stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מארק קירק
ביוגרפיה

קירק נולד בשמפיין שבאילינוי וגדל בקנילוורת'. ב-1981 סיים תואר ראשון בהיסטוריה מאוניברסיטת קורנל ב-1982 תואר שני מבית הספר לכלכלה של לונדון וב-1992 סיים תואר JD במשפטים מאוניברסיטת ג'ורג'טאון.
ב-1989 התנדב לכוחות המילואים של הצי האמריקאי ושירת כקצין מודיעין עד שחרורו בדרגת קומנדר ב-2013. הוא מילא משימות במבצע כוח מאוחד ביוגוסלביה, בשמירה על האזור אסור לטיסה בצפון עיראק ובמלחמת אפגניסטן.
השנים 1984 עד 1990 עבד במטהו של חבר הקונגרס ג'ון פורטר מאילינוי, לאחר מכן עבד כעוזר במחלקת המדינה של ארצות הברית, כעורך דין בפירמה פרטית וכיועץ של ועדת יחסי החוץ בבית הנבחרים האמריקאי.
בשנת 2000 נבחר לנציג המחוז העשירי של אילינוי בבית הנבחרים של ארצות הברית והחל כהונתו בינואר 2001, מאז הוא נבחר לארבע כהונות נוספות. בנובמבר 2010 זכה בבחירות לסנאט, והושבע באותו החדש עקב מילוי כיסאו החסר של ברק אובמה, שמולא זמנית על ידי רולנד בריס. במהלך כהונתו, החזיק קירק בשולחן הממתקים של הסנאט.
קירק מכהן בסנאט כחבר בוועדת ההקצבות, בוועדת הבנקאות, ועדת הבריאות, חינוך ועבודה ובוועדה המיוחדת לענייני הזדקנות. יחד עם בוב מננדז מהמפלגה הדמוקרטית נמנה עם המובילים בסנאט לחקיקת העיצומים נגד איראן במטרה לפגוע בתוכנית הגרעין האיראנית.
בינואר 2012 סבל משבץ איסכמי, עבר שורת ניתוחי בראשו להקלת הנפיחות במוחו ונזקק לשנת שיקום והחלמה עד שובו לעבודה בינואר 2013, כך שנעדר מהסנאט במשך שנה. כתוצאה מכך משתמש קירק בכיסא גלגלים.
בבחירות בשנת 2016 הפסיד קירק לתמי דקוורת' מהמפלגה הדמוקרטית.
לימינליות

בנים במלאווי בטקס מעבר לבגרות
לִימִינָלִיוּת (מהמילה הלטינית "לימן", שפירושה "מפתן". בעברית: סִפִּיוּת) היא מושג בתחום האנתרופולוגיה המציין את השלב השני של טקס על פי התאוריות של ארנולד ון גנפ, ויקטור טרנר ואחרים. על פי תאוריות אלה, טקסים, ובעיקר טקסי מעבר, כוללים שינוי כלשהו במעמדם של המשתתפים, במיוחד במעמדם החברתי. שינוי זה מושג על ידי הפרדה של המשתתפים מהקבוצה החברתית שלהם (השלב הראשון, או הקדם-לימינלי, של הפרדתם); שלב ביניים, שבו האדם אינו נמצא עדיין במעמד החדש אך כבר עזב את הישן, ושלב אחרון, שבו מעמדו החברתי החדש של האדם מאושר (השלב הפוסט-לימינלי).
המצב הלימינלי מאופיין בחוסר-בהירות. הזהות העצמית אינה ברורה, ולכן יש תקופה של חוסר-אוריינטציה. לימינליות היא שלב מעבר, שבו הגבולות הרגילים של המחשבה וההתנהגות קצת משוחררים, ופותחים את הדרך למשהו חדש.
טרנר זיהה לימינליות עם דתיות ואילו חילוניות – עם מבנה חברתי. לדבריו לימינליות היא "שלילה של כל הטענות המובנות, אך באופן מסוים, המקור לכולן, ויותר מהכל, התחום בו היכולת הטהורה להתווית רעיונות ומערכות יחסים חדשניים, מתקיימת." (טרנר, 1967[דרוש מקור: דרוש מקור מלא]) הוא הוסיף את המושג communitas שמתייחס לקהילה זמנית הנוצרת במצב לימינליות.
דוגמה פשוטה היא טקס סיום אוניברסיטה. התלמידים מופרדים משאר האנשים על ידי לבוש מיוחד והפרדה פיזית. כל עוד הטקס נמשך, הסטודנטים כבר אינם סטודנטים אך עדיין אינם בוגרים. זהו המאפיין המיוחד של הלימינליות. לאחר שקיבל את התואר, הסטודנט נעשה באופן רשמי לבוגר האוניברסיטה. לוחצים את ידו, ונותנים לו הכרה רשמית במעמד החדש שלו.
בשלב הלימינלי מתעלמים מהבדלים מקובלים בין המשתתפים, כמו מעמד חברתי. נוצר מבנה חברתי של קומוניטס: מבנה המבוסס על שוויון ואנושיות משותפת, ולא על ההיררכיה הרגילה. לדוגמה, בזמן עלייה לרגל, החברים במעמדות השונים עשויים להתערבב זה בזה, כאשר בחיים הרגילים הם לא היו מדברים כלל.
האנתרופולוגיה חלוקה לגבי קיומו של מבנה בשלב הלימינלי, היעדרו, או מצב ביניים אחר. לימינליות עשויה להיות גם החוויה בסביבה חדשה.
ראו גם

