stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוותנדיל צ'קואסלי
ביוגרפיה

אוותנדיל צ'קואסלי נולד בשנת 1931 בטביליסי, בירת גאורגיה הסובייטית; בשנת 1946 הוא סיים את לימודיו בבית הספר לכדורגל מס' 35 של טביליסי.
בשנת 1949 צ'קואסלי החל לשחק בקבוצת דינמו טביליסי ונשאר בה עד סוף קריירת המשחק בשנת 1959; בשנים 1951 ו-1953 הוא זכה עם הקבוצה במדליית כסף על סגנות אליפות ברית המועצות. בשנת 1952 צ'קואסלי הוכר כחלוץ שמאלי קיצוני השלישי בטיבו באותה עונת אליפות סובייטית (נכלל ברשימת 33 מצטייני העונה כסגן שני של החלוץ השמאלי הקיצוני שבין 11 המצטיינים);  בסך הכול, צ'קואסלי הופיע במדי הקבוצה ב-84 משחקים והבקיע 29 שערים לזכותה.
ב-18 ביוני 1952 צ'קואסלי ערך את משחק הבכורה שלו במדי נבחרת ברית המועצות; היה זה במשחק ידידות מול נבחרת בולגריה, שהסתיים בתיקו 2:2; ב-22 ביולי הוא ערך את הופעתו השנייה והאחרונה בנבחרת - הפעם במשחק רשמי במסגרת אולימפיאדת הלסינקי, שבו הסובייטים נוצחו בתוצאה 3:1 על ידי נבחרת יוגוסלביה.
בשנת 1955, באמצע קריירת המשחק שלו בדינמו טביליסי, צ'קואסלי הושאל לקבוצת לוקומוטיב טביליסי; הוא הופיע במדי הקבוצה השנייה בשבעה משחקים והבקיע שער יחיד לזכותה.
בשנת 1956 צ'קואסלי זכה עם נבחרת הכדורגל של גאורגיה הסובייטית במדליית כסף בספַּרטַקיאדת עמֵי ברית המועצות (אליפות הנבחרות של הרפובליקות הסובייטיות).
עם סיום קריירת המשחק שלו בשנת 1959, צ'קואסלי פתח בקריירת ניהול, שבשיאה הגיע אל צמרת מִנהלת הכדורגל בוועד הספורט הממלכתי של גאורגיה הסובייטית - מאוקטובר 1974 עד מרץ 1976 שימש כסגן יו"ר המִנהלת, ואילו בהמשך עמד בראשה (בין אפריל 1976 לפברואר 1984, ושוב מפברואר 1987 עד נובמבר 1988).
בשנת 1976 צ'קואסלי זכה בתואר מאמן נכבד של גאורגיה הסובייטית.
בשנים 1984 - 1994 צ'קואסלי ניהל את הקתדרה לכדורגל במכון הממלכתי לחינוך גופני של גאורגיה הסובייטית, ושימש גם כמרצה (לא ברציפות).
אוותנדיל צ'קואסלי מת בשנת 1994 בטביליסי.
פרסים

דינמו טביליסי
שתי מדליות כסף על סגנות אליפות ברית המועצות: 1951, 1953
שתי מדליות ארד על מקום שלישי באליפות ברית המועצות: 1950, 1959
אלברט מיכאל

| --- | --- |

 לידה:  12 באוגוסט 1896 פלובדיב, בולגריה ממלכת בולגריה
 פטירה:  3 באוקטובר 1974 (בגיל 78) בת ים, ישראל ישראל
 עיסוק:  סופר, משורר, עיתונאי ומחזאי
אלברט מיכאל נושא דברים בכינוס של אגודת "עזרת אחים" ביפו, 1962
אלברט מיכאל (בבולגרית: Алберт Михаел; ‏12 באוגוסט 1896, פלובדיב, נסיכות בולגריה – 3 באוקטובר 1974, בת ים, ישראל) היה סופר, משורר, עיתונאי, מחזאי יהודי בולגרי - ישראלי, מראשי התנועה הציונית בבולגריה שלאחר מלחמת העולם השנייה.
קורות חיים > הקריירה האמנותית

