stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רונן לוי
ביוגרפיה

לוי גדל במושב בדרום ישראל. הוא שירת כעשרים שנה בשירות הביטחון הכללי, לאורך שירותו פעל תחת הכינוי "מעוז". הוא שימש רכז שטח ומפעיל סוכנים ברצועת עזה, בנגב וגם בפעילות מחוץ לגבולות ישראל. ב-2015 מונה לראש חטיבת שטח עזה במרחב דרום של השירות. הוא הוביל את עבודת הצוות הממשלתי המיוחד למניעת ההתחמשות המחודשת של חמאס, אחרי מבצע צוק איתן.
ב-2017 הושאל מהשב"כ ומונה לראש אגף למזה"ת, אפריקה וקש"מ (קשרים מיוחדים) במטה לביטחון לאומי. בתפקיד זה הוביל את המגעים לקראת הסכמי אברהם וליצירת קשרים דיפלומטיים עם צ'אד, מרוקו וסודאן, שתי האחרונות אף הצטרפו בעקבות זאת להסכמים. הוא פרש מתפקידו במאי 2021.
בינואר 2023 מונה למנכ"ל משרד החוץ על ידי השר המכהן אלי כהן. בינואר 2024 התפטר מתפקידו בעקבות הרוטציה של כהן והשר ישראל כץ.
לוי בוגר תואר ראשון במדעי ההתנהגות, ניהול עסקים וכלכלה מאוניברסיטת בן-גוריון, ובעל תואר שני במנהל עסקים מהמרכז האקדמי פרס.
הערות שוליים

↑  יוצא לאור: איש הצללים של ישראל בעולם הערבי מונה למנכ"ל משרד החוץ, באתר ynet, 15 בינואר 2023
↑  מינוי המנהל הכללי של משרד החוץ, החלטה מס' 50 של הממשלה ה-37, באתר משרד ראש הממשלה
↑  בעקבות הרוטציה: מנכ"ל משרד החוץ שמונה על ידי אלי כהן מתפטר, באתר ynet, 4 בינואר 2024
שברולט סדרה D

| --- | --- |

Chevrolet Series D
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  שברולט
 שנות ייצור:  1917–1918
 הרכבה:  ארצות הברית ארצות הברית  קנדה קנדה
 מודל אחריו:  שברולט סדרה 490
 חברת אם:  ג'נרל מוטורס
 בסיס גלגלים:  3,050 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  V8 צילינדרים, 4.7 ליטר המפיק 36 כ"ס ב-2,600 סל"ד
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 3 מהירויות
שברולט סדרה D (באנגלית: Chevrolet Series D) היא מכונית משפחתית אשר יוצרה בגרסה  נוספת: רודסטר, מתוצרת יצרנית הרכב האמריקאית שברולט אשר יוצרה בין השנים 1917–1918 (מודל 1918).
שברולט סדרה D

דגם ה -"שברולט סדרה D" הייתה המכונית הראשונה בעלת V8 צילינדרים אשר ייצרה "שברולט".
הדגם השני מבית "שברולט" שהורכב בו מנוע V8 צילינדרים יוצר בשנת 1955.
בשנת 1917 ג'נרל מוטורס רכשה את השליטה ב-"שברולט".
יוצרו יותר מ-400 יחידות מהן 194 יחידות יוצרו בקנדה.
גרסאות

סדאן (Touring) - 4 דלתות (גג מברזנט)
רודסטר - 2 דלתות
תמונות

"שברולט סדרה D", דגם 4 דלתות, שנת 1918
"שברולט סדרה D", דגם רודסטר
"שברולט סדרה D", דגם רודסטר
"שברולט סדרה D", דגם רודסטר
"שברולט סדרה D", שנת 1918, מבט לתא הנהג
מנוע V8 צילינדרים, של  "שברולט סדרה D"
ראו גם

שברולט
שברולט סדרה 490
שברולט סדרה AA קפיטול
הערות שוליים

↑  מנוע  "שברולט סדרה D" - תמונה gmphotostore.com/1917-chevrolet-series-d-engine-poster
↑  "שברולט סדרה D" auto.howstuffworks.com/1917-chevrolet-series-d
↑  "שברולט סדרה D"  - עם מנוע v8  autoweek.com/article/classic-cars/38-years-chevrolet-small-block-v8-there-was-chevrolet-v8
↑  "שברולט סדרה D" oldcarsweekly.com/news/original-owners-family-to-offer-1918-chevrolet-v-8-at-rm-auctions-hershey-sale
שדרת העצמאות

| --- | --- |

 הקמה
 תקופת הבנייה:  ?–1791
 מיקום
 ערים ראשיות:  וושינגטון די. סי. 
 נקודת סיום:  סאות'איסט, סאות'ווסט 
 קואורדינטות:  38°53′15″N 77°00′32″W﻿ / ﻿38.8876°N 77.009°W﻿ / 38.8876; -77.009
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת וושינגטון די. סי. מוגדלת) שדרת העצמאות(למפת וושינגטון די. סי. רגילה) שדרת העצמאות  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מראה בשדרת העצמאות. בקדמת התמונה נראה מוזיאון הירשהורן. ברקע משמאל נראית אנדרטת וושינגטון
שדרת העצמאות (באנגלית: Independence Avenue) היא אחת מן השדרות המרכזיות בעיר וושינגטון, בירת ארצות הברית.
מבנה

השדרה מתמשכת ממזרח למערב לאורך כשישה קילומטרים בדרומה של וושינגטון, בצמוד לפאתה הדרומית של שדרת המול. הקצה המזרחי של השדרה נמצא מדרום-מזרח לבניין הקפיטול ואילו הקצה המערבי שלה נח בקרבת גדת נהר הפוטומק. חלקה המערבי של השדרה מפוצל לשני נתיבים חד-סטריים, שהדרומי שבהם חולף בגשר על פני אגן הגאות בפארק הפוטומק המערבי.
לאורך השדרה, שנקראה במקור "רחוב B דרום", שוכנים רבים מן המוסדות הממלכתיים ואתרי התיירות של וושינגטון, ובזכותם היא מושכת אליה תנועת תיירים ערה בסופי שבוע. עם אתרים אלו נמנים (ממזרח למערב):
ספריית הקונגרס
בניין הקפיטול
בנייני המשרדים של בית הנבחרים של ארצות הברית
הגן הבוטני של ארצות הברית
המכון הסמית'סוני
בניין קול אמריקה
מוזיאון הירשהורן
מוזיאון האוויר והחלל הלאומי
אנדרטת דווייט ד. אייזנהאואר
משרדי מחלקת החינוך של ארצות הברית, מחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית, מחלקת החקלאות של ארצות הברית ומחלקת האנרגיה של ארצות הברית
בניין רשות התעופה הפדרלית
גלריית פריר
אנדרטת ג'ון פול ג'ונס
אנדרטת הזיכרון של מחוז קולומביה
אנדרטת מרטין לותר קינג
אנדרטת מלחמת קוריאה
אנדרטת ג'ון אריקסון
רמת דטרויט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 גובה:  1,800 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  64°10′00″S 60°00′00″W﻿ / ﻿64.1667°S 60°W﻿ / -64.1667; -60
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהרמת דטרויט(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהרמת דטרויט(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומירמת דטרויט(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומירמת דטרויט
 
רמת דטרויט (באנגלית: Detroit Plateau) היא רמה פנימית גדולה בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
גובהה של הרמה נע בין 1,500 - 1,800 מטרים מעל פני הים.
גבולה הצפוני של הרמה הוא הקיר הדרומי של קרחון ראסל המערבי. מקרחון זה משתרעת הרמה לכיוון צפון מערב, לאורך 140 קילומטרים, עד הגיעה לרמת הרברט.
היסטוריה > גילוי הרמה

הרמה התגלתה לראשונה מן האוויר על ידי סר הוברט וילקינס בטיסה שערך ב-20 בדצמבר 1928.
חלקה הצפוני והמזרחי של הרמה מופו על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד שנערך בעונת מחקר 1947–1946.
היסטוריה > מקור השם

וילקינס קרא לרמה "רמת האגודה האווירית דטרויט" (Detroit Aviation Society Plateau) על שמה של האגודה מדטרויט שבארצות הברית, שסייעה לארגון משלחת החקר שלו. לימים אושר שם מקוצר לרמה.
לקריאה נוספת

• Mariusz Potocki, Paul A. Mayewski, Andrei V.Kurbatov, Jefferson C. Simões, Daniel A. Dixon, Ian Goodwin, Andrew M. Carleton, Michael J. Handley, Ricardo Jaña, Elena V. Korotkikh, , ,Atmospheric Environment Volume 140, September 2016, Pages 381-385, https://doi.org/10.1016/j.atmosenv.2016.06.010
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  מידע גאוגרפי והיסטורי
↑  מידע גאוגרפי
| מישורי ארץ גרהאם / רמות ארץ גרהאם |
| --- | --- | --- |
| סדר אלפביתי: | אייברי • ברוס • דטרויט • המימונט • הרברט • לאקלאבר • לואי פיליפ • פוסטר • פורבידן |  |
| המישורים מצפון לדרום: | לאקלאבר • לואי פיליפ • דטרויט • הרברט • פוסטר • פורבידן • ברוס • אייברי • המימונט |  |
רב מרי בר רב דימי

| --- | --- |
 לידה:  בבל
 פטירה:  620 ד'ש"פ פומבדיתא, בבל
 כינוי:  סורגו
 מדינה:  בבל, האימפריה הסאסאנית
 מקום פעילות:  פומבדיתא ופירוז שבור שבבל
 תקופת הפעילות:  תקופת הסבוראים
 השתייכות:  ישיבות פירוז שבור ופומבדיתא
 בני דורו:  רב מר בר רב הונא, רב חנינא מן בי גיהרא, רב חנן מאישקיא
 אב:  רב דימי
 צאצאים:  רב שרירא גאון, רב האי גאון
 
