stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שירת תוף הפרח (סרט)
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| ננסי קוואן | לינדה לאו | רקדנית/זמרת |
| ג'יימס שיגטה | וואנג טא | בנו הבכור של ואנג צ'י יאנג |
| מיושי אומקי | מיי לי |  |
| חואניטה הול | מאדאם ליאנג | גיסתו של וואנג צ'י יאנג |
| בנסון פונג | וואנג צ'י יאנג | אביו של וואנג טא |
| ג'ק סו | סמי פונג | בעל מועדון לילה |
| סו ינג | מאדאם ינג פונג | אמא של סמי |
| רייקו סאטו | הלן צ'או | תופרת |
| קאם טונג | ד"ר האן לי | אביה של מיי לי |
פרסים

הסרט היה מועמד לחמישה פרסי אוסקר:
פרס אוסקר לעיצוב ההפקה הטוב ביותר.
פרס אוסקר לצילום הטוב ביותר - צבע.
פרס אוסקר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר.
פרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר.
פרס אוסקר למיקס הסאונד הטוב ביותר.
מיושי אומקי הייתה מועמדת לפרס גולובוס הזהב לשחקנית הטובה בותר - קומדיה או מוזיקלי.
הסרט היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי.
הערות שוליים

↑  תוף הפרח (Flower drum) הוא סוג של תוף סיני
| --- | --- |
בקרת זהויות :  CANTIC: a19399169  LCCN: no98025551  MusicBrainz release group: 782b13eb-10d8-4c3e-8ce5-16bae592c12f  VIAF: 180452130   WorldCat (עם VIAF): 180452130
תהילים צ"ה

תהילים צ"ה הוא המזמור ה-95 בספר תהילים (במספור של תרגום השבעים והוולגטה זהו הפרק ה-94).
המזמור פותח את סדרת המזמורים צ"ה-ק', המסווגים כמזמורי המלכת ה', וקהילות יהודיות רבות נוהגות לאומרם בקבלת שבת (חלקן ללא מזמור ק').
תוכן המזמור

המזמור מחולק לשני חלקים: החלק הראשון (פסוקים א-ז) בו המשורר קורא לכולם לשבח, להריע ולהודות לה' על מלכותו בבריאה ועל אהבתו לעמו.
בחלק השני (פסוקים ח-יא) הדובר הוא ה', שמוכיח את העם להיזהר ממעשי דור המדבר, שמא ייענשו כמותם.
מזמורי המלכת ה'

המלבי"ם כותב שהפרקים צ"ה – ק' הם סדרה של פרקים העוסקים בהנהגות ה' בעולם, ואילו לפי רד"ק המזמור מדבר על ימות המשיח כאשר עם ישראל ירננו ויודו לה' על ישועתו הגדולה.
פרופ' יעקב ליכט כתב שהמזמורים צ"ה–ק' מצטרפים לקבוצה אחת בזכותן של שלוש תכונות משותפות והן:
נושא אחיד;
ביטויים חוזרים אחדים;
תקבולת במבנה (של היחידה השלמה בת ששת המזמורים) וקשר רעיוני.
בהמשך דבריו עומד ליכט על כך ששת המזמורים הללו נחלקים לשלושה צמדים של מזמורים, כשבין כל שני מזמורים שבאותו הצמד קיימות הקבלות בולטות. שלושת הצמדים הם:
המזמור הפותח (צ"ה) והמזמור החותם (ק').
המזמור השני (צ"ו) והמזמור הרביעי (צ"ח).
המזמור השלישי (צ"ח) והמזמור החמישי (צ"ט).
הקבלות רבות יש בין הפרק הפותח את ששת המזמורים, "לכו נרננה", לבין הפרק המסיימם - "מזמור לתודה". לדוגמה: "לכו נרננה לה'" - "בואו לפניו ברננה". "נריעה לצור ישענו" - "הריעו לה' כל הארץ". "נקדמה פניו בתודה" - "בואו שעריו בתודה". "לפני ה' עושנו כי הוא אלוהינו ואנחנו עם מרעיתו וצאן ידו" -"דעו כי ה' הוא האלוהים הוא עשנו עמו וצאן מרעיתו".
ברם, שוני גדול יש בין שני המזמורים. במזמור צ"ה הנסוח הוא עתידי: "לכו נרננה... באו נשתחוה... נקדמה... נריע...", אולם ב"מזמור לתודה" הנסוח הוא של צווי מיידי: "הריעו... באו לפניו ברננה"... במזמור צ"ה קורא דוד לעבודה מיראה: "בואו נשתחוה ונכרעה", ובמזמור לתודה: "עבדו את ה' בשמחה". שם הצווי נאמר רק לעם ישראל להריע "נריעה לצור ישענו", לעומת זאת מזמורנו קורא לכולם להריע "הריעו לה' כל הארץ".
מזמור צ"ה מתאר את תחילת תהליך הגאולה על ידי קבוץ הגליות, כפי שכתב שם הספורנו (בהקדמתו למזמור), ובו צריך עדיין להזהיר את עם ישראל "אל תקשו לבבכם כמריבה". לעומת זאת מזמור ק' מתאר את סופו של התהליך וקורא לכל האנושות להודות ולהלל לה' ולעבדו בשמחה. כמו שכתוב לפני כן (פרק צח,ג) "ראו כל אפסי ארץ את ישועת אלהינו - הריעו לה' כל הארץ".
קבלת שבת

סדר קבלת שבת כפי שהוא נהוג היום ברוב תפוצות ישראל, להקדים לתפילת ערבית של ליל שבת. ניתן לחלקו לשלושה חלקים: א. ששת המזמורים הפותחים בלכו נרננה תהלים צה-צט/ק וכ"ט.  לפי קבלת האר"י אומרים בחלק זה רק מזמור כט (וכן נוהגים בהרבה קהילות ספרדיים ובנוסח איטליה), ואילו לפי קבלת הרמ"ק מקדימים לו את תהלים צה-צט (וכן נוהגים האשכנזים, חלק מקהילות הספרדים ורוב קהילות התימנים). ב. פזמון לכה דודי לר' שלמה אלקבץ. ג. מזמור שיר ליום השבת וה' מלך גאות לבש (תהלים צב-צג).
בסידור היעב"ץ וכן בספר אוצר דינים ומנהגים ועוד מיחסים את המנהג של אמירת ששת מזמורי הגאולה לר' משה קורדובירו גיסו של רבו ר' שלמה אלקבץ מחבר לכה דודי, אשר הנהיג כך בין מקובלי צפת במאה הט"ז ופשט מנהגם בארץ ישראל, בהמשך המנהג הלך והתפשט ברוב תפוצות ישראל במהלך המאות הבאות. אמנם יש המפקפקים בזהות מחבר המנהג.
המזמור של דור קיבוץ גלויות

מזמור לכו נרננה קשה מאוד מבחינת תוכנו, הוא פותח בהלל והודיה, ממנו ניתן להבין, שהמשורר נמצא כבר בזמן הגאולה. לעומת זאת בהמשך הוא מעורר את העם שלא לחטוא בחטא דור המדבר, נראה שהוא נמצא עדין בגלות.
ר' עובדיה ספורנו, בפירושו לתהילים מבאר: מזמור זה הולך על קבוץ גלויות הקודם לימות המשיח, לכן המשורר קורא להם מצד אחד לכו נרננה בקול תודה על שהוציאנו מקרב האומות. ראו כיצד הוא שומרכם כרועה הרועה את צאנו. מצד שני הוא מתרה בהם שיזהרו שלא להיות כדור המדבר, שבמקום להביט באהבת ה' אליהם שזכו להיות 'צאן מרעיתו' הם הקשו לבבם והכעיסו את ה'. המשורר מזהיר שאם לא יתנהגו כראוי, כמו שגזר על דור המדבר שלא יכנסו לארץ, כך הם לא יזכו לימות המשיח.
היעב"ץ בסידורו מוסיף שמשה רבינו (שהוא מחבר מזמור זה לדעת חז"ל) ראה ברוח הקודש שיהיה בדור שלפני הגאולה אנשים שיחטאו בחטא המרגלים ולא ירצו לעלות לא"י, ועל זה הוא מזהיר אותם.
בתרבות

לכו נרננה - יעקב יהודה דסקל, באלבומו קבלת שבת.
לכו נרננה - הרב שלמה קרליבך.
דאנקען - יואלי קליין, שוכי גולדשטיין ומקהלת מלכות, בלחן של אלעזר אסתרזון.
ארבעים שנה - אברימי רוט בלחן של יוסי גרין באלבום קבלת שבת - נוסח גרין.
לקריאה נוספת

מזמורים צ"ה–ק' – שישה מזמורי תהילה. חלק א', חלק ב'. הרב אלחנן סמט, בית המדרש הווירטואלי ישיבת הר עציון.
ספר פני שבת נקבלה, אברהם ישראל שריר, ירושלים התשס"ג.
ספר לכו נרננה, הרב יהודה טאוב, תשע"ט.
הערות שוליים

↑  דעת מקרא תהילים צה
↑  פרסומי החברה לחקר המקרא בישראל, ספר א, מוגש לכבוד ד"ר אליהו אורבך, בעריכת ד"ר א' בירם, ירושלים תשט"ו, עמודים 157–166.  מובא במאמר של הר עציון ראה לקריאה נוספת.
↑  סקירה מקיפה של מקורות המנהג ותולדות התפשטותו ערך יצחק יוסף כהן, בספרו 'מקורות וקורות' (ירושלים, תשמ"ב) עמודים 74–106, בפרק "סדר קבלת שבת ופזמון לכה דודי"
↑  ערך לכו נרננה
↑  ראו בספרו של ר' קימלמן 'לכה דודי וקבלת שבת', ירושלים תשס"ג, עמ' 19–20 ועמ' 23.
↑   לכו נרננה, בביצוע שלמה קרליבך, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 2:06)
↑   דאנקען, בביצוע יואלי קליין, שוכי גולדשטיין, מקהלת מלכות, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 4:53)
↑   ארבעים שנה, בביצוע אברימי רוט, סרטון  באתר יוטיוב
תקנת אמירת לכו נרננה מיוחסת לרמ"ק
שעון זריקות

שחקן כדורסל זורק לסל כשבשעון הזריקות נשארו 7 שניות
שעון זריקות משמש בתחום הספורט, כדי לזרז את קצב המשחק של משחקי כדור שונים. הוא ידוע בעיקר בפעילותו במשחק הכדורסל אך גם משמש במשחקי ספורט נוספים כגון: סנוקר, לקרוס, קורפבול ופוטבול אוסטרלי.
בכדורסל, השעון בנוי כקוצב זמן (טיימר) שמטרתו להגביר את קצב המשחק (משמע להגדיל את מספר הנקודות למשחק). על הקבוצה המתקיפה לזרוק את הכדור לפני שנגמר הזמן בשעון, זמן קצוב הנתון להתקפה אחת, ועליו להיכנס לסל או לגעת בטבעת, אחרת הכדור יועבר לקבוצה הנגדית.
היסטוריה

המאמן הווארד הובסון, שאימן באוניברסיטת אורגון ומאוחר יותר באוניברסיטת ייל, הביע אמון ברעיון.
דני בייסון, אבי הרעיון והבעלים של פילדלפיה 76' בליגת ה-NBA, ניסה את השעון הזריקות (24 שניות) לראשונה בשנת 1954, בזמן משחק של הקבוצה בעיר סירקיוז. לאחר המשחק הציע לליגת ה-NBA לאמץ זאת כחוק.
רבים טענו כי המצאה זו שימרה את ה-NBA בזמן בעיית האוהדים (כולל סיקורי הטלוויזיה) לפני שהרעיון הומצא. הוא קשור ישירות לטקטיקה שהשתמשו בה קבוצות רבות: בזמן שקבוצה מסוימת מובילה במשחק היא מתחילה "לשרוף שעון" (לבזבז את הזמן שנותר למשחק).
בלעדי שעון הזריקות, הקבוצה המובילה הייתה מתמסרת בלי סוף בינה ולבין עצמה ללא עונש או איסור ובכך מבזבזת את הזמן על מנת שהקבוצה הנגדית לא תוכל להגיב, לצמצם את הפער ואולי אף להוביל.
במקרה והקבוצה הנגדית הייתה חוטפת את הכדור, הקבוצה הייתה עושה עבירה ולאחר הזריקות, כאשר הכדור היה חוזר לידיה, הייתה מתנהלת על פי אותה שיטת משחק.
משחקים בעלי תוצאות נמוכות ועם המון עבירות, הפכו נפוצים, וגרמו שיעמום לקהל האוהדים.
ב-22 בנובמבר 1950 גברה קבוצת פורט ויין זולנר על מיניאפוליס לייקרס בתוצאה 19–18, וקבעה שיא - תוצאת המשחק הנמוכה ביותר בליגה. ה-NBA ניסה לשנות מספר חוקים בתחילת 1950 על מנת להגביר את קצב המשחק ולהקטין את מספר העבירות לפני שהליגה אימצה את הרעיון של בייסון.
דני טען כי המספר 24 לא נקבע בחטף אלא נבחר באופן הבא:
הוא שאף לכך שכל קבוצה תזרוק 60 זריקות, 120 זריקות למשחק. במשחק 48 דקות שהן 2,880 שניות, לחלק ב-120 נותן 24 שניות לזריקה לכל קבוצה.
כאשר הרעיון הגיע למימוש במשחקים בליגה, בתחילה שחקנים רבים היו לחוצים והחלו להגיע למצב זריקה לאחר 8–10 שניות.
במשך הזמן השחקנים התרגלו ולמדו ליצור מצב קליעה בהתקפה בזמן של כ-20 שניות.
השעון החדש, יחד עם מספר חוקים בנושא העבירות, יצרו מהפכה בליגת ה-NBA.
ממוצע הזריקות לקבוצה במשחק, בתקופה שקדמה לשעון הזריקות (עונות: 1946/7 - 1953/4), עמד על כ-79 נקודות למשחק.
כבר בשנה הראשונה לשעון הזריקות, עלה הממוצע של הקבוצות לכ-93 נקודות למשחק (עונה: 1954/5).
לאחר 4 שנים (עונה: 1957/8) הממוצע עלה ל-107 נקודות למשחק.
בשנת 1980 הוצג שעון הזריקות לליגת הקולג' והחלו להשתמש בו אך בזמן שונה של 45 שניות. לאחר מכן צמצמו את הזמן ל-35 שניות לכדורסל הגברים.
פעולה

בליגת ה-NBA (מ-1954), ב-WNBA (מ-2006), וב-FIBA (מ-2000; בין 1956 ל-2000 שעון הזריקות נקבע לזמן של 30 שניות)
שעון הזריקות סופר לאחור 24 שניות ועל כן כינויו שעון ה-24. זריקה לסל שלא במסגרת זמן השעון לא תחושב. "באזזר" נשמע מיד לאחר שהשעון מגיע ל-0.
בנוסף לכך, השעון אינו מתאפס כאשר מתבצעת עבירה על ההתקפה, אלא נעצר. חוקים שהשתנו ב-NBA (מ-1998)
וב-FIBA (מ-2010) קובעים כי שעון זריקות יתאפס בזמן עבירה בתנאי שהשעון יעמוד על פחות מ-14 שניות בהתקפה והוא יאופס ל-14 שניות ולא ל-24 שניות ("שעון חדש").
שחקני כדורסל בקולג' משחקים עם שעון זריקות שזמנו עומד על 35 שניות (מ-1993; 45 שניות מ-1985 עד 1993) בארצות הברית ו-30 שניות בקנדה.
שחקניות כדורסל בקולג' ובתיכונים, גם בארצות הברית וגם בקנדה משתמשות בשעון זריקות של 30 שניות.
פעולה > זמנים שונים שנועדו לשעון

זמנים בארגונים בענף הכדורסל:
| ארגון | משך זמן |
| --- | --- |
גברים - CIS: 30 שניות
נשים - CIS: 30 שניות
FIBA: 24 שניות
NBA: 24 שניות
WNBA: 24 שניות
גברים- NCAA: 30 שניות
נשים- NCAA: 30 שניות
בתי ספר: 30/35 שניות (במדינות מסוימות)
זמנים במקצועות ספורט נוספים:
| ספורט | ארגון | משך זמן |
| --- | --- | --- |
| לקרוס | MLL | 30 שניות |
| לקרוס | NLL | 60 שניות |
| כדורמים | FINA | 30 שניות |
שריל לאד

| --- | --- |

 לידה:  12 ביולי 1951 (בת 73) יורון, ארצות הברית 
 שם לידה:  Cheryl Jean Stoppelmoor 
 סוגה מועדפת:  מוזיקת פופ, מוזיקת באבלגאם 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1970 
 בן או בת זוג:  דייוויד לאד (1973, מאי 1974–1980)  Brian Russell (ינואר 1981–?)  Brian Russell (3 בינואר 1981–?) 
 צאצאים:  ג'ורדן לאד 
 מספר צאצאים:  2 
 http://www.cherylladd.com
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:   
 
שריל לאד, 1977
שריל לאד (באנגלית: Cheryl Ladd; נולדה ב-12 ביולי 1951) היא שחקנית וזמרת אמריקאית. ידועה בשל דמותה ככריס מונרו בסדרת הטלוויזיה "המלאכיות של צ'רלי".
ביוגרפיה

נולדה בשם שריל ג'ין סטופלמור (Cheryl Jean Stoppelmoor) בהורון, דקוטה הדרומית שבארצות הברית, ועברה ללוס אנג'לס ב-1970, בתחילה הופיעה בסדרות טלוויזיה בתפקידים של פרק אחד בלבד וביניהם בסדרה "ימים מאושרים".
ב-1977 החלה לשחק את קריס מונרו, אחותה של ג'יל מונרו בסדרה "המלאכיות של צ'רלי". את תפקידה זה עשתה עד לביטול הסדרה.
ב-1983 גילמה את השחקנית ונסיכת מונקו גרייס קלי בסרט ביוגרפי על חייה.
ב-1992 שיחקה בפיתוי קטלני לצידם של דרו ברימור ושרה גילברט.
היא שיחקה בתיאטרון ברודוויי במחזה "אנני אוקלי אשת לפידות".
היא הופיעה בתפקידי אורח בסדרת רבות ובין היתר בסדרות "מכושפות" ו"צ'אק" כאמא של שרה ווקר.
בשנת 2022 הייתה המודחת השלישית בתוכנית המציאות האמריקאית, רוקדים עם כוכבים.
חיים אישיים

בתה מהשחקן והמפיק האמריקאי-יהודי דייוויד לאד(אנ'), היא השחקנית ג'ורדן לאד(אנ').
תמר הירשל

אין תמונה חופשית
תמר הירשל Tamar Hirschl היא אמנית רב תחומית ניצולת השואה, הפועלת בישראל ובניו יורק. עבודתה עוסקות בסכסוכים פוליטיים, אסונות מעשה ידי אדם, זיהום והרס הסביבה. תמר הציגה בתערוכות יחיד בישראל, אירופה, ניו יורק וזאגרב.
ביוגרפיה

הירשל נולדה בזאגרב, יוגוסלביה (כיום קרואטיה). בזמן השואה ומלחמת העולם השנייה נתפס אביה ונשלח למחנה ההשמדה אושוויץ, בעוד היא, יחד עם אמה ואחותה ניסו לעבור את הגבול לשווייץ, אולם נתפסו והושמו במאסר בהונגריה. לאחר כחצי שנה נשלחו האסורים לאושוויץ, אולם המשפחה שוחררה וחזרה לזאגרב. לאחר הקמת מדינת ישראל עלתה עם משפחתה ונשלחה למחנה מעבר בעתלית, ולאחר מכן למעברה בשכונת בת-גלים בחיפה. בשנת 1951 עברו להתגורר בקרית מוצקין. בשנת 1963 החלה ללמוד אמנות בבצלאל. אולם פרשה והתפרנסה מעבודה כמורת-דרך. בשנות ה-70 חזרה ללימודי אמנות ב"קלישר" ובמדרשה לאמנות.יש לה תואר שני (MA) מלסלי קולג' וגם מקיימברידג', מסצ'וסטס. החל מסוף שנות ה-90 היא פועלת בניו יורק, ארצות-הברית.
עבודתה

