stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנטון רובינשטיין
קורות חיים > פתיחת הקונסרבטוריון בסנקט פטרבורג

פתיחת הקונסרבטוריון של סנקט פטרבורג, הקונסרבטוריון הראשון ברוסיה, וגדילתה של "החברה המוזיקלית הרוסית", חלו ב- 1862. נוסף על היותו של רובינשטיין מייסד המוסד המוזיקלי ומנהלו הראשון, הוא עבד גם בגיוס כישרונות מוזיקליים לסגל ההוראה.
היו בחברה הרוסית שהופתעו מכך, שקונסרבטוריון רוסי אכן ינסה להיות רוסי. כאשר רובינשטיין בישר כי בכיתות ילמדו בשפה הרוסית ולא בשפה זרה, התקבל הדבר בתמיהה והשתאות. רובינשטיין הוסיף כי "אכן זה היה מפתיע שתאוריית המוזיקה תונחל לתלמידים במוסדנו בפעם הראשונה ברוסית... עד עתה, אם חפץ מאן דהוא ללמוד את תאוריית המוזיקה, היה עליו ללמוד אצל מוזיקאי זר, או לצאת לגרמניה".
נמצאו גם אנשים שחששו, כי המוסד לא יהיה רוסי דיו. מאמר של רובינשטיין נגד החובבנות של המוזיקה הרוסית ובזכות הקמתו של קונסרבטוריון רוסי עורר עליו ביקורות רבות מקבוצת המלחינים הרוסים הלאומיים הידועה בתור החמישה וממבקר המוזיקה ולדימיר סטאסוב, שטען כי מוסד לימוד כזה יביא עמו כמויות של יצירות חסרות ערך. עוד קודם לכן פגע רובינשטיין בגלינקה כשיצא נגד השימוש ביסודות לאומיים באופרות שלו, שהיה כושל, לדעתו (Blätter für Theater, Musik und Kunst, xxix, xxxiii, xxxvii, 1855). לעומת זאת, מיכאל זטלין, בספרו על "החמישה", כתב: "אמת, הרעיון הבסיסי של קונסרבטוריון מרמז על סוג מסוים של אקדמיזם שעלול להפוך לרוטינה, אך אותו הדבר יכול להיאמר על כל מוסד מוזיקלי אחר בעולם. בסופו של דבר הקונסרבטוריון העלה ברמה את התרבות המוזיקלית ברוסיה. הדרך הבלתי-שגרתית של באלאקירב וחבריו לא הייתה בהכרח הנכונה לכל אדם אחר". על אף ההתנגדות, ובעזרת אחיו ניקולאי, הצליח רובינשטיין לפתוח קונסרבטוריון למוזיקה במוסקבה ועד סוף המאה התגשם חזונו. קונסרבטוריונים ובתי אופרה נפתחו ברחבי רוסיה והכשירו מוזיקאים ברמה גבוהה אף משיכול היה לקוות לה.
באותה תקופה הגיע רובינשטיין לשיא הצלחתו כמלחין, מן הקונצ'רטו הרביעי לפסנתר ולתזמורת מ- 1864 ועד לאופרה "השד" מ- 1871. בין שתי יצירות אלו נכתבו בין השאר היצירה התזמורתית "דון קישוט", שצ'ייקובסקי מצאה "מעניינת וכתובה היטב" אך "אפיזודית", והאופרה "איוואן האיום", שבוצעה לראשונה בניצוחו של באלאקירב. בורודין הגיב על "איוואן האיום" באומרו כי "המוזיקה טובה, אין אדם יכול לזהות שזה רובינשטיין. אין במוזיקה שום השפעה ממנדלסון, לעומת יצירותיו הקודמות".
קורות חיים > מסע ההופעות באמריקה

בעקבות מתחים רבים עם באלאקירב וקבוצת "החמישה", בצד מחלוקות נוספות, פרש רובינשטיין מהקונסרבטוריון ב- 1867 וחזר להופיע כפסנתרן קונצרטים ברחבי אירופה. בניגוד להופעותיו הקודמות, ניגן יותר מיצירותיהם של מלחינים אחרים. בהופעותיו הראשונות, הקודמות, היה נוהג לנגן בעיקר את יצירותיו שלו.
לבקשת חברת הפסנתרים Steinway & Sons, יצא רובינשטיין למסע הופעות בארצות הברית בעונת 1872-3 חוזהו של רובינשטיין עם סטיינוויי חייב אותו להופיע במאתיים קונצרטים בתמורה לסכום הבלתי-מקובל באותה תקופה, 200 דולרים לקונצרט (ששולמו בזהב - רובינשטיין לא האמין בבנקים האמריקנים ולא בשטרות הכסף האמריקני), כולל הוצאות אש"ל. רובינשטיין נשאר באמריקה 239 ימים, ונתן 215 קונצרטים בערים רבות - לעיתים שניים ושלושה ביום.
רובינשטיין כתב על החוויה האמריקנית: "יישמרנו האל מעבדות שכזו! תחת תנאים כאלו אין סיכוי לאמנות - אדם הופך לאוטומט, מבצע עבודה מכנית; לא נשארת לאמן שום תכונה; הוא אבוד... ההכנסות וההצלחה היו תמיד מספקות, אך כל העסק היה כה משעמם עד שהתחלתי לתעב את עצמי ואת מה שעשיתי. כה גדולה הייתה אכזבתי, ששנים אחרי-כן, כשנתבקשתי לחזור על מסע ההופעות שלי באמריקה, סירבתי מיד".
חרף אומללותו, רובינשטיין הרוויח ממסעו לאמריקה סכום כסף שאפשר לו ביטחון כלכלי למשך שארית ימיו. לאחר חזרתו לרוסיה, מיהר להשקיע בנדל"ן ורכש דאצ'ה בפטרהוף, לא הרחק מסנקט פטרבורג, לו ולמשפחתו.
קורות חיים > שנותיו האחרונות

רובינשטיין המשיך להופיע מפעם לפעם בקונצרטים, הן כפסנתרן, הן כמנצח. ב- 1887, חזר לקונסרבטוריון של סנקט פטרבורג, על מנת לנסות לשפר את רמתו של המוסד המוזיקלי. תלמידים שלא עמדו בסטנדרטים החדשים שהציב נשרו מן הלימודים, מורים רבים פוטרו או הועברו לתפקיד משני, והקריטריונים להצלחה במבחני הכניסה לקונסרבטוריון הוחמרו. רובינשטיין ערך פעמיים בשבוע כיתות לימוד למורים, אשר כללו לימוד של הספרות השלמה של יצירות הפסנתר החשובות, ונתן למוכשרים שבתלמידים מספר שיעורים פרטיים. במהלך השנה האקדמית של 1889-90, העביר מדי שבוע לתלמידיו רסיטלים משולבים בהרצאות. רובינשטיין פרש שנית, ויצא מרוסיה - ב-1891, לאור דרישות הצאר כי הקבלה לקונסרבטוריון, ולאחר מכן גם הענקת הפרסים השנתיים, יותנו במוצאם של התלמידים, ולא לפי שיקולים מקצועיים. הדרישות הללו נבעו ככל הנראה מרצון לפגוע במועמדים ובתלמידים היהודים. רובינשטיין עבר להתגורר בדרזדן, גרמניה, והחל מחדש מסע קונצרטים, ברחבי גרמניה ואוסטריה. רוב הקונצרטים נועדו למטרות צדקה.
רובינשטיין אף העביר שיעורים פרטיים למספר תלמידים, ושימש מורה קבוע לתלמיד אחד, יוזף הופמן, שעתיד להיות אחד הפסנתרנים המעולים במאה העשרים.
על אף אכזבתו מסממני הגזענות בפוליטיקה הרוסית, חזר רובינשטיין מפעם לפעם לרוסיה, לבקר את מכריו ואת בני משפחתו. הקונצרט האחרון שנתן נערך בסנקט פטרבורג, ב- 14 בינואר 1894. כאשר בריאותו החלה להתדרדר במהירות, חזר רובינשטיין לפטרהוף בקיץ 1894. הוא נפטר שם מאוחר יותר באותה שנה, ב-20 בנובמבר, לאחר מחלת לב שסבל ממנה זמן מה.
הרחוב שבו התגורר (טרויצקאיה) בסנקט פטרבורג נקרא כיום על שמו.
הערות שוליים

↑  אדוארד גארדן, ערך "אנטון רובינשטיין" במילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין
↑  גארדן 1, שם
↑  גארדן, שם
↑  גארדן, שם
↑  גארדן, שם
↑  גארדן, שם
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267457905171  PLWABN: 9810586928405606  BIBSYS: 28894  BNE: XX891589  BnF: cb13899254g (data)  CiNii: DA09525240  GND: 118926802  ICCU: TO0V039618  ISNI: 0000 0001 1034 7321  KulturNav: 2810deef-6030-4050-8f92-c49c02a89c47  LCCN: n80145026  LNB: 000029157  MusicBrainz: 0f4d7f2c-69e9-4795-90f8-024b29a67cbe  NDL: 00648900  NKC: jn19990210543  NLA: 35467413  NLG: 220159  NLK: KAC199623712  NSK: 000054019  NTA: 069970823  RERO: 02-A000140116  SELIBR: 198050  SNAC: w698871r  SUDOC: 078077265  Trove: 963629  VcBA: 495/365689  VIAF: 197535   WorldCat (עם VIAF): 197535 
אנטון רובינשטיין על דוכן המנצחים, הצייר איליה רפין.
שופטים בתחרות הפסנתר החמישית ע"ש אנטון רובינשטיין בסנקט פטרבורג, 1910
מתחרים בתחרות הפסנתר החמישית ע"ש אנטון רובינשטיין בסנקט פטרבורג, 1910
עור התוף

| --- | --- |

 שיוך:  אוזן תיכונה, tympanic cavity, האוזן החיצונית 
 מיקום אנטומי:  אוזן תיכונה 
 תיאור ב:  האנטומיה של גריי (מהדורה 20) (1039) 
 מזהים
 לטינית (TA98):  membrana tympanica, membrana tympani 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A15.3.01.052 
 TA2 (2019):  6870 
 FMA:  9595 
 קוד MeSH:  A09.246.272.702 
 מזהה MeSH:  D014432 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0041445 
 
מבנה האוזן
עור התוף או הקרום התופי הוא קרום דק המצוי באוזן ומפריד בין האוזן החיצונית לאוזן התיכונה.
עור התוף מורכב משלוש שכבות: המשך העור של תעלת השמע החיצונית- אפיתל קשקשי, שכבה רירית המתנפחת כאשר האוזן מודלקת- אפיתל נשימתי, ושכבה העשויה שתי וערב ותפקידה לכווץ את עור התוף- סיבי קולגן. החיצוני ביותר הוא האפיתל הקשקשי (לכיוון תעלת השמע) והפנימי ביותר הוא האפיתל הנשימתי.
צורתו של קרום התוף כחרוט שטוח, קוטרו כ-8 מ"מ ועוביו קטן מחצי מ"מ. הוא דק ומתוח כראש תוף, ומכאן שמו, ורוטט כאשר גלי הקול, שעברו דרך תעלת השמע, פוגעים בו. תדירות התנודות הללו כתדירות גלי האוויר המכים בו.
עור התוף מגביר ומעביר את גלי הקול שנקלטים מהאוויר החיצוני לעצמות השמע הקטנות (Ossicles) שבאוזן התיכונה, שבסופו של דבר נקלטים על ידי האיבר הקורטי שבאוזן הפנימית ואותותיהם מועברים דרך העצב השמיני לקורטקס באזור הטמפורלי במוח, לצורך קליטה והבנה.
נקב או קרע בעור התוף יכולים להוביל לאיבוד שמיעה הולכתי.
הערות שוליים

↑  ד"ר לואיס תומאס, סוזאן שיפלביין, ג'ניפר גורהאם אקרמן, יאן אנדרסון, מרגרט סדין, מאיה פינס, תרגום: ד"ר עמוס כרמל, גוף האדם המכונה שלא תיאמן, תל-אביב: ספריית מעריב ונשיונל ג'יאוגרפיק, תשמ"ט 1989, עמ' 281-290
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007558415705171  BnF: cb124437191 (data)  GND: 4186292-2  LCCN: sh85139082  TA98: A15.3.01.052 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אנטומיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
טומאת יולדת

| --- | --- |
 מקרא:  ספר ויקרא, פרק י"ב
 משנה תורה:  ספר קדושה, הלכות איסורי ביאה, פרק י'
 ספרי מניין המצוות:  ספר המצוות, עשה ק' ספר החינוך, מצווה קס"ו סמ"ג עשה רמג
 
טומאת יולדת בהלכה היהודית היא טומאה החלה על אישה לאחר הלידה. דינה של היולדת הוא כנידה: טומאתה מוגדרת כאב הטומאה, ומטמאת בנגיעתה אנשים, כלים, מאכלים ומשקאות, ומטמאת במשכב ומושב. כמו כן, היא ובעלה אסורים בקיום יחסי אישות כבימי הנידה.
מקור המצוה

מהתורה, אישה שילדה זכר נטמאת לשבעה ימים, לאחר שטובלת כל דם שתראה לאחר מכן בתוך שלושים ושלושה ימים יהיה דם טהור ולא יאסור אותה על בעלה. ביולדת נקבה היא נטמאת למשך שבועיים ולאחר שטובלת, כל דם שתראה בתוך שישים ושישה ימים יהיה טהור. באותן שלשים ושלשה ימי טהרה לזכר ושישים ושישה לנקבה, האשה עדיין נחשבת לטמאה לענייני המקדש וקודשיו. הלכות אלו כתובות בפרשת תזריע:
וַיְדַבֵּר ה' אֶל מֹשֶׁה לֵּאמֹר: דַּבֵּר אֶל בְּנֵי יִשְׂרָאֵל לֵאמֹר אִשָּׁה כִּי תַזְרִיעַ וְיָלְדָה זָכָר וְטָמְאָה שִׁבְעַת יָמִים כִּימֵי נִדַּת דְּו‍ֹתָהּ תִּטְמָא... וּשְׁלֹשִׁים יוֹם וּשְׁלֹשֶׁת יָמִים תֵּשֵׁב בִּדְמֵי טָהֳרָה בְּכָל קֹדֶשׁ לֹא תִגָּע וְאֶל הַמִּקְדָּשׁ לֹא תָבֹא עַד מְלֹאת יְמֵי טָהֳרָהּ: וְאִם נְקֵבָה תֵלֵד וְטָמְאָה שְׁבֻעַיִם כְּנִדָּתָהּ וְשִׁשִּׁים יוֹם וְשֵׁשֶׁת יָמִים תֵּשֵׁב עַל דְּמֵי טָהֳרָה
הרמב"ם, רבי משה מקוצי, וספר החינוך כללו את טומאת היולדת במניין תרי"ג מצוות. הרמב"ן לעומתם סבור שלא נכון למנות את טומאת היולדת כאחת מהמצוות, כמו שאר דיני טומאה וטהרה, ”לפי שהן רשות גמורה מכל צד, אין בהם ענין מצווה שתמנה”.
טעמי המצוה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ככלל, הטומאה ביהדות קשורה למוות ולאובדן. לדעת הרב אליעזר מלמד היולדת טמאה משום שבלידה יש צער מהצטמצמות השאיפות והחלומות לעולם המעשה, צער הדומה לאובדן חיים.
בספר היובלים (ג', 14-8), מובא שהטעם לכך שאישה טמאה בלידת נקבה שבוע יותר מבלידת זכר, משום שחוה נוצרה מאדם שבוע אחרי בריאתו. הסבר זה מובא גם במדרש תדשא.
השלב בו האישה נטמאת

השלב הקובע את טומאת הלידה הוא רגע יציאת רוב ראש התינוק, ובתלמוד הבבלי הוגדר שהכוונה ליציאת המצח (פדחתו). וכך נפסק בשולחן ערוך.
נחלקו התנאים האם 'אי אפשר לפתיחת הקבר בלא דם'. כלומר האם כאשר צוואר הרחם (הרחם קרוי בפי חז"ל 'קבר') נפתח בלידה, הפלה, או יציאת חתיכה של עובר - יוצא בהכרח דם מהרחם: לפי רבי יהושע ורבי יהודה אי אפשר לפתיחת הקבר בלא דם, בעוד לדעת רבי מאיר, סומכוס, רבי שמעון בר יוחאי, רבי אחא, רבי אליעזר ושאר החכמים אפשר לפתיחה הקבר בלא דם. בתלמוד הבבלי קיימת סתירה לגבי פסיקתו של האמורא רבא בנושא: במסכת כריתות פסק רבא שיש פתיחת הקבר בלא דם. ואילו במסכת נידה מסופר שרבא דרש שאין פתיחת הקבר בלא דם. המחלוקת נמשכה גם בין הראשונים: לדעת הרמב"ן, הרא"ש ועוד, אין פתיחת הקבר בלא דם, ואילו לדעת הרמב"ם יש פתיחת הקבר בלא דם. להלכה נפסק בשולחן ערוך שאין פתיחת הקבר בלא דם.
לאור זאת נחלקו האחרונים לגבי השלב בו נאסרת האישה בעת הלידה: יש סוברים שהאישה נטמאת בשלב בו ישנה פתיחה משמעותית של צוואר הרחם; יש סוברים שרק מעת שהאישה חווה צירים משמעותיים ונצרכת לשבת על המשבר היא נטמאת; ויש סוברים שהכלל 'אי אפשר לפתיחת הקבר בלא דם' עוסק במקרה בו יצא דבר מהרחם, כדוגמת נפל או תינוק, אבל עצם פתיחת הרחם אינה מטמאה, ורק כאשר תראה דם מהרחם תאסר.
השלב בו האישה נטמאת > יציאת הפקק הרירי

מחלוקת נוספת ישנה, האם יציאת הפקק הרירי מטמאת. יש סוברים שיציאתו מטמאת משום "פתיחת הקבר", או משום שמעורב בו מראה דמי. ומנגד, יש סוברים שעל פי הידע המדעי ברור שמיקומו של הפקק הרירי הוא בצוואר הרחם, ולכן אין ביציאתו פתיחה של הרחם, וגם אם יש בו דם - מקורו בצוואר הרחם ולא ברחם ולכן הוא אינו מטמא.
השלב בו האישה נטמאת > דימום בעקבות סטריפינג

יש סוברים שדם שמופיע לאחר סטריפינג אינו מטמא, משום שהוא דם מכה. ודם שמופיע לאחר בדיקת פתיחה אם ברור למיילדת שמקורו בחיכוך צוואר הרחם טהור מאותה הסיבה.
השלב בו האישה נטמאת > ניתוח קיסרי

בלידה בניתוח קיסרי הנקרא בתלמוד 'יוצא דופן', אין האישה נטמאת בטומאת לידה. אמנם אם יצא דם מהנרתיק, הוא מטמא אותה על פי הדין הרגיל של נידה וזבה, ולכן למעשה כיום עליה לספור שבעה נקיים כדי להיטהר.
תהליך הטהרה

בלידה רגילה (שאינה לידה בזוב) מדין התורה, יכולה היולדת להיטהר על ידי טבילה - בזכר בלילה שלאחר שבוע ובלידת נקבה, בלילה שלאחר שבועיים מהלידה, והיא יכולה להיטהר מטומאת הלידה אף אם עדיין יש דימום פעיל, וכמו כן כל דם שתראה לאחר הטבילה יחשב לדם טוהר שלא יטמא אותה לבעלה.
אם ילדה בזוב, כלומר ילדה כאשר הייתה טמאה טומאת זיבה, תוכל להיטהר לבעלה רק כאשר תשלים שני תהליכי ההיטהרות - ספירת שבעה נקיים לטומאת זיבה והשלמת ימי טומאת לידה.
כיום - בעקבות חומרת רבי זירא - נחשבות כל היולדות ליולדות בזוב מפני שמתייחסים לכל דם שיוצא מגוף האישה כדם זיבה, וממילא כדי להשלים את תהליך ההיטהרות לבעלה לאחר הלידה, צריכה האישה להמתין עד תום הדימום ולאחריו תוכל להתחיל לספור שבעה נקיים ולטבול. לרוב מדובר בדימום שאורך כארבעה עד שישה שבועות לאחר הלידה. תקופה ארוכה זו מעוררת לעיתים קשיים בקרב בני זוג השומרים על הלכות טהרת המשפחה.
תהליך הטהרה > ימי טוהר

לאחר תקופת הטומאה הראשונית מתחילה תקופה הנקראת "ימי טוהר", שנמשכת שלושים ושלושה ימים בלידת בן (מהיום השמיני ללידתה, עד היום הארבעים) וששים ושישה ימים בלידת בת (מהיום החמישה עשר ועד היום השמונים). בתאומים בן ובת, הטומאה נמשכת שבועיים לפי הבת ואילו ימי הטוהר נמשכים עד ארבעים ימים מהלידה, לפי הבן. במשך תקופה זו היולדת אינה "אב הטומאה", אלא יש לה טומאה קלה בדרגת "שני לטומאה" כמו טבול יום: היא לא מטמאת אדם וכלים שבהם היא נוגעת, וגם לא אוכל ומשקה שאין בו קדושה ("חולין"), אלא היא מטמאת רק תרומה וקדשים שהיא נוגעת בהם. לכן היא נקראת בלשון חז"ל: "טבולת יום ארוך".
תהליך הטהרה > ימי טוהר > חומרת דמי טוהר

מתקופת הגאונים החלה להתפשט חומרת דמי טוהר, לפיה ראיית דם בימי הטוהר מטמאה את האישה לבעלה, אך עדיין רבים נהגו לטהר דמי טוהר כדין התורה. עם השנים המנהג הלך והתפשט, הרמב"ם כתב שדין זה תלוי במנהג שאינו מחייב את יהודי אשכנז וצרפת שלא נהגו להחמיר בזה, ואילו הרמב"ן החזיק בדעה שמנהג זה מחייב בכל ישראל מתוקף חומרת ר' זירא ואין מקום לטהר דמי טוהר כלל. בסוף תקופת הראשונים כבר התפשט המנהג להחמיר בכל ישראל.
קורבנות היולדת

בתום ימי הטוהר - ביום הארבעים ואחד ללידת בן או שמונים ואחד ללידת בת, על היולדת להביא קורבן לבית המקדש:
וּבִמְלֹאת יְמֵי טָהֳרָהּ לְבֵן אוֹ לְבַת, תָּבִיא כֶּבֶשׂ בֶּן שְׁנָתוֹ לְעֹלָה וּבֶן יוֹנָה אוֹ תֹר לְחַטָּאת אֶל פֶּתַח אֹהֶל מוֹעֵד אֶל הַכֹּהֵן. וְהִקְרִיבוֹ לִפְנֵי ה' וְכִפֶּר עָלֶיהָ וְטָהֲרָה מִמְּקֹר דָּמֶיהָ, זֹאת תּוֹרַת הַיֹּלֶדֶת לַזָּכָר אוֹ לַנְּקֵבָה. וְאִם לֹא תִמְצָא יָדָהּ דֵּי שֶׂה, וְלָקְחָה שְׁתֵּי תֹרִים אוֹ שְׁנֵי בְּנֵי יוֹנָה, אֶחָד לְעֹלָה וְאֶחָד לְחַטָּאת, וְכִפֶּר עָלֶיהָ הַכֹּהֵן וְטָהֵרָה
עד הבאת הקורבנות היא מנועה מלהיכנס לבית המקדש ומלאכול מבשר קורבנות, ככל "מחוסר כיפורים".
לאחר חורבן בית המקדש והפסקת הקרבת קורבנות, נהגו שבעלה של היולדת עולה לתורה במקום הקרבת הקרבן - ביום הארבעים ואחד ללידת בן, וביום השמונים ואחד ללידת בת. עליה זו היא קודמת ל'חיובים' אחרים, מלבד חתן ביום חופתו, ובשבת חתן, ונער ביום שנעשה 'בר מצווה'.
ארמנד קלינסקו

ד"ר ארמנד קלינסקו (ברומנית: Armand Călinescu:‏ 4 ביוני 1893 – 21 בספטמבר 1939), כלכלן ומדינאי רומני, מראשי ממשלת רומניה, נרצח על ידי הלגיונרים.
קורות חייו

ארמנד קלינסקו נולד ליקטרינה ומיכאי קלינסקו בפיטשט. האב היה קולונל, וטרינר והאם הייתה בעלת רכוש. ארמנד נמשך למוזיקה וניגן בנעוריו על פסנתר ועל כינור. את בית הספר היסודי ואת התיכון, בעיר הולדתו, סיים בהצטינות (מקום שני בכיתתו). בגיל 19 הכיר את אדלה, בת ממשפחה המיודדת עם משפחת הוריו, שעתידה להיות אשתו.
הוא סיים לימודי משפטים ופילוסופיה באוניברסיטת בוקרשט, המשיך את לימודיו בפריז, שם קיבל דוקטורט בתחום מדע המדינה והכלכלה.
בשנת 1916 מונה לשופט מתלמד בעיר שדה ובהמשך לשופט, משרה שנפסקה מכורח המלחמה (מלחמת העולם הראשונה) והימלטותו, יחד עם משפחתו, למולדובה מפני הפלישה הגרמנית.
קלינסקו היה חבר במפלגת האיכרים הלאומית וחבר פרלמנט רומני בין השנים 1926–1937. עמדתו הנחושה נגד הלגיונרים הביאה לנפילת הממשלה בשנת 1933.
בדצמבר 1938 נמנה עם מייסדי המפלגה המלוכנית, היחידה שהורשתה לפעול.
קלינסקו מונה לתפקיד שר הפנים ב-1938, בתקופת הדיקטטורה המלכותית ובמהלך כהונתו ארגן, בהוראתו של קרול השני, מלך רומניה, בנובמבר אותה שנה את חיסולם של קורנליו זליה קודריאנו, ממייסדי התנועה הלגיונרית, הניקדורים והדצ'מווירים.
ב-9 במרץ 1939 מונה בידי המלך לתפקיד ראש ממשלת רומניה. במהלך כהונתו ניהל מדיניות אוהדת לבעלות הברית.
בתחילת ספטמבר התיר את בריחתה של הממשלה הפולנית ומילוט כספיה דרך רומניה בעקבות הפלישה הנאצית לפולין.
ב-21 בספטמבר 1939 נרצח על ידי קבוצת לגיונרים בבוקרשט בהוראת הוריה סימה, בראשות עורך הדין מיטי דומיטרסקו. הרוצחים ירו בקלינסקו עשרים כדורים, כנקמה על רצח קודריאנו. הרוצחים השתלטו על תחנת רדיו וניסו לשדר הודעה המבשרת על רציחתו של קלינסקו, אולם עובדי התחנה הצליחו למנוע זאת, על ידי ניתוק המשדרים.
הרוצחים נתפסו ונורו בקרבת מקום הרצח על ידי שוטרים וגופותיהם הותרו ברחוב למשך שלושה ימים. תלמידים מבתי ספר בבוקרשט אף נשלחו לצפות בגוויות.
בעקבות הרצח

בעקבות הרצח הוקמה ממשלה חדשה בראשות גאורגה ארג'שאנו, שפתחה בהוראת המלך בחיסול פעילים לגיונרים בלא כל הליך משפטי בכל רחבי רומניה. למעלה מ-300 פעילים חוסלו בידי הרשויות. לאחר כשבוע הוקמה ממשלה חדשה והעומד בראשה כתב על האכזריות שבה בוצעו חיסולי הלגיונרים. עצמו נרצח בנובמבר 1940 בידי השלטון הלגיונרי.
קלינסקו ניהל יומן ששרד אחריו ועל פיו נחשף חלקם של הקושרים השונים נגד התנועה הלגיונרית וראשיה.
ארמנד קלינסקו וחברי ממשלתו לאחר מתן שבועת האמונים
בול דואר של רומניה הנושא את דיוקנו של קורנליו זליה קודריאנו וסמל משמר הברזל, 1940
הפורום (קליפורניה)

| --- | --- |


 כינוי:  "Los Angeles Forum"   "The Fabulous Forum"
 מיקום:  ארצות הברית אינגלווד, קליפורניה, ארצות הברית
 קואורדינטות:  33°57′30″N 118°20′31″W﻿ / ﻿33.95821°N 118.342°W﻿ / 33.95821; -118.342
 תקופת הפעילות:  1967–הווה (כ־57 שנים) 
 בעלים:  סטיב באלמר
 מפעיל:  סטיב באלמר
 אדריכל:  צ'ארלס לאקמן 
 מושבים:  17,500 
 thekiaforum.com
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת לוס אנג'לס מוגדלת) הפורום(למפת לוס אנג'לס רגילה) הפורום  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
הפורום (באנגלית: The Forum, The Fabulous Forum ו-Great Western Forum) מאז אפריל 2022 קיה פורום (Kia Forum) הוא אולם ספורט ("ארנה") הממוקם בפרבר אינגלווד ליד לוס אנג'לס. בין השנים 1967 ו-1999 היה זה אולמה הביתי של קבוצת הכדורסל לוס אנג'לס לייקרס (שהייתה 6 פעמים אלופת ה-NBA באותה תקופה וסגנית ב-8 מהשנים הנותרות) וקבוצת ה-NHL לוס אנג'לס קינגס.
בשנים 2000–2012 היה האולם בבעלות כנסייה מקומית. לצד דרשות ופעילות דתית נערכו בו מופעים ואירועי ספורט. ב-2012 נרכש האולם על ידי חברת "מדיסון סקוור גארדן". פתיחתו מחדש לאחר שיפוצים הייתה ב-2014, והוא משמש למופעי בידור ומוזיקה. ב-25 במרץ 2020, קנה בעלי הלוס אנג'לס קליפרס, סטיב באלמר את הפורום.
היסטוריה

הפורום הוקם ב-1967 ביוזמת ג'ק קנט קוק, הבעלים והמייסד של הלייקרס והקינגס. המבנה העגול תוכנן על ידי האדריכל צ'ארלס לאקמן, שתכנן גם, בין היתר, את נמל התעופה הבינלאומי של לוס אנג'לס, מרכז הכנסים של לוס אנג'לס ואת מדיסון סקוור גארדן בניו יורק. כוונת השם לאזכר את מקומו התרבותי והמסחרי המרכזי של פורום רומאי.
הוא תוכנן ל-17,505 מושבים לצפייה בכדורסל, 16,005 להוקי קרח ו-18,000 לקונצרטים ומופעי מוזיקה ובידור. בנוסף להגדרתו המקורית כאולם ספורט, אירח הפורום גם כינוסים פוליטיים, מרוצי מכוניות זעירות באולם סגור, טניס באולם סגור ועוד.
בשנות התשעים החלו ראשי הקינגס והלייקרס לחפש חלופות לפורום המיושן. ב-1999 עברו שתיהן לסטייפלס סנטר במרכז לוס אנג'לס. הפורום נמכר ל"כנסיית התנ"ך המרכזית הנאמנה" (Faithful Central Bible Church), קהילה שמרכזה באינגלווד. הקהילה השתמשה במקום לתפילות יום א' ולדרשות מטיפים בציבור. כמו כן התקיימו במקום מופעי מוזיקת רוק "חילונית" שהכנסותיהם קודש לכנסייה, בין היתר הופיעו בפורום אירוסמית', מטליקה, האבנים המתגלגלות, רד הוט צ'ילי פפרז, מדונה, ג'ורג' מייקל ועוד.
בשנת 2012 עבר ההיכל לידיה של חברת "מדיסון סקוור גארדן", בעליה של מספר קבוצות ספורט ואולמות ברחבי ארצות הברית, בעבור סכום של 23.5 מיליון דולר. שיפוץ ההיכל הסתיים ב-2014, ועם פתיחתו מחדש משמש למופעי בידור וקונצרטים.
היסטוריה > המאבק נגד הקמת האינטואיט דום

סטיב באלמר, הבעלים של קבוצת לוס אנג'לס קליפרס, הכריז בשנת 2018 על כוונתו לבנות אולם כדורסל חדש לקבוצה.
התוכנית להקמת האולם החדש עוררה חשש בקרב בעלי "הפורום". באולם החדש ניתן לקיים אירועים והופעות, דבר שיכול להוביל לתחרות ולפגיעה בפעילות האולם הוותיק. חברת מדיסון סקוור גארדן הגישה מספר תביעות משפטיות במטרה למנוע את הקמת האולם. בדצמבר 2018 הגישה קבוצת לוס אנג'לס קליפרס תביעה נגדית נגד חברת מדיסון סקוור גארדן בטענה שניסו למנוע תחרות מול הפורום.
במרץ 2020 הודיע באלמר על כוונתו לרכוש את הפורום תמורת 400 מיליון דולר, ובכך סיים את התביעה. בהתאם להסכם, הפורום ימשיך לארח קונצרטים, ולכל עובדי המקום שהחזיקו בעבודות בחברת מדיסון סקוור גארדן הוצעו משרות על ידי באלמר. האולם החדש שייבנה ישמש כביתה של הקליפרס, כמתוכנן.
באפריל 2022 רכשה קיה מוטורס את הזכות לקרוא את הפורום על שמה קיה פורום.
הערות שוליים

1 2  The Forum in Inglewood officially renamed 'Kia Forum', כתבה -CBS, ‏ 4 באפריל 2022
↑  Randy Lewis, "The Forum aims to rock rival Staples with major renovation", Pop & Hiss, L.A. Times website, July 30, 2013.
↑  Clippers unveil renderings of proposed arena, ESPN, 26 July 2019
↑  Inglewood arena row: LA Clippers launch MSG countersuit, sportspromedia.com, 12 December 2018
↑  Los Angeles Clippers Owner Steve Ballmer Closes Deal To Buy The Forum From MSG – Update, Deadline.com, 4 May 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 53b8e98b-9761-4d2a-acf4-708030da9c6c
נואבוס מיניסטריוס

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  קומפלקס מבנים 
 מיקום:  Ríos Rosas 
 מדינה:  ספרד 
 בעלים:  ממשלת ספרד 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1942
 תאריך פתיחה רשמי:  1942 
 אדריכל:  סקונדינו סואסו, חוזה גומז מסה, מיגל אנחל גרסיה-לומס 
 קואורדינטות:  40°26′38″N 3°41′36″W﻿ / ﻿40.443963888889°N 3.6934638888889°W﻿ / 40.443963888889; -3.6934638888889
  (למפת מדריד מוגדלת) נואבוס מיניסטריוס(למפת מדריד רגילה) נואבוס מיניסטריוס
 
נואבוס מיניסטריוס (בספרדית Nuevos Ministerios, משרדי ממשלה חדשים) הוא מתחם ממשלתי המאכלס מספר משרדי ממשלה וממוקם בשדרת קסטיאנה במדריד, בירת ספרד.
רקע

בשנות העשרים של המאה העשרים עבר מספר התושבים במדריד את רף המיליון והעיר צמחה במהירות. עיקר הצמיחה היה בפרבריה של מדריד וללא סדר או תכנון ייעודי. בשנת 1929 פרסמה עיריית מדריד מכרז בינלאומי לניהול העיר, במטרה להשתלט על קצב הצמיחה ולטפל בבעיות התנועה הגואות, אך ללא הצלחה.
זמן קצר אחרי ייסוד הרפובליקה הספרדית השנייה, פנתה העירייה לאגף הפיתוח העירוני בבקשה לקבל תוכנית לפיתוח עתידי של העיר. בתוך זמן קצר הומצאה תוכנית שהתבססה על אחד התכנונים שהוגשו למכרז לניהול העיר שנים ספורות לפני כן, על ידי האדריכל סקונדינו סואסו (Secundino Zuazo). ממשלת הרפובליקה נתנה עדיפות למודרניזציה של העיר, וב-1932 אישרה בחוק את מדריד כעיר הבירה. שנה לאחר מכן, אישר משרד הפנים את תוכנית הפיתוח כמעט במלואה.
במהלך 2018-2019 צולמה במקום העונה השלישית של סדרת הפשע הספרדית בית הנייר, ששוחררה ב-19 ביולי 2019.
התכנון והבנייה

מטרת התוכנית העיקרית הייתה להרחיב את העיר לכיוון צפון סביב שדרת קסטיאנה, וכחלק ממנה נהרס באזור מסלול מרוצים ישן. נקודת ציון נוספת בתוכנית הייתה קישור של תחנות הרכבת בעיר באמצעות הרכבת התחתית של מדריד, במטרה להתגבר על הצפיפות במרכז העיר וברחוב גראן ויה בפרט. לאחר הריסת מסלול המרוצים, הונחה ב-15 באפריל 1933 אבן הפינה של מתחם ממשלה חדש וכן הונחו התשתיות להעברת קו רכבת תחתית מתחנת אטוצ'ה לתחנה החדשה בצפון העיר - תחנת צ'מרטין.
התוכנית לבניית מתחם הממשלה הוגשה על ידי השר לעבודות ציבוריות, אינדאלסיו פרייטו, והתבססה בחלקה על תוכניתו של סואסו שהוגשה בעבר למכרז. התוכנית כללה במרכז המתחם חצר ובה מספר כיכרות, בריכות מים ומזרקות ובנייתו של המתחם התאפיינה בקשתות רבות. מתחת לחצר המתחם בוצעה חפירה שמשמשת כיום לתחנה של הרכבת הפרברית של מדריד.
עד תחילת מלחמת האזרחים הספרדית לא הושלמה בניית המתחם, וסואסו שגלה במהלכה לצרפת לא יכול היה להמשיך את הפרויקט. הבנייה הושלמה לבסוף על ידי קבוצת אדריכלים המזוהים עם הממשל הדיקטטורי ששינו והשמיטו מהתוכנית אלמנטים רבים ובהם גורד שחקים שתוכנן בצדו הצפוני של המתחם. העבודות הושלמו בשנת 1942, אך המשרד לעבודות ציבוריות עבר למבנה רק בשנת 1958.
דוגמה לקשתות שמאפיינות את המתחם
צום לסירוגין

צום לסירוגין (באנגלית: Intermittent Fasting או IF) הוא מונח המאגד בתוכו מגוון שיטות של אכילה תחומה בזמן (Time Restricted Feeding), כמו חלון אכילה של 8 שעות או ארוחה אחת בלבד ביום (OMAD), כאשר בשאר הזמן אפשרית רק שתייה של נוזלים ללא קלוריות (כגון מים, תה או קפה ללא סוכר) וצריכה של מינרלים. הצום לסירוגין מורכב משני תחומי זמן, האחד תחום זמן הצום או אי האכילה והשני תחום זמן האכילה, החוזרים על עצמם באופן מחזורי לסירוגין בדרך כלל במחזור יומי.
הסיבות לעשיית צום לסירוגין

הצום לסירוגין משמש אנשים לצרכים הבאים:
הורדה במשקל גופם, צמצום מסת השומן בגוף ושיפור מדד מסת הגוף (BMI - Body Mass Index).
צמצום הרגשת הרעב בין הארוחות.
שיפור התמודדות עם אכילה רגשית.
שיפור התחושה הכללית.
השגת צלילות מחשבתית גבוהה.
שיפור באנרגטיות, בחיות ובחיוניות.
שיפור המנגנון האוטופגי החשוב ליכולת הגוף להשתקם.
שיפור הרגישות לאינסולין (או לחלופין הקטנת תנגודת לאינסולין) והתמודדות עם מחלת הסוכרת.
הארכת החיים.
מחקרים

ישנם מחקרים המראים על כך שצום לסירוגין מאפשר שיפור מדדים משמעותי לחולי סוכרת סוג 2 וישנם רופאים המציינים אף כי הצליחו לגרום לסוכרת לסגת באופן מלא.
מחקרים אחרים מראים כי עכברים שהושמו בצום לסירוגין האריכו את תוחלת החיים שלהם באופן משמעותי ביחס לעכברים שהואבסו ללא הפסקה.[דרוש מקור]