שייטת המשחתות
כושר מבצעי

המשחתות שנרכשו ככלי שיט מלחמתי אפשרו לפתח בשייטת כושר מבצעי. בעבר הפריגטות והקורבטות שנרכשו כאוניות מעפילים לאחר שהושבתו והחימוש המקורי הוסר מהן. הכושר המבצעי הוגבל ליכולת הפגזת חוף בצורה לא מדויקת. משחתת נבנתה להגן על כוח הצי העיקרי או ללוות שיירות סוחר הייתה במקור בעלת יכולת התגוננות כנגד מרבית סוגי הלחימה בים. לא היו למשחתות עדיפות על פני כלי שיט אחר. הימצאותן במקום כמסך חייב התעסקות איתן ובכך שיבוש התקיפה נגד המטרה העיקרית. שרידות יחידות הכוח העיקרי נחשבה הישג ואף לשם כך הקריבו עצמן המשחתות.
המשחתות נרכשו לפני שנוצרה תפיסת הפעלתן אך הרציונל בקיומן היה מקביל. משימת הגנת חוף ישראל בים התיכון החליפה את משימת הגנת אוניות המערכה ונושאות המטוסים בציי העולם. מבדיקת יכולת הלחימה היו המשחתות בנחיתות בכל היבטי הכושר המבצעי. הן לא יכלו להשיג את הפגיעה הראשונה באויב. הן התגלו על ידי האויב לפני שגילו אותו. הנשק היה קצר טווח ולא מדויק. למשחתות האויב הייתה עדיפות בטווח תותחים ולצוללות האויב הייתה עדיפות בירי טורפדו לפני שבכלל התגלו. מערכת הלחימה התבססה על קו ראייה ולקרבות שיתפתחו בלילה התשובה הייתה פגזי תאורה. כנגד טרפדות אויב לא הייתה מערכת התותחנות הראשית יעילה. המהירות העליונה 32 קשר הייתה פחותה במקצת מהמשחתות מסדרת סקורי שיכלו להגיע ל 35 קשר. ולא מספיקה כדי לקבוע את הקרב או להימנע ממנו.
המשחתות נשאו עליהן אנשי צוות רבים בכלי שיט אחד שעלול להיפגע. הרב תכליתיות העמידה אנשים רבים בקו האש גם כאשר סוג הלחימה לא אפשר להם להתבטא באותו רגע. גם מערכות טעינת התותחים דרשו כח אדם רב. צורת האיוש בתקן א' אנשי מילואים ומצב רגיל הרבה נספחים להפלגות חובלים. כל אלה יצרו תנאי בסיס קשים ביותר כדי להגיע לרמה טובה בביצועים.
גילוי - המשחתות צוידו במכ"ם חיפוש בריטי דגם 293 בתחום S ונוסף לו מכ"ם חיפוש מסחרי קלווין 2. תצפית עין הייתה המקור החשוב לגילוי מטרות. בשיטה הבריטית המכ"מים כוילו ביארדים וכך הטווחים בחיל הים כולו מתנהלים ביארדים. התמונה הימית הטקטית התקבלה בשולחן סימון. שושנת כיוונים מוארת שמרכזה ציין את מקום האונייה. נעה מתחת למפת שולחן הסימון בכיוון שהתקבל ישירות ממצפן הג'ירו וכך גם נתון המהירות ממד המהירות בתחתית האונייה. המטרות שהתגלו במכ"ם נרשמו על מפת שולחן הסימון. תצפית במכ"ם ועבודת הסימון חייבו תאורה מוחלשת. החדר, שנקרא "מרכז ידיעות קרב" (ובראשי תיבות המי"ק), נעשה מוקד השליטה באונייה ומקום המפקד בקרב. בגשר הפיקוד המשיך להוות את מוקד התפעול, הבטיחות והשליטה המשנית. הוא אויש בהפלגה על ידי קצין משמרת ובעמדות קרב על ידי סגן המפקד.
ניווט – ניהוג האונייה נעשה לפי מצפן ג'ירו חשמלי ומצפן מגנטי לגיבוי. מציאת מקום האונייה נעשה על מפות ימיות בפינת הגשר. בקרבת החופים התבצע ניווט חופי, לפי כיווני מצפן לתוואי חוף בולטים ומגדלורים, שנמדדו בתצפית עין. בלב ים התבצע ניווט אסטרונומי, לפי מדידות גובה בסקסטנט לכוכבים בעת הדמדומים ולשמש בצהריים. ניווט זה הצריך חישוב של מקום האונייה לפי נוסחאות והנחת הצטלבות קווי כוכבים על המפה הימית.
