stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ליצו (סיירת מערכה, 1913)
היסטוריית שירות > קרב יוטלנד > קרב אוניות המערכה

קצת אחרי השעה 19:00, הסיירת הגרמנית ויסבאדן הושבתה על ידי פגז מסיירת המערכה אינווינסיבל; סיירות המערכה הגרמניות עשו פנייה של 16 נקודות לצפון-מזרח ופנו לסיירת הנכה במהירות גבוהה. שייטת אוניות המערכה השלישית של הצי הגרמני, שהכילה את ספינות הקרב החזקות ביותר של הצי הגרמני, שינתה גם היא מסלול כדי לסייע לוויסבאדן. במקביל, שייטות הסיירות הקלות השלישית והרביעית הבריטיות החלו במתקפת טורפדו על המערך הגרמני; תוך כדי התקדמות לטווח הטורפדו, הם ירו על ויסבאדן עם אש מהתותחים העיקריים שלהם. במהלך הפנייה לצפון-מזרח, התקרבו המשחתות הבריטיות אונסלואו ואקאסטה לשגר טורפדות לעבר ליצו, אם כי ללא הצלחה. אונסלואו נפגעה שלוש פעמים על ידי הסוללה המשנית של ליצו ונאלצה לסגת. זמן קצר לאחר מכן, משחתת שנייה, אקאסטה שיגרה טורפדו לעבר ליצו שהחמיץ; בתמורה, ליצו ירתה מטח של פגזי 15 ס"מ באקאסטה, ופגעו בה פעמיים. בשעה 19:15, הבחינו סיירות המערכה הגרמניות בסיירת המשוריינת הבריטית דיפנס, שהצטרפה להתקפה על ויסבאדן. היפר היסס בתחילה, והאמין שהספינה היא הסיירת הגרמנית רוסטוק, אבל בשעה 19:16, קפיטן צור זי הארדר, מפקדה של ליצו, הורה לתותחי ספינותיו לירות. שאר סיירות המערכה ואוניות המערכה הגרמניות הצטרפו לתגרה; ליצו ירתה חמישה צדדים רחבים ברצף מהיר. בטווח של פחות מחמש דקות, נפגעה דיפנס מכמה פגזים בעלי קליבר כבד מהספינות הגרמניות. מטח אחד חדר למחסני התחמושת של הספינה ובפיצוץ אדיר השמיד את הסיירת.
בעוד ליצו ושאר הצי התרכזו בדיפנס, לאיון קלעה שתי פגיעות על ספינת הדגל של היפר, וגרמה לשריפה רצינית. עד 19:24, שייטת סיירות המערכה השלישית התגבשה עם סיירות המערכה הנותרות של ביטי לפני הטור הגרמני. הספינות הבריטיות המובילות הבחינו בליצו ודרפלינגר, והחלו לירות עליהם. בטווח של שמונה דקות, אינווינסיבל קלעה שמונה פגיעות על ליצו; פגיעות אלו התרכזו בעיקר בחרטום הספינה והיו הגורם העיקרי להצפה שבסופו של דבר תגרום לה לטבוע. בתמורה, גם ליצו וגם דרפלינגר ריכזו את האש שלהם באינווינסיבל וב-19:33, המטח השלישי של ליצו חדר לצריח המרכזי של אינווינסיבל והציתה את מחסן התחמושת; הספינה נעלמה בסדרה של פיצוצים מסיביים. מנקודה זו ואילך, ליצו לא ספגה אש נוספת מסיירות המערכה הבריטיות, למרות שהיא הוצפה קשות משתי פגזים של אינווינסיבל שפגעו מתחת לקו המים.
עד השעה 19:30, צי הים הפתוח, שהיה בשלב זה במרדף אחרי צי סיירות המערכה הבריטיות, עדיין לא נתקל בצי הגדול. שר שקל להסיג את כוחותיו לפני שהחושך יחשוף את ספינותיו להתקפת סירות טורפדו. הוא עדיין לא קיבל החלטה כאשר אוניות המערכה המובילות שלו נתקלו בגוף הראשי של הצי הגדול. התפתחות זו לא איפשרה את נסיגתו של שר, מכיוון שכך היה מקריב את אוניות המערכה הפרה-דרדנוט האיטיות יותר של שייטת אוניות המערכה השנייה. אם הוא היה בוחר להשתמש בדרדנוטים ובסיירות המערכה שלו כדי לחפות על נסיגתם, הוא היה מעמיד את ספינותיו החזקות ביותר לאש בריטית חזקה. במקום זאת, שר ציווה על ספינותיו להפנות 16 נקודות לכיוון הימני, מה שיביא את האוניות הפרה-דרדנוט לבטיחות היחסית של הצד המנותק של מערך הקרב הגרמני.
הערות שוליים

