stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קדימה, תריץ אחורה

| --- | --- |

כרזת הסרט "קדימה, תריץ אחורה"
 בימוי:  מישל גונדרי 
 הופק בידי:  מישל גונדרי 
 תסריט:  מישל גונדרי 
 עריכה:  Jeff Buchanan 
 שחקנים ראשיים:  ג'ק בלאק  מוס דף דני גלובר מיה פארו
 צילום:  אלן קוראס 
 מדינה:  ארצות הברית, הממלכה המאוחדת, צרפת 
 חברת הפקה:  ניו ליין סינמה, Focus Features 
 חברה מפיצה:  New Line Cinema
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  20 בינואר 2008
 משך הקרנה:  101 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט קומדיה, סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  ניו ג'רזי 
 תקציב:  $20,000,000
 הכנסות:  $30,576,510
 הכנסות באתר מוג'ו:   bekindrewind
 www.bekindmovie.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
קדימה, תריץ אחורה (Be Kind Rewind) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 2008, בוים על ידי מישל גונדרי בכיכובם של ג'ק בלאק, מוס דף, דני גלובר ומיה פארו. הסרט יצא לראשונה בפסטיבל הסרטים סאנדנס ב-20 בינואר 2008 ומאוחר יותר בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בברלין.
שם הסרט (באנגלית) הוא משפט שהיה נפוץ ככיתוב על קלטות וידאו להשכרה, בבקשה מהשוכרים להריץ את הסרט אחורה לאחר שסיימו לצפות בו.
עלילה

מייק (מוס דף) עובד בחנות להשכרת קלטות וידאו על סף פשיטת רגל בשם "Be Kind Rewind", בעיירה פסאייק שבניו ג'רזי. חברו הטוב ביותר של מייק, ג'רי (ג'ק בלאק), נוהג להתלוות אליו בעבודה בחנות. מייק מוקסם מהסיפור עליו שמע  בילדותו מבעל החנות, מר פלטשר (דני גלובר), כי פסנתרן הג'אז האגדי פאטס וולר נולד באותה החנות. מר פלטשר מתבשר על ידי הנהלת העיירה כי עומדים להרוס את החנות ובמקומה ייבנה קומפלקס מגורים, אלא אם כן יגייס מספיק כסף לשפץ את הבניין. פלטשר מחליט לנסות לשפר את העסק בעזרת ריגול אחר חנות הווידאו המתחרה המשכירה בפורמט DVD. הוא משאיר את מייק כאחראי על החנות בהיעדרו. בעוד הרכבת עוזבת הוא כותב למייק אזהרה על חלון הרכבת שלא להכניס את ג'רי לחנות, אך מייק מתקשה להבין את הכתב ההפוך.
ג'רי גר בטריילר סמוך לתחנת כוח חשמלית ומודאג שהיא ממיסה לו את המוח. הוא מבקש ממייק לעזור לו לחבל בתחנה אך זה מסרב. ג'רי מנסה לחבל בתחנה לבדו, מתחשמל בטעות והופך ממוגנט. למחרת, ג'רי הממוגנט גורם לכל הקלטות בחנות להימחק. לקוחה נאמנה של החנות וידידתו של מר פלטשר, גברת פאלאפיץ (מיה פארו), מגיעה לשכור את הסרט מכסחי השדים. הסרט נמחק יחד עם שאר הקלטות ומייק פוחד שאם גברת פאלאפיץ תגלה זאת הוא יאבד את אמונו של מר פלטשר. ג'רי מציע למייק להסריט את הסרט בעצמם, כשהם מככבים בתור השחקנים הראשיים. החברים יוצרים גרסה בת 20 דקות בעזרת מצלמת VHS ישנה ואפקטים זולים. מאוחר יותר לקוח מבקש את הסרט שעת שיא 2 והם מסריטים גם אותו, הפעם בעזרת אלמה (מלאני דיאז) מהמכבסה הסמוכה. אלמה עוזרת לג'רי להוציא את המגנטיות מגופו על ידי שתיית דלי מלא מי מלח. בהמשך השלישייה יוצרים שיטה בה לקוחות יכולים להזמין הסרטה מחדש של סרט מסוים, ובה הלקוחות צריכים להמתין זמן רב, ולכן הם אומרים שהקלטות צריכות להגיע משוודיה (sweded) והיא צוברת פופולריות.
העסק מתחיל להתרומם ורבים מתושבי העיירה לוקחים חלק בתהליך ההסרטה מחדש של הסרטים. מייק וג'רי מציעים למר פלטשר להשתמש ברווחים החדשים כדי לשפץ את החנות. אולם, נציגים של חברות הסרטים מגיעים לחנות מחרימים את הסרטים בתואנה של הפרת זכויות יוצרים ומשמידים אותם. בנוסף, מייק מגלה שפאטס ווילר לא באמת נולד בחנות ומר פלטשר רק סיפר לו זאת כדי לשמח אותו בתור ילד.
ג'רי מציע שתושבי העיירה ימשיכו להפיק סרטים מקוריים ומבקש ממייק רעיון לתסריט. מייק מציע לביים סרט תיעודי פיקטיבי על חיי פאטס ווילר בעיירה. כל תושבי העיירה לוקחים חלק בהפקה. מייק וג'רי מנסים לפרוץ לחנות הווידאו המתחרה כדי לגנוב את המקרן שלהם עבור הקרנת הבכורה. הם מגלים שבעל החנות ישן בה בלילה, נתפסים על ידו ונאלצים להקרין את הסרט על מסך טלוויזיה ישנה וקטנה. ביום הבכורה צוות ההריסה עומד בחוץ ומחכה להרוס את הבניין ומכשיר הטלוויזיה הקטן שנועד להקרנה נופל ונשבר. בעל החנות המתחרה מביא את המקרן והסרט מוקרן בענק על חלון החנות. בסוף ההקרנה, מתגלה כי קהל רב שהתאסף בחוץ לצפות בסרט מריע ומוחא כפיים. הסרט מסתיים כשהאחראי על צוות ההריסה מחייך וטופח למר פלטשר על השכם.
הערות שוליים

