stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מבצעי מגבית
מבצע מגבית 11 – חבלה באמצעות צוללים > ביצוע

המשימה לפגיעה בספינות הקומאר בע'רדקה נשארה בתוקף. הכוח יצא מבסיס מפרץ שלמה בשלוש סירות גומי בליווי דבור ב־11 באוקטובר בשעה 13:30 לכיוון היעד. הדבור נשאר באזור ראס מוחמד והסירות המשיכו בדרכן באיגוף מזרחי מחוץ לטווח המכ"ם באי שדואן.
הים היה נוח והמנועים פעלו ללא תקלות, והכוח התקרב ליעד מוקדם מהמתוכנן. היה ירח מלא. בשעה 20:30 הגיעו הסירות לנקודת הטבילה שבהחלטה במקום נקבעה כ־500 מטר צפונה מהנקודה המתוכננת על מנת להימנע מהתגלות. מיד בטבילה במים הרגישו הצוללים התפוצצות רימונים נגד אדם שזרקו המצרים למים. הצוללים התקדמו בשחייה קבוצתית וחיפשו את המעגן. כשהרגישו את הפיצוצים מתרחקים הבין סרן גדי קרול שעברו את המעגן. הצוללים התקרבו בצלילה לחוף. ב־23:30 עלו מהצלילה הזדהו והתקדמו בשחייה צפונה.
זוג הצוללים הראשון, סרן גדי קרול ורס"ל דן עוזיאלי, זיהה כלי שיט גדול שלו ארבעה מדחפים והניח שזהו אחד הסטי"לים המצריים. הצמדת מוקשי עלוקה הייתה מסובכת. גוף הקומאר עשוי עץ ולא נמצא משטח מתכת להצמדת המגנטים. גם הבורג הבליסטי לא עבד. הצוללים הצליחו לקשור את המוקשים לצירי המדחפים ולהפעילם ונסוגו צפונה בצלילה. בשעה 03:20 חזרו קרול ועוזיאלי לסירות הגומי באפיסת כוחות.
מבצע מגבית 11 – חבלה באמצעות צוללים > ביצוע > פעילות המצרים

אזעקה בחוף - בעת ההמתנה לצוללים שהו הסירות במרחק קרוב לחוף שהוא מחנה צבאי מצרי. בשעה 24:00 ניכרו רעש, צלצולים והדלקת אורות מהמחנה. הסירות המתינו כ־50 מטר מהחוף עם מנועים מודממים. רס"ן מרק המתין בדריכות ושקל את המצב. כל תגובה שינקוט תקטין את ההסתברות להצלחת איסוף הצוללים. התברר שהייתה זאת החלפת משמרות שגרתית במחנה שאינה קשורה לפעולה.
כוח מצרי חולף - בשעה 02:00 עבר ליד סירות הגומי הממתינות כלי שיט מנועי, כשהוא גורר מצפון לדרום ארבע סירות גומי עם חיילים בתוכן. כנראה היו אלה סירות שהדבורים בפיקודו של חיים שקד גילו באזור 'מרסה בריכה' והבריחו אותן. סירות הגומי המשיכו בהמתנה לצוללים. רס"ן אלי מרק עקב אחריהם ולא יזם פעילות התקפית. כך הכוח לא התגלה למצרים.
מבצע מגבית 11 – חבלה באמצעות צוללים > ביצוע > המשך הפעולה

זוג הצוללים השני צלל למרכז המעגן, עלה וצפה, אך בין הרבה ספינות דיג לא הצליח לאתר את הקומארים. לאחד הצוללים קרתה תקלה והוא לא יכול היה להמשיך לצלול. הזוג עלה צפונה בשחייה כנגד הזרם. בשעה 03:15 הקים קשר עם רס"ן מרק, זוהה ובשעה 03:55, באור הדמדומים, נאסף על ידי סירות הגומי בקרבת מזח הדלק. לאחר האיסוף הופעלו המנועים ושובלי תנועת הסירות התגלו למצרים ונפתחה אש מטווח קרוב. למרות פניות הזיג-זג החדות שביצעו המשיכה האש, שלפי הערכת רס"ן מרק הייתה משני תותחים של 20 מ"מ, להיות מסכנת. בעקבות ההתגלות והאש, חשש רס"ן מרק שהמצרים ירדפו אחריו בכלי שיט וביקש מהחפ"ק סיוע אווירי, שעקב מגבלת אמ"ט (אזור מוכה טילים) לא ניתן היה לקבלו במקום בו היו הסירות.
בהיות הסירות בטווח קילומטר מהחוף ועדיין תחת אש לא יעילה במיוחד, התקלקל מנוע של אחת הסירות והיא התעכבה. מרק חזר עם הסירות התקינות, הורה לאנשים לעבור, עם הציוד האלקטרוני, לסירות האחרות. הסירה פוצצה בלבנת חבלה שהוכנה למקרה כזה, והכוח יצא מהשטח במלוא המהירות. חיל האוויר מסר שהסיוע יינתן אחרי שהסירות יצאו מאזור מוגן טילים. הסירות התרחקו, המצרים לא רדפו אחריהן וסיוע לא נדרש ולא הופעל. בשעה 04:33 דיווח רס"ן מרק, במענה לשאלת החפ"ק, על כך שהודבקו שני מוקשים לקומאר אחד, וכי הוא עם הצוללים בדרך החוצה.
במהלך הערב הגיעו הסנוניות מהצפון לבסיס מפרץ שלמה ויצאו לים. נקודת המפגש נקבעה במרחק 15 מיל ימי מזרחית ליעד. הכוח הנסוג נפגש עם זוג הסנוניות בפיקוד סרן דודו מרום ויחד חזרו לשארם א-שייח' בשעה 08:35.
למודיעין הימי נודע כי ספינת קומאר נפגעה מפיצוץ, אך בזכות מבנה העץ שלה לא טבעה.
בתחקיר ראשוני שנעשה לאחר חזרת הכוח נאמר כי מוקשי העלוקה שהודבקו פעלו היטב וספינת קומאר יצאה משימוש. אך יש צורך באמצעי חבלה גדול יותר שיוודא הרס המטרה.
באותו הלילה הייתה פעילות נוספת במפרץ סואץ: מרדף אחרי קומנדו ימי בסירות, סיור אלים של דבורים מול ראס זעפרנה וניסיון כושל לחילוץ אנשי מוצב המזח.
מבצע מגבית 14 – סיור אלים