↑  "One last Echo from Jutland". Royalnavy.mod.uk. 1 בספטמבר 2015. נבדק ב-2 ביוני 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
תרשים סיירות המערכה מסדרת דרפלינגר, מ-Jane's Fighting Ships 1919
הים הצפוני, שבו בוצעו רוב המבצעים הימיים הגרמניים
סיירות המערכה הגרמניות מפגיזות את לואוסטופט
ליצו בתצורה שלה ביוטלנד
צריח "Q" של לאיון שהושמד לאחר הקרב
אנדרטת המלחים שנהרגו של ליצו בווילהלמסהאפן
לפופית החוף

| לפופית החוף |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: סולנאים
משפחה:: חבלבליים
סוג:: לפופית
מין:: לפופית החוף
שם מדעי
 Ipomoea imperati ‏גריסבך
לְפוּפִית הַחוֹף (שם מדעי: Ipomoea imperati) הוא צמח רב-שנתי ממשפחת החבלבליים הגדל בחופי הים בכל העולם פרט לאנטארקטיקה.
לעולם בעקבות השמש

| --- | --- |
 סינגל בביצוע שרי
 מתוך האלבום זה הרגע
 יצא לאור:  1979 
 סוגה:  זמר עברי, מוזיקת פופ 
 שפה:  עברית 
 אורך:  3:04
 כתיבה:  אהוד מנור 
 לחן:  רוני וייס 
 
"לעולם בעקבות השמש" הוא שיר שכתב אהוד מנור, הלחין ועיבד רוני וייס וביצעה הזמרת שרי. השיר השתתף בפסטיבל הזמר והפזמון 1979 והגיע למקום החמישי.
רקע

"לעולם בעקבות השמש" בוצע על ידי הזמרת שרי בפסטיבל הזמר והפזמון התשל"ט (1979) והגיע למקום החמישי. השיר המנצח בתחרות זו היה מיועד להשתתף בתחרות האירוויזיון שעתידה הייתה להתקיים בישראל. בתחרות זו ניצח השיר "הללויה" בביצוע גלי עטרי ולהקת "חלב ודבש".
השיר נכלל באלבומה של שרי "זה הרגע". השיר הגיע למקום הרביעי במצעד השבועי של רשת ג'. במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' הגיע השיר למקום ה-25, ובמצעד השנתי של גלי צה"ל הוא דורג במקום ה-30. כמו כן, השיר הגיע למקום 14 במצעד שירי אהוד מנור, ולמקום 94 ב״מצעד של המדינה״, שנערך בשנת 2009 (ה'תש"ע).
גרסאות כיסוי

בשנת 1994 בוצע השיר על ידי מרב מיכאלי, אורלי ברבי ונועה ירון דיין במסגרת התכנית "שישי חי".
בשנת 2017 בוצע השיר על ידי טוביה צפיר בסדרת הטלוויזיה "שירים מבית סבא".
ב-4 ביולי 2019 הוציא הזמר עומר אדם גרסה של השיר.
הערות שוליים

1 2  לעולם בעקבות השמש, מתוך אתר פזמונט
↑  המצעד של המדינה, מתוך אתר פזמונט
↑  מעריב אונליין, ‏"לעולם בעקבות השמש": עומר אדם בחידוש לקלאסיקה ישראלית, באתר מעריב אונליין, 1 ביולי 2019
ליקורגוס

| --- | --- |

 לידה:  800 לפנה״ס ספרטה, יוון 
 התאבד:  730 לפנה״ס (בגיל 70 בערך) Kirra, יוון 
 מדינה:  ספרטה 
 השקפה דתית:  דת יוון העתיקה 
 
ליקורגוס
ליקורגוס (ביוונית: Λυκοῦργος, בתעתיק: Lukoûrgos, חי 800 לפנה"ס-730 לפנה"ס לערך), היה המחוקק האגדי של ספרטה, שהקנה לה את משטרה הפוליטי הייחודי ושיטת חינוכה החמורה, האגוגה.
ליקורגוס נזכר בכתביהם של ההיסטוריונים הרודוטוס, קסנופון, אפלטון, פוליביוס ופלוטרכוס. לשאלה האם ליקורגוס היה דמות היסטורית אמיתית אין תשובה ברורה; עם זאת, היסטוריונים רבים מן העת העתיקה האמינו שהוא היה אחראי לרפורמות שנודעו ברובן בתור הרטרה הגדולה. היסטוריונים אלה מתארכים אותו במחצית הראשונה של המאה השביעית לפני הספירה.
חייו וזמנו