טקס מעבר
הערות שוליים

↑  איך אומרים בעברית?.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007530186405171  LCCN: sh90003430
מגדל חברת הביטוח מטרופוליטן לייף

ערך זה עוסק במגדל השעון בניו יורק. אם התכוונתם לבניין המשרדים בניו יורק, ראו .
| --- | --- |

 הבניין הגבוה בעולם בתקופה:  1909 - 1913
 בניין קודם:  בניין סינגר
 בניין הבא:  בניין וולוורת'
 מידע כללי
 סוג:  גורד שחקים, בניין משרדים, בית מלון 
 כתובת:  שדרת מדיסון 1, מנהטן
 מיקום:  מנהטן 
 מדינה:  ארצות הברית 
 בעלים:  מריוט 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1893–1909 (כ־16 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  1909 
 אדריכל:  נפוליאון לברן 
 סגנון אדריכלי:  נאו-רנסאנס 
 מידות
 גובה:  213.36 (עד גג המבנה) מטר
 קומות:  50
 קואורדינטות:  40°44′28″N 73°59′15″W﻿ / ﻿40.74124°N 73.9874°W﻿ / 40.74124; -73.9874
  (למפת ניו יורק מוגדלת) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזימגדל חברת הביטוח מטרופוליטן לייף (למפת ניו יורק רגילה) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזימגדל חברת הביטוח מטרופוליטן לייף (למפת מנהטן רגילה) מגדל חברת הביטוח מטרופוליטן לייף (למפת מנהטן מוגדלת) מגדל חברת הביטוח מטרופוליטן לייף 
 
מגדל חברת הביטוח מטרופוליטן לייף או מגדל מט לייף (באנגלית: Metropolitan Life Insurance Company Tower או Met Life Tower), ששמו הוחלף והוא מוכר כיום בשם New York Edition Hotel, הוא גורד שחקים הממוקם בצומת שדרת מדיסון ורחוב 23 מול כיכר מדיסון, מנהטן, ניו יורק, ארצות הברית. המגדל מתנשא לגובה של 213.36 מטרים והוא בעל 50 קומות. בזכות כך, החזיק בתואר "הבניין הגבוה ביותר בעולם" בין השנים 1909–1913, עד השלמת בנייתו של בניין וולוורת'. הוא תוכנן על ידי משרד האדריכלים "נפוליאון לברון ובניו" (Napoleon LeBrun & Sons), עוצב בהשראת הקמפנילה של סן מרקו בוונציה שבאיטליה, ונבנה בידי חברת הבנייה האדן (Hedden Construction Company). המטה הראשי העולמי של חברת הביטוח שכן שם מיום חנוכת המבנה עד שנת 2005.
כיום, משמש המגדל לבית מלון וכתובתו שדרת מדיסון 5. בניין המשרדים מתחתיו משמש את חברת קרדיט סוויס וכתובתו שדרת מדיסון 1.
אדריכלות

מגדל השעון הוא תוספת מאוחרת לבניין המשרדים המקורי, בן 11 הקומות, שמתחתיו. הבניין המקורי, שתוכנן על ידי "נפוליאון לברון ובניו", הושלם בשנת 1893 ושימש מאז כמשרדיה של חברת הביטוח. תוכניות המגדל הושלמו לראשונה בשנת 1905. בין השנים 1953–1957, עבר הבניין המקורי שיפוץ רחב היקף לפי תכנונו של אוורט וויד (D. Everett Waid). בין השנים 1960–1964, שופץ המגדל עצמו לפי תכנונם של לויד מורגן (Lloyd Morgan) ויוג'ין מרוני (Eugene V. Meroni).
על המגדל ישנם 4 שעונים, אחד בכל צד, והם ממוקמים בין הקומה ה-25 לקומה ה-27. קוטרו של כל שעון הוא 8 מטרים וגובה הספרות הוא 1.2 מטרים. משקל מחוג הדקות כחצי טון. במקור, חיפוי החוץ של המגדל היה משיש ולאחר השיפוץ המקיף הוחלף באבן גיר במטרה לפשט את מראהו מסגנון אדריכלות הרנסאנס לסגנון אדריכלות מודרנית. עקב כך, הוסרו כל העיטורים החיצוניים המאפיינים את אדריכלות הרנסאנס בבניין.
שחזור

