stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
וונצ'ואן

| --- | --- |
 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין
 חבל ארץ:  טיבט טיבט
 תאריך ייסוד:  1955
 גובה:  5,100 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  546
 קואורדינטות:  32°53′07″N 91°55′04″E﻿ / ﻿32.885278°N 91.917778°E﻿ / 32.885278; 91.917778
 אזור זמן:  UTC +8
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הרפובליקה העממית של סין מוגדלת) בייג'ינג שאנגחאי צ'ונגצ'ינג שנג'ן הונג קונג צ'נגדו שניאנג שיאן חרבין אורומצ'י שינינג רוסיה מונגוליה קזחסטן קיר. ט. פק. הודו נפאל ב. בנ. מיאנמר תאי. לא. וי. הפ. ד.ק צ.ק יפןוונקואן(למפת הרפובליקה העממית של סין רגילה) בייג'ינג שאנגחאי צ'ונגצ'ינג שנג'ן הונג קונג צ'נגדו שניאנג שיאן חרבין אורומצ'י שינינג רוסיה מונגוליה קזחסטן קיר. ט. פק. הודו נפאל ב. בנ. מיאנמר תאי. לא. וי. הפ. ד.ק צ.ק יפןוונקואן(למפת המחוז האוטונומי הטיבטי רגילה) להסה שיגאצה גיאנצה אוורסט צ'ינגהאי שינג'יאנג הודו נפאל בהוטן הודו מיא. יו. ס.וונקואן(למפת המחוז האוטונומי הטיבטי מוגדלת) להסה שיגאצה גיאנצה אוורסט צ'ינגהאי שינג'יאנג הודו נפאל בהוטן הודו מיא. יו. ס.וונקואן  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
וֶונ-צְ'וּ'אַן הוא כפר במחוז צ'ינגהאי שבסין. הכפר שוכן ברמת טיבט מעט צפונית למעבר ההרים טאנגגולה, בו עובר כביש בגובה 5,231 מטרים ומעבר הרכבת הגבוה בעולם של מסילת הרכבת צ'ינגדזאנג, בגובה 5,072 מטר. וונצ'ואן הוקם ב-1955 ובגובה 5,100 מטר, הוא מקום היישוב הגבוה בעולם. באזור הכפר חיים 546 תושבים.
תחנת הרכבת הגבוהה בעולם, תחנת טאנגגולה, נמצאת ליד הכפר.
הקורפוס ה-20 (האימפריה העות'מאנית)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  האימפריה העות'מאנית האימפריה העות'מאנית
 שיוך:   צבא האימפריה העות'מאנית
 סוג:  קורפוס
 בסיס האם:  איזמיט
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  דצמבר 1916 – הווה (כ־107 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה: החזית המקדונית  המערכה על סיני וארץ ישראל הקרב על ירושלים  קרב מגידו
 נתוני היחידה
 כוח אדם:  24,588
 ציוד עיקרי:  21,178 רובים, 12 מקלעים כבדים, 12 מקלעים ו-32 תותחים.
 פיקוד
 מפקדים:  אבדילקרים פאשה ( 1916 - 30 ביוני 1917) אלי פואד פאשה(אנ') (30 ביוני 1917 - 26 ביוני 1920)
 
הקורפוס ה-20 של הצבא העות'מאני (בטורקית: Yirminci Kolordu) היה קורפוס עות'מאני אשר במהלך מלחמת העולם הראשונה, נטל חלק בקרבות החזית המקדונית ובמערכה על סיני וארץ ישראל.
הקמת הקורפוס ופעילותו

בספטמבר 1916 פנה הפיקוד הגרמני לעות'מאנים בבקשה לשלוח כוחות צבא לתגבור מערך מעצמות המרכז בחזית המקדונית. שר המלחמה העות'מאני אנוור פאשה נעתר לבקשה ושלח לחזית את דיוויזיית הרגלים ה-50. בהמשך נשלחה לחזית גם דיוויזיית הרגלים ה-46 וביחד יצרו את הקורפוס ה-20. למפקד הקורפוס מונה מירליווה אבדילקרים פאשה אשר קבע את מפקדתו בדרמה. הכוחות העות'מאניים הוצבו בגזרות הערים סרס ודרמה ונטלו חלק מועט במלחמת ההתשה שהתפתחה בחזית.
מצבם של העות'מאנים בחזיתות אחרות הוביל את הפיקוד הבכיר לפעול להוצאת הכוחות מהחזית המקדונית. ב-19 במרץ 1917 הועברה הדיוויזיה ה-46 מתוך הקורפוס ה-20 לחזית עיראק ועד אמצע אפריל הושלם פינויה מהחזית המקדונית. הדיוויזיה ה-50 נשארה באזור העיר דרמה ובשלהי מאי הועברה לגזרת העיר חלב ומשם לגזרת ארץ ישראל ובה השתתפה בקרבות המערכה על ארץ ישראל. בהמשך, הוחלפו דיוויזיות הקורפוס באחרות.
מבנה הקורפוס

