stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנטיוכוס הרביעי
נעורים ועלייה לשלטון

אנטיוכוס הרביעי נולד בשם מיתרדטס לאנטיוכוס השלישי (המכונה הגדול) וללאודיקה השלישית. הוא שינה את שמו ל"אנטיוכוס" לאחר מות אחיו, סלאוקוס הרביעי, המבוגר ממנו, או אולי לאחר עלייתו לשלטון.
כינויו "אפיפנס" הוא קיצור מן התואר "תאוס אפיפנס", שפירושו "האל המתגלה".
אחיו, סלאוקוס הרביעי, ירש את השלטון מאביהם בשנת 187, וניסה להתמודד עם הבעיות שניצבו בפני הממלכה. הוא הצליח לשקם קצת את אוצר הממלכה ולעצור את הידרדרותה, אך בניסיונותיו לשקם את האוצר נאלץ להניח ידו על אוצרות בתי המקדש ונרצח על ידי הליודורוס, אחד משריו, שניצל את מצבה הקשה של הממלכה וחמד את הכסף לעצמו, ועמד בראש סיעה שהתנגדה למדיניות החוץ של סלאוקוס הרביעי. אנטיוכוס ניסה להמשיך בהתמודדות עם המשימות הבוערות ולהחזיר את הזוהר שאבד לממלכה, אך כוחו לא עמד לו, ולאחר מותו בבבל בשנת 164 לפנה"ס, שקעה המדינה בסדרה של מרידות בחלקיה החיצוניים של הממלכה ובמלחמות אזרחים פנימיות.
אנטיוכוס שבילה את ימיו כבן ערובה ברומא כדי להבטיח את קיום הסכם אפאמיאה על ידי הסלאוקים, הוחלף בשנת 178 לפנה"ס בבנו וביורשו החוקי של סלאוקוס הרביעי, דמטריוס הראשון. בעת שהותו של אנטיוכוס באתונה, שבה ניסה להציג עצמו כדמוקרט, קיבל אזרחות אתונאית ואף נבחר לאחת ממשרות השלטון בעיר.
עם רצח אחיו בשנת 175 לפנה"ס, ראה אנטיוכוס הזדמנות חדשה לעצמו. במקום להתמודד על תפקידים משניים ולהיבחר למשרות באתונה, שכבר ירדה ממעמדה הבכיר שהיה לה בתקופה הקלאסית, ביקש עתה אנטיוכוס מעמד גבוה יותר לעצמו. הוא זמם לנצל את שהותו של היורש החוקי, דמטריוס הראשון, ברומא, כדי לתפוס את השלטון בממלכה הסלאוקית לעצמו.
גם אאומנס השני, מלך פרגמון, לא טמן ידו בצלחת. המלך, שסייע רבות לרומאים במלחמתם נגד אנטיוכוס השלישי, אביו של אנטיוכוס הרביעי, ניסה לחדש את יחסי הידידות עם הסלאוקים, במיוחד נוכח האוזן הקשבת שגילה סלאוקוס הרביעי לטענותיו של פרנקס הראשון, מלך פונטוס, שהיה נתון בעימות עם פרגמון בגלל רצונו להרחיב את השפעתו על הערים היווניות באסיה הקטנה. גם הליודורוס שתפס את השלטון נראה בעיני הפרגמים והרומאים כאדם מסוכן בגלל שאיפותיו להחזיר את האימפריה הסלאוקית לעוצמתה ולמעמדה הקודמים.
מותו של אנטיוכוס השלישי, היריב המר, והפיכת החצר בממלכה הסלאוקית יצרו מצב חדש. לכן, ההזדמנות לעזור לטוען לכתר שיהיה חייב לו טובה בעתיד נראתה לאאומנס השני כדרך פעולה טובה, והוא הציע לאנטיוכוס הרביעי סיוע צבאי כדי להבטיח את שלטונו של אנטיוכוס. נראה שגם הרומאים, בני בריתו של אאומנס, תמכו בסיוע לאנטיוכוס הרביעי בגלל שאפתנותו של הליודורוס והפיגור בתשלומי פיצויי המלחמה לרומא. הכוחות הפרגמים ליוו את אנטיוכוס לבירתו. כמו כן, קיבל מהם אנטיוכוס סכומי כסף גדולים להקמת בריתות פוליטיות וחלוקת שוחד. הסכם ידידות חדש נכרת בין הצדדים וחוזק בקורבן מסורתי.
עם חזרתו לארצו היה מעמדו של אנטיוכוס עדין. ניצבו מולו שני כוחות עיקריים: האוזורפטור הליודורוס ויורשיו החוקיים של סלאוקוס הרביעי. בנוסף, הייתה סיעה קטנה שביקשה להחזיר את קוילה-סוריה שנכבשה כ-20 שנה לפני כן לידי התלמיים. אנטיוכוס הצליח להתגבר על הבעיות כי היורש החוקי היה רחוק ברומא ואילו הליודורוס לא הצליח לעמוד בפני הצבא הפרגמי. האופוזיציה התפוגגה ואנטיוכוס הצליח להשתלט על המדינה בקלות.
השנים הראשונות בשלטון והפרשה המצרית

לאחר שעלה לשלטון, הסדיר את המנגנון הממשלתי. טימארכוס ממליטוס קיבל את מחוז מדי החשוב בצפון מזרח הממלכה והתיישב בסלאוקיה כדי לפקח על המחוז החדש שלו. אחיו של טימארכוס מונה לאחראי על אוצר הממלכה. גם המאהבת שלו קיבלה כמה ערים לרשותה.
הברית החדשה עם פרגמון, וגם הבנתו של אנטיוכוס שאין להתגרות ברומאים, דחפה אותו למדיניות חוץ פרו רומאית בשנים אלו. הוא נותר נאמן בעת המלחמה המקדונית השלישית (171 - 168 לפנה"ס), וגם בהמשך דרכו המדינית נזהר שלא להכעיס את המעצמה הרומית. עם זאת, לא כיבד את כל התנאים של הסכם אפאמיאה. אנטיוכוס מיהר להעביר את פיצויי המלחמה לרומאים כמתחייב מההסכם, ועוד הוסיף עליהם 500 אגרטלי זהב, שנשלחו לרומא עם אריסטוקרט בכיר בשם אפולוניוס. הרומאים כה שמחו לקבל את שינוי המדיניות הסלאוקי אחרי הפסקת התשלומים שיזם הליודורוס, ומהתוספת של אגרטלי הזהב שנתנו לאפולוניוס 100,000 אסים, פי 50 מגובה המתנות המקובל לשגריר זר. עם זאת, לא הקפיד אנטיוכוס למלא את החלק הצבאי של ההסכם. שכירי חרב גויסו גם באזורים שבהם הדבר נאסר, פילים חדשים נרכשו, וספינות מלחמה חדשות נבנו.
בינתיים, עניינים דחופים יותר מהברית עם אאומנס דרשו את תשומת לבו של אנטיוכוס. אפולוניוס שחזר מהשליחות ברומא, וביצע כעת משימה דיפלומטית וייצג את הממלכה הסלאוקית בחגיגות החניכה של תלמי השישי, דיווח על התפתחויות חמורות בבירה התלמיית. אחותו קלאופטרה, שהייתה העוצרת של בנה הצעיר, תלמי השישי, אחרי מות אביו בשנת 181 לפנה"ס, נפטרה בשנת 176 לפנה"ס. קלאופטרה הייתה נכס חשוב לסלאוקים כי היא בלמה את השאיפות של הסיעה האנטי סלאוקית בחצר התלמיית שדובריה הקולניים ביותר היו אאולאוס, הסריס הראשי, ולנאוס, יליד קוילה-סוריה, לנצל את מצבה הקשה של הממלכה הסלאוקית, אחרי תבוסתה בידי הרומאים. עם מותה עלו גורמים אלה ותפסו את הגה השלטון.
הסיעה האנטי-סלאוקית במצרים, ביקשה להשיב את קוילה-סוריה שאבדה אך לפני דור אחד, בעת המלחמה הסורית החמישית. הכנות נמרצות נעשו באלכסנדריה להשבת הטריטוריה האבודה, והשבת היוקרה המדינית שספגה מכה קשה בעת שלטונו של תלמי החמישי. אנטיוכוס חשש מההתפתחות העניינים במצרים, ערך הכנות להדיפת הסכנה המצרית. חששותיו של אנטיוכוס התאמתו כשהמצרים הכריזו מלחמה על הסלאוקים בשנת 170 לפנה"ס, והמלחמה הסורית השישית פתחה מחדש את המאבק בין היריבות הוותיקות.
במלחמה שפרצה בין הצדדים, ערך אנטיוכוס שתי פלישות למצרים, והצליח לכבוש אותה אחרי קרבות אחדים, ומצור שהטיל על כמה ערים, בהם אלכסנדריה. לדאבונו, הרומאים לא ראו בעין יפה את ההתפשטות הסלאוקית, והורו לו להתפנות ממצרים באופן משפיל: איגרת נמסרה לידיו במקום הנקרא אלאוסיס והוקראה בקול בידי השליח הרומי, שצייר סביב אנטיוכוס עיגול בקרקע, והודיע לו שעליו לענות מיד ולא יחשב הדבר לסירוב. אנטיוכוס שביקש לשמור על יחסים טובים עם רומא וחשש מתגובתם, נענה לדרישותיהם ונסוג מאדמת מצרים תוך הסכמה לתנאיהם והמס הכבד שדרשו. בדרכו חזרה דיכא את מרד יאסון שפרץ בירושלים.
ניסיונות שיקום היוקרה המדינית