החל משנת 1999 החלו עבודות שחזור מחוץ למבנה שהסתיימו בשנת 2002. במהלכן כוסו כל חזיתות המבנה בפיגומים וכללו הוספת מערכת תאורה צבעונית חדשה וממוחשבת בדומה לזו שבבניין האמפייר סטייט. הצבעים בראש המגדל משתנים בהתאם לציון חגים ומועדים מיוחדים.
מצב נוכחי

במרץ 2005, רכשה חברת SL Green Realty את המבנה במטרה להסב אותו לבניין דירות. במאי 2007, רכשה חברת אפריקה ישראל את הבניין ב-200 מיליון דולר אמריקאי. בשנת 2011, נבחנה רכישתו של הבניין על ידי טומי הילפיגר בסכום של 170 מיליון דולר אמריקאי, במטרה להסב אותו לבית מלון בשילוב דירות יוקרה. אולם, הילפיגר חזר בו וביטל את הרכישה והפרויקט כולו. באוקטובר 2011, מכרה חברת אפריקה ישראל את הבניין לחברת מריוט בסכום של 165 מיליון דולר אמריקאי. חברת מריוט הכריזה בינואר 2012 כי הבניין יוסב לבית מלון וייקרא
New York Edition Hotel. המונח "Edition" מציין את רשת מלונות הבוטיק של החברה.
בינואר 2013, נמכר בית המלון, יחד עם עוד שני בתי מלונות בוטיק של החברה בלונדון ומיאמי, לקרן ההשקעות של אבו דאבי בסכום כולל של 815 מיליון דולר אמריקאי.
בתרבות

מגדל השעון מוזכר בפתיחת הספר "The Runaway Skyscraper", משנת 1919, של מארי לנסטר. השעון מתקדם לאחור כדי לציין שהבניין חזר בזמן.
בסדרת הטלוויזיה המצוירת, פיוצ'רמה, נצפה הבניין בעתיד כרחב יותר ובעל שעונים דיגיטליים.
ראו גם

גורדי שחקים מוקדמים
הערות שוליים

↑  מפת GIS של העיר ניו יורק
↑  "Met Life Tower Named A New York Landmark" כפי שפורסם בעיתון ניו יורק טיימס בתאריך 14 ביוני 1989
↑  "Before This Seven-Day Wonder in Construction Is Completed It Will Be Overtopped by the Tall Tower of the Metropolitan Life.; A Reminder of Venice. How the Tower is Built. The Struggle with the Wind. Differs from Other Skyscrapers. An Extraordinary View." The New York Times, December 29, 1907. p. SM5
↑  Mendelsohn, Joyce. Touring the Flatiron. New York: New York Landmarks Conservancy, 1998. ISBN 0-964-7061-2-1, pp.22-23
↑  "500-Foot Tower To Replace Church". The New York Times. June 21, 1905. p. 14. "Metropolitan Life's Plans for a New Structure; Parkhurst's Church There; The Company Will Raze It and Erect There One of the Tallest Buildings In the World."
↑  Mendelsohn, Joyce. Touring the Flatiron. New York: New York Landmarks Conservancy, 1998. ISBN 0-964-7061-2-1, pp.22-23
↑  נעמה סיקולר, לבייב רכש את מגדל השעון במנהטן ב-200 מיליון דולר, באתר ynet, 15 במאי 2007
↑  "Marriott Buys the Clock Tower"
↑  "Five New EDITION Hotels Announced for Gateway Cities" Marriott press release (January 19, 2012)
↑  http://www.hotelnewsresource.com/article75700.html
↑  Webster, Bud (2013). Past Masters, and Other Bookish Natterings. West Warwick, RI: The Merry Blacksmith Press. p. 164.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265340705171  LCCN: n50081001  VIAF: 222144782728960539663   WorldCat (עם VIAF): 222144782728960539663
מחוז קרוק (ויומינג)

בופלו בחווה במחוז קרוק.
מחוז קרוק (באנגלית: Crook County) הוא מחוז של מדינת ויומינג שבארצות הברית. נכון לשנת 2000 התגוררו במחוז 5,887 תושבים. בירת המחוז היא העיר סאנדנס.
המחוז הוקם בשנת 1875 ונקרא על שם בריגדיר ג'נרל ג'ורג' קרוק אשר שירת בצבא ארצות הברית ונלחם במלחמות האינדיאנים.
גאוגרפיה

שטחו של מחוז קרוק 7,435 קמ"ר מהם 7,404 קמ"ר הם שטחי יבשה, ו-31 קמ"ר (0.42%) הם שטחי מים. המחוז גדול פי 1.5 ממדינת רוד איילנד. מחוז קרטר שבמדינת מונטנה גובל במחוז קרוק מצפון, מחוז לורנס שבמדינת דקוטה הדרומית גובל בו מצפון-מזרח ומחוז בוט שבמדינת דקוטה הדרומית גובל בו מדרום מזרח, מחוז קמפבל שבמדינת ויומינג גובל במחוז קרוק ממערב ומחוז וסטון שבמדינת ויומינג גובל במחוז קרוק מדרום.
במחוז ממוקם חלק מהיער הלאומי הגבעות השחורות, הגן הלאומי מגדל השטן, וערבת העשב הלאומית של אגן הרעם.
אוכלוסין

נכון לשנת 2000 מתגוררים במחוז 5,887 תושבים. צפיפות האוכלוסין הממוצעת היא נפש אחת לקמ"ר.
34.1% מתושבי המחוז הם ממוצא גרמני, 14.6% ממוצא אנגלי ו-7.8% ממוצא אירי.
פוליטיקה

לאורך מאה השנים האחרונות מחוז קרוק הוא מחוז התומך במפלגה הרפובליקנית. המועמד הדמוקרטי האחרון לנשיאות ארצות הברית אשר זכה בבחירות במחוז היה פרנקלין דלאנו רוזוולט בשנת 1932. בחמש מערכות הבחירות האחרונות לנשיאות זכתה המפלגה הדמוקרטית בפחות מ-24% מקולות הבוחרים.
מודל העירוי של ההשפעה הרגשית

מודל התערבות ההשפעה הרגשית (באנגלית: Affect Infusion Model) הוא מודל פסיכולוגי המתאר את החשיבות של השפעת רגשות ומצבי רוח על שיפוטים חברתיים פסיכולוגיים שאנשים מבצעים. הבנת החשיבות משמעותית כי היא הכרחית בהקשרים אישיים, בין-אישיים ומקצועיים.
שיפוטים חברתיים משפיעים על תפיסותיו של האדם בנושאים של תפיסה עצמית, עמדות, שכנוע, התנהגות בין קבוצות וסטריאוטיפים.
על פי המודל, כשאדם נמצא במצב רוח חיובי, אז החיוביות תשפיע על קבלת ההחלטות שלו. אדם שנמצא במצב רוח טוב יעריך את העולם בצורה חיובית יותר ולכן יתפוס את התוצאות של התנהגויות מסוכנות כטובות יותר. כשאדם נמצא במצב רוח רע, השליליות משפיעה על מצב רוחו כך שהוא תופס את העולם בצורה יותר מאיימת. הוא לרוב לא יבחר לקחת סיכונים ויחשוב בצורה אנליטית יותר כדי להימנע מהפסדים.
מטרת המודל (AIM)

מטרת המודל (AIM) היא להסביר את המורכבות שיש להשפעות רגשיות על שיפוט הסיטואציה. על פי המודל, לתכונות האדם השופט ולמאפייני האירוע יש השפעה ניכרת על האופן בו הסיטואציה תישפט. בנוסף, המודל מבקש לענות על שאלות הקשורות להשפעת מצב הרוח והרגשות של השופט על אסטרטגיות עיבוד ותפקיד ההשפעה בעיבוד מידע מורכב. ההנחה העיקרית של המודל היא שמצב הרוח הרגשי עשוי להיכנס לתהליכי חשיבה ולהשפיע על החלטות באופן שאינו מודע.
אסטרטגיות העיבוד