1 2  הכנסות ותקציב הסרט קדימה, תריץ אחורה, מתוך אתר Box Office Mojo
↑  עכבר העיר, לנשוף בעורפו של גונדרי, באתר הארץ, 20 בפברואר 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb17032452k (data)  VIAF: 307506286   WorldCat (עם VIAF): 307506286
להיות ג'ון מלקוביץ'

| --- | --- |
עטיפת ה-DVD העברית של הסרט
עטיפת ה-DVD העברית של הסרט
 בימוי:  ספייק ג'ונז 
 הופק בידי:  מייקל סטייפ   סנדי סטרן   וינסנט לנדיי   סטיב גולין
 תסריט:  צ'ארלי קאופמן 
 עריכה:  אריק זומברונן 
 שחקנים ראשיים:  ג'ון מלקוביץ'   קמרון דיאז   ג'ון קיוזק   קת'רין קינר   אורסון בין   מרי קיי פלייס
 מוזיקה:  קרטר בורוול 
 צילום:  לנס אקורד 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  פרופוגנדה פילמז
 חברה מפיצה:  סרטי יוניברסל, נטפליקס, וודו 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  3 בדצמבר 1999 
 משך הקרנה:  108 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  דרמה קומית, סרט דרמה, סרט קומדיה, סרט פנטזיה, קולנוע סוריאליסטי 
 מקום התרחשות:  ניו ג'רזי, ניו יורק 
 תקופת התרחשות:  שנות ה-90 של המאה ה-20 
 תקציב:  12,000,000‏$
 הכנסות:  32,382,381‏$
 הכנסות באתר מוג'ו:   beingjohnmalkovich
 פרסים:  פרס סאטורן
 סרט הבא:  אדפטיישן
 דף הסרט ב־IMDb
 
להיות ג'ון מלקוביץ' (באנגלית: Being John Malkovich) הוא סרט קומדיה-פנטזיה אמריקאי משנת 1999.
במאי הסרט הוא ספייק ג'ונז, התסריטאי הוא צ'ארלי קאופמן (שהתפרסם בזכותו), והשתתפו בו השחקנים ג'ון קיוזק, קמרון דיאז, קתרין קינר וג'ון מלקוביץ' בתפקיד עצמו. אחד ממפיקי הסרט הוא מייקל סטייפ, סולן להקת .R.E.M.
הסרט היה מועמד לפרס האוסקר בשלוש קטגוריות בשנת 2000.
עלילה

