stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי איראן–טג'יקיסטן
מלחמת אזרחים פוסט טג'יקית

הנשיא מחמוד אחמדינז'אד מאיראן העיר כי "איראן וטג'יקיסטן הן רוח אחת בשני גופים". הוא הוסיף כי אין גבולות להרחבת היחסים בין שתי המדינות וכי "איננו מרגישים שיש לנו אורח לא איראני בזכות המשותף הרב ששתי מדינותינו חולקות".
ב -12 בפברואר 2011 הצהיר שר החוץ הטג'יקי המרקון זריפי באירוע בדושנבה לרגל יום השנה למהפכה האראנית באיראן: "כיום החברה הטג'יקית עדה לרפובליקה האסלאמית של פעילות איראן ותפקידה בצמיחה והרחבת כלכלת טג'יקיסטן." זריפי התייחס לפרויקטים כמו תחנת הכוח ההידרואלקטרית Sangtuda 2 (אנ'), מנהרת אנזוב ומנהרת איסטיקלול וכדוגמאות לתפקידה של איראן בכלכלה הטג'יקית.
ירידה ביחסים

היחסים בין איראן לטג'יקיסטן החלו לרדת לאחר שנכסי האוליגרך האיראני המבוקש, באבק זנג'אני, בבנק טג'יק והשקעותיו בתעשיות טג'יקיסטן הוחרמו על ידי ממשלת טג'יק למרות אזהרת ממשלת איראן. בבק זנג'אני הואשם בהלבנת כספים, מעילה וגניבת למעלה משישה מיליארד דולר מתעשיית הנפט והגז האיראנית. נכסיו הזרים היו אמורים להיאסף כבטוחה ופיצוי אך ממשלת טג'יק סירבה למסור את הנכסים והכחישה שזנג'אני היה בעל השקעה כלשהי בבנק טג'יק. איראן נתונה לסנקציות אמריקאיות וקשיים כלכליים ראתה בפעולה הלוחמת הזו של בעל ברית ידידות בגידה וסימן להפחתת קשרים מסחריים נוספים ושיתופי פעולה תעשייתיים עם טג'יקיסטן.
הזמנתו של מנהיג האופוזיציה הטג'יקית המבוקש מוהידין כבירי על ידי איראן לסמינר האסלאמי באיראן בתאריכים 27–29 בדצמבר 2015 שהתקבלה בחום על ידי המנהיג העליון של איראן עלי חמינאי החריפה את היחסים עוד יותר. טג'יקיסטן הוציאה מיד הודעת מחאה לאיראן. משרד החוץ של טג'יקיסטן זימן את שגריר איראן בדושנבה כדי להביע "חרטה" על מעשה זה וראש מועצת אולמה מטג'יקיסטן תיאר את הזמנת איראן למוחידיד כבירי כ"מתנגדת לטרור". ”
שנת 2016 הייתה נקודת היחסים הנמוכה ביותר בין שתי המדינות מאז שקיבלה עצמאות טג'יקיסטן בשנת 1991.
סחר

נכון לשנת 2011 איראן היא המשקיעה השנייה בגודלה בטג'יקיסטן אחרי סין.
פרויקטים של אנרגיה ותשתיות

מנהרת אנזוב
תחנת הכוח ההידרואלקטרית סנגטודה -2
מנהרת איסתיקלול
תחנת כוח הידרואלקטרית בשוראבאד
סכר רוגון
כבישים מהירים
תחיית דרך המשי בצורת כבישים מהירים המחברים בין סין, טג'יקיסטן, אפגניסטן ואיראן היוותה מוקד מרכזי של שתי הממשלות.
פסי רכבת
המערכת המתוכננת תחבר בין טג'יקיסטן, אפגניסטן ואיראן.
עתיד

מפעל מלט חתלון
בשנת 2011 שחרר שגריר איראן בטג'יקיסטן עלי אסקר שרדאוסט את תוכניותיה של טהראן להקים מפעל לייצור מלט בסך 500 מיליון דולר במחוז ח'תלון בטג'יקיסטן.
ערוץ טלוויזיה משותף
ערוץ טלוויזיה משותף שישודר באיראן, באפגניסטן, בטג'יקיסטן.[דרוש מקור]
יחסי איראן–הפיליפינים

| יחסי איראן–הפיליפינים |
| --- | --- |
איראן: הפיליפינים


איראן: הפיליפינים
שטח (בקילומטר רבוע)
1,648,195: 300,000
אוכלוסייה
91,781,231: 116,080,711
תמ"ג (במיליוני דולרים)
401,505: 437,146
תמ"ג לנפש (בדולרים)
4,375: 3,766
משטר
רפובליקה אסלאמית: דמוקרטיה נשיאותית

סגן שר החוץ האיראני מורתזא סרמדי (מימין) נפגש עם מזכיר החוץ של הפיליפינים טאודורו לוקסין, 2019
יחסי איראן–הפיליפינים הם יחסי החוץ בין איראן והפיליפינים. היחסים הדיפלומטיים בין המדינות כוננו ב-22 בינואר 1964. קיימת קהילה של אלפי איראנים בפיליפינים, כולל סטודנטים בינלאומיים רבים הנמשכים על ידי השכלה אנגלית בעלות נמוכה במדינה.
יחסים דיפלומטיים