מודל התערבות ההשפעה הרגשית ׁׁ(AIM) מכיל בתוכו ארבע אסטרטגיות שונות של עיבוד מידע בשיפוטים חברתיים: גישה ישירה, עיבוד מוטיבציה, עיבוד היוריסטי ועיבוד מהותי.
ישנם שני סוגים של השפעות אשר מאפיינים את האסטרטגיות: הסוג הראשון הוא עירוי גבוה ובו בשיפוט הסיטואציה יש התאמה רבה של מצב הרוח לשיפוט. הסוג השני הוא עירוי נמוך בו בשיפוט הסיטואציה יש התאמה קטנה של מצב הרוח לשיפוט.
אסטרטגית גישה ישירה: אסטרטגיה זו כוללת שחזור של הערכות קוגניטיביות אשר כבר קיימות ומוכרות בתפיסות שלנו. היא משמשת כשהאירוע ידוע או מוכר ואין צורך בכוחות קוגניטיביים, רגשיים או מצביים חזקים אשר דורשים עיבוד מורכב יותר. גישה זו היא אסטרטגיית עירוי בעלת השפעה נמוכה מהסיבה שהיא לא דורשת הרחבה או הסבר נרחב. כמו סטריאוטיפים.
עיבוד מוטיבציה: אסטרטגיה זו משמשת כאשר ישנם לחצים מוטיבציוניים חזקים וספציפיים לתוצאה שיפוטית ספציפית. עיבוד זה מתרחש כשלשופטים יש מוטיבציות ומטרות חזקות וספציפיות שמשפיעות באופן ישיר על אופן השיפוט שלהם בסיטואציה. אסטרטגיה זו מאופיינת בגישה סלקטיבית ממוקדת על ידי חיפוש מידע, העדפות השופט ועיצוב מסקנות כדי להגיע לשיפוט הרצוי. אסטרטגיה זו מאופיינת בעירוי נמוך הכולל התאמה קטנה של מצב הרוח בשיפוט.
עיבוד היוריסטי: תהליך קוגניטיבי בו השופט משתמש בדפוסי חשיבה פשוטים או כללים מסוימים על מנת לפתור בעיות או לקבל החלטות, במקום ביצוע של חישובים מדויקים או ניסוח של הסברים קוגניטיביים מקיפים. זה מאפשר לשופט לקבל החלטות מהירות ולהפיק לקחים. אך המהירות בה העיבוד הקוגניטיבי נעשה יכול גם לגרום לטעויות ובמקרים מוצלחים להביא לתוצאות הרצויות. משתמשים באסטרטגיה זו כשנמצאים בסיטואציות בעלות מגבלות של זמן ומשאבים וצריך להגיע לפתרון מיידי גם אם הוא לא מושלם. אסטרטגיה זו מאופיינת בעירוי גבוה.
עיבוד מהותי: אסטרטגיה זו מביאה את שופטי הסיטואציה למצב בו הם חייבים לבצע בחירה, ללמוד ולפרש מידע חדש לגבי הסיטואציה הספציפית ולקשר אותו לתפיסה קיימת. עיבוד זה מתרחש בעיקר כשהמטרה מורכבת או לא מוכרת ולכן אין לשופט מוטיבציה ספציפית לעיבודה. משתמשים באסטרטגיה זו כאשר האסטרטגיות הקודמות, הפשוטות יותר, אינן מתאימות. אסטרטגיה זו מאופיינת בעירוי גבוה.
לקריאה נוספת

Forgas, J. P. (1995). Mood and judgment: the affect infusion model (AIM). Psychological bulletin, 117(1), 39
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מודל העירוי של ההשפעה הרגשית".
מארק קריין

| --- | --- |

 לידה:  3 באפריל 1907 קייב, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  17 באוקטובר 1989 (בגיל 82) אודסה, ברה"מ 
 שם לידה:  Марк Григо́рьевич Крейн 
 ענף מדעי:  אנליזה פונקציונלית, אלגברה, פיזיקה מתמטית, תורת הפונקציות, משוואה אינטגרלית, התאוריה של משוואות דיפרנציאליות 
 מקום מגורים:  האימפריה הרוסית 
 מקום קבורה:  2nd Christian Cemetery 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אודסה (1929) 
 מנחה לדוקטורט:  Nikolai Chebotaryov 
 מוסדות:  אוניברסיטת אודסה (1929–1941)  Odesa State Academy of Civil Engineering and Architecture (1954–1976)  האוניברסיטה הלאומית קריבי ריה (1952–1954)  האקדמיה הלאומית למדעים של אוקראינה (1944–1952)  Samara State Technical University (1941–1944)  National University «Odesa Maritime Academy» (1944–1954)  Institute of Physical Chemistry (1978) 
 תלמידי דוקטורט:  Vitold Shmulyan, Mikhail Lazarevich Brodsky, Frida Aronovna Neimark, Petr Dmitrievich Kalafati, Yurii Aleksandrovich Palant, Yurii Pavlovich Ginzburg, Iosif Semenovich Iokhvidov, Sh. N. Saakyan, Miron B. Bekker, Yurii L'vovich Shmulian, Konstantin Rodionovich Kovalenko, Esfir Iosgershevna Goldengershel, Iosif Yakovlevich Chertkov, Levon Mikayelyan, דוד מילמן, Sergei Antonovich Orlov, Ilya Matveevich Spitkovsky, Igor Evgenievich Ovcharenko, Vladimir Artashesovich Yavryan, Frik Emilevich Melik-Adamyan, D. L. Kucher, David Kotelyanskiĭ, Mikhail Samoilovich Brodskii, Israel Markovich Glazman, Iosif Veniaminovich Svirskii, Mark Aronovich Rutman, Leonid Solomonovich Dashnits, Mark Krasnoselsky, Vadym Adamyan, ישראל גוכברג, Yury Berezansky, Grigorii Markovich Finkelshtein, Vladimir Potapov, Israel Samoilovich Kats, Lev Aronovich Sakhnovich, Polina Grigorievna Rekhtman, Arnold Petrovich Shvartsman, Vera Gantmacher, Mark Naimark, Grigorii Yakovlevich Lyubarskii, Avraam Wilgelmovich Shtraus, Mikhail Samuilovich Livsic, S. M. Mkhitaryan, Adolf Abramovich Nudelman, V. G. Sizov, Gennady Gubreyev, Alexandr Kostyukov, Polina Arnoldovna Shvartsman, Hennadiy Popov 
 פרסים והוקרה:  Krylov prize (1978)  פרס וולף למתמטיקה (1982)  State Prize of Ukrainian SSR in Science and Technology (1987) 
 
מארק קריין (ברוסית: Марк Григо́рьевич Крейн‏; (3 באפריל 1907, קייב - 17 באוקטובר 1989, אודסה) היה מתמטיקאי סובייטי ממוצא יהודי שפעל באוקראינה הסובייטית.
קורות חיים

מארק קריין נולד בשנת 1907 בקייב למשפחה יהודית. למשפחה היה עסק בתחום עיבוד עצים. בתקופת ברית המועצות אב של קריין היה מנהל מפעל שהוקם על בסיס העסק המשפחתי.
מארק קריין סיים לימודי מתמטיקה באוניברסיטת אודסה. בגיל 26 הוא מונה לפרופסור וראש קתדרה באוניברסיטה בה למד. בסוף שנות ה-30 של המאה ה-20 הוא פרסם מחקר בתחום מטריצות שביצע ביחד עם פליקס גנטמכר.
בשנת 1940 קריין עבר לקייב ועבד במכון למחקר של אקדמיה למדעים של ברית המועצות. לאחר מלחמת העולם השנייה קריין לא התקבל בחזרה לעבודה באוניברסיטת אודסה בגלל מוצאו היהודי. מספר שנים הוא היה מלמד במוסדות להשכלה גבוהה אחרים בעיר ובקריבי ריה. החל משנת 1954 הוא היה מלמד באקדמיה להנדסת בניין ואדריכלות באודסה. הוא מונה לראש קתדרה למכניקה תאורטית וכיהן בתפקיד זה עד שסיים את הקריירה ופרש לגמלאות.
בשנת 1940 ביחד עם תלמידו דוד מילמן הוא הוכיח משפט קריין-מילמן ועם ויטולד שמוליאן משפט קריין-סמוליאן. בשנת 1950 פרסם יחד עם שמחה זוכוביצקי מאמר על בעיית הקירוב של צ'בישב במרחבי בנך והילברט.
במשך קריירה המדעית קריין הנחה מעל ל-60 עבודות תואר שלישי. החל משנת 1966 הוא פרסם מספר עבודות ביחד עם ישראל גוכברג תחת שם עט GoKra.
בשנת 1970 הוא התקבל לאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
בשנת 1978 קריין הוענקה פרמיית על שם קרילוב של אוקראינה הסובייטית ובשנת 1982 פרס וולף.
קריין נפטר בשנת 1989 ונטמן באודסה.
מארי קלוטילד, נסיכת צרפת

מארי קלוטילד, נסיכת צרפת (בצרפתית: Marie Clotilde de France;‏ 23 בספטמבר 1759 - 7 במרץ 1802) הייתה אחותו של לואי השישה עשר, מלך צרפת ואשתו של קרלו אמנואלה הרביעי, מלך סרדיניה.
ביוגרפיה > ראשית חייה

מארי קלוטילד נולדה ב-23 בספטמבר 1759 בארמון ורסאי, ללואי, דופן צרפת, בנו של לואי החמישה עשר, מלך צרפת, ולמריה יוזפה, נסיכת סקסוניה, בתם של אוגוסט השלישי, מלך פולין ומריה יוזפה, ארכידוכסית אוסטריה. בשנת 1765 מת אביה, ואחיה לואי אוגוסט הפך לדופן צרפת, ובשנת 1767 מתה גם אמה משחפת. אליזבת התחנכה על ידי מאדאם דה מרסן, יחד עם אחותה אליזבת, אולם מכיוון שאליזבת לא התייחסה ללימודים ברצינות, העדיפה מאדאם דה מרסן את קלוטילד על פני אליזבת, ובעקבות כך חל קרע בין האחיות. היחסים ביניהם השתפרו לאחר שקלוטילד טיפלה באליזבת בעת שחלתה, ואף סייעה לה בלימודים. בשנת 1770 התחתן אחיה לואי אוגוסט עם מריה אנטוניה, ארכידוכסית אוסטריה, אשר מיד עם הגיעה לצרפת נקשרה מאוד לאליזבת, ובעקבות כך לא אהבה קלוטילד את מארי אנטואנט. בשנת 1774 מת סבה לואי החמישה עשר, מלך צרפת, ואחיה לואי השישה עשר, מלך צרפת עלה לשלטון במקומו.
ביוגרפיה > נסיכת פיימונטה

אף על פי שקלוטילד שאפה להיות נזירה, אחיה רצה בברית עם ממלכת סרדיניה, ולכן ב-30 בספטמבר 1775 התחתנה מארי קלוטילד עם קרלו אמנואלה, נסיך פיימונטה. הפרידה ממנה הייתה מאוד קשה לאחותה אליזבת, והשתיים בקושי הסכימו להיפרד האחת מהשנייה. אף על פי שהתחתנו בנישואים פוליטיים, היו בין השניים יחסי אהבה חמים, אולם לא היו להם ילדים, ולכן לאחר 8 שנות נישואים ביקשה קלוטילד להפסיק לקיים יחסי מין ולחיות בצניעות. קלוטילד נקשרה מאוד לגיסותיה מריה תרזה, דוכסית אאוסטה ומריה אנה מסבויה, דוכסית שאבלה, והייתה מאוד פופולרית בקרב הציבור.
בשנת 1789 פרצה המהפכה הצרפתית, ועד מהרה התמלאה טורינו במהגרים צרפתים אריסטוקרטיים, אשר לא היו אהודים על הציבור המקומי, וגרמה לסכסוך בין ממלכת סרדיניה לצרפת. בסוף 1789 הגיע לטורינו אחיה שארל, רוזן ארטואה, ובשנת 1791 הגיעו גם דודותיה מארי אדלייד, נסיכת צרפת וויקטואר, נסיכת צרפת. הוצאתם להורג של אחיה לואי השישה עשר, מלך צרפת וגיסתה מארי אנטואנט השפיעו עליה קשות, אולם הוצאתה להורג של אחותה האהובה אליזבת גרמה לה לזעזוע עמוק, ובעקבות כך היא החלה להתלבש אך ורק בשמלות צמר פשוטות, גזזה את שערה ושמה עליו כובע פשוט, זנחה את כל תכשיטיה, והפסיקה ללכת לתיאטרון ולאופרה.
ביוגרפיה > מלכת סרדיניה

בשנת 1796 מת חמיה ויטוריו אמדאו השלישי, מלך סרדיניה, ובעלה הוכתר כקרלו אמנואלה הרביעי, מלך סרדיניה. בעקבות תבוסת צבא סרדיניה על ידי נפוליאון, נאלץ קרלו אמנואלה להסכים לתנאי חוזה פריז מ-1796 שאיפשרו לנפוליאון מעבר חופשי בשטח הממלכה. ב-6 בדצמבר 1798 כבש הגנרל המהפכני הצרפתי ברתלמי קתרין ז'ובר את טורינו, וגירש ממנה את קרלו אמנואלה וקלוטילד, שנמלטו אל האי סרדיניה, וויתרו על נחלותיהם ביבשת. בעת שהותם בסרדיניה ניהלה למעשה קלוטילד את הממלכה, ותמכה בבעלה כל העת שלא יתפטר מתפקידו לטובת אחיו. בספטמבר 1800 עזבו קרלו אמנואלה וקלוטילד את סרדיניה לפירנצה, משום שהברית הרוסית-אוסטרית במלחמה נגד צרפת גברה על תקוותיהם לשובם לטורינו, אך קרב מרנגו גרם להם להימלט לרומא ואחר כך לנאפולי, שם נשארו מנובמבר 1800 עד מרץ 1801 לפני שחזרו לרומא. בעת שהותם ברומא הם חיו כאורחים של עשירים ממשפחת קולונה, ובמאי 1801 הם חזרו לנאפולי. ב-7 במרץ 1802 מתה מארי קלוטילד, ובעקבות כך החליט קרלו אמנואלה ב-4 ביוני 1802 להתפטר לטובת אחיו ויטוריו אמנואלה הראשון, מלך סרדיניה.
לוליטה (שיר של גידי גוב)

| --- | --- |

 סינגל בביצוע גידי גוב
 מתוך האלבום דרך ארץ
 יצא לאור:  1987
 תאריך הקלטה:  1987
 סוגה:  זמר עברי ‏•‏‏ רוק ישראלי
 שפה:  עברית
 אורך:  4:33
 חברת תקליטים:  הד ארצי
 כתיבה:  מאיר אריאל
 לחן:  יהודה פוליקר
 הפקה:  לואי להב
 עיבוד:  ארז נץ, משה לוי, לואי להב וז'אן-פול זימבריס
לוליטה הוא שיר שכתב מאיר אריאל, הלחין יהודה פוליקר וביצע הזמר הישראלי גידי גוב. הוא נכלל באלבום הסולו הרביעי של גוב, "דרך ארץ", שיצא לאור ב־1987.
רקע

השם "לוליטה" לקוח מהיצירה הקלאסית בעלת אותו השם של הסופר הרוסי ולדימיר נבוקוב, יצירה שעסקה בקשר האובססיבי בין מבוגר לנערה בת 12, שדמותה הפכה למושג וארכיטיפ לנערה פתיינית. מילותיו של אריאל משקפות במדויק את התמה של הספר, כפי שנשקפת מעיניו של הומברט.
הצלחה

