stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שלהי העת העתיקה
תחילת שקיעת האימפריה הרומית

האימפריה הרומית הגיעה לשיא התפשטותה תחת שלטון טראיאנוס (עד 117 לספירה). במהלך המאה השנייה נשמר כוחה בעיקר הודות לתקופת שלטונם של "חמשת הקיסרים הטובים": נרווה, טראיאנוס, אדריאנוס, אנטונינוס פיוס ומרקוס אורליוס אשר כבשו מחדש שטחים אשר אבדו לה ושמרו ביד ברזל על 'נכסי' האימפריה.
באמצע המאה השלישית ניתן לזהות כבר את תחילת שקיעתה של האימפריה הניכרת היטב בתקופה של מלחמות אזרחים. קיסרים ששלטו בסוף המאה השלישית ובתחילת הרביעית, במיוחד דיוקלטיאנוס וקונסטנטינוס, ניסו לשמר את האימפריה באמצעות מאמצים ניכרים לארגון מחדש של הפרובינקיות והשליטה בהם.
מאמצים אלו זכו להצלחה הולכת ופוחתת עם הזמן, וברחבי האימפריה הרומית ניתן היה להבחין בהידלדלות הולכת ונמשכת של הכלכלה, החיים העירוניים, הלכידות החברתית, והעוצמה האימפריאלית. התרחשות כה דרמטית כמו שקיעת האימפריה החשובה ביותר של העולם העתיק, לא התרחשה מסיבה אחת או בבת אחת, אך ניתן לומר כי בעיה עיקרית אחת, האופיינית לכל ממלכות העולם העתיק, תרמה במידה משמעותית להאצתם והחרפתם של תהליכי השקיעה.
כישלון רפורמות דיוקלטיאנוס

חמישים השנים שבהן משלו דיוקלטיאנוס וקונסטנטינוס, בין 285 ו-337 העצימו במידה ניכרת מגמות שכבר ניכרו קודם לכן ונסיונותיהם למנוע את שקיעת האימפריה הרומית הביאו לתוצאה הפוכה ולמעשה החישו את שקיעתה במידה ניכרת.
המבנה השלטוני החדש שיצרו עיקר במידה רבה כל מקור כוח לבד מהשלטון המרכזי. הצבא ומנהל האימפריה הוכפפו ישירות לאימפרטור ולבאי כוחו. נוסף על–כך, שני הקיסרים חתרו לכונן דת אחת ויחידה בכל רחבי האימפריה, תוך ניסיון לחסל את הדתות והאמונות האחרות. חשוב במיוחד כאן היה השינוי שחולל קונסטנטינוס, שהעלה למדרגת הדת הראשית את הנצרות, שבניגוד לפולחנים הפגניים השונים, שהיו פוליתאיסטים במהותם, אופיינה בחוסר סובלנות כלפי כל דעה או מחשבה אחרת.
במקביל, מתוך התפישה שכדי לשמר את האימפריה יש לקיים צבא גדול ולנסות "להקפיא" כל שינוי, הוטלו מיסים כבדים, הצבא הוגדל ונעשה ניסיון לארגן את החברה במבנים קשיחים: האיכרים הוצמתו לאדמה (coloni), בעלי המלאכה למקצועות אבותיהם, התושבים הפכו מאזרחים בעלי זכויות לנתינים (subjecti).
שינויים אלו התוו את הרקע להתפתחויות שהתחוללו בימי הביניים ולעליית השיטה הפיאודלית. הניסיון לשלוט באופן ישיר בתושבים באמצעות עיקור כל סמכות אחרת, ובמיוחד סמכות חוק שגם השליט כפוף לה היה נואל, כיוון שמחד, האימפרטור נעדר יכולת מעשית לשלוט בכל רחבי האימפריה באופן יעיל; ומאידך, המיסוי הגבוה, כפיית הגיוס הצבאי, הרדיפות הדתיות והניסיון להקפיא את החברה שחקו במידה רבה את ההנעה של הנתינים להגן על האימפריה.
לכוחות הצבאיים, שהורכבו במידה הולכת וגוברת מפואדרטי, שכירי חרב בתמורה לקרקע, הייתה הנעה הולכת ופוחתת להגן על אימפריה שבעושרה לא ניתן להם להשתתף. התושבים, מצידם, היו צריכים לשאת עתה בעול מיסים הולך ומתגבר למימון צבא הפואדרטי, תוך הגבלות הולכות ומחמירות על חירותם לייצר ולסחור, ובמצב בו זכויות הקניין שלהם ויכולתו ורצונו של האימפרטור להבטיחן הולך ונעלם.
תוצאת הדברים הייתה דעיכה משמעותית של הסחר והעברת הידע ברחבי האימפריה. סוחרים יכלו לסמוך פחות ופחות על ביטחון התעבורה, חשו שרכושם מוחרם בחוזק יד במיסוי שרירותי כמו הכריסרגירון, שכוחה של האימפריה להדוף אויבים הולך ודועך, ואילו היצרנים התקשו באופן טבעי לעמוד בדרישת "ההקפאה" של התעסוקה, אופני התעסוקה והיכולת לעבור באופן חופשי ממקום למקום וממקצוע למקצוע.
היעלמותם ההדרגתית של היתרונות שבייצור ובסחר במסגרת האימפריאלית העלתה במידה ניכרת את חשיבותן של נאמנויות מקומיות ושבטיות. מסעי ביזה ושוד ברחבי האימפריה הפכו משתלמים הרבה יותר מייצור או סחר.
תושב האימפריה הפך ללוחם בשבט; האיכר הפך לצמית; הערים החלו גוועות בהדרגה; והפרובינקיות הלכו והתפוררו לשורות של כפרים מנותקים ומבודדים. ערי מדינה כמו רומא, רוונה, טריאר ודומותיהן עלו, כשלצידן שבטים השולטים בחלקים נפרדים של האימפריה—פרנקיה, בריטאניה, היספניה, צפון אפריקה, ועוד—וקבוצות גדולות או קטנות של חבורות לוחמים.
במקביל, הסתמנה דעיכה באמצעי העברת המידע העיקרי של האימפריה—השפה. מעמדן של היוונית והלטינית החל שוקע, כששפות כמו ארמית, ארמנית, ערבית, קופטית, לטינית וולגרית, ודיאלקטים המבוססים על לטינית צומחים באזורים השונים של האימפריה.
התפשטות הנצרות

תופעה בולטת נוספת של התקופה, המשקפת אף היא את התפוררות האימפריה היא התפשטותה ההדרגתית של הנצרות ממקום מושבה המסורתי, הערים, אל אזורי הכפר. במעבר אימצה הנצרות, תוך כדי התאמה, את המסורות הכפריות כמו הפולחן הפוליתאיסטי (שהומר בפולחן הקדושים), פולחן האתרים המקודשים (שבו הסלעים והחורשות המקודשות הומרו בשרידים קדושים (relic), פולחן המרטירים, הקדושים המעונים ומחוללי הנסים השונים, שבאו על מקום מקביליהם הפגנים.
מסורת לא חדשה שצברה תאוצה של ממש הייתה ההתבודדות והקמת מנזרים שבהם חיו הנזירים חיים אסקטיים של אכילה דלה ופרישות מינית. עיקר המצטרפים למנזרים לא היו אנשים שבחרו בחיי פרישות אלא אנשים שהתרוששו וירדו מנכסיהם, בעלי חובות נמלטים, בני בעלי מלאכה, פליטי קרבות ואיכרים שביקשו להתנתק מחובת הצמיתות. סיפורו של אתנסיוס מאלכסנדריה, אתנסיוס הקדוש ממצרים (298-373), טיפוסי למצב זה. כפי שמסופר ב"חיי אנטוני הקדוש", שנכתב בין 356 ל-362, גדל אתנסיוס במשפחה בעלת הכנסה ממוצעת, בלי להפגין הסתייגות מיוחדת מחיי החומר או נטייה רבה לפרישות, אך
המנזרים הראשונים שכנו בעיקר במקומות מבודדים, אך במהרה החלו המנזרים פושטים בכל מקום, ובמיוחד במקומות בהם לא הייתה הדת הנוצרית מקובלת עדיין. בשיתוף עם הבישופים, שימשו המנזרים כלי חשוב בניצורה של אירופה וחלקים במזרח הקרוב ובאפריקה. יתר על–כן, בהדרגה הפכה הקריירה המונסטית מושכת לא רק עבור אלו שהתקשו לשרוד בעולם האימפריאלי המתפורר אלא גם עבור מי שביקשו לפתח קריירה במוסד המצליח של העידן שאחרי האימפריה.
התפוררות האימפריה

האימפריה שהתקיימה אלף שנים התמוטטה כמעט בחטף. בעקבות התקדמות ההונים מערבה בשנת 375 התחנן המלך הוויזיגותי פריטיגרן בפני הקיסר ואלנס להרשות לשבטו לחצות את הדנובה ולהתיישב מדרום לה בתוך השטח שבשליטת רומא.
התושבים החדשים לא התקבלו בסבר פנים יפות על ידי התושבים הרומים מעברו השני של הנהר ובהיעדר מזון מרדו בסוף שנת 376 והפכו לגורם מעורר מדנים קבוע בתוך האימפריה. תאודוסיוס הראשון הצליח לצמצם במשהו את הנזק שנגרם באמצעות יישוב הגרמאנים כפואדרטי—חיילים תמורת קרקע—בבולגריה. הצעד נראה רצוי לשני הצדדים נוכח החורבן שהמיטו המלחמות הפנימיות הבלתי פוסקות באימפריה על צבאה.
שני בניו החלשים של תאודוסיוס, ארקדיוס והונוריוס לא הצליחו לעמוד בהסכם ובשנת 395 פתח המלך הוויזיגותי אלאריק במסע ביזה והרג ברחבי יוון ומאוחר יותר באיטליה. מספר שנים אחר כך, בשנת 405, נמלט המלך הברברי רדגאיסוס מההונים, ועם צבא גדול עבר את האלפים ופלש לאיטליה. הוא הובס על ידי סטיליקו, הכוח מאחרי הקלעים באימפריה המערבית, ב-406. זמן קצר אחרי כן, בחורף 406, חצו בני שבטים גרמאנים, בורגונדים, אלאנים, סואבים וונדלים, את נהר הריין הקפוא והתפשטו ברחבי גאליה כשרובם, לבד מהבורגונדים, ממשיכים הלאה לספרד.
אחרי מותו של סטיליקו בשנת 408 החלה התפוררות האימפריה להאיץ את מהלכה. אלאריק, שערך מספר מסעות ביזה ברחבי איטליה, פשט על רומא עצמה ב-24 באוגוסט 410 ובזז אותה במשך שלושה ימים ברציפות. זו הייתה הפעם הראשונה שבה הייתה רומא נתונה תחת שלטון זר מאז פלישת הגאלים הקלטים שבע מאות שנים לפני כן. ההלם שחולל האירוע הדהד בכל רחבי האימפריה, אך זו לא הייתה הביזה האחרונה של רומא.
יורשו של אלאריק, אטהאולף תפש מקום חשוב יותר כמגן האימפריה הגוועת מפני השבטים הגרמאנים השונים באזורי גאליה וספרד. יורשו, ואליה, כבר הצליח לזכות במעמד פואדרטי עבור הויזיגוטים, כשהוא מקבל נחלות בדרום-מערב צרפת (אקוויטניה סקונדה). נוסף על מזון ומעמד, זכו הויזיגוטים המאוזרחים למעמד "אורחים" בהתאם לתקנות ההוספיטליטס שנועדו במקורן לחיילי האימפריה, אצל בעלי האדמות בגאליה. הגרמאנים המשיכו להתגורר בערים, אך קיבלו זכות לחלק הארי של מהתנובה החקלאית. הסדרי פואדרטי דומים כוננו גם עם הסואבים והסילינג (שבטים ונדלים) בצפון-מערב גליה, ועם הבורגונדים באזור הרוּן העילי. להלכה, היו שבטים גרמאנים אלו תחת מרותה של האימפריה. בפועל, שמטה כאן האימפריה את השליטה בחלקיה החשובים ביותר של גאליה. עם השליטה שנשמטה בבריטניה, ודעיכת כוחה של האימפריה לשלוט בספרד ובצפון אפריקה, התכווצה האימפריה המערבית לכדי שליטה מעשית רק באיטליה וברצועות קרקע מזרחית לה, בואכה האימפריה המזרחית.
אחרי מותו של הונוריוס בשנת 423 עלה לשלטון ולנטיניאנוס השלישי, נער צעיר שנשלט על–ידי אמו, גאלא פלקידיה ועל ידי פלביוס אאטיוס, שהיה מגיסטר מיליטום ופטריקיוס. השיטה בה נקט אאטיוס דמתה לזו של סטיליקו: הוא כרת ברית עם ההונים והסתייע בהם כדי להילחם באחרים. בסיוע צבא הוני הביס את הבורגונדים והאלאנים, והצליח להגביל את התפשטותם דרומה בגאליה. כוחו לא עמד לו, עם זאת, למנוע את התפשטותם במערב גאליה, ספרד וצפון איטליה. תחת מלכם תאודוריק הראשון התבססו הוויזיגותים בצפון מזרח גאליה ואילו הוונדלים, תחת הנהגת גאיזריק פנו לספרד בשנת 429 ועברו מגיברלטר לצפון אפריקה וכבשו את קרתגו בשנת 435. כיבוש זה סיפק להם בסיס מזון וכוח עצמאי, מנע אספקת תבואה חשובה לרומא ואפשר לוונדלים לכונן צבא ביזה ימי, שישמש אותם לצור ולבזוז את ערי החוף באיבריה, סיציליה ואיטליה.
נפילת האימפריה הרומית

במקביל ללחצים של הוויזיגותים מצפון והוונדלים מדרום על חלקה המערבי של האימפריה, היה חלקה המזרחי של האימפריה נתון ללחץ גובר והולך של ההונים, שהיו עתה תחת שלטונו של המצביא המוכשר אטילה.
אטילה, שעלה לשלטון במשותף עם אחיו בלדה בשנת 434, המשיך את מסכת הלחצים שהפעיל דודו רוגה על שליטי קונסטנטינופול לתשלום כופר בעבור האדמות שהיו יקרות לשליט המזרחי ובשנת 433 הכפיל את דמי הכופר השנתיים ל-700 ליטראות זהב, ואף דרש להשיב את כל הגרמאנים שנמלטו מהאדמות עליהן השתלט.
בשנת 441 הגדיל אטילה את סכום הכופר לגובה של 21 אלף ליטראות זהב ושש שנים אחרי כן שב וערך מסע ביזה באזור הבלקנים כשהוא דורש מן האימפריה לפנות עבורו את כל השטח שמדרום לדנובה. בשנת 450 סירב הקיסר מרקיאנוס, יורשו של תאודוסיוס השני לדרישת הכופר של אטילה. אטילה הבין, ככל הנראה, כי אין ביכולתו להכניע את העיר קונסטנטינופול וניצל את פנייתה של הונוריה, אחות קיסר המערב ולנטיניאנוס השלישי להושיעה מנישואים לסנאטור זקן כהצעת נישואין והזמנה פתוחה לפלוש לאימפריה המערבית.
מסע הביזה והרצח של אטילה ברחבי גאליה ואיטליה, כביכול בדרך לנישואיו להונוריה, הפך שם דבר. אאטיוס, שהסתמך עד אז על ההונים כדי להיאבק בגרמנים, שינה טעמו וכרת ברית עם השבטים הגרמאנים, שהיו מבוהלים כמוהו מן הפלישה ההונית. בסיוע כוחות פרנקים, בורגונדים, אלאנים וויזיגותים הצליח אאטיוס להביס את כוחות אטילה בקרב שאלון בשנת 451. הכוחות העיקריים בקרב היו הוויזיגותים בהנהגת תאודוריק הראשון, שאף נהרג בקרב.
שנה לאחר מכן, שב אטילה למסע ביזה נוסף, הפעם בעמק הפו, וכאן כבר לא עמדו לרשות רומא כוחות הגרמאנים ומסע הביזה נמשך עמוק אל תוך איטליה, כשהוא נעצר רק בשערי רומא ובתחינה מלווה בכופר כבד שנשאו סנטורים רומיים והאפיפיור לאו הראשון.
בתחילת שנת 453 מת אטילה והממלכה ההונית התפוררה במהירות, אך הכוחות הדלים שהייתה האימפריה המערבית מסוגלת לתרום למאבק בהונים, ואדישותו המוחלטת של מרקיאנוס לפלישות ההונים הבהירו כי גורלה נחרץ. הקיסר ולנטיניאנוס השלישי סבר כי אחרי נפילת ההונים אין לו צורך עוד באאטיוס וקשריו הטובים עמם והביא לרציחתו בשנת 455. זמן קצר אחרי מותו, הגיע צי שודדי ים ונדלי בהנהגת גאיזריק ובזז את רומא במשך 14 יום. בכל מובן מעשי, היה זה קיצה של האימפריה המערבית, אך הבשורה הרשמית הייתה עתידה להגיע במועד מאוחר יותר.
סדרה של גנרלים גרמאנים שלטה עתה ברומא, כשהיא מפעילה קיסרי בובה שונים ומתמרנת את רומא כממלכתם. כך עשו ריקימר ואחריו גונדובאד ופלביוס אורסטס, כשכל אחד מהם מנהל מערכת של יריבויות ובריתות מול ונגד הוונדלים והוויזיגותים. התמרון האחרון התרחש כאשר הכתיר אורסטס את רומולוס אוגוסטולוס לקיסר בשנת 475. שניהם הודחו שנה מאוחר יותר על–ידי אודואקר, שהודיע לקיסר המזרחי זנון כי אין צורך במינוי עמית-בובה במערב. אודואקר עצמו היה עתיד לשלוט במערב כשליחו של זנון. האימפריה הרומית המערבית, ועמה העת העתיקה, הגיעו אל קיצם.
ראו גם

יורשות רומא
לקריאה נוספת

פייר וידאל-נאקה (עורך), תולדות העולם משחר האנושות ועד ימינו, תל אביב: הוצאת ידיעות אחרונות, 1993.
הערות שוליים

↑  Internet History Sourcebooks, sourcebooks.fordham.edu
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007293669805171  GND: 4124227-0  LCCN: sh85018484 
עיטור לדלת כנסיית סנטה סאבינה ברומא, המאה החמישית. העיטור מייצג את ניצחונם של ישו ושל הכנסייה.
מיניאטורה מ-1360 המתארת את פגישת אטילה ההוני והאפיפיור ליאו הראשון בשערי רומא
דימיטרה כריסטודולו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1953 (בת 71 בערך) אתונה, ממלכת יוון 
 מדינה:  יוון 
 שפות היצירה:  יוונית 
 
דימיטרה כריסטודולו (ביוונית: Δήμητρα Χ. Χριστοδούλου; נולדה באתונה בשנת 1953) היא סופרת ומשוררת יוונייה.
ביוגרפיה

כריסטודולו למדה משפטים ולשון ועוסקת בהוראה. כריסטודולו, הנחשבת ליוצרת מקורית ורגישה פרסמה קבצים אחדים של שירה ושל סיפורים קצרים, אשר זכו להצלחה מרובה בקהל הקוראים ביוון. בין פרסומיה ניתן למנות את: "סוסיו של מִירוֹבְלִיטוֹס" (1974), "אדמה" (1985), "תפילת החוצפן" (1991), "הברוש של החרוצים" (1995) ו"חוף באור החורף" (1996).
בשנת 2008 היא זכתה בפרס ספרותי על יצירותיה.
חלק משיריה ומסיפוריה תורגמו לעברית על ידי רמי סערי.
הערות שוליים

↑  רות אלמוג, באבק שלא נח מתנוחתו, באתר הארץ, 15 בספטמבר 2002
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb13547982m (data)  GND: 103168478  ISNI: 0000 0001 2023 4179  LCCN: nr88003000  NLG: 288917  NTA: 26990929X  SUDOC: 050805169  VIAF: 32162458   WorldCat (עם VIAF): 32162458
די לחכימא ברמיזא

דַּי לְחַכִּימָא בִּרְמִיזָא או דַּי לְחַכִּימָא בִּרְמִיזָא וּלְשַׁטְיָא בְּכוּרְמֵיזָא הוא ביטוי בשפה הארמית בבלית שנעשה בו שימוש גם בשפה העברית. פירושו המילולי של הביטוי הוא לחכם מספיק רמז ולשוטה אגרוף.
לרוב משתמשים בביטוי בגרסתו המקוצרת די לחכימא ברמיזא או בכתיב וד"ל בראשי תיבות, והוא בא לבטא שימוש ברמז תחת אמירת דברים מפורשים.
מקור ומשמעות

מקורו של הביטוי הוא במדרש משלי, הדן בספר משלי, פרק כ"ב, פסוק ו' "חֲנֹךְ לַנַּעַר, עַל-פִּי דַרְכּוֹ", ובעקבותיו, בפסוק ט"ו: "אִוֶּלֶת קְשׁוּרָה בְלֶב-נָעַר - שֵׁבֶט מוּסָר יַרְחִיקֶנָּה מִמֶּנּוּ.". אומר על כך רבי זבידא
הוּא דְּאָמַר מַתְלָא [כפי שאומר הפתגם העממי]: לְחַכִּימָא – בִּרְמִיזָא, וּלְשַׁטְיָא – בְּכוּרְמֵיזָא [לחכם - ברמז; לשוטה - באגרוף]
משמע, לנער החכם יספיק רמז בלבד, ואילו לטיפש יידרש כביכול האגרוף; כל נער יתחנך על פי דרכו, כאמור במשלי.
ובהשאלה: כדי להעביר מסר לחכם מספיק לרמוז והוא מבין, בעוד שהעברת מסר לשוטה, כרוכה בפעולה הרבה יותר מפורשת - במכת אגרוף (כוּרְמֵיזָא). במילים אחרות מה שמבדיל בין החכם לשוטה, היא היכולת של החכם לפענח רמיזות או ניואנסים ולהבין דבר מתוך דבר וכדומה.
שימושים בשפה

בדרך כלל משמש הביטוי לרמז על דברים נוספים הטמונים בין השורות.
את סיפורו, "נתן בן נתן" חתם מיכה יוסף ברדיצ'בסקי במשפט: "הקורא בוודאי יבין את סוף פסוק של אותו מכתב, ודי לחכימא... "
גיא רולניק מצטט את המולטי-מיליונר, יוסי הולנדר בנושא מתווה הגז: "אין התחייבות לרכוש את רוב השירותים בישראל. נורווגיה, למשל, חייבה רכש מקומי והקימה תעשייה. אני מבקש להדגיש: רכישת כל השירותים והחומרים בחו"ל מאפשרת לחברות הגז לנפח מחירים ולהקטין את תשלומי המס למדינה, ודי לחכימא ברמיזא".
בתגובה לעתירת אם לבג"ץ כנגד בית הדין הרבני שחייב אותה למול את בנה, כתבו הנעתרים: "בעוד שנה־שנתיים ילך הקטין לפעוטון ושם יהיה מוקף בילדים שנימולו, ואין זה סוד כי פעוטות ניחנו בכושר הבחנה בכל עניין חריג, ודי לחכימא."
הערות שוליים

↑  אברהם אבן שושן, המילון החדש - מוספים.
↑  מדרש משלי, פרשה כב, דף ח' ע״א ספר משלי כב, ו (בקשר עם פ' טו); מדרש משלי רבתי, פרשה כב, ג ("מַתְלָא אָמְרִין:...")
↑  מיכה יוסף ברדיצ'בסקי, "נהריים, נתן בן נתן" (פרויקט בן-יהודה)
↑   גיא רולניק, מולטי־מיליונר, קפיטליסט, מומחה לנפט - ומשוכנע שמתווה הגז הוא אסון, באתר TheMarker‏, 27 ביולי 2015
↑   יאיר אטינגר, בית הדין הרבני לבג"ץ: האם שלא מלה את בנה תגרום לו "נזקים נפשיים", באתר הארץ, 9 בינואר 2014
דלית

שיעור בני הדלית במדינות הודו נכון ל-2011. במדינת פנג'אב יש אחוז גבוה של בני הדלית
דלית (המכונים "טמאים", "מנודים" או "האסורים במגע") הם קאסטה של מעמד חברתי נמוך, קבוצה של אנשים אשר אינם משתייכים לאף אחת מארבע הווארנות (המעמדות בחברת הסנסקריט) ולפיכך נחשבים באופן מסורתי ל"מוקצים" (שאסור לגעת בהם).
המילה דלית קיימת בשפת הסנסקריט (दलित, דליתה) וכן באורדו ובערבית (دلت, דלית) ופירושה "מופרדים".
הקבוצה מכילה תת-קבוצות שונות ברחבי הודו. בהם דוברי שפות שונות ומשויכים לדתות שונות. חברי דלית חיים במגוון מדינות נוספות כמו נפאל, פקיסטן ובריטניה, אך הרוב המוחלט של בני הדלית (מעל 200 מיליון חברים) חיים בהודו.
על פי מפקד האוכלוסין ההודי ב-2011 הכילה הקבוצה כ-24.4% מאוכלוסייתה הכוללת של הודו. באותה שנה פנג'אב הכילה את היחס הגבוה ביותר (כ-31.9%) ומיזוראם את הנמוך ביותר (אחוז זניח).
בחוקת הודו נאסר היחס על הדלית כאסורים במגע, וחוקים נוספים נחקקו בהמשך כדי להגן על הדלית ממנהגים אלו. לצד זאת, חוק ממשלת הודו, 1935, העניק הבטחת ייצוג לדלית באספות המחוקקות המדינתיות ובאספה המחוקקת המרכזית, דבר שנשמר גם בהודו העצמאית.
ממשלת הודו מיישמת מדיניות הגנה על בני הדלית ומתייחסת אליהם באופן רשמי כ-"Scheduled Castes".
פעילת זכויות האדם מנג'ולה פראדיפ, בין יוצאי העדה, ידועה במאמציה בתחום הגנת הנשים של העדה.
הערות שוליים

↑  בנפאל אוכלוסייה משמעותית עם למעלה מ-4.5 מיליון חברים, בפקיסטן כשני מיליון.
↑  Jaffrelot, Christophe (2010). ""Caste and Politics". India International Centre Quarterly. 37 (2): 94–116. JSTOR 23006438.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4173338-1  NKC: ph688221 
ערך זה הוא קצרמרבנושא הודו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דאבס

| --- | --- |

 מקום הקמה:  וילמסלו 
 תקופת הפעילות:  מ-1998 
 זרם:  רוק
 סוגה:  אלטרטיבי, אינדי
 כלי נגינה:  גיטרה, בס, תופים, קלידים
 חברת תקליטים:  Heavenly, Virgin/EMI
 מספר יצירות ידוע:  6
 www.doves.net
 חברים
 jez Williams, Jimi Goodwin Andy Williams
 
דאבס (Doves באנגלית) היא להקת רוק אלטרנטיבי בריטית.
היסטוריה

הלהקה הוקמה במנצ'סטר והיא מורכבת מהאחים התאומים ג'יז ויליאמס (גיטרה, שירה) ואנדי ויליאמס (תופים, שירה), וג'ימי גודווין (בס, שירה, גיטרה). בנוסף, הלהקה מעסיקה את מרטין רבלסקי, כמוזיקאי לסיבובי הופעות ונגן קלידים. בין השנים 2000–2009 הוציאה הלהקה ארבעה אלבומי אולפן, שניים מהם הגיעו למקום הראשון במצעד האלבומים בבריטניה. אלבום האוסף, The Places Between: The Best of Doves, יצא באפריל 2010.
האחים ויליאמס הכירו את גודווין בתיכון בגיל 15.כל שלושת החברים ניגנו בלהקות מקומיות שונות במהלך הזמן. לאחר שנפגשו שוב במועדון ההאסיאנדה בשנת 1989, הקימו השלושה את Sub Sub והוציאו את הסינגל הראשון שלהם "Face Space" בשנת 1991. בשנת 1993 הם הוציאו את "Ain't No Love (Ain't No Use)", שהגיע מספר 3 במצעד הסינגלים בבריטניה. ביום הולדתם של התאומים ויליאמס בפברואר 1996, אולפן הלהקות אנקואץ עלה באש ונשרף, מה שהוביל את חברי הלהקה לנטוש את סגנונם הקודם המכוון למוזיקת דאנס ולהתחיל מחדש כלהקת הרוק האלטרנטיבית Doves בשנת 1998.
אלבום הבכורה שלהם Lost Souls (נפשות אבודות) באפריל 2000 היה מועמד לפרס המוזיקה של מרקורי.
אלבומה השני של Doves The Last Broadcast יצא לאור שנתיים לאחר מכן והגיע למקום הראשון במצעד האלבומים בבריטניה, והיה מועמד אף הוא לפרס המוזיקה של מרקורי. הסינגל הראשון של האלבום "There Goes the Fear" הפך לסינגל המצליח ביותר של הלהקה עד כה במצעדים והגיע למקום השלישי במצעד הסינגלים בבריטניה. הסינגל השני של האלבום "Pounding" הגיע למקום 21 במצעד הסינגלים.
בשנת 2003 הוציאה הלהקה אוסף של בי-סייד בשם LOST SIDES, ו-DVD המתעד מספר הופעות.
אלבום האולפן השלישי שלהם SOME CITIES, הוקלט דווקא הרחק מהשפעות אורבניות, באזורים הכפריים של סנודוניה, דרלינגטון וסביב לוך נס. האלבום יצא בפברואר 2005 והגיע ישר למקום הראשון במצעד האלבומים בבריטניה וגם זכה לשבחי המבקרים. .השיר Black and White Town מתוך האלבום גם זכה להיות חלק מהפסקול של המשחק המחשב FIFA 06.
האלבום הרביעי של הלהקה, Kingdom of Rust, יצא באפריל 2009 ולאחריו נערכו סיבובי הופעות ברחבי העולם, כולל מספר סיבובי הופעות בבריטניה, ארצות הברית וקנדה.
הלהקה לקחה הפסקה מההקלטות בשנת 2010,
במרץ 2014 הוציא ג'ימי גודווין את אלבום הסולו הראשון שלו, שכותרתו Odludek. ביולי 2014 הודיעו ג'יז ואנדי ויליאמס כי הקימו להקה חדשה בשם Black River
בסוף 2018 חברי הלהקה הכריזו על סדרת הופעות לשנת 2019 ועל תוכנית זמנית לחקור מוזיקה חדשה ביחד.
ב־18 ביוני 2020 הוציאה הלהקה סינגל ראשון שלה מזה עשר שנים עם השיר "קרוסלות". יחד עם - "Prisoners", שיצא ב-9 ביולי, הם מהאלבום החדש שלהם, The Universal Want, שיצא ב-11 בספטמבר 2020 והגיע למקום הראשון בשבוע הראשון שלו.
חברי הלהקה

ג'יז ויליאמס - גיטרה, שירה
ג'ימי גודווין - בס, שירה ראשית, גיטרה
אנדי ויליאמס - תופים, שירה
מרטין רבלסקי - קלידים
דיסקוגרפיה

Lost Souls, 2000
The Last Broadcast, 2002
Some Cities, 2005
Kingdom of Rust, 2009
The Universal Want, 2020
הערות שוליים

↑  Where did it all go right? הגארדיאן, 2002
↑  Badly Drawn Boy Wins Mercury Prize

ABC News

6 January 2006,
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306993505171  BIBSYS: 4004181  GND: 10323902-9  ISNI: 0000 0001 2254 471X  LCCN: no00101670  MusicBrainz: 9de8f66e-3cd1-4f11-8328-38200f0612b0  NKC: mzk2003192958  VIAF: 266434577   WorldCat (עם VIAF): 266434577
S band

S-Band (תרגום מאנגלית: תחום S) היא הגדרה של המכון למהנדסי חשמל ואלקטרוניקה (IEEE) עבור חלק מתחום תדרי המיקרוגל בספקטרום האלקטרומגנטי המכסה את התדרים 2–4 ג'יגה הרץ (GHz). לפי הגדרה זו, הרצועה למעשה חוצה את הגבול המקובל בין הרצועות UHF ו-SHF ב-3.0 GHz.
רצועת S משמשת מכ"ם פיקוח על שדה תעופה לבקרת תעבורה אווירית, מכ"ם מזג אוויר, מכ"ם של ספינות וכן כמה לווייני תקשורת, במיוחד כאלה המשמשים את נאס"א לתקשורת עם תחנת החלל הבינלאומית. הפס הקצר, בן ה-10 ס"מ של מכ"ם נע בערך בין 1.55 ל־5.2 GHz.
ההגדרה S-Band מכילה גם את 2.4–2.483 GHz שהם תדרים ללא רישוי, בשימוש נרחב, למשל:
אוזניות אלחוטיות (Bluetooth)
רשת אלחוטית (WiFi)
פתיחת דלתות מוסך מנעולים לרכב ללא מפתח
צגים לתינוקות (Baby Monitors)
מכונות רפואת דיאתרמיה
תנורי מיקרוגל (בדרך כלל ב-2.495 GHz)
רשת הניווט הלווינית האזורית של הודו (IRNSS) - משדרת ב-2.483778 עד 2.500278 GHz.
הערות שוליים

↑  https://www.isro.gov.in/sites/default/files/irnss_sps_icd_version1.1-2017.pdf
אשר שניר

| --- | --- |
אשר שניר, 1979
אשר שניר, 1979
 לידה:  12 בפברואר 1942 תל אביב, ישראל
 פטירה:  5 באוקטובר 1986 (בגיל 44)
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1960–1986 (כ־26 שנים)
 דרגה:   תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 טייס קרב  ראש ענף מטוסים במטה חיל האוויר  מפקד בית הספר לטיסה  ראש להק המטה
 פעולות ומבצעים
   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה מבצע רימון 20   מלחמת יום הכיפורים   מלחמת לבנון
 
אשר שניר (שיינפלד) (12 בפברואר 1942 – 5 באוקטובר 1986) היה טייס קרב ואלוף הפלות בחיל האוויר הישראלי, בתפקידו האחרון כיהן כראש מטה חיל האוויר בדרגת תת-אלוף.
ביוגרפיה

שניר נולד בתל אביב וסיים את לימודיו התיכוניים בתיכון עירוני ה במגמה הפיזיקלית. בשנת 1960 התגייס לצה"ל והתנדב לקורס טיס מספר 37. לאחר שסיים את הקורס בשנת 1962 הוצב כטייס קרב בטייסת מיסטר. בשנת 1965 נשלח לארצות הברית לבחון את מטוס הסקייהוק שאותו שקל חיל האוויר לרכוש. לאחר טיסות ניסיון המליץ שניר להצטייד בו. במלחמת ששת הימים היה שניר טייס שחק בטייסת העטלף, וביומה הראשון של המלחמה השתתף במבצע מוקד. במהלך המלחמה הפיל שלושה מטוסים.
כמה ימים לאחר המלחמה, ב-15 ביוני 1967, השתתף שניר בקרב אוויר המוני באזור תעלת סואץ בו הופלו ארבעה מטוסי מיג 21 ומטוס שחק ישראלי. במהלך הקרב הפיל שניר שני מטוסים. ב-1969 התמנה לסמ"ט א' בטייסת ובמלחמת ההתשה רשם שבע הפלות נוספות, שהפכו אותו לראשון הטייסים בחיל האוויר שלזכותו נזקף דו-ספרתי של הפלות. באחד מקרבות האוויר הללו, שהיה ממושך במיוחד, הפיל שניר מטוס סורי אותו הטיס פאיז מנסור, מפקד טייסת ומבכירי הטייסים בחיל האוויר הסורי מעל רמת הגולן. הפלתו האחרונה במלחמת ההתשה הייתה במהלך קרב אוויר נגד טייסים רוסיים בו הופל טייס סובייטי שהטיס מיג 21 מעל שטח מצרים.
באוקטובר 1970 עבר הסבה למטוסי קורנס. בשנת 1971 עבר לבית הספר לטיסה בבסיס חצרים ופיקד על טייסות הדרכה. במלחמת יום הכיפורים לחם בהצבת חירום כטייס F-4 פנטום והשתתף בקרבות אוויר ותקיפות רבות, בהם רשם לזכותו הפלה וחצי. את חצי ההפלה האחרונה שלו רשם ב-17 באוקטובר 1973.
לאחר המלחמה פיקד שניר על טייסת העטלף. בשנת 1975 מונה לראש ענף מטוסים באגף אמצעי לחימה של מטה חיל האוויר, ולקצין פרויקט פיתוח מטוס הכפיר. בשנת 1977 קודם לדרגת אלוף-משנה ומונה למפקד בית הספר לטיסה.
שניר יצא ללימודי תואר שני באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס בכלכלה ומנהל עסקים. לאחר שחזר לישראל התמנה ב-1981 למפקד בסיס חצרים בדרגת תת-אלוף. ב-1983 מונה למפקד להק האוויר ובאוגוסט 1984 מונה לראש מטה חיל האוויר, סגנו וממלא מקומו של מפקד החיל.
ב-5 באוקטובר 1986 נפטר ממחלת הסרטן ממנה סבל לאורך שירותו. נטמן בבית הקברות הצבאי קריית שאול.
רשימת הפלותיו

| מספר | תאריך הקרב | המטוס המפיל | המטוס שהופל | החימוש | פרטי ההפלה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 5 ביוני 1967 | מיראז' 3 | סוריהמיג 21 סורי | תותחים | ביומה הראשון של מלחמת ששת הימים מעל שדה התעופה T-4 |
| 2 | 9 ביוני 1967 | מיראז' 3 | מצריםמיג 17 מצרי | תותחים | מעל גשר פירדאן |
| 3 | 9 ביוני 1967 | מיראז' 3 | מצריםמיג 17 מצרי | תותחים | מעל