stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תוכנית ח"ץ
מטרות התכנית

תוכנית ח"ץ נועדה להשיג מספר מטרות עיקריות:
ליצור צוותי מחקר בין דוריים הכוללים חוקרים בכירים וסטודנטים צעירים בתחומי הרפואה והבריאות.
להכשיר את הדור הבא של החוקרים והמדענים בתחום המחקר הרפואי.
לעודד התנסות מעשית במחקר, בכתיבה מדעית ובהצגה מדעית עבור סטודנטים לרפואה, סטאז'רים, מתמחים, רופאים צבאיים ותלמידי תיכון מצטיינים.
לפתח פלטפורמות מחקר רב-תחומיות המשלבות טכנולוגיות מתקדמות דוגמת בינה מלאכותית AI, מציאות מדומה VR, מציאות רבודה AR, למידת מכונה ML ועוד.
משתתפי התכנית

משתתפי תוכנית ח"ץ מגיעים ממגוון רחב של קהלים:
סטודנטים לרפואה מכלל האוניברסיטאות והתוכניות הקליניות בארץ,
סטודנטים לרפואה ישראלים הלומדים בחו"ל ונמצאים בארץ בסבבים הקליניים,
סטאז'רים ומתמחים צעירים,
רופאים צבאיים בשירות פעיל,
תלמידי תיכון מצטיינים בכיתה יב' הלומדים במגמת מערכות בריאות,
תלמידי תיכון מצטיינים הלומדים את תחום הסייבר במסגרת תוכנית מגשימים של צה"ל.
המבקשים להתקבל לתוכנית עוברים ועדת קבלה והמתקבלים משתלבים בצוות מחקר ופועלים בליווי מנטור מקצועי - רופא / חוקר מנוסה. המשתתפים פעילים בשלבי המחקר השונים - מגיבוש שאלת המחקר ועד הצגת הנתונים בכנסים מדעיים ופרסום מאמרים.
משתתפי התכנית המעוניינים בשנה נוספת יעברו שוב ועדת קבלה.
פעילות התכנית

התכנית פעילה בדומה לשנת הלימוד האוניברסיטאית מאוקטובר ועד סוף יוני. משתתפי התכנית לוקחים חלק במגוון פעילויות לאורך השנה:
מפגשי העשרה חודשיים הכוללים הרצאות של חוקרים ומומחים המוקדשות לנושאים כגון: כתיבה מדעית, הצגה מדעית, שיטות מחקר, שימוש בטכנולוגיות מתקדמות במחקר, מנהיגות ועוד.
ייעוץ מקצועי אישי: המשתתפים מקבלים ליווי בנושאים כגון ייעוץ סטטיסטי, כתיבת מאמרים מדעיים ופיתוח קריירה.
הצגת מחקרים: כל משתתף מציג באופן פעיל את מחקרו במסגרת המפגשים החודשיים של התכנית.
סיורים במרכז הרפואי שיבא: היכרות עם המחלקות השונות, טכנולוגיות רפואיות מתקדמות והמסלולים ללימודי רפואה.
בסיום השנה, כל משתתף מקבל תעודת השתתפות רשמית.
פרסומי המשתתפים

מאז הקמת התכנית פורסמו מעל 120 מאמרים שתרמו להתפתחות מדע הרפואה בישראל ובעולם. התכנית מעניקה למשתתפיה את הכלים והתמיכה לכתיבה מדעית ולהגשת פרסומים לכתבי עת מקצועיים. בשנת 2021 הופק ספר שכולל את כל המאמרים שפורסמו.
ב 11.2024 פורסם מאמר שניתח את איכות הפרסומים המדעיים של תוכנית ח"ץ ומראה שאיכות המאמרים של משתתפי התכנית דומה בהשוואה למאמרים של רופאי וחוקרי המרכז הרפואי שיבא. ההשוואה בוצעה בפרמטרים של: תחום המחקר, סוג המחקר, IF, Q, מספר ציטוטים
שיתופי פעולה בולטים

התכנית פועלת בשיתוף פעולה עם גופים אקדמיים, רפואיים וטכנולוגיים מובילים:
משרד החינוך, מגמת מערכות בריאות: תלמידי תיכון מצטיינים הלומדים בכתה יב' - משולבים במחקר כפרויקט גמר לבגרות בהיקף של 5 יחידות לימוד.
קבוצת נקסוס מבית ARC - שילוב סטודנטים ותלמידי תיכון במחקרים טכנולוגיים המיועדים לשיפור תהליכי רפואה רפואיים.
חיל הרפואה: רופאים צבאיים פעילים משתתפים במחקרים בתחומים רפואיים מגוונים.
הפקולטה למדעי הרפואה והבריאות באוניברסיטת תל אביב - סטודנטים בתוכנית משתתפים בפרויקטים מחקריים במעבדות הפקולטה.
מכון ויצמן למדע: סטודנטים יוצאים בחודשי הקיץ להתנסות מעשית במחקר במעבדות המכון השונות.
בתי חולים ומעבדות מחקר בחו"ל: סטודנטים יוצאים בחודשי הקיץ להתנסות מעשית במחקר במעבדות מחקר שונות בחו"ל אצל רופאים חוקרים איתם יש למנחה שלהם שיתוף פעולה.
הערות שוליים

