stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מלגת רודס

| --- | --- |
 תיאור:  מלגת לימודים באוקספורד
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 הגוף המעניק:  קרן רודס 
 תקופת הפרס:  1902–הווה (כ־122 שנים) 
 נקרא על שם:  ססיל רודס 
 www.rhodeshouse.ox.ac.uk
 
בית רודס באוניברסיטת אוקספורד, מקום מושבה של הקרן על שם ססיל רודס
מלגת רודס (באנגלית: Rhodes Scholarship) היא מלגה ללימודים מתקדמים באוניברסיטת אוקספורד, הוותיקה ביותר לסטודנטים בינלאומיים, המוענקת על ידי הקרן על שם ססיל רודס לסטודנטים מצטיינים מעשרות מדינות וטריטוריות. עם בוגרי מלגת רודס נמנים אקדמאים, אנשי רוח ופוליטיקאים בכירים, בהם נשיא ארצות הברית ביל קלינטון, ראש ממשלת אוסטרליה מלקולם טרנבול, ראש ממשלת קנדה ג׳ון טרנר והיועצת לביטחון לאומי של ממשל אובמה, סוזן רייס. בשנת 2016, קרן רודס הכריזה על הרחבה של התוכנית לקבלת מועמדים ממספר מדינות נוספות, ביניהן שתי מלגות לישראל.
מקורה של המלגה בחזונו של המדינאי ואיש העסקים הבריטי ססיל רודס, אשר למד באוקספורד ושאף לטפח דור מנהיגים מאומות העולם. בצוואתו הוריש חלק ניכר מהונו העצום להקמת קרן המלגות, אשר תפקידה לבחור סטודנטים על סמך הישגים אקדמאיים, פעילות ספורטיבית, ומידות טובות. על פי הצוואה, המלגות הוענקו בתחילה לסטודנטים מארצות הברית, גרמניה, והמושבות של האימפריה הבריטית שרודס ראה בהן מעצמות שיובילו את העולם. קרן רודס הוקמה ב-1902, שנת מותו של רודס, והחלה להעניק מלגות משנת 1904.
המלגה עצמה מוענקת לשנתיים של לימודים לתארים מתקדמים בכל תחום שבוחר הסטודנט ללמוד באוקספורד, וכוללת גם מימון הוצאות מחייה ואפשרות להארכתה לשנה נוספת, שלישית, להשלמת דוקטורט.
הקצאת מלגות בעולם

בשנה הראשונה לפעילות הקרן הוענקו 52 מלגות. עם הזמן, הורחבו מספר המלגות למדינות נוספות בחבר העמים הבריטי ומעבר לו. כמו כן, המלגה נפתחה בפני נשים לראשונה בשנת 1976.
נכון לשנת 2016, אזרחי המדינות הבאות יכולים להגיש מועמדות למלגת רודס: ארצות הברית, גרמניה, קנדה, הודו, אוסטרליה, ניו זילנד, קניה, דרום אפריקה, נמיביה, ישראל, מלאווי, לסוטו, בוטסואנה, סווזילנד, פקיסטן, הונג קונג, ברמודה, זמביה, זימבבואה, ג'מיקה, ברבדוס, אנטיגואה וברבודה, איי בהאמה, בליז, טרינידד וטובגו, דומיניקה, גרנדה, סנט וינסנט והגרנדינים, סנט לוסיה, סנט קיטס ונוויס, גיאנה, מונטסראט, אנגווילה, איי טרקס וקייקוס, איי קיימן, איי הבתולה הבריטיים, סוריה, ירדן, הרשות הפלסטינית, איחוד האמירויות הערביות, הרפובליקה העממית של סין, מלזיה.
הקצאת מלגות בעולם > בישראל

בשנת 2016 הכריזה קרן רודס על הרחבה גאוגרפית, והחלה להעניק שתי מלגות לאזרחים ישראלים כל שנה. ההכרזה על הזכאים למלגה נעשתה בסיום שנת 2016, ובשנת 2017 החלו שני המלגאים הישראלים הראשונים את לימודיהם באוניברסיטת אוקספורד. בין הקריטריונים לסטודנטים ישראלים נכללים סיום בהצטיינות של תואר ראשון, עמידה ברמת אנגלית אקדמית, פעילות חברתית משמעותית, כישורי מנהיגות ועוד.
בוגרים

בין השנים 1951–1997, 32% מבוגרי מלגת רודס האמריקאים עסקו בתחום חינוך ואקדמיה, 20% במשפטים, 15% בעסקים וכ-10% ברפואה ומדע. למספר מצומצם מבוגרי המלגה הייתה השפעה מרחיקת לכת ברמה העולמית, ורבים הגיעו להישגים משמעותיים בפוליטיקה, עסקים, ספורט ואקדמיה.
לאורך השנים מספר מבוגרי מלגת רודס הפכו לראשי מדינות, ביניהם וסים סאג׳אד (פקיסטן), ביל קלינטון (ארצות הברית), דום מינטוף (מלטה) ג׳ון טרנר (קנדה), נורמן מנלי (ג׳מיקה) ושלושה ראשי ממשלת אוסטרליה: בוב הוק, טוני אבוט, ומלקולם טרנבול. בארצות הברית, מזכיר ההגנה אשטון קרטר, היועצת לביטחון לאומי סוזן רייס, מזכירת מחלקת הבריאות סילביה בולוול, וראש העיר של לוס אנג׳לס אריק גרסטי הם בוגרי המלגה.
השוואה למלגות אחרות

בתור המלגה הבינלאומית ללימודים מתקדמים הראשונה מסוגה, היוותה התוכנית השראה לתוכניות דומות בעולם:
מלגת קנדי לאזרחים בריטים ללימודים באוניברסיטת הרווארד או במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס
מלגת מרשל לאזרחי ארצות הברית ללימודים בבריטניה
תוכנית פולברייט ללימודים בארצות הברית
מלגת גייטס ללימודים באוניברסיטת קיימברידג׳
מלגת שוורטסמן ללימודים באוניברסיטת Tsinghua, סין
מלגת נייט-הנסי ללימודים באוניברסיטת סטנפורד
הערות שוליים

↑  "The Rhodes Trust announces major strategic and geographic expansion for its second century". The Rhodes Scholarships. אורכב מ-המקור ב-2016-11-23. נבדק ב-2016-11-29.
↑  שאלות ותשובות על מלגת רודס, באתר "לימודים בישראל", ‏2020
↑  Communicated by the President’s Spokesperson, President Rivlin meets with Oxford University and Rhodes Trust representatives
↑  Israelis to be awarded 2017 Rhodes Scholarships for the first time, Jerusalem Post, ‏2017
↑  מלגות ללימודים בבריטניה, באתר British Council
↑  תנאי הרשמה למלגה בישראל (אורכב 14.01.2020 בארכיון Wayback Machine) שפורסמו על ידי קרן רודס, 2020
↑  Thomas J. Schaeper and Kathleen Schaeper, Rhodes Scholars: Oxford, and the Creation of an American Elite, New York: Berghahn Books, 2010, עמ' 279
↑  Thumas J. Schaeper and Kathleen Schaeper, Rhodes Scholars: Oxford, and the Creation of an American Elite, New York: Berghahn Books, 2010, עמ' 314
↑  11 Famous Rhodes Scholars, The Huffington Post, ‏2011-07-18
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4178037-1
מוזיאון ואן ביורן

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון לאמנות
 על שם:  מוזיאון ואן ביורן 
 מדינה:  בלגיה 
 מייסדים:  אליס פייט 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 23 באוקטובר 1970
 תאריך פתיחה רשמי:  23 באוקטובר 1970 
 קואורדינטות:  50°48′36″N 4°21′14″E﻿ / ﻿50.81005°N 4.3538138888889°E﻿ / 50.81005; 4.3538138888889
 www.museumvanbuuren.be
  (למפת בריסל מוגדלת) מוזיאון ואן ביורן(למפת בריסל רגילה) מוזיאון ואן ביורן
 
מוזיאון ואן ביורן (בצרפתית: Musée Alice et David Van Buuren; בהולנדית: Van Buuren Museum & Tuinen) הוא מוזיאון השוכן בבית אליס ודוד ואן ביורן בבריסל. הבית מעוצב בסגנון אר דקו ומכיל אוסף יצירות אומנות רב ערך.
מוזיאון ואן ביורן שוכן בביתם הפרטי של הבנקאי ואספן האמנות דוד ורעייתו אליס. הבית נבנה בין השנים 1924–1928, עוצב בסגנון אר דקו ובו תצוגה קבועה של יצירות רבות מהאוסף. הבית מוקף גנים נרחבים שתוכננו על ידי מעצבי גנים בלגים ידועים בשנים 1925 ו-1968. הבית הפך למוזיאון בשנת 1975 (על פי צוואתה של אליס ואן ביורן) והוכרז כאתר מורשת לאומי בשנת 2001.
רקע היסטורי

דוד מיכל ואן ביורן (1886–1955) נולד למשפחה יהודית מחאודה, הולנד. אביו סולמון ואן ביורן היה בעלים של בית דפוס והוצאה לאור, ומאוחר יותר גם בית מסחר לספרים. אימו, חנה ואן דנציג, הייתה בת למשפחה יהודית ידועה. אחותו הבכורה של דוד, מרתה ואן ביורן הייתה מורה לציור ונישאה לסולומון פרנקו. דוד ואן ביורן רצה בתחילה ללמוד ארכיטקטורה אך עבר לתחום הפיננסים. הוא התיישב בבריסל בשנת 1909 והפך בה לבנקאי פרטי מצליח. בשנת 1922 התחתן עם הבלגית, ילידת אנטוורפן, אליס פייט (Alice Piette)‏ (1890–1973). לבני הזוג לא היו ילדים.
ואן ביורן ביקש תחילה את אחיינו, הארכיטקט יוהאן פרנקו (Johan Franco), לנהל את תכנון ביתו לעתיד בבריסל. בין השנים 1924–1928 שכרו בני הזוג ואן ביורן את הארכיטקטים הבלגים לאון גוורט (Leon Govaerts) ואלכסיס ואן ווארנברג (Alexis Van Vaernbergh) לפקח על בניית ביתם ברחוב ליאו אררה (Leo Errera) שבפרוור אוקל (Uccle) על פי תוכניותיו של יוהאן פרנקו. העיצוב החיצוני של הבית טיפוסי לסגנון של אסכולת אמסטרדם – האקספרסיוניסטי שהתפתח בהולנד בראשית המאה ה-20. הבית בנוי מלבנים אדומות חלולות, וחלליו הפנימיים עוצבו בסגנון ארט דקו על ידי מעצבים בלגים, צרפתים והולנדים בשילוב פריטי ריהוט נדירים, ויטראז'ים, גופי תאורה ושטיחים שיוצרו בהזמנה מיוחדת.
עד לשנת 1970 התקיים בביתם של בני הזוג ואן ביורן סלון בנושאי תרבות ואמנות, אשר התארחו בו, בין היתר, ידוענים כמו מלכת הבלגים אליזבת מבוואריה שהייתה ידידה קרובה של אליס, הצייר ראול דאפי (Raoul Dufy),המשורר ז'אק פרוור (Jacques Preveret), מפיק הבלט סרגיי דיאגילב (Sergei Diaghilev), המלחין האאונגרדי אריק סאטי (Eric Satie), האופנאי כריסטיאן דיור שאף ערך תצוגת אופנה בבית, הצייר רנה מאגריט (Rene Magritte) ופוליטיקאים ישראלים רבים ביניהם דוד בן-גוריון, גולדה מאיר, יצחק רבין, משה דיין ושמעון פרס.
אוסף האמנות

דוד ואן ביורן היה אספן אמנות חשוב ובביתו הוצגו באופן קבוע יצירות של הציירים ג'יימס אנסור, יואכים פטיניר, פיטר ברויגל האב, הרקולס סגרס, פיטר ינץ סנרדאם (Pieter Jansz Saenredam), צוגוהארו פוג'יטה (Tsuguharu Foujita), קייס ואן דונגן, וינסנט ואן גוך, הנרי פאנטין לאטור (Henri Fantin-Latour), ריק ואוטרס, גוסטב דה סמט (Gustave De Smet), קסבייר מלרי (Xavier Mellery), וקונסטנט פרמקה (Constant Permeke). ואן ביורן היה גם פטרונו של הצייר האקספרסיוניסטי הבלגי גוסטב ואן דה וויסטינה (Gustave van de Woestijne). האוסף של ואן ביורן כולל 32 יצירות של ואן דה וויסטינה. בתקופת מלחמת העולם השנייה הוסתר האוסף בעליית הגג בביתו של נהגם של בני הזוג, שעה שבני הזוג ואן ביורן נאלצו לעזוב את בלגיה והתגוררו אותה עת בניו יורק, בדירתם במלון פלאזה. עם שובם, בשנת 1945, הוחזרו מרבית פריטי האוסף אל הבית בבריסל. לאחר המלחמה נהגו בני הזוג ואן ביורן לנסוע רבות, ולהציג יצירות מהאוסף ברחבי העולם במטרה לפרסם את האמנים הבלגים.
אלמנטים עיצוביים בבית

חדר האורחים מפוצל לשלושה מרחבים המחוברים ביניהם וכוללים פינות ישיבה, אח מרכזית בנויה מגרניט לברדור שחורה, וחלונות גדולים אל הגן הגדול המקיף את הבית. בפינת המוזיקה מוצב פסנתר כנף נדיר, מעץ רוזווד, מתוצרת יוליוס בלוטנר (Julius Bluthner). הפסנתר השתייך בעברו למלחין הצרפתי אריק סאטי. חדר האורחים מקושט במגוון עשיר של וילונות ושטיחים מודרניים מיצירותיו של המעצב ההולנדי יאפ גידינג (Jaap Gidding). הצבעים בשטיחים נבחרו בהשראת ציורו של קס ואן דונג'ן - "החושבת". השולחן וחיפוי הקירות בחדר האוכל נבנו על ידי נגר אומן בלגי מעצי שיקמה ורוזווד ברזילאי. על פי בחירתה של אליס ואן ביורן, בדי הריפוד של מושבי הכיסאות בחדר האוכל עשויים משיער סוס עדין ביותר. על קירות חדר האוכל מוצגות יצירות של גוסטב ואן דה וויסטינה, ובתקרה מותקנים גופי תאורה ייחודיים וגדולים בסגנון אמסטרדם. בחדר העבודה של דוד ואן ביורן מוצב שולחן שנבנה בהזמנה מיוחדת עם ציפויים של פורניר עץ אגוז ועליו משטח כתיבה המצופה עורות כרישים לבנים. מתקרת אולם הכניסה תלויה נברשת בסגנון אר דקו שמשקלה למעלה מחמש מאות ק"ג ועוצבה על ידי יאן אייזנלפל (Jan Eisenloeffel). הנברשת נרכשה על ידי דוד ואליס ואן ביורן בשנת 1925 במהלך ביקורם בתערוכת עיצוב בפריז.
ב-16 ביולי 2013 נגנבו מהמוזיאון 10 יצירות. ציור של הצייר הבלגי ג'יימס אנסור וציור של הצייר ההולנדי קייס ואן דונגן וכן שמונה עבודות קטנות של ציירים גדולים (Old Masters) נוספים. מערכת האזעקה במוזיאון הופעלה בעת השוד, אך הגנבים שהו במקום רק כשלוש דקות והספיקו להסתלק עם עבודות ערכן נאמד בלמעלה ממיליון אירו. בשנת 2015 התפרסם בעיתונות מידע כי המוזיאון מנהל משא ומתן עם השודדים להשבת היצירות תמורת תשלום כופר.
הגן

הגן, על כל חלקיו, השונים מהווה חלק בלתי נפרד מהבית. בתחילה היה שטחו של הגן מצומצם אך כיום הוא משתרע על למעלה מעשרה דונם. כיום מכל הגן שלוש חטיבות עיקריות. הגן הציורי, שתוכנן על ידי אדריכל הנוף ג'ולס בוסן (Jukes Buyssens) בשנת 1924, משקף רעיונות עיצוביים בסגנון אר דקו וכולל צמחייה אקזוטית עשירה. בשנת 1968 נוסף לגן מבוך (השני בלבד בבלגיה) בשטח שנרכש על ידי אליס ואן ביורן בשנת 1960 בצמוד לגן המקורי. המבוך תוכנן בהשראת שיר השירים, וכולל שבעה פסלים אבסטרקטיים של הפסל הבלגי אנדרי ווילקט (Andre Willequet). החלק השלישי הוא גן הלבבות, בעל הנופך הרומנטי, שתוכנן בשנת 1970 על ידי אדריכל הנוף הבלגי רנה פשר (Rene Pechere). בשנת 2012 שופץ הגן באורח יסודי ובשנת 2019 שופץ גם המבוך.
הקשר הישראלי

במוזיאון מוצגות תמונות של דוד בן-גוריון ומכתב בכתב ידו אל אליס ואן ביורן. אליס ביקרה בישראל בשנת 1959 והייתה פעילה בקרב חוג ידידי האוניברסיטה העברית בבלגיה. בית בלגיה בקמפוס גבעת-רם נבנה, ב-1968, בשם "Collegium Belgium Fabiolanum", בכספי תרומתה של אליס ואן ביורן. בחצר בית בלגיה מצוי שלט המציין את הקשר לדוד ואליס ואן ביורן. כמו כן הבניין החדש של המכון לארכאולוגיה נבנה בהר הצופים, לאחר מלחמת ששת הימים, בכספי התורמים מבלגיה והוקדש למלכה אליזבת הבלגית.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  האתר הרשמי של, מוזיאון ואן ביורן
1 2 3 4  Museum Van Buuren, בבלוג Lia in Brussels, ‏דצמבר 2018
1 2 3  Claudia Teibler, Aus liebe zu den kunsten, Architectural Digest, ‏מאי 2008, עמ' 195-183
↑  Maisons et villas Uccle, Bruxelles, ville d’art et d’histoire, גיליון 28, עמ' 16
1 2  Gert Jan Jansen, Pieter Pourbus en David van Buuren, Historische Vereniging Die Goude מרץ-אפריל 2018, עמ' 15-16
↑  David Michel van Buuren, פרטים גניאולוגים, באתר geni.com
1 2 3  Van Buuren, באתר Joelle Magazine, ‏דצמבר 2009
↑  Veronique Wintgens, Les Instruments de musique à Bruxelles et en Wallonie: inventaire descriptif, Liège: Mardaga Editions, 1992, עמ' 169
1 2  "The Thinker", יצירתו של קיס ואן דונגן שנגנבה מהמוזיאון ב-2013
↑  ראה הסבר ודוגמאות של, עורות כרישים Galuchat Cowhide, באתר חברת Townsend Leather
↑  Hili Perlson, Van Buuren Museum Pays Ransom For Return of Stolen Art, news.artnet.com, ‏אפריל 2015
↑  Jean-Claude Pechère, Le soleil et l' ombre, Tielt: Lannoo, 2008, עמ' 163-162
↑  מצגת אודות שיפוץ הגן באתר YouTube
↑  מאמר על שיפוץ הגן במגזין Bruxelles Patrimoines מס' 9, דצמבר 2013
↑  על הקמת בית בלגיה בירושלים, באתר בכספי ואן ביורן
↑  שלט ההקדשה לוד ואליס ואן ביורן, באתר בית בלגיה, קמפוס גבעת רם של האוניברסיטה העברית
↑  היסטוריה של המכון לארכיאולוגיה, באתר באוניברסיטה העברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0001 0740 9931  LCCN: n2001019275  SUDOC: 124506151  VIAF: 134532428   WorldCat (עם VIAF): 134532428 
"נפילת איקרוס" המיוחסת לממשיכיו של פיטר ברויגל האב
פינה בחדר האורחים בבית דוד ואליס ואן ביורן בבריסל, בלגיה
הנברשת והויטראז'ים בחדר המדרגות בבית אליס ודוד ואן ביורן בבריסל, בלגיה
המבוך בגן ביתם של אליס ודוד ואן ביורן
משאבי האנרגיה העולמיים

צריכת אנרגיה גלובלית, נמדדת באקסג'ול לשנה: פחם, נפט וגז טבעי נותרו מקורות האנרגיה העיקריים העולמיים גם כאשר האנרגיה המתחדשת החלה לעלות במהירות.
צריכת אנרגיה ראשונית לפי מקור (ברחבי העולם) מ-1965 עד 2020
משאבי האנרגיה העולמיים מתייחסים לאספקה וצריכה גלובליות של מקורות אנרגיה. מערכת אספקת האנרגיה העולמית כוללת פיתוח, זיקוק וסחר במקורות אנרגיה. מקורות האנרגיה עשויים להתקיים בצורות שונות, כגון משאבים גולמיים או צורות מעובדות ומזוקקות יותר של אנרגיה. המשאבים הגולמיים כוללים לדוגמה פחם, נפט דלק מאובנים ואורניום. צורות האנרגיה המזוקקות כוללות נפט מזוקק שהופך לדלק וחשמל. מקורות האנרגיה משמשים בדרכים שונות, בהתאם למשאב הספציפי (כגון פחם) והשימוש הסופי המיועד (תעשייתי, מגורים וכו'). ייצור וצריכת אנרגיה משחקים תפקיד משמעותי בכלכלה העולמית, ונדרשים בתעשייה ובתחבורה העולמית. שרשרת אספקת האנרגיה, מהייצור ועד הצריכה הסופית, כרוכה בפעילויות רבות שגורמות לאובדן אנרגיה שימושית.
נכון לשנת 2022 צריכת האנרגיה העולמית נשענת עדיין בכ-80% על דלקים מאובנים. מדינות המפרץ ורוסיה הן יצואניות אנרגיה מרכזיות. לקוחותיהן כוללים את האיחוד האירופי וסין שאינן מייצרות מספיק אנרגיה בארצותיהן כדי לספק את הביקוש שלהן. סך צריכת האנרגיה נוטה לגדול בכ-1–2% בשנה. בשנים האחרונות, האנרגיה המתחדשת צומחת במהירות, עם גידול ממוצע של כ-20% בשנה בעשור השני של המאה ה-21.
בשנת 2022 צרכנים ברחבי העולם הוציאו כמעט 10 טריליון דולר על אנרגיה, עם ממוצע של יותר מ-1,200 דולר לאדם. זה משקף עלייה של 20% מהממוצע של חמש השנים הקודמות, ומדגיש את ההשפעה הכלכלית המשמעותית ואת הנטל הכלכלי הגובר של צריכת האנרגיה בקנה מידה עולמי.
שתי בעיות מרכזיות בייצור וצריכת אנרגיה הן פליטת גזי חממה וזיהום הסביבה. מתוך כ-50 מיליארד טון של פליטת גזי חממה בעולם כולו בשנה, כ-36 מיליארד טון פחמן דו-חמצני נבעו משימוש באנרגיה (כמעט כולו מדלקים מאובנים) בשנת 2021. תרחישים רבים נבחנו לצמצום פליטת גזי החממה, לרוב תחת השם "פליטות אפס נטו".
צריכת האנרגיה לנפש בצפון אמריקה היא גבוהה מאוד, בעוד שבמדינות פחות מפותחות היא נמוכה ובדרך כלל יותר מתחדשת.  יש קשר ברור בין צריכת האנרגיה לנפש לבין התמ"ג לנפש.
הערות שוליים

↑  Jackson RB,  et al. (2022). "Global fossil carbon emissions rebound near pre-COVID-19 levels". Environmental Research Letters. 17 (3): 031001. arXiv:2111.02222. Bibcode:2022ERL....17c1001J. doi:10.1088/1748-9326/ac55b6. נבדק ב-22 במאי 2022. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "Energy consumption by source". Our World in Data. נבדק ב-2024-01-12.
↑  "Energy definitions". ארכיון מ-5 ביולי 2023. נבדק ב-16 באוגוסט 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "World Energy Statistics | Enerdata". Yearbook.enerdata.net. ארכיון מ-23 באוגוסט 2022. נבדק ב-2022-08-26. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Global wind and solar growth on track to meet climate targets". Reuters (באנגלית). 2022-03-31. ארכיון מ-16 באפריל 2023. נבדק ב-2022-09-16. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Global Electricity Review 2022". Ember (באנגלית אמריקאית). 2022-03-29. ארכיון מ-2 באפריל 2022. נבדק ב-2022-09-16. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  International Energy Agency, IEA (במאי 2024). "Strategies for Affordable and Fair Clean Energy Transitions" (PDF). www.iea.org. נבדק ב-30 במאי 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Ritchie, Hannah; Roser, Max; Rosado, Pablo (2020-05-11). "CO₂ and Greenhouse Gas Emissions". Our World in Data. ארכיון מ-3 באוגוסט 2020. נבדק ב-5 בספטמבר 2022. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "Global CO2 emissions rebounded to their highest level in history in 2021 - News". IEA (באנגלית בריטית). 8 במרץ 2022. ארכיון מ-15 באוגוסט 2022. נבדק ב-2022-09-05. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Energy use per person". ארכיון מ-28 בנובמבר 2020. נבדק ב-9 בספטמבר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Renewable energy consumption (% of total final energy consumption) | Data".
↑  "Energy use per person vs. GDP per capita, 2021". Our World in Data.
IBM 1400

| --- | --- |

מערכת עיבוד מידע. משמאל לימין: IBM 1402 – מכונה לניקוב וקריאת כרטיסים מונקבים, IBM 1401 – יחידת עיבוד נתונים ו-IBM 1403 – מדפסת
 מידע כללי
 סוג:  מחשב מרכזי
 יצרן:  IBM
 תאריך הכרזה:  -5 באוקטובר 1959
 תאריך הפסקת שיווק:  8 בפברואר 1971
 הבא בסדרה:  IBM System/360
 יחידות שנמכרו:  10,000
 
פנל הפעלה קדמי של 1401
IBM 1400 הייתה סדרת מחשבים מרכזיים עשרוניים אלקטרוניים מבוססי טרנזיסטורים מתוצרת IBM. המחשב הנפוץ ביותר מסדרה זו היה ה-IBM 1401, אחד המחשבים המוצלחים והנמכרים ביותר בעולם בתקופתו. המחשב פתח עבור IBM בפרט ועבור המחשוב האלקטרוני בכלל את שוק העסקים הבינוניים.
היסטוריה

ה-1401 הוכרז ב-5 באוקטובר 1959 וייצורו הופסק ב-8 בפברואר 1971, לאחר שנמכרו ממנו מעל 10,000 יחידות והוא הוחלף על ידי מחשבים מסדרת IBM System/360. מחשבים נוספים מסדרה זו היו 1410, 1440 ו-1460 שהיו למעשה גרסאות חזקות ובעלות יותר זיכרון מה-1401 ו-1420, 1450 שהותאמו באופן מיוחד ליישומים בנקאיים. בשנת 1962 פיתחה IBM, במסגרת סדרת 7000 שלה את 7010 שהיה מחשב מתקדם יותר, בעל תאימות מוחלטת ל-1410.
סדרת מחשבי IBM 1400 היו המחשבים הראשונים שנכנסו לשימוש נרחב בישראל על ידי חברות וארגונים. בין השאר ב-1963 על ידי בנק לאומי, חברת כימיקלים לישראל וצים. שנה אחר כך גם במשביר המרכזי, קונצרן כור תעשיות, האוניברסיטה העברית בירושלים ואוניברסיטת תל אביב. עד שנת 1965 נמכרו כ-20 מחשבים מסדרת 1400. המחשבים שימושי גם בלשכות השירות של יבמ ישראל. שם הם שימשו לקוחות שלא יכלו להרשות לעצמם את עלות הרכישה הגבוה ושכרו זמן מחשוב מ-IBM.
מחשבי 1401 פעלו במדינות העולם השלישי עד שנות ה-80 של המאה ה-20. מוזיאון היסטוריית המחשב מחזיק שני מחשבי 1401 שמורים במצב פעיל, כולל ציוד היקפי וסביב פרויקט השימור והשחזור מתרכזת קהילה פעילה. ב-2006 הוציא המוזיקאי האיסלנדי יוהאן יוהנסון תקליט בשם 'IBM 1401, A User's Manual ובו לחנים שהושפעו מקולות שהפיק מחשב 1401‏.
מאפיינים מרכזיים

התקני הקלט/פלט של המחשבים היו כרטיסים מנוקבים, סרטים מגנטיים או מדפסת. בחלק מהדגמים נעשה שימוש גם בכונן קשיח.
אורך המילה במחשבי הסדרה לא היה קבוע, לשם ייצוג מספרים עשרוניים בקידוד בינארי נעשה שימוש בשיטת BCD ברוחב 6 ביט. גודל הזיכרון המקסימלי אליו יכל לגשת ה-1401 היה 16,000 תווים (בייצוג של 6 ביט כ"א לכל היותר). עקב הגדלת אורך הכתובת ל-5 ביטים ב-1410 היה גודל הזיכרון שלו 80,000 תווים וה-7010 יכל לגשת ל-100,000 תווים בזיכרון.
ה-RAM המינימלי עמו הגיע ה-1401 היה בגודל 1,400 תווים. ה-RAM המקסימלי בסדרה הגיע ל-4,000 תווים.
שפות התכנות שנתמכו היו מספר ייצוגים של אסמבלר, קובול, פורטרן, RPG ו-FARGO.
בשל הפרימיטיביות והראשוניות של המחשב, נודעת לו חשיבות בקרב "גיקים" של תכנות מחשבים והיסטוריה של המחשוב. בין היתר יכולת לתכנת בשפות התכנות ותוך שימוש בזיכרון המינימלי של המחשב הישן. התיעוד המלא של ספרות המחשב מצוי וזמין ברשת.
הערות שוליים

↑  The Bank in the 1960s
↑  בנק לאומי לישראל העדיף' י.ב.מ., הארץ, 19 באוגוסט 1963
↑  מחשב אלקטרוני הופעל ב<<כימיקלים ופוספטים>>, הארץ, 22 בנובמבר 1963
↑  המחשב האלקטרוני י. ב. מ. 1401
↑  "המשביר" חיפה מתקין מחשב י.ב.מ., למרחב, 31 ביולי 1964
↑  כור רכשה מערכת י.ב.מ., הארץ, 19 באוגוסט 1964
↑  מחשבי י.ב.מ. באוניברסיטה, הארץ, 18 ביוני 1965
↑  נחנכה מערכת המחשבים י.ב.מ. 360, הארץ, 27 ביולי 1966
↑  מחשבי י. ב. מ. כבשו את השוק הישראלי (ראיון עם דוד כהן, מנהלה המסחרי של החברה), הארץ, 26 באוקטובר 1965
↑  הגיעו שני מחשבי י.ב.מ 1460, הארץ, 30 בספטמבר 1964
↑  התפתחות המיכון המשרדי בארץ עולה על זו שבאירופה, דבר, 15 בנובמבר 1963
↑  דף הבית של פרויקט השימור והשחזור של המחשב
↑  דף הפרויקט של יוהאן יוהנסון
↑  אינדקס ספרות התיעוד
נעימה ברזל

| --- | --- |

 לידה:  1 באפריל 1946 (בת 78) פתח תקווה, ישראל
 ענף מדעי:  היסטוריה של השואה והציונות
 מקום מגורים:  כפר החורש, ישראל ישראל
 מקום לימודים:  אוניברסיטת חיפה
 בן זוג:  ד"ר גבריאל (גבי) ברזל
נעימה ברזל (נולדה ב-1 באפריל 1946) היא היסטוריונית ישראלית, פרופסור במכללת אורנים. חוקרת השואה והציונות, חברת קיבוץ כפר החורש שבגליל התחתון. פרופסור ברזל הקימה את הפקולטה ללימודים מתקדמים במכללת אורנים וכיהנה כחברת הנהלה של המכללה וכדיקנית הראשונה של בית הספר ללימודי תואר שני. הייתה עורכת אקדמית של 'דברים כתב עת אקדמי רב תחומי', היוצא לאור במכללת אורנים.
חיים אישיים

מתגוררת בקיבוץ כפר החורש. בעלה, ד"ר גבריאל (גבי) ברזל הוא מרצה וחוקר בתחום הקולנוע, התיאטרון והפילוסופיה של האמנות. לה ארבעה ילדים ו-12 נכדים. אחד מבניה, עדי ברזל, הוא מדען ופרופסור לביוטכנולוגיה באוניברסיטת תל אביב, יזם וראש האגודה הישראלית לביוטכנולוגיה.
לקריאה נוספת

נ. ברזל, "תפיסת הגבורה בין זיכרון לאומי קולקטיבי לזיכרון לאומי מופרט", "דפים לחקר"
"השואה", אוניברסיטת חיפה 2000. (37 עמודים).
נ. ברזל, "הגות יהודית לאחר השואה", בתוך: "זמן יהודי חדש – תרבות יהודית בעידן"
"חילוני – מבט אנציקלופדי" (5 כרכים), כתר – מכון שפינוזה 2007. (כרך א' הגות יהודית) (41 עמודים).
נ. ברזל. "קאמי המחבר כיוצר מעורב: שיח מתמשך עם 'הנפילה' מאת אלבר קאמי", "דברים", מס' 3, אוקטובר 2010 (16 עמ')
N. Barzel ”Dignity, Hatred and Memory-Reparations from Germany: the debates in the 1950s”, Yad Vashem Studies XXIV, Jerusalem 1994. (38 pages)
N. Barzel, “The Impact of Remembrance of the Holocaust on the Instruction of the Subject from Historical and Educational Perspective”, Discernment: An Ecumenical Journal of Inter- Religious Relations, New Series Volume 4 No 1, Oxford July 1997. (16 pages)
Neima Barzel, “Testimony as literature and literature as Testimony: Abba Kovner and Amir Guttfreund”, JSQ- Jewish Studies Quarterly”, volume 9 (2002) No. 2 Tubingen. (13 pages).
כנסיית ואל-דה-גראס

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  כנסייה 
 על שם:  מרים, אם ישו 
 כתובת:  פריז 
 מיקום:  פריז
 מדינה:  צרפת
 מייסדים:  אן מאוסטריה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1645–1667 (כ־22 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  1667 
 אדריכל:  פרנסואה מנסאר, ז'אק למרסייה
 סגנון אדריכלי:  בארוק
 קואורדינטות:  48°50′26″N 2°20′31″E﻿ / ﻿48.840555555556°N 2.3419444444444°E﻿ / 48.840555555556; 2.3419444444444
 אתר רשמי
  (למפת פריז מוגדלת) כנסיית ואל-דה-גראס(למפת פריז רגילה) כנסיית ואל-דה-גראס he
 
כנסיית ואל-דה-גראס (בצרפתית: Église Notre-Dame du Val-de-Grâce) היא כנסייה קתולית ברובע ה-5 של פריז. הכנסייה נבנתה כחלק ממנזר מלכותי על ידי מלכת צרפת אן מאוסטריה, כדי לחגוג את הולדת בנה, לואי ה-14 ב-1638. הבנייה החלה ב-1645 בניהולו של האדריכל פרנסואה מנסאר, נמשכה על ידי ז'אק למרסייה והושלמה ב-1665 על ידי גבריאל לה דוק. במהלך המהפכה הצרפתית המנזר והכנסייה הפכו לבית חולים ואל-דה-גראס, שנסגר ב-1979. הכנסייה צמודה לדיוקסיה של הצבא הצרפתי ופתוחה למבקרים בשעות מוגדרות. כיפת הכנסייה הבארוקית היא ציון דרך בקו הרקיע של פריז.