stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אפרופוטוריזם
היסטוריה > המאה ה-21

דור חדש של אמנים החל לאמץ אל תחומי המוזיקה והאופנה שלו רעיונות אפרוטוריסטיים במאה ה-21. אמנים כמו סולאנג' נואלס, ריהאנה וביונסה, ולאחר מכן, מסורת זו המשיכה ואומצה על ידי אריקה באדו, מיסי אליוט וג'אנל מונה.
ג'אנל מונה עשתה מאמץ רב מודע כדי לשחזר את הקוסמולוגיה האפרוטוריסטית ולהחדירה אל המוזיקה המודרנית העכשווית. אחת מיצירותיה המפורסמות בהקשר הוא הקליפ "Prime Time", ו-"Many Moons", אשר עוסק בעולמות של עבדות וחירות דרך העולם של ה-cyborgs ותעשיית האופנה. יצירותיה מאופיינות ככאלה המושפעות מפאנק אפרוטוריסטי ונאו-אפרוטוריזם כמו גם מסרטים כגון מטרופוליס, בלייד ראנר ומלחמת הכוכבים.
שיקגו ידועה כביתם של קהילת האמנים האפרוטוריסטיים התוססים ביותר וביניהם ניק קייו, ראשיד ג'ונסון ועוד. בשנת 2013 פרסמה יטאשה וומאק, תושבת שיקגו, את המחקר Afrofuturism: The World of Black Science Fiction and Fantasy ובאותה שנה פרסם בחור צעיר בשם ויליאם הייאשי את הטרילוגיה הספרותית שלו Darkside Trilogy אשר מגוללת את הסיפור של אפרו-אמריקאים אשר חיים בחצר האחורית של הירח טרם נחיתתו של ניל ארמסטרונג האסטרונאוט. חוקרים נוספים כגון כריסטה פרנקלין מאוניברסיטת שיקגו חוקרים את הקשר בין אפרופוטוריזם לבין מראה חיצוני בקרב שחורים
תנועת האפרופוטוריזם צברה תהודה ופופולריות בינלאומית בתחום האמנות. הקהילה האפרוטוריסטית נוסדה על ידי אוצרת המוזיאון גיה המילטון מניו אורלינס. חברים ואמנים נוספים הידועים כמשתייכים לקהילה האפרוטוריסטית הם אמנים כמו דמטריוס אוליבר מניו יורק, סיירוס קאבירו מניירובי, לינס איריס ויקטור מליבריה. כמו גם ואנארי קהיו מקניה אשר יצירותיה מושפעות רבות מהאפרופוטוריזם.
ספרות

היווצרות המונח אפרופוטוריזם בשנת 1990 נעשה במטרה לקטלג ספרות פנטזיה ומדע בדיוני של יוצרים אפרו-אמריקנים משאר היוצרים האמריקאים ולהבחין אותם כתת-ז'אנר בתוך ז'אנר. אבל עד מהרה התרחב השימוש והוחל על יוצרים וסופרים אפריקאים בתפוצות מעבר לגבולותיה של ארצות הברית.
ליסה יאזק היא חוקרת אשר ניתחה את היצירה האדם הבלתי נראה והרומן של הסופר האפרו-אמריקני רלף אליסון, אשר יצא לאור בשנת 1952 בהקשר של אפרופוטוריזם. הספר מתייחס לסוגיות חברתיות ואינטלקטואליות שעמדו בפני שחורים בארצות הברית בעשורים הראשונים של המאה ה-20, כולל לאומנות שחורה, היחסים בין זהות שחורה למרקסיזם, והפוליטיקה הגזעית הרפורמיסטית של בוקר טי. וושינגטון, בנוסף לעניינים שקשורים לאינדיבידואליזם וזהות אישית. צריך להיחשב כמו קודמו אפרוטוריסט ספרות. יאזק גורסת כי הסופר אליסון מסתמך ביצירה זו על רעיונות אפרוטוריסטיים אשר עדיין לא היו נפוצים ביצירות הספרות של סופרים אפרו-אמריקנים.
כיום קיימות יצירות ספרות של מדע בדיוני אשר מקוטלגות כיצירות אפרוטוריסטיות כגון יצירותיהם של סופרים כמו ננדי אוקורפור וסטיבן בארנס, נ.ק ג'סמין, נאלו הופקינסון קולסון וויטהד, ואוקטביה באטלר גם ספר המדע הבדיוני Wild Seed מושפע מאוד מהרעיונותשל אפרוטוריזם והוא עוסק בנרטיב של בני אלמוות אפריקאים וטכנולוגיות אנטי-קולוניאליות מהמאה ה-17.
אמנות

המוזיאון Studio Museum שבהארלם מציג תערוכות רבות אשר עוסקות באפרוטוריזם ובאסתטיקה בהקשר זה. בתערוכות אלו הוצגו בשנים 2013–2014 יצירותיהם של אמנים אפרוטוריסטיים בולטים כמו דריק אדמס, ליילה עלי וחאלד חאפז.
כמו כן, כחלק מפסטיבל MOMA PS1 הוצגה יצירתו האפרוטוריסטית המפורסמת של האמן קינג בריט Moondance: A Night in the Afro Future.
המרכז לחקר לתרבות שחורה Schomburg Center for Research in Black Culture מציג תערוכות אפרוטוריסטיות אשר עוסקות בפנטזיה ומדע בדיוני, כמו גם חוברות קומיקס ועוד.
באפריל 2016, ניאמה סופיה סנדי אצרה תערוכה בשם Black Magic: AfroPasts/Afrofutures במסדרון הגלריה שלה בברוקלין, ניו יורק. בתיאור של אוסף, סנדי הצהירה: "יש הרבה במבט לאחור ובמבט קדימה שקורה בבית עובד... [ויש הרבה] חוגגים מסעות האלה בין אם הם יזומה או כפויה מסעות"[דרושה הבהרה].
בשנת 2017–2018 הוצגה התערוכה Afro-Tech and the Future of Re-Invention.
התערוכה Black Metropolis: 30 Years of Afrofuturism, Comics, Music, Animation, Decapitated Chickens, Heroes, Villains and Negroes היא מופע של איש אחד המתמקדת בקריירה של מאייר הקומיקס טים פילדר.
סוגיות חברתיות > פמיניזם

יצירתה של ג'ארד ריצ'רדסון Attack of the Boogeywoman: Visualizing Black Women's Grotesquerie in AfrofuturismAfrofuturism בוחנת כיצד האסתטיקה מתפקדת כמרחב לשיח על גזע, מין ומיניות עבור נשים שחורות.
סרטה הקצר של הזמרת ביונסה Lemonade בשנת 2016, בכיכובם של אמנים כמו איביי, לאולו סנבאג'ו, אמנדלה סטנברג ועוד כולל רעיונות פמיניסטיים אפרוטוריסטיים. אחת היוזמות העוסקות בהעצמה של נשים שחורות מתייחסות למערכות יחסים מחוץ לנישואים ההיסטוריה, כחלק מהטראומה משעבודם של האפרו-אמריקאים בארצות הברית החל בשנים 1619–1865, דרך שחזור חוקי ג'ים קרואו (1870-1965).
סוגיות חברתיות > מוזיקאים ולהקות אפרוטוריסטיות

אריקה באדו
קליפינג.
Earth, Wind & Fire
FKA twigs
ג'ימי הנדריקס
קנדריק לאמאר
אם אף דום
ג'אנל מונה
אאוטקאסט
וילו סמית'
וו טאנג קלאן
סוגיות חברתיות > אמנים חזותיים

ז'אן-מישל בסקיה
סוגיות חברתיות > סופרים

אוקטביה א. באטלר
נ. ק. ג'מיסין
צמד חמד

| --- | --- |

 מידע כללי
 אמן:  גדעון גכטמן
 תאריך יצירה:  1995
 טכניקה וחומרים:  מיצב, טכניקה מעורבת
 נתונים על היצירה
 מיקום:  אוסף גבי ועמי בראון שבישראל
"צמד חמד" (1995) הוא מיצב מאת האמן הישראלי גדעון גכטמן.
המיצב מכיל שתי דמויות פורצלן לבנות וכחולות של גבר ואישה בסגנון אירופי. דמויות אלו נשברו וחוברו מחדש, תוך שימוש בהעתקים של חלקי הפסל, המודגשים בעזרת צבע מוזהב. עירוב זה יצר שני פסלונים שונים מכל דמות, המוצבים על מעין כני שיש אפורים ומלבנים. בנוסף, מופיע ייצוג צילומי מוגדל של שתיים מהדמויות, הממוסגר במסגרת מוזהבת.
בעוד שמה של היצירה - "צמד חמד" - מרמז על קשר חד פעמי וייחודי, הרי שהשימוש המודגש בהעתקים בעבודה מצביע על חוסר היכולת לייצוג אמיתי ונכון של המציאות. שימוש זה מלווה באירוניה הנוצרת מן העימות בין הייצוגים השונים. בנוסף, אלמנט הפירוק חושף גם ממד של מוות וכליון ביצירה, ובו כני השיש יכולים להיות מפורשים גם כרמזים למעין מצבות קבורה.
על פי גכטמן השימוש בחיקוי ובתחליף נובע משני מניעים מקבילים - "האחד הוא מתחום האמנות - היחס בין דימוי למקור, הפער שביניהם ונקודת הדמיון והחפיפה. [...] המקור השני הוא ההקשר הכללי-תרבותי; השאלה מדוע התרבות שלנו מוצפת בתחליפים ומהן ההשלכות מרחיקות הלכת של התופעה"
הערות שוליים