↑  אוגדן מאמרים מדעיים שפורסמו במסגרת תוכנית ח"ץ
↑  Rachel Shemesh et al, [https://www.sheba.co.il/249073 The scientific value of medical student
research: The experience at the Arrow
Program for Medical Research
Education], Journal of Investigative Medicine Vol. 00(0), 2024, עמ' 1-9
מספר הסטודנטים בתוכנית חץ בשנים 2007 ועד 2025
מספר תלמידי התיכון בתוכנית חץ בשנים 2020 עד 2025
העצומה לביטול גיל ההסכמה בצרפת

העצומה לביטול גיל ההסכמה בצרפת הופנתה בשנת 1977 לפרלמנט הצרפתי, בקריאה לבטל כמה סעיפים בחוק גיל ההסכמה ולבטל את ההפללה של כל היחסים בהסכמה בין מבוגרים לקטינים מתחת לגיל חמש עשרה (גיל ההסכמה בצרפת). על העצומה חתמו 80 איש, בהם אינטלקטואלים צרפתים רבים, ובראשם מישל פוקו, ובנוסף פוליטיקאים, רופאים ופסיכולוגים בולטים. בשנת 1979, פורסמו שני מכתבים פתוחים בעיתונים צרפתיים המגינים על אנשים שנעצרו באשמת אונס סטטוטורי, בהקשר של ביטול חוקי גיל ההסכמה.
עמדות שהובילו לעצומה

הלך הרוח בקרב אינטלקטואלים בצרפת בתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה נטה לחופש מיני ולכן ניסו גם לנרמל פדופיליה תחת ההגדרה "חופש מיני עבור קטינים". אחרי מהפכת מאי 1968 אף גברו הקולות שתמכו בנושא.
אנדרה ז'יד זוכה פרס נובל לספרות כתב כי "פדרסט הוא גבר שמתאהב בנערים צעירים. סדומאי המבצע בהם מעשה סדום... בעבורי זה לא מספיק לומר שאהבה כזאת היא טבעית; אני מאמין שהיא טובה. כל אחד מהשניים מוצא בה התעלות, הגנה, אתגר, ואני תוהה למי היא רווחית יותר, לצעיר או למבוגר".
מישל פוקו טען שילדים מסוגלים לתת את הסכמתם ליחסים מיניים, ואמר כי ההנחה ש"הרעיון לפיו ילד לא יכול להסביר מה קרה ולא היה מסוגל לתת את הסכמתו... הוא דבר בלתי מתקבל על הדעת". פוקו, סארטר ועיתונים כמו "ליברסיון" ו"לה מונד" הגנו על הרעיון של יחסים מיניים בין ילדים למבוגרים.
הסופר המוערך גבריאל מצנף תיאר את יחסיו עם נערות צעירות מאוד וכתב גם על נסיעותיו לפיליפינים, שבהן שכב עם ילדים בני 10–11, במסגרת תיירות מין. מצנף פרסם ב-1975 מאמר שלם שנקרא "מתחת לגיל 16" שבו כתב בפתיחות על יחסי מין עם נערים צעירים ועל זכותם של מבוגרים לעשות זאת. בשנת 1977 קרא לשחרר שלושה גברים שהואשמו בקיום יחסי מין עם קטינים בני 13.
דניאל כהן-בנדיט, המכונה "דני האדום" שהיה ממנהיגי מרד הסטודנטים במאי 1968, אף כתב במפורש בספרו "הבזאר הגדול" (1975) על עבודתו בגן ילדים בפרנקפורט: "בכל הכנות, מיניותו של הילד מדהימה. עבדתי עם ילדים בני ארבע ושש. כשילדה בת חמש מתחילה להסיר ממך את הבגדים זה פנטסטי, זה משחק ארוטי".
אחרי שנים רבות כהן-בנדיט חזר בו מדבריו וטען ש"אז (בשנות ה-70) לא ידעו מה שידוע היום על פדופיליה".
העצומה