רב מרי בר רב דימי (סורגו, לחלק מהגרסות) היה ראש ישיבת פומבדיתא אחרי רב חנן מאישקיא, בדור השלישי של הסבוראים, סביבות שנת ד'ש"ס (600). יש שמשייכים תקופה זו לתקופת הגאונים. לפני כן לימד בישיבה בפירוז שבור; והיה לו שם בית מדרש שנקרא על שמו "בית רב מרי" והיה קיים בימי רב שרירא גאון. מצאצאיו היו רב שרירא גאון ורב האי גאון.
זהותו ומשפחתו

רב שרירא גאון, שחי כ-300 שנה אחרי רב מרי בר רב דימי, מכנה באיגרתו המפורסמת את רב מרי "זקננו" ולפי חלק מהגרסאות גם "הורנו". גרסה אחרת: "סורגו", ולגבי משמעותה קיימת השערה שמדובר בשם המקום שממנו הגיע בצעירותו. חכמים נוספים שרב שרירא מכנה באיגרתו "זקננו", הם האמורא רבה בר אבוה, והגאונים רב רבא בר רב דודאי (אחיינו של רב יהודאי גאון), ורב יהודה בר רב שמואל גאון (אבי אביו של רב שרירא). האמורא רבה בר אבוה היה ממשפחת ראש הגולה, ורב שרירא מציין כי אבות אבותיו עזבו את העיסוק הפוליטי הכרוך בראשות הגולה ונכנסו ללימוד בישיבה.
יש ששיערו (בעקבות האזכור בתשובת הגאונים, המובא בהמשך), שאת תורתו למד רב מרי אצל אביו, רב דימי, לצד לימודיו אצל חכמי ישיבת פירוז שבור. על רב דימי אביו אין בידינו ידיעות נוספות.
מתורתו

כמו רוב חכמי התקופה, לא השתמרו לדורות דברים רבים בשמו רב מרי בר רב דימי. בתקופה זו עסקו בלימוד התלמוד ובביאורו, ובפסיקת הלכה, ומעט מן הדברים הוכנס באופן סתמי לתוך התלמוד הבבלי.
המקור הוודאי היחיד שמביא דבר בשמו הוא אחד מקבצי תשובות הגאונים. בתוך מקבץ תשובות קצרות שנכתבו בשמו של רב יהודאי גאון, מחכמי ישיבת פומבדיתא שעמד בראשות ישיבת סורא לבקשת ראש הגולה, כ-150 שנה אחרי רב מרי, נאמר בלשון זו:
ואמר דהוה קא מסגי מר רב דימי ומר רב מארי בריה ואמר רב מארי לאבוה היגי עץ היזמי עשב מאי טעמא היזמונא יבשה לגמרי ומפקא מהדר הודרנא. והגנתא כמשא באילנא ומלבלבא מעיקרא.
ביאור הדברים: רב יהודאי גאון סיפר, שבזמן טיול של רב מרי עם רב דימי אביו, אמר רב מרי לאביו, לגבי צמד הצמחים הקוצניים המוזכרים במספר מקומות בתלמוד בשמות "היזמי והיגי", ש"היגי" נחשב עץ, כי אין הגזע שלו מתייבש לגמרי, ו"היזמי" נחשב עשב, שהגזע שלו מתייבש לגמרי ובשנה הבאה יוצא גזע חדש מן השורשים (כעין פקעת).
מקור נוסף, גם הוא מתקופת הגאונים, מביא פסק של "רבי מארי גאון" בענייני ייחוס. לפי הכתוב בתורה, "ממזר" נחשב פסול ואסור להתחתן עם אשה כשרה. להלכה, מותר לו לשאת גיורת, אך הילדים שייולדו יהיו ממזרים כמוהו, לפי הכלל שהולכים אחרי הצד הפגום. יש בידיו אפשרות אחת להוליד ילדים שלא ייחשבו ממזרים, אם יישא שפחה. הילדים יהיו עבדים, כמותה, ואז יוכל לשחרר אותם ויהיו יהודים כשרים. 
לפי המסופר בספר הלכות גדולות, ממזר בשם יוסף בן פרוך קנה שפחה שאינה יהודייה כדי שילדיו לא יהיו ממזרים. הוא בא אל "רבי מארי גאון", שרבים מהחוקרים מזהים עם רב מרי בר רב דימי, לקבל הדרכה. רב מרי הורה לו לשאת את השפחה בעוד היא שפחה (ולא לשחרר אותה, כי אז יהיה לה מעמד של גיורת והילדים יהיו ממזרים, כבני ממזר וגיורת),  וכשייוולדו לו בנים ממנה, ימול אותם, ואחר כך יכתוב להם שטר שחרור וייתן אותו לאחרים כדי לזכות להם, ויטבילו אותם לשם גרות במעמד בית דין. הוראה זו של רב מרי מוזכרת בספרי הפוסקים, והם דנים בפרטים שונים שלה, בעיקר בעניין הגיור של הילדים. עם זאת, הזיהוי של "רבי מארי גאון" עם רב מרי בר רב דימי אינו ודאי, שכן היו גאונים אחרים בשם מרי.
רב שרירא גאון העיד באיגרתו שבית המדרש של רב מרי בר רב דימי בעיר פירוז שבור נקרא על שמו "בית רב מרי", ועדיין היה קיים בימיו (כ-300 שנה אחרי רב מרי).
מינויו וזמנו

