stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רינגוודיט
תכונות כימיות ופיסיקליות > תכונות פיזיקליות

התכונות הפיזיקליות של רינגוודיט מושפעות מלחץ וטמפרטורה. במצב הלחץ והטמפרטורה של אזור מעבר המעטפת, ערך הצפיפות המחושב של רינגוודיט הוא 3.90 גרם/ס"מ 3 עבור Mg 2 SiO 4 טהור;  4.13 גרם/ס"מ 3 עבור (Mg 0.91, Fe 0.09 ) 2 SiO 4  של מעטפת פירוליטית; ו-4.85 גרם/ס"מ 3 עבור Fe 2 SiO 4 .  זהו מינרל איזוטרופי עם אינדקס שבירה n = 1.768.
צבעו של רינגוודיט משתנה בין המטאוריטים, בין אגרגטים נושאי רינגוודיט שונים, ואפילו בצבר אחד בודד. אגרגטים של רינגוודיט יכולים להראות כל גוון של כחול, סגול, אפור וירוק, או שאין להם צבע כלל. מבט מקרוב על אגרגטים צבעוניים מראה שהצבע אינו הומוגני, אלא נראה שמקורו במשהו בגודל דומה לקריסטלי הרינגוודיט.  בדגימות סינתטיות, רינגוודיט Mg טהור הוא חסר צבע, בעוד שדגימות המכילות יותר מאחוז שומה אחד Fe 2 SiO 4 הן בצבע כחול עמוק. נראה שהצבע נובע מהעברת טעינה Fe 2+ -Fe 3+ .
המוזיאון האמנותי של דרבי

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון לאמנות
 כתובת:  The Strand 
 מיקום:  דרבי 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 בעלים:  מועצת העיר דרבי 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1879
 תאריך פתיחה רשמי:  1879 
 אדריכל:  ריצ'ארד ניל פרימן 
 
 קואורדינטות:  52°55′23″N 1°28′48″W﻿ / ﻿52.92292°N 1.48003°W﻿ / 52.92292; -1.48003
 אתר רשמי
  (למפת הממלכה המאוחדת מוגדלת) לונדון בלפסט אדינבורו ליברפול ברמינגהאם ניוקאסל מנצ'סטר לידס פורטסמות' קארדיף גלאזגו פלימות' האוקיינוס האטלנטי  הים הצפוני  תעלת למאנש  האוקיינוס האטלנטי  צרפת אירלנד איי שטלנד  אורקני האיים ההברידיים המוזיאון האמנותי של דרבי(למפת הממלכה המאוחדת רגילה) לונדון בלפסט אדינבורו ליברפול ברמינגהאם ניוקאסל מנצ'סטר לידס פורטסמות' קארדיף גלאזגו פלימות' האוקיינוס האטלנטי  הים הצפוני  תעלת למאנש  האוקיינוס האטלנטי  צרפת אירלנד איי שטלנד  אורקני האיים ההברידיים המוזיאון האמנותי של דרבי
 
הבניין מ-1876, בו נמצאת היום בעיקר הספרייה המרכזית של דרבי
המוזיאון האמנותי של דרבי (אנגלית: Derby Museum and Art Gallery) הוקם בשנת 1879, יחד עם הספרייה המרכזית, בבניין חדש, מעוצב על ידי ריצ'רד ניל פרימן, וניתן לעיר דרבי על ידי מייקל תומאס בס, מבשל בירה שגר בדרבי. האוסף כולל גלריה שמציגה את הציורים של יוסף רייט של דרבי. תערוכות נוספות מכילות ארכאולוגיה, היסטוריה של הטבע, גאולוגיה ואוספים צבאיים. הגלריה לאמנות פתוחה מאז 1882.
המוזיאון החל לפעול עם הקמתה של החבורה למוזיאון והיסטוריה טבעית בעיר דרבי והמחוז, ב-10 בפברואר 1836. היא הייתה חברה פרטית שמומנה על ידי חבריה.
MINURSO

משמאל – מכונית של MINURSO, מימין – מוצב של חזית פוליסריו. שנת 2017 בדרום סהרה המערבית
רכבים של MINURSO בלעיון.
משלחת האומות המאוחדות למשאל העם בסהרה המערבית (בערבית: بعثة الأمم المتحدة لتنظيم استفتاء في الصحراء الغربية) היא משלחת של כוחות שמירת השלום של האומות המאוחדות בסהרה המערבית, שנוסדה בשנת 1991 בעקבות החלטה 690 של מועצת הביטחון של האו"ם כחלק מ"תוכנית ההתיישבות" (Settlement Plan), שסללה את הדרך להפסקת אש בסכסוך בין מרוקו לחזית פוליסריו (המייצגת את רפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית) על פני השטח הטריטוריאלי של סהרה המערבית (לשעבר סהרה הספרדית).
המשימה של MINURSO הייתה לפקח על הפסקת האש ולארגן ולערוך משאל עם בהתאם ל"תוכנית ההתיישבות", שיאפשר לבני העם הסהראווי (Sahrawi people) של סהרה המערבית לבחור בין השתלבות עם מרוקו, ובין עצמאות. משאל העם נועד להוות תרגיל להגדרה עצמית של הסהראווים, ובכך להשלים את תהליך הדה-קולוניזציה של סהרה המערבית.
לשם כך, קיבלה MINURSO את המנדטים הבאים:
פיקוח על הפסקת האש.
אימות של צמצום הכוחות המרוקאיים בשטח.
פיקוח על כליאתם של חיילים מרוקאיים ואנשי פוליסריו במיקומים ייעודיים.
נקיטת צעדים להבטחת שחרורם של כל האסירים או העצורים הפוליטיים של סהרה המערבית.
פיקוח על חילופי השבויים (באמצעות הוועד הבינלאומי של הצלב האדום).
יישום תוכנית ההחזרה (באמצעות נציבות האו"ם לפליטים).
זיהוי ורישום מצביעים למשאל העם.
ארגון והבטחת משאל עם חופשי והוגן, והכרזה על תוצאותיו.
תוכניות

משאל העצמאות נקבע במקור להתקיים ב-1992, אך סכסוכים על זכאות הבוחרים מנעו את קיומו בתאריך המתוכנן. שני הצדדים האשימו זה את זה בדחיית התהליך. בשנת 1997 היה אמור "הסכם יוסטון" (Houston Agreement) להתחיל את התהליך מחדש, אבל גם הוא כשל בתפקיד זה. בשנת 2003 הושקה "תוכנית בייקר" (Baker Plan) על מנת להחליף את "תוכנית ההתיישבות". היא התקבלה על ידי חזית פוליסריו ואוּשרה פה אחד על ידי מועצת הביטחון של האו"ם, אך נדחתה על ידי מרוקו. מרוקו עמדה על כך שכל תושבי האזור יהיו זכאים להצביע במשאל העם. בעקבות המצעד הירוק ב-1975, העניקה מדינת מרוקו חסות לתוכניות התיישבות שכיוונו אלפי מרוקאים לעבור לגור בשטח שכבשה מרוקו בסהרה המערבית (80% מהשטחים). ב-2015 דברו ההערכות על כך שמתיישבים מרוקאים מהווים לפחות שני שלישים מ-500,000 המתיישבים של האזור.
כיום, אין תוכנית לקיים את משאל עם, והיְשִׂימוּת של הפסקת האש מוטלת בספק.
המנדט של MINURSO הוארך עשרות פעמים מאז ניתן לראשונה בשנת 1991. תוקפו של המנדט הנוכחי הוא עד 30 באפריל 2019.
התקציב של MINURSO הוא כ-52 מיליון דולר בשנה.
בסיסים

ישנן שני מערכים של צוותים: צוות אחד באזורים שבשליטה מרוקאית ממערב לגבול, וצוות אחר באזור שבשליטה סהראווית ובמחנות הפליטים ממזרח ובאלג'יריה. בסיסי MINURSO שממערב לחומה שבנו המרוקאים נמצאים באל-מחבס, בסמרה, באום דרייגה ובאוסרד. המחנות המזרחיים כוללים את ביר לחלו, טיפאריטי, מחיירס, מיג'ך ואע'וואנית. ישנו גם משרד קישור בטינדוף ששימש ערוץ תקשורת עם מנהיגות חזית פוליסריו.
הרכב נוכחי

החל מ-30 ביוני 2018, היו בסך הכל 220 חיילים במדי MINURSO, כולל 19 חיילים בכוננות, 193 מומחים במשימה, 7 קציני מטה וקצין משטרה אחד, הנתמכים על ידי 227 אנשי צוות אזרחי ו-16 מתנדבי או"ם. רוב החיילים הגיעו מבנגלדש, מצרים ופקיסטן. יחידות חמושות מסיירות לאורך שטח ההפקר של חומת מרוקו-סהרה המערבית, כדי לשמור על הפסקת האש.
ביקורת

בשנת 1995 טען סגן ראש הארגון לשעבר, פרנק רודי, כי MINURSO חסר יכולת או רצון לפעול נגד פגיעה מרוקאית בתהליך, ולמנוע התעללות באזרחים סהראווים; מאז המשיך רודי בביקורתו, כלפי מה שהוא תופס כתהליך יקר מבחינה כלכלית ופגום מבחינה פוליטית. MINURSO הוא כוח שמירת השלום היחיד של האו"ם שהוקם מאז 1978, מבלי שאחת ממשימותיו תהיה שמירה על זכויות האדם באזור המאבק. אף על פי שהחלטה 1979 של מועצת הביטחון המליצה על הוספת הסעיף הזה, הדבר טרם קרה. ביקורת רבה החלה להישמע כלפי מועצת הביטחון, כדי שיוקם כוח לפיקוח על זכויות האדם של תושבי סהרה המערבית ושל העם הסהראווי. האפשרות הזו, שבה תמכו רבים באו"ם, נדחתה על ידי צרפת באמצעות זכות הווטו שלה במועצמת הביטחון.
במהלך תקופה של שנתיים, בעיקר בשנים 2006–2007, השחיתו אנשי MINURSO אתרים ארכאולוגיים על ידי ריסוס גרפיטי על ציורי סלעים פרהיסטוריים ותחריטים באזור החופשי (חלקי סהרה המערבית שבהם שולטת חזית פוליסריו). ישנן גם האשמות, בהן של אנשי מנהל מרוקאים באזור, של ביזה של ציורים פרהיסטוריים בידי אנשי האו"ם בכמה אתרים.
במאי 2010 הפסיקה חזית פוליסרו את מגעיה עם ה-MINURSO, בשל מה שהגדירה "כישלון ביישום משאל העם להגדרה העצמית", והאשימה את כוח האו"ם בניסיון "להפוך למגן העובדה הקולוניאלית, כיבוש סהרה המערבית בידי מרוקו".
הערות שוליים

↑  Security Council Resolution 690 – UNSCR, unscr.com
↑  Shefte, Whitney (6 בינואר 2015). "Western Sahara's stranded refugees consider renewal of Morocco conflict". the Guardian. נבדק ב-2 באפריל 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "United Nations Documents on MINURSO". Resolutions of the Security Council. נבדק ב-10 במאי 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  S/RES/2440(2018) – E – S/RES/2440(2018), undocs.org
↑  Situation concerning Western Sahara: Report of the Secretary-General, MINURSO, ‏3 October 2018
↑  "Troop and police contributors". United Nations Peacekeeping (באנגלית). נבדק ב-2018-07-19.
↑  REVIEW OF UNlTED NATIONS OPERATIONS AND PEACEKEEPlNG, www.arso.org
↑  Saharawi Republic Waits to Be Born Insight on the News – Find Articles, web.archive.org, ‏2007-10-05
↑  United Nations Official Document, www.un.org
↑  Human Rights Watch | 350 Fifth Avenue, 34th Floor | New York, NY 10118-3299 USA | t 1.212.290.4700, Letter to the UNSC urging human rights monitoring in Western Sahara, Human Rights Watch, ‏2009-04-17 (באנגלית)
↑  Timothy Bancroft-Hinchey, Security Council under pressure over human rights in Western Sahara, PravdaReport, ‏2010-04-27 (באנגלית)
↑  "UN vandals spray graffiti on Sahara's prehistoric art". The Times. אורכב מ-המקור ב-9 באוגוסט 2011. נבדק ב-8 במאי 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Archived copy". אורכב מ-המקור ב-8 ביולי 2011. נבדק ב-7 באפריל 2010. {{cite web}}:  (עזרה);  (עזרה) UN peacekeepers: cultural crime, too.
↑  France-Presse, Agence (2008-02-01). "Western Sahara: Vandalism by Peacekeepers". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2019-04-07.
↑  "El Polisario rompe los contactos con la MINURSO" (בספרדית). El País. 2010-05-28. נבדק ב-4 ביוני 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no99040506  VIAF: 209153797   WorldCat (עם VIAF): 209153797
סוכה

ערך זה עוסק בסוכה שבה יושבים בחג הסוכות. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

סוכת בד. ניתן להבחין בתחתית הדפנות ברצועות הלבוד.
 מקרא:  ויקרא, כ"ג, מ"ב
 משנה:  מסכת סוכה, פרקים א'–ב'
 משנה תורה:  הלכות שופר וסוכה ולולב, פרקים ד'–ו'
 שולחן ערוך:  אורח חיים, סימנים תרכ"ה–תרמ"ד
 ספרי מניין המצוות:  ספר המצוות, עשה קס"ח ספר החינוך, מצווה שכ"ה
סוכה היא מבנה ארעי המשמש ביהדות לקיום מצוות ישיבה בסוכה בחג הסוכות. ישנם כללים הלכתיים המגדירים את צורת הסוכה ואופן בנייתה, ובמהלך ימי החג מועברות אליה כל פעולות המגורים העיקריות, בעיקר האכילה והשינה. הישיבה בסוכה היא מצוות עשה שהזמן גרמה ולכן רק גברים יהודים חייבים בה, ואילו נשים אינן חייבות בה.
המילה סוכה נגזרת מן השורש סכ"כ ומשמעותה היא: מבנה הסוכך על האנשים שבתוכו. מכאן נובע גם שמו של הסכך. היא מופיעה מספר פעמים בתנ"ך, וצורת הרבים סֻכּוֹת מופיעה בהקשרים שונים: לעיתים כצורת הרבים של סוכה, לעיתים כעיר במצרים, לעיתים כעיר בעבר הירדן ולעיתים כשם החג. בספר הזוהר מכונה הסוכה "צילא דמהמנותא" (=צל האמונה, השכינה).
מבנה הסוכה

ישנם מספר נידונים בהלכות בניית הסוכה: גובהה, שטחה, מספר דפנותיה וגודלן, החומרים שמהם אפשר לבנותה ועוד. כלל חשוב ומרכזי בהלכות סוכה הוא שתהיה דירת ארעי ולא מבנה קבע: "סוכה דירת עראי בעינן". מכלל זה נגזרות הרבה הלכות הקשורות לצורת בנייתה של הסוכה, למשל שאפשר לבנותה על גמל או שהיא חייבת לעמוד בפני רוח מצויה בלבד, ולא כל רוח.
החלק העיקרי בסוכה, שהלכות רבות דנות בו, הוא הקירוי המכונה סכך, מלשון סיכוך והסתרה מן השמש. חלק מהלכות הסוכה נגזרות מכך ובכלל זה הצורך לבנותה תחת כיפת השמיים ולא תחת עצם כלשהו, הצורך לבנותה כדי שתהיה עמידה בפני רוח מצויה, והצורך לבנותה באופן ש"צילתה מרובה מחמתה", כלומר שלמעלה מ-50% משטח הרצפה מוצל, אם השמש הייתה בדיוק בנקודת הזניט (מצב תאורטי בארץ ישראל).
מבנה הסוכה > דיני מבנה הסוכה

הגודל המִזעָרִי ביותר של סוכה כשרה הוא מרובע שאורכו ורוחבו שבעה טפחים וגובהה עשרה טפחים, ההסבר לגודל זה הוא שזוהי צורת הישיבה שהייתה נהוגה בזמן המשנה שהיו מסבים על צידם ולמולם שולחן קטן, (כ-56*56 ס"מ רוחב, 80 ס"מ גובה לשיטת רבי חיים נאה, לשיטת החזון איש המידות הן כ-69*69 ס"מ רוחב, וכמטר אחד גובה). הגובה המְרַבִּי של סוכה כשרה הוא 20 אמות (כ-9.6 מטרים לשיטת רבי חיים נאה, לשיטת החזון איש כ-11.5 מטרים) (שכן מבנה מעל גובה זה איננו מוגדר עוד מבנה ארעי וגם שאין העין שולטת בגובה זה). לאורכה ולרוחבה המקסימליים אין הגבלה, אך במקרה של סוכה גדולה במיוחד עלולות להופיע בעיות טכניות כמו למשל בהעמדת הסכך באופן כשר. סוכה עשויה להיות כשרה גם במצבים הרחוקים ממבנה משמעותי, למשל מצב של שתי דפנות שלמות מחוברות בניצב ודופן שלישית סמלית, הגדולה במעט יותר מטפח והעומדת במרחק קטן מעט מ־3 טפחים מן הדופן הסמוכה, כך שרואים צד זה כאילו יש בו דופן רציפה באורך ד' טפחים, ומן הצד השני יש לבנות צורת הפתח עד תום שבעה טפחים. לעומת זאת סוכה אשר דפנותיה עשויות מבד המתנופף ברוח רגילה (סוכות מסוג זה נפוצות מאוד במאה ה-21) אינה כשרה לעיתים, ובמקרים אלה יש להקיף אותה משלושה כיוונים בדופן יציבה העומדת ברוח מצויה עד לגובה 80 ס"מ, שיעור הגובה המינימלי של דפנות הסוכה. סוכה עגולה כשרה כאשר היקפה חוסם ריבוע של סוכה כשרה.
דפנות הסוכה צריכות להיות מחיצות, אך יכולות להיות עשויות מכל חומר, ואפילו מבעל חיים קשור, או מאדם. פוסקי זמננו דנו בשאלה האם מחיצות שקופות כשרות אף הן. הדפנות יכולות אף להיות פרוצות במספר רב של פתחים וחלונות, כל עוד "פרוץ אינו מרובה על העומד" (החלק הפתוח אינו גדול מהחלק הסתום), ובלבד שהפרצה לא תהיה רחבה יותר מעשר אמות. ויש המכשירים אף בפרוץ מרובה על העומד. יתר על כן, הדפנות אינן חייבות להגיע עד לסכך – די בכך שהן מגיעות לגובה עשרה טפחים, ובכך ייחשבו כאילו מגיעות עד לסכך מדין "גוד אסיק מחיצתא".
הגבלה נוספת היא שעל הדפנות להיות חזקות מספיק כדי "שלא תהא רוח מצויה מנידה אותם תמיד". הלכה זו נחשבת לבעייתית ביותר, לנוכח המנהג הנפוץ, בו דפנות הסוכה עשויות מיריעות, המורכבות על שלד עץ או מתכת. לכאורה, ניתן היה לפתור בעיה זו על ידי מתיחה וקשירה הדוקה של היריעה, ויש פוסקי הלכה שכתבו שאין לעשות כן, מחשש שהקשר יינתק בלא שבעל הסוכה ישים לב. פתרון לבעיה זו מוצע בשולחן ערוך, והוא לארוג בתוך היריעה קנים במרווח הפחות משלושה טפחים, וכך, אף אם היריעה תנוע באמצע, הדופן תיחשב כאחידה מדין לבוד. בעשור השני של המאה ה-21 נפוצות "רצועות לבוד" או מוטות מתכת המתבססים על עיקרון זה – סביב הסוכה נמתחות רצועות או מונחים מוטות ברזל, אשר המרווח ביניהם הוא פחות משלושה טפחים. הם מגיעים עד גובה עשרה טפחים, ובכך מכשירים את הדופן (הגובה המינימלי לדופן כשרה הוא עשרה טפחים).
יש החולקים על פסיקה זאת ומתירים לעשות דפנות מיריעות כל עוד הן קשורות מכל צדדיהן (או לפחות משני צדדים מקבילים), כיוון שכל מה שאסרו הראשונים הוא, שלא לעשות דפנות מיריעות שאינן קשורות בתחתיתן, וכשהרוח נושבת בהן, הן עולות מעל 3 טפחים מהקרקע ונפסלות מלשמש כדופן.
הסוכה איננה חייבת להיות מחוברת לקרקע ואפשר לבנות אותה על גבי עגלה, ספינה או גמל. כיום נפוץ מימוש הלכה זו אצל חסידי חב"ד בהתקנת סוכות ניידות על גבי מכוניות, למתן אפשרות לציבור לקיים את מצוות הישיבה בסוכה בנסיעותיהם. מטיילים רבים בחול המועד משתמשים בדלתות המכונית כדפנות, לאחר פתיחתן, ומעל הם פורשים מחצלת קטנה, כך יש להם סוכה ניידת הצמודה לרכבם.
מבנה הסוכה > דיני הסכך

סכך הסוכה חייב להיות מחומר שגידולו מן הקרקע אך תלוש ממנה, וגם אסור שיהיה מדבר שמקבל טומאה כמו כלים, בגדים ומאכלים. חז"ל גזרו שאין לסכך גם בכל כלי שפעם היה מקבל טומאה, אף אם כבר איבד תכונה זו, וכן אסרו להשתמש בסכך שמַשִּיר את עליו לתוך הסוכה, או שריחו רע.
כמות הסכך הנדרשת היא מעל מחצית שטח התקרה, כדי שתהיה "צילתה מרובה מחמתה". סכך פסול במרכז הסכך, פוסל את הסוכה אם רוחבו 4 טפחים או יותר. שטח ריק ללא כל סיכוך פוסל את הסוכה אם רוחבו 3 טפחים או יותר.
הסכך אינו חייב לעמוד על הדפנות עצמן, אלא הוא כשר גם כאשר הוא מונח בגובה מעל הדפנות, בתנאי שאין רווח גדול מ-20 אמה.
לפי ההלכה המקובלת, את הסכך יש להניח רק לאחר שכבר יש דפנות, לפי הכלל תעשה ולא מן העשוי. אולם יש החולקים על כלל זה ומתירים להניח את הסכך לפני הדפנות לכתחילה ורבים אחרים מכשירים בדיעבד
מצוות הסוכה

המצווה בחג הסוכות היא לגור בסוכה ממש ולעשות בה את כל הפעולות השגרתיות שנעשות במשך השנה בחללי המגורים בבית קבע: לאכול, לשבת, ללמוד ואף לישון (אך לא דברים שאינם לכבוד הסוכה כגון לבשל, להתרחץ או להתפנות), בכל שבעת ימי החג, זכר לסוכות שבהן ישבו בני ישראל במדבר או ענני הכבוד שסוככו עליהם לאחר יציאתם ממצרים. ('תשבו כעין תדורו').
המקור למצוות הסוכה מצוי במקרא בספר ויקרא (כ"ג, מ'–מ"ג) ובספר דברים (ט"ז, י"ג–ט"ו). דיני הסוכה מפורטים בעיקר במסכת סוכה שבסדר מועד, ברמב"ם בהלכות סוכה פרקים ד–ו, בשולחן ערוך אורח חיים תרכ"ה–תר"מ ובקיצור שולחן ערוך סימן קל"ד.
מצוות הסוכה > בניית הסוכה

נהוג להתחיל את בניית הסוכה כבר במוצאי יום כיפור, ובכך להתחיל בקיום מצווה ראשונה מיד לאחר יום כיפור שהוא יום כפרת העוונות, לקיים את הנאמר: "ילכו מחיל אל חיל". הסוכה אינה צריכה להיבנות דווקא לשם מצוות סוכה, וכל סוכה שהוקמה לצל – כשרה. סוכה שהוקמה 30 יום קודם החג אינה כשרה, וראוי שיעשה בה שינויים לפני החג, כדי שייראה שהיא לצורך מצוות סוכה.
מצוות הסוכה > ברכה על ישיבה בסוכה

מצוות הישיבה בסוכה טעונה ברכה קודם שנכנס לישב בה, ככל מצוות עשה, שיש לברך עליהן עובר לעשייתן. בראשונים נחלקו מתי מתחייב לברך. יש אומרים שמברכים אותה בכל עת שנכנסים לסוכה לשהייה ממושכת (כך נוהגות היום חלק מעדות התימנים), ויש אומרים שרק לפני אכילת קבע בסוכה (כך נוהגות עדות המזרח).
מצוות הסוכה > אכילה ושינה

מצווה לאכול ולשתות בסוכה, ואסור לאכול אכילת קבע מחוץ לסוכה, אך אכילה מועטה (אכילת ארעי) מותרת.
לעומת זאת, לגבי שינה מחוץ לסוכה, נאסרה בין שינה ארוכה ובין שינה קצרה, כיוון שגם שינה מועטת יכולה לעיתים להרוות ולרענן כמו שינה ארוכה. בפועל, רבים מהאוכלים בסוכה אינם ישנים בה, היות שהשינה בסוכה מחוץ לבית גורמת להם צער, והמצטער פטור מן הסוכה. נהוג בחסידות חב"ד ובעלז לא לישון בסוכה וכן בכמה קהילות בפרס[דרוש מקור], וטעמים שונים נאמרו להצדיק מנהגם.
מצוות הסוכה > הפטורים מהסוכה

נשים (בכל גיל) פטורות מהישיבה בסוכה, ככל מצוות עשה התלויות בזמן (מצוות עשה שהזמן גרמן), אך אם הן רוצות לקיים את המצווה, יש שנוהגים שהן יכולות לברך לישב בסוכה, כך גם בנים קטנים שגילם פחות מבר מצווה (גיל 13). אלה פטורים מדין תורה מן המצווה, אך חכמים תקנו לחנכם למצווה מגיל שיכול לישון בסוכה וכבר אינו צריך לאמו.
כדי שלא יתחייבו מדין גזירה שווה 'ט"ו ט"ו' בין חיוב מצה לחיוב סוכה, או מדין תשבו כעין תדורו, נאמרה הלכה למשה מסיני שנשים פטורות.
מצוות הסוכה > מצטער פטור מן הסוכה

בניגוד לרוב מצוות התורה, שאותן חייב לקיים גם המצטער צער הגוף בעשייתן, בסוכה קיים דין ייחודי לפיו "מצטער פטור מן הסוכה", כלומר אדם שהשהות בסוכה גורמת לו לצער ולעוגמת נפש, פטור ממנה. הרמב"ם, למשל, מציין שאדם שאינו יכול לישון בסוכה בשל הרוח או הזבובים והפרעושים פטור מלקיים את המצווה.
אמנם פטור זה מותנה בכך שכאשר ייכנס האדם לביתו – יימלט מן הצער. אך אם יסבול ממנו גם בביתו, אין הצער מהמטרד פוטר אותו מהסוכה. למשל אם יסבול מזבובים גם בביתו – חייב להישאר בסוכה אף על פי שסובל בישיבתו בה בגלל הזבובים. כמו כן, על הצער להיות משמעותי כך שאם היה זה בביתו שבו הוא דר כל השנה, היה מעדיף לעזוב את ביתו לזמן מה ולעבור לבית עם תנאים פחות טובים משמעותית כדי להימלט מן הצער.
בדומה למצטער מן הסוכה, גם חולים פטורים מישיבה בסוכה. הנימוק לדין מצטער הוא "תשבו כעין תדורו", שהאדם מצווה לשבת בסוכה כפי שהוא גר בביתו, "ואין האדם דר במקום שבו הוא מצטער".
מצוות הסוכה > הפטור מן הדבר ועושהו נקרא הדיוט

מאחר שבמקרה של צער אדם פטור ממצוות ישיבה בסוכה, במקרה של מזג אוויר גשום או קר, אין כל טעם להמשיך ולשהות בסוכה, והממשיך להישאר בה נידון לגנאי ולא לשבח ונקרא הדיוט. חכמי המשנה המשילו את המצב, בו יורדים גשמים בחג הסוכות, לעבד שמזג כוס לרבו וזה האחרון שפך בתגובה דלי של מים בפניו.
מצוות הסוכה > עוסק במצווה פטור מן המצווה

העסוק בקיום מצווה אחרת, נפטר באותו הזמן מחיוב הסוכה, ויכול לאכול ולישון מחוץ לסוכה. כמו כן ההולכים לדבר מצווה פטורים מישיבה בסוכה בכל זמן הליכתם, פטור זה הוא מהכלל ההלכתי שהעסוק במצווה פטור מן המצווה.
סוכה גזולה

כאשר אדם בונה סוכה בקרקע שאינה שלו או בסכך שאינו שלו, ומבלי שקיבל רשות מבעל הקרקע או הסכך להשתמש בו, הסוכה נחשבת כסוכה גזולה. היושב בסוכה כזו, לדעת רבי אליעזר אינו מקיים את המצווה, אך לדעת חכמים הוא מקיים את המצווה, משום שקרקע אינה נגזלת, ועל הסכך הגזול חלה תקנת השבים. ההלכה נפסקה כדעת חכמים, ולכן במקרים אלה היושב בסוכה, אף על פי שעבר עבירה, קיים את מצות סוכה.
למרות האמור, מצאו הראשונים מקרים שבהם הסוכה נחשבת גזולה ואין יוצאים בה ידי חובה: כאשר סוכה הייתה בנויה על עגלה ונגנבה (יחד עם העגלה או בלעדיה), וכן כאשר בעל הקרקע גזל סוכה של חברו שנבנתה בחצרו.
מנהגי הסוכה > נוי סוכה

את הסוכה נוהגים לקשט בקישוטים ותמונות הנקראים בלשון חז"ל "נוי סוכה".
יש נוהגים שלא לתלות קישוטים על הסכך אלא רק על הדפנות מטעם סכך פסול.
בתלמוד מסופר שהיו נוהגים לתלות מיני פירות בסוכה כנוי סוכה, ונאסר להורידם לפני תום החג, אלא אם התנו על כך מבעוד מועד:
סככה כהלכתה, ועטרה בקרמים ובסדינין המצוירין, ותלה בה אגוזים, שקדים, אפרסקים, ורימונים, ופרכילי ענבים, יינות, שמנים, וסלתות, ועטרות שבלים – אסור להסתפק מהן עד מוצאי יום טוב האחרון של חג. ואם התנה עליהם – הכל לפי תנאו!
מנהגי הסוכה > אושפיזין

