stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סיקורסקי S-97
פיתוח

הניסיון המוקדם ביותר של סיקורסקי במסוק מהיר עם רוטור קואקסיאלי היה ה-סיקורסקי S-69 (אנ') שטס בשנות השבעים בתוכנית ניסוי כושלת. מהירותו המרבית הייתה מעל 260 קשר (480 קמ"ש), אך הוא סבל מצריכת דלק מופרזת, מורכבות מכנית ורעידות שהצריכו יכולת שיכוך שלא הייתה קיימת. הגורמים האלה הקשו על תפעולו והובילו לביטול התכנית. בעיות אלה נפתרו ברובן בתוכנית פיתוח של מסוק סיקורסקי X-2 שבשנת 2010 השיג מהירות שיא של 260 קשר (480 קמ"ש).
תוכנית הפיתוח של ה-S-97 החלה רשמית ב-20 באוקטובר 2010. המסוק יועד להתמודד במכרז של צבא ארצות הברית להחלפת את מסוקי הבל OH-58 קיואה. סיקורסקי תכננה לבנות שני אבות טיפוס למסוק. אחד מהם תוכנן לשמש לניסויי טיסה, ואילו השני כמדגים טכנולוגי. אב הטיפוס הראשון תוכנן לטוס בסוף 2013 או 2014 אך ייצורו התעכב. בפברואר 2014, הרכבתו של אב הטיפוס הראשון S-97 הסתיימה והמסוק טס את טיסת הבכורה ב-22 במאי 2015. באוגוסט 2017 המסוק חווה "נחיתה קשה" במהלך ניסוי בריחוף בצמוד לקרקע, והיא גרמה פציעות חמורות לשני הטייסים ונזק ניכר למבנה המסוק: קריסת כני הנסע ופגיעה בכל להבי המדחפים. ביוני 2019 המסוק חזר לטיסה לאחר תהליך שיפוץ והצליח להגיע למהירות של 190 קשר (350 קמ"ש).
סיקורסקי השקיעה 150 מיליון דולר ויחד עם 54 הספקים שלה (המספקים 90% מהחלקים) הוציאו סכום כולל של 200 מיליון דולר על שני אבות הטיפוס, מתוך שאיפה להגיע ליעד עלות של 15 מיליון דולר למסוק. עם זאת צבא ארצות הברית ביטל את המכרז והחליף את מסוקי ה-OH-58 במסוקי AH-64 אפאצ'י ותיקים מכוחות המשמר הלאומי למשימות סיור חמוש. חברת סיקורסקי החלה לחפש שווקים בבהילות והציעה את מכירת ה-S-97 ביחידות בודדות לטובת החלפת מסוקי אפאצ'י שהתרסקו. עתה סיקורסקי בוחנת יישומים אזרחיים עבור ה-S-97, כגון הובלת כוח אדם בין אסדות קידוח ליבשה.
צבאות זרים גילו עניין ב-S-97. אם כי ייתכן שייצוא מסוק מתקדם זה יהיה בעייתי מבחינת מדיניות הביטחון הלאומי של ארצות הברית.
נוסף למסוק S-97, סיקורסקי מפתחת סדרת מסוקי סער קואקסיאליים וביניהם ה-SB-1 דפאיינט המפותח בשותפות עם חברת בואינג.
אם ה-S-97 ייכנס לייצור סדרתי ולשימוש, הוא צפוי להיות המסוק הסדרתי המהיר בעולם.
עיצוב

המסוק מבוסס על עיצובי מסוקים הקודמים ה-S-69 (שהיה בשימוש נאס"א) ועל טכנולוגית שפותחו ב-סיקורסקי X-2.
בהשוואה ל-בל OH-58 קיואה, ה-S-97 מהווה קפיצה משמעותית בביצועים, כגון מהירויות שיוט גבוהה מ-200 קשר (370 קמ"ש) תוך נשיאת נשק, ביצועי פנייה של 3 ג'י וביצועי ריחוף גבוהים.
עיצובו (שני רוטורים ראשיים עם מדחף בזנב) מאפשר למסוק סייג מהירות גבוה משמעותית מהמסוקים העכשוויים. ה-S-97 צפוי לשייט במהירות של 410 קמ"ש, וזאת בהשוואה למסוקים UH-60 ו-CH-53 שמהירותם המרבית היא 360 ו-341 קמ"ש בהתאמה.[דרוש מקור]
ה-S-97 יהיה מסוגל לשאת עד שישה נוסעים, בנוסף לשני אנשי צוות אוויר היושבים בתא הטייס זה לצד זה. עם זאת, צפויה למסוק יכולת הטסה על ידי טייס בודד ואף יכולת איוש אופציונלי - טיסה אוטונומית של כלי הטיס במשימות שלא דורשות צוות אוויר, כגון נשיאת משא לא קריטי.
סיקורסקי מכוונת גם לעלות תפעולית של 1,400 דולר לשעת טיסה.
מפרטים > מאפיינים כלליים