קרייג שוורץ (ג'ון קיוזק) הוא בונה ומפעיל תיאטרון בובות מובטל. אשתו, לוטי (קמרון דיאז) עובדת בחנות לחיות מחמד ומביאה את החיות בהן היא מטפלת לביתה. בעקבות לחצה של לוטי, קרייג מוצא עבודה בחברה המציעה פתרונות תיוק הנמצאת בקומה ה-7 וחצי של בניין משרדים בעיר. במהלך עבודתו הוא מכיר את מקסין (קתרין קינר). קרייג מתאהב קשות במקסין והחל מחזר אחריה למרות נישואיו, אולם מקסין דוחה אותו ומתייחסת אליו בזלזול. באחד מימי העבודה מגלה קרייג באקראי פתח קטן בקיר המשרד הנחבא מאחורי מגירות מתכת. הכניסה אליו מובילה למחילה אשר מובילה אותו אל תוך תודעתו של השחקן ג'ון מלקוביץ' למשך רבע שעה. בזמן הזה הוא רואה, שומע וחש את כל מה שמלקוביץ' מרגיש. בתום הזמן הוא מושלך בשוליו של כביש בין-עירוני. קרייג פונה למקסין ומגלה לה על דבר קיומו של הפתח. מקסין יוזמת את מכירת האירוח בתודעתו של ג'ון מלקוביץ' תמורת 200 דולר לביקור.
העניינים מסתבכים לאחר שלוטי משתמשת בדלת ובעקבות החוויה בתוך ג'ון מלקוביץ' היא מחליטה שברצונה להפוך לגבר. לוטי וקרייג מזמינים את מקסין לארוחת ערב שבסופה שניהם מתנפלים עליה בתשוקה. מקסין דוחה את קרייג ואומרת ללוטי שהיא מוכנה להיות איתה כאשר היא בתוך ג'ון מלקוביץ'. מקסין יוצרת קשר עם מלקוביץ' ונפגשת איתו כדי להיפגש עם לוטי בתוך מלקוביץ' ומקסין שוכבת איתו ותוך כדי כך עם לוטי. ג'ון מחליט לעקוב אחרי מקסין אל הבניין בו היא עובדת וכאשר הוא מגלה שקיימת דלת שמובילה לתודעה שלו הוא נכנס לשם בעצמו כדי לבדוק את החוויה, אולם מגיע להזיה פסיכוטית רוויית זיכרונות רעים ומכוננים בה כולם הם ג'ון מלקוביץ'. הוא דורש מקרייג לחסום את המנהרה ומנתק את הקשר עם מקסין. קרייג מסרב לדרישתו של מלקוביץ' ומתוודה על אהבתו למקסין. מקסין דוחה אותו שוב ואומרת לו שהיא רוצה את תשוקתה של לוטי בתוך מלקוביץ'. קרייג מתוסכל ואכול קנאה בלוטי ועורג למקסין, כולא את לוטי בתוך הכלוב של הקוף של לוטי, ונכנס לתוך מלקוביץ' כדי להיות עם מקסין ברמייה. קרייג מגלה כי הוא יכול לשלוט במלקוביץ' ואינו חייב לצאת בתום רבע השעה.
לוטי משתחררת מן הכלוב ומגלה למקסין כי קרייג שוכן בגופו של מלקוביץ', אך מקסין מתרשמת מקרייג ומסכימה להיות עמו כאשר הוא בתוך מלקוביץ'. מקסין וקרייג/מלקוביץ' מתחתנים וקרייג מנצל את מלקוביץ', קשריו ופרסומו הרב כדי להפוך לאמן בובות מפורסם. לאחר התחלה מוצלחת ביחסים, מקסין ההרה שוב מתגעגעת ללוטי. העניינים הולכים ומסתבכים כאשר מתברר שד"ר לסטר - בעל המשרד שבו נמצאת הדלת מתכוון להשתמש בה כדי לחמוק מהמוות, והוא לא מוכן לתת לקרייג לגנוב ממנו את גופו של מלקוביץ' בו הוא יכול לשלוט בעזרתם של חבריו המזדקנים. למלקוביץ' עצמו יש מעט מאוד מה לומר בעניין הפלישות לתודעתו. ד"ר לסטר תופס את מקסין ומאיים על קרייג כי יהרוג אותה אם לא יפנה את מלקוביץ'. קרייג חושש לחייה ומפנה את מקומו וחוזר אל מקסין בתור עצמו, אך היא חוזרת לזרועותיה של לוטי ודוחה את קרייג שוב. קרייג מתכנן לפלוש אל מלקוביץ' מחדש, להעיף משם את לסטר וחבריו ולזכות שוב במקסין, אך יום הולדתו ה-44 של ג'ון מלקוביץ' חולף והמנהרה שאליה מובילה הדלת עוברת לתודעה של העוברית שברחמה של מקסין, שמלקוביץ'/לוטי הוא אביה. קרייג כעת נעול בתודעתה של העוברית ואינו יכול להימלט או לשלוט בה.
לאחר היעלמותו של קרייג ותפיסתו של מלקוביץ' בידי ד"ר לסטר וחבריו, לוטי ומקסין הופכות להיות בנות זוג. קרייג נטמע בתוך תודעתה של בתם של מקסין ומלקוביץ' ללא יכולת להימלט, אלא רק להסתכל ולהמשיך לערוג למקסין.
פרודיות

ערוץ הספורט שידר מערכון בשם "להיות רוי קין", בו השדר אבי מלר מוצא דלת לתוך תודעתו של קין, ומבקיע שער עצמי.
בסדרה הפיג'מות בערוץ הילדים שודר פרק בשם "להיות טל מוסרי", בו כוכבי הסדרה משתלטים על מוסרי.
בירדי

| --- | --- |

 מבוסס על:  רומן באותו שם מאת ויליאם וורטון
 בימוי:  אלן פארקר 
 הופק בידי:  נד קופ, דייוויד מנסון, אלן מארשל
 תסריט:  סנדי קרוף 
 עריכה:  גרי המבלינג
 שחקנים ראשיים:  מת'יו מודין, ניקולס קייג'
 מוזיקה:  פיטר גבריאל
 צילום:  מייקל סרסין 
 מדינה:  ארצות הברית
 חברת הפקה:  סרטי קולומביה 
 חברה מפיצה:  TriStar Pictures
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  21 בדצמבר 1984
 משך הקרנה:  120 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט מלחמה, סרט מבוסס יצירה ספרותית, סרט דרמה, סרט פעולה 
 מקום התרחשות:  פילדלפיה 
 תקציב:  $7,500,000
 הכנסות:  $1,455,045
 הכנסות באתר מוג'ו:   birdy
 פרסים:  פרס Grand Prix (השני בחשיבותו)
 דף הסרט ב־IMDb
 