הירשל החלה לצייר מגיל צעיר בקרואטיה. בשנת 1999 היא היגרה לניו יורק והחלה לצייר ציורי קיר באמצעות צבעי אקריליק, שהיו דומים בגודלם לשלטי חוצות. בציורים אלה תוארו סבלותיה האישים, אסונות ומלחמות גלובליות משנת 2004 היא אימצה את הטכניקת ציורי קולאז'. בראיון שנערך עימה אמרה הירשל: "אני מתמקדת בהעלאת המודעות לזכויות נשים ובהתבטאות בפני מי שאינם יכולים לדבר בעד או להגן על עצמם, לרבות בעלי חיים וטבע. אני מקווה שהעבודה שלי תעזור לסיים את מעגל ההתעללות שנמשך כל כך הרבה זמן, ותתמוך באוטונומיה של כל היצורים החיים."
אחד מציוריה הבולטים של הירשל הוא "אזעקת תרבות" המנסה להדגיש את ההפרעה האנושית לטבע. לורה קרוגר כתבה על הציוריה: "היקף הסבל והאימה המתוארים בציורים אלו בלתי נתפסים, השואה, התקפת מרכז הסחר העולמי, אסון מעבורת החלל קולומביה, הם דורשים תשומת לב מוחלטת וקנה מידה גדול". מלבד "אזעקת תרבות", ציוריה הבולטים האחרים כוללים: "Mementos III", Protest, "Deer Watch", ו-"Trauma" set על ויניל ונייר. היא פיסלה את "הציוויליזציה" בסדרה עשויה משרף אקרילי ובנתה בתוך אקווריומים מפרספקס. סדרות הקולאז'ים שלה שנעשו על נייר הן "Flight I" ו-"Flight II".
תערוכות היחיד האחרונות של הירשל נערכו ב: מוזיאון רמת-גן, בית האומנים בתל אביב, ברית האמנות של פילדלפיה, הביאנלה ה-51 של ונציה, והביאנלה הבינלאומית ה-9 באיסטנבול. דוגמאות לעבודותיה נמצאות באוסף הקבוע של מוזיאון קווינס.
סרטי ירושלים וממשלת קרואטיה הפיקו יחד סרט תיעודי על הישגיה האמנותיים תחת הכותרת "גשרים של זיכרונות"; הוא סופר על ידי מרטין שין, ו-JakovSedlar ביים והפיק את הסרט.
אגודת הסרטים של מרכז לינקולן בחרה בציור שלה "החלון" ככרזה הרשמית לפסטיבל הסרטים ה-38 שלה; הוא נוספה על ידי קטלוג מאויר עם כתבה של טום פינקלפרל, מנכ"ל מוזיאון קווינס.
תערוכת יחיד

2018 בין גלים וגבולות, בית האמנים ע"ש אלחריזי, תל אביב, אוצר: אריה ברקוביץ'
2014 עדות האיילים, מוזיאון רמת גן לאמנות ישראלית, אוצר: מאיר אהרונסון
2006 אזעקת תרבות, מוזיאון הקולג' העברי המאוחד, ניו יורק, אוצרת:לאורה קורגר
2005 זכרונות מקוטעים, פילדלפיה ארט אליינס, אוצרת רנה ורה
2000 בתוך ובפנים, גלריית גרגורי, ניו-יורק, אוצרת רגינה קדיקל
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  "Tamar Hirschl: Cultural Alarm". Hebrew Union College: Jewish Institute of Religion. נבדק ב-23 במרץ 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3  "Tamar Hirschl". Brooklyn Museum. נבדק ב-23 במרץ 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
תשבץ מספרים

תשבץ מספרים
תשבץ מספרים הוא תשבץ שבו יש לשבץ מספרים (בדרך כלל מספרים שלמים גדולים מ-9). את המספרים משבצים באותה דרך שבה משבצים מילים בתשבץ רגיל, על-פי ההגדרות הנתונות, במאוזן ובמאונך.
להבדיל מתשבץ רגיל בעברית, המספור במסגרת תשבץ המספרים מסודר משמאל לימין, כמקובל בעולם המספרים.
רבות מההגדרות למספרים, שהפותר אמור לשבץ בתוך המסגרת, ניזונות זו מזו, כמו בהגדרה "6 מאוזן במהופך ועוד 1 מאונך". בנוסף להגדרות מסוג זה מקובל להציב כמה הגדרות ידע, כמו "השנה שבה נערכה מלחמת ששת הימים" או "מספר השעות ביממה", כדי לתת קצה חוט לפותר.
בדרך כלל נדרשים הפותרים לידע בשש פעולות חשבון: חיבור, חיסור, כפל, חילוק, העלאה בחזקה והוצאת שורש ריבועי.
תשבץ חשבוני

סוג מיוחד של תשבץ מספרים הוא התשבץ החשבוני. בתשבץ חשבוני, צריך לשבץ, כמו בתשבץ המספרים, מספרים בני 2 ספרות ויותר, אך ההגדרות בתשבץ חשבוני הן פעולות חשבון שצריך לבצע כדי לקבל את התוצאה המבוקשת. לדוגמה, ההגדרה היא 7*5*7-3*5*4*3 והתשובה היא 305. לפתרון נכון של תשבץ חשבוני, יש להקפיד על הסדר הנכון של הפעולות החשבוניות, בהתאם לכללי קדימות אופרטורים, כמקובל במתמטיקה.
תשבץ לבן

תשבץ לבן
תשבץ איטלקי לבן
תשבץ לבן הוא תשבץ שבו לא מסומנות ההפרדות (משבצות שחורות בתשבץ רגיל או קווים מעובים בתשבץ קו) בין המילים בשורות ובטורים השונים. הפותר אמור למצוא, בנוסף למילים המבוקשות בהגדרות, גם את מיקום ההפרדות ולסמן אותן.
בגלל הקושי הנוסף, קשה יותר לפתור תשבץ לבן, אולם פותרי התשבצים המנוסים, המחפשים לעצמם אתגרים, אוהבים אותם במיוחד, לכן יש הוצאות לאור המפיקות חוברות תשבצים על טהרת התשבצים הלבנים.
קל יותר לפתור תשבצים לבנים איטלקיים (ראו דוגמה בצד שמאל, למטה), משום שלגבי מיקום המילה, המבוקשת על פי ההגדרה, ידועה השורה או הטור, לעומת תשבץ לבן רגיל, שבו הטור או השורה אינם ידועים.
תשבצים לבנים עם סיוע

לעיתים מוגש לפותר סיוע בתוך מסגרת התשבץ הלבן, כדי שתהיה לו נקודת התחלה לפתרון. הסיוע יכול להיות מילה או שתיים, המופיעות במקום המיועד להן, או הצבה של חלק מהנקודות השחורות או הקווים המפרידים. רישום מילה בתוך מסגרת התשבץ הלבן גורר מידע על מיקום הנקודות השחורות/הקווים המפרידים, בתחילתה ובסופה.
תמי לוי נחום

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1970 (בת 54 בערך)
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  סופרת
 שפות היצירה:  עברית
 פרסים והוקרה:  1998 - תחרות "הסיפור המומלץ", בתחרות הסיפור הקצר של "הארץ".
 
תמי לוי נחום (נולדה ב-1970) היא סופרת ישראלית.
קורות חייה

לוי נחום בעלת תואר ראשון בכימיה מאוניברסיטת בר-אילן, ותארים שני ושלישי בהוראת הכימיה מטעם מכון ויצמן למדע. היא עוסקת בהוראת המדעים כ-25 שנה, בין היתר בגימנסיה הראלית בראשלצ, חוקרת ומכשירה מורים.
לוי נחום כתבה שלושה ספרי ילדים, שני ספרי שירה וספר בתחום עולם המדעים.
ב-1998 זכתה בתחרות "הסיפור המומלץ", במסגרת תחרות הסיפור הקצר של "הארץ".
ספריה

1998 - הסיפור על האיש הקטן
1999 - יומיומי - שירה
2003 - גרבי הלילה של רות
2003 - אלבר: פואמה
2006 - אני לא אוהבת חושך
2006 - יחסים וקשרים בעולם המדעים (יחד עם יעל שוורץ וזיוה בר-טוב)
הערות שוליים

↑  מורה תמי לוי נחום
1 2 3 4 5 6 7  תמי לוי נחום, באתר הספרייה הלאומית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307926705171  VIAF: 5245250   WorldCat (עם VIAF): 5245250 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
תורה לשמה

ערך זה עוסק בלימוד תורה ללא אינטרס. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
לימוד לִשְמָהּ או לימוד תורה לִשמה הוא ביטוי מעולם בית המדרש היהודי, המתייחס ללימוד תורה ללא אינטרסים זרים ללימוד.
מקור הביטוי בספרות המשנה, ומאז הוא הופיע פעמים רבות בספרות היהודית בהקשר של לימוד תורה. משמעות הביטוי היא לימוד תורה לשם המטרות שעבורן ניתנה התורה, מבלי לחשוב על השכר שיינתן על כך בעתיד, וכל שכן לא על מנת להתכוון למטרות החיצוניות ללימוד, כגון כסף וכבוד.
במשנה במסכת אבות נכתבו מעלות מיוחדות ונדירות על העוסק בתורה לשמה:
רַבִּי מֵאִיר אוֹמֵר כָּל הָעוֹסֵק בַּתּוֹרָה לִשְׁמָהּ, זוֹכֶה לִדְבָרִים הַרְבֵּה, וְלֹא עוֹד אֶלָּא שֶׁכָּל הָעוֹלָם כֻּלּוֹ כְּדַאי הוּא לוֹ, נִקְרָא רֵעַ, אָהוּב, אוֹהֵב אֶת הַמָּקוֹם, אוֹהֵב אֶת הַבְּרִיּוֹת, מְשַׂמֵּחַ אֶת הַמָּקוֹם, מְשַׂמֵּחַ אֶת הַבְּרִיּוֹת, וּמַלְבַּשְׁתּוֹ עֲנָוָה וְיִרְאָה, וּמַכְשַׁרְתּוֹ לִהְיוֹת צַדִּיק חָסִיד יָשָׁר וְנֶאֱמָן, וּמְרַחַקְתּוֹ מִן הַחֵטְא, וּמְקָרַבְתּוֹ לִידֵי זְכוּת, וְנֶהֱנִין מִמֶּנּוּ עֵצָה וְתוּשִׁיָּה בִּינָה וּגְבוּרָה, שֶׁנֶּאֱמַר (משלי ח יד): "לִי עֵצָה וְתוּשִׁיָּה אֲנִי בִינָה לִי גְבוּרָה", וְנוֹתֶנֶת לוֹ מַלְכוּת וּמֶמְשָׁלָה וְחִקּוּר דִּין, וּמְגַלִּין לוֹ רָזֵי תוֹרָה, וְנַעֲשֶׂה כְּמַעְיָן הַמִּתְגַּבֵּר וּכְנָהָר שֶׁאֵינוֹ פּוֹסֵק, וְהֹוֶה צָנוּע וְאֶרֶךְ רוּחַ, וּמוֹחֵל עַל עֶלְבּוֹנוֹ, וּמְגַדַּלְתּוֹ וּמְרוֹמַמְתּוֹ עַל כָּל הַמַּעֲשִׂים
משמעות "לשמה"

המילה "לשמה" מתפרשת כמוסבת על התורה - לומד את התורה לשם התורה. אך משמעות הכוונה צריכה ביאור - אם נאמר למשל כי מישהו נוהג "לשם הנהיגה" או כי אדם מבשל "לשם הבישול" זה ישמע לא מובן - הרי יש מטרה למעשים אלו. גם כשאדם אוכל הוא אוכל לשם האכילה - כי היא טובה וטעימה לו, אך גם לצורך בריאות הישרדות וכדומה. כלומר לכל מעשה יש מטרות לשמן הוא יעשה, אך יש גם את ההנאה והמשמעות במעשה עצמו. מה פירוש לימוד תורה "לשם התורה"? האם הכוונה לשם המצווה ולקיום המצווה? בנוסף לפירוש הפשוט כי הכוונה היא לימוד שלא לצורך כבוד או כסף וכדומה, אך לשם מה כן?
אחד מהפולמוסים הגדולים בעולם ההלכה, הוא האם לימוד תורה לשם תענוג הבא מתוך ידיעת חכמת התורה, נחשב ללימוד לשמה. האבני נזר בהקדמתו לספר אגלי טל, שולל את הדעה האומרת כי לימוד תורה לשם הנאה מחכמת התורה נחשבת ללימוד שלא לשמה, ומוכיח שלא רק שמותר אלא אף מצווה על האדם ליהנות מחכמת התורה, כי עיקר מצוותה היא ההנאה והשמחה שיש לאדם בלימודו, ולכן אם נהנה האדם מדברי התורה קיים בכך את המצווה. האבני נזר מדמה זאת למאמר התלמוד ”המתעסק בחלבים ועריות חייב שכן נהנה” שבה ההסבר הוא שההנאה עצמה היא האיסור ולכן אסורה גם דרך מתעסק, כך אומר גם האבני נזר, ההנאה שבתורה היא עצמה קיום המצווה ולכן נחשבת למצווה גם אם כיוון שלא לשמה, וכמובא "לעולם יעסוק אדם בתורה שלא לשמה, שמתוך שלא לשמה בא לשמה", שמכך נראה שגם הלימוד שלא לשמה הוא מעשה מצווה, שאם לא כן לא היה מביא לידי לשמה.
לעומת זאת, בכמה ספרי חסידות, ביניהם בספר יושר דברי אמת נכתבו מילים חריפות על הלומד תורה כדי ליהנות. גם חלק נכבד מהחיבור "יסוד העבודה" של רבי אברהם וינברג עוסק בביאור תורה לשמה, בו הוא חולק על הרב חיים מוולוז'ין הסובר כי מהותה של תורה לשמה היא לימוד לשם ידיעת התורה, וסובר, כי לימוד התורה מטרתו להידבק בה' על ידה. נושא זה נמנה בין הנושאים השנויים מאז במחלוקת בין החסידים למתנגדים. בספרו אורות התורה מקדיש הרב אברהם יצחק הכהן קוק פרק לנושא זה, ובו מוצגת שיטתו שהיא מעין סינתזה בין שיטות אלה. בין דבריו כתב שם: "הדרך הישר הוא שילמד האדם מצד אהבתו את האור הגדול, שרוצה השי"ת בגילוי מציאותו".
בחידושיו של רבינו אברהם מן ההר, שנתגלו לאחר פטירתו של האבני נזר (י"ל על ידי הרב משה יהודה בלוי) מובא כדברי האבני נזר: רבינו אברהם מן ההר נסובים על דברי המשנה במסכת נדרים הקובעת שאדם האומר "הריני עליך חרם" ואוסר את הנאתו על אדם אחר, המודר אסור בשימוש וקריאה בספרי התורה המשותפים לבני העיר ובכלל האדם שאסר על מודר ליהנות מכספו. על משנה זו הוא מצטט את הקושיא, כיצד ניתן לאסור את הקריאה בספר שבו שותפים כל בני העיר, הרי קריאה בתורה היא מצווה, ובתלמוד נפסק שקיום מצוות אינן נחשבות להנאה ”מצוות לאו ליהנות ניתנו”. הוא אומר כי לדעתו אין זו קושיא כלל, כי הכלל של "מצוות לאו ליהנות ניתנו" תקף רק "במצווה שהיא תלויה במעשה, שכשאדם עושה אותה "אינו מתכוין לדבר הנאה, שאינו עושה אותה להנאת גופו אלא לעשות מה שנצטווה מאת השם, אבל מצוות לימוד שהוא עניין ציור הלב וידיעת האמת, עיקר הציווי הוא כדי לצייר האמת ולהתענג וליהנות במדע לשמח לבבו ושכלו, כדכתיב פקודי ה' ישרים משמחי לב, ומשום הכי אבל אסור לקרות בתורה ובנביאים ובכתובים, מפני שהם משמחים לבו על כרחו, הלכך לא שייך למימר במצוות לימוד דלא ניתן ליהנות, שעיקר מצוותו היא ההנאה והתענוג במה שמשיג ומבין בלימודו, הלכך כשהדירו זה את זה או הדיר זה את זה אסור לקרות בספר האוסר, שהרי על כרחו מגעת לו הנאה מממונו.)
לעומת זאת, יש ראשונים אחרים שמקשים קושיא זאת ומתרצים עליה תירוצים אחרים, וייתכן שהם חלוקים על שיטתו של רבינו אברהם מן ההר.
פרנסה מדברי תורה

נחלקו הראשונים האם מותר לאדם להתפרנס מדברי תורה, כדי ללמוד תורה. ברמב"ם נפסק:
כל המשים על לבו שיעסוק בתורה ולא יעשה מלאכה ויתפרנס מן הצדקה הרי זה חלל את השם ובזה את התורה וכבה מאור הדת וגרם רעה לעצמו ונטל חייו מן העולם הבא, לפי שאסור ליהנות מדברי תורה בעולם הזה. אמרו חכמים כל הנהנה מדברי תורה נטל חייו מן העולם. ועוד צוו ואמרו אל תעשם עטרה להתגדל בהן ולא קרדום לחפור בהן. ועוד צוו ואמרו אהוב את המלאכה ושנא את הרבנות וכל תורה שאין עמה מלאכה סופה בטילה וגוררת עון וסוף אדם זה שיהא מלסטם את הבריות.
לעומת זאת רוב הראשונים חלוקים על דברי הרמב"ם, ובתוכם הרשב"ץ והכסף משנה, וכמותם נפסק בשולחן ערוך הרב, והוא קובע כמותם, שהכלל שכל הנהנה מדברי תורה נוטל חייו מהעולם אמור רק למי ש"לומד כדי להתגדל ולהיות לו שם כשם הגדולים אשר בארץ או כדי להתפרנס במלמדות או דיינות והוראות, וגם זאת הוא מסייג בכלל ש"מי שאין בו יראת שמים לדבר לשמם אלא כדי להתגדל או להתפרנס מוטב שיעסוק בתורה שלא לשמה משיתבטל ויפרוש כי מתוך שלא לשמה יבא לשמה".
לעומת זאת, פוסקים אותם ראשונים - וכן נפסק בשולחן ערוך הרב, כאשר אדם למד שלא לשם פרנסה, אלא שלאחר שלמד לשמה ראה שאין לו שום אפשרות אחרת להתפרנס מלבד מלמדות או דיינות והוראות, ואם לא יעסוק במלמדות או דיינות לא יוכל ללמוד כלל, או שיוכל ללמוד רק בדרך עראי כשמלאכתו קבע ותורתו עראי, מותר לו להשתמש בכתר תורה, שכן גם זה הוא לצורך התורה עצמה ולימודה. אלא שמי שיכול להתפרנס ממעשי ידיו וגם לעשות תורתו קבע, יעשה כך למרות שימעט בלימודו על ידי שיעסוק בפרנסתו. בשולחן ערוך הרב מוסיף סייג נוסף: אלא אם כן רבים צריכים לו שאין במדינה גדול כמוהו והוא בורח מהגדולה וזו מחזרת אחריו, שאז עון בידו להימנע וחייב הוא להתמנות לרבנות.
אולם הרב יוסף רוזין סובר שכל ההיתר להתפרנס הוא רק בתחילת לימודו, כדי שיהיה לו יישוב הדעת ללמוד ולגדול כראוי, אולם לאחר זמן חובה עליו להתפרנס ממעשה ידיו, ולא להיות נטל על הציבור.
לדינא פסק הש"ך כי ודאי אין לאדם המתפרנס, וכן הראוי ללמוד פרנסה, לפרוק מלאכתו וליפול על הציבור, אולם אם אין מספיקו - כדי שיוכל ללמוד כראוי - חובה עליו ליטול, משום "עת לעשות לה' הפרו תורתך". וכן פסק הב"ח. וכן פסק המהרש"ל כי כיום כל הרוצה להתעסק בתורה רשאי לכתחלה להתפרנס מכך, מאחר שלולי כן כבר הייתה בטלה תורה מישראל, וגם אין לנו נשים צדקניות שירצו לסבול עוני ודחקות כבדורות ראשונים. וכתב הרב משה פיינשטיין שאין להימנע מכך אפילו ממידת  חסידות, כי הוא בוודאי עצת היצה"ר כדי שיפסיק מללמוד וסופו שיעסוק רק במלאכה ומסחר.
בתרבות

לשמה - ליפא שמלצר באלבומו בבליפא.
ראו גם

תלמוד תורה
עבודת האל לשמה