stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פסטיבל הג'אז הבינלאומי אילת
הערות שוליים

↑  רוני אפרת‏, פסטיבל ג'אז בים האדום יוצא לדרך: מי יופיע השנה?, באתר וואלה, 12 ביוני 2012
1 2  דוד שליט, ‏מלך הים האדום, באתר גלובס, 15 באוגוסט 2002
↑  אבי מורגנשטרן, ג'אז בין המכולות לעגורנים, מעריב, 17 בספטמבר 1987
↑  דני גוטפריד, אהבה בת 20, באתר nrg‏, 25 באוגוסט 2006
↑  יוסי חרסונסקי, הקהל הגדול טרם הגיע, מעריב, 3 בנובמבר 1987
↑  יהודית זילברשטיין, מכירת כרטיסים חלשה, מעריב, 29 באוקטובר 1987
↑  יוסי חרסונסקי, ג'אז ־ לא פסטיוואל, מעריב, 4 בנובמבר 1987
↑  פסטיבל הג'אז הבינלאומי השני, חדשות, 26 באוגוסט 1988
יוסי אקצ'וטי, ג'אז בים האדום, מעריב, 19 באוגוסט 1988
↑  ירון פריד, הסקסופוניסט קורטני פיין לא יכול לחכות להופעותיו בפסטיבל הגז באילת, חדשות, 17 באוגוסט 1989
↑  פסטיוואל הג'אז באילת: הבטחה אמנותית, מעריב, 17 באוגוסט 1990
↑  בן שלו, 6 הרכבים מחו"ל ביטלו את בואם לפסטיבל הג'אז, באתר הארץ, 9 באוגוסט 2006
↑  עכבר העיר, ראווי קולטריין בפסטיבל הג'אז, באתר הארץ, 11 ביולי 2007
↑  תיגל נשיא, עכבר העיר תל אביב, 22 שאלות עם אבישי כהן, באתר הארץ, 5 בספטמבר 2008
↑  אורי זר אביב, דובי לנץ ואלי דג'יברי נבחרו למנהלים האמנותיים של פסטיבל הג'אז, באתר הארץ, 11 באוקטובר 2011
↑  פסטיבל "ג'אז חורף בים האדום" יוצא לדרך, באתר וואלה, 1 בדצמבר 2010
↑  נדב הולנדר, פסטיבל הג'אז באילת: הנסיכה דיאן ריבס, באתר הארץ, 28 באוגוסט 2011
↑  אור ברנע, פסטיבל הג'אז באילת יוקדם בחודש ימים, באתר ynet, 12 ביוני 2012
↑   בן שלו, גם בלי הרכבים מחו"ל פסטיבל הג'ז באילת שומר על הייחוד, באתר הארץ, 28 באוגוסט 2016
↑   בן שלו, פסטיבל הג'ז אילת: יופיו הבלתי רגיל של הרגע, באתר הארץ, 27 באוגוסט 2018
↑  ynet, לראשונה: פסטיבל הג'אז באילת יוקדש ליצירה מקומית, באתר ynet, 25 במאי 2020
↑  ynet, הדג נחש, יסמין מועלם וחנן בן ארי: מהדורת החורף של פסטיבל הג'אז באילת, באתר ynet, 20 בדצמבר 2020
↑   בן שלו, פסטיבל הג'ז באילת היה נהדר, אבל דבר אחד הכתים אותו, באתר הארץ, 24 באפריל 2021
↑  אמיר שוורץ, יוסי פיין: "ראיתי אנשים מכל הדורות רוקדים בפסטיבל הג'אז וזה היה מגניב", באתר ynet, 13 בספטמבר 2021
אני וסימון ומואיז הקטן

| --- | --- |

סימון ומואיז הקטן בסיום כיתה ב' בתלמוד תורה "מזרחי" בירושלים
 שיר בביצוע יוסי בנאי
 יצא לאור:  1980 
 סוגה:  זמר עברי 
 שפה:  עברית 
 אורך:  3.5 דק' 
 כתיבה:  יוסי בנאי 
 לחן:  חנן יובל 
 
אני וסימון ומואיז הקטן הוא פזמון שחיבר יוסי בנאי והלחין חנן יובל ב-1979, המתאר את זיכרונותיו של בנאי מילדותו בשכונת מחנה יהודה בירושלים.
תוכן השיר