בירדי (באנגלית: Birdy) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1984 בבימויו של אלן פארקר בכיכובם של מת'יו מודין וניקולס קייג'. הסרט מבוסס על נובלה עם אותו שם מאת ווילאם ווארטון.
פסקול הסרט נכתב ובוצע על ידי פיטר גבריאל. חלק מהקטעים מכילים גרסאות חדשות לשיריו של גבריאל מאלבומו השלישי והרביעי.
הסרט זכה לביקורות חיוביות וזכה בפרס הגרנד פרי בפסטיבל קאן.
תקציר העלילה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בחור צעיר המכונה בירדי יושב על רצפת החדר שלו בבית חולים פסיכיאטרי ונראה שאינו מגיב לסובב אותו. בבית חולים אחר רואים סמל בצבא ארצות הברית בשם אל קולומבטו, פניו חבושות בכבדות. אל משתחרר מבית החולים ונוסע ברכבת ובדרך הוא חושב על חברו בירדי.
[פלאשבק משנות השישים בשכונה של מעמד הפועלים בפילדלפיה, פנסילבניה] נער מתבגר שכנויו בירדי מתיידד עם שכנו הסמוך אל קולומבטו, וחולק איתו את אהבתו לציפורים ובפרט כיצד הוא מוקסם מיכולתם לעוף. השניים מתמסרים לתחביבו של בירדי לתפוס יונים כדי לאלף אותן כיונות דואר.
הם שומרים את היונים בכלוב גדול מעץ שבירדי בנה מחוץ לבית הוריו. לילה אחד הם מטפסים לקצה של בית זיקוק, שם בירדי נתלה על זיז כדי לתפוס את היונים המקננות עליו. בירדי מאבד את אחיזתו ונופל מגובה של מספר קומות, אך נוחת על ערמת חול. מסוחרר מעט, הוא אומר לאל שבזמן הנפילה הוא עף. אחרי שבירדי מאושפז בגלל פציעות קלות, הוריו מפרקים את הכלוב.
[מעבר לזמן הסיפור הנוכחי] רס"ן וייס, רופא צבאי, מספר לאל שלמרות שפציעותיו של בירדי קלות יחסית, הוא לא דיבר מאז שנמצא. אל מדבר עם בירדי ארוכות, אך מתוסכל יותר ויותר מחוסר התגובה שלו. לאחר מכן הוא נרגש כאשר בירדי מחייך לבדיחה שהוא משמיע. וייס שולל את התגובה כהתנהגות דיסוציאטיבית.
[פלאשבק] בירדי נעתר לרצונו של אל לעסוק בדבר אחר. לאחר שרכשו פורד משנת 1953 ושחזרו אותו, אביו של אל רושם את הרכב על שמו. אל מסיע את בירדי לטיילת של אטלנטיק סיטי, אך הם נעצרים למחרת לאחר שמר קולומבטו מדווח שהמכונית נגנבה. לאחר שחילץ את הנערים מהכלא, מר קולומבטו מוכר את הרכב. בהמשך בירדי מתעמת איתו וטוען שאסור היה לו למכור את המכונית מכיוון שהיא לא הייתה שלו וכמחאה הוא מסרב לכסף שהוצע לו כפיצוי.
בירדי בונה כלוב ציפורים חדש בחדר השינה שלו ורוכש שתי כנריות. הוא מכנה את הנקבה פרטה ואת הזכר אלפונסו על שם חברו אל. עם חזרתו לבית הספר, בירדי נתקל בחברה לכיתה, דוריס רובינסון, ואל מעודד אותו לבקש ממנה לצאת לדייט. בנשף, בירדי רוקד עם דוריס בלי חשק ומשאיר אותה מבולבלת ומושפלת. לאחר מכן דוריס מסיעה אותו למקום מבודד, שם בירדי דוחה את הפלירטוטים שלה. בירדי חוזר הביתה לחדר השינה שלו ונשכב עירום בכלוב הציפורים. במצב חצי מודע הוא מתבטא על רצונו למות ולהיוולד מחדש כציפור. לאחר מכן הוא מדמיין את עצמו עף כמו ציפור ברחבי חדרו, ברחבי הבית ומחוצה לו בשכונה.
עם סיום הלימודים, השניים מתגייסים לצבא לשרת במלחמת וייטנאם. אל נפצע קשה בהתרסקות מסוק בג׳ונגל ובירדי מאושפז בבית חולים לחולי נפש לאחר שנעדר מהצבא למשך חודש שלם.
[מעבר לזמן הסיפור הנוכחי] אל חושד שבירדי מפברק שיגעון כדי להסתתר מהעולם. הוא משתף את דעתו עם בירדי ומגלה לו שגם הוא מעוניין להסתתר מהסביבה עקב פציעותיו שלו. בירדי מגיב במפתיע באומרו לאל שהוא לא מדבר אמת. אל מתרגש ובוכה ואז מיידע את ווייס על תגובתו של בירדי, אך כשהרופא מגיע, בירדי שוב שותק. מכיוון שהוא לא רואה התקדמות במצבו של בירדי, וייס מורה לאל לעזוב. אל מסרב ודוחף את הרופא שנמלט מהחדר. לאחר שווייס בורח, שני אחים של בית החולים הפסיכיאטרי נשלחים כדי להכניע את אל. אל נלחם בהם ולוקח את בירדי לגג בית החולים. בירדי ממהר אל הקצה, מרים את זרועותיו כאילו הוא עומד לעוף וקופץ מהגג. אל רץ אל המדף ומוצא את בירדי במפלס אחר של הגג עומד ללא פגע. הוא קורא אליו "בירדי" ובירדי מסתכל אליו, מחייך ועונה "מה?".
צוות השחקנים

