stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
השתנות (ספר)
עלילה

סיאון הוא עבד יודע קרוא וכתוב שנמכר ליורש העצר הדרזי אלכסנדר. אלקסנדר הוא נער מפונק ואכזרי המעניש את סיאון על לא עוול בכפו. סיאון לא מצליח להסתיר בפני אלכסנדר את תחושות הבוז שלו ואלכסנדר מעניש את סיאון כל פעם שהוא מתנהג בחוצפה. אל הארמון מגיע שליח של העם החלידי, וסיאון רואה מייד כי השליח נושא עמו שר שדים. שר השדים הוא ישות חזקה ואכזרית, והוא מטיל על אלכסנדר כישוף מוזר. סיאון מסכן את חייו כדי לעזור לו, ומגלה על ידי כך שיש לו ניסיון בלחימה עם שדים. תוך כדי זיכרונותיו מתגלה כי סיאון לא רק מיומן בכשפים כמו כל האזרים אלא היה נוטר- מעמד הלוחמים הגבוה ביותר של האזריים. לאחר שאזריה נפלה במלחמה כל האזרים עברו טקסים לטיהורם מכוחות הקסם שלהם. לסיאון אין כוחות קסם, אלא ראייה חדה הנובעת מאימוניו הרבים. אלכסנדר מתחיל לרחוש כבוד לעבד שלו, וסיאון מבין כי יש באלקסנדר יותר מכפי שנגלה לעין מלכתחילה.
לפני חגיגות יום ההולדת של אלכסנדר החלידים מפילים על אלקסנדר כישוף אפל שהופך אותו לנמר הרים. בינתיים דודו של אלכסנדר נרצח והחלידים מפלילים את אלקסנדר. מטרתם היא לקחת את אלקסנדר איתם ולהכניס בו את שר השדים. על ידי השתלטות על יורש העצר השדים למעשה ישתלטו על האימפריה. כיוון שהאזרים הקדישו את כל חייהם בלחימה בשדים, סיאון מבין כי מדובר במזימה שתשמיד את העולם. הוא ואלכסנדר בורחים יחד, וסיאון מביא אותו למחנה בו מתחבאים האזרים הנותרים. האזרים לא רוצים או יכולים לעזור לאלקסנדר. עבורם הוא האויב שהשמיד את ביתם. במהלך שהותם בכפר האזרי, מתברר לסיאון כי אהובתו ייסאן וחברו הטוב ביותר ריס בגדו בו, והותירו אותו לעבדות. סיאון גם מגלה כי מורו הוותיק גאלאדון עדיין חיכה לו ובטוח שיוכל להחזיר לו את כוחות הקסם שלו. ביחד סיאון וגאלאדון מגלים כי ריס נפל קורבן לשדים. ריס קבע עסקה עם שר השדים כי ילחמו על נשמות החלידים. ריס בטוח כי יוכל לנצח, אך השד רק גרם לו לחשוב כך. סיאון וריס רבים, ובתוך כך ריס הורג את גאלאדון. אחר כך ריס יוצא לחלידר להילחם בקרב הסופי, וסיאון אלכסנדר יוצאים אחריו כדי לנצח את שר השדים בעצמם.
מצבו של אלכסנדר מחמיר והוא בקושי מצליח לשמור על צורתו האנושית. סיאון נתפס בדרך על ידי דרזים שחושבים שהוא עבד נמלט, אלכסנדר משחרר אותו, מוריד את האזיקים שסימנו אותו כעבד, ומתנצל בפניו על כך שלא עשה זאת קודם. אז אלכסנדר מסגיר את עצמו, וסיאון בטוח כי הפסידו. למרות זאת סיאון וריס מנהלים קרב עם שר השדים בתוך נשמתו של אלכסנדר. למרות שסיאון לא הבין זאת מההתחלה אלקסנדר לא איבד את נשמתו לגמרי, ועזר לו לנצח את שר השדים. כמו כן מתגלה כי ייסאן לא בגדה בו מלכתחילה, אלא היא זאת שגילתה את האמת על ריס. הקרב היה קשה אך סיאון מצליח בו. הוא מתעורר לגלות שהוא אלכסנדר וייסאן כולם בסדר. אלקסנדר מסגיר את עצמו חזרה לאביו ומנסה להסביר את האמת על השדים. הקיסר לא מאמין לו ועומד להוציא אותו להורג. סיאון מציל אותו. בתמורה לעזרתו אלכסנדר נותן לסיאון את חרותו, ומחזיר לאזרים את ארצם.
שינויים מרכזיים בדמויות

