פסק דין מגיד
פסיקת בית המשפט העליון

השופט יורם דנציגר, אליו הצטרפו שאר חברי ההרכב, ניסח עשר אינדיקציות שגובשו עם השנים להבחנה בין הכנסה פירותית להכנסה הונית:
טיב הנכס או אופיו - רווח מנכסים אשר ככלל מוחזקים לצורכי מסחר (לדוגמה, מצרכי יסוד ביתיים) יוגדר רווח פירותי ואילו רווח מנכסים אשר בשל אופיים הם מוחזקים לצורכי השקעה (לדוגמה, מקרקעין) יוגדר רווח הוני. לעיתים טיב הנכס ייגזר מאופי המחזיק בו; ניירות ערך אשר נסחרים בידי בנק או חברת ביטוח הם נכס שמטיבו הוא מסחרי-פירותי ואילו ניירות ערך המוחזקים בידי משקיע פרטי שאין עיסוקו בכך, הם נכס שאופיו השקעתי-הוני.
תדירות העסקאות/פעולות – מספר רב של פעולות דומות באותו סוג של נכס מלמד על אופי מסחרי-פירותי ואילו מספר פעולות נמוך מצביע על אופי השקעתי-הוני. השאלה מהי תדירות המצביעה על פעילות "עסקית" להבדיל מפעילות "הונית" תיבחן ספציפית בהקשר לנכס או הפעילות הנידונים.
מחזור כספי - היקף עסקאות רב, בייחוד ביחס להכנסת הנישום, עשוי ללמד על אופי עסקי-פירותי, ואילו היקף עסקאות מועט עשוי להצביע על אופי השקעתי-הוני.
אופן המימון - פעילות הממומנת באמצעות חסכונות מצביעה על פעולה השקעתית-הונית. פעילות הממומנת על ידי הלוואה לטווח קצר מצביעה על פעולה עסקית-פירותית. מימון באמצעות הלוואה ארוכת טווח מאפיין דווקא השקעה הונית.
תקופת ההחזקה - ככל שהתקופה החולפת בין רכישת הנכס לבין מכירתו קצרה יותר, כך גוברת הנטייה לראות ברווח ממכירתו הכנסה פירותית. לעומת זאת, ככל שתקופת ההחזקה ארוכה יותר, כך גוברת הנטייה לראות ברווח ממכירתו הכנסה הונית. גם לגבי מבחן זה, תדירות תיבחן לפי המקובל בנכסים מסוג זה.
ייעוד התמורה - במקרה של ספק על אופי ההכנסה, ניתן לבדוק את השימוש שנעשה ברווח. שימוש למטרה "פירותית" מובהקת יהווה אינדיקציה לכך שההכנסה המקורית הייתה גם היא פירותית, ולכך להפך, שימוש למטרה "הונית" מובהקת יהווה אינדיקציה לכך שההכנסה המקורית הייתה גם היא הונית.
מומחיות הנישום - ידענותו ובקיאותו של הנישום בתחום העיסוק מהווה אינדיקציה משמעותית לאופי עסקי-פירותי. עבור מבחן זה, די במומחיות סבירה. גם מומחיות של מי שיעץ למבצע הפעולה (למשל ברוקר או יועץ השקעות) תיחשב כ"מומחיות" לעניין מבחן זה. חוקרי מס אחדים מתנגדים ליישום מבחן זה על מסחר בשוק ההון.
קיום מנגנון קבוע - כאשר לא קיים מנגנון קבוע (כגון: מזכירה, אנשי שיווק, הנהלת חשבונות, נהג וכו') זה מצביע על פעילות השקעתית-הונית, שכן אחד המאפיינים של עסק הוא הפעילות הקבועה והנמשכת בו ולכן יש צורך בקיומו של מנגנון שיאפשר את הפעילות. דעה רווחת, כי בפעולות בניירות ערך ניתן להסתפק בהיות הנישום אקטיבי במסגרת הפעילות.
השבחה, יזמות ושיווק - ככל שנעשו בנכס פעולות השבחה, טיפוח וכיוצא בזה מתחזקת האינדיקציה שהנכס מסחרי-פירותי. לעניין זה, ביצוע מניפולציות (כגון הרצת מניות) מהווה "השבחה" של הנכס. גם פעולות שיווק או פרסום שנעשו עבור מכירת הנכס יוצרות הערכה שהנכס מסחרי-פירותי. מבחן זה רלוונטי בעיקר כאשר מדובר במשקיעים גדולים.
הנסיבות האופפות את העסקה ("מבחן העל"). במסגרת מבחן זה נשקלת כל נסיבה רלוונטית שיש בה כדי לסייע בגיבוש ההבחנה בין הון לפירות. ניתן לבחון את כוונת הצדדים, נסיבות הרכישה, נסיבות המכירה ועוד. אפילו במצב בו כל המבחנים האחרים הובילו לתוצאה מסוימת, יכול מבחן "גג" זה להפוך את התוצאה.
באוביטר נקבעו שני מבחנים נוספים להבחנה בין הכנסה "פירותית" לבין הכנסה "הונית":
מטרותיה של החברה על פי תזכירה, ככל שניתן להסיק מהם האם פעילותה נועדה להשקעה או למסחר שוטף.
האופן בו נרשמה העסקה במאזן החברה, ככל שניתן להסיק ממנו האם הנכס או העסקה נועדו למסחר או להשקעה.
השופט אליקים רובינשטיין כתב בדעת מיעוט, כי גם פעילות עבריינית מהווה אינדיקציה לכך שהרווח שהופק ממנה הוא רווח "פירותי", אם-כי רובינשטיין עצמו מסייג כי "זאת דווקא ובמיוחד כשהמדובר בניירות ערך" מנגד השופטת עדנה ארבל מדגישה כי "אין להקיש מעצם פליליות המעשים בדבר אופייה המיסויי של העסקה". אך גם היא מסכימה ש"אופייה הפלילי של העסקה ישמש לצורך כך נסיבה רלוונטית בשאלת סיווגה על-פי מידת השלכתם של מאפייניה הקונקרטיים של הפעילות הפלילית על אופייה המיסויי של העסקה".
ביישום האינדיקציות על פרשת מגיד, נקבע כי כל האינדיקציות, למעט מבחן "ייעוד התמורה", מצביעות שההכנסה היא "הכנסה פירותית" החייבת במס. ביהמ"ש קבע כי השימוש שמגיד עשה במשאבי חברת "אררט" מסייע משמעותית להתקיימות הדרישות במבחנים "אופן המימון", "מומחיות הנישום" ו"מנגנון לפעילות". בנוסף, ביהמ"ש שלל את טענתו של מגיד בדבר הסיכום בינו לפקיד השומה על ניכוי הוצאות בסך מיליון ש"ח. נדחתה גם טענתו על "שיהוי" בפעולת פקיד השומה.