| שם השחקן | שם הדמות |
| --- | --- |
מת'יו מודין: בירדי
ניקולס קייג': אל קולומבאטו
ג'ון הרקינס: ד"ר ווייס
סנדי ברון: מר קולומבאטו
קארן יאנג: חנה רורק
ברונו קירבי: רנאלדי
ננסי פיש: גברת פרבוסט
ג'ורג' באק: אבא של בירדי
דולורס סייג': אמא של בירדי
פאט ריאן: ג'ו סאגסה
ג'יימס סאנטיני: מריו קולומבאטו
מאוד מינצ'סטר: דוריס רובינסון
מרשל בל: רונסקי
אליזבת וויתקרפט: רוזאן
סנדרה ביל: שירלי
ויקטוריה נקו: קלייר
קריסטל פילד: גברת קולומבאטו
ג'ון בראמפלד: מר קוהלר
אהרון בן יצחק רכניץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  המאה ה־18 פריישטאדטל (אנ'), הונגריה, ממלכת הבסבורג 
 פטירה:  המאה ה־19 ארץ ישראל 
 כינוי:  הרב "אהרן האליטשער", הרב "אהרן בן יצחק פריישטטל"
 מקום קבורה:  ארץ ישראל
 תאריך עלייה:  ה'תקס"ג (1803)
 תקופת הפעילות:  ? – המאה ה־19 
 חיבוריו:  בית אהרן
 
אהרון בן יצחק רכניץ היה רב ודרשן יהודי הונגרי במאה ה-18.
ביוגרפיה

אהרון נולד בפריישטאדטל (אנ'), כיום בסלובקיה, בסביבות 1740.
למד בפראג אצל רבי מאיר בומסלא. שימש דרשן בקהילת האליץ'. לאחר שעזב רבי אלעזר קאליר את קהילת רכניץ, עבר רבי אהרן לרכניץ והתמנה למרא דאתרא. בשנת 1786 הדפיס בזולצבך את ספר דרשותיו "בית אהרן". יכול להיות ששם זה היה הומאז' לחיבור של סבו (רבי אהרון בן שמואל מפרנקפורט) באותו השם.
בשנת ה'תקס"ג (1803) עלה לארץ ישראל, ושם נקבר. רבי אלכסנדר מייזליש הגיע לרכניץ לשמש כרב הקהילה במקומו.
לקריאה נוספת

יקותיאל יהודה גרינוולד, רבני אונגאריה שעלו לארץ ישראל, סיני כו, תש"י, עמ' רכו-רכט
יקותיאל יהודה גרינוולד, לתולדות הרב אהרן פריישטטל, סיני לא, תשי"ב, עמ' צט-קד
הערות שוליים

↑  נקרא גם בכינויים נוספים: "אהרן האליטשער" (בגלל שנודע כדרשן בקהילת האליץ'), ו"אהרן בן יצחק פריישטטל"
↑  ר' יקותיאל יהודה גרינוולד, "לתולדות הרב אהרן פרישטטל", עמ' צט.
↑  יקותיאל יהודה גרינוולד, סימן עט, פארי חכמי מדינתינו, סיגעט: א.קויפמאן, תר"ע, עמ' מה. כך גם ע"פ ערכו בלקסיקון יהודי הונגרי, שבהונגרית
↑  גרינוואלד, יקותיאל יהודה בן יעקב, סימן קנא, פארי חכמי מדינתינו, תר"ע, עמ' נב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007527280805171  ISNI: 0000 0000 4975 308X  LCCN: nr94012804  VIAF: 63888640   WorldCat (עם VIAF): 63888640
אלכסנדר קלדר

| --- | --- |

 לידה:  22 ביולי 1898 לואנטון, ארצות הברית 
 פטירה:  11 בנובמבר 1976 (בגיל 78) ניו יורק, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  בית מגורים  אקדמיה גראנד שומיאר  המכון הטכנולוגי של סטיבנס 
 תקופת הפעילות:  1920–1976 (כ־56 שנים) 
 תחום יצירה:  פיסול, תכשיט, אמנות חזותית 
 זרם באמנות:  אמנות קינטית, אמנות מודרנית 
 יצירות ידועות:  Araignée rouge, Horizontal, פסל פלמינגו, Man, Three Discs 
 פרסים והוקרה:  מדליית החירות הנשיאותית (1977)  טבעת הקיסר של גוסלאר (1977)  Golden Lion 
 חתימה:   
 www.calder.org
 