קשר – הקשר העיקרי של המפקדה לכלי השיט בים וגם בין כלי השייט ביניהם היה באלחוט בקוד מורס בגלי רדיו בתדר גבוה. קשר אלחוט דיבור אל המפקדה בתדר גבוה ובתוך הכח בתדר גבוה מאוד – תג"מ. נעשה שימוש דגלי הקוד הבינלאומי בעיקר בעת כניסה ויציאה מהנמלים. נשמרה האפשרות לקיים איתות דגלנים בשיטת סמפור (איתות). קשר עם כלי שיט אחרים נעשה בדרך כלל בפנס איתות אור בקוד מורס.
תותחנות - ארבעת התותחים 4.5 אינץ' נחשבו לחימוש העיקרי, והם נקראו במספרים 1 עד 4 בסדר מהחרטום לירכתיים. כל תותח הופעל בהפעלה ידנית. "כוון צידוד" עקב אחרי מחוג הכיוון ו"כוון גובה" עקב אחרי מחוג ההגבהה. מערכת חישוב קידום הכיוון הייתה שעון מכני Automated Fire Control Clock, שהופעל על ידי שמונה אנשים במוקד פיקוד קצין התותחנות. מדידת טווח למטרה נעשתה בצורה אופטית ביום ולפי מכ"ם חיפוש בלילה. מד טווח מכ"מי הורכב על המכוון למטרה מיוחדת זאת בדרך כלל לא עבד. זווית החרטום של המטרה מקו הראייה הוכנס למחשב לפי הערכת הכוון במכוון וכך גם הערכת המהירות. או חושב לפי נתונים קודמים. מטרת האימונים הוצבה רשת אנכית צבועה שחור וצהוב שנגררה על ידי גוררת במשך שאורכו כקילומטר. לאחר אימונים רבים הצליח מדי פעם אחד המטווחים שנערכו אך ורק ביום לרכז את הפגזים בקרבת המטרה. דבר שנחשב להישג.

ירי בלילה חייב ראיית המטרה על כן אחד התותחים הופעל לירי פגזי תאורה. הירי חושב כך שהנר התלוי על מצנח יפתח בגובה 1500 מטר קילומטר אחרי המטרה. שיטה מסורבלת במקצת שהקטינה מאוד את טווח הירי היעיל בלילה לפחות מ-10,000 מטר.
תותחים נגד מטוסים - האונייה צוידה במערכת משנית של תותח בופורס 40 מ"מ חד קני בשני צדי האניה מיד אחרי הארובה ותותח דו-קני במרכז בין שני דוכני הטורפדו. מיקום התותחים לגזרה האחורית שנחשבה מסוכנת יותר. גזרת הירי אפשרה 4 קנים כנגד מטוסים ורק 3 קנים לכל דופן כנגד כלי שיט קטנים. כנגד סירות מהירות בטווח קרוב, צוידו המשחתות ב-6 מקלעי M2 בראונינג שלושה מקלעים לכל דופן בגובה הסיפון.

במשחתות לא היה מכ"ם לגילוי מטוסים ולא הייתה בקרת אש מרכזית נגד מטוסים. יכולת הפגיעה במטוס חולף הייתה אפסית ויכולת הפגיעה במטוס מתקיף הייתה מקרית. למרות זאת נעשו אימונים רבים עם מטוסי חיל האוויר שתוקפים את האוניות. האימונים נערכו בשעות האור. אימוני ירי נעשו על בלונים שהופרחו מהאונייה ועל שרוול הנגרר מאחורי מטוס נורד. המשחתות הסתמכו על הגנה אווירית שתיעשה על ידי מטוסי חיל האוויר וידעו שכושר מטוסי התקיפה המצריים מעל הים היה נמוך בלילה וגבוה ביום ותזמנו את פעולותיהן בהתאם.
הטורפדו במשחתות - עודף החימוש במשחתות Z לעומת משחתות Hunt היו ב-8 טילי הטורפדו שנשאו. הטורפדו דגם 21 סימן 9 לטווח 8000 מטר. הטורפדו נורה מטח של כל החימוש ב־90 מעלות לחרטום האונייה. על מנת לתקן שגיאות הערכה ותגובות המטרה לירי נשלח כל טורפדו בהפרש 2 מעלות מהקודם. הדבר היה נעשה תוך כדי סיבוב האניה בזווית הגה של 10 מעלות וירי כל מספר שניות טווח שיוט הטורפדו היה קצר מטווח תותחי האויב. לטורפדות שנשלחו לא היה כושר ביות וגם לא ניתן היה לשלוט בהם בזמן השיוט. המטרה היחידה הראויה לטורפדו היו משחתות הצי המצרי שכדי להפגיז את החוף באופן יעיל נדרשו לשמור קורס ומהירות. מדי חודש היה נערך מטווח טורפדו אמונים. הראש הקרבי הוחלף בראש מכל מים כאשר בתום המירוץ היה מופעל לחץ אוויר מוציא את המים והטורפדו נעמד בציפה ראש בולט מהמיים כמטר. לאחר הירי הייתה ריצה לעברו הורדת סירת החתירה קשירתו ומשיכתו להרמה לסיפון במנוף זרוע חשמלי קטן.
לוחמה נגד צוללות  - הצי המצרי החל להצטייד בכמות גדולה של צוללות. אף כי הפריגטות והקורבטות שימשו בעת בנייתן ללוחמה בצוללות למרביתן לא היה את ציוד הגילוי הדרוש. עם רכישת המשחתות החל חיל הים לפתח את כושר הגילוי והלחימה בצוללות. הצוללות אח"י תנין (צ-71) ואח"י רהב (צ-73) שנקלטו בחיל הים באותן שנים איפשרו לקיים אימונים משותפים ולרכוש ניסיון בגילוי ומעקב על צוללות. מכשירי גילוי הצוללות במשחתות היו סונאר בתוך מתקן הידרודינמי שירד בצמוד לשדרית האונייה. הסונאר שהיה בנוי מגבישי קווארץ שלח שידורים בתדר האולטרא שמע סביב 15 קילוהרץ. כאשר השידור נתקל בגוף חזר לסונאר הד שעובד לשמע סביב 1000 הרץ. צלחת הסונאר סובבה ידנית בהיקף 360 מעלות. כאשר מהירות האונייה נדרשה להיות לא יותר מ-15 קשר.

הים התיכון ידוע עם תופעות טמפרטורת המים החמים שלו. הדבר מסייע לצוללת להיעלם מתחת לשכבה. לצוללת שהאזינה בסונאר פסיבי היה יתרון בגילוי על המשחתת בטווח שלמעלה מ־10 קילומטר. ביום טוב הייתה המשחתת מגלה צוללת ב-2 קילומטר. הצוללת הייתה יכולה לבצע התקפה בטורפדו בערך מטווח 5 קילומטר. הרבה לפני שהמשחתת הבחינה בה. הטורפדו נע במהירות גדולה ועושה רעש גדול שנקלט בסונאר וגם משאיר שובל ברור שניתן להבחין בו בעין. הרבה פעמים הגילוי של הצוללת נעשה לפי הטורפדו שירתה. מה שמסבך יותר את העניין היה שמערבולות שובל כלי השייט החזירו גם הן הד והיה צריך אוזן טובה וניסיון רב להבדיל בין שובל לבין צוללת. נוסף לעצם הכיוון ניתן היה לאבחן לפי תופעת דופלר, את כיוון תנועת הצוללת ביחס לאלומת הסונאר.
הנשק היחידי כנגד צוללת מתחת לפני המים היה אז פצצות עומק. היו אלה חביות חומר נפץ במשקל 200 ק"ג עם מרעום הידרוסטטי שניתן לכוונו לעומק הרצוי. שעון תזמון קבוע איפשר להטיל מטח של עשר או חמש פצצות. מתוך שני מסלולי החלקה בירכתיים ולמשחתות Z היו ארבע מרגמות שירו את הפצצה למרחק כ-40 מטר לצדדים.

גילוי צוללות חייב ניסיון רב וביצוע התקיפה חייב להטיל את הפצצות מעל המקום המדויק בו תגיע הצוללת בעת הפיצוץ. מפעיל הסונאר הראשי היה נגד בכיר שנעזר בשני בקרים כאשר מעליהם עומד קצין הטנ"ץ ומדווח למפקד ומציע נתוני תקיפה. נעשו גם אימונים עם צוללות חיל הים. האימון המשותף חייב הקפדה על נוהלי תיאום ואבטחה בלוח זמנים כדי לודא שלא תתחולל התנגשות בין הצוללת ובין המשחתות המתאמנות. נקבעו סימנים מוסכמים עם הצוללת על ידי רימוני סימון שזכו לשם "קצלים".
נערכו אימונים נגד צוללות עם הצי הצרפתי בטולון במשך מספר שנים החל משנת 1957 הצוללות המצריות לא הוכיחו כושר פעולה במלחמות בים התיכון. מפגשים בין אוניות השייטת ובין צוללות מצריות דווחו מדי פעם בלא יכולת לאמת. רמת האימון וההשקעה בנושא הנגד צוללות הוכיחו עצמם כחיוניים בעת מלחמת ששת הימים.
הובלת קומנדו ימי -הקומנדו הימי התאמן בנמל על הדבקת מוקשי עלוקה למשחתות. בעת אימון כזה נעשה תמיד תיאום מוקדם והוצב קצין בטיחות לודא שלא יופעלו מדחפים וגם לא הסונאר בעת שהצוללים בקרבת כלי השייט. יכולת הנשיאה של המשחתות לקחת על הסיפון את סירות הנפץ וסירות הגומי של שייטת 13 והבאתן להשקה בקרבת היעד תורגלה ויועדה לתכנונים מבצעיים. למשחתת נוספו מנופי זרוע חשמליים והוכנו עריסות לגופי הספירות. מרכז הידיעות הקרבי הותאם לשמש כחפ"ק לפקד על המבצע. נקבעו גם נוהלי הזדהות וקישור. כאשר מפקד המבצע הבכיר לא היה מרקע קומנדו הוצב על ידו קצין בכיר משייטת 13 כדי לסייע בהבנת התמונה המבצעית. נערכו תרגילי שיתוף פעולה ותרגילי מודל שבאו לידי ביטוי במלחמת ששת הימים.
סיוע לפיתוח טילי ים-ים - בקרב השטח הייתה עדיפות בולטת של המשחתות מסדרת סקורי המצריות על פני מערכת התותחנות של המשחתות. וחיל הים חיפש לכך פתרון. בשנת 1958 צפו נציגים מחיל הים בניסוי עבור חיל האוויר בנגב של טיל מפיתוח רפאל אשר פגע במטרתו שהוצבה במרחק של כ-8 ק"מ. נציגי חיל הים שצפו בניסוי החליטו לאמץ את הטיל שכינויו שונה מ ג-25 ללוז. שנה לאחר מכן הותקנה המערכת בפיתוח על המשחתת אח"י אילת לצורך ניסוי שבוצע ב-18 במאי 1959, הטיל שנורה מהים אל מטרה ימית פגע.

המשך הניסויים שנעשו מהמשחתת אח"י יפו כונו "כיסא מלכות" החל מסוף שנת 1961. באוקטובר 1962 בוצע ניסוי כאשר הכוון-נתב הנוהג בטיל ישב במסוק שהמריא מירכתי אח"י יפו, כך ניתן לקרב את הכוון-נתב למטרה ולשפר את זווית הראייה והשליטה של הכוון-נתב. ב-1963 נערך ניסוי מהחוף אל מטרה ימית בנוכחות הרמטכ"ל צבי צור, מנכ"ל רפא"ל מוניה מרדור, יחד עם מפתחי הטיל ובכירים אחרים. אך טיל מנוהג המוגבל בטווח הראייה לא ענה על הצורך לטווח ארוך יותר מתותחי המשחתות מסדרת סקורי. פיתוח ביות מכ"ם לטיל אפשר ניהוג וביות מתחום הראייה, היווה מענה לבעיית הטווח. הפיתוח הועבר לתעשייה האווירית והבשיל מאוחר יותר בגבריאל שמימושו הצליח מאוחר יותר. בתקופת ההמתנה לפני מלחמת ששת הימים, הותקנו באח"י יפו (ק-42) שלושה טילים בשלבי פיתוח.
לוחמה אלקטרונית ומודיעין - באמצע שנות השישים החלו המשחתות להצטייד באמצעים אלקטרוניים מפיתוח ישראלי. מכשיר לגילוי שידורי מכ"ם ורקטות לפיזור מוץ להטעיית המכ"ם במרחק מהמשחתת שכונו "אבשלום". בהפלגות מבצעיות הותקנו במשחתות מכשירי האזנה וחולית האזנה של המודיעין הימי הצטרפה להפלגות וסרקה את תעבורת הקשר של האויב.
הדרכה ואימוני חוף - במקביל לרכישת המשחתות התארגן בה"ד חיל הים להכשרת כח האדם למקצועות ההפעלה והתחזוקה שלהן. בתי הספר נקראו לפי המחלקות באונייה. תותחנות, גנ"ק, טנ"ץ מכונה וחשמל שהפך לאלקטרוניקה. היו אז כ-10 מקצועות שונים שאותם רכשו המתגייסים החדשים לאחר טירונות. המבנה ביסודו תקף עד היום. לשם תרגול הלחימה בצוללות נרכש באנגליה רכב סימולטור שהוצב דרך קבע בבסיס ההדרכה. נקרא מתקן אימון נגד צוללות (מאנ"ץ) וצוותי המשחתת עסקו בו באימונים רבים. כמו כן נבנה מתקן המייצג חדרי מי"ק של המשחתות והיווה תקדים למתקן אימון טקטי (מת"ט) בתקופת ספינות הטילים. הרמה המקצועית הדרושה לקציני המחלקות הושגה בקורס מיוחד שנערך בבה"ד התותחנים, בה"ד חיל הקשר ובה"ד חיל הים. קציני הטורפדו ונגד צוללות ובתקופה מסוימת גם קציני התותחנות עברו את הקורס בבסיס HMS Excelent של הצי המלכותי הבריטי בפורטסמות'.