stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנטיוכיה
היסטוריה של העיר > מהתקופה הביזנטית והמדינה הצלבנית עד ימינו

אנטיוכיה שגשגה במאות ה-4 וה-5 בעיקר בזכות מטעי הזיתים הסמוכים אליה, אך בתחילת המאה ה-6 הגיעה סדרה של אסונות מהם העיר לא התאוששה לחלוטין כמו שריפה בשנת 525 ורעידות אדמה בשנים 526 ו 528 אשר פגעו בעיר קשות. הקיסר קונסטנטיוס השני הקים בעיר קתדרלה מתומנת, אך היא גם נהרסה ברעידות האדמה.
השושלת הסאסאנית הפרסית, הגובלת ממזרח לאימפריה הביזנטית, בהנהגתו של המלך חוסרו הראשון, הפרה את ה"שלום הנצחי" בין האימפריות ויצאה למלחמה נגד הביזנטים שבמהלכה כבשה את העיר בשנת 540. הכיבוש של הפרסים היה יחסית פשוט מפני שהצבא הביזנטי היה עסוק בכיבוש איטליה באותו הזמן והביצורים של העיר עדיין לא תוקנו כהלכה לאחר רעידות האדמה. אנשי אנטיוכיה הציעו כופר במזומן מתוך אמונה שהפרסים יסכימו לכבוש את העיר בקלות במקום להרוס אותה כליל. באותו הזמן התבצע משא ומתן בין אנשי אנטיוכיה וחוסרו הראשון שנגמר בכיבוש העיר, רצח המוני והריסה מסיבית של העיר. הקיסר הביזנטי יוסטיניאנוס הראשון ראה את כיבוש אנטיוכיה על ידי הפרסים כמעשה חמור, וכבש אותה מחדש. ניתן לראות תיאור מדויק של הבניה מחדש של יוסטיניאונוס באנטיוכיה בכתביו של פרוקופיוס "מבנים". הוא מתאר את הביצורים החדשים שנבנו בכדי למנוע פלישה נוספת של הפרסים ולתת ביטחון לתושבי העיר. בנוסף מתאר פרוקופיוס מבנים שמטרתם לשפר את אספקת המים כמו אמבטיות האוגרות מי גשמים שמעבירות מים לבורות. הקיסר יוסטיניאנוס הקטין את תחום העיר על מנת למנוע כל נקודת תורפה של הביצורים והמבנים החדשים בעיר והשתמש בנתונים הגאוגרפיים בחוכמה כדי לסגור את העיר. יוסטיניאנוס שינה את שמה של העיר וקרא לה "תיאופוליס" (עיר האל).
הביזנטים מאבדים את העיר רק למוסלמים בשנת 636. העיר, אשר נקראה עתה אנטקיה (انتاكيّة) הצטמקה למעמד של עיירה קטנה ונותרה בידיים ערביות עד 969 כאשר נכבשה מחדש על ידי הקיסר הביזנטי ניקפורוס השני פוקאס (אנ') כאשר היא שימשה בעיקר כדי ליצור גבול. העיר עברה שוב לטורקים הסלג'וקים בשנת 1085, אך שלוש עשרה שנה לאחר מכן נכבשה על ידי הנוצרים, במהלך מסע הצלב הראשון, ונעשתה לעיר הבירה של "נסיכות אנטיוכיה" בה שלטו הנוצרים במשך 170 שנה, עד שנכבשה על ידי הסולטאן הממלוכי ביברס בשנת 1268. ביברס הרס את העיר באופן כה יסודי, עד שהיא איבדה את מעמד הבכורה שלה באזור לטובת עיר הנמל איסכנדרון (אז "אלכסנדרטה"). אנטיוכיה או יותר נכון אנטקיה, מעולם לא התאוששה מהאסון האחרון שהממלוכים ביצעו בה, והיא הפכה לכפר קטן כאשר נלקחה על ידי הטורקים העות'מאניים בשנת 1517. היא נותרה חלק מהאימפריה העות'מאנית עד לאחר מלחמת העולם הראשונה, אז הועברה לסוריה תחת מנדט צרפת. צרפת אפשרה לעיירה והסביבה להצטרף לטורקיה מחדש בשנת 1939.
כיום, העיר משמשת כעיר הבירה של נפת האטיי שבחבל האטיי בטורקיה. העיר העתיקה נבנתה במקור על הגדה המזרחית של נהר האורונטס, מאז המאה ה-19 החלה העיר להתרחב ושכונות חדשות נבנו מצדו הדרומי מערבי של הנהר. כך העיר מחולקת לצד העתיק ממזרח ולצד חדש ממערב. ארבעה גשרים מחברים את העיר שני חלקי העיר.
אנטיוכיה והנצרות

לפי המסורת הנוצרית, אנטיוכיה הייתה במה לאירועים חשובים בראשית ההיסטוריה של הנצרות. בעיר זו השליח שאול התרסי הטיף לראשונה בבית כנסת, וכאן נקראו המאמינים בישו ביוונית "כריסטינים" (משיחיים).
כאשר התפשטה הנצרות הפכה אנטיוכיה למושב אחד מחמשת הפטריארכים המקוריים (הפנטארכיה), ביחד עם הפטריארכים של ירושלים, אלכסנדריה, קונסטנטינופול ורומא. סינודים (כינוסי כנסייה) רבים נערכו בעיר, (כעשרה מהם במאה ה-3) ובהם הוחלט על עקרונות הבסיס של הנצרות, אל מול רעיונות כמינות האריאנית והמינות המונופיזיטית. כיום מהווה העיר את מקום המושב של הפטריארך מאנטיוכיה הן של הזרם הקתולי והן של הזרם האורתודוקסי.
אנטיוכיה והיהודים

היהודים היוו חלק נכבד מאוכלוסיית אנטיוכיה מתחילת יישובה. יוסף בן מתתיהו מעיד על גודלה היחסי של קהילת יהודי אנטיוכיה:
"היהודים הם עם מפוזר ומפורד בכל קצוות תבל...ועל כֹּל גדל מספר היהודים היושבים בסוריה, כי היא הארץ הקרובה אליהם, ויותר מכולם עצמו המונות היהודים בעיר אנטיוכיה"
מכיוון שהיהודים היו בין מייסדי העיר, הרי שניתנו להם זכויות אזרח כבר מההתחלה, על ידי סלאוקוס הראשון(להבדיל מערים אחרות בהן לא היו זכויות האזרח של היהודים מובנות מאליהן, והוויכוח על רקע זה גרם לסכסוך דמים, כגון אלכסנדריה וקיסריה). יוסף בן מתתיהו טוען שכל מלכי סוריה לאחר אנטיוכוס הרביעי (אפיפאנס), נתנו ליהודים "לשבת בעיר לבטח" וזה מה שהביא למספרם הגדול. כראיה לכך שזכויות היהודים בעיר הן עתיקות ועדיין מקוימות בימיו, הוא מביא את העובדה, שבפקודת סלאוקוס, מקבלים היהודים, שאינם רוצים להשתמש בשמן שיוצר על ידי גויים, סכום כסף מראשי הגימנסיון, כתמורה לעלות שמן מתוצרת יהודית.
משערים כי באנטיוכיה אירע המעשה הידוע בחנה ושבעת בניה, ולדברי יוסף בן מתתיהו אוצרות המקדש שבזז אנטיוכוס אפיפנס הועברו בהמשך לידי היהודים באנטיוכיה, ואף הוצבו בבית הכנסת שם.
במהלך מרד החשמונאים, שימשה אנטיוכיה בסיס לכוחות הסלאוקים שנשלחו לארץ ישראל, כגון כוחותיו של דמטריוס השני אשר נלחם עם יונתן החשמונאי. תפקיד זה בדיכוי המרידה ביהודה חזר על עצמו בימי המרד הגדול.
לאחר כיבוש ממלכת החשמונאים על ידי פומפיוס וכישלון המרד של המלך החשמונאי אריסטובולוס השני, נשבה גם בנו, אלכסנדר השני. ראשו הותז בגרזן באנטיוכיה על ידי מטלוס סציפיון, נציב בסוריה (וחותן פומפיוס).
בתחילת המרד הגדול, זמן קצר לאחר הגעתו של אספסיאנוס לסוריה (66-67 לספירה), "התלקחה המשטמה ליהודים בלב כל יושבי העיר", אז בחר אנטיוכוס, בנו של ראש קהילת יהודי אנטיוכיה שהמיר את דתו, להסית את התושבים נגד יהודי העיר, כשהוא מאשים אותם במזימה לשרוף את עירם. עלילת הדם הביאה להתנפלות על השכונה היהודית ולטבח שהתפשט גם לשאר ערי סוריה.
עם סופו של המרד (70 לספירה), בזמן שטיטוס ערך את חגיגות הניצחון בערי החוף, פרצה אש באנטיוכיה, ששרפה את השוק והארכיון. אנטיוכוס, שכבר המיר את דתו בהפגנתיות בזמן הפרעות, ניצל את ההזדמנות והאשים את יהודי העיר במעשה, כאשר התושבים הסלאוקים ביצעו טבח נוסף. ההתנפלות הופסקה על ידי הציר הרומאי ניוס (או גניוס), שחקר וגילה שהמציתים היו בעלי-חוב שניסו להיפטר מחובם.
לאחר דיכוי המרד ביקשו תושבי אנטיוכיה שאינם יהודים מטיטוס אשר עבר בעירם לחגוג את ניצחונו, כי יתיר להם לגרש את היהודים. טיטוס סרב: "הן עיר-אבותיהם חרבה ולא אוכל להגלותם שמה. ואי זה המקום, אשר ירצה לקבלם?". אזרחי העיר פנו אליו בבקשה נוספת - להרוס את לוחות-הנחושת עליהם היו נחקקו זכויות היהודים. טיטוס סירב גם לכך.
האגדה מספרת[דרוש מקור] כי הכרובים שנגנבו על ידי טיטוס מבית המקדש הושמו בשערי אנטיוכיה.
בשנת 1175 ביקר בנימין מטודלה בעיר, ומצא בה כעשרה יהודים העוסקים בזגגות.
ראו גם