שתי המדינות אינן מקיימות יחסים דו-צדדיים נרחבים. באוגוסט 2003 קיימו מנילה וטהראן את הוועידה הבילטרלית הראשונה שכותרתה הייתה "דיאלוג בין תרבויות". באפריל 2008 קרא שר החוץ הפיליפיני אלברטו רומולו להרחיב את הקשרים הדו-צדדיים עם איראן וטען כי שתי המדינות נהנו מיחסים טובים בעבר, והבטיחו מערכת יחסים עתידית חיובית.
במהלך פגישה באפריל 2009 עם שגריר הפיליפינים באיראן, גנרוסו סנגה, שר החוץ האיראני מנוצ'הר מותכי ציין את האופי החיובי של הקשרים הדו-צדדיים והביע תקווה כי היחסים, במיוחד בתחומי האנרגיה, הטכנולוגיה, המדע והתרבות, ימשיכו להתרחב. באותה פגישה האשים מותכי את תגובות "מעצמות חוץ-אזוריות" בהרחבת הקיצוניות באסיה. בפברואר 2010, מכללת אמיליו אגינלדו במנילה פתחה את שבוע התרבות האיראני, בו נערכה סדרת תוכניות ותערוכות בנושא התרבות האיראנית. בסדרה השתתפו שגריר התרבות האיראני וכמה אנשי תרבות ופוליטיקה איראניים.
ב-28 ביוני 2010, דרש מותכי מממשלת הפיליפינים לערוך "חקירה יעילה" על תאונת אוטובוס שהביאה להריגתם של כמה סטודנטים איראנים לרפואה. השגריר סנגה הגיב לחששותיו של מותכי ואמר כי הוא יבדוק את האירוע. שגריר איראן בפיליפינים עלי אסגר מוחמד אמר כי "איראן מחויבת לשיפור היחסים הכוללים שלה עם הפיליפינים".
ב-31 בינואר 2016 הביעה הפיליפינים את תוכניתה להקים קונסוליית כבוד בעיר כיש שבאי כיש בהתחשב בנוכחותם של הפיליפינים בעיר החוף האיראנית.
יחסים כלכליים

פחמימנים נותרו התחום העיקרי לאינטראקציה כלכלית עבור איראן והפיליפינים. בשנת 2006 רכשו הפיליפינים בין 70,000 ל-110,000 חביות נפט ביום מאיראן, והפכו את המדינה לאחת השותפות המשמעותיות ביותר של הפיליפינים באזור. בשנת 2008 הסכימה איראן להשקיע 125 מיליון דולר בתחום הפטרוכימי בפיליפינים.
איראן והפיליפינים הסכימו להבטיח תנאי עבודה טובים יותר לצוותים ימיים פיליפינים. הצדדים כתבו תזכיר הסכם לאחר פגישה ביוני 2010 של הוועידה הדיפלומטית של הצדדים לאמנה הבינלאומית בנושא תקני הכשרה, הסמכה ושמירה. על פי ההסכם, איראן תכיר מכאן ואילך בתעודות יכולת ימיות בפיליפינים. מזכיר העבודה הפיליפיני מריאניטו רוקה הביע את "הערכתו לממשלת איראן על נכונותה להתקשר עם הפיליפינים" וטען כי ההכרה חיונית להמשך העסקתם של הפיליפינים בתעשייה הימית הבינלאומית.
החל מפברואר 2016, איראן היא אחת משש המדינות בהן יש לפיליפינים ועדה כלכלית משותפת ברמת שרים.
יחסים כלכליים > סנקציות בראשות ארצות הברית על איראן

כחלק מהסנקציות נגד תוכנית הגרעין האיראנית על ידי ארצות הברית, הופעל לחץ על הפיליפינים לייבא פחות נפט מאיראן כדי להימנע מלהתמודד עם הסנקציות.  ב-2011 ייבאו הפיליפינים מאיראן 5.9 מיליון חביות נפט גולמי. אולם בסוף מרץ 2012, הפיליפינים לא ייבאו שום נפט מאיראן.  מוקדם יותר בינואר 2012, הנשיא בניגנו אקינו השלישי פנה למספר מחוקקים אמריקאים בבקשה לשקול אינטרסים של הפיליפינים, מכיוון שהוא ירצה לשמור על סחר "לא מזיק" עם איראן. ייצוא הפירות הפיליפיני לאיראן הושפע מאוד.  30 אחוז מיצוא הבננות הפיליפיני עובר לאיראן.
ביוני 2013 איראן הביעה חשש כי הפיליפינים "מפספסים הזדמנויות" על ידי כניעה לדרישות ארצות הברית ולמדינות מערביות אחרות לשתף פעולה במאמצי הטלת הסנקציות על איראן. עלי א. מוחמדי, שגריר איראן בפיליפינים, ציין כי הסחר השנתי בין איראן לפיליפינים ירד ל"רמה מינימלית", מרמתו בשנת 2011 שעמדה על 900 מיליון דולר.
המכשולים נגד יחסי הסחר בין שתי המדינות צומצמו עם הקלת הסנקציות נגד איראן עם חתימת הסכם הגרעין האיראני.
תוכנית גרעינית

