stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הצי היפני המשולב
הערות שוליים

1 2  Nishida, Imperial Japanese Navy, Itoh Sukeyuki.
↑  קובנר, רותם. "המערכה הנשכחת: מלחמת רוסיה–יפן ומורשתה" מערכות ומשרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2005, עמ' 113.
סוקיוקי איטו, מפקדו הראשון של הצי המשולב
זאב (קבוצת כוכבים)

| זאב Lupus |
| --- | --- |
  מפת קבוצת הכוכבים זאב
 סמליות:  זאב
 עלייה ישרה:  15 שעות
 נטייה:  °‏43-
 שטח נראה:  334 מעלות מרובעות
 דירוג שטח נראה:  במקום ה־46
 מספר כוכבים בבהירות נראית < 3:  3
 הכוכב הבהיר ביותר:  α בזאב
 בהירות נראית הכוכב הבהיר:  2.3
 מטר מטאורים:  אין
 מערכות כוכבים גובלות:  מאזניים  מחוגה  נחש מים (פינתי)  סרגל  עקרב  קנטאור
 נראית בין קוי הרוחב °‏35+ ו־°‏90- מומלץ לצפות בשעה 21:00 במהלך חודש יוני
זאב הוא קבוצת כוכבים דרומית הממוקמת בין הקנטאור לעקרב ונכללה כבר ב-48 הקבוצות של תלמי. הקבוצה נמצאת באזור של שביל החלב העשיר בכוכבים והיא מכילה כ-30 כוכבים עם בהירות נראית מדרגה שנייה ושלישית וכ-70 כוכבים עם בהירות גדולה מדרגה 6 (כלומר נראים לעין בתנאי צפייה מיטביים).
כוכבים מעניינים

α בזאב הוא ענק כחול במרחק של כ-465 שנות אור עם בהירות נראית מדרגה 2.3. בהירות הכוכב אינה קבועה ומשתנה במחזוריות של שש ורבע שעות, אך השינוי בבהירות הוא קטן ביותר ולא ניתן להבחין בו בעין.
β בזאב  ו-γ בזאב הם גם כן ענקים כחולים במרחק של 380 ו-420 שנות אור בהתאמה ועם בהירות מדרגות 2.7 ו-2.8.
δ בזאב, ε בזאב ו-η בזאב הם כוכבים לבנים - כחלחלים במרחק של כ-500 שנות אור ועם בהירות סביב דרגה 3.3. ε בזאב ו-η בזאב הם גם כוכבים זוגיים עם בן זוג עמום בדרגת בהירות 8-9, שניתן לראותם בטלסקופ חובבים.
κ בזאב הוא כוכב כפול המורכב מזוג כוכבים לבנים - כחלחלים עם דרגות בהירות 4 ו-6, הניתנים לצפייה בטלסקופ חובבים.
גרמי שמיים מעניינים נוספים

בצפון הקבוצה ניתן למצוא את הצבירים הכדוריים NGC 5824 ו-NGC 5986 ולידם הערפילית האפלה B-228. בדרום הקבוצה יש שני צבירים פתוחים – NGC 5822 ו-NGC 5749. בגבול המערבי נמצאת הערפילית הפלנטרית IC 4406, שמכילה כמה מהכוכבים החמים ביותר שנצפו. ערפילית פלנטרית נוספת, NGC 5882, נמצאת במרכז הקבוצה. מספר גלקסיות השייכות לקבוצת קנטאור A גולשות לחלקה המערבי של קבוצת זאב, ביניהן ESO 274-1 שהיא אחת מהגלקסיות הבהירות בקבוצה.
מיתולוגיה

לקבוצה אין מיתולוגיה ברורה אך היא מקושרת לעיתים עם אגדתו של המלך ליקאון. למרות שהיא מוכרת מהתקופה העתיקה, הקבוצה לא שויכה לחיה מסוימת עד לתרגום הלטיני לעבודותיו של תלמי, בה היא זוהתה עם הזאב. היא לא הופרדה מהקבוצה 'קנטאור', עד שהיפרכוס מביתיניה קרא לה 'החיה' ב-200 לפנה"ס. לפני הפרדתה, היא נחשבה לתת-קבוצה כחיה כלשהי, שנהרגה או עמדה להיות קורבן בשביל הקנטאור. ככזו, יחד עם קבוצות כוכבים נוספות הקשורות לבתולה (למשל חץ וקשת), ייתכן שהן היוו את הבסיס לאגדה של קטילת החזיר הארימנתי, אחת משתים עשרה המטלות של הרקולס.
חוזה פריז (1763)

צפון אמריקה ב-1775. באדום המושבות האמריקניות, בורוד השטח שכבשו הבריטים מהצרפתים, בצהוב לואיזיאנה הצרפתית שהועברה לשליטה ספרדית
לואיזינה הצרפתית מסומנת בירוק
חוזה פריז מ-1763 הוא ההסכם אשר סיים פורמלית את העימות בין הבריטים לצרפתים בצפון אמריקה - מלחמת הצרפתים והאינדיאנים.
אף על פי שהמלחמה הסתיימה למעשה כבר באוגוסט 1760, הרי שהתארכותה של מלחמת שבע השנים באירופה מנעה חתימה על ההסכם קודם לכן. על ההסכם חתמו בריטניה, צרפת וספרד (שהשתתפותה במלחמה הייתה מינורית). החוזה, אשר נחתם ב-10 בפברואר 1763, כלל סדרה מורכבת של החלפת שטחים בין המעצמות. לידי צרפת ניתנה זכות הבחירה לשמור בידיה את "צרפת החדשה" (קנדה של ימינו) או את מושבותיה בגוואדלופ ומרטיניק שבקריביים, שנכבשו על ידי הבריטים. הצרפתים בחרו באפשרות השנייה, וזאת כדי לשמר את מקור ההכנסה הרווחי שהיווה הסחר בסוכר שמקורו באזור זה, וכן שני איים קטנים לחופי צפון אמריקה, לשירות ספינות הדיג שלהם. בחירה זו תאמה את רצונם של הבריטים שנהנו מאספקת סוכר שוטפת ממושבותיהם בקריביים, ושליטתם בצרפת החדשה יצרה מצב בו הם שולטים בכל צפון אמריקה אשר ממזרח לנהר המיסיסיפי.
צרפת העבירה לספרד את שליטתה בלואיזיאנה הצרפתית, שטח ענק במרכז היבשת, וויתרה על נוכחותה ביבשת צפון אמריקה. אף על פי שנהוג לחשוב כי הוויתור על לואיזיאנה היה חלק מההסכם, הרי שלמעשה ויתרה צרפת על טריטוריית לואיזיאנה כבר בשנת 1762, על פי הסכם פונטנבלו. ספרד העבירה לידי בריטניה את השליטה בפלורידה.
חלק מהצרפתים שהתגוררו בשטחים שכבשה בריטניה, בעיקר מאזור אקדיה (נובה סקוטיה של ימינו) גורשו עוד בתקופת המלחמה לאזור לואיזיאנה, לאחר שסירבו להישבע אמונים לכתר הבריטי. מהגרים אלה נקראים קאג'ונים. לעומת זאת, בחבל קוויבק הביא חוזה פריז להעברתם של רבבות דוברי צרפתית קתולים לשליטתה של בריטניה, והיה בטווח הארוך אחד מהתורמים העיקריים לעיצובה של מפת צפון אמריקה ולהקמתן של ארצות הברית וקנדה.
ראו גם

מלחמת הצרפתים והאינדיאנים
ז'אן-לוק מריון

| --- | --- |

 לידה:  3 ביולי 1946 (בן 78) מודון, צרפת 
 השקפה דתית:  הכנסייה הקתולית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פריז-סורבון, אקול נורמל סופרייר, תיכון קונדורסה 
 מנחה לדוקטורט:  פרדיננד אלקייה 
 מוסדות:  אוניברסיטת פואטייה  אוניברסיטת פריז מערב נאנטר לה דפאנס  אוניברסיטת שיקגו  אוניברסיטת פריז-סורבון 
 מונחה לדוקטורט:  Vincent Carraud, Gilles Olivo, Pierre Guenancia, Christophe Bouriau, Édouard Mehl, Sophie-Jan Arrien, Jean Vioulac, Alexandra Leduc, Pierre-François Noppen, Jean-Yves Lacoste, Emmanuel Housset, Barbara Stiegler, Dan Arbib, Jean-François Lavigne, André Warusfel, Camille Riquier, Didier Franck, Georgiana Huian 
 זרם:  פנומנולוגיה 
 תחומי עניין:  מטאפיזיקה, היסטוריה של הפילוסופיה, פנומנולוגיה, eroticism, פילוסופיה של המוסר, תאולוגיה, נצרות קתולית 
 עיסוק:  פילוסוף, תאולוג, מרצה באוניברסיטה 
 מדינה:  צרפת 
 פרסים והוקרה:  פרס רצינגר (2020) פרס קרל יאספרס (2008) Grand prix de philosophie (1992) קצין במסדר הדקל האקדמי אביר בלגיון הכבוד אביר מפקד במסדר הקדוש גרגוריוס בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 
ז'אן לוק מריון (בצרפתית: Jean-Luc Marion; ‏נולד ב-3 ביולי 1946) הוא פילוסוף ותאולוג קתולי צרפתי. משנתו מתבססת על תאולוגיה פטריסטית ופנומנולוגיה. חלק ניכר מעבודתו האקדמית הוקדש לרנה דקארט, מרטין היידגר ואדמונד הוסרל, כמו גם לנושאים דתיים.
ביוגרפיה

מריון נולד במדון (אנ'), רמות הסן שבצרפת, ב-3 ביולי 1946. הוא למד באוניברסיטת נאנטר ובסורבון, ולאחר מכן באקול נורמל סופרייר שם למד אצל ז'אק דרידה, לואי אלתוסר וז'יל דלז. במקביל ללימודיו האקדמיים פיתח עניין אישי עמוק בתאולוגיה. בין השנים 1972–1980 למד לקראת דוקטורט ועבד בתור מרצה זוטר בסורבון. לאחר קבלת תואר הדוקטור בשנת 1980, החל ללמד באוניברסיטת פואטייה.
שימש כראש המחלקה לפילוסופיה באוניברסיטת נאנטר, וב-1991 מונה גם לתפקיד פרופסור אורח במכון הקתולי של פריז. בשנת 1996 ירש את מקומו של עמנואל לוינס כראש הקתדרה למטאפיזיקה בסורבון.
בשנת 1994 היה פרופסור אורח באוניברסיטת שיקגו, ובין השנים 2004–2010 כיהן שם כפרופסור בקתדרה ע"ש ג'ון נובין לפילוסופיה של הדת ותאולוגיה.
ב -6 בנובמבר 2008, נבחר מריון לחבר האקדמיה הצרפתית, שם תפס את מקומו של קרדינל ז'אן-מארי לוסטיז'ה.
בין הפרסים בהם זכה:
פרס קרל יאספרס מטעם העיר היידלברג ואוניברסיטת היידלברג (2008).
גרנד פרי בפילוסופיה מטעם האקדמיה הצרפתית (1992).
הגותו

משנתו הפנומנולוגית של מריון פרושה בטרילוגיה של ספרים. 'צמצום ומתן: חקירות על הוסרל, היידגר והפנומנולוגיה' (1989) הוא מחקר היסטורי על השיטה הפנומנולוגית בה עשו שימוש הוסרל והיידגר, מתוך כוונה להציע כיוונים עתידיים למחקר פנומנולוגי. 'היות ניתן: חיבור על הפנומנולוגיה של המתן' (1997) הוא חיבור העוסק במושג ההינתנות ובתופעות הרוויות. 'על העודפות' (2001) מפתח ומעמיק את הדיון בתורת התופעות הרוויות.
ספריו שתורגמו לעברית

על העודפות: עיונים בתופעות הרוויות, תל אביב-יפו: רסלינג 2007. מצרפתית: סמדר בוסתן.
לקריאה נוספת

יואל רגב, עודפות והבדל: באדיו, מריון, ז'יז'ק, המפנה הפילוסופי של 1989, עבודת דוקטור, האוניברסיטה העברית בירושלים, 2011
הערות שוליים

↑  גב הספר 'על העודפות' בהוצאת רסלינג
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265057305171  PLWABN: 9810586815405606  BIBSYS: 90372242  BNE: XX1017073  BnF: cb11914608f (data)  CANTIC: a10824078  CiNii: DA00901183  GND: 119519682  ICCU: MILV074950  ISNI: 0000 0001 2147 0712  LCCN: n83014760  LNB: 000106232  NDL: 00471057  NKC: jn20020307001  NLA: 36506485  NLG: 281439  NLK: KAC202003603  NSK: 000105081  NTA: 068415370  RERO: 02-A003562499  SELIBR: 380583  SNAC: w61m1r8d  SUDOC: 027010422  Trove: 1263102  VcBA: 495/310554  VIAF: 108620041   WorldCat (עם VIAF): 108620041
הקומונה הפריזאית

ערך זה עוסק בקומונה הפריזאית הסוציאליסטית. אם התכוונתם לקומונה של פריז בזמן המהפכה הצרפתית, ראו .
| --- | --- |


 ממשל
 שפה נפוצה:  צרפתית 
 היסטוריה
 תאריכי הקמה:  18 במרץ 1871 
 תאריכי פירוק:  28 במאי 1871 
 
הקומונה הפריזאית הוא מונח המתאר את הממשלה הסוציאליסטית אשר שלטה בפריז מ-18 במרץ (ובאופן רשמי מ-26 במרץ) עד 30 במאי 1871, ואשר דוכאה בכוח הנשק, תוך טבח בהמונים.
רקע היסטורי

לאחר אירועי מהפכת 1848 (אביב העמים) והרפובליקה השנייה, עת הונף הדגל האדום ברמה, ובפריז דובר על מהפכה סוציאליסטית, עבר השלטון בצרפת לידי הקיסר נפוליון השלישי. במהלך שמונה-עשרה שנות שלטונו, התרופף משטרו, והפך לצורה מרוככת של מונרכיה, כאשר הוחזרו לאזרחים רבות מזכויות האזרח שלא היו נתונות להם בשנת 1852 עת הוכרזה הקיסרות השנייה. בשנת 1870, פלשו צבאות פרוסיה בראשות אוטו פון ביסמרק לצרפת, והביסו את נפוליאון השלישי בקרב סדאן, בו נפל נפוליאון השלישי בשבי בספטמבר 1870. במקומו תפסה את השלטון ממשלה זמנית בשם "ממשלת ההגנה הלאומית", אשר למעשה הפכה את הקיסרות לרפובליקה. הפרוסים כפו על ממשלת ההגנה הלאומית תנאי כניעה משפילים אשר כללו הצבת כוחות כיבוש פרוסים בפריז, בירת צרפת. אולם, רבים מתושבי העיר והמשמר הלאומי המשיכו להתנגד לכוחות הפרוסים במשך שישה חודשים, למרות כניעת הממשלה הזמנית. הם הצליחו להגביל את הנוכחות הפרוסית לאזור קטן בתחומי העיר, ושמרו על "הגבולות" בקפדנות. הממשלה הזמנית, של הגוף השלטוני שייקרא לאחר מכן "הרפובליקה הצרפתית השלישית", המונהגת בידי אדולף טייר, הייתה מודאגת מכך שהפועלים מחמשים עצמם בכלי נשק מקסרקטיני המשמר הלאומי, וגורמים לפרובוקציות כנגד הפרוסים. כך ב-18 במרץ כוחות הצבא הצרפתי הנאמנים לטייר נכנסו לפריז על מנת להחרים את הנשק המצוי בתחומי העיר. המשמר הלאומי סירב להחזיר את הנשק, וממשלתו של טייר נמלטה לורסאי והכריזה מלחמה על פריז.
הקומונה הפריזאית

ב-26 במרץ נבחרה מועצה עירונית חדשה בת 81 חברים, בראשות המהפכן הוותיק לואי אוגוסט בלאנקי כנשיאה, ב-28 במרץ הוכרז על הקמת "הקומונה הפריזאית" והדגל האדום (בגרסתו החלקה) אומץ כסמלה הרשמי. המשמר הלאומי הוחלף בגוף חדש שאליו צורף כל פריזאי הכשיר לאחוז בנשק. הקומונה הקפיאה את תשלום חובות שכר הדירה בתקופת המלחמה, ומנעה מחנויות משכון למכור את המשכונות, מכיוון שפועלים שהידרדרו למצב כלכלי קשה במהלך המלחמה נאלצו למשכן את כלי עבודתם. הוכרז על הפרדת הדת מהמדינה, בוטלו משמרות הלילה במאפיות בפריז, רכושה של הכנסייה הולאם ונאסרו לימודי הדת בבתי הספר. כן הוכרז על הקפאת כל החובות, וביטול הריבית על החובות. לכנסיות הותר להמשיך בפולחן, רק אם תאפשרנה אסיפות פוליטיות בתחומיהן בשעות הערב. במהלך קיומה הקצר אימצה הקומונה את לוח השנה המהפכני.
בה בעת מועצות מקומיות שנוצרו בעת המצור המשיכו בקידום מטרות עצמאיות, לרוב בהנהגת פועלים מקומיים. המגמות המהפכניות כללו אנרכיסטים, סוציאליסטים, בלאנקיסטים, רפובליקנים וסוציאליסטים ליברטריאניים. בשל ריבוי המגמות המהפכניות ושליטת הפועלים במועצות, משמשת הקומונה הפריזאית דוגמה ומופת לאנרכיסטים, סוציאליסטים ומרקסיסטים עד עצם היום הזה.
ההתקפה על הקומונה

ההתקפה על הקומונה החלה ב-2 באפריל על ידי כוחות הממשלה שכונו "צבא ורסאי", אשר החלו בהפגזת העיר. הקומונרדים שנתפסו נורו אל מול קיר הידוע כיום כ"קיר הקומונרדים", בבית הקברות פר-לשז, ואלפים אחרים הובלו אל ורסאי על מנת להישפט שם. יתרונה של הממשלה היה כה ברור עד שמאמצע אפריל סירבה הממשלה לקיים כל צורה של משא ומתן עם המתבצרים. חומת העיר הובקעה במערב ב-21 במאי.
הקרבות נמשכו במשך שמונה ימי לחימת רחוב אכזרית, המכונים "שבוע הדמים" "La Semaine Sanglante" ובמהלכו הציתו הקומונרדים מבני ציבור היסטוריים. בניין העירייה נשרף ואיתו נשרפו גם ארכיונים, הספרייה העירונית ואוספי-התעודות החשובים וב-23 במאי, הציתה קבוצה של שנים עשר קיצוניים חברי הקומונה את ארמון טווילירי באמצעות שימוש בזפת, טרפנטין ונפט. הדליקה נמשכה כ-48 שעות עד שכובתה על ידי מכבי האש, ולא הותירה שריד לבניין.
בקרבות נהרגו קומונרדים ואזרחים בלתי חמושים. אבדות הקומונרדים בקרב מוערכות בשלושים אלף איש. שלושים אלף נוספים נעצרו. רבים נורו, וכשבעת אלפים מהם נשלחו למושבת העונשין בקלדוניה החדשה. מעטים הצליחו להימלט. בסך הכול מוערכות אבדות הממשלה בתשע מאות נפש. פריז הושארה תחת ממשל צבאי למשך חמש שנים לאחר הבסת הקומונה.
הערכה היסטורית

יש המבקרים את מנהיגות הקומונה על שנהגה ברכות אל מול המצב החמור. קרל מרקס מצא כי התנהגות הקומונרדים מרגיזה בכך ש"איבדו זמן יקר" בארגנם בחירות דמוקרטיות, במקום לנסות ולהכות בממשלת ורסאי כאשר הייתה להם האפשרות. הבנק הלאומי של צרפת, הממוקם בפריז, והכיל מיליארדי פרנקים, נותר בשלמותו במהלך כל האירועים. מעת לעת לוו הקומונרדים כסף מן הבנק לצורכיהם (והבנק אישר להם את ההלוואה ללא היסוס), בשעה שיכלו להחרים את הכסף. הדבר אפשר מעבר של כספים לוורסאי, ומימונו של הצבא שטבח במורדים.
הקומונה הפריזאית שימשה כמופת למנהיגים קומוניסטים. מאו התייחס אליה רבות בכתביו. לנין ומרקס, מצאו כי הקומונה היא דוגמה לדיקטטורה של הפרולטריון. בהלווייתו כוסה גופו של לנין בדגל שנותר מן הקומונה. החללית הסובייטית ווסחוד 1 נשאה שאריות של נס שנותר מן הקומונה אל החלל.
היסטוריונים שאינם קומוניסטים רואים בקומונה משום חזרה על דפוס של הרס עצמי ופלגנות אל מול ניסיון ליצור משטר מרכזי תקיף לאחר תבוסה צבאית משפילה. הסכנה מולה עמד טייר הייתה, לדעתם, התפרקות צרפת לגורמים, ואנרכיה מוחלטת. בדיכויה של הקומונה יצר טייר את התנאים לביסוסה של הרפובליקה הצרפתית השלישית.
לכבוד הקומונה נכתב ההמנון הקומוניסטי והסוציאליסטי האינטרנציונל.
בריקדה בקומונה הפריזאית
בריקדות מול כנסיית המדלן בפריז. צילום של אנדרה אדולף אז'ן דסידרי
בניין עיריית פריז השרוף, בתצלום משנת 1871. המבנה נשרף במהלך דיכויה של הקומונה הפריזאית.
זיילנד פליסינגן

איחוד הכדורגל של פליסינגן (בהולנדית: Voetbal Combinatie Vlissingen; מוכרת גם כזיילנד פליסינגן) היא קבוצת כדורגל הולנדית מהעיר פליסינגן שבזיילנד המשחקת בליגה ההולנדית החמישית, בשיאה שיחקה בליגת המשנה ההולנדית והעפילה לרבע גמר הגביע ההולנדי.
היסטוריה

הקבוצה הוקמה ב-1916 כאיחוד של 3 קבוצות, emm, פוסידון וספורט קלאב פליסינגן, שיחקה במסגרת הליגות החובבניות של הולנד עד ל-1989 אז הגישה בקשה להצטרף לליגות המקצועניות, באותה עונה הצליחה הקבוצה להגיע להישג שיא בגביע ההולנדי כאשר העפילה לסיבוב המקצועי והדיחה את דה חראפסחאפ מליגת המשנה בסיבוב הראשון, את דן בוס מליגת העל בסיבוב השני ואת טלסטאר ספורטקלאב מליגת המשנה בשמינית הגמר. בסופו של דבר הודחה הקבוצה בשלב רבע הגמר על יד דן האג.
בעונת 1990/1991 שיחקה הקבוצה לראשונה בליגת המשנה. בעונה זו נקראה ו.סי פליסינגן וסיימה עונה מאכזבת למדי במקום ה-20 והאחרון עם 6 ניצחונות בלבד ו-35 שערים. בעונתה השנייה בליגה שינתה הקבוצה את שמה ל-וי. סי. וי זיילנד, גם בעונה זו סיימה במקום ה-20 עם 4 ניצחונות ו-36 שערים. בסיום העונה לאחר שלא הצליחה להציג ביטחונות כלכלים ולעמוד ברישיון הליגה, ירדה הקבוצה בחזרה למערך הליגות החובבניות בו היא משחקת כיום.
חברה (אקולוגיה)

ראם הצבי במדבר נמיב. במדבר ישנם מעט צמחים והחברה מורכבת בעיקר מצמחייה המלבלבת כשהתנאים טובים. חיות המדבר נאלצות להתמודד עם מיעוט מזון ומים.
חברה של צמחי במבוק בבריטניה.
חברה של ספוג גדול ושאר יצורים בשונית אלמוגים במזרח טימור. השוניות הם מבין האזורים המשגשגים ביותר בים.
באקולוגיה, המונח חברה, מתייחס לסך כל האוכלוסיות של אורגניזמים (למשל כל בעלי החיים, כל החיידקים, כל הצמחים וכו') הנמצאות יחד באותו זמן, באותו בית גידול ובאותו מרחב גאוגרפי. החברה אם כן, הוא מונח המקפל בתוכו קבוצת אורגניזמים, במרחב מסוים, בזמן מסוים ובמכלול מסוים של תנאי סביבה. החברה יוצרת דגם שחוזר על עצמו, כלומר באותו צירוף של תנאים ובמרחקים גאוגרפיים קטנים נמצא את אותו צירוף של אוכלוסיות, באותן פרופורציות. כך למשל החברה בהרי ירושלים דומה לחברה שבכרמל.
חלק מהחוקרים מפרקים את מונח החברה לקבוצות נפרדות של אורגניזמים ומתייחסים אל חברת הצמחים, או אל חברת בעלי החיים בנפרד וכן הלאה.
חברת חלוץ

חברת חלוץ היא  חברה המיישבת בית-גידול ריק לגמרי מיצורים חיים, או משרידים של יצורים חיים. זוהי החברה הראשונה בטור הסוקצסיוני. לעיתים משתמשים במושג זה באופן שגוי, כאשר באים לתאר את החברה הראשונה המתיישבת בבית גידול מעשה ידי אדם (שולי כביש, שדה נטוש וכו').  במקומות כאלה יש על פי רוב שרידים של יצורים חיים, ולכן חברה שמיישבת אותו ראשונה, אינה חברת חלוץ אמיתית. בהשוואה למינים אחרים בטור הסוקצסיוני מיני הצמחים של חברת החלוץ מתאפיינים על פי רוב בכושר תחרות נמוך, כושר הפצה גבוה, גודל קטן ומחזור חיים קצר.
חברת קיימא

חברת קיימא היא חברה שנמצאת באמצע הטור הסוקצסיוני ומתקיימת במשך זמן שהוא ארוך בהרבה ממשך החיים הממוצע של הפרטים ממינים הבונים אותה, אך היא אינה חברת השיא. משך החיים של חברת קיימא הוא לפחות כמה דורות של המינים מאריכי החיים ביותר הבונים אותה. חברה כזו נמצאת בשיווי משקל לא יציב עם הסביבה ותפנה לבסוף את מקומה לחברה הבאה בטור הסוקצסיוני. חברת קיימא מקיימת מנגנון של עיכוב המונע לזמן ארוך את כניסתה של החברה הבאה בטור. דוגמה:  חברת סירה קוצנית הגדלה על טרסות חקלאיות נטושות בהרי יהודה.
חברת שיא

חברת שיא היא החברה האחרונה בטור סוקצסיוני. זוהי חברה שנמצאת בשווי-משקל יציב עם כל הגורמים, ביוטיים וא-ביוטיים, של סביבתה. קיומה של חברת שיא מותנה בתנאי סביבה יציבים, שאינם משתנים עם הזמן, לטווח זמן ארוך מאוד - ארוך מהרבה משכי דור של צורות החיים הגדולות ומאריכות החיים ביותר הנוכחות בחברה.  לדעת חוקרים רבים אין בנמצא חברת שיא, וזהו מצב תאורטי בלבד, המשמש אותנו לבדיקה של תהליכים שעוברים על הצמחייה. כאשר משווים בין המינים שבונים את חברת השיא למינים של שלבים מוקדמים יותר בטור הסוקצסיוני, מוצאים כי על פי רוב המינים של חברת השיא הם בעלי כושר תחרות גבוה, כושר הפצה נמוך, גדולים, בעלי ביומסה גבוהה ומאריכי חיים לעומת האחרים.
ראו גם

מין מגדיר
מין מבדיל
| אקולוגיה |
| --- | --- | --- |
| תת-תחומים | אקולוגיה התנהגותית |  |
| רמות ארגון | אורגניזם • אוכלוסייה • חברה • מערכת אקולוגית • ביומה • ביוספירה • פרט |  |
| יחסי גומלין | טריפה • תחרות • קניבליזם • הדדיות • טפילות • פרזיטואידיות |  |
| תהליכים | אבולוציה • סוקצסיה • הכחדה • גמישות פנוטיפית • פירוק |  |
| מושגי יסוד | כושר נשיאה • גומחה אקולוגית • בית גידול • גורם מגביל • מגוון ביולוגי • מארג מזון • מין פולש • גילדה • מין מהנדס סביבה • אקולוגיה - מונחים |  |
פורטל ביולוגיה
זופאיזאורוס

| זופאיזאורוס |
| --- | --- |
  איור אפשרי והשוואה לאדם
תקופה
טריאס עליון–יורה תחתון, 206–197 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי לטאה
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: דילופוזאוריים
סוג:: זופאיזאורוס
שם מדעי
 Zupaysaurus

זופאיזאורוס (שם מדעי: Zupaysaurus; משמעות השם: "לטאת השטן", בשפת הקצ'ואה – על שם הסופאי (אנ') של תרבות האינקה) הוא סוג של דינוזאור תרופוד קדום אשר חי בארגנטינה. דינוזאור זה חי בין סוף הטריאס לתחילת תור היורה לפני 197–206 מיליון שנה.
מאפיינים

טורף זה הגיע לאורך ממוצע של 4 מטרים ולמשקל 200 ק"ג. הוא דמה לדילופוזאורוס והיה בעל מבנה לסת דומה ואף בעל "כרבולת" קטנה מעל הראש. היו לו שורת שיניים מחודדות שנועדו לתפיסת וקריעת בשר וצוואר ארוך. הלסת הייתה מוגבהת ובעלת בליטה שאולי שימשה לתקשורת מינית. הדינוזאור נע על שתי רגליו ביער במהירות. כיום מחשיבים את הדינוזאור לטורף קדום מאוד, שונה מהצלופיזיים וקרוב בעיקר לליליינשטרנוס.
לצידו חיו פאונה נכחדת של זאורופודים קטנים כמו הלסמזאורוס (Lessemsaurus) והריוחזאורוס אשר אולי שימשו לו טרף, ארכוזאורים גדולים וכמה סינאפסידים דמויי יונקים. רוב היצורים הללו נכחדו לאחר תחילת היורה.
ויסנטה לופס אי פלאנס

אלחנדרו ויסנטה לופס אי פלנס (בספרדית: Alejandro Vicente López y Planes, ‏1784–1856), מדינאי ומשורר ארגנטינאי, נשיא ארגנטינה הזמני מ-7 ביולי 1827 עד 18 באוגוסט 1827. בין היתר כתב גם את מילות ההמנון הארגנטינאי שאומץ ב-11 במאי 1813.
זא"ז 969

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  "ZAZ" (אנ') (שם מלא: Zaporizhia Automobile Building Plant)
 שנות ייצור:  1965–1970
 הרכבה:  אוקראינה אוקראינה
 מודל אחריו:  LuAZ 969A (1975-1979)
 מרכב:  4x4
 אורך:  3,270 מ"מ
 רוחב:  1,600 מ"מ
 גובה:  1,790 מ"מ
 משקל:  1,340 ק"ג
 בסיס גלגלים:  1,800 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, 887 סמ"ק המפיק 30 כ"ס (מנוע קירור אוויר)
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 4 מהירויות
 מהירות מרבית:  75 קמ"ש
 
זאפ 969
זא"ז 969 (ברוסית: ЗАЗ-969, באנגלית: ZAZ-969) הוא רכב שטח קטן, פתוח, מתוצרת יצרנית הרכב ZAZ (אנ') (שם מלא: Zaporizhia Automobile Building Plant) אשר יוצר בין השנים 1965–1970 בברית המועצות.
מפעל והנהלת יצרנית הרכב "Zaporizhia Automobile Building Plant" ממוקמים בעיר זפוריז'יה באוקראינה.
מאפיינים

דגם ה"זא"ז 969" התבסס בחלקו על דגם רכב השטח "LuAZ-967" (אנ') שהיה רכב אמפיבי ויוצר בשנת 1959.
רכב שטח פתוח.
מנוע בנזין.
הדגם אשר החליף את ה"זא"ז 969" נבנה בין השנים 1975–1979, עליו הורכב מנוע 4 צילינדרים, 1,197 סמ"ק המפיק 41 כ"ס.
ראו גם

רכב שטח
לקריאה נוספת

זא"ז 969 - תמונות
הערות שוליים

↑  אוטו קלוב זא"ז autoclub-zaz.ru
↑  Thompson, Andy. Cars of the Soviet Union (Haynes Publishing, Somerset, UK, 2008), p.190
↑  זאפ 969 revolvy.com/page
הצי הלבן הגדול

מפת מסעו של הצי הלבן הגדול
הצי הלבן הגדול (באנגלית: Great White Fleet) היה כינויו של צי אוניות שהיווה חלק מצי ארצות הברית שהשלים את הקפת כדור הארץ בין 16 בדצמבר 1907 ל-22 בפברואר 1909, בפקודת נשיא ארצות הברית תאודור רוזוולט. הוא הורכב מארבעה אסקדרונים, שכל אחד מהם כלל אוניית מערכה ואוניות נלוות. רוזוולט ביקש להפגין את כוחה הגובר של ארצות הברית ויכולתה להפעיל צי במים עמוקים, מעבר לאוקיינוסים, בכל מקום בעולם.
רקע היסטורי

לקראת סוף המאה ה-19 הייתה ארצות הברית למעצמה אזורית, בעלת אימפריה קולוניאלית, בדומה למדינות אירופה. לאחר הניצחון האמריקני במלחמת ארצות הברית ספרד ב-1898, וכיבוש קובה, פוארטו ריקו, הפיליפינים וגואם מצאו עצמם האמריקנים בעלי אינטרס מובהק באזורים רחוקים. גירוש ספרד מיבשת אמריקה, הפך את ארצות הברית למעצמה המובילה באזור, ולבעלת עניין במתרחש במזרח אסיה ובאוקיינוס השקט וכן בים הקריבי. אינטרסים חדשים אלו חייבו הפגנת עוצמה, ומעבר מהבדלנות המתחייבת מדוקטרינת מונרו למדיניות אימפריאליסטית, המחייבת התערבות בנעשה במדינות זרות. מעבר זה החל בתקופתו של ויליאם מקינלי, והואץ בתקופת נשיאות יורשו תאודור רוזוולט. ב-1904 הודיע רוזוולט על "תיקון רוזוולט" לדוקטרינת מונרו, לפיה לארצות הברית הזכות להתערב על מנת לייצב את כלכלתן של מדינות זרות באמריקה הלטינית ובקאריביים, וזאת על מנת למנוע מעורבות אירופית בכלכלתן ובהנהגתן של מדינות אלו. מדיניות חדשה זו חייבה ממד הרתעתי, והוכחה כי ביד ארצות הברית היכולת להשפיע הרחק מחופיה.
לקראת סוף תקופת כהונתו החליט רוזוולט על משלוח שש עשרה אוניות מהצי האטלנטי של ארצות הברית (ארבע אוניות מערכה מלוות באוניות ליווי) למסע מסביב לעולם לתקופה של למעלה משנה. גוף הספינות נצבע לבן (ומכאן שמו של הצי), ואילו חרטום הספינה נצבע בפסים בצבעי דגל ארצות הברית - אדום, לבן וכחול.
המסע

מכיוון שחפירת תעלת פנמה טרם הושלמה, היה על הצי לעבור דרך מצרי מגלן. הטווח של מבצע כזה היה ללא תקדים בהיסטוריה הימית של ארצות הברית, מכיוון שעל האוניות היה להפליג מנקודות מוצא שונות על מנת להיפגש ולהמשיך לפי תוכנית מתוזמנת היטב. המסע אמור היה להשתמש כמעט בכל היכולת המבצעית של הצי האמריקני. כשנתיים קודם לכן, ביצע הצי הרוסי מבצע דומה, במהלך מלחמת רוסיה יפן כאשר חלק ניכר מהצי הבלטי הרוסי ביצע מסע מהים הבלטי אל האוקיינוס השקט. מסע זה סבל מחוסר תיאום, והוביל להשמדת הצי הרוסי בקרב צושימה. המאמץ האמריקני אמור היה להיות מתוזמן טוב יותר, ליהנות מתנאים של שלום, שיסייעו בתיאום תנועת האוניות. המסע עצמו שבר בסופו של דבר מספר שיאי עולם, לרבות שיא עולם במספר האוניות המקיפות בבת אחת את כדור הארץ באופן מתואם.
למסע ניתן פרסום רב בעיתונות התקופה, והצי התקבל בהתלהבות בכל נמל בו עגן. בנמל אחר נמל הגיעו לצפות בצי אלפי אזרחים, והם קיבלו אותו בברכה. אוסטרליה ניצלה את הגעת הצי באוגוסט 1908 על מנת לעודד הקמתו של הצי המלכותי האוסטרלי. ביוקוהמה התאמצו היפנים על מנת להראות את רצונם בשלום עם ארצות הברית. אלפי ילדי בתי ספר קיבלו את הצי בהנפת דגלונים של ארצות הברית, כאשר קציני הצי ירדו אל הנמל לאחר עגינת האוניות, ומפקד הצי וקציניו התקבלו לארוחת צהרים אצל הקיסר. בסיציליה סייע הצי בפעולות הצלה לאחר רעידת אדמה חזקה שאירעה טרם בואו.
בפברואר 1909 קיבל הנשיא רוזוולט בהמפטון רודס שבוירג'יניה את הצי השב ממסעו, וציין כי סיום מסעו של הצי היה סיום נאות לתקופת כהונתו. לקצינים והמלחים השבים לביתם אמר רוזוולט "אומות אחרות יכולות לעשות מה שעשיתם, אך יהיה עליהן ללכת בדרך שסללתם".
הרכב הצי

אל המסע בן ארבעה עשר החודשים, יצאו 14,000 מלחים. בין המלחים שיצאו כקצינים זוטרים אל המסע היו כמה שהגיעו לדרגות פיקוד בכירות ולפיקוד קרבי במלחמת העולם השנייה, ביניהם אדמירל הרולד סטארק, שהיה מפקד הצי האמריקני בזירה האירופית ותיאם את פעולות הצי במהלך הפלישה לנורמנדי; אדמירל צי ויליאם הלסי, מהבכירים שבקציני הצי האמריקני באוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה; ואדמירל ריימונד ספרואנס, מנצח קרב מידוויי.
מסעו של הצי ארך כ-80,000 קילומטרים ובדרכו עצר הצי בעשרים נמלים המצויים בשש יבשות. הצי כלל ארבע אוניות מערכה מסוגים שונים וכן אוניות נלוות רבות. האוניות היו מסוגים שונים שנוצרו לאחר מלחמת ארצות הברית ספרד, מ-1900 ואילך, אך החדישות שבספינות, ארבע אוניות המערכה מסדרת קונטיקט, שנבנו ב-1907, היו כבר מיושנות, שכן האוניה הבריטית אה"מ דרדנוט שהושקה ב-1906 הייתה מהפכנית ושונה בתצורת החימוש העיקרי שלה ובמערכת ההנעה שלה ולמעשה הפכה את כל אוניות המערכה שהיו קיימות עד אז למיושנות. כיום מתייחסים לאוניות הצי הלבן הגדול כ"פרה-דרדנוט". בעת שיצא הצי לדרכו החלה ארצות הברית בהשקת אוניות דרדנוט, אך אלו לא השתתפו במסע. שתי האוניות הישנות יותר, מסוג "קירסרג'" שהושקו ב-1900, היו כבר כה מיושנות, שלא ניתן היה לראותן ככשירות לקרב.
במהלך השלב הראשון של המסע, הקפת יבשת אמריקה דרך מצרי מגלן, לוו אוניות המערכה ב"שייטת טורפדו" שהורכבה משש משחתות, ומספר אוניות נלוות. אלו לא הפליגו באותו המסלול של הצי אלא במסלול משלהן. בסן פרנסיסקו הוחלפו שתיים מאוניות המערכה באוניות אחרות.