stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרד וסט
חקירה > המעצר של רוז וסט

על אף התעקשותו של פרד כי אשתו לא הייתה מודעת כלל למעשיו, סברו חוקריו אחרת, ורוז נעצרה ב-20 באפריל 1994, תחילה באשמת אונס של ילדה בת אחת עשרה ותקיפה פיזית של ילד בן שמונה, אירועים אשר התרחשו מספר שנים קודם לכן. למחרת נדחתה בקשתה לערבות, והיא הועברה לבית הסוהר פאקלצ'רץ' (אנ'), שם תוחקרה נרחבות לגבי מותה של בתה הת'ר ושל הדיירת לינדה גוף. ב-25 באפריל הואשמה ברצח של גוף.
פרד ורוז הואשמו יחדיו בחמישה סעיפי רצח ב-6 במאי, ולמשמע כל אחד מהם חזרה רוז ואמרה, "אני חפה מפשע", תגובתה היחידה לכל אורך ארבעים ושישה הראיונות שניהלה עם חוקריה לפני תחילת משפטה.
בנוסף לרציחת הקורבנות שגופותיהן התגלו בחצר ביתו, הודה פרד בכך שרצח את אשתו הראשונה רינה ואת בתו החורגת שרמיין, וידע להצביע היכן נמצאו שרידיה של אן מקפול, אף על פי שלדבריו לא היה הוא זה שרצח אותה. הוא הסכים לזהות כל אחד מאתרי הקבורה, ושרידי הגופות נחפרו מתוך האדמה בין 10 באפריל ל-7 ביוני. לאחר מכן הועבר לבית הסוהר ברמינגהאם (אנ') והושם באגף האסירים בסיכון, בו פיטרלו הסוהרים מדי רבע שעה כדי לוודא שלא ינסה להתאבד.
אישומים

פרד ורוז הובאו לבית המשפט ב-30 ביוני 1994, והואשמו יחדיו בעשרים ואחד אישומי רצח, מתוכם שנים עשר נגד פרד ותשעה נגד רוז. הייתה זו הפעם הראשונה שראו זה את זו מאז מעצרו של פרד בחודש פברואר. בטרם קריאת האישומים נגדם, נשען פרד לכיוונה של רוז והניח את ידו בעדינות על כתפה, ממנה התנערה בחוסר נוחות. לבסוף הוטל על שניהם מעצר עד תום ההליכים. מיד לאחר שעזבו את בית המשפט נעצר פרד כביכול בשנית עבור הרצח של אן מקפול, שגופתה נמצאה ב-7 ביוני אך לא זוהתה עד לאותו יום, והוא הואשם בהריגתה ב-3 ביולי.
בזמן שהוחזק במעצר בבית הסוהר לאורך החודשים הבאים, הפך פרד לשקט ומדוכא, ככל הנראה לאור דחייתה הבולטת של רוז בבית המשפט, סירובה להשיב למכתביו הרבים, והדיווחים שדלפו לתקשורת על כך שלא הייתה יותר מאם מתאבלת אשר איבדה את בתה החורגת לבעלה הרוצח. הוא הפציר באנה מרי ובסטפן, ילדיו היחידים אשר עדיין הגיעו לבקרו, למסור לרוז את אהבתו, אך היא התעלמה ממנו. בתגובה משך את הודאותיו הקודמות בהן הצהיר שפעל לבדו, והאשים אותה בכל הרציחות בהן הואשם גם הוא, למעט זו של אן מקפול, אשר לגביה טען שנרצחה מתוך קנאה בידי אשתו הראשונה, רינה.
מוות

המשמר הצמוד שהוטל על פרד בכדי למנוע ממנו לפגוע בעצמו הופחת בהדרגה, וב-1 בינואר 1995, הצליח לחנוק את עצמו למוות בתאו לאחר שאילתר חבל משמיכתו ומסלילים שגנב מסל כביסה, אותו עטף מסביב לצווארו, קשר אותו לידית הדלת ומאחז החלון יחדיו, וקרס על ברכיו. במכתב ההתאבדות שנמצא בתאו צייר פרד מצבה קטנה, עליה רשם, "לזכרם האהוב. פרד וסט. רוז וסט. שינוח על משכבו בשלום היכן שהצללים אינם קיימים, שם הוא ממתין בשלווה לאשתו רוז".
מורשת