משקל ברוטו: 4,057 ק"ג
משקל המראה מריבי: 4990 ק"ג
קוטר הרוטור הראשי: (2 רוטורים קואקסיאליים) 34 רגל (10 מ')
מהירות שיוט: 250 קמ"ש בלי מדחף; 410 קמ"ש עם מדחף
טווח: 570 ק"מ (350 מייל)
אורך: 35 רגל (11 מטר)
מנוע: 1 × General Electric YT706
פרופלור: 6 להבים (אורך 2.1 מטר ללהב)
מפרטים > חימוש

תותחים: 50 מקלע קל
רקטות: תרמיל עם 7 רקטות
ראו גם

סיקורסקי–בואינג SB-1 Defiant
UH-60 בלק הוק
בל OH-58 קיואה
סיקורסקי UH-53
הערות שוליים

↑  AUSA 10: Sikorsky unveils the 'Raider' X2
↑  Sikorsky Talks To Customers About Potential Raider Applications
סולת

גרגירי סולת
בסבוסה - עוגת סולת
סולת היא דגן, בדרך כלל חיטה, הטחון בטחינה דקה.
סולת היא גוש קמח עבה בקוטר רבע עד שלושת רבעי המילימטר ה"נופל" בשלבים הראשונים של הטחינה ממרכז גרעין החיטה. כמות הסולת המתקבלת היא בדרך כלל כ־3 עד 5 אחוזים מנפח הגרעין, ובאה על חשבון הקמח הבהיר. אם אין צורך בייצור סולת, החומר ימשיך את תהליך הטחינה, וייטחן עד להפיכתו לקמח.
| ערכים תזונתיים (ל-100 גרם) |  |
| --- | --- |
אנרגיה: 360 קלוריות
פחמימות: 73 גרם
סיבים תזונתיים: 4 גרם
חלבון: 12.7 גרם
שומן: 1.1 גרם
שומן רווי: 0.2 גרם
מים: 13 גרם
ויטמין B1 (תיאמין): 0.28 מ"ג
ויטמין B3 (ניאצין): 3.31 מ"ג
ברזל: 1.2 מ"ג
זרחן: 136 מ"ג
אשלגן: 136 מ"ג
מאכלי סולת

מהסולת ניתן להכין דייסה, כאשר אופים או מבשלים אותה עם מים או חלב, ממתיקים וחומרי טעם כשנף. במטבח הצפון אפריקאי השימוש הרווח בסולת הוא להכנת קוסקוס ומיני קינוחים מתוקים. באזור טוסקנה שבאיטליה נהוג להכין ממנה סוג פסטה בשם פיצ'י. במטבח הכורדי ובמטבחים מזרח תיכוניים אחרים, נוהגים להשתמש בין היתר בסולת לציפוי קובה, אם כי נפוץ יותר השימוש בבורגול. במטבח התימני נהוג לשלב במרק התימני המפורסם מאכל דמוי פירה בשם "עסיד" שעשוי מסולת.
עוגת סולת נפוצה בגרסאות שונות בקרב עמי המזרח התיכון. במטבח היהודי נהוגה כמאכל בתום יום הכיפורים, לשבירת הצום.
בין שמותיה: בסבוסה (במטבח הערבי), ספרא או ספרה (במטבח הטריפוליטאי), טישפישטי (במטבח הספרדי, טורקי ובולגרי), הריסה/הרישה (במטבח התוניסאי והאלג'יראי), שאמאלי (ביוון).
הסולת ביהדות

הסולת מוזכרת בתנ"ך ובלשון חכמים פעמים רבות, ומשמעותה שונה מזו שבעברית החדשה, והיא חלקי הקמח המובחרים שהופרשו ממנו הסובין, ואף חלקי הקמח הדק. אבן עזרא מפרש את שורש המילה מלשון הגבהה וסילוק הפסולת ככתוב: ”סִלָּה כָל אַבִּירַי” (איכה, א', ט"ו).
הסולת מתוארת בלשון המקרא כמוצר יקר, ”וּמַלְבּוּשֵׁךְ שֵׁשׁ וָמֶשִׁי וְרִקְמָה סֹלֶת וּדְבַשׁ וָשֶׁמֶן אָכָלְתְּ וַתִּיפִי בִּמְאֹד מְאֹד וַתִּצְלְחִי לִמְלוּכָה” (יחזקאל, ט"ז, י"ג), וסולת חיטים היא החומר שעולה על המזבח כמנחה לקורבנות השונים, מלבד מנחת העומר בה מקריבים סולת שעורים, ומנחת סוטה שלא באה מן הסולת כלל.
הצירוף "סָלְתָּהּ וְשַׁמְנָהּ" (נהגֶה: סוֹלתה ושַמנהּ; על פי רוב מוסב על נסתרת, אך גם נוטה לפי הגופים: סולתו ושמנו, סולתם ושמנם וכיוצא בזה) מציין את הטוב שבטוב, הטוב והמובחר, החלק המשובח מכול, העידית. מקורו בספר ויקרא, פרק ב':
"וְנֶפֶש כִּי-תַקְרִיב קָרְבַּן מִנְחָה לַה' סֹלֶת יִהְיֶה קָרְבָּנוֹ וְיָצַק עָלֶיהָ שֶמֶן וְנָתַן עָלֶיהָ לְבֹנָה. וֶהֱבִיאָהּ אֶל-בְּנֵי אַהֲרֹן הַכֹּהֲנִים וְקָמַץ מִשָּׁם מְלֹא קֻמְצוֹ מִסָּלְתָּהּ וּמִשַּׁמְנָהּ עַל כָּל-לְבֹנָתָהּ וְהִקְטִיר הַכֹּהֵן אֶת-אַזְכָּרָתָהּ הַמִּזְבֵּחָה אִשֵּה רֵיחַ נִיחֹחַ לַה'"
גם היפוך סדר הרכיבים מקובל: שַמנה וסוֹלתה.
סמולינה