מישל פוקו הצהיר כי העצומה נחתמה על ידי עצמו, על ידי הסופר והפעיל ההומוסקסואל גיא הוקוונגהם, השחקן, כותב המחזות והמשפטן ז'אן דנט, רופאת הילדים והפסיכואנליטיקאית לילדים פרנסואז דולטו וגם על ידי אנשים המשתייכים למגוון רחב של עמדות פוליטיות.
על העצומה חתמו 80 איש, בהם אינטלקטואלים צרפתים רבים – בין היתר מישל פוקו, ז'יל דלז, ז'אק דרידה, לואי אראגון, לואי אלתוסר, רולאן בארת, סימון דה בובואר, ז'אן-פול סארטר, פליקס גואטרי, מישל ליריס, אלן רוב-גרייה, פיליפ סולרס, ז'אק רנסייר, ז'אן-פרנסואה ליוטר, פרנסיס פונגה, ברנארד בסרט, גבריאל מצנף – ובנוסף פוליטיקאים, רופאים ופסיכולוגים בולטים שונים.
ב-4 באפריל 1978 שודרה בתחנת הרדיו "פראנס קולטור" בתוכנית "דיאלוגים" שיחה המפרטת את הסיבות לעמדות התומכות בביטול. המשתתפים בתוכנית, מישל פוקו, ז'אן דנט וגיא הוקוונגהם, חתמו כולם על העצומה משנת 1977, יחד עם אינטלקטואלים נוספים. הם האמינו שמערכת העונשין מחליפה את הענישה של מעשים פליליים ביצירת דמות הפרט המסוכן לחברה (ללא קשר לפשע ממשי), וחזו שתביא "חברת סכנות". הם גם הגדירו את הרעיון של הסכמה משפטית כתפיסה חוזית ו"מלכודת", שכן "אף אחד לא עושה חוזה לפני שהוא עושה אהבה". השיחה פורסמה כ"מוסר מיני וחוק", ולאחר מכן הודפסה מחדש כ"סכנת המיניות של ילדים".
פרסום מכתבים פתוחים

מכתב פתוח חתום על ידי 69 אנשים, ביניהם מישל פוקו, ז'יל דלז, ז'אק דרידה, רולאן בארת, פרנסואז דולטו, פיליפ סולר, אלן רוב גריה, לואי אראגון, ברנר קושנר (שר החוץ לעתיד) וז'אק לאנג (שר החינוך לעתיד) פורסם בלה מונד ב-26 ינואר 1977, ערב משפטם של שלושה צרפתים (ברנרד דז'אגר, ז'אן קלוד גאלן וז'אן בורקרד) באיוולין שבצפון צרפת שהואשמו כולם ב"מעשים בלתי מוסריים, ללא אלימות, עם קטינים למטה מגיל 15". שניים מהם היו אז במעצר זמני מאז סתיו 1973 והמכתב התייחס לעובדה זו כשערורייתית, בהתייחסות לפיה "שלוש שנים במעצר על ליטופים ונשיקות זה מספיק...". במכתב נטען כי קיים חוסר פרופורציה בין הכשרת מעשיהם כפשע לבין אופי המעשים הנאשמים, וכן סתירה שכן מתבגרים בצרפת היו אחראים במלואם למעשיהם מגיל 13. הטקסט גם קבע שאם לילדות בנות 13 בצרפת יש את הזכות לקבל גלולה למניעת הריון, אז גם הן צריכות להיות מסוגלות להסכים ליחסי מין, בטענה לזכותם של "בני 12 ו-13 [...] לקיים יחסים עם מי שיבחרו".
מכתב דומה פורסם בעיתון ליברסיון ב-1979, התומך בג'רארד ר', שהואשם בבעילת קטינות והמתין למשפטו במשך שמונה-עשר חודשים, חתום על ידי 63 אנשים, וקבע שג'רארד ר' חי עם ילדות צעירות בנות 6 עד 12 ושהן היו מרוצות מהמצב. המכתב שוחזר מאוחר יותר בעיתון ל'אקספרס, בגיליון 7 במרץ 2001.
ראו גם

גיל ההסכמה
פדופיליה
מישל פוקו
לקריאה נוספת

ונסה ספרינגורה, ההסכמה, תרגמה: רמה איילון, הוצאת תכלת, 2020.
וי הארט

| --- | --- |

 לידה:  1988 (גיל: 37 בערך) 
 שם לידה:  Victoria Hart 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת סטוני ברוק 
 מעסיק:  אקדמיית קהאן 
 vihart.com
 
וָי הָארְט (באנגלית: Vi Hart) הוא כינויה של ויקטוריה הארט, מתמטיקאית, מוזיקאית  ויוטיוברית שמגדירה את עצמה כ-"Recreational Mathemusician", העוסקת בשעשועי מתמטיקה ומוזיקה.
הארט היא בתו של ג'ורג' הארט, פסל מתמטיקאי הבונה פסלים ודגמים בהשראת דפוסים גאומטריים.
יש לה הערכה רבה לאמנות וסלידה מהשיטות המסורתיות של הוראת המתמטיקה.
היא שואפת להפוך את המתמטיקה לדבר מגניב.
קריירה