בספר מערכות יחסים רבות גורמות לדמויות להשתנות. מערכת יחסים המרכזית בין סיאון לאלקסנדר גורמת עבור שניהם שינויים רבים. סיאון חוזר להיות לוחם, אחרי שנים רבות בעבדות. הוא מקבל את משמעות חייו חזרה כמו גם את אהובתו. אלכסנדר מתבגר והופך להיות האדם שדודו רצה שיהיה, רחום, ואצילי. הוא מבין כי למרות היותו יורש העצר חשיבותו בחייהם של אנשים מוגבלת. סיאון מסביר לאלכסנדר כי הוא לא מפחד ממנו. הדבר מטלטל את אלקסנדר. ”אני אכן מפחד, הוד מעלתך. כל רגע של קיומי נושא משא כבד של אימה שאינך יכול להעלות על דעתך. אני חושש שאין לי נשמה. אני חושש שאין אלים. אני חושש שאין משמעות לכאב שסבלתי. אני חושש שאיבדתי את היכולת לאהוב אדם אחר או אפילו לראות את הטוב שבו. בין פחדים האלה, אלופי, אין מקום מקום רב עבורך”
האכזריות שאלקסנדר הפגין בהתחלה נעלמת ובמקום מופיעה בו אצילות נפש המאפיינת אותו בספרי ההמשך. בנוסף למערכת היחסים של אלקסנדר וסיאון ישנה לידיה. לידיה היא אהבתו של אלקסנדר הרואה את אלקסנדר כפי שיכול להיות. היא מזהה מייד את כוחו של סיאון ויחד הם עוזרים לאלקסנדר להפוך להיות האדם הטוב שראו מלכתחילה.
פרסים

הספר זכה בפרס גפן לספר הפנטזיה המתורגם הטוב ביותר בשנת 2005.
התזמורת הסימפונית של מלבורן

| --- | --- |

התזמורת הסימפונית של מלבורן  מופיעה בפסטיבל "קלאסיקל ספקטקיולר" 2005
 תאריך ייסוד:  1906 
 מייסד:  אלברטו זלמן
 מדינה:  אוסטרליה אוסטרליה
 מיקום:  מלבורן, ויקטוריה
 אולם קונצרטים:  האמר הול
 מנצח:  חיימה מרטין
 www.mso.com.au
 
התזמורת הסימפונית של מלבורן (באנגלית: Melbourne Symphony Orchestra) היא תזמורת שמקום מושבה במלבורן, אוסטרליה. מלבורן מצטיינת בהיסטוריה הרצופה הארוכה ביותר של מוזיקה תזמורתית מכל ערי אוסטרליה והסימפונית של מלבורן היא התזמורת המקצועית הוותיקה ביותר באוסטרליה. משכן הקבע של התזמורת הוא אולם "האמר הול" במלבורן.
היסטוריה

הקונצרט הראשון התקיים ב־11 בדצמבר 1906 בניצוחו של אלברטו זלמן, מייסד התזמורת, שהיה בהמשך למנצח האוסטרלי הראשון שניצח על הפילהרמונית של ברלין ועל התזמורת הפילהרמונית של לונדון. ב-1934 הייתה הסימפונית של מלבורן לתזמורת הרדיו האוסטרלית הראשונה. בין 1949 ו-1965 נודעה כתזמורת הסימפונית של מדינת ויקטוריה.
התזמורת מקבלת מימון מאת מממשלת מדינת ויקטוריה וכן מתאגידים ומתורמים פרטיים. מאז 2005 היא מעסיקה 100 נגנים קבועים והמנצח הראשי והמנהל האמנותי שלה הוא אולג קטאני, שהחל בתפקידו בינואר 2005. בשלב זה החוזה שלו בתוקף עד סוף 2010. בספטמבר 2009 התמנה טאדאקי אוטאקה למנצח אורח ראשי, והיה אמור להיכנס לתפקיד ב־2010, אך המינוי זורז והוא החל לכהן בתפקיד כבר בסוף 2009.
המנצח הראשי בעל תקופת הכהונה הממושכת ביותר היה הירויוקי איוואקי (1974–1997), שהוכתר בתואר מנצח כבוד של תזמורת מלבורן בשנת 1989. ב-1923 הייתה ברתה יורגנסן לאישה הראשונה שהובילה תזמורת מקצועית באוסטרליה. היא המשיכה לנגן עם התזמורת במשך 50 שנה, הנגנית הראשית בעלת תקופת הכהונה הארוכה ביותר בתזמורת בקנה מידה בין-לאומי. נגניה הראשיים הנוכחיים של תזמורת מלבורן הם וילמה סמית, ילידת פיג'י, ומרקוס תומאסי.
קהל המאזינים של תזמורת מלבורן מונה למעלה מ-250,000 איש במלבורן ובמחוזות ויקטוריה, ביותר מ-150 קונצרטים בשנה. התזמורת הופיעה עם אמנים ידועי-שם כמו איגור סטרווינסקי, מאריס יאנסונס, אייזק שטרן, יהודי מנוחין, ג'סי נורמן, ארתור רובינשטיין, מסטיסלב רוסטרופוביץ', ג'פרי לנקסטר (אנ'), עמנואל אקס, ג'פרי טייט, לאנג לאנג, סומי ג'ו, ג'ון ויליאמס ונייג'ל קנדי.
תזמורת מלבורן הייתה התזמורת האוסטרלית הראשונה שיצאה לסיורי קונצרטים מעבר לים והראשונה שניגנה בקרנגי הול בניו יורק. מסעות הקונצרטים שלה – בארצות הברית, קנדה, יפן, קוריאה, אירופה (2000, 2007), סין (2002), סנקט פטרבורג, רוסיה (2003) ויפן (2005) – הקנו לה הכרה בין-לאומית נרחבת. בינואר 2007 יצאה התזמורת למסעה השני באירופה ובמהלכו ביקרה בחמש ערים בספרד (קאסטיון, ברצלונה, סרגוסה, פמפלונה ומדריד), בפריז, ברלין ומילאנו.
בינואר 2000 ייצגה תזמורת מלבורן על 104 נגניה, בניצוח מרקוס שטנץ, אז מנצחה הראשי ומנהלה האמנותי, את אוסטרלאסיה ב"פסטיבל חמש היבשות" באיים הקנריים, לצד תזמורת כמו הפילהרמונית של ברלין והפילהרמונית של ניו יורק.
תזמורת מלבורן חצתה בכמה הזדמנויות את הקווים אל מוזיקת פופ ורוק עכשווית. ב־1986 שיתפה פעולה עם אלטון ג'ון בסיבוב ההופעות "Tour De Force", הופעות ששיאן האלבום "Live in Australia with the Melbourne Symphony Orchestra". ב־1989 הובילו קונצרטים עם ג'ון פרנהם להפקת DVD Classic Jack Live. בשנת 2004 הופיעו עם נגן הרוק מיט לוף, וקלטת ה-DVD של מופע זה הגיעה למקום הראשון באנגליה.
בין השנים 2013–2019 שימש אנדרו דייוויס כמנצחה הראשי של תזמורת מלבורן.
ב־2015 שיתפה תזמורת מלבורן פעולה עם להקת "הוויגלס" ואף הפיקה DVD לילדים בשם "הוויגלס עושים תזמורת".
המנצח והחלילן הספרדי חיימה מרטין מכהן כמנצח הראשי הנוכחי של התזמורת החל מ־2022.
מנצחים ראשיים