פסל מאת אלכסנדר קלדר בהנובר שבגרמניה
"מחווה לירושלים" - פסל מאת קלדר בהר הרצל
פסל "הפרה" בתלפיות מזרח
אלכסנדר (סנדי) קלדר (באנגלית: Alexander Calder‏; 22 ביולי 1898 - 11 בנובמבר 1976) היה פסל אמריקאי מרכזי בזרם האמנות הקינטית ויוצר המובייל האמנותי. בנוסף, יצר קלדר גם ציורים, ליתוגרפיות, צעצועים, עבודות גובלן, תכשיטים, וכלי בית.
יצירה מפורסמת שלו היא "הקרקס של קלדר", קרקס בו החפצים והדמויות בנויים מקפיצים.
קלדר עיצב מספר יצירות בירושלים. פסל "הפרה" הוצב לאחר מותו בכניסה למרכז הקהילתי בשכונת תלפיות מזרח. הפסל האחרון שיצר הוא מיצב סביבתי שהוצב בירושלים בכיכר הולנד ליד הר הרצל. המיצב רחב הממדים עשוי מלוחות ברזל המחוברים ביניהם במסמרות וצבועים באדום, ונקרא "מחווה לירושלים – סטאביל".
ביוגרפיה > ילדותו

קלדר נולד בפנסילבניה שבארצות הברית. אביו, אלכסנדר סטירלינג קלדר היה פסל ידוע שיצר מתקנים ציבוריים רבים, רובם בפילדלפיה. סבו של קלדר, הפסל אלכסנדר מילן קלדר, נולד בסקוטלנד והיגר לפילדלפיה בשנת 1868. אמו של קלדר, נאנט לדרר קלדר, הייתה ציירת דיוקנים מקצועית שרכשה את השכלתה באקדמיה ז'וליאן ובסורבון בפריז בין השנים 1888 עד 1893 ולאחר מכן באקדמיית פנסילבניה לאמנויות יפות בפילדלפיה, שם פגשה את אביו. הוריו של קלדר נישאו ב-22 בפברואר 1895. אחותו הגדולה, מרגרט "פגי" קלדר, נולדה בשנת 1896. לאחר נישואיה שמה היה מרגרט קלדר הייס והיא סייעה בפיתוח של מוזיאון ברקלי לאמנות.
בשנת 1902, בהיותו בן 4, דגמן קלדר בעירום בעבור הפסל של אביו "The Man Cub" המוצב כעת במוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק. באותה שנה, סיים את הפסל הראשון שלו, פיל מחימר.
שלוש שנים מאוחר יותר, חלה אביו בשחפת, הוריו עברו לחווה באורקל שבאריזונה והשאירו אותו ואת אחותו לטיפול של חברים ובני משפחה במשך כשנה. הילדים התאחדו עם הוריהם בסוף מרץ 1906 ונשארו בחווה באריזונה עד הסתיו של אותה השנה.
משפחת קלדר עברה לגור בפסדינה שבקליפורניה. חלקים מהמרתף של בית המשפחה הפכו לסטודיו הראשון של קלדר והוא קיבל את סט כלי העבודה הראשון שלו. הוא השתמש בפיסות חוט נחושת שמצא ברחובות כדי לייצר תכשיטים וחרוזים לבובות של אחותו. ב-1 בינואר 1907 לקחה אותו אמו ל"Tournament of Roses Parade" מצעד שנתי ססגוני שנערך בפסדינה לרגל השנה האזרחית החדשה, שם הוא צפה במרוץ של ארבע מרכבות סוסים. לימים, הסגנון המיוחד של האירוע בא לידי ביטוי ביצירות הקרקס על חוט שקלדר הציג.
בשנת 1909, כאשר קלדר היה בכיתה ד', הוא פיסל כלב וברווז מתוך גיליון פליז כמתנות חג המולד להוריו. הפסלים היו תלת־ממדיים והברווז היה קינטי כי התנדנד כאשר טפחו עליו בעדינות. פסלים אלה מצוטטים תדיר כדוגמאות מוקדמות למיומנויותיו של קלדר.
בשנת 1910 חזרה משפחת קלדר לפילדלפיה, שם למד אלכסנדר זמן קצר בבית הספר הפרטי "Germantown Academy", ולאחר מכן עברו לכפר "Croton-on-Hudson" במדינת ניו יורק. במהלך השנים הראשונות שלו בתיכון בקרוטון, קלדר התיידד עם הצייר אוורט שין.
לאחר קרוטון, משפחת קלדר עברה ל"Spuyten Duyvil" שברובע הברונקס כדי להיות קרוב יותר לסטודיו ששכר אביו ב"Tenth Street Studio Building" בניו יורק, שהיה המתקן המודרני הראשון שתוכנן במיוחד במטרה לשרת את צורכי האמנים. בזמן שגרו ב-Spuyten Duyvil, למד קלדר בבית הספר הגבוה של יונקרס.