על פי חלק מן המקורות, ליקורגוס נולד כבן או אח לאנומוס לבית אאוריפוטית, נצר למלכות והעוצר של כרילוס, ויש אומרים לאובוטס. הוא יצא מספרטה כדי למנוע שמועות זדון כי בכוונתו לרצוח את אחיינו, יורש-העצר, ולהשתלט על המלוכה; ולקח חלק במסעות רחוקים לכרתים, מצרים ואיוניה. לאחר שובו נתגלע סכסוך בין המלוכה לעם, והוא יצא אל האורקל בדלפי, ומהם קיבל את השראתו לחוקה. ליקורגוס ראה לנכון להציג את הרפורמות כחוקים מידי האל אפולו; הוא אסר על כתיבת חוקיו, ועם סיומם, הוא גרם לאזרחים להתחייב בנדר ושבועה, לציית לחוקיו ללא שינויים. הוא עזב אז את ספרטה לדלפי, ויש אומרים ששם שם קץ לחייו.
במקורות עתיקים ששרדו מוזכר ליקורגוס לראשונה על ידי הסופר היווני הרודוטוס (המאה ה-5 לפנה"ס), הטוען שהמחוקק השתייך לבית אגיס בספרטה, אחת משתי שושלות שעליהן התבססה שיטת המלוכה הכפולה בספרטה. על פי הרודוטוס, ”הספרטנים של ימיו טענו שהרפורמות של ליקורגוס קיבלו את השראתם מהמוסדות של כרתים”.
ההיסטוריון קסנופון (Xenophon), שכתב במחצית הראשונה של המאה ה-4 לפנה"ס, האמין למעשה שליקורגוס ייסד את המוסדות הספרטניים זמן קצר לאחר שפלשו הדורים ללקוניה והפכו את האכאים למעמד של צמיתים (הלוטים). באמצע המאה ה-4 לפנה"ס הייתה הסכמה כללית כי ליקורגוס השתייך לשושלת האאוריפוטית, והיה העוצר של אחיינו, המלך כרילוס. על סמך זאת תיארכו החוקרים את תקופתו למאה ה-9 לפנה"ס.
ליקורגוס מופיע גם אצל ההיסטוריון פלוטרכוס. על פי מקור זה, ליקורגוס ביקש שחוקיו לא יירשמו אלא יעברו מדור לדור. בכל זאת תקנותיו נשמרו במשך מאות שנים, והפכו את ספרטה לעיר שנחשבה לחזקה ביותר ביוון העתיקה מבחינה צבאית:
על ליקורגוס המחוקק, אין לאמר, בדרך כלל, שום דבר ברור, מאחר שמסורות שונות רווחות על מוצאו, טלטוליו ומותו, וכנגד הכל, על פעולתו כמחוקק וכמדינאי, ופחות מהכל שוות הן הדעות בעניין העידן שבו חי האיש...
בתארו את חיי ליקורגוס, שיבץ פלוטרכוס מסורות עממיות לגביו, והוא מתאר בין היתר את המסע של ליקורגוס לאיוניה, כרתים ומצרים, וטוען שליקורגוס היה זה אשר הביא את שירתו של הומרוס לספרטה.
התיארוך של חוקת ליקורגוס משתנה ממקור למקור – כפי שמוצג גם אצל פלוטרכוס, בפתח הביוגרפיה – ולכן בלתי אפשרי לאחד בין המסורות השונות ולהחליט בביטחון על גרסה אחת. ההיסטוריון בנדיקט ניזה קבע את הזמן כמחצית השנייה של המאה ה-7 לפנה"ס.
תיאורים אלה שנויים במחלוקת. קיימות גרסאות שונות לשאלת זהותו של מייסד שיטת הממשל הספרטנית ואפלטון עצמו האמין כי חוקת ספרטה הייתה פרי התפתחות הדרגתית. חוקרים מודרניים הסיקו מן הסתירות הללו כי ליקורגוס היה דמות מיתולוגית, ולא אישיות אמיתית. הם מצביעים על כך שהיוונים נוטים לייחס את מקורם של מוסדות פוליטיים וחברתיים לכוחות האישיות של מייסד יחיד. בכל אופן, היסטוריונים רבים מאמינים כי היה קיים אדם בשם זה, וכי לו יש לייחס את הרפורמות הדרסטיות אשר מוּסדו בספרטה אחרי מרד ההלוטים במחצית השנייה של המאה ה-7 לפנה"ס. חוקרים אלה טוענים כי על מנת למנוע עוד הפיכה הלוטית, ייסד ליקורגוס את השיטה הצבאית הקהילתית, שהפכה את ספרטה לתופעה ייחודית בקרב ערי-המדינה של יוון.
קיימות גם מסורות הממקמות את ליקורגוס במאה ה-9 לפנה"ס. ההיסטוריון תוקידידס, שעליו מסתמך ההיסטוריון ג'ורג' גרוט מתארך את הרפורמות זמן קצר לפני 804 לפנה"ס. איסוקרטס ואפורוס מרחיקים עד 869 לפנה"ס. הכרונוגרפים חלוקים בין 821, 828 ו-834 לפנה"ס. על-פי המסורת של קסנופון, ליקורגוס היה בן זמנו של הרקלידס (Heraclides), כלומר בן המאה ה-10 לפנה"ס.[דרוש מקור]
הרפורמות