אלברטו זלמן (1906–1927)
פריץ הארט (אנ') (1927–1932)
פריץ הארט וברנרד היינצה (אנ') במשותף (1932–1937)
ברנרד היינצה (1937–1950, התזמורת שינתה את שמה ל"תזמורת הסימפונית של ויקטוריה" ב-1949)
אלצ'או גאליירה (אנ') (1950–1951)
חואן חוסה קסטרו (אנ') (1952–1953)
וולטר זוסקינד (1953–1955)
קורט ווס (1956–1959)
ז'ורז' ציפין (1961–1965, התזמורת חזרה לשמה המקורי, "התזמורת הסימפונית של מלבורן", בשנת 1965)
וילם ואן אוטרלו (1967–1970)
פריץ ריגר (1971–1972)
הירויוקי איוואקי (1974–1997)
מרקוס שטנץ (1998–2004)
אולג קטאני (2005–2009)
טאדאקי אוטאקה (2009–2012)
אנדרו דייוויס (2013–2019)
חיימה מרטין (2022–ממשיך)
השתלת שיער

תצלום-על של ראש לפני ואחרי השתלת השיער
השתלת שיער היא טכניקה כירורגית המתבצעת במטרה להשתיל שיער באזורים קירחים בגוף האדם. הטכניקה מתבצעת על ידי הסרת עור המכיל זקיקי שיער או הוצאת זקיקים יחידים מאזור אחד בגוף (האזור התורם) והשתלתו באזור קירח (האזור המקבל). בטכניקה זו משתמשים בעיקר על מנת לטפל בהתקרחות של גברים, שבעזרתה שתלים המכילים זקיקי שיער העמידים גנטית להתקרחות, לרוב מהחלק האחורי של הקרקפת, מושתלים על קרקפת קירחת.
טכניקה זו משמשת גם לשחזור ריסים, גבות ושיער הזקן, כמו גם לכיסוי צלקות שנגרמו על ידי תאונות וניתוחים כגון מתיחות פנים או השתלות שיער קודמות. מאחר ששיער גדל באופן טבעי בזקיקים המכילים מקבצים של 1–4 שערות, הטכניקות המתקדמות ביותר כיום כוללות השתלת "יחידות זקיקי שיער" אלו בקיבוץ הטבעי שלהן., כלומר, מכל זקיק יוצאים כמה שערות, לפיכך, השתלות שיער מודרניות יכולות להשיג מראה שיער טבעי.
השיער לרוב נלקח מאזור העורף והזקן ובמקרים חריגים מאזור החזה. התהליך כולל הרדמה מקומית ואינו כואב לרוב.
תהליך השתלת השיער > השתלת שיער בשיטה הבסיסית (FUE ו- FUT)

שיטה שפותחה לפני שנים רבות, השיטה הבסיסית של הוצאת שיער מחלקה האחורי של הקרקפת והעברתו לאזור הדליל משיער. בעבר, מילוי האזור שסובל מבעיות נשירת שיער או התקרחות היה באמצעות השתלת קבוצות של שערות באופן כזה שאמנם מילא את האזור הדליל, אולם ניתן היה להבחין באופן ברור במי שעבר השתלת שיער. בישראל החלו לבצע השתלות שיער בשיטת FUE בשנת 2002.
תהליך השתלת השיער > שיטות מודרניות להשתלת שיער