רבים נוהגים להזמין לסוכה את שבעת האושפיזין (אברהם, יצחק, יעקב, משה, אהרן, יוסף ודוד) כל אחד מהם ביום אחר מימי החג, לפי סדר זה, או לפי סדר כרונולוגי שבו יוסף מוזמן לפני משה. נהוג גם להזמין אורחים בשר ודם להתארח בסוכה לארוחות החג.
אישי ציבור ומנהיגים דתיים נוהגים לקבל אורחים בסוכתם, ואנשים נוהגים להגיע לסוכת רבם, לפי ההלכה "חייב אדם להקביל את פני רבו ברגל". על פי מנהג זה, אף נשיא המדינה נוהג לקבל בסוכתו את הציבור הרחב.
סוכות כיום

יהודים רבים ברחבי העולם מקיימים את מצוות בניית הסוכה לקראת חג הסוכות. מקובל לארח ולהתארח בחג בסוכותיהם של שכנים ומכרים, וכמו כן רווחות תחרויות מקומיות לסוכה היפה ביותר. יש פיתוחים רבים שחודשו כדי להקל את הישיבה בסוכה. למשל, בדירות בבנייני מגורים רבי קומות המיועדים לשומרי מצוות נבנות "מרפסות סוכה" רבות החשופות לכיפת השמיים, במשך כל השנה או שיש להן גג נפתח, במקום שיטת הבניה שהייתה נפוצה ובה נבנו מרפסות אחת מעל השנייה, ובהן מתאפשר להקים סוכה כהלכה. פתרון אחר לקיום מצוות הסוכה בבניין מגורים הוא בניית מצללה (פרגולה) כשרה לסוכות.
לקראת סוכות מוקמים ברחבי ישראל, בפרט ביישובים ובשכונות יהודיים-דתיים, דוכנים למכירת חומרים לבניית סוכה מתוצרת מסחרית או אחרת, ובהם סכך העשוי מחצלות קש או נסרים לשימוש רב-פעמי. עיריות רבות נוהגות לגזום עצים בתחומן, לרוב כפות תמרים מעצי דקל, ולתת את ענפיהם כסכך לתושביהן.
בשנת 2010 יזם הארגון היהודי-אמריקני "Reboot" את התחרות האדריכלית "סוכה סיטי" לעיצוב סוכה מודרנית ובה השתתפו מאות מעצבים. בסופה הוקמו בכיכר יוניון בניו יורק 12 סוכות על פי ההצעות הזוכות, ומתוכן נבחרה אחת להישאר בכיכר במהלך חג סוכות.
סוכות מיוחדות

בקהילות רבות היה נהוג לקשט את הסוכה בציורי קיר. במוזיאון ישראל ישנה תערוכת קבע של יודאיקה כולל סוכות מצוירות.
גם כיום יש הנוהגים כך ואחת הדוגמאות היא משפחת פנטון מירושלים שפתחה את סוכתה להמוני בית ישראל.
השומרונים בונים את סוכתם בתוך הבית (מתחת גג) והסכך אינו מענפים אלא מפירות. ניתן לראות סוכות שומרוניות בחולון ובהר גריזים.
בחדר האוכל בלובי של מלון וולדורף אסטוריה בירושלים יש מתקן מיוחד הפותח את הגג ובסוכות הלובי הופך לסוכת המלון.
בפארק נאות קדומים ישנה תערוכה של סוכות מסוגים שונים (בשתי קומות, בנויה כאוהל עם דפנות משופעות, סוכה על עץ, על גמל ועוד).
ראו גם

סוכות
מעמיד (סוכה)
חבוט רמי
סוכת לויתן
לקריאה נוספת

הרב ישראל דנדרוביץ, סגולת הסוכה לאריכות ימים ולחיי נצח, בתוך: קובץ אור ישראל, גיליון מה, תשרי תשס"ז, עמודים: ריב–רכא.
הרב משה הררי, מקראי קודש – הלכות סוכות.
ויסאריון בלינסקי

| --- | --- |

ויסאריון בלינסקי, דיוקן מאת קיריל אנטונוביץ' גוֹרבּוּנוב, 1843
 לידה:  30 במאי 1811 (יוליאני) סואומנלינה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  26 במאי 1848 (יוליאני) (בגיל 36) סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 מדינה:  האימפריה הרוסית 
 מקום קבורה:  ליטרטורסקיה מוסטקי 
 מקום לימודים:  המחלקה לפילוסופיה באוניברסיטת מוסקבה 
 שפות היצירה:  רוסית 
 זרם ספרותי:  ביקורת ספרות, פובליציסטיקה 
 תקופת הפעילות:  מ-1830 
 בן או בת זוג:  מריה אורלוב 
 
ויסַאריוֹן גריגוֹרֶביץ' בֵּלִינְסקי (רוסית: Виссарио́н Григо́рьевич Бели́нский;‏ 30 במאי (כך על פי הלוח היוליאני; על פי הלוח הגריגוריאני: 11 ביוני)‏ 1811, סואומנלינה שעל יד הלסינקי – 26 במאי (7 ביוני)‏ 1848, סנקט פטרבורג) היה מבקר הספרות החשוב ביותר בהיסטוריה הרוסית, הוא יצר את הקנון הספרותי הרוסי. בנוסף לכך היה גם סופר, פובליציסט ומסאי, בלשן ופילוסוף רוסי מתמערב. ידידם של אלכסנדר הֶרצֶן, מיכאיל באקונין ואינטלקטואלים ביקורתיים נוספים. היה לו את הכישרון הייחודי למבקר ספרות מזהיר לזהות כישרונות גאוניים כבר ביצירה הראשונה שלהם, כך הוא זיהה לראשונה את טורגנייב ואת דוסטויבסקי, וכן היה לו תפקיד מרכזי בקריירה של המשורר והמו"ל ניקולאי נקראסוב.
נולד בשנת 1811, בנו של רופא צבאי. בין השנים 1829–1832 למד באוניברסיטת מוסקבה, עד שלבסוף נאלץ לעזוב בשל "היעדר כישרון"; הסיבה האמיתית הייתה יצירת הביכורים שפרסם – הדרמה הרומנטית "דמיטרי קאלינין" (Дмитрий Калинин), שבה ביקר את תופעת הצמיתות.
הוא החל את פעילותו העיתונאית בעיתון המוסקבאי "טלסקופ" (Телескоп), עד אשר בשנת 1836 נסגר העיתון בפקודת הצאר ועורכו הוגלה. ב-1837 הגיע לפיאטיגורסק, לשם טיפול בשחפת, ושם נתוודע ללרמונטוב. כעבור שנתיים התיישב בסנקט פטרבורג, שם התפרנס מכתיבה לעיתון "אוֹטֵצ'סְטְבֶנְיֶה זָפִּיסְקִי" (Отечественные Записки). ב-1842 תמך בהוצאת הרומן "הנשמות המתות" לגוגול, שנאסר על ידי הצנזורה הצארית. בשנה שלאחר מכן נישא למריה ואסילייבנה אורלובה, ולזוג נולדו שלושה ילדים. בראשית שנות ה-40 היה מבקר הספרות החשוב ברוסיה; הקריירה של דוסטויבסקי, לדוגמה, החלה בריאיון חיובי עם בלינסקי (הפגישה בין השניים זכתה לתיאור מלא חיים ב-1877 בספרו "יומנו של סופר").
טורגנייב הקדיש לו את ספרו 'אבות ובנים'. על כריכת הספר כתוב: "מוקדש לזכרו של ויסאריון גריגורייביץ' בלינסקי".
ב-1847 שהה בברלין ובזלצבורג לטיפול במחלתו. בשנה שלאחר מכן נפטר, בתום סבל רב.
עד שנת 1856 חל איסור להזכיר את שמו בתקשורת הרוסית.[דרוש מקור]
תפיסת עולמו

בלינסקי היה 'נווד של מחשבות' הוא עבר בין השקפות עולם שונות, ובכל פעם היה משוכנע שגילה את האמת האחת והיחידה. לפני מותו הוא חילק את מסע אמונותיו לשלושה חלקים: תחילה האמין באלוהים, אחר כך באנושות ולבסוף באדם. בלינסקי הושפע רבות מהפילוסופיה של הגל, לכך הוא התכוון בשלב השני כשאמר שהוא האמין ב"אנושות", רוצה לומר, בהרמוניה של העולם, כיצד בתהליך דיאלקטי ארוך כל האירועים והרעיונות מתארגנים יחד. אולם, בשלב השלישי של חייו בלינסקי כפר בהרמוניה הדיאלקטית של הגל וטען שהעולם הינו דיסהרמוני, מלא ברוע וחסר פשר.
דמות של בלינסקי השפיעה על סופרים כמו טורגנייב, צ'כוב ודוסטויבסקי. דמויות בולטות בספריהם הביעו דעות דומות לדברים שפרסם בלינסקי במכתביו. לדוגמה, בספר האחים קרמאזוב, איוואן משוחח עם אליושה ומתוך דבריו מהדהדת עמדתו של בלינסקי: "אני לא מבין כלום, המשיך איוואן כמדמדם מתוך קדחת. וגם לא רוצה להבין עכשיו כלום. אני רוצה להיצמד לעובדות. כבר מזמן החלטתי שלא להבין, כי אם ארצה פתאום להבין משהו, מיד אבגוד בעובדה, ואני הלוא רוצה להיצמד לעובדה... אני דוחה מעליי את ההרמוניה, מתוך אהבה לאנושות אני דוחה אותה", ההיצמדות לעובדה מבטאת את הדחייה של הבנת העולם לפי תיאוריה אחת שיכולה להביא לידי הרמוניה את כלל המקרים בעולם כפי שטען הגל, איוואן אינו מוצא היגיון בהענקת משמעות למקרי עוול באדם או ילד פרטי. טיעוניו של איוואן תואמים את הגרסה השלישית במסע אמונותיו של בלינסקי.