בשיר מתואר, לעיתים בעגה ירושלמית, הווי ילדותו של בנאי עם שני חבריו הטובים: סימון ומואיז הקטן. השניים הם האחים שמעון (נפטר ב-3 בינואר 2023) ומשה יאיר, בני יעקב יאיר וריינה לבית מזרחי "לוס פלאטרוס" - הצורפים מירושלים. השניים הכירו את בנאי מנחלאות: הוא גר במחנה יהודה והם בזיכרון טוביה, והם הפכו לחברים קרובים, אף על פי שלא למדו יחד בבית הספר. השניים למדו באותה כיתה בתלמוד תורה "מזרחי", בעוד שבנאי למד באליאנס. בן כיתתם יוסף בן ניסן (בתמונה: יושב שלישי משמאל) סיפר כי סימון היה מבוגר ממואיז בשנה וחודשיים, והם נשלחו ללמוד יחד באותה כיתה, כדי לחסוך ולקנות תיק אחד, קלמר אחד, ספר ומחברת ולחלוק את הציוד. אמם אמרה על כך בלדינו: "דוֹס קוּלוֹס אן אוּן פנטלון", כלומר "שני ישבנים במכנס אחד".
בשיר מתוארים המשחקים "סמל" וסוס ארוך. ניכרת בו גם השפעת הקולנוע של אותם ימים על משחקי הילדות: ”הייתי טרזן וסימון אֶרוֹל פְלין, ומואיז הקטן קפץ כמו גונגה דין”. בנוסף מתוארות הצגות יומיות בקולנוע רקס, ששכן בפינת רחוב פרינסס מרי (לאחר מלחמת העצמאות שונה השם לרחוב שלומציון המלכה) ורחוב הלל, ובו הוצגו סרטי חברת "נייל פילם" המצריים, וכן סרטים אמריקאים. הקולנוע חדל לפעול בעקבות הצתתו בידי אנשי האצ"ל ב"פעולת תגמול" ב-4 בדצמבר 1947. הוא ננטש ולאחר מכן נהרס. עץ התות המוזכר בשיר (”חוזר אל השכונה אל עץ התות”) הוא כנראה זה המצוי בגינה ברחוב כרמל בשכונת אוהל משה, הנקראת בשם "גן התות".
גרסאות כיסוי לשיר

השיר זכה למספר גרסאות כיסוי של קרח תשע (בהופעות בלבד), חנן יובל (מלחין השיר) וארנון פרידמן.
בעקבות החברים

בסרט התעודה "מכתבים ברוח" (המבוסס על יצירתו באותו שם) הציג בנאי את חברי הילדות שלו, האחים שמעון ומשה יאיר.
המופע בעקבות השיר

השיר נחשב לאחד השירים המזוהים ביותר עם בנאי. הפופולריות של השיר, בעל הנופך הנוסטלגי, אף הובילה ליצירת מופע בשם זה באותה שנה, בכיכוב בנאי (המופע כלל שירים ומערכונים). בתוכנית נכללו גם שירים נודעים אחרים שלו (כמו "על כל אלה" שחיברה נעמי שמר לתוכנית, כמו גם מערכונים). בנאי הופיע עם התוכנית ב-1980–1981.
ב-2002 הוציאה "הד ארצי" את המופע "אני וסימון ומואיז הקטן" כחלק מסדרת "מבראשית".
הערות שוליים

↑  רן בוקר, שמעון "סימון" יאיר, משירו של יוסי בנאי, הלך לעולמו בגיל 92, באתר ynet, 4 בינואר 2023
↑  משפחת מזרחי צורף (Los Plateros), באתר MyHeritage
↑  משה יאיר, סבא שלי הוא מואיז הקטן, מאגר סיפורי מורשת מתוכנית הקשר הרב דורי, 10 ביוני 2017
↑  טיול נגיש בשכונת "נחלאות" בירושלים, באתר "נגישות ישראל"
גביע דייוויס 1961

| --- | --- |
 ענף:  טניס 
 תקופת התחרות:  1961 
 מספר תחרות:  50 
 מדינות משתתפות:  41
 עיר מארחת:  מלבורן (משחק על התואר)
 זוכה:  אוסטרליה (17)
 
 → גביע דייוויס 1960 גביע דייוויס 1962 ← 
 
גביע דייוויס 1961 הייתה התחרות ה-50 במניין מאז ייסוד התחרות.
מחזיקי הגביע היו נציגי אוסטרליה ומשחק הגמר נערך ב-28-26 בדצמבר 1961 במלבורן, אוסטרליה. לתחרות נרשמו 42 נבחרות שחולקו ל-3 בתים: "בית אמריקה", "בית אירופה" ו"בית המזרח". בין מנצחי הבתים נערכו משחקים על הזכות להתמודד עם מחזיקת הגביע על התואר.
משחק הגמר נערך בין אוסטרליה לבין איטליה והסתיים בניצחון אוסטרליה עם התוצאה 0:5. בכך נבחרת אוסטרליה זכתה בתואר בפעם השלישית ברציפות ובפעם ה-17 בסך הכל.
משחקי פלייאוף > בית אמריקה

הבית כלל 7 קבוצות כולל מרוקו.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | רבע הגמר אפריל -יולי | רבע הגמר אפריל -יולי | רבע הגמר אפריל -יולי |  |  | חצי הגמר יולי-אוגוסט | חצי הגמר יולי-אוגוסט | חצי הגמר יולי-אוגוסט |  |  | משחק הגמר 18-20 באוגוסט | משחק הגמר 18-20 באוגוסט | משחק הגמר 18-20 באוגוסט |  |  |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |  |
 : 
|   |  |  מרוקו מרוקו |  |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |  |   |  |   |   | קזבלנקה, מרוקו | קזבלנקה, מרוקו | קזבלנקה, מרוקו | קזבלנקה, מרוקו | קזבלנקה, מרוקו |  |  |  |  |  |
|   |   |   |   |   |   |  |  מרוקו מרוקו | 0 |   |  |  |  |  |  |  |
| קוויבק סיטי, קנדה, חימר | קוויבק סיטי, קנדה, חימר | קוויבק סיטי, קנדה, חימר | קוויבק סיטי, קנדה, חימר |   |   |  |  מקסיקו מקסיקו | 5 |   |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  קנדה (1957-1965) קנדה | 2 |   |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  מקסיקו מקסיקו | 3 |   |   |   |   |   |   |   | קליבלנד, ארצות הברית, חימר | קליבלנד, ארצות הברית, חימר | קליבלנד, ארצות הברית, חימר | קליבלנד, ארצות הברית, חימר | קליבלנד, ארצות הברית, חימר |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |  מקסיקו מקסיקו | 2 |  |  |
|   | גואיאקיל, אקוודור, חימר | גואיאקיל, אקוודור, חימר | גואיאקיל, אקוודור, חימר | גואיאקיל, אקוודור, חימר | גואיאקיל, אקוודור, חימר |   |   |   |   |   |  |  ארצות הברית ארצות הברית | 3 |  |  |
|   |  |  אקוודור אקוודור | 5 |   |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  קולומביה קולומביה | 0 |   |   | סנט לואיס, ארצות הברית, חימר | סנט לואיס, ארצות הברית, חימר | סנט לואיס, ארצות הברית, חימר | סנט לואיס, ארצות הברית, חימר | סנט לואיס, ארצות הברית, חימר |  |  |  |  |  |
|   |   |   |   |   |   |  |  אקוודור אקוודור | 0 |   |  |  |  |  |  |  |
| ברידג'טאון, ברבדוס, דשא | ברידג'טאון, ברבדוס, דשא | ברידג'טאון, ברבדוס, דשא | ברידג'טאון, ברבדוס, דשא |   |   |  |  ארצות הברית ארצות הברית | 5 |   |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  האיים הקריביים | 0 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  ארצות הברית ארצות הברית | 5 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
משחקי פלייאוף > בית אירופה

הבית כלל 28 קבוצות, כולל ברזיל, צ'ילה, מצרים, דרום אפריקה, ניו זילנד וישראל. לאחר משחקים מוקדמים החלו משחקי רבע הגמר.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | רבע הגמר 10-19 ביוני | רבע הגמר 10-19 ביוני | רבע הגמר 10-19 ביוני |  |  | חצי הגמר 21-23 ביולי | חצי הגמר 21-23 ביולי | חצי הגמר 21-23 ביולי |  |  | משחק הגמר 4-6 באוגוסט | משחק הגמר 4-6 באוגוסט | משחק הגמר 4-6 באוגוסט |  |  |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |  |
|   | מינכן, גרמניה המערבית, חימר | מינכן, גרמניה המערבית, חימר | מינכן, גרמניה המערבית, חימר | מינכן, גרמניה המערבית, חימר | מינכן, גרמניה המערבית, חימר |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  איטליה איטליה | 3 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  גרמניה המערבית גרמניה המערבית | 2 |   |   | פריז, צרפת, חימר | פריז, צרפת, חימר | פריז, צרפת, חימר | פריז, צרפת, חימר | פריז, צרפת, חימר |  |  |  |  |  |
|   |   |   |   |   |   |  |  איטליה איטליה | 4 |   |  |  |  |  |  |  |
| ורשה, פולין | ורשה, פולין | ורשה, פולין | ורשה, פולין |   |   |  |  צרפת צרפת | 1 |   |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  פולין פולין | 0 |   |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  צרפת צרפת | 5 |   |   |   |   |   |   |   | מילאנו, איטליה, חימר | מילאנו, איטליה, חימר | מילאנו, איטליה, חימר | מילאנו, איטליה, חימר | מילאנו, איטליה, חימר |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |  איטליה איטליה | 4 |  |  |
|   | ברמינגהאם, בריטניה, דשא | ברמינגהאם, בריטניה, דשא | ברמינגהאם, בריטניה, דשא | ברמינגהאם, בריטניה, דשא | ברמינגהאם, בריטניה, דשא |   |   |   |   |   |  |  שוודיה שוודיה | 1 |  |  |
|   |  |  בריטניה בריטניה | 4 |   |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  דרום אפריקה (1928–1994) דרום אפריקה | 1 |   |   | בוסטד, שוודיה, חימר | בוסטד, שוודיה, חימר | בוסטד, שוודיה, חימר | בוסטד, שוודיה, חימר | בוסטד, שוודיה, חימר |  |  |  |  |  |
|   |   |   |   |   |   |  |  בריטניה בריטניה | 1 |   |  |  |  |  |  |  |
| מדריד, ספרד, חימר | מדריד, ספרד, חימר | מדריד, ספרד, חימר | מדריד, ספרד, חימר |   |   |  |  שוודיה שוודיה | 4 |   |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  ספרד ספרד | 1 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  שוודיה שוודיה | 4 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
משחקי פלייאוף > בית המזרח

הבית כלל 7 נבחרות.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | רבע הגמר 18-28 במרץ | רבע הגמר 18-28 במרץ | רבע הגמר 18-28 במרץ |  |  | חצי הגמר אפריל | חצי הגמר אפריל | חצי הגמר אפריל |  |  | משחק הגמר 6-8 במאי | משחק הגמר 6-8 במאי | משחק הגמר 6-8 במאי |  |  |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |  |
 : 
|   |  |  הפיליפינים הפיליפינים |  |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |  |   |  |   |   | טוקיו, יפן | טוקיו, יפן | טוקיו, יפן | טוקיו, יפן | טוקיו, יפן |  |  |  |  |  |
|   |   |   |   |   |   |  |  הפיליפינים הפיליפינים | 2 |   |  |  |  |  |  |  |
|  |  |  |  |   |   |  |  יפן יפן | 3 |   |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  יפן יפן (נ"ט) |  |   |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  קוריאה הדרומית קוריאה הדרומית |  |   |   |   |   |   |   |   | ניו דלהי, הודו | ניו דלהי, הודו | ניו דלהי, הודו | ניו דלהי, הודו | ניו דלהי, הודו |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |  יפן יפן | 1 |  |  |
|   | קולומבו, ציילון, חימר | קולומבו, ציילון, חימר | קולומבו, ציילון, חימר | קולומבו, ציילון, חימר | קולומבו, ציילון, חימר |   |   |   |   |   |  |  הודו הודו | 4 |  |  |
|   |  |  סרי לנקה ציילון | 2 |   |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  תאילנד תאילנד | 3 |   |   | לאקנאו, הודו | לאקנאו, הודו | לאקנאו, הודו | לאקנאו, הודו | לאקנאו, הודו |  |  |  |  |  |
|   |   |   |   |   |   |  |  תאילנד תאילנד | 0 |   |  |  |  |  |  |  |
| באנדונג, אינדונזיה | באנדונג, אינדונזיה | באנדונג, אינדונזיה | באנדונג, אינדונזיה |   |   |  |  הודו הודו | 5 |   |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  אינדונזיה אינדונזיה | 1 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  הודו הודו | 4 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
משחקי פלייאוף > משחקים בין מנצחי הבתים

המשחקים נערכו במהלך ספטמבר-אוקטובר 1961.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | חצי גמר | חצי גמר |  |  | גמר | גמר |


|  |   איטליה איטליה |  |   |  |  |  |
|  |   |  |   |  |  |  |
|  |  |  |   |  |  |  |
|  |  |  |   |  | רומא, איטליה, חימר | רומא, איטליה, חימר |
|  |  |  |   |  |  איטליה איטליה | 4 |
|  |  |  |   |   |   ארצות הברית ארצות הברית | 1 |
|  |  |  |   |   |  |  |
|  | ניו דלהי, הודו | ניו דלהי, הודו |   |   |  |  |
|  |  ארצות הברית ארצות הברית | 3 |   |   |  |  |
|  |  הודו הודו | 2 |   |   |  |  |
משחקי פלייאוף > משחק על התואר

| אוסטרליה   אוסטרליה   5 | אוסטרליה   אוסטרליה   5 | מלבורן, אוסטרליה   28-26 בדצמבר 1961  דשא | מלבורן, אוסטרליה   28-26 בדצמבר 1961  דשא | איטליה   איטליה   0 | איטליה   איטליה   0 | איטליה   איטליה   0 | איטליה   איטליה   0 | איטליה   איטליה   0 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| . | . | . | . | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| 1 | אוסטרליה | רוי אמרסון |  | 8 | 6 | 6 |  |  |
| 1 | איטליה | ניקולה פייטרנג'לי |  | 6 | 4 | 3 |  |  |
| 2 | אוסטרליה | רוד לייבר |  | 6 | 6 | 6 |  |  |
| 2 | איטליה | אורלנדו סירולה |  | 1 | 4 | 3 |  |  |
| 3 | אוסטרליה | רוי אמרסון/ניל פרייזר |  | 6 | 6 | 6 |  |  |
| 3 | איטליה | ניקולה פייטרנג'לי/אורלנדו סירולה |  | 2 | 3 | 4 |  |  |
| 4 | אוסטרליה | רוד לייבר |  | 6 | 3 | 4 | 6 | 8 |
| 4 | איטליה | ניקולה פייטרנג'לי |  | 3 | 6 | 6 | 3 | 6 |
| 5 | אוסטרליה | רוי אמרסון |  | 6 | 6 | 4 | 6 |  |
| 5 | איטליה | ניקולה פייטרנג'לי |  | 3 | 3 | 6 | 2 |  |
ישראל בגביע דייוויס

בשנת 1961 נבחרת ישראל שובצה בבית אירופה ושיחקה נגד נבחרת ניו זילנד. כמו בשנת 1960 המשחק נערך בתל אביב.
| ישראל   ישראל   0 | ישראל   ישראל   0 | תל אביב, ישראל   29-27  באפריל 1961  משטח קשה | תל אביב, ישראל   29-27  באפריל 1961  משטח קשה | ניו זילנד   ניו זילנד   5 | ניו זילנד   ניו זילנד   5 | ניו זילנד   ניו זילנד   5 | ניו זילנד   ניו זילנד   5 | ניו זילנד   ניו זילנד   5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| . | . | . | . | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| 1 | ישראל | גבריאל דוביצקי |  | 2 | 6 | 0 |  |  |
| 1 | ניו זילנד | מארק אוטוויי |  | 6 | 8 | 6 |  |  |
| 2 | ישראל | אלעזר דודמן |  | 1 | 1 | 6 | 4 |  |
| 2 | ניו זילנד | לו ג'רארד |  | 6 | 6 | 3 | 6 |  |
| 3 | ישראל | אלעזר דודמן/גבריאל דוביצקי |  | 3 | 2 | 3 |  |  |
| 3 | ניו זילנד | לב ג'רארד/מארק אוטוויי |  | 6 | 6 | 6 |  |  |
| 4 | ישראל | אלעזר דודמן |  | 4 | 2 | 6 |  |  |
| 4 | ניו זילנד | מארק אוטוויי |  | 6 | 6 | 8 |  |  |
| 5 | ישראל | גבריאל דוביצקי |  | 2 | 6 | 0 | 1 |  |
| 5 | ניו זילנד | לב ג'רארד |  | 6 | 4 | 6 | 6 |  |
מרקש

שער אגנו בחומת העיר העתיקה
מרקש (בערבית: مَرَّاكُش, תעתיק מדויק: מַרַּאכֻּש; בצרפתית: Marrakech; בברברית: ⵎⵕⵕⴰⴽⵛ - מְר'ר'אכְּש) היא עיר מדברית בדרום-מערב מרוקו ובירת מחוז מרקש-אספי. העיר שוכנת למרגלות הרי האטלס, כ-300 ק"מ דרום-מערבית לבירה רבאט, בגובה 465 מטרים מעל פני הים. על פי מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2024, התגוררו במרקש כמיליון בני אדם, מה שהופך אותה לעיר הרביעית בגודלה במרוקו (אחרי קזבלנקה, טנג'יר ופאס).
העיר, המכונה גם "העיר האדומה" על שם צבעם האופייני של בנייניה (בעיקר בעיר העתיקה), מוגדרת משנת 1985 על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית. תיירים רבים פוקדים אותה מדי שנה והיא זכתה לכינוי "פריז של מרוקו" הודות לפניני האדריכלות הרבות בה.
העיר מחולקת לשתיים: העיר העתיקה (המדינה) והעיר החדשה (Ville Nouvelle) – המכונה גם גיליס (Gueliz) על שם של אחת השכונות. העיר העתיקה ידועה בסמטאותיה ובשווקיה הצבעוניים.
בניגוד לרבאט, שהיא הבירה הפוליטית ולקזבלנקה, הבירה הכלכלית, מרקש היא הבירה ההיסטורית והתרבותית של מרוקו. בכל ערב, עם שקיעה, מתאספים כמה מאות רוכלים, מספרי סיפורים, מרפאים, מכשפים, להטוטנים, רקדנים, מתופפים, מאלפי נחשים, שחקנים, מציגים ואחרים, אפופים עשן סמיך מעשרות דוכני המזון והגריל בכיכר המרכזית של העיר העתיקה. הכיכר, "ג'אמע אל-פנא", מוארת במאות נורות והופכת למקור משיכה לתושבי העיר, לבני יישובים אחרים ולתיירים המרותקים למספרי הסיפורים.
היסטוריה

העיר הוקמה בשנת 1069 על ידי יוסוף בן תאשפין ובן דודו אבו בכר בן עומר (אנ') משושלת מוראביטון והייתה בירת האימפריה. העיר התפתחה כעיר מסחר בין ערי החוף המרוקאיות שלחוף האוקיינוס האטלנטי לבין "אפריקה השחורה". העיר מָראכֶּש שמשה מאות בשנים בירת הממלכה המרוקנית על כן היא נחשבת למרוקו בזעיר אנפין. נוסף על כך מקור שם המדינה "מרוקו", במרבית השפות המערביות ובהן בעברית הוא משם העיר "מרקש".
תחילתה של העיר בכך שיוסוף אבן תשפין בנה מסגד גדול וכמה מבנים קבועים וחומה ובכך שינה את אופיו הנוודי של שבטו. בשנת 1072 מָראכֶּש הייתה כבר עיר בהתהוות ובן תאשפין שליטה הבלתי מעורער. במשך 37 שנות שלטונו הפך בן תאשפין את מָראכֶּש למרכז מסחרי חשוב עם עורף חקלאי איתן, הוא בנה מערכת השקיה מתוחכמת, שחלקה בשימוש עד היום, המפריחה את המישורים הפוריים.
בעיר קבורים שבעת הקדושים של מרקש.
במאות ה-16 וה-17 שלטה בעיר השושלת הסעדית. הסולטן אחמד אל-מנסור בן השושלת הסעדית בנה את קברי הסעדים (אנ') הבנויים בארכיטקטורה אנדלוסית ומעוטרים במוזאיקה מאריחים חתוכים, שם קבורים מלבדו עוד כ-60 מבני המשפחה.
החל משנת 2001 מתקיים פסטיבל הסרטים הבין-לאומי במרקש.
שווקיה של מרקש

שוקי העיר מרקש הם מהססגוניים במרוקו ובעולם. אלפי סמטאות המחולקות לרבעים על פי עיסוק, הופכות את העיר העתיקה לשוק אחד, חי ותוסס. חלק גדול מהחנויות הם בתי המלאכה עצמם. השוק חב את ססגוניותו להיסטוריה של העיר ולהשפעות התרבותיות של המדינה. המיקום, בין אירופה לסהרה, על סף אחד ממעברי האטלס, הביא לעיר שיירות רבות, שגרמו להתפתחות תעשייה שלמה לסיפוק צורכי שיירות מחד, ולמסחר ער בסחורות מאידך.
מרקש חולשת על צומת דרכים חשובות שקשרו אותה עם פריפריה שהשתרעה על שטח גדול שהוא מעל שליש משטחה של הממלכה כולה. היא נמצאת במרכז התחברותם של העמקים באטלס הגבוה שבהם עברו דרכים טבעיות שהובילו למאלי ולמאוריטניה ומצד שני לערי החוף במרוקו, סאפי, מזאגן ומוגדור.
המקום הגאוגרפי והדרכים הטבעיות הפכו את מרקש מאז ייסודה לצומת דרכים ראשי לשיירות המסחר ולמרכז כלכלי חשוב לכל מחוז הדרום. בנוסף לחשיבותה הכלכלית הייתה לעיר גם חשיבות פוליטית. מרקש היא אחת מערי הבירה העתיקות של הממלכה. בזכות אקלימה המדברי נהגו השליטים העלאווים לשהות בה בחודשי החורף וכך הפכו אותה לבירה החורפית של הממלכה. הסולטאן מולאי חסן ישב בה דרך קבע.
אזורי הפריפריה שלה כללו אזורים גאוגרפיים הנוגדים זה לזה, המישור, ההר, הערבה ומבואות הסהרה. מאחר שכל אחד מאזורים אלה מתאים לסוג מסוים של גידולים, שמשה העיר מרכז גדול שבו החליפו הכפריים את סחורותיהם אלה עם אלה. תושבי הפריפריה לא היו הומוגניים, וכללו ערבים נוודים, שהתפרנסו מגידול צאן, ברברים תושבי האטלס שפרנסתם הייתה על חקלאות ומלאכה זעירה, ונוודים מהסהרה אליהם נוספו במשך השנים שחורים מסודאן וממאוריטניה.
מרקש, העיר שרכזה עד המאה העשרים את מספר התושבים הגדול ביותר במרוקו, נעדרה כל יסוד בורגני מוסלמי העוסק במסחר. הסוחרים היהודים היו האדונים הבלעדיים והיחידים המספקים את הסחורות החיוניות לקיומה של המדינה, אם כסוחרים סיטונאים ואם כסוחרים קמעוניים. המלאח היהודי הוא המפרנס והמלביש את המדינה ושם גם נמצאים הקליינטים הטובים ביותר של הסוחרים היהודים.
המסחר התפתח בזכות הקשרים המיוחדים בין יהודי המחוז הכפריים שמנו במאה ה-19 כ-46 כפרים לבין הסוחרים היהודיים במרקש.
היהודים במרקש

בשנת 1393 הגיע לעיר רבי אפרים אנקווה ומצא שם קהילה יהודית מאורגנת ומסר בה דרשות.
בשנת 1492, כשהציף זרם מגורשי ספרד את ארצות צפון אפריקה הגיעו גליו עד למרקש, שהתחילה להתפתח אז בתור בירת השושלת הסעדית. הסולטאן קרא ליהודים לבוא ולהתיישב בה, ובהוראתו החלו לבנות את המלאח היהודי. הבניה החלה ב-1578 והסתימה ב-1622 עם בניית שער למלאח. בעבר היו בתי המלאח מסוידים בכחול ולבן, לרובם היה חצר והם היו בוהקים ונקיים. עד היום נותר במלאח שער בצבע ירוק על שם ר' מרדכי בן עטר. היהודים עסקו במסחר בעיקר, וכיום רובם עזבו. אלה שעדיין מתגוררים שם מבוגרים מאוד ובחלקם נזקקים ומתקיימים מתרומות הקהילה הגדולה בקזבלנקה.
כאשר הגיעו מגורשי ספרד למרקש, וביקשו להתפלל בבית הכנסת של המקומיים, על שם ר' מרדכי בן עטר במלאח הקדום של מרקש, לא קיבלו אותם המקומיים בטענה שסגנון תפילתם שונה. לאחר חיכוכים רבים בין שני המחנות קמו המגורשים, שבראשם עמד רבי יצחק דלויה, ובנו בית כנסת לעצמם, והם נקראו "המגורשים" או "המתבדלים".[דרוש מקור][מפני ש...] בית הכנסת צלאת אל עזמה נבנה סמוך לתאריך בניית המלאח. הוא נמצא בתוך בית חצרים גדול, שבקומתו השנייה היו חדרי כיתות ללימוד תורה לילדים. כיום מתגוררת בבית החצרים משפחה מוסלמית השומרת על המקום. החצר הגדולה ואגף אחד שלה הוא בית הכנסת, מפואר, מסודר ומרווח, מצויד בכל הציוד שדורש בית כנסת בסגנון המזרחי. צלאת אל עזמה שנבנה כנראה בשנת 1496 נחשב אצל יהודי מרקש בתור בית הכנסת הקדום ביותר, פירוש שמו הוא בית כנסת המתבדלים.
מלבד צלאת אל עזמה, פעלו במרקש, בשיא תפארתה של הקהילה היהודית בעיר, כ־34 בתי כנסת.
בבתי הכנסת במרקש, ובייחוד בצלאת אל עזמה, פעלו ישיבות גדולות, שהיוו מרכזי תורה אזוריים שהכשירו רבנים, מלמדי תינוקות, מוהלים, שוחטים וסופרי סת"ם לכל האזור. ישיבות מרקש נודעו בשיטת הלימוד העמקנית והחריפה שלהן. בין ראשי הישיבות הנודעים במרקש היו רבי יצחק דלויה, רבי יעקב פינטו, ר' אהרן חרוש, ר' אלעזר הלוי בעל "עבודת הלוי" על הש"ס, רבי דוד שלוש (אביו של הרב יוסף שלוש), רבי אברהם אביטבול, רבי יעקב דהאן, רבי שלמה הכהן, רבי דוד סויסה ועוד.
כיום, חיים במרקש כ-200 יהודים. שני בתי כנסת פעילים בעיר באופן קבוע, צלאת אל עזמה (בית כנסת  מגורשי ספרד) ובית הכנסת בית אל גיליז'.
בקצה המלאח היהודי שוכן בית הקברות היהודי של מרקש הנקרא "מעארה" ובית החיים, הפעיל מאז המאה ה-12. בית הקברות משתרע כל פני שטח של כ-2800 דונם, וקבורים בו מעל ל-10,000 יהודים, בהם עשרות רבנים וראשי ישיבות, שעל קברי חלקם הוקמו 'אוהלים'. בשנים האחרונות, עובר בית הקברות שיפוץ ושימור, בשנת 2016 נדפס הספר "מצבות מראכּש" ובו צילומים תיעודיים וחקר בית העלמין ותולדות רבני העיר בשפה העברית והצרפתית (הוצאת קהילות ישראל).
בין רבניה הראשיים של העיר נמנים יצחק דלויה, שלמה עמאר, אברהם פינטו, יעקב פינטו משה זריהן, מכלוף אבוחצירא, מרדכי קורקוס, חיים סירירו, משה ויזגאן, דוד עובדיה, יהושע מאמאן ויצחק חרוש.
גלריית תמונות

שוק השטיחים
מראה בשוק
מסגד כותבייה (אנ')
השלט שמעל הכניסה לקברי הסעדים
המאוזוליאום בקברי הסעדים
קברי אנשים חשובים בתקופת השושלת הסעדית שאינם בני המשפחה, צמוד לקברי הסעדים
דוכן פירות יבשים
נמל התעופה של מרקש
ערים תאומות

צרפת מרסיי, צרפת
תוניסיה סוסה, תוניסיה
ישראל חיפה, ישראל
הערות שוליים

1 2  Marrakech - Safi (Morocco): Urban Communes and Urban Centers in Provinces and Prefectures - Population Statistics, Charts and Map, citypopulation.de
↑  Medina of Marrakesh באתר אונסק"ו
↑  ראו בהקדמה לספר 'ויזרע יצחק' לרבי יצחק דלויה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007566754705171  BNE: XX453786  BnF: cb11933506n (data)  GND: 4037684-9  ISNI: 0000 0001 0665 0264  LCCN: n80162919  NARA: 10044515  NDL: 00629288  NKC: ge129969  SUDOC: 027251810  VIAF: 138361991   WorldCat (עם VIAF): 138361991 
חצר בית הכנסת צלאת אל עזמה במלאח מרקש
פנים בית הכנסת צאלח אל עזמה מרקש
כיכר ג'אמע אל-פנא בעיר העתיקה
שחר אדום (2024)

| --- | --- |

 סוגה:  מותחן פסיכולוגי, דרמה
 יוצרים:  עודד דוידוף דניאל פינקלמן
 כותבים:  לירון בן-שלוש אדם גרגורי סיימון קרן ויסמן אמיר הספרי עודד דוידוף
 בימוי:  עודד דוידוף
 שחקנים:  יובל סמו יעל אבקסיס נעמי לבוב וואל חמדון
 פסקול:  דניאל סלומון תומר בירן (״ערפל״)
 ארץ מקור:  ישראל
 שפות:  עברית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  4
 הפקה
 מפיק:  אביב בן שלוש לי קופרמן בן שלוש דניאל פינקלמן חיה אמור
 חברת הפקה:  זואה פילמס, ספרקס גו
 הפצה:  Yes
 עורכים:  אתי זינגמן רון עומר
 צלמים:  לאל אוטניק
 בעלי תפקידים נוספים:  ליהוק: אמירה בוזגלו בן שימול  עיצוב אמנותי: יואב סיני  עיצוב תלבושות: בת חן פור  איפור: אור ספיר  הקלטה ועיצוב פסקול: נפתלי חן ויוסי מזרחי
 אורך פרק:  33 דקות
 שידור
 רשת שידור:  Yes Drama
 תקופת שידור מקורית:  7 באוקטובר 2024 – הווה
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
"שחר אדום" (באנגלית: "One Day in October") היא מיני-סדרה ישראלית-אמריקאית בת ארבעה פרקים, המבוססת על סיפורים אמיתיים שאירעו במתקפת הטרור של חמאס בשבעה באוקטובר 2023. הסדרה נוצרה בהפקה משותפת של חברת הטלוויזיה yes, יחד עם רשת פוקס האמריקאית וחברות ההפקה זואה פילמס וספארקס גו. שלושת הפרקים הראשונים עלו לפלטפורמת הזרמת המדיה של yes ב-7 באוקטובר 2024, כשהפרק הרביעי עתיד לצאת בהמשך החודש. את הסדרה יצרו עודד דוידוף ודניאל פינקלמן, הפיקו אביב בן שלוש, לי קופרמן בן שלוש, דניאל פינקלמן וחיה אמור, והתסריט נכתב על ידי לירון בן-שלוש, קרן ויסמן ואמיר הספרי.
רקע

ב-20 באוגוסט 2024 רשת השידור yes הודיעה על הפקת סדרה בשיתוף פעולה עם ערוץ הטלוויזיה האמריקאי פוקס, שתהייה מבוססת על אירועי השבעה באוקטובר.
עלילה > פרק ראשון – "אמון"

הפרק מגולל את סיפורה של איה מידן (נעמי לבוב), חברת קיבוץ בארי, שבזמן המתקפה נמלטה עם צעיר בדואי מרהט, הישאם אלקארנאווי (וואל חמדון). הם הסתתרו יחד ממחבלי הנוח'בה, תוך שהם נאלצים לבנות אמון משותף בכדי לשרוד.
עלילה > פרק שני – "ערפל"

הפרק מבוסס על סיפורם של שלושה מתנדבי "איחוד הצלה" אבי ג׳יאן (יובל סמו), עמנואל סקעת (אבי אזולאי) ואבי הדי ג'יי (יודקובסקי) בגילומו של נוה צור, שיוצאים באמבולנס למסע מסוכן של הצלת חיים בבוקר של 7 באוקטובר 2023 בזירות הטבח שביישובי עוטף עזה. פסקול הפרק נכתב והולחן ע״י המוזיקאי תומר בירן.
עלילה > פרק שלישי – "זריחה"

הפרק מגולל את סיפורן של גלי עמר (נועה קידר) ועמית אמר (סוול אריאל אור), שתי צעירות שהגיעו לבלות במסיבת הנובה, ובמהלך המתקפה הסתתרו בתוך תא של שירותים כימיים, ומציג את רגעי האימה והמצב התודעתי שהיו שרויות בו במהלך ההסתתרות.
עלילה > פרק רביעי – "אור"

הפרק מגולל את סיפורה של סבין תעסה (יעל אבקסיס), אלמנה שאיבדה ב-7 באוקטובר את בעלה ובנה, ואת ניסיונה לשקם את חייה.