פלוטרכוס מצטט את ה"רטרה הגדולה", היא הנבואה אשר קיבל ליקורגוס מן האורקל בדלפי, אשר שימשה בסיס לתיקונים במשטר בספרטה. רוב החוקרים מסכימים כי יש דמיון ניכר בין ציטוט הרטרה על ידי פלוטרכוס לבין שורות אחדות שחיבר טירטאיוס (Tyrtaeus) בשיר שנשא את הכותרת "הסדר החוקי הטוב" (εὐνομία ביו'.) שם הוא מזכיר את תוכני הנבואה מדלפוי, ומונה את שלושת הסדרים אליהם חילקה ספרטה את משטרה: המלכים, מועצת-הזקנים (גרוסיה) והעם, המיוצג באספה האזרחים.
הנחיות האורקל היו (כמובא אצל פלוטרכוס:)
לבנות מקדש לזאוס סילניה ולאתנה סילניה;
לחלק את העם לפילאי ("שבטים") ואובאי ("כפרים");
להקים מועצת-זקנים של שלושים איש, כולל שני המלכים (זקנים שגילם מעל שישים);
לכנס מעת לעת את אספת האזרחים (ה'אפלה') ליד הנהר אורוטס.
חוקרים מודרניים קובעים שהרפורמה של ליקורגוס כללה גם רפורמה אגררית. להשלמת גופי הממשל מעבר לרטרה, כפשרה, הקים את מוסד האפורים, המפקחים, פקידים בכירים הנבחרים לשנה אחת, ממונים על אוצר המדינה, שופטים בפלילים וענייני מדינה, ממונים על הפיקוח של בני המעמדות הנמוכים, על חינוך הילדים והאימון הצבאי, אך בראש ובראשונה כמבקרים של המלכים. אחד האפורים הוא נותן השם לשנה.
ישנם חוקרים הטוענים כי מוסד זה של האפורים הוקם קודם להכנסת החוקה של ליקורגוס, ואחרים מייחסים אותו רק לתקופה מאוחרת יותר. הוויכוח על עניין זה התנהל כבר בעת העתיקה, ונמצא את שתי הגרסאות בנפרד אצל פלוטרכוס והרודוטס. מייחסים לליקורגוס גם רפורמות אחרות, כמו: הכנסת מטבעות הברזל והחרמת מטבעות הזהב והכסף (ייחוס אנאכרוניסטי, שהרי מטבעות נטבעו ביוון רק מאוחר יותר); חיים משותפים של הנערים ופרחי-הצבא במגורים משותפים, במחנה; ארוחות משותפות בחדרי-אוכל משותפים במסגרת כיתה/קבוצה; המיליציה אחראית לאגוגה - חינוך ואימון הצעירים (כולל מניעת מזון, כדי ללמד אותם לגנוב, חינוך ללקיחת סיכונים); לליקורגוס אף מיוחס מיסוד משכב-הזכר בין המדריך/חונך לתלמיד הנער.
לקריאה נוספת

הרודוטוס, היסטוריה. תרגמו וכתבו מבואות בנימין שימרון ורחל צלניק-אברמוביץ. פפירוס, בית ההוצאה - אוניברסיטת תל אביב, 1998.
אריסטו, פוליטיקה. תרגם ח.י. רות. ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תרצ"ו; הדפסה מחודשת - 1986.
פלוטארכוס, חיי אישים - אנשי יוון. תרגם מיוונית והוסיף הערות: א"א הלוי. ירושלים, מוסד ביאליק, תשל"א; הדפסה שנייה - תשמ"ו (1986).
משה עמית, תולדות יוון הקלאסית, ירושלים: 1984. (הספר בקטלוג ULI)
Plato, Laws (trans. T.L. Pangle), New York: 1980.
Xenophon, The Constitution Of Sparta (ed. M. Lipka), Berlin: 2002.
Brill's New Pauly, Encyclopedia Of The Ancient World, Leiden: 2003.
Meier, M., Aristokraten unt Damoden, Stuttgart, 1998.
Szegedy-Maszak, A., Legends Of The Greeck Lawgivers ,Connecticut: 1974.
Tigerstedt, E.N., The Legend Of Sparta In Classical Antiquity, Uppsala: 1974.
הערות שוליים

↑  הרודוטוס. היסטוריה (תרגמו: ג. שימרון ור. צלניק-אברמוביץ), תל אביב: 1998, ספר א', עמ' 65.
↑  Xenophon,Respublica Lacedaemorium, ed G. Pieroli,Berloni,1905(ch VI,parr.1-5)
↑  פלוטרכוס, שם, פרק ד'.
↑  פלוטרכוס, שם, פרק ו.
↑  הרודוטוס, ספר א', 65–66; קסנופון, פרק 6.)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007393009305171  PLWABN: 9810570581905606  BNE: XX5676407  GND: 118640674  LCCN: n85202757  NKC: jn20040219005  NLA: 49783661  NSK: 000358618  NTA: 111937515  RERO: 02-A010111165  SUDOC: 238266516  VIAF: 54941719   WorldCat (עם VIAF): 54941719
למה את דואגת

| --- | --- |
 סינגל בביצוע קובי אוז
 מתוך האלבום דמעות וים
 יצא לאור:  2004
 שפה:  עברית
 אורך:  4:32
 חברת תקליטים:  הליקון
 כתיבה:  קובי אוז
 הפקה:  קובי אוז
"למה את דואגת" (מוכר גם כ"לא, אין לי די") הוא שיר שהוקלט על ידי הזמר הישראלי קובי אוז. הוא יצא לאור בשנת 2004, על ידי חברת התקליטים הליקון, כסינגל מתוך אלבום האולפן השני של הזמר, דמעות וים.
רקע וכתיבה

השיר נכתב, הולחן והופק על ידי אוז לבדו. הוא מורכב משני בתים המתחילים ב"למה את דואגת". הפזמון החוזר שלו הפך את השיר למוכר גם כ-"לא, אין לי די". עם השקת פלטפורמת הספוטיפיי עלה השיר לשם כחלק מהאלבום, ושם הצליח לצבור למעלה מ-3,000 השמעות. במצעד הפזמונים השבועי של גלי צה"ל דורג בשיאו במקום העשירי.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2004)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2004)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2004)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2004)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | גלי צה"ל | 10 |  |
הערות שוליים

↑  דמעות וים באתר סטריאו ומונו
| קובי אוז |
| --- | --- | --- |
| אלבומי אולפן | שירים לעיר אפזוס מאת קובי אוז • דמעות וים • מזמורי נבוכים • מזמורים נוספים • חלום עקבותיך |  |
| סינגלים | "אם תעזבי אותי" • "למה את דואגת" • "זיכרונות" • "אלוהי" • "חמש לפנות בוקר" |  |
| ערכים קשורים | טיפקס |  |
מבחן התאוג'יהי

מבחן התאוג'יהי (التوجيهي) הוא מבחן מסכם ללימודים התיכוניים בירדן, המקביל לבחינת הבגרות הישראלית. ציוני המבחן משמשים את התלמידים המעוניינים להירשם לאוניברסיטאות. קיימת נוסחה הממירה את ציוני המבחן לציונים המקבילים למבחן ה-SAT.
הנושאים בבחינה כוללים ערבית, אנגלית, מתמטיקה, פיזיקה, ביולוגיה, כימיה, מדעי המחשב, גאולוגיה, אזרחות ולימודי אסלאם או נצרות, לפי בחירה. ציוני המבחן מהווים תנאי סף ללימודים אקדמאים. לדוגמה, כדי להתקבל ללימודי רפואה בירדן יש ללמוד במגמה מדעית בתיכון ולקבל ציון 85 ומעלה במבחן התאוג'יהי.
מבחן התאוג'יהי ברשות הפלסטינית

מבחן התאוג'יהי ברשות הפלסטינית הוא מורשת מהתקופה בה הייתה הגדה המערבית תחת שלטון ירדן. גם לאחר ממשל צבאי בשטחי יהודה ושומרון, המשיכה ירדן לפקח על בחינות הבגרות ברשות, ואף לאחר שבשנת 1988 חדלה לטעון לריבונות בהם. לאחר חתימת הסכמי אוסלו החלה הרשות הפלסטינית לפקח בעצמה על תוכנית הלימודים ועל המבחן, אולם לירדן יש עדיין מעורבות בתהליך.
בשנת 2012 נבחנו כ-87,000 תלמידים בבחינה וכ-62.2% מתוכם קיבלו ציון עובר ומעלה. מתוך הנבחנים כ-52% היו נשים, כ-50,000 התגוררו ביהודה ושומרון ו-37,000 בעזה.
בכמה מבתי הספר במזרח ירושלים נפתחו מסלולים מקבילים החל משנות ה-2000, ותלמידיהם יכולים לבחור אם לגשת לבחינת התאוג'יהי או לבחינת הבגרות הישראלית.
בשנים האחרונות, ביום פרסום תוצאות המבחן חוגגים הורי התלמידים שסיימו בהצלחה את המבחנים, בירי זיקוקים שמתחיל משעות הבוקר המוקדמות ונמשך עד לשעות הלילה.
הערות שוליים

↑  מאיה חושן, מיכל קורח, קהילה מאמינה בחינוך, 2008, עמ' 37
↑  מאיה הורודניצ'אנו ויפעת רוזנברג‏, לרגל חגיגות תוצאות הבגרות: קולות ירי וזיקוקים ברחבי ירושלים - וואלה חדשות, באתר וואלה, 11 ביולי 2020
לפופית כפנית

לפופית כפנית
לְפוּפִית כַּפָּנִית (שם מדעי: Ipomoea cairica) היא מין של לפופית שבמשפחת החבלבליים. זהו צמח מטפס רב-שנתי שביכולתו לטפס לגובה רב אף על עצמים דקים, כדוגמת חוטי חשמל. צבע הפרח סגול בהיר, עם כתם כהה במרכז. גדל כצמח בר במקומות לחים. מין זה נפוץ בישראל כצמח נוי על גדרות ומבנים.
השם לפופית ניתן משום התכונה הבולטת של חלק ממיני הלפופית להתלפף סביב עצמים. העצם יכול להיות צמח אחר, עצם דומם או אותו צמח עצמו. הלפופית נכרכת על ידי פטוטרות העלים הארוכות, שאופייניות לסוג. רוב הצמחים המטפסים עושים זאת בעזרת קנוקנת ארוכה. בשל עליו המאוצבעים ל-5–7 אונות והפרח בעל הסימטריה המחומשת שלו הוא זכה בעברית לשם המין "כפנית", כלומר: כמו כף יד.
מין זה מוכר בזכות פרחיו הגדולים, שלהם סימטריה רדיאלית. הפרח הוא פרח צינורי. עלי הכותרת מאוחים לרוב ומתמזגים בבסיסם לצינור. ברוב המינים, הפרח נפתח בשעות הבוקר, ונסגר עד הצהריים. תופעה זו הקנתה לצמח זה את שמו העממי באנגלית "Morning Glory" - כלומר, "תהילת הבוקר". גודל הפרחים והמראה הרענן של עלי הלפופית, שלרוב מחולקים לאונות, הפכו מין זה לצמח נוי.
מקום מוצאו הוא כנראה המזרח התיכון וצפון אפריקה, ומשם הוא התפשט ברחבי העולם, בעיקר על ידי האדם שהביא אותו לצורכי נוי ומאכל. במקומות מסוימים הוא הפך למין פולש. בישראל הוא גדל כצמח בר במקומות לחים ופורח בקיץ בחודשים יוני עד אוקטובר. בית הגידול הוא קרקעות קלות.
הערות שוליים

↑  לפופית כפנית באתר הרשימה האדומה של IUCN
ערך זה הוא קצרמרבנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ליקטור

הפסקס, סמל האימפריום, גרזן עטוף באגודת שבטים, אותו נשאו הליקטורים
ליקטור (לטינית: Lictor) היה חבר במעמד מיוחד של משרתי ציבור בתקופת המלוכה והרפובליקה הרומית, שמשימתו הייתה טיפול במגיסטראטים בעלי "אימפריום". בין השאר נתנו הליקטורים שירותי ליווי, ייצוג והגנה למגיסטראטים ושימשו כמשרתיהם האישים ושומרי ראשם.
מקור מורשת הליקטורים בהיסטוריה הרומית עתיק מאוד. לפי טיטוס ליוויוס, רומלוס שהיה מלך רומא הראשון יצר את המשרה וקבע שהמלך יהיה מלווה ב־12 ליקטורים לזכר 12 הציפורים שהיו האות לכך שיעלה למלוכה. לפי דעה אחרת ייתכן והמנהג שאול מן האטרוסקים שישבו באטרוריה, שלאחר ששנים־עשר שבטיהם בחרו את מלכם (rege) נהגו לשלוח ליקטור אחד מכל שבט לשירות המלך. המסורת האחרונה נתמכת על ידי הממצא הארכאולוגי. רמז לתפקיד המקורי של הליקטורים עשוי להימצא בשמם, אך גם כאן אין ידיעה ברורה. לפי אולוס גליוס מקור השם במילה ligando, שמשמעותו קשירה, בגלל שהליקטורים נהגו לקשור את ידיהם ורגליהם של פושעים לפני הענשתם.
הליקטורים נבחרו מבין הפלבאים והיו אנשים חופשיים ואזרחי רומא, דבר שניתן להקיש מהעובדה שלבשו טוגה בתוך רומא. הליקטור היה צריך להיות אדם חסון המסוגל לעבודה גופנית. הליקטורים היו פטורים משירות צבאי וקיבלו שכר קבוע של 600 ססטרצים (נכון לראשית תקופת האימפריה) ואורגנו באגודה. לרוב, נבחרו הליקטורים על־ידי המגיסטראט אותו היו אמורים לשרת, אך ייתכן שנבחרו בהגרלה.
תפקידי הליקטור

משימתו העיקרית של הליקטור הייתה לשמש שומר ראש למגיסטראטים בעלי אימפריום, לפי המפתח הבא:
קונסול – 12 ליקטורים;
פראיטור – 6 ליקטורים, 2 בתוך רומא;
דיקטטור – 24 ליקטורים;
מגיסטר אקוויטום (אדון הסוסים, סגנו של הדיקטטור) – 6 ליקטורים;
פרומגיסטרטים היו מורשים אף הם לדרוש ליווי ליקטורים (בהתאם לדרג האימפריום שלהם);
אזרחים רגילים זכו לעיתים לליווי ליקטורים באירועים מיוחדים כמו הלוויות או מפגשים פוליטיים, כהפגנה של כבוד.
הליקטורים נשאו עימם מוטות מעוטרים בשבטים (פסקס) ומחוץ לפומריום, שטחה של העיר רומא, נשאו גם גרזנים שסימלו את סמכות הביצוע של האימפריום. הם הלכו אחר המגיסטראט בכל אשר הלך, כולל אל תוך הפורום, ביתו, מקדשים ואפילו בתי המרחץ. הגרזן הוצא מתוך הפסקס בתוך שטח הפומריום במטרה לסמל את עליונות החוק העירוני על האימפריום.
הליקטורים הלכו לפני המגיסטראט בשורה, כאשר הליקטור הקרוב ביותר אליו, ה־proximus lictor (המכונה לעיתים גם הליקטור הראשי, primus lictor) פוסע ממש לפני המגיסטראט ומעביר את הוראותיו. אם היה קהל במקום, פינו הליקטורים את הדרך עבור המגיסטראט ואף הקפידו כי הקהל יגלה כבוד ראוי לבעל המשרה, כמו ירידה מן הסוס או הסרת כיסויי ראש. הליקטורים היו חייבים לעמוד לצידו של המגיסטראט כאשר פנה אל הקהל. המגיסטראטים יכלו להיפטר מהליקטורים רק כאשר ביקרו בעיר חופשית או כאשר פנו אל מגיסטראטים בדרג גבוה מהם.
לליקטורים היו גם משימות משפטיות וענישתיות, והם יכלו בצו אדונם לאסור ולהעניש אזרחים רומים. הענשתם של עבדים או אזרחים זרים הייתה מסורה לקרניפקס.
ליקטור קוריאטוס