וי הארט סיימה תואר ראשון באוניברסיטת סטוני ברוק ופרסמה מספר מאמרים בנושאי גאומטריה חישובית ומתמטיקה של קיפולי נייר.
היא מפורסמת בעיקר הודות לערוץ היוטיוב, לו יש למעלה מ-1,252,000 מנויים, בו היא מפרסמת סרטוני וידאו על מתמטיקה ומוזיקה, שבדרך כלל מלווים בשרבוטים במחברת משבצות. סרטונים אלה זכו להצלחה רבה וחלקם אף הפכו לסרטונים ויראליים עם יותר ממיליון צפיות.
במקום קהל המתמטיקאים הרגיל הנוטה להיות מבוגר וגברי, חלק גדול מהצפיות באתר של וי הארט הן של נערות בגיל ההתבגרות.
למעשה, הקריירה שלה התחילה להמריא בשנת 2010 כשהיא העלתה סרטון וידאו ליוטיוב.
סרטון זה היה הראשון בסדרה המכונה "שרבוט בשיעור חשבון" - "Doodling in Math Class".
הסרטון מצולם באופן שבו הצופה מרגיש כאילו הוא זה שעושה את השרבוט בעצמו, הפנים שלה לא מופיעות כלל בסרטון וניתן לראות רק את הידיים המשרבטות על המחברת.
וי הארט בחרה בתצוגה מציאותית ממבט של גוף ראשון משום שהיא רוצה לעורר בצופה את התחושה שגם הוא מסוגל לעשות את אותם הדברים. זאת משום שלדעתה זוהי מתמטיקה שכל אחד יכול לעשות. סגנון זה מאפיין את רוב הסרטונים של וי הארט.
וי הארט לא רק מעודדת את הצופים שלה לעסוק במתמטיקה, אלא גם ליצור יצירות ייחודיות משל עצמם. למשל "Vi Hart's Guide to Comments" הוא מדריך עבור יוצרים החוששים להתמודד מול תגובות לפרסומים שלהם.
הארט נתמכת כספית על ידי אקדמיית קהאן וגופים אחרים. לצד יצירת הסרטונים עוסקת הארט בחינוך מתמטי ובהנגשת המתמטיקה לקהל הרחב באמצעות הסרטונים ובאמצעות הרצאות.
מאמרים ופרסומים

Aloupis, G., Cardinal, J., Collette, S., Demaine, E.D., Demaine, M.L., Dulieu, M., Fabila-Monroy, R., Hart, V., Hurtado, F., Langerman, S., Saumell, M., Seara, C., Taslakian, P., (2010). Matching Points with Things. In: López-Ortiz, A. (ed.) LATIN 2010. LNCS, vol. 6034, pp. 456–467. Springer, Heidelberg.
Demaine, E., Demaine, M., Hart, V., Iacono, J., Langerman, S., & O'Rourke, J. (2011). Continuous Blooming of Convex Polyhedra. Graphs & Combinatorics, 27(3), 363-376.
Demaine, E., Demaine, M., Hart, V., Price, G., & Tachi, T. (2011). (Non)Existence of Pleated Folds: How Paper Folds Between Creases. Graphs & Combinatorics, 27(3), 377-397.
Hart, V. (2012). Mathematics and Music Boxes (pp. 79–84). Springer Berlin Heidelberg.
Greg Aloupis, Jean Cardinal, SéBastien Collette, Erik D. Demaine, Martin L. Demaine, Muriel Dulieu, Ruy Fabila-Monroy, Vi Hart, Ferran Hurtado, Stefan Langerman, Maria Saumell, Carlos Seara & Perouz Taslakian (2013). Non-crossing matchings of points with geometric objects, Computational Geometry: Theory and Applications, v.46 n.1, p. 78-92.
Walter, M., Pedersen, J., Wenninger, M., Schattschneider, D., Loeb, A. L., Demaine, E., ... & Hart, V. (2013). Six Recipes for Making Polyhedra. In Shaping Space (pp. 13–40). Springer New York.
ראו גם

פלקסגון
ביאורים

↑  מקובל לבטא את שמה כ"ואי" שמתחרז עם "היי" אך גם ביטואו כ-"Vee" נחשב לתקין.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  Fun Mathematics Anyone Can Do. (2011). Curriculum Review, 50(7), 9.
↑  '"`UNIQ--templatestyles-00000002-QINU`"'Bell, Melissa (17 בדצמבר 2010), "Making math magic: Vi Hart doodles her lessons", וושינגטון פוסט {{citation}}:  (עזרה).
'"`UNIQ--templatestyles-00000003-QINU`"'Krulwich, Robert (16 בדצמבר 2010), I Hate Math! (Not After This, You Won't), National Public Radio {{citation}}:  (עזרה).
1 2 3 4 5 6  Bending and Stretching Classroom Lessons to Make Math Inspire Chang, Kenneth (January 17, 2011) New York Times
↑   Doodling in Math Class: Binary Trees, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 3:47)
↑   Vi Hart's Guide to Comments, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 10:37)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  dblp: 42/3237  MusicBrainz: d28d4371-4d33-454c-b10d-774982103d01 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
וי הארט בכנס XOXO 2013
איוואן ווייטק פריץ'

איוואן ווייטק פריץ' (בצ'כית: Ivan Vojtěch Frič;‏ 22 באוקטובר 1922, פראג, צ'כוסלובקיה - 22 בפברואר 2001) היה צלם קולנוע צ'כוסלובקי, עורך קולנוע ועוזר במאי.
חייו