בשנת 1912, מונה אביו למנהל בפועל של המחלקה לפיסול של התערוכה הבינלאומית פנמה-פסיפיק שנערכה שלוש שנים מאוחר יותר בסן פרנסיסקו. הוא החל לעבוד על הפסלים עבור המיצג ובמשך זמן זה משפחת קלדר עברה הלוך ושוב בין ניו יורק וקליפורניה. בכל מיקום חדש הוריו של קלדר הקצו את שטח המרתף כסטודיו עבור בנם. לקראת סופה של תקופה זו, בעוד הוריו עברו לניו יורק, נשאר קלדר עם חברים בקליפורניה עד סוף 1915 כדי שיוכל לסיים את לימודיו בתיכון לוואל.
ביוגרפיה > המשך לימודיו והקריירה המקצועית והאמנותית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בהשפעת הוריו שרצו לחסוך ממנו חיים מיוסרים של אמן, החליט קלדר להירשם בשנת 1915 ללימודי הנדסת מכונות במכון סטיבנס לטכנולוגיה בהובוקן, ניו ג'רזי.
כשנשאל מאוחר יותר למה בחר ללמוד מקצוע זה השיב כי באותה תקופה העריץ מישהו שהיה מהנדס מכונות.
במכון סטיבנס התחבב קלדר על שאר התלמידים, הצטיין במתמטיקה והיה לחבר באגודת דלטא-טאו-דלטא
בקיץ 1916 עבר חמישה שבועות של אימונים טרום-צבאיים בשדה האימונים הצבאי האזרחי פלטסבורג. ב-1918 הצטרף לגיס לאימוני סטודנטים, במחלקה הימית, והתמנה מדריך הגדוד.
ב-1919 סיים את לימודיו במכון סטיבנס עם תואר. למשך השנים הבאות מילא שורה של תפקידים, ביניהם
כמהנדס הידראוליקה ושרטט בחברת ניו יורק אדיסון. ביוני 1922 הצטרף כמכונאי לצוות אוניית הנוסעים "ה.פ. אלכסנדר" שנסעה במסלול סן פרנסיסקו-ניו יורק. העת המסע, כפי שתיאר מאוחר יותר, נדהם לצפות בחוף של גוטמלה זריחות שמש וירח מלא בשני אופקים מנוגדים.
אחרי שהאונייה חנתה בסן פרנסיסקו, נסע לאחותו באברדין, וושינגטון, ועבד במדידות זמני עבודה במחנה לחטיבת עצים ביערות. מרותק על ידי יפי הנופים כתב הבייתה וביקש צבעים ומכחולים. כעבור זמו קצר חזר לניו יורק על מנת להתמסר לאמנות.
התחיל שם השתלמות במסגרת ליגת הסטודנטים לאמנות אצל תומאס הארט בנטון, ג'ורג' לקס, קנת הייס מילר וג'ון סלון. בוזמנית עבד בעיתון המשטרה הלאומית (National Police Gazette) בו נתבקש לעשות רישומים של מופעי הקרקס של Ringling Brothers, קרקס ברנום וקרקס ביילי. עולם הקרקס עשה עליו רושם מרתק שחזר מאוחר יותר בכמה מיצירותיו.
בשנת 1926 נסע קלדר לפריז, נרשם ללימודים ב"אקדמי דה לה גרנד שומייר" ופתח סטודיו ברחוב דאגר 22, ברובע מונפרנס. ביוני 1929 בעת נסיעה באונייה מפריז לניו יורק התוודע קלדר לאשתו לעתיד, לואיזה ג'יימס (1996-1905),נינתם של הסופר הנרי ג'יימס והפילוסוף ויליאם ג'יימס.
הם התחתנו בשנת 1931. בעת שהותו בפריז התיידד קלדר עם כמה אמנים אוונגרדיים, לרבות פרנאן לז'ה,ז'אן ארפ ומרסל דושאן. קלדר שב עם לואיזה לארצות הברית בשנת 1933 כדי להתיישב בבית כפרי שרכשו ברוקסברי, קונטיקט. שם הם גידלו את ילדיהם - בתם הראשונה סנדרה (ילידת 1935) ובתם השנייה מרי (ילידת 1939). ב-1955 בני הזוג ערכו טיול למשך 3 חדשים בהודו ובמהלכו יצר קלדר תשעה פסלים וכמה תכשיטים.
ב-1963 התיישב קלדר בסדנה חדשה שנשקפה אל עמק השוורייר ביישוב סאשה במחוז אנדר-א-לואר בצרפת. הוא תרם ליישוב ספר שהחל משנת 1974 הוצב בככר המרכזית. לאורך הקריירה האמנותית שלו העדיף קלדר לתת ליצירותיו שמות צרפתיים, לה משנה מה ייעודן.
בשנת 1966 הוא פרסם "אוטוביוגרפיה עם תמונות", אותה כתב בעזרת חתנו, ז'אן דוידסון.
אלכסנדר קלדר נפטר באופן פתאומי ב-11 בנובמבר 1976, זמן קצר אחרי פתיחת תערוכה רטרוספקטיבית חשובה של יצירתו במוזיאון ויטני לאמנות אמריקאית בניו יורק.
תנועה, משחק ופיסול בקנה מידה גדול

