stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרנסס גרטרוד מקגיל
קריירה מקצועית

מקגיל התקבלה לעבוד כבקטיריולוגית במחלקת הבריאות של ססקצ'ואן ברג'ינה בשנת 1918 (באותה שנה פרצה מגפת השפעת הספרדית שהרגה בקירוב כ-50,000 קנדים). בשנת 1920 עברה מקגיל לתפקיד פתולוגית של הפרובינציה, ולאחר שנתיים מונתה למנהלת המעבדה המחוזית. במסגרת עבודתה עסקה בעיקר בחקר מקרי מוות חשודים באמצעות יישום מדע משפטי. באותו הזמן תחום זה נחשב עדיין חדש יחסית בקנדה, מקגיל כאשת מקצוע מוסמכת נאלצה ואף הצליחה להימנע מהמכשולים שניצבו בפניה על עצם היותה אישה המתעסקת בתחומים מדעיים שלרוב נשלטים על ידי גברים. מקגיל נאלצה להוכיח את עצמה בפני המשטרה הרכובה המלכותית של קנדה (ה-RCMP) שלכאורה לא רצו לקבל אישה פתולוגית.
מכיוון שה-RCMP לא הקים את המעבדה המשפטית הראשונה שלו עד לשנת 1937, מקגיל נדרשה לבצע את הנתיחות ואת שימור הראיות הקשורים לכוחות המשטרה, ברחבי ססקצ'ואן. החקירות חייבו אותה לעבור ממקום למקום בזמנים קצרים, לנסוע מרחקים עצומים, לעיתים גם בתנאי מזג אוויר קיצוניים. במהלך עבודתה מקגיל התגלתה כאדם חזק, שמסירותה וכוחה מוקדשים לעבודתה. כמו כן יכולותיה לבצע חקירות מבעיתות ללא היסוס הרשימו רבות את עמיתיה לעבודה, הגברים.
בשנת 1942 פרשה מקגיל מעבודתה במעבדה המחוזית במטרה לנסות להיכנס לעבודה במעבדה פרטית המתמחה במחלות עור ואלרגיות, אך מצאה עצמה חוזרת לעבוד עבור המעבדה של ה־RCMP, זאת משום שבשנת 1943 מנהל המעבדה לזיהוי פלילי של ה-RCMP ברג'יניה נהרג בהתרסקות מסוק ומקגיל נקראה לשמש כמחליפתו.
בתפקידה כמנהלת המעבדה המשיכה מקגיל לנהל חקירות ברחבי ססקצ'ואן. בנוסף היא הרצתה והכשירה שוטרים ובלשים בפסיקה רפואית, פתולוגיה וטוקסיקולוגיה. היא לימדה תלמידים כיצד לקרוא זירות פשע, ולאסוף ולשמור ראיות. היא הדגישה רבות לתלמידיה את החשיבות של חשיבה ביקורתית בעת בחינת זירת פשע. בנחישותה לחשוף את האמת ואת כלל העובדות של כל מקרה, תפקדה מקגיל גם כחוקרת רפואית וגם כבלשית משטרה.
הערות שוליים

1 2 3  Susanna McLeod, Canada's 'Sherlock Holmes of Forensic Science', ‏Published Apr 23, 2013
1 2 3  Frances Gertrude McGill, www.thecanadianencyclopedia.ca (באנגלית)
↑  RCMP Heritage Centre | BLOG: CANADA’S FIRST FORENSIC PATHOLOGIST HELPED RCMP SOLVE CRIMES, rcmphc.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 3642 8632  LCCN: n2006184519  VIAF: 60983735   WorldCat (עם VIAF): 60983735 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "פרנסס גרטרוד מקגיל".
סנטרל פארק וסט

| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  סנטרל פארק 
 מיקום
 עיר:  מנהטן 
 
 קואורדינטות:  40°47′05″N 73°58′12″W﻿ / ﻿40.7847°N 73.9699°W﻿ / 40.7847; -73.9699
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מנהטן מוגדלת) סנטרל פארק וסט(למפת מנהטן רגילה) סנטרל פארק וסט  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
בתי דירות קואופרטיבים בשדרת סנטרל פארק וסט (מימין לשמאל): הסאן רמו, הלגנהאם, הדקוטה והמג'סטיק.
סנטרל פארק וסט (באנגלית: Central Park West) או בקיצור: CPW היא שדרה בציר צפון - דרום ברובע מנהטן של העיר ניו יורק במדינת ניו יורק.
השדרה מהווה את גבולו המערבי של סנטרל פארק ואת גבולה המזרחי של שכונת האפר וסט סייד (הצד המערבי העליון של האי). אורכה של השדרה 51 גושי דירות. השדירה מתחילה בכיכר קולומבוס (במפגש רחוב 59 עם השדרה השמינית) ומהווה את המשיכה צפונה של השדרה השמינית, ומגיעה עד כיכר פרדריק דאגלס (במפגש רחוב 110 עם שדרת פרדריק דאגלס המהווה למעשה את המשך השדרה השמינית ואף מכונה כך).
לאורך השדרה, מצויים רחובות החוצים את סנטרל פארק. במפגש השדרה עם רחובות אלה מצויים שערי הפארק: שער הסוחרים (Merchants Gate) במפגש השדרה עם רחוב 59, שער הנשים (Womens Gate) במפגש עם רחוב 72, ושער הזרים (Strangers Gate) במפגש עם רחוב 106.
בניגוד לשדרה השמינית, שהיא חד סיטרית לכיוון צפון, שדרת סנטרל פארק וסט היא דו סיטרית.
אתרים בשדרה

השדרה מהווה אתר מגורים יוקרתי. לאורך השדרה מצויים מספר בנייני דירות קואפרטיביים (שיתופיים) יוקרתיים: הסאן רמו, האל דורדו, המג'סטיק, הדקוטה והברספורד. מבנים אלה נבנו בשנות ה-30 במיקומם של מלונות שנבנו במאה ה-19 ונשאו את אותם שמות. המבנים מהווים אתר שימור היסטורי לאומי בארצות הברית. בבניין הדקוטה שלצד השדרה התגוררו ג'ון לנון ויוקו אונו (שעדיין מתגוררת בה), ובשדרה נרצח ג'ון לנון בצאתו מביתו בשנת 1980. כמו כן, הזמר בונו סולן להקת U2 מתגורר בבנין סאן רמו.
לצד השדרה נמצאים האגודה ההיסטורית של ניו יורק והמוזיאון האמריקאי להיסטוריה של הטבע.
השדרה בתרבות

מבנה מספר 55 בשדרה הוא המבנה ששימש רקע לסרט "מכסחי השדים", כאתר הבית המכושף, ולמולו, בצידה השני של השדרה, בסמוך לרחוב 67, נמצאת המסעדה טוורן און דה גרין אשר אף היא הופיעה בסרט. כמו כן השדרה נתנה את שמה לאופרת סבון שנקראה באותו שם.
בשנת 1899 נפגע ונהרג הנרי בליס מפגיעת מכונית חשמלית במפגש השדרה עם רחוב 74. אירוע זה נחשב לתאונת הדרכים הראשונה בה נהרג אדם בארצות הברית (ובחצי הכדור המערבי בכלל).
בחינה פסיכומטרית

ערך זה עוסק בבחינה פסיכומטרית בעולם. אם התכוונתם לבחינה פסיכומטרית בישראל, ראו .
בחינה פסיכומטרית היא בחינה המשמשת להערכת כישורים מנטליים וקוגניטיביים של אדם ביחס ליכולותיהם של אנשים אחרים. ישנם סוגים רבים מאוד של מבחנים פסיכומטריים. הנפוצים בהם כוללים את בדיקת החשיבה המספרית, המרחבית והמילולית.
הבחינה מורכבת משלושה נושאים: חשיבה כמותית, חשיבה מילולית ואנגלית, כשלאחרון יחס נמוך יותר בציון. רף הקבלה ברוב המוסדות להשכלה גבוהה בישראל מורכב, בין השאר (ופעמים רבות בעיקר) מהציון הפסיכומטרי.
ממוצע הציונים בפסיכומטרי בישראל הוא 541, מתוך כ-80 אלף שניגשים בשנה פחות מ-10 מקבלים את הציון המקסימלי 800.
השיקולים של תוקף ומהימנות הם אלמנטים נחוצים לקביעת איכות של כל מבחן.
עם זאת, אגודות מקצועיות מציבות את הנתונים הללו בהקשרים רחבים יותר בעת פיתוח תקנים לשפיטת איכות של מבחן בהקשר נתון.
בארצות הברית

בארצות הברית נהוגים שני מבחנים, SAT ו-ACT, המשמשים למיון מועמדים להשכלה הגבוהה בדומה לבחינה הפסיכומטרית בישראל. שני המבחנים נערכים על ידי שני גופים שונים אולם על פי רוב לא קיימת העדפה לאחד מהם במוסדות להשכלה גבוהה ולכן הם נחשבים לתחליפיים. על אף שמוקד המבחנים בארצות הברית בשני המבחנים ניתן להיבחן במדינות רבות בעולם, ביניהן ישראל.
בסין

בסין נהוג מבחן הנקרא גאוקאו (אנ') שקובע באיזו אוניברסיטה ואיזה תחום לימוד יהיה הנבחן רשאי ללמוד, לא ניתן בסין ללמוד לימודים אקדמיים ללא מבחן זה.
בקוריאה הדרומית

בקוריאה הדרומית נהוגה בחינת כניסה לאוניברסיטאות הנקרא "סו-נג" (Suneung, 수능) או בשמה האנגלי CSAT (ראשי תיבות של College Scholastic Ability Test, "מבחן יכולת לימודית באקדמיה"). הבחינה, שאורכה כ-8 שעות, מתקיימת פעם בשנה, ביום חמישי שבשבוע השלישי של חודש נובמבר. היום בו מתקיימת הבחינה הוא יום מיוחד בלוח השנה במדינה: הבורסה הדרום קוריאנית נפתחת בשעה מאוחרת יותר, והתחבורה הציבורית מתוגברת בשעות הבוקר על מנת לסייע לתלמידים להגיע למקומות בהם מתקיימת הבחינה.
הבחינה מורכבת מ-4 חלקים: כישורי שפת אם, מתמטיקה, אנגלית, מדעים (מדעי הטבע, הרוח והחברה, בהם פרק חובה על היסטוריה קוריאנית), ושפה זרה (סינית קלאסית או שפה זרה אחרת לבחירת התלמידים). בזמן הבחינה באנגלית, שכוללת קטע בהבנת הנשמע, כלל המטוסים במדינה מקורקעים על מנת שרעש המטוסים הממריאים והנוחתים לא יפריע לתלמידים בבחינה.
בישראל

בישראל מתייחס המושג הבחינה הפסיכומטרית או הפסיכומטרי לבחינה המשמשת ככלי מיון לכניסה לאוניברסיטאות השונות ולמוסדות נוספים להשכלה גבוהה ולפעמים כמבחן קבלה למשרה בחברה.
טרם המצאתה של הבחינה הפסיכומטרית, היו נהוגים בישראל מבחנים מקצועיים ייעודיים למקצועות מסוימים (בתשלום) בשקלול ציוני הבגרות של המועמד, בעוד קבלה לתארים אחרים הסתמכה על ציוני הבגרות בלבד.
הבחינה הפסיכומטרית בישראל הביאה להקמתה של תעשייה נרחבת של 'מכוני הכנה' לבחינה זו. מכונים אלו מעבירים שיעורים בתשלום עבור אנשים המעוניינים לשפר סיכוייהם להצליח בבחינה. התשלום הנהוג לרוב הוא בסכומים הנעים בין 3,000 ל-8,000 ש"ח, כאשר קבוצות אוכלוסייה שונות מסובסדות לעיתים על ידי המדינה, וכן ניתן לשלם בעבור השיעורים באמצעות הפיקדון שניתן למשרתים בצה"ל ובשירות לאומי.
ראו גם

המרכז הארצי לבחינות והערכה
הערות שוליים

↑  "Suneung: The day silence falls over South Korea" (באנגלית בריטית). 2018-11-15. נבדק ב-2024-12-10.
↑  הלית ינאי, ‏אנחנו מתווכחים על הפסיכומטרי, הסינים פיצחו את הנוסחה, באתר גלובס, 19 באוקטובר 2012
↑  עידו סולומון, ההיסטוריה של הבחינה: מצבא ארה"ב לאקדמיה, באתר TheMarker‏, 7 באוקטובר 2010
1 2  עמיר קורץ, "העיר" חושף: ענף קורסי ההכנה לבחינה הפסיכומטרית - תעשייה המגלגלת כ-200 מיליון שקל בשנה - פרוץ, באתר TheMarker‏, 3 באוגוסט 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007546287505171  BNE: XX526644  BnF: cb119750502 (data)  GND: 4176236-8  LCCN: sh85108490  LNB: 000061790  NKC: ph124817 
בני משפחה של נבחנים בסין, ממתינים מחוץ לאולם הבחינה על מנת לתמוך בנבחנים.
אפרים סיני

אין תמונה חופשית
אפרים סיני (דיסנצ'יק) (23 במאי 1895 – 25 בפברואר 1985) היה רופא עיניים ישראלי, מנהל מחלקת עיניים בבית החולים הדסה ובבית החולים איכילוב, יקיר תל אביב.
ספרו

במלוא העין: מעולמו של רופא, תל אביב: צ'ריקובר, 1984.
ספרו > ממאמריו

לשאלת הגרענת בין התימנים, הרפואה, 6, ב, עמודים 23 - 12, תרצ"ב, 1932.
ראו גם

ההסתדרות הרפואית בישראל
הערות שוליים

↑  אפרים סיני באתר חברה קדישא ת"א–יפו
↑  רופאיה של ארץ-ישראל 1799–1948, נסים ויעל לוי, בהוצאת  איתי בחור, מהדורה שנייה, מרץ 2012, עמוד313
↑  אורית נבות, אברהם גרוס, ‏המלחמה בגרענת: ראשית בריאות הציבור בארץ-ישראל, קתדרה 94, דצמבר 1999, עמ' 106
↑  "במלוא העין- מעולמו של רופא, ד"ראפרים סיני,צ'ריקובר מוציאים לאור בע"מ, פרק 79, עמוד 183
↑  החוג לרפואת עיניים - הפקולטה לרפואה ע"ש סאקלר, אוניברסיטת תל אביב
↑  בענין בית החולים העירוני בת"א, דבר, 24 בינואר 1961
↑  ד"ר א. סיני - יו"ר ההסתדרות הרפואית, דבר, 3 במאי 1961
↑  "במלוא העין" מעולמו של רופא, ד"ר אפרים סיני, צ'ריקובר מוציאים לאור בע"מ, 1984, פרק 78, עמוד 181
↑  ראו ביקורת: אהוד בן עזר, 'מין ורפואה', עתון 77: לספרות ולתרבות, 66-67: 6, 1985.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007453488105171  ISNI: 0000 0000 5112 3722  LCCN: nr91035677  VIAF: 29392183   WorldCat (עם VIAF): 29392183
המונסטרס & סטריינג'רז

| --- | --- |
 מקום הקמה:  מיאמי 
 תקופת הפעילות:  מ-2010
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 חברים
 המונסטרס: אלכסנדר "אסקירדו" איזקווירדו סטפן ג'ונסון ג'ורדן קיי ג'ונסון SDHARU הסטריינג'רז: מרקוס "מארק לו" לומקס קלרנס קופי ג'וניור
 
המונסטרס & סטריינג'רז (באנגלית: The Monsters & Strangerz) הוא צוות הפקה וכתיבת שירים אמריקאי ממיאמי, פלורידה. הצוות כולל את המונסטרס: אלכסנדר "אסקירדו" איזקווירדו, סטפן ג'ונסון, וג'ורדן קיי ג'ונסון, SDHARU והסטריינג'רז: מרקוס "מארק לו" לומקס וקלרנס קופי ג'וניור.
בשנת 2011, המונסטרס & סטריינג'רז החלו לפעול בלוס אנג'לס והפיקו וכתבו שירים עבור אמנים כולל מארון 5, קמילה קביו, הלסי, זד, ריהאנה, ניק ג'ונאס, ליאם פיין, קייטי פרי, סלינה גומז, פיטבול, ג'ניפר לופז, בריטני ספירס, דואה ליפה, דמי לובאטו, ג'ייסון דירולו, פיפת' הרמוני, קניה וסט, ביג שון, ביבי רקסה ועוד רבים אחרים.
פרסים ומועמדויות

| פרס | שנה | קטגוריה | עבור | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| פרס גלובוס הזהב | 5 בינואר 2025 | השיר המקורי הטוב ביותר | "Kiss the Sky" מתוך "רוז הרובוטית" | מועמדות |  |
הערות שוליים

↑  The Monsters & Strangerz, Genius (באנגלית)
1 2  The Monsters & Strangerz, Discogs (באנגלית)
↑  Matthew Barnard, NOMINATIONS ANNOUNCED FOR 82nd ANNUAL GOLDEN GLOBES®, Golden Globes, ‏2024-12-09 (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 06a58fd1-4767-4eda-a60f-97103dbccd19
אהרון אתקין

| --- | --- |

אהרון אתקין
 לידה:  אפריל 1898 ניסן תרנ"ח הרדוק, מחוז ויטבסק, בלארוס
 פטירה:  14 בספטמבר 1938 (בגיל 40) י"ח באלול תרצ"ח קבוצת גבע, ישראל
 תאריך עלייה:  1911
 מקום קבורה:  קבוצת גבע, ישראל
 עיסוק:  ביטחון, שמירה, רכש אדמות
אהרון אתקין - תבליט מתכת שיצר משה ציפר בכניסה לחדר הזיכרון בקבוצת גבע
לוח זיכרון לזכר אהרון אתקין חיים שטורמן ודוד מוסינזון ב"כיכר דוד" על שם דוד מוסינזון בעפולה
אהרון אתקין (אטקין) (ניסן תרנ"ח, אפריל 1898 – י"ח באלול תרצ"ח, 14 בספטמבר 1938) היה חלוץ, מאנשי העלייה השנייה וממתגייסי הגדודים העבריים. שימש כמוכתר קבוצת גבע ועסק ברכישת אדמות ופיתוח ההתיישבות בעמק יזרעאל ועמק בית שאן. נהרג כשהרכב בו נסע עם חיים שטורמן ודוד מוסינזון עלה על מוקש ליד טירת צבי. על שם שלושתם נקרא גן השלושה (הסחנה) בעמק המעיינות למרגלות הר הגלבוע.
ביוגרפיה

אהרון אתקין נולד ב-1898 בעיר הרדוק שבמחוז ויטבסק (בצפון מזרח בלארוס) לדוד שלמה ושרה אתקין והיה צעיר הילדים במשפחתו. בילדותו למד ב"חדר" ובבית ספר. עקב קשיים כלכליים עברה המשפחה מהרדוק ללודז'. ההורים גידלו את הילדים ברוח מסורת ישראל אך גם עם אהבת ארץ ישראל.
ב-1911, כשהוא בן 13, ברח מבית הוריו, עבר את הגבול והגיע לעיר הנמל טריאסט. מאחר שהיה נטול כסף ותעודות התגנב כנוסע סמוי לאוניה שעשתה דרכה ארצה. בירידה מהאוניה עבר את ביקורת הגבולות לאחר שהציג תעודה ברוסית שפקיד המכס לא זיהה.
בהגיעו ארצה זייף את גילו והחל לעבוד בבניית גימנסיה הרצליה. עם סיום מלאכת הבנייה עבר לעבוד במערכת עיתון הפועל הצעיר. על אף שמצא עבודה בתל אביב שאף כל הזמן לעסוק בחקלאות לכן עבר לרחובות שם עבר בחקלאות כשכיר יום. בהמשך עבר לעבוד בחולדה. ב-1914, בתקופת מלחמת העולם הראשונה עזב את חולדה ועבר לעבוד בגדרה.
לאחר תקופת עבודה בגדרה עבר לבאר טוביה והתמודד, יחד עם שאר היושבים בארץ, בלחץ שהפעיל הצבא העות'מאני. במסגרת זו גויס אהרון לעבודות כפייה כעגלון. לאחר שחרור דרום הארץ על ידי הבריטים ב-1917, התגייס אהרון ב-1918 לגדודים העבריים ונשלח לאימונים במצרים שם קודם לדרגת סרג'נט (סמל). לצערם של אהרון והחיילים ביחידתו פתחו הבריטים במערכת מגידו וכבשו את הגליל בזמן שהם שהו עוד במצרים ולאחר זמן מה פוזר הגדוד ואהרון חזר לבאר טוביה.
ב-1924 עבר אהרון ובת זוגו, יחד עם עוד מספר חברים, מבאר טוביה לקבוצת גבע שם עסק בתחומי חקלאות שונים. לאחר שנפגע בידו נמנע ממנו לעסוק בעבודת כפיים והוא החל לפעול בתחום הביטחוני. במסגרת זו עסק בשמירה, מונה למוכתר של גבע, שימש כאיש הקשר לשלטון האנגלי ומול השכנים הערבים וסייע לקק"ל לרכוש אדמות בעמק יזרעאל. תקופה מסוימת אף התנדב לשמש כמדריך לצעירי תנועת גורדוניה בחולדה. ב-1935 ייצג את הסתדרות העובדים בוועידת החלוץ שנערכה בווינה. לאחר חזרתו המשיך בפעילותו הביטחונית. בתקופה זו הכיר את חיים שטורמן והיה השותף שלו בענייני הביטחון, רכישת האדמות וההתיישבות בעמק יזרעאל ועמק בית שאן.
ב-4 ביוני 1937 אירח את ארתור ווקופ, הנציב העליון, בסיור שערך בעמק חרוד מתוקף תפקידו ומעמדו כחבר ועד גוש חרוד.
ב-14 בספטמבר 1938 נסע עם חיים שטורמן ודוד מוסינזון לקבוע מקום להקמת היישובים נווה איתן וכפר רופין. בדרכם לטירת צבי עלתה מכוניתם על מוקש ושלושתם נהרגו במקום. הוא הובא למנוחות בבית העלמין של קבוצת גבע בה התגורר.
משפחה

אתקין היה נשוי ואב לשלושה בנים. בנו הצעיר של אתקין דוד איתיאל, (25 ביוני 1931 - 28 באוקטובר 1973) שרת במחזור הראשון של הנח"ל, ממייסדי הגבעתרון, כדורסלן בהפועל גבע בעונה הראשונה בליגה הלאומית בכדורסל (1953/1954) וממייסדי קיבוץ יטבתה, נפצע קשה לאחר שהזחל"ם שלו נפגע במלחמת יום הכיפורים בקרבות ממערב לתעלת סואץ ב-20 באוקטובר 1973. שבוע לאחר מכן, ב-28 באוקטובר נפטר מפצעיו בבית חולים איכילוב בתל אביב. הוא נקבר בבית העלמין בקיבוץ יטבתה.
הנצחה

"אנדרטת השלושה" הוקמה בקרבת הנקודה בה הותקפו השלושה. האנדרטה נמצאת על כביש 90, ביציאה הצפונית של המושב שדי תרומות.
"גן השלושה" (הסחנה), שנחנך ב-1959, נקרא על שם שלושת החללים.
אנדרטה לזכר השלושה הוצבה ב"כיכר דוד" (על שם דוד מוסינזון) בעפולה.
בקיבוץ גבע הוקם "בית אטקין" (בתכנונו של שמואל ביקלס) שמשמש חדר טבע ובית נוער.
לקריאה נוספת

אהרון אטקין: פרקי חייו מסֻפרים מאת חבריו וערוכים בידי יצחק יציב, תל אביב: המרכז לנוער של הסתדרות העובדים בארץ-ישראל, תרצ"ט 1939.
נחמן תמיר, אנשי העלייה השנייה - כרך ו', הוצאת המרכז לתרבות ולחינוך תל אביב וההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל, 1974, עמודים 9–21
חיים שטורמן, אהרון אטקין, ד"ר ד' מוסינזון : השלושה שנפלו בעמק בית שאן בימי חומה ומגדל, הוצאת קיבוץ עין חרוד, 1968
אהרון אטקין, חיים שטורמן דוד מוסינזון: עלו על מוקש, הוצאת המועצה האזורית גלבוע, 1968
הערות שוליים

↑  הנציב העליון בעמק, דבר, 6 ביוני 1937
↑  אהרן אטקין, דוד מוסינזון, חיים שטורמאן - נהרגו בהתפוצצות מוקש בדרך לטירת צבי, הצופה, 15 בספטמבר 1938
↑  חיים שטורמן, אהרן אטקין, דוד מוסינזון - נהרגו במוקש בדרך לטירת צבי, דבר, 15 בספטמבר 1938
↑  אנדרטת השלושה באתר "עמוד ענן
↑  אנדרטה לזכר אהרון אטקין, דוד מוסינזון וחיים שטורמן באתר "יזכור"
↑  גן השלושה-מי היו השלושה ?
↑  אזכרה לחללי עין-חרוד גבע, דבר, 30 באוגוסט 1939
↑  דוד הכהן, ניקה מהגבעטרון נלחמת נגד הריסת בית היסטורי בגבע, באתר כלכליסט, 17 בספטמבר 2012
יניי

יניי (כתיב מקובל: ינאי) היה פייטן ארץ-ישראלי קדום. חי ככל הנראה במאה ה-5 או ה-6 לספירה, ככל הנראה בגליל. יניי הוא אחד הפייטנים הקדומים ביותר, ונמנה בידי רס"ג, כמו גם אצל רבנו גרשום בשורה אחת עם יוסי בן יוסי ורבי אלעזר הקליר. זמנו המדויק לא ידוע לנו, אך ברור שחי תחת השלטון הביזנטי בארץ ישראל. נחשב – בין השאר – כמי שהכניס את החריזה לשירה העברית.
פיוטיו

מבנה פיוטיו של יניי קדום מאד, וככל הנראה היה ממעצבי מבנה הפיוט. הוא הפייטן הראשון הידוע לנו החותם את שמו באקרוסטיכון פיוטיו.
יניי חיבר מחזור של קדושתאות לכל סדרי הקריאה בתורה לפי חלוקת התנ"ך לסדרים, ובנוסף כתב קרובות למועדים ולשבתות מצוינות. מאחר שמספר סדרי התורה הוא כ-150, וכל קדושתא כוללת לכל הפחות עשרה קטעי פיוט, נמצא שסך פיוטיו של יניי הוא למעלה מאלף. אף על פי כן, מרבית פיוטיו לא נודעו במהלך הדורות. חרף העובדה שרבנו גרשום מאור הגולה ידע שיניי חיבר קרובות לכל סדרי התורה, רק קרובה אחת ויחידה מתוך המחזור הזה נכנסה למחזור האשכנזי, והיא "אוני פטרי רחמתיים" (במקור לסדר "ויהי בחצי הלילה"), הנאמרת במנהג אשכנז המערבי בשבת הגדול. פיוט אחד מקרובה זו, "אז רוב ניסים הפלאת בלילה", נכנס גם להגדה של פסח ונאמר בסיום ליל הסדר. לדעת כמה חוקרים, הוא גם מחבר הפיוט הנודע ונתנה תוקף. כמו כן, מנחם זולאי קובע כי הוא זה שכתב את הפיוט "וכל מאמינים", אחד מפיוטי הימים הנוראים, הנאמר בקהילות אשכנז ופולין אחרי קדושה במוסף של ראש השנה ושל יום הכיפורים, וגם הקינה "הילילו הה", הנאמרת במנהג אשכנז המערבי בסוף הקינות לתשעה באב, מיוחסת אליו מספק. ככל הנראה כתב יניי קרובות ושבעתות לתפילות העמידה בלבד.
עם גילוי גניזת קהיר, התגלה כתב יד גדול של פיוטים של יניי. כתב יד זה לא זכה לתשומת לב רבה, מאחר שהיה כתוב על כתב יד מחוק אחר של התרגום היווני לתורה של עקילס, שזכה לתשומת לב רבה יותר. רק לאחר שנים ארוכות הוסבה תשומת הלב לשרידי הפיוטים עצמם שבכתב היד, והתברר שהם פיוטים של יניי, שנתחברו על פי הסדרים של קריאת התורה, בהתאם לחלוקה הארץ-ישראלית. בשנת 1938 הדפיס מנחם זולאי את כל פיוטי יניי שהתגלו עד אז.
בשנת 1985 הדפיס פרופסור צבי מאיר רבינוביץ' את כל פיוטי יניי בשני כרכים בליווי הערות. בשנת 2000 הוציא פרופסור נחום מאיר ברונזניק ספר עם ביאורים ופירושים של הפיוטים על פי ממצאיהם של רבינוביץ' וזולאי, בתוספת שרידים שאסף שלום שפיגל ולא נדפסו.
בפיוטיו הוא מפייט תכנים מפרשת השבוע תוך שימוש רב בדברי התנאים והאמוראים, וקושר בין ענייני פרשת השבוע לשאיפות ולמשאלות הלב של עם ישראל.
פולקלור

רבי אפרים מבונא מוסר שמועה לפיה ר' אלעזר הקליר היה תלמידו של יניי, ומרוב קנאתו בתלמידו הגדול, הרגו יניי באמצעות הטלת עקרב בסנדלו, וכי זוהי הסיבה שאין אומרים פיוטים משל יניי בלומברדיה. כבר ר' אפרים, מוסר השמועה, מפקפק בה, ומסיים ”יסלח ה' לכל האומרים כן עליו אם לא כן היה”. המחקר כיום אינו מקבל את אמיתות המעשה הזה; הן בשל העובדה שהתארוך המשוער של שניהם אינו מאפשר זאת; הן בשל העובדה שבסיס השמועה, אי-אמירת פיוטיו בלומברדיה, כנראה אינה נכונה; והן בשל שבחיו של יניי בפי הבאים אחריו.
לקריאה נוספת

כתבי יניי בפרויקט בן-יהודה
צבי מאיר רבינוביץ', מחזור פיוטי רבי יניי לתורה ולמועדים, תשמ"ה–תשמ"ז.
צבי מאיר רבינוביץ', הלכה ואגדה בפיוטי יניי, תשכ"ה.
שאול ליברמן, "חזנות יניי", סיני: ירחון למדע וספרות, כרך רביעי (תרצ"ט), ירושלים, עמ' רכ"ה.
יוסף יהלום, קטעי הגניזה של פיוטי יניי, תשל"ח.
משה אריה כהנא, מחקרי מבנה הקדושתא של יניי, תשכ"ג.
הערות שוליים

↑  יאיר זקוביץ, אביגדור שנאן, "סיפור מגדל בבל בראי הפיוט הקדום", בתוך: גם כך לא כתוב בתנ"ך, ידיעות אחרונות, ספרי חמד, 2009, פרק ז, עמ' 87.
↑  בהקדמתו לספר "האגרון"
1 2  תשובות רגמ"ה, עמ' 56
↑   הפיוט קרב יום (ויהי בחצי הלילה), באתר הפיוט והתפילה 
 איתי מרינברג, קרב יום (אז רוב נסים) – אמנות השיר, באתר הפיוט והתפילה 
 שרה פרידלנד בן-ארזה, קרב יום – עיון בפיוט, באתר הפיוט והתפילה 
 מילות הפיוט אז רוב ניסים הפלאת בלילה, באתר דעת.
↑  פיוטי יניי, עמ' שכח. וראה שם שהשאיר מקום לערעור על הייחוס.
↑   הפיוט וכל מאמינים, באתר הפיוט והתפילה.
↑  http://www.kotar.co.il/KotarApp/Viewer.aspx?nBookID=93959363 פיוטי ינַיי ביאורים ופירושים] באתר כותר.
↑  ראה צבי מאיר רבינוביץ', הלכה ואגדה בפיוטי יניי
↑  ראה במאמרו של אהרן מירסקי המופיע בקישורים חיצוניים
↑  Adina Hoffman & Peter Cole, Sacred Trash : the lost and found world of the Cairo Geniza, Page 103.
↑  שד"ל, מבוא למחזור בני רומא, באתר פרויקט בן-יהודה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269896505171  BnF: cb13321511s (data)  CiNii: DA19217391  GND: 124834124  LCCN: n85212960  NTA: 074342940  SUDOC: 035510978  VIAF: 268934956   WorldCat (עם VIAF): 268934956
בני נגרי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  5 באוקטובר 1950 תל אביב-יפו, ישראל ישראל 
 פטירה:  23 באוגוסט 2019 (בגיל 68) לונדון, אנגליה, הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת 
 מוקד פעילות:  ישראל ישראל הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 פרופיל ב-IMDb
 
בני נגרי (5 באוקטובר 1950 – 23 באוגוסט 2019) היה מלחין ומעבד ישראלי. התבלט בסוף שנות השישים ובראשית שנות ה-70 כמלחין וכמעבד שהביא את מוזיקת הנשמה הפופולרית מארצות הברית אל הבימות בישראל. במיוחד בלט הדבר בתוכניתה העשירית של להקת חיל הים, "שירת הים", ובמחזמר המצליח "אל תקרא לי שחור".
הערות שוליים

↑  בני נגרי, באתר classical-composers.org, שוחזר ב-30 בנובמבר 2008
↑  יעקב העליון, "רפסודה בכחול", מעריב, 6 בנובמבר 1969
↑  הבמאי דני ליטאי סיפר שמכתיבת שיר זה, שנגרי רצה שיהיה בסגנון ספיריטואל, החל הרעיון שיצר בהמשך את המחזמר "אל תקרא לי שחור". "לגעת ברוח" - יואב גינאי מארח את דני ליטאי, הטלוויזיה הישראלית, ערוץ 1
↑  יוסי חרסונסקי, המוסיקה ה"כושית" של בני נגרי, מעריב, 10 באוגוסט 1972
↑  "Paid in Full", באתר artistdirect.com, שוחזר ב-30 בנובמבר 2008
↑  מאיה כהן, המלחין והמעבד בני נגרי הלך לעולמו, באתר ישראל היום, ‏23 באוגוסט 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298586205171  ISNI: 0000 0000 7027 6871  MusicBrainz: df2cee82-f14c-4970-82da-8e0d98997eb4  VIAF: 97391931   WorldCat (עם VIAF): 97391931
דיינוסוכוס

| דיינוסוכוס |
| --- | --- |
 שלד משוחזר של דיינוסוכוס
תקופה
קמפן (קרטיקון), 80–73 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זאורופסידה
קבוצה:: דיאפסידה
קבוצה:: ארכוזאוריה
על־סדרה:: דמויי תנינאים
קבוצה:: Eusuchia
סדרה:: תנינאים
על־משפחה:: דמויי אליגטור
סוג:: דיינוסוכוס
מינים
 D. hatcheri Holland, 1909 (type)  D. rugosus (Emmons, 1858) [originally Polyptychodon]  D. riograndensis (Colbert & Bird, 1954) [originally Phobosuchus]  D. schwimmeri Cossette & Brochu, 2020
שם מדעי
 Deinosuchus ‏הולנד, 1909

דיינוסוכוס (שם מדעי: Deinosuchus) הוא סוג של תנינאי ענק שחי 80–73 מיליון שנה לפני זמננו בגיל הקמפן בתקופת הקרטיקון העליון באמריקה הצפונית, וזכה לפרסום בתור "התנין המפלצתי שטרף דינוזאורים". הדיינוסוכוס היה בעל חיים ענק ואחד התנינאים הגדולים ביותר שחיו אי-פעם. הוא היה טורף-על אופורטוניסטי: בנוסף לדגים וצבי ים, הוא טרף גם דינוזאורים גדולים שהתקרבו לגדות של נהרות ומקווי מים אחרים. פירוש שמו ביוונית עתיקה הוא "תנין נורא" או "תנין גדול באופן מעורר אימה": δεινός (דיינוס) – "נורא, עוצמתי, חזק, מופלא, גדול, מפחיד, מעורר אימה", σουχος (סוכוס) – תנין.
מבחינה פילוגנטית הדיינוסוכוס היה קרוב לאליגטור,
והיה די דומה לאליגטורים של היום, למעט גודלו העצום: אורך של 10–12 מטר, ומשקל של 5–8.5 טונות. עוצמת הנשיכה של הדיינוסוכוס הוערכה ב-102,000 ניוטון (10.4 טון-כוח) – יותר מכל בעל חיים שחי אי-פעם ביבשה, ואף יותר מהטירנוזאורוס רקס, שידוע בנשיכתו החזקה המסוגלת אף לשבור עצמות. התנינאים של היום, ובפרט התניניים והאליגטוריים, קטנים בהרבה: לשם השוואה, אורכו של התנין הגדול ביותר החי היום, תנין הים, הוא שבעה מטרים לכל היותר, ומשקלו כ-1–2 טונות (1,000–2,000 קילוגרם) לכל היותר.
מאובנים של דיינוסוכוס נמצאו בארצות הברית במדינות טקסס, ויומינג ומונטנה וכן בחוף המזרחי (למשל בג'ורג'יה וקרוליינה הצפונית). מאובנים שלו נמצאו גם בצפון מקסיקו. הוא חי משני הצדדים של הים הפנימי המערבי שחצה את אמריקה הצפונית באותה תקופה. הוא הגיע לשיא גודלו בבית הגידול המערבי, אך היה נפוץ יותר במזרח ארצות הברית. במשך שנים היו פלאונטולוגים חלוקים בשאלה האם שתי האוכלוסיות מייצגות מינים טקסונומיים שונים, אך תגליות חדשות מ-2010 הראו ששתי האוכלוסיות הן אכן של מינים שונים של הדיינוסוכוס. המחקר על החלוקה למינים של הדיינוסוכוס נמשך גם היום.
השרידים הראשונים של הדיינוסוכוס נתגלו בצפון קרוליינה שבארצות הברית בשנות ה-50 של המאה ה-19, אך הוא תואר וסווג טקסונומית רק ב-1909. שרידים נוספים נתגלו בשנות ה-40 של המאה ה-20, ומאוחר יותר שימשו לשחזור (לא מדויק) של גולגולתו שהוצג במוזיאון האמריקאי להיסטוריה של הטבע. לא הכל ידוע עדיין על הדיינוסוכוס, אך ממצאים חדשים שנתגלו בשנים האחרונות יכולים לשפוך אור על טורף ענק זה.
תיאור ואנטומיה

הדיינוסוכוס היה דומה במובנים רבים לתנינאי מודרני, כאשר ההבדלים הגדולים היו בעיקר בגודלו העצום, בגולגולת ובצורת האוסטאודרמים – הקשקשים הגרמיים המהווים שריון לעור התנין. כיוון שעדיין לא נתגלה שלד מאובן שלם של דיינוסוכוס, חלק מהידע לגבי מבנה גופו של דיינוסוכוס הוא השערה, שנעשתה על ידי אקסטרפולציה והשוואה לתנינאים של ימינו.
איורי שחזור של דיינוסוכוס
איור של דיינוסוכוס רוגוסוס Deinosuchus rugosus.
איור של דיינוסוכוס האטצ'רי Deinosuchus hatcheri.