סגן שר החוץ הפיליפיני, רפאל סגיס, הביע את תמיכת ממשלתו ביוני 2008 בזכותה של איראן להשתמש באנרגיה גרעינית למטרות שלום. מזכיר המשנה אמר כי לאור עליית מחירי הפחמימנים, על כל המדינות להיות מסוגלות לגשת לאנרגיה גרעינית אזרחית. באפריל 2008 אמר אלברטו רומולו גם כי מדינתו תומכת בזכותה של איראן לגשת לטכנולוגיה גרעינית למטרות שלום במסגרת ההגנה על האמנה למניעת הפצת נשק גרעיני.
יחסי ביטחון

בשנת 2016 הציעה איראן לחלוק את המודיעין לפיליפינים במאמץ להילחם בטרור בדרום מזרח אסיה, במיוחד כדי להרתיע את הארגון המיליטנטי, דאעש מלהתבסס באזור.
נציגויות דיפלומטיות

איראן מחזיקה בפיליפינים שגרירות במנילה.
הפיליפינים מחזיקה באיראן שגרירות בטהראן.
יחסי גרמניה–סלובקיה

| יחסי סלובקיה–גרמניה |
| --- | --- |
סלובקיה: גרמניה


סלובקיה: גרמניה
שטח (בקילומטר רבוע)
49,035: 357,022
אוכלוסייה
5,498,707: 84,431,715
תמ"ג (במיליוני דולרים)
132,794: 4,456,081
תמ"ג לנפש (בדולרים)
24,150: 52,777
משטר
רפובליקה: רפובליקה פדרלית

בין גרמניה לבין סלובקיה מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים, ואף שיתוף פעולה בנושאים שונים. כמו כן השתיים חברות באיחוד האירופי ובנאט"ו.
היסטוריה > צ'כוסלובקיה

לאחר נפילת האימפריה במלחמת העולם הראשונה, נוצרה צ'כוסלובקיה כאיחוד בין השטחים הצ'כיים לשטחים הסלובקיים שהשתייכו לממלכת הונגריה. צ'כיה, שבה שכנה בירת המדינה המאוחדת פראג, הייתה הרכיב הדומיננטי בפדרציה מבחינה כלכלית ופוליטית. המיעוט הגרמני הגדול במדינה, שישב בעיקר בחבל הסודטים שבצפונה של צ'כיה, קיים יחסים מתוחים עם השלטון הצ'כוסלובקי. גרמניה הנאצית השתמשה במיעוט זה כתירוץ לפלישתה לחבל הסודטים בשנת 1938 וליתר חלקי צ'כוסלובקיה במרץ 1939. לאחר הפלישה הנאצית הפכה צ'כיה לפרוטקטורט של בוהמיה ומוראביה וניתנה תחת שליטה נאצית ישירה ודיכוי אכזרי, ואילו סלובקיה הייתה למדינת חסות נאצית.
ב-14 במרץ 1939 הכריזה סלובקיה על עצמאותה ועל הקמת הרפובליקה הסלובקית, וב-23 במרץ חתמה סלובקיה על אמנת ברלין עם גרמניה הנאצית, במטרה שתתן לה תמיכה נגד שאיפותיה הטריטוריאליות של הונגריה.
בספטמבר 1939 השתתפה סלובקיה במתקפה הגרמנית נגד פולין, ואף קיבלה שטחים שהועברו לפולין בשנת 1938. ביוני 1941 הכריזה סלובקיה מלחמה על ברית המועצות בעקבות פתיחת מבצע ברברוסה על ידי גרמניה הנאצית, ובדצמבר אותה שנה הכריזה מלחמה על בריטניה וארצות הברית.
בקיץ 1944 פרץ המרד הסלובקי, ובעקבות כך כבשו הגרמנים את המדינה לחלוטין, והמשיכו להילחם בה כמעט עד סוף המלחמה. בשלהי מלחמת העולם השנייה שחרר הצבא האדום את שטחי צ'כוסלובקיה מיד הנאצים, והוקמה מחדש מדינת צ'כוסלובקיה, למעט שטחי רותניה שנמסרו לברית המועצות.
בשנת 1948 הפכה צ'כוסלובקיה למדינה קומוניסטית המקורבת לברית המועצות, והייתה חברה בברית ורשה, שבה הייתה חברה גם גרמניה המזרחית.
היסטוריה > סלובקיה

השלטון הקומוניסטי בצ'כוסלובקיה הופל במהפכת הקטיפה בשנת 1989, ובאותה שנה הופלה גם חומת ברלין, ובשנת 1990 אוחדה גרמניה מחדש. בשנת 1992 הוביל ראש ממשלת סלובקיה ולדימיר מצ'יאר מהלך של הפרדה מהרפובליקה הצ'כית, ובעקבותיו פוצלה המדינה הפדרלית של צ'כיה וסלובקיה, בדרכי שלום, באופן רשמי ב-1 בינואר 1993. עם הקמת סלובקיה, הוקמו יחסים דיפלומטיים מלאים בין המדינות, וכיום חברים שתי המדינות באיחוד האירופי ובנאט"ו.
בשנים 2001 ו-2002 דחו בתי משפט גרמניים תביעות של יהודים מסלובקיה, שדרשו פיצויים על שואת יהדות סלובקיה, אולם בשנת 2003 התקבלה תביעה על סך 77 מיליון אירו, על מה ששילמה ממשלת סלובקיה בזמן השואה כתשלום על גירוש היהודים.
ביקורים ממלכתיים

ב-2 בנובמבר 2005 ביקר הורסט קלר נשיא גרמניה בסלובקיה, והקנצלרית הגרמנית אנגלה מרקל ביקרה ביקור רשמי ראשון בסלובקיה ב-11 במאי 2006.
נשיא סלובקיה איוון גאשפרוביץ' ביקר בגרמניה ביולי 2006, ובאותו חודש ערך שר החוץ הסלובקי החדש קוביש את ביקורו הרשמי הראשון בברלין, ואילו ראש ממשלת סלובקיה רוברט פיצו ביקר בגרמניה באפריל 2007.
יחסים כלכליים

גרמניה היא שותפת הסחר הגדולה ביותר של סלובקיה
בשנת 2003 הייתה גרמניה המשקיעה הזרה הגדולה ביותר בסלובקיה, עם היקף השקעה ישירה של 1.94 מיליארד אירו, ובאותה עת, החזיקה גרמניה ב-26.4% מכלל ההשקעות הישירות הזרות בסלובקיה.  מגמה זו נמשכה בשנת 2009, כ-400 חברות גרמניות פעלו בסלובקיה והשקיעו כ-2.5 מיליארד אירו, מה שהפך את גרמניה למשקיעה הגדולה ביותר בסלובקיה.
בשנת 1991 קבוצת פולקסווגן פתחה מפעל בברטיסלבה, וההכנסות מהמפעל בשנת 2003 היו 4.5 מיליארד אירו. עד שנת 2006 השקיעה החברה 1.3 מיליארד יורו בפעילותה והעסיקה כ-9,000 עובדים באותה עת.
בחודש אפריל 2009 הודיעה פולקסווגן כי היא מתכננת לבנות רכב משפחתי קומפקטי חדש בסלובקיה, והחברה השקיעה לשם כך כ-308 מיליון אירו, וייצרה את פולקסווגן טוארג. כמו כן מיוצרות בסלובקיה סקודה אוקטביה, אאודי Q7 ופורשה קאיין.
יחסים דיפלומטיים

להגרמניה יש שגרירות בברטיסלבה וקונסוליה כללית בקושיצה, ואילו לסלובקיה יש שגרירות בברלין ו-6 קונסוליות בפרנקפורט, המבורג, הנובר, לייפציג, מינכן ושטוטגרט.
יוגוסלביה באירוויזיון

| --- | --- |

 מדינה:  יוגוסלביה יוגוסלביה
 רשת שידור:  JRT
 השתתפות ראשונה:  צרפת קאן, 1961
 זכיות:  שווייץ לוזאן, 1989
 השתתפויות:  27
 היעדרויות:  5
 אירוח האירוויזיון:  יוגוסלביה זאגרב, 1990
 השתתפות אחרונה:  שוודיה מאלמה, 1992
לולה נובקוביץ' בלוקסמבורג (1962)
אווה סרשן באמסטרדם (1970)
להקת "אמבסדורי" בהאג (1976)
הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה (או יוגוסלביה) השתתפה בתחרות האירוויזיון 27 פעמים. החל מתחרות האירוויזיון ב-1961 יוגוסלביה השתתפה בתחרות כמעט בקביעות עד להופעתה האחרונה בשנת 1992, למעט חמש היעדרויות בשנים 1977, 1978, 1979, 1980 ו-1985. יוגוסלביה ניצחה בתחרות פעם אחת בלבד ב-1989 ואירחה אותה ב-1990. הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה הייתה המדינה הסוציאליסטית היחידה שהייתה חברה באיגוד השידור האירופי, זאת הואיל ולא הייתה חלק מהגוש המזרחי, אלא אחת מהמדינות הבלתי-מזדהות והייתה פתוחה יותר לתרבות המערב.
היסטוריה > 1961–1991: הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה

הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה (SFRY) השתתפה בתחרות האירוויזיון משנת 1961, בתחרות שנערכה בקאן, צרפת. הבחירה הארצית הראשונה לתחרות אורגנה על ידי רשות השידור היוגוסלבית, JRT, ונקראה Jugovizija (באנגלית: Yugovision), והציגה מספר אמנים שהוגשו על ידי מרכזי שידור ציבוריים של כל אחת מהרפובליקות שהרכיבו את הפדרציה היוגוסלבית: הרפובליקה הסוציאליסטית של בוסניה והרצגובינה (RTV Sarajevo), הרפובליקה הסוציאליסטית של קרואטיה (RTV Zagreb ו-RTV Split), הרפובליקה הסוציאליסטית של מקדוניה (RTV Skopje), הרפובליקה הסוציאליסטית של מונטנגרו (RTV Titograd), הרפובליקה הסוציאליסטית של סרביה (RTV Belgrade), הרפובליקה הסוציאליסטית של סלובניה (RTV Ljubljana) וכן רשתות השידור של הפרובינציות האוטונומיות אשר נמצאות בתוך הרפובליקה הסוציאליסטית של סרביה: הרפובליקה הסוציאליסטית האוטונומית של קוסובו (RTV Priština) והרפובליקה הסוציאליסטית האוטונומית של וויבודינה (RTV Novi Sad). הראשונות להתחרות בתחרות הבחירה הארצית הראשונה היו סרביה, קרואטיה וסלובניה, ואילו הרפובליקות האחרות הצטרפו בשנים הבאות.
לאורך השנים נציגיה של יוגוסלביה היו מגוון נציגים מ-5 מתוך 6 הרפובליקות שהרכיבו אותה. אמנים אלו באו מבוסניה והרצגובינה, קרואטיה, מונטנגרו, סרביה וסלובניה. הרפובליקה היחידה שלא קיבלה את האפשרות להיות נציגתה הייתה הרפובליקה הסוציאליסטית של מקדוניה, וכמו כן גם הפרובינציות האוטונומיות שנמצאות בסרביה, וויבודינה וקוסובו, שמעולם לא עברו את שלב הבחירה הלאומית. הרפובליקה המצליחה ביותר של יוגוסלביה הייתה קרואטיה שגם הייתה המנצחת היחידה של יוגוסלביה באירוויזיון: הזמרים הקרואטים ניצחו ב-12 מתוך 26 תחרויות הקדם Jugovizija שנערכו ביוגוסלביה לקראת תחרות האירוויזיון. יוגוסלביה סיימה פעם אחת במקום הראשון, שלוש פעמים במקום הרביעי וניתן לסכם את הישגיה לאורך השנים כמאכזבים למדי כאשר הישגה הנמוך ביותר של יוגוסלביה בתחרות אירוויזיון הוא המקום ה-21 אליו היא הגיעה פעם אחת בתולדותיה בשנת 1991 בתחרות שנערכה ברומא, איטליה, עם השיר "Brazil" שסיים את התחרות עם נקודה אחת בלבד.
יוגוסלביה זכתה פעם אחת בלבד, באירוויזיון 1989, שהתקיים בלוזאן, שווייץ. הזוכים היו להקת הפופ הקרואטית ריווה עם השיר "Rock Me" ("המם אותי"). השיר קיבל 137 נקודות לאחר שהקדים את נציגי בריטניה, שוודיה ודנמרק. להקת ריווה התפרקה בשנת 1991, אך הסולנית, אמיליה קוקיץ', המשיכה בקריירת סולו בקרואטיה. לאחר ניצחונה בתחרות, הפכה יוגוסלביה לאחת המדינות שזכו בתחרות אך מעולם לא התמקמו במקום השני בגמר התחרות יחד עם סרביה, לוקסמבורג, יוון, אסטוניה, לטביה, פורטוגל ואוסטריה.
היסטוריה > 1992: הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה

במהלך תהליך התפרקותה של הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה ב-1991, הכריזו הרפובליקות לשעבר של יוגוסלביה על עצמאות: קרואטיה, סלובניה ומקדוניה, ונסוגו מיוגוסלביה, ואילו הנהגתה של סרביה ומונטנגרו הסכימה לשמור על ברית הדוקה. בתחרות האירוויזיון השתתפה בתחרות הרפובליקה שהיוותה עדיין, לפחות רשמית, את הפדרציה היוגוסלבית ונקראה "הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה" שהייתה סרביה ומונטנגרו. בקדם האירוויזיון היוגוסלבי, Yugovision, שנערך בשנת 1992 השתתפו אמנים מסרביה ומונטנגרו ומבוסניה והרצגובינה, על אף כי האחרונה הכריזה על עצמאותה מיוגוסלביה באותה שנה. השיר המנצח בקדם האירוויזיון היה "Ljubim te pesmama" ("אני מנשקת אותך עם שירים") אשר קטף את המקום הראשון בקדם היוגוסלבי. טרם קיומה של תחרות האירוויזיון באותה שנה, ב-28 באפריל הוקמה מדינה פדרטיבית חדשה שהורכבה מסרביה ומונטנגרו ונקראה בשם "הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה". הייתה זאת הפעם האחרונה בה אפשרו ליוגוסלביה להשתתף בתחרות בשל סנקציות אשר הטיל האו"ם על יוגוסלביה עד שנת 2004 במהלכן של מלחמות יוגוסלביה ומלחמת העצמאות של קרואטיה.
היסטוריה > 1993 – היום: לאחר התפרקות הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה

לאחר התפרקותה של הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה הכריזו הרפובליקות לשעבר של יוגוסלביה על עצמאות ותחנות הרדיו הציבוריות ותחנות הטלוויזיה השתנו לשמות לאומיים חדשים. כל הרפובליקות היוגוסלביות לשעבר השתתפו בתחרות האירוויזיון: סלובניה, קרואטיה ובוסניה והרצגובינה הצטרפו בשנת 1993, מקדוניה הצפונית הצטרפה בשנת 1998, סרביה ומונטנגרו הצטרפה בשנת 2004 וסרביה ומונטנגרו הצטרפו בשנת 2007. היחידה שלא השתתפה באירוויזיון למרות שהביעה רצון להשתתף בתחרות ואף הגישה בקשה להצטרפות לאיגוד השידור האירופי היא קוסובו אשר הכריזה על עצמאותה מסרביה בשנת 2008. מקוסובו נבצרת האפשרות להשתתף בתחרות מאחר שישנן מדינות אשר לא מכירות בעצמאותה של קוסובו וכן היא אינה חברה באומות המאוחדות, חברות המהווה תנאי הכרחי להצטרפות כחברה מלאה באיגוד השידור האירופי. כמו כן, כאשר פורסמה בשנת 2016 רשימת הדגלים האסורים להנפה בתחרות, הסתבר כי גם דגל קוסובו נמצא ברשימה האסורה, יחד עם דגל חבל הבסקים, דגל קרים והדגל הפלסטיני.
ניתן לומר כי תוצאותיהן של הרפובליקות לשעבר של יוגוסלביה בתחרות הן מעורבות: קרואטיה הגיעה מספר פעמים לעשרת המקומות הראשונים בתחרות באמצע שנות ה-90, סלובניה הגיעה לתוצאות מעורבות כאשר היא הגיעה 3 פעמים לעשרת המקומות הראשונים בתחרות בסוף שנות ה-90 ותחילת שנות ה-2000 אבל כשלה להעפיל לגמר התחרות משלב חצי-הגמר מספר פעמים רב, בוסניה והרצגובינה וסרביה ומונטנגרו נהנו מציונים גבוהים במהלך שנות ה-2000, מקדוניה ומונטנגרו מעולם לא הגיעו לאחד מעשרת המקומות הראשונים בתחרות ואף כשלו מספר פעמים רב לעלות לגמר התחרות משלב חצי-הגמר (הן נחשבות לרפובליקות הפחות מוצלחות בתחרות מבין כל הרפובליקות לשעבר של יוגוסלביה) והרפובליקה המוצלחת ביותר היא סרביה, שקטפה את המקום הראשון בתחרות כבר בשנה הראשונה שבה השתתפה עם השיר "Molitva", והפכה למדינה הראשונה והיחידה בתולדות התחרות שזכתה במקום הראשון כבר בפעם הראשונה בה היא משתתפת בתחרות. בשנת 2013, אף מדינה יוגוסלבית לשעבר לא הבטיחה את מקומה בגמר התחרות כאשר בוסניה והרצגובינה החליטה לפרוש טרם קיום התחרות, סלובניה, קרואטיה, מונטנגרו וסרביה נכשלו כל אחת בחצי-הגמר הראשון של התחרות לעלות לגמר ומקדוניה נכשלה לעלות לגמר מחצי-הגמר השני.
אירוח האירוויזיון

| שנה | העיר המארחת | מקום התחרות | מנחים |
| --- | --- | --- | --- |
| 1990 | הרפובליקה הסוציאליסטית של קרואטיה זאגרב | אולם וטרוסלב ליסנסקי | גמר: הלגה ולאהוביץ' ואוליבר מלאקאר |
ראו גם

בוסניה והרצגובינה באירוויזיון
מונטנגרו באירוויזיון
מקדוניה הצפונית באירוויזיון
סלובניה באירוויזיון
סרביה באירוויזיון
סרביה ומונטנגרו באירוויזיון
קרואטיה באירוויזיון
יוגוסלביה באירוויזיון לרוקדים צעירים
הערות שוליים

↑  יוון דורשת שיקראו למדינה בארגונים בינלאומיים וביניהם בתחרות האירוויזיון "הרפובליקה היוגוסלבית לשעבר של מקדוניה", משום שהיא מתנגדת לשמה ולסמליה של הרפובליקה.
↑  ב-2006 התפרקה גם סרביה ומונטנגרו לשתי מדינות עצמאיות וכל אחת לקחה חלק בתחרות האירוויזיון החל משנת 2007.
↑  אלדד בק, פרישטינה, קוסובו הכריזה על עצמאותה מסרביה, באתר ynet, 17 בפברואר 2008
↑  עמית קוטלר, אסורים באירוויזיון: דגלי דאעש ופלסטין, באתר ynet, 29 באפריל 2016
↑  יוגוסלביה התכוונה ליטול חלק בתחרות ב-1985, אולם בשל יום הזיכרון הלאומי ליום השנה החמישי למותו של יוסיפ ברוז טיטו שהתקיים ב-4 במאי באותה שנה, כל שידור טלוויזיוני של תוכניות מוזיקליות לא התאפשר ורשות השידור היוגוסלבית נאלצה לפרוש מהתחרות טרם קיומה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 915ae9a1-0d15-4488-984e-5f3d0b0e2502
ישראל (עיתון)
לקריאה נוספת