סולת מחיטה קשה (דורום) נקראת סמולינה, ומשמשת לייצור פסטה איכותית. יש המוסיפים סמולינה ללחם.
הערות שוליים

↑  עוגת סולת ושקדים / טישפשטי, מאת פסקל פרץ-רובין
↑  סולת פירוש: מילים נרדפות, ביטויים ועוד | מילון אבניאון, באתר www.milononline.net
↑  מנחות סוף פרק אלו מנחות דף ע"ו וברש"י שם
↑  ראו תלמוד בבלי, מסכת פסחים, דף מ'
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4603760-3
סיגמואיד (מתמטיקה)

איור 1: השוואה של מספר פונקציות סיגמואיד. באיור כל הפונקציות מנורמלות בצורה כזו שהראשית שלהן ב-(0,0) והטווח שלהם הוא הקטע [1+,1-].
איור 2: עקומה לוגיסטית
איור 3: פונקציית השגיאה
פונקציית סיגמואיד היא פונקציה מתמטית, בעלת עקומה בצורת האות "S" הנקראת גם עקומת סיגמואיד.
לעיתים קרובות "פונקציית סיגמואיד" מתייחסת למקרה פרטי של הפונקציה הלוגיסטית, כפי שניתן לראות באיור 2, ומתוארת על ידי הנוסחה הבאה:
פונקציות סיגמואיד מוגדרות על המספרים הממשיים, והן עולות מונוטונית.
הגדרה

פונקציית סיגמואיד היא פונקציה ממשית  S:\mathbb {R} \to [a,b]\subsetneq \mathbb {R} , דיפרנציאבילית חסומה המוגדרת על כל המספרים הממשיים ובעלת נגזרת אי-שלילית בכל נקודה.
דוגמאות

הפונקציה הלוגיסטית
פונקציית tanh
פונקציית arctan
פונקציית גודרמן
פונקציית השגיאה
פונקציה לוגיסטית מוכללת
פונקציות אלגבריות מסוימות
פונקציית השברון לוג'יט.
שימושים

פונקציות סיגמואיד, ובפרט הפונקציה הלוגיסטית, משמשת ברשתות עצביות מלאכותיות.
סן מרינו באירוויזיון למוזיקאים צעירים

| --- | --- |
 מדינה:  סן מרינו סן מרינו
 רשת שידור:  SMRTV
 השתתפות ראשונה:  2016
 זכיות:  0
 השתתפויות:  2 (1 גמר)
 היעדרויות:  0
 אירוח האירוויזיון:  לא אירחה
 השתתפות אחרונה:  2018
 
סן מרינו השתתפה בתחרות האירוויזיון למוזיקאים צעירים פעמיים בלבד, ב-2016 וב-2018.
המבצעים והשירים שייצגו את סן מרינו באירוויזיון למוזיקאים צעירים

| שנה | מבצע | כלי | יצירות | חצי גמר | גמר |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2016 | פרנצ'סקו סטפנלי | צ'לו | Cello Concerto Nr. 1, Allegretto by Dmitri Shostakovich | לא התקיים חצי גמר | - |
| 2018 | פרנצ'סקו סטפנלי | צ'לו | 1) Violonצ'לו Totale by Penderecki   2) Allegro vivace from צ'לו Sonata No 2 by Brahms   3) Moto Perpetuo from Sonata for צ'לו and פסנתר by Britten | - | לא עלה לגמר |
ראו גם

האירוויזיון למוזיקאים צעירים
סן מרינו באירוויזיון
הערות שוליים

1 2  "Country profile: San Marino". youngmusicians.tv. European Broadcasting Union. נבדק ב-9 במרץ 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Granger, Anthony. "San Marino: Debuts In Eurovision Young Musicians 2016". Eurovoix.com. נבדק ב-9 במרץ 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Granger, Anthony. "San Marino: Francesco Stefanelli Returns to Eurovision Young Musicians". Eurovoix.com. נבדק ב-13 באפריל 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
סותו