ליקטור קוריאטוס (lictor curiatus, ברבים, lictores curiati) היה ליקטור מיוחד שלא נשא עמו פסקס ומשימתו העיקרית הייתה דתית. היו כשלושים ליקטורים כאלו, תחת פיקודו של הפונטיפקס מקסימוס, הכהן הראשי של רומא. הם נכחו בעת הקרבת קרבנות, שם נשאו את החיה לעולה אל המזבח. הבתולות הוסטליות כמו גם הכהנים, ה־flamen, היו זכאים לליווי והגנה של ליקטור קוריאטוס אחד. בתקופת האימפריה, לוו נשים מן המשפחה המלכותית בשני ליקטורים כאלו. הליקטורס קוריאטי היו אחראים גם לזימון האספה הכללית, הקומיטיה קוריאטה, ועל שמירת הסדר במהלכה.
ראו גם

מסלול המשרות
פסקס
אימפריום
הערות שוליים

↑  טיטוס ליוויוס, תולדות רומא, 1.8. בתרגום לעברית של שרה דבורצקי, ירושלים, מוסד ביאליק, עמ' 35-34
↑  אולוס גליוס, לילות אטיקה, 12.3
| מוסדות פוליטיים ובעלי תפקידים (מגיסטראטים) ברפובליקה הרומית ובאימפריה הרומית |
| --- | --- | --- |
| תפקידים רגילים | קנסור • קונסול • פראיטור • קוואיסטור • איידיל • טריבון • פרומגיסטראט • פרפקט • ליקטור |  |
| בעלי תפקידים מיוחדים | דיקטטור • מפקד הפרשים • טריומווירי • ועדת העשרה |  |
| משרות נוספות | פונטיפקס מקסימוס • פרינקפס סנאטוס • ויגינטיסקסווירי |  |
| תארים קיסריים | פרינקפס • אוגוסטוס • קיסר • טטררך • אימפרטור • פטריקיוס |  |
| מוסדות | הסנאט הרומי • המשפט הרומי • אספת העם • מסלול המשרות • אימפריום • קנסוס • קולגיום |  |
מבחן הקו האנכי

הדגמה של מבחן הקו האנכי על שתי עקומות:
למעלה, יש קו אנכי שחותך את העקומה יותר מפעם אחת – לא פונקציה
למטה, אין קו אנכי שחותך את העקומה יותר מפעם אחת – פונקציה

במתמטיקה, מבחן הקו האנכי היא שיטה חזותית שמאפשרת לקבוע האם עקומה היא גרף של פונקציה או לא. לפיו, אם קיים ישר אנכי החותך את העקומה יותר מפעם אחת – העקומה אינה מתארת פונקציה, ובמקרים שניתן לראות את העקומה בשלמותה ולראות שאין ישר אנכי החותך את העקומה יותר מפעם אחת – העקומה מתארת פונקציה.
הסבר

לפי הגדרה, פונקציה מתאימה לכל ערך  x בתחום  X', ערך בודד  y מהטווח  Y.
במערכת צירים קרטזית  X,Y, אם ישר אנכי חותך את העקומה יותר מפעם אחת בְּמקום אופקי נתון  x, אזי העקומה עוברת ב- x יותר מפעם אחת, ולא מייצגת פונקציה. שכן, לו הייתה מייצגת פונקציה, היא הייתה מתאימה לכל  x בתחום  X' ערך  y בודד.
מנגד, אם קו אנכי חותך את העקומה פעם אחת לכל היותר בכל מיקום אופקי נתון  x, העקומה מתארת פונקציה. קביעה חזותית כזו אפשרית רק כאשר ניתן לראות את גרף העקומה במלואו (תנאי שאינו מתקיים אפילו בעקומות פשוטות כמו  y=x או  y=x^{2}). המבחן אינו רלוונטי לפונקציות שקשה (או בלתי אפשרי) להציגן בצורה חזותית, כפונקציית דיריכלה או פונקציית רימן.
ראו גם