הגר הלל, "ישראל" בקהיר: עיתון ציוני במצרים הלאומית 1939-1920, תל אביב: עם עובד, 2004.
הגר הלל, ‏רב-שיח ים תיכוני; 'ישראל' - עיתון יהודי תלת לשוני שיצא בקהיר בין שתי מלחמות העולם, קשר 27, אביב 2000, עמ' 29-19.
רות קמחי, ציונות בצל הפירמידות: התנועה הציונית במצרים (1918-1948), תל אביב: עם עובד, 2009.
הערות שוליים

↑  דוד תדהר (עורך), "סעדיה יעקב מלכי", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ו (1955), עמ' 2624.
↑  דוד תדהר (עורך), "מזל (מתילדה) מוצרי", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ב (1947), עמ' 703.
יחסי גרמניה–סינגפור

| יחסי גרמניה–סינגפור |
| --- | --- |
גרמניה: סינגפור


גרמניה: סינגפור
שטח (בקילומטר רבוע)
357,022: 719.20
אוכלוסייה
84,431,715: 5,842,033
תמ"ג (במיליוני דולרים)
4,456,081: 501,428
תמ"ג לנפש (בדולרים)
52,777: 85,831
משטר
רפובליקה פדרלית: רפובליקה

יחסי גרמניה–סינגפור מתייחסים ליחסים הדו-צדדיים בין רפובליקת סינגפור והרפובליקה הפדרלית של גרמניה. לסינגפור שגרירות בברלין ולגרמניה יש שגרירות בסינגפור.
היסטוריה

השפעה עיקרית שגרמה גרמניה בהיסטוריה המודרנית התרחשה כאשר ה-SMS אמדן פשטה על דרום ודרום-מזרח אסיה במהלך מלחמת העולם הראשונה. הסיירת הקלה ביצעה פשיטה נועזת על נמל פננג הבריטי זמן קצר לאחר תחילת המלחמה, והכניסה את חצי האי המלאי למלחמה. בעקבות המלחמה הקרה בין שנות השבעים והשמונים, קנצלר מערב גרמניה הלמוט שמידט שמר על קשר הדוק עם ראש ממשלת סינגפור לי קואן יו. מין הכלאה של הסחלב נקרא גם על שם הגברת האנלורה "לוקי" שמידט כשביקרה בגן הבוטני בסינגפור בשנת 1978.
היחסים בין שתי המדינות

סינגפור וגרמניה החלו לקשור יחסים באופן פומבי יותר לאחר התפרקות ברית המועצות הקומוניסטית ונפילת מסך הברזל שהביא לאיחוד הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית הרפובליקה הפדרלית הגרמנית.
ב-10 באוגוסט 1973, כוננה סינגפור יחסים עם גרמניה המזרחית.
היחסים בין שתי המדינות > הגנה

גרמניה היא חברה בנאט"ו ואילו סינגפור נשארת כחברה בחבר העמים הבריטי, שתיהן כוללות את בריטניה כחברה מובילה וכבעלת ברית. בשנת 2015 צבא סינגפור סיים שדרוג משמעותי של ארסנל השריון, שבו משרד ההגנה רכש טנקי לאופרד 2 כטנק הקרב העיקרי בפעולות שריון בתהליך שנמשך משנת 2008. סדרת הלאופרד 2 החליפה בסופו של דבר את כל טנקי ה-AMX-13 הצרפתיים המזדקנים במאה ה-21, ואילו אימונים צבאיים דו-צדדיים מתקיימים לאחרונה באזור האימונים של נאט"ו בברגן בגרמניה.
סינגפור וגרמניה חתמו על הצהרת כוונות משותפת על שיתוף פעולה באבטחת סייבר ב-6 ביולי 2017. בהתאם להצהרה לסוכנות אבטחת הסייבר בסינגפור ולמשרד החוץ הפדרלי בגרמניה יש חילופי מידע שוטפים, והם חולקים שיטות מומלצות לקידום חדשנות.
היחסים בין שתי המדינות > סחר והשקעה

נכון לשנת 2015, מנהיגי גרמניה וסינגפור נפגשו בברלין, ועדיין עובדים על הסכם סחר חופשי בין סינגפור לאיחוד האירופי.
היחסים בין שתי המדינות > ביקורים רשמיים

קנצלר גרמניה שמידט המשיך בביקורי מדינה לא פורמליים, כאשר בשנת 2012 שנפגש עם חברו הוותיק לי קואן יו. ב-2 בנובמבר 2017 הנשיאה חלימה יעקוב אירחה אירוע ממלכתי כאשר נשיא גרמניה פרנק ולטר שטיינמאייר ביקר בסינגפור.
נציגויות דיפלומטיות

גרמניה מחזיקה בסינגפור שגרירות בסינגפור. מאידך, סינגפור מחזיקה בגרמניה שגרירות בברלין ו-3 קונסוליות בהמבורג, מינכן ושטוטגרט.
יצחק מאיו (רב)

| --- | --- |
 לידה:  קושטא
 פטירה:  20 בספטמבר 1810 כ"א באלול ה'תק"ע 
 מקום מגורים:  איזמיר 
 מקום פעילות:  איזמיר, האימפריה העות'מאנית
 תקופת הפעילות:  ? – 20 בספטמבר 1810 
 רבותיו:  רבי יהודה אשכנזי, רבי יצחק נוניש בילמונטי
 תלמידיו:  רבי חיים יהושע אלעזר הכהן חמצי
 חיבוריו:  שרשי הים - שלשה חלקים על הרמב"ם, שו"ת שפת הי"ם, פאת ים - שיטה על מסכת ביצה, דרכי הי"ם - דרושים.
 
