריל 1945 במחנה הריכוז ברגן בלזן. בשחרורה, סבלה מדלקת ריאות ומצדרת (דלקת כרום הריאות). כמו כן, היו לה פציעות רבות מחומרי הנפץ שהפעילו החיילים הגרמנים הנאצים להשמדת המחנה. 68 מבני משפחתה נשלחו למחנות ריכוז והשמדה, אך מלבדה, רק קרוב משפחה אחד שרד את הזוועות הקשות. לאחר שחרורה עברה לשוודיה, שם החלימה בהדרגה.
קריירה

ב-1947 היגרה לארצות הברית של אמריקה, שם התגוררה תחילה עם דודתו, הרייט בוהם, שהתגוררה בניו יורק, ועם בני דודיה. היא בוגרת טכנאית רנטגן.