אביו של פריץ', אלברטו ווייטק פריץ', היה אתנוגרף שהתמחה בחיי ילידי אמריקה, בוטנאי שהתמחה בקקטוסים, צלם וסופר.
מ-1937 עד 1939, התמחה פריץ' כצלם בבית הספר הממלכתי לגרפיקה בפראג. בין השנים 1940–1941 עבד בחברת ההפקה BaPoZ (מחלקת סרטים של חברת באטה), שהתמחתה בהפקת סרטי ילדים, לפני שהצטרף לאקטואליטה ב-1941 כצלם חדשות שהפיק סרטי חדשות צ'כיים. שם עבד בתחילה כעוזר ועורך, ובהמשך גם כצלם.
בקיץ 1944 העסיקו אותו השלטונות הגרמניים בגטו טרזין. שם היה אמור לעזור בעיצוב סרט התעמולה הפסאודו-תיעודי "טרזינשטט", בבימויו של אסיר הגטו קורט גרון. גרון ושחקנים רבים אחרים בסרט גורשו לאושוויץ ונרצחו באוקטובר 1944. פריץ' נותר להשלים את החלק האחרון של הסרט.
לאחר שחרור צ'כוסלובקיה המשיך פריץ' בעבודתו בשידורי החדשות הממלכתיים. בשנות ה-70 עבד גם כעוזר במאי בסרטים עלילתיים צ'כיים.
ב-1987, בגיל 65, פרש מעבודתו בבימוי, צילום והפקת סרטים.
ספרות

Kay less : Between stage and barracks. Lexicon of persecuted theatre, film and music artists 1933 to 1945 . With a foreword by Paul Spiegel . Metropol, Berlin 2008, ISBN 978-3-938690-10-9, p. 389.
גיא שמיר

גיא שמיר (נולד ב-9 בינואר 1978) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר. גיא, הוא בנו של מאיר שמיר.
קריירה

שמיר התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של הפועל פתח תקווה. ב-23 במרץ 1996 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 0-1 נגד צפרירים חולון. ב-14 בפברואר 1998 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-2 נגד מכבי פתח תקווה. בעונת 1999/2000 רשם את עונת השיא שלו בקריירה כאשר רשם 31 הופעות, 5 שערים ושני בישולים.
בקיץ 2005 עזב שמיר את פתח תקווה וחתם במ.ס. אשדוד, אך בינואר 2006 חתם בהפועל פתח תקווה.
ב-13 ביולי 2006 שמיר חתם במכבי תל אביב, בה שיחק רק שני משחקים. בינואר 2007 חתם במכבי הרצליה בה שיחק עד לסיום העונה בה פרש מכדורגל.
חיים אישיים

שמיר הוא בעל תואר ראשון מהקריה האקדמית אונו.[דרוש מקור] משמש כיו״ר דירקטוריון חברת האשראי החוץ-בנקאי מניף שירותים פיננסיים.
הערות שוליים

↑  אור שפונדר, ‏גיא שמיר חתם לשנה במכבי תל-אביב, באתר ONE‏, 13 ביולי 2006
↑  '"`UNIQ--nowiki-0000000E-QINU`"'מיכאל רוכוורגר,'"`UNIQ--nowiki-0000000F-QINU`"'"מבצעי 90/10 למכירת דירות יכולים להטריד, 80/20 זה סבבה", באתר TheMarker‏, 25 בפברואר 2025
ולרי אנדרה

| --- | --- |

ולרי אנדרה
 לידה:  21 באפריל 1922 שטרסבורג, צרפת צרפת
 פטירה:  21 בינואר 2025  (בגיל 102) איסי לה מולינו, או-דה-סן, צרפת 
 מקום קבורה:  Cemetery of Issy-les-Moulineaux 
 מדינה:  צרפת 
 השכלה:  סורבון 
 בן או בת זוג:  Alexis Santini (21 בדצמבר 1963–?) 
 השתייכות:   צבא צרפת
 תקופת הפעילות:  1948–1981 (כ־33 שנים)
 דרגה:   גנרל מפקחת של הרפואה
 פעולות ומבצעים
 מלחמת הודו-סין הראשונה
 עיטורים
 צלב גדול של לגיון הכבוד (1999)  Escapees' Medal  מפקד במסדר הדקל האקדמי  המדליה הצבאית הצרפתית  National Order of Vietnam  French Liberation Medal  אביר במסדר המלכותי של קמבודיה  הצלב הגדול של מסדר דנבורג  מפקד במסדר לאופולד השני  אביר הצלב הגדול של מסדר אולב הקדוש  הצלב הגדול של מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה  לגיון ההצטיינות  צלב הלוחם  צלב המלחמה לפעולות בזירות זרות  הצלב הגדול של מסדר ההצטיינות הלאומי  צלב המלחמה 1939-1945  Indochina Campaign commemorative medal  מדליית האווירונאוטיקה  צלב האומץ הצבאי  Cross of Valour  לגיון ההצטיינות של ארצות הברית בדרגת לגיונר  Honour medal for firefighters 
 