מבחן הקו האופקי (אנ')
לוק ברייסי

| --- | --- |

ברייסי, 2012
 לידה:  26 באפריל 1989 (בן 35) סידני, אוסטרליה 
 מדינה:  אוסטרליה 
 תקופת הפעילות:  מ-2009 
 מקום לימודים:  תיכון סקוטס 
 פרופיל ב-IMDb
 
לוק ברייסי (באנגלית: Luke Bracey; נולד ב-26 באפריל 1989) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אוסטרלי, הוא ידוע בתפקידיו בסרטים כמו "מונטה קרלו", "ג'י איי ג'ו: סוגרים חשבון", "איש נובמבר", "נקודת פריצה" ו"הסרבן".
ביוגרפיה

ברייסי נולד בסידני, ניו סאות' ויילס באוסטרליה. הוא למד בתיכון מכללת סקוטס בסידני וסיים את לימודיו בשנת 2007.
קריירה

בשנת 2009 קיבל את תפקידו הראשון בתור טריי פאלמר באופרת הסבון האוסטרלית הוותיקה "קרוב רחוק".
בשנת 2011 הופיע בתור ריילי בסרט "מונטה קרלו", המבוסס על ספר מאת ג'ולס באס.
בשנת 2013 הוא שיחק את מפקד ארגון הקוברה בסרט "ג'י איי ג'ו: סוגרים חשבון" בבימויו של ג'ון מ. צ'ו ואשר מבוסס על הזיכיון של חברת הסברו "ג'י. איי.ג'ו", שהוא מחליף את ג'וזף גורדון-לוויט מהסרט הראשון.
בשנת 2014 שיחק בתפקידים ראשיים במותחן הריגול "איש נובמבר" ובדרמה הרומנטית "הטוב שבי" בבימויו של מייקל הופמן, שהתבסס על רומן באותו שם מאת ניקולס ספארקס.
בשנת 2015 הוא כיכב בסרט "נקודת פריצה", כסוכן ה-FBI, ג'וני יוטה, בגרסה המחודשת של הסרט משנת 1991.
בשנת 2016 שיחק בסרט המלחמה של מל גיבסון "הסרבן", אשר מבוסס על סיפורו האמיתי של החובש הפציפיסט דזמונד דוס, שמסרב לצאת למלחמה עם נשק מכל סוג שהוא. הסרט היה מועמד לשישה פרסים בטקס פרסי אוסקר ה-89, בהם פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר.
בשנת 2019 כיכב בסרט המלחמה האוסטרלי "Danger Close: The Battle of Long Tan" בבימויו של קריב סטנדרס, המתרחש במלחמת וייטנאם, אודות 108 חיילים אוסטרלים וניו זילנדים צעירים וחסרי ניסיון אשר נלחמים על חייהם נגד 2500 חיילים צפון וייטנאמיים.
בשנת 2020 כיכב לצדה של אמה רוברטס בקומדיה הרומנטית "הולידייט" בתור ג'קסון, שחקן גולף צעיר, שנתקע בחגים ללא דייט. בהמשך השנה שיחק במיני-סדרה "שריפות קטנות בכל מקום" ברשת הולו, ומבוססת על הספר באותו שם מאת סלסט אנג.
בשנת 2022 הצטלם לסרט הביוגרפי "אלביס" בבימויו של באז לורמן, המתעד את סיפור חייו והקריירה של כוכב הרוקנרול אלביס פרסלי. ברייסי מגלם בסרט את האמרגן ג'רי שילינג (אנ'); הסרט אשר עתיד לצאת לאקרנים במהלך יוני 2022.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2011 | מונטה קרלו | ריילי |  |
| 2013 | ג'י איי ג'ו: סוגרים חשבון | מפקד קוברה |  |
| 2014 | איש נובמבר | דייוויד מייסון |  |
| 2014 | הטוב שבי | דוסון קול הצעיר |  |
| 2015 | נקודת פריצה | ג'וני יוטה |  |
| 2016 | Me Him Her | ברנדן |  |
| 2016 | הסרבן | סמיטי רייקר |  |
| 2019 | Danger Close: The Battle of Long Tan | סמ"ר בוב ביואיק |  |
| 2019 | מחסל עם מזל | רד |  |
| 2020 | הולידייט | ג'קסון |  |
| 2021 | ויולט | רד |  |
| 2021 | American Dream | סקוט |  |
| 2022 | אלביס | ג'רי שילינג (אנ') |  |
| 2022 | משימת יירוט | אלכסנדר קאסל |  |
| 2023 | אולי חתונה | אלן |  |
| 2023 | שתי אהבות אמת | ג'סי |  |
| TBA | Big Nickel | צ'ארלי |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2009 - 2010 | קרוב רחוק | טריי פאלמר | 223 פרקים |
| 2010 | אקדמיה לריקוד | אהרון | 3 פרקים |
| 2020 | שריפות קטנות בכל מקום | ג'יימי קפלן | 3 פרקים |