תקרית אלאוסיס הייתה מכה קשה מאוד ליוקרה המדינית של הסלאוקים. עתה היה ברור למעלה מכל ספק מי השולט באזור ומי הם פקודיו. לפגיעה הקשה ביוקרה המדינית היו תוצאות כמעט מידיות. הסטרפים המזרחיים שעוד חששו מהכוח הסלאוקי למרות הסכם אפאמיאה ראו מאין נושבת הרוח.
מעמדה של האימפריה הסלאוקית התדרדר עד כדי כך שאפילו בשביל מסע צבאי בתוך גבולותיו הייתה נדרשת, כך נדמה, הסכמה מוקדמת של הרומאים. בצר לו ביקש אנטיוכוס להשיג את הסכמתם של הרומאים, גם אם הסכמה בשתיקה, למסע מזרחה להשבת המרות הסלאוקית באזור זה של ממלכתו. כלפי הסטרפים המזרחים ביקש להפגין את כוחו ואת עוצמתו.
בניסיון לשקם את יוקרתו המדינית ערך מפגן מרהיב בדרפנה, הפרבר הציורי של אנטיוכיה. החגיגות כללו מצעד צבאי גדול מאוד בהשתתפות כל הכוחות הפנויים של ממלכתו, משתה, חגיגות ואף קרבות גלדיאטורים, כנהוג אצל הרומאים. יוונים מכל רחבי העולם ההלניסטי הוזמנו לקחת חלק בחגיגות.
זמן לא רב אחרי שתמו החגיגות הופיעה משלחת רומאית בראשותו טיבריוס סמפרוניוס גרקכוס האב. אנטיוכוס יצא מגדרו כדי להראות את פייסנותו ואף פינה את ארמונו ושיכן בו את הרומאים. הדיווח של המשלחת הרומאית לסנאט היה לטעמו של אנטיוכוס. הם דיווחו שלא נשקפת סכנה לרומא מידיו של אנטיוכוס.
מרידות ושנות חוסר היציבות

בשנת 165 או 166 לפנה"ס מינה את ליסיאס לעוצר עבור בנו הקטין אנטיוכוס החמישי, ויצא לשקם את מעמדו בחלקיה המזרחיים של האימפריה. העימות הראשון היה מול ארמניה, שמאז חתימת חוזה אפאמיאה התנהגה כישות אוטונומית לכל דבר. לאחר הצלחתו בקרב, פנה מזרחה לעבר מדי, אך לא הספיק להשלים את משימתו. הוא מת בשנת 164 לפנה"ס, בגיל 51, בעיר גַבַּע (כיום איספהן) במדי על נהר יקרת. טרם מותו ביקש להחליף את ליסיאס, שגילה אוזלת יד בהדברת מרד המכבים, בפיליפוס - נאמנו.
מותו

לפי מקורות שונים מותו של אנטיוכוס היה כרוך בדיכאון לאחר ששמע על התבוסות בקרבות, לפי ספר מקבים ב' אנטיוכוס מת לאחר מחלת מעיים, ולאחר מכן נפל ממרכבתו תוך כדי נסיעה מהירה. במגילת אנטיוכוס מובא שהתאבד בקפיצה לים.
מפעלי בנייה

מפעלי בנייה ראוותניים, מימון לאמנים ולאנשי רוח, מנחות נדיבות למרכזים דתיים היו האמצעים שבעזרתם היה נהוג בעולם העתיק להציג לציבור את שגשוגה של הממלכה. אנטיוכוס שניסה בכל כוחו לשקם את יוקרתו המדינית יזם מפעלי בנייה רבים ופיזר כסף ביד נדיבה לצורך זה.
מפעלי בנייה > יוון ואסיה הקטנה

אנטיוכוס השקיע משאבים רבים להאדרת שמו ברחבי העולם ההלניסטי. מנחות נדיבות הועברו למרכזים הלניסטיים ביוון גופא ובאסיה הקטנה. אנטיוכוס תמך במפעלי בנייה, עוד בטרם עלה לשלטון. כך לדוגמה העביר מימון רב בעת שהותו באתונה, שאותה אהב במיוחד, לבניית מקדש זאוס. עם עלייתו לשלטון התמיכה הכספית שניתנה לחו"ל גדלה באופן ניכר, במטרה להציג את חוסנה של מדינתו.
המקדש לזאוס תוכנן עוד בימיו של הטיראן פייסיסטראטוס כ-350 שנה לפני כן, אך הוא מעולם לא הושלם. אנטיוכוס שכר את שירותיו של האדריכל הרומאי דקימוס קוסוטיוס (Decimus Cossutius) שהתחיל לבנות מקדש ענק המוקף בקולונדה כפולה של עמודים קורינתיים, אך במקום אבן פשוטה שבה רצה להשתמש פייסיסטרטוס, השתמש האדריכל בשיש מסוג יקר. שרידיו של המקדש הם עד היום אחת מהעתיקות המרהיבות ביותר באתונה. גם אנטיוכוס לא זכה להשלים את המפעל בימי חייו. המפעל עמד חצי גמור 300 שנים נוספות עד שהושלם על ידי הקיסר הרומי אדריאנוס בשנת 130 לספירה.
מלבד המימון לבניית המקדש, העניק תגליף מרהיב מצופה זהב בדמות ראש של גורגונה, אחת המדוזות, דמות חשובה מהמיתולוגיה היוונית.
אתונה לא הייתה המקום היחיד שבו השקיע אנטיוכוס. לאי דלוס העניק פסלים למזבח, באולימפיה פרוכת מהודרת עם רקמה מזרחית, במגלופוליס, בירת הליגה האכאית, מימן את שיפוץ החומות ואת הרחבתן, בטגאה מימן חיפוי חלק מהתיאטרון המקומי בשיש, ולקיזיקוס העניק מגש זהב גדול לסעודות ציבוריות בעיר.
מפעלי בנייה > סוריה

אנטיוכוס הרחיב באופן משמעותי את אנטיוכיה, על ידי בניית רובע גדול מוקף חומה, על מדרונו של הר סילפיוס הנקרא "אפיפניה" על שמו. כמו כן, הוספה אמת מים ושוק גדול. רובע זה השלים את מניין רובעיה של אנטיוכיה לארבעה, וכך היא נותרה עד סוף תקופת הסלאוקים. כל רובע היה מוקף חומה פנימית, וחומה חיצונית גדולה הקיפה את כל העיר.
תיאטרון, שאולי היה קיים ליד העיר, עוד לפני תקופתו של אנטיוכוס הרביעי, הוכנס לתוך תחומי העיר. באקרופוליס שהיה קיים, ככל הנראה, עוד לפני בוא היוונים לאזור, הקים מקדש ליופיטר קפיטולינוס. במקדש החדש לא הייתה תקרה מעוטרת, כמקובל במקדשים יווניים, אך על הקירות הוצבו מגיני זהב.
מפעלי בנייה > מסופוטמיה

בבל, שבה קיבל את התואר המכובד סוטר (המושיע) קיבלה מעמד של פוליס.
מפעלי בנייה > מפעלי בנייה אחרים

בנית עיר חדשה "אפיפניה" בארמניה.
אנטיוכוס ביקש לבסס את ממלכתו על ידי הענקת זכויות פוליס לעריה. זכות זו הייתה הטבה שלטונית חשובה שלדעתו של אנטיוכוס הייתה יכולה לקשור את הערים שאין בהם יסוד יווני חזק בצורה הדוקה יותר למשטרו. כך למשל הוענק סטטוס של פוליס לאקבטנה. גם ביהודה ניסה אנטיוכוס לעשות את אותו הדבר, אך ניסיונותיו לא עלו יפה.
ערים רבות שינו את שמן לאנטיוכיה או אפיפניה כדי לזכות בחסדי השלטון. בנוסף, העניק רשות לטבוע מטבעות ארד למספר ערים חשובות בממלכתו. אנטיוכיה זכתה להטבה זו, אך גם סלאוקיה, אפאמיאה שהייתה מרכז העצבים הצבאי של ממלכתו וערים אחרות.
בארץ ישראל נבנתה מצודת החקרא.
אנטיוכוס ותושבי ממלכתו

המשיך את מסורת קודמיו וניסה למשוך יוונים לממלכתו. לצורך כך הועבר מימון נדיב לאמנים, סופרים ואנשי רוח יוונים שהיגרו לממלכה הסלאוקית. זכויות מיוחדות הוענקו לאזרחים אתונאים.
אנטיוכוס והיהודים > גזירות אנטיוכוס

בשנת 167 לפנה"ס הנהיג אנטיוכוס הרביעי גזירות קשות על העם היהודי. קיום המצוות נאסר ובמיוחד נאסרו ברית המילה, קידוש החודש, שמירת השבת ונכפתה אכילת בשר חזיר. בוטלה זכותם לחיות לפי דיני אבותיהם. עבודת אלוהים בבית המקדש בוטלה ותחתיה הונהג פולחן אלילי פגאני. אלה שהתנגדו לגזירות אלה נענשו באכזריות על ידי החיילים הסלאוקים. גזירות קשות אלה היו רקע לסיפורים דוגמת חנה ושבעת בניה. גזירות שמד אלה היו בין הסיבות המידיות לפרוץ מרד החשמונאים  ולדלק שהניע את המורדים.
בספרות היוונית-רומית

יוסף בן מתתיהו מונה בספרו "נגד אפיון" היסטוריונים שונים שהחזיקו בדעה כי אנטיוכוס הפר את בריתו עם היהודים מתוך חסרון כיס ושדד את בית המקדש שהיה מלא זהב וכסף: פוליביוס, סטרבון, ניקולאוס איש דמשק, טימאגנס, קאסטור ואפולודורוס.
סופרים נוספים שילבו בסיפוריהם על כניסת אנטיוכוס למקדש גם את עלילת פולחן החמור היהודי.
בספרות היוונית-רומית > דיודורוס סיקולוס

ההיסטוריון היווני דיודורוס סיקולוס (המאה ה-1 לפנה"ס) כלל בחיבורו את הסיפור הבא:

"אנטיוכוס הקרוי אפיפאנס, נכנס משהביס את היהודים אל קודש הקודשים של בית המקדש של אלוהים, שרק לכוהנים הותר על פי דין להיכנס אליו. במוצאו שם פסל משיש של אדם עבדקן ישוב על גבי חמור וספר בידיו, הוא הניח שלפניו דמות של משה, מייסד ירושלים ומארגן האומה, האיש שבנוסף לכך ציווה על היהודים את מנהגיהם המיזנתרופיים והמופקרים. ומכיוון שאפיפאנס היה מזועזע משנאה שכזאת המופנית נגד כל האנושות, הוא שם לעצמו למטרה לשבור את נוהגיהם המסורתיים. אי לכך, הוא הקריב לפני צלם המייסד (משה) ומזבח האל הפתוח לשמים נקבת חזיר גדולה, ושפך עליהם את דמה. לאחר מכן, משהכין את בשרה, ציווה להתיז ממיצי הבשר על ספרי הקודש שלהם, המכילים את החוקים הקסנופוביים; לכבות את המנורה הקרויה אצלם "תמידית" והדולקת ללא הפסקה בבית המקדש; ולכפות על הכהן הגדול ושאר היהודים לאכול מן הבשר".
דברי דיודורוס הם העדות הלא-יהודית הישירה והראשונה, שבה אושר מעשה החילול של בית המקדש בירושלים על ידי אנטיוכוס אפיפאנס.
בספרות היוונית-רומית > אפיון

על פי יוסף בן מתתיהו, הסופר המצרי האנטי-יהודי אפיון (המחצית הראשונה של המאה ה-1 לספירה) כתב שבמקדש בירושלים היה מוצב פסל זהב של ראש חמור, שהיהודים סגדו לו, אך נעלם משם כשאוצרות המקדש נלקחו על ידי אנטיוכוס. יוספוס האשים את אפיון כשטען שבעקבות פוסידוניוס ואפולוניוס מולון ניסה גם הוא ללמד סנגוריה על שוד המקדש של אנטיוכוס והאשים את היהודים בקרבן אדם. אפיון סיפר שאנטיוכוס מצא במקדש אדם שוכב על מיטה ולידו שולחן מלא במאכלי בשר. האיש נפל לרגלי המלך והתחנן שישחררו, כי נותרו לו רק מספר ימים לחיות. הוא בכה וסיפר שהוא יווני שעבר בארץ יהודה לחפש פרנסה, נחטף ונכלא בבית המקדש, תוך שהוא מפוטם במזון. האנשים המגישים לו מזון סיפרו לו שליהודים יש חוק סודי די חדש לפיו הם תופסים איש יווני זר, מפטמים אותו במשך שנה שלמה ואז מוציאים אותו ליער, מעלים אותו לקרבן ואוכלים ממעיו, ונשבעים לשנוא יוונים תמיד.
בספרות היוונית-רומית > טקיטוס

ההיסטוריון הרומי טקיטוס (סוף המאה ה-1 לספירה) מזכיר את המלחמה בין אנטיוכוס ליהודים ומנצל את ההזדמנות כדי לתקוף אותם: "כל עוד היה המזרח בידי אשוּר, מדי ופרס, היו היהודים הבזויים שבעבדיהם; כאשר גברה יד המקדונים, השתדל המלך אַנטיוֹכוּס לבטל את אמונתם התפלה ולהקנותם את דרכי היוונים. אך המלחמה בפּרתים מנעתו מִשַפֵּר אומה מאוסה זו...עתה, שהיו המאקדוניה חסרי־אוֹנים...שׂמו היהודים מלכים (החשמונאים) על עצמם".
לקריאה נוספת

אוריאל רפפורט, צוק העיתים, גזרות אנטיוכוס, בתוך: מגלות לקוממיות, עורכת: אראל-גפני, ע. בית ההוצאה לאור של האוניברסיטה הפתוחה, תל אביב תש"ן.
דוד גולן, תולדות העולם ההלניסטי, הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס, מהדורה ראשונה תשמ"ג, מהדורה שנייה תשמ"ז
Edward R. Bevan, The House of Seleucus, 1902
Peter Franz Mittag, Antiochos IV Epiphanes - Eine politische Biographie, Berlin, 2006
הערות שוליים

↑  הגיית השם ביוונית: אנטיוכוס במלעיל דמלעיל (ההטעמה בהברה השלישית מהסוף); אפיפנס במלרע (ההטעמה בהברה האחרונה).
↑  מופיע למשל אצל יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 12, פרק ה, פסקה ה, סעיף 258.
↑  אוריאל רפפורט, מגלות לקוממיות, האוניברסיטה הפתוחה, כרך ג, יחידה 5, עמ' 13.
↑  דוד גולן, תולדות העולם ההלניסטי, עמ' 709
↑  גולן עמ' 715
↑  גולן עמ' 716 אחרי יוסף בן מתתיהו
↑  עיר זו נודעה כמקום הקרב בו גבר אלכסנדר מוקדון על מרד ספיטמנס
↑  מקבים א', פרק ו; קדמוניות היהודים עמוד 65
↑  פרק ט ג-ט
↑  יוסף בן מתתיהו, נגד אפיון, מאמר שני, פרק ז.
↑  דיודורוס סיקולוס, ביבליותקה היסטוריקה, ספרים 34–35, פרק 1, סעיפים 4-3.
↑  פטר שפר, יוּדוֹפובּיה, תרגום מאנגלית: להד לזר; פרק 2 האל היהודי, פולחן החמור, עמ' 90; פרק 3 התנזרות מבשר חזיר, הקרבת חזיר בבית המקדש היהודי, עמ' 101.
↑  אריה כשר, (יוספוס פלאוויוס) נגד אפיון, כרך שני, פירוש לספר שני, פרק ז, עמ' 384.
↑  יוסף בן מתתיהו, נגד אפיון, מאמר שני, פרקים ז-ח.
↑  טאקיטוס, דברי־הימים, ספר חמישי, פרק ח.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298242205171  PLWABN: 9810617443105606  BIBSYS: 1059602  BnF: cb15081934j (data)  GND: 118503413  ISNI: 0000 0001 0813 7616  LCCN: n81098844  NKC: xx0187484  NTA: 071695222  SELIBR: 174803  SUDOC: 050580914  VcBA: 495/216722  VIAF: 266449306   WorldCat (עם VIAF): 266449306 
חייל סלאוקי בוזז את מנורת בית המקדש והפרוכת; תחריט מתוך "תנ"ך מקלין" (1810)
FBI

ערך זה עוסק בלשכת החקירות הפדרלית של ארה"ב. אם התכוונתם לסדרת טלוויזיה, ראו .
| --- | --- |
 הסמל והחותם של ה-FBI
 דגל  תג סוכן מיוחד
 מוטו: "אמון, אומץ, יושרה"  (Fidelity, Bravery, Integrity)
 מידע כללי
 מדינה:  ארצות הברית 
 תחום שיפוט:  ארצות הברית ארצות הברית
 משרד אחראי:  מחלקת המשפטים של ארצות הברית
 סוכנות אם:  מחלקת המשפטים של ארצות הברית 
 סוכנות בת:  FBI Criminal Justice Information Services Division 
 תאריך הקמה:  26 ביולי 1908
 מנהל:  קאש פאטל
 מטה מרכזי:  בניין ג'יי אדגר הובר, שדרות פנסילבניה 935,   וושינגטון די. סי., ארצות הברית
 עובדים:  כ-35,000
 תקציב:  8.3 מיליארד דולר (2014)
 אתר ה-FBI
 
ניידת "FBI"
F.B.I (באנגלית: Federal Bureau of Investigation – לשכת החקירות הפדרלית; ידועה בעברית גם כבולשת הפדרלית בארצות הברית) היא גוף המסונף למחלקת המשפטים של ארצות הברית, הפועל לחקירת פשעים פדרליים וכן מהווה סוכנות ריגול הפועלת לאיסוף מידע על פעולות חתרנות, טרור וריגול המתרחשות בתוך ארצות הברית בניסיון לערער את קיומה. ל-FBI יש סמכות לפעול ביותר מ-2,000 עבירות על החוק הפדרלי. המוטו של ה-FBI הוא: "אמינות אומץ ויושרה" שמהווה פירוש נוסף לראשי התיבות המרכיבים את שמו (Fidelity, Bravery, Integrity).
בניין המפקדה הראשית, בניין ג'יי אדגר הובר, ממוקם בוושינגטון די. סי. ובו גם מעבדת זיהוי פלילי מן המתוחכמות בעולם. 56 מפקדות נוספות פזורות בערים ראשיות רבות ברחבי ארצות הברית, ועוד מעל 400 נציגויות בערים קטנות יותר. ללשכה יותר מ-50 משרדים בין-לאומיים הממוקמים בשגרירויות ארצות הברית ברחבי העולם.
פעילות הלשכה

בשנת 2014 תקציב הלשכה היה 8.3 מיליארד דולר לכל הפחות, הכוללים גם 618 מיליון דולר שנועדו לפעילויות של מלחמה בטרור, פשעי אינטרנט, מעקבים, נשק להשמדה המונית, פשעי צווארון לבן ותוכניות הכשרה.
ה-FBI נוסד בשנת 1908 בשם BOI (הלשכה לחקירות, Bureau of Investigation). שמו שונה ל-FBI בשנת 1935. מטרתו העיקרית של ה-FBI היא להגן על ארצות הברית מפני טרור ואיומים זרים, לקיים ולאכוף את החוקים הפליליים של ארצות הברית ולספק הנהגה וצדק מוסרי לפדרציה האמריקנית, למדינות, לערים ולסוכנויות בין-לאומיות.
נכון להיום פעילותו העיקרית של ה-FBI היא:
הגנה על ארצות הברית מפני מתקפת טרור
הגנה על ארצות הברית מפני גורמי מודיעין זרים וסוכני ריגול
הגנה על ארצות הברית מפני לוחמה קיברנטית
מלחמה בשחיתות הציבורית
הגנה על זכויות האזרח
מלחמה בארגוני פשיעה
מלחמה בפשעים גדולים של צווארון לבן
מלחמה בפשעים אלימים בצורה משמעותית
תמיכה בפדרציה האמריקנית, במדינות, בערים ובשותפים הבין-לאומיים
שדרוג הטכנולוגיה למען הצלחת פעילותה של הלשכה כולה
באוגוסט 2010 חקירת ה-FBI טיפלה בנושאים אלה בעיקר:
שוד בנקים
סמים
ניסיונות לקשירת קשר
ניצול מיני של קטינים
הונאות
מעילה בנקאית
הימורים בלתי חוקיים
הונאה תוך שימוש באמצעים טכנולוגיים
שוד או סחיטה המשפיעים על הסחר הבין-לאומי
חברות בארגוני פשע
פעילות הלשכה > השמורות האינדיאניות

בסמכות הממשל הפדרלי בארצות הברית לחקור ולתבוע במקרים של פשעים חמורים המתרחשים בשמורות האינדיאניות.
"ל-FBI יש את סמכות השיפוט הפלילית בארצות האינדיאניות לפשעים חמורים המתרחשים ע"פ חוקיהם (Title 18, United States Code, Section 1152) ופשעים חמורים המתבצעים בתחומם (le 18, United States Code, Section 1153). בשנת 1994 הורחב תחום הסמכות הפדרלית בתחומי השמורות האינדיאניות לתחומים של אקדחים, נוער אלים, סמים ואלימות במשפחה. במסגרת החוק למשחקי מזל בשמורות האינדיאניות, יש ל-FBI סמכות לעסוק בפשעים הקשורים לפעילות הקזינו. כמו כן ה-FBI חוקר הפרות של חוקי זכויות האזרח, עבירות סביבתיות, שחיתות ציבורית והונאת הממשלה המתרחשים בשמורות האינדיאניות."
היסטוריה > הלשכה לחקירות – .B.O.I

בשנת 1908 הוקמה "הלשכה לחקירות" (BOI – Bureau of Investigations), גוף פדרלי שטיפל בנושאים שונים של אכיפת חוק.
בשנת 1921 מונה ג'. אדגר הובר כסגן המנהל של "הלשכה לחקירות". באותה עת הייתה הלשכה לחקירות גוף קטן, וסמכויותיה היו מועטות. 650 אנשיה (מתוכם 441 סוכנים הפזורים ברחבי ארצות הברית) לא נשאו נשק ולא היו להם סמכויות מעצר. בשנת 1924 מונה הובר לעמוד בראש הלשכה.
בשנת 1929 הכה בארצות הברית השפל הגדול, משבר כלכלי עולמי, אשר הביא את רמת הפשיעה לגבהים שטרם נודעו. האיסור על מכירת משקאות חריפים (The prohibition) גרם אף הוא לאווירה כללית של פריעת החוק. היו אלו ימיהם של הגנגסטרים הגדולים מסוגו של אל קאפון, ואף של השודדים והרוצחים בדרכים מסוג ג'ון דילינג'ר, בוני טיילור וקלייד דארו.
הובר הדגיש בתחילת כהונתו את הרצון למקצוענות ולכשירות של עובדיו. הוא פיטר באופן מיידי עובדים שנראו כבלתי כשירים, ויצר סטנדרטים חדשים של קידום שלא לפי ותק אלא לפי כישורים. הוא ביקש לגייס סוכנים בעלי כישורים באכיפת החוק, ובמיוחד ביקש למצוא עורכי דין ורואי חשבון. בינואר 1928 יצר הובר תוכנית אימונים להכשרת סוכנים חדשים, וקבע מגבלת גיל לגיוס הסוכנים, בין גיל 25 לגיל 35. ה-BOI החל לפעול בשיטות מדעיות מודרניות, ונוצרה מערכת לזיהוי פושעים, ובמיוחד כרטסת ארצית של טביעות אצבעות.
הובר היה מומחה בתחום יחסי הציבור, וידע לתת באותן שנים נופך הירואי למאבקם של אנשי ה-BOI בפשיעה. למאבק בפושעים מסוימים ניתן כיסוי עיתונאי נרחב, ואדם כג'ון דילינג'ר, שנהג להתחמק ממעצר בעת שחצה את גבולות המדינות בארצות הברית, הוכרז כ"אויב הציבור מס' 1" ולאחר מכן נרדף בכל רחבי ארצות הברית, על ידי הלשכה לחקירות, שלה סמכות בכל המדינות, עד שהומת ביריות בפתח קולנוע, לאחר שמקום הימצאו הוסגר על ידי מודיע. פעולות אלו הגבירו את המוניטין של הלשכה לחקירות, ותרמו לקידומו.
היסטוריה > הלשכה הפדרלית לחקירות – FBI

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בשנת 1935 הכריז הקונגרס של ארצות הברית על "הלשכה לחקירות" כ"לשכה הפדרלית לחקירות". היה זה לאחר שבשנת 1932 הפכה "הלשכה לחקירות" ל"לשכה לחקירות של ארצות הברית", אך שם זה היה דומה לשמה של סוכנות שעסקה באכיפת חוקי המשקאות. השם החדש Federal Beaureu of Investigations הפך לשמה של הסוכנות, ונתן לה את ראשי התיבות שבהם היא ידועה – FBI.
הצורך בחקירת ארגונים בעלי נטייה פוליטית קיצונית אך התחזק בשנות השלושים של המאה העשרים. עוד בשנת 1936 שכנע הובר את הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט להעניק לו סמכויות לחקירת ארגונים מסוג זה, שכן מלחמת האזרחים בספרד הביאה לגל של תמיכה במטרות הרפובליקנים הספרדים, ולהקמת ארגונים כ"בריגדת אברהם לינקולן" אשר יצאו לסייע לרפובליקנים במלחמתם בפשיסטים. הובר ראה באנשים אלו שמאלנים מסוכנים וחתרנים, ורצה לחדור לארגונים אלו, כמו גם לארגונים פרו-פאשיסטיים ופרו-נאציים אשר החלו להתארגן בתקופה זו. צעדים חוקיים נוספים בכיוון זה ננקטו בשנית 1939 עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, ובשנת 1940.
עם פרוץ המלחמה עסק ה-FBI בחיפושם ובאיתורם של סוכנים נאצים, אשר חדרו לארצות הברית למטרות חבלה וריגול, אך לא זנח את המעקב אחרי אנשים בעלי נטיות שמאלניות קיצוניות.
לאחר מלחמת העולם השנייה הפכה המלחמה הקרה את הקומוניסטים, אויביו של הובר מאז ומעולם, לאויביה של ארצות הברית. ה-FBI המשיך במעקב אחר הקומוניסטים, ובהעמדתם לדין. כן נחשפו פרשיות ריגול הקשורות לפצצת האטום, כגון חשיפת המרגלים יוליוס ואתל רוזנברג, ואחרים.
הובר תמך במאמצי אנשים כסנטור ג'וזף מקארתי לחשוף "קומוניסטים", ושגשג באווירת "ציד המכשפות" ששררה באותן השנים, ואכן "ועדת בית הנבחרים לפעילות אנטי-אמריקנית" בראשה עמד מקארתי, ניזונה ממידע שהועבר אליה על ידי ה-FBI.
במהלך שנות השישים הפנה הובר את תשומת לבו אל מתנגדי מלחמת וייטנאם, ופעילי זכויות האזרח. ידוע כי ה-FBI עקב אחר מרטין לותר קינג וניסה להשתמש במידע אישי אודותיו על מנת להכפישו, כדי שהציבור האפרו-אמריקני, הרואה בו מנהיג, ימאס בו.
ראשי הסוכנות > מנהלי ה-.B.O.I (השם הקודם של ה־FBI)

| מספר | שם | תחילת כהונה | סיום כהונה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | סטנלי פינץ' | 26 ביולי 1908 | 30 באפריל 1912 | ראש הלשכה לחקירות, BOI |
| 2 | אלכסנדר ברוס בילאסקי | 30 באפריל 1912 | 10 בפברואר 1919 |  |
| 3 | ויליאם אלן | פברואר 1919 | יוני 1919 | ממלא מקום ראש ה-BOI |
| 4 | ויליאם פלין | 30 ביוני 1919 | 21 באוגוסט 1921 |  |
| 5 | ויליאם ברנס | 22 באוגוסט 1921 | 10 במאי 1924 |  |
| 6 | ג'ון אדגר הובר | 10 במאי 1924 | 30 ביוני 1935 |  |
ראשי הסוכנות > מנהלי ה-FBI

| מספר | שם | תחילת כהונה | סיום כהונה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | ג'ון אדגר הובר | 30 ביוני 1935 | 2 במאי 1972 | מנהל ה-FBI |
| - | פאט גריי | 3 במאי 1972 | 27 באפריל 1973 | ממלא מקום מנהל ה-FBI |
| - | ויליאם ראקלסהאוס | אפריל 1973 | יולי 1973 | ממלא מקום מנהל ה-FBI |
| 2 | קלרנס קלי | 9 ביולי 1973 | 15 בפברואר 1978 |  |
| - | ג'יימס אדמס | פברואר 1978 | פברואר 1978 | ממלא מקום מנהל ה-FBI |
| 3 | ויליאם ובסטר | 23 בפברואר 1978 | 25 במאי 1987 |  |
| - | ג'ון אוטו | מאי 1987 | נובמבר 1987 | ממלא מקום מנהל ה-FBI |
| 4 | ויליאם סשיינס | 2 בנובמבר 1987 | 19 ביולי 1993 |  |
| - | פלויד קלארק | יולי 1993 | ספטמבר 1993 | ממלא מקום מנהל ה-FBI |
| 5 | לואיס פרי | 1 בספטמבר 1993 | 25 ביוני 2001 |  |
| - | תומאס פיקארד | יוני 2001 | ספטמבר 2001 | ממלא מקום מנהל ה-FBI |
| 6 | רוברט מולר | 4 בספטמבר 2001 | 4 בספטמבר 2013 |  |
| 7 | ג'יימס קומי | 4 בספטמבר 2013 | 9 במאי 2017 |  |
| - | אנדרו מקייב | 9 במאי 2017 | 2 באוגוסט 2017 | ממלא מקום מנהל ה-FBI |
| 8 | כריסטופר ריי | 2 באוגוסט 2017 | 19 בינואר 2025 |  |
| - | פול אבוט | 19 בינואר 2025 | 20 בינואר 2025 | ממלא מקום מנהל ה-FBI |
| - | בריאן דריסקול | 20 בינואר 2025 | 20 בפברואר 2025 | ממלא מקום מנהל ה-FBI |
| 9 | קאש פאטל | 21 בפברואר 2025 | מכהן |  |
ראו גם

עשרת הנמלטים המבוקשים ביותר על ידי ה-FBI
סיפורה של בולשת
לקריאה נוספת

רודרי ג'פריס-ג'ונס, FBI - היסטוריה של הבולשת הפדרלית בארצות הברית, רסלינג, 2009.
Bottom Bitch

"Bottom Bitch" (בעברית: "כלבה תחתונה") הוא סינגל שהוקלט על ידי הראפרית האמריקאית, דוג'ה קאט, מתוך אלבום האולפן השני שלה, Hot Pink. השיר יצא לאור ב-3 באוקטובר 2019, על ידי חברות התקליטים קימוסבי רקורדס ותקליטי RCA, כסינגל השני מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום ה-32 במצעד השירים של ניו זילנד.