ולרי אנדרה (בצרפתית: Valérie André;‏ 21 באפריל 1922 – 21 בינואר 2025) הייתה גנרל בצבא צרפת והאישה הראשונה בתולדות צרפת שהגיעה לדרגה זו.
ביוגרפיה

אנדרה נולדה בשטרסבורג ב-21 באפריל 1922. היא החלה ללמוד רפואה באוניברסיטת שטרסבורג. בילדותה הוקסמה מעולם התעופה וב-1939 החלה בלימוד טיסה. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נאלצה להפסיק את שיעוריה. במאי 1940 פלשה גרמניה הנאצית לצרפת. אנדרה עזבה את עירה יחד עם שאר הסטודנטים בפקולטה לרפואה באוניברסיטת שטרסבורג, ועברה עמם לקלרמון-פראן בתחומי ממשלת וישי. בנובמבר 1942 פתחו הגרמנים במבצע אנטון וכבשו את אזור ממשלת וישי. מכיוון שאנדרה הייתה אלזסית היא נחשבה לגרמנייה על פי תורת הגזע הנאצית. הגרמנים נהגו לחטוף סטודנטים אלזסים ולהעביר אותם בכפייה לגרמניה ולפיכך אנדרה נמלטה לפריז והסתתרה שם עד סוף המלחמה.
לאחר המלחמה סיימה אנדרה תואר ברפואה מאוניברסיטת פריז, ובמקביל המשיכה לפתח את התעניינותה בטיסה. ב-1948 קיבלה רישיון צניחה. באותה השנה הוצע לה לשמש כרופאה צבאית בהודו-סין הצרפתית. היא קיבלה את ההצעה, התגייסה לצבא והפכה לעוזרת נוירוכירורגית בבית החולים בסייגון. לאחר שנודע לממונים עליה שיש לה תעודת צניחה, הם הציעו לה לעבור לשרת באזור הגבול עם לאוס בנקודה רגישה שניתן להגיע אליה רק בצניחה. ב-1949 היא חזרה לצרפת, וקיבלה רישיון להטסת מסוק. במאי 1950 היא חזרה להודו-סין, כטייסת מסוקים. היא ביצעה משימות חילוץ והצלה במהלך מלחמת הודו-סין הראשונה וב-1953 חזרה לצרפת.
ב-1959 נשלחה לאלג'יריה, בתחילה כרופאה בכירה, ובהמשך כמפקדת מסוק הצלה. ב-1961 חזרה לצרפת והמשיכה להשקיע בקריירה כרופאה צבאית. ב-1965 הועלתה לדרגת לוטננט קולונל וב-1970 לדרגת קולונל. באפריל 1975 היא הועלתה לדרגת גנרל חיל הרפואה (מקביל לז'נרל דה בריגדה) והייתה בכך האישה הראשונה בתולדות צרפת שהגיעה לדרגת גנרל. היא שימשה כמפקחת הרפואית של האזור האווירי ה-4, ולאחר מכן של האזור האווירי ה-9. ב-1981 היא פרשה מהצבא. עם פרישתה הועלתה לדרגת גנרל מפקח של חיל הרפואה (מקביל לז'נרל דה דיוויזיה, דרגת תת-אלוף בצה"ל).
לאחר פרישתה שימשה אנדרה כנשיאת ועדת הנשים הצבאית, ופעלה לקידום שירות נשים בצבא. ב-1983 הייתה חברה מייסדת של אקדמיית האוויר והחלל בטולוז. ב-1987 העניק לה נשיא צרפת ז'אק שיראק את הצלב הגדול של לגיון הכבוד.
חיים אישיים

ב-21 בדצמבר 1963 נישאה אנדרה לקולונל אלכסיס סנטיני (1914–1997) שהיה טייס המסוקים הראשון של חיל האוויר הצרפתי. הוא היה זה שלימד אותה להטיס מסוק. היא אימצה את אנטואן, בנו של בעלה מנישואיו הקודמים.
היא הייתה דודתו מנישואים של הפוליטיקאי אנדרה סנטיני.
נפטרה ב-21 בינואר 2025.
קונצ'רטו לפסנתר (גריג)

אדוורד גריג, מלחין הקונצ'רטו
הקונצ'רטו לפסנתר בלה מינור, אופ. 16, הוא יצירה לפסנתר ולתזמורת שחיבר המלחין הנורווגי אדוורד גריג בשנת 1868. זהו הקונצ'רטו לפסנתר היחיד שכתב גריג. היצירה היא מהמפורסמות שביצירות המלחין, ונמנית עם הקונצ'רטי הפופולריים והמבוצעים ביותר ברפרטואר הסטנדרטי. ביצוע ממוצע של היצירה נמשך כ-28 דקות.
היסטוריה > כתיבת היצירה