במהלך קרבות החזית המקדונית, סופח הקורפוס ה-20 לארמייה השנייה של צבא בולגריה. הקורפוס כלל שתי דיוויזיות ה-50 וה-46. כל דיוויזיה הורכבה מ-4 רגימנטים, 3 רגימנטי רגלים ורגימנט ארטילריה. בנוסף, סופח לגיס ה-20 רגימנט האפסנאות ה-16 העות'מאני. מיוני ועד ספטמבר 1918 כלל הגיס את האוגדות ה-26 וה-53 והוא לחם בגזרת ארץ ישראל. בראשית 1919 הורכב הקורפוס מהדיוויזיות ה-23 וה-24. כל דיוויזיה הורכבה מ-3 רגימנטי רגלים והן הוצבו במרכז אנטוליה.
הערות שוליים

1 2  הצבא העות'מאני בחזית המקדונית, באתר bulgarianartillery.it (באנגלית).
↑  אדוארד אריקסון, ההיסטוריה של הצבא העות'מאני במלחמת העולם הראשונה, הוצאת גרינווד, ארצות הברית, 2001, עמודים 148–149, באתר גוגל ספרים, מסת"ב 0313315167, (באנגלית).
↑  הצבא העות'מאני בחזית המקדונית, באתר turkeyswar.com (באנגלית).
הקנטונים של הפדרציה של בוסניה והרצגובינה

הפדרציה של בוסניה והרצגובינה מחולקת לעשרה קנטונים (בבוסנית: Kanton וברבים, kantoni; בקרואטית: županija וברבים, županije; בסרבית: кантон, ברבים кантони). הפדרציה היא עצמה חלק משתי ישויות פוליטיות בבוסניה והרצגובינה (השנייה היא רפובליקה סרפסקה), על פי החלוקה המנהלית שהכתיב הסכם דייטון.
ברפובליקה סרפסקה מונהג ממשל מרכזי, עם חלוקה ישירה ל-63 רשויות מקומיות. לאזורים השונים שבהם ממוקמות הרשויות המקומיות אין משמעות פוליטית. מחוז ברצ'קו, החלק המנהלי השלישי של מדינת בוסניה והרצגובינה, מצוי תחת סמכות משפטית ישירה של הממשל המרכזי של המדינה.
בפדרציה של בוסניה והרצגובינה, חמישה קנטונים הם בעלי רוב בוסני, שלושה עם רוב של קרואטים-בוסנים ובשניים יש "עירוב אתני".
הקנטונים:
אונה-סאנה אונה-סאנה
פוסיבנה פוסיבנה
טוזלה (קנטון) טוזלה
זניצה-דובוי זניצה-דובוי
קנטון פודריניה הבוסני קנטון פודריניה הבוסני
מרכז בוסניה (קנטון) מרכז בוסניה
הרצגובינה-נרטבה הרצגובינה-נרטבה
מערב הרצגובינה (קנטון) מערב הרצגובינה
סרייבו (קנטון) סרייבו
קנטון 10
הנרי ארווין

| --- | --- |
הנרי ארווין
הנרי ארווין
 לידה:  8 במאי 1921 אדמסוויל, אלבמה, ארצות הברית 
 פטירה:  16 בינואר 2002 (בגיל 80) ברמינגהאם, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Elmwood Cemetery 
 מדינה:  ארצות הברית 
 כינוי:  Red 
 השתייכות:  חילות האוויר של צבא ארצות הברית 
 דרגה:  רב-סמל ראשון 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה 
 עיטורים
 מדליית הכבוד  לב הארגמן  מדליית האוויר 
 
רב-סמל הנרי יוג'ין "רד" ארווין (באנגלית: Henry Eugene "Red" Erwin, Sr.; ‏8 במאי 1921 – 16 בינואר 2002) היה חוגר בחילות האוויר של צבא ארצות הברית, אשר עוטר במדליית הכבוד - העיטור האמריקאי הגבוה ביותר - על פעולתו במהלך מלחמת העולם השנייה. במהלך גיחת הפצצה על יפן באפריל 1945 התלקחה בתוך מטוסו עקב תקלה פצצת זרחן לבן ופצעה אותו. מבלי יכולת לראות הוא נשא את הפצצה הבוערת בידיו בתוך המטוס עד חלון תא הטייסים והשליך אותה אל מחוץ למטוס. במעשהו הציל את כל יושבי המפציץ ממוות, ואגב כך נכווה כוויות חמורות.
ביוגרפיה

ארווין נולד באלבמה. הוא התייתם מאביו בגיל צעיר וכמו רבים מבני דורו גדל בעוני במהלך שנות השפל הגדול. ב-1943 גויס לשירות פעיל בצבא ארצות הברית. הוא השתתף בקורס טיס אך הודח ממנו בשל אי התאמה. בהמשך הוכשר כמפעיל וכטכנאי רדיו בחילות האוויר של הצבא. הוא הוצב בטייסת הפצצה של מטוסי בואינג B-29 סופרפורטרס, שהשתייכה לחיל האוויר העשרים של ארצות הברית ונשלח עם יחידתו לזירת האוקיינוס השקט בראשית 1945. הוא הוצב בשדה תעופה באי גואם. מ-25 בפברואר ועד 1 באפריל השתתף במספר גיחות הפצצה על יעדים ביפן ועליהן עוטר בשתי מדליות אוויר.
ביוגרפיה > המשימה שבעקבותיה עוטר ארווין

ב-12 באפריל 1945 יצא מטוסו של ארווין, שכונה City of Los Angeles, לגיחתו האחת עשרה ובו צוות של 12 קצינים וחוגרים בפיקודו של סרן ג'ורג' סימרל (George Simeral). הפעולה כוונה נגד מפעל כימי בעיר קוריאמה (Kōriyama), כ-190 קילומטר מצפון לטוקיו.
אחד מתפקידיו של ארווין היה להטיל מהמטוס פצצת עשן של זרחן לבן לשם כינוס מבנה המטוסים שלו לקראת הגישה להפצצה. הפצצה נועדה להטלה דרך צינור שנקבע ברצפת המטוס. כשקיבל את הפקודה לחץ ארווין על כפתור הטלת הפצצה. עקב תקלה הופעל מרעום הפצצה מוקדם מדי, והיא התלקחה וניתרה מהצינור אל פניו של ארווין ופגעה בעיניו, באפו ובאחת מאוזניו. הוא איבד את היכולת לראות.
הפצצה הבוערת (בטמפרטורה של 1,100 מעלות צלזיוס) נפלה על רצפת המטוס והחלה לאכל את דופן המתכת שלו. חלל המטוס התמלא בעשן זרחני עד כדי כך שהטייסים לא היו מסוגלים לראות את לוח המכשירים שלהם. ארווין חשש שהפצצה הבוערת תחדור אל תא פצצות התבערה של המטוס ותביא להפעלתן ולהשמדת המטוס. על כן הוא נטל את הפצצה בידיו החשופות והחל לגשש את דרכו דרך מתקני המטוס כדי להגיע אל חלון תא הטייסים שבחרטומו ולהטיל אותה אל מחוץ למטוס. שולחנו המתקפל של הנווט היה פתוח ונעול וחסם את דרכו. ארווין נטל את הפצצה הבוערת תחת בית שחיו כדי לקפל את השולחן. בתוך השניות המעטות שנדרשו לו כדי לקפל את השולחן נכווה גופו מתחת לבית השחי עקב בעירת הפצצה עד צלעותיו. כעת בערו גם מדיו ושערו. הוא הצליח להגיע אל חלון תא הטייסים ולהשליך את הפצצה אל מחוץ למטוס. מפקד המטוס תיאר את מה שהתרחש:
לא יכולתי לראות את ארווין [בגלל העשן]... אבל שמעתי את קולו ליד מרפקי, בנימוס האופייני לו אמר, סליחה, המפקד, גחן מעלי והטיל את הפצצה מבעד לחלון החוצה. אחר כך קרס תחתיו, מתעלף.
הטייסים הצליחו להשתלט על המטוס ולהוציאו מצלילה כאשר הגיע לגובה של 91 מטר. מפקד המטוס הטיל את פצצותיו לים והפנה אל מטוסו אל שדה התעופה האמריקאי באי איוו ג'ימה כדי להביא את ארווין לטיפול רפואי במהירות האפשרית. כיוון שזרחן בוער במגע עם חמצן, התלקח הזרחן שעל גופו של ארווין שוב ושוב כל אימת שלא כוסה בתחבושות. ארווין סבל מכאבים קשים במהלך שלוש שעות הטיסה לאיוו ג'ימה, אבל נשאר בהכרה ואף דרש בשלומם של אנשי הצוות. בהגיעו לאיוו ג'ימה ציפה הצוות הרפואי שם שעקב כוויותיו הקשות לא יצליח להישאר בחיים.
מפקדיו של ארווין המליצו מיד לעטר את ארווין במדליית הכבוד על פעולתו. הגנרלים קרטיס לה מיי, מפקד חיל האוויר העשרים, וראש מטהו לוריס נורסטד (Lauris Norstad) אישרו את ההמלצה בתוך שעות. מתוך רצון להעניק את העיטור לארווין בעודו בחיים נשלח מטוס מיוחד להביא מדליה מהוואי, והשליחים הממהרים ניפצו את זכוכית הארון שבו היא הוחזקה שם. היא הוטסה לאיוו ג'ימה והוגשה לחוגר הפצוע בבית החולים.
ארווין נשאר בחיים. הוא הוטס לארצות הברית ולאחר 30 חודשי אשפוז ו-41 ניתוחים הוחזר לו כושר הראייה בעין אחת ויכולת השימוש באחת מידיו. ב-1947 אושרה לו קצבת נכות צבאית. הוא שב למדינתו אלבמה והתחתן. הוא עבד במשך 37 שנים כיועץ קצבאות בבית חולים לוותיקי צבא בעיר בירמינגהאם שבאלבמה. הוא מת בביתו בבירמינגהאם ב-2002, בגיל 80. בנו, שנולד ב-1949, היה לחבר הסנאט של המדינה.
הוקרה

ב-1951 נכלל סיפור הגבורה של ארווין בעלילת סרט המלחמה The Wild Blue Yonder. השחקן דייב שארפ (David Sharpe) גילם בו את דמותו של ארווין.
בשנת 1997 ייסד חיל האוויר האמריקאי פרס הצטיינות שנתי לחוגרים על שמו של ארווין (Henry E. Erwin Outstanding Enlisted Aircrew Member of the Year Award), הפרס השני בלבד שנוסד בחיל לכבודו של חוגר.
לקריאה נוספת

"לפיד חי במטוס הבוער" בתוך פרשיות נעלמות: לקט פרסומי "במחנה", כרך שלישי, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1973, עמ' 361–365.
הערות שוליים

↑  לפיד חי במטוס הבוער" בתוך פרשיות נעלמות: לקט פרסומי "במחנה", כרך שלישי, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1973, עמ' 363.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2020020623  SNAC: w6sq9t5s  VIAF: 4265158858121444490009   WorldCat (עם VIAF): 4265158858121444490009 
הנרי ארווין כשהוא עונד את מדליית הכבוד בטקס בהוואי לרגל מלאת 50 שנה לסיום מלחמת העולם השנייה
ווקר קסלר

| --- | --- |

 לידה:  26 ביולי 2001 (בן 23) אטלנטה, ג'ורג'יה, ארצות הברית
 שם מלא:  ווקר רוס קסלר
 עמדה:  סנטר
 גובה:  2.13 מטרים
 מספר:  24
 מכללה:  אוניברסיטת קרוליינה הצפונית (2020–2021)   אוניברסיטת אובורן (2021–2022)
 דראפט:  בחירה מספר 22, 2022 ממפיס גריזליס
 קבוצות כשחקן
 2022–:  יוטה ג'אז
 הישגים כשחקן
 חמישיית הרוקיז הראשונה (2023)
 
ווקר רוס קסלר (באנגלית: Walker Ross Kessler; נולד ב-26 ביולי 2001) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הסנטר ביוטה ג'אז.
קריירה

קסלר נולד וגדל בג'ורג'יה. אביו ודודו היו כדורסלנים מקצועניים ששיחקו ב-NBA, וגם אחיו שיחק כדורסל כשהיה במכללה. לאחר ששיחק בתיכונים מקומיים, בחר קסלר להצטרף לקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל. ב-10 במרץ 2021 רשם 16 נקודות, 12 ריבאונדים ושמונה חסימות בניצחון 101–59 על נוטרדאם וקבע את שיא טורניר ה-ACC לחסימות במשחק. בעונתו היחידה בקבוצה הוא העמיד ממוצעים של 4.4 נקודות ו-3.2 ריבאונדים למשחק, ובתום העונה בחר לעבור לאוניברסיטת אובורן.
ב-29 בדצמבר 2021 רשם קסלר טריפל דאבל של 16 נקודות, שיא קריירה של 11 חסימות ו-10 ריבאונדים במשחק מול אוניברסיטת המדינה של לואיזיאנה. ב-25 בינואר 2022 זכה בתואר שחקן השבוע של קונפרנס המכללות בו שיחק, לאחר הופעות מרשימות נגד ג'ורג'יה וקנטקי. קסלר קבע את שיא האוניברסיטה לחסימות בעונה, וזכה במספר פרסים, כולל בפרס שחקן ההגנה של הקונפרנס.
ב-3 באפריל 2022 הכריז על מועמדותו לדראפט 2022 ב-NBA. בדראפט נבחר קסלר בבחירה ה-22 על ידי ממפיס גריזליס והועבר בטרייד למינסוטה טימברוולבס יחד עם טייטיי וושינגטון ובחירת סיבוב שני עתידית תמורת ג'ייק לרביה. לאחר כשבועיים הועבר בטרייד ליוטה ג'אז כחלק מהטרייד הנרחב שהעביר את רודי גובר לטימברוולבס. ב-9 ביולי 2022 חתם על חוזה רוקי בג'אז.
סטטיסטיקות הקריירה > בעונה הסדירה של ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות |  % מהשדה |  % משלוש |  % מהעונשין | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2022/2023 | יוטה | 74 | 40 | 23.0 | 0.720 | 0.333 | 0.516 | 8.4 | 0.9 | 0.4 | 2.3 | 9.2 |
| קריירה |  | 74 | 40 | 23.0 | 0.720 | 0.333 | 0.516 | 8.4 | 0.9 | 0.4 | 2.3 | 9.2 |
הערות שוליים

↑  Makrides, Alex. "Chad Kessler honored to be named SEC Basketball Legend like his brother". The Atlanta Journal-Constitution (באנגלית). ISSN 1539-7459. נבדק ב-2022-09-06.
↑  Kyle Funderburk, Can Tom Crean Land UGA Legacy in Walker Kessler?, Sports Illustrated Georgia Bulldogs News, Analysis and More (באנגלית)
↑  Todd Holcomb, 7-foot Walker Kessler is Georgia’s boys basketball player of the year, High School Sports Blog (The Atlanta Journal-Constitution) (ב־)
↑  Adam Smith, New UNC coach Hubert Davis’s pursuit comes up empty as transfer Walker Kessler picks Auburn, Burlington Times News (באנגלית אמריקאית)
↑  Tom Green | tgreen@al.com, A closer look at Walker Kessler and Auburn basketball’s retooled roster, al, ‏2021-04-13 (באנגלית)
↑  adidas Gauntlet: Elite 2020 center Walker Kessler is wide open despite deep family ties to Georgia, USA TODAY High School Sports, ‏2019-04-13 (באנגלית אמריקאית)
↑  Charlotte Carroll, Five-star center Walker Kessler headed to UNC, Sports Illustrated (באנגלית אמריקאית)
↑  Adam Wells, 5-Star C Prospect Walker Kessler Commits to UNC over Duke, Michigan and More, Bleacher Report (באנגלית)
↑  Bacot, UNC beat Notre Dame 101-59, advance to ACC quarters, USA TODAY (באנגלית אמריקאית)
↑  Center Kessler will transfer from UNC to Auburn, ESPN.com, ‏2021-04-12 (באנגלית)
↑  Nubyjas Wilborn | nwilborn@al.com, Walker Kessler gets triple-double in Auburn’s 70-55 win and other thoughts from Auburn Arena, al, ‏2021-12-30 (באנגלית)
↑  Jabari Smith, Walker Kessler earn SEC Honors, Auburn Wire, ‏2022-01-25 (באנגלית אמריקאית)
↑  Tom Green | tgreen@al.com, Walker Kessler breaks Auburn single-season blocks record in win vs. Ole Miss, al, ‏2022-02-24 (באנגלית)
↑  Auburn basketball: This Walker Kessler blocks stat is ridiculous, Fly War Eagle, ‏2022-02-17 (באנגלית אמריקאית)
↑  Walker Kessler SEC Basketball Defensive Player of the Year, AuburnUndercover & ITAT (באנגלית אמריקאית)
↑  The Associated Press Men's All-America Teams, AP NEWS, ‏2022-03-15 (באנגלית)
↑  Auburn star big man Kessler to enter NBA draft, ESPN.com, ‏2022-04-03 (באנגלית)
↑  Timberwolves Acquire Draft Rights to Center Walker Kessler from Memphis Grizzlies, www.nba.com (באנגלית)
↑  Minnesota Timberwolves Acquire Center Rudy Gobert from Utah Jazz, www.nba.com (באנגלית)
↑  Utah Jazz Sign Walker Kessler, www.nba.com (באנגלית)
הנשיא (סרט, 2015)

| --- | --- |

 בימוי:  סאידה מדבדבה
 שחקנים ראשיים:  ולדימיר סולוביוב ולדימיר פוטין
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 חברת הפקה:  VGTRK רוסיה-1 Masterskaya Movie Company
 הקרנת בכורה:  26 באפריל 2015
 משך הקרנה:  151 דקות
 שפת הסרט:  רוסית
 סוגה:  סרט תיעודי
 Президент
 דף הסרט ב־IMDb
הנשיא (ברוסית: Президент) הוא סרט רוסי תיעודי באורך מלא בהפקת העיתונאי ולדימיר סולוביוב, המספר על חמש עשרה שנות שלטונו הראשונות של נשיא הפדרציה הרוסית, ולדימיר פוטין והאירועים שהתרחשו ברוסיה ובעולם באותה תקופה. הסרט מכסה את התקופה מאוגוסט 1999 עד 2014 כולל ומספר על הדרך שעברו רוסיה והנשיא לאורך השנים.
עלילה

בסרט, נשיא הפדרציה הרוסית ולדימיר פוטין, עונה לשאלותיו של ולדימיר סולוביוב, מדבר על אירועי חמש עשרה השנים האחרונות - המלחמה בצ'צ'ניה ודגסטן, טביעת הצוללת קורסק, פיגועי הטרור ב-11 בספטמבר 2001 בארצות הברית, פיגועי הטרור בדוברובקה ובסלאן, המלחמה בעיראק, נאומו של פוטין בשנת 2007 במינכן, הסכסוך המזוין בדרום אוסטיה בשנת 2008, המשברים הכלכליים של 2008 ו-2014, עצרת האופוזיציה בכיכר בולוטנאיה ובשדרות סחרוב, יברומאידן, אולימפיאדת סוצ'י, סיפוח קרים לרוסיה ואירועים אחרים. חשיבות תפקידו של ולדימיר פוטין בהיווצרות רוסיה המודרנית בחמש עשרה שנות שלטונו כנשיא וראש ממשלת הפדרציה הרוסית באה לידי ביטוי בסרט זה.
בנוסף מוצא ראיוונות של ולדימיר סולוביוב, לא רק עם ולדימיר פוטין עצמו, אלא גם עם אישים שהכירו את פוטין כמו איש העסקים ולדימיר פוטנין, חבר הדומה הששית אלכסנדר פטרוב, נשיא קזחסטן נורסולטן נזרבייב, המנצח ולרי גרגייב, הסופר זכר פרילפין וחבר תא כתבי הקרמלין אנדריי קולסניקוב. פרשנים אופוזיציונרים ונייטרליים, כמו ראש הממשלה דמיטרי מדבדב, לא מצאו מקום בסרט.
פופולריות

על פי חברת TNS Gallup Media, כ-39.1% מתושבי מוסקבה מעל גיל שמונה עשרה צפו בסרט ביום שידורו בטלוויזיה. זמן לא רב לפני כן, סרט רוסי נוסף, קרים. הדרך למולדת מאת אנדריי קונדראשוב שודר ברשת המתחרה. לפיכך, שני הסרטים הללו הפכו לפופולריים ביותר בעונת הטלוויזיה 2015.
תגובות

דובר הנשיא דמיטרי פסקוב כינה את הסרט "מבריק" והמליץ לכולם לצפות בו.
הערות שוליים

↑  "Президент". Фильм Владимира Соловьёва
↑  Что было и чего не было в фильме о Владимире Путине "Русская служба BBC", 27.04.2015
↑  "TNS: фильм "Президент" посмотрели около 39,1% москвичей". רי"א נובוסטי. 27 באפריל 2015. נבדק ב-2015-04-27. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Фильм «Крым. Путь на Родину» посмотрели 3 миллиона москвичей". «רי"א נובוסטי». 16 במרץ 2015. נבדק ב-2015-03-16. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Вопрос-Ответ. О чём фильм-интервью «Президент»". Аргументы и факты. 27 באפריל 2015. נבדק ב-2015-04-27. {{cite web}}:  (עזרה)
ולדימיר סולוביוב מראיין את ולדימיר פוטין בהיכל אלכסנדר בארמון הקרמלין הגדול. מתוך הסרט
ולדימיר סולוביוב
השחר

ערך זה עוסק בירחון עברי שיצא לאור במאה ה-19. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 תאריכי הופעה:  1868–1884 (כ־16 שנים) 
 שפה:  עברית 
 מערכת:  וינה 
 
עמוד השער של "השחר", מאי 1879
תערוכת רחוב בנושא תנועת ההשכלה היהודית על חומה בשדרות ההשכלה בתל אביב
הַשַּׁחַר היה ירחון עברי שהוציא לאור פרץ סמולנסקין בין השנים 1868–1884 (ה'תרכ"ט–ה'תרמ"ד) בווינה.
סמולנסקין יסד את הירחון כדי להפיץ את רעיונות ההשכלה בין יהודי מזרח אירופה. סמולנסקין, שהיה גם העורך, פרסם בו מאמרים שקראו להפצת העברית, ללאומיות ולשיבת ציון, ואף נתן במה לרעיונות רדיקליים וסוציאליים. הוא ביקר את הרבנים ואת היהדות הדתית, שהתאפיינה לתפיסתו בקיפאון ובבערות; מן העבר השני, ביקר גם את המשכילים שקראו להשתלבות באימפריה הרוסית. סמולנסקין פרסם בכתב העת את מאמרי הביקורת שלו על משה מנדלסון ותלמידיו, שחסרו לפי דעתו את הרוח הלאומית היהודית והביאו להתבוללות ולשמד.
הירחון הושפע מכתבי עת אירופיים – בעיקר גרמניים – בני התקופה, והכיל מלבד מאמרים גם חומר ספרותי, מאמרים מדעיים, ביוגרפיות וסקירות חדשותיות מן העולם היהודי. הוא הופץ בכל אירופה, והיה פופולרי במיוחד באימפריה הרוסית, חרף קשיי הצנזורה, וקראו בו בסתר גם חלק מתלמידי הישיבות הליטאיות. העיתון סבל מקשיים כספיים ניכרים ולעיתים אף נפסקה יציאתו הסדירה לאור. אברהם בר גוטלובר, שהתנגד לרעיונותיו של סמולנסקין, הקים את כתב העת "הבוקר אור" כמתחרה לעיתונו של סמולנסקין.
בין הכותבים בכתב העת היו מרדכי דוד ברנדשטטר, יהודה ליב גורדון, משה ליב ליליינבלום, דוד כהנא, שלמה רובין (שאף סייע לסמולנסקין בהקמת הירחון ובעריכתו), פרופ' דוד צבי מילר, יהודה ליב לוין (יהל"ל), הלל נח מגיד שטיינשניידר, שלמה מנדלקרן ומנחם מנדל דוליצקי.
בכתב העת פורסם ב-1879 גם מאמרו הראשון של אליעזר בן-יהודה, "שאלה נכבדה" (במקור "שאלה לוהטה", אך בעקבות הסתייגות של סמולנסקין שונתה הכותרת), שעסק בהתעוררות הלאומיות היהודית והזכיר בדרך אגב גם את תחיית הלשון העברית. כאן גם הופיע לראשונה שירו הידוע של יל"ג: "קוצו של יוד". השיר הארוך התפרסם בהמשכים בשנת 1876, ובגרסתו הסופית - בשנת 1878.
בסך הכול יצאו 12 כרכים של "השחר", והוא הפסיק לצאת לאחר מותו של סמולנסקין ב-1885.
הערות שוליים

↑  בן ציון אייזנשטאט, דור רבניו וסופריו - ספר שני, וילנא תר"ס, עמ' 14-15, באתר היברובוקס
↑  שאלה נכבדה בפרויקט בן-יהודה
ערך זה הוא קצרמרבנושא כתבי עת ובנושא יהדות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
המשפט הרומי

המשפט הרומי הוא המערכת המשפטית של רומא העתיקה. התפתחות המשפט הרומי נמשכה כאלף שנים, משנת 449 לפנה"ס בערך, עת נוצרו "שנים עשר הלוחות" עד לקודיפיקציה של המשפט הרומי שנערכה על ידי הקיסר יוסטיניאנוס הראשון בשנת 530 לספירת הנוצרים.
יוסטיניאנוס הראשון
המשפט הרומי כפי שהשתמר בקוד של יוסטיניאנוס הפך לבסיס המערכת המשפטית באימפריה הביזנטית ומשם הפך לבסיס לרבות ממערכות המשפט הקונטיננטלי במערב אירופה.
קודקס תיאודוסיאנוס הוא הבסיס של המשפט הרומי וכולל לקט של 16 כרכים של החוקים של רומא. לקט חוקים אלו התאגד בשנים 429 -435 על ידי קבוצה של מלקטי חוקים בהנהגת אנטיוכוס.
במובנו הרחב של המושג "המשפט הרומי" ניתן לומר שאין המדובר רק במערכת המשפטית הנהוגה ברומא הקדומה אלא במערכת המשפטית שיושמה ברוב מדינות אירופה עד לסוף המאה ה-18. במדינות רבות (גרמניה לדוגמה) יישומו של המשפט הרומי נמשך עד לתקופה מאוחרת יותר. מסיבות אלו מערכות משפטיות מודרניות באירופה ומחוצה לה מושפעות במידה רבה על ידי המשפט הרומי, במיוחד בשדה המשפט האזרחי. אפילו המשפט הבריטי, אשר בו התפתחה מערכת נפרדת של דינים הקרויה המשפט המקובל הושפע במידת מה מן המשפט הרומי, על אף שהשפעה זו פחותה בהרבה מהשפעת המשפט הרומי על המערכות המשפטיות ביבשת אירופה.
היסטוריה של המשפט הרומי בימי קדם > הרפובליקה הרומית

לא ניתן לומר בדיוק מתי החל המשפט הרומי את התפתחותו העצמאית. הטקסט המשפטי הראשון המוכר לנו בפירוט הוא "שנים עשר הלוחות". המדובר בסדרה של צווים משפטיים שנוסחו על ידי ועדה של עשרה אנשים (decemviri legibus scribundis) בערך בשנת 449 לפני הספירה. השרידים שנותרו מלוחות אלו מראים כי לא היה זה "קוד משפטי" במובנו המודרני. מטרת הלוחות לא הייתה לספק מערכת משפטית שלמה וקוהרנטית המכסה את כל המקרים האפשריים, ונותנת פתרון לכל הבעיות האפשריות. המדובר היה בחקיקה קזואיסטית שמטרתה הייתה להחליף את החוק הקיים בשעת חקיקתן בהוראות מודרניות יותר. ההוראות התייחסו למשפט האזרחי ולדיון האזרחי, וכן לדיני משפחה, קניין וירושה. בתקופה זו נתפס אף המשפט הפלילי כעניין שבין האזרחים ובין עצמם. כך למשל אדם שנפגע מעבירה יכול היה לתבוע לדין את הפוגע (למשל בני משפחתו של רוצח, או אנס), והשופט יכול היה לקבוע כי אין לפוגע הגנה אם ירצו קורבנות העבירה לפגוע בו.
חוק חשוב נוסף מתקופת הרפובליקה הרומית הוא חוק אקיליה משנת 286 לפנה"ס אשר ניתן לראות בו את מקור חוקי הנזיקין המודרניים. עם זאת, תרומתה הגדולה ביותר של רומא לתרבות המשפטית האירופית לא הייתה בחקיקת חוקים מנוסחים היטב, אלא בעליית מעמד של משפטנים מקצועיים, והתייחסות למשפט כאל מדע. התפתחות זו הושגה בהליך הדרגתי של יישום טכניקות מדעיות שנלקחו מן הפילוסופיה היוונית בשדה המשפט, יישום בו היוונים עצמם מעולם לא עסקו.
באופן מסורתי, מקורות המדע המשפטי הרומי קשורים לסיפורו של גנאיוס פלאביוס, אשר בערך בשנת 300 לפנה"ס פרסם את הניסוחים המשפטיים שיש להשתמש בהם על מנת להתחיל בתביעה משפטית. לפני זמנו של גניאוס פלאביוס, ניסוחים אלו היו סודיים, וידועים רק לכוהנים. פרסומם הפך את העיסוק במדעי המשפט לנחלת הכלל. בין אם סיפור זה מדויק ובין אם לאו, משפטנים פעילים עסקו בתורת המשפט במספרים גדלים והולכים כבר במאה השנייה לפני הספירה. אחד מהמפורסמים שבמשפטני התקופה הרפובליקנית, שהייה אף בעל השפעה רבה בתקופה שלאחריה, היה קווינטוס מוקיוס סקייבולה שכתב כרך עב כרס על כל האספקטים של המשפט, וכן סרוויוס סולפיקיוס רופוס, ידידו של קיקרו. כך הייתה רומא בעלת מערכת משפטית מורכבת, ותרבות משפטית מפותחת כאשר התנוונה הרפובליקה והפכה למערכת המונרכיסטית של ה"פרינקפאט" ב-27 לפנה"ס.
היסטוריה של המשפט הרומי בימי קדם > המשפט הרומי הקלאסי

250 השנים הראשונות לספירת הנוצרים ראו את שיא פריחת המערכת המשפטית הרומי, והגעתה לדרגת השלמות העליונה אליה תוכל להגיע. המשפט בתקופה זו נקרא לעיתים "משפט רומי קלאסי". ההישגים הספרותיים והמעשיים של המשפטנים בתקופה זו נתנו למשפט הרומי את צורתו הייחודית.
המשפטנים עבדו בתפקידים שונים: הם נתנו חוות דעת משפטיות לבקשתם של צדדים פרטיים המעוניינים בכך. הם ייעצו למגיסטראטים אשר בידיהם הופקדה מערכת המשפט, ובמיוחד לבעלי תפקיד הפראיטור. הם סייעו לפריאטורים לנסח צווים, אשר הוכרזו בפומבי בתחילת תקופת כהונתם, בהם חיוו הפראיטורים את דעתם כיצד יישאו בכהונתם, ובעריכת הניסוחים המשפטיים לפיהם התנהלו ההליכים בבתי המשפט. כמה משפטנים נשאו במשרות שיפוטיות רמות בעצמם.
המשפטנים אף יצרו סוגים שונים של יצירות משפטיות. בערך בשנת 130 המשפטן סלביוס יוליאנוס ניסח נוסח אחיד לצווי הפראיטור, בו השתמשו כל הפראיטורים משנה זו ואילך. צו זה כלל תיאור של כל המקרים בהם יאפשר הפראיטור פעולה משפטית, ויעניק הגנה לצד מעוניין. הצו הסטנדרטי שימש למעשה כקוד משפטי מקיף, על אף שלכאורה לא היה לו תוקף של חוק. הוא קבע את הדרישות להצלחתה של תביעה משפטית. הצו הפך לבסיס שעליו נבנתה מערכת שלמה של פלפולים משפטיים על ידי משפטנים קלאסיים כיוליוס פאולוס ודומיטיוס אולפיאנוס.
הרעיונות החדשים והמוסדות המשפטיים החדשים שנוצרו בתקופה הקלאסית ובתקופה הקדם קלאסית הם רבים מאוד. כאן תינתנה אך דוגמאות אחדות:
היו אלה המשפטנים הרומים אשר הבדילו בין זכות בעלות בדבר מה, הכוללת אף את הזכות להרוס אותו (בלשון מודרנית זכות קנינית), לבין זכות שימוש בדבר מה שאין למשתמש זכות בעלות בו (חזקה). הם אף הבדילו בין דיני החוזים ודיני הנזיקין כשני חלקים שונים של דיני החיובים.
היו אלה המשפטנים הרומים שהבחינו בין הסוגים הסטנדרטיים של החוזה (מכר, קבלנות, שכירות ושאילה, מתן שירותים).
המשפטן הקלאסי גאיוס המציא, בשנת 160 לערך, שיטה של משפט פרטי המיוסדת על חלוקה של האובייקטים בהם עוסק המשפט ל"personae" (אנשים) "res” (חפצים) ו-"actiones" (פעולות משפטיות). שיטה זו שימשה בכל רחבי אירופה, וניתן לראות את עקבותיה הן במשפט האנגלי, והן בשיטות משפט קונטיננטליות כ"קוד נפוליון".