stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כלי
סוגי כלים נפוצים

ניתן לחלק כלים לפי מספר מאפיינים:
סוגי כלים נפוצים > מקור כוח

כלים שונים מופעלים באמצעות מקורות כוח שונים. מקורות הכוח העיקריים הם:
אדם, המפעיל את הכלי באמצעות איבר אחד (למשל פטיש) או שילוב של כמה איברים (למשל אופניים).
חיית משק כגון שור המושך מחרשה.
תנאי סביבה כגון רוח, זרם מים ואנרגיה סולארית.
מנוע.
לחץ הידראולי מלאכותי.
לחץ אוויר.
סוגי כלים נפוצים > תכלית השימוש בכלי

כלים המשמשים לחקלאות, כמו חרמש ומגל.
כלים המשמשים לבנייה כגון פטיש, עגורן וציוד מכני הנדסי.
כלים המשמשים לנגרות כגון גרזן, מסור, פטיש ומסמר.
תעשייה
כלי שולחן, כמו צלחת וכוס, ועזרי אכילה, כמו סכו"ם ומקלות אכילה
כלי בישול ואפיה, כמו סיר בישול, תבנית אפייה, קדרת בישול.
מכשירי מדידה, כמו סרגל, מד-זווית ומדחום.
כלי נגינה, כמו גיטרה, כינור, חליל צד ועוגב.
כלי נשק, כמו חרב, חץ וקשת, רובה ותותח.
כלי כתיבה, כמו עט, עיפרון ונייר.
כלי תחבורה, כגון קורקינט, מכונית ואפנוע.
כלי תפירה ורקמה כמו מחט ומכונת תפירה.
כלי סריגה כמו מסרגות, שיפודים צינורה ומכונת סריגה.
ראו גם

היסטוריה של הטכנולוגיה
מכונה
מכונה חסרת תכלית
ילדים עובדים בנגרות עם כלי עבודה
קלווין דייוויס

| --- | --- |

 לידה:  2 במרץ 1967 (בן 58) קאווקאווה, ניו זילנד 
 שם מלא:  קלווין גלן דייוויס
 מדינה:  ניו זילנד 
 מפלגה:  מפלגת הלייבור של ניו זילנד 
 אתר הלייבור
 
 
 
קלווין גלן דייוויס (באנגלית: Kelvin Glen Davis; נולד ב-2 במרץ 1967) הוא פוליטיקאי ניו זילנדי וחבר בבית הנבחרים הניו זילנדי, שמכהן כסגן מנהיג מפלגת הלייבור של ניו זילנד מאז 1 באוגוסט 2017.
מורה לשעבר, דייוויס כיהן בתור חבר פרלמנט מ-2008 עד 2011 ואז שוב ב-2014, הוא ניצח את מחוז הבחירה של נורת'לנד בבחירות הניו זילנדיות של 2014.
דייוויס נבחר כסגן הנשיא של מנהיג מפלגת הלייבור חודשיים לאחר בחירות 2017, מה שהפך אותו לסגן הנשיא הראשון ממוצא מאורי מטעם מפלגת הלייבור של ניו זילנד.
כרגע, הוא במקום השלישי של ממשלת העבודה השישית. דייוויס מכהן בתור השר לענייני אכיפת חוק ובתי סוהר והשר ליחסי המאורים של ניו זילנד מאז 2017.
פרספקטיבה

ערך זה עוסק בטכניקת ציור. אם התכוונתם לאתר האינטרנט, ראו .
הסעודה האחרונה, ציור של לאונרדו דה וינצ'י בו יש שימוש בפרספקטיבה גאומטרית: נוצרת תחושת עומק המושכת את מבט הצופה לדמות במרכז התמונה, שם "נקודת המגוז" (הקווים הכחולים מראים את המשך הקווים המקבילים בחלל, כשכולם יוצאים מנקודת המגוז - או מתכנסים אליה).
סאטירה על פרספקטיבה כוזבת של ויליאם הוגארת'. הציור מבליט בעצם
היעדר פרספקטיבה, כדי להמחיש את הנושא כמושג אמורפי, שיוצא מהציור וקווי המתאר - לתחומים אחרים, כמו פרספקטיבה ביחס לזמן. כגון שאפשר ליחס את עמידתו של הדייג על קרקע יציבה בניגוד לישיבתו של הדייג השני המופיע בתמונה כשהוא יושב על קצה צוק, האיש בקדמת התמונה משליך את חכתו לנהר המרוחק ממנו ובכך האומן פותח בפני הצופה בתמונה סקרנות ודיאלוג בנוגע למושג פרספקטיבה.
מונה ליזה, ציור של לאונרדו דה וינצ'י בו יש שימוש בפרספקטיבה אטמוספירית באמצעות טשטוש העצמים המרוחקים ושימוש בצבעים קרים
פרספקטיבה בצילום, היוצרת ממד עומק
טבלת פרספקטיבה מתחילת המאה ה-16, המציגה את עקרון הפרספקטיבה הגאומטרית החד-מגוזית
פרספקטיבה או תשקופת קווית היא טכניקה בציור שנועדה לבטא מציאות תלת-ממדית בציור דו-ממדי. טכניקה שבה נוצרת אשליה של מרחק ושל עומק בציור.
פרספקטיבה אטמוספירית מבוססת על העובדה שאובייקט רחוק יותר נראה מטושטש יותר וצבעיו קרים יותר. טכניקה זו נקראת גם ספומאטו.
פרספקטיבה מתמטית (או גאומטרית) מבוססת על העובדה שכל עצם נראה קטן יותר ככל שהוא רחוק יותר מהעין. באמצעות הטכניקה אנו מצליחים לצייר גופים בחלל בגודל ובצורה שהם ייראו דומים לאופן בו העין הייתה רואה אותם במציאות.
ניסיונותיהם של ציירים לתת תחושת מציאות לציור הדו-ממדי הביאו אותם לפתח טכניקות ציור המקנות תחושת עומק. אחד מן הכלים, וכנראה היעיל ביותר מביניהם הוא הפרספקטיבה.
עקרונות הפרספקטיבה המתמטית

הטכניקה מבוססת על מספר עקרונות:
לכל ציור או צילום יש קו ראייה יחיד שהוא בגובה העיניים של המתבונן. קו זה נקרא גם קו האופק. במציאות, על חוף הים אנו נוטים לקרוא למפגש (ממשק) הים עם השמים: "אופק".
נקודות המגוז (או נקודות ההיעלמות) נמצאות במרחק אינסופי מהמתבונן ובציור - מתנקזים ל"נקודות המגוז" כל קבוצת קווים מקבילים. כל קבוצה של קווים המקבילים זה לזה, נפגשים ב"נקודת המגוז" שלהם. התקרבות הקווים אחד לשני, בשאיפה להתלכד בנקודה אחת - יוצרת את תחושת המרחק והעומק.
לרוב, נקודות המגוז נמצאות על קו האופק, אך למעשה, רק קווים שבמציאות מקבילים למישור האדמה (כמו קווי המתאר של גג שטוח) יפגשו בנקודת מגוז על קו האופק.
פרספקטיבה מתמטית תכלול לפחות נקודת מגוז אחת. פרספקטיבה חד-מגוזית (בעלת נקודת מגוז אחת) תתקיים במקרה של מבט הניצב לשטח מישורי אנכי לאדמה. מצב זה נראה בדרך כלל מאולץ לכן לרוב מקפידים ליצור זווית הסתכלות אחרת. אם מסתכלים על תיבה מהצד (באופן שניתן לראות שתיים מפיאותיה) תתקבלנה שתי נקודות מגוז. אם המבט נמצא בזווית יחסית לשלושת מישורי הקוביה, תתקבל גם נקודת מגוז שלישית.
בציור של חלל ובו גופים רבים יכולות להיות הרבה מאוד נקודות מגוז.
המצאת הפרספקטיבה המתמטית

ציירים שאפו בכל השנים לצייר מקומות באופן שייתן תחושה כמה שיותר ריאליסטית. ציירי ימי הביניים, בייחוד באסכולה הביזנטית ניסו לתת תחושה של עומק בציוריהם אך פשוט לא ידעו כיצד לעשות זאת.
בסביבות שנת 1000 פיתח המתמטיקאי הערבי אבן אל-היית'ם את הרעיון הבסיסי שלפיו ניתן לצייר פרספקטיבה.
בתחילת המאה ה-14 עשה הצייר האיטלקי ג'וטו די בונדונה ניסיונות ליישם טכניקה זו להמחשת העומק בציוריו אך לא היטיב לעשות זאת.
רק בתחילת המאה ה-15, פיתח הפסל והאדריכל פיליפו ברונלסקי את הטכניקה המתמטית המדויקת שבעזרתה ניתן לשרטט פרספקטיבה על בסיס תוכניות. מהמצאתה, החלו כל הציירים באיטליה, ובשאר אירופה בהמשך, להשתמש בפרספקטיבה בציוריהם.
לגילוי טכניקת הפרספקטיבה הייתה גם השפעה ניכרת על האדריכלות שהתפתחה ברנסאנס ואחריו. המשמעות של תגלית זו הייתה היכולת לצייר הדמיה מדויקת של בניין או מרחב עירוני על פי תוכניותיו ובלי לבנות אותו. כבר במאה ה-16 נעשה שימוש בידע זה לתכנון של מבנים ושל כיכרות באיטליה. לדוגמה, האומן והאדריכל ברניני תכנן את כיכר סן-פייטרו בקריית הוותיקן בהסתמך על כך שעל ידי הבנת הפרספקטיבה ניתן 'לתעתע' את הצופה. מסגרת הכיכר היא בחלקה אליפטית ובחלקה בנויה מקווים לא מקבילים בכוונה על מנת שהכיכר הנמצאת מול הכנסייה תיראה כרחבה יותר עבור מי שעומד מול הכנסייה.
הצייר מאוריץ קורנליס אשר הטיב להשתמש בפרספקטיבה בציוריו על מנת ליצור אשליות אופטיות ופרדוקסים מרחביים. דרך ההבנה כי ציור הוא הדגמה דו־ממדית של דבר תלת־ממדי, ניתן לתמרן ולבצע עיוותים מכוונים של הפרספקטיבה.
בתקופת הבארוק (המאה ה-16) ניתן לראות התפתחות ושכלול השימוש בפרספקטיבה על ידי הפרספקטיבה הצבעונית כתמית. הגישה הכתמית של אומני הבארוק חותרת ליצירת עומק ודרמה על ידי משחק הגומלין בין אור וחושך. הגופים מתגלים מהחלל העמוק והחשוך. הצבע החם "קופץ" קדימה, והקר - כהה נבלע במרחק (קראווג'יו).
פרספקטיבה בצילום

פרספקטיבה היא כלי חשוב גם באמנות הצילום. השליטה בפרספקטיבה בצילום מתבצעת בעזרת קירוב או הרחקת המצלמה מהנושא, ושימוש בעצמית באורך מוקד רצוי על מנת להשיג את גודל הנושא הרצוי. צילום ממרחק קרוב ובעזרת עצמית רחבה, יוצר תחושת פרספקטיבה תלולה. צילום ממרחק בעזרת עצמית ארוכת מוקד יוצר תחושה של פרספקטיבה מתונה, עם מעט תחושת עומק.
להדגשת העיקרון: הפרספקטיבה מושגת בעזרת מרחק הצילום. שימוש בעדשה מסוימת תורם את חלקו להבעת הפרספקטיבה כאשר יש התייחסות ליחסי גודל בין עצמים או מישורים בפריים.
פרספקטיבה בציורי תקרה

בציורי תקרה, כשמבטו של הצופה מופנה כלפי מעלה, קיימות בפני האמן שתי שיטות. האחת, "sotto in su" (מאיטלקית: מלמטה כלפי מעלה) - שיטה זו מתחשבת בזווית הראיה המיוחדת של הצופה ונעזרת באקצרות קיצוניות מיוחדות של דמויות וצורות וכך מתרחשת תופעה של "ביטול הקיר". השיטה האחרת, שיטת "quadro riportato" (מאיטלקית: תמונה שהועתקה ממקומה) - העברת ציור קיר לתקרה אף על פי שאינו מותאם לזווית המיוחדת של הצופה בתקרה. בשיטה זו לא מתרחשת התופעה של "ביטול הקיר" והציור מתפקד כקישוט תקרתי.
אנדראה מנטניה (Andrea Mantegna), אמן מתקופת הרנסאנס, היה בין הראשונים שעשה שימוש בשיטת sotto in su ביצירתו "תקרת חדר הנישאים" (1473).
ראו גם

תפיסת עומק
אקצרה
גודל זוויתי
לקריאה נוספת

אליק מישורי, תולדות האמנות: מבוא כללי, האוניברסיטה הפתוחה, תל אביב, 2000.
הערות שוליים

↑  Herbert Read, Art and Artists, London: Thames and Hudson ltd, 1966
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph124052
הקהילה היהודית במרגיטה

הקהילה היהודית במרגיטה (גם מרגרטן, מארגארעטן) התקיימה כ-220 שנה עד השואה. בשיא ההתפתחות של הקהילה היהודית היא מנתה למעלה מרבע מתושבי העיר. בעת שואת יהודי צפון טרנסילבניה נספו כ-80% מ-2,100 יהודי העיר, ושרידי הקהילה היגרו לישראל ולמערב.
תולדות הקהילה

לא ידוע על ראשית הקהילה היהודית במרגיטה, אך מה שברור הוא שהמתיישבים הראשונים הגיעו מהכפר פֶּטְרִי. העדות הראשונה היא בדו"ח מ-1 בנובמבר 1721, בו מדווח שהיהודים המקומיים נמלטו מאימת המורדים הוולאכים. ב-1742 הוקם בית-כנסת. ב-1820 ידוע שכבר היה רב. בשנות ה-1840 נוסדה חברה קדישא. בתעודה מיוני 1872 מוזכר שהיו בעיר 700 יהודים. ב-1885 הפכה הקהילה היהודית במרגיטה למרכז ליהודי הסביבה ורבה של מרגיטה היה לרב מרגיטה והגליל. בניית בית הכנסת הגדול הסתיימה בתרכ"ג (1863), והוא היה בית התפילה היהודי היחיד במשך כיובל שנים (הבניין נהרס על ידי השלטונות ב-1977). בעשור הראשון של המאה העשרים הוקם בית המדרש של חסידי סיגט שככל בית מדרש, שימש גם כמקום תפילה. בהמשך הוקמו בתי מדרש ובתי כנסת נוספים. הרב הלל ליכטנשטיין הקים בעיר ישיבה באמצע המאה ה-19, שמנתה 130 בחורים לפני השואה.
ב-1900 גרו בעיר 940 יהודים, 18% מכלל האוכלוסייה, וב-1930 עלה מספרם ל-1,623, 26.7% מן הכלל. במלחמת העולם הראשונה נפלו בשורות הצבא המלכותי אחד-עשר מיהודי העיר. החלו מאות פליטים חסידים מאזורי החזית להתיישב בעיר, למורת רוחה של הקהילה האשכנזית, והשפעתם גברה. ב-1918 סופחה טרנסילבניה לרומניה, והשלטון הרומני העדיף את היהודים כמיעוט לאומי נפרד, לא כהונגרים בני דת משה. בתקופה שבין מלחמות העולם גברה הפוליטיזציה של הקהילה היהודית, גם בשל האנטישמיות של הממשל הרומני. הופיעו בקרבה אנשי אגודת ישראל, ציונים וחברי "המזרחי", סוציאליסטים וקומוניסטים. בתחילה, רק אדם אחד בשם יצחק (לאיוש) פולק נמנה עם הציונים. הוא הקים שתי תנועות נוער ציוניות במרגיטה: "בריסיה" לבחורים ו"אביבה" לבחורות, כשלכל אחת מהתנועות הצטרפו כעשרים נפשות. לאחר מכן הוקם קן קטן של תנועת "השומר", שהצטרף לבסוף לתנועת "הנוער הציוני". בתרצ"ה (1935) נוסד סניף של תנועת בית"ר. ב-1932 נפתח, בתמיכת הרב, סניף של צעירי אגודת ישראל.
ב-1924 נפתח בית-ספר עממי יהודי, שנסגר ב-1932. כמו כן פעל במרגיטה בית ספר בית יעקב לבנות. כמחצית מהיהודים התפרנסו במסחר, מהם בסיטונאות, מהם בקמעונאות, חלקם בתיווך ואחרים ברוכלות. כרבע מיהודי העיירה היו בעלי מקצוע כמו נגרים, חייטים וכדומה. השפעת היהודים במסחר הייתה כה רבה, עד שהוא הושבת בשבתות וחגים. מתוך 120 חברי לשכת המסחר במרגיטה, 108 היו יהודים. לפני השואה, שלושה בנקים, שני בתי מרקחת, שני בתי קולנוע, טחנת קמח, תחנת חשמל ובית-מלון היו בבעלות יהודית. גם רוב עורכי-הדין והרופאים היו יהודים.
ב-6 בספטמבר 1940 הושבה טרנסילבניה הצפונית להונגריה, בחסות גרמניה הנאצית. השלטון החדש נקט במדיניות אנטישמית חריפה, אך זו מותנה על ידי האילוצים הכלכליים של ימי המלחמה. לאחר תקופה קצרה של רדיפה ומעצרים עם כניסת הצבא ההונגרי, חלה רגיעה עד 1942. באותה שנה החל גיוס המוני של כל הגברים ללעבודות כפייה בחזית המזרחית. רובם גוועו בתנאים הקשים, חלק נרצחו על ידי קציניהם. ב-19 במרץ 1944 פלשה גרמניה להונגריה והשתלטה עליה. החלו גירושים המוניים למחנות המוות בפולין. איסוף יהודי מרגריטה והסביבה החל ב-3 במאי, בגטו אוראדיה. תוך פחות מחודש גורשו כולם למחנות עבודה, ריכוז ולאושוויץ-בירקנאו.  מ-2,100 יהודים תושבי מרגיטה, כ-1,650 נספו באושוויץ 2. רובם, כולל הרב מרדכי עזריאל ויינברגר, נרצחו בג' בסיוון, 25 במאי 1944, והתאריך נקבע כיום הזיכרון לקהילה.
ב-20 באוקטובר נכנס לעיירה הצבא האדום. עד סתיו 1945 כבר חזרו למרגיטה כ-400 יהודים. רובם היגרו לישראל או למדינות המערב עד סגירת השערים ב-1951. נותרו כ-90 משפחות יהודיות. בסתיו 1958 שוב אופשרה הגירה לישראל, אם כי באיטיות רבה ותוך עיכובים של שנים. עד סוף שנות ה-70 היו במרגיטה רק שישה יהודים.
רבנים ומנהיגי הקהילה

הרב הראשון הידוע של יהודי מרגיטה היה הרב שלמה זלמן מינצנט, שכיהן מ-1825 ועד 1845. ב-1850 מונה הרב הלל ליכטנשטיין, שכיהן עם הפוגות עד 1862 והקים את הישיבה העירונית. אז הגיע ידידו הרב יהושע אהרן צבי ויינברגר, מהריא"ץ ("מורנו הרב יהושע אהרן צבי"), שכיהן ברבנות מרגרטן והגליל כ-30 שנים עד לפטירתו ב-1891. בנו הרב שמואל זלמן כיהן בתפקיד 40 שנים עד פטירתו בי"ד בכסלו ה'תרצ"ד (1933). אחרי מותו נתגלע סכסוך ירושה בין שני בניו, מרדכי עזריאל הצעיר ויהושע פנחס הבכור, שהגיע לבית-דין אך נפתר בוויתור של המבוגר על המשרה. מרדכי עזריאל נספה עם בני קהילתו באושוויץ. לאחר השיקום כיהן לזמן קצר הרב אברהם קליינמן, שהוחלף בימי השלטון הקומוניסטי בידי אלעזר קליין ששימש גם כמזכיר הקהילה. ידוע על שניים בלבד שכיהנו בוודאות כדיינים במרגיטה: הרב מרדכי בריסק, ששימש בתפקיד הדיין כ-8 שנים עד 1919, והרב יעקב צבי קאופמן שמונה ב-1926 וכיהן ברצף עד השואה.
בנוסף להם, התגוררו בעיר לפרקים הרב חיים צבי וינקלר מראצפט, הרב שלמה זלמן אולמן, הרב מאיר קליין מהאלמין, ושני אדמו"רי חסידות ראזלה (או רוזדול) משושלת קאליב: הרב פנחס מנחם טאוב ובנו הרב יהודה יחיאל טאוב, אביו של יליד העיר רבי מנחם מנדל טאוב.
מאיר מאן, מעשירי היהודים, היה ראש הקהילה הידוע הראשון. הוא שימש בתפקיד למעלה מ-20 שנים. בנו אברהם מאן כיהן אחריו כ-25 שנים. ב-1922 הד"ר ועורך-הדין משה פרידמן שנשא בתפקיד 10 שנים. בתקופתו נקלעה הקהילה לחובות כבדים בשל הקמת מקווה יקר. ב-1932 נבחר לראשות הקהילה משה גולדברגר ששימש בתפקיד 4 שנים. בשנים 1942-1936 כיהנו בתפקיד משה וולבוביץ, צבי קליין ויהודה לייב וינקלר. ב-1942 נבחר שוב משה גולדברגר לתקופה של שנתיים. לאחר השואה נבחר כראש הקהילה זאב טלצ'ר, ואחריו יצחק לרנר. לאחר מכן התמנו ראשי קהילה מטעם המפלגה הקומוניסטית.
יהודי היישובים בגליל מרגיטה

אמנם, מרגיטה, כמו כל יישובי מחוז ביהור, כפופה לעיר המחוז, אך לכל עיירה יישובים קטנים יותר בתחום שיפוטה המנהלי וכן היה גם לגבי הסמכות הרבנית של רבה של מרגיטה עד הרב המרדכי עזריאל, הרב האחרון לפני השואה, שבתקופתו הוא היה רבה של מרגיטה בלבד ואחיו הגדול יותר הרב יהושע פנחס היה רבם של הכפרים בגליל מרגרטן.
למרגרטן היו כפופים 46 כפרים שבהם התגוררו כ-500 יהודים (כמאה משפחות) שכמחצית מהן התרכזו בכפרים הגדולים ביותר, סיפלאק וטויטי, שבכל אחד מהם התגוררו כ-25 משפחות. בשניהם היו שוחט קבוע, מקווה ובית כנסת שהיה פעיל כל הזמן. גם בכפרים הגדולים האחרים כמו באליוק, סוניוגד, אבראני ובודסלוי, היו בתי כנסת, אך תפילה בציבור התקיימה רק בשבתות וחגים כאשר המתפללים באו מכמה כפרים וחוות בסביבה הקרובה יותר לבית הכנסת. וכן היו בכפרים הגדולים שוחטים שנדדו בין יהודי הסביבה הקרובה לכפר.
יהודי היישובים הקטנים יותר בסביבות מרגיטה כמו בשאר יישובי הפזורה בהונגריה עשו מאמצים לא להתבולל בסביבה הנוכרית ומי שיכול היה עזב את כפרו ועבר למרגיטה. אלו שלא יכולים היו לעזוב את הכפר, השתדלו והתאמצו לקיים את מצוות התורה בכל יכולתם. קבוצות של משפחות התחברו ושכרו מלמד לילדיהם שהיה גר בכפר עד שסיים את תפקידו. לטבילה במקווה, לאמירת הסליחות ולקריאת מגילת אסתר בפורים, נסעו המשפחות בעגלות לסיפלאק וטויטי או למרגיטה עצמה. רוב תושבי יישובי הסביבה שהיו רובם ככולם כפריים עסקו בחקלאות, אך נמצאו ביניהם גם בעלי מקצועות חופשיים.
הכפר הגדול סיפלאק נמצא בקצה אזור מרגיטה ושנים רבות לא הייתה שם קהילה מסודרת ועצמאית עם רב. בשנות העשרים של המאה העשרים רצו יהודי הכפר להיות קהילה מסודרת כמו הכפר הנמצא שנים עשר קילומטרים מזרחה, נאגי-פאלו שבאזור שימלוי קרוב למחוז סילאגי שגרו בו כחמישים משפחות יהודיות. ייחודה של קהילה זו בכך שלמרות היות קהילה קטנה שלא שכנה במרכז אזורי זכתה להיות קהילה עצמאית עם תקנות מאושרות. הסיבה לכך היא כי הקהילה התארגנה לפני שהקהילות היהודיות בהונגריה קיבלו מעמד חוקי.
ליישובים שהיו בתחום שיפוט של יישובים גדולים יותר לא היה פשוט לקבל מעמד עצמאי. היה צורך בקבלת הסכמת קהילת האם או פסק דין של שלושה רבים או של בית משפט מחוזי שבו נכתב כי הקהילה האזורית אינה מסוגלת לספק כראוי את הצרכים הדתיים של הקהילה המבקשת עצמאות. קהילת סיפלאק פטרה את העניין באופן פשוט: היא מינתה לתפקיד הרב את הרב יהושע פנחס ויינברגר, בנו הבכור של הרב שמואל זלמן, שוויתר לבנו על סיפלאק ואף הוסיף לו כעשרים כפרים סמוכים. אמנם קהילת סיפלאק לא הוכרזה רשמית כעצמאית, כי ינקה את סמכותה מרצונה של קהילת האם, מרגיטה, אך היא פעלה כקהילה עצמאית לכל דבר.
אך זו גם הסיבה שהשלטונות לא ידעו שקהילת סיפלאק רשאית לספק שירותי דת לבני הקהילה וליהודי הכפרים הסמוכים, וכך קרה שז'נדרמים החרימו עגלת עמוסת מצות שיצאה מטויטי שבה קהילת סיפלאק אפתה את המצות בעבור היהודים שבתחום רבנותה. לאחר פנייה לבית המשפט שבה צוין שאפיית המצות הייתה חוקית כיוון שהיא נעשתה על ידי בני קהילת סיפלאק שמספקת שירותי דת בהסכמתה המלאה של הקהילה האזורית מרגיטה, שוחררו המצות.
הרב החדש ייסד את "חברה קדישא" במקום, הקים ישיבה ודאג לחינוך הילדים והנוער.
לאחר ויתורו של הרב יהושע פנחס והמינוי הסופי של אחיו הצעיר הרב מרדכי עזריאל לרבה של מרגיטה, המשיך הרב יהושע פנחס להיות רבה של סיפלאק והסביבה עם 45 כפרים נוספים תחת סמכותו הרבנית.
הערות שוליים

↑  הרב האחרון של הכפר שנספה בשואה היה הרב אשר אנשיל וייס, גיסו של רבה של מרגיטה, הרב שמואל זלמן ויינברגר.
דגם שני לוחות הברית שהתנוססו על בנין בית הכנסת בעיירה מארגרעטען (מרגיטה), שחרב. חרוט עליו שנת סיום בנייתו, תרכ"ז. (מוצג כיום בבית הכנסת טאשנאד במונסי)
שאלות ותשובות מהריא"ץ שוסבורג מאת הרב יהושע אהרן צבי ויינברגר. נדפס במארגרעטען (מרגיטה) בה'תרע"ג והיה הספר העברי הראשון שנדפס בעיר זו
דלטון טגלאגי

דלטון טגלאגי (באנגלית: Dalton Tagelagi; נולד ב-5 ביוני 1968) הוא פוליטיקאי מניואה, המכהן כראש המדינה מיוני 2020. הוא נבחר לראשות הממשלה על ידי האספה המחוקקת של ניואה, כשהוא ניצח את או'לוב ג'ייקובסן בפער של שישה קולות. טגלאגי הוא בנו של סם פאטה, יו"ר האספה המחוקקת של ניואה בין השנים 1973–1976.
קריירה פוליטית

טגלאגי נבחר לראשונה לאספת המחוקקת לאחר הבחירות הכלליות ב-2008. ב-2014, מונה לשר התשתיות של ניואה. לאחר הבחירות ב-2017, טגלאגי החל לכהן כשר לאיכות הסביבה, משאבי טבע, חקלאות, ייעור ודיג. ב-2020, ניצח טגלאגי בבחירות ומונה לפריימר של ניואה.
הערות שוליים

↑  tagelagi-voted-in-as-new-premier-of-niue "Dalton Tagelagi voted in as new Premier of Niue". RNZ. 11 ביוני 2020. נבדק ב-11 ביוני 2020. {{cite web}}:  (עזרה); Check |url= value (עזרה)
1 2  "Dalton Tagelagi voted in as new Premier of Niue". RNZ. 11 ביוני 2020. נבדק ב-11 ביוני 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "GOVERNMENT OF NIUE OFFICE OF THE PREMIER" (PDF). Gov.nu. אורכב מ-המקור (PDF) ב-9 באוקטובר 2014. נבדק ב-30 באפריל 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Lealaiauloto Aigaletaulealea Tauafiafi (30 באפריל 2014). "Premier Toke Talagi announces Niue Govt and cabinet portfolios". Pacific Guardians. נבדק ב-11 ביוני 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Cabinet Ministers and Portfolios". Government of Niue. אורכב מ-המקור ב-7 במרץ 2020. נבדק ב-11 ביוני 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
דייוויד גטה

| --- | --- |

גטה, 2023
 לידה:  7 בנובמבר 1967 (בן 57) צרפת פריז, צרפת 
 שם לידה:  Pierre David Guetta 
 שם במה:  ג'ק בקג'ק היסבךדייוויד גטה
 מוקד פעילות:  צרפת 
 תקופת הפעילות:  מ-1986 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פריז מערב נאנטר לה דפאנס 
 עיסוק:  תקליטן, מפיק מוזיקלי, מוזיקאי, מלחין, כותב שירים,  פזמונאי
 סוגה:  מוזיקת האוס צרפתית, דאנס-פופ, מוזיקת היפ הופ, טכנו, אלקטרופופ, האוס פרוגרסיבי, אלקטרו האוס, מוזיקת דאנס אלקטרונית, פיוצ'ר רייב 
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 כלי נגינה:  סינתיסייזר, פסנתר, כלי מקלדת, תחנת עבודה דיגיטלית לאודיו 
 חברת תקליטים:  וורנר מיוזיק גרופ, אולטרה רקורדס, ג'ק בק רקורדס, פרלופון, EMI, ביג ביט רקורדס, וירג'ין EMI רקורדס, אסטרלוורקס, וירג'ין רקורדס 
 בן או בת זוג:  Cathy Lobé (1992–מרץ 2014) 
 צאצאים:  Tim Elvis Guetta, Angie Guetta 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  אביר מסדר האמנויות והספרות (23 בנובמבר 2007)  פרס המוזיקה של MTV אירופה לריקוד (2020)  Grammy Award for Best Remixed Recording, Non-Classical (3 בדצמבר 2010)  Grammy Award for Best Remixed Recording, Non-Classical (31 בינואר 2010)  פרס המוזיקה של MTV אירופה לריקוד (2021) 
 www.davidguetta.com
 פרופיל ב-IMDb
 
פִייֵּר דָּוִיד גֶטָה (בצרפתית: Pierre David Guetta; נולד ב-7 בנובמבר 1967), המוכר גם בשם הבמה המאונגלז דייוויד גטה (David Guetta), הוא מוזיקאי, די ג'יי, מפיק מוזיקלי ופזמונאי צרפתי ממוצא יהודי.
גטה ייסד את חברת התקליטים Gum productions, יחד עם ליסה דודג'סון, והוציא את אלבומו הראשון, "Just a Little More Love", ב-2002. ב-2004 הוציא את "Guetta Blaster", ואת האלבום "Pop Life" הוציא ב-2007, אלבום שכולל שני שירים עם טארה מקדונלד.
זכה להצלחה רבה עם האלבום "One Love" שהוציא בשנת 2009, שכלל את הלהיטים "When Love Takes Over", "Gettin' Over You" ו-"Sexy Bitch", שהגיעו שלושתם למקום הראשון בממלכה המאוחדת, ו-"Memories". האלבום שהוציא בשנת 2011, "Nothing but the Beat", המשיך את הצלחתו, עם הלהיטים הבינלאומיים "Where Them Girls At", "Little Bad Girl", "Without You", "Turn Me On", ו-"Titanium".
ביוגרפיה

גטה נולד וגדל בפריז, בירת צרפת. אביו פייר גטה (שם משפחתם במקור: גוּאֶטָה) היה ממשפחה יהודית-ספרדית ממוצא מרוקאי וסוציולוג. אמו הייתה ממשפחה נוצרית ממוצא בלגי. דרך אביו, הוא אחיו-למחצה של העיתונאי ונציג צרפת בפרלמנט האירופי, ברנרד גטה (אנ') ואחיה-למחצה של השחקנית הצרפתייה-איטלקית, נטלי גטה. בנוסף לו גם אח-למחצה דומיניק וידל ואחות-למחצה ז'ואל וידאל, מנישואיה הראשונים של אמו למדען הקיברנטיקה צרפתי בשם ז'אק וידאל.
חיים אישיים

בשנת 1992 נישא למנהלת מועדוני לילה צרפתייה ילידת-סנגל, קתרין "קתי" לובה (אנ'). לזוג נולדו בן ובת. במרץ 2014 התגרשו בני הזוג, לאחר כ-22 שנות נישואים.[דרוש מקור]
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2001: Just a Little More Love
2004: Guetta Blaster
2007: Pop Life
2009: One Love
2011: Nothing but the Beat
2014: Listen
2018: 7
דיסקוגרפיה > מהדורות מחודשות

2010: One More Love
2012: Nothing but the Beat 2.0
2012: Nothing but the Beat: Ultimate
2015: Listen Again
דיסקוגרפיה > מיני-אלבומים

2009: iTunes Festival: London 2009
2012: iTunes Festival: London 2012
2014: Lovers on the Sun EP
2020: New Rave EP (ביחד עם מורטן)
2022: Episode 2 (ביחד עם מורטן)
דיסקוגרפיה > אלבומים מיקס - רמיקס

2003: Fuck Me I'm Famous
2005: Fuck Me I'm Famous Vol. 2
2006: Fuck Me I'm Famous – Ibiza Mix 06
2008: Fuck Me I'm Famous – Ibiza Mix 08
2009: Fuck Me I'm Famous – Ibiza Mix 2009
2010: Fuck Me I'm Famous – Ibiza Mix 2010
2011: Fuck Me I'm Famous – Ibiza Mix 2011
2012: Fuck Me I'm Famous – Ibiza Mix 2012
2013: Fuck Me I'm Famous – Ibiza Mix 2013
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | עבודה מועמדת | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2024 | פרס גראמי | הקלטת הפופ דאנס הטובה ביותר | "Baby Don't Hurt Me" (עם אן-מארי וקוי לראי) | מועמדות |  |
| 2024 | פרס גראמי | הקלטת הפופ דאנס הטובה ביותר | "One in a Million" | מועמדות |  |
| 2024 | פרס המוזיקה של iHeartRadio | שיר הדאנס של השנה | "Baby Don't Hurt Me" (עם אן-מארי וקוי לראי) | מועמדות |  |
| 2024 | פרס המוזיקה של iHeartRadio | אמן הדאנס של השנה |  | מועמדות |  |
| 2024 | פרס המוזיקה של iHeartRadio | הקליפ הטוב ביותר | "I'm Good (Blue)" (עם ביבי רקסה) | מועמדות |  |
| 2024 | פרס המוזיקה האמריקאית הלטינית | שיתוף הפעולה חוצה הז'אנרים של השנה | "Vocation" (עם אוזונה) | מועמדות |  |
| 2024 | פרס המוזיקה האמריקאית הלטינית | אמן הקרוסאובר הטוב ביותר |  | מועמדות |  |
| 2024 | פרס בחירת הילדים של ניקלודיאון | שיתוף פעולה מוזיקלי אהוב | "Baby Don't Hurt Me" (עם אן-מארי וקוי לראי) | מועמדות |  |
| 2024 | פרס המוזיקה של MTV אירופה | האלקטרוני הטוב ביותר |  | מועמדות |  |
| 2025 | פרס גראמי | הקלטת הרמיקס הטובה ביותר, לא קלאסית | "A Bar Song (Tipsy)" (remix) | מועמדות |  |
יהושע אהרן צבי ויינברגר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  תקע"ה
 פטירה:  כ"ח בכסלו תרנ"ג (בגיל 77 בערך)
 השתייכות:  רבני הונגריה
 תחומי עיסוק:  תנ"ך, אגדה, הלכה, תלמוד, קבלה, מוסר
 רבותיו:  סבו הרב אהרן משה אריה גידונג מפזינג, הרב בנימין וולף לעוו מורבו, החת"ם סופר
 תלמידיו:  בנו הרב שמואל זלמן
 חיבוריו:  שו"ת מהריא"ץ, חיבור חידושים על מסכת כתובות (נשרף)
 
הרב יהושע אהרן צבי ויינברגר (תקע"ה, 1815 - כ"ח בכסלו תרנ"ג, 1892) נודע בכינוי מהריא"ץ (מורנו הרב יהושע אהרן צבי), היה מתלמידיו של החת"ם סופר בשנותיו האחרונות, כמו גם ידידו הטוב, הרב הלל ליכטנשטיין. הוא התפרסם כרבה של מרגיטה, תפקיד שאותו מילא לאחר הרב ליכטנשטיין.
תחילת דרכו

ויינברגר נולד לרב משה ויינברגר, ראב"ד סאסוואר (שוסבורג בפי היהודים שבה כיהן גם הרב מרדכי בנט). להוריו לא היו ילדים במשך זמן רב, וגם לאחר שנולד בנם בכורם הוא נפטר בילדותו. ויינברגר נודע בילדותו כברוך כישרונות ובעל מידות טובות ובגיל 10-9 אמו, שהייתה דור שנים-עשר למהר"ל מפראג, לקחה אותו לאביה, הרב אהרן משה אריה גידונג, אב"ד פזינג שילמדו תורה. ויינברגר למד עם סבו העיוור במשך כמה שנים, והיה קורא בקול את שלמדו. לאחר כמה שנים כשהיה כבר בקי בש"ס ופוסקים, נסע לישיבת הרב בנימין וולף לעוו בורבו. לאחר זמן לא רב נסע לישיבת הרב משה סופר בפרשבורג. כבר בימים הראשונים לבואו נודע כעילוי גדול בבקיאות ובחריפות.
הוא נישא בתקצ"ו ליוטא, בתו של הרב יעקב דוב פלדמן מהכפר פֶטְרָה הקרוב למרגיטה. לזוג נולדו חמישה ילדים. חותנו הגיע לישיבת החת"ם הסופר לבחור לו חתן לבתו זו והחת"ם סופר המליץ על "הרשל שויסבורג", כינויו של המהריא"ץ בישיבה. רעייתו נפטרה בדמי ימיה ובתרל"ה נישא בשנית, ללאה-יוטא, בתו של הנגיד נחמיה רוזמן.