בתקופה שבה עמד רב חנן מאישקיא בראשות ישיבת פומבדיתא, היה רב מרי ראש ישיבת פירוז שבור. לאחר פטירתו של רב חנן, ראש ישיבת פומבדיתא, נקרא רב מרי מפירוז-שבור לפומבדיתא, למלא את מקומו.
לפי דעת החוקר ר' יצחק אייזיק הלוי, בית המדרש הנקרא על שם רב מרי היה בית מדרשו הפרטי, חוץ מישיבת פירוז-שבור.
על פי הנכתב באיגרת רב שרירא גאון כתבו חוקרים, שכאשר התמנה רב מרי לראש ישיבת פומבדיתא, נעשה רב חיננאי מבי גיהרא ראש ישיבת פירוז שבור.
באגרת רב שרירא גאון ובספר הקבלה לראב"ד (שבו מפורטת השתלשלות קבלת התורה מדור לדור) נכתב שרב מרי בר רב דימי עמד בראשות ישיבת פומבדיתא אחרי רב חנן מאישקיא. אך לא נכתב מהי שנת מינויו, ולא משך כהונתו בראשות הישיבה; ואף ראב"ד כתב: "ורב חנן מאישקיא בשנת ד' אלפים שמ"ט היה לראש ואחריו ד' (=4) ראשי ישיבות, ולא הוזכרו מספר שנותיהם". הערפול במקורות התקופה, שהם דלים גם כך, גרם להשערות שונות ביחס לתאריכיה.
לגבי שנת מינויו בפומבדיתא, בין החוקרים המאוחרים קיימות מספר השערות, הנגזרות מההשערות שלהם לגבי משך שנותיו של רב חנן מאישקיא. בספר סדר הדורות כתב שרב מרי התמנה לראש הישיבה בשנת ד'שע"ג (613 בערך). ולדעת פרופ' שלמה זלמן הבלין ויצחק יודלוב היה זה כבר בשנת ד'שנ"א (591).
גם ביחס למשך התקופה שבה עמד רב מרי בראשות ישיבת פומבדיתא העלו חוקרים השערות. לדעת הבלין ויודלוב, בשנת ד'שע"ד (614) מונה רב חנינא לראש ישיבה תחת רב מרי. לפי דבריהם, רב מרי היה ראש הישיבה במשך כ-23 שנה. באטלס עץ חיים נכתב שרב מרי כיהן בפומבדיתא בשנים ד'ש"ס (600) - ד'שע"ג (613).
ובספר אוצר הגדולים כתב, שרב מרי כיהן כ-19 שנה בראשות ישיבת פירוז שבור, החל משנת ד'שמ"ט (589), ואחר (בשנת ד'שס"ח, 608, בערך) כיהן כ-12 שנה בראשות ישיבת פומבדיתא.
נפטר בשנת ד'תש"ף (620) ולאחריו מונה רב חנא לראש ישיבה בפומבדיתא.
שלומית וייס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1962 (בת 62 בערך) רומניה 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל 
 מעסיק:  אינטל, מלאנוקס 
 
שלומית וייס (נולדה ב-1962) היא מהנדסת חשמל ישראלית, מנכ"לית משותפת, יחד עם סוניל שנוי, של ארגון ההנדסה (Design Engineering Group) של חברת אינטל העולמית. מ-2017 עד יולי 2021 עבדה כסמנכ"לית בכירה להנדסת סיליקון בחברת מלאנוקס. קודם לכן עבדה במשך 28 שנים בחברת אינטל, והייתה סגנית נשיא בחברת אינטל העולמית, ואחת המנהלות הבכירות באינטל ישראל, בין השאר כמנהלת קבוצת NDG‏ (Network Development Group) האחראית על פיתוח תשתיות תקשורת חכמות ומודרניות (כגון האינטרנט של הדברים) וכמנהלת קבוצת CDG‏ (Client Development Group), אחת מקבוצות הפיתוח החשובות של החברה, הממוקמת במרכז הפיתוח בחיפה וביקום.
ביוגרפיה

