ספר זכריה
תוכן > מראות (א', ז' - ו', ח')

חלק זה של הספר כולל בתוכו בעיקר כמה (שמונה, ויש אומרים שבעה) חזיונות סתומים שרואה זכריה, ובצידם הסבר - סתום אף הוא בחלק מהמקרים - מפי "המלאך הדובר". תאריך מופיע בחיזיון הראשון בלבד, וקשה לקבוע את זמנם של שאר החזיונות.
רש"י בפתיחת פירושו על זכריה אומר כי "נבואת זכריה סתומה היא מאד, ואין אנו יכולים לעמוד על אמירת פתרונו". מבחינת מדרגת הבנת הנביא את מראות הנבואה, זכריה עומד בתפר בין הנביאים שראו והבינו מיד במה מדובר, כגון ירמיה, עמוס ועוד, לבין דניאל המקבל יחד עם דיבור "איש" אליו פירוש של מלאך, כאשר זכריה רואה מראות אלהיים ומקבל פירושם ממלאך.
מראה ראשון (א', ז' - י"ז): במראה זה מתאר זכריה: "רָאִיתִי הַלַּיְלָה, וְהִנֵּה-אִישׁ רֹכֵב עַל-סוּס אָדֹם, וְהוּא עֹמֵד בֵּין הַהֲדַסִּים אֲשֶׁר בַּמְּצֻלָה, וְאַחֲרָיו סוּסִים אֲדֻמִּים, שְׂרֻקִּים וּלְבָנִים". מלאך ה' מפנה שאלה אל ה': "עַד-מָתַי אַתָּה לֹא-תְרַחֵם אֶת-יְרוּשָׁלִַם וְאֵת עָרֵי יְהוּדָה, אֲשֶׁר זָעַמְתָּה זֶה שִׁבְעִים שָׁנָה?", וה' עונה ב"דְּבָרִים טוֹבִים דְּבָרִים נִחֻמִים". המלאך מצטט עבור זכריה את דברי ה': "לָכֵן, כֹּה-אָמַר ה', שַׁבְתִּי לִירוּשָׁלִַם בְּרַחֲמִים: בֵּיתִי יִבָּנֶה בָּהּ... עוֹד תְּפוּצֶנָה עָרַי מִטּוֹב, וְנִחַם ה' עוֹד אֶת-צִיּוֹן, וּבָחַר עוֹד בִּירוּשָׁלִָם".
מראה שני (ב', א' - ד'): "וָאֶשָּׂא אֶת-עֵינַי", מספר זכריה, "וָאֵרֶא וְהִנֵּה אַרְבַּע קְרָנוֹת". לשאלתו עונה המלאך, כי "אֵלֶּה הַקְּרָנוֹת אֲשֶׁר זֵרוּ אֶת-יְהוּדָה, אֶת-יִשְׂרָאֵל וִירוּשָׁלִָם", ייתכן שאלו כלי המשחית שהכו בירושלים בשעת חורבנה, אך גם למילה זו הוצעו פירושים נוספים. אז באים ארבעה חרשים, שמטרתם "לְיַדּוֹת אֶת-קַרְנוֹת הַגּוֹיִם הַנֹּשְׂאִים קֶרֶן אֶל-אֶרֶץ יְהוּדָה לְזָרוֹתָהּ", כלומר, לפגוע באויבי שבי ציון. ישנן דעות הסוברות כי אף שהקרנות מייצגות את האויב שפגע בירושלים בחורבן, כשבעים שנים טרם נבואת זכריה, בכל זאת כוונת המראה הזה היא נגד צרי יהודה שפעלו בתקופתו של זכריה נגד העלייה ונגד בניין ירושלים ובית המקדש. פרשנים בכל דור פירשו את הנבואה כמכוונת נגד אויבי ישראל העכשוויים.
מראה שלישי (ב', ה' - ט'): "וָאֶשָּׂא עֵינַי וָאֵרֶא, וְהִנֵּה-אִישׁ, וּבְיָדוֹ חֶבֶל מִדָּה; וָאֹמַר: אָנָה אַתָּה הֹלֵךְ? וַיֹּאמֶר אֵלַי: לָמֹד אֶת-יְרוּשָׁלִַם, לִרְאוֹת כַּמָּה-רָחְבָּהּ וְכַמָּה אָרְכָּהּ" ואז מבטיח ה': "פְּרָזוֹת תֵּשֵׁב יְרוּשָׁלִַם, מֵרֹב אָדָם וּבְהֵמָה בְּתוֹכָהּ; וַאֲנִי אֶהְיֶה-לָּהּ, נְאֻם-ה', חוֹמַת אֵשׁ סָבִיב, וּלְכָבוֹד אֶהְיֶה בְתוֹכָהּ".
דברי נחמה שבין המראות (ב', י' - י"ז): לאחר שלושת החזיונות הראשונים ישנם כמה פסוקי נחמה, שבהם ניכרת התלהבותו של הנביא: "הוֹי הוֹי, וְנֻסוּ מֵאֶרֶץ צָפוֹן, נְאֻם-ה'!... הוֹי צִיּוֹן, הִמָּלְטִי, יוֹשֶׁבֶת בַּת-בָּבֶל!". הגיעה שעת הכושר לצאת מן הגלות, ולהשיב את המצב לכפי שהיה לפני החורבן ואף טוב ממנו.
מראה רביעי (ג'): יהושע הכהן הגדול, עומד למשפט, בעוון לא ברור ("וִיהוֹשֻׁעַ הָיָה לָבֻשׁ בְּגָדִים צוֹאִים, וְעֹמֵד לִפְנֵי הַמַּלְאָךְ"), והשטן משמש כקטגור שלו. אולי מדובר בנשיאת נשים נכריות, ואולי יהושע מייצג כאן את כלל האומה ואת עוונותיה. ה' גוער בשטן לבל יעשה רע ליהושע. לזה מובטח, ש"אִם-בִּדְרָכַי תֵּלֵךְ וְאִם אֶת-מִשְׁמַרְתִּי תִשְׁמֹר, וְגַם-אַתָּה תָּדִין אֶת-בֵּיתִי, וְגַם תִּשְׁמֹר אֶת-חֲצֵרָי - וְנָתַתִּי לְךָ מַהְלְכִים בֵּין הָעֹמְדִים הָאֵלֶּה (כנראה: בין המלאכים)". הבגדים הצואים שהיו עליו מופשטים ממנו והוא מולבש בגדים חדשים וצניף טהור.
מראה חמישי (ד'): זכריה רואה "מְנוֹרַת זָהָב... וְשִׁבְעָה נֵרֹתֶיהָ עָלֶיהָ... וּשְׁנַיִם זֵיתִים עָלֶיהָ, אֶחָד מִימִין הַגֻּלָּה וְאֶחָד עַל שְׂמֹאלָהּ". מתברר שזכריה איננו מבין את פשר המראה, ואז מסביר המלאך: "זֶה דְּבַר ה' אֶל זְרֻבָּבֶל לֵאמֹר לֹא בְחַיִל וְלֹא בְכֹחַ כִּי אִם בְּרוּחִי". בהמשך באים דברי עידוד לזרובבל ("מִי-אַתָּה הַר-הַגָּדוֹל לִפְנֵי זְרֻבָּבֶל? לְמִישֹׁר!... יְדֵי זְרֻבָּבֶל יִסְּדוּ הַבַּיִת הַזֶּה וְיָדָיו תְּבַצַּעְנָה", ז', ט'). מתבאר, כי שני הזיתים על ימין המנורה ועל שמאלה מייצגים את "שְׁנֵי בְנֵי-הַיִּצְהָר, הָעֹמְדִים עַל-אֲדוֹן כָּל-הָאָרֶץ" (י"ד). מקובל לבאר שבני היצהר הם זרובבל ויהושע.
מראה שישי (ה', א' - ד'): במראה זה רואה זכריה מגילה עפה, אָרְכָּהּ עֶשְׂרִים בָּאַמָּה, וְרָחְבָּהּ עֶשֶׂר בָּאַמָּה (כלומר גדולה מכל בעל חיים שמעורו עושים קלף למגילות) והיא מכילה קללה על הגונב (אפשר שהכוונה לגונב מאתר ההקמה של בית המקדש) ועל הנשבע בשם ה' לשקר.
מראה שביעי (ה', ה' - י"א): המלאך הדובר אומר לזכריה לשאת את עיניו ולראות דבר מה, ומסביר לו ש"זֹאת הָאֵיפָה הַיּוֹצֵאת". המפרשים התקשו בהסבר ביטוי זה, אך נראה שזה כלי או סל גדול, ולו מכסה עופרת כבד. "וְהִנֵּה כִּכַּר עֹפֶרֶת נִשֵּׂאת, וְזֹאת אִשָּׁה אַחַת, יוֹשֶׁבֶת בְּתוֹךְ הָאֵיפָה", האישה מייצגת את הרשעה, המנסה לברוח מן האיפה, אך המלאך מונע ממנה לעשות כן: "וַיַּשְׁלֵךְ אֹתָהּ אֶל-תּוֹךְ הָאֵיפָה, וַיַּשְׁלֵךְ אֶת-אֶבֶן הָעוֹפֶרֶת אֶל-פִּיהָ" (ח'). לאחר שהאישה נמצאת בתוך האיפה החתומה, מופיעות שתי נשים בעלות כנפיים כְּכַנְפֵי הַחֲסִידָה ולוקחות את האיפה לארץ שנער (בבל).
מראה שמיני (ו', א' - ח'): במראה זה, הסתום ביותר מבין המראות, מופיעות ארבע מרכבות הרתומות לסוסים אדומים, שחורים, לבנים, וכן "סוּסִים בְּרֻדִּים אֲמֻצִּים" [צבע שנוי במחלוקת]" (ב' - ג'). המלאך הדובר מסביר, כי "אֵלֶּה אַרְבַּע רוּחוֹת הַשָּׁמַיִם יוֹצְאוֹת מֵהִתְיַצֵּב עַל-אֲדוֹן כָּל-הָאָרֶץ" (ה'), ומפרט לאן יוצאת כל מרכבה. כוונת המלאך לא ברורה ונחלקו בה המפרשים.