הקונצ'רטו נכתב בקיץ 1868, בעת שאדוורד בן ה-25 ואשתו הטרייה נינה נפשו בעיירה סולרוד (Søllerød), השוכנת צפונית לקופנהגן, בירת דנמרק. בבית הקיט הפסטורלי בסולרוד מצא גריג את השקט וההשראה שנדרשו לו לכתיבת הקונצ'רטו. אל בני הזוג הצטרפו המלחין הדני אמיל הורנמן (Emil Horneman) והפסנתרן והמלחין הנורווגי אדמונד נויפרט (Edmund Neupert). לדברי המוזיקולוג דאג שיילדרופּ-אֶבּה, האירוח האדיב וחברתם הקרובה של ידידיו המוזיקליים היו מקורות השראה חיוביים שסייעו לגריג להשלים את כתיבת הקונצ'רטו. בפרט, היה זה השיח האמנותי הפורה שהתקיים בין גריג ונויפרט, שכלל מתן עצות, ביקורת בונה והדגמות בנגינה בפסנתר. על אף שגריג לא השתמש באופן ישיר באחת ממנגינותיו של נויפרט בקונצ'רטו שלו, קיימים חלקים ביצירה שמאמצים את סגנון הכתיבה של נויפרט, במיוחד באופן שבו הלה מנצל ביצירותיו את מלוא המנעד של הפסנתר באופן וירטואוזי.
היסטוריה > ביצוע הבכורה

ביצוע הבכורה של הקונצ'רטו נערך ב-3 באפריל 1869, באולם המרכזי של תיאטרון הקזינו בקופנהגן. גריג, שהיה פסנתרן מיומן במיוחד, נערך לבצע את הקונצ'רטו בעצמו, אולם נבצר ממנו לעשות כן עקב התחייבויות קודמות. לכן, הקונצ'רטו בוצע לראשונה על ידי חברו הקרוב נויפרט, שהיצירה אף הוקדשה לו. המנצח הדני הולגר סימון פאולי (Holger Simon Paulli) ניצח על התזמורת המלכותית של דנמרק. בקונצרט הבכורה נכחו לוביסה מלכת דנמרק, המלחינים הדנים יוהאן הרטמן ונילס גאדה, והפסנתרן הרוסי אנטון רובינשטיין, שאף סיפק את פסנתרו האישי עבור הקונצרט. הקונצ'רטו נחל הצלחה מסחררת והיה לפריצת דרך משמעותית בקריירה של גריג. מחיאות כפיים רועמות נשמעו בסיום כל אחד מפרקי הקונצ'רטו, ואף בתום הקדנצה של הפרק הראשון. מבקרים רבים שיבחו את היצירה הודות לחדשנותה ולמקוריותה.
היסטוריה > הוצאת היצירה לאור

לאחר ביצוע היצירה בלייפציג, ניסה גריג לפרסם את פרטיטורת הקונצ'רטו בהוצאת פּיטרס (Edition Peters), שפרסמה את יצירותיו הראשונות כמה שנים קודם לכן, כשהיה סטודנט בקונסרבטוריון המקומי. אולם, ניסיונותיו העלו חרס, שכן פרסום יצירה תזמורתית גדולה כרוך בנטילת סיכון כלכלי כבד יותר ביחס למיניאטורות. לבסוף פורסם הקונצ'רטו בהוצאת פריטש ב-1872, שלוש שנים לאחר הבכורה, ולא לפני שהכנר הנורווגי וחברו הקרוב יוהאן סוונדסן נחלץ לעזרתו.
היסטוריה > ביצוע היצירה בפני ליסט

בדצמבר 1869, הזדמנה לידיו של המלחין והפסנתרן ההונגרי פרנץ ליסט אחת מיצירותיו המוקדמות של גריג, הסונטה לכינור אופ. 8 (1865) (אנ'). במכתב שחיבר ליסט עבור גריג, שיבח הלה את כישרונו של המלחין הצעיר ואת כושר ההמצאה שבו ניחנת הסונטה, ואף הזמין את גריג לבקרו. המכתב היה אמצעי בידי גריג לשכנע את ממשלת נורווגיה להעניק לו מלגה שתאפשר לו לנסוע לאיטליה ולהציג את הקונצ'רטו שלו בפני ליסט. באמצע חודש פברואר 1870, ביקר גריג לראשונה אצל ליסט במנזר סנטה פרנצ'סקה רומנה ברומא, שם ניגנו שני המלחינים זה לזה ממיטב יצירותיהם. שישה שבועות לאחר מכן נערך הביקור השני של גריג, שבמהלכו ניגן ליסט את הקונצ'רטו בלה מינור ללא הכנה מוקדמת (a prima vista) מתוך כתב היד של היצירה. ליסט התרשם עמוקות מהקונצ'רטו והעריף עליו שבחים אפילו במהלך נגינתו. ההערכה וההכרה להן זכה מצדו של ליסט נגעו לליבו של המלחין הצעיר. גריג העלה על הכתב את רשמיו מהמפגש במכתב שחיבר להוריו:
[...] לבסוף הוא אמר בנימה לבבית ונרגשת, בעוד הוא מגיש לי בחזרה את הפרטיטורה: 'המשך הלאה, ידידי, יש לך את זה. אל תיתן להם להפחיד אותך!' [...] לעיתים קרובות, כשאני חש אכזבה או מרירות, אני נזכר במילותיו – הן מחזקות את נפשי ומסייעות לי לגבור על כל מכשול.
עם זאת, הקונצ'רטו של גריג לא נותר חף מביקורת מצדו של ליסט, שהציע לגריג כמה שינויים בתזמור היצירה. המלחין הצעיר, שהטיל ספק במיומנויות התזמור שלו, הסכים ליישם את ההצעות האלו. כך, למשל, הציע ליסט לתת לחצוצרה לנגן את הנושא השני בפרק הראשון, מלודיה רכה ושירתית שנכתבה במקור למרקם הצליל הענוג של הצ'לי. רק עשרות שנים לאחר מכן, בגרסת 1906 של הקונצ'רטו, ביטל גריג את הצעתו והשיב את המלודיה לכלי הקשת.
היסטוריה > השפעות מוזיקליות