שלומית וייס נולדה בשנת 1962 ברומניה, ובגיל 7 עלתה לישראל עם משפחתה והתגוררה בחולון.
לאחר שירותה הצבאי כקצינה למדה לתואר ראשון במדעי המחשב בטכניון, אותו קיבלה ב-1987. לאחר סיום התואר, החלה לעבוד באינטל ובשנת 1989 קיבלה תואר שני בהנדסת חשמל מהטכניון.
את הקריירה שלה באינטל החלה כמהנדסת זוטרה בקבוצת פיתוח השבבים, והתקדמה בחברה בתפקידים הנדסיים וניהוליים. בין השאר, היא האישה הראשונה ששימשה כמנהלת קלאסטר בחברה.
במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 הובילה את הפיתוח של מעבדי סנדי ברידג'. לאחר מכן ניהלה את קבוצת הארכיטקטורה של אינטל. בתפקידה באינטל הובילה בין היתר את הפיתוח של סדרת מעבדי סקיילייק. היא בעלת פטנטים אחדים בתכנון מיקרומעבדים.
במהלך הקריירה שלה כיהנה וייס בתפקידים רבים ובכירים באינטל, תפקידים שבחלקם הייתה הראשונה בתפקיד, במיוחד באינטל ישראל. בשנת 2014 יזמה את הקמתו של פורום הנשים באינטל.
בספטמבר 2017 מונתה לסמנכ"לית בכירה לפיתוח שבבים בחברת מלאנוקס.
במרס 2020 הוציאה את סיפרה הראשון "מנהיגות עם נשמה" המשתף דוגמאות אמיתיות ולמידות מ-30 שנות הניהול וההנהגה שלה.
ביולי 2021 חזרה לאינטל, כמנכ"לית משותפת, יחד עם סוניל שנוי, של ארגון ההנדסה הגלובלי באינטל. באפריל 2024 פורסם שהיא פורשת מאינטל.
הערות שוליים

↑  פורום הנשים באינטל, באתר פייסבוק
↑  שירי חביב ולדהורן, ‏מלאנוקס תמנה את שלומית וייס מאינטל לסמנכ"לית בכירה, באתר גלובס, 17 בספטמבר 2017
↑  מאיר אורבך, שלומית וייס עוזבת את אנבידיה - לתפקיד בכיר באינטל העולמית, באתר כלכליסט, 7 ביולי 2021
↑  עומר כביר, שלומית וייס, הישראלית הבכירה באינטל, עוזבת את החברה, באתר כלכליסט, 17 באפריל 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009841583405171  VIAF: 10162478882637462130   WorldCat (עם VIAF): 10162478882637462130
רנו R312

| --- | --- |

Renault R312
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  חטיבת "Renault Trucks" (אנ') ברנו
 שנות ייצור:  1987–1996
 הרכבה:  צרפת צרפת
 מודל קודם:  Saviem 
 מודל אחריו:  Irisbus Agora (אנ')
 אורך:  11.99 מטר
 רוחב:  2.50 מטר
 גובה:  3.10 מטר
 משקל:  11,453 ק"ג (ריק)
 מפרט טכני
 מנוע:  6 צילינדרים, 9,834 סמ"ק המפיק 204 כ"ס (דיזל טורבו)  6 צילינדרים, 9,834 סמ"ק המפיק 251 כ"ס (דיזל טורבו)
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 3 מהירויות מתוצרת "Voith" (אנ')  תמסורת ידנית - 4 מהירויות מתוצרת "Voith" (אנ')  תמסורת אוטומטית - 3 מהירויות מתוצרת "ZF Friedrichshafen" (אנ')  תמסורת אוטומטית - 4 מהירויות מתוצרת "ZF Friedrichshafen" (אנ')
 מהירות מרבית:  75 קמ"ש
 צריכת דלק:  42 ליטר ל-100 ק"מ
 
רנו R312 (בצרפתית: Renault R312) הוא אוטובוס מתוצרת חטיבת הרכבים המסחרים והמשאיות של רנו ("Renault Trucks" (אנ')) חברת בת של יצרנית הרכב הצרפתית רנו אשר יוצר בין השנים  1987–1996.
מפרט טכני

לאוטובוס מספר מאפיינים:
יוצרו 4,069 יחידות.
1 - 3 דלתות.
כניסה על ידי  2-3 מדרגות.
מנוע טורבו דיזל.
מכלי דלק: 2 מכלים - 180 ליטר למכל  (סולר).
תמונות

"רנו R312"
"רנו R312"
"רנו R312"
"רנו R312" - מבט לתוך האוטובוס
"רנו R312" - מבט למנוע האחורי
"רנו R312" - מבט לתא הנהג
ראו גם

רנו
רנו FR1
רנו PR180.2
הערות שוליים

↑  דגם "רנו R312"  - היסטוריה amtuir.org/06_htu_bus_r312/06
↑  "רנו R312" tractors.wikia.com/wiki
↑  "רנו R312"  transbus.org/construc/renault_r312
שלומית הבר-שיים

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1926 (בת 98 בערך) תל אביב, פלשתינה (א"י) 
 תחום יצירה:  ציור, פיסול 
 
שלומית הבר-שיים (נולדה ב-1926) היא אמנית, ציירת ופסלת ישראלית.
ביוגרפיה

הבר-שיים נולדה בתל אביב ב-1926. אמהּ הייתה האמנית רבקה ריגר קפלן ואביה היה מנכ"ל משרד החינוך אליעזר ריגר. למדה אמנות בבצלאל החדש אצל מרדכי ארדון ובשיקגו, ארצות הברית. לאחר סיום לימודיה עברה להתגורר בבוסטון, ארצות הברית. בשנת 2005 שבה לישראל והתיישבה בירושלים.
מ-1947 עד לפטירתו ב-2020 הייתה נשואה לפרופ' אורי הבר-שיים. להם שתי בנות ובן.
השכלה

בית הספר בצלאל החדש לאומנות ולאמנות, ירושלים
מכון האמנות של שיקגו, ארצות הברית
פרסים

1983 – מלגת שהייה, מרכז ברסטון לגרפיקה, ירושלים
1984 – מלגת שהיה, משכנות שאננים, ירושלים
1994 – מענק הקרן הלאומית לאמנויות, ארצות הברית
2014 – מלגת שהיה, בית הספר הבינלאומי לגרפיקה, ונציה, איטליה
שה-צאי

| --- | --- |

 לידה:  3 בדצמבר 1895 קאיואן, הרפובליקה העממית של סין 
 פטירה:  13 ביולי 1970 (בגיל 74) Tri-Service General Hospital, טאיוואן 
 מדינה:  טאיוואן, הרפובליקה העממית של סין, שושלת צ'ינג 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית הקיסרית 
 מפלגה:  קוומינטנג, המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות 
 
זהו שם סיני; שם המשפחה הוא .
שנג שה-צאי (בסינית: 盛世才'; בפין-יין: Shèng Shìcái; בווייד-גיילס (אנ'):‏ Sheng Shih-ts'ai;3 בדצמבר 1895 –  13 ביולי 1970) היה מצביא סיני ששלט במחוז שינג'יאנג בשנים 1933 עד 1944. עלייתו של שנג לשלטון החלה עם הפיכה ב -1933 כאשר מונה לדאבן או המושל הצבאי של שינג'יאנג. שלטונו בשינג'יאנג מתאפיין בשיתוף פעולה הדוק עם ברית המועצות, ואפשור לסובייטים סחר במונופול וניצול משאבים, מה שהפך למעשה את רוב שינג'יאנג למדינת בובות סובייטית. התקופה הסובייטית הסתיימה בשנת 1942, אז פנה שנג לממשלה הסינית הלאומנית, אך עדיין שמר על כוח רב על המחוז. הוא פוטר מתפקידו בשנת 1944 ומונה לשר החקלאות והייעור. איבה גוברת נגדו הביאה את הממשלה לפטר אותו שוב ולמנות לתפקיד צבאי. בתום מלחמת האזרחים הסינית נמלט שנג מיבשת סין לטייוואן עם שאר הקוומינטנג.
שנג היה סיני מבני ההאן יליד מנצ'וריה, שהתחנך בטוקיו, יפן, שם למד כלכלה פוליטית ובהמשך למד באקדמיה הצבאית הקיסרית היפנית. לאחר שהפך למרקסיסט בצעירותו, השתתף שה בתנועת "הרביעי במאי" האנטי אימפראיליסטית בשנת 1919. הוא השתתף במשלחת הצפונית, מערכה צבאית של הקומינטאנג נגד ממשלת בייאנג.
בחורף 1929 נקרא לשירותו של מושל שינג'יאנג ג'ין שורן, שם שימש כראש המטה של צבא הגבול ומדריך ראשי במכללה הצבאית המחוזית. עם המשך מרד קומול, הופל ג'ין בהפיכה ב -12 באפריל 1933 ושנג מונה למושל הצבאי של שינג'יאנג. מאז הוא ניהל מאבק כוחות נגד יריביו, מהם מא ז'ונגיינג וז'אנג פייאיאן בולטים ביותר. הראשונים שהורחקו היו מנהיגי ההפיכה ועל ידם מינו את המושל האזרחי ליו ונלונג עד ספטמבר 1933. מא וז'אנג הובסו צבאית ביוני 1934 בעזרת ברית המועצות, שאותה הזמין שנג להתערב בעימות, ובתמורה הכפיף את עצמו לסובייטים.
כשליט שינג'יאנג, יישם שנג את מדיניותו בהשראת הסובייטים באמצעות תוכניתו המדינית של "שש המדיניות הנהדרות", שאומצה בדצמבר 1934. שלטונו אופיין על ידי מדיניות הלאום שלו שקידמה שוויון לאומי ודתי וזהותם של לאומים שונים של שינג'יאנג. המחוז ראה תהליך של מודרניזציה, אך גם הכפפת האינטרסים הכלכליים לטובת ברית המועצות. לסובייטים היה מונופול על סחר בשינג'יאנג ואף ניצלו את המשאבים הטבעיים והשמן הנדירים שלה. בשנת 1937, במקביל לטיהור הגדול הסובייטי, ניהל שנג טיהור בכוחות עצמו, הוציא להורג, עונה למוות וכלא 100,000 איש, שרובם היו מבני האויגור.
כאשר הסובייטים הוסחו עקב מלחמתם עם גרמניה, פנה שנג לממשלת סין ביולי 1942 וגירש את אנשי הצבא והצוותים הטכניים הסובייטים. עם זאת, הוא עדיין שמר על כוח בשינג'יאנג. בינתיים, הסובייטים הצליחו להחזיק מעמד נגד הגרמנים והיפנים פתחו במתקפה נרחבת נגד הסינים, מה שהביא את שנג לנסות להחליף צד שוב על ידי עצירת פקידי קומינטאנג והפעלת התערבות סובייטית בפעם השנייה בשנת 1944. הסובייטים התעלמו מהבקשה, וממשלת סין פיטרה אותו מתפקידו ומינו אותו כשר החקלאות והייעור באוגוסט 1944.
שנג כיהן כשר עד יולי 1945, ובהמשך עבד כיועץ של הו זונגנאן וכיהן בתפקיד צבאי. הוא הצטרף לשאר הקומינטאנג בטייוואן לאחר התבוסה במלחמת האזרחים הסינית בשנת 1949. בטייוואן חי בנוחות לאחר פרישתו ונפטר בטאיפיי בשנת 1970.
הערות שוליים

↑  Justin Jon Rudelson, Justin Ben-Adam Rudelson, Justin Ben-Adam, Oasis Identities: Uyghur Nationalism Along China's Silk Road, Columbia University Press, 1997, ISBN 978-0-231-10786-0. (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007329532805171  BIBSYS: 12040110  GND: 122006003  ISNI: 0000 0000 6341 6928  LCCN: n81082481  NLA: 36605886  NTA: 073805602  VIAF: 62869663   WorldCat (עם VIAF): 62869663
שדאות

איש צוות חיל האוויר האמריקאי בונה מחסה במהלך אימון שדאות ארקטי
שדאות היא צורת ההתמודדות של יחיד או קבוצה בטבע כאשר הם חסרים חפצים שימושים מחיי היומיום. בנוסף, משמש המושג שדאות ללימוד טכניקות שליטה בשטח. בצה"ל כוללת הטירונות הקרבית שבוע שדאות. מקור המושג במילה שדה.
מיומנות השדאות שימושית במצבים בהם קבוצה נמצאת לבד בטבע כשאיננה תלויה בדבר, ופועלת בשיתוף ליצירת תנאים מינימליים ובסיסיים לשהייה מצומצמת במרחב ובזמן. לעיתים חברי הקבוצה מגיעים לא מאורגנים ומצוידים לטבע אלא עם ציוד בסיסי בלבד (דוגמת גפרורים, שתייה, ביגוד ותיק גב) אך במקרים רבים הם מגיעים בציוד הישרדות ושדאות כגון אולר, אוהלים, חבלים, גזיה, ביגוד מתאים ואפילו כלי נשק (כגון רובה ציידים וסכין קומנדו). השדאות היא מיומנות שימושית מאוד בהקשר הצבאי, לא רק בהקניית יכולת הישרדות לחיילים בשטח, אלא גם בניווטים, בניצול השטח להסוואה צבאית ומנגד לגישוש ומעקב אחרי אנשים אחרים.
מצבים ופעילויות בהם השדאות היא שימושית ונפוצה במיוחד כוללים טיולים בטבע, טיולי ליקוט ובישולי שדה, מחנאות, ציד, אימוני ניווט, אימוני הישרדות, פעילות צבאית ועוד.
הפעלות ואימוני שדאות הן הפעלות העוסקות בפיתוח יכולת ההסתכלות בסביבה הקרובה, ערנות ושימת לב לפרטים, רכישת ידע ומיומנויות בתחומי ההתמצאות בשטח, יכולת תקשורת לא מילולית, הכרת תוואי הסביבה, כישורי הישרדות, בישול בתנאי שדה ושימוש בצמחים שונים.
הפעלות שדאות אופציונליות הן: טיולים, בישולי שדה וטיולי הישרדות. במהלך הפעלות שדאות נחשף החניך למכשולים ולאתגרים שמציב הטבע, דבר שגורם לפיתוח רצון ומוטיבציה בקרבו ללמידת המיומנויות השונות. הדלקת האש מעצים לחים, החייאת האש, אבטחת האש, בישול משמעותי בתנאי שטח וכל הנגזר ממנו, החל מבחירת סוג הכירה, וכלה בפיתוח ולקיחת אחריות דוגמת ניקוי הכלים (ללא שימוש במים), יוצרים סיטואציות בהן נקלע החניך למצבים בהם נכפה עליו לאלתר, ליזום, לקחת אחריות, לפתח חשיבה ולמידה חווייתית בהתנסות. הפקת וטיהור מים מהטבע, איסוף טל, עיקוב (פענוח עקבות), התמצאות בצמחי תועלת, איתות במורס ובסמפור, ידיעת הגשת עזרה ראשונה הן בעיקר טכניקות הישרדות, תקשורת והתמצאות המפתחות תחושת קרבה ושייכות לטבע ומדגישות את המעמד של האדם מול הטבע ושל האדם מול שאר בעלי החיים השוכנים בטבע. החניך מפנים כי האדם אינו מעל הטבע כי אם מרכיב במכלול העצום שלו בדומה לשאר בעלי החיים ובשונה מהם, שכן הם רבים ממנו מאוד.
חוויות ותובנות נוספות שיוצרת השדאות הן: פריקת מתחים, התמודדות עם מרחב כלשהו חדש והיכרות עמו, למידה קוגניטיבית, חוויית פשטות וקרבה, העמקת ההבנה של מעמד ויחסי אדם-טבע, למידה בהתנסות וכן חוויית גיבוש והתמודדות.
ראו גם

ניווט
אוהל
יכולות הישרדות
רנו GBC 180

| --- | --- |

Renault GBC 180
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  רנו
 שנות ייצור:  1997–הווה
 יחידות שיוצרו:  5,500 +
 הרכבה:  צרפת צרפת
 מודל קודם:  Berliet GBC8 6x6 Gazelle (צר')
 מודל אחריו:  Renault Sherpa 5 (צר')
 אורך:  7.33 מטר
 רוחב:  2.49 מטר
 גובה:  2.92–3.27 מטר
 משקל:  8.6 טון (ריק), כושר מטען מקסימלי – 5.0 טון
 מפרט טכני
 מנוע:  6 צילינדרים, המפיק 175 כ"ס (מנוע טורבו דיזל)
 הילוכים:  תמסורת ידנית – 6 מהירויות
 מהירות מרבית:  88 קמ"ש (בכביש סלול)
רנו GBC 180 (בצרפתית: Renault GBC 180) היא משאית מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית רנו, אשר מיוצרת עבור צבא צרפת משנת 1997.
"רנו GBC 180"

בשנת 2009 היו בשירות צבא צרפת 5,500 יחידות. ב-31 בדצמבר 2012 נותרו בשירות 5,410 יחידות, ב-31 בדצמבר 2013 נותרו בשירות 5,386 יחידות. ב-31 בדצמבר 2019 נותרו 5,077 יחידות.
מספר מושבים בקבינה (תא נהג): נהג + 2.
מנוע טורבו-דיזל מתוצרת "רנו" סוג מנוע "MIDR 06.02.26".
סוג הנעה: 6x6.
טווח נסיעה: מעל 800 ק"מ, ניתן להטיס את המשאית.
שיפוע 50%.
שיפוע צדדי 30%.
מרווח קרקע ~ 0.6 מטר.
תעלה ~ 0.6 מטר.
טווח טמפרטורות תפעולי: מינוס -20°C עד +45°C מעלות צלזיוס.
גלריה

"רנו GBC 180"
"רנו GBC 180"
"רנו GBC 180"
"רנו GBC 180"
"רנו GBC 180"
"רנו GBC 180"
"רנו GBC 180"
"רנו GBC 180"
ראו גם

רנו R
רנו AHx
רנו גליון
רנו טיאראם 10000
הערות שוליים

↑  "רנו GBC 180" defense.gouv.fr/terre/equipements/vehicules/gbc-180
↑  "רנו GBC 180" military-today.com/trucks/renault_gbc_180
↑  מרווח קרקע (או גובה נסיעה) - הוא כמות המרווח בין בסיס צמיג הרכב לנקודה הנמוכה ביותר (בדרך כלל הציר) או, נכון יותר, למרחק הקצר ביותר בין משטח ישר לחלק התחתון של הרכב מלבד אותם חלקים שנועדו ליצור קשר עם הקרקע (כגון צמיגים, מסלולים, מגלשים וכו'). פינוי קרקע נמדד עם ציוד רכב סטנדרטי, ולמכוניות, ניתן בדרך כלל ללא מטען או נוסעים