stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רות אן מינר
ביוגרפיה > תחילה דרכה הפוליטית

מינר החלה את הקריירה הפוליטית שלה כפקידה בבית הנבחרים של דלאוור (אנ') וכפקידת קבלה במשרדו של המושל שרמן טריביט (אנ'). בבחירות 1974 נבחרה לבית המחוקקים המדינתי כאחת מ"מחזור ווטרגייט" – קבוצה של מחוקקים טריים שנבחרו משתי המפלגות ושנכנסו לתפקיד מתוך שליחות ל"ממשל טוב" בעקבות פרשת ווטרגייט. במרוצת השנים התקדמה מינר בסולם הדרגות הפוליטי של המדינה והפכה לפוליטיקאית החזקה ביותר בדלאוור, אך עשתה זאת באופן צנוע יחסית: היא ייצגה מחוז בחירה כפרי בעיירה קטנה, וטיפחה מערכות יחסים ומומחיות באמצעות תהליכי חקיקה לאורך שנים רבות. היא כיהנה ארבע קדנציות בבית הנבחרים המדינתי, מ-7 בינואר 1975 עד 4 בינואר 1983.
במהלך תקופות שונות הייתה מצליפת סיעת הרוב בבית הנבחרים ויושבת ראש ועדת איגרות החוב המשמעותית. מינר הוסיפה לשבת בראשות ועדת הכללים. בתפקיד זה היא הובילה רפורומות אחדות שהניבו פירות, כולל שינוי שהסיר את הכלל המאפשר למחוקקים להגיש מפקדי הצבעות. כלל זה סייע לתזמן הצבעות רק כאשר השילובים הנכונים של חברי בית המחוקקים התקיימו במליאה.
בשנת 1982 נבחרה מינר אל הסנאט של דלאוור ומילאה את כהונתה מ-4 בינואר 1983 עד 5 בינואר 1993. כסנאטורית, מינר נתנה את חסותה ל"חוק שימור הקרקע והמים של דלאוור", שהגן על 30 אלף אקר (120 קילומטר רבוע) של אדמה וייסד את "מועצת המרחב הפתוח של דלאוור". במטרה לממן את פעילותה של מועצה זו הקים בית המחוקקים את "קרן המאה ה-21" מכספי תביעה בני מיליוני דולר אמריקאי במשפטי ניירות ערך תאגידיים. בעת כהונתה בסנאט עמדה בראש "ועדת מינר לארגון הממשלה מחדש ויעילותה". כהונתה בבית המחוקקים תמה בראשית 1993, עת נבחרה לסגנית המושל תחת טום קרפר.
ביוגרפיה > מושלת דלאוור

מינר נבחר למושלת דלאוור ב-7 בנובמבר 2000. היא זכתה במועמדות המפלגה הדמוקרטית לאחר כהונתה בת 18 השנים בבית המחוקקים, ומשהוכיחה כסגנית המושל את יכולותיה לנהל מסע בחירות מוצלח הן בבחירות 1992 והן ב-1996. יריבה בבחירות 2000 היה ג'ון מ. בוריס, מועמד המפלגה הרפובליקנית, שאת הבחירות המקדימות במפלגתו שלו שרד בקושי לאחר תחרות מרה עם השופט בדימוס ויליאם סווין לי. לעומתו, מינר נבחרה בפריימריז שלה בקלות יחסית. בעת הבחירות הייתה מינר סגנית המושל המכהנת, ונכנסה לתפקיד עם התפטרותו של המושל טום קרפר שנבחר אל הסנאט של ארצות הברית. בשנה העוקבת הייתה לנשיאה הראשונה של "מועצת ממשלות המדינה".
מינר הייתה המושלת הרביעית של דלאוור שמילאה שתי תקופות כהונה רצופות, ובמידה רבה המשיכה את המדיניות העסקית ואת הסגנון הדו-מפלגתי שהגה קודמה הרפובליקני בתואר, פיט דו פונט (אנ'). היא תוארה כפוליטיקאית הדוגלת בתורת הדרך השלישית, בעלת דעות פיסקליות שמרניות אך מדיניות חברתית פרוגרסיבית. כמושלת היא פעלה להפחתת שיעורי מחלת הסרטן בדלאוור – היא הקימה כוח משימה שיצר מפת דרכים של צעדים הנדרשים לצמצום המחלה, והובילה את "חוק אוויר פנימי נקי", שהפחית את המזהמים הסרטניים במסעדות, בברים ובבתי הקזינו של דלאוור ביותר מ-90 אחוז.
מינר עוררה את זעמם של בעלי עסקים וליברטריאנים שונים משחתמה בשנת 2002 על אחד האיסורים הקשוחים ביותר בארצות הברית על עישון במקומות ציבוריים. חקיקה משמעותית אחרת שהובילה הייתה ב-2007, בעקבות פרשת התעללות מינית בילדים בכנסייה הקתולית בדלאוור. הצעת החוק ביטלה את מגבלת הזמן המדינתית לשנתיים שהייתה דרושה להגשת תביעות בגין נזקי גוף, וקבעה תקופה בת שנתיים במהלכה ניתן היה להגיש מחדש תביעות שהתיישנו משפטית. הצעת החוק הביאה ליותר מ-100 תביעות משפטיות, מה שגרם לדיוקסיה הקתולי של וילמינגטון לבקש הגנה מפני פשיטת רגל וליישב תביעת קורבנות שחוו התעללות מינית בידי כמרים תמורת 77 מיליון דולר. מינר גם הייתה גורם מרכזי בהקמת תוכנית מלגות מדינתית שסיפקה שכר לימוד בחינם ליותר מ-13,000 תושבי דלאוור.
פעמים שונות התקשתה מינר לשכנע את הרפובליקנים ששלטו בבית הנבחרים המדינתי לשתף עמה פעולה; אם לא די בכך, לא פעם מצאה עצמה מסוכסכת עם דמוקרטים שמרנים ששלטו בסנאט של דלאוור והתנגדו למאמציה להקשיח את חוקי הנהיגה בשכרות ולאסור אפליה על רקע נטייה מינית. התוכנית הממשלתית של מינר לעצירת התפשטות הספסרות, שזכתה לכינוי "Livable Delaware", השיגה תוצאות מוגבלות בלבד והממשל שלה היה נגוע בשערוריות ותביעות משפטיות שכללו את משטרת המדינה, מערכת בתי הסוהר ובית החולים הפסיכיאטרי שנוהלו כולם בידי סוכנויות ממשלתיות. ב-2004 ניצבה בפני המועמד הרפובליקני ביל לי, עליו גברה בקושי בבחירות הכלליות לאחר שיועצת בבית סוהר נלקחה כבת ערובה והותקפה מינית על ידי אנס סדרתי מורשע בטרם נורה למוות בידי סוהר. בשיחה עם עיתונאי זמן קצר לאחר התקרית, טענה מינר שאירועים כאלה כמעט תמיד צפויים בבתי הסוהר.
לאחר הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2008, בהן נבחר הסנאטור ג'ו ביידן מדלאוור לסגן נשיא ארצות הברית, מינתה מינר את עוזרו טד קאופמן למלא את מקומו בסנאט של ארצות הברית. בשנת 2012 איש העסקים כריסטופר טיגאני, ידיד ותומך של מינר, נידון למאסר לאחר שהודה בעבירות פדרליות של תרומות בלתי חוקיות לקמפיין של מועמדים ברחבי דלאוור ובארצות הברית. כמושלת, מינר סייעה לטיגאני להשיג חכירה זולה וארוכת-טווח של קרקע בבעלות המדינה במילפורד עבור הפצת המשקאות של משפחתו.
ביוגרפיה > מותה

בראשית נובמבר 2021 נפטרה מינר בגיל 86 לאחר סיבוכים רפואיים שנוצרו לאחר נפילה.
הערות שוליים

↑  קת'רין ק. סילי, Ruth Ann Minner, Down-to-Earth Governor of Delaware, Dies at 86, באתר הניו יורק טיימס, 10 בנובמבר 2021 (באנגלית)
↑  רות אן מינר, באתר אוניברסיטת המדינה של איווה (באנגלית)
↑  AP‏, A look at the 2000 election — state by state, באתר Desert News‏, 8 בנובמבר 2000 (באנגלית)
↑  מייקל ג'נופסקי, THE 2000 ELECTIONS: RACES IN THE STATES; With 11 Governorships Being Contested, Democrats Win 7, Some in States Bush Won, באתר הניו יורק טיימס, 8 בנובמבר 2000 (באנגלית)
1 2 3  רנדל צ'ייס, Ruth Ann Minner, Delaware’s governor from 2001 to 2009, is dead at 86, באתר בולטימור סאן, 8 בנובמבר 2021 (באנגלית)
1 2 3  רנדל צ'ייס, Former Delaware governor Ruth Ann Minner dead at 86, באתר AP‏, 5 בנובמבר 2021 (באנגלית)
↑  ג'ייקוב אוונס, Former Gov. Ruth Ann Minner dies at 86, באתר Delaware Business Times‏, 4 בנובמבר 2021 (באנגלית)
↑  Nine on the linein bruising election year, באתר NBC News‏, 24 באוקטובר 2004 (באנגלית)
↑  Ruth Ann Minner, former Delaware governor, באתר Cape Gazette‏, 5 בנובמבר 2021 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1194983405  ISNI: 0000 0004 9736 0888  LCCN: no2016059576  SNAC: w62628h9  VIAF: 31146332827318731544   WorldCat (עם VIAF): 31146332827318731544 
הסנאטור ג'ו ביידן לצד המושלות (מימין לשמאל:) רות אן מינר, קתלין סבליוס, כריסטין גרגואר וג'נט נפוליטנו, אוגוסט 2008
מינר נואמת בפני אספת אגודת החינוך המדינתית של דלאוור, 2008
ג'יבריל אמינו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  12 באוגוסט 1939 (בן 85) אדמאווה, ניגריה 
 מדינה:  ניגריה 
 השכלה:  אוניברסיטת איבאדן  מכללת בארווה 
 מעסיק:  אוניברסיטת הווארד, אוניברסיטת מאידוגורי 
 תפקיד:  member of the Senate of Nigeria (29 במאי 2003–מאי 2011)  member of the House of Representatives of Nigeria (1999–2003)  שגריר  vice chancellor  vice dean 
 מפלגה:  המפלגה הדמוקרטית העממית 
 פרסים והוקרה:  Fellow of the Nigerian Academy of Science (1992)  עמית האקדמיה האפריקאית למדעים (1985) 
 
ג'יבריל אמינו (באנגלית:Jibril Muhammad Aminu, ‏ נולד ב-12 באוגוסט 1939) הוא פרופסור לרפואה ודיפלומט ניגרי.
ביוגרפיה

ג'יבריל אמינו נולד בשנת 1939 במחוז במזרח המדינה. בשנת 1965 הוא סיים לימודי רפואה באוניברסיטה בעיר איבדאן בניגריה והמשיך ללימודים בלונדון.
הוא חזר לניגריה ועסק ברפואה. בנוסף לעבודה בבית חולים הוא לימד באוניברסיטה בה למד בשנים 1973–1975. החל משנת 1975 הוא כיהן במספר תפקידי ניהול במערכת ניהול השכלה גבוהה. בשנים 1979–1995 הוא היה פרופסור לרפואה באוניברסיטה בעיר מיידוגורי.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 הוא פנה לפוליטיקה. הוא מונה לשר החינוך ובהמשך לשר הנפט ומחצבות בשנים 1989–1992. בשנים 1991–1992 הוא היה חבר של משלחת ארצו לאופ"ק.
בשנת 1999 אמינו מונה לשגריר ארצו בארצות הברית וכיהן בתפקיד זה עד לשנת 2003 כאשר במקומו מונה ג'ורג' אוביאוזור.
בשנת 2003 הוא חזר לניגריה ונבחר לפרלמנטכנציג מחוז בו נולד, בבחירות של שנת 2007 הוא נבחר מחדש.
הנובר

הלובי של בית העירייה החדש של הנובר
הַנוֹבֵר (בגרמנית: Hannover, ‏האזנהקובץ:De-Hannover.ogg‏Ⓘ‏, ההטעמה על ההברה האמצעית; נהגה "הנופר") היא עיר גרמנית המהווה את בירתה של מדינת סקסוניה התחתונה. אוכלוסייתה מונה, נכון לשנת 2021, כ-535,932 נפשות. הנובר היא העיר ה-13 בגודלה בגרמניה, היא המרכז התעשייתי והמסחרי העיקרי של צפון גרמניה, ומשמשת גם כמרכז קונגרסים וכנסים בינלאומיים. זוהי עיר תעשייתית ומסחרית משגשגת ועשירה, שאינה נחשבת כעיר תיירותית, ואין בה ריבוי אתרי תיירות.
מדי שנה בחודש אפריל מתקיימת בעיר תערוכת הנובר המציגה טכנולוגיות חדשניות של מיכון תעשייתי, בהשתתפות כ-60 מדינות. תערוכה חשובה יותר כיום היא תערוכת סביט לטכנולוגיה שהתפצלה מתערוכת הנובר ומשתמשת באותם המתקנים ומתקיימת מדי חודש מרץ.
בעבר הייתה הנובר בירת ממלכת הנובר הגרמנית, והיא המקור לבית הנובר שבמשפחת המלוכה הבריטית.
הנובר נהרסה כליל בהפצצות בעלות הברית במלחמת העולם השנייה, ושוחזרה על ידי הממשל הגרמני לפרטי פרטים.
היסטוריה

העיר הנובר נוסדה בימי הביניים על גדת הנהר ליינֶה (משמעות השם המקורי, Honovere הייתה ככל הנראה "גדה גבוהה", אף כי הנושא נתון לוויכוח). הנובר הייתה כפר קטן של מפעילי מעבורת ודייגים, והפכה לעיר גדולה יחסית במאה ה-13. במאה ה-14 נבנו הכנסיות העיקריות של העיר, וכן הוקמה חומת העיר ולה שלושה שערים לאבטחת העיר.
בעקבות הרפורמציה, ב-1535 הדיחו הפרוטסטנטים בעיר את הממשל והאליטה הקתוליים, על האוכלוסייה הלא-פרוטסטנטית נאסר להתגורר בתוך תחומי חומת העיר, והכנסיות בעיר הוסבו לפרוטסטנטיות. קתולים ויהודים רבים עזבו, בין היתר לעיר הסמוכה הילדסהיים, שהייתה סובלנית יותר.
בשנת 1636 החליט הנסיך הבוחר של קלנברג להעביר את מקום מגוריו להנובר. השושלת שינתה את שמה כאשר ראש בית מונה לאלקטורט של הנובר (בית הנובר), אשר צאצאיו יהפכו מאוחר יותר למלכים של הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה (ולאחר 1801 - מלכי הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד). הראשון שבהם היה ג'ורג' הראשון, שעלה אל כס המלכות הבריטי ב-1714. שלושה מלכי בריטניה היו באותו זמן גם אלקטורטים של הנובר.
בשנים 1714–1837, כשהתקיימה האוניה הפרסונלית עם בריטניה, ביקר המלך בעיר לעיתים רחוקות (יוצא דופן בכך היה ג'ורג' הראשון). למעשה, במהלך תקופתם של שלושת המלכים המשותפים האחרונים (1760-1837) נערך רק ביקור אחד - של ג'ורג' הרביעי ב-1821. בדרך כלל יוצג המלך בהנובר על ידי משנה למלך.
במהלך מלחמת שבע השנים ב-26 ביולי 1757, התרחש הקרב על האסטנבק סמוך לעיר. הצבא הצרפתי הביס את צבא המשקיפים ההנוברי, והדבר הוביל לכיבושה של הנובר.
לאחר שנפוליאון כפה את ועידת ארטלנבורג (ועידת אלבה) ב-5 ביולי 1803, הוצבו בהנובר כ-30 אלף חיילים צרפתים. הוועידה גם קבעה כי צבאה של הנובר יפורק, וכתוצאה מכך היגרו חיילים רבים מהנובר לבריטניה והקימו שם את הלגיון הגרמני של המלך, שהיה הצבא הגרמני היחיד שנלחם במלחמות נפוליאון נגד הצרפתים. מאוחר יותר הם מילאו תפקיד חשוב בקרב ווטרלו ב-1815.
בקונגרס וינה ב-1814 שודרג האלקטורט של הנובר למעמד של ממלכה, ממלכת הנובר, והחזיר אותה לשליטת בית הנובר. הנובר, עיר הבירה, הורחבה גם לצדו המערבי של הנהר ליינה והיא המשיכה לגדול. בשנת 1837 הגיעה לסיומה האוניה הפרסונלית עם בריטניה, כאשר ויליאם הרביעי, מלך הממלכה המאוחדת, הוריש את כסאו בממלכה המאוחדת לאישה, המלכה ויקטוריה, ואילו כתר ממלכת הנובר יכול היה לעבור בירושה רק לזכרים על פי החוק הסאלי. הנובר עברה לאחיו של ויליאם הרביעי, ארנסט אוגוסט כממשיך השושלת, והממלכה שרדה עד 1866, כאשר הנובר, למרות ניצחונה בקרב לאנגנזאלצה נגד פרוסיה, סופחה לפרוסיה. תושבי הנובר התנגדו לסיפוח למשטר הפרוסי, ולמרות זאת המשיכה העיר לגדול.
במלחמת העולם השנייה הופגזו וחרבו כשני שלישים משטחה של העיר בהפצצות בעלות הברית. לאחר המלחמה הפכה העיר לחלק מאזור הכיבוש הבריטי של גרמניה, אשר חידשה בה ממלכה עצמאית לתקופה קצרה, וב-1946 הפכה העיר הנובר לבירתה של  מדינת סקסוניה התחתונה, כחלק מהרפובליקה הפדרלית של גרמניה.
אישים מפורסמים

סופיה מהנובר, אשר צאצאיה הוכרזו כממשיכי שושלת המלוכה הבריטית בתחילת המאה ה-18.
גוטפריד וילהלם לייבניץ, מתמטיקאי אשר התמקם בעיר ב-1676 בהזמנת בית בראונשוויג.
גיאורג לודוויג, הוא ג'ורג' הראשון, מלך בריטניה.
ברנהרד רימן, מתמטיקאי אשר למד בתיכון (גימנסיום) בעיר באמצע המאה ה-19.
גרהרד שרדר, מנהיג הSPD וקנצלר גרמניה.
חנה ארנדט, פילוסופית יהודייה, גדלה בהנובר עד לימי האוניברסיטה. כיום קרויים על שמה כיכר ורחוב בעיר.
הרשל גרינשפן, גדל בעיר ללא אזרחות, כיהודי פולני. בעקבות האנשלוס ב-1938 גורשה משפחתו באקציה הפולנית. בתגובה גרינשפן התנקש בשליש הגרמני בפריס, אירוע ששימש כהצדקה הנאצית לליל-הבדולח. בית הכנסת של הנובר נשרף כליל בליל הבדולח, וכיום קיימת אנדרטה במקום.
הרב שלמה זאב צווייגענהאפט, רב העיר.
הרב חיים פנחס לובינסקי, רב העיר.
כלכלה

העיר הנובר היא ביתן של חברות גדולות בהן חברת קונטיננטל AG והחטיבה המסחרית של רכבי פולקסווגן אשר בין היתר מפעילות תחנת כוח פחמית, ומעסיקות את מספר העובדים הגדול ביותר באזור.
גני הרנהאוזן

גני הרנהאוזן בעיר הנובר נחשבים לקומפלקס הגנים הגדול ביותר בגרמניה. גנים אלה קישטו בעבר את מעון הקיץ של המלכים לבית הנובר. הגן המרכזי, המכונה "הגן הגדול" (Großer Garten) הכולל פארק בסגנון צרפתי, תיאטרון פתוח, מבוך ומזרקת המים מרשימה בגודלה, המתיזה מים לגובה של 82 מטרים. בגני הרנהאוזן נמצאים גם גנים בוטניים (Berggarten), בהם נמצאת חממה שנבנתה כבר בשנת 1666 עבור החצר הנסיכותית. בגני הבוטניים של גני הרנהאוזן נמצאים יותר מ-2,500 סוגים של סחלבים וקקטוסים. אחד הגנים המפורסמים הנוספים הוא גן גיאורג (Georgengarten) שנוצר במאה ה-19 בשיטה של הגנים הרומנטיים האנגליים. במרכז הגן נמצא ארמון ואלמודן (Wallmoden), שבו נמצא מוזיאון המוקדש לתערוכת קריקטורות ולאיורים של חלוץ הקריקטורות, וילהלם בוש, יוצר סיפורי "מקס ומוריץ", שהתגורר בהנובר.
יחסי מרוקו–רומניה

| יחסי מרוקו–רומניה |
| --- | --- |
מרוקו: רומניה


מרוקו: רומניה
שטח (בקילומטר רבוע)
446,550: 238,391
אוכלוסייה
38,257,009: 18,961,357
תמ"ג (במיליוני דולרים)
141,109: 351,003
תמ"ג לנפש (בדולרים)
3,688: 18,511
משטר
מונרכיה חוקתית: רפובליקה

יחסי מרוקו–רומניה הם יחסי החוץ בין מרוקו ורומניה.
סקירה כללית

שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1962. שתי המדינות הן חברות מלאות באיחוד מדינות הים התיכון ובלה פרנקופוני. בשנת 2012 חגגו שתי המדינות 50 שנה לכינון היחסים הדיפלומטיים ביניהן, וארגנו מספר אירועי תרבות ואמנות הן ברומניה והן במרוקו. במהלך השנים מאות מורים רומניים לימדו בבתי ספר במרוקו ואלפי צעירים מרוקאים למדו באוניברסיטאות ברומניה.
נציגויות דיפלומטיות

מרוקו מחזיקה ברומניה שגרירות בבוקרשט.
רומניה מחזיקה במרוקו שגרירות ברבאט וקונסוליות כבוד בקזבלנקה, פאס, מרקש וטנג'יר.
מחית תפוחי אדמה

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  מנה על בסיס תפוח אדמה 
 מרכיבים עיקריים:  תפוח אדמה, חמאה, חלב 
 
מחית תפוחי אדמה
"גבינת תפוחי אדמה" מהמטבח האוסטרי/בווארי
מחית תפוחי אדמה המוכרת גם בשם פירה (מצרפתית: Purée, מחית) היא אחת הדרכים הנפוצות ביותר להגשת תפוחי אדמה ומקובלת כתוספת למנות עשירות בחלבון כמו שניצל.
מחית תפוחי אדמה מופקת ממעיכת תפוחי אדמה מבושלים בלי קליפתם. לעיתים מוספים למחית תפוחי אדמה מרכיבים אחרים, כמו חלב, שמנת, חמאה, שמן צמחי, בצל מטוגן, שום, גבינה, קוביות קותל חזיר או שמנת חמוצה. באחת מגרסאות המטבח הצרפתי למאכל, מוסף חלמון לתערובת, והיא מועברת דרך כף מיוחדת בעלת חורים, אשר יוצרת מעין "סרטים".
בנוסף להגשת מחית תפוחי אדמה כמנה בפני עצמה, היא משמשת גם כחומר גלם למאכלים אחרים. בישראל יש המכינים לביבות ממחית (בשונה מלביבות המוכנות מתפוח אדמה טרי מגורר). בסיס הניוקי האיטלקיים הוא מחית תפוחי אדמה. במטבח האוסטרי והבווארי מקובל ממרח המכונה "גבינת תפוחי אדמה" (בגרמנית: "Kartoffelkäse"), העשוי ממחית תפוחי אדמה, בצל מרוכך ושמנת חמוצה המעובדים לכדי ממרח. למאכל זה מוסיפים לעיתים אורגנו, כמון, בצל, עירית, פטרוזיליה וכדומה.
הברכה על אכילת מחית תפוחי אדמה

בשו"ע מבואר שברכת פירות שהתרסקו אינה משתנית, כיוון שרושם הפרי המקורי ניכר, ולכן המשנה ברורה פסק שהברכה על אכילת פירה היא בורא פרי האדמה וכן הוא המנהג. אך הרב בן-ציון אבא-שאול פסק כשהוא נסמך על דיוק בדברי הרמב"ם שרק כשמעך את הפרי ביד מברך את ברכתו המקורית, אך פרי שנמעך לחלוטין בכלי נחשב שצורתו נשתנתה ולכן יש לברך על אכילתו שהכל נהיה בדברו.
לגבי מחית או חטיף פרינגלס שנעשה מאבקת תפוחי אדמה (אינסטנט), דעת הרב עובדיה יוסף והרב ניסים קרליץ שכיון שבזמן היותו אבקה בטלו ממנו טעם ומראה של תפוח אדמה, אז אף כשחוזר וניכר עדיין נחשב כדבר חדש ואינו חוזר למצבו הראשון וברכתו שהכל נהיה בדברו. לעומת זאת, דעת הרב שלמה זלמן אוירבך ובעל ספר וזאת הברכה שברכתו בורא פרי האדמה, כיוון שניכר כעת שהוא עשוי מתפוחי אדמה.
הערות שוליים

↑  שולחן ערוך או"ח סי' ר"ב, סעיף ז'
↑  משנה ברורה סי' ר"ב סעיף קטן מ, וכן פסק בספר דעת תורה סימן ר"ב, ס"ז
↑  אור לציון חלק ב' סימן י"ד, אות ב'
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר אהבה, הלכות ברכות, פרק ח', הלכה ד'
↑  מעין אומר ח"א פרק י סימן ד.
↑  חוט שני ברכות ס"ק כ"ב, אות ו'
↑  הליכות שלמה פסח פרק י' הע' מ"א.
↑  ספר וזאת הברכה עמוד 251
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4196560-7
פלוטו (דמות דיסני)

ערך זה עוסק בדמות הנפשה המופיעה בסרטיו המצוירים של וולט דיסני. אם התכוונתם לאל השאול במיתולוגיה הרומית, ראו .
| --- | --- |

 יוצרים:  נורם פרגוסון, וולט דיסני, אולפני ההנפשה של וולט דיסני 
 גילום הדמות:  פינטו קולביג 
 מידע
 גזע:  כלב
 מין:  זכר
 דמויות קשורות
 חברים:  מיקי מאוס דונלד דאק גופי
 אויבים:  Butch the Bulldog 
 
פּלוּטוֹ (באנגלית: Pluto) הוא דמות הנפשה המופיעה בסרטיו המצוירים של וולט דיסני. פלוטו מופיע בסרטים ככלב המחמד של מיקי מאוס, אולם הופיע בסרטים גם ככלבם של דונלד דאק

ושל גופי (שהוא בעצמו כלב מואנש).
יחודה של הדמות

פלוטו יוצא דופן מכל דמויות דיסני בכך שאינו מואנש, הוא אינו מדבר ומביע רגשות של אדם, ולמעשה הוא מייצג כלב.
חברים, אויבים ובני משפחה

פלוטו לרוב מעביר את זמנו בחברת בעליו אך יש לו מספר חברים, ובהם הכלבים פיפי הפקינזי, דינה ההולנדית ורוני הסנט ברנרד. אויביו כוללים את בוטץ' הבולדוג, פיגרו החתלתול, צ'יפ ודייל והדבורה באז.
בסרט ההנפשה "פלוטו הבן" משנת 1942 מוצג כלבלב בשם "פלוטו הבן" כבנו של פלוטו.
מקור השם

פלוטו קרוי על שם כוכב לכת ננסי פלוטו שהתגלה בשנת 1930 - השנה בה צויר פלוטו לראשונה.
זכויות יוצרים

בשל המחלוקת על השם, אולפני דיסני הכריחו את אולפני סרטי פרמאונט אשר יצרו את סדרת ההנפשה פופאי לשנות את שמו של אויבו של פופאי - "בלוטו" ל-"ברוטוס", על מנת שלא יהיה בלבול בינו לבין פלוטו.
עומר אבו רישה

| --- | --- |

 לידה:  10 באפריל 1910 מנבג', סוריה
 פטירה:  15 ביולי 1990 (בגיל 80) ריאד, ערב הסעודית
 מדינה:  סוריה
 מקום קבורה:  חלב, סוריה
 עיסוק:  דיפלומט
 מקום לימודים:  אוניברסיטת דמשק המכללה הפרוטסטנטית הסורית אוניברסיטת מנצ'סטר
 שפות היצירה:  ערבית
 תחום כתיבה:  שירה
עֻמַר אַבּוּ רִישַׁה (בערבית: عمر أبو ريشة; 10 באפריל 1910 - 15 ביולי 1990) היה משורר ודיפלומט סורי.
חייו

אבו רישה נולד למשפחה משכילה ואמידה במנבג' שבסוריה, הסמוכה לעיר חלב. התחנך בסוריה והמשיך ללימודים גבוהים באוניברסיטת דמשק. למד גם במכללה הפרוטסטנטית הסורית ב-1931, ולאחר מכן למד כימיה תעשייתית באוניברסיטת מנצ'סטר, אך לא השלים את לימודיו וחזר לסוריה ב-1932.
אף שבתחילה היה חובב שירה עבאסית, הוא תר בהמשך אחר קולות עצמאיים יותר בשירה, וראה ב"ונוס ואדוניס" של שייקספיר את שיר האהבה הגדול ביותר שנכתב אי פעם. המשוררים האהובים עליו היו שארל בודלר ואדגר אלן פו.
הוא כתב את השיר "ח'אתמת אל-חוב" (סוף האהבה) לאחר מות אהובתו, נורמא, בגיל 17. פרט לכך פרסם ארבעה ספרי שירה וכן קובצי דרמה שירית.
אבו רישה היה למנהל הספרייה הציבורית בחלב, ובהמשך גם לנספח תרבות בליגה הערבית. ב-1949 מינתה אותו ממשלת סוריה לשגריר בברזיל. הוא המשיך בתפקידים שונים כדיפלומט עד 1964, וכיהן כשגריר בארגנטינה, בצ'ילה, בהודו, באוסטריה ולבסוף בארצות הברית.
אבו רישה נפטר משבץ מוחי בריאד שבערב הסעודית ב-14 ביולי 1990. הוא נטמן בעיר חלב.
הערות שוליים

↑  M. M. Badawi (29 בינואר 1976). A Critical Introduction to Modern Arabic Poetry. Cambridge University Press. pp. 172–. ISBN 978-0-521-29023-4. נבדק ב-31 באוגוסט 2012. {{cite book}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007354497005171  BnF: cb13498092j (data)  GND: 11885903X  ISNI: 0000 0000 8284 3554  LCCN: n88641619  SUDOC: 085913723  VIAF: 96979569   WorldCat (עם VIAF): 96979569 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "עומר אבו רישה".
בית מדרש לתורת ארץ ישראל

תבנית:מוסד לימודי
בית מדרש לתורת ארץ ישראל (מכונה גם: כולל תורת ארץ ישראל) הוא כולל אברכים בפתח תקווה, מראשוני הכוללים ביישוב החדש בארץ ישראל. בין כתליו למדו מהרבנים הליטאים הבולטים בישראל.
היסטוריית בית המדרש

בית המדרש נוסד בשנת תרצ"ד (1934) על ידי הרבנים שמעון דב הורוביץ וישראל זיסל דבורץ ואליהם הצטרפו הרב יצחק קאץ והרב צבי פוחוביץ. הם ייסדו את בית המדרש במטרה להקדיש את הלימוד לנושאים הקשורים בהלכות התלויות בארץ. בניין הכולל שימש לפני כן כביתו של בנימין יהלום, ממייסדי כפר גנים.
הכולל גם הוציא לאור את המאסף התורני תורת הארץ, שעסק בהלכות התלויות בארץ ושימש במה למאמרים תורניים בנושאים אלו.
עד שנות ה-60 היה בית המדרש לתורת ארץ ישראל ממוסדות התורה המרכזיים ביישוב החדש בארץ ישראל, והוא כונה בקיצור "הכולל". בין חברי הכולל בעבר: הרבנים זאב אידלמן, אריה פומרנצ'יק, חיים שאול קרליץ, מיכל יהודה ליפקוביץ, אהרן יהודה לייב שטיינמן, נחום דב קרייזמן, יוסף רוזובסקי, זלמן רוטברג, חיים קרייזווירט, ראובן פיין, אברהם סלומון, ברוך שמעון סלומון והרב שלמה וולבה, שמסר שיחות בכולל עד שנותיו האחרונות.
ראשי בית המדרש היו הרב יצחק קאץ והרב צבי פוחוביץ.
קהילת בית המדרש

שנים רבות היה בית המדרש מרכז תורני לציבור החרדי בעיר. רבנים ידועים בעלי שם הגיעו לדרוש ולעורר את הציבור ולכינוסים הללו הגיעו מאות אנשים. בשנות ה-90 של המאה ה-20, עם עזיבתם של הצעירים לשכונת גני הדר והתמעטותם של הוותיקים, הידלדל המניין הגדול ומאז הוא התבסס בעיקר על בני משפחת ראבד והרב פנחס גליקמן המגיעים מדי שבת.
בית המדרש כיום

בית המדרש משמש ככולל רגיל, הלימודים בו כבכל הכוללים בארץ ישראל, ומצוות התלויות בארץ אינן הסוגיות העיקריות שנלמדות בו. בראשות בית המדרש מכהנים הרב בנימין ראבד, נכדו של רבי יצחק קאץ, וכן הרב יחזקאל וילנסקי, נכדו של רבי צבי פוחוביץ'. בשנת תשס"ח פתח הרב וילנסקי מסגרת נוספת בכולל לקבוצה בת שלושים אברכים, רובם בוגרי ישיבת חברון, בראשות חתנו הרב אליהו סוקולובסקי. הקבוצה הוותיקה של הכולל נותרה תחת אחריותו של הרב בנימין ראבד.
יום הלימודים בכולל שבבית המדרש מסתיים בשעה 18:00 ולא כמקובל בשאר הכוללים. זאת על פי המלצת החזון איש לראשי כולל לומז'ה שבעיר, על מנת לאפשר לאברכים מבני ברק לשוב מוקדם לביתם שיספיקו ללמוד אף בסדר שלישי.
מפעל הקדיש

בבית המדרש קיים מפעל הקדיש. במסגרת זו, נאמרים בסיומי התפילות, בימות החול ובשבתות, קדיש לעילוי נשמת קרוביהם של תורמים לבית המדרש. הקדיש נאמר על ידי ראשי בית המדרש או אחד מוותיקי המתפללים.
הערות שוליים

↑  תורת הארץ
↑  היה נשוי לנכדת הרב זרח ראובן ברוורמן.
הרב יחזקאל וילנסקי
הרב בנימין ראבד
טראון (עיר)

| --- | --- |
סמל טראוןסמל טראון
בית העירייה
בית העירייה
 מדינה:  אוסטריה אוסטריה
 מדינה:  אוסטריה עילית אוסטריה עילית
 מחוז:  לינץ
 ראש העיר:  האראלד זיידל (SPÖ)
 שטח:  16 קמ"ר
 גובה:  273 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  24,477 (1 בינואר 2018)
  ‑ צפיפות:  1623 נפש לקמ"ר (2005)
 קואורדינטות:  48°13′18″N 14°14′23″E﻿ / ﻿48.2216666666667°N 14.2397222222222°E﻿ / 48.2216666666667; 14.2397222222222
 אזור זמן:  UTC+1
 http://www.traun.at
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אוסטריה מוגדלת) וינה זלצבורג גראץ אינסברוק לינץ קלגנפורט שווייץ לכ. גרמניה צ'כיה סלוב. איטליה סלובניה הונגריהטראון(למפת אוסטריה רגילה) וינה זלצבורג גראץ אינסברוק לינץ קלגנפורט שווייץ ל גרמניה צ'כיה ס. איטליה סלובניה הונ.טראון(למפת אוסטריה עילית רגילה) לינץ ולס שטייר בראונאו באד אישל גמונדן גרמניה צ'כיה אוסטריה תחתית  שטיריה זלצבורגטראון(למפת אוסטריה עילית מוגדלת) לינץ ולס שטייר בראונאו באד אישל גמונדן גרמניה צ'כיה אוסטריה תחתית  שטיריה זלצבורגטראון  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
טראון (בגרמנית: Traun) היא עיר במדינת אוסטריה עילית שבאוסטריה. חלקה הדרומי של העיר בנוי על נהר טראון. אוכלוסיית העיר מונה 24,477 תושבים נכון לשנת 2018, ושטחה משתרע על 16 קמ"ר. העיר קיבלה את שמה מהעובדה שהיא שוכנת על נהר הטראון. השם טראון עצמו מגיע מהמילה הקלטית שפירושה "נהר".
גאוגרפיה

העיר שוכנת בגובה של 273 מטר, במחוז לינץ ומעט ממערב לעיר לינץ. אורך העיר מצפון לדרום הוא 6.5 ק"מ, וממערב למזרח 5.1 ק"מ. שטחה של העיר משתרע על 15.49 קמ"ר, כש 11.7% ממנו מיוער.
היסטוריה

קברים שנחשפו באזור העיר ומתוארכים לתקופת האבן החדשה, מעידים על יישוב שהיה באזור העיר כבר בתקופה זו. במאה ה-6 לפנה"ס הגיעו הבווארים לאזור העיר. ב 21 במאי 1973 קיבלה טראון זכויות של עיר.
כלכלה

במשך שנים רבות במהלך ההיסטוריה התבססה כלכלת העיר בעיקר על דייג וטחינת קמח. מתחילת המאה העשרים התפתחה בעיר תעשיית הנייר והביגוד.
פוליטיקה

ראש העיר הנוכחי הוא האראלד זיידל מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית, המכהן בתפקיד מאז 2003. מאז 1994 העיר נחשבת ל "עיר ידידותית לאופניים", ואף חברה באגוד הערים האוסטריות "ידידי האקלים", למען שמירה על האקלים.
מבנים בעיר

הכנסייה האוונגליסטית
הכנסייה הקהילתית של טראון
טירת טראון - טירה מן המאה ה-12 המשמשת כמרכז תרבותי, ובו מוזיאונים שונים
ג'ורג' אוביאוזור

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  15 באוגוסט 1942 אימו, ניגריה 
 פטירה:  26 בדצמבר 2022 (בגיל 80) 
 מדינה:  ניגריה 
 השכלה:  אוניברסיטת קולומביה  University of Puget Sound  בית הספר ליחסים בינלאומיים של אוניברסיטת קולומביה 
 
ג'ורג' אוביאוזור (באנגלית: George Obiozor;‏ 15 באוגוסט 1942 – 26 בדצמבר 2022) היה פרופסור ודיפלומט ניגרי.
אוביאוזור למד במכון ללימודי אפריקה (שמסונף לאוניברסיטת גאנה) ובמכללת אלברט שוויצר. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת פיוג'ט סאונד ב-1969, ובאוניברסיטת קולומביה עם תואר דוקטור ביחסים בינלאומיים.
קריירה

אוביאוזור היה המנהל הכללי של המכון הניגרי לעניינים בינלאומיים. הוא היה הנציב העליון של ניגריה בקפריסין. הוא היה שגריר ניגריה בישראל, מ-1999 עד 2003. בהמשך הוא מונה לשגריר ניגריה בארצות הברית במקום ג'יבריל אמינו וכיהן בתפקיד עד לשנת 2008.
ב-2021 אוביאוזור נבחר לנשיא הכללי של ארגון אוהנאזה נדיגבו (אנ'), קבוצה חברתית-תרבותית אשר הוקמה כדי לדאוג לרווחתה של אומת האיגבו בניגריה.
נפטר ב-26 בדצמבר 2022.