"לוליטה" הוצג ב"פינה לשיפוטכם" כמועמד למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' ב־1 בספטמבר 1987. הוא זכה להצלחה וצעד עד 5 בינואר 1988, אז יצא מהמצעד. בשיאו הגיע למקום הראשון, לשבוע אחד, ב־22 בספטמבר 1987. במצעד השנתי של התחנה (תשמ"ח) הוא דורג במקום ה־31.
מיקומי שיא > מצעדים שבועיים

|   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (1987–1988)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (1987–1988)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (1987–1988)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (1987–1988)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | רשת ג' | 1 |  |
מיקומי שיא > מצעדים שנתיים

|   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (תשמ"ח)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (תשמ"ח)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (תשמ"ח)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (תשמ"ח)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | רשת ג' | 31 |  |
הערות שוליים

↑  האלבום "דרך ארץ", באתר Discogs, בדיקה אחרונה ב־6 באוקטובר 2022
↑  הסינגל "לוליטה" – גידי גוב, באתר סטריאו ומונו, בדיקה אחרונה ב־6 באוקטובר 2022
1 2  נתוני היצירה, באתר אקו"ם, 2 באוגוסט 2005, בדיקה אחרונה ב־6 באוקטובר 2022
↑  "לוליטה", באתר הספרייה הלאומית, בדיקה אחרונה ב־6 באוקטובר 2022
1 2  עמרי חורש, הם כתבו את זה, אתם אומרים את זה, באתר ynet, 28 במאי 2016
↑  יוסי חרסונסקי, אתי אנקרי לוליטה | זה החיבור האולטימטיבי בין הסיפור ובין מנגינת הלב. בין כאב רגשי עמוק למפוקחות, באתר יוסמיוזיק, 23 בספטמבר 2021, בדיקה אחרונה ב־6 באוקטובר 2022
↑  "לוליטה" בספריה הלאומית, באתר הספרייה הלאומית, בדיקה אחרונה ב־6 באוקטובר 2022
↑  השיר מוצג ב"פינה לשיפוטכם" של רשת ג', 1 בספטמבר 1987, באתר פזמונט, בדיקה אחרונה ב־6 באוקטובר 2022
↑  השיר יוצא ממצעד רשת ג', 5 בינואר 1988, באתר פזמונט, בדיקה אחרונה ב־6 באוקטובר 2022
1 2  מיקום שיא במצעד השבועי של רשת ג' (1), 22 בספטמבר 1987, באתר פזמונט, בדיקה אחרונה ב־6 באוקטובר 2022
1 2  המקום ה־31 במצעד השנתי של רשת ג' (תשמ"ח), באתר פזמונט, 1988, בדיקה אחרונה ב־6 באוקטובר 2022
מארג' שוט

| --- | --- |

 לידה:  18 באוגוסט 1928 סינסינטי, ארצות הברית 
 פטירה:  2 במרץ 2004 (בגיל 75)
 שם לידה:  Margaret Carolyn Unnewehr 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מקום מגורים:  Diehl–Unnewehr House, סינסינטי 
 תקופת הפעילות:  מ-1968 
 תפקיד:  בעלים של קבוצת הבייסבול סינסינטי רדס
 בן זוג:  צ'ארלס שוט
 פרסים והוקרה:  היכל התהילה של נשות אוהיו (1985) 
 
מארג' שוט (באנגלית: Marge Schott‏; 18 באוגוסט 1928 - 2 במרץ 2004) הייתה הנשיאה והמנכ"לית של קבוצת הבייסבול סינסינטי רדס בשנים 1984–1999 והאישה השלישית שהחזיקה בבעלותה קבוצה מליגת ה-MLB מבלי שירשה אותה (הראשונה הייתה אשת העסקים ג'ואן וויטני פייסון, מייסדת ניו יורק מטס).
שוט ידועה בעיקר בעקבות התנהגותה השנויה במחלוקת במהלך כהונתה כבעלת סינסינטי רדס, שכללה העלבות כלפי אפרו-אמריקאים, יהודים ואנשים ממוצא יפני. בשנים 1996–1998 נאסר עליה לנהל קבוצה בליגת ה-MLB בשל הצהרות תמיכה במדיניות הפנים של מנהיג המפלגה הנאצית אדולף היטלר. זמן קצר לאחר מכן, היא מכרה את רוב חלקה בקבוצה.
ביוגרפיה > חייה הפרטיים

שוט נולדה בסינסינטי, אחת מחמש בנותיו של שרלוט ואדוארד הנרי אונוהר. אביה התעשר בעסקי העץ. כשלמדה בקולג', הצטרפה שוט כחברה לאחוות תטה פיי אלפא. ב-1952 התחתנה עם צ'ארלס שוט, בן למשפחה עשירה מהעיר סינסינטי, וירשה את עסקיו והונו כאשר נפטר מהתקף לב ב-1968. מאז מותו כשהייתה בת 39, מארג' שוט מעולם לא נישאה מחדש ולא נולדו לה ילדים.