היום קיימות שיטות שונות ומתקדמות לביצוע השתלת שיער, המשתנות בהתאם לאופי ההשתלה המבוקשת, לכמות וגודל השתלים המושתלים, לציוד הרפואי בו נעזר הרופא, לאופן הוצאת השערות מהאזור התורם ולדרך שבה מושתלות השערות במיקומן החדש. השיטה הנפוצה ביותר להשתלת שיער היא (FUT(Follicular unit transplantation. השתלה זו נעשית על ידי הוצאת רצועת עור עם שערות מחלקה האחורי של הקרקפת והפרדת יחידות השיער תחת מיקרוסקופ באופן מדויק ליחידות שיער של 2–4 שערות הצומחות יחד. בזמן שהמטופל שוכב על הגב, מבצע הרופא נקבים קטנים באזור בו מתוכננת השתלת השיער ולשם מחדירים את זקיקי השיער שהופרדו והוכנו קודם על ידי צוות רפואי מיומן.
שיטה נוספת להשתלת שיער היא FUE אשר מהווה בעצם את השדרוג של שיטת ה- FUT. בשיטה זו הרופא מוציא זקיק שיערה מהאזור התורם באמצעות מחט בעלת קוטר מיניאטורי ובאמצעות מכשיר מיוחד משתיל אותה באזור המקריח. לעומת ה- FUT לאחר השתלת שיער בשיטת FUE לא נשארת צלקת וההחלמה אורכת כ- חמישה ימים, לפי שמחליטים לבצע השתלת שיער חשוב ליצור קשר עם רופא מומחה ולקבל מידע אודות השתלת שיער בשיטת FUE.
לפי שטח האזור הנתרם נקבעים כמות הזקיקים הנחוצה, ברור שהמטרה היא להשתיל כמות רבה ככל האפשר על מנת ליצור צפיפות, ברם, לא תמיד האזור התורם מספק כמות זאת, יתרה מכך תיתכן דחייה של עד כ 20 אחוז מהזקיקים.
ניתן לבצע יותר מהשתלה אחת, ישנם שמעדיפים צפיפות בחלק מהקרחת ולאחר משתילים שוב באזור נוסף אם האזור התורם מאפשר להוציא עוד זקיקים באופן שלא יראו קרחות.
תופעות לוואי

תופעת לוואי שכיחה בקרב השתלת השער, שבדרך כלל זמנית היא "שיער דליל" (או באנגלית "shock loss"). קרחות גם הן נפוצות. בכל יום, ניתן לאבד בין חמישים למאה שערות, עד לקליטה מלאה של השתלים.
תופעות לוואי נוספות כוללות נפיחות של תחומים כגון קרקפת או מצח. אם זה הופך להיות בגדר אי-נוחות, תרופות עשויות להקל על הנפיחות.
בנוסף לכך, המטופלים אמורים להיות זהירים, גירוד עלול לגרום להיווצרות גלדים. כדי להקל על הגירוד, ניתן להשתמש בקרם לחות או שמפו עיסוי.
טכניקות מחקר עתידיות

בזקיקי שיער התגלו תאי גזע ותאי עור ("dermal papilla cells"). מחקר על תאי זקיקים אלה עשוי להוביל להצלחות בטיפול בהתקרחות באמצעות כפל שיער (HM), הידוע גם כשיבוט שיער.
ראו גם

נשירה
שיער
התקרחות
תוספות שיער
הרשות לאכיפת נושאי האלכוהול, הטבק, הנשק וחומרי הנפץ

| --- | --- |
סמל הרשות

דגל הרשות
 
 תג היחידה
 מידע כללי
 מדינה:  ארצות הברית 
 תחום שיפוט:  ארצות הברית ארצות הברית
 משרד אחראי:  הקבינט של ארצות הברית
 סוכנות אם:  מחלקת המשפטים של ארצות הברית
 סוכנות בת:  National Center for Explosives Training and Research 
 תאריך הקמה:  1 ביולי 1972 
 סוכנות קודמת:  היחידה למיסוי האלכוהול (1933) החטיבה למיסוי טבק ואלכוהול (1950) החטיבה לחומרי נפץ, טבק ואלכוהול (1968)
 חוק:  Homeland Security Act of 2002 
 מטה מרכזי:  וושינגטון די. סי.
 עובדים:  4,770 (נכון ל־2013) 
 תקציב:  1.15 מיליארד דולר אמריקאי
 www.atf.gov
 קואורדינטות:  38°54′27″N 77°00′21″W﻿ / ﻿38.9074857°N 77.0059175°W﻿ / 38.9074857; -77.0059175
 he
 
מטה הרשות לאכיפת נושאי האלכוהול, הטבק, הנשק, וחומרי הנפץ, שדרות ניו יורק 99 בוושינגטון די. סי.
הרשות לאכיפת נושאי האלכוהול, הטבק, הנשק וחומרי הנפץ (באנגלית: Bureau of Alcohol, Tobacco, Firearms and Explosives; בקיצור: ATF) היא הרשות האמריקנית לאכיפת חוקי האלכוהול, הטבק, הנשק וחומרי הנפץ. במרץ 2003, הרשות פוצלה על ידי המחלקה לביטחון המולדת לשני גופים נפרדים: ATF - הרשות לאכיפת החוקים שעברה ממשרד האוצר למחלקת המשפטים, ו־TTB - הרשות לאכיפת חוקי המסים, כחלק ממחלקת האוצר. הרשות מפעילה מעבדה לזיהוי חומרי נפץ בבלטסוויל, מרילנד. הרשות נהנית מתקציב שנתי של 1.12 מיליארד דולר (נכון ל-2010) ומועסקים בה כ-5,000 סוכנים. היא הוקמה ב-1 ביולי 1972.
בתחילת שנות התשעים, הרשות פיתחה תוכנית למאבק חינוכי בכנופיות הרחוב, שכוללת הדרכות בבתי ספר (תוכנית GREAT). עד 2002 הסוכנות הייתה חלק ממחלקת האוצר של ארצות הברית ובעקבות חוק הפטריוט הועברה לידי אחריות מחלקת המשפטים של ארצות הברית.
היסטוריה

| סמל הרשות כשהייתה חלק ממחלקת האוצר | דגל הרשות כשהייתה חלק ממחלקת האוצר |
| --- | --- |

ה־ATF הייתה חלק ממחלקת האוצר של ארצות הברית והוקמה בשם "מעבדת ההכנסות" (Revenue Laboratory) של לשכת הכנסות הפנים במחלקת האוצר בשנת 1886 ואולם בפועל יש לראות את שורשי הרשות מלשכת האיסור, גוף שהוקם בלשכת ההכנסות בשנת 1920. הרשות הפכה למחלקת עצמאית בתוככי מחלקת האוצר ב-1927 וכעבור שלוש שנים הוכפפה למחלקת המשפטים של ארצות הברית, ב־1930 והפכה, לזמן קצר, לחטיבה ב־FBI ב־1933.
בתקופת היובש היחידה הוחזרה למחלקת האוצר של ארצות הברית והפכה ליחידת מיסוי האלכוהול (Alcohol Tax Unit ,ATU) של לשכת הכנסות הפנים. בשנת 1942 היחידה גם החלה לעסוק באכיפת חוקי אחזקת חומרי נפץ.
בתחילת שנות ה-50 לשכת הכנסות הפנים הפכה לשירות הכנסות הפנים וליחידה נוספו תפקידי אכיפת חוקי מיסוי הטבק ושם היחידה שונה לחטיבת מיסוי טבק ואלכוהול (Alcohol and Tobacco Tax Division – ATTD).
ב־1968 עבר החוק לפיקוח על כלי ירייה והיחידה שינתה את שמה שוב והפכה לחטיבת חומרי נפץ, הטבק והאלכוהול (Alcohol, Tobacco, and Firearms Division) והחלה לשאת מאז את ראשי התיבות AFT ולאורך שנות ה-70 גדלו סמכויות הרשות והקיפו מאבק בנשק לא חוקי ובחומרי נפץ.
ב־1 ביולי 1972 ATF הפכה לגוף עצמאי במחלקת האוצר בשם הרשות לאכיפת נושאי האלכוהול, הטבק, הנשק, וחומרי הנפץ (Bureau of Alcohol, Tobacco, and Firearms; מילולית: הלשכה לאלכוהול, טבק וחומרי נפץ). היחידה המשיכה לאכוף חוקים בתחום מיסוי האלכוהול והטבק אך התמקדה במאבק בכלי נשק לא חוקיים וחומרי נפץ.
לאחר מתקפות ה-11 בספטמבר הנשיא ג'ורג' וו. בוש הקים את המחלקה לביטחון המולדת של ארצות הברית והרשות לאכיפת נושאי האלכוהול, הטבק, הנשק, וחומרי הנפץ הועברה מאחריות מחלקת האוצר למחלקת המשפטים והרשות שינתה שמה ללשכת האלכוהול, הטבק, כלי נשק וחומרי נפץ (Bureau of Alcohol, Tobacco, Firearms, and Explosives), ברם הסוכנות המשיכה לשאת את ראשי התיבות המקוריים ATF.
ב־24 בינואר 2003 משימת איסוף המס הפדרלי מהפקת מוצרי טבק ואלכוהול ותפקידי הפיקוח הקשורים להגנת הציבור בנושאי הפקת אלכוהול שהיו באחריות ATF ורשות המיסים האמריקאית הועברו לאחריות הלשכה למסחר ומיסוי טבק ואלכוהול (Alcohol and Tobacco Tax and Trade Bureau, TTB) שאך זה הוקמה.
ארגון ומבנה

לרשות לאכיפת נושאי האלכוהול, הטבק, הנשק, וחומרי הנפץ ישנם מספר משרדי שדה בערים הגדולות בארצות הברית: אטלנטה; בלטימור; בוסטון; שרלוט; שיקגו; קולומבוס; דאלאס; דנוור; דטרויט; יוסטון; קנזס סיטי; לוס אנג'לס; לואיוויל; מיאמי; נשוויל; ניוארק; ניו אורלינס; ניו יורק; פילדלפיה; פיניקס; סן פרנסיסקו; סיאטל; סיינט פול; טמפה; וושינגטון די. סי.. ישנם גם סניפים במדינות אחרות כמו קנדה, מקסיקו, אל סלוודור, קולומביה, עיראק, והקריביים.
מנהלי ATF

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
מנהל חטיבת חומרי נפץ, הטבק והאלכוהול
| שם | תקופת כהונה | הערות |
| רקס דייוויס | 1970 - 1978 | מנהל ATF הראשון |
מנהלי הלשכה לאלכוהול, טבק וחומרי נפץ
| שם | תקופת כהונה | הערות |
| ג.ר. דיקרסון | 1979 - 1982 |  |
| סטיבן היגינס | 1982 - 1993 |  |
| ג'ון מאגו | 1993 - 1999 |  |
| בראדלי באקלס | 1999 - 2004 | בתקופתו הפכה ATF לחלק ממחלקת המשפטים |

מנהלי הלשכה לאלכוהול, טבק, כלי נשק וחומרי נפץ
| שם | תקופת כהונה | הערות |
| אדגר דומנך | 2004 | ממלא מקום |
| קארל טרסקוט | 2004 - 2006 |  |
| אדגר דומנך | 2006 | ממלא מקום |
| מייקל סאליבן | 2006 - 2009 |  |
| רונלד קרטר | 2009 | ממלא מקום |
| קנת' מלסון | 2009 - 2011 |  |
| ב. טוד ג'ונס | 2011 - 2015 |  |
| תומאס ברנדון | 2015 - מכהן |  |
וסטרן אדישן

| --- | --- |

שדרת "הגברות המצובעות" מול פארק כיכר אלאמו
 מידע
 עיר:  סן פרנסיסקו
 שטח:  0.463 מייל רבוע 
 אוכלוסייה:  12,934 (2008)
 קואורדינטות:  37°46′57″N 122°25′41″W﻿ / ﻿37.7825°N 122.428°W﻿ / 37.7825; -122.428
 שכונות נוספות בסן פרנסיסקו
  המיקום של שכונת ההרחבה המערבית בסן פרנסיסקו
 
וסטרן אדישן (באנגלית: Western Addition) היא שכונת מגורים היסטורית בעיר סן פרנסיסקו שבמדינת קליפורניה שבארצות הברית.
מיקום

וסטרן אדישן ממוקמת בין שדרת ואן נס, רובע ריצ'מונד, השכונות הייט-אשבורי ולואר הייט, והשכונה פסיפיק הייטס.
כיום לרוב ישנם שתי משמעויות שונות למונח "Western Addition" - האזור הגאוגרפי המקורי בו בוצע הפיתוח של השכונה או החלק המזרחי של השכונה (המכונה גם מחוז פילמור) שפותח מחדש במהלך שנות ה-50 של המאה ה-20.
כאשר הכוונה היא לאזור הגאוגרפי המקורי בו בוצע הפיתוח של השכונה, מתכוונים בדרך כלל לאזור שנתחם על ידי שדרת ואן נס במזרח, רחוב מאסוניק במערב, רחוב קליפורניה בצפון ורחוב פל או רחוב אוק בדרום.
היסטוריה

מבחינה היסטורית, נוסדה וסטרן אדישן במקור במהלך שנות ה-50 של המאה ה-20. שטח גדול זה הקיף כ-500 בלוקים שהשתרעו לכיוון מערב מרחוב לארקין (הגבול המערבי הקודם של העיר) לעבר רחוב דיוויסאדרו, (ומכאן השם "התוספת המערבית") ויצרו את כיכר ג'פרסון, כיכר המילטון, כיכר אלאמו, אלטה פלאזה וכיכר לאפייט. השטח שימש בתחילה לחקלאות בקנה מידה קטן, אבל בעקבות המצאת הרכבל במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20, התפתחה וסטרן אדישן כפרוור ויקטוריאני. שכונת ההרחבה המערבית שרדה את רעידת האדמה בסן פרנסיסקו בשנת 1906 כאשר המבנים בסגנון הוויקטוריאני שלמים ברובם.
לאחר מלחמת העולם השנייה הפכה וסטרן אדישן, ובמיוחד מחוז פילמור, למיקום מרכזי בו חיה הקהילה האפרו-אמריקאית של סן פרנסיסקו, בין היתר כתוצאה מכליאת היפנים בארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה. מאז ואילך, בעקבות תוכניות התחדשות עירונית, ובעקבות הדמוגרפיה המשתנה של סן פרנסיסקו, התרחשו שינויים גדולים בהרכב האתני של השכונה, שכן מחוז פילמור סבל מפשע ומעוני בעוד ששכונת רבות באזור עברו תהליך ג'נטריפיקציה מהותי.
השאלה

ערך זה עוסק בהעברה זמנית של חפץ בין אנשים. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
השאלת ספרים, דיסקים (הקלטות מוזיקה) וכלי עבודה לגינון בבית קפה במוזיאון הטבע בירושלים
השאלה היא העברת חפץ לשם שימוש זמני וללא תשלום מאדם אחד לאחר. השאלה יכולה להיות גם של בעלי חיים, כלי תחבורה ועוד.
בהשאלה הבעלות על החפץ נשארת של המשאיל והשואל – לוקח החפץ – מקבל רשות להשתמש ואחריות להחזיר. בשונה מהשכרה, שאף היא מסירת חפץ לשימוש זמני, בהשאלה אין תשלום על הזכות להשתמש כפיצוי על הוויתור הזמני על זכויות שימוש. בתום תקופת ההשאלה על השואל להחזיר את החפץ למשאיל. יש להבחין גם בין השאלה להלוואה – הלוואה היא מסירת דבר והחזרת דבר מקביל או שווה ערך, אם כסף ואם מוצר מתכלה – אדם שואל כלי מטבח משכנו ומשיב לו אותו כלי עצמו, אך הוא לווה ממנו כוס סוכר ומשיב לו כוס סוכר באותו גודל בדיוק, אך לא את הסוכר שבו השתמש.
השאלה מקובלת בין ידידים, כדרך לסיוע הדדי. השאלה נעשית לעיתים גם במסגרת פעילות עסקית (אם כי בה מקובלת יותר השכרה). ההשאלה עשויה גם לצמצם צריכה, ושימוש במשאבים וככך לתרום לאיכות הסביבה.
לעיתים, ובפרט בעולם המסחר בשוק ההון משתמשים במונח השאלה, אך למעשה מדובר בהלוואה בריבית אפס.
השאלה מקובלת גם כפעילות ציבורית. דוגמאות:
ספריית השאלה – ספרייה ציבורית המשאילה ספרים לקוראים החברים בה.
ארגון "יד שרה" עוסק בהשאלה של ציוד רפואי לחולים.
השאלה של מוצגים בין מוזיאונים על ידי רשמים, למשל לשם תצוגה רחבה של יצירותיו של אמן מסוים, יצירות הפזורות במוזיאונים רבים.
כלי נגינה יקרים, הנמצאים בבעלותם של אספנים, מושאלים לאמנים לשם נגינה בהם.
במשמעות שונה מעט משמש המושג בהתייחסות להשאלה של עובד, שהיא העברה זמנית של עובד לפעילות אצל מעביד אחר, לקידומו של מיזם משותף לשני המעבידים. השאלה דומה מקובלת בקבוצות ספורט, שבהן ספורטאי מושאל לעונה אחת לקבוצה אחרת, ולאחר מכן חוזר לקבוצתו המקורית.
כמו כן משתמשים במושג "משמעות מושאלת" לציון מילה או ביטוי המשמשים במובן שונה מהמובן המקורי שלהם.
בהלכה

שואל הוא אחד מארבעה שומרים האמורים בתורה, והוא החמור שבהם מבחינת אחריותו על החפץ, והוא מחויב להחזיר את החפץ בשלמותו בתום תקופת ההשאלה, וכמעט כל מאורע שאירע לחפץ, אף ללא אחריותו הישירה של השואל (כגון אונס), אינו עילה לפטרו מתשלום, אם אכן החפץ ניזוק או הושמד.
בהלכה > הלכות שבת

בהלכות שבת מודגש ההבדל בין הלוואה להשאלה. בעוד שאסור ללוות בשבת, כיוון שקיים כלל האומר כי ”סתם הלוואה שלושים יום”, וקיים חשש שמא כיוון שההלוואה נעשית למשך זמן ממושך, ואין ברשות המלווה לתבוע אותה בתוך זמן ההשאלה, הוא ירשום על דף את פרטי ההלוואה כדי שלא ישכח. לעומת זאת, השאלה אינה לשלושים יום גם אם נעשית ללא קציבת זמן, ולכן מותר לשאול בשבת חפץ משכן, שכן החשש האמור אינו שייך במקרה כזה. בשולחן ערוך מצוין, כי בשפות בהן ההבדל בין הלוואה להשאלה אינו קיים (כמו למשל יידיש), יש לפרט ולומר שמבקשים את החפץ בהשאלה ולא בהלוואה.
בחוק הישראלי

בחוק הישראלי מוסדרת שאילה בחוק השכירות והשאילה, תשל"א-1971. שאילה מוגדרת בחוק זה: "זכות להחזיק בנכס ולהשתמש בו שלא לצמיתות, כשהזכות הוקנתה שלא בתמורה".
לקריאה נוספת

הרב מיכאל ויגודה, "שכירות ושאילה" על דיני שכירות ושאילה במשפט העברי, סדרת חוק לישראל, ירושלים תשנ"ח
הערות שוליים

↑  שולחן ערוך, אורח חיים, סימן ש"ז
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
הפצת סרטים

הפצת סרטים היא תהליך השיווק והפצת סרט לציבור הרחב. חברת ההפצה יכולה להיות אותה חברה שמפיקה את הסרט או חברה אחרת. עסקאות הפצה הן חלק חשוב ממימון סרט.
המפיץ עשוי לקבוע את תאריך ההפצה של הסרט ואת האופן בו הסרט יופץ ויוצג לציבור; לדוגמה, ישירות לציבור בקולנוע או לצפייה ביתית ( DVD, וידאו על פי דרישה, הורדה, תוכניות טלוויזיה באמצעות סינדיקציה שידור וכו'). מפיץ עשוי לעשות זאת ישירות, אם הוא הבעלים של רשתות הקולנוע או רשתות הפצת הסרטים, או דרך מפיצים משנה ומציגי קולנוע אחרים. מפיץ מוגבל עשוי לטפל רק במוצרים מסוימים, כגון DVD או Blu-ray, או לפעול במדינה או שוק מסוים. המפיץ הראשי יקבל לרוב קרדיט בקרדיטים של הסרט, בפוסטרים או בחומרי שיווק אחרים.
עם המעבר להקרנה דיגיטלית, מפיצים רבים מתמקדים בהפקת עותקים דיגיטליים במקום עותקי פילם מסורתיים, מה שמפחית עלויות ומשפר את איכות ההקרנה. בהפצה קולנועית, המפיץ מסכים על חלוקת הכנסות עם בתי הקולנוע. הכנסות מכירת הכרטיסים מתחלקות בין המפיץ לבית הקולנוע בהתאם לחוזים שנקבעים מראש.
מפיצי סרטים פועלים לעיתים קרובות בשווקים בינלאומיים, תוך התאמת השיווק לתרבות המקומית והבטחת אישורים חוקיים והצגת כתוביות או דיבוב לשפות המקומיות. לדוגמה, מפיצי סרטים בארצות הברית כוללים את חברות ההפצה המפורסמות Warner Bros, Universal Pictures, ו-20th Century Studios, שמפיצות סרטים רבים גם בשווקים בינלאומיים.
סוגי הפצות > הפצה קולנועית

כאשר מפיץ עובד עם מציג קולנועי, הוא מבטיח חוזה כתוב המפרט את סכום המכירות ברוטו של הכרטיסים שהמציג יורשה לשמור (בדרך כלל אחוז מהגולמי). המפיץ גובה את הסכום המגיע, בודק את מכירות הכרטיסים של המציג לפי הצורך כדי להבטיח שהגולמי המדווח על ידי המציג מדויק, מבטיח את חלקו של המפיץ בהכנסות אלו, מוותר על חלקו של המציג ומעביר את השאר לחברת ההפקה (או לכל מתווך אחר, כגון סוכן הפצת סרטים).
המפיץ חייב גם להבטיח שמספר מספיק של עותקי סרט יסופק לכל המציגים על פי חוזה ביום הפתיחה, להבטיח את המשלוח הפיזי שלהם לבית הקולנוע ביום הפתיחה, לנטר את המציגים כדי לוודא שהסרט אכן מוצג בבית הקולנוע המסוים עם המספר המינימלי של מושבים והצגות, ולהבטיח את החזרת העותקים למשרד המפיץ או לאמצעי אחסון אחר גם כן בתאריך החזרת החוזה. מבחינה מעשית, זה כולל את הייצור הפיזי של עותקי ההפצה ומשלוחם ברחבי העולם (תהליך שמוחלף על ידי הפצה דיגיטלית ברוב השווקים המפותחים) וכן יצירת פוסטרים, פרסומות בעיתונים ובמגזינים, פרסומות בטלוויזיה, קדימונים וסוגי פרסומות אחרים.
המפיץ אחראי גם להבטיח קו מלא של חומרי פרסום לכל סרט אשר הוא מאמין שיעזור למציג למשוך את הקהל הגדול ביותר האפשרי, ליצור פרסום כזה אם הוא לא מסופק על ידי חברת ההפקה, ולסדר את המשלוח הפיזי של פריטי הפרסום הנבחרים על ידי המציג במרווחים לפני יום הפתיחה. מפיצי סרטים מוציאים בין 3.5 מיליארד דולר ל-4.0 מיליארד דולר בשנה בארצות הברית בלבד על רכישות ישירות של פרסום כגון פרסומות בטלוויזיה, שלטי חוצות, באנרים מקוונים, פרסומות ברדיו וכדומה. סכום ההוצאה של המפיץ לא כולל עלויות נוספות לפרסום, קדימונים וקידומים של סרטים, שאינם מסווגים כפרסום אך גם משווקים סרטים לקהל.
מפיצים בדרך כלל נכנסים לאחד משני סוגי חוזי הזמנת סרטים. הנפוץ ביותר הוא העסקה המצטברת שבה ההכנסה הכוללת של הקופות שסרט מסוים מייצר מחולקת באחוזים שנקבעו מראש בין המפיץ ובית הקולנוע. השיטה השנייה היא העסקה במדרגה משתנה, שבה אחוז ההכנסה מהקופות הנלקחת על ידי בתי הקולנוע יורד בכל שבוע של הרצת הסרט. השיטה במדרגה משתנה כוללת חלקים שמתחילים מסכום מינימלי של כסף שבית הקולנוע אמור לשמור - לעיתים קרובות נקרא "האגוז של הבית" - לאחר מכן המדרגה המשתנה נכנסת לתוקף להכנסות מעל האגוז של הבית. עם זאת, שיטה זו יוצאת משימוש. בכל שיטה, ההכנסות מהקופות מתחלקות בדרך כלל בערך 50/50 בין מפיצי הסרטים ובתי הקולנוע.