stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ון פלויד (מושל וירג'יניה ה-25)
ראשית חייו > שירות צבאי

פלויד שירת ככירורג בדרגת מייג'ור במיליציה של וירג'יניה בשנים 1807–1812. עם פרוץ מלחמת 1812, הוא עבר עם משפחתו לבית חדש ליד המקום בו שוכן כיום הקמפוס של וירג'יניה טק כדי להיות ליד ידידיו והתגייס לצבא הסדיר. ב-13 ביולי 1813 הוא מונה כמנתח ביחידתו של לוטננט קולונל ג'יימס מקדואל במיליציה של וירג'יניה. כאשר הוא שב מחופשה, הוא גילה שאדם אחר מונה כמחליפו, כך שתפקידו זה הסתיים ב-16 בנובמבר אותה שנה. פלויד מונה אז כמייג'ור במיליציה ב-20 באפריל 1814, וקודם לדרגת בריגדיר גנרל בבריגדה ה-17 של המיליציה של וירג'יניה. הוא שירת בתפקיד עד שנבחר ב-1814 לבית הנבחרים של וירג'יניה במהלך תקופה זו הוא עבר עם משפחתו שוב, הפעם לת'ורן ספרינג, אחוזת מטעים גדולה במחוז מונטגומרי, וירג'יניה. את האחוזה קיבלה בירושה רעייתו לטישה מאביה והיא שכנה ליד אחוזתו של אחיה, הגזבר של וירג'יניה, ג'ון פרסטון. שתי האחוזות שכנו ליד בית אחוזת סמית'פילד (כיום הקמפוס של ויג'יניה טק) שאביהם השלים את בנייתה לפני מותו.
חבר בית הנבחרים של וירג'יניה

בשנים 1814–1815 כיהן פלויד כחבר בית הנבחרים של וירג'יניה, וקנה לעצמו שם של אישיות לאומנית תקיפה. הוא תמך בקבלת החלטה משותפת של בית המחוקקים לתיאום הגנתה של וירג'יניה עם הממשלה הפדרלית, זאת בניגוד להחלטה נגדית שקראה "להסמיך את המושל 'לתקשר' עם 'ממשלת ארצות הברית'". בנוסף, תמך פלויד בהצעת חוק שאישרה לווירג'יניה לגייס כוחות ולהציבם על פי הוראת הממשלה הפדרלית, וכן תמך בהחלטה לגינוי תנאי השלום שהוצעו על ידי הנציגים הבריטים במשא ומתן על הסכם גנט. הוא גם התנגד לטקיטיקה של המנהיג הפדרליסטי צ'ארלס פנטון מרסר, שתהה אם ארצות הברית היא בכלל מדינה ריבונית.
חבר בית הנבחרים של ארצות הברית > הבחירות לנשיאות של 1824 ו-1828

בתקופה שלפני הבחירות לנשיאות של 1824 היה ויליאם קרופורד מועמד מוביל. האשמות בעבירות הובאו נגדו, והוקמה ועדה לחקירתן, שבראשה עמד פלויד. יריביו של קרופורד היו נחושים להעביר את פלויד מתפקידו כיושב ראש הוועדה, שכן היה ידוע שהוא תמך במועמדותו של קרופורד, אך מאמציהם כשלו.
בבחירות של 1828 לא היה בתחילה מועמד מוביל ברור מטעם הפוליטיקאים הדרומיים. הם היו מאוחדים בנחישותם להפיל את אדמס, אך בתחילה חשבו שזמנו של אנדרו ג'קסון עבר לאחר אי-הצלחתו בבחירות של 1824. עם זאת, הפופולריות שלו עלתה, והם היו משוכנעים שג'קסון יוכל לשמש כראש המערכת רק כאשר הקבינט ינהל את העניינים; נוצרה ברית בין "הרפובליקנים מהשורה" הצפוניים, עם מרטין ואן ביורן כדוברם, ועם "החוואים" הדרומיים, כשהסנאטור ליטלטון וולר טאזוול מווירג'יניה, ידיד קרוב של פלויד, כדוברם, כדי להכניס את ג'קסון אל הבית הלבן. בהמשך כתב פלויד:
ברגע זה [1828] הגיע המאבק ההנורא בין המפלגות הגדולות בקונגרס שהתבבסס על הטענה שלרוב... מצפון לנהר הפוטומק ניתנה הזכות להטיל כל מס על הייבוא לארצות הברית שנועד לשמש כהגנה ליצרנים הצפוניים על ידי אי-הכללת אריגים זרים מאותו סוג. לפיכך, כל המדינות שמדרום לפוטומק נעשו תלויות במדינות הצפון באספקת כל דבר שהן חפצות בו, ובאופן שבו הדרום נאלץ למכור את מוצריו במחיר נמוך ולרכוש מהצפון את כל המוצרים הנחוצים לו ב-25 אחוזים יותר מאשר מצרפת לאנגליה... בשלב זה הבליט הצד הדרומי את ג'קסון.
פלויד התאמץ מאוד לטובת ג'קסון, החשיב את מאמציו כמספיקים לקבלת משרה בקבינט, וכך החליט שלא להתמודד לתקופת כהונה נוספות בבית הנבחרים. אף על פי כן, הוא לא קיבל שום משרה מסוג זה.
מושל וירג'יניה

בשנים 1830–1834 כיהן פלויד כמושל וירג'יניה. נוצר קרע בינו לבין פוליטיקאים דרומיים אחרים, כאשר ג'קסון לא פעל כראוי לדעתם בסוגיית המחירים ובעניינים אחרים. ב-27 בדצמבר 1830 כתב פלויד לידיד:
כפי שכתבת לי מזמן, ואמרת לי אישית, ג'קסון זרק אותי מכל המדרגות; לא רק שהוא לא מוכן לתת לי שום תפקיד, כפי שהבטיח לי לאחר שבחרתי שלא להתמודד לתקופת כהונה נוספת בקונגרס, אלא שבכל רגע נתון סירב לתת משרות לידידי, ואף סירב לתת התייחסות מכובדת למכתבי המלצה של אחרים. והוא לא עצר כאן. ברגע זה אני ממשיך להיות האופוזיציה כלפיו, כלפי ידידיו וכלפי כוח הפטרונות של ממשלתו שממוטטת אותי ואת ידידי בווירג'יניה, ומונעת את בחירתי מחדש למשרה בה אני מכהן כעת. ללא מוניטין רב בפוליטיקה, קראתי לעומק על האנשים הללו בוושינגטון... אני לא בעל מזג שנוטה להיפגע. אני, ידידי, נחוש בדרכי. אני יכול לשתוק ולהיות סבלני כמו כל אחד מאבותיי הילידים, וכמוהם אני חש שהנקמה תהיה מתוקה, אך כאשר יום הגמול יגיע, הוא יהיה מסומן על ידי ההשפעות של הגרזן. עליך לדעת שעל אף כל המאמצים למנוע זאת, אני שוקל בחירה לתקופת כהונה נוספת. אז אחל לנסח את ההודעה שוב, כפי שאתה יודע, העקרונות שלי יישמרו.
מושל וירג'יניה > כלכלה

בינואר 1831 נחל פלויד הצלחה בבחירתו לכהונה נוספות כמושל, והפעם לתקופה של שלוש שנים, והיה למושל הראשון שנבחר על פי החוקה החדשה של וירג'יניה שהתקבלה בשנה הקודמת. נראה היה שכלכלת וירג'יניה השתפרה תחת הנהגתו, ובנאום מצב המדינה שלו בדצמבר הוא אמר שהוא רוצה שהמצב יימשך. הוא חשף "תוכנית כלכלית נועזת" שכללה רשת של עבודות ציבוריות במימון המדינה שנועדו להפוך את וירג'יניה ל"אימפריה מסחרית". עם זאת, הצלחת התוכנית ועתידה של וירג'יניה היו תלויים בפוליטיקה הלאומית ובזהות מי שייכנס לבית הלבן ב-1832. עיסוקו של פלויד בצמיחתה של וירג'יניה והאופן שבו התוכניות של ג'קסון איימו על כך הפכו אותו שונה מכל הדרומיים "תומכי הביטול", שחששם העיקרי היה ביטול העבדות. פלויד התנגד לעבדות פשוט ממניעים כלכליים, שכן הוא ראה את המוסד הזה כבלתי יעיל. "אף על פי שהוא היה תומך זכויות הדרום ללא פשרות, הוא היה אויב של המוסד התמוה הזה".
מושל וירג'יניה > הבחירות לנשיאות של 1832

הבחירות לנשיאות של 1832 התקרבו, ופלויד התלבט: הוא רצה לראות את סגן הנשיא ג'ון קלהון מתמודד על הנשיאות, אך תהה אם קודם לכן הוא צריך להיות מוצע כמועמד לתפקיד סגן הנשיא לתקופת כהונה שנייה. הוא חש שקלהון יהיה בעל סיכויים טובים יותר להביס את ג'קסון מאשר קליי, ובאפריל 1831 הוא כתב לקלהון ויידע אותו על השקפתו: "עם כל הדעות הללו אני באמת לא יודע באיזו דרך לבחור; להכריז עליך כמועמד לנשיאות ולהסתכן במלחמה, או להמתין למזלו של קליי. נהיה שמחים לדעת על דעתך על סוגיות אלו". פלויד, יחד עם טאזוול ועם ג'ון טיילר, נחשבו למנהיגיהם של אנשי וירג'יניה שלא היו מרוצים מג'קסון ופנו לקלהון. הם חשו שג'קסון התנכר "לסגולות והיכולות כמו העקרונות הרפובליקנים הישנים". לדבריו של ההיסטוריון סטיבן אוטס (אנ'), "לדעתו של פלויד, הממשלה הפדרלית בשליטתו של "המלך אנדרו" תפסה את השלטון בכוח משמאל ומימין, וכך אפשרה לרוב לשלוט בגסות על המיעוט".
קליי לא הסכים לוותר על מועמדותו לנשיאות לטובתו של קלהון, וקלהון לא העמיד עצמו לבחירה. בנקודת זמן כלשהי, נסע פלויד לביתו כדי לנוח לזמן מה ולאחר מכן שב בזמן כדי לראות את ידידיו הפוליטיים מקימים את המפלגה האנטי-מאסונית ומציגים את מועמדם לנשיאות, ויליאם וירט. פלויד סירב לחלוטין להיות קשור עם "ההתרופפות המוסרית" ועם החשיבה הפוליטית שהייתה טובה לאותו זמן של וירט; עם מישהו שיעביר את הממשלה הפדרלית לידי קנאים דתיים. עם זאת, הוא חדל לזמן מה להתקיף את ג'קסון.
מושל וירג'יניה > ביטול העבדות

ב-21 באוגוסט 1831 התחולל מרד נט טרנר. בנובמבר אותה שנה החליט פלויד להמליץ בפני האספה הכללית של וירג'יניה על ביטול הדרגתי של העבדות, בין אם בכלל המדינה או לכל הפחות במחוזות שממערב לרכס הרי בלו רידג', אך תוך הצבת מטרה לביטול העבדות בכל שטחי המדינה בבוא העת. עם זאת, דבר מה גרם לפלויד לשנות את דעתו, ונאומו השנתי לא כלל את המלצתו זו. תחת זאת, הוא עודד נציגים מהמחוזות המערביים להציג את הנושא. על כל פנים, הנושא התחמם, פלויד ואחרים "נבהלו", ונציגי המחוזות המזרחיים דנו בשאלת פיצול המדינה. פלויד ראה ש"נדרשה עדינות וזהירות בטיפול בסוגיה". כתוצאה מכך, נערכה הצבעה על השאלה אם המדינה צריכה להעביר חוק בנושא. סיעת תומכי העבדות זכתה בהפרש קל של 67 מול 60 קולות. עם זאת, במהלך נאומו בפני האספה הכללית, נגע פלויד בסוגיות לאומיות, כפי שציין הביוגרף שלו:
בלשון ברורה ותקיפה, עמד פלויד מחדש על תאוריות ריבונות הממשלה במדינה, כפי שהובטח ב"הסכם או בחוקה", שהגדירו את הממשלה הפדרלית אך ורק "הסוכנת של המדינות" שבידיה הופקדו רק הסמכויות שנועדו במקור להיות מיושמות "באופן חיצוני" ועל אומות שלא כללו את המדינות שמרכיבות את הקונפדרציה. הוא הפנה את תשומת הלב להתעלמות שבה קיבל "רוב חסר מעצורים" את המחאות של כמה מהמדינות הריבוניות, שהצדיק את מעשיהן בתקדים ובאופן תועלתני, ובכך העלים את "לכידות השרשרת הפדרלית"; גם לעובדה שנרמז בתוקף שהמדינות אינן יכולות להתערב כדי לעצור צעד לא חוקתי. מהלך שכזה, היה פלויד סמוך ובטוח, עלול היה להגיע רק לידי ביטול של החוקה הפדרלית ולכישלון מוחלט של ההתנסות שלנו בממשל.
כאשר הכריזה המפלגה הדמוקרטית שמרטין ואן ביורן יהיה מועמדה לנשיאות, לא היה פלויד מאושר. בהתאם לכך הוא שב לאנטגוניזם כפי שהיה כלפי ג'קסון. פלויד חש שוואן ביורן יחדיר "עקרונות צפוניים" לממשלה ו"יוביל כמהירות הברק לשחרור העבדים באופן פתאומי ומידי". אנשי וירג'יניה הובילו את המהלך למניעת בחירתו של ואן ביורן. פיליפ ברבור הוצב כשותפו למרוץ של ג'קסון. במצב זה ציפה פלויד שבחירת סגן הנשיא תוכרע על ידי הסנאט, שם בחירתו של ואן ביורן תמנע. כפי שציין ההיסטוריון ויליאם ג'. קופר (אנ'), "מבחינת אוהדיו של קלהון בווירג'יניה, החלפתו של ואן ביורן בברבור הייתה אמורה להשיג שתי מטרות: חיסולו של האיש שבו הם ראו כאויב הגדול הן של קלהון והן של הדוקטרינה של וירג'יניה, וההתעוררות הפוליטית המחודשת הסמלית של וירג'יניה". על כל פנים, מאוחר יותר פרש ברבור מהמרוץ כדי לקבל את המינוי של ג'קסון לתפקיד שופט בית המשפט הפדרלי של מחוז מזרח וירג'יניה, ובסופו של דבר נבחר ואן ביורן כסגן הנשיא.
מושל וירג'יניה > משבר הביטול

"משבר הביטול" (Nullification crisis) התרחש כבר מאז 1828, ובדצמבר 1832 יצא ג'קסון ישירות נגד חסידי הביטול. בכל אופן, בבחירות של 1832, וידא ג'קסון את כוחו בדרום ארצות הברית כאשר ניצח בבחירות ונבחר לתקופת נשיאות שנייה. ג'קסון ניטרל במיומנות את תנועתו של ברבור, וקליי לא הופיע בפתקי ההצבעה בכמה ממדינות הדרום. היה זה רק במעוז של קלהון בקרוליינה הדרומית שבו לא זכה ג'קסון לניצחון: המדינה הורתה לכל אחד עשר האלקטורים שלה להצביע עבור פלויד, בעל בריתה הפוליטי לתפקיד נשיא ארצות הברית. באותה תקופה מינה בית המחוקקים של קרוליינה הדרומית את האלקטורים של המדינה, ובבחירות אלו היא הייתה המדינה היחידה שהתנהלה באופן זה.
הביוגרף של פלויד העיר שעל אף המתינות שהשתקפה בנאומו השנתי בדצמבר 1832, הוא "שקל בחשאי את המחיר של המלחמה ואת זוועותיה" ושפלויד אפיין את הכרזתו של ג'קסון בתגובה לאיום הביטול של קרוליינה הדרומית כ"שערורייה כלפי המוסדות שלנו" וכ"סתירה למהפכה", ובכך הפך את המלחמה לבלתי נמנעת. במכתב שכתב לטאזוול באותה תקופה, הוא כינה את ג'קסון "רודן גזלן" והביע חשש שהתוצאה לכך תהיה מלחמת אזרחים. כאשר נודע לפלויד שקליי שאף לפשרה בסוגיית התעריפים, ושקרוליינה הדרומית תציג את הסוגיות הנוגעות אליה בפני ועידה של המדינות, הוא תמך בשתי האפשרויות. המשבר נמנע והוא הנמיך את עוצמת התנגדותו כלפי ג'קסון, אך הוא לא היה מוכן לשוב לשורות המפלגה הדמוקרטית כל עוד ואן ביורן עמד בראשה. כתוצאה מכך, הוא פנה לקליי וניסה להכניס אותו ואת קלהון יחדיו למפלגה פוליטית חדשה שתתמוך בהשקפות אלו. "...הסרתם של קליי ושל קלהון מרשימת המועמדים לנשיאות הפכה לעניין נחוץ לאותה עת. בהתאם לכך, נטל פלויד על עצמו את המשימה ליצור ברית למאבק בין כל הסיעות שהתנגדו לממשל. לשם כך, הוא עודד את קיומה של מחלוקת בשורות המפלגה הדמוקרטית, בעוד שהוא שמר בקפדנות על השאיפות המנוגדות של ידידיו". הייתה זו תחילת דרכה של המפלגה הוויגית.
מושל וירג'יניה > סיום כהונתו

ב-1834, בעת שעדיין כיהן כמושל, לקה פלויד בשבץ מוחי, אך עלה בידו להשלים את תקופת כהונתו. הוא פנה לליטלטון וולר טאזוול שיירש אותו בתפקידו, וזה האחרון אכן הצליח בכך. "בהאמינו ש'אירועים גדולים נמצאים בסערה', הוא דחק בטאזוול להחיש פעמיו לריצ'מונד ולהתכונן לקחת על עצמו את חלקו בעמדת הכוח של המדינה כפי שהוא הכין אותה ל'קונפדרציה' 'לא פגועה ולא חסרה'". ב-16 באפריל 1834 עזב פלויד את ריצ'מונד לביתו, מלווה בכוחות הצבא המתנדבים של וירג'יניה.
שנותיו האחרונות

ב-1832 המירה בתו של פלויד, לטישה, את דתה לקתוליות, ובשל היותה בתו של המושל, הוא גרמה לסנסציה ברחבי וירג'יניה. בעקבותיה הלכו בני משפחה אחרים, כולל פלויד עצמו, שלאחר תום כהונתו כמושל המיר גם הוא את דתו. צעדי המרה אלו של משפחת פלויד ושל משפחת חתנו של פלויד, ג'ון וורפילד ג'ונסטון, הובילו בני משפחות מכובדות נוספות בדרום ללכת בעקבותיהם.
ג'ון פלויד נפטר בסוויט ספרינגס שבמחוז מונרו (כיום בתחומי וירג'יניה המערבית) ב-17 באוגוסט 1837 כתוצאה משבץ מוחי. הוא נטמן באחוזת הקבר המשפחתית של משפחת לואיס, שעל הגבעה שמאחורי שרידי אחוזת לינסייד ההיסטורית (אנ').
עוד בעת כהונתו של פלויד כמושל, ב-15 בינואר 1831, העבירה האספה הכללית של וירג'יניה חוק להקמת מחוז פלויד מתוך שטחו של מחוז מונטגומרי, שנקרא על שמו של פלויד.
לקריאה נוספת

Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, p. 1636
דב קנוהל

| --- | --- |

 לידה:  14 בספטמבר 1911 
 פטירה:  6 ביולי 1988 (בגיל 76) 
 מדינה:  ישראל 
 פרסים והוקרה:  פרס שפירא (1982) 
 
דב קנוהל (14 בספטמבר 1911 - 6 ביולי 1988) היה מראשוני קבוצת אברהם וממקימי כפר עציון. היה מלוחמי כפר עציון במלחמת העצמאות. עסק בתיעוד מורשת כפר עציון ושימורה. ספרו "גוש עציון במלחמתו" הוא הספר המקיף ביותר על תולדות מערכת גוש עציון במלחמת העצמאות.
ביוגרפיה > שנותיו הראשונות

נולד בעיר בז'ז'ני בגליציה בכ"ב באלול תרע"א (1911) למרדכי וגולדה (טויבר). בית הוריו היה בית חסידי שהשתייך לחסידות צ'ורטקוב. את פעילותו הציונית התחיל ב-1929 בפעילות למען הקרן קיימת לישראל ולמען תחיית השפה העברית. היה ממקימי סניף המזרחי וסניף בני עקיבא בעירו, שם הכיר את אשתו שושנה. היה ממארגני קבוצת ההכשרה "קבוצת אברהם" שנקראה כך לכבודו של הרב אברהם יצחק קוק.
בחשוון 1933 עלה לארץ ישראל יחד עם חברים נוספים מ"קבוצת אברהם". תחילה ישב ברחובות ולאחר מכן בכפר פינס. קנוהל היה חבר בהנהלה הארצית של בני עקיבא ובמוסדות שונים של הפועל המזרחי והקיבוץ הדתי. בין השנים 1935–1937 שהה בגליציה לצורך ארגון קבוצות הכשרה וביסוס תנועת בני עקיבא באזור. בסמינריון ההדרכה השני של תנועת בני עקיבא עורר את הדיון בצורך להקמת מסגרות תורניות לנוער. הוא סבר שעל הנוער ללכת ללמוד בישיבות קודם שיצא להגשמה בקיבוץ או במושב. דברים אלו עוררו הדים וגרמו להתארגנותם של חוגים תורניים בסניפי בני עקיבא ולהקמת ישיבת כפר הרוא"ה. בראשית שנות ה-40 הוא היה חבר סיעת "התנועה החקלאית" של הפועל המזרחי. ב-1943 היה ממייסדי כפר עציון.
ביוגרפיה > הבריגדה היהודית

בימי מלחמת העולם השנייה התנדב לבריגדה היהודית על אף שכבר היה נשוי ואב לבת. במסגרת זו היה אחראי לגיבוש המתנדבים הדתיים ולהקמת "ארגון החיילים הדתיים" בבריגדה. לאחר סיום המלחמה נשאר תקופה נוספת באירופה וסייע בהקמת סניפי בני עקיבא, גיבוש קבוצות הכשרה והדרכת גרעיני נוער דתיים. את חלקם של החיילים הדתיים בבריגדה היהודית תיעד בספר בהתנדב עם.
ביוגרפיה > גוש עציון

ב-1946 חזר למשפחתו בכפר עציון. במלחמת העצמאות השתתף בקרבות שפרצו מיד אחרי החלטת האו"ם בכ"ט בנובמבר. הוא נפצע בקרב מפגיעת כדור בכ"ה בניסן תש"ח. הניסיונות לפנותו לא עלו יפה, והוא נשאר ללא טיפול מתאים עד לפינויו כעבור עשרה ימים למשואות יצחק יחד עם פצועים נוספים. בזכות פינוי זה ניצל קנוהל מהטבח במגיני כפר עציון.
נפילת כפר עציון ונפילת רוב אנשיו בקרב היוו עבורו שבר כפול. נוסף על הכאב הגדול על חורבן כפר עציון ונפילת חברים כה רבים, הרי כל המפעל שהחל בו, בגיבוש הגרעין של "קבוצת-אברהם" התמוטט לנגד עיניו. אך הוא קיבל עליו את הדין. לימים תיאר את אותן שעות:
"העם שוחרר מעול זרים ולוחמי גוש עציון לא זכו להגיע ליום זה... חבר בא והודיע כי האנשים מתאספים ברחבה כדי להתפלל בציבור... בשעה זו לא יכולתי להצדיק עלינו את הדין... אך החובה, זו החובה הדתית שהורגלתי לה משחר ילדותי לקבלה ולשאת בה, דחתה את הספיקות - והצטרפתי אל המתפללים. בקושי יכולתי לעקוב אחרי תפילתו של שליח הציבור, הדמעות זלגו מעיני, ואיתן ניפתח בליבי גם פתח להשלמה. בסופו של דבר דובבו שפתי ביחד עם כל הציבור את הפסוק :"להגיד כי ישר ה' צורי ולא עוולתה בו".
בהמשך הלך לשבי הירדני יחד עם אנשי משואות יצחק ושאר מגיני הגוש שנותרו בחיים. בשבי הירדני הוא שהה תשעה חודשים, במהלכן נותח בידו. בנו אלישיב נולד בעת השהות בשבי, ומכאן שמו. אחר חזרתו מהשבי התגורר בגבעת עלייה, ועבד במשרד הדתות בהקמת המועצות הדתיות.
תשע עשרה שנה אחר כך חזר יחד עם חבריו מכפר עציון והיה שותף להקמת גוש עציון מחדש. בביקורם הראשון אחר המלחמה אמר:
"שבנו הביתה לאחר תשע-עשרה שנה של כאב ושכול. מעטים מאנשי הכפר, ששרדו, שבנו; אבל קהל גדול של בנים עוד ישובו הנה. מהר זה יוצאים אנו בקריאה גדולה לממשלה, לכנסת ולכל המון בית ישראל: אנא, עיזרו לנו לשוב ולהקים כאן את ביתנו. אל תמסרו שנית את ההר הקדוש לידיים טמאות של מרצחים מחברון ומבית עומר, מבית פג'אר ומצוריף, כי לנו האדמה הזאת. לנו נתקדשה בדם-הברית".
באחרית ימיו התגורר קנוהל באלון שבות והמשיך לעסוק בטיפוח הזיכרון של גוש עציון ובשימורו. בשנת 1982 קיבל את "פרס שפירא על פועלו. בדברי הפרס נאמר:
"דב קנוהל הצטיין בנאמנותו החלוצית ללא תנאי ובדביקות במטרות. סיפור חייו ומפעל חייו חד הם. בכל תפקיד הצטיין בדביקות ובנאמנות, והיא שעמדה לו בפועלו הגדול בתנועה. דמות מחנכת וכנה, דגם של חלוץ דתי המשלב לימוד תורה ויישוב הארץ-נחלת אבותינו, כיבוש השממה בעמל כפיים. כיובל שנים הוא משרת את התנועה בענווה ובפשטות, כחייל נאמן ממלא את שליחותו לטובת התנועה ובשירותה"
נפטר בכ"א בתמוז תשמ"ח (1988). דב קנוהל הוא אביהם של אורה רוטנברג, הילדה הגדולה מבין 'ילדי כפר עציון' (נולדה ב-12 בדצמבר 1939), פרופסור ישראל קנוהל והרב אלישיב קנוהל, רבה של כפר עציון.
תיעוד גוש עציון

קנוהל הקים את ארכיון כפר עציון ועמד בראשו. את מלאכת התיעוד החל עוד בשבי, כאשר חלק מהעדויות נרשמות על קופסאות של סיגריות, בהיעדר נייר. כיום עומדת בראש המכון בתו, אורה רוטנברג.
ב-1954 הוציא לאור את ספרו "גוש עציון במלחמתו", שהוא הספר המקיף ביותר על תולדות מערכת גוש עציון. הספר תורגם לאנגלית ויצא בכמה מהדורות בשתי השפות. בשנת 2009 יצאה מהדורה חדשה בתוספת מפתחות. מאז הופעת הספר נחקרה פרשת גוש עציון שוב ושוב, ורבות נכתב עליה, אך עדיין זהו ספר היסוד לכל המתעניין בתולדות הגוש. הספר הפך לספר קאנוני בין יוצאי הגוש ובקרב דור מסוים של בני הציונות הדתית בכלל.
על פי ספרה של עמיה ליבליך "ילדי כפר עציון" - ספרו של קנוהל היה "התנ"ך השני של ילדי כפר עציון", יחד עם זכרונות ההורים יצר זיכרון קולקטיבי חזק בקרב ילדי הדור השני של כפר עציון. לדברי חנן פורת, הספר נקרא בשקיקה על ידי ילדי הדור השני, ויצר בהם תודעת שליחות עמוקה, שהביאה בסופו של דבר לחזרתם לגוש עציון. האלוף גרשון הכהן סיפר כי זהו הספר הראשון שקרא בתור ילד בגיל 7, והוא הטביע בו רשמים עזים.
ספריו

בהתנדב עם - מתנדבים דתיים במלחמת העולם השנייה, איגוד החיילים המשוחררים בישראל ומורשת, הוצאת ספרים בע"מ, תל אביב, תשמ"ט -1989. הספר כולל למעלה מ-200 מכתבים וכתבות של החיילים כפי שנכתבו במועד התרחשותם ומהווה מקור מידע מקיף על הפעולות של הבריגדה היהודית.
גוש עציון במלחמתו - הספר המקיף ביותר על תולדות מערכת גוש עציון. ההוצאות הראשונות יצאו לאור על ידי הוצאת הסתדרות הציונית, מהדורה ראשונה תשי"ד ומהדורה שנייה תשי"ז. מהדורה מחודשת יצא לאור על ידי בית ספר שדה כפר עציון בשנת תשס"ט 2009.
הערות שוליים

↑  עתיה זר, שישים וארבע שנים על הגבעה - בגליון השבוע, באתר ערוץ 7, 15 באפריל 2004
↑  רשימות המועמדים לוועידה השמינית של הפועל המזרחי בארץ ישראל, הצופה, 14 בספטמבר 1941
↑  ראיון עם אורה רוטנברג, באתר יוטיוב, ‏20.02.2020
↑  עמיה ליבליך, ילדי כפר עציון, הוצאת כתר תשס"ז 2007, עמ' 374, 378. גם בעדויות נוספות בספר עולים דברים דומים.
↑  האלוף גרשון הכהן - המנזר הרוסי בגוש עציון
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007293027705171  CiNii: DA17370285  GND: 123266152X  ISNI: 0000 0001 1887 402X  LCCN: nr90014688  VIAF: 160500769   WorldCat (עם VIAF): 160500769 
"המנזר" בו התגוררו ראשוני כפר עציון, 1944
מקדש העמק

מקדש העמק הוא מקדש שבנה פרעה חאפרו.
המקדש היה חלק ממכלול הקבורה של פרעה חאפרו, המופיע לעיתים בשם חפרן. בתוכו היו אזור חניטה, אזור פולחן לאוסיריס ולקיום טקס פתיחת הפה. בחזית מקדש העמק ניצבו ספינקסים קטנים, בחלל היו 23 פסלי פרעה, מקדש מוות (בו נערך טקס האשכבה), דלת מדומה המובילה אל הפירמידה, ומחסנים לחפצי לוואי.
מקדש העמק שימש מאוחר יותר כתחנה הראשונה של פרעוני מצרים במסלול שעברה גופתם אל עבר הפירמידה שהיא התחנה האחרונה במסלול. במקדש העמק נערכה החניטה של הגופה, ולאחר מכן עברה אל מקדש המוות, שם נערכו ההספדים.
מקדש זה הוא היחיד ששרד מתקופת הממלכה הקדומה.
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יהודית קציר

| --- | --- |

 לידה:  19 באוגוסט 1963 (בת 61) חיפה, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 שפות היצירה:  עברית 
 פרסים והוקרה:  פרס היצירה לסופרים עבריים (1996) 
 
יהודית קציר מרצה בשיעור תנ"ך ביחד שנערך במשכן הנשיא, ספטמבר 2017
יהודית קציר (נולדה ב-19 באוגוסט 1963) היא סופרת ישראלית. ספריה תורגמו לשפות רבות.
ביוגרפיה

נולדה בחיפה. סבה היה נינו של יואל משה סלומון. למדה בתיכון חוגים בחיפה. בהמשך למדה ספרות וקולנוע באוניברסיטת תל אביב. בשנות ה-80 החלה לפרסם סיפורים קצרים בעיתונות הישראלית. קובץ הסיפורים הראשון שלה, "סוגרים את הים", שאותו פרסמה בשנות העשרים לחייה, זכה לתשומת לב רבה והעניק לה פרסום מיידי.
בשנים 1996 ו-2007 זכתה בפרס ראש הממשלה ליצירה על-שם לוי אשכול. ב 2004 זכתה בפרס ויצו הצרפתי על הרומן 'למאטיס יש את השמש בבטן'. ספרה האחרון 'צילה' זכה בפרס היצירה הציונית ב-2014 ונכלל ברשימה הקצרה לפרס ספיר 2013.
קציר מתגוררת בתל אביב, עובדת כעורכת בהוצאת הקיבוץ המאוחד וכמרצה במכללה האקדמית אורנים, ואם לשתי בנות.
ספריה

סוגרים את הים (נובלות, 1990) - אסופה של ארבע נובלות: "שלאפשטונדה" (המחזה לסיפור זה זכתה בפרס הראשון בפסטיבל תיאטרונטו 1991, ולעיבוד לסרט קולנוע סודות משפחה 1997), "הנעליים של פליני", "דיסניאל", "סוגרים את הים"
למאטיס יש את השמש בבטן (רומאן, 1995)
מגדלורים של יבשה (נובלות, 1999) - שלושה "סיפורי מסע": "מגדלורים של יבשה", "והעננים נוסעים, נוסעים", "מכתבים לעמינדב: אטיוד משפחתי"
הנה אני מתחילה (רומאן, 2003)
סיפורי חיפה (2005) - נוסח מחודש של סיפורים שראו אור בספריה הקודמים
סיפורי תל אביב (2008) - נוסח מחודש של סיפורים שראו אור בספריה הקודמים
צילה (רומאן, 2013)
כל הספרים ראו אור בהוצאת הספריה החדשה, בעריכת מנחם פרי.
ספריה > מחזה

דבורה ברון (התיאטרון הקאמרי של ת"א 2000, "האנתולוגיה החדשה", הספריה החדשה 2000)
ספריה > ספריה לילדים

הפיקניק של עמליה (1994)
בועה על גב הרוח (2002)
לשחרר את הפיות (הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2006, איורים: טלי מנשס) - הילדה נועה נחלצת לעזרת פיות שנלכדו כדי להופיע בקרקס, ובעזרתה הן יוצאות לחופשי.
לקריאה נוספת

קובי נסים, "עוגן הזכרונות וקצף החלומות", על המשמר, י"א בניסן תש"ן, 6 באפריל 1990, עמ' 18. על: יהודית קציר, סוגרים את הים (תל אביב : הקיבוץ המאוחד, תש"ן 1990).
גילה דנינו-יונה, "'לשחרר את הפיות' מאת יהודית קציר כמקרה מבחן לביטוי מסר ערכי מילולי וחזותי בספרות ילדים", בתוך: איתן מכטר (עורך), אוריינות חזותית: עיון, מחקר ויצירה, תל אביב: רסלינג, המרכז האקדמי ויצו חיפה, 2010. עמ' 133–162
אילת נגב, שיחות אינטימיות, הוצאת ידיעות אחרונות, 1995, הפרק "יהודית קציר - ביקור ב'דיניאל'", עמ' 355-347
קצפר אורבנסקי

קָצְפֶּר אוּרְבָּנְסקִי (בפולנית: Kacper Urbański; נולד ב-7 בספטמבר 2004 בגדנסק שבפולין) הוא כדורגלן פולני המשחק בעמדת הקשר בקבוצת מונצה בהשאלה מבולוניה 1909 מהסרייה א' ובנבחרת פולין.
קריירת מועדונים

אורבנסקי גדל במחלקות הנוער של AP לכיה גדנסק ולכיה גדנסק. הוא ערך ארבע הופעות ליגה במדי הקבוצה הבוגרת של לכיה גדנסק במסגרת ליגת העל הפולנית.
ב-1 בפברואר 2021 הושאל אורבנסקי לבולוניה 1909 מהסרייה א' עד לתום עונת 2020/2021, וב-27 ביולי חתם על חוזה קבוע לשנתיים במועדון.
ב-25 בינואר 2025 הושאל אורבנסקי למונצה.
קריירה בין-לאומית

ב-7 ביוני 2024 ערך אורבנסקי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פולין, בניצחון 3-1 על נבחרת אוקראינה במשחק ידידות.
נכלל בסגל נבחרת פולין לטורניר יורו 2024, וערך שלוש הופעות בטורניר.
הערות שוליים

↑  Urbanski al Bologna | Bolognafc, www.bolognafc.it, ‏2021-02-01 (ב־)
↑  Prolungamento del contratto per Urbanski | Bolognafc, www.bolognafc.it, ‏2023-07-27 (ב־)
↑  Debiutant w kadrze Polski zaskoczony pytaniem dziennikarki. Odpowiedział bez zawahania, Przegląd Sportowy Onet (בפולנית)
↑  Michał Probierz ogłosił kadrę na Euro 2024 - Reprezentacja A, PZPN - Łączy nas piłka (בפולנית)
| נבחרת פולין – יורו 2024 |
| --- | --- | --- |
|  1 שצ'נסני •  2 סלמון •  3 דוידוביץ' •  4 ולוקייביץ' •  5 בדנארק •  6 פיוטרובסקי •  7 סבידרסקי •  8 מודר •  9 לבנדובסקי •  10 ז'לינסקי •   11 גרוסיצקי •  12 סקורופסקי • 13 רומנצ'וק •  14 קיביור • 15 פוכאש • 16 בוקסה • 17 ד. שימאנסקי • 18 ברשינסקי • 19 פרנקובסקי • 20 ס. שימאנסקי • 21 זלבסקי • 22 בולקה • 23 פיונטק • 24 סליש • 25 סקורש • 26 אורבנסקי • מאמן: פרוביירז |  1 שצ'נסני •  2 סלמון •  3 דוידוביץ' •  4 ולוקייביץ' •  5 בדנארק •  6 פיוטרובסקי •  7 סבידרסקי •  8 מודר •  9 לבנדובסקי •  10 ז'לינסקי •   11 גרוסיצקי •  12 סקורופסקי • 13 רומנצ'וק •  14 קיביור • 15 פוכאש • 16 בוקסה • 17 ד. שימאנסקי • 18 ברשינסקי • 19 פרנקובסקי • 20 ס. שימאנסקי • 21 זלבסקי • 22 בולקה • 23 פיונטק • 24 סליש • 25 סקורש • 26 אורבנסקי • מאמן: פרוביירז | פולין |
הסתדרות האחיות

| --- | --- |
 התאגדות:  איגוד מקצועי
 מטה הארגון:  ההסתדרות החדשה
 יושב ראש:  שאול סקיף
 
הסתדרות האחים והאחיות בישראל (בקיצור: הסתדרות האחיות) היא איגוד מקצועי של האחים והאחיות במערכת הבריאות בישראל.
במקצוע האַחֲיוּת (סיעוד), לאיגוד המקצועי תפקיד וחשיבות שהם מעבר לתפקיד של כל איגוד מקצועי אחר: המטופל נמצא במוקד העשיה הטיפולית. המעגל הראשון, הקרוב ביותר למטופל, הוא מעגל הטיפול הישיר. במעגל השני, התומך בטיפול הישיר, נמצא האיגוד המקצועי, בסדר חשיבות והשפעה מקבילים לגורמי המינהל וגורמי החינוך וההכשרה למקצוע.
הקוד האתי לאחיות והאחים בישראל כולל במושג "הנהגה מיקצועית" את הסתדרות האחיות והאחים, עם מנהל האַחֲיוּת (סיעוד) במשרד הבריאות, העמותות המקצועיות, והנהלות האַחֲיוּת בשירותי הבריאות. חובות ההנהגה המקצועית הם, בין היתר, שיפור תנאי העבודה, שמירה על סביבה ותנאי עבודה בטוחים, בדיקת כשלים ועוד (עמ' 12–15).