אלברט מיכאל נולד בפלובדיב, ובהמשך עברה משפחתו להתגורר בסופיה בירת בולגריה.
בין 1932 ל-1941 היה מיכאל העורך והמוציא לאור של השבועון הנחשב "אברייסקה ריץ'" - "הנאום היהודי" שעסק בספרות, תרבות ופולקלור יהודיים בבולגריה.
ב-1932 כתב מיכאל את המחזה בן 4 המערכות "היהודי הזקן" שעסק ביחסי אבות ובנים בקרב יהדות בולגריה וב-1935 את המחזה "הקרבן" שעסק בסוגיית הנישואין בקהילה היהודית. מחזותיו הוצגו ברחבי בולגריה וזכו להצלחה רבה והמחזה "הקרבן" הוצג גם בבלגרד, בירת ממלכת יוגוסלביה בביצועו של התיאטרון היהודי בסופיה ובבימויו של אליעזר אנסקי.
ב-1937 פרסם ספר פרוזה וסיפורים קצרים בשם "גולגוטה" העוסק בקשר בין עם ישראל לאלוהיו וב-1939 ספר פרוזה בשם "אל אלוהים למה עזבתנו", שעסק בגורלו של עם ישראל וקרא למאבק למען תקומתו. נקבר בבית העלמין הדרום.
באפריל 1950 עלה לישראל, התיישב בשכונת תל ברוך שבתל אביב ובהמשך עבר לבת ים. ב-1961 כתב רומן היסטורי בשם "לאחר הסערה", אשר עסק בקורות יהודי בולגריה במהלך מלחמת העולם השנייה וב-1967 פרסם ספר שירה בשם "השיר שלי". במקביל, ערך ופרסם מאמרים בעיתון "פָאר" שהופץ בישראל בשפה הבולגרית. ב-1974 הלך אלברט מיכאל לעולמו לאחר מאבק במחלת הסרטן, בעודו בעיצומה של עבודה על רומן המשך לספרו "לאחר הסערה".
קורות חיים > הקריירה הפוליטית

אלברט מיכאל נמנה עם חברי הוועד המרכזי של מפלגת הציונים הכלליים בבולגריה. בספטמבר 1944, לאחר הפיכת חזית המולדת הבולגרית וסילוק המשטר הפרו פשיסטי, חודשה הפעילות הציונית והציונים הכלליים הצטרפו להסתדרות הציונית המאוחדת בהנהגת ויטלי חיימוב, אשר כללה את כל הגופים הציוניים. בהמשך, נבחר למועצה העליונה של ההסתדרות הציונית המאוחדת. ב-29 במרץ 1949, עם סיומו של גל העלייה המרכזי לישראל, הודיעה ההסתדרות הציונית בבולגריה על התפרקותה בשל חוסר בחברים. ב-2 באפריל 1949 שלחו ששת חבריה האחרונים של המועצה העליונה וביניהם אלברט מיכאל מכתב לכל הסניפים של התנועה הציונית בבולגריה, המורה על פירוקם. במכתב הביעו ראשי התנועה הציונית את הוקרתם לגאורגי דימיטרוב אשר אישר את העלייה ההמונית לישראל.
הערות שוליים

1 2 3 4  אלברט רומנו, משוררים וסופרים, בתוך:אנציקלופדיה של גלויות – יהדות בולגריה, ירושלים, 1999, עמודים 529-530.
↑  אלברט מיכאל, היהודים באמנות, בתוך:אנציקלופדיה של גלויות - יהדות בולגריה, ירושלים, 1967, עמוד 759.
↑  אלברט מיכאל באתר GRAVEZ
↑  חיים קשלס, קורות יהודי בולגריה, כרך ד' – מאחורי מסך הברזל, הוצאת דבר, תל אביב, 1969, עמודים 33, 156.
↑  חיים קשלס, קורות יהודי בולגריה, כרך ד' – מאחורי מסך הברזל, עמוד 290.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007413362305171  LCCN: no94024621  VIAF: 26642265   WorldCat (עם VIAF): 26642265
ישראל אפשטיין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  25 ביולי 1914 ב' באב ה'תרע"ד וילנה, ליטא ליטא
 נהרג:  28 בדצמבר 1946 (בגיל 32) ה' בטבת ה'תש"ז רומא, איטליה איטליה
 מקום קבורה:  בית הקברות נחלת יצחק 
 תאריך עלייה:  1940
 כינוי:  גונדר אביאל (אצ"ל)
 השתייכות:  בית"ר   אצ"ל 
 דרגה:  גונדר
 תפקידים בשירות
 מפקד בכיר באצ"ל
 פעולות ומבצעים
 פעולות האצ"ל
 תפקידים אזרחיים
 מורה
 הנצחה
 המושב אביאל   הספר עולם שכולו טוהר - לדמותו של ישראל אפשטיין (גונדר אביאל)   כיכר באשדוד על שמו
 
אנדרטה לזכר ישראל אפשטיין ברחוב אביאל בפתח תקווה
ישראל אפשטיין (ב' באב ה'תרע"ד – ה' בטבת ה'תש"ז; 25 ביולי 1914 – 28 בדצמבר 1946) היה חבר בית"ר, מפקד הגליל בבית"ר, מזכיר ראשי של הנציבות בפולין, וקצין בכיר באצ"ל, בעל דרגת גונדר (כונה "גונדר אביאל"). נהרג מפציעה במהלך ניסיון בריחה מהכלא ברומא לאחר פיצוץ השגרירות הבריטית במסגרת פעולות האצ"ל. על שמו נקרא המושב אביאל.
תולדות חייו > ילדותו ונעוריו

נולד בעיר וילנה, בן לגיטל ולזאב אפשטיין, בתאריך ב' באב תרע"ד (25.7.1914). מצעירותו היה חבר הסתדרות "השחר" שהייתה אחר כך לבית"ר. תקופה ארוכה שימש כראש הסתדרות הצופים בגימנסיה שבה למד ובאותו זמן מילא תפקידים שונים בקן בית"ר בווילנה. כעבור זמן נתמנה למפקד הקן ואחר כך למפקד הגליל של אזור וילנה. בשנת 1935 נתמנה ל"קצין נציבות", חבר ההנהגה הארצית של בית"ר בפולין, וניהל בה את מחלקת התרבות והחינוך. תוך כדי פעילותו בנציבות שב לווילנה לתקופת-מה כדי לסיים את לימודיו בסמינריון למורים "תרבות". בראשית שנת 1929 נתמנה גם למזכיר ראשי של הנציבות והמשיך, בין שאר תפקידיו, להוציא חוברות חינוך והדרכה לתנועתו. אחרי פרוץ מלחמת העולם השנייה יצא לווילנה, שסופחה אז לליטא, שם פעל בארגון העלייה הבית"רית לארץ ישראל ועם זאת המשיך לעסוק בעבודתו התרבותית-חינוכית.
תולדות חייו > עלייה לארץ ישראל

זמן קצר לפני פרוץ מלחמת רוסיה-גרמניה יצא עם קבוצת בית"רים דרך רוסיה לטורקיה ומשם לארץ ישראל. עם הגיעו ארצה שימש כמורה בפתח-תקווה ותקופת-מה בחברת עליית הנוער הבית"רית בראש פינה. לאחר מכן צורף לנציבות בית"ר בארץ ישראל ובה פעל בעיקר בתחום החינוך וההדרכה. הוא יסד את "ספריית המפקדים" וערך את ירחון מפקדי בית"ר "המדריך".
תולדות חייו > פעילותו באצ"ל

בסוף 1943 קיבל מנחם בגין את הפיקוד על הארגון הצבאי הלאומי וישראל אפשטיין נמנה עם חבר עוזריו המקורבים. באצ"ל גמר קורס למפקדים ונקרא בכינוי המחתרתי "גונדר אביאל". מילא בארגון תפקידים חשובים, במשך תקופה מסוימת היה מזכיר ראשי של המטה, ערך את עיתונה הבלתי-ליגאלי "חרות", ובתקופת הסתתרותו של המפקד הראשי מנחם בגין מפני השלטונות הבריטיים אי-שם בפרדסי פתח-תקוה, והוא ישראל אפשטיין, אז להסוואתו מורה בבית ספר בפתח-תקוה, היה הוא אחד מהמעטים שידעו את מקום מחבואו של בגין ומהמקשרים בינו ובין הארגון בהנהגת פעולותיו.
בסוף שנת 1946 נשלח לאירופה לפעול בתחום ההדרכה של סניפי האצ"ל ברחבי היבשת. בזמן שהותו באיטליה נערכה התקפת אצ"ל על בנין השגרירות הבריטית ברומא (31 באוקטובר 1946). כמה ימים טרם הפיצוץ נפגש ישראל עם ניוסה דלוגי (לובוצקי) מתא האצ"ל שביצע את הפיצוץ. בחיפושים שנערכו לאחר פיצוץ הבניין נאסרו כמה חשודים בריכוזי בית"ר, שנחשבו בעיני השלטונות כבסיסי האצ"ל וביניהם גם ישראל. מחשש שמא יסגירוהו האיטלקים לבריטים החליט לברוח מן המאסר. חבריו מבחוץ הגניבו לו סם שינה להרדים את השומרים וחבל לרדת בו מן הקומה השנייה בתחנת המשטרה שבה היה עצור. בהיותו במחצית דרך הירידה הבחין בו שומר, ירה בו ופגע בבטנו. שעות רבות נאבק ישראל עם המוות ולמחרת היום, בה' בטבת תש"ז (28.12.1946), מת מפצעיו בבית החולים. תחילה הובא לקבורה ברומא ואחר כך הועברה גופתו למילאנו ושם הוטמנה בקבר-אחים של לוחמים יהודים שנפלו במערכות אנטי-נאציות שונות. בשנת 1953 הועלו עצמותיו לארץ-ישראל והוא נטמן בבית הקברות של נחלת יצחק ליד תל אביב.
הנצחה

פרשת חייו ופועלו תוארה ב"זכרם נצח", ספר הזיכרון לחללי הארגון הצבאי הלאומי ובספר עולם שכולו טוהר - לדמותו של ישראל אפשטיין (גונדר אביאל). על שמו נקרא המושב אביאל שבקרבת זכרון יעקב, "משעול אפשטיין" ורחוב אביאל בפתח-תקווה, ספריה במועדון הנוער "תקוותנו" ברמלה וכיכר באשדוד.
ברחוב אביאל בפתח תקווה מאחורי היכל התרבות יש אנדרטה לזכרו.
ראו גם

ארגון צבאי לאומי
מנחם בגין
איסר לובוצקי
חיה לזר
לקריאה נוספת

יוסף קיסטר, עולם שכולו טוהר - לדמותו של ישראל אפשטיין (גונדר אביאל), הוצאת מרכז מורשת מנחם בגין, 2013.
ספר הזיכרון לחללי הארגון הצבאי
עשהאל לובוצקי, לא דרכי האחרונה - סיפורו של איסר לובוצקי, ראשון לציון: ידיעות ספרים, 2017, מסת"ב 9789655641028.
יעקב מרקוביצקי, לקסיקון אצ"ל, משרד הביטחון – ההוצאה לאור וברית חיילי האצ"ל, 2005
יהודה לפידות. פרקים בתולדות האצ"ל. ישראל: מכון ז'בוטינסקי, 1999.
הערות שוליים

↑  עשהאל לובוצקי, לא דרכי האחרונה, הוצאת ידיעות ספרים, 2017. עמוד 142:"שרוליק לא היה מעורב בביצוע המתקפה עצמה, אך הוא היה זה שניסח את כרוז האצ"ל שנשלח לעיתונות לאחר המבצע. האיטלקים פתחו בגל מעצרים של אנשי האצ"ל, ובהם שרוליק אפשטיין. שרוליק הושם במעצר בתחנת המשטרה האיטלקית."
↑  יוסף קיסטר, עולם שכולו טוהר - לדמותו של ישראל אפשטיין (גונדר אביאל), הוצאת מרכז מורשת מנחם בגין, 2013.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297791405171  PLWABN: 9810589352905606  VIAF: 302968713   WorldCat (עם VIAF): 302968713
אצטדיון הילסבורו

| --- | --- |


אצטדיון הילסבורו, 2012
 שמות קודמים:  אצטדיון אולרטון (1899 - 1914)
 מיקום:  שפילד, אנגליה
 קואורדינטות:  53°24′41″N 1°30′2″W﻿ / ﻿53.41139°N 1.50056°W﻿ / 53.41139; -1.50056
 תקופת הפעילות:  2 בספטמבר 1899 – הווה (125 שנים)
 בעלים:  שפילד ונסדיי
 משטח:  דשא
 קבוצות:  שפילד ונסדיי
 מושבים:  39,732
 ממדי משטח:  106 x 65 מטר
 אתר רשמי
 he
אצטדיון הילסבורו (באנגלית: Hillsborough Stadium) הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בפרבר אולרטון בעיר שפילד שבאנגליה, ונושא את השם הילסבורו על שם מחוז הבחירה בו הוא שוכן. האצטדיון נחנך בשנת 1899 ומכיל 39,732 מקומות ישיבה. הוא משמש מאז הקמתו כאצטדיון הבית של שפילד ונסדיי.
ב-15 באפריל 1989 התרחש במקום אסון הידוע בשם אסון הילסבורו, ובמהלכו נמחצו למוות 96 מאוהדי קבוצת ליברפול, במסגרת חצי גמר גביע ה-FA. בעקבות האסון חויבו שיפורים בטיחותיים באצטדיון, כמו כן באצטדיונים נוספים ברחבי בריטניה.
במסגרת ניסיונותיה של התאחדות הכדורגל האנגלית לארח בעתיד פעם נוספת את גביע העולם בכדורגל, אושרה תוכנית להרחבתו של האצטדיון לכ-45,000 מקומות. בעבר אירח האצטדיון משחקים במסגרת מונדיאל 1966 ויורו 1996 שהתקיימו במדינה.
היסטוריה > השנים הראשונות

במהלך שנת 1898, התבשרה קבוצת שפילד ונסדיי כי השטח אותו השכירה לטובת מגרשה הביתי נחוץ להרחבת קווי רכבת. הקבוצה רכשה שטח בפרבר אולרטון בצפון-מערב העיר שפילד, תמורת סכום של כ-5,000 ליש"ט. במקום 2,000 מקומות עמידה באצטדיון הישן, נבנו באצטדיון החדש יציעים שהכילו 3,000 מקומות עמידה. האצטדיון נפתח ב-2 בספטמבר 1899, עם פתיחת העונה בליגת המשנה באנגליה, במשחקה של שפילד מול צ'סטרפילד. הרברט מאנדיי, שחקנה של צ'סטרפילד, היה הראשון לכבוש במגרש החדש, אך שפילד ניצחה במשחקה הראשון באצטדיון בתוצאה 1–5. על אף מיקומו של האצטדיון מחוץ לגבולות העיר, והיעדר תחבורה ציבורית ראויה לאזור, האצטדיון התמלא בכ-3,000 צופים בכל משחק בשלושת החודשים הראשונים מהקמתו.
האצטדיון, שעד לשנת 1914 נקרא "אצטדיון אולרטון", הביא איתו גם הישגים למועדון. בשמונה השנים הראשונות מהיווסדו, זכתה שפילד בשתי אליפויות אנגליה הראשונות בתולדותיה, (1902/1903 ו-1903/1904), ובגביע ה-FA השני בתולדותיה ב-1907.
ב-1913, בעקבות רווחי המועדון, הוחלט על הרחבת האצטדיון ושיפוצו. שמו שונה ל"אצטדיון הילסבורו", על שם מחוז הבחירה שנקבע באזור באותה התקופה, ונוספו לו גם חדרי הלבשה, משרדים, חדרי התרעננות וחדר ביליארד, בנוסף ל-5,600 מקומות ישיבה ויציעי עמידה חדשים. ב-4 בפברואר אירחה הקבוצה את נוטס קאונטי לעיני קהל שיא של 43,000 צופים, אך אחת מחומות האצטדיון קרסה במהלך המשחק וגרמה לפציעתם של כ-70 אנשים.
ב-10 באפריל 1920, אירח האצטדיון לראשונה משחק בינלאומי, ובו ניצחה אנגליה את סקוטלנד בתוצאה 4–5 במסגרת אליפות הבית הבריטית, לעיני כ-35,000 צופים.
היסטוריה > לאחר מלחמת העולם השנייה

בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה, היה הילסבורו לאחד מהאצטדיונים המובילים באנגליה. הוא הורחב פעם נוספת, ב-1961, והעלה את מספר מקומות הישיבה שלו מכ-9,000 לכ-16,000 בעקבות שיפוץ היציע הצפוני של האצטדיון. היה זה היציע השני בלבד באנגליה שנבנה עם גג מתקפל, והראשון שנבנה כך לכל אורכו של האצטדיון. שנה אחר כך אירח האצטדיון, לראשונה אחרי 42 שנים, משחק בינלאומי נוסף, ובו נפרדו אנגליה וצרפת בשוויון 1-1 במסגרת מוקדמות יורו 1964.
במסגרת מונדיאל 1966 אירח האצטדיון ארבעה משחקים, בהם ניצחונה של גרמניה המערבית 4-0 על אורוגוואי בשלב רבע הגמר. בשנת 1977, אירח האצטדיון לראשונה משחק גמר, כשאברטון ואסטון וילה נפגשו באצטדיון למשחק החוזר של גמר גביע הפוטבול ליג, לעיני 52,135 צופים.
היסטוריה > אסון הילסבורו

ב-15 באפריל 1989, אירח האצטדיון את משחק חצי גמר הגביע האנגלי בין ליברפול לנוטינגהאם פורסט, כפי שקרה עשרות פעמים בעבר. עקב פתיחה מאוחרת של שערים לא מסומנים אל יציע העמידה של אוהדי ליברפול, נהרו מאות אוהדים אל תוך היציע, וכתוצאה מדוחק ומצפיפות שנגרמו בין היתר מגדרות הברזל בצידו השני של היציע, נמחצו למוות 96 אוהדי ליברפול ומאות רבות נפצעו. עיקרי דו"ח טיילור לחקירת ממצאי האירוע הטילו אצבע מאשימה, בין היתר, גם על שפילד ונסדיי, שלא עמדה בסטנדרטים הבטיחותיים הנדרשים. כחלק מממצאי הדו"ח, הוחלט להסיר באצטדיון הילסבורו ובשאר האצטדיונים במדינה את הגדרות שבין הקהל למגרש, וכן לבטל לחלוטין את יציעי העמידה. במהלך ארבע השנים שלאחר האירוע, עבר האצטדיון את השיפוץ הדרוש, הפך לאצטדיון בעל מקומות ישיבה בלבד, והגדר בין הקהל למגרש הוחלפה במעקי בטיחות נמוכים.
מחוץ לשערי האצטדיון הוקמה אנדרטה לזכר הרוגי האסון. האנדרטה נחנכה ב-15 באפריל 1999, יום השנה העשירי לאסון. על האנדרטה נכתב: לזכרם של 96 גברים, נשים וילדים שמצאו את מותם הטרגי ואין-ספור האנשים שחייהם השתנו לנצח. חצי גמר גביע ה-FA, ליברפול נגד נוטינגהאם פורסט. 15 באפריל 1989. "לעולם לא תצעדו לבד".
היסטוריה > תקופת האצטדיון הכל-מושבי

אצטדיון הילסבורו נכלל רשימת המגרשים המארחים של יורו 1996, ואירח את שלושת משחקיה של דנמרק בשלב הבתים. שנה אחר כך אירח האצטדיון, לראשונה מאז האסון, משחק גדול באנגליה כאצטדיון נייטרלי - גמר גביע הפוטבול ליג בין לסטר סיטי למידלסבורו.
שיא הצופים באצטדיון מאז שיפוצו נקבע ב-2 בפברואר 2000, במשחקה של שפילד מול מנצ'סטר יונייטד, לעיני 39,640 צופים. האצטדיון עדיין זוכה לממוצעי צופים גבוהים יחסית. נכון לעונת 2015/2016, האצטדיון הוא הגדול מבין אצטדיוני קבוצות הפוטבול ליג צ'מפיונשיפ, עם כ-500 מקומות יותר מאלנד רואד.
ב-25 ביוני 2007, הכה שיטפון גדול את אזור האצטדיון, לאחר שסכר הנהר המקומי נפרץ. המגרש כוסה כולו בכמה מטרים של מים, שפגעו בין היתר גם בחדרי ההלבשה, במסעדות, במטבחים, במשרדים ובחנויות באצטדיון. עלות השיפוץ הוערכה במיליוני ליש"ט, אם כי השיפוץ לא פגע רבות בקבוצה המקומית שהייתה בפגרת הקיץ.
בשנת 2009 אושרה הרחבת האצטדיון, בעלות כוללת של כ-22 מיליון ליש"ט. המטרה הייתה התאמתו לסטנדרטים העדכניים הנדרשים על ידי פיפ"א לאירוח משחקי גביע העולם בכדורגל. השיפוץ תוכנן כך שיגיע לסיומו עד לשנת 2013, וכלל שינויים נרחבים במגרש, ביציעים ובסביבת האצטדיון, והעלאת תכולת האצטדיון בכ-5,000 מקומות. בסופו של דבר, כישלונה של הצעת אנגליה לאירוח מונדיאל 2018 גרמה להקפאת תוכניות השיפוץ, ועד כה טרם החלו העבודות באצטדיון.
מיקום, יציעים ומבנים

אצטדיון הילסבורו ממוקם בצידה הצפון מערבי של העיר שפילד, באזור המשמש בעיקר למגורים. באצטדיון שישה יציעים:
| שם היציע | מקומות ישיבה | נבנה | שופץ |
| --- | --- | --- | --- |
| היציע הצפוני | 9,255 | 1899–1903 | 1960–1961 |
| היציע המערבי | 6,658 | 1900 | 1961–1965 |
| היציע הדרומי | 11,352 | 1899–1903 | 1913–1915 (הורחב ב-1995) |
| היציע המזרחי | 11,210 | 1914 |  |
| היציע הצפון-מערבי | 1,337 | 1919–1920 | 1965–1966 |
| היציע הדרום-מערבי | שליטה ובקרה |  |  |

חנות המועדון הרשמית של הקבוצה נמצאת מתחת ליציע הצפוני של האצטדיון, ובה ניתן לרכוש, בנוסף למוצרי מרצ'נדייז, גם כרטיסים ביום המשחק. מתחת ליציע הדרומי ניתן למצוא מספר מסעדות, וכן משרדים, חדרי ישיבות, לאונג' ובאר וסוויטות עסקיות. ב-1996 נבנה גשר להולכי רגל החוצה את הנהר הסמוך לאצטדיון, לרווחת האוהדים שהגיעו למשחקי יורו 1996.
משחקים בינלאומיים

אצטדיון הילסבורו אירח עד כה עשרה משחקים בינלאומיים, ביניהם שלושה משחקים של אנגליה, ארבעה משחקים במסגרת מונדיאל 1966 ושלושה משחקים במסגרת יורו 1996.
| תאריך |  | תוצאה |  | מסגרת | צופים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 10 באפריל 1920 |  אנגליה | 5–4 |  סקוטלנד | אליפות הבית הבריטית | 35,000 |
| 3 באוקטובר 1962 |  אנגליה | 1–1 |  צרפת | מוקדמות יורו 1964 | 35,380 |
| 12 ביולי 1966 |  גרמניה המערבית | 5–0 |  שווייץ | שלב הבתים של מונדיאל 1966 | 36,000 |
| 15 ביולי 1966 |  ספרד | 2–1 |  שווייץ | שלב הבתים של מונדיאל 1966 | 32,000 |
| 19 ביולי 1966 |  ארגנטינה | 2–0 |  שווייץ | שלב הבתים של מונדיאל 1966 | 32,000 |
| 23 ביולי 1966 |  גרמניה המערבית | 4–0 |  אורוגוואי | רבע גמר מונדיאל 1966 | 34,000 |
| 26 בספטמבר 1973 |  צפון אירלנד | 0–0 |  בולגריה | מוקדמות מונדיאל 1974 | 6,206 |
| 9 ביוני 1996 |  פורטוגל | 1–1 |  דנמרק | שלב הבתים של יורו 1996 | 34,993 |
| 16 ביוני 1996 |  קרואטיה | 3–0 |  דנמרק | שלב הבתים של יורו 1996 | 33,671 |
| 19 ביוני 1996 |  טורקיה | 0–3 |  דנמרק | שלב הבתים של יורו 1996 | 28,951 |
אנדרטה מחוץ לאצטדיון לזכר הרוגי אסון הילסבורו
אצטדיון הילסבורו, 2009
Madame X: Music from the Theater Xperience

Madame X: Music from the Theater Xperience אלבום ההופעה השישי של הזמרת-יוצרת האמריקאית מדונה. הוא יצא לאור על בהוצאת חברת התקליטים וורנר רקורדס ב-8 באוקטובר 2021, והיה זמין להאזנה ורכישה בכל פלטפורמות הסטרימינג הדיגיטליות (ספוטיפיי, אפל מיוזיק ודיזר), כדי ללוות את יציאתו של "מאדאם X" ‏(2021).
אלבום ההופעה הגיע למקום החמישי במצעד האלבומים הדיגיטליים.
רשימת רצועות

| Madame X: Music from the Theater Xperience> מס' | Madame X: Music from the Theater Xperience> שם | Madame X: Music from the Theater Xperience> משך | Madame X: Music from the Theater Xperience>  | Madame X: Music from the Theater Xperience>  | Madame X: Music from the Theater Xperience>  | Madame X: Music from the Theater Xperience>  | Madame X: Music from the Theater Xperience>  | Madame X: Music from the Theater Xperience>  | Madame X: Music from the Theater Xperience>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Intro  | 1:38 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | God Control  | 5:59 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Dark Ballet  | 4:33 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Human Nature  | 7:03 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Vogue  | 4:11 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | I Don't Search I Find  | 4:45 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | American Life  | 4:18 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Batuka  | 6:18 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Fado Pechincha (בהשתתפות גספר וארלה)   | 1:41 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Killers Who Are Partying  | 4:34 |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | Crazy  | 4:48 |  |  |  |  |  |  |  |
| 12. | Welcome to My Fado Club  | 1:52 |  |  |  |  |  |  |  |
| 13. | Medellín  | 6:32 |  |  |  |  |  |  |  |
| 14. | Extreme Occident  | 3:45 |  |  |  |  |  |  |  |
| 15. | Breathwork  | 3:21 |  |  |  |  |  |  |  |
| 16. | Frozen  | 6:17 |  |  |  |  |  |  |  |
| 17. | Come Alive  | 5:34 |  |  |  |  |  |  |  |
| 18. | Future  | 4:00 |  |  |  |  |  |  |  |
| 19. | Like a Prayer  | 5:09 |  |  |  |  |  |  |  |
| 20. | I Rise  | 6:19 |  |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | 92:37 |  |  |  |  |  |  |  |
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2021)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2021)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2021)> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  ארצות הברית | מצעד האלבומים העכשוויים | 58 |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד האלבומים המסחריים | 48 |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד האלבומים הדיגיטליים | 5 |
|  ספרד | PROMUSICAE | 82 |
לב וקסמן

| --- | --- |

לב וקסמן
 לידה:  25 בפברואר 1975 (בן 49) רוסיה 
 מקום לימודים:  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1997
 יצירות ידועות:  חידוש שדרות רוטשילד, שדרות ח"ן, שדרות בן ציון, שדרות דוד המלך, אמפי פארק ראשון לציון, אקו פארק (חדרה), היכל נוקיה, חידוש הפארק הלאומי רמת גן, אמפי פארק אשדוד ים
 
לב וקסמן (נולד ב-25 בפברואר 1975) הוא אדריכל נוף ישראלי.
ביוגרפיה

לב וקסמן נולד בשנת 1975 בפרבואורלסק שברוסיה.
ב-1994, כשהיה בן 19 עלה לישראל והחל את לימודיו בישיבה בקריית ארבע בין השנים 1994 – 1996.
כיום מתגורר במועצה מקומית קרני שומרון עם ששת ילדיו, ארבעה בנים ושתי בנות.
השכלה

ב-1991–1994, למד ארכיטקטורה ובינוי ערים באקדמיה לארכיטקטורה בעיר יקטרינבורג. פעל כאומן בתחום פיסול וציור והציג שתי תערוכות יחיד. בשנים 1996–2000 למד אדריכלות נוף בטכניון, חיפה.
ב-1997 ובמשך שנתיים עבד במשרד 'מילר בלום אדריכלות נוף' שבחיפה.
ב-1999, בשנה הרביעית ללימודיו החל וקסמן לעבוד במשרד 'גדעון שריג - אדריכלות נוף תכנון עירוני'. בשנת 2010 התמנה לעמית, ב-2014 התמנה לשותף ב'גדעון שריג-לב וקסמן אדריכלות נוף תכנון עירוני בע"מ ובשנת 2018 וקסמן הפך למנכ"ל החברה ובעל השליטה בה.
לאורך כל שנותיו כאדריכל נוף, וקסמן לקח ועדיין לוקח חלק בהוראה באקדמיה, מנחה סטודיו בטכניון ומרצה בישראל ומחוצה לה.
עבודות נבחרות

חידוש שדרות רוטשילד (1999-2001), שדרות ח"ן, שדרות בן ציון ושדרות דוד המלך (1999–2003), תל אביב
היכל יד אליהו, תל אביב, 2000-2004
גן הבנים, פארק גני יהושע, תל אביב, 2000-2002
גן חללי טרור, גני יהושע, תל אביב, 2003-2005
התחדשות יער ראש ציפור, גני יהושע, תל אביב, 2010-2016
חידוש אנדרטת המייסדים, שדרות רוטשילד, תל אביב, 2008-2009
מוזיאון תל אביב לאמנות – אגף חדש, תל אביב, 2007-2014
רחוב הרצל, תל אביב, 2002-2006
חידוש הפארק הלאומי רמת גן, 2010-2015
פארק שלולית החורף, נתניה, 2011-2015
פארק עירוני עפולה, 2004-2009
פארק אשדוד-ים, 2005-2013
אקו פארק (חדרה), 2009-2016
אמפי פארק אשדוד ים, 1997
אמפי פארק ראשון – לייב פארק, ראשון לציון, 2013-2016
אמפיפארק באר שבע, 2015-2016
אמפי פארק מבשרת ציון, 2014-2021
אתר N, מודיעין, 1999-2010
פארק ירושלים - עמק הארזים, ירושלים, 2010-2018
פארק נחל באר שבע, מתחם הספורטק, באר שבע, 2014-2021
פארק נחל באר שבע, מתחם התיאטרון, 2007-2013
נשיא סומלילנד

נשיא סומלילנד (בסומלית: Madaxweynaha Somaliland; בערבית: رئيس جمهورية أرض الصومال) הוא ראש המדינה וראש הממשלה של סומלילנד. הנשיא הוא גם המפקד העליון של הכוחות המזוינים של סומלילנד (אנ') ומייצג את ממשלת סומלילנד (אנ').
הנשיא הראשון של סומלילנד היה אבדירחמן אחמד עלי טור (אנ'). הנשיא הנוכחי הוא הנשיא החמישי, מוסא ביחי עבדי, שנכנס לתפקידו ב-13 בדצמבר 2017. הנשיא יכול לכהן לכל היותר בשתי תקופות כהונה של חמש שנים כל אחת. רפובליקת סומלילנד רואה את עצמה כישות היורשת של סומלילנד הבריטית, שהייתה מדינה עצמאית במשך כמה ימים ב-1960 כמדינת סומלילנד (אנ').
היסטוריה והבסיס החוקתי

הנשיא הראשון של סומלילנד היה אבדירחמן אחמד עלי טור (אנ'), שהיה אחד ממנהיגי התנועה הלאומית של סומלי (אנ'). הוא החל לכהן בתפקידו ב-7 ביוני 1991, שבועות מספר לאחר שסומלילנד הוכרזה כרפובליקה. מאז כיהנו בתפקיד ארבעה אישים נוספים.
על פי סעיף 82 לחוקת סומלילנד (אנ'), הדרישות לכהן כנשיא סומלילנד או כסגנו הם:
אזרחות סומלילנד מלידה, וגם אם הוא פליט בארץ אחרת, הוא לא יכול להחזיק באזרחות אחרת.
המועמד לנשיאות חייב להיות מוסלמי ולהתנהג בהתאם לדת האסלאם.
המועמד לנשיאות חייב להיות בן 40 לכל הפחות.
המועמד חייב לעמוד בתנאים אחרים שנקבעו בסעיף זה.
רשימת נשיאי סומלילנד

| מס' | תמונה | שם   (שנות חיים) | בחירות | תחילת כהונה | סיום כהונה | מפלגה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | אבדירחמן אחמד עלי טור   (1931 - 2003) | 1991 | 28 במאי 1991 | 16 במאי 1993 | התנועה הלאומית של סומלי |
| 2 |  | מוחמד חאג' איברהים איגל   (1928 - 2002) | 1993   1997 | 16 במאי 1993 | 3 במאי 2002   (נפטר בכהונתו) | עצמאי   המפלגה המאוחדת העממית הדמוקרטית |
| 3 |  | דאהיר ריאל קאהין   (נולד ב-1952) | 2003 | 3 במאי 2002 | 27 ביולי 2010 | המפלגה המאוחדת העממית הדמוקרטית |
| 4 |  | אחמד מוחמד מחמוד   (2024 - 1938) | 2010 | 27 ביולי 2010 | 13 בדצמבר 2017 | קולמיי |
| 5 |  | מוסא ביחי עבדי   (נולד ב-1948) | 2017 | 13 בדצמבר 2017 | 14 בדצמבר 2024 | קולמיי |
| 6 |  | עבד א-רחמאן מוחמד עבדאללה   ( נולד ב-1956) | 2024 | 14 בדצמבר 2024 | מכהן | וואדאני ( Waddani ) |
הערות שוליים

↑  "How Britain said farewell to its Empire". BBC News. 23 July 2010.
↑  37. Somalia/Somaliland (1960-present).
↑  The Constitution of the Republic of Somaliland
לנה אולין

| --- | --- |

אולין, 2015
 לידה:  22 במרץ 1955 (בת 69) סטוקהולם, שוודיה
 שם לידה:  Lena Maria Jonna Olin 
 מדינה:  שוודיה שוודיה
 תקופת הפעילות:  מ-1976
 מקום לימודים:  אקדמיית שטוקהולם לאמנויות הבמה (1979) 
 בן או בת זוג:  לאסה הלסטרם (1994–?) 
 פרסים והוקרה:  מיס סקנדינביה לשנת 1974
 פרופיל ב-IMDb
 
אולין ובעלה לאסה הלסטרם בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין, 2013
לנה מריה יונה אולין (בשוודית: Lena Maria Jonna Olin; נולדה ב-22 במרץ 1955) היא שחקנית ודוגמנית עבר שוודית.