stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דב הררי
ביוגרפיה

הררי נולד בעיר בראמצ'ה שבסרביה. לציפורה ומאיר ברגר, רופאת שיניים וסוחר ציוני נלהב. כשהיה בן 4 התייתם מאביו. כילד אהב מאוד ללמוד ואף קיבל סטפנדיה כבר בגיל 11.
בשנת 1932, עלה יחד עם אמו ואחותו היחידה לישראל. עבד במוסך והצטרף אל הנוער העובד והלומד שם נתגלה כמנהיג, נבחר לוועד הסניף ולמזכירות.
בשנת 1934 עם גיוסו להגנה עבר מ"הנוער העובד" ל"הבחרות הסוציאליסטית", זו המשמרת הצעירה של מפלגת פועלי ארץ-ישראל. בשנות-המאורעות של תרצ"ו-תרצ"ט נשלח מדי-פעם מטעם ה"הגנה" לאזורי-הדרום והצפון כדי לאמן צעירים בדרכי-התגוננות. נבחר כחבר המרכז של "הבחרות הסוציאליסטית" בשנת 1937 והיה מדריך למופת בקבוצות חינוכיות.
בשנת 1938 היה בין יוזמי ומארגני מחנה-עבודה מטעם "הבחרות" ומבין חברי מחנה זה הצליח ליצור גרעין התיישבותי. לגרעין זה, אשר דב גיבש לקיבוץ, הצטרף גם הוא בשנת 1939 תחילה חנו החברים במגדיאל אך באותה שנה עלו ליערות-הכרמל ושם הקימו את קיבוץ בית-אורן. בראשית 1940 היה למזכיר הארצי של "הבחרות"
.
ביוגרפיה > שירותו הצבאי

בשנת 1934 הצטרף להגנה.
במאי 1941, לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה והקריאה של מוסדות היישוב, התגייס לצבא הבריטי. בתחילה הוצב בחיל התותחנים בחיפה. הררי לא היה מרוצה מהשיבוץ שלו, השמועות על הזוועות ורצח היהודים באירופה הטרידו אותו, הוא חיפש תפקיד אחר בו יוכל לתרום יותר ולהילחם כנגד הנאצים באירופה.
ביוגרפיה > שירותו הצבאי > הצניחה ברומניה

יצא לשליחות חשאית - צניחה מעבר לקווי האויב, מתוך כוונת היישוב העברי לסייע בהצלת יהודי אירופה הכבושה בידי הנאצים. הוא נבחר מקרב מאות מתנדבים לקבוצת צנחני הישוב, שמנתה 37 איש ואישה שגויסו לחיל המודיעין הבריטי. הצבא הבריטי ייעד אותו ואת חבריו לשמש כמודיעים בארצות הכבושות:
במסגרת ההכנות לשליחות זו עבר יחד עם שאר קבוצת הצנחנים קורס הכנה של "ההגנה", אימונים שונים וקורס צניחה בריטי ברמת דוד. וכן התאמן בקהיר שבמצרים ובעיר תוניס (קרתגה) שבתוניסיה.
הגדרת משימתם של הצנחנים הייתה איסוף מודיעין, לדווח על המתרחש בזמן אמת באמצעות מכשיר אלחוט שהיה ברשותם, לדווח ולהציל טייסי בנות הברית שמטוסיהם הופלו בארצות אלה. הנהגת היישוב היהודי ייעדה להם תפקיד נוסף וחשוב – הצלת יהודים באירופה הכבושה וסיוע בארגונם לעלייה ארצה.
הררי הוצנח ביום 31 ביולי 1944 יחד עם ברוך קמין ברומניה. השניים ארגנו, בברכת ההנהגה הציונית המקומית ובידיעתם של וילהלם פילדרמן והרב שפרן, את צעירי היהודים להגנה עצמית ואספו ידיעות עבור בעלות הברית.
ביוגרפיה > שירותו הצבאי > לאחר המלחמה

בתום-המלחמה הורשה הררי להישאר ברומניה כמתורגמן וכאלחוטאי במפקדה הבריטית אשר מתפקידה היה לפקח על ביצוע הסכם שביתת-הנשק; אך את כל זמנו החפשי הקדיש בסתר לענייני המוסד לעלייה ב', הקמת התנועה הציונית, "החלוץ" וכיוצא באלה. בין שאר פעולותיו שם הוציא עשרות ספרים וחוברות-הסברה בשפה הרומנית על תולדות-הציונות, תנועת-הפועלים בארץ, ההתיישבות, המאבק הפוליטי ועוד.
ביוגרפיה > שירותו הצבאי > שירותו בצה"ל וחייו האזרחיים

ביוני 1946 חזר לישראל והתחתן והקים את ביתו בקיבוץ בית אורן.
לאחר חזרתו לישראל האשים בחריפות גורמים ביישוב במותה של חברתו למשימה, הצנחנית, חנה סנש.
ב אוגוסט 1948 הגה תוכנית שעל בסיסה הוקמה יחידת הצנחנים . את ההקמה והפיקוד על הצנחנים קיבל יואל פלגי חברו לקבוצת צנחני היישוב. בשנת 1948, המטה הכללי של צה"ל לא הטיל על יחידת הצנחנים של יואל פלגי, כל משימה מבצעית, פרט לאימוני הצנחת חיילים.
אחרי מלחמת השחרור הקים ופיקד על גדוד 121 של חטיבה 8.
הצטרף לצבא-הקבע, הגיע לדרגת סגן-אלוף, ביצע תפקידים ביחידות מודיעין. בשנת 1952 עבר קורס מיוחד (כנראה במוסד). עם סיום הקורס ייסד את בית-הספר הגבוה למודיעין בירושלים ועמד בראשו.
ביוגרפיה > מותו

נהרג ב-אסון מעגן ב-29 ביולי 1954, כאשר מטוס התרסק לתוך הקהל בטקס זיכרון לצנחני היישוב בקיבוץ מעגן.
הררי נטמן בחלקת הצנחנים, בסמוך לקברי ואנדרטאות חבריו ביד לצנחני היישוב בארץ שנפלו באירופה בבית הקברות הצבאי בהר הרצל.
הניח אשה ובן; בתו נולדה כארבעה חדשים אחרי נפלו. הררי היה אחיה היחיד של שושנה רמבה, רעייתו של אייזיק רמבה עורך העיתון חרות (עיתון) במשך שנים רבות.
ביוגרפיה > הנצחתו

ב"שלושים" הופיע עלון-הגדוד ובו כמה רשימות עליו ולזכרו. במלאת שלוש שנים לנפלו הוציאו חבריו ומוקיריו קובץ לזכרו הכולל ממכתביו, מיומנו ואף פרקים מרשימותיו. בשנת 1963 הונצח על ידי עיריית רמת-גן בקוראה רחוב באחת משכונותיה על-שמו. אמו תרמה פרס לשמו ולזכרו המוענק שנה שנה באוניברסיטה העברית בירושלים לתלמיד המצטיין במדעי-החברה. עם חנוכת חדר-הזיכרון ב"היכל הכרמל" שבבית-אורן ביולי 1964 הוצאה חוברת "לזכרם" ובה מוקדש עמוד לזכרו וכמה רשימות לזכר עוד שניים, שחייהם קופדו בעצרת-הזיכרון במעגן. הוקדש עמוד לזכרו בחוברת "אשר צנחו אל עמם", שהוציא קיבוץ מעגן ומחלקת-ההסברה של הסוכנות היהודית לישראל. 
לאחר האסון הונצח הררי ביד שהוצבה לזכרו בבית הצנחן שבקיבוץ מעגן ליד האנדרטאות לחברו פרץ גולדשטיין שנרצח על ידי הנאצים. כן מונצח שמו ברחוב בשכונת הגבעה הצרפתית בירושלים.
לקריאה נוספת

יוסף קריב דב הררי ברגר, הוצאת דבר
יהודית תיאודור באומל גיבורים למופת; צנחני היישוב היהודי במלחמת העולם השנייה ועיצוב הזיכרון הקולקטיבי הישראלי, הוצאת מכון בן-גוריון ואוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
יואב גלבר, צנחני התקווה, הוצאת משרד הביטחון, התשנ"ה.
צנחנים ארץ ישראלים, מט"ח, הספרייה הווירטואלית.
שי פוגלמן, מה באמת קרה שם, באסון התרסקות המטוס בקיבוץ מעגן, לפני 55 שנה?, באתר הארץ, 1 באוקטובר 2009
זרובבל גלעד (עורך), מגן בסתר; מפעולות המחתרת הארץ-ישראלית במלחמת העולם השנייה, ירושלים תשי"ב.
יואב גלבר, 'נושאי הדגל; שליחותם של המתנדבים לעם היהודי', תולדות ההתנדבות, כרך ג', ירושלים תשמ"ג; 206-133.
Yoav Gelber, “The Mission of the Jewish Parachutists From Palestine in Europe in World War II”, Studies in Zionism, 7/1 (13) Spring 1986); 51-76)
הערות שוליים

↑  http://www.202.org.il/Pages/gdud_890/history/a1948.php
↑  ברוך קמין, הצניחה והבריחה - עם יהודי רומניה בתקופת השואה ולאחריה, תל אביב: ארגון יוצאי גורדוניה - רומניה בישראל, תשמ"ו - 1986 (עמוד 124)
↑  זרובבל גלעד, מגן בסתר, מפעולות המחתרת הארץ-ישראלית במלחמת העולם השנייה, ירושלים: הסוכנות היהודית לארץ ישראל, תש"ח 1948 (עמוד 320)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308605505171  ISNI: 0000 0000 9307 5773  VIAF: 136581999   WorldCat (עם VIAF): 136581999
וורונה (עוף)

| וורונה> תקופה |
| --- | --- |
קרטיקון עליון70 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי לטאה
תת־סדרה:: תרופודה
סוג:: וורונה
מין:: Vorona berivotrensis
שם מדעי
 Vorona berivotrensis ‏פורסטר, 1996

וורונה (שם מדעי: Vorona; משמעות השם: "עוף" במלגשית. משמעות שם המין הוא על שם הכפר "בריבוטרה") הוא סוג של עוף בעל שיניים אשר חי בקרטיקון העליון של מדגסקר לפני 70 מיליון שנה. המאובנים של עוף זה התגלו בקרבת העיר מאהאז'אנגה, בתצורות בהם נמצאו מגוון מינים אנדמיים כמו הרפטוזאורוס, הדינוזאור המנוצה רהונאביס והטורף הענקי מג'ונגזאורוס.
עוף זה היה בעל עצמות עדינות מאוד, דבר המקשה לחקור אותם. שרידים שונים של עצמות זרוע ושל טפרים שנמצאו באתר מבולבלים בינו לבין הרהונאביס, אשר גם נמצא שם. לא ברור איך נראה אך נראה שהיה דומה בגודלו ליונה בהתאם לשרידי הרגליים. לא ברור גם כיצד עוף זה עופף, אך הוא נחשב למעופף מוצלח מהארכאופטריקס שאולי הזכיר את האלכסורניס.
המוזיאון הממלכתי במיידנק

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  היסטוריה
 כתובת:  מיידנק, מיידנק 
 מיקום:  לובלין 
 מדינה:  פולין 
 מבקרים בשנה:  121,404
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 2 ביולי 1947
 תאריך פתיחה רשמי:  1944 
 
 קואורדינטות:  51°13′31″N 22°36′22″E﻿ / ﻿51.225328°N 22.606208°E﻿ / 51.225328; 22.606208
 www.majdanek.eu/pl
  (למפת פולין מוגדלת) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיהמוזיאון(למפת פולין רגילה) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיהמוזיאון(למפת פרובינציית לובלין רגילה) לובלין חלם זמושץ' ביאלא פודולסק  שווי. פ. פודקרפצקיה בלארוס אוקראינה מזוביההמוזיאון(למפת פרובינציית לובלין מוגדלת) לובלין חלם זמושץ' ביאלא פודולסק  שוויינטו. פוד. פודקרפצקיה בלארוס אוקראינה מזוביההמוזיאון
 
המוזיאון הממלכתי במיידנק (בפולנית: Państwowe Muzeum na Majdanku) הוא מוזיאון זיכרון ומרכז חינוכי אשר נוסד בסתיו 1944 על אדמת מחנה ההשמדה מיידנק. המחנה ממוקם דרומית מזרחית לפרוורי העיר לובלין שבמזרח פולין. זהו המוזיאון הראשון מסוגו בעולם, והוא מוקדש כולו להנצחת הזוועות שהתחוללו במחנות העבודה וההשמדה במהלך מלחמת העולם השנייה. כיום המוזיאון פועל בין היתר בשמירה על שרידי המחנה, הצגת מיצגים נדירים מתקופת השואה (כולל תמונות ועדויות), מוציא לאור את "מחברות מיידנק" ועורך מחקר על אודות שואת יהודי פולין. הכניסה למוזיאון אסורה לילדים מתחת לגיל 14. בסמיכות למוזיאון פועלת "החברה לחסות על מיידנק".[דרושה הבהרה]
היסטורית המוזיאון

לאחר שחרור המחנה בידי הצבא האדום ב-23 ביולי 1944 הוכרז המתחם כמוגן באופן רשמי. המוזיאון הופעל לראשונה באוקטובר 1944, בתור הדוגמה הטובה ביותר למחנה השמדה בתקופת השואה כאשר תאי הגזים והקרמטוריום הגדול שבו שלמים ובמצב תקין להפעלה. אתר המחנה מיידנק (האדמה והצריפים) הוכרז כאתר זיכרון בצו משנת 1947 של הפרלמנט הפולני. באותה השנה נחפרו כ-1,300 מטרים מעוקבים קרקע, מעורבבים עם אפר אדם ושברי עצמות ונאספו לגבעה גדולה מתוך רצון לסמן קבר סמלי. לשם השוואה, מחנה הריכוז וההשמדה אושוויץ שוחרר כחצי שנה מאוחר יותר, ב-27 בינואר 1945 והוכרז לראשונה כאתר זיכרון באפריל 1946 אבל שוחרר לפולין מידי הצבא האדום רק ב-1947. הצהרת הפרלמנט הפולני הכריזה על שני האתרים יחד כאתרי זיכרון. מוזיאון מיידנק קיבל את המעמד של המוזיאון הלאומי של פולין בשנת 1965.
הגרמנים נסוגו בחופזה ולכן לא היה להם הזמן הנדרש להרס יסודי של המחנה. הקרמטריום הקטן (שני תנורים) ומסמכים חשובים הועלו באש, אך תאי האסירים ותאי הגזים נותרו כמעט במצבם המקורי. מוערך כי במהלך 34 חודשי פעילות של ההשמדה, נרצחו באזור כ-130 אלף אנשים, מתוכם כ-18 אלף יהודים נרצחו במיידנק במהלך הטבח הגדול ביותר של יום אחד בתקופת השואה, ב-3 בנובמבר 1943, במבצע "חג הקציר" (סה"כ מוערך כי נרצחו במבצע 43,000 איש כולל בתת-המחנות).
ב-1969, כחלק מציון 25 שנים לשחרור המחנה, הוקמה במקום אנדרטה המוקדשת לקורבנות השואה. האנדרטה עוצבה על ידי האדריכל הפולני ויקטור טולקין (אנ'), וכוללת שלושה חלקים וכן חלק מאפר הנרצחים. בבעלות המוזיאון גם רשומות של האס אס, שניצלו מניסיון של מפקד האדמיניסטרציה האחרון של מיידנק, אובר-שטורמפיהרר אנטון תרנס (אנ') להשמידם במהלך משפטי מיידנק.
היסטורית המוזיאון > היסטוריה מאוחרת

בשנת 2003 הוקמה במקום מצבת זיכרון גבוהה ומחודדת לזכר הנספים במבצע "חג הקציר". ב-2004 נחנכה שלוחה חדשה של המוזיאון אשר הוקמה על שרידי מחנה ההשמדה בלז'ץ, הממוקם בסמיכות. ב-2005 נעשו עבודות חפירה בהם נמצאו פריטים שנקברו על ידי אסירים יהודים בשנת 1943. ב-2009 זכה המוזיאון בפרס פולני על תרומה יוצאת מהכלל לתרבות הפולנית. זוכים אחרים הם המוזיאון הממלכתי באושוויץ-בירקנאו ומוזיאון שטוטהוף.
באוגוסט 2010 פרצה שרפה באחד הצריפים. השרפה הרסה כ-7,000 זוגות נעליים מתוך אוסף הנעליים של נרצחי המקום, לפי דיווח המוזיאון. לא ידוע במה פגעה השרפה בנוסף.
מיצגים

במוזיאון קיימות ארבע תערוכות עיקריות:
תערוכה חיצונית - בשנת 2008 התקיימו עבודות חיזוק ושימור של המיצגים החיצוניים במחנה ובסופם נסלל נתיב מבקרים בסמוך לצריפי המחנה.
תערוכה היסטורית - התערוכה מתקיימת בצריפים 43 ו-44 של המחנה. בתערוכה זו מוצגת היסטוריית מחנות הריכוז בפולין.
מיצג מולטימדיה - תערוכה אמנותית סמלית לזכר נרצחי המחנה היהודים, הרומנים, הפולנים והרוסים.
תערוכות מתחלפות
הערות שוליים

1 2  מיידנק, אתר יד ושם
↑  מיידנק, אתר הספרייה הווירטואלית של מטח
↑  עדויות ילדים: מיידנק, אתר מכון יוסף קרליבך מטעם אוניברסיטת בר-אילן
↑  אירועים חשובים בתולדות המוזיאון, אתר המוזיאון (אנגלית)
↑  Crematorium at Majdanek, ספרייה וירטואלית יהודית (אנגלית)
↑  תמונות האנדרטה
↑  מיידנק במערכת מחנות הריכוז, אתר המוזיאון (אנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301418305171  BnF: cb12172542v (data)  CiNii: DA11260229  GND: 1010864-6  ISNI: 0000 0001 2289 228X  LCCN: n81080137  NKC: olak2014820383  SUDOC: 030274370  VIAF: 134595459   WorldCat (עם VIAF): 134595459 
מבט על המחנה מיידנק, יוני 1944
תאי הגזים המקוריים עם סימני הגז ציקלון בה הכחולים מוטבעים על המלט בקיר האחורי
אריה אברמזון

אריה אברמזון
קברו של אריה אברמזון בבית הקברות של השומרים בקרית עמל
אריה אברמזון (1893–1941) היה מאנשי העלייה השנייה, חבר בארגון השומר וממקימי ארגון הרועה ואגודת השומרים.
ביוגרפיה

אברמזון נולד ב-1893 באוקראינה לאיתמר יהודה ולנחמה אברמזון, אח לרפאל ואברהם אברמזון. כבר מנעוריו היה פעיל בארגונים ציוניים וכן בקבוצות שמירה בפני פורעים. עלה בגפו ארצה ב-1909 במסגרת העלייה השנייה. ב-1913 הצטרף לארגון השומר והיה בקבוצת חברים בארגון ששאפה לשלב שמירה עם עבודת אדמה. במיוחד קסמה לאברמזון רעיית הצאן ובחורף 1913 מימש את חזונו ויחד עם עוד 2 חברי "השומר" (דוד צלביץ וגרשון פליישר) הצטרף לשבט בדואים (הטורקמנים) שחי באזור חדרה במטרה ללמוד מהם כיצד להיות רועים ועובדי אדמה. השלושה שהו כשנה עם הבדואים בתנאים קשים מאוד אך לא נשברה רוחם.
ב-1915 השלימו את הכשרתם ומאחר ולא יכלו לרכוש לעצמם עדרים הפכו לרועים שכירים של עדרי היישוב בית-גן.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה שמר ורעה במושבות שרונה ומצפה והיה שותף לניסיון להקים כפר רועים בגליל העליון בקרבת כפר גלעדי שבסופו של דבר אוחד עם כפר גלעדי. עקב חברותו בארגון "השומר" נלכד על ידי השלטונות העות'מאנים ונשלח למאסר בדמשק אך הצליח לברוח בדרך ולהסתתר בחלב.
מייד לאחר המלחמה התגייס אברמזון למשטרת המנדט בגליל אולם פרש לאחר זמן מה מתוך שאיפה לחזור לתחום הרעייה.
ב-1921, לאחר מות אשתו הראשונה, ירד אברמזון למקסיקו דבר שהביא לפירוק קבוצת הרועים.
ב-1928 חזר ארצה וייסד קבוצת רועים חדשה בשיח אבריק שם היה בקשר עם אלכסנדר זייד. לאחר תקופת מה התפרקה גם קבוצה זו ואברמזון עבר לשמור בבאר טוביה.
ב-1933 היה שותף להקמת אגודת השומרים ועבר לשמור בכפר חסידים.
באוגוסט 1935 היה אברמזון חלק מקבוצת שומרים שאיבטחו את אנשי קיבוץ גניגר שיצאו לחרוש את אדמתם בקוסקוס טבעון (השומרים האחרים היו יצחק חנקין, יוסף דומאי ומרדכי מזרחי). קבוצה של בדואים התנפלה על החורשים, נורו יריות ונהרג אחד הבדואים. חנקין, שהיה הצעיר מביניהם והיחיד שלא היה נשוי באותה תקופה, לקח על עצמו את האחריות להריגה ונדון ל-10 שנות מאסר עם עבודת פרך ואיסור לשאת נשק במשך 15 שנה וכל השאר נדונו לשנתיים מאסר אותן ריצו בכלא עכו
ב-1937, לאחר שחרורו של אברמזון מהכלא, עבר לגור בתל מונד שם ריכז את פעילות אגודת השומרים.
משפחתו

בסביבות שנת 1919 נישא אברמזון לבת העלייה השנייה נחמה אברונין (נולדה ב-1900, בתם של אברהם אברונין ושרה אברונין). לאחר הנישואין הצטרף הזוג לגדוד העברי ועבר לגור בעין חרוד שם נולדה בתם גלילה). אריה הרועה נדד עם עדריו הרחק מביתו ונחמה, שהרגישה בודדה, ניהלה רומן עם חלוץ בשם אהרון (אהרונצ'יק) רוזין והרתה ממנו. לאחר שאהרונצ'יק נטש אותה וגם אריה הפנה עורף למצוקותיה הזמינה את אהרונצ'יק לאוהלה. חברים בקיבוץ שמעו 3 יריות ומצאו אותו ואת נחמה מתבוססים בדמם. קיימות 3 סברות למה שאירע: נחמה ירתה במאהב הנוטש והתאבדה, שניהם החליטו להתאבד ושאברמזון רצח את שניהם כנקמה.
לאחר אירוע טרגי זה זה נסע אברמזון למקסיקו שם גר 7 שנים עד חזרתו ארצה. לאחר חזרתו ניהל אברמזון רומנים עם מספר נשים ומיחסים אלו נולדו לו 2 ילדים.
ב-1934 פגש את ליזה גולדשטיין (לבית שרתוק), אשת אומנות מתל אביב, בעת שביקרה בבאר טוביה והשניים התאהבו. אהבה זו גרמה לליזה להתגרש מבעלה יחיאל גולדשטיין ולהתחתן עם אברמזון ולנדוד איתו ברחבי הארץ. בעקבות קשר זה נולד הבן זימרי (בתקופה בה שהה בכלא) וכן בת. ציוריה של ליזה משמשים עדות לחיי הרועים של התקופה.
אברמזון נפטר ב-1941 כתוצאה מדלקת ריאות בה חלה במהלך שמירה ליד חיפה. הובא למנוחות בבית הקברות של אגודת השומרים בקריית טבעון.
לקריאה נוספת

אליעזר שמאלי, אנשי בראשית, תל אביב: א"י שטיבל, 1933; תל אביב: מסדה, 1947
ירמיהו רבינא, אגודת השומרים: זכרונות ומעשים, הוצאת השומר, תל אביב, תשכ"ו.
יצחק בנארי, זכרונות דוד צלביץ חבר "השומר", הוצאת וידנפלד, ניקולסון ירושלים
יצחק בן-צבי (עורך עם אחרים), ספר השומר - ראשיתו של "הרועה", הוצאת דביר, תשי"ז 1957, עמודים 119–121
הערות שוליים

↑  הוריו עלו ב-1913
↑  לפי ספר "השומר" גם צבי בקר היה אמור להצטרף לרועים הראשונים אך מפני שהיה בעל משפחה נשאר בגליל
↑  לא ידוע בוודאות מי ירה אך ההשערה היא שהיה זה אריה אברמזון
↑  החל משפטו של יצחק חנקין, דבר, 10 בספטמבר 1935
↑  מ.ד., שחרור אסירים, דבר, 25 בפברואר 1937
↑  בסופן של דבר השתחרר חנקין ב-1940 בעזרתו של עורך הדין אהרון חוטר ישי
↑  נחמה הייתה בידידות עמוקה עם צבי שץ ועם הגעת הידיעות על הירצחו ב-2 במאי 1921 כרעה ללדת מרוב צער
↑  מודעת אבל של אריה אברמזון, דבר, 7 בינואר 1941
↑  לוח זכרון - אריה אברמזון ז"ל, העולם, 23 באוקטובר 1941
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007412521105171  LCCN: n78049734  VIAF: 48020283   WorldCat (עם VIAF): 48020283
איקונולוגיה

אלגוריה של יוני, פרסקו תמונות החודשים בארמון סקיפנויה (אנ') בפרארה, קוסימו טורה (אנ') 1430–1495
במושג איקונולוגיה (מהמילים ביוונית עתיקה: εἰκών – תמונה ו־λόγος – תורה) מציינים, משנות העשרים והשלושים, שיטת מחקר בהיסטוריה של האמנות  העוסקת במשמעויות הסמלים ביצירת אמנות.
המתודולוגיה האיקונולוגית פותחה לראשונה על ידי אבּי ורבורג בעבודת הדוקטור שלו מ־1892 על שתי תמונות של בוטיצ'לי. במונח ניתוח איקונולוגי (ikonologische Analyse) הוא השתמש בפעם הראשונה בהרצאתו על תמונות החודשים בארמון סקיפנויה (גר') בפרארה בה הצליח לפענח את הדימויים האסטרולוגיים המורכבים בפרסקאות. השיטה הייתה ידועה כאסכולת ורבורג לסטודנטים ולצוות בספריית  ורבורג: גרטרוד בינג, פריץ זקסל, ולטר זולמיץ, אדגר וינד (אנ') ורודולף ויטקובר (אנ').
ארווין פנופסקי, תלמידו של ורבורג, פיתח את האיקונולוגיה ב־1939 לתוכנית פרשנות בעלת שלושה שלבים:
ניתוח קדם איקונוגרפי, סמנטיקה: מה מוצג.
ניתוח איקונוגרפי, תחביר: איך מוצג הדבר
פרשנות איקונולוגית, באופן מעשי מה משמעות הדבר.
בכך מבדיל פנופסקי בין שלושה מישורים:
משמעות התופעה (Phänomensinn)
משמעות החשיבות (Bedeutungssinn)
משמעות המסמך (Dokumentsinn)
השיטה האיקונולוגית מתייחסת גם לתולדות האמנות ומשמשת כלי ניתוחי חשוב למחקר של תופעות ויזואליות מעבר לגבולות של תקופות ותקשורת, והיא מספקת תאוריה מוכוונת תרבות של צורה ותוכן של סמלים בציור, בלי להתייחס למעמד של האמנות במובן הצר יותר וכלי לשימוש בתמונות. "הוא קידם את מושג האיקונולוגיה לכיוון של חקר העמדות הבסיסיות של עם, של תקופה או של גישה דתית או פילוסופית באמצעות האומנות"
הערות שוליים

↑  איקונולוגיה - מילון מושגים באמנות
↑  מיכאל מאיר, יהודים במסגרת התרבות הגרמנית: מדעי הטבע והרוח
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4161251-6  NKC: ph524437
בר אנש

בַּר אֱנָשׁ (בתרגום דעליטש: "בֶּן־הָאָדָם"; ביוונית: ὁ υἱὸς τοὺ ἀνθρώπου) הוא דמות המופיעה בספר דניאל, בספרים החיצוניים ובברית החדשה. "בר אנש" הוא דמות פלאית וגואלת המקושרת עם קץ העולם וימות המשיח. הנצרות רואה את ישו, בין היתר, כ"בר אנש".
בתנ"ך

דמות זו מוזכרת לראשונה אצל דניאל:
חָזֵה הֲוֵית, בְּחֶזְוֵי לֵילְיָא, וַאֲרוּ עִם-עֲנָנֵי שְׁמַיָּא, כְּבַר אֱנָשׁ אָתֵה הֲוָא; וְעַד-עַתִּיק יוֹמַיָּא מְטָה, וּקְדָמוֹהִי הַקְרְבוּהִי
בתרגום לעברית: "הייתי חוזה בחזיון הלילה והנה עם ענני השמיים כבן אדם שהיה בא, ועד זקן-ימים נפגש, ולפניו הקריבוהו"
בספר דניאל נראה ש"בר אנש" איננו עומד בפני עצמו אלא מהווה מטאפורה לעם ישראל כולו. באזכורים אחרים בספרים החיצוניים מדובר כבר על דמות עצמאית, גדולה מן המלאכים שתשפוט את החיים והמתים בקץ הימים.
הוא מופיע בקווים אלה בספר צוואת אברהם ובספר חנוך א'.
בנצרות

בברית החדשה מוזכר הביטוי פעמים רבות ביוונית כשהוא מתייחס לישו; כך, לדוגמה, בעת משפטו בפני הכהן הגדול, מצטט ישו את דברי דניאל לגבי עצמו.
הביטוי בעברית מופיע פעמים רבות בספר יחזקאל, כשהנביא מקבל את נבואתו.
משה גרוטו

ד"ר משה גרוטו
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
משה גרוטו, (1895 – 6 במרץ 1967) היה רופא, ממייסדי חברת התרופות "צרי", (בית החרושת הראשון בישראל לתעשיות כימיות ופרמצבטיות) והמנהל המדעי של החברה.
ביוגרפיה

גרוטו נולד בטרנבה שבצ'כוסלובקיה לדוד ולצפורה פאני לבית ריגר, אח בכור לאלכסנדר, לעדן ולצציליה. למד בבית ספר יהודי בטרנבה, וסיים גימנסיה, בשנת 1913 התקבל ללימודי רפואה בבודפשט שבהונגריה, ושם גם סיים. בתקופת לימודיו, היה חבר במכביה, אגודת הסטודנטים הציונים בבודפשט והיה ממייסדי קדימה בהונגריה וצ'כוסלובקיה וחבר ההנהלה של ברית עברית עולמית, סניף צ'כוסלובקיה.
במלחמת העולם הראשונה היה קצין בצבא האוסטרו-הונגרי.
בשנת 1926 נשא לאשה את יהודית לבית סילרד (1973-1907). בשנת 1933 עלה לארץ-ישראל.
בישראל היה ממייסדי בית החרשת "צרי" - לרפואות ברחוב הגר"א בתל אביב, (בית החרשת הראשון לרפואות בישראל) והמנהל המדעי שלו.
גרוטו היה חבר בהגנה.
לאחר שפרש לגמלאות מ"צרי", עסק במחקר באוניברסיטה העברית בירושלים בשיתוף עם בית החולים הדסה.
נפטר בשנת 1967 ונקבר בהר המנוחות.
ביוגרפיה > משפחתו

לגרוטו נולדו שתי בנות, רות (1932) ומרים.

אחיו, ד"ר שלמה אלכסנדר גרוטו עלה לארץ-ישראל בשנת 1939, עבד בקופת חולים עממית בפתח תקווה והיה מן הרופאים הבולטים בעיר. בפתח תקווה רחוב על שמו.
ראשית התעשייה הכימית פרמצבטית בארץ

תרומתם של היזמים ממרכז אירופה לייסודם של ענפי-תעשייה חדשים לגמרי הורגשה גם בתעשייה הכימית-הפארמאצויטית. רוקחים עולים מגרמניה ומאוסטריה היו חלוצי ייצור התרופות בישראל. ראשית התעשייה הייתה במפעל ששמו 'פרמקו', שהוקם בשנת 1931 על ידי קבוצה של רוקחים, אלא שלא האריך ימים.
בנובמבר 1932 הוקמה בתל אביב חברת 'צרי' לתעשייה פארמאצויטית וכימית, שנרכשה בקיץ 1933 על ידי גרוטו, וייס ויעקובסון, קבוצת עולים מגרמניה ומצ'כוסלובקיה. חברת 'צרי', החלה בפיתוח מוצריה – וביניהם ה'פלגין' – בשלהי שנת 1932, אלא שהוציאה אותם לשוק רק בשנת 1934, לאחר הכנות ממושכות.
מפעל נוסף על 'צרי' הוקמו בתחילת 1935 מפעלי 'טבע' של ד"ר פרידלנדר בירושלים, 'הלל' בחיפה בהנהלתה של גב' אוסלנדר ובקשר הדוק עם קופת חולים כללית ו'איקאפרם' של איקלהיימר ובנימין כהן. כן הוקם בית-החרושת 'אסיא', שותפות של יזמים מקומיים עם קורט מאיר, עולה מגרמניה.
עולים מארצות אחרות הקימו את מפעל 'בריא' לזריקות בתל אביב ואת מפעל 'תמר' ברחובות. ב-7 המפעלים האלה, שהיו אמורים לספק תעסוקה ל-100 עובדים, בקירוב, הושקעו כ- 35 אלף לא"י.
בשנת 1968 התמזגו "אסיא" ו"צרי" ובשנת 1968 הן רכשו את "טבע".
לקריאה נוספת

נסים לוי, יעל לוי, "רופאיה של ארץ-ישראל 1948-1799", איתי בחור - הוצאה לאור, מהדורה שנייה, מרץ 2012, עמודים 159–160.
דוד תדהר (עורך), "משה גרוטו", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ח (1957), עמ' 3058
י' גילון-ז'לינסקי, "תולדות התעשייה הכימית בארץ", הוצאה פרטית תשל"ו, 1976 עמ' 85–87.
הערות שוליים

1 2  משה גרוטו באתר GRAVEZ
↑  בשנת 1964 התמזגו "אסיא" ו"צרי" ובשנת 1968 הן רכשו את "טבע"
↑  "צרי" - שם החברה ניתן בידי חיים נחמן ביאליק
↑  משה גרוטו (1895 - 1967) - Genealogy - Geni
↑  תרומת העלייה ממרכז אירופה להתפתחות המשק החברה והתרבות
↑  נסים לוי, יעל לוי, "רופאיה של ארץ-ישראל 1948-1799", איתי בחור - הוצאה לאור, מהדורה שנייה, מרץ 2012, ערך: גרוטו, אלכסנדר עמוד 159
↑  מכתב ד"ר פאול וייס אל לנדאואר מ-23 ביוני 1935 (אצ"מ, תיק 7/130 S). וראה גם: ד' נידרלנד, השפעת הרופאים העולים מגרמניה על התפתחות הרפואה בארץ-ישראל', חיבור לשם קבלת התואר מ"א של האוניברסיטה העברית בירושלים, 1982, עמ' 62-61.
↑  פלגין - תכשיר להורדת חום ושיכוך כאבים
↑  משפחת סולומון 200 שנה בארץ-ישראל
אני שמידט

| --- | --- |

 לידה:  20 במאי 1911 קפלה, הולנד 
 פטירה:  21 במאי 1995 (בגיל 84) אמסטרדם, הולנד 
 שם לידה:  Anna Maria Geertruida Schmidt 
 מדינה:  ממלכת ארצות השפלה 
 מקום קבורה:  Zorgvlied 
 שפות היצירה:  הולנדית 
 יצירות בולטות:  ייפ וינקה, פלוק מבית פטפלט, מינוס 
 צאצאים:  Flip van Duyn 
 פרסים והוקרה:  פרס אנדרסן (1988)  פרס הקוראים לספר ההולנדי (1988)  פרס אנדרסן (1988)  ספר הילדים של השנה (1957)  פרס הקוראים לספר ההולנדי (1991)  פרס חבר השופטים לספרות נוער של CPNB (2005)  פרס המדינה לספרות ילדים ונוער (1964)  חרט הכסף (1971)  פרס השרשורים (1981)  פרס קונסטנטין הויגנס (1987)  Edmond Hustinx Prize for playwrights (1974)  Gouden Griffel (1981)  Theo Thijsen Award (1964)  נבל הזהב 
 www.annie-mg.com
 חתימה:   
 
אנני שמידט
אנה מריה חִירְטְרַאוּדָה שמידט (בהולנדית: Anna Maria Geertruida Schmidt;‏ 20 במאי 1911 – 21 במאי 1995) הייתה משוררת וסופרת הולנדית פופולרית. יצירתה כוללת שירים, פזמונים, ספרים, מחזות, מחזמרים, תסכיתים ודרמות טלוויזיה.
שמידט התפרסמה בארצה בזכות ספריה לילדים "יִיפּ ויַנֶקֶה" (Jip en Janneke), "פלוק מבית פטפלט" (Pluk van de Petteflet), מעלית הפלא (Abeltje) ועוד, ושיריה לילדים, בהם "דיקרטייה דאפ" (Dikkertje Dap) ו"הדובון פיפלונטייה" (Het Beertje
Pippeloentje). דורות של הולנדים גדלו על שיריה וסיפוריה, ויצירתה נחרתה בזיכרון הקולקטיבי של הולנד שלאחר מלחמת העולם השנייה.