גריג התחנך על ברכי המסורת המוזיקלית הגרמנית. בהמלצת הכנר הנורווגי אוּלֶה בּוּל (Ole Bull), שאחיו היה נשוי לדודתו של גריג, נשלח אדוורד בן ה-15 ללימודים בקונסרבטוריון לייפציג. הקונסרבטוריון נוסד ב-1834 על ידי פליקס מנדלסון, שם למד תחת המורים הגדולים ביותר בגרמניה, ובהם ארנסט פרדיננד ונזל, חברו של רוברט שומאן. ביצירותיו המוקדמות של גריג באים לביטוי יסודות סגנוניים מובהקים שספג בין היתר מהמלחינים מנדלסון ושומאן. בהתאם לכך, ניתן למצוא קווים מקבילים בין הקונצ'רטו לפסנתר של גריג לסגנון הגרמני שאימץ בצעירותו. בפרט, ניכר כי שאב השראה מהקונצ'רטו לפסנתר של שומאן, אופ. 54 (1845) (אנ'), לו האזין ב-1858 בימיו כסטודנט בלייפציג, בביצועה של קלרה שומאן, רעייתו של המלחין. שני הקונצ'רטי חולקים קטע פתיחה סוער בנגינת הסולן בפסנתר, נושא ראשון שמוצג בידי כלי נשיפה מעץ, ואף סולם היצירה זהה (לה מינור).
עם סיום חוק לימודיו בלייפציג, עבר גריג להתגורר בקופנהגן, שם התוודע למלחין הנורווגי ריקרד נורדראק, שחיבר את הלחן להמנון נורווגיה ושאף להחיות את המוזיקה הנורווגית העממית ולטפח בעזרתה את תודעתה הלאומית של ארצו. עם השנים, חזונו של נורדראק היה נר לרגליו של גריג, שהפנים כי אינו יכול להתנער לחלוטין משורשיו הלאומיים. ביצירותיו המאוחרות, הדגים גריג כיצד סגנונו הייחודי משלב מסורת גרמנית רומנטית שירש ממוריו, לצד מוזיקה נורווגית עממית שירש מאבותיו. לאורך כל הקונצ'רטו, ניתן להבחין במגוון השפעות סגנוניות עממיות:
המלודיה המפורסמת שאיתה פותח הפסנתרן את היצירה בנויה ממוטיב של סקונדה קטנה וטרצה גדולה בירידה הדרגתית. על אף שכל המלודיות ביצירה הן פרי עטו של גריג, מוטיב הפתיחה הזה הוא מאפיין מובהק של מוזיקה נורווגית עממית.
מקצבי מחול עממיים עם הדגשות סינקופליות "בין הפעמות" (off-beat), למשל בנושא הראשון בפרק הראשון (תיבות 14-11).
המלודיה הנמרצת בתחילת הפרק השלישי מחקה ריקוד עם נורווגי בשם halling. זהו ריקוד מהיר וקצבי במשקל שני רבעים שנהוג בחתונות ובמסיבות. הוא מבוצע בדרך כלל על ידי רקדן יחיד, שמפגין איתנות בפעלולים אקרובטיים, לצד חינניות בצעדי ריקוד מעודנים. גריג מעצב את המלודיה עם קשתות חיבור (לגאטו) שמקשרות בין זוגות צלילים סמוכים, מאפיין מובהק של ריקוד halling.
תזמור

הקונצ'רטו נכתב לתפקיד פסנתר סולו בליווי תזמורת סימפונית, שכוללת מערך נגנים טיפוסי לאמצע התקופה הרומנטית:
2 חלילים
2 אבובים
2 קלרינטים (בלה ובסי במול)
2 בסונים
4 קרנות יער (במי ובמי במול)
2 חצוצרות (בדו ובסי במול)
3 טרומבונים
טימפני
סקציית כלי קשת
מבנה היצירה

הקונצ'רטו כתוב במבנה מסורתי של שלושה פרקים: מהיר – איטי – מהיר: