stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גזר לבן

| גזר לבן |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: סוככאים
משפחה:: סוככיים
סוג:: Pastinaca
מין:: גזר לבן
שם מדעי
 Pastinaca sativa ‏לינאוס, 1753
Pastinaca sativa
גזר לבן (שם מדעי: Pastinaca sativa; פַּסטרנק במזרח אירופה ובשם פארסניפ באנגלית) הוא ירק שורש ממשפחת הסוככיים שגידולו החקלאי באירופה דו-שנתי. במטבח של רומא העתיקה השימוש בו היה נפוץ ביותר. השימוש בו פחת לאחר שתפוח האדמה הפך לירק מאכל נפוץ באירופה.
מאפיינים

גזר לבן מגדלים בעיקר במערב אירופה ובקנדה. בישראל מגדלים את הירק ביישובי חבל מעון שבנגב הצפון מערבי, שבו תנאי האקלים והאדמה אידיאליים לגידול ירקות שורש.
עונת הגידול של הגזר הלבן היא סוף החורף והאביב, והוא בעל חיי מדף ארוכים. גזר לבן טרי ומוצק יכול להישמר במקרר, בתוך שקית פלסטיק מחוררת, כשבועיים-שלושה, וטעמו אף ילך וישתפר בעקבות הפיכת חלק מהעמילן שבו לסוכר.
בעבר יוחסו לגזר הלבן סגולות מרפא והוא שימש להורדת חום, לטיפול בבעיות עיכול וגם נגד צהבת ואבנים בכליות. הערך התזונתי של הגזר הלבן גבוה במיוחד: יש בו ויטמין C, אשלגן, מגנזיום, סידן, חלבון, נגזרות של חומצה פולית וכן סיבים תזונתיים ופחמימות. הוא אינו מכיל שומן ויש בו 80 קלוריות ל-100 גרם.
הגזר הלבן מתאים לכל צורות ההכנה. ניתן להכין ממנו פירה וגם צ'יפס, תבשילי קדירה, מרקים ואף קינוחים, ריבה, מוס וגלידה. באירופה ניתן גם למצוא וודקה ובירה המופקות מגזר לבן.
למרות סגולותיו הרפואיות, לגזר לבן אינדקס גליקמי של 97 (קרוב לזה של סוכר) ועלול להעלות את רמות הגלוקוז בדם. לכן הוא לא מומלץ לחולי סוכרת.
ברווז קרח

| ברווז קרח |
| --- | --- |
 
מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: אווזאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: ברווזיים
תת־משפחה:: ברווזי ים
סוג:: Clangula
מין:: ברווז קרח
שם מדעי
 Clangula hyemalis ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


Clangula hyemalis
ברווז קרח (שם מדעי: Clangula hyemalis) הוא מין של ברווז ים בגודל בינוני, והמין היחיד בסוגו.
תיאור

לברווזי הקרח הבוגרים גחון לבן. הזכרים בעלי זנב ארוך ומחודד באורך של 10–15 ס"מ, ומקור אפור-כהה הנחצה בפס ורוד. בחורף לזכרים כתם שחור על הלחי ובחזה, בעוד רוב גופם לבן. בקיץ הראש מכהה ובצוואר ובגב ישנו כתם לבן. הנקבה חומה ברובה ובעלת זנב קצר יותר. בחורף הנקבות בעלות ראש לבן, ובקיץ כהה. ברווזי הקרח הצעירים נדמים לנקבות בוגרות בסתיו.
מצב השימור של ברווזי הקרח מוגדר כפגיע.
תפוצה

ברווזי הקרח חברותיים, ומצויים בלהקות גדולות בחורף ובעת הנדידה. בית הגידול של ברווז הקרח הוא לגונות וביצות וגם בחופים ובאגמים גדולים בצפון האוקיינוס האטלנטי, אלסקה, צפון קנדה, צפון אירופה ורוסיה. ברווזי הקרח מקננים על האדמה ליד המים בתוך צמחייה. הם נודדים בחורף לאורך החופים המזרחיים והמערביים של צפון אמריקה, באגמים הגדולים, ובחוף הצפוני של אירופה ואסיה. האזור החשוב ביותר הוא הים הבלטי, בו נאספים כ-4.5 מיליון פרטים בשנה.
תזונה

הם מלקטים את מזונם בצלילה, והוא כולל רכיכות, סרטנים, ודגים קטנים. בדרך כלל הם נשארים קרוב לפני המים אך הם מסוגלים לצלול עד עומק של 60 מ'.
הערות שוליים

↑  ברווז קרח באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007546029505171  GND: 4752776-6 
ערך זה הוא קצרמרבנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ברווז קרח צעיר באלסקה
אשוח ריחני

| אשוח ריחני |
| --- | --- |
 אשוח ריחני במינסוטה
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: מחטנאים
מחלקה:: מחטניים
סדרה:: מחטיים
משפחה:: אורניים
סוג:: אשוח
מין:: אשוח ריחני
שם מדעי
 Abies balsamea ‏(.L)‏ .MILL
תחום תפוצה


אשוח ריחני (שם מדעי: Abies balsamea; באנגלית: Balsam fir) הוא מין אשוח שתחום התפוצה הטבעי שלו בצפון-מזרח אמריקה הצפונית, מהשפלות ועד לגובה של 1,900 מטרים. בקנדה מניופאונדלנד מערבה עד מרכז אלברטה ובצפון ארצות הברית ממיין מערבה עד מינסוטה ובדרום מהרי האפלצ'ים עד וירג'יניה המערבית. העץ עמיד לכפור ובחלקים רבים מתחום התפוצה שלו הוא חלק מחבורת השיא. זהו עץ מחטני ירוק עד בגובה בינוני הצומח לגבהים שבין 14 ל-23 מטרים וקוטר גזע עד 60 סנטימטרים.
אשוח ריחני יכול לחיות עד 245 שנים ולכן הוא קצר ימים בהשוואה למיני אשוח אחרים. המחטים והשרף פולטים ניחוח ארומטי, ומכאן סיומת שמו המדעי balsamea, מלטינית, מבושם.
כיום יש משמעות כלכלית רק לעץ של האשוח. בעבר נהגו להפיק מהשרף של אשוחים צעירים סוג של טרפנטין שכונה קנדה בלזם (Canada balsam), או גם "טרפנטין קנדי" (Canada turpentine) ששימש, בין השאר, כחומר דבק במכשירים אופטיים. הוא הוחלף במרוצת השנים בחומרים סינתטיים. העץ פופולרי כעץ חג המולד במזרח אמריקה הצפונית.
אשוח ריחני הוא העץ הרשמי של הפרובינציה ניו ברונסוויק של קנדה.
תיאור > נוף

אשוח ריחני הוא עץ מחטני ירוק עד בגודל בינוני. גובהו בין 12 ל-23 מטרים, לעיתים נדירות עד 30 מטרים, וקוטר בגובה חזה של 10 עד 60 סנטימטרים, לעיתים רחוקות עד 120 סנטימטרים. נוף העץ חרוטי סימטרי המסתיים בצמרת דמוית צריח. הנוף נוצר על ידי דורים עבותים של ארבעה עד שישה ענפים מהגזע הבודד של העץ. בעצים בודדים הענפים מגיעים עד הקרקע, כיוון שהענפים התחתונים אינם מתים. הנוף של עצים הגדלים בחורשה הוא בדרך כלל צר. לעצים צעירים הנוף הוא גלילי צר. לנבטים יש לפחות ארבעה פסיגים, שאורכם בין 10 ל-15 מילימטרים. בייחוד באזורים הגשומים בצפון קיימת גם רבייה וגטטיבית.
תיאור > מערכת השורשים

החוטרים יוצרים מערכת ציצת שורשים, ולפיכך הוא פגיע מאוד לעקירה בשל פעולת רוח ולניתוק שורשים. השורשים לא מעמיקים יותר מ-60 עד 75 סנטימטרים בקרקע אפילו במקומות שבהם יש קרקע עמוקה. רק בקרקעות החוליות של צפון אונטריו נתגלו מקרים שהשורשים העמיקו עד 137 סנטימטרים בקרקע. לעיתים נדירות מתפתח שורש שיפודי, שבדרך כלל מת לאחר זמן קצר. השורשים הדקים יוצרים מרבד צפוף סמוך לפני השטח ושכבות הקרקע העשירות בהומוס. לעיתים קרובות נדבקים שורשים של עץ אחד עם שורשים של העצים הסמוכים.
למין זה יש מיקוריזה (מוטואליזם (הדדיוּת) בין תפטיר של פטרייה ובין שורשי העץ) עם הפטריות: אורנייה מצויה ו-Cenococcum geophilum.
תיאור > גזע וענפים

בעצים צעירים קליפת הגזע דקה חלקה וגונה אפור-חום. הקליפה ההולכת ומתעבה עם השנים ומגיעה לעובי בין 2.5 ל-11 מילימטרים ולגוון אפור עד חום אדמדם והיא חלקה או סדוקה. לעיתים קרובות נוצרים בקליפה בועיות שרף שמהם ניתן להפיק קנדה בלזם. הקליפה של נצרים צעירים מצמיחה פלומה שנעלמת בהמשך. הגוון של הענפים הוא אפור חום ויש בדרך כלל צלקות עגולות קטנות שנגרמו מעלים שנפלו.
העצה של האשוח הריחני בגוון לבן שמנת עד חום בהיר. לא ניתן להבחין בהבדלים בגוון בין עצת הירך לעצת הגלעין. בחשיפה לאוויר מקבלת העצה גוון אפרפר. טבעות העצים ברורות מאוד. אין בעצה תעלות שרף. תאי הובלה מגיעים לאורך של כ-3.5 מילימטרים ולקוטר של 30 עד 50 מיקרון. העצה קלה ורכה יותר מהעצה של מיני האשוחית ממזרח אמריקה הצפונית.
תיאור > ניצנים ועלווה

הניצנים המכוסים בשרף הם כדוריים או סגלגלים באורך בין 3 ל-7 מילימטרים. הקשקשים של הניצנים הם בגוון ירוק-כתום כהה ועד אדמדם.
העלים הם דמויי מחט, שטוחים צרים באורך בין 10 ל-35 מילימטרים. קצה המחט הוא מעוגל או קהה. המחטים נעשות קצרות ועבות יותר ככל שהן במקום גבוה יותר בעץ. אורכם של המחטים בצמרת החשופים לשמש ישירה בין 10 ל-15 מילימטרים והם עבים יותר. הם מעוגלים כלפי הציר של הענף והקצה שלהם חד. לכל המחטים צבע ירוק כהה בחלקם העליון ושני פסי פיוניות בגוון לבן-כסוף בחלקם התחתון. הם מסודרים בצורת סליל על הענף, אבל בסיס העלים מפותלים בצורה כזו שנראה כאילו המחטים מסודרות בשתי שורות מקבילות פחות או יותר משני צדי הענף. לעלים כתושים יש ריח עז. העלים נושרים בין שבעה לעשר שנים לאחר צמיחתם, במקרים נדירים 13 שנים.
תיאור > אצטרובלים וזרעים

אשוח ריחני הוא צמח חד ביתי. העץ מתחיל לייצר זרעים בגיל 20 עד 30 שנים, אם כי לעיתים גם עצים בני 15 שנים מייצרים אצטרובלים. האצטרובלים הזכריים מפוזרים במקבצים באמצע הנוף של העץ. אורכם 3 עד 6 מילימטרים מלבניים-גליליים בגון שנע מאדום לסגול, כחלחל, ירקרק עד כתום. האצטרובלים גדלים על הציר של המחטים מענפים שצמחו בשנה קודמת. עונת ההאבקה נמשכת כתלות באזור בין שלהי אפריל לשלהי יוני. גרגירי האבקה צהובים בקוטר של כ-90 מיקרון. האצטרובלים הנקביים שוכנים במקבצים קטנים בענפים העליונים של העץ. צורתם גלילית עד סגלגלה, וגונם משתנה מכחול-אפור-ירוק לסגול ההופך כשהם מבשילים לחום-אפור עם גוונים אדומים. אורכם בין 3.5 ל-10 סנטימטרים ורוחבם בין 2 ל-5 סנטימטרים. הקשקשים מלבנים מעוגלים בקצה באורך בין סנטימטר לסנטימטר וחצי וברוחב 0.7 עד 1.7 סנטימטרים. תחת כל קשקש יש שני זרעים המתחילים להתנתק מהאצטרובל מסוף אוגוסט לתחילת ספטמבר יחד עם הקשקשים. האצטרובל הריק נשאר על העץ עד הקיץ הבא.
האצטרובל כולל בממוצע 134 זרעים. הזרעים משולשים חומים מבריקים באורך 5 עד 7 מילימטר וברוחב 2 עד 3 מילימטרים. לזרע צמודה כנף רחבה יחסית בגוון חום-סגלגל רוחב שגודלה כפולה מגודל הזרע. אלף זרעים שוקלים בין 7.61 גרם. הם מתפזרים ברוח ויכולים להגיע למרחק של 150 מטרים מהעץ. הצלחת הנביטה של הזרעים תלויה בלחות של הקרקע יותר מאשר בתנאי האור.
תיאור > תת-מינים וכלאיים

למרות תחום התפוצה הרחב, כמעט שאין שינויים משמעותיים בתוך המין של אשוח ריחני. כתלות במיקום נתגלו שינויים פיזיולוגיים ואנטומיים במין. לדוגמה, במזרח צפיפות העצה נמוכה יותר ואורכם של תאי ההובלה גדול יותר מאשר המערב. יש גם מגוון של זנים שגודלו עבור גינות נוי.
להלן תת-המינים הידועים:
Abies balsamea var. balsamea (באנגלית Balsam fir) – מתאפיין בכך שקשקשי החפה המכסים על הזרעים קצרים ואינם נראים באצטרובל סגור. זהו תת-המין הנפוץ ביותר, ממזרח קנדה ועד מרכזה ועד וירג'יניה.
Abies balsamea var. phanerolepis (באנגלית Bracted balsam fir או Canaan fir) – ככל הנראה רביית כלאיים טבעית עם המין אשוח פרייזר (Abies fraseri). קיימת מחלוקת בין החוקרים האם מדובר בזן נפרד. תת-מין זה מתאפיין באצטרובלים גליליים שקשקשי החפה המכסים על הזרעים ארוכים יותר ונראים באצטרובל סגור. תת-מין זה מופיע בחלק הדרום-מזרחי של אזור התפוצה מקוויבק עד וירג'יניה המערבית, שהאזור שבו הוא הנפוץ ביותר הוא נובה סקוטיה. אחד הכינויים באנגלית לעץ זה, "אשוח כנען" (Canaan fir), מקורו בעמק כנען (Canaan Valley) בווירג'יניה המערבית.
Abies balsamea f. hudsonia (באנגלית Hudsonia Balsam fir) – תת-מין ננסי זה, שאינו מקובל על כל החוקרים, גדל טבעי בניו המפשייר. הוא גדל במקומות הגבוהים ומצוי בעיקר בפסגות ההרים.
באזורי תפוצה חופפים יוצר אשוח ריחני רביית כלאיים טבעית עם אשוח תת-אלפיני ועם אשוח פרייזר (Abies fraseri), מה שחלק מהחוקרים מגדירים כתת-המין phanerolepis של אשוח ריחני. מאלברטה יש דיווחים על רביית כלאיים עם Abies bifolia שנחשב כתת-מין של אשוח תת-אלפיני. ניסויים מוצלחים ברביית כלאיים היו עם אשוח כסוף (Abies alba) ועם אשוח סיבירי (Abies sibirica).
תפוצה

תחום התפוצה הטבעי של האשוח הריחני הוא בצפון-מזרח אמריקה הצפונית, מהחוף האטלנטי של חצי האי לברדור, ניופאונדלנד ונובה סקוטיה במזרח ועד עמק הנהר פיס (Peace River Valley) בצפון-מערב אלברטה במערב. גבול התפוצה הצפוני שוכן באזור ימת העבדים הקטנה בדרום אלברטה, אם כי נתגלו עצים גם בקו הרוחב 62° בקרבה לימת העבדים הגדולה. גבול התפוצה הטבעי הדרומי הוא אוכלוסייה מבודדת בווירג'יניה. בנוסף לתחום הטבעי נוהגים לגדל את האשוח הריחני לצורכי יערנות בשל היות עמיד לקור במקומות נוספים באמריקה הצפונית ומחוץ לה.
אשוח ריחני הוא מין עץ עמיד לכפור ביערות הטייגה, ובחלקים רבים מתחום התפוצה שלו הוא חלק מחבורת השיא. הוא מעדיף לגדול באקלים יבשתי, אבל התנאים האופטימליים עבורו קיימים באזורים הקרים והגשומים של דרום-מזרח קנדה וצפון-מזרח ארצות הברית, כשכמות המשקעים השנתית היא בין 700 ל-1,100 מילימטרים, הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 4°C, ויש לחות קבועה באזור מערכת השורשים. כתלות במקום, כמות הגשמים השנתית משתנה בין 390 ל-1,400 מילימטרים. העץ גדל מאזור השפלה ועד גובה של 1,900 מטרים מעל פני הים, כאשר באזור הפסגות הוא גדל בדרך כלל רק בתצורת קרומהולץ. הקרקע יכולה להיות חול או חצץ או רקב אורגני על סלעים בהרים. ה-pH של הקרקע יכול לנוע בין 5.1 ל-7.
העץ גדל בארבעה סוגי יערות:
ביצה – סוג יערות זה אינו מתייבש לחלוטין לעולם, כך שלעצי האשוח הריחני יש תמיד גישה למים. הקרקע מכוסה בכבולית (טחבי עלים מהסוג sphagnum) וטחבי עלים נוספים. בביצות גדלים עצי האשוח הריחני בצפיפות ובאיטיות, כשגזע העץ דק.
שפלה – לעיתים מכונה "ביצה יבשה". אזורים אלו מנוקזים טוב יותר מביצות, אבל הקרקע עדיין לחה מאוד. טחבי עלים מהסוג Thuidium (באנגלית Fern moss) מכסים את הקרקע. בשפלות גדל האשוח הריחני מהר, גבוה וגדול בחברת אשוחית אדומה (Picea rubens).
מורדות עצים רחבי עלים (Hardwood slope) – באזור מנוקז היטב זה מכסים עלים שנשרו את הקרקע. אשוח ריחני גדל מהר, גבוה וגדול בחברת עצים רחבי עלים כדוגמה ליבנה צהוב (Betula alleghaniensis), אדר הסוכר (Acer saccharum) ואשור.
פסגות ההרים – על פסגות ההרים יוצרים עצי אשוח ריחני לעיתים חורשות שבהן נוצרת תופעת גל אשוח. לעיתים קרובות גדלים עצי אשוח ריחני בגובה 750 עד 900 מטרים בחורשות שבהן הם המין היחיד או יחד עם אשוחית שחורה, אשוחית לבנה וצפצפה רעדנית. ההתפתחות של העץ דומה להתפתחות בביצות, גידול איטי שתוצאתו עצים דקים נמוכים. חלק מהענפים הנמוכים נוגעים בקרקע, ועשויים לפתח שורשים המייצרים עצים עצמאיים.
שימושים

העץ של האשוח הלבן משמש בעיקר לייצור עיסה לתעשיית הנייר, אבל משתמשים בו לייצור קרטון, עץ לבוד, ארגזים, לוחות עץ ומכולות עץ. דבקים וצבעים נצמדים היטב לעץ. הוא אינו מתאים לשמש בבנייה ולרהיטים משום שהוא רך מדי, חומרי שימור אינם מצליחים לחדור לעומק ולכן הוא נוטה להירקב.
כיוון שהעץ צומח יחסית מהר, יש לו צורה סימטרית, והוא מפיץ ריח נעים נוטעים את העץ לעיתים כעץ נוי בפארקים ובגינות נוי. במהלך השנים, טופחו מגוון של זנים תרבותיים, כשהדגש הושם על צורת העץ או על מחטים מיוחדות. הזן 'A. balsamea 'Hudsonia group זכה בפרס מצטיין הגן (Award of Garden Merit) של החברה המלכותית להורטיקולטורה (Royal Horticultural Society). עם זאת, העץ רגיש לזיהום אוויר ולמלח המפזרים על הכבישים בחורף ולכן הוא פחות מתאים לסביבה עירונית. העץ יכול לשמש כשובר רוח רק אם יש מספיק לחות בקרקע.
אשוח ריחני פופולרי כעץ חג המולד וכקישוט לחג המולד, בייחוד בצפון-מזרח ארצות הברית ובמזרח קנדה. נוהגים למלא שקיות בושם (sachets) במחטים של האשוח הריחני בשל הריח שהן מפיצות.
מבועיות השרף הקיימות על הגזע נוהגים להפיק את הטרפנטין המיוחד המכונה קנדה בלזם (Canada balsam). משתמשים בחומר לייצור מכשירים אופטיים להדבקת עדשות ולהכנת שקפים למיקרוסקופ, אם כי השימוש בחומר זה הולך ופוחת בשל המעבר לחומרים סינתטיים. הוא יכול לשמש גם כמרכיב בצבעים. מחקר שנעשה ב-2012 מצא שניתן להפיק מהאשוח תרכובת שהרכבה דומה לענבר אפור המופק ממין הלווייתן ראשתן גדול-ראש. חומר זה יכול לשמש כתחליף לענבר אפור המשמש בייצור בשמים יקרים. השמן המופק מאשוח ריחני מאושר על ידי הסוכנות להגנת הסביבה כדוחה מכרסמים בלתי רעיל.
ילידי אמריקה הצפונית השתמשו בחלקים שונים של העץ למטרות רפואיות.
חורשות של אשוח ריחני מהוות מקלט לאייל קורא, ארנבת השלג, אייל פרדי לבן-זנב, שכווי הצווארון, יונקים קטנים אחרים וציפורי שיר.
סיכונים, מחלות ומזיקים

