stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ליוויו קורי
ביוגרפיה

קורי נולד ברובע הספרדי שבנאפולי, איטליה. הוא החל לכתוב את שיריו ב-2005. בשנת 2008 החל לשתף פעולה עם אמנים נאפולים שונים, והפיץ את שיריו הראשונים דרך הלייבל "NoonStudios".
ב-2015 הוציא את סינגל הפריצה שלו, "Tutta la notte", בשיתוף הזמר ג'מון (איט'), שנכלל במיני-אלבום הבכורה שלו, Delay, שיצא לאור ב-2017. באותה השנה, החל לככב בסדרת הטלוויזיה האיטלקית "גומורה", והוציא את השיר "Surdat" שנכלל בפסקול הסדרה.
ב-2018 חתם בחברת התקליטים "שוגר מיוזיק" (אנ') והוציא דרכה את המיני-אלבום השני שלו, Montecalvario. באותה השנה, השתתף בפסטיבל סן רמו עם השיר "Un'altra luce" יחד עם נינו ד'אנג'לו (אנ'), והגיע למקום האחרון.
ב-2019 הוציא את אלבום הבכורה שלו, Montecalvario (Core senza paura).
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2019: Montecalvario (Core senza paura)
2020: Femmena
דיסקוגרפיה > מיני-אלבומים

2017: Delay
2018: Montecalvario
2021: Blu verano
הערות שוליים

↑  Giacomo Jack Frigerio, Off Topic: Intervista a Livio Cori, non solo rap, Hano.it | Rap Italiano e Internazionale, ‏2016-02-10 (באיטלקית)
↑  Livio Cori è Liberato? Il rapper, attore in 'Gomorra 3': "Se lo fossi non ve lo direi...", Spettacoli - La Repubblica, ‏2017-12-12 (באיטלקית)
↑  LIVIO CORI: SURDAT è il nuovo singolo del rapper, attore nella terza stagione di Gomorra, All Music Italia, ‏2018-01-01 (באיטלקית)
↑  Rockol com s.r.l, √ Livio Cori è davvero Liberato? Alcune cose da sapere sul rapper partenopeo e il video di 'Surdat' - GUARDA, Rockol (באיטלקית)
↑  Sanremo 2019, ecco la classifica finale (ha vinto Mahmood), Wired, ‏2019-02-10 (באיטלקית)
↑  Rockol com s.r.l, √ La luce di Napoli nelle canzoni di Livio Cori: la recensione di 'Montecalvario', Rockol (באיטלקית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: fb7108c0-d326-4820-8cc4-723f406dbfd2 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ליוויו קורי".
השראות

הַשְׁרָאוּת (באנגלית: inductance) היא תכונה של מעגל חשמלי, המראה עד כמה הוא מתנגד לשינויים בזרם בו על פי חוק לנץ. סימנה של ההשראות הוא לרוב L, על שמו של היינריך לנץ. השראות נמדדת ביחידת המידה הנרי המסומנת ב-H, על שם ג'וזף הנרי.
הגדרת ההשראות

ההשראות מוגדרת כיחס בין השטף המגנטי דרך השטח הכלוא על ידי המעגל החשמלי לבין הזרם היוצר את השדה המגנטי:  L={\frac {\Phi _{B}}{I}}. במשרן ליניארי יחס זה אינו משתנה. אם השטף המגנטי במעגל שזורם בו זרם של 1 אמפר הוא 1 ובר, אז ההשראות של המעגל שווה 1 הנרי, ולכן ביחידות SI ההשראות נמדדת בובר חלקי אמפר:  [H]={\frac {[Wb]}{[A]}}.
במקרה הלא ליניארי ההשראות הדינמית מוגדרת:  L={\frac {\mathrm {d} \Phi _{B}}{\mathrm {d} I}}.
השראות עצמית (או השראות של מעגל) היא היחס בין השטף שמקורו בזרם הזורם במעגל עצמו לבין אותו הזרם, והשראות הדדית היא היחס בין שטף שמקורו בזרם חיצוני לבין אותו הזרם ומסומנת לעיתים באות M.
מגזירת שני האגפים לפי הזמן ושימוש בחוק פאראדיי נובע היחס הבא:  {\mathcal {E}}=-L{\frac {dI}{dt}}, כאשר  {\mathcal {E}} הוא הכא"מ המושרה במעגל, והסימן השלילי מראה שהוא מניע זרם בכיוון המקטין את השינוי בו, לפי חוק לנץ. מכאן שההשראות שווה גם ליחס בין הכא"מ המושרה הנוצר כתוצאה משינוי בזרם לבין קצב שינוי הזרם ולכן היא מדד למידת ההתנגדות של מעגל לשינוי בזרם בו.
חישוב ההשראות של מעגל

על מנת להשיג השראות גדולה משתמשים בסליל השראה (משרן). זאת משום שהשטף המגנטי, וכתוצאה מכך גם ההשראות, מוכפלים במספר הליפופים שבו כרוך התיל. ההשראות של משרן היא כה גדולה עד שניתן לקרב את ההשראות של כל המעגל לזו של המשרן, שהשראותו ידועה. אם במעגל החשמלי מחוברים כמה משרנים, ניתן לחבר את ההשראויות שלהם באותו אופן שבו מחברים התנגדויות של נגדים (בטור ובמקביל), ולקבל את ההשראות השקולה של המעגל. ניתן למדוד את ההשראות של מעגל באופן ניסויי בעזרת מד השראות.
לרוב, ההשראות, כמו הקיבול, היא תכונה גאומטרית. השדה המגנטי שיוצר הזרם מחושב על ידי חוק ביו-סבר. לאחר מכן מחושב השטף דרך השטח הכלוא על ידי המעגל, והוא מחולק בזרם לקבלת ביטוי בלתי תלוי בזרם. לדוגמה, ההשראות של סליל בעל שטח חתך A, אורך d ומספר ליפופים N שווה: 
 L={\frac {\Phi _{B}}{I}}={\frac {NBA}{I}}={\frac {N{\frac {\mu _{0}NI}{d}}A}{I}}={\frac {\mu _{0}N^{2}A}{d}}
ראו גם

שנאי
| חשמל |
| --- | --- | --- |
| מושגי יסוד | מטען • שדה חשמלי • אנרגיה פוטנציאלית חשמלית • פוטנציאל • מתח • כא"מ • זרם • התנגדות ומוליכות • עכבה • הספק •  השראות • זרם ישר • זרם חילופין • מעגל חשמלי • תהודה • עכבה אופיינית |  |
| רכיבים בסיסים | מקור מתח • מקור זרם • נגד • קבל • משרן • ממריסטור • שנאי • מפסק • מבדד |  |
| מכשירי מדידה | מד מתח • מד זרם • מד התנגדות • אלקטרוסקופ • גלוונומטר • מד קיבול • מד השראות • רב מודד • אוסצילוסקופ • מחולל אותות |  |
| אלקטרוניקה | מוליך למחצה • דיודה • טרנזיסטור • מיתוג • שפופרת ריק • טריודה • דיודה פולטת אור (לד) • מגבר שרת • מסנן תדרים • מעגל משולב • מעגל מודפס • VLSI  • מיקרואלקטרוניקה |  |
| זרם חזק | גנרטור חשמלי • מנוע חשמלי • תחנת כוח • מתקן חשמל דירתי • מערכת חלוקה • רשת חשמל • מערכת תלת-פאזית |  |
| בטיחות בחשמל | התחשמלות • לוח חשמל • קצר חשמלי • נתיך • הארקה • ממסר פחת • מפסק אוטומטי • צבע חוטי החשמל |  |
| חוקים פיזיקליים | חוק קולון • חוק גאוס • חוק אוהם • חוקי קירכהוף • חוק שימור המטען החשמלי • חוק פאראדיי |  |
מדד שתי המדינות

מדד שתי המדינות (Two-State Index או TSI) היא הערכה חודשית שמופקת החל מאפריל 2018 על ידי ארגון יוזמת ז'נבה אשר מנסה למדוד את התמיכה בקרב הציבור הישראלי והפלסטיני כלפי הפתרון של שתי מדינות לשני עמים על סמך ניתוח מעל ל-50 פרמטרים שונים הלוקחים בחשבון את ההתפתחויות האחרונות בסכסוך הישראלי-פלסטיני.
מאז שנחתמו הסכמי אוסלו בספטמבר 1993 התמיכה בקרב הציבור הישראלי והפלסטיני כלפי הפתרון של שתי מדינות לשני עמים, ידע עליות ומורדות. הציבור בשני הצדדים הישראלי והפלסטיני חלוק בעמדותיו. התמיכה הציבורית בפתרון שתי מדינות ידע נקודת שפל בציבור היהודי בחודש פברואר 1995 עם 37% תמיכה[דרוש מקור], ושיא התמיכה היה ב-2007.[דרוש מקור]
בחודש אפריל 2018 הושק מדד שתי המדינות. במטרה לנסות ולהעריך את האפשרות של שתי מדינות. המדד מארגן בשיטתיות את ההתפתחויות השונות באמצעות בדיקה של יותר מ-50 פרמטרים ועוזר לקבוע האם הפרמטרים מקדמות או מעכבות את מציאת פתרון לשתי מדינות. אף על פי שהמדד אינו מדעי הוא מפיק הערכה אקטואלית לפתרון שתי המדינות. המדד מציין היכן הייתה תזוזה משמעותית ולאיזה כיוון, מציע רעיונות ליישום ופתרונות. המדד מופק על ידי צוותים ישראלים ופלסטינים ומשקף הבנה ייחודית של המציאות המדינית והפוליטית.
הערות שוליים

1 2  "How feasible is the two-state solution today? - Arab-Israeli Conflict - Jerusalem Post". Jpost.com. 2018-08-02. נבדק ב-2019-02-11.
התנועה הצ'רטיסטית

כרזה המפרסמת את האספה הצ'רטיסטית הגדולה ב-10 באפריל 1848
דגרוטיפ של האספה הצ'רטיסטית הגדולה ב-1848 בקנינגטון, התמונה הראשונה בהיסטוריה של כינוס פוליטי
התנועה הצ'רטיסטית היא אחת התנועות המשמעותיות ביותר שפעלו למען רפורמה פוליטית בבריטניה. התנועה הייתה לתנועת עובדים שפעלה להרחבת זכות הבחירה למעמד הפועלים בין השנים 1838 ו-1848, והייתה תנועת העובדים ההמונית הראשונה בעולם. תנועה זו שלטה בפוליטיקה הפנימית בבריטניה בשנים אלו וגייסה למעלה מ-3 מיליון תומכים בשיאה. הצ'רטיסטים שאפו להכניס רפורמות בשיטת הממשל בבריטניה על מנת להפוך אותה לדמוקרטית יותר. שמה של התנועה נגזר מ"הצ'רטר העממי" (אנגלית: People's Charter), הצהרת עקרונות שפורסמה במאי 1838.
האליטות הפוליטיות בבריטניה ראו בתנועה כסכנה ומעוררת מרד וסירבו לנהל משא ומתן עם מנהיגי התנועה או להיענות לחלק מדרישותיהם. הממשלה הבריטית מחצה סופית את התנועה ב-1848. על אף שלא היו לתנועה הישגים מיידיים וישירים היא הביאה להתעוררות והתארגנויות פוליטיות בקרב מעמד הפועלים הבריטי בנוגע להדרתו מהבחירות לפרלמנט. היסטוריונים רואים בתנועה הצ'רטיסטית כהמשך למאבקים במאה ה-18 כנגד שחיתות פוליטית וכהתפתחות לדמוקרטיזציה בבריטניה בתקופת המהפכה התעשייתית.
התפיסה העקרונית

ראשי התנועה היו שוליות ואומנים זעירים בסביבות הסיטי של לונדון, שנחשפו לספרות מתקופת המהפכה הצרפתית והגיעו למסקנה שאי-השוויון הדן את העובדים לחיי עוני נעוץ במונופול של המערכת הפוליטית על החוק והכוח ובשלילת זכויות הייצוג וההשתתפות של העובדים במערכת הפוליטית. זאת כיוון שזכות בחירה ניתנה רק לבעלי ממון. הצ'רטיזם קם כתנועה לשינוי פוליטי (בניגוד לסוציאליזם שנעץ את אי-השוויון בבעלות על ההון ואמצעי הייצור ודרש שינוי כלכלי). הדרך להשגת הזכויות הייתה באמצעות הטרמינולוגיה העתיקה של צ'רטר מלכותי, כלומר כתב זכויות שיינתן לעם מאת המדינה. לשם כך פרסמה התנועה את דרישותיה שהופצו לחתימה כעצומה בקרב עובדים ברחבי הממלכה.
שש הדרישות של הצ'רטר העממי

שמה של התנועה נגזר מ"הצ'רטר העממי" (אנגלית: People's Charter), הצהרת עקרונות שפורסמה בשנת 1838 והעלתה את הדרישות הבאות:
מתן זכויות הצבעה אוניברסליות לזכרים;
התקנת שיטת הצבעה חשאית;
ביטול דרישות הרכוש מחברי פרלמנט;
תשלום משכורת לחברי פרלמנט (כך שעניים יוכלו להיות חברי פרלמנט);
אזורי בחירה בגודל שווה;
בחירות שנתיות לפרלמנט.
דרכי פעולה וניסיונות מרי

חוק הרפורמה של שנת 1832 אכזב את מעמד הפועלים משנתן זכות בחירה לחלק גדול של המעמד הבינוני אך פסח על מעמד הפועלים. התנועה סחפה אחריה את ההמונים בבריטניה של אמצע המאה ה-19 והיו התארגנויות מקומיות ברחבי בריטניה. רובן הכירו בויליאם לובט (Lowett), בין מנסחי הצ'רטר העממי, כמנהיג התנועה.
מנהיג סניף ברמינגהם תומאס אטווד (Attwood) הציע איסוף חתימות על הצ'רטר העממי והגשתו כעוצמה לפרלמנט, התנועה אימצה את דרך הגשת העצומות גם בהמשכה. ביולי 1839 הפרלמנט הבריטי דחה את עצומת הצ'רטר העממי על אף שזאת זכתה ליותר ממיליון ורבע חתימות. פלגים יותר רדיקלים בתנועה הובילו את התקוממות ניופורט, התקוממות אלימה שהתרחשה ב-4 בנובמבר 1839. התקוממות ניופורט היא ההתקוממות המזוינת האחרונה שהתרחשה באיי בריטניה אשר כללה בין 1000-5000 תומכי התנועה הצ'רטיסטית וכורי פחם תחת הנהגתו של ג'ון פרוסט. לאחר התקוממות ניופורט פלגים מתונים יותר בתנועה הפסיקו את תמיכתם בתנועה הצ'רטיסטית והנהגתה עברה לידי פרגוס או'קונור. תחת הנהגתו של או'קונור הוגשה עצומה בחתימת יותר מ-3.3 מיליון בני אדם ב-1842 לפרלמנט אשר נדחתה. דחיית העצומה הביאה להתפרצות של שביתות מקומיות ברחבי בריטניה אך מנהיגי התנועה לא הצליחו לארגן שביתה כללית.
ב-1848 התקיימו באירופה מרידות ומהפכות לאומיות אשר זכו לשם אביב העמים אשר הפיכו רוח גבית בתנועה הצ'רטיסטית למאבק בבריטניה. אולם שלטונות בריטניה דאגו שהמהפכות הלאומיות יישארו ביבשת אירופה ולא יתפרצו לאיי בריטניה, ומחצו ביד קשה את התנועה הצ'רטיסטית. עם זאת, הכינוס הגדול בקנינגטון ב-10 באפריל 1848, שנועד להעביר לפרלמנט את העצומה ועליה 3 מיליון חתימות העובדים, פוזר בכוח שהורכב משוטרים בלתי-חמושים ומתנדבים אזרחיים. כך נמנעה שפיכות דמים כמו זו שאירעה באירופה בעת פיזור מפגינים באמצעות צבא חמוש.
השפעות התנועה

על אף שהתנועה הצ'רטיסטית לא הובילה באופן ישיר להנהגת רפורמות פוליטיות, היא הייתה תקדים רב משמעות ופתחה פתח שאיפשר לארגונים ואינדיבידואלים שבאו אחריה להיאבק למען רפורמות. 
חמש הדרישות הראשונות של הצ'רטר העממי הושגו, אחרי שהתנועה הצ'רטיסית איבדה מכוחה.
לתנועה הייתה גם השפעה על אוסטרליה של המאה ה-19, אז הייתה מושבת בריטית. רבים מהמנהיגים הוגלו לאוסטרליה ואלו שם החלו להפיץ את בשורת אי הציות האזרחי והיו בין מנהיגי מרד איוריקה בשנת 1854.
ראו גם

חוק הרפורמה של 1832
אמנציפציה
הנרי האנט
חוקי הדגן
טבח פיטרלו
לקריאה נוספת

בילי מלמן, לונדון – מקום, אנשים ואימפריה, אוניברסיטה משודרת, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2009 עמ' 74-82 (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  בילי מלמן, לונדון – מקום, אנשים ואימפריה, אוניברסיטה משודרת, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2009 עמ' 81
↑  Royale, Edward. Revolutionary Britannia?: Reflections on the Threat of Revolution in Britain, 1789-1848
↑  Malcolm Chase, Chartism: A New History (2007)
↑  Boyd Hilton, A Mad, Bad, and Dangerous People?: England 1783-1846 (2006) pp 612-21
1 2  הרמן, תמר. מלמטה למעלה: תנועות חברתיות ומחאה פוליטית, כרך 2, האוניברסיטה הפתוחה.
↑  The Welsh Academy Encyclopædia of Wales. Cardiff: University of Wales Press 2008.
↑  בילי מלמן, לונדון – מקום, אנשים ואימפריה, אוניברסיטה משודרת, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2009 עמ' 80-81
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007284927205171  BnF: cb11952346h (data)  GND: 4147601-3  LCCN: sh85022724  NDL: 00573582  NKC: ph562361 
ויליאם לובט 1800-1877 בין מנהיגי התנועה הצ'רטיסטית
הנרי האנט 1773-1835 חבר פרלמנט בריטי אשר הגותו על זכויות בני מעמד הפועלים השפיעה רבות על התנועה הצ'רטיסטית
לשחרר את ווילי 3: מבצע ההצלה

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  סם פילסברי 
 הופק בידי:  ג'ני לו טאגנד
 תסריט:  ג'ון מאטסון
 עריכה:  האחים וורנר
 שחקנים ראשיים:  ג'ייסון ג'יימס ריכטר, אנני קורלי, אוגוסט שלנברג, וינסנט ברי, פטריק קילפטריק
 מוזיקה:  קליף איידלמן, בסיל פולדוריס 
 צילום:  טוביאס איי שליסלר
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  האחים וורנר, StudioCanal, Regency Enterprises 
 חברה מפיצה:  האחים וורנר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  6 באוגוסט 1997
 משך הקרנה:  86 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט הרפתקאות, סרט ילדים, סרט לכל המשפחה 
 הכנסות:  3.4 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   freewilly3
 סרט קודם:  לשחרר את ווילי 2: המסע הביתה
 דף הסרט ב־IMDb
 
לשחרר את ווילי 3: מבצע ההצלה (באנגלית: Free Willy 3: The Rescue) הוא סרט דרמה משפחתי אמריקאי משנת 1997 בבימויו של טוואיט ה. ליטל. זהו סרט המשך שני לסרט לשחרר את ווילי משנת 1993.
עלילה

ווילי הלווייתן מאוים על ידי ציידי לווייתנים לא-חוקיים שמרוויחים כסף מסושי. ג'סי, כעת בן 16, התחיל לעבוד על ספינת מחקר הלווייתן הקטלן, יחד עם ידידו משכבר הימים רנדולף ומדענית עוקצנית בשם דרו. על ספינת ציידי הלווייתנים ישנו רב-חובל ג'ון ווסלי ובנו מקס, אשר אינו כל-כך מרוצה מעבדותו של אביו, אך אין לו האומץ להביע את רגשותיו. במהלך הדרך, ווילי מתאחד מחדש עם ג'סי, שעוזר למקס להבין שלווייתנים הם יצורים חיים יפים. לאחר שווילי הציל את חייו של ג'ון ווסלי, התנצל ווסלי בפני מקס. לאחר מכן לווילי נולד לווייתן קטן, וג'סי קרא לו על שמו של מקס.
שחקנים

ווילי – קייקו
ג'סי – ג'ייסון ג'יימס ריכטר
רנדולף ג'ונסון – אוגוסט שלנברג
דרו – אנני קורלי
מקס ווסלי – וינסנט ברי
ג'ון ווסלי – פטריק קילפטריק
מרי ווסלי – טאשה סימס
סנדרסון – פיטר לקרוקס
דינן – סטיבן אי מילר
קרון – איאן טרייסי
קפטן דרייק – מת'יו ווקר
מותו של סוקרטס

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  ז'אק-לואי דויד
 תאריך יצירה:  1787
 טכניקה וחומרים:  שמן על בד
 ממדים בס"מ
 רוחב:  196.2 ס״מ 
 גובה:  129.5 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  האומנות האקדמית, נאו-קלאסיציזם 
 מספר יצירה:  31.45 (מוזיאון המטרופוליטן לאמנות) 
 מיקום:  מוזיאון המטרופוליטן לאמנות, ניו-יורק
 
מותו של סוקרטס (בצרפתית: La Mort de Socrate) הוא ציור משנת 1787 בסגנון נאו-קלאסי בטכניקה של שמן על בד מאת הצייר הצרפתי ז'אק-לואי דויד. הציור מתאר את סיפור הוצאתו להורג של סוקרטס כפי שסופר על ידי אפלטון בדיאלוג פיידון. הציור הוזמן על ידי שני פעילים פוליטיים רדיקליים צרפתיים כמה שנים לפני פרוץ המהפכה הצרפתית. דויד החל את הציור ב-1782 (יש הטוענים 1786) וסיים אותו ב-1787 בפריז. תומאס ג'פרסון נכח בהצגתו הראשונה של הציור בשנת 1787 בלובר.
הציור > תיאור

בדיאלוג האלפטוני פיידון מסופר שסוקרטס הואשם בהשחתת הנוער ובכפירה באלים. על כך נגזר עליו עונש מוות בשתיית רעל (העשוי מצמח מסוג רוש). לפי המסופר, סוקרטס הגיב בשלווה לבשורה המרה ואף סירב להמלט מהעיר כשניתנה לו האפשרות (חלק זה מסופר בדיאלוג אפלטוני אחר - קריטון).
דויד לא ציין מי הן הדמויות המצוירות אך ניתן להסיק זאת על סמך מקורות היסטוריים. סוקרטס מופיע במרכז הציור כאדם זקן לבוש חלוק לבן כשהוא יושב זקוף על מיטה. הבעת פניו סטואית. ידו האחת מורמת בזווית ישרה ואצבעו מורה כלפי מעלה. ידו השנייה מושטת לגביע ובו הרעל המוגש לו. תלמידו, לבוש בבגד אדום, מגיש את הרעל אך אינו מסוגל לראות את המעשה, מסב לאחור את ראשו ואוחז בו. מימין נראים מספר גברים שהבעת פניהם כאובה. הדמות האוחזת בירכו של סוקרטס היא קריטון, תלמידו הוותיק והנאמן ביותר. בראש המיטה יושב אדם זקן נוסף, לבוש חלוק לבן, ראשו מורכן והוא נראה ישן. זהו אפלטון. מאחורי אפלטון, מתחת לקשת, עומד שעון על הקיר תלמידו של סוקרטס אפולודורוס איש פלרון (אנ'). בצד שמאל בעומק הציור מצוירות שתי דמויות עוזבות את המקום ומאחוריהן אישה. זו ככל הנראה קסנתיפה, אשתו של סוקרטס.
הציור > פרשנות

ניתן לקרוא את הציור משני כיוונים:
מימין לשמאל- פניהם הכאובות של תלמידי סוקרטס מובילות את המתבונן לפניו השלוות. משם המבט ממשיך לאורך ידו של סוקרטס המושטת לגביע ובו הרעל. המרווח בין ידו של סוקרטס לגביע הוא מרכז הכובד של הציור, הנקודה בה הסיפור מגיע לשיאו. ידו של התלמיד שמגיש את הרעל משלימה מלמטה את ידו של סוקרטס. משם המבט ממשיך לאפלטון שיושב בראש המיטה.
משמאל לימין- כל האירוע נראה כמו בוקע מראשו של אפלטון. אפלטון מעלה בזכרונותיו תמונה אידיאלית של סוקרטס ומדמיין אותו כמו שאפלטון עצמו מתואר בציורו של רפאל אסכולת אתונה (יש הטוענים שדויד קיבל השראה למחוות היד של סוקרטס מהמשורר אנדרה שנייה). בנוסף, סוקרטס ותלמידיו מצוירים על רקע קיר שטוח, חסר עומק. רקע זה מבטא רגע קפוא בזמן. לעומת זאת אפלטון מצויר על רקע עמוק שמבטא את עומקו של הזמן. דמותו של אפלטון בציור שוברת את תחושת הריאליזם. האירוע נראה כמו חלום שנולד מזכרונו של אפלטון ולא כאירוע שקורה כעת.
הציור > החתימות של דויד

דויד חתם את שמו בשני מקומות בציור וכמו בציוריו האחרים גם בציור זה יש משמעות למיקומי החתימות. חתימה אחת - L.D - מופיעה על ספסל האבן עליו יושב אפלטון. החתימה דווקא שם מביעה את הכרת התודה לאפלטון, על כך שבזכות הדיאלוגים שלו חוכמתו של סוקרטס עברה לדורות הבאים. חתימה נוספת - L.David - מופיעה על ספסל האבן עליו יושב קריטון שתופס את סוקרטס בירכו. ייתכן שבכך דויד מבטא את הזדהותו עם קריטון- כמו שקריטון נאחז בסוקרטס, כך דויד נאחז במידות הטובות והערכים להם סוקרטס הטיף.
הציור > היבט פילוסופי

דויד בוחן בציור את יחסו של הפילוסוף למוות. סוקרטס מתואר סטואי מאחר שהוא רואה את המוות כממלכה נפרדת, מצב אחר של הקיום, ששונה מהחיים, אך אינו מהווה את סוף הקיום. סוקרטס מנצל את רגעיו האחרונים כדי להעביר שיעור אחרון לתלמידיו- אל לו לפילוסוף לפחד מהמוות אלא לראותו כשיא של חיי נשמתו. כמו כן, דויד רצה להעביר דרך הציור מסר לעם הצרפתי, שנתיים לפני המהפכה המתקרבת וארבע שנים לאחר סופה של מלחמת העצמאות האמריקאית - המחויבות לאידיאלים נעלים גם אל מול פני המוות.
הציור > אי דיוקים היסטוריים

פניו של סוקרטס נעימים יותר מאלה המתוארים בדרך כלל בדיוקנאות שלו.
אפלטון לא נכח בזמן מותו של סוקרטס.
אפלטון מצויר כאדם זקן בעוד שבמציאות היה צעיר בזמן מותו של סוקרטס.
דויד לא כלל בציור מספר דמויות שמוזכרות בדיאלוגים האפלטוניים בעוד שאת אפולודורוס איש פלרון כן צייר. זהו הצעיר שנראה רכון על הקשת בצד שמאל של הציור. לפי אפלטון, אפולודורוס לא נכח בזמן מותו של סוקרטס - סוקרטס דרש ממנו לעזוב לאחר ששקע ביגון עמוק לנוכח מותו הקרב של מורו.
דויד צמצם את מספר הנוכחים באירוע ממעל 15 ל-12 (לא כולל סוקרטס) כרמז לציורו המפורסם של לאונרדו דה וינצ'י הסעודה האחרונה.
הציור > סגנון

דויד השתמש בצבעים כדי להביע רגש בציור. גוני האדום רכים יותר בצידי הציור, מתחזקים ככל שמתקרבים למרכזו ושיאם בחלוק האדום של התלמיד שמגיש לסוקרטס את גביע הרעל. בניגוד לגוני האדום, סוקרטס ואפלטון השלווים לבושים בבגדים לבנים-אפרפרים שמבדילים אותם משאר הדמויות. ייתכן שהצבעים הרכים מבטאים את תגובתו של דויד לביקורת שספג ביחס לציורו שבועת האחים ההוראטים, ביקורות שכינו את צבעי הציור צעקניים. כמו בציור שבועת האחים ההוראטים גם בציור זה הדמות האצילה והנועזת מצוירת זקופה וגאה בעוד שהדמויות הרגשניות מצוירות כפופות, מעוגלות וחלשות.
ראו גם

משפט סוקרטס
הערות שוליים

1 2 3 4  De Nanteuil, Luc. Jacques-Louis David. New York: Harry N. Abrams, Inc., 1990.
1 2  Lajer-Burcharth, Ewa. Necklines: The Art of Jacques-Louis David after the Terror. New Haven: Yale, 1999.
↑  Vidal, Mary. “David among the Moderns: Art, Science, and the Lavoisiers.” Journal of the History of Ideas 56, no. 4 (Oct. 1995):595–623.
↑  Maleuvre, Didier. “David Painting Death.” Diacritics' 30, no. 3 (Fall 200): 1–27.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb14438308j (data) 
אסכולת אתונה (רפאל) - סוקרטס לפני מותו מניף את אצבעו כמו אפלטון בציור זה של רפאל
דיוקן של סוקרטס
מאט סורום

| --- | --- |

מאט סורום, 2012
 לידה:  19 בנובמבר 1960 (בן 63) אורנג', קליפורניה
 שם לידה:  מת'יו ויליאם סורום
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1975
 מקום לימודים:  Mission Viejo High School 
 עיסוק:  מוזיקאי, מתופף וכותב שירים
 סוגה:  הארד רוק, הבי מטאל
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  תופים
 חברת תקליטים:  אטלנטיק רקורדס 
 www.mattsorum.com
 פרופיל ב-IMDb
 
מת'יו ויליאם "מאט" סורום (נולד ב- 19 בנובמבר 1960) הוא מתופף אמריקאי. התפרסם בעיקר כמתופף של להקת ההארד רוק Guns N' Roses, בין השנים 1997–1990, איתה הקליט
3 אלבומים. בנוסף, היה חבר ב"סופרגרופ" ולווט ריבולבר לצד חברי להקת Guns N' Roses לשעבר (דאז), סלאש ודאף מק'אגן.
בעבר, ניגן סורום בלהקות The Cult ו- Y Kant Tori Read. לאחר שהשתתף באלבום של להקת הסינת'פופ Y Kant Tori Read, הצטרף סורום ל- The Cult לסיבוב הופעות למען קידום אלבומם הרביעי. במהלכו נחשף לחבר להקת Guns N' Roses - סלאש, וכך הצטרף ללהקה בשנת 1990 והחליף את המתופף דאז, סטיבן אדלר. בזמן היותו בלהקת Guns N' Roses, השתתף סורום בפרויקטים צדדים, ביניהם - Slash's Snakepit ו- Neurotic Outsiders.
בשנת 2012, נכנס סורום אל "היכל התהילה של הרוק אנד רול" כחבר בלהקת גאנז אנד רוזס.
ביוגרפיה > ראשית חייו

סורום נולד בשם מת'יו ויליאם סורום ב-19 בנובמבר 1960 באזור לא מוכרז במחוז אורנג' אשר בקליפורניה (מאוחר יותר הפך לעיר מישן וייחו). הוא החל לתופף לאחר שצפה ברינגו סטאר מופיע עם הביטלס בתוכנית "המופע של אד סאליבן" בשנת 1964. מאוחר יותר הושפע ממתופפים שונים נוספים, ביניהם איאן פייס מלהקת דיפ פרפל ורוג'ר טיילור מלהקת קווין.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

בשנותיו הראשונות בתיכון, סורום היווה חלק בתזמורת הצועדת של מישן וייחו, כמתופף. בשנת 1975, התחיל בקריירה בעירו כמוזיקאי מקומי. הוא הקים את להקתו הראשונה, "Prophecy", אשר קיימה הופעות רבות בתיכונים - כל הדרך להוליווד, שם בשנת 1977 החלה לנגן במועדונים. מאוחר יותר עזב סורום את להקתו והופיע עם להקות שונות בהוליווד, בברים ובמועדונים.
בשנת 1988, הצטרף סורום ללהקת Y Kant Tori Read (בהובלת הסולנית, טורי איימוס) והקליט עמה אלבום בכורה (שמו של האלבום, כשם הלהקה). בשנת 1989, חבר סורום לסיבוב הופעותיה של להקת The Cult, למען קידום אלבומם הרביעי, Sonic Temple.
ביוגרפיה > Guns N' Roses

בשנת 1989, צפה גיטריסט להקת גאנז אנד רוזס, סלאש, בסורום בסיבוב ההופעות של להקתו. לא עבר זמן רב וסורום הצטרף ללהקה בשנת 1990, כמחליף של המתופף דאז - סטיבן אדלר.
עם להקת גאנז אנד רוזס, הקליט סורום מספר אלבומים: Use Your Illusion I, Use Your Illusion II (לא כולל השיר "Civil War", אשר הוקלט עם סטיבן אדלר), "The Spaghetti Incident?", בנוסף לקאבר ל- "Sympathy for the Devil" של להקת הרולינג סטונז וחלק גדול מהאלבום החי "Live Era '87–'93". סורום השתתף בסיבוב ההופעות של הלהקה בין השנים 1993–1991, אשר נשא את שם האלבום - Use Your Illusion ותופף ב-194 הופעות, לקהל של 7 מיליון מעריצים בסה"כ.
בשנת 1995, הקים סורום, עם סלאש וגילבי קלארק (מחליפו של הגיטריסט איזי סטראדלין בסיבוב הופעותיהם ב-1991), את הפרויקט הצדדי "Slash's Snakepit" וניגן באלבום הבכורה של הלהקה - It's Five O'Clock Somewhere.
באותה שנה, הקים סורום את להקת Neurotic Outsiders, לציד חברו ללהקת Guns N' Roses, הבאסיסט דאף מק'אגן ובשנת 1996 הוציאו את האלבום היחיד ללהקה, Neurotic Outsiders
. ג'ון טיילור (מ- "דוראן דוראן") וסטיב ג'ונס (מ- "סקס פיסטולס") השתתפו גם הם באלבום.
בשנת 1997, פוטר סורום מ-Guns N' Roses על ידי סולן הלהקה אקסל רוז, לאחר ויכוח ביניהם בנושא השארת הגיטריסט פול טוביאס בלהקה. בשנת 1998, הוציא סורום קלטת ללימוד תופים, בשם: "Drum Licks and Tricks from the Rock n Roll Jungle". בשנת 2001, חזר ללהקת The Cult והשתתף באלבומם, "Beyond Good And Evil". באפריל 2006, חידש סורום את יחסיו עם אקסל רוז, כ-9 שנים לאחר שעזב את להקת גאנז אנד רוזס.
ביוגרפיה > Velvet Revolver

בשנת 1999, התאחד סורום עם סלאש ודאף מק'אגן לקידום סרט עצמאי בשם "Soundman". כאשר הבינו שהכימיה ביניהם נשארה, החליטו חברי גאנז אנד רוזס לשעבר להקים להקה חדשה, סופרגרופ, בשם ולווט ריבולבר (יחד עם סולן להקת סטון טמפל פיילוטס, סקוט ווילנד). ב-2004 הוציאו את אלבום הבכורה, "Contraband" ובדצמבר 2005 פתחו בסיבוב הופעות בינלאומי. לאחר שלקחו פסק זמן מהלהקה בשנת 2006, חזרו בדצמבר באותה שנה להקליט את אלבומם השני, "Libertad", אשר יצא לאור ביולי 2007. סורום הופיע עם הלהקה עד אשר ווילנד פרש ממנה, באפריל 2008.
חיים אישיים

ב-12 באוקטובר 2013 נשא סורום. בראיון בשנת 2014, הצהיר סורום כי הוא צמחוני.
דיסקוגרפיה

אלבומי סולו
Hollywood Zen ‏(2004)
Stratosphere‏ (2014)
עם Y Kant Tori Read
Y Kant Tori Read‏ (1988)
עם Guns N' Roses
Use Your Illusion I ‏(1991)
Use Your Illusion II‏ (1991)
"The Spaghetti Incident?"‏ (1993)
עם Slash's Snakepit
It's Five O'Clock Somewhere‏ (1995)
עם Neurotic Outsiders
Neurotic Outsiders‏ (1996)
עם The Cult
Beyond Good and Evil‏ (2001)
עם Velvet Revolver
Contraband‏ (2004)
Libertad ‏(2007)
וילמוש קומור

| --- | --- |

 לידה:  12 במאי 1895 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  28 בספטמבר 1971 (בגיל 76) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרקשרטי בבודפשט 
 מוקד פעילות:  הונגריה 
 מקום לימודים:  הקונסרבטוריון על שם בלה ברטוק בבודפשט 
 פרסים והוקרה:  פרס קושוט (1963)  פרס פרנץ ליסט (1952)  אמן מצטיין של הונגריה (1953) 
 
לוח זיכרון על ביתו ברובע 6, דרך אנדראשי
וילמוש קומור (במקור קוֹהְן (כהן), בהונגרית: Komor Vilmos; בודפשט, 12 במאי 1895 – בודפשט, 28 בספטמבר 1971) מנצח הונגרי-יהודי, זוכה פרס פרנץ ליסט ופרס קושוט. קומור היה אחד המנצחים שפעלו במסגרת הפעילות האמנותית של אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך בתיאטרון גולדמארק בתקופת השואה בשנים 1939-1944.