אלכסנדר קלדר, נצר למשפחת אמנים, לא התחיל כאמן – הוא פנה ללימודי הנדסה, דבר שישפיע על עבודותיו בהמשך. בתחילה, בשילוב כישוריו כמהנדס, בנה קלדר מוביילים ממונעים, רק לאחר חזרתו מארצות הברית (1933) בשנת 1937, החל את צעדיו הראשונים בפיסול מיצבים נון-קינטיים בשילוב תנועה ופיסוליות (בקנה מידה קטן) – שתנועתם לבד מושפעת מהרוח ונוכח לדעת שהדגם שבנה לא עומד ברוחות – לכן החליט לבנות דגמים גדולים וחזקים יותר.
קלדר הושפע מזרמים כגון הקוביזם, קונסטרוקטיביזם, סוריאליזם ונאו פלסטיזיזם ואוונט-גארד. קלדר טוען שהמהות הבסיסית של
עבודותיו מקבלת השראה ממערכת היקום הגלובלית, או לפחות חלק ממנה. הוא היה קסום מהרעיון של גופים מנותקים או מרחפים בחלל, בגדלים שונים, בצפיפויות שונות, בצבעים וטמפרטורות ומצבי צבירה שונים כמו כן חלקן בתנועה מתמדת וחלקם במצב מנוחה או הליכות מוזרות.
עדות לכך ניתן להבחין ביצירותיו כגון : Blue and Yellow Sickles, 1960 ; Constellation with Mobile, 1943 ; 1939 New York World's Fair [maquette], 1938.
חלק מיצירותיו שאבו השראה גם מאמנויות הבמה: מחול, קרקס ותיאטרון ושימשו גם כתפאורה ליצירות מחול או הצגות. עטפות בדרמה, בתנועה ובקסמי כח המשיכה והאנרגיה השתמש קלדרון בכל המאפיינים ביצירותיו.
אחת מעבודותיו המפורסמות ביותר של קלדר, "הקרקס של קלדר" אותו גם הנפיש לחבריו הקרובים ולמשפחה, היוותה עדות למשיכה של קלדר לעולם המשחק והתנועתיות וההשראה שלו מהאוונט גארד שתיאר קרקרסים באותה תקופה. קלדר בנה דגם קרקס מיניאטורי, בתרגומו, שהכיל אוסף גדול של לוליינים, בעלי חיים זעירים ודמויות אחרות בעלות מבנים וגדלים שונים מחומרים כגון עץ, מתכת, בד מחרוזת, קפיצים, גלגלות ועוד. קלדר בצע מחקר מקיף בו ביקר בגני חיות ומופעי קרקס כדי להמחיש את הדרמה בצורה ריאליסטית אבל בתרגום אישי שלו. קלדר המחיש את החָיוּת באמצעות צבעים עזים ודרמטים.
לאורך כל עבודותיו ניתן היה להבחין בחוש ההומור של קלדר, בחן, בפשטות ובקלילות שבה הוא ניגש לדברים. גם מספר עבודותיו העצום מעיד על הקלילות בה הוא יוצר וגם הקו של עבודותיו (תרתי משמע) ניחן בקסם פשטני והומוריסטי. קלדר השתמש בקו התלת־ממדי כקו על גבי הקנווס, והמחיש את הארעיות וה"ציור בחלל" שביצירותיו.
עד לשנות ה-50, גדלה ההכרה הבינלאומית בקלדר – מה שאיפשר לו להרחיב את פעילות הסטודיו שלו בארצות הברית ופריז – וכתוצאה מכך להגדיל את פסליו וליצור מוביילים בקנה מידה מונומנטליים לדוגמת Triumphant Red (1959-1963)  שאורכו מגיע לכ-6 מטר. אט אט החל לעשות פסלים ענקיים למקומות גדולים תחת כיפת השמים, אחד מגדול פסליו MAN (1967) מתנשא לגובה של 20 מטר אותו הכין לאקספו במונטריאול בשנת 1967.
בתערוכה "קלדר: שמש גדולה צהובה" שבמוזיאון תל אביב לאמנות שהוקמה בשנת 2021, מוצגות עבודות במגוון סוגי המדיה שנוצרו לאורך חמישה עשורים - מרישומי עפרון מתחילת דרכו, דרך ציורי הגואש ועד למוביילים הקינטיים שיצר.
הנצחת יצירה שלו על בול ישראלי

יצירתו "מחווה לירושלים", פסל חוצות שצורתו ההנדסית  נקראת סטאביל, הונצחה בבול דאר ישראלי. ב-7 בפברואר 1995, הנפיק  דאר ישראל בול דאר לזכרו של קלדר שעליו מופיע ציור של הסטאביל של היצירה הזו. דאר ישראל מכר 1,331,000 בולים של הבול הזה.
הערות שוליים

↑  יצירת המובייל של קלדר
↑  הקרקס של קלדר
↑  יעקב צחור (עורך), בולי ישראל תש"ח -  תשס"ב,  קטלוג מס' 14, רשות הדאר - השירות הבולאי, כתר הוצאה לאור, 2008, עמ' 354
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259215605171  PLWABN: 9810538423705606  AAG: 1059  BIBSYS: 90373367  BNE: XX1102262  BnF: cb12402694f (data)  CANTIC: a11554113  GND: 118666592  ICCU: CFIV017920  ISNI: 0000 0001 2117 3240  LCCN: n79112975  LNB: 000236004  NDL: 00435079  NGV: 3866  NKC: jn20000700268  NLA: 35704408  NLK: KAC202248207  NSK: 000465141  NTA: 069556539  RKD: 14770  SELIBR: 180873  SNAC: w6t43vgd  SUDOC: 033129398  TePapa: 367  Trove: 1050265  ULAN: 500007824  VcBA: 495/138820  VIAF: 96096   WorldCat (עם VIAF): 96096