stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חומר מחמצן
הערות שוליים

↑  N. G. Connelly, W. E. Geiger (1996). "Chemical Redox Agents for Organometallic Chemistry". Chemical Reviews. 96 (2): 877–910. doi:10.1021/cr940053x. PMID 11848774.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555740305171  GND: 4202009-8  LCCN: sh85096316  NARA: 10647674  NDL: 00570159  NKC: ph115637 
ערך זה הוא קצרמרבנושא כימיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
זיכיונות זרים בטיינג'ין

מפת הזיכיונות בעיר טיינג'ין
ספינות ממדינות המערב עוגנות על גדת שטחי הזיכיונות האירופיים ב-1874
הזיכיונות הזרים בטיאנג'ין (בעבר נכתב בלטינית בשם טינצ'ין) היו שטחי זיכיון אותם העבירה שושלת צ'ינג למספר מדינות אירופיות, ארצות הברית ויפן בתוך העיר טיינג'ין. בטיינג'ין היו תשעה זיכיונות זרים ערב מלחמת העולם השנייה. שטחים אלה תרמו להתפתחותה המהירה של טיינג'ין במחצית הראשונה של המאה ה-20. הזיכיונות הזרים הראשונים בטיינג'ין ניתנו ב-1860. עד 1943, דה פקטו חדלו להתקיים כל הזיכיונות הזרים, מלבד הזיכיון היפני.
הקשר כללי

לפני המאה ה-19, הסינים היו מודאגים מכך שהסחר והפעילות האירופית המיסיונרית יערערו את סדרי האימפריה. הסוחרים האירופים עם סין הוגבלו בפעולותיהם בקנטון ובמקאו בפיקוח קפדני ובהטלת מכסי יבוא,. בעקבות סדרה של תבוסות צבאיות נגד בריטניה וצרפת, שושלת צ'ינג נאלצה בהדרגה לתת זכויות אקסטרה-טריטוריאליות לאזרחים זרים ואפילו וויתורים על ריבונות סינית בשטחי נמלים וזכויות מחצבים מסוימים.
מיקומה של טיינג'ין בצומת התעלה הגדולה ו-נהר האי המחבר בין בייג'ינג למפרץ בוהאי איפשר את התפתחותה לאחד הנמלים המובילים של צפון סין. סין אישרה סחר חוץ עבור הבריטים והצרפתים בהסכם בייג'ינג משנת 1860. חשיבות העיר גדלה עוד יותר כאשר הנמל חובר למכרות הפחם של טאנגשאן באמצעות החשמלית של קאיפינג, אחריה חוברה כל צפון סין ומנצ'וריה במסילת ברזל. בין 1895 ל-1900, הצטרפו לשתי המעצמות המקוריות יפן, גרמניה, רוסיה, אוסטרו-הונגריה, איטליה ובלגיה – מדינות שלהן לא היו זיכיונות במקומות אחרים בסין. כל אחת מן המדינות הקימה זיכיון טריטוריאלי עצמאי עם בתי כלא, בתי ספר, צריפים ובתי חולים משלו. כלל השטחים בשליטה אירופית השתרעו על 13 קמ"ר ושפת הנהר נשלטת על ידי מעצמות זרות. לאחר עשרות שנים של שליטה זרה, הזיכיונות היפני, הצרפתי והבריטי (שהיו ממוקמים על הגדה הימנית של הנהר) הפכו למשגשגים ביותר.
עם מהפכת שינהאי, הרפובליקה הסינית החדשה הנהיגה ארגון מחדש של יחסי הפנים והחוץ הסיניים, עובדה שאיפשרה לה להכיר במדינות אירופה כבעלות מעמד שווה. הזיכיונות בטיינג'ין בוטלו עד אמצע המאה ה-20 לאחר שהמדינות האירופיות הכירו ברפובליקה של סין, מה שהעניק לבעלי נכסים אירופיים יחס שוויוני אצל פקידים סינים. עם זאת, מלחמת העולם השנייה שיבשה את ההתפתחות המתהווה: היפנים תפסו את שטחי הזיכיונות של מעצמות בעלות ברית במהלך כיבוש המדינה. זמן קצר לאחר המלחמה, כל המעצמות הזרות ויתרו על הזיכיונות שלהן בסין, כולל בטיינג'ין.
זיכיון אוסטרו-הונגרי (1901–1917)

האימפריה האוסטרו-הונגרית השתתפה בברית שמונה האומות שדיכאה את מרד הבוקסרים (1899–1901). אוסטרו-הונגריה יחד עם איטליה שלחו את הכוח הקטן ביותר לחיל המשלוח של ברית שמונה האומות: ארבע סיירות ו-296 חיילים הונגרים.
ב-27 בדצמבר 1902 אוסטרו-הונגריה קיבלה זיכיון בטיינג'ין כחלק מהמענק על תרומתה לברית. שטח הזיכיון האוסטרו-הונגרי היה 0.61 קמ"ר על גדת נהר האי וגבולותיו הם ידי התעלה הגדולה ומסילת הרכבת טיינג'ין-בייג'ינג. אוכלוסיית שטח הזיכיון מנתה כ-30,000 איש. השיטור בשטח הזיכיון נשמר על ידי 40 נחתים אוסטרו-הונגרים ו-80 אנשי שיטור סינים (שימבו).
ניהול הזיכיון נקבע במועצת עיר שהורכבה מאצילים מקומיים רמי-דרג ובראש המועצה ישבו הקונסול האוסטרו-הונגרי והמפקד הצבאי, להם הייתה זכות ההכרעה בהחלטות. המערכת המשפטית בתחום הזיכיון עסקה בטיפול בפשיעה מקומית על פי כללי החוק האוסטרו-הונגרי. אם תושב סיני של הזיכיון ביצע פשע על אדמת סין הייתה בידו האפשרות להישפט בבתי המשפט סינים.
לאור תוצאות מלחמת העולם הראשונה האימפריה האוסטרו-הונגרית לא הייתה יכול להמשיך את שליטתה בזיכיון. סין תפסה שליטה בשטח הזיכיון מיד עם הכרזת המלחמה של סין על מעצמות המרכז, ב-14 באוגוסט 1917, וחוזה הזיכיון בוטל לצד ביטול הזיכיון הגדול יותר של גרמניה באותה העיר. אוסטריה ויתרה סופית על כל טענה לבעלות על הזיכיון ב־10 בספטמבר 1919 בחוזה סן-ז'רמן ואילו הונגריה ויתרה באופן דומה ב-4 ביוני 1920 בחוזה טריאנון. לאחר שהאימפריה האוסטרו-הונגרית ויתר על הזיכיון השטח נקרא "הרובע המיוחד השני" והוכפף למינהל סיני.
זיכיון בלגי (1902–1931)

הזיכיון הבלגי הוקם בשנת 1902 לאחר שהשליח הבלגי מוריס יוסטנס תבע את חלקה של ארצו במשא ומתן בעקבות תבוסת מורד הבוקסרים. שטח הזיכיון היה על הגדה המזרחית של נהר האי, אולם ממשלת בלגיה והקהילה העסקית שלה לא השקיעו בפיתוח הזיכיון. השפעת הזיכיון בשטח הייתה מועטה והסכם להחזרת הזיכיון לסין נחתם באוגוסט 1929 ואושר על ידי הפרלמנט הבלגי ב-1931.
חשובים הרבה יותר היו חוזים שכללו מסילות ברזל, מערכות חשמל וחשמליות שנבנו והופעלו בחלקן על ידי חברות פרטיות בלגיות. בשנת 1904, סין ובלגיה חתמו על חוזה עם Compagnie de tramways et d'éclairage de Tientsin, שהעניק לחברה מונופול למשך 50 שנה על החשמליות ותאורת רחוב חשמלית בעיר. ב-1906, עם פתיחת הקו הראשון של החשמלית, הפכה טיינג'ין לעיר הסינית הראשונה שיש לה מערכת תחבורה ציבורית מודרנית (מערכת דומה נפתחה בשנחאי רק ב-1908). אספקת החשמל והתאורה ועסקי החשמליות היו מיזמים רווחיים לחברות הבלגיות. עד 1914, הרשת כיסתה את העיר הסינית וכן את שטח הזיכיון האוסטרו-הונגרי, הצרפתי, האיטלקי, היפני והרוסי.
הצבא היפני השתלט על נכסי חברת Compagnie de tramways et d'éclairage de Tientsin ב-1943 ואנשי הצוות הבלגי, חלקם עם משפחותיהם, נשלחו למחנות המעצר. לאחר תום מלחמת העולם השנייה השתלטו השלטונות הסיניים על הרשת שהקימה החברה. החברה שבסיסה בבריסל תבעה פיצויים, אך הניצחון של הקומניסטים במלחמת האזרחים הסינית ב-1949 הותירה אותה ללא כל שיפוי על נזקיה. שני קווים נוספים נבנו בניהול סיני, אך הרשת נסגרה לבסוף בסביבות 1972.
זיכיון בריטי (1860–1943)

הזיכיון הבריטי, שהכיל מרכזי מסחר ופיננסים, היה ממוקם על הגדה הימנית של נהר האי מתחת לעיר הסינית, ושטחו כ-0.81 קמ"ר. השטח הוחזק בחכירה לצמיתות שהעניקה ממשלת סין לכתר הבריטי. בשטח הוחכרו, בחכירת משנה, מגרשים לבעלים פרטיים.
ההנהלה המקומית של הזיכיון הופקדה בידי מועצה עירונית שאורגנה בקווים דומים לאלה בשנחאי. מקום מושב השלטון המקומי היה בית גורדון המפואר, השוכן ברחוב הפיננסי שנקרא דרך ויקטוריה (לאחר שינוי השם: ג'יפאנג לו).
על שטח הזיכיון הבריטי הוטל סגר על ידי היפנים במהלך תקרית טיינג'ין ביוני 1939, אירוע שגרם למשבר דיפלומטי גדול.
היפנים כבשו את הזיכיון הבריטי עם הכרזת המלחמה נגד בריטניה ב-7 בדצמבר 1941 והחזיקו בשטח עד לתום המלחמה.
הזיכיון הבריטי בטיינג'ין הוחזר רשמית לסין לאחר חתימת האמנה הסינית-בריטית לוויתור על זכויות חוץ-טריטוריאליות בסין, שאושרר ב-20 במאי 1943, אף על פי שהסינים לא יכלו להשתלט על השטח עד סוף המלחמה ותום הכיבוש היפני..
הזיכיון הצרפתי (1860–1946)

הזיכיון הצרפתי נוסד בשנת 1860. לאחר יותר מ-100 שנים, כמעט כל בניין בולט בזיכיון המקורי עדיין עומד על תילו, כולל בניין הקונסוליה הצרפתית, מועצת העירייה, המועדון הצרפתי, הקתדרלה הקתולית, הגן הצרפתי ועוד רבים אחרים. רבים מבנייני הבנקים לאורך הרחוב הפיננסי (במאה ה-21 Jiefang Lu, לשעבר Rue de France) עדיין קיימים היום.
בשטח הזיכיון הצרפתי נבנו בתי מידות לאורך דרך הגן. סלבריטאים צרפתים רבים חיו בטיינג'ין. ביניהם, פול קלודל (אשר שימש קונסול 1906 - 1909), וחוקר הטבע האב אמיל ליסנט שערך מחקר בטיינג'ין מ-1914 עד 1939. הוא ייסד את מוזיאון הואנג-הו פאי-הו (מוזיאון הנהר הצהוב ונהר פייהו) והותיר למוזיאון אוסף של 20,000 דגימות של בעלי חיים, צמחים ומאובנים, כמו גם 15,000 ספרים. בשנת 1998, ממשלת טיינג'ין בנתה מחדש את מוזיאון הטבע של טיינג'ין.
כיפת הקתדרלה הצרפתית ניזוקה במהלך מהפכת התרבות כאשר כמה מחברי המשמרות האדומים טיפסו לראש הכיפה כדי להרוס את הצלב. מאוחר יותר ממשלת טיינג'ין תיקנה את הצלב ואף שיפצה את הכנסייה כולה.
הזיכיון הגרמני (1899–1917)

עד סוף שנות ה-70 של המאה ה-19, האימפריה הגרמנית פעלה להרחיב את מעורבותה הכלכלית במספר מחוזות סיניים, ביניהם אזור טיינג'ין. שטח הזיכיון הגרמני מדרום לנהר האי היה ממוקמת בין הבריטים לאחד הזיכיונות היפניים. ביולי 1877 הושמעו איומים על חייהם ורכושם של סוחרים גרמנים בטיינג'ין, על רקע שנאת זרים. התסיסה המקומית התגברה, בעיקר עקב יבול דל והרעב שהתגבר כתוצאה מכך, ובעלי העסקים הגרמנים בטיינג'ין ביקשו הגנה מזוינת. האדמירליות הגרמנית שלחה אז את קורבטה SMS לואיז לסין. הפגנת תמיכה ראשונית זו התפתחה בסופו של דבר לנוכחות גרמנית קבועה במימי סין על ידי כוחות הצי הגרמני, תחילה בכוחות קטנים. הזיכיון הגרמני בטיינג'ין היה בשטח כולל של 2 קמ"ר.
לאחר שגרמניה רכשה את אזור מפרץ קיאוטשו ב-1898 עם חוזה חכירה ל-99 שנים, נוהל משא ומתן על זיכיון נוסף בטיינג'ין. שטח הזיכיון הגרמני ידע צמיחה הכלכלית ושיפורי תשתיות. בזיכיון פעלו בתי מסחר גדולים ועסקים מגוונים קמו במקום, כולל סניף של הבנק הגרמני-אסיאתי (Deutsch-Asiatische Bank). מרד הבוקסרים בשנת 1900 הטיל תחילה מצור על שטחי הזיכיון הזרים בטיינג'ין, אך השמירה על העיר חוזקה והיא שימשה כשטח היערכות למסע הסופי לכיבוש בייג'ינג על ידי כוחות שמונה האומות.
סין כבשה במהירות את שטח הזיכיון הגרמני לאחר שהכריזה מלחמה על מעצמות המרכז באוגוסט 1917. בשנת 1919, שונה שמו של שטח הזיכיון הגרמני לשעבר ל"המחוז המיוחד הראשון", והועבר לניהול הקבוע של ממשלת סין. חיל הרגלים ה-15 של ארצות הברית שוכן בקסרקטינים הגרמניים לשעבר מ-1917 עד 1938, ועזב רק לאחר שהצבא היפני הקיסרי נכנס לטיינג'ין.
זיכיון איטלקי (1901–1943)

ב-7 בספטמבר 1901, קיבלה איטליה זיכיון בטיינג'ין מממשלת סין. ב-7 ביוני 1902 קיבלו האיטלקים שליטה על שטח הזיכיון, אשר תוכנן להיות מנוהל על ידי קונסול איטלקי. המקום הפך למפקדה של הלגיון האיטלקי רדנטה ("לגיון איטלקי" העשוי מחיילים אירדנטים באימפריה האוסטרו-הונגרית המובסת), שנלחם ב-1919 נגד החיילים הסובייטים של לנין בסיביר ובמנצ'וריה.
בשנת 1935 ישבו בשטח הזיכיון האיטלקי כ-6,261 תושבים, בהם כ-536 זרים. הצי המלכותי האיטלקי הציב כמה כלי שיט בטיינג'ין. במהלך מלחמת העולם השנייה היה בזיכיון חיל מצב של כ-600 חיילים איטלקים.
ב-10 בספטמבר 1943, כשאיטליה חתמה על הסכם שביתת נשק עם בעלות הברית, הזיכיון נכבש על ידי הצבא היפני הקיסרי. מאוחר יותר ב-1943, הרפובליקה הסוציאלית האיטלקית (RSI) ויתרה על הזיכיון לממשלת הבובות של ואנג ג'ינג-ויי. האיטלקים לעולם לא קיבלו מחדש על הזיכיון, וממשלת איטליה ויתרה על כל זכויותיה בהסכם השלום של 1947, ויתור שהיה פורמלי לחלוטין באותו שלב.
הזיכיון היפני (1898–1945)

הזיכיון היפני הוקם בתחילה בשנת 1898 לאחר מלחמת סין-יפן הראשונה והתרחב לשטחים נוספים בשנים 1900–1902 לאחר מרד הבוקסרים. בשנת 1937, הצבא היפני הקיסרי כבש את כל העיר טיינג'ין למעט שטחי הזיכיונות הזרים. אלה נכבשו ב-1941 וב-1943. הזיכיון היפני חדל להתקיים עם כניעת יפן ב-1945.
בשנת 1924, הקיסר האחרון של שושלת צ'ינג, פויי, נאלץ לעזוב את העיר האסורה בבייג'ינג וחי בטיינג'ין עד 1931, אז נלקח בכוח על ידי הצבא היפני לדאליין. הפילגש הקיסרית ונשיו התגרשה מפויי בטיינג'ין, הייתה זו הפעם הראשונה בהיסטוריה השושלת הסינית שבה פילגש קיסרי התגרשה מקיסר.
הזיכיון הרוסי (1900–1920)

חוזה המעניק זיכיון לאימפריה הרוסית בטיינג'ין נחתם ב-31 בדצמבר 1900. עוד לפני חתימת ההסכם הרשמי, הגנרל האחראי על הכוחות הרוסיים בעיר מאז מרד הבוקסרים כבר תבע זיכיון מכוח כיבוש וכוחות רוסים כבר החלו להציב סימני גבול. הזיכיון, בגדה השמאלית של נהר האי, היה גדול יותר מכל הזיכיונות הזרים האחרים, כיוון ש"הסחר הרוסי בטיינג'ין הולך וגדל", כך בלשון ההסכם. במציאות, המעורבות הכלכלית הרוסית בטיינג'ין הייתה חסרת חשיבות ואף פחתה לאחר התבוסה הרוסית במלחמת רוסיה-יפן. מסיבה זו, הזיכיון נותר במידה רבה לא מפותח. שטחו של הזיכיון, 3.98 קמ"ר, חולק לשני מחוזות לא רציפים (מזרח ומערב). בשנת 1920, ממשלת בייאנג הסינית השיבה לסין את הקרקע והזיכיון מרוסיה, במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה. בשנת 1924 ויתרה ברית המועצות על תביעתה לקיום הזיכיון.
הזיכיון האמריקאי (1869–1902)

ארצות הברית מעולם לא ביקשה, או קיבלה, זיכיון בעיר טיינג'ין, אולם דה פקטו ניהלה זיכיון בין השנים 1869 עד 1880, תחת הכסות של המשלחת הבריטית. בשנת 1902 הטריטוריה האמריקאית הבלתי רשמית הפכה לחלק מן הזיכיון הבריטי. לארצות הברית היה קסרקטין קבוע בטיינג'ין, בין השנים 1912 ל-1938, בו שכן חיל הרגלים ה-15 של צבא ארצות הברית וכן כוח של חיל הנחתים האמריקאי עד 8 בדצמבר 1941, היום בו הצטרפה ארצות הברית למלחמת העולם השנייה ומאותה עת הפכו כל השטחים בשליטה אמריקאית באסיה מאוימים על ידי האימפריה היפנית.
אנדרטת מלחמת העולם הראשונה בשטח הזיכיון האיטלקי ופיאצה רגינה אלנה
הקונסוליה הרוסית בטיינג'ין ב-1912
נחתים אמריקאים בטיינג'ין, (בערך שנות ה-30, או תחילת שנות ה-40 של המאה ה-20
כוחות חיל הרגלים ה-15 במצעד, 1931
גלויה משטח הזיכיון האמריקאי 1900 לערך
הקהילה היהודית בתחום הזיכיונות הזרים

בתחום הזיכיונות הזרים התקיימה קהילה יהודית קטנה שראשוניה הגיעו למקום בשנות ה-60, או ה-70, של המאה ה-19. יהודי טיינג'ין הראשונים היו מרוסיה והתיישבו בתחום הזיכיון הרוסי בעיר. בשנת 1904 רכשו יהודי העיר חלקה להקמת בית קברות, רישום הרכישה נעשה בקונסוליה של רוסיה הצארית. בעיר הוקמה אף "האגודה היהודית של טיינג'ין" שעסקה בעיקר במתן הלוואות פטורות מריבית.
לאחר שנת 1919 גדלה הקהילה היהודית במהירות. בעיר הוקמו מספר מוסדות יהודים, בשנת 1925 נחנך בית ספר תיכון יהודי, בו למדו אף בני משפחות יהודיות מערים אחרות בסין. שפת ההוראה בבית הספר הייתה אנגלית ומטרתו הייתה להכשיר את תלמידיו להתקבל לאוניברסיטאות באירופה ובארצות הברית. בשנת 1928 נפתח מועדון יהודי "קונסט" ובו אולם מופעים, ספרייה וחדר קריאה. בשנת 1938 החלה בנייתו של בניין בית הכנסת בטיינג'ין. בית הכנסת נחנך בשנת 1940 ובניינו עומד על תילו גם בשנות ה-20 של המאה ה-21. הקהילה הפעילה אף בית תמחוי, בית אבות ובית חולים יהודי בו 30 מיטות אשפוז ואשר נודע כאחד הטובים בעיר וסניף של תנועת הנוער בית"ר.
רוב יהודי העיר התגוררו בתחום הזיכיון הבריטי ופתחו בו בתי עסקים. מרבית יהודי העיר עסקו במסחר בפרוות שהגיעו ממנצ'וריה ויוצאו לאירופה. בשיאה הגיעה קהילת יהודי טיינג'ין ל-2,500 חברים והייתה השלישית בגודלה בין קהילות יהודי סין. עם כיבוש העיר בידי היפנים, ביולי 1937, החלה הקהילה היהודית בעיר להצטמצם. הקהילה היהודית בטיינג'ין חדלה להתקיים בשנת 1958.
הערות שוליים

↑  Géza Szuk (1904). "A mi Kis Khinánk" [סין הקטנה שלנו] (PDF). Vasárnapi Ujság. 18 (51): 292–294. נבדק ב-2011-01-19.(בהונגרית)
↑  Anne-Marie Brady; Douglas Brown (2012). Foreigners and Foreign Institutions in Republican China. Routledge. p. 27. ISBN 9780415528658.
↑  Sabina Donati, Italy’s Informal Imperialism in Tianjin during the Liberal Epoch, 1902–1922, The Historical Journal, Cambridge University Press, 2016, available on CJO2016, doi:10.1017/S0018246X15000461.
↑  "即将暂别！这座百年大楼装着几代天津人的成长记忆".כתבת עיתון על החנות הכלבו, אז והיום
1 2 3  איירין איבר, סינים ויהודים: מפגש בין תרבויות. מוסד ביאליק, תשס"ב. ISBN 9653427709
↑  סיפורם של יהודי טיינג'ין. CRI online, 13 ביוני 2012
1 2  תדי קאופמן, הבאה בתור - טיינטסין. בולטין - בטאון איגוד יוצאי סין, יוני-יולי 2005
כוחות ברית שמונה האומות, בטיינג'ין, 1900
כוחות של הצי האוסטרו-הונגרי בטיינג'ין  1903–1904 לערך
אחוזת יואן בתחום הזיכיון האוסטרו-הונגרי, שנבנתה בשנים 1908–1918
רחוב ראשי בזיכיון הבלגי, 1907
דרך ויקטוריה, בתחום הזיכיון הבריטי, שנות ה-20 של המאה ה-20
חיילים הודים בריטים במצעד בטיינג'ין בשנות ה-20
Rue de France
משוריין צרפתי בטיינג'ין במהלך מהומות 1928
רחוב בזיכיון הגרמני ערב מלחמת העולם הראשונה
אנדרטה גרמנית לזכר חללי מרד הבוקסרים, 1905
יחידות בריטיות ואיטלקיות צועדות בטיינג'ין
דרך אסהי בתום הזיכיון היפני (1928–1940 בערך)
חכמת הטבע

| --- | --- |
 סוגה:  הנפשה, חינוך, קומדיה
 יוצרים:  פרדריק וסטר
 מדבבים בעברית:  שי זורניצר ניר רון
 ארץ מקור:  גרמניה גרמניה
 שפות:  גרמנית 
 מספר עונות:  2
 מספר פרקים:  13
 הפקה
 אורך פרק:  26 דקות
 שידור
 רשת שידור:  ZDF
 רשת שידור בישראל:  ערוץ הילדים
 תקופת שידור מקורית:  1996–1997
 תקופת שידור בישראל:  1997 – 1997
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
חכמת הטבע (באנגלית: Albert Says... Nature Knows Best, בתרגום חופשי: אלברט אומר... הטבע יודע הכי טוב, בגרמנית: Albert sagt… Natur – aber nur!) היא סדרת טלוויזיה מונפשת מדעית גרמנית ששודרה עם 13 פרקים ב-ZDF בין השנים 1996 ו-1997. הסדרה מבוססת על ספריו של פרדריק וסטר, ובחזית הייתה הוראת המודעות הסביבתית והאקולוגית.
סדרת ספין אוף, בשם Albert auf Entdeckungstour (אלברט שואל מה זה החיים?), הופצה ב-2002.
נכון לעכשיו, הסדרה וגם הספין-אוף שלה משודרות בתחנות הטלוויזיה Fix &amp; Foxi ו-Ric ברחבי העולם. הסדרה עצמה משודרת גם באסיה, אמריקה הלטינית, המזרח התיכון וארצות הברית בערוץ הטלוויזיה ZooMoo. בישראל, הסדרה שודרה בערוץ הילדים.
עלילת הסדרה

הדמות הראשית אלברט היא יצור קסום הדומה להכלאה בין ציפור לאוגר. אלברט, למרות שהוא חצוף, מאופיין בסקרנות וטוב לב, והוא מסתדר עם כל החיות. אלברט יוצא להרפתקאות כדי להסביר את פעולת הטבע והסביבה. הוא יכול לעוף, לרוץ, לשחות ולצלול, כמו גם לשנות את גודלו כדי להפוך לענק או זעיר. זה מאפשר לו ללמוד את הטבע עם תשומת לב מרבית לפרטים ולהגדיל את הידע שלו. בנוסף לחשיבות הטבע והסביבה, סדרת ההנפשה מביאה למודעות למפגעים פוטנציאליים ולבעיות סביבתיות. בפרט, נדונים סיכונים הנובעים מאיום אנושי או מכונה.
חומר מולקולרי

חומר מולקולרי הוא חומר המורכב ממולקולות, הבנויות מאטומי אל מתכות הקשורים ביניהם בקשרים קוולנטיים. בין המולקולות מתקיימים קשרים בין מולקולריים חלשים יותר, ובעיקר קשרי מימן וקשרי ואן דר ואלס זמניים או קבועים.
תכונות החומרים המולקולריים

מאחר שבהתכה וברתיחה ניתקים הכוחות הבין מולקולריים החלשים יחסית בלבד, טמפרטורות ההיתוך והרתיחה של חומרים מולקולריים נמוכות יחסית, ורבים מהם נוזלים או גזים בטמפרטורת החדר. טמפרטורות ההיתוך והרתיחה של חומרים מולקולריים נקבעות על פי חוזק הקשרים הבין מולקולריים, ובפרט קיומם של קשרי מימן וכן חוזקם של קשרי הואן דר ואלס, המושפע בעיקר מגודל ענן האלקטרונים שלהם ומקוטביותם.
החומרים המולקולריים אינם מוליכים חשמל באף מצב צבירה מכיוון שהם אינם מכילים אלקטרונים או יונים ניידים.
חומרים מולקולריים

מרבית היסודות האל מתכתיים, כגון חמצן O2, מימן H2, חנקן N2 וכלור Cl2, הם חומרים מולקולריים. בנוסף, ישנן תרכובות מולקולריות רבות המכילות אטומים של יסודות שונים הקשורים ביניהם בקשרים קוולנטיים, כגון מים H2O, פחמן דו-חמצני CO2, ומתאן CH4.
ראו גם

מולקולה
קשר קוולנטי
כוח ואן דר ואלס
קשרי מימן
סריג אטומרי
סריג יוני
סריג מתכתי
חלל תהודה

חלל תהודה הוא חלל סגור (או כמעט סגור) שאפשרי בו קיום של גלים עומדים מסוימים, כגון גלי קול או גלים אלקטרומגנטיים. חלל התהודה מגביל את אורכי הגל האפשריים לערכים מסוימים שתלויים בצורה הגאומטרית של חלל התהודה.
דוגמאות

תיבת התהודה של גיטרה היא חלל כמעט סגור (כדי לאפשר לצליל לצאת החוצה) המקיים גלי קול בתוכו.
תנור מיקרוגל הוא חלל תהודה של גלי מיקרו, שהם גלים אלקטרומגנטיים.
הגבלה של אורך הגל

חלל התהודה הפשוט ביותר שניתן לשקול הוא מיתר אלסטי, שהוא מעין אידיאליזציה נטולת חיכוך של מיתר של כלי נגינה כגון גיטרה. נניח כי המיתר נמתח מהנקודה  \ x=0\  לנקודה  \ x=L\ . בנקודות הקצה המיתר קשור ולכן שם לא תיתכן תנודה. אם הגל העומד הוא מהצורה  \ \sin \omega t\sin kx\ , מתחייב שהפונקציה הזו תתאפס בשני הקצוות. הדרישה המתמטית היא  \ \sin kL=0\ , וזה מגביל את ה-k האפשריים לערכים  \ k_{n}=n\pi /L\ , ולכן לאורכי גל מסוימים  \ \lambda _{n}=2L/n\ .
מאחר שהתדר  \omega  קשור למספר הגל  \ k דרך מהירות הגלים  \ \omega =kv\ , הרי שגם רק תדרים מסוימים אפשריים.
ערך זה הוא קצרמרבנושא פיזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חומר מונע קיצוף

חומר מונע קיצוף (defoamer או anti-foaming agent) הוא חומר כימי המונע היווצרות בועות אוויר בנוזל, ובכך מונע היווצרות קצף.
לרוב חומר זה אינו מסיס בנוזל, וכן חומר זה חייב להיות בעל צמיגות נמוכה על מנת שיוכל להתפשט בנוזל אליו הוא מוכנס ולהגיב עם בועות האוויר שבו. חומר זה פוגע ביציבות בועות הקצף ובכך גורם לפיצוצן ולשבירת הקצף.
היסטוריה

החומרים הראשונים בהם נעשה שימוש למנוע קיצוף היו שמנים כגון קרוסין ודלק. מאוחר יותר נעשה שימוש גם בשמן צמחי ובשמני אלכוהול.
החל משנות ה-50 של המאה ה-20 החל השימוש בחומרים מונעי קיצוף על בסיס צורן. חומרים אלה התבססו על פולידימתילצורן (שמן צורן). בשנת 1963 החל השימוש בחומרים מונעי קיצוף הידרופוביים, אף הם על בסיס צורן, ובשנות ה-70 החל השימוש בשעווה הידרופובית.
שימושים

חומרים מונעי קיצוף מוכנסים לתוך חומרי ניקוי, על מנת להפחית את הקיצוף הנוצר בהם ולהקל על השימוש בהם (כך למשל נעשה שימוש בחומרים מונעי קיצוף בסבוני מדיח כלים שכן הקצף מפריע לפעולת המכונה).
כתוסף מזון נעשה שימוש בחומרים אלה על מנת למנוע קיצוף במשקאות מוגזים ובריבות, וכן מוכנס לעיתים חומר מונע קיצוף לחלב עמיד על מנת להאריך את חיי המדף שלו.
שמן סיליקון מוסף לעיתים לשמן בישול על מנת למנוע קיצוף השמן בעת טיגון.
ראו גם

חומר מקציף
פרשת הסיליקון בחלב
חכמת התנינים

| --- | --- |

 בימוי:  Po-Chih Leong 
 תסריט:  Paul Hoffman 
 שחקנים ראשיים:  ג'וד לאו ג'ק דוונפורט קולין סלמון טימותי ספול אלינה לואנסון קרי פוקס 
 מוזיקה:  Orlando Gough 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 חברה מפיצה:  נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  10 ביוני 1999 
 משך הקרנה:  98 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט ערפדים, סרט רומנטי, סרט פשע 
 הכנסות באתר מוג'ו:   wisdomofcrocodiles
 דף הסרט ב־IMDb
 
חכמת התנינים (באנגלית: The Wisdom of Crocodiles; יצא לאקרנים גם תחת השם "חיי נצח") הוא סרט מותחן משנת 1998 בכיכובו של ג'וד לאו ובבימויו של פו-צ'י לאונג. הסרט מבוסס על ספר מאת פול הופמן.
תקציר עלילה

סטיבן הוא רווק מסתורי וכריזמטי שחי בלונדון אשר שתי נשים שהיה איתן בקשר מצאו את מותן באופן מסתורי. בת זוגו שרה מתה בתאונת דרכים ולאחר מכן הוא מציל את מריה מהתאבדות בקפיצה אל פסי הרכבת והשניים נכנסים למערכת יחסים רצינית, אך סטיבן הורג אותה ושותה את דמה. המשטרה חושדת בסטיבן שהוא גרם למותן, אך אין לשוטרים שום הוכחות כנגדו. סטיבן פוגש את אן, מהנדסת מבנים, ומתאהב בה. לסטיבן יש בעיות רפואיות כמו המופיליה, אפניאה ודום לב ובכוונתו להרוג אותה ולשתות את דמה, כי הוא סבור שהדבר יציל את חייו.
ביקורת

הסרט קיבל ביקורות שליליות. האתר Rotten Tomatoes נתן לסרט תוצאה של 44%, המבוססת על ידי 18 מבקרים.
ב-1999 הסרט זכה בפרס הראשי בפסטיבל הבינלאומי לקולנוע פנטסטי בבריסל.
ז'וז'ה גורדון

| --- | --- |

 לידה:  6 ביולי 1929 בודפשט, ממלכת הונגריה 
 פטירה:  31 בינואר 2015 (בגיל 85) בודפשט, הונגריה 
 שם לידה:  Gartner Zsuzsanna 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה לתאטרון ולקולנוע (1949) 
 פרסים והוקרה:  פרס יאסאי מארי (1955)  פרס יאסאי מארי (1957)  אמן מצטיין של הונגריה (1983) 
 
ז'וז'ה גורדון (במקור גארטנר, בהונגרית: Gordon Zsuzsa; בודפשט, 6 ביולי 1929 – בודפשט, 31 בינואר 2015) הייתה שחקנית יהודייה-הונגרייה, זוכת פרס מארי יאסאי פעמיים ופרס האמן המצטיין.
ביוגרפיה

גארטנר נולדה במשפחה יהודית כבתם של פאל גארטנר (1900–1975) רופא, פסיכיאטר, מומחה לזיהוי פלילי ושל מגדולנה סלשי (1907–1945) שנספתה בשואה. סבה וסבתה מצד אביה היו מיקשה גארטנר ואירן גולדשטיין, סבה וסבתה מצד אמה היו ליפוט סלשי ואילונה לאוב (1879-1924). אין פרטים כיצד יתר המשפחה ניצלה בשואה. בין השנים 1945–1949 הייתה סטודנטית באוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע בבודפשט. בין השנים 1949–1952 הופיעה בתיאטרון הלאומי של פץ' ולאחר מכן במשך 10 שנים ב"תיאטרון על שם פטפי" (Petőfi Színház) ו"בתיאטרון על שם יוקאי" (Jókai Színház).
בשנים 1962–1968 הייתה שחקנית בתיאטרון הקומדיה של בודפשט. לאחר מכן שיחקה על בתיאטרון בימת מיקרוסקופ במשך שנה (1968–1969). משנת 1969 הייתה חברה בתיאטרון "הבימה הספרותית" (Irodalmi Színpad), ובתיאטרון מיקלוש ראדנוטי (Radnóti Miklós Színház) במשך שלושים שנה.
סרטים > קולנוע

Mágnás Miska (1949)
Állami Áruház (1953)
Budapesti tavasz (1955)
Éjfélkor (1957)
Láz (1957)
Micsoda éjszaka! (1958)
Égre nyíló ablak (1959)
Özvegy menyasszonyok (1964)
Miért rosszak a magyar filmek? (1964)
Fügefalevél (1966)
Nem szoktam hazudni (1966)
Fiúk a térről (1967)
Hangyaboly (1971)
Tűzoltó utca 25. (1973)
Jelbeszéd (1974)
Hazudós Jakab (1975)
Csudafilm (2005)
סרטים > טלוויזיה

Próbáld meg daddy! (1959)
Akik nem tudják, mit cselekszenek (1960)
Az asszony beleszól (1965)
Vidám vasárnap (1966)
Princ, a katona 1-13. (1967)
A nagybácsi álma (1967)
Hungária kávéház (1977)
Mire a levelek lehullanak... (1978)
Gombó kinn van (1979)
Két pisztolylövés (1980)
Széchenyi napjai (1985)
Egy gazdag hölgy szeszélye (1987)
Eszmélet (1989)
תפקידי דיבוב

מראת הקריסטל נסדקה: דולי באנטרי - מרגרט קורטני
מזימה ואהבה: סופי, משרתת - כריסטין שוורצה
בל עמי: מדלן פורסטיה - אולגה צ'חובה
בלפגור, או פנטום הלובר: לורנס - ג'ולייט גרקו
הלילה הארוך של פרארה: אנה ברילארי - בלינדה לי
חילוקי דעות: קלנקה - קלבדיה חבארובה
בכל פעם שיהיה לילה. . .: אלקה גרדס - הנלור אלסנר
בית מכובד: מארי פישון - אנוק איימה
פרסים

פרס מארי יאסאי (1955, 1957)
פרס האמן המצטיין (1983)
ראו גם

Filmkatalógus.hu קטלוג סרטים
מאגר מידע סינכרוני באינטרנט
מאגר התיאטרון. המוזיאון הלאומי והמכון להיסטוריה של התיאטרון.
לקריאה נוספת

MTI Ki kicsoda 2009. Szerk. Hermann Péter. Budapest: Magyar Távirati Iroda. 2008. ISBN 978-963-1787-283 מיהו מי. 2009
Magyar színházművészeti lexikon. Főszerk. Székely György. Budapest: Akadémiai. 1994. ISBN 963-05-6635-4 לקסיקון הונגרי לאמנות הבמה
הערות שוליים

↑  Elhunyt Gordon Zsuzsa színésznő
↑  "Szülei házasságkötése a Budapest V. kerületi polgári házassági akv. 408/1928. folyószáma alatt".
↑  2011. július 6-i lekérdezés
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1062428900  VIAF: 311719190   WorldCat (עם VIAF): 311719190
חומר מונע התגיישות

חומר מונע התגיישות (anticaking agent) הוא תוסף מזון המשמש בתעשיית המזון כחומר המוסף למוצרי מזון ומונע התגיישות (היווצרות גושים) תוך שמירה על מרקם אחיד של המזון, ובכך משמר את הערכים האסתטיים של המוצר, ומקל על אריזתו והובלתו של המוצר.