stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Airbnb
הערות שוליים

↑  רינה רוזנברג, מנכ"ל רשת פתאל: "משכירי דירות לתיירים הם איום רציני על בתי המלון", באתר הארץ, 30 בספטמבר 2013
↑  סקר תיירות לישראל לשנת 2019 (עמ' 55)
↑   גילי מלניצקי, "זה מתפשט כמו קורונה": תל אביב מעלה הילוך במלחמה נגד כרישי airbnb, באתר TheMarker‏, 12 בפברואר 2020
↑  עומר כביר, דיווח: שירות השכרת החדרים Airbnb גייס 450 מיליון דולר, באתר כלכליסט, 19 באפריל 2014
↑  סטיבן ברטוני, למרות המגפה: כך צמחה Airbnb לשווי של 100 מיליארד דולר, באתר Forbes Israel, ‏2022-01-04
↑  "מחיר החרם על יו"ש: בוורלי הילס מחרימה את Airbnb | ישראל היום". ישראל היום. נבדק ב-2018-11-25.
↑  נעה לנדאו, חברת Airbnb הודיעה על הקפאת יישום ההחלטה שלא לפרסם דירות בהתנחלויות, באתר הארץ, 17 בדצמבר 2018
↑  מיכל רז-חיימוביץ', ‏ברקע הבחירות: Airbnb לא תסיר נכסים הממוקמים בהתנחלויות, באתר גלובס, 10 באפריל 2019
↑  אלה לוי-וינריב, ‏1 מכל 3 ישראלים המשכירים דירות ב-AIRBNB - מעלים מס, באתר גלובס, 28 ביוני 2016
↑   רינה רוזנברג קנדל, "Airbnb זה סיוט; התיירים הפכו חשובים יותר מהתושבים. שילכו לבתי מלון", באתר TheMarker‏, 2 באוקטובר 2017
↑  שלומית צור, ‏מלונאים: "השכרת הדירות לתיירים - עידוד כלכלה שחורה", באתר גלובס, 25 בנובמבר 2013
↑   משה גלעד, Airbnb – כלכלה שיתופית או מלונאות עבריינית?, באתר הארץ, 11 באוגוסט 2016
↑  בעקבות חקיקה המגבילה שכירות לטווח קצר: Airbnb תובעת את עיריית ניו יורק, באתר כלכליסט, 5 ביוני 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007392874105171  GND: 1077226985  LCCN: no2016113467  NKC: xx0219318  VIAF: 19144782947214336131   WorldCat (עם VIAF): 19144782947214336131
לוקהיד CL-1201

לוקהיד CL-1201 הייתה תוכנית ראשונית של לוקהיד בסוף שנות השישים למטוס נשיאה והובלה עצום ממדים עם הנעה גרעינית, שיתפקד כנושא מטוסים.
סקירה כללית

פרויקט התכנון CL-1201 למטוס המונע בגרעין בגודל עצום, עם מוטת כנפיים של 341 מטרים. לו היה נבנה, היה לו את טווח הגדול יותר גם מכל מטוס מודרני של ימינו.
הכנף תוכננה בצורת סהר, בדומה למפציץ הבריטי V-Bomber של האדלי פייג' ויקטור, אך בניגוד לעיצוב הבריטי הוא היה חסר זנב.
ההנעה תוכננה להשתמש בחום שייווצר על ידי כור גרעיני ויועבר לארבעה מנועי סילון שם הוא יחמם את האוויר העובר כדי לספק דחף. כלי השיט יוכל להישאר באוויר לפרקי זמן ארוכים. בגובה נמוך המטוסים היו שורפים דלק תעופה קונבנציונלי. על מנת להמריא, היו נדרשים 182 מנועי הרמה אנכיים נוספים.
מאפיינים

מפרטי העיצוב של CL-1201-1 היו:
מוטת כנף: 341 מטר
משקל ברוטו: 5375 טון
משך טיסה: 41 ימים
תפוקת הכור הגרעיני: 1830 מגה-ואט
צוות: 845 איש
קיבולת מטוסי קרב (גרסה AAC): 22
מנועי הרמה: 182
הערות שוליים

1 2  Rose, Bill; Secret Projects: Flying Wings and Tailless Aircraft. Hinckley, UK: Midland Publishing, 2010. ISBN 978-1-85780-320-4.
קונסטנטינוס השני, מלך יוון

קונסטנטינוס השני, מלך היוונים (ביוונית: Κωνσταντῖνος Β΄, Βασιλεὺς τῶν Ἑλλήνων - קונסטנדינוס דפתרוס ;‏ 2 ביוני 1940 – 10 בינואר 2023), היה המלך האחרון של ממלכת יוון. קונסטנטינוס השני מלך ביוון במשך 10 שנים מ-1964 ועד לביטול המלוכה בשנת 1974.
ביוגרפיה > בצעירותו

קוסטנטינוס נולד באתונה ב-2 ביוני 1940 לפבלוס, מלך יוון ופרדריקה, נסיכת הנובר, בתו של ארנסט אוגוסט, דוכס בראונשווייג ורעייתו ויקטוריה לואיזה, נסיכת פרוסיה. אחותו הגדולה היא סופיה, מלכת ספרד.
בתקופת מלחמת העולם השנייה בין השנים 1941–1946, בזמן שיוון הייתה תחת שלטון גרמניה הנאצית, שהתה משפחת המלוכה יחד עם הממשלה הגולה בלונדון ובקהיר, ורק בשנת 1946 חזרו ליוון.
ב-1 באפריל 1947 באמצע מלחמת האזרחים ביוון, מת דודו גאורגיוס השני, מלך יוון ללא ילדים, ואביו פבלוס עלה לשלטון במקומו. קונסטנטינוס היה תלמיד מצטיין בתיכון ובאוניברסיטה, ולאחר מכן שירת בצבא היווני.
קוסטנטינוס היה ספורטאי נלהב, ואף זכה במדליית זהב במפרשית דרגון באולימפיאדת רומא (1960).
ביוגרפיה > שלטונו

ב-6 במרץ 1964 מת אביו פבלוס, מלך יוון, וקוסטנטינוס עלה לשלטון במקומו וב-18 בספטמבר באותה שנה התחתן קוסטנטינוס עם אן-מארי, נסיכת דנמרק.
ב-21 באפריל 1967 תפס הצבא היווני בהנהגת קבוצת קולונלים את השלטון ביוון בהפיכה אלימה, והקים משטר צבאי ששלט ביוון יותר משבע שנים. מכיוון שהמשפחה נרדפה על ידי תומכי החונטה השלטת, ברחו בני המשפחה לרומא, ומשם לקופנהגן, שם התגוררו עם חמותו אינגריד, מלכת דנמרק. השלטון הצבאי הסתיים ב-24 ביולי 1974, ובעקבות כך נערך משאל עם במדינה, ובו הוחלט על ביטול המונרכיה, ובשל כך יצאו קוסטנטינוס ומשפחתו לגלות בלונדון.
מלבד ביקור בן שעות ספורות ביוון במהלך הלוויית אמו, וביקור קצר במהלך אולימפיאדת אתונה (2004), נשאר קונסטנטינוס בגלות עד לשנת 2013, בה החליט לחזור ולהתיישב ביוון. בשנת 1994 איבד קוסטנטינוס את אזרחותו היוונית, עקב סירובו לאמץ שם משפחה.
ב-2015 פרסם קונסטנטינוס את האוטוביוגרפיה שלו, שיצאה לאור בשלושה כרכים על ידי העיתון היווני "To Vima".
בשנותיו האחרונות סבל קונסטנטינוס מבעיות בריאותיות, ביניהן מחלת לב וירידה ביכולת התנועה. ב-6 בינואר 2023 הובהל המלך לשעבר ליחידה לטיפול נמרץ בבית חולים פרטי באתונה לאחר שעבר שבץ מוחי, ונפטר כארבעה ימים לאחר מכן, בגיל 82. ממשלת יוון החליטה לא לערוך לו הלוויה ממלכתית, וב-16 בינואר נקבר קונסטנטינוס בטקס אותו ניהל הארכיבישוף של יוון, היירונימוס השני, ואליו הוזמנו כ-200 אנשים ותשעה מונרכים אירופיים וביניהם מלך ספרד, אביו ואמו, מלכת דנמרק ומלך שוודיה.
משפחתו

ב-18 בספטמבר 1964 התחתן קוסטנטינוס עם אן-מארי, נסיכת דנמרק בתם של פרדריק התשיעי, מלך דנמרק, ואינגריד, נסיכת שוודיה, בתו של גוסטב השישי אדולף, מלך שוודיה ממנה יש לו 5 ילדים:
אלכסיה (נולדה ב-1965)
פבלוס (נולד ב-1967)
ניקולאוס (נולד ב-1969)
תאודורה (נולדה ב-1983)
פיליפוס (נולד ב-1986)
ארנה מר ח'מיס

| --- | --- |

ארנה מר בשנות ה-40
 לידה:  20 במרץ 1929 ראש פינה, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  15 בפברואר 1995 (בגיל 65) 
 מדינה:  ישראל 
 מפלגה:  המפלגה הקומוניסטית הישראלית 
 פרסים והוקרה:  פרס הקיום הנכון (1993) 
 
ארנה מר-ח'מיס (20 במרץ 1929 – 15 בפברואר 1995), הייתה פעילת זכויות אדם ישראלית שעסקה רבות בנושא זה בחברה הפלסטינית. בשנת 1993 זכתה בפרס הקיום הנכון בסטוקהולם.
ביוגרפיה

מר נולדה בראש פינה למשפחה יהודית ממוצא אשכנזי. הוריה היו זינה (לבית רבינוביץ') ופרופסור גדעון מר, רופא וחוקר ישראלי בעל שם עולמי שחקר את מחלת המלריה בארץ ישראל. בנערותה למדה בתיכון בטבריה ובכפר הנוער בן שמן והייתה פעילה בתנועת הנוער גורדוניה. בנעוריה הצטרפה לפלמ"ח, נהגה ללכת עם כאפיה שהפכה למזוהה איתה. במלחמת העצמאות שירתה בין השאר כנהגת ג'יפ ביחידת סיור בפיקוד רפי איתן, אז קצין המודיעין של הגדוד הראשון בחטיבת יפתח שמטרתה סיכול פעילותם של בדווים ממאהלים עוינים בנגב. אחרי מלחמת העצמאות למדה שנה בסמינר למורים ולמדריכים של עליית הנוער בבית הכרם, ירושלים.
בהמשך הצטרפה למפלגה הקומוניסטית, שם הכירה את צליבא ח'מיס, ערבי-נוצרי ומנהיג פועלים בנצרת.
בשנת 1953 התחתנה בטקס פרטי עם ח'מיס במועדון מק"י. לאחר הנישואין עברה לגור בנצרת, שהייתה תחת ממשל צבאי, אף על פי שתחילה לא קיבלה אישור כניסה לעיר מן המושל. על כך ישבה בכלא שבועיים עד שניתן לה הרישיון. עם נישואיה הוסיפה לשם משפחתה את השם "ח'מיס". בעקבות נישואיה עם ערבי, הוחרמה על ידי משפחתה. מר-ח'מיס התגוררה עם משפחתה בנצרת ולמדה ערבית.
ב-1967, לאחר מלחמת ששת הימים, נאסרה מספר פעמים על הפגנות ומחאות נגד שלטון ישראל ביהודה ושומרון.
בתחילת 1968 יצאה עם משפחתה לפראג, שם שימש בעלה כנציג רק"ח, וכתב עבור העיתון "בעיות השלום והסוציאליזם", ששימש כביטאון התנועה הקומוניסטית העולמית.
היא חוותה את האביב של פראג ואחרי הכיבוש הסובייטי נשלחה עם ילדיה למשך שנה למוסקבה. בעקבות דיכוי התנועה העממית הצ'כית למען רפורמה דמוקרטית עזבה מר-ח'מיס את המפלגה הקומוניסטית.
בשנת 1971 שבה המשפחה לחיפה. בשנות ה-70 נפרדו בני הזוג ח'מיס.
בשנות השמונים הייתה מעורבת בוועד בפעילות ועד הסולידריות עם ביר זית והוועד נגד המלחמה בלבנון. ארנה אף הייתה שותפה מרכזית בהקמת ועד ציבורי בחיפה שנקרא "הלאה הכיבוש" שאיגד פעילים רדיקליים יותר, רובם תומכי פתרון המדינה האחת.
בזמן האינתיפאדה הראשונה, כאשר ישראל סגרה את בתי הספר בגדה המערבית, פעלה ארנה מר לעזור לתוכנית "החינוך העממי" שהקימה מסגרות חלופיות לילדי בתי הספר. בעקבות פעילותה זו ראתה צורך להקים מרכז תרבות קהילתי לילדים המושפעים מהאלימות סביבם, כדי לשלבם בחברה באמצעות התיאטרון.
לארנה ולצליבא נולדו שלושה בנים - ספרטק, ג'וליאנו ואביר. שני ילדיה, ספרטק וג'וליאנו, נשאו שמות מהפכניים.
ספרטק (1954–2017) למד מספר שנים באנגליה. היה נשוי לאזרחית בריטית אמידה. בני הזוג נפרדו ב-1982. מ-1993 חי עם רונית בתל אביב, אותה הכיר בסיני. היה בעל דעות אנרכיסטיות. ספרטק נקבר בבית העלמין הנוצרי בחיפה, לצד אביו.
הבן אביר (1961–2019) שירת בצה"ל כחובש ולטענת ספרטק סבל מהלם פוסט-טראומטי מאז מלחמת לבנון הראשונה. אביר נפטר בישראל ונטמן בבית העלמין בזיכרון־יעקב.
ספרטק ואביר הקימו את להקת "The A" במהלך שנות השמונים, אחת מלהקות האנרכו-פאנק הבודדות בישראל שהורכבו מחברים ערבים.
ארנה מר נקברה בקיבוץ רמות מנשה, מקום בו נקבר מאוחר יותר גם בנה, ג'וליאנו.
בראיון שהתפרסם בעיתון "הזמן הוורוד", בנובמבר 2000 טען ג'וליאנו מר שהוא ביסקסואל ושגם אימו הייתה לסבית.
ביוגרפיה > הקמת תיאטרון האבן

בשנת 1989 אימצה את מחנה הפליטים ג'נין והקימה בו תיאטרון ילדים בשם "תיאטרון האבן". היא אספה קבוצת ילדים בני תשע עד עשר וערכה איתם הצגות באמצעים הפשוטים ביותר. המקום נקרא בפי המקומיים "הבית של ארנה". תיאטרון זה קידם הבנה באמצעות האמנויות, המשחק, השירה, המוזיקה והריקוד, בשילוב של תושבי ג'נין והסביבה עם הישראלים. התיאטרון החל פעילותו במהלך שנות האינתיפאדה הראשונה בשנת 1987 והמשיך עד שנת 1994. הוא הסתייע במתנדבים ישראלים ופלסטינים וביקרו בו תיירים ממדינות שונות. תושבי המחנה חשדו תחילה בכוונותיהם של ארנה ובנה ג'וליאנו וכינו אותם "סוכני שב"כ". החמאס אף איים על חייה. רק לאחר זמן רב השתכנעו בכנותם ושיתפו איתם פעולה.
אחת משאיפותיה של ארנה בהקמת התיאטרון הייתה ללמד ילדים לבטא עצמם באמצעות המשחק בתיאטרון, ולהקנות להם השכלה וחינוך במקום מערכת החינוך הפורמלית שכשלה. ערב מותה ממחלת הסרטן, בהיותה חולה, ערכה ביקור פרידה אצל "ילדיה" במחנה הפליטים בג'נין. ג'וליאנו היה שחקן בלהקת התיאטרון של ארנה, ומאוחר יותר הבמאי ומנהל הלהקה והתיאטרון. תוך כדי כך צילם את ארנה ואת הילדים במשך שש שנים, עד למותה ולסגירת התיאטרון, וביים את הסרט "הילדים של ארנה" שהוקרן לראשונה בשנת 2003.
בשנת 2006 הקים ג'וליאנו מר את "תיאטרון החופש" במקום. ב-4 באפריל 2011 נרצח מחוץ לתיאטרון שניהל.
ספר על חייה

סמי מיכאל, "חָסוּת", תל אביב 1977. ספר המתאר בין היתר את מערכת היחסים בין ארנה מר ובעלה.
ראו גם

הילדים של ארנה
לקריאה נוספת

"הגדוד הראשון - גדוד העמק ממטולה עד הנגב" מאת זאב עופר ותהילה עופר, הוצ' קבוצת חברי הגדוד הראשון פלמ"ח, 2008
"יפתח -חטיבת פלמ"ח במלחמת העצמאות" מאת זאב עופר ותהילה עופר, הוצ' קבוצת חברים יוצאי חטיבת יפתח-פלמ"ח, 2013
הערות שוליים

↑  ארנה מר חמיס באתר אילת גורדין לויתן
↑  אורי אבנרי, רומיאו הפלסטיני באתר "גוש שלום"
1 2  יעקב אביאל, היהודיה מנצרת, מעריב, 12 ביולי 1957
↑  משפחתו של גדעון מר
↑    אתי אברמוב, הטרגדיה של האחים מר, באתר "ידיעות אחרונות", 2 באוקטובר 2019
↑  שלומי ליברמן ג'וליאנו מר: חצי ערבי חצי יהודי חצי הומו חצי סטרייט, באתר האגודה, 1 בנובמבר 2000
↑  ראו הסרט הילדים של ארנה
↑  על פי ראיון רדיו שנתן בנה ספרטקוס לאילנה דיין בתוכניתה בגלי צה"ל ביום חמישי 7 באפריל 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007348162005171  ISNI: 0000 0000 5099 4702  LCCN: no2007103455  SUDOC: 185174620  VIAF: 26851081   WorldCat (עם VIAF): 26851081
יד אנזא"ק

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אנדרטה 
 מיקום:  יער בארי 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1967
 תאריך פתיחה רשמי:  1967 
 אדריכל:  ידידיה איזנשטט
 
 קואורדינטות:  31°26′55″N 34°27′43″E﻿ / ﻿31.448696°N 34.461992°E﻿ / 31.448696; 34.461992
  (למפת מערב הנגב מוגדלת) יד אנזא"ק(למפת מערב הנגב רגילה) יד אנזא"ק(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום יד אנזא"ק(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום יד אנזא"ק
 
יד אנזא"ק (The Anzac Memorial) היא אנדרטה לחיילי צבאות אוסטרליה וניו זילנד (שנקראו יחד אנזא"ק) שנהרגו בארץ ישראל בקרבות במלחמת העולם הראשונה.
היסטוריה

האנדרטה שנחנכה בשנת 1967 ביער בארי, תוכננה על ידי הארכיטקט ידידיה איזנשטט ונתרמה על ידי יהדות אוסטרליה וניו זילנד לזכר הכוחות משתי הארצות, שפעלו במקום זה. אזור האנדרטה היה חלק מזירות קרב עזה הראשון וקרב עזה השני. האנדרטה בנויה בצורת האות A שהיא האות הראשונה במילה Anzac, ובראשה מרפסת תצפית על כל האזור.
730 חללים מהאנזא"ק: 544 חללים מאוסטרליה ו-186 מניו זילנד טמונים בבתי הקברות לחללי האימפריה הבריטית בארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה. שיעור חללי האנזא"ק מתוך כלל חללי המלחמה, שהיו 12,197 חללים, הוא 6%.
האוסטרלים והניו זילנדים מקיימים ימי זיכרון מיוחדים ב-25 באפריל, יום אנזא"ק וב-31 באוקטובר. טקסים צבאיים מלאים מתקיימים ביום הזיכרון הבריטי (11 בנובמבר). הטקסים מתקיימים ברמלה, ירושלים ובבאר שבע. קרובי החללים נוהגים להגיע לביקורים בבתי הקברות.
בתי הקברות לחללי האנזא"ק

להלן בתי הקברות בהן קבורים החללים מארצות האנזא"ק שנפלו במערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה:
| בית הקברות | אוסטרליה | ניו זילנד |
| --- | --- | --- |
| באר שבע - בית הקברות הצבאי | 175 | 31 |
| דיר אל בלח - בית קברות צבאי | 37 | 13 |
| עזה- בית קברות צבאי | 100 | 20 |
| חיפה  - בית קברות צבאי | 28 | 1 |
| ירושלים - בית קברות צבאי, ישראל | 144 | 34 |
| רמלה - בית קברות צבאי | 60 | 87 |
| סך הכל | 544 | 186 |
גלריה

שלט ההכוונה לאתר
הסבר על מהות האנדרטה
שלט הסבר על האנדרטה
שלט הסבר על האנדרטה
כפר אביב

| --- | --- |

רחוב בכפר אביב
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: המרכז
מועצה אזורית: גדרות
גובה ממוצע: ‎45 מטר
תאריך ייסוד: 1951
תנועה מיישבת: האיחוד החקלאי
סוג יישוב: מושב
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2023
  - אוכלוסייה: 771 תושבים
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת השפלה מוגדלת) כפר אביב(למפת השפלה רגילה) כפר אביב(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כפר אביב(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כפר אביב31°49′53″N 34°43′16″E﻿ / ﻿31.8313308679094°N 34.721065535974°E﻿ / 31.8313308679094; 34.721065535974  heמפת היישובים של מועצה אזורית גדרות (in English: Gederot Regional Council) באדום - כפר אביב בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 9 מתוך 10

כְּפַר אָבִיב הוא מושב הנמצא בצמוד למחלף אשדוד. כפר אביב הוא חלק מהמועצה האזורית גדרות.
כפר אביב נוסד בשנת 1951 ביוזמת הסוכנות היהודית – האגף למעמד הבינוני וחברת רסקו. מלכתחילה נועד כפר אביב לקלוט עולים ממצרים. שמו המקורי של כפר אביב היה "כפר היאור". השם כפר אביב ניתן בהתייחסות למצרים כפי שנכתב בתורה: "כי בחודש האביב יצאת ממצרים". בהמשך נקלטו בכפר משפחות ממזרח אירופה, ארצות אפריקה ואסיה ותושבים ותיקים אשר בחרו לגור בכפר אביב.
בכפר אביב 72 נחלות ועוד כ-80 וילות. השטחים החקלאיים הם בהיקף של כ-2,600 דונם. הענפים העיקריים: פרדסים, מטעים נשירים, ירקות ופרחים. רוב התושבים מוצאים את פרנסתם מחוץ למושב.
בבוקר טבח שבעה באוקטובר נהרגה תושבת המושב חנה בן ארצי בת 69 כתוצאה מפגיעת רקטה והייתה לאחת הנרצחות הראשונות במתקפת הפתע.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף אוקטובר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  חנה בן ארצי בת 69 מכפר אביב נהרגה מרקטה, באתר ערוץ 7, 7 באוקטובר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007588264705171
הפחדנים

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  אבי נשר
 הופק בידי:  שרון הראל, יצחק צחייק
 תסריט:  אבי נשר שרון הראל
 עריכה:  יצחק צחייק
 שחקנים ראשיים:  מאיר סוויסה חלי גולדנברג
 צילום:  חנניה בר
 מדינה:  ישראל ישראל
 חברת הפקה:  אולפני הרצליה
 הקרנת בכורה:  1980
 משך הקרנה:  94 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט רומנטי 
 הכנסות:  78,000 צופים
 דף הסרט ב־IMDb
 
הפחדנים הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1980, בבימויו של אבי נשר עם מאיר סוויסה וחלי גולדנברג בתפקידים הראשיים.
זה היה סרטו השלישי של נשר לאחר הצלחת סרטיו "הלהקה" (1977) ו"דיזנגוף 99" (1979) והוא זכה להצלחה פחותה.
בסרטיו אלו פעלה לצדו בת זוגו, שרון הראל, שהייתה שותפה לתסריט, לליהוק ולהפקה של שלושת הסרטים, אך לאחר הפקת סרטים אלו נפרדו דרכיהם.
בסרט משחק גיא פינס בתפקיד קטן כילד וכן ציפורה צברי שהוכתרה ב-1928 כאסתר המלכה העברייה
העלילה היא סיפור אהבה רומנטי בין פקיד דואר קטן שמפחד מהחיים ובורח אל עולם של פנטזיות, לשכנתו החדשה – צעירה יפה בשם לימור, שהיא הפילגש הבודדה של גבר נשוי ועשיר.
תקציר העלילה

בני קונפינו (מאיר סוויסה) עובד כפקיד בסניף דואר. הוא מתוסכל מעבודתו המשעממת אבל כעמיתיו לעבודה זו, שרוליק (אייל גפן), פרץ (אבי לוזיה), דבורה (ענת קרטיס), ופנחסי (עזרא דגן) הוא מפחד להתפטר ולעזוב מקום עבודה בטוח ולהתעסק בתחביביו - קוסמות ונגינה בצ'לו. הוא חייב לעבוד כדי לשלם שכר דירה לבעל הבית הקשוח פיינרו (אלכס מונטה) ולפעמים הוא מתלוצץ עם רוני (גיא פינס), ילד הגר בבניין. את סניף הדואר בו הוא עובד מנהל בן מאיר (ישראל רובינצ'יק) האימתני.
את מחשבותיו ותסכוליו הוא משחרר בשיחות עם הארנבת שלו, אליזבת. הוא עוסק ומתאמן בקוסמות ושואף להידמות להארי הודיני, חבריו מכנים אותו "בני הודיני".
יום אחד מגיעה דיירת חדשה לדירה לידו, והיא צעירה יפהפייה בשם לימור (חלי גולדנברג) שמשמשת כפילגש למיקי (עמי גניגר), אדם עשיר ונשוי המבטיח לה להתגרש מאשתו ולהינשא לה. בני מתאהב בה מיד אך יודע שאין לו סיכוי. היא מזמינה אותו למסיבה בדירתה ושם נותנת לו חברתה עטרה (שרי צוריאל) לעשן סמים. בני מתעלף ומוצא את עצמו למחרת במיטתה של לימור מבלי לדעת מה עבר עליו בלילה.
לאחר שאשתו של מיקי מאיימת בגירושים, הוא נוטש את לימור. לימור המיואשת מנסה להתאבד ומאושפזת במוסד פסיכיאטרי ורק בני בא לבקר ולעודד אותה. הידידות בין שניהם מתפתחת.
לימור מחליטה להפוך לנערת טלפון כדי להרוויח למחייתה למרות התנגדותו של בני שמוכן לקבלה לדירתו. כדי לעזור לה הוא מתחפש לסרסור שלה, מבריח לקוחות לא רצויים ומשכנע את האחרים כי כאן יקבלו רק מסג'. הכל פועל יפה עד שלימור מחליטה לקבל לקוחות ללא בני. לקוח אחד מנסה לאנסה והיא ניצלת ברגע האחרון על ידי בני. הם נמלטים לכפר ומתארחים אצל סבתו של בני (ציפורה צברי) שגם היא חובבת קוסמות. בכפר מתלהטת אהבתם והם מחליטים לעבוד ביחד במופעי קוסמות. בני מפוטר מעבודתו אך לפני כן הוא מוזמן להופעה בפני עובדי הדואר.
הם חוזרים לתל אביב ולימור הולכת להחליף תלבושות בעוד בני מחכה לה בחוף הים. מיקי מודיע לה שהתגרש מאשתו ומזמין את לימור לטוס לטיול ברומא. היא מגיעה לחוף הים ומודיעה זאת לבני ההמום אך ממש לפני העלייה למטוס היא מתחרטת לאור יחסו של מיקי כלפיה ורצה לחפש את בני.
בני ההמום מגיע לנשף אך מסרב להופיע. במקום זה הוא נואם לפני חבריו ואומר להם שהם פחדנים משום שאינם יוצאים מהמקום המשעמם הזה ולהגשים את שאיפותיהם.
לימור מחפשת את בני בכל תל אביב עד שמוצאת אותו ישן על ספסל בסמוך לכיכר הבימה. הם מתפייסים ומסכימים לעבוד כשותפים.
שחקנים

| שחקן | תפקיד |
| --- | --- |
מאיר סוויסה: בני
חלי גולדנברג: לימור
עזרא דגן: פנחסי
אייל גפן: שרוליק
אלכס מונטה: פיינרו
גיא פינס: רוני פיינרו
ישראל רובינצ'יק: בן מאיר
שרי צוריאל: עטרה
אבי לוזיה: פרץ
ציפורה צברי: סבתא
נתן וולפוביץ': בעל המכולת
חנה ריבר: בעלת מכולת
מיכאל כורש: לקוח
ענת קרטיס: דבורה
הערות שוליים

↑  תל אביב שלי - מאמרים - הסינדרלה מכרם התימנים, באתר www.mytelaviv.co.il
החיטה צומחת שוב

בול יום הזיכרון ה'תשע"ה שהוקדש לשיר זה
"הַחִטָּה צוֹמַחַת שׁוּב" הוא שיר אבל וזיכרון שנכתב בשנת 1974 על ידי דורית צמרת, חברת קיבוץ בית השיטה, בעקבות ההלם והאבל הכבד שאחזו בקיבוץ בית השיטה עם נפילתם של 11 מבניו במלחמת יום כיפור. שיר זה הוא אחד השירים המזוהים ביותר עם שירי יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל.
השיר הולחן בשנת 1978 על ידי חבר קיבוץ שער הגולן, חיים ברקני, ומילותיו עובדו והותאמו אל הלחן.
עמק חרוד מצולם מפסגת הר הגלבוע - נוף המתואר בשיר
השיר מתאר את נוף עמק חרוד בו שוכן הקיבוץ, הכולל עצי חרוב, זית ואת מראה הגלבוע, ותמה כביכול על אדישותו של הנוף היפה ("ואל ערבו העמק נאסף / ביופי שעוד לא היה כמוהו"), אל השכול, האובדן וכאב חסרונם של הנעדרים ("אתם אינכם ולא תוכלו לשוב.../ אך החיטה צומחת שוב"). השיר מתאר את הנוף המקומי הנשקף מחלון ביתה של המחברת, כשבמקביל הוא גם כלל-ישראלי ונוגע בדימויי תנ"ך, וכן מאזכר דימויים אוניברסליים ("ועל הדשא ילד וכלבו / מואר החדר ויורדים לילות"). האזכורים מלווים בתחושות תימהון ובכאב שאין לו תקנה. במקביל, השיר מבטא תקווה לעתיד, ומתאר את המשכיות העולם עם כל הטוב שבו, חרף האובדן.
השיר נשלח להלחנה לנעמי שמר, אשר העבירה אותו לחיים ברקני וכתבה לו "השיר יפיפה, אבל קשה. מדובר בבנים שלא חזרו. אינני מסוגלת נפשית להתמודד עם השיר ואני מעבירה אותו אליך. יש בו חומר נפצי רגשי רב אבל אני תקווה שאתה עם רגישותך לנושא תוכל לנסות וגם להצליח.".
השיר התפרסם תחילה בעיבודו של אילן גלבוע ובביצוע להקת הגבעטרון. ב-1983 הקליטה אותו חוה אלברשטיין בעיבודו של מנחם ויזנברג לתקליטה "נמל הבית". בין המבצעים הנוספים של השיר: רוחמה רז, אסף נגל, דודו זכאי, דפנה ארמוני, להקת צעירי תל אביב, אחינועם ניני, דוד דאור, שלומית אהרון, מירי מסיקה, איה כורם, דורית פרקש, קרן פלס ולהקת "האשקולית" של בית השיטה.
במלאת 100 שנים לדגניה א' ולתנועה הקיבוצית הופיע אלבום אוסף שכלל שירים של בני התנועה הקיבוצית, ונקרא בשם השיר. כמו כן, בול יום הזיכרון ה'תשע"ה (2015) הוקדש לשיר זה.
בשנת 2023 הוציא ירמי קפלן גרסת כיסוי לשיר במסגרת 50 שנה למלחמת יום הכיפורים.
בעקבות טבח שבעה באוקטובר, הקליטו בשנת 2023 חברי הגבעטרון גרסה חדשה לשיר לכבוד חברי הקיבוצים שבתיהם נחרבו במתקפה, ושנאלצו לעזוב את קיבוצם ולעבור למגורים זמניים עד לסיום המלחמה ושיקום הקיבוצים. בגרסה החדשה, שהגה אורי רביץ, הם החליפו מספר מילים לנוסח ”זה לא אותו הנגב, זה לא אותו הבית, אתם אינכם ומוכרחים לשוב”. בדצמבר אותה שנה שי המבר הוציאה ביצוע מחודש לשיר.
הערות שוליים

↑  לפי נתוני אקו"ם
↑  בול החיטה צומחת שוב, באתר דואר ישראל
1 2  מאיה נחום שחל, "אתם אינכם ומוכרחים לשוב": הסיומת המצמררת לשיר האיקוני, באתר כלכליסט, 21 בנובמבר 2023
↑   החיטה צומחת שוב - אוקטובר 2023, בביצוע להקת הגבעטרון, וידאו קליפ של השיר  באתר יוטיוב
עלי ברכה

אין תמונה חופשית
עלי בַּרַכֶּה (בערבית: علي بركة) הוא בכיר בארגון הטרור חמאס האחראי על יחסי החוץ של הארגון ונציג חמאס בלבנון מ־2011 עד 2019.
במסגרת תפקידו בלבנון, ברכה היה אמון על היחסים בין חמאס ובין חזבאללה ואיראן. ב-2013 נשמעו האשמות שחמאס מסייעת לקבוצות של מורדים סורים ממוצא פלסטיני במלחמת האזרחים בסוריה, ופורסם שחזבאללה הורה לברכה לעזוב את לבנון. אך ברכה נשאר בלבנון, וחמאס הכחישה כי חזבאללה הורה לאנשי חמאס לעזוב.
ב-2016 נפגש ברכה עם משלחת איראנית בשגרירות איראן בביירות, כדי להדק את קשרי חמאס עם איראן ולפי דיווח של העיתון The Palestine Chronicle השיג מימון איראני לחמאס.
בעקבות טבח שבעה באוקטובר צוטט ברכה בעיתונות העולמית כמי שאמר כי המבצע תוכנן במשך שנתיים וכי חמאס נעזר במימון, באימונים ובבניין הכוח, בגורמים אזוריים כמו איראן.
ברכה הוא אחד משישה בכירים בחמאס שארצות הברית הגישה נגדם כתבי אישום בשל מעורבותם בתכנון, תמיכה וביצוע טבח שבעה באוקטובר, שבה נרצחו ונחטפו גם אזרחים אמריקאים.
הערות שוליים

↑  Stuart Winer, Hamas denies Hezbollah booting it out of Lebanon, The Times of Israel, 30 May 2013
↑  Justice Department Announces Terrorism Charges Against Senior Leaders of Hamas, Office of Public Affairs, U.S. Department of Justice, 3 September 2024
ערך זה הוא קצרמרבנושא טרור. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
צפרדעים (על משפחה)

| צפרדעים |
| --- | --- |
 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: דו-חיים
סדרה:: חסרי זנב
תת־סדרה:: ניאובטרכיה
על־משפחה:: צפרדעים
שם מדעי
 Ranoidea

צפרדעים (בלטינית: Ranoidea) היא על־משפחה של חסרי זנב החיים באזורים לחים ורטובים בעולם ומכילים את רוב הצפרדעים כולל משפחת הצפרדעיים (Ranidae).
מאפיינם העיקרי של הצפרדעים הוא חזה רחב הפונה למעלה ושימוש בבית השחי במהלך חיבוק הכלולות של הזכר והנקבה. צפרדעים אלה כוללות את המינים הגדולים ביותר בסדרה, כשהגדול מכולם הוא צפרדע גוליית (Conraua goliath), שאורכו 32 ס"מ ומשקלו 3.3 ק"ג.
בניגוד לקרפדות, הצפרדעים בעלי עור לח והם פעילים בעיקר באזורים לחים ורטובים, בהם הם שומרים על העור שלא יתייבש. הבדל נוסף הוא שהצפרדעים קולניות הרבה יותר ובעלות שקי תהודה מתחת לצווארן המגביר את הקול שלהן.
משפחות

הקבוצה כוללת את המשפחות:
המיסוטיים (Hemisotidae)
היפרוליים (Hyperoliidae)
מנטליים (Mantellidae)
פטרופדיים (Petropedetidae)
צפרדעיים (Ranidae)
רקופוריים (Rhacophoridae)
פיקסיספלידיים (Pyxicephalidae)
צרטובטרצ'ידיים (Ceratobatrachidae)
צפרדעי גוליית (Conrauidae)
דיקרוגלוסיים (Dicroglossidae)
צפרדעים מרקדות (Micrixalidae)
ניקטיבטריכיים (Nyctibatrachidae)
אודונטובטרכיים (Odontobatrachidae)
פרינוברצ'יים (Phrynobatrachidae)
פטיצ'דניים (Ptychadenidae)
רניקסיאלידיים (Ranixalidae)
צפרדעי שור בבריכה בדרום אפריקה.
יחסי אקוודור–מקסיקו

| יחסי אקוודור–מקסיקו |
| --- | --- |
אקוודור: מקסיקו


אקוודור: מקסיקו
שטח (בקילומטר רבוע)
283,561: 1,964,375
אוכלוסייה
18,200,047: 131,315,097
תמ"ג (במיליוני דולרים)
118,845: 1,788,887
תמ"ג לנפש (בדולרים)
6,530: 13,623
משטר
דמוקרטיה נשיאותית: רפובליקה פדרלית

יחסי אקוודור–מקסיקו הם היחסים הדיפלומטיים בין אקוודור ומקסיקו. שתי המדינות חברות בקהילה של מדינות אמריקה הלטינית והקריביים, איגוד האינטגרציה של אמריקה הלטינית, ארגון מדינות אמריקה, ארגון המדינות האיברו-אמריקאיות והאו"ם.