נסיכות אנטיוכיה
אנטקיה
אנטיוכיה בתקופה ההלניסטית
הערות שוליים

↑  ראו תוספתא דמאי, ב, א; עירובין ג, יג; יבמות יד, ז; מסכת שמחות ב, יא; תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף נ"ג, עמוד ב'; תלמוד בבלי, מסכת יבמות, דף קכ"ב, עמוד א'; תלמוד בבלי, מסכת כתובות, דף ס"ז, עמוד א'; תלמוד בבלי, מסכת כתובות, דף פ"ח, עמוד א'; תלמוד בבלי, מסכת סוטה, דף ל"ג, עמוד א'; תלמוד בבלי, מסכת גיטין, דף מ"ד, עמוד ב'; תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף צ"ו, עמוד ב'; תלמוד בבלי, מסכת ערכין, דף כ"ב, עמוד ב'; תלמוד ירושלמי, מסכת ברכות,  פרק ה', הלכה א'; תלמוד ירושלמי, מסכת דמאי,  פרק ב', הלכה א'; תלמוד ירושלמי, מסכת עירובין,  פרק ה', הלכה ה'; תלמוד ירושלמי, מסכת תענית,  פרק ג', הלכה ה'; תלמוד ירושלמי, מסכת שקלים,  פרק ו', הלכה ב'; תלמוד ירושלמי, מסכת סוטה,  פרק ט', הלכה י"ג; תלמוד ירושלמי, מסכת קידושין,  פרק ג', הלכה י"ג; תלמוד ירושלמי, מסכת סנהדרין,  פרק ג', הלכה ב'; תלמוד ירושלמי, מסכת סנהדרין,  פרק י', הלכה ה'; תלמוד ירושלמי, מסכת הוריות,  פרק ג', הלכה ד'; ועוד רבות.
1 2  יוסף בן מתתיהו, תולדות מלחמת היהודים ברומאים, ספר ג', פרק ב', ד'.
↑  Glanville Downey, Ancient Antioch, Princeton University Press, 2015-12-08, ISBN 978-1-4008-7671-6. (באנגלית)
↑  The Project Gutenberg eBook of The Buildings of Justinian, by Procopius., www.gutenberg.org
↑  Wayback Machine, web.archive.org, ‏2005-12-30
1 2 3  יוסף בן מתתיהו, תולדות מלחמת היהודים ברומאים, ספר ז', פרק ג', ג'.
↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 12, ג', א', 119.
↑  רומן וילק, יהודי סוריה הסלווקית, דוקטוראט 1987 בהנחיית אריה כשר, עמ' 45-24
↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 12, ג', א', 120.
↑  יהושע גוטמן, האם ושבעת בניה באגדה ובספרי החשמונאים, קובץ יוחנן לוי, עמ' 36.
↑  ראו מלחמת היהודים, ספר ז, פרק ג, פסקה ג, סעיפים 44-46.
↑  יוסף בן מתתיהו, תולדות מלחמת היהודים ברומאים, ספר א', פרק ט', ב'.
↑  יוסף בן מתתיהו, תולדות מלחמת היהודים ברומאים, ספר ז', פרק ג', ד'.
↑  יוסף בן מתתיהו, תולדות מלחמת היהודים ברומאים, ספר ז', פרק ה', ב'.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4112544-7  NDL: 00628188  VIAF: 240814297   WorldCat (עם VIAF): 240814297 
חומות אנטיוכיה במעלה הר סילפיוס; רישום על פי תחריט של לואי-פרנסואה קסאס מ-1799
המצור על העיר אנטיוכיה בזמן מסע הצלב הראשון; מיניאטורה שאייר ז'אן קולומב (צר') בכתב-יד מ-1490
המדינות הצלבניות בלבנט
אנטיוכיה כפי שראה אותה אברהם אורטליוס במאה ה-16
בית החולים אסותא ראשון לציון

תבנית:בית חולים
אסותא ראשון לציון הוא בית חולים מטעם רשת אסותא מרכזים רפואיים השייכת למכבי שירותי בריאות. הוא ממוקם במערב העיר ראשון לציון בסמוך לקניון הזהב.
רקע

בית החולים אסותא ראשון לציון מהווה אחד מבתי החולים הגדולים ברשת לצד אסותא רמת החייל, אסותא חיפה, אסותא אשדוד ואסותא באר שבע.
בחדרי הניתוח בבית החולים מבוצעים מדי שנה למעלה מארבעה-עשר ניתוחים בהם ניתוחים כירורגיים, גניקולוגיים, אורתופדיים, אורלוגיים, ניתוחים פלסטיים, עיניים, אף אוזן גרון וניתוחי כלי דם.
לצד חדרי הניתוח, פועלים מכונים שונים המציעים שירותי אמבולטוריים שאינו מצריך אשפוז כמו יחידה להפריה חוץ-גופית, דימות רפואי, אולטרה סאונד, מכון לרפואה גרעינית, רפואת שד וממוגרפיה, ועדה לאישור הפסקת היריון, דיקור מי שפיר, מרפאה פרדיאליטית, טיפול בהפרעת שינה, מעבדה לצפיפות עצם ובדיקות זרע.
רקע > מחלקות ואגפים בולטים

במרפאת השיניים באסותא ראשון לציון קיימת אפשרות לביצוע טיפולי שיניים בהרדמה כללית, בהם טיפול משמר, טיפול מותאם לילדים, רפואת חניכיים, שיקום הפה וכירורגיית פה ולסת.
המרפאה האנדוקרינית המטפלות במחלות והפרעות הקשורות למערכת ההורמונלית בהם בלוטת המגן, התריס, יותרת המוח ויותרת הכליה. כמו כן, מטופלות מחלות עצם כולל אוסטאופורוזיס, בדיקת צפיפות עצם וכו'. במרפאה ניתנים שירותי אבחון, טיפול ומעקב אחרי החולים.
המבנה החדש

בינואר 2021, הודיעה רשת אסותא על הקמת בית חולים חדש בשטח 14 דונם ברחוב פרופסור בני חבוט במתחם אלקטרה מוצרי צריכה בראשון לציון על קרקע שנרכשה עבורו במכרז מהעירייה בשנת 2014.
ב-19 ביוני 2023, הונחה אבן הפינה להקמת בית חולים נוסף בטקס חגיגי במעמד ראש עיריית ראשון לציון רז קינסטליך, יו"ר ומנכ"לית מכבי שירותי בריאות ויו"ר אסותא פרופ' שוקי שמר.
הבנייה צפויה להימשך כשנתיים וחצי ובמהלכה יוקם מבנה חדש במתחם האלף בעיר שיהיה גדול פי שלושה מבית החולים הקיים בעיר. שטח המרכז החדש יהיה כ-27,000 מ"ר בשש קומות מעל הקרקע ושלוש קומות תחתיות לחניונים ולוגיסטיקה רפואית שתתמוך במחלקות בית החולים. במרכז יהיו 107 מיטות אשפוז.
הקבלן המבצע הוא חברת דניה סיבוס בעלות של כ-275 מיליון שקלים, שבנתה גם את אסותא באשדוד ואסותא באר שבע והוא צפוי להיפתח בשנת 2025.
בית החולים יהיה בין המתקדמים מסוגו ותשתית בית החולים הנבנית תכלול חדרי ניתוח חדשניים ותשתית "בית חכם" שתאפשר שילוב בינה מלאכותית, מציאות רבודה, רובוטיקה וטלה-רפואה לניתוח נתוני ענק ושירותים מבוססי אינטרנט של הדברים.
במרכז הרפואי יוצעו שירותים רפואיים רבים בהם מכון דימות, מחלקות אשפוז, מרפאות רופאים מומחים, בריאות האישה, דיאליזה, גסטרו ופוטותרפיה. בנוסף ייבנו מרכזי פיזיותרפיה והפריה חוץ-גופית.
בשטח הציבורי של המרכז ייבנו מתחמי ציבור ומסחר בהם מתחם הסעדה וקפיטריה, בית כנסת ושטחים פתוחים.
בתוכנית המקורית משנת 2021 סוכם כי בית החולים יעבור למבנה החדש אך ייתכן כי בשל צמיחת מספר המטופלים, ימשיכו לפעול במקביל שני המרכזים.[דרושה הבהרה]
מחדלי ההפריה

ב-14 בספטמבר 2022 פורסם כי התגלה בבדיקה גנטית שלאישה בהיריון מתקדם (בשבוע 30) שהעובר שהוחזר לרחמה באסותא ראשון לציון אינו קשור לה ולבן זוגה באופן גנטי. בעקבות הפרסום החליט משרד הבריאות להקים מיידית ועדת בדיקה (בראשות פרופ' עמי פישמן) ולזמן עשרות נשים לבדיקות על מנת לאתר את ההורים הגנטיים של העובר. כשלושה ימים לאחר מכן, ב-17 בספטמבר נאסר על המרכז הרפואי לקבל מטופלות חדשות למחלקת ה-IVF (ההפריה חוץ-גופית).
מחדל נוסף שאותר בשנת 2023 בבית החולים אסותא רמת החייל הוביל לשרשרת ערעורים לביצוע בדיקות גנטיות ולהקמת ועדת בדיקת מיוחדת של משרד הבריאות.
ב-11 ביולי 2023 נחשפו תיעודי שיחות ומסמכים ובהם שיחה של זוג הורים עם הצוות הרפואי בבית החולים שהעיד על ניהול הליך הפריה רשלני ולא תקין.
ב-17 ביולי 2023, כשבוע לאחר התחקיר, הודיע מנהל בית החולים איזי בן עזרא על פרישתו מהתפקיד לאחר 11 שנים. הוא הועבר לתפקיד מנהל מערך התפעול של מערך הדימות באסותא. ד"ר אנג'לה עירוני, שכיהנה כראש מחוז שרון מונתה כמנהלת בית החולים במקומו.
הערות שוליים

↑  דותן לוי, אסותא מקימה בית חולים פרטי חדש בראשון לציון, באתר כלכליסט, 23 ביולי 2014
1 2  גלי וינרב, ‏השקעת הענק של אסותא יוצאת לדרך: בית חולים חדש בראשון לציון, באתר גלובס, 31 בינואר 2021
↑   עדן עמית בשיתוף אסותא מרכזים רפואיים, זו חוכמה: בתי החולים החדשים והחכמים של אסותא מרכזים רפואיים, באתר הארץ, 24 באוגוסט 2023
↑  אדיר ינקו, אסותא ראשל"צ: אישה בהיריון מתקדם גילתה שהעובר שהוחזר לרחמה - לא שלה, באתר ynet, 14 בספטמבר 2022
↑  אדיר ינקו, המחדל בהפריה: על אסותא ראשל"צ נאסר לקבל מטופלות חדשות, באתר ynet, 17 בספטמבר 2022
↑  זמן אמת, הקלטות חדשות חושפות את הרשלנות במחדל ההפריה באסותא, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 11 ביולי 2023
↑  נוב ראובני, ברקע מחדל העוברים: מנהל אסותא ראשל"צ יסיים את תפקידו, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 17 ביולי 2023
↑  לאחר מחדל העוברים: מנהל ביה"ח אסותא ראשון לציון הועבר מתפקידו, באתר חדשות 13, 17 ביולי 2023
תבנית:בתי חולים בישראל
פאס

פֶאס (בערבית: فاس; בצרפתית: Fès; בברברית: ⴼⴰⵙ) היא עיר בצפון מרוקו ובירת מחוז פאס-מקנס. העיר שוכנת צפון-מזרחית לרכס הרי האטלס, כ-170 ק"מ מזרחית לבירה רבאט. על פי מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2024, התגוררו בפאס כ-1.168 מיליון בני אדם, והיא העיר השלישית בגודלה במרוקו (אחרי קזבלנקה וטנג'יר). פאס מהווה מרכז של כוח פוליטי במדינה.
פאס של ימינו היא איחוד של שלוש ערים. פאס אל באלי (העיר העתיקה הראשונה של פאס) הנחשבת כיום לעיר העתיקה הגדולה בעולם[דרוש מקור: בארך היוו 80,000 תושבים 4,000 שנה לפני כן. ברומא העתיקה היו כ-350,00. ובפאס אל באלי??][דרוש מקור: מרומא העתיקה נשאר הפורום. מארך לא נשאר כלום. הכוונה כמובן לגודל כיום של מה שנשאר מהעיר העתיקה המקורית], שנוסדה על ידי אידריס ה-2 בשנת 789 לספירה על גדות הנהר פאס. כעבור 500 שנים הוסיפו הסולטאנים המריניים מאפייני אדריכלות ספרדיים מורים רבים לעיר העתיקה, ובנו את פאס אל ג'דיד - (העיר העתיקה השנייה של פאס) מחוץ לחומות. במהלך המאה ה-20 בנו הצרפתים את פאס המודרנית (ויל נובל) באזור הדרום-מערבי של האזורים העתיקים.
מן הקהילה היהודית שהתגוררה בפאס יצאו הוגים ופוסקים גדולים כגון רבי יוסף אבן מיגאש, רבי יצחק אלפאסי (הרי"ף) וגדול ההוגים ומגבשי ההלכה, הרמב"ם. לפחות שלוש פעמים באלף השנים האחרונות ערכו המוסלמים פרעות משמעותיות ביהודי העיר. בשני המקרים הראשונים נטבחו אלפי יהודים ואילו בטבח האחרון, שהתרחש במאה ה-20, נרצחו כמה עשרות יהודים, והנותרים ברחו או גורשו.
היסטוריה > העת החדשה

תקופת הפרוטקטורט, בין השנים 1912–1956, בה הייתה פאס תחת חסות צרפתית. המרשל הוברט ליוטאי (Hubert Lyautey) הכריז על פאס כאתר היסטורי שמור והציל אותה מהריסותיה. ב-1916 ליוטאי התיישב ברבאט, והעביר איתו את מרכז השלטון. במקביל, בנה את הנובל ויל מדרום מערב לשתי הערים העתיקות. מאז מוחמד החמישי המשיכה שושלת המלוכה לראות את רבאט כבירתה. בתקופה זו נטשו רבים מבני המקום, ויהודים רבים עלו ארצה או היגרו לצרפת. היות שאנשי פאס נחשבו למורדים פוטנציאליים בצרפתים, בתקופת החסות נבנו שתי מצודות על חורבות ישנות, מצפון ומדרום כשביניהן יושבת העיר.
אתרים בעיר

המדינה - פאס אל באלי (העיר העתיקה הראשונה) היא אחת הגדולות מסוגה בעולם, ויש בה 9,400 רחובות וסמטאות. אין כניסה לכלי רכב, מלבד חמורים. בקצה המדינה נמצא "סוק אל-עטארין" (שוק התבלינים) שבו קשת גדולה המסמנת את הכניסה אל השוק, אפשר למצוא בנוסף לשלל התבלינים גם חפצי יבוא ומזכרות לתיירים.
פאס אל ג'דיד - העיר העתיקה השנייה
המלאח של פאס - "הרובע היהודי" מוקף חומות.
וילה נובל - העיר החדשה של פאס שהוקמה על ידי הצרפתים
באב בו ג'לוד - שער העורות - שער העיר, המרכזי שבשערי החומה המקיפה את העיר העתיקה. השער נבנה בשנת 1913 על ידי הצרפתים, בסגנון מסורתי, מעוטר באריחי קרמיקה כחולים וירוקים, כיוון שכחול הוא צבע העיר וירוק הוא צבע האסלאם. מפתח השער רואים את המינראט הירוק של מדרסת אבו אענאנייה והמינראט של מסגד סידי לזאז.
אוניברסיטת אל-קרוויין - מסגד קרווין - המסגד הגדול בצפון אפריקה עד הקמת מסגד חסן השני בקזבלנקה. המסגד נוסד בשנת 859 בידי פאטימה בת מוחמד פחרי עבור פליטים מתוניס. המסגד יכול להכיל 20,000 איש בו זמנית ויש לו 14 דלתות כניסה. בחלל המסגד יש 270 עמודים המחלקים אותו ל-16 אולמות. בחצר המרוצפת שחור לבן יש העתק של ביתני "חצר האריות" בארמון אלהמברה שבגרנדה. ספריית האוניברסיטה שלו היא מהנרחבות בעולם האסלאם. הכניסה ללא מוסלמים אסורה.
מדרסת אבו ענאנייה - המדרסה נבנתה ב-1355 על ידי השולטן המריני אבו עינאן. זו המדרסה האחרונה והמפוארת ביותר שנבנתה על ידי השולטן המריני, שהתפרסם בכך שהוליד 325 בנים ב-10 שנים, וכן בשל שרשרת הוצאות להורג אכזריות ביותר. ה"עולמה", חכמי הדת של המסגד, לא מצאוהו ראוי לבנות מונומנט דתי חשוב, אך מתוך אמונה כי מעשים טובים שאדם עושה באחרית ימיו מכפרים על עברו הציעו לו לבנות את המדרסה רחוק ממסגד קיראווין על גבי המזבלה העירונית. הון עתק הושקע בבנייתה. כשנשאל אבו עינאן על המחיר, נטל את ספר החשבונות והשליכו לוואדי ואמר כי דבר יפה אינו נמדד בכסף.
דאר אל מגאנה - בית שעון המים של פאס - הוא מבנה עתיק בפס, מרוקו, שנבנה על ידי הסולטן המריניד אבו אינאן פאריס המחזיק שעון מים המונע על משקל. אבו אל-חסן אבן עלי אחמד טלמסני היה אחראי לבניית השעון, שהסתיים ב-6 במאי 1357.
בית הרמב"ם - ביתו של הרמב"ם ניצב עד היום בקומה השנייה שמעל קומת המסחר בדרך המובילה לשוק העורות המפורסם בעיר וכתובת שחקוקה באבן מציינת זאת. בבית מתגוררת משפחה מוסלמית אך אפשר להיכנס לביקור קצר. בכל היסטוריית התצלומים והציורים של בית הרמב"ם רואים את שעון המים שבו. שעון המים בנוי 13 דרגשי עץ ארז מגולפים ובתוכם היו משוקעות קערות פליז. השעון עוצב במאה ה-14 על ידי אומן מקומי. הסולטאן אבו עינאן, שרצה להזכיר את שעת התפילה קבע אותו בקיר מול המדרסה - הוא קיר ביתו של הרמב"ם.
מתחם הבורסקאים של פאס - מתחם לעיבוד עורות (בורסקאות) הגדול ביותר בעולם.
היהודים בפאס

במקום בו בחר מולאי אידריס ה-2 לבנות את פאס, הוא מצא יהודים, נוצרים ופגאנים.
במאה ה-8 העיר מנתה 15,000 יהודים (יש גורסים 45,000).
בשנת 979, לאחר שהעיר נכבשה בידי גולוגין-יוסף הברברי משבט המע'רווה, הוגלו יהודי פאס לאשיר שבאלג'יריה.
במאה ה-11 התיישב רבי יצחק אלפאסי בפאס, ייסד בה ישיבה, ולימד בה תורה שנים רבות. במחצית המאה בעקבות כיבוש פאס על ידי שבטים ברברים קנאים לאסלאם התרחש טבח ביהודי העיר שבמהלכו נרצחו כ-6,000 יהודים.
במאות ה-13 עד ה-15, תקופת המרינים, הוטב מצב היהודים. הם נהנו מחופש פעולה וזו הייתה תקופת פריחה כלכלית ורוחנית. עם שקיעת השושלת ותחיית הקנאות הדתית, ב-1438, בשל התעוררות דתית מוסלמית בעיר, אולצו היהודים לעבור ולהתגורר בשכונה מיוחדת, הראשונה מסוגה במרוקו, שנקראה "מלאח" (לאחר מכן הוקמו רבעים כאלה במרקש, מקנס ורבאט). ב-1465 נערך טבח נוסף ביהודים, והקהילה התאוששה רק אחרי 1492, כשהחלו לבוא אליה מגורשי ספרד.
באמצע המאה ה-17 הועברו לפאס 1,300 משפחות יהודיות עשירות מהעיר דילה והם הביאו לשנוי באופייה הספרדי של הקהילה.
במאה ה-18 הרס המלך מולאי יזיד את בתי הכנסת והגלה את היהודים. כעבור שנתיים חזרו היהודים למלאח ההרוסה.
בית הקברות "בית החיים" שוכן בפאה הדרומית של המלאח, מזרחית לארמון והוא מקיף שליש משטחו. הקברים בנויים בצורת חצי חבית ואוהלים. בסופו של בית הקברות, יש שער המוביל אל הרובע היהודי. קברה של הצדיקה סוליקה (נערה בת 15 שהועלתה על מוקד על שום שסירבה להמיר דתה ולהינשא לבן מלך).
כשבועיים לאחר הקמת הפרוטקטורט הצרפתי (1912) פרצה מרידה בפאס נגד השלטון. המרד כשל אך הקהילה היהודית שמנתה 12,000 נפש הותקפה במסגרת מה שכונה בהמשך התריתל, ורכושה הועלה באש. כ־60 יהודים נהרגו. השלטונות הצרפתיים שנגדם הופנתה אש המרד, החרימו את נשקם של היהודים, משום שטענו כי זו אחריותם של השלטונות להגן על הסדר והביטחון.
היהודים בפאס > רבני פאס

פאס מנתה שושלות של רבנים, אשר היו דיינים במשך מאות שנים בעיקר מאז גירוש ספרד ועד המאה העשרים, בין המשפחות החשובות של הרבנים אפשר למנות את משפחת הצרפתי, אבן דנאן, סירירו, אבן צור, מונסונייגו, מנסאנו, עוזיאל. מבין רבני משפחת הצרפתי אפשר למנות את רבי וידאל הראשון, רבי וידאל השני (הצוף דבש), השלישי, והרביעי, רבי אליהו הצרפתי, רבי יצחק הצרפתי הראשון השני והשלישי, רבי יוסף הצרפתי, רבי שמואל הצרפתי, רבי אבנר ישראל הצרפתי, כל האלו כיהנו בעיר כדיינים ואבות בתי דינים ומראשי העיר. מבין משפחת אבן דנאן, אפשר למנות את רבי סעדיה אבן דנאן, רבי יצחק אבן דנאן, רבי אברהם אבן דנאן רבי שלמה אבן דנאן, רבי שאול אבן דנאן, רבי ציון אבן דנאן, גם משפחה זו התברכה בדיינים חשובים לאורך שנות חיי היהודים בעיר. מבין משפחת סירירו אפשר למנות את רבי מתתיה סירירו, רבי שאול סירירו, רבי מנחם סירירו ועוד. מבין משפחת אבן צור, אפשר למנות את רבי יעקב אבן צור המכונה היעב"ץ, רבי רפאל עובד אבן צור, ועוד. מבין משפחת מוסונייגו אפשר למנות את רבי ידידיה מונסונייגו הראשון ורבי רפאל אהרן מונסונייגו, ורבי ידידיה השני שכיהן עד לפני שנים לא רבות כרבה הראשי של מרוקו. כמו כן אחד אחד מרבותיה החשובים לאורך כל שנות יהדות פאס, הוא רבי יהודה בן עטאר. משפחת מנסאנו הייתה משפחה עשירה, שהעמידה כ-20 חכמים במאות הי"ח והי"ט. המוכר והפעיל שבהם הוא רבי אברהם מנסנו.
היהודים בפאס > היהודים בעת החדשה

בימי שלטונן של צרפת וספרד הוענק ליהודים שוויון זכויות מלא והם היו פעילים בכל תחומי החיים. בשנת 1939 ישבו במרוקו כ-225,000 יהודים. בימי מלחמת העולם השנייה נפגעו יהודי מרוקו מחוקיה המפלים של ממשלת וישי, אך הסולטאן מוחמד החמישי לא התיר לגרשם ולהסגירם לידי הנאצים.
ב־1925 החלו היהודים להתגורר בחלק החדש של פאס. במיפקד 1931 נמנו בפאס 10,496 יהודים. רק היהודים העניים נשארו במלאח.
ב־1935 פעלו בתי ספר של רשת מוסדות "תלמוד תורה אם הבנים", שביקשו להתחרות בבית הספר של חברת כל ישראל חברים ("אליאנס"), שנוסד בשנת 1883 והייתה כלפיו הסתייגות. במלאח היו בית ספר לבנים ובית ספר לבנות ובעיר החדשה היה בית ספר מעורב.
ב-1947 היו בקהילה 22,484 יהודים, מספר זה כולל את אלה שישבו בסביבות העיר.
בשנת 1948 היו במרוקו הצרפתית כ-238,000 יהודים, במרוקו הספרדית - כ-15,000, ובאזור החופשי טנג'יר - כ-12,000.
בשנים 1948–1953 עלו לישראל כ-30,000 מיהודי מרוקו, וב-1954/5 - כ-37,000. היהודים חששו שכאשר תהיה מרוקו למדינה עצמאית יתדרדר מצבם, אך לאחר שקיבלה את עצמאותה השתפר מצבם, ואילו העלייה לישראל הוגבלה.
ב־1951, לאחר עלייה לישראל, נותרו 12,648. רוב היהודים עלו לישראל ומיעוטם היגרו לקנדה ולצרפת.
ב-1959 נאסר על יהודי מרוקו לעסוק בפעילות ציונית והיהודים סבלו מהתפרצויות של אנטישמיות. בתקופה זו עלו לישראל ב-1956–1960 כ-47,000 יהודים.
ב-1961, כשעלה חסן השני על כס המלוכה, חל שיפור ניכר במצבם של יהודי מרוקו והותרה עלייתם לישראל. ואולם התנגדות התושבים המוסלמים ליהודים גברה, בעיקר לאחר מלחמת ששת הימים.
אוכלוסיית יהודי מרוקו היא הגדולה שבאוכלוסיות היהודיות בארצות ערב; ב-1985 נאמד מספרה ב-20,000. רובם המכריע של היהודים שעזבו את מרוקו יושבים בישראל; רבים אחרים היגרו לצרפת ולקנדה. במרוקו פועלים כמה ארגונים יהודיים בינלאומיים - ארגון הג'וינט, כי"ח וחסידי חב"ד.
גלריית תמונות

המלאח של פאס - הרובע היהודי
הארמון המלכותי של פאס
אוניברסיטת אל-קרוויין
באב בו ג'לוד - שער העורות
מתחם הבורסקאים של פאס (בורסקי צ'וארה)
בית שעון המים של פאס
פאס אל ג'דיד - העיר העתיקה השנייה
נהר פאס
פנורמה

תצלום פנורמי של  (העיר העתיקה הראשונה של פאס) - לצפייה הזיזו עם העכבר את סרגל הגלילה בתחתית התמונה
ערים תאומות

צרפת מונפלייה, צרפת (מ־1961)
צרפת שטרסבורג, צרפת (מ־1961)
איטליה פירנצה, איטליה (מ־1961)
תוניסיה קירואן, תוניסיה (מ־1965)
סנגל סן-לואי, סנגל (מ־1979)
פולין קרקוב, פולין (מ־1985)
פקיסטן לאהור, פקיסטן (מ־1994)
קוריאה הדרומית סוואן, קוריאה הדרומית (מ־2003)
בורקינה פאסו בובו-דיאולסו, בורקינה פאסו (מ־2003)
פורטוגל קוימברה, פורטוגל
ישראל חדרה, ישראל (מ־2022)
לקריאה נוספת

'פאס וחכמיה' חלקים א - ב, בהוצאת רבי דוד עובדיה
עיר ואם בישראל: פרקים בחקר קהילות פאס ומכנאס, מקדם ומים, גיליון ט
משה בר-אשר, משה עמאר, שמעון שרביט (עורכים), פאס וערים אחרות במרוקו: אלף שנות יצירה, רמת-גן: אוניברסיטת בר-אילן, 2013
הערות שוליים

1 2  Fès - Meknès (Morocco): Urban Communes and Urban Centers in Provinces and Prefectures - Population Statistics, Charts and Map, citypopulation.de
↑  הקהילה היהודית בפאס, מרוקו, אתר בית התפוצות
↑  עיין בהקדמה לספר 'פאס וחכמיה' חלק א'
↑  ראה פאס וחכמיה ח"א, בערכי רבני משפחת מנסאנו.
↑  עיין בערכים של כל אחד מהדמויות המתוייגות.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557359105171  BNE: XX451661  GND: 4092159-1  LCCN: n79144976  NARA: 10044564  NKC: ge516944  NSK: 000656393  VIAF: 167122806   WorldCat (עם VIAF): 167122806 
פאס אל באלי (העיר העתיקה הראשונה)
קשתות במדרסת אבו ענאנייה
הבית שבו גדל הרמב"ם במרכז המלאח של פאס
שער הכניסה לבית הקברות היהודי, הכיתוב גם בשפה העברית.
יהודים בפאס, 1900
בית הקברות היהודי במלאח של פאס
בבה

טיאגו מאנול דיאש קוריירה, הידוע בכינויו בֶּבֶּה (Bebé - תינוק בפורטוגזית, נולד ב-12 ביולי 1990) הוא כדורגלן פורטוגזי המשחק בראסינג פרול. הוא משחק בתור קיצוני ויכול לשחק גם בתור חלוץ.