גופתו של פרד נשרפה ב-29 במרץ 1995, בהלוויה שנערכה בקובנטרי ובה השתתפו רק ארבעה מילדיו. הטקס נמשך לאורך חמש דקות ולא הושמעו בו כל מזמורים או שירים; הכומר רוברט סימפסון ציטט את מזמור תהילים כ"ג באומרו לנוכחים כי הם מוכרחים לזכור בליבם גם את שאר האנשים אשר סבלו מאותם אירועים טרגיים. אפרו של פרד פוזר ככל הנראה בצד הוולשי של שמורת אי בארי (אנ'), מקום בו נהג לבקר כילד וכמבוגר עם משפחתו.
לאחר מעצרם של פרד ורוז ב-1994 נלקחו ארבעת ילדיהם למשפחות אומנות וקיבלו זהויות בדויות כדי להגן עליהם מפני התקשורת והאויבים השונים שרכשו הוריהם לאורך השנים בגין מעשיהם.
שרידיהן של שרמיין ורינה נשרפו בטקס קטן שנערך בקטרינג (אנ'). בהתעקשותה של אנה מרי וסט, חלקו האם ובתה את אותו ארון, ולמשתתפים בטקס נאמר שלא להביא כל פרחים עמם.
אחיו הצעיר של פרד, ג'ון, תלה את עצמו במוסך ביתו שבגלוסטר בנובמבר 1996. בזמן התאבדותו המתין לגזר הדין שעמד להטיל עליו חבר המושבעים בגין מעשי האונס שביצע לכאורה באחייניתו אן מארי במהלך שנות ה-70 בבית הזוועות שברחוב קרומוול.
גופת חברם של בני הזוג וסט, טרנס קריק, נמצאה ברכבו בהקנס (אנ'), סקרבורו, בינואר 1996. קריק פגש את פרד כאשר התגורר בפארק הקרוואנים לייק האוס ב-1969, ודיווח עליו מספר פעמים למשטרה לאחר שהראה לו את כלי הניתוח בהם נעזר כדי לבצע הפלות לא חוקיות, וכמו כן מספר תמונות פולארויד בהן נראו איברי מינן של מטופלותיו, אותן צילם מיד לאחר ביצוע ההליכים הכירורגיים. כמו כן דיווח קריק על כך שפרד ביקש ממנו למצוא עבורו נערות בהיריון בהן יוכל להתנסות בביצוע הפלות. הוא האמין שהרשויות התעלמו מהמידע שסיפק מאחר שפרד שימש כמודיע משטרתי מעת לעת. האמונה הרווחה בנוגע למותו היא שהאשמה והדחק שחש כתוצאה מכך שהמידע שמסר לא עזר להרשיע את פרד הובילו אותו להתאבד, ונתיחה שלאחר המוות קבעה כי מת כתוצאה מהרעלת פחמן חד-חמצני לאחר שאטם את עצמו ברכבו וסתם את האגזוז.
אחד מילדיהם של פרד ורוז, בארי, טען ב-2004 כי כאשר היה בן שבע צפה בהוריו רוצחים את אחותו הת'ר. לדבריו, קשרו אותה ואנסו אותה במשך זמן מה, בטרם החלה רוז לדרוך על ראשה בחוזקה עד שחדלה לזוז.
בית משפחה וסט ברחוב קרומוול נהרס באוקטובר 1996, כאשר כל פיסת פסולת רוסקה לרסיסים על מנת להרחיק מעריצים אשר חיפשו אחר מזכרות. התקשורת התייחסה אל המקום כאל בית הזוועות או בית האימים. בשנים הבאות נבנתה באזור דרך ציבורית.
אנה מארי וסט ניסתה להתאבד ב-1999 לאחר שקפצה לנהר סוורן. סטפן וסט ניסה להתאבד ב-2002 באמצעות תלייה, וכעבור שנתיים נאסר למשך תשעה חודשים בגין אונס סטטוטורי שביצע בנערה בת ארבע עשרה. אחיהם הצעיר ביותר, בארי, התאבד על ידי צריכת מנת יתר של סמים באוקטובר 2020.
קורבנות

מספר קורבנותיהם הידועים של פרד ורוז הוא לפחות שלושה עשר, אשר נרצחו בין השנים 1967–1987, אולם גורמים רבים הבקיאים בפרטי המקרה סבורים כי ישנם קורבנות נוספים שגופותיהם טרם נמצאו. לפני התאבדותו של פרד, ערכה המשטרה עמו ראיונות במשך מאה ושמונה שעות, גם כאשר ניסה לקחת את האשמה לידיו וגם לאחר שהפנה אותה לרוז. במספר מקרים רמז פרד על כך שהיו גם קורבנות אחרים, אך סירב להרחיב מעבר לכך שרצח את מארי בסטהולם בת החמש עשרה ב-1968 וקבר את גופתה באדמה חקלאית בבישופ קליב. כמו כן טען שהרג קורבן נוסף בזמן שעבד כפועל בניין בברמינגהאם, ושקבר גופות נוספות בסקוטלנד ובהרדפורדשייר.
פרד טען בפני ג'אנט ליץ' כי הוא ואשתו הרגו לפחות עשרים בני אדם אך לא קברו את כולם בביתם, אלא פיזרו אותם במקומות שונים. לדבריה התכוון לחשוף גופה חדשה בפני חוקריו מדי שנה.
בזמן שהיה במעצר סיפר פרד לבנו סטפן כי נהג לענות את קורבנותיו באכזריות לפני שרצח אותם. הוא התעקש כי לא אנס אותם, אלא ביצע בגופותיהם מעשי נקרופיליה ברגע המוות עצמו או מיד אחריו. כמו כן הסביר כי הסיבה לכך שעצמות רבות לא נמצאו כאשר נחפרו הגופות הייתה שבמסגרת העינויים שביצע, נהג לכרות לקורבנותיו את אצבעות הידיים והרגליים. לעיתים תלש גם את ציפורניהן וכיבה סיגריות על גופן. מעבר לכך, היו אתרי הקבורה בהם השתמש, אלו שהתגלו ואלו שלא, בעלי משמעות סמלית חזקה עבורו, מאחר שכל קורבן נקבר בסמוך למקום בו גר או עבד בעת הרצח.
קורבנות > 1967

יולי: אן מקפול בת השמונה עשרה. שרידיה נמצאו ב-7 ביוני 1994, בפינגרפוסט פילד, מאץ' מארקל. גופתה הושלכה לקבר מלבני וכוסתה בחול ועלים יבשים. היא הייתה בחודש השמיני להריונה ועמדה ללדת את בתה.
קורבנות > 1968

6 בינואר: מארי בסטהולם בת החמש עשרה. עבדה כמלצרית בבית קפה בו נהג פרד לבקר. הוא חטף אותה מתחנת אוטובוס בדרך בריסטול, גלוסטר, והודה בפני חוקריו כי אנס אותה ברכבו ורצח אותה. גופתה מעולם לא נמצאה, אך היא ככל הנראה נקברה בבישופ קליב. המשטרה לא יכלה להאשים את פרד ברצח שלה בשל מחסור בראיות.
קורבנות > 1971

20 ביוני (בקירוב): שרמיין וסט בת השמונה, בתו החורגת של פרד. נרצחה על ידי רוז מעט לפני שחרורו של פרד מבית הסוהר לייהיל (אנ') ב-24 ביוני, ככל הנראה תוך כדי ריב אלים שהתקיים ביניהן. גופתה הושלכה תחילה לתוך מרתף ביתם בדרך מידלנד, אולם נקברה מאוחר יותר בגינתם הקדמית.
אוגוסט: קתרין רינה קוסטלו בת העשרים ושבע, אשתו הראשונה של פרד. גורמי החקירה מאמינים כי נסעה לביתם של פרד ורוז כדי לבדוק את מצבן של בנותיה או לדרוש עליהן משמורת. לאחר מכן רצח אותה פרד כדי למנוע חקירה אפשרית לגבי מותה של שרמיין. ככל הנראה נחנקה למוות לפני שגופתה בותרה ונקברה באזור כפרי.
קורבנות > 1973

20 באפריל (בקירוב): לינדה גוף בת התשע עשרה, הקורבן הראשון שרצחו פרד ורוז יחדיו למטרת סיפוקם המיני. גוף הייתה דיירת בביתם ברחוב קרומוול מספר עשרים וחמש, וניהלה קשרים רומנטיים עם שני גברים אשר קיימו יחסי מין גם עם רוז. לאחר היעלמותה הגיעה אמה לביתם כדי לחפש אחריה, וראתה את רוז לובשת את בגדיה וכפכפיה. נאמר לה כי בתה עזבה את ביתם בחיפוש אחר עבודה בוסטון-סופר-מייר (אנ'). גופתה הושלכה לבור הבדיקה שבמוסך, אשר הוסב מאוחר יותר לחדר שירותים.
10 בנובמבר: קרול אן קופר בת החמש עשרה. עברה לגור בפנימייה לאחר מותה של אמה ב-1966. נראתה בחיים בפעם האחרונה על ידי בן הזוג שלה כאשר עלתה לאוטובוס לכיוון בית סבתה. פרד התייחס אליה בשם "יד מצולקת", מתוך התייחסות לכוויה שנגרמה לה זמן מה לפני שנפגשו. גופתה הייתה האחרונה שנחפרה מהמרתף; גולגולתה נמצאה כשהיא עטופה בנייר דבק, וידיה ורגליה הקטועות קשורות בחוט.
27 בדצמבר: לוסי פרטינגטון (אנ') בת העשרים ואחת. למדה כסטודנטית באוניברסיטת אקסטר, בת דודתו של הסופר מרטין איימיס. נחטפה בידי פרד בזמן שהמתינה בתחנת אוטובוס. תאריך מותה המדויק אינו ידוע ועשוי היה להיות כשבוע לאחר חטיפתה, היות שפרד נאלץ ללכת לחדר המיון בבית החולים המלכותי של גלוסטר ב-3 בינואר בשל חתך רציני בידו הימנית אשר ככל הנראה גרם לעצמו כאשר ביתר את גופתה. שרידיה נמצאו במרתף הבית ברחוב קרומוול ב-6 במרץ 1994.
קורבנות > 1974

16 באפריל: תרזה זיגנטלר בת העשרים ואחת, סטודנטית לסוציולוגיה במכללה הקהילתית בגרינוויץ' (אנ'). זיגנטלר נחטפה בידי פרד ורוז כאשר ניסתה לתפוס טרמפים מדרום לונדון להוליהד. פרד פירש את מבטאה השווייצרי כהולנדי, ותמיד התייחס אליה בתור "הילדה ההולנדית" או "הצבעונית". דיווח על היעדרותה התקבל בסקוטלנד יארד מידי בני משפחתה בשווייץ כאשר לא הצליחו ליצור עמה קשר. פרד בנה בסיס לארובה במקום בו נקברה.
15 בנובמבר: שירלי הוברד בת החמש עשרה, ילדה מאומצת אשר נחטפה מתחנת אוטובוס בדרויטוויץ' (אנ') ליד נהר סוורן בזמן ששבה לביתה מדייט. נראתה לאחרונה על ידי בן הזוג שלה, לאחר שהבטיחה לו שתבוא לראותו למחרת. שאריותיה המבותרות נמצאו בחלק של המרתף אשר כינתה המשפחה כ"אזור של מרילין מונרו"; ראשה היה עטוף לחלוטין בנייר דבק, וצינור גומי בקוטר מספר מילימטרים נתחב לנחירה על מנת שתוכל לנשום.
קורבנות > 1975

12 באפריל: חואניטה מוט בת השמונה עשרה. הייתה דיירת בבית משפחת וסט, אולם חיה עם קרובת משפחתה בניואנט (אנ') בזמן היעלמותה. ככל הנראה נחטפה בידי פרד ורוז בזמן שתפסה טרמפים.
קורבנות > 1978

10 במאי: שירלי רובינסון בת השמונה עשרה. דיירת נוספת בבית המשפחה. רובינסון הייתה ביסקסואלית ידועה ונהגה לקיים יחסי מין מזדמנים עם פרד ורוז. בזמן היעלמותה הייתה בחודש השמיני להריונה, ועמדה ללדת את בנו של פרד ב-11 ביוני. לא קיים מניע מיני עבור מותה, אולם התביעה הניחה כי נרצחה מאחר שרוז חשה שאיימה על מעמדה בביתם ועל יציבותה של מערכת היחסים שלה ושל בעלה. תוכניתו המקורית של פרד הייתה למכור את התינוק שלהם לזוג חסר ילדים, והוא צילם מספר תמונות שלו ושל רובינסון לשם כך.
קורבנות > 1979

5 באוגוסט: אליסון צ'יימברס בת השש עשרה. הגיעה מבית בעייתי ועברה לגור אצל משפחה אומנת כאשר הייתה בת ארבע עשרה. הכירה את בני הזוג וסט ב-1979; פרד טען מאוחר יותר בפני עורך דינו כי היא מתה לאחר שרוז "נהייתה אכזרית מדי כלפיה". גופתה המבותרת נמצאה קבורה בגינת ביתם עם חגורת עור קשורה מסביב לחלק הקדמי של ראשה כך שהידקה את לסתה בחוזקה. היה זה הרצח האחרון שנגרם בשל מניע מיני.
קורבנות > 1987

19 ביוני: הת'ר וסט בת השש עשרה, בתם הראשונה של פרד ורוז. ככל הנראה נרצחה מאחר שהוריה חששו כי עמדה לעזוב את ביתם וראו בכך איום על אורח חייהם הסודי. פרד טען שלא התכוון להרוג אותה, אולם מספר ראיות הצביעו על כך שנאנסה לפני שנרצחה. גופתה בותרה בעזרת סכין משוננת גדולה, ונקברה בבור בחצר שהורה פרד לבנו לחפור, בתואנה כי ברצונו לבנות בריכת דגים.
קורבנות > קורבנות אפשריים נוספים

גורמי משטרה עדיין מאמינים כי משפחת וסט הייתה אחראית למספר היעלמויות אשר לא נפתרו עד היום, בהן לפחות עשרה מקרי רצח שהתרחשו בין השנים 1971–1979, שבעה מתוכם לצורך אונס או התעללות מינית. לאחר סדרת הרציחות שביצעו בין השנים 1973–1975 לא התגלו קורבנות נוספים עד לשנת 1978. רצח נוסף אירע ב-1979, אחריו נמנע הזוג מפשעים נוספים עד לרצח בתם ב-1987. בחקירותיו הודה פרד ברציחתם של לפחות שלושים בני אדם, כך שייתכן בהחלט כי ישנם שמונה עשר קורבנות לא מזוהים נוספים.
בראיונותיו דיבר פרד ברוגע ונינוחות, ונותר אדיש בנוגע לפשעיו אפילו כאשר החלו חוקריו להיראות מוטרדים מאופיים האלים. הבחנה זו הובילה את ראש החקירה ג'ון בנט להביא לעזרתם פסיכולוג פלילי אשר יאבחן את מצבו הנפשי של פרד. לאחר ששוחחו לאורך כמה פגישות ב-1994, קבע הפסיכולוג פול בריטון כי פרד ביצע כל כך הרבה פשעים לאורך תקופת זמן מאוד רחבה, עד שאיבד את הסימפתיה שאולי חש בהתחלה כלפי מעשי העינויים, האונס והרצח שביצע. כמו כן ציין כי אף על פי שתדירות הפשעים של אדם מסוג זה עשויה לגרוע לאורך הזמן, אין זה סביר כי הוא יחדל לרצוח לחלוטין.
תיאוריה אחת גורסת כי הפער הפתאומי במהלך שנות ה-70 בו עצרו פרד ורוז לחלוטין מרציחותיהם נבע ככל הנראה ממנהגם להביא לביתם נערות שהכירו בפנימיות קרובות; עם חלקן קיימו יחסי מין, ואחרות עידדו לעסוק בזנות מתוך ביתם. כמו כן הכירו מספר מכרים חדשים, כולל כמה מדייריהם, אשר הסכימו להשתתף במסיבותיהם המיניות ואף חלקו את הפטישים שאהבו. ייתכן שעיסוקם בפעילויות הללו מילא את צורך סיפוק תיאבונם לאלימות.
קרוליין אוונס, אנה מרי וסט, ומספר נשים אחרות אשר ניצלו מתקיפותיהם המיניות של בני הזוג, העידו במשפטה של רוז כי היא הייתה הדומיננטית והאגרסיבית ביותר מבין שניהם. אוונס אף הצהירה כי לאחר שפרד אנס אותה, אמר לה שהביאו אותה לביתם רק כי רוז חשקה בה. ייתכן שהתרחבות משפחתם לאורך השנים, יחד עם הנערות השונות שהביאו לביתם באותו הזמן, אשר במיניותן ובחייהן ניסו פרד ורוז לשלוט, גרמו להם די והותר סיפוק מיני גם מבלי שיצטרכו להסתכן עבור העונג שהפיקו מרצח ואונס.
ארבע נשים צעירות המזכירות במראהן את קורבנותיו של פרד נעלמו בזמן שחי בגלאזגו; אחת מהן, מרגרט מק'אבוי, הכירה את פרד לאחר שנפגשו באוטו הגלידה שבו עבד. כמו כן שכר פרד גינה סמוכה לביתו בה ביקר לעיתים קרובות, אף על פי שטיפח רק חלק קטן ממנה. הוא אמר לאחד משכניו שהשתמש ברובה עבור "משהו מיוחד" עליו סירב להרחיב, ומרבית העבודה שביצע בה התרחשה בשעות הבוקר המוקדמות. המשטרה לא הצליחה לגלות האם נקברו במקום גופות נוספות מאחר שעד למעצרו הסופי כבר נבנתה במקום תשתית לכביש.
תרבות

ערוץ חמש (אנ') הבריטי הזמין סדרה דוקומנטרית בת שלושה חלקים בשם "פרד ורוז: רציחות וסט", אשר שודרה לראשונה באוקטובר 2001, ופעם נוספת ב-2014. הסדרה מציגה צילומי ארכיון נרחבים, ראיונות, ותמונות מתיקי החקירה המקוריים. הערוץ הזמין פרק דוקומנטרי נוסף אשר שודר בנובמבר 2014 ומציג ראיונות עם בני משפחתו של פרד ועם ניצולים שהצליחו להימלט מידיו.
מיני-סדרת דרמת הפשע הבריטית "מבוגרת אחראית (אנ')" אשר הוזמנה על ידי רשת ITV ושודרה ב-2011 מציגה את דמותה של ג'אנט ליץ', העובדת הסוציאלית אשר שהתה בבית משפחת וסט ונכחה בחלק מראיונותיו של פרד עם המשטרה. כמו כן הזמינה הרשת סרט דוקומנטרי בשם "פרד ורוז וסט: הסיפור האמיתי" אשר היה אמור להופיע ב-31 בינואר 2019, אך שידורו נדחה ל-21 בפברואר בשל "בעיות חוקיות".
חברת הבת האירופאית של ערוץ דיסקברי הזמינה פרק בנוגע לרציחותיהם של בני הזוג כחלק מסדרת הפשע הדוקומנטרית "פשעים שזעזעו את העולם"; טים פיגוט-סמית שימש כקריין, והפרק שודר לראשונה ב-2006.
אליפות צרפת הפתוחה 2001

| --- | --- |

פרסי התחרות
 ענף:  טניס 
 תקופת התחרות:  28 במאי 2001 – 11 ביוני 2001 (15 ימים) 
 מספר תחרות:  100 
 כספי זכייה:  3.745 מיליון $
 אצטדיון:  אצטדיון רולאן גארוס
 זוכה:  גברים:גוסטבו קוורטן (ברזיל) נשים:ג'ניפר קפריאטי (ארצות הברית) זוגות גברים:מאהש בהופאטי/לאנדר פאיס (הודו) זוגות נשים:וירחיניה רואנו פסקואל (ספרד)/פאולה סוארס (ארגנטינה) זוגות מעורבים:וירחיניה רואנו פסקואל/תומאס קרבונל (ספרד)
 
 → אליפות צרפת הפתוחה 2000 אליפות צרפת הפתוחה 2002 ← 
 
אליפות צרפת הפתוחה 2001 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי חימר באצטדיון רולאן גארוס בפריז. התחרויות התחילו ב-28 במאי והסתיימו ב-10 ביוני. זו הייתה האליפות ה-100 מאז ייסודה.
הפרסים

סך הפרסים היה 3.745 מיליון $ (הוענק ביורו).
התחרות > תחרות זוגות גברים

בתחרות השתתפו 64 זוגות. להלן הזוגות שקיבלו דירוג:
יונס ביורקמן (שוודיה שוודיה וטוד וודברידג' (אוסטרליה אוסטרליה), הודחו ברבע הגמר
דניאל נסטור (קנדה קנדה) וסנדון סטולי (אוסטרליה אוסטרליה), הודחו בסיבוב השלישי
אירז'י נובאק ודוויד ריקל (צ'כיה צ'כיה), הודחו בסיבוב השלישי
דונלד ג'ונסון וג'רד פלמר (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו בסיבוב הראשון
ויין פריירה (דרום אפריקה דרום אפריקה) ויבגני קפלניקוב (רוסיה רוסיה), הודחו בסיבוב הראשון
מקס מירני (בלארוס בלארוס) ודוד פרינוסיל (גרמניה גרמניה), הודחו בסיבוב השלישי
אליס פריירה (דרום אפריקה דרום אפריקה) וריק ליץ' (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו בסיבוב השלישי
ג'וש איגל ואנדרו פלורנט (אוסטרליה אוסטרליה), הודחו בסיבוב השלישי
ויין ארטורס (אוסטרליה אוסטרליה) וננד זימוניץ' (סרביה ומונטנגרו סרביה ומונטנגרו), הודחו בסיבוב הראשון
דייוויד אדמס (דרום אפריקה דרום אפריקה) ומרטין גרסיה (ארגנטינה ארגנטינה), הודחו בסיבוב הראשון
מייקל היל (אוסטרליה אוסטרליה) וג'ף טרנגו (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו בחצי הגמר
ויין בלאק וקווין אולייט (זימבבואה זימבבואה), הודחו בסיבוב השלישי
פטר פאלה ופאבל ויזנר (צ'כיה צ'כיה), הפסידו במשחק הגמר
מארק נוולס (איי בהאמה איי בהאמה) ובריאן מקפי (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו בסיבוב השלישי
ז'יימה אונסינס (ברזיל ברזיל) ודניאל אורסניק (ארגנטינה ארגנטינה), הודחו בסיבוב הראשון
ביירון בלק (זימבבואה זימבבואה) ואלכס או'בריאן (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו בסיבוב הראשון
מזוג מנצחי תחרות 2000 רק טוד וודברידג' (אוסטרליה אוסטרליה) השתתף בתחרות. מאהש בהופאטי ולאנדר פאיס (הודו הודו), מנצחי תחרות 1999 שלא היו מדורגים בתחרות זו, נפגשו במשחק הגמר עם פטר פאלה ופאבל ויזנר (צ'כיה צ'כיה) וניצחו בשתי מערכות.
התחרות > תחרות זוגות נשים

בתחרות השתתפו 64 זוגות. להלן הזוגות החזקות שזכו בדירוג:
ליזה ריימונד (ארצות הברית ארצות הברית) ורנה סטאבס (אוסטרליה אוסטרליה), הודחו בחצי הגמר
וירחיניה רואנו פסקואל (ספרד ספרד) ופאולה סוארס (ארגנטינה ארגנטינה), ניצחו בתחרות
קארה בלאק (זימבבואה זימבבואה) וילנה ליחובצבה (רוסיה רוסיה), הודחו בסיבוב השלישי
קימברלי פו (ארצות הברית ארצות הברית) ונטלי טוזיאה (צרפת צרפת), הודחו ברבע הגמר
?
אלס קלנס (בלגיה בלגיה) ומייגן שונסי (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו בסיבוב השלישי
אלכסנדרה פיסה (צרפת צרפת) וריטה גרנדה (איטליה איטליה), הודחו בסיבוב השני
ניקול ארנדט (ארצות הברית ארצות הברית) וקרולין ויס (הולנד הולנד), הודחו ברבע הגמר
מרטינה נברטילובה (ארצות הברית ארצות הברית) וארנצ'ה סנצ'ס ויקאריו (ספרד ספרד), הודחו בסיבוב הראשון
אנקה הובר (גרמניה גרמניה) וברברה שט (אוסטריה אוסטריה), הודחו ברבע הגמר
טטיאנה גרבין (איטליה איטליה) וז'נט הוסרובה (סלובקיה סלובקיה), הודחו בסיבוב הראשון
ליזל הובר (דרום אפריקה דרום אפריקה) ולאורה מונטלבו (ארגנטינה ארגנטינה), הודחו בסיבוב השני
טינה קריז'ן וקטרינה סרבוטניק (סלובניה סלובניה), הודחו בסיבוב השני
ניקול פראט (אוסטרליה אוסטרליה) ופטריסיה טרביני (ארגנטינה ארגנטינה), הודחו בסיבוב השלישי
ילנה דוקיץ' (סרביה ומונטנגרו סרביה ומונטנגרו) וקונצ'יטה מרטינס (ספרד ספרד), הפסידו במשחק הגמר
אמנדה קוצר (דרום אפריקה דרום אפריקה) ולורי מקנייל (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו בסיבוב הראשון
מנצחות תחרות 2000 מרטינה הינגיס (שווייץ שווייץ) ומרי פירס (צרפת צרפת) לא השתתפו בתחרות. במשחק הגמר וירחיניה רואנו פסקואל (ספרד ספרד) ופאולה סוארס (ארגנטינה ארגנטינה) נפגשו עם ילנה דוקיץ' (יוגוסלביה יוגוסלביה) וקונצ'יטה מרטינס (ספרד ספרד) וניצחו בשתי מערכות.
התחרות > תחרות זוגות מעורבים

בתחרות השתתפו 32 זוגות. להלן הזוגות שזכו בדירוג:
רנה סטאבס וטוד וודברידג' (אוסטרליה אוסטרליה), הודחו ברבע הגמר
קארה בלאק (זימבבואה זימבבואה) וסנדון סטולי (אוסטרליה אוסטרליה), הודחו בסיבוב הראשון
אי סוגיאמה (יפן יפן) ואליס פריירה (דרום אפריקה דרום אפריקה), הודחו בסיבוב הראשון
ארנצ'ה סנצ'ס ויקאריו (ספרד ספרד) וג'ארד פלמר (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו בסיבוב השני
קימברלי פו ודונלד ג'ונסון (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו בסיבוב הראשון
ניקול ארנדט (ארצות הברית ארצות הברית) ומארק נוולס (איי בהאמה איי בהאמה), הודחו בסיבוב השני
ברברה שט (אוסטריה אוסטריה) וג'וש איגל (אוסטרליה אוסטרליה), הודחו בסיבוב הראשון
נטלי טוזיאה (צרפת צרפת) ודייוויד אדמס (דרום אפריקה דרום אפריקה), הודחו בסיבוב הראשון
מזוג נצחי תחרות 2000 רק דייוויד אדמס (דרום אפריקה דרום אפריקה) השתתף בתחרות. במשחק הגמר נפגשו זוגות לא מדורגים. וירחיניה רואנו פסקואל ותומאס קרבונל (ספרד ספרד) נפגשו עם פאולה סוארס (ארגנטינה ארגנטינה) וז'יימה אונסינס (ברזיל ברזיל) וניצחו בשתי מערכות.
התחרות > ישראל ברולאן גארוס

הראל לוי השתתף בתחרות הגברים. בסיבוב הראשון הוא ניצח את ביירון בלק מזימבבואה. בסיבוב השני הוא נפצע ופרש במהלך המערכה השנייה.
אנה סמשנובה השתתפה בתחרות הנשים. בסיבוב הראשון היא הפסידה לטניסאית מסלובקיה בשתי מערכות.
אייל רן לצד נועם בר שיחקו בתחרות זוגות הגברים. הם הודחו בסיבוב הראשון.
גוסטבו קוורטן, מנצח התחרות
ג'ניפר קפריאטי, מנצחת התחרות
יובל אלבשן

| --- | --- |

יובל אלבשן, דצמבר 2009
 לידה:  27 בנובמבר 1969 (בן 55) בת ים 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב 
 תפקידים בולטים:  עורך דין קהילתי, פרופסור חבר מקצועי למשפטים, דקאן פיתוח חברתי בקריה האקדמית אונו
 פרסים והוקרה:  אות המופת לעורכי דין מתנדבים מטעם לשכת עורכי הדין
 
יובל אלבשן (נולד ב-27 בנובמבר 1969) הוא סופר, עורך דין קהילתי (לשעבר) ופרופסור חבר מקצועי למשפטים. כיהן כדקאן הפקולטה למשפטים בקריה האקדמית אונו. כמו כן משמש אלבשן כמגיש תוכניות אקטואליה ברשת ב'. עד ספטמבר 2013 שימש כסמנכ"ל עמותת ידיד ומנהל רשת מרכזי הזכויות שלה בפריפריה של ישראל, עמותה שאלבשן היה ממייסדיה בשנת 1997. לאחר מכן שימש כדקאן פיתוח חברתי בקריה האקדמית אונו עד 2016. בדצמבר 2021 מונה לראש הוועדה הציבורית לבחינת תנאי השכר של חברי הכנסת.
קורות חייו

אלבשן נולד בבת ים. הוא בן נינו של שמואל לוין-אפשטיין, מבעלי הוצאת א. לוין אפשטיין. כשהיה בן 12 נפטר אביו. לאחר שירות צבאי כקצין בחיל המודיעין, החל ללמוד משפטים באוניברסיטה העברית, אך סיים את לימודיו בפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב ב-1996.
התמחה אצל השופט יעקב טירקל בבית-המשפט העליון. לאחר הסמכתו כעורך דין, ייסד וניהל את המחלקה המשפטית של עמותת ידיד שהוקמה ב-1997, את חטיבת זכויות האדם במכללה האקדמית למשפט ועסקים שהוקמה ב-2000, ואת המרכז לחינוך משפטי לזכויות אדם ולאחריות חברתית באוניברסיטה העברית בירושלים שהוקם ב-2003.
עד 2007 עמד בראש הקליניקות המשפטיות שבפקולטה למשפטים שבאוניברסיטה העברית בירושלים.
החל משנת 2009 כותב אלבשן ביקורות ספרי עיון עבור עיתון "הארץ".
עד ספטמבר 2013 שימש כסמנכ"ל עמותת ידיד ומנהל רשת מרכזי הזכויות של העמותה.
בספטמבר 2013 התמנה לדקאן לפיתוח חברתי בקריה האקדמית אונו, תפקיד שלא היה קיים עד אז.
ביולי 2016 החל אלבשן לכהן בתפקיד דקאן הפקולטה למשפטים בקריה האקדמית אונו עד 2020.
החל משנת 2015, ובמשך שנתיים, הגיש אלבשן תוכנית רדיו שבועית ברשת ב' בשם "שניים בשתיים", תחילה יחד עם לימור לבנת ולאחר מכן עם אמילי עמרוסי. החל ממאי 2017 מגישים אלבשן ועמרוסי את התוכנית השבועית "היינו כאן" בכאן ב'. התוכנית, שמשודרת אחת לשבוע ביום שישי, נקראה "אמילי והפרופסור", עד השעייתה של עמרוסי ביולי 2024 והתפטרותה מהתאגיד. התוכנית נקראת "מוריה והפרופסור" והוא מגיש אותה עם מוריה קור.
ב־2 באפריל 2022 החליט שר הרווחה והביטחון החברתי, מאיר כהן, למנות את אלבשן למנכ"ל המוסד לביטוח לאומי, אך הוועדה לבדיקת מינויים בחברות ממשלתיות (ועדת גילאור) פסלה את המינוי, בנימוק שאלבשן אינו עומד בתנאי הכשירות לתפקיד.
אלבשן בעל תואר ראשון במשפטים בהצטיינות מאוניברסיטת ת"א ובעל תואר שני במשפטים בהצטיינות מהאוניברסיטה העברית. קיבל דרגת מרצה בכיר במסלול הנלווה מהאוניברסיטה העברית בשנת 2004, ודרגת פרופסור חבר מקצועי ב-2015 מטעם הוועדה העליונה למינוי פרופסורים של המועצה להשכלה גבוהה, המיועד למי שאינם בעלי תואר דוקטור ושהישגיהם בתחומם המקצועי הקנו להם מוניטין ייחודי.
פעילות ציבורית