אשוח ריחני פגיע בקנה מידה גדול לגורמים שאינם ביולוגיים. בשל המחטים הדליקות ביותר וקליפת הגזע הדקה והספוגה בשרף, המין רגיש במיוחד לשרפת יער. בשל מערכת השורשים הרדודה האשוח הריחני רגיש במיוחד לעקירה בשל פעילות הרוח בייחוד בקרקע רדודה. נזק לשורשים יכול להיגרם עוד קודם לכן מהזעזועים של העץ ברוח. נטיפי קרח יכולים לגרום לענפים שבורים.
פטריות מזיקות שונות תוקפות את האשוח הריחני לעיתים קרובות, כאשר האזור המותקף ביותר הוא מערכת השורשים, יותר מאשר טפילים של המחטים. עם זאת, רק הפטרייה Armillaria mellea מהסוג ארמילאריה, הגורמת לריקבון שורשים גורמת לנזקים משמעותיים. הגזע מותקף על ידי Coniophora puteana, הגורמת לריקבון המכונה באנגלית Wet rot וגם על ידי Poria subacida‏, Resinicium bicolor ו-Tyromyces balsameus. הידבקות של הגזע בפטריות אלו מחלישה אותו ומגדילה את הסיכון לשבירה ברוח. פתוגנים נוספים התוקפים את השורשים כוללים Onnia tomentosa (באנגלית Woolly velvet polypore)‏, Phaeolus schweinitzii (באנגלית Velvet-top fungus)‏, Phellinus pini הגורמת למחלה הקרויה באנגלית Red ring rot ו-Serpula himantioides. האשוח הריחני מותקף על ידי מגוון של טפילים של המחטים, אבל הם אינם גורמים לנזק רציני. טפילי המחטים כוללים את הפטריות מהסוגים Lirula‏, Lophodermium‏, Phacidium‏, Pucciniastrum ו-Uredinopsis. פטרייה החלודה Melampsorella caryophyllacearum גורמת לתופעת מטאטא מכשפה באשוח.
את הנזק המשמעותי ביותר בין החרקים התוקפים את העץ גורמים על ידי הזחלים של Choristoneura fumiferana (באנגלית Eastern spruce budworm), מין עש מהמשפחה Tortricidae, הניזונים מהמחטים והניצנים של העץ. עצים בריאים וחסונים שורדים בדרך כלל הדבקה בודדת. הדבקות כבדות או הדבקות חוזרות ונשנות שבהן העץ מאבד מחטים רבות, גורמות לאובדן העץ. התפרצות של החרק בקוויבק ב-1957 גרמה לאובדן של מעל ל-75% מעצי האשוח הריחני בחלק מהחורשות. לעיתים כתוצאה מהדבקות ב-Choristoneura fumiferana מתרחשת תופעה המכונה "תסמונת סטילוול" (Stillwell's syndrome) שבה המחטים מקבלים גוון אדום בהיר והעץ מת. מין עש נוסף שזחליו אוכלים את מחטי העץ הוא Automeris io (באנגלית Io moth). מזיק נוסף שהוא מין פולש שיובא בטעות מאירופה הוא צמרית האשוח (Adelges piceae), מין של פשפש המוצץ את קליפת העץ בענפים ויכול לגרום למות העץ אחרי שנים של הדבקות. הוא תוקף את העצים בכל גיל. הרוק של מין זה גורם לצמחייה מעוותת של תאי ההובלה מה שהופך את העצה לפריכה.
אשוח ריחני הוא מקור למזון לאייל קורא ולעופות כדוגמת שכווי האשוח ושכווי הצווארון. עכברים ונברנים וסנאי אדום אמריקני (Tamiasciurus hudsonicus) אוכלים בעיקר את הזרעים כשהסנאים נוהגים לפתוח אצטרובלים בחיפוש אחר זרעים. גם עופות כדוגמת צלובי-מקור וירגזיים מהסוג פויסילה אוכלים את הזרעים. דוב שחור אמריקני נוהג לפשוט את קליפת העץ במטרה להגיע למוהל המתוק של העץ.
ביאורים

↑  הצעת האקדמיה ל-sapwood החלק החיצוני בגזע
↑  הצעת האקדמיה ל-heartwood, הליבה של הגזע
↑  הצעת האקדמיה ל-tracheid, תאים מוארכים האחראים על הובלת מים ומינרלים
↑  באנגלית fir wave, תופעה המתרחשת בגלל רוחות שגורמת לעצים בגדלים שונים להיראות כאילו יש גלים ביער
הערות שוליים

↑  אשוח ריחני באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  Abies balsamea
↑  New Brunswick's provincial symbols
↑  What are those Blisters on the Bark of Balsam Firs?
↑  Abies balsamea 'Hudsonia' / Hudsonia Balsam fir
↑  Zon, Raphael (25 במרץ 1914). "Balsam Fir". Bulletin of the U.S. Department of Agriculture. 55: 2–7. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "RHS Plant Selector Abies balsamea Hudsonia Group AGM / RHS Gardening". Apps.rhs.org.uk. אורכב מ-המקור ב-2012-08-29. נבדק ב-2019-05-11.
↑  "Balsam fir oil (129035) Fact Sheet". 2015-08-20. אורכב מ-המקור ב-11 בדצמבר 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Abies balsamea".
↑  Blais, J.R.; Martineau, R. 1960. A recent spruce budworm outbreak in the lower St. Lawrence and Gaspé Peninsula with reference to aerial spraying operations. For. Chron. 36(3):209–224.
↑  Abies balsamea (L.) Mill.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007282431105171  GND: 4143963-6  LCCN: sh85011349 
ענף עם עלים
אצטרובלים זכריים
אצטרובלי זרעים
זרעים
גזע
מגדל גוזם אשוח ריחני כהכנה לשיווק כעץ חג המולד
תופעת מטאטא מכשפה על אשוח ריחני שנגרמה על ידי הפטרייה Melampsorella caryophyllacearum
גומבר טורף

| גומבר טורף |
| --- | --- |
 גומבר טורף
מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: Scombriformes
משפחה:: גומבריים
סוג:: Pomatomus
מין:: גומבר טורף
שם מדעי
 Pomatomus saltatrix ‏לינאוס, 1766

גּוּמְבָּר טוֹרֵף (שם מדעי: Pomatomus saltatrix) הוא מין של דג גרם מסדרת הדקראים ומתת-סדרת דמויי-דקר והוא המין היחיד במשפחת הגּוּמְבָּרִיִּים (Pomatomidae). הגומבר הוא דג הנפוץ לאורך כל האוקיינוסים הממוזגים והסובטרופיים, למעט בצפון האוקיינוס השקט. הגומבר מגיע גם לחופי ישראל.
מאפיינים

הדג מגיע לאורך של 20–60 סנטימטר בבגרותו ולמשקל של 9 קילוגרם. הפרטים הגדולים ביותר שנתפסו שלו הגיע לאורך 120 סנטימטר ושקלו מעל 18 קילוגרם. במראהו הוא מזכיר דג בס והוא בעל זנב רחב מאוד, סנפיר גב קוצני נמוך וסנפירי חזה קצרים אך סנפירי שת חדים וגדולים המתעקלים אחורה ודומים לסנפירי הטונה. הראש גדול עם עיניים צהובות ולסתות גדולות. צבע הדג אפור-כחלחל עם קשקשים כסופים ובטן לבנה. משך חייו של הגומבר הוא תשע שנים.
הגומבר הוא טורף הניזון בקבוצה מלהקות דגים שונים כמו סרדיניים, קולייסיים, מסריים וגממיתיים. הוא יטרוף גם חסילונים, דיונונים ואפילו פרטי גומברים קטנים יותר. להקת דגים רעבה יכולה להוביל את טרפה לאזורי מים רדודים ואז להסתער על הטרף ביחד.
הם עצמם נטרפים בידי כרישים, בטאים, דולפינים, פוקניים, דגי טונה, מפרשניים, טורפים ימיים ובצעירותם גם מדגי לברק, מסריים גדולים ואף גומברים אחרים. גם דייגים חובבים נוהגים לצוד אותם אך הם יכולים לגרום לפציעות חמורות ותקפו אנשים שהאכילו אותם.
הערות שוליים

↑  גומבר טורף באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007282548205171
גזרן אמריקני

| גזרן אמריקני |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: חופמאים
תת־סדרה:: שחפאיים
משפחה:: שחפיים
סוג:: גזרן
מין:: גזרן אמריקני
שם מדעי
 Rynchops niger ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


גזרן במהלך דיג
גזרן אמריקני (שם מדעי: Rynchops niger) הוא מין של עוף מים ממשפחת הגזרניים המצוי באמריקה הצפונית, אמריקה המרכזית ואמריקה הדרומית. הוא נודד בחורף גם לקריביים.
עוף זה מגיע לאורך 40-50 ס"מ ומוטת כנפיו 107-127 ס"מ. משקלו 212-447 גרם בממוצע והוא בעל גוף שחור עם גרון ולחיים לבנות וראש שחור עם מקור ארוך ואדום בעל לסת תחתונה ארוכה מהעליונה. קצות המקור שחורים. העיניים קטנות.
הגזרן מעופף בלהקות בינוניות בחופי ימים רדודים, לגונות, גדות אגמים ונהרות איטיים ובביצות ושם מחפש את מזונו. הגזרן מעופף מעל המים במהירות כשקצה מקורו נמצא מתחת למים, הוא ממשיך לעופף הלוך ושוב לאורך אזור הדיג עד שמרגיש משהו שנוגע במקור ואז סוגר אותו בחבטה מהירה. הוא ניזון מדגים קטנים, סרטנים וחרקי מים.
גזרנים אלה בונים את קינם על גדות מקווי המים. בתטולה יש 3-7 ביצים. זוג ההורים דואג לצאצאים למזון של דגים וסרטנים או רכיכות.
מצב השימור של גזרן זה הוא ללא חשש.
לגזרן זה יש 3 תת-מינים:
Rynchops niger niger
Rynchops niger cinerescens
Rynchops niger intercedens
הערות שוליים

↑  גזרן אמריקני באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007283260405171  LCCN: sh85014625
ברנטה קנדית

| ברנטה קנדית |
| --- | --- |
  הקלטה של ברנטה קנדית.
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: אווזאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: ברווזיים
סוג:: ברנטה
מין:: ברנטה קנדית
שם מדעי
 Branta canadensis ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


ברנטה קנדית המכונה גם אווז קנדי ובעגה לא מקצועית גם אווז בר (שם מדעי: Branta canadensis) היא מין אווז מהסוג ברנטה החיה באמריקה הצפונית. הברנטה הופצה על ידי האדם גם לאירופה וכן לאוסטרליה, אמריקה הדרומית וניו זילנד.
מאפיינים

אורכה של הברנטה 75–110 סנטימטרים ומוטת כנפיה 125–185 סנטימטרים. משקל האווזים הזכרים יכול להגיע ל-6.5 קילוגרם והם גדולים מעט מהנקבות שמשקלן 2.5–5.5 קילוגרם.
הברנטה היא אווז שזנבו, צווארו ופניו שחורים (למעט כתם לבן על הלחי). פלג הגוף העליון והכנפיים חומים והבטן לבנה. הצעירים בוקעים כשהם מכוסים פלומה צהובה והם בעלי צוואר קצר שמתארך כשהם מתבגרים.
הברנטות הקנדיות מצויות במגוון בתי גידול באמריקה הצפונית, מבריכות ושדות מוריקים ועד למדבריות, אותם הן עוברות בנדידתן דרומה. הן נודדות מאזור הימות הגדולות ועד למקסיקו, שם חמים בחורף. הנדידה מתבצעת בלהקות גדולות במסע של אלפי קילומטרים. במהלך המסע הן עוצרות לעיתים באזורים עירוניים ובפארקים ושם ניזונות מעשבים, אך גם פוגעות ביבולים ומשאירות לשלשת. נזקים אלה גורמים לאנשים לפגוע בהן. עם זאת, אנשים רבים מגדלים ברנטות כעופות מחמד, ואף העבירו אותן ככאלה ליבשות אחרות.
תת-מינים

B. c. canadensis
B. c. interior
B. c. maxima
B. c. moffitti
B. c. fulva
B. c. occidentalis
B. c. parvipes
המין אווז מקרקר (Branta hutchinsii) דומה מאוד לברנטה הקנדית, ובעבר הוא שויך למין זה, אך הופרד למין עצמאי.
גלריה

ביצים
להקת ברנטות נודדת דרומה
אפרוח
הערות שוליים

↑  ברנטה קנדית באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007283206405171  NDL: 00571351 
ערך זה הוא קצרמרבנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גיבתון (סוג)

| גיבתון |
| --- | --- |
 פרט מהמין גיבתון סוף באוקספורדשייר, אנגליה
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: גיבתוניים
סוג:: גיבתון
שם מדעי
 Emberiza ‏לינאוס, 1758

פרט מהמין גיבתון קינמון-חזה בפארק הלאומי קרוגר, דרום אפריקה
גִּבְּתוֹן (שם מדעי: Emberiza) הוא סוג של ציפורי שיר קטנות ממשפחת הגיבתוניים. בסוג זה 44 מינים.
הגיבתונים הם ציפורים קטנות הדומות לדרור, ובעלות נוצות חומות או צהובות ומקורים קצרים. לחלקם מעין "מסיכות" לבנות מפוספסות על הראש. הגיבתונים ניזונים מזרעים ומחרקים שאחריהם הם משחרים.