↑  מצוטט בתוך: גל-עצמון, נטע, "גלגולים של מקור וחיקוי", דף לתערוכה גדעון גכטמן, חדווה, גדעון וכל השאר, בית האמנים ע"ש יוסף זריצקי, תל אביב, 2003.
בית קדרות

ערך זה עוסק ברומן מאת צ'ארלס דיקנס. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

שער החלק הראשון של הרומן שיצא לאור במרץ 1852
 מידע כללי
 מאת:  צ'ארלס דיקנס
 איורים:  האבלט נייט בראון 
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  רומן
 מקום התרחשות:  אנגליה 
 הוצאה
 הוצאה:  Chapman & Hall 
 תאריך הוצאה:  1853
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת כרמל
 תאריך:  2013
 תרגום:  אמציה פורת
 סדרה
 ספר קודם:  דייוויד קופרפילד 
 הספר הבא:  A Child's History of England 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  003778103, 003611778
 
בית קַדְרוּת (באנגלית: Bleak House) הוא רומן מאת צ'ארלס דיקנס שפורסם לראשונה בהמשכים ממרץ 1852 עד ספטמבר 1853. ברומן מספר רב של דמויות וכמה עלילות משנה. הסיפור מסופר לסירוגין בגוף ראשון על ידי גיבורת הרומן, אסתר סאמרסון, ועל ידי מספר יודע כל. במרכז הרומן מגוללת פרשה של תביעה משפטית, ג'ארנדייס וג'ארנדייס, שנוצרה בעקבות כתיבת מספר צוואות סותרות. פרשה משפטית זו מהווה בסיס לביקורת שמטיח דיקנס במערכת המשפט הבריטית. בנוסף הוא משתמש בחוויותיו מתקופת עבודתו כמזכיר משפטי, ומניסיונו באכיפת חוקי זכויות יוצרים על ספריו.
על אף שבין אנשי מערכת המשפט היו שטענו שהסאטירה של דיקנס מוגזמת, חיזק הרומן את דרישתם של קבוצת משפטנים לערוך שינויים במערכת המשפט, ששיאה היה בחוקי הרפורמה המשפטית (אנ') שהתקבלו בשנות השבעים של המאה התשע עשרה.
יש חילוקי דעות בין חוקרים לגבי זמן התרחשות העלילה. היסטוריון המשפט האנגלי סר ויליאם הולדסוורת' (אנ') טוען שהשנה היא 1827, אולם ההתייחסות לבניית מסילה בפרק 55 מרמזת על שנות השלושים של המאה התשע העשרה.
דמויות

דיקנס התבסס על אנשים ומקומות אמיתיים אבל שינה אותם בספריו באופן יצירתי.
דמויות > דמויות משנה

מר גרידלי הוא בעל כורחו צד במשפט "ג'ארנדייס וג'ארנדייס". הוא מנסה לשווא למשוך את תשומת הלב של הלורד צ'אנסלור. הוא מאיים על מר טאלקינגהורן, והמפקח באקט שם אותו במעצר. אבל הוא מת לפני שעמד למשפט. החוויות הקשות שעבר בבית הדין שברו את רוחו.
נימו (בלטינית: "אף אחד") הוא הכינוי שבוחר לעצמו קפטן ג'יימס הודון. בעבר היה קצין בצבא הבריטי ואחד מפקודיו היה מר ג'ורג'. לפרנסתו הוא עובד בהעתקת מסמכים משפטיים עבור סנגסבי, ומתגורר בבית שבבעלות קרוק. הוא מת ממנת יתר של אופיום. בסופו של דבר מתברר שהוא היה המאהב של ליידי דדלוק, ואביה של אסתר סאמרסון.
גברת סנגסבי היא אשתו החשדנית והסקרנית של מר סנגסבי. יש לה אישיות "חמצמצה" והיא חושדת בבעלה שהוא מסתיר ממנה סודות רבים. בין השאר היא חושדת שהוא אביו של ג'ו.
גוסטר היא המשרתת של בני הזוג סנגסבי, שנוטה ללקות בהתקפים.
נקט הוא גובה חובות. הרולד סקימפול, שנקט מנסה לגבות את החובות שלו, קורא לו קואבינסס (Coavinses) על שם החברה בה הוא עובד
צ'ארלי היא בתו הבכורה של קואבינסס. ג'ון ג'ארנדס מעסיק אותה כמשרתת אישית של אסתר
טום הוא בנו הקטן של קואבינסס.
אמה היא בתו התינוקת של קואבינסס.
גברת ג'ליבי היא אמה של קדי. היא מכונה "נדבנית טלסקופית", אובססיבית לגבי גורלם של בני שבט אפריקני בלתי ידוע, אבל מגלה חוסר עניין בנעשה בביתה היא. הרעיון של "צדקה מתחילה בבית" הוא זר לה. בדמות זאת דיקנס מעביר ביקורת על פעילוֹת חברתיות כמו הגברת צ'יזלום (אנ').
מר ג'לבי בעלה למוד הסבל של גברת ג'לבי.
פיפי ג'ליבי הבן הקטן של בני הזוג ג'לבי.
פרינס טורווידרופ מורה למחול ובעל סטודיו למחול.
מר טורווידרופ, האב הוא "אמן של נימוסים והליכות וחי על חשבון בנו.
רוזה היא משרתת אישית החביבה על ליידי דדלוק. ואט רונסוול (הנכד של סוכנת הבית) מתאהב בה ורוצה לשאת אותה לאשה. מר רונסוול רוצה לקחת את רוזה שתוכל ללמוד בבית ספר, אבל לידי דדלוק שאינה רוצה להפרד מהנערה, מבטיחה לטפל בה. עבור ליידי דדלוק רוזה ממלאת את מקומה של הבת שהיא איבדה.
הורטנז המשרתת האישית של ליידי דדלוק. הדמות מבוססת על משרתת ורוצחת שווייצרית בשם מארי מאנינג (אנ').
גברת ראונסוול היא סוכנת הבית המסורה של משפחת דדלוק בצ'זני וולד.
מר רוברט ראונסוול הוא בנה הבכור של גברת ראונסוול שהוא תעשיין מצליח.
אתרי התרחשות ברומן

הבית שנקרא "בליק האוס" (אנ') בברודסטיירס אינו הבית המקורי. דיקנס שהה יחד עם משפחתו בבית שנקרא אז "פורט האוס" למשך חודש לפחות בכל קיץ בין 1839 ו-1851. אין סימוכין לדבר שבית זה שימש כמודל ל"בית קדרות" שבספר, במיוחד מכיוון שהמיקום שלו מרוחק מהמיקום של הבית הבדיוני.
הבית ממוקם על צוק על דרך פורט (Fort Road), ושמו שונה ל"בליק האוס" לכבוד דיקנס אחרי מותו.
דיקנס מיקם את "בית קדרות" שבספר בעיר סיינט אלבנס שבהרטפורדשייר, שם כתב חלק מהספר. בעיר היה בית מהמאה ה-18 שכנראה היווה השראה לבית הבדיוני שברומן.
עיבודים לתיאטרון, לקולנוע ולטלוויזיה

בסוף המאה ה-19 הופיעה השחקנית פאני ג'נאשק (אנ') בגרסה בימתית של הרומן בו גילמה תפקיד כפול של ליידי דדלוק והמשרתת האישית שלה הורטנז. שתי הדמויות לא הופיעו יחד על הבמה. ב-1876 זכה להצלחה המחזה "ג'ו" מאת ג'ון פרינגל ברנט שבו גילמה אשתו, ג'ני לי, את דמות מטאטא הרחובות ג'ו. ב-1983 שיחקה ג'יין קומבס בגרסה נוספת של "בית קדרות".
הסרט הקצר "The Death of Poor Joe" משנת 1901 הוא הסרט הקדום ביותר שנשמר ומופיע בו דמות של צ'ארלס דיקנס (ג'ו מ"בית קדרות").
ב-1920 וב-1922 יצאו עיבודים לרומן בסרטים אילמים. בסרט מ-1922 שיחקה סיביל תורנדייק בתפקיד ליידי דדלוק.
ב-1928 נוצר סרט פונופילם (אנ') בכיכובו ברנזבי ויליאמס בתפקיד סבא סמולוויד.
ב-1998 שודר ברדיו 4 של ה-BBC עיבוד בן חמש שעות בכיכובו של מייקל קיצ'ן.
ב-BBC יצרו שלושה עיבודים לטלוויזיה של הרומן. הגרסה הראשונה משנת 1959 היא סדרת טלוויזיה בת 11 פרקים של חצי שעה כל אחד. ב-1985 יצאה סדרת טלוויזיה באותו שם בכיכובם של דיאנה ריג, דנהולם אליוט וסוזן ברדן, ובה שמונה חלקים. ב-2005 שודרה מיני-סדרה בת 15 פרקים בכיכובם של אנה מקסוול מרטין, ג'יליאן אנדרסון, דניס לוסון, צ'ארלס דאנס וקארי מאליגן. הסדרה זכתה בפרס פיבודי. בישראל שודרה הסדרה בשם "הצוואה".
ב-2015 הופקה סדרת הטלוויזיה "עלילות דיקנס" סיפור מקורי בהשראת דמויות מהרומנים של צ'ארלס דיקנס. אחת מעלילות המשנה בסדרה מהווה פריקוול לספר "בית קדרות", ומגוללת את סיפור אהבתם של ליידי דדלוק וקפטן הודון ולידתה של בתם אסתר. דמויות נוספות מ"בית קדרות" שמופיעות ב"עלילות דיקנס" הן סר לסטר, מיס ברברי והמפקח באקט (שחוקר מקרה רצח מסיפור אחר).
הוצאה לאור

כמו רוב הרומנים של דיקנס, "בית קדרות" יצא לאור ב-20 המשכים חודשיים. כל חלק כלל 32 עמודים של טקסט ושני איורים מאת פיץ (אנ'). שני החלקים האחרונים פורסמו יחד. כל חלק עלה שילינג אחד, פרט לחלק האחרון שעלה שני שילינג.
| חלק | תאריך | פרקים |
| --- | --- | --- |
| I | מרץ 1852 | 1–4 |
| II | אפריל 1852 | 5–7 |
| III | מאי 1852 | 8–10 |
| IV | יוני 1852 | 11–13 |
| V | יולי 1852 | 14–16 |
| VI | אוגוסט 1852 | 17–19 |
| VII | ספטמבר 1852 | 20–22 |
| VIII | אוקטובר1852 | 23–25 |
| IX | נובמבר 1852 | 26–29 |
| X | דצמבר 1852 | 30–32 |
| XI | ינואר 1853 | 33–35 |
| XII | פברואר 1853 | 36–38 |
| XIII | מרץ 1853 | 39–42 |
| XIV | אפריל 1853 | 43–46 |
| XV | מאי 1853 | 47–49 |
| XVI | יוני 1853 | 50–53 |
| XVII | יולי 1853 | 54–56 |
| XVIII | אוגוסט 1853 | 57–59 |
| XIX–XX | ספטמבר 1853 | 60–67 |
תרגום לעברית

הספר תורגם לעברית על ידי אמציה פורת ויצא לאור ב-2013 בהוצאת כרמל.
לקריאה נוספת

Crafts, Hannah; Gates, Jr, Henry Louis (Ed). The Bondswoman's Narrative. Warner Books, 2002. ISBN 0-7628-7682-4
"Blackening Bleak House: Hannah Crafts's The Bondwoman's Narrative," in In Search of Hannah Crafts: Critical Essays on the Bondwoman's Narrative, eds. Henry Louis Gates, Jr. and Hollis Robbins. Basic/Civitas, 2004. ISBN 0-465-02708-3
Calkins, Carroll C. (Project Editor). Mysteries of the Unexplained. Pleasantville, New York: The Reader's Digest Association, Inc., 1982.
Holdsworth, William S. Charles Dickens as a Legal Historian. Yale University Press, 1928. Contains detailed information on the workings of the Court of Chancery.
הערות שוליים

↑  James Oldham, A Profusion of Chancery Reform, Law and History Review
↑  Dickens, Charles (2003). Bleak House. New York: The Penguin Group. pp. 21. ISBN 978-0-141-43972-3.
↑  "one of the best and kindest human beings ever described in a novel"
↑  Vladimir Nabokov, "Bleak House," Lectures on Literature. New York: Harcourt Brace Jovanovich, 1980. p. 90.
↑  Roseman, Mill et al. Detectionary. New York: Overlook Press, 1971. ISBN 0-87951-041-2
↑  Inspector Charles Frederick Field
↑  "::Strand Magazine::". אורכב מ-המקור ב-2007-09-29. נבדק ב-2007-04-06.
↑  "What the Dickens? Author's Bleak House holiday home up for sale at £2m". London: www.dailymail.co.uk. ארכיון מ-2013-05-09. נבדק ב-17 ביוני 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  איתי שטרן, "הצוואה" ב-XTRA HOT, באתר nrg‏, 26 ביוני 2006
↑  CHARACTER, NARRATIVE AND SPOILERS IN THE BBC’S DICKENSIAN by Christine Geraghty, 12 February 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007585853605171  BnF: cb12112920d (data)  GND: 4225150-3  LCCN: no2012013691  MusicBrainz work: d78689fa-8d49-441d-a964-391468ef5b8c  SUDOC: 029518822  VIAF: 178567951   WorldCat (עם VIAF): 178567951 
הבית ששמו "בית קדרות"
בית הקברות
עורך הדין והלקוח
האישה הזקנה הקטנה
בית קדרות בברודסטיירס שבמחוז קנט, שם כתב דיקנס את דייוויד קופרפילד" ורומנים נוספים
צ'ארלי בראון

.
| --- | --- |

 שם ספר:  פינאטס
 שם סרט:  סנופי וצ'ארלי בראון, פינאטס - הסרט
 תוכנית טלוויזיה:  פינאטס
 יוצרים:  צ'ארלס מ. שולץ 
 גילום הדמות:  פיטר רובינס גארי בורגוף
 דיבוב:  פיטר רובינס גארי בורגוף
 דיבוב בשפה העברית:  יונתן השילוני אייל ליטוין הדר שחף-מעיין
 מידע
 כינויים:  הישן הטוב צ'רלי בראון צ'אק (על ידי פפרמינט פטי) צ'ארלס (על ידי מרסי, לילנד וכו') האח הגדול (על ידי סאלי בראון) בראוני צ'ארלס (על ידי פגי ג'ין) הילד עגול-הראש הזה (על ידי סנופי)
 מין:  זכר
 דת:  נצרות
 אזרחות:  ארצות הברית 
 דמויות קשורות
 משפחה:  סאלי בראון (אחות) סילאס בראון (סבא) מר וגברת בראון (הורים)
 חברים:  הילדה הג'ינגית הקטנה (בת זוג) לני ואן פלט (החבר הכי טוב) לוסי ואן פלט שרמי פטי פרידה ויולט גריי שרדר מרסי פרנקלין פגי ג'ין וודסטוק
 אויבים:  לוסי ואן פלט (לפעמים) בריונים במחנה סנופי (לעיתים רחוקות)
 
צ'ארלס "צ'ארלי" בראון (באנגלית: Charles "Charlie" Brown) הוא הדמות הראשית בסדרת הקומיקס פינאטס (Peanuts) שיצר צ'ארלס מ. שולץ.
חדר משלך

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  וירג'יניה וולף
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  מסה
 נושא:  פמיניזם 
 הוצאה
 הוצאה:  Hogarth Press 
 תאריך הוצאה:  1929
 מספר עמודים:  135; 126
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  שוקן; ידיעות אחרונות
 תאריך:  1981; 2004
 תרגום:  אהרן אמיר; יעל רנן
 פרסים
 רשימת 100 הספרים של המאה של לה מונד 
 
חדר משלך (במקור, באנגלית: A Room of One's Own) הוא ספר המכיל מאמר מורחב של הסופרת וירג'יניה וולף, שהודפס לראשונה ב-24 באוקטובר 1929. המאמר מבוסס על סדרת הרצאות שהיא העבירה באוקטובר 1928 בשתי מכללות לנשים באוניברסיטת קיימברידג'. בעוד המאמר מכיל סיפור ומספרת בדיוניים, במטרה לחקור את נושא הנשים, הן כסופרות והן כגיבורות בספר – הודפס המאמר במקורו בשם "נשים וספרות יפה" לצורך סדרת ההרצאות, ולכן הוא נחשב כחיבור עיוני, ולא כספרות יפה. המאמר נתפס בדרך כלל כטקסט פמיניסטי, שדן בחשיבות מקומן הריאלי והספרותי של נשים במורשת התרבות הספרותית, שנשלטה על ידי גברים. "חדר משלך" נכלל ברשימת 100 הספרים של המאה של העיתון "לה מונד".
הנושאים שנדונו בספר > נגישות הנשים לחינוך

וירג'יניה וולף טענה במאמר שאישה זקוקה לכסף ולחדר משלה, אם היא מעוניינת לכתוב ספרים. לדעתה, הנשים הורחקו מהכתיבה בגלל מצבן הכלכלי הנחות לעומת הגברים. חופש כלכלי יקרב נשים לחופש ספרותי.
האפשרות שנשים תהיינה בעלות חדר משלהן הייתה רחוקה מלהתממש, אלא אם כן הוריה של האישה עשירים מאוד, או שהם ממעמד האצולה. המאמר בוחן את האפשרות שנשים יכתבו ספרות ברמה של ויליאם שייקספיר, בהתחשב במגבלות שמולן התמודדו נשים, והאם יש צורך ב"רישיון פואטי" כדי ליצור אמנות בחיים הפרטיים.
אביה של וולף, סר לזלי סטפן, האמין, בהתאם להשקפות ששררו בתקופתו, שרק הבנים במשפחה צריכים ללמוד בבית הספר. וירג'יניה וולף גרסה שעקב אמונתו של אביה, היא לא קיבלה חינוך בית-ספרי פורמלי. עם כל זאת, מוכיחים מסמכי ארכיון שהתגלו לאחרונה, שווירג'יניה ואחותה, ונסה, למדו יוונית וגרמנית בבית ספר ידוע בלונדון במשך מספר שנים. מכל מקום, וולף מעבירה את ההרצאות שמהן מורכב הספר, בפני נשים שיש להן ההזדמנות ללמוד חינוך פורמלי במסגרת קבוצתית. היא מדגישה בפניהן את חשיבותו של החינוך, ועם זאת היא מצביעה על האתגרים שהחינוך הזה יציב בפניהן בחברה.
תרגומי הספר לעברית

וירג'יניה וולף, חדר משלך, בתרגום אהרן אמיר, הוצאת שוקן, 1981
וירג'יניה וולף, חדר משלך, בתרגום יעל רנן, משכל, 2004
לקריאה נוספת

רוני הלפרן, גוף בלא נחת, הקיבוץ המאוחד, 2012, עמ' 7 - 30: "חדר משלך - דיון במרחב הנשי" (דיון בספרה של וירג'יניה וולף)
הערות שוליים

↑  "FAQ: A Room of One's Own Publication History". Virginia Woolf, Seminar. אוניברסיטת אלבמה
↑  Orlando, Cambridge Organisation
1 2  חדר משלך (1981), פרק א, עמ' 7.
↑  חדר משלך (1981), פרק ג, עמ' 61.
1 2  חדר משלך (1981), פרק ב, עמ' 42–43 (תרגום: אהרן אמיר).
↑  חדר משלך (1981), פרק ג, עמ' 64.
↑  A Room of One's Own, ch. 1
↑  חדר משלך (1981), פרק ג, עמ' 55–57.
↑  חדר משלך (1981), פרק א, עמ' 8.
↑  מתוך הבלדה:

Last night there were four Maries;
Tonight there'll be but three:
There was Mary Beaton and Mary Seton
And Mary Carmichael and me.
↑  חדר משלך (1981), פרק ג, עמ' 58–59.
↑  חדר משלך (1981), פרק ד, עמ' 74.
↑  חדר משלך (1981), פרק ד, עמ' 75 (תרגום: אהרן אמיר).
↑  חדר משלך (1981), פרק ד, עמ' 76–77.
↑  חדר משלך (1981), פרק ד, עמ' 84 (תרגום: אהרן אמיר).
↑  Cramer, Patricia (2005). Jane Harrison and Lesbian Plots: The Absent Lover in Virginia Woolf's The Waves. University of North Texas
1 2  חדר משלך (1981), פרק ה, עמ' 93 (תרגום: אהרן אמיר).
↑  Eileen Barret and Patricia Cramer, Virginia Woolf; Lesbian Readings
↑  חדר משלך (1981), פרק ה, עמ' 94.
↑  הקטע מופיע בעברית במהדורת 1981 בעמ' 50–52.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007595283405171  BnF: cb12432079h (data)  GND: 4127277-8  VIAF: 185894911   WorldCat (עם VIAF): 185894911
פיקוד הצפון

| --- | --- |
 
סמל ודגל של הפיקוד
 פרטים
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:   צבא הגנה לישראל
 סוג:  פיקוד מרחבי
 בסיס האם:  בסיס מטה פצ"ן על שם רב-אלוף - דדו (מיקום: צפת)
 אירועים ותאריכים
 מלחמות:  כל מלחמות ישראל
 פיקוד
 יחידת אם:  המטה הכללי
 דרגת המפקד:    אלוף
 מפקד נוכחי:  אורי גורדין
 מפקדים:  פירוט בהמשך הערך
פיקוד הצפון (בר"ת: פָּצָ"ן) הוא פיקוד מרחבי בצבא ההגנה לישראל. הפיקוד, אשר מפקדתו הראשית נמצאת בצפת, הוא האחראי על כל היחידות הממוקמות בין החרמון לנתניה. משימתו של פיקוד הצפון היא הגנה על גבולותיה הצפוניים של ישראל עם סוריה לבנון וירדן (בצפון המדינה). מפקד הפיקוד הנוכחי הוא אלוף אורי גורדין.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
היסטוריה > הקמת חזית הצפון

לפני קום המדינה, במסגרת פקודת המבנה הארצי מנובמבר 1947 פעלה במרחב הצפון
חטיבת לבנוני של החי"ש, שנקראה בתוכניות המוקדמות "חטיבת הצפון", שכללה חמישה גדודים. מרחב הצפון כלל את כל המרחב שמזכרון יעקב וצפונה. מפקדה של החטיבה היה משה כרמל.
בפברואר 1948 פוצלה החטיבה לחטיבת גולני בנפת יזרעאל, כנרת, גלבוע ועד תל חי (בפיקודו של משה מן) וחטיבת כרמלי (שנקראה כך הן על שם מפקדה הראשון, משה כרמל והן על שם הר הכרמל) באזור חיפה ונפת זבולון (כלומר הקריות, מפרץ חיפה והגליל המערבי). במקביל פעלה בגזרה חטיבת יפתח של הפלמ"ח בפיקודו של יגאל אלון, בהמשך התפצלה מגולני חטיבת עודד.
עם קום המדינה, ב-15 במאי 1948, כבר היו חיפה והגליל המערבי משוחררים ואילו בחזית המזרחית נאבקו גולני, יפתח ועודד בקרבות קשים, בעוד חטיבת כרמלי בטלה מקרבות. על מנת לשמר את מעמדו כמפקד כרמלי, הציע משה כרמל לדוד בן-גוריון להקים חזית צפונית מאוחדת, שבראשה יעמוד כרמל עצמו. ב-23 במאי פורסמה פקודת ההקמה של חזית הצפון בראשות כרמל, האחראי על "כל צפון הארץ ועל כל הכוחות המוצבים בו והנמצאים בשלבי התארגנות". הקמת מטה מאוחד איפשר ניהול נכון יותר של הכוחות ויציאה לפעולות יזומות שהגדולה והחשובה בהן הייתה מבצע חירם.
היסטוריה > במלחמת ששת הימים ולאחריה

עד למלחמת ששת הימים ניהל הפיקוד בעיקר את הקרבות מול סוריה סביב גבולות שביתת הנשק. במלחמת ששת הימים היה הפיקוד אחראי על כיבוש רמת הגולן וצפון הגדה המערבית. לאחר המלחמה ובמיוחד לאחר שבספטמבר 1970 גורש אש"ף לדרום לבנון בידי חוסיין מלך ירדן נאלץ הפיקוד להתחיל ולהתמודד עם הטרור הפלסטיני שיצא מהפתחלנד שבדרום לבנון.
היסטוריה > במלחמת יום הכיפורים ואחריה

במהלך מלחמת יום הכיפורים היה אחראי הפיקוד על הדיפת המתקפה הסורית ברמת הגולן ולמרות ההתחלה הקשה הצליח במשימתו ודחק את הסורים מעבר לנקודת הפתיחה שלהם. לאחר מלחמת יום הכיפורים ניהל הפיקוד את מלחמת ההתשה מול הסורים שהסתיימה בהסכם שביתת הנשק ב־1974.
לאחר מלחמת יום הכיפורים ביצע הפיקוד מספר מבצעים כנגד ארגוני הטרור הפלסטינים בשטח לבנון כאשר הגדול ביניהם היה מבצע ליטני שנערך ב־1978. פיקוד הצפון היה האחראי העיקרי על מלחמת לבנון שבמהלכה ניהל קרבות עם ארגוני הטרור ועם הסורים בתוך שטח לבנון תוך שהוא מונע מסוריה לתקוף ברמת הגולן. במהלך המלחמה ובעיקר לאחריה הועברה מפקדת הפיקוד מנצרת (שם שכנה מאז הקמתו) לצפת.
היסטוריה > במלחמות לבנון הראשונה והשנייה

החל מאמצע שנות השמונים מירב המאמצים בפיקוד הצפון מושקעים במלחמה מול ארגון הטרור הלבנוני חזבאללה וזאת לאחר שמלחמת לבנון הביאה לסילוק ארגוני הטרור הפלסטינים משטחה של לבנון. גם לאחר הנסיגה הישראלית מרוב שטחה של לבנון ב־1985 נשאר הפיקוד אחראי על השליטה ברצועת הביטחון תוך שהוא תומך בצד"ל. במהלך תקופה זו ביצע הפיקוד מספר מבצעים גדולים כנגד החזבאללה (ביניהם מבצע דין וחשבון ומבצע ענבי זעם).
בשנת 2000 השלים צה"ל את הנסיגה מרצועת הביטחון בדרום לבנון ונפרש על הגבול הבינלאומי, לפי החלטת האו"ם. פיקוד הצפון היה אחראי על הכוננות לפעולה צהלית במהלך מלחמת עיראק.
במלחמת לבנון השנייה היה אחראי הפיקוד על הלחימה בחזית הצפונית מול החזבאללה. ב־8 באוגוסט 2006 שלח הרמטכ"ל, רב־אלוף דן חלוץ, את סגנו, אלוף משה קפלינסקי, לפיקוד הצפון, כמתאם מטעם המטה הכללי, לצדו של האלוף אדם. לדעת פרשנים בכלי התקשורת, צעד זה מזכיר את מינויו של חיים בר-לב למפקד החזית הדרומית במהלך מלחמת יום הכיפורים, מהלך שהביע חוסר אמון בתפקודו של מפקד פיקוד הדרום דאז, שמואל גונן (גורודיש).
בספטמבר 2017 ערך צה"ל תרגיל כללי של הגיס הצפוני במטרה להתכונן למלחמה רב-זירתית שתכלול את חזבאללה, לבנון וסוריה. התרגיל נקרא "אור הדגן" על שם האלוף מאיר דגן. תרגיל זה הוא הגדול ביותר שערך צה"ל מאז 1998.