חתימתו של רבי רפאל יצחק מאיו
הרב רפאל יצחק מאיו (מאייו) (נפטר בכ"א באלול ה'תק"ע, 20 בספטמבר 1810) היה רב, פוסק הלכה, וסופר תורני, ורבה של הקהילה היהודית באיזמיר. חיבר מספר ספרי הלכה, הידוע בהם הוא החיבור שרשי הים.
ביוגרפיה

נולד בשנת תפ"ה (1725) בערך בעיר קושטא לאהרן. בתחילה למד מפי רבי יהודה אשכנזי ומפי רבי יצחק נוניש בילמונטי, מחבר "שער המלך", ולאחר פטירת ר"י אשכנזי היה רבי יצחק נוניס רבו העיקרי, ובין הרב לתלמידו נוצרו קשרים עמוקים. הרב מאיו מוזכר בשער המלך (הלכות חמץ ומצה א, ג): "ידיד נפש החכם השלם יצחק מאיו הי"ו". בספריו מובאות רבות מדברי רבו שאינן מופיעות ב"שער המלך". לאחר פטירת הר"י נוניס (תקל"ד) פעל הרב מאיו להדפסת שאר כתביו ("שער המלך" נדפס עוד בחיי רבו) ושימש כתובת אליה נשלחו חידושי הר"י נוניס.
בשנת תקמ"ב (1782) התמנה כרב באיזמיר כסגנו של הרב הראשי רבי חיים מודעי, וכאשר זה האחרון עלה לארץ ישראל (תקנ"ג, 1793) הוכתר רבי יצחק מאיו כ"רב הכולל" של איזמיר, עד פטירתו, וכמשנה לו שימש רבי רפאל יוסף חזן, בעל שו"ת "חקרי לב". בשנת תקנ"ו הגיע לאיזמיר מהרי"ט אלגזי כדי לתווך ולהשכין שלום בין שני רבני העיר. במהלך התיווך נכתב 'שטר פשר/השוואה' בין שניהם, ובין היתר סיכמו בו כי כאשר יהיו חלוקים בדבר איסור והיתר, המתיר יבטל דעתו בפני האוסר.
בשנת ה'תקנ"ג נפטרה אשתו.
מתלמידיו: רבי חיים יהושע אלעזר הכהן חמצי, אב בית דין בחיפה.
ספריו

שרשי הי"ם - נכתב החל מתקכ"ו לאורך שנים רבות. נדפס בשלושה חלקים, תקס"ז-תקע"ה. הספר ערוך על פי סדר המשנה תורה לרמב"ם, אך אינו פרשן קלאסי: לכל 'שורש' כותרת, כגון "שורש מצוות התשובה", "שורש ברירה", "שורש איסור בל תוסיף", וכדומה. השורש פותח בציטוט מהרמב"ם ולאחריו דיון רחב בנושא הנדון, לאו דווקא על שיטתו המיוחדת של הרמב"ם באותו עניין. בספר מאות ציטוטים מתורת הר"י נוניס והרחבת דברים על הנאמר ב"שער המלך". הספר מצוטט רבות בפוסקים אחריו עד ימינו ונדפס מספר פעמים (לאחרונה בתשע"ה). כמו כן שורש הברירה מתוך הספר יצא בהוצאה חדשה בשנת תשע"ד בתוך קונטרס שמעתתא דברירה.
שו"ת שפת הי"ם (סלוניקי תקע"ו) - תשובות בארבעת חלקי השולחן ערוך. נדפס בשנית בשנת תשפ"ב על ידי מכון 'הדרת קודש' בתוספת תשובות חדשות מכתבי יד.
פאת ים - חידושים על מסכת ביצה.
דרכי הי"ם - דרושים. בסופו מדור בשם "דרך השער" ובו דרשות והספדים מאת רבו הר"י נוניס שנשלחו אליו.
לקריאה נוספת

'ליקוטים ומאמרים חדשים לרבינו 'שער המלך' זצ"ל, ישורון כ, עמ' קה-קז.
פרקי תולדות, בהקדמה לשו"ת "שפת הים" בהוצאת מכון הדרת קודש, ירושלים תשפ"ב.
הערות שוליים

↑  חיי וחמרא לרבי חיים פאלאג׳י, דף ב׳ סוף עמוד ב
↑  הרב חיים פאלאג'י, חיי וחמרא, עמ' ג עמוד א
↑  רפאל יצחק בן אהרן מיו, (סימן) ז', שפת הים חלק חשן משפט, עמ' ק"ו עמוד א
↑  אבק דרכים, דרך המת סימן יא
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310455605171  LCCN: nr92002717  VIAF: 154044823   WorldCat (עם VIAF): 154044823 
שער ספר שרשי הים חלק ראשון לרבי יצחק מאיו