הגעתן לבסיס מפרץ שלמה של הסנוניות המהירות והחמושות איפשרה לבצע פעולות התקפיות. האי שדואן הנמצא במבואות שארם א-שייח' ונמצאת בו תחנת מכ"ם החולשת על הכניסה למפרץ סואץ היווה מטרה מתבקשת. ידיעות מודיעין והערכות היו לפעילות תקיפה מצרית כנגד בסיס מפרץ שלמה באמצעות לוחמי קומנדו מושטים בסירות גומי שהאי שדואן ישמש להם בסיס קדמי. על כן בוצע בלילה 13–14 באוקטובר, הלילה השמיני לקרבות מלחמת יום הכיפורים, סיור אלים במבואות האי שדואן על ידי כוח שייטת 13 בפיקוד רס"ן אלי מרק.
הכוח כלל שתי סנוניות עם שלושה לוחמים בכל סירה, וכן מסוק ולוחם בכוננות לחילוץ בשדה אופיר. ללוחמים היה ניסיון רב בביצוע סיורים אלימים מול חופי לבנון. עוד באוקטובר 1971 החימוש לכל "סנונית" תוגבר וכלל שני מקלעי מאג קבועים בצידי החרטום. הותקנו חצובות לשני מאגים נוספים בכל צד. בנוסף צוידו במטולי רקטה RPG-7.
נתיבי התנועה תוכננו דרומה עד ראס מוחמד ובגירוד חוף עד למפרץ הדרומי באי שדואן ושם לחפש את סירות הגומי המצריות. הייתה הערכה שבתוך המפרץ ימצאו כלי שיט מצרים ואולי יהיו מטרות נוספות.
מבצע מגבית 14 – סיור אלים > ביצוע

התקנת חצובות המאגים התארכה והכוח יצא לים ב־13 באוקטובר בשעה 21:30. בתחילה תנאי הים היו טובים וירח מלא האיר את הלילה. דרומית לראס מוחמד השתנו תנאי מזג האוויר - רוח צפון־מערבית בעוצמה של 25 קשר (כ־46 קמ"ש) הרימה גלים בגובה שני מטר שהיקשו על תנועת סירות הסנונית והרטיבו את הלוחמים. המכ"ם בסירת הפיקוד לא עבד טוב ורס"ן מרק הורה לאמנון שני בסירה השנייה לנתב את הדרך. כך הגיעו עד שני מיל ימי מצפון לאי שדואן אך לא מצאו סירות גומי מצריות. הכוח ירד לאורך חוף האי שדואן אך בשלב מסוים החל ירי נורי תאורה לעבר סירות הסנונית. מרק הסיק שהכוח התגלה, התרחק ונכנס לאזור המעגן ממזרח וביצע ירי מקלעים לכיוון נקודות שנראו בחוף. הכוח חזר לשארם א-שייח' ב־14 באוקטובר בשעה 02:30.
מבצע מגבית 15 - סירות נפץ

הצורך המבצעי - בהמשך המלחמה נמצאה זירת ים סוף בכוננות להפעלת פעולת איגוף ימי בדרום מפרץ סואץ. אף כי סטי"ל קומאר אחד הוטבע המשיכו יתר ספינות הטילים במעגן ע'רדקה להוות איום בטילי סטיקס על הנחתות של חיל הים הישראלי. לוחמי שייטת 13 נדרשו לפתור את הבעיה. לנוכח ריבוי אמצעי המגן שמופעלים על ידי המצרים במעגן נראתה החזרה על דרך פעולה שקטה, באמצעות צוללים חבלנים, באותו היעד, בעלת סיכויי הצלחה נמוכים, ונדרש משהו אחר.
סירות הנפץ מהדגם האיטלקי שפעלו במלחמות הקודמות כבר התבלו ויצאו מהשירות. צוות הפיתוח בבסיס שייטת 13 עסק בהרכבת מערכת פיצוץ ליצירת סירת נפץ על בסיס גוף סנונית. הפיתוח, שנקרא "פצחן", היה שונה מהסירות המקוריות. מטען הנפץ שנשאה היה גדול יותר (270 ק"ג) ומחומר נפץ חדיש יותר RDX. רק מעט לוחמים ידעו להפעיל את ה'פצחן', ניסויי ההפעלה היו ראשוניים ומערכת הניהוג סבלה מחוסר אמינות. מערכת יזום הפיצוץ שנקראה 'מגור' הייתה חדשה וטרם הוכחה כראויה לשימוש מבצעי.
מבצע מגבית 15 - סירות נפץ > הכנת סירות הנפץ

מחוסר ברירה טובה יותר שכנע סגן מפקד השייטת רס"ן גדי שפי את מפקד השייטת שאול זיו להכין את ה'פצחנים' לפעולה. בבסיס עתלית נכנסו להילוך גבוה. סירת נפץ מופעלת על ידי לוחם בודד המתקרב מאוד למטרה. מפקד השייטת בחר אישית את לוחם המילואים יאיר מיכאלי ל'פצחן' והוא נקרא לשוב משארם א-שייח' לעתלית לצורך כך, ולוחם אחר נבחר לפצחן השני.
מיום א' 14/10 החלה פעילות מזורזת בבסיס עתלית על ידי מכונאי ימי רס"ר דוד מרכוס ורס"ל ידידיה יערי ששב מחו"ל בפתיחת המלחמה. ב־15 באוקטובר החלו שיוטי הרצה ואימוני מודל בעתלית. במהלך ההרצות התגלו בעיות עם המנוע שכבה וכן היה צורך להחליף מדחף. יאיר מיכאלי היה בעל ניסיון רב בהשטה ואילו הלוחם השני לא יכול היה להגיע לרמה הנדרשת בזמן הקצר שעד לביצוע. גדי שפי החליט להעדיף את ידידיה יערי והוא נקבע כמפעיל ה'פצחן' השני. ב־16 באוקטובר נשלחו הסירות על מובילים לשארם א-שייח' והמפעילים נשארו ללמוד את מערכת הפעלת הפיצוץ שכונתה 'מגור'.
הפצחנים הגיעו לשארם א-שייח' ב־17 באוקטובר שעה 22:00 והמפעילים מיכאלי ויערי הגיעו בטיסה באותו הזמן.
מבצע מגבית 15 - סירות נפץ > תכנון ואימון

אלוף (מיל') יוחאי בן נון, סא"ל יוסף דרור ורס"ן אלי מרק קיימו תכנון מקדים ודרך לפעולה. רס"ן גדי שפי הגיע ביום חמישי 18 באוקטובר בשעות הבוקר גובשה דרך הפעולה לתוכנית. בליל 18 באוקטובר יצאו לתרגיל מודל שכלל: איתור וזיהוי המטרה, הזנקת ה'פצחנים' זיהוי הפעלת תקיפה קפיצה למים ואיסוף מפעילי ה'פצחנים'. להארת המטרה הופעלה רקטת תאורה ידנית. התרגיל התחיל בשעה 22:30 והסתיים למחרת ב־05:15 בבוקר. מסקנות התרגיל היו שהפעלת התאורה בכיוון המטרה מסנוורת ויש להפעילה בכיוון ומרחק כזה שהאור יוטל מהצד.
בבוקר 19 באוקטובר גובשה התוכנית, כיוון הכניסה נקבע מצפון. היה זה בין היתר מידיעות מודיעין שצפויה תנועת כלי שיט מדרום. התקיפות יתבצעו זו אחר זו בהתאם למצב בשטח.
התכנון הוצג לפני מפקד הזירה, אל"ם זאב אלמוג, ואושר על ידו.
מבצע מגבית 15 - סירות נפץ > תכנון ואימון > הרכב הכוח

הרכב הכוח בפיקוד רס"ן גדי שפי כלל:
שתי סנוניות בפיקוד רס"ן אלי מרק, עם שלושה לוחמים בכל סירה.
זוג פצחנים, יאיר מיכאלי וידידיה יערי, מפעיל אחד בכל סירה.
סנונית כוננות לחילוץ בפיקוד אלוף (מיל') יוחאי בן-נון, עם שלשה לוחמים ליד האי שדואן.
שלישיית דבורים בכוננות לחילוץ באזור ראס מוחמד.
מסוק ושני לוחמים בכוננות לחילוץ בשדה אופיר.
מבצע מגבית 15 - סירות נפץ > תכנון ואימון > אישור מפקד חיל הים

מפקד חיל הים אלוף בנימין תלם שאף להמשך התקיפה בע'רדקה אך פקפק ביעילות שיטת הפעולה. הביע זאת בקדם בשעות הבוקר: ”אני לא להוט אחרי הפצחנים....בשלב הזה אני בהחלט אנטי-פצחנית, הרגשתי שזה ..."חאפ-לאפ". כל הענין לא עבר בדיקה רצינית. נהיה בזירה ונשמע אותם....לעומת זה אני חם על ענין ע'רדקה.” באותו דיון מובעת דעה ”הכרחי לגמור את שני הסטי"לים בע'רדקה.” והסיכום לתכנן תקיפה במעגן ע'רדקה, ושמפקד חיל הים יגיע לשארם א-שייח' ויאשר או יבטל במקום.
האלוף תלם הגיע ב־19 באוקטובר בשעות הערב לבסיס מפרץ שלמה לצורך בדיקה ותדרוך אחרון. אל"ם אלמוג שכנע אותו שגם אם יהיו תקלות ב"פצחנים", עצם הפיצוץ בתוך מעגן ע'רדקה ישרת את המטרה הכוללת שהיא לגרום למצרים לתגבר את המעגן להגנת עצמם ולהסיט אותם מנתיב התנועה לביצוע "מבצע אור ירוק". רס"ן שפי הציג לתלם את התוכנית כולל כשירות סירות הנפץ. תלם בדק עם המפעילים את רמת בקיאותם במודיעין על היעד ויכולתם לזיהוי ספינת טילים מדגם קומאר. בשעה 18:00 אישר את הפעולה, וקבע שאם אין סטי"לים במעגן ע'רדקה לא לתקוף בכלל. ראש מספן הים, צבי תירוש, הציג את הנושא למטה הכללי וקיבל בשעה 22:00 את אישור הרמטכ"ל.
מבצע מגבית 15 - סירות נפץ > ביצוע הפעולה

ב־19 באוקטובר בשעות היום הכינו הלוחמים את הפצחנים לפעולה.
המבצע התבצע בלילה שבין 19 ל-20 באוקטובר. הלוחמים לא ישנו כמעט ב־48 השעות האחרונות. הרופא התבקש לייעץ לגבי שימוש בגלולות בנזדרין והציע שלא לעשות זאת מסכנת התמכרות. בשעה 19:30 נעשה תדרוך אחרון לכל הכוח. לוחמי השייטת יצאו משארם א-שייח' ב־22:30, בפיקוד רס"ן שפי, על גבי שתי סנוניות ושני פצחנים.
הים היה גבה גלי מכיוון צפון מערב. מפעילי הפצחנים ישבו גבוה ללא משקפי מגן ונתזי מי מלח צרבו את עיניהם. ב־03:30 הגיעו מצפון והחלו בהתגנבות שקטה. הכוח נכנס לתוך המעגן ובטווח 300 מטר מהרציף זיהה שפי במגבר אור כוכבים את ספינת המטרה, ספינת טילים מדגם קומאר, אך לא הראה אותה למפעילי הפצחנים.
תקיפה ראשונה - ראשון נשלח ידידיה יערי לפי סימן מסנונית הפיקוד. יערי לא ראה את המטרה והבחין בקושי ברציף. רקטת תאורה שנורתה מהסנונית נפלה לפניו וסינוורה אותו לגמרי. יערי הסתובב וחזר לעמדת תקיפה, ביקש תאורה והסתער מבלי להמתין. כיוון את הפצחן לדרום המזח, נעל את ההגה וקפץ. הפצחן המשיך לכיוון ועבר שמאלה מדרום למזח. יערי המתין במושב הצף תחת אש נשק קל שנורתה אליו מהמזח. סנונית הפיקוד באה לאספו. אלי מרק השיב אש במאג לכיוון החוף. רקטה RPG-7 שנורתה מסנונית לעבר הקומאר נפלה למים לפני המטרה. הפצחן שנשלח למזח עשה סיבוב וחזר אל מקום הנטישה. נהג הסנונית איתמר לוי הבחין בו והפנה את החרטום הצידה. הפצחן עבר קרוב מאוד אך נמנעה התפוצצות.
תקיפה שנייה – לאחר איסוף ידידיה יערי מהמים כיוון שפי את יאיר מיכאלי בהפלגה צמודה לכיוון המטרה. אלי מרק ירה רקטות תאורה אך הן נפתחו נמוך ולא הועילו. מיכאלי לא הבחין במטרה וכיוון את הפצחן למרכז המזח, נטש ונאסף מיד על ידי סנונית הפיקוד.
רס"ן אלי מרק שעקב אחרי סירת ה'פצחן' במגבר אור כוכבים ראה אותה פוגעת ברציף בין שתי ספינות הקומאר, ונשמעה התרסקות עמומה. הסנוניות התרחקו מאזור הפעולה. בדרכן ראו שוב את הפצחן הראשון מסתובב בשטח. מספר דקות מאוחר נשמע פיצוץ גדול ונראתה פטריית נפץ גדולה מהפעלת ההשמדה המשנית של הפצחן הראשון. ההתפוצצות החלקית גרמה לנזק רב למזח.
בדרכם חזרה לשארם א-שייח' חוו הסנוניות תקלות במנועים וגררו זו את זו. באזור ראס מוחמד נפגשו עם סנונית הכוננות בפיקוד אלוף (מיל') יוחאי בן-נון ונכנסו לשארם א-שייח' מוקדם בבוקר.
עקב אי הבנה בדיווח נוצרה במפקדת חיל הים דעה שספינת הקומאר התפוצצה וכך גם דווח למטה הכללי. מאוחר יותר התבררה הטעות. המצב היה שספינת הקומאר נשארה כשירה והיוותה מטרה לפעולה נוספת.
מבצע מגבית 15 - סירות נפץ > מסקנות

עלו מספר מסקנות: לא הייתה הכנה מספקת שהיא תנאי להצלחת פעולה. הוכח שסנוניות מסוגלות לחדור למעגן שמור בעת מלחמה ושהפצחן מהווה אמצעי משמעותי לגרימת נזק. יש צורך באמצעי לזיהוי המטרה על ידי המפעיל עצמו (אמצעי ראיית לילה היה בסנונית הפיקוד, אך לא שימש את מפעילי הפצחנים). יש צורך בקסדה ומשקפי מגן למנוע נתזי מי ים וסינוור עיני המפעילים. אמינות מנועי הסנוניות מהווה בעיה. כמו כן עלה בחומרתו מצב העייפות, עקב חוסר השינה של הלוחמים, שמוביל לפעולות אוטומטיות והשפיע לרעה על יכולת החשיבה בעת הביצוע. לדברי מפקד שייטת 13, סא"ל שאול זיו, "הפצחנים וסירות האם הוכיחו שהן מסוגלות לתמרן היטב בתנאי המבצע. זיהויין קשה לאויב והן מהוות מטרות קשות לפגיעה". לדברי מפקד זי"ס, אל"ם זאב אלמוג, "הלוחמים חזרו מאוכזבים, אך מנקודת ראותי כמפקד הזירה, המטרה העיקרית, כפי שגם הוגדרה מראש, הושגה – גם אם סטי"לים לא הושמדו, אלא 'רק' מזח. האזנות המודיעין לתשדורות האויב הצביעו על כך שהמצרים היו מבוהלים, רדפו אחר 'רוחות רפאים' ועמלו לתגבר את הגנת המעגן."
מבצע מגבית 16 - רקטות לאו

בגזרת הים התיכון תוכננה פשיטה רבת משתתפים על מוצבי המצרים בחוף מזרחית לפורט סעיד. רס"ן גדי שפי קיבל הוראה לעבור עם כל הכוח לגזרת הים התיכון. לוחמי שייטת 13 כבר נמצאו בשדה אופיר מוכנים לטיסה לבלוזה להצטרף לפעולה בצפון סיני. הסנוניות הועמסו לכלי רכב להישלח לחוף רומני.
הנחתה של כוחות שריון במפרץ סואץ עדיין עמדה על הפרק (ב־22 באוקטובר אף הועמסו כוחות שריון על נט"קים). במעגן ע'רדקה נמצאו שתי ספינות טילים מדגם קומאר כשירות לאחר שבשעות היום הצטרף סטי"ל קומאר מנמל סאפאגה. מפקד חיל הים, בנימין תלם, הורה למפקד הזירה לחזור ולתקוף את ספינת הקומאר במעגן ע'רדקה. גדי שפי, שכבר היה בשדה אופיר, הוחזר לבסיס מפרץ שלמה עם הלוחמים כדי לפעול פעם נוספת במעגן ע'רדקה.
מבצע מגבית 16 - רקטות לאו > מודיעין ותוכנית

פעולות מגבית 11 ו־15 שבוצעו בצורה "רועשת" העמידו את המצרים בכוננות עליונה. יסוד ההפתעה מסירות תקיפה נחלש, והסיכון בביצוע גדל. לא היה מידע מיוחד על שינויי היערכות ביעד.
בעת התדריך האחרון, שניתן על ידי אל"ם אלמוג, הודיע קצין המודיעין כי בליל הפעולה צפוי לפעול באזור המטרה זרקור תותחנים רב עוצמה. אלמוג קבע שנתון זה עשוי לסייע לקבוע את כיוון הכניסה ליעד – מצפון או מדרום. הכניסה הצפונית, הרחבה והפנויה, שהוערכה כעדיפה לחדירה (אף על פי ששנחדרה כבר פעמיים), לעומת הכניסה הדרומית הגדושה בשרטונות. בשטח הובחן שהזרקור ממתין בצד הדרומי ועל-כן הוחלט לחדור בשלישית מצפון.
שעת הפתיחה באש נקבעה על ידי אלמוג לשעה אחת קודם לזריחה. שעה בה הערנות פחותה וניתן להפתיע את האויב.
מבצע מגבית 16 - רקטות לאו > דרך פעולה ואימון מוקדם

דרך הפעולה נבחרה והוכתבה על ידי מפקד חיל הים, שקבע כניסה על-מימית גלויה למעגן. באותו שבוע הגיעו למחסני זירת ים סוף מטולי קרגו (Carl Gustaf recoilless rifle) ורקטות לאו נגד טנקים שהגיעו לישראל ברכבת האווירית, והגיעו לזי"ס בבוקר הפעולה ביעד. מטולי הקרגו שהוכיחו את יעילותם כנשק מסיים בספינות הדבור של פלגה 915 מספר ימים קודם לכן, היו כבדים להפעלה מסירת סנונית. האלוף תלם הודיע ב־20 באוקטובר למפקד הזירה אל"ם זאב אלמוג שרקטות לאו לביצוע התקיפה יגיעו אליו למחרת, עם שני מדריכים שילמדו את השימוש בהן. 20 רקטות לאו נמסרו לאנשי שייטת 13. החימוש החדש לא היו מוכר ללוחמים, ולכן 10 רקטות הוקצו לאימון מוקדם ו־10 רקטות הוקצו למבצע. לקראת הפעולה בוצע אימון על מטרה צפה של זירת ים סוף. בוצעו מטווח-יום, ומטווח-לילה נוסף עם תחילת התנועה אל היעד. אלמוג קבע שהשיגור יבוצע 80–100 מטר מהמטרה, משום שקרוב מדי למטרה עלול הכוח התוקף להיפגע מפיצוץ טילי סטיקס שבספינות האויב המלאים בחצי טון חנ"ם כל אחד, ואילו רחוק יותר עלול היורה להחטיא את המטרה. אלמוג החליט שבכל "סנונית" לוחם אחד בלבד יבצע את הירי, והוקצו לו 5 רקטות לאו למשימה. נקבע שאותו לוחם ירה 5 רקטות לאו.
מבצע מגבית 16 - רקטות לאו > הרכב הכוח

סיכויי הפעולה הסתמנו כגבוליים. אי לכך, דרש מפקד הזירה זאב אלמוג מאלוף תלם לפקד על הפעולה בים בנימוק שניסיונו כמפקד שייטת 13 לשעבר, היכרותו הקרובה את הלוחמים ואת ה"סנוניות", והעדיפות לכך שהחלטות מידיות תינתנה מסירת הפיקוד ולא מחפ"ק מרוחק. אלמוג תיאר את חלוקת הסמכויות בינו ובין שפי: "כדי שגדי, שהיה סגני בשייטת 13, לא יחוש שאני מפקפק ביכולת הפיקודית שלו, הבהרתי לו שהחלוקה בינינו תהיה שאני אפקד על הפעולה והוא יהיה מפקד הכוח. הוספתי, כי הסיטואציה ביעד ושיטת הפעולה המוכתבת הן קריטיות ומחייבות תגובות והחלטות מיידיות. לפיכך, במקום שאתן לו הוראות מהחפ"ק בשארם א-שייח', אתן לו הוראות מתוך ה"סנונית". אני אנהל את המדיניות ואהיה אחראי להחלטות, כפי שהייתי עושה לו הייתי בחפ"ק, ואילו הוא יפקד על הכוח."
הכוח כלל:
מפקד הפעולה - מפקד זירת ים סוף, אל"ם זאב אלמוג.
סנונית פיקוד – רס"ן גדי שפי מפקד הכוח, רס"ל (מיל') דוד קליאוט נהג, רס"ל אורי שטיין משגר הלאו (רקטה) ויוחנן שדה מקלען מאג
סנונית שנייה - בפיקוד סרן (מיל') ישראל דגאי, רס"ל (מיל') יאיר מיכאלי הגאי, רס"ל דני איתן משגר הלאו ורמי צוויק (צור) מקלען.
סנונית חילוץ בפיקוד יוחאי בן-נון, רס"ל (מיל') איתמר לוי נהג, סמ"ר (מיל') יאיר סלע וסמ"ר ראובן שפיצר מקלענים.
שלישית דבורים בכוננות לחילוץ באזור ראס-מוחמד.
מסוק עם רס"ן אלי מרק בכוננות לחילוץ בשדה אופיר
הקצין הבכיר בחפ"ק בשארם א-שייח' סא"ל חיים שקד.
מבצע מגבית 16 - רקטות לאו > הביצוע

ב־21 באוקטובר בשעה 17:00 ניתן לכוח תדריך אחרון במפקדת הזירה. בשעה 17:30 התקבלה ממפקדת חיל הים הוראה לביטול הפעולה. בעקבות שיחה של אל"ם אלמוג עם סגן מפקד חיל הים, תא"ל צבי תירוש, חודש האישור לפעולה.
הלוחמים יצאו מבסיס מפרץ שלמה ב־21 באוקטובר שעה 21:00, עם שלוש סנוניות. הים היה נוח עד גלי. לאחר שעה חלה תקלת מנוע בסנונית השנייה, והצוותים בסירות הוחלפו. לפי הוראת אלמוג חזר יוחאי בן-נון עם הסנונית המקולקלת לשארם א-שייח', ושתי הסנוניות המשיכו בתנועה איטית דרומה. בהמשך הדרך התגלו זרקורים בדרום המעגן ואלמוג החליט להמשיך ישר מצפון. שפי הרגיש ביטחון והתמצא בשטח שבו ביקר בפעולה הקודמת ונע באיטיות במרכז המעבר תוך שמירת מרחק משרטון גיפטון. ההתקרבות נעשתה בשעת הגאות ושפי חשש להתקרב לשרטונות המכוסים מים ואינם נראים.
בעת ההתקרבות למעגן בשעה 03:30 הבחינו הלוחמים מדרום לנתיב הכניסה בצללית של כלי שיט גדול, בקרבת שרטון גיפטון. בטווח של 500 מטר זוהתה הצללית כסטי"ל קומאר, הסנוניות התקרבו לספינת הקומאר כשהן בטור והתכוננו לירי. בהיותן במרחק 100 מטר נתגלו על ידי המצרים בחוף ונפתחה עליהן אש ממזרח, מתותח 23 מ"מ שהוצב על שרטון גיפטון. הסנוניות נמצאו בין מקור הירי בחוף לבין ספינת הקומאר ולכן הירי המצרי לא היה יעיל.
הסנוניות התקרבו במהירות, בטווח 70 מטר מהסטי"ל פנו ימינה כדי לקבל גזרת אש בו זמנית. צללית ספינת הקומאר התבלטה באור הירח. אלמוג פקד לפתוח בירי רקטות לאו. שלושת השיגורים הראשונים מכל סנונית החטיאו את המטרה, ואלמוג הורה להתקדם לעבר המטרה עד 40 מטר ממנה. גם רקטת לאו הרביעית בשתי ה"סנוניות" החטיאה. ברקטה החמישית פגע דני איתן מתחת לגשר הקומאר. שניות ספורות אחריו פגע גם אורי שטיין באזור הירכתיים והקומאר החל לבעור. זוהו אנשים קופצים ממנו למים. מכיוון ספינת הקומאר נפתחה לעבר הסנוניות אש תת-מקלעים. מכיוון מערב שיגרו המצרים רקטות תאורה.
שפי פקד על המפעיל קליאוט להתקרב, למרות שהקומאר כבר היה פגוע ובער במרחק 40 מטר בלבד מהסנוניות. חרטום הסנונית הופנה אל ספינת הקומאר אך הסנונית לא התקדמה. שפי הפעיל את המקלעים הקבועים לצידי החרטום וירה חצי שרשרת כדי להרחיק את המצרים שבמים. מֵי הגאות שכיסו את השרטון לא אפשרו להבחין בו ומדחפי סנונית הפיקוד נתקעו בריף האלמוגים ומנעו את תנועתה. אלמוג התלבט האם לנסות לחלץ את הסנונית או לפוצץ אותה ולהעביר את צוותה לסנונית השנייה, והחליט לנסות לחלץ. כל הניסיונות לשחרר את המדחפים מתוך הריף לא צלחו ואז החליט אלמוג לזחול לעבר חרטום הסנונית כדי לאזן את הסירה (בדרכו נכווה בידיו מקני המקלעים ונפגע מהמשקפת שעל צווארו). כשגם ניסיון זה לא צלח הורה אלמוג לצוות הסנונית לקפוץ למים כדי להקל על משקלה. הם סובבו ודחפו את החרטום אל מחוץ לריף אך המדחף היה עדיין תקוע. לאחר חילוצה החלה סנונית הפיקוד לנוע והוברר שהיא מזגזגת, כיוון שמדחף אחד כנראה נפגע. הסנונית השנייה גררה את סנונית הפיקוד אל מחוץ לאזור המעגן. כשהגיעו מצפון לשרטון גיפטון האיר השחר והכוח יצא מטווח האש. משם נעו במהירות מואטת ובאור יום לשארם א-שייח'.
אלוף (מיל') יוחאי בן-נון נכנס עם סירת הכוננות למפרץ שלמה לתיקון התקלה. בשעה 04:00 יצא והמתין ליד ראס מוחמד אך לא נדרש לסייע. ב־22 באוקטובר שעה 10:00 נכנסו כל סנוניות הכוח לשארם א-שייח'.
בדיווח לרמטכ"ל – ”כוח של שייטת 13 המובל בשתי סנוניות חדר פעם נוספת הלילה לנמל ע'רדקה ופגע בכלי שיט (כנראה סטי"ל מדגם קומאר). הסטי"ל עלה באש.”
מהצד המצרי

ראש מחלקת המודיעין אל"ם רמי לונץ דיווח בקדם מח"י ששתי רקטות פגעו בסטי"ל קומאר שנשרף כליל. לצוות המצרי היו שני נפגעים היתר קפצו למים ונאספו מאוחר יותר. בים סוף נשארו למצרים רק שני סטי"לים.
המצרים פוצצו את ספינת הקומאר הפגועה והסיגו את כוחותיהם למעגן סאפג'ה המרוחק ובכך הכירו שמעגן ע'רדקה איננו מעגן בטוח. מתקפה על אזור בסיס מפרץ שלמה מסאפג'ה חייבה תנועה ארוכה בים שתיתן הזדמנות לפגוע בכלי השיט.
המודיעין הימי דיווח, כי ספינת הקומאר שהושמדה הוא מספר 501. אותו סטי"ל שבפיקודו של נקיב ימי אחמד שאכר טיבע את אח"י אילת שש שנים קודם לכן, ב־21 באוקטובר 1967.
תחקירים

שיחות לוחמים מפקד שייטת 13 קיים חמש שיחות לוחמים בתקופה שלאחר המלחמה. עקב פרישת אנשי היחידה קוימו שיחות לוחמים בבסיס מפרץ שלמה, באבו רודס ובבסיס עתלית. בעתלית נערכו גם שיחות לתומכי הלחימה מהפלגה הטכנית ופלגת המפקדה ולחניכי בית הספר של השייטת. הלוחמים נתבקשו לשמוע ולהשמיע בקורת על שיטות הלחימה וניצול כוח המילואים וגם להציע לקחים לצורך משימות עתידיות. מפקד זי"ס ואנשי מטהו שפיקדו על 6 מתוך 7 הפעולות שביצעה שייטת 13 במלחמת יום הכיפורים לא הוזמנו לתחקיר בעתלית ולא השמיעו את הערותיהם.
מפקד שייטת 13, סא"ל שאול זיו, שלא היה בזירת ים סוף בעת ביצוע מבצעי מגבית, ריכז את התחקירים וההתייחסויות שנערכו בשייטת 13 בחוברת פעילות שייטת/13 במלחמת יום הכיפורים שהופצה בפברואר 1974 למפקדי יחידות חיל הים.
משמעות הפעולות

בכל הפעולות בע'רדקה נעשה שימוש באמצעים ובשיטות יוצאי דופן וחסרי תקדים, כגון: הפלגה בסירות גומי לאורך 200 ק"מ; הפעלה של סירות נפץ – 'פצחנים' - שטרם עברו אישור מבצעי; רקטות לאו אנטי-טנקיות, בלתי מוכרות שוגרו מסנונית כנגד כלי-שיט בהצלחה. הפעולות במעגן ע'רדקה בוצעו ברמה שמעבר למעטפת המבצעית שהייתה בשייטת 13 קודם למלחמה. את הפעולות ביצע קומץ של כ־20 לוחמים, חציים אנשי מילואים, שהשקיעו את כל מרצם ומאודם ואף הגיעו עד למצב של עייפות קיצונית. עקרונות ההפתעה והדבקות במטרה שיושמו: באמצעים, בשיטה, במיקום ובעיתוי, היו המפתח להצלחה זו. הוברר שפעולות טקטיות ממוקדות מסוגלות להשיג תוצאה אסטרטגית.
כבר לפני השמדת הסטי"ל השני, ב־22 באוקטובר, הצליחו כוחות צה"ל לכבוש שטחים נרחבים ממערב לתעלת סואץ, כולל כיתור הארמייה השלישית של מצרים ממזרח לתעלת סואץ. לפיכך, למרות ההצלחה שבהשמדת שתי ספינות הקומאר, שאיפשרה את מבצע ההנחתה במפרץ סואץ, מבצע זה לא יצא אל הפועל.
20 שנים מאוחר יותר עמד סא"ל אלי גליקמן, לימים מפקד שייטת 13, על משמעותם של מבצעי מגבית:
עיטורים וציונים לשבח

עיטור המופת לסא"ל גדי שפי: "במהלך קרבות מלחמת יום הכיפורים פיקד סגן־אלוף גד שפי על כוח שחדר לאזור מעגן ר'רדקה שבים סוּף. הכוח עמד במשימתו אגב שימוש בשיטה ובאמצעים מאולתרים, והשלים משימתו על אף השמירה המוגברת של האויב. בפעולתו זו גילה אומץ לב, קור רוח, כושר מנהיגות ודבֵ קות במשימה למופת."
עיטור המופת לרס"ל דן עוזיאלי: "במהלך קרבות מלחמת יום הכיפורים חדר רב־סמל דן עוזיאלי למעגן ר'רדקה שבים סוף ופגע בכלי שיט של האויב, אף על פי שהוטלו למים פצצות עומק ועל אף זרמי המים החזקים שהפריעו לו בתנועתו. בפעולתו זו גילה אומץ לב, קור רוח ודבקות במשימה למופת."
עיטור העוז לרס"ן גדי קרול: "בלילה השמיני לקרבות מלחמת יום הכיפורים חדר רב־סרן גד קרול למעגן האויב בנמל ר'רדקה שבים סוף ופגע בכלי השיט שלו, אף על פי שהוטלו למים פצצות עומק, ועל אף זרמי המים החזקים שהפריעו לו בתנועתו. בפעולתו זו גילה אומץ לב רב, קור רוח, תושייה ודבקות במשימה."
צל"ש הרמטכ"ל לרס"ל דן איתן: "במהלך מלחמת יום הכיפורים השתתף רב־סמל דן איתן בפעולה נגד כלי שַׁיִט של האויב, במעגן ר'רדקה. למרות אש אויב חזקה מאוד הפעיל רב־סמל דן איתן מטוֹל אישי מתוך סירה, פגע בסטי"ל "קוֹמאר" מצרי והשמידו. במעשיו אלה גילה רב־סמל דן איתן אומץ לב, קור רוח ודבקות במשימה."
צל"ש הרמטכ"ל לרס"ל אורי שטיין: "במהלך מלחמת יום הכיפורים השתתף סמל־ראשון אורי שטיין בפעולה נגד כלי שַׁיִט של האויב, במעגן ר'רדקה. למרות אש אויב חזקה מאוד, הפעיל סמל־ראשון אורי שטיין מָטוֹל אישי מתוך סירה, פגע בּסטי"ל "קוֹמַאר" מצרי והשמידו. במעשיו אלה גילה סמל־ראשון אורי שטיין אומץ לב, קור רוח ודבֵקות במשימה.".
ציון לשבח על ידי אלוף בנימין תלם, מפקד חיל הים, לרס"ן אליהו מרק: "רס"ן מרק אליהו פיקד על כוח-צוללים שחדר בסירות גומי למעגן "ערדקה". למרות תנאי הים הקשים ועל-אף השמירה המוגברת של האויב על המעגן הצליח הכוח – בפיקודו של רס"ן אליהו מרק – למלא את משימתו במלואה, תוך הפעלת אמצעי אלתור רבים. במעשיו אלה גילה רס"ן אליהו מרק דבקות במשימה תושייה וכושר מנהיגות."
ציון לשבח על ידי אלוף בנימין תלם, מפקד חיל הים, לסג"ם אבינועם ברקין וסרן ישראל דגאי על פגיעה בכלי שיט אויב בחדירה שנעשתה בסירות נשק מהירות במעגן ע'רדקה במבצעי מגבית 15, 16.
עיטורים וציונים לשבח > ויתור על הרקע האדום

בין קציני היחידה נתגבשה מסקנה שלא להעניק רקע אדום לכנפי העטלף לאנשים שפעלו בתוך נמלי האויב. וזאת בניגוד לתקדים שנעשה במלחמת ששת הימים. סגן מפקד השייטת רס"ן גדי שפי התייחס: ”מי שהיה בתוך נמל אויב יש לו זכות גדולה. לוחמים מחכים לכך כל החיים. בכל זאת לא הסכמתי לענין הזה אם כי לנו, חבורה קטנה של לוחמים הייתה כל הזכות לרקע הזה. אבל מדוע עלינו לנקר את עיני אלה שלא השתתפו בפעולות...כשאתה מגדל יחידה של לוחמים מיוחדים, אתה מחפש משהו אחר ולא רק סמלים.”