סוּתוּ (Sutu) היו שבטים נוודים שחיו במסופוטמיה. הם מוזכרים לראשונה במחצית השנייה של המאה ה-18 לפנה"ס בעת הופעתם בגבולות בבל בתקופתו של עמורפיא(חמורבי). הסותו מוזכרים בתעודות מרי ביחד עם בני ימין. לעיתים שימש השם סותים ככינוי כללי לנוודים או לשכירי חרב ממוצא נוודי.
אד-רימי (אנ') מלך אללח' סיפר בכתובת על פסלו (אנ') שלאחר שיצא מאמר כדי לא להיות וסאל, הוא "חצה את המדבר" והגיע ללוחמי הסותו, ומהם המשיך לכנען.
הסותו ישבו מדרום לפרת המערבי, והיו כנראה השבט הכי פחות יושב קבע. כ־72% מהסותו נשאו שמות אמוריים, וכ־17% שמות אכדיים (השאר לא מזוהים).
במכתבי אל עמרנה הסותו מוזכרים שש פעמים. על פי מכתבים אלה הסותו סיכנו את הדרכים שבין אשור למצרים. במכתב 169 מתלונן בן עזירו מלך ממלכת אמורו על הנזק לממלכה בעקבות מעצרו של אביו במצרים בכותבו " וכל הארצות וכל חיילי הסותו אמרו כך, 
”עזירו איננו יוצא  מארץ מצרים". ועתה הסותו עוזבים את הארצות ומודיעים לי שוב ושוב אביך יושב במצרים, ואנחנו נצא אליך למלחמה”.
במכתב 292 מתלונן מושל גזר 'פחי' על אנשי הסותו בכותבו "הייתי לכלי נחושת בגלל אנשי הסותו".
הסותו מופיעים גם במכתבים נוספים המזכירים אותם ואת החבירו גם יחד, במכתב 195 פוקד "ביריאווזה" (בִרִיַוַזַ) מושל מקומי מכֻּמִדֻ/דמשק שבאזור סוריה את צבאו והוא מתייחס ל"עפירו שלי" וה"סותו שלי". מושל אחר בשם "דַגַנתַכַּלַ" פונה במכתב 318 למלך מצרים ומבקש ”הצילני מהאויבים העזים מידי העפירו השודדים, ומידי הסותו הצילני, המלך הגדול אדוני”.
במכתב מס' 16 פונה אשור-אובליט הראשון מלך אשור לאמנחותפ הרביעי ובין היתר כותב ” [אתה תוהה] ששליחיך התמהמהו אליך, הסותו מדריכיהם מתו. עד שכתבתי ועד שהובאו אלי סותו - מדריכים (אחרים), [עיכב]תי אותם”.
במכתבים 123-122 מתלונן רִבּהַדַּ מושל גבל למלך מצרים על פּחֻרַ נציב מצרי ששלח את הסותו והם הרגו את השִרדַנֻ.
הידיעה האחרונה על הסותו מופיעה במאה ה-8 לפנה"ס בתקופתו של סרגון מלך אשור.
הערות שוליים

↑  ציפורה כוכבי-רייני, לאדוני נמלך מכתבי אל עמארנה, מוסד ביאליק 2005, עמ' 341.
↑  Edward L. Greenstein, David Marcus, The Akkadian Inscription of Idrimi, Journal of the Ancient Near Eastern Society 8, 1976, עמ' 64, 67, שורות 10–18
↑  Michael P. Streck, Das amurritische Onomastikon der altbabylonischen Zeit. Band 1: Die Amurriter, die onomastische Forschung, Orthographie und Phonologie, Nominalmorphologie, Ugarit-Verlag, 2000, עמ' 51
↑  Michael P. Streck, Das amurritische Onomastikon der altbabylonischen Zeit. Band 1: Die Amurriter, die onomastische Forschung, Orthographie und Phonologie, Nominalmorphologie, Ugarit-Verlag, 2000, עמ' 41
↑  תרגום ציפורה כוכבי-רייני לאדוני המלך מכתבי אל עמארנה, מוסד ביאליק, 2005,  עמ' 171.
↑  ציפורה כוכבי-רייני בספרה עמוד 290, מתרגמת את המשפט "עם אנשי העפירו שלי ועם נוודי עומדים לרשות הצבא הסדיר במקום שיצווה המלך"
↑  תרגום ציפורה כוכבי-רייני בספרה עמוד 91
↑  ציפורה  כוכבי-רייני בספרה עמוד 161
↑  מיכאל אסטור, בעיית החבירו וכיבוש כנען, 1958, תרגום והערות מ' ויינפילד, ירושלים: חמו"ל, 1971, עמ' 12–14.
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סנוקוולמי

| --- | --- |

 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:   וושינגטון
 מחוז:  קינג
 ראש העיר:  קתרין רוס
 תאריך ייסוד:  1889 
 שטח:  13.40 קמ"ר
 גובה:  130 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  14,121 (1 באפריל 2020)
  ‑ צפיפות:  122.50 נפש לקמ"ר (2009)
 קואורדינטות:  47°31′44″N 121°49′37″W﻿ / ﻿47.528944444444°N 121.82708333333°W﻿ / 47.528944444444; -121.82708333333 
 אזור זמן:  UTC -8
 https://www.snoqualmiewa.gov/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה סנוקוולמי(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה סנוקוולמי(למפת וושינגטון רגילה) אולימפיה סיאטל ספוקיין טקומה ונקובר אוורט יאקימה בלינגהאם קנוויק ונאטצ'י קנדה א י י ד ה ו  אורגון האוק. השקט סנוקוולמי(למפת וושינגטון מוגדלת) אולימפיה סיאטל ספוקיין טקומה ונקובר אוורט יאקימה בלינגהאם קנוויק ונאטצ'י קנדה א י י ד ה ו  אורגון האוק. השקט סנוקוולמי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
סנוקוולמי (באנגלית: Snoqualmie) היא עיירה בעמק סנוקוולמי, במחוז קינג שבמדינת וושינגטון שבארצות הברית הממוקמת ליד מפלי סנוקוולמי. בעיירה שוכן מוזיאון הרכבות של אזור צפון-מערב ארצות הברית. על פי מפקד האוכלוסין של שנת 2009 אוכלוסיית העיירה מנתה 8,692 תושבים.
הסדרה טווין פיקס של דייוויד לינץ' צולמה בעיקרה בסנוקוולמי ובעיירה הסמוכה נורפ-בנד.
סנופו דיאולה

כפר של שבט הדיאולה, תמונה מתחילת המאה העשרים.
הסנופו דיאולה או הדיאולה לבד, הוא שבט המתגורר בדרום סנגל ובמדינות הסמוכות.
מדינות הפיזור

בסנגל מונים שבט הסנופו דיאולה 600,000 איש
בגמביה מונים שבט הסנופו דיאולה 170,000 איש
בגינאה מונים שבט הסנופו דיאולה 50,000 איש
בגינאה ביסאו מונים שבט הסנופו דיאולה 20,000 איש
סן מרינו במשחקים האולימפיים לנוער

| --- | --- |
סן מרינו
 
 הוועד האולימפי הלאומי
 קוד ייצוג:  SMR
 השתתפות במשחקי הקיץ (באפור: לא השתתפה)
 2010 • 2014 • 2018
 השתתפות במשחקי החורף (באפור: לא השתתפה)
 2012 • 2016 • 2020 • 2024
סן מרינו השתתפה בכל המשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010). סן מרינו אף פעם לא זכתה במדליה במשחקים האולימפיים לנוער והשתתפותה במשחקים היא בעיקר סמלית.
השתתפות במשחקים > משחקי הקיץ

המשלחת הראשונה של סן מרינו למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור. המשלחת כללה ארבעה ספורטאים שהתחרו בארבעה ענפי ספורט. המשלחת לא הגיעה להישגים משמעותיים במהלכם. המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג הייתה יותר מצומצמת ומנתה שלושה ספורטאים שהתחרו בשני ענפים. המשלחת לא הצליחה להגיע להישגים משמעותיים גם במהלך המשחקים הללו. מרבית ספורטאי הנוער של סן מרינו קיבלו את כרטיס הכניסה למשחקים באמצעות הוועדה המשולשת.
השתתפות במשחקים > משחקי החורף

המשלחת הראשונה של סן מרינו למשחקי החורף האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער אינסברוק ומנתה ספורטאי אחד שהתחרה בענף סקי אלפיני.  המשלחת לאולימפיאדת הנוער לילהאמר גם מנתה ספורטאי אחד שהתחרה בענף סקי אלפיני והגיע להישגים יותר טובים מקודמו.
ראו גם

סן מרינו במשחקים האולימפיים
סן מרינו במשחקים הפאראלימפיים
| מדינות העולם במשחקים האולימפיים לנוער |
| --- | --- | --- |
| המזרח התיכון | איחוד האמירויות הערביות • איראן • אלג'יריה • בחריין   • הרשות הפלסטינית • טורקיה • ירדן • ישראל • כווית • לבנון • לוב • מצרים • מרוקו • סוריה • עומאן • ערב הסעודית • עיראק  • קטר  • תוניסיה • תימן |  |
| אסיה | אוזבקיסטן • אינדונזיה • אפגניסטן • בהוטן • בנגלדש • ברוניי • הודו • הונג קונג • המלדיביים • הפיליפינים • טאיוואן • הרפובליקה העממית של סין • וייטנאם • טג'יקיסטן • טורקמניסטן • יפן • לאוס • מונגוליה • מזרח טימור • מיאנמר • מלזיה  • נפאל • סינגפור • סרי לנקה • פקיסטן • קוריאה הדרומית • קוריאה הצפונית • קזחסטן • קירגיזסטן • קמבודיה • תאילנד |  |
| אירופה | אוסטריה • אוקראינה • אזרבייג'ן • איטליה • איסלנד • אירלנד • אלבניה • אנדורה • אסטוניה • ארמניה • בולגריה • בוסניה והרצגובינה • בלארוס • בלגיה • גאורגיה • גרמניה • דנמרק  • הולנד • הונגריה • הממלכה המאוחדת • יוון • לוקסמבורג • לטביה • ליטא • ליכטנשטיין • מולדובה • מונטנגרו • מונקו • מלטה • מקדוניה הצפונית • נורווגיה • סן מרינו • סלובניה • סלובקיה • ספרד • סרביה • פולין • פורטוגל • פינלנד • צ'כיה • צרפת • קוסובו • קפריסין • קרואטיה • רומניה • רוסיה • שוודיה • שווייץ |  |
| אפריקה | אוגנדה • אנגולה • אסוואטיני • אריתריאה • אתיופיה • בוטסואנה • בורונדי • בורקינה פאסו • בנין • גאנה • גבון • ג'יבוטי • גינאה • גינאה ביסאו • גינאה המשוונית • גמביה • דרום אפריקה • דרום סודאן • זימבבואה • זמביה • חוף השנהב • טוגו • טנזניה • כף ורדה • ליבריה • לסוטו • מאוריטניה • מאוריציוס • מאלי • מדגסקר • מוזמביק • מלאווי • הרפובליקה המרכז-אפריקאית • ניגריה • ניז'ר • נמיביה • סאו טומה ופרינסיפה • סודאן • סומליה  • סיירה לאון • סיישל • סנגל • צ'אד • קומורו • הרפובליקה של קונגו • הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו • קמרון • קניה • רואנדה |  |
| אמריקה | אורוגוואי • איי בהאמה • איי הבתולה של ארצות הברית • איי הבתולה הבריטיים • איי קיימן • אל סלוודור • אנטיגואה וברבודה • אקוודור • ארגנטינה • ארובה • ארצות הברית • בוליביה • בליז • ברבדוס • ברזיל  • ברמודה • ג'מייקה • גואטמלה • גיאנה • גרנדה  • דומיניקה • האיטי • האנטילים ההולנדיים • הונדורס • הרפובליקה הדומיניקנית • ונצואלה • טרינידד וטובגו • מקסיקו • ניקרגואה • סורינאם • סנט וינסנט והגרנדינים • סנט לוסיה • סנט קיטס ונוויס • פוארטו ריקו • פנמה • פרגוואי • פרו • צ'ילה • קובה • קולומביה • קוסטה ריקה • קנדה |  |
| אוקיאניה | אוסטרליה • איי מרשל • איי קוק  • איי שלמה • גואם • ונואטו • טובאלו • טונגה • מיקרונזיה • נאורו • ניו זילנד • סמואה • סמואה האמריקנית • פיג'י • פלאו • פפואה גינאה החדשה • קיריבטי |  |
סקודו איטלקי

סקודו אפיפיורי מ-1846
סקודו של פארמה ופיאצ'נצה מ-1626 עם דיוקנו של אודוארדו פרנזה
סְקוּדוֹ (באיטלקית: scudo, ברבים: scudi, סקודי) הוא שם כולל למטבעות כסף שנפוצו ברחבי איטליה עד המאה ה-19. שמו של המטבע, כמו האקו הצרפתי והאשקודו הפורטוגלי, נגזר מן המלה הלטינית  scutum ("מגן").
בנוסף לסקודו הכסף התקיים גם סקודו-זהב.
סקודו הכסף הראשון שנקרא scudo d'argento - "מגן כסף" נטבע ב-1551 במילאנו בעת שלטונו של קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. המטבע נטבע מכסף כיוון שספרד, ששלטה במכרות הזהב של מקסיקו ודרום אמריקה וויסתה את מחירי המתכות ומילאנו הייתה חלק מן האימפריה הספרדית באותה תקופה. ערי איטליה האחרות מיהרו להתאים עצמן להילך החדש.
| עיר-מדינה | שנת הטבעה ראשונה | משקל בגרמים | ערך כסף טהור |
| --- | --- | --- | --- |
| מילאנו | 1551 | 31-32 | 958.3/1000 |
| ונציה | 1563 | 32.896 | 948/1000 |
| ג'נובה | 1567 | 37.265 | 958.3/1000 |
| פירנצה | 1568 | 32.56 | 958.3/1000 |
בעת שלטון מריה תרזה נקבע משקל הסקודו ל-23.10 גרם וכמות הכסף הטהור בו עמדה על  896/1000.
במדינת האפיפיור התקיים הילך חוקי בשם Scudo pontificio עד שהוחלף בלירה איטלקית (ובלירת הוותיקן השווה לה) בשנת 1866. הסקודו האפיפיורי התחלק ל-100 באצ'י (baiocchi) וכל באצ'ו (baiocco) התחלק ל-5 קוואטריני (quattrini).
האזורים שהיו בשליטת האימפריה האוסטרו-הונגרית החליפו ב-1857 את הסקודו לפלורין איטלקי בערך של 2 פלורין לסקודו.
לקריאה נוספת

Carlo M. Cipolla, Money in Sixteenth-Century Florence
הערות שוליים

↑  Money in Sixteenth-Century Florence עמוד 20
↑  Money in Sixteenth-Century Florence עמוד 21
↑  Money in Sixteenth-Century Florence עמוד 22
↑  Money in Sixteenth-Century Florence עמוד 24
מרי מידג'לי

| --- | --- |

 לידה:  13 בספטמבר 1919 לונדון, אנגליה, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  10 באוקטובר 2018 (בגיל 99) ג'זמונד, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Mary Beatrice Scrutton 
 מקום לימודים:  סאמרוויל קולג', אוקספורד, אוניברסיטת דרהאם, אוניברסיטת ניוקאסל, בית הספר דאון האוס 
 מוסדות:  אוניברסיטת ניוקאסל  אוניברסיטת רדינג 
 תחומי עניין:  פילוסופיה של המדע, זכויות בעלי חיים, אתולוגיה, פילוסופיה של המוסר, אבולוציה 
 עיסוק:  פילוסופית, סופרת, מרצה באוניברסיטה, אתיקאי 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 פרסים והוקרה:  תואר דוקטור (1995) דוקטור למשפט אזרחי (2008) מדליית אדינבורו (2015) עמית החברה המלכותית לספרות 
 בן או בת זוג:  ג'פרי מידג'לי (1950–16 באפריל 1997) 
 
מרי ביאטריס מידג'לי (באנגלית: Mary Beatrice Midgley; ‏13 בספטמבר 1919 – 10 באוקטובר 2018) הייתה פילוסופית של האתיקה ומרצה בכירה לפילוסופיה באוניברסיטת ניוקאסל שבאנגליה. התפרסמה במחקריה ומאמריה בתחום האתיקה של המדע וזכויות בעלי חיים.
את ספרה הראשון "החיה והאדם - שורשי טבע האדם" כתבה ב-1978 כשהייתה כבר בשנות ה-50 לחייה. ב-1981 הוציאה לאור את "הלב והשכל - מגוון החוויה המוסרית", ב-1983 את "חיות, ולמה הן חשובות", ב-1984 את "רשעוּת", וב-1994 את "הקוף המוסרי: אנשים, חופש ומצפון". ב-2005 קיבלה פרס על ספרות מדעית מאוניברסיטת דרהאם (קרוליינה הצפונית). האוטוביוגרפיה עליה "הינשוף של מינרבה" יצא לאור ב-2005.
מידג'לי התנגדה לרדוקציוניזם ולרעיונות ה"מדענות" השואפים להציב את המדע האמפירי במקומה של הרוח האנושית, תפקיד שאליו המדע כלל אינו מתאים. היא כתבה בהרחבה על האפשרויות הנפתחות בפני הפילוסופיה כאשר זו תלמד ותקבל מושגים מהטבע ובמיוחד מבעלי חיים. חלק מספריה דנים ברעיונות הפילוסופיים ובגישות היסוד הנמצאות במדע פופולרי, כולל עימות מתוקשר עם עמדות של ריצ'רד דוקינס. היא גם כתבה מאמרים על גישת גאיה כשהיא מאמצת רעיונות מהגישה, מסכימה עם תפישת עולם זו ורואה בו דרך חיובית ומוסרית להתקדמות האנושות.
העיתון הגרדיאן תיאר אותה כפילוסופית לוחמנית וראש המתקפה נגד מצג שווא מדעי בבריטניה.
תולדות חייה > ימיה הראשונים ולימודיה

מידג'לי נולדה בלונדון ללזלי ותום סקרוטון. אביה היה כומר ומאוחר יותר כהן הכנסייה האנגליקנית במכללת קינגס בקיימברידג', ושם גדלה. היא למדה בבית ספר הנמצא בביתו הקודם של צ'ארלס דרווין, ושם התעמקה בלימודי פילוסופיה, מדע והקשר ביניהם.
לדבריה, באוניברסיטה היא בחרה בתחום הפילוסופיה מכיוון שמורתה לספרות אנגלית אמרה לה ש"ספרות אנגלית תמיד אפשר לקרוא בבית", וכשנתקלה בכתבי אפלטון, הייתה חייבת לבדוק במה מדובר.
בשנת 1937 התקבלה למכללת סומרוויל בעיר אוקספורד. היא תכננה להתגורר באוסטריה לתקופה של שלשה חודשים על מנת ללמוד גרמנית, אך לאחר חודש אחד נאלצה לקטוע את השהיה שם עקב האנשלוס - פלישת גרמניה לאוסטריה וסיפוחה. בסומרוויל היא למדה לטינית וספרות עתיקה יחד עם איריס מרדוק - כיום סופרת ופילוסופית אנגליה, וסיימה בהצטיינות. את רוחב ידיעותיה בתחומים רבים במדע היא חבה לדבריה לחבריה המרובים מן האקדמיה אותם הכירה באוקספורד. היא סברה שהאפשרות הנשית שלה להשתלב באקדמיה להוביל בה ולהביע "דעות נשיות" נבעה בראש ובראשונה מגיוסם של גברים צעירים רבים שעזבו את ארצם במלחמת העולם הראשונה. לדעתה בעיתות שלום "חשיבה נשית" רבה וטובה הולכת לאיבוד פשוט משום שאינה נשמעת.
תולדות חייה > חיים אקדמיים

לאחר אוקספורד, היא הייתה מורה בבית הספר בו למדה בילדותה, במסגרת השירות הציבורי האנגלי. היא שבה לאוקספורד ב-1947 ועבדה עם גילברט מוריי. ב-1949 החלה להרצות באוניברסיטת רדינג, בתחום הפילוסופיה. בשנת 1950 היא נישאה לג'פרי מידג'לי, פילוסוף אף הוא, והם עברו לניוקסל. לזוג נולדו שלשה בנים (טום, דייוויד ומרטין). היא ובעלה לימדו בניוקסל, שם חיה עד מותה. בעלה מת ב 1997. בתקופה זו החלה לחקור את נושא המוסר, וספרה הראשון 'החיה והאדם', יצא לאור בהיותה בת 59. "לא כתבתי ספרים עד גיל חמישים" אמרה, "וטוב שכך, כי אינני יודעת מה חשבתי קודם".
תולדות חייה > פרסים

בשנת 1995 הוענק למרי תואר דוקטור לשם כבוד על הישגים ניכרים בתחום מדעי הרוח מאוניברסיטת דרהאם היוקרתית בדרום קרוליינה, ובשנת 2008 בהיותה בת 90 הוענק לה תואר דוקטור לשם כבוד בתחום מדעי המשפט. היא הייתה חברת כבוד במועצת המדיניות והאתיקה של המחלקה למדעי החיים באוניברסיטת ניוקאסל.
בשנת 2011, בנה הצעיר קיבל בשמה את פרס הירחון פילוסופיה עכשיו, על תרומתה למלחמה בטפשות.
תולדות חייה > מותה

מידג'לי מתה בגיל 99, בעיר ניוקאסל, ב-10 באוקטובר 2018.
עמדות וויכוחים > עמדות היסוד: חשיבות ההגות, התבוננות בדתות העולם, והרצף בעולם החי כולו

מידג'לי ראתה בפילוסופיה סוג של שרברבות, משהו שאיש אינו שם אליו לב, עד שמשהו מתקלקל.
למרות שחונכה בבית נוצרי מידג'לי לא ראתה את עצמה כנוצרייה, ועם זאת טענה שאין להתעלם מהדתות שבעולם.
ספרה הראשון "חיה ואדם" (1978) בדק את טבע האדם ואת התגובה האנושית לרדוקציוניזם בסוציוביולוגיה וכן לרלטיביזם ולביהייביוריזם, תפיסות שהיו נפוצות בקרב חוקרים במדעי החברה באותה תקופה. טענתה בספר הייתה שהדמיון בין אנשים לבעלי חיים גדול ממה שמדענים אלו היו מוכנים להודות. היא אף הצביעה על כך שבדרכים רבות החיות אף יותר מתוחכמות מבני האדם, ושהן האנשים והן החיות חווים מערכת יחסים רגשית אשר מובעת על ידי שניהם ואף משמשת אצל רבים לתקשורת החוצה את הגבול בין סוגים שונים של בעלי חיים וביניהם לאנשים.
מאוחר יותר מידג'לי ביקרה ושללה את האמונה שניתן להבין את בני האדם על פי המבנה הגנטי שלהם בלבד, טענה אשר להבנתה הייתה טענתו של דוקינס בספרו הגן האנוכי (1976). במקום זאת, היא טענה, בני האדם יבינו טוב יותר את עצמם ואת יחסיהם עם בעלי החיים על ידי שימוש בשיטות ה"איכותיות" (בניגוד לשיטות כמותיות) של אתולוגיה ושל פסיכולוגיה השוואתית.
בשנת 2002 מידג'לי כתבה את המבוא להוצאה שנייה של "האבולוציה כמדע" (במקור משנת 1985). במבוא זה מידג'לי דיווחה שהסיבה לכתיבת הספר הזה והספר "המדע כגאולה" (משנת 1992) הייתה על מנת להילחם ב"ספקולציות חצי מדעיות" של כמה פסקאות נבואיות או מטפיזיות שהחלו להופיע בספרי מדע, בדרך כלל בפרקים האחרונים שלהם. הספר הראשון עסק בתאוריות האבולוציוניות של ביולוגים כולל של דוקינס, והשני בחוקרי פיזיקה ובינה מלאכותית. מידג'לי כתבה שהיא עדיין מאמינה שלתאוריות אותן הציגה בספר "אין כל קשר עם תאוריה מקובלת כלשהי של אבולוציה", ושרעיונות אלו לא יפתרו שום בעיה מוסרית או חברתית אמיתית שהעולם מתמודד אתו, בין אם זה תוך שימוש בהנדסה גנטית, ובין אם זה תוך שימוש במכונות. לסיכום כתבה:
ובמקום אחר: