stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קתרינה שראט
הערות שוליים

↑  Murad, Antol (1968). Franz Joseph I of Austria and His Empire, Empress Elizabeth: Irvington Pub; First Edition. p. 115.
↑  Merkle, Ludwig (2003). Sissi, the tragic empress: the story of Elisabeth of Austria, Stiebner Verlag GmbH. p. 97.
↑  Murad, Antol (1968). Franz Joseph I of Austria and His Empire, Empress Elizabeth: Irvington Pub; First Edition. p. 114.
↑  Merkle, Ludwig (2003). Sissi, the tragic empress: the story of Elisabeth of Austria, Stiebner Verlag GmbH. pp. 97–98.
↑  תמירה צדקיהו-חסון, ‏טיול באירופה בעקבות הנסיכה סיסי, באתר GoTravel
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267763605171  PLWABN: 9810636265105606  BnF: cb11969702w (data)  GND: 118759280  ISNI: 0000 0001 1666 6956  LCCN: n82055223  NKC: jn20000701617  NTA: 189895845  SUDOC: 136312276  VIAF: 69724975   WorldCat (עם VIAF): 69724975
שעון מטוטלת מעץ

שעון מטוטלת מעץ הוא שעון מטוטלת, אשר התמסורת שלו עשויה עץ.
שעוני מטוטלת מעץ

שעון המטוטלת הראשון הומצא על ידי כריסטיאן הויגנס, בעקבות מחקרו של גלילאו גליליי. עם הופעתם של שעוני העץ של ג'ון הריסון, שהיה חרש עץ ובנה את שעוניו מעץ (אבל גם מחומרים אחרים), נוצרה מגמת-משנה לבניית שעוני מטוטלת מעץ. עם התפתחות המיכון והוזלת מחירם של כלי העבודה, התרחבה מגמה זו וכמה אלפי אנשים בונים היום שעוני-עץ[דרוש מקור]. יש להבדיל בין שעוני-עץ מלאים, שהתמסורת שלהם (גלגלי השיניים ומנגנון העברת הכוח) עשויים מעץ, משעוני מטוטלת, שהתיבה שלהם עשויה מעץ, והמנגנון בנוי ממתכת.
בדרך כלל, בונה שעונים רוכש את גלגלי השיניים ושאר חלקי השעון מיצרן, לפי תקן מוגדר, בעוד שיוצר שעוני העץ יכול לעצב את המנגנון לפי ראות עיניו, אף שניתן למצוא חריגים לכך. קיומן של האגודות ההורולוגיות מגדיל את מגוון האפשרויות, כי חברי אגודות אלו בונים שעוני עץ ומתכת בעבודת יד. קיומו של האינטרנט הפך את הידע לחופשי ומספר לא מבוטל של חובבי שעונים ועץ הצטרפו לפעילות זו. רוב בוני שעוני-העץ היום נמצאים באנגליה, ארצות הברית וגרמניה, אבל, יש בוני שעונים גם בספרד, ברזיל, ישראל, רומניה ומדינות נוספות. בניית שעון-עץ נתפסת בעיני רבים כביטוי ליכולת ביצוע בעץ, הנדסה ודיוק.
היסטוריה

שעונים נבנו על ידי בני אדם מאז קדמת דנא. אולם, הערך הנוכחי עוסק רק בשעוני עץ שהם שעוני מטוטלת. אם כך, שעוני המטוטלת הראשונים שעוררו עניין מחד, והיו עשויים עץ מאידך, הם שעוניו של ג'ון הריסון. מאז שג'ון הריסון בנה את שעוני העץ שלו (ב-1713 נבנה השעון הראשון), החלה פעילות בנייה ערה של יוצרים, מעצבים ובוני שעונים של שעוני עץ, שתמסורת המנגנון שלהם עשויה עץ. סביב בניית המחגר וגלגל התזמון התפתחה ספרות ענפה, שיועדה לבתי ספר לבניית שעונים בפרט, ולשענים בכלל. לאחר שהריסון פיתח את מחגר החגב, קמה שורה של ממציאים, אנשי מדע ובוני שעונים, שיצרו עיצובים ייחודיים למחגר ולגלגל התזמון. כך קרה, שסימן ההיכר של התפתחות השעונים נמדד לפי עיצובם של שני מרכיבים אלו. לא ידוע מי המציא את המנגנון המכני של שעון המטוטלת. ייתכן שמנגנון זה הומצא על ידי הערבים בתחילת האלף הראשון לספירה.
לוח זמנים כללי של התפתחות שעוני מטוטלת:
ימי הביניים - מחגר לא קיים בצורתו המקובלת, אלא כרכיב שנקרא Verge Escapement (ראו תמונה משמאל).
1602 - גליליאו גליליי ממציא את רעיון שעון המטוטלת, אך לא מסיים את התכנון. שעונים אלו עשויים מתכת.
1656 - כריסטיאן הויגנס ממציא את שעון המטוטלת ונבנה השעון הראשון. בשעון זה, המחגר מסוג Verge Escapement.
1657 - רוברט הוק ממציא את מחגר העוגן (Anchor Escapement) וגלגל התזמון מקבל צורה של גלגל עוקצים.
1713 - ג'ון הריסון בונה את שעון העץ שלו ומפתח לאורך הזמן את מחגר החגב.
1715 - ג'ורג' גרהאם (George Graham) משפר את מחגר העוגן ואת גלגל העוקצים המהווה גלגל תזמון.
עם הופעת שעוני הכיס, שגם אותם המציא כריסטיאן הויגנס, ולאחר מכן, עם הופעת שעוני הקוורץ פסקה התפתחותם של שעוני המטוטלת ונמצאו דרכים מדויקות יותר למדוד זמן. עם זאת, הצלחתו של ג'ון הריסון לא נשכחה ובמאה העשרים החלו בוני שעונים לבנות שעוני עץ וליצור פיתוחים חדשים.
מבנה כללי של שעון מטוטלת > המטוטלת

מטוטלת השעון בנויה מהחלקים הבאים:
בסיס. עליו מורכב החיבור המתנודד.
חיבור מתנודד. לרוב זו טבעת עץ בעלת שני נקבים. בנקב אחד מושחל פין מושחז בקצהו ובנקב השני מורכבת זרוע המטוטלת. חיבור זה מורכב על בסיס המטוטלת.
זרוע.
משקולת מטוטלת.
המטוטלת היא הגורם המתזמן של השעון. תנודת המטוטלת היא הגורם באמצעותו מכוון בונה השעונים את השעון. כיול זה נעשה באמצעות מיקומה של משקולת המטוטלת על זרוע המטוטלת. בבניית שעוני עץ, המטוטלת עשויה, לרוב, כמו שאר השעון מעץ. סוגי העץ המתאימים לבניית המטוטלת הם עצים קשים, אשר אין משמעות לקצב ההתפשטות (בחום) או ההתכווצות (בקור) שלהם. כך למשל, עץ אשור, שהוא עץ קשה, אבל מקיים משרעת תנועה רחבה (7%–12% שנתי) מתאים לבניית המטוטלת, למרות קצב התפשטות-התכווצות רחב, אבל, לא יתאים לשאר חלקי השעון, כאשר בונים את השעון באקלים חם. הסיבה לחופש היחסי בבחירת עצים למטוטלת נובע מהעובדה שהיא נעה על ציר עצמאי ומתוזמנת על ידי המחגר.
מבנה כללי של שעון מטוטלת > מנוף המטוטלת

מנוף זה מחובר אל ציר המחגר ובקצותיו שני פינים, הלוכדים את זרוע המטוטלת, ובעת תנועת המחגר, מניע המנוף את המטוטלת. את מנוף המטוטלת ניתן לבנות מכל עץ, וכמו המטוטלת, אין משמעות למשרעת ההתפשטות-התכווצות של חלק זה בשעון, בהיותו מורכב על ציר מתכת ומקובע אליו. המחגר מתאם את תנועת המנוף. לרוב, בוני שעוני העץ יבחרו לבנותו מאותו סוג עץ ממנו בנויה המטוטלת מסיבות אסתטיות.
מבנה כללי של שעון מטוטלת > המחגר

המחגר ממוקם, לרוב, מעל גלגל התזמון ומניע את מנוף המטוטלת. חלק זה דורש בנייה, חיתוך וליטוש מדויקים. קיימים סוגים רבים של מחגרים, אבל המחגרים הנפוצים בשעוני מטוטלת מעץ הם מחגר העוגן ומחגר החגב. מחגר העוגן נפוץ יותר בהיותו קל יותר לחיתוך במכשירים כמו מסור נימה. להבדיל מהעבודה הנעשית לרוב בשעוני מתכת, שם יצרני מנגנון מספקים את חלקי השעון לבוני שעונים, בונה שעון העץ יכול ליצור ולעצב את המחגר ככל העולה על רוחו, ואכן, עד היום, בוני שעוני עץ ממשיכים ליצור מחגרים ייחודיים. התוצאה היא, שמגוון מחגרי העץ גדול בהרבה ממגוון מחגרי המתכת. העצים המשמשים לבניית מחגר העץ הם עצים קשים עם משקל סגולי, הנע בין 0.8 ל-1.2. עצים כמו: אלון, אדר, ספלי מהגוני ואגוז, מתאימים לבניית מחגר. לרוב, כדאי לבנות את המחגר מהעץ המשמש לבניית התמסורת. על הציפורן החוגרת (הזיז, שבא במגע עם גלגל השיניים) לעמוד במכות של שיני גלגל התזמון, וקל יותר ללטש עצים קשים. קווים מנחים אלו עומדים בבסיס מערכת השיקולים של בונה שעוני-עץ, בבואו לבנות את המחגר או אף קודם לכן - בבואו לעצב את אופן פעולתו ומראהו.
מבנה כללי של שעון מטוטלת > גלגל התזמון

ממוקם מתחת למחגר ומניע את המחגר. את גלגל התזמון יש לבנות מעץ קשה, שמשרעת התנועה שלו (כלומר, קצב ההתפשטות-התכווצות של העץ) קטנה. בוני שעוני-עץ משלבים שני עצים מודבקים, כאשר כיוון סיבי העץ צולבים (מאונכים זה לזה) (יצירת לביד), ובכך מקטינים מאוד את משרעת התנועה של גלגלי השיניים בכלל, ואת משרעת התנועה של גלגל התזמון בפרט. הקושי הנובע מעבודה בשיטה זו נוצר מהעובדה, שככל שהעץ קשה יותר כך קשה יותר להדביקו. כמו כן, חלק מהעצים הקשים הם שומניים במקצת ודבקים חזקים לא מצליחים להדביקם היטב. לכן, בוני שעוני-עץ רבים מעדיפים עדיין לבנות גלגלי שיניים שאינם עשויים לביד. במאה ה-21, החיתוך של גלגל התזמון נעשה במסור נימה חשמלי, אך בעבר נעשה במקדח ובמסור נימה ידני. עיצוב השיניים וליטושן דורש מידה עצומה של דיוק. לאחר ייצור גלגל התזמון בפרט, או כל גלגל שיניים אחר, יש ללטש ולשייף מחדש את קצות השיניים במלטשת או בגלגל ליטוש על מחרטה, כדי לדייק את היקף הגלגל ולקבל תנועה מעגלית מדויקת. לרוב שיני גלגל התזמון ייחודיות ביחס לשאר גלגלי התמסורת של השעון, והן מהוות סדרת מנופים המניעים את המחגר. הרווח בין השיניים של גלגל התזמון גדול ומאפשר את תנועת הציפורן החוגרת. רווח זה מחושב לתדירות תנועת המטוטלת. העצים המשמשים לבניית גלגל התזמון הם עצים קשים עם משרעת תנועה קטנה. החוזק והעמידות של העץ חשובים במיוחד, היות שכל שן מכה על ציפורן המחגר אלפי פעמים ואסור שתישבר. מתוך כך, בוני שעוני-עץ משקיעים מאמץ רב בתכנון של גלגל התזמון ובמבנה השן. גלגל התזמון מסתובב על צינור עץ, אותו מייצרים במחרטת עץ. צינור עץ זה מהווה מסב עבור גלגל התזמון. חלק מבוני שעוני-העץ, העושים שימוש גם בחלקי מתכת בבניית השעונים, משלבים לפעמים מסבי מתכת בצינור העץ להפחתת החיכוך.
מבנה כללי של שעון מטוטלת > תמסורת

תמסורת השעון היא תמסורת מכנית בדומה לתמסורת המאפיינת תיבת הילוכים, ומורכבת מגלגלי שיניים המניעים את גלגל התזמון. היחס בין גלגלי השיניים בתמסורת מבטא יחסי כוח והנעה, קצב, ומספר השיניים והיקף הגלגלים מושפע מכך. סוגי העץ המשמשים לבניית תמסורת שעון העץ לרוב זהים לאלו המשמשים בבניית גלגל התזמון, אבל, לעיתים משתמשים בסוגי עץ זולים יותר. הקושי הרצוי של העץ מגיע מעצים בעלי משקל סגולי גבוה ומשרעת התפשטות צרה, דהיינו, עצים קשים דיים לבניית גלגלי שיניים דקים, העומדים בעומס הנוצר בין גלגלי השיניים בעת שמשקולת ההנעה מפעילה כוח על מערך התמסורת. לרוב, מעצבים את השיניים בגלגלי התמסורת עם זווית של 20 מעלות, אבל, קיימים שעונים בהם שיני גלגל השיניים מעוצבים כקשת או משלבים כמה עיצובים באותה תמסורת. עיצוב שיני התמסורת חשוב להפחתת החיכוך בין גלגלי השיניים. הגלגלים נחתכים במסור נימה או בשילוב של מסור נימה ומקדח. כל גלגל עובר שיפור דיוק היקף התנועה שלו על מחרטת עץ או מלטשת, כל גלגל עובר ליטוש שיניים משני, שן אחר שן. ככל שזמן פעולת השעון בין דריכות משקולת ההנעה גדל, כך גדל מספר גלגלי השיניים המשתתפים בפעולתו - ומכאן הגידול בחיכוך והצורך בדיוק.
מבנה כללי של שעון מטוטלת > צינורות

גלגלי התמסור וגלגל התזמון מורכבים על צינור, המשמש כמסב לשעונים בכלל, ולשעוני-עץ בפרט. הצינורות מיוצרים על ידי בונה שעון-העץ במחרטת עץ. העץ המשמש לחריטת צינורות אלו הוא, לרוב, עץ קשה, ובדרך כלל, בונה השעונים יבחר אותו מהמלאי של העץ, המשמש לבניית התמסורת. משרעת תנועת העץ של הצינורות דורשת חישוב נוסף ביחס לציר המתכת עליו מורכב הצינור. חלק מבוני השעונים מרכיבים לתוך צינור העץ מסב כדורי להפחתת החיכוך. אולם, בוני שעוני-עץ, המבקשים לבנות שעונים מסורתיים, נמנעים מכך מטעמי שימור המסורת.
מבנה כללי של שעון מטוטלת > משקולת הנעה

משקולת ההנעה תלויה על כבל, המלופף סביב גלגלת המנגנון. המשקולת תורמת את הכוח הדרוש להפעלת השעון. ככל שהחיכוך במנגנון התמסורת גדול יותר, כך תידרש משקולת כבדה יותר. גם אורך זרוע המטוטלת ומסת משקולת המטוטלת יקבעו את מסת המשקולת הדרושה להנעת השעון. לרוב, בונים את המשקולת מגליל עץ, שניתן למלאו בכדורי מתכת ולכוונן את מסת המשקולת המבוקשת.
מבנה כללי של שעון מטוטלת > מסגרת

למסגרת שעון-העץ חשיבות גדולה בבניית השעון, כי היא קובעת את מערך המרווחים בין גלגלי השיניים. כמו כן, מסגרת השעון היא רכיב עיצובי חשוב ותורמת לייחודיות של השעון. את מסגרת השעון ניתן לבנות מכל סוג עץ העולה על הדעת, והקו המנחה הוא בעיקר עיצובי. מסגרות העץ בחלק משעוני-העץ מעוטרות ברכיבים קישוטיים, אבל, מסגרות שלד, המוכנסות לתיבת השעון, פשוטות בהרבה, כי האלמנטים העיצוביים מועברים לתיבת השעון.
אופן הבנייה > תכנון

תכנון של שעון-עץ מושפע במידה רבה מסוגי העצים העומדים לרשותו של בונה השעונים, אבל, שיקולים כמו גודל השעון והמכשירים לחיתוך גלגלי השיניים יקבעו את עיצובו במידה לא מעטה. תכנון גלגלי השיניים יביא בחשבון את אופן החיתוך. בוני שעונים מסוימים חותכים את גלגלי השיניים במסור נימה ואחרים במכונות CNC. אופן חיתוך גלגלי השיניים היה גורם מגביל בעיצוב ובתכנון של שעונים במשך מאות שנים. בימים עברו, בונה השעונים היה משרטט את התוכנית על גיליונות שרטוט באמצעות כלי שרטוט. לאחר מכן, היה מעתיק את השרטוט ללוחות העץ הנבחרים לבניית השעון והיה מוכן לשלב החיתוך. בימינו, בוני שעונים מדפיסים את התוכנית ומדביקים אותה ישירות על לוח העץ בדבק מתאים. לאחר החיתוך, משוחררת שארית השרטוט באקדח חום.
אופן הבנייה > בחירת חומרים

סוגי העץ המשמשים לבניית שעוני-עץ הם עצים קשים, כמו: אלון, אדר, מהגוני אגוז ועוד. על בונה השעונים לבחור בעצים המתאימים לאקלים בו הוא אמור לפעול. ג'ון הריסון השתמש בליגנום ויטה ובוני שעונים בני זמננו בונים אותם גם מעץ אשור. בישראל, עץ האשור פסול לבניית שעונים בשל מקדמי ההתפשטות-התכווצות הגדולים שלו באקלים ים-תיכוני. לעומת זאת, בוני שעוני עץ באנגליה משתמשים בעץ זה בהצלחה, היות שהאקלים בסביבתם אינו כה יבש או חם.
אופן הבנייה > חיתוך ושיוף חלקי שעון העץ

חיתוך גלגלי השיניים ושאר חלקי השעון נעשה במסור נימה. את החיתוך מבצעים על לוח העץ עליו מודבקת התוכנית, וקווי התוכנית משמשים קווי הדרכה לחיתוך. בוני שעונים החותכים את חלקי שעון העץ במכונת CNC, מעבירים את התוכנית למחשב מכונת ה-CNC והמכונה חותכת עבורם את חלקי השעון. במקרה זה, התכנון כולו ממוחשב. לאחר החיתוך, יש לשייף את שיניי גלגלי השיניים וללטש את כל חלקי השעון. כאן נעוץ ההבדל הגדול בין שעונים עשויי עץ לשעונים עשויי מתכת - ניתן לכוונן את השעון, בעזרת שיוף גלגלי השיניים, כוונון סופי.
אופן הבנייה > הרכבה הרצה וכוונון

לאחר חיתוך ושיוף חלקי השעון ניתן להרכיבו על המסגרת ולהכינו להרצת חלקים ולבדיקת תנועות חלקות של גלגלי השיניים ובמיוחד של גלגל התזמון. בשלב האחרון בבניית השעון, בונה השעונים מכוונן את דיוקו בעזרת הנעת משקולת המטוטלת ונעילתה בגובה המתאים על זרוע המטוטלת.
ראו גם

מטוטלת מתמטית
המחגר Verge Escapement שימש בשעון של כריסטיאן הויגנס. החלק המשונן נקרא "כתר" בשל צורתו.
מחגר גראהם על גלגל תזמון עם עוקצים.
מחגר חגב אופייני. קיימים דגמים רבים של מחגרי חגב. מחגר החגב הומצא על ידי ג'ון הריסון.
מחגר עוגן מתכוונן
גלגל תזמון
אדם סינגולדה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  6 בספטמבר 1981 (בן 43) ראשון לציון, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום מגורים:  ניו יורק 
 ידוע בשל:  המייסד של טבולה.קום
 השכלה:  האוניברסיטה הפתוחה 
 מקצוע:  יזם, איש עסקים
 תפקיד:  מנכ"ל טבולה.קום
 השקפה דתית:  יהדות
 מספר צאצאים:  2 
 agoldsin.com
 
אדם סינגולדה (נולד ב-6 בספטמבר 1981) הוא יזם טכנולוגיה ואיש עסקים ישראלי. המייסד והמנכ"ל של טבולה.קום, אחת מחברות הפרסום באינטרנט הגדולות בעולם, אשר הונפקה בבורסת נאסד"ק בשנת 2021 לפי שווי של כ-2.6 מיליארד דולר.
ביוגרפיה

סינגולדה, ששירת ביחידת הצופן בצבא ההגנה לישראל, ב-2007 הקים יחד עם חבריו את טאבולה (Taboola), חברה שעוסקת בהמלצות תוכן באתרים מהמובילים בעולם. בנובמבר 2007 גייסה החברה 1.5 מיליון דולר. לאחר מכן היא גייסה עוד 4.5 מיליון דולרים בנובמבר 2008, ו-9 מיליון דולר באוגוסט 2011. בנוסף, בפברואר 2013 גויסו עוד 15 מיליון דולר.
ביולי 2021, הודיעה החברה על רכישת חברת האי-קומרס קונקסיטי (Connexity) ב-800 מיליון דולר, שהיא אחת הרכישות הגבוהות ביותר שעשתה חברת סטארט-אפ ישראלית.
בשנת 2021, הנפיק סינגולדה את טאבולה לפי שווי של כ-2.6 מיליארד דולר בבורסת נאסד"ק.
חיים אישיים

אביו הוא הגיטריסט אבי סינגולדה.
סינגולדה נשוי לוויקטוריה ילידת פולין ואב לשני ילדים.
מתגורר בניו יורק.
אישטוואן רוסניאק

| --- | --- |

 לידה:  22 בינואר 1889 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  15 באוקטובר 1974 (בגיל 85) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרקשרטי בבודפשט 
 תפקיד:  חבר האסיפה הלאומית של הונגריה (15 במאי 1949–28 בינואר 1967)  president of the Hungarian Academy of Sciences (29 בנובמבר 1949–5 בפברואר 1970) 
 מפלגה:  מפלגת הפועלים הסוציאליסטית ההונגרית 
 פרסים והוקרה:  פרס קושוט (1949)  מדליית הזהב של לומונוסוב (1968)  פרס קושוט (1956) 
 
אישטוואן רוסניאק (בהונגרית: Rusznyák István; בודפשט, 22 בינואר 1889 – בודפשט, 15 באוקטובר 1974) היה רופא יהודי-הונגרי, מומחה ברפואה פנימית, פרופסור באוניברסיטה, דקאן, מנהל קליני, חבר האקדמיה ההונגרית למדעים (נספח: 1946, מן המניין: 1946), ולאחר מכן נשיא האקדמיה ההונגרית למדעים בין השנים 1949 עד 1970. חבר האספה הלאומית ההונגרית (חבר פרלמנט) משנת 1949 עד 1967. זוכה פרס קושוט (המקביל בהונגריה לפרס ישראל).
קורות חיים

אישטוואן רוסניאק נולד במשפחה אינטלקטואלית יהודית. בשנת 1911 קיבל את התואר דוקטור לרפואה בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת בודפשט (שמה היום אוניברסיטת אטווש לוראנד). הוא עבד תחילה במכון לפתולוגיה ואחר כך מ-1912 התמחה בקליניקה מספר 2 לרפואה פנימית בניהולו של שאנדור קוראני. הוא לחם במלחמת העולם הראשונה. בשנת 1926 מונה למרצה בכיר.
בין השנים 1931–1944 היה מנהל המחלקה לרפואה פנימית בפקולטה לרפואה באוניברסיטת סגד. הוא נבחר לדקאן הפקולטה לשנת הלימודים 1937/38. בשל יהדותו גורש עם משפחתו למחנה ריכוז ב-1944 ובהתערבות אוניברסיטת סגד הורד מהרכבת באוסטריה ונשלח בחזרה לבודפשט. הוא כבר היה בבודפשט בסוף מלחמת העולם השנייה.
בין השנים 1945–1946 עבד בבודפשט, ולאחר מכן כפרופסור באוניברסיטה ומנהל הקליניקה והחוג לרפואה פנימית ופעל שם בין 1946 לבין 1963. בשנת 1946 נבחר לנספח ומייד לאחר מכן לחבר מלא וקבוע באקדמיה ההונגרית למדעים. בשנת 1963 הוא עזב את המרפאה לרפואה פנימית, פרש, אך נשאר בחיים המדעיים כנשיא האקדמיה ההונגרית למדעים (1970-1949) וכראש מכון המחקר לרפואה ניסיונית (1970-1949), ולאחר מכן כיועץ מדעי (מ-1971 עד מותו).
בשל תפקידיו המדעיים, טיפוח היחסים הבינלאומיים מילאו תפקיד משמעותי בחייו. הוא פעל לאורך שנים גם בזירה הפוליטית. מ-1949 עד 1967 היה חבר באספה הלאומית.
תחומי מחקר

ניתוח כימי של חלבוני הדם ורכיבי הדם. התרחשות ומניעה של הפרעות במחזור הדם לאחר ניתוח. בעיית הוויטמינים. פתולוגיה כלייתית. המשמעות הפיזיולוגית והפתולוגית של מערכת הלימפה.
עבודותיו הנבחרות

במקור:
A máj és epeutak betegségei (Molnár Bélával; Budapest, 1933.)
Die Eiweisskörper der Blutplasmas (társszerzőkkel; Dresden-Leipzig, 1938.)
A hiányos és egyoldalú táplálkozás (Debrecen, 1940.)
A nyirokkeringés élet- és kórtana (Földi Mihállyal, Szabó Györggyel; Budapest, 1955.)
A nyirokkeringés jelentősége, Orvosi Hetilap, (1959.)
A hypophysis-mellékvesekéregrendszer szerepe trophikus zavarok kialakulásában. Társszerzőkkel. Magyar Tudományos Akadémia Biológiai és Orvosi Tudományok Osztályának közleményei, (1960).
Vizsgálatok a rutin és ascorbinsav kapilláris resistentiára kifejtett hatására vonatkozóan patkányban. Többekkel. A Magyar Tudományos Akadémia Biológiai és Orvosi Tudományok Osztályának Közleményei, (1962.)
בתרגום:
מחלות של הכבד ודרכי המרה (עם Béla Molnár; Budapest, 1933)
Die Eiweisskörper der Blutplasmas (עם מחברים שותפים; דרזדן-לייפציג, 1938)
תזונה לא מלאה וחד צדדית (דברצן, 1940)
החיים והפתולוגיה של מחזור הדם הלימפתי (עם אחרים; בודפשט, 1955)
המשמעות של מחזור הדם הלימפתי, שבועון רפואי, (1959)
תפקידה של מערכת קליפת יותרת המוח-אדרנל בהתפתחות של הפרעות טרופיות. עם מחברים שותפים. פרסומים של המחלקה למדעי הביולוגיה והרפואה של האקדמיה ההונגרית למדעים (1960).
מחקרים על השפעת רוטין וחומצה אסקורבית על עמידות נימים בחולדות. עם אחרים. פרסומים של המחלקה למדעי הביולוגיה והרפואה של האקדמיה ההונגרית למדעים, (1962)
מעמד מדעי

עורך "עיתון הרופאים" (Orvosok lapja)
עורך ראשי של "השבועון הרפואי" (Orvosi Hetilap)
העורך הראשי של Acta Medica Hungarica משנת 1950
האקדמיה ההונגרית למדעים, נשיא, 1970-1949
חבר נספח באקדמיה הבולגרית למדעים, 1948
האקדמיה הסובייטית למדעים, חברה מחו"ל, 1958
האקדמיה הצ'כוסלובקית למדעים, חבר מלא, 1960
האקדמיה הפולנית למדעים, חבר מחו"ל, 1962
חבר נספח באקדמיה הגרמנית למדעים ברלין, 1962
האקדמיה הרומנית למדעים, חבר כבוד, 1965
האקדמיה השווייצרית לרפואה, חבר נספח, 1966
האקדמיה היוגוסלבית למדעים ואמנויות, חבר נספח, 1966
חברויות

אגודת שנדור קוראני, חבר מועצת המנהלים
החברה הפרמקולוגית ההונגרית
החברה הפיזיולוגית ההונגרית
החברה ההונגרית לרפואה פנימית
החברה ההונגרית של אורולוגים ונפרולוגים
Soc. Int. De Médecine Interne, 1950
Int. Soc. Of Lymphology, חבר כבוד, 1955
Union Int. D'Angiologie, חבר מייסד כבוד, 1961
צ'כוסלובקיה JE Purkyne Medical Society, 1963
.British Medical Assoc. חבר נספח 1966
פרסים והוקרה (עיקריים)

מדליית הזיכרון של שנדור קוראני, 1948, 1966
מסדר ההצטיינות של קושות (דרגה שנייה), 1948
פרס קושוט תואר ראשון 1949, 1956
מדליית איגנץ זמלווייס, 1959
מדליית זהב של האקדמיה, 1961
מדליית זהב לומונוסוב (האקדמיה הסובייטית למדעים), 1968
מסדר קיריל הקדוש דרגה 1 (לרגל 100 שנה להקמת האקדמיה הבולגרית למדעים), 1970
ספרות

ז'יגמונד הולאן: אישטוואן רוסניאק מייסד בית הספר. נאום הנצחה באקדמיה ההונגרית למדעים במלאת 100 שנה להולדתה. שבועון רפואי, 1989/11
הערות שוליים

↑  Rusznyák Istvánnak a Szegedi Tudományegyetemen 1953. május 9-én elhangzott választói beszéde / [közread. a] Szegedi Egyetem. Szeged, 1953. 25 p. Lelőhely: Országgyűlési Könyvtár.
↑  Nemzetgyűlés almanachja
↑  Német, angol és francia nyelven is.
ראו גם

אישטוואן רוסניאק, ג'ורג' לוקאץ', אימרה קומור, אימרה נאג' במסדרון הפרלמנט, יוני 1954
היסטוריה, לוח שנה מדעי
לקסיקון ביוגרפי הונגרי
לקריאה נוספת

אלמנך של אוניברסיטת סגד (1996-1921).כרך 2. סגד, אטילה דובוזי, 1997. אישטוואן רוסניאק ראה עמ' 300.
אישטוואן רוסניאק נואם בהיבחרו ב-9 במאי 1953 באולם אוניברסיטת סגד
(מימין לשמאל שורה ראשונה) אישטוואן רוסניאק, גזה הטני, פרופסור קאוץ' ואשתו של קאוץ', גב' איסקוץ, ארז'בט קוראני בכיכר דום, סגד, 1954
לואיז אבמה

| --- | --- |

 לידה:  30 באוקטובר 1853 אטאמפ, צרפת 
 פטירה:  10 ביולי 1927 (בגיל 73) הרובע התשיעי של פריז, צרפת 
 מקום קבורה:  בית הקברות מונפרנאס 
 תקופת הפעילות:  1878–1927 (כ־49 שנים) 
 הושפעה על ידי:  שארל ג'ושיה שפלן 
 יצירות ידועות:  Decorative panel (allegory of winter), Decorative panel (allegory of spring), Portrait of Sarah Bernhardt 
 פרסים והוקרה:  אביר במסדר ההצטיינות החקלאית (1900)  אבירה בלגיון הצרפתי 
 בן או בת זוג:  שרה ברנאר 
 חתימה:   
 
לוּאיז אַבֶּמָה (בצרפתית: Louise Abbéma;‏ 30 באוקטובר 1853 – 10 ביולי 1927) הייתה ציירת, פסלת ומעצבת צרפתייה של תקופת ה"בל אפוק".
ביוגרפיה

אבמה נולד באטאמפס שבאוסן. היא נולדה למשפחה פריזאית עשירה, שקשורה היטב בקהילה האמנותית המקומית. היא החלה לצייר בשנות העשרה המוקדמות שלה, ולמדה אצל מורים בולטים בתקופה כמו צ'ארלס ג'ושוע צ'פלין, ז'אן ז'אק הנר וקרולוס-דוראן. היא קיבלה לראשונה הכרה על עבודתה בגיל 23 כשציירה דיוקן של שרה ברנאר, חברתה לכל החיים ואולי גם אהובתה.
היא המשיכה לצייר דיוקנאות של דמויות מזמנה, וגם ציירה לוחות וציורי קיר שעיטרו את בית העירייה בפריז, את בית האופרה של פריז, תיאטראות רבים ובהם "התיאטרון שרה ברנאר", ואת "ארמון המושל" בדאקר סנגל. היה לה סגנון אקדמי ואימפרסיוניסטי, ציור עם משיכות מכחול קלילות ומהירות.
היא הייתה מציגה קבועה בסלון בפריז, שם קיבלה שבחים לפאנלים שלה בשנת 1881. אבמה הייתה גם בין האמניות שיצירותיהן הוצגו בבניין הנשים בתערוכה הקולומביאנית העולמית בשנת 1893 בשיקגו. בתערוכה הוצגה גם פסל של שרה ברנאר מפוסלת על ידי אבמה.
אבמה התמחה בדיוקנאות שמן וצבעי מים, ורבות מיצירותיה הראו את השפעתם של ציירים סינים ויפנים, כמו גם מאסטרים של זמנה כמו אדואר מאנה. לעיתים קרובות ציירה פרחים בעבודותיה. בין יצירותיה הידועות ביותר ניתן למנות את "העונות", "בוקר באפריל", "פלאס דה לה קונקורד", "בין הפרחים", "חורף", ודיוקנאות של הקיסר דום פדרו השני מברזיל, פרדיננד דה לספס וצ'ארלס גרנייה.
אבמה הייתה גם מדפיסה, פסלת ומעצבת מוכשרת וכן סופרת שתרמה באופן קבוע לכתבי העת Gazette des Beaux-Arts, L'Art. היא גם איירה כמה ספרים.
היא קיבלה עיטורים ופרסים רבים על עבודתה.
אבמה נפטרה בפריז בשנת 1927.
בסוף המאה העשרים, ככל שתרומות נשים לאמנויות במאה האחרונה זכו לתשומת לב ביקורתית והיסטורית יותר, יצירותיה נהנו מפופולריות מחודשת.
אבמה נכללה בתערוכת נשים 2018 בפריז.
אישה חדשה

ככל שהזדמנויות החינוך הועמדו לרשותם יותר במאה ה-19, הפכו אמניות נשים לחלק מארגונים מקצועיים, כולל הקמת עמותות אמנות משלהן. יצירות אמנות שנעשו על ידי נשים נחשבו לנחותות, וכדי לסייע להתגבר על כך הן הפכו ל"קולניות ובטוחות יותר ויותר" בקידום עבודותן. כך הפכו לחלק מהדימוי המתהווה של "האישה החדשה", המשכילה, המודרנית והחופשית יותר. אמניות, "מילאו תפקידים מכריעים בייצוג האישה החדשה, הן על ידי רישום תמונות והדגמה סוג מתעורר של דרך חייהן.
הדבר נכון גם לגבי לואיז אבמה שיצרה דיוקנאות "גבריות" כדי "לקשר בין החיים האינטלקטואליים באמצעות דגש על הראייה ".
דיוקנאות רבות שציירה כללו נשים לבושות באופן גברי שהשתתפו בבילויים אינטלקטואליים ואחרים הקשורים באופן מסורתי לגברים.
גלריה

משחק קריקט (1872)
שרה ברנאר (1875)
דיוקן עצמי בגיל 18 (1876)
פרוטרט של ז'אן סמארי
בפלאס דה קונקורד (1894)
הפסנתר (1880)
פרחים (1913)
דיוקן של מאדאם ב. (1900)
שרה ברנאר
הערות שוליים

↑  "Louise Abbéma | National Museum of Women in the Arts" (ארכיון)
↑  Revolt, They Said, www.andreageyer.info
↑  Louise Abbéma, www.femmespeintres.net(הקישור אינו פעיל)
↑  Aurora: The Journal of the History of Art, Aurora, 2002. (באנגלית)
↑  Madeline, Laurence (2017). Women artists in Paris, 1850-1900. Yale University Press.
↑  Laura R. Prieto. At Home in the Studio: The Professionalization of Women Artists in America. Harvard University Press; 2001. ISBN 978-0-674-00486-3. pp. 145–146.
↑  Kathryn J. Brown, Women Readers in French Painting 1870-1890: A Space for the Imagination, Ashgate Publishing, Ltd., 2012, ISBN 978-1-4094-0875-8. (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257317905171  BNE: XX6343576  BnF: cb122027126 (data)  CiNii: DA15595692  GND: 116000597  ISNI: 0000 0000 8366 5278  LCCN: nr89015712  Léonore: 174  RERO: 02-A002903178  RKD: 122  SNAC: w6sb530j  SUDOC: 073911216  ULAN: 500020186  VcBA: 495/325112  VIAF: 27114053   WorldCat (עם VIAF): 27114053
שבאז נייפיר

| --- | --- |

נאפייר בשנת 2018
 לידה:  14 ביולי 1991 (בן 33) בוסטון, מסצ'וסטס, ארצות הברית
 עמדה:  רכז
 גובה:  1.83 מטר
 מכללה:  אוניברסיטת קונטיקט
 דראפט:  בחירה מספר 24, 2014 שארלוט הורנטס
 קבוצות כשחקן
 2014–2015 2015–2016 2016–2018 2018–2019 2019–2020 2020 2021–2022 2022–2023 2023–:  מיאמי היט אורלנדו מג'יק פורטלנד טרייל בלייזרס ברוקלין נטס מינסוטה טימברוולבס וושינגטון ויזארדס זניט סנקט פטרבורג קפיטנס דה סיודד דה מקסיקו אולימפיה מילאנו
 הישגים כשחקן
 2 זכיות באליפות טורניר המכללות (2011, 2014)
שבאז בוזי נאפייר (באנגלית: Shabazz Bozie Napier; נולד ב-14 ביולי 1991) הוא כדורסלן אמריקאי, בעל אזרחות פוארטו ריקנית, המשחק בקבוצת אולימפיה מילאנו, בעמדת הרכז. זכה פעמיים באליפות טורניר המכללות כשחקן אוניברסיטת קונטיקט, בעונות 2011 ו-2014.