אלבשן הוא פעיל חברתי, בעיקר במסגרות של ארגונים ציבוריים כמו עמותת ידיד וקליניקות משפטיות. הוא אחד הדוברים הבולטים של הארגונים החברתיים החוץ-פרלמנטריים, ובמשך תקופה ארוכה פעל מחוץ למערכת הפוליטית. מאז 2002 הוא בעל טור בעיתון "מעריב", שמוקדש ברובו לביקורת חברתית.
מאז 2008 מסייע אלבשן להקמת מערכי סיוע משפטי במדינות עולם שלישי, נפאל, תאילנד ומיאנמר.
לאחר הרשעתו של אלאור אזריה בינואר 2017 בעבירת הריגה העיד אלבשן לטובתו בבית המשפט, וטען כי על גזר הדין להתחשב בכך שאזריה מגיע מהפריפריה, ולכן ענישתו תפגע בו יותר מאשר בחייל מהאליטה החברתית-כלכלית.
מספטמבר 2015 משמש אלבשן כיו"ר תוכנית "שכר מצווה" בלשכת עורכי הדין, תוכנית שמעניקה סיוע משפטי פרו בונו לאוכלוסיות נזקקות.
בשנת 2020 מונה אלבשן כחבר בוועדה המייעצת לבחינת ההסמכה בעריכת דין, שהוקמה על ידי משרד המשפטים.
בשנת 2021 התמנה אלבשן לעמוד בראש הוועדה הציבורית לפיקוח על שכר חברי הכנסת.
אלבשן חבר בפורום המשפטנים הבכירים שהקים היועץ המשפטי מנדלבליט לליווי תיקי נתניהו, וחבר במועצת המנהלים של מוזיאון ישראל.
פעילות ציבורית > מאבק הקופאיות

המאבק על זכות הישיבה של הקופאיות בסופר פארם היה בין המאבקים שאלבשן יזם וזכו לתהודה רבה. בשנת 2004 אלבשן קרא להחרים את הרשת, מה שגרר גל מחאה מתוקשר. אלבשן חבר להסתדרות והקים מטה מאבק נגד העסקה פוגענית. תוך שבוע הוא הגיע להסכם פשרה עם מנהלי סופר פארם, שבו הבטיחה הרשת לעובדיה שטיחים אורתופדיים, מערך של ביקורת רפואית ו-20 דקות הפסקה בתשלום. בהמשך הוביל אלבשן את מאבק הקלדניות בבתי המשפט ואת המאבק לעיגון זכות היציאה לשירותים של עובדים במקומות מסחר. הצעות החוק שניסח אלבשן יחד עם ח"כ עמיר פרץ שימשו בסיס לחקיקה בנושא בכנסות ה-17 וה-18.
פעילות ציבורית > פעילות פוליטית

לקראת הבחירות לכנסת השבע עשרה הצהיר כי הגיע למסקנה שהפעילות במסגרת ארגוני החברה האזרחית אינה מובילה לשינוי החברתי הנדרש. הוא הצטרף למפלגת העבודה, הודיע על תמיכתו בעמיר פרץ, ופעל כדי לרתום את הפעילים החברתיים לתמיכה במפלגה. הוא שובץ במקום לא-ריאלי ברשימת העבודה לכנסת השבע עשרה. בראשית 2007 הביע את אכזבתו מפרץ, והודיע במפתיע על תמיכתו באהוד ברק בפריימריז לראשות מפלגת העבודה, אך לא הציב את מועמדותו ברשימת המפלגה לכנסת השמונה עשרה.
בשל העובדה שרבים חשבו שהוא ממוצא מזרחי, ושהרגיש שבשל כך הופלה לרעה בדרכו בתחום המשפט, החליט לבחון את נושא השסע העדתי בישראל, ומצא כי ישראלים עם שם משפחה מארצות האסלאם אינם מתקבלים להתמחות במשרד עורכי דין, גם אם סיימו בהצטיינות את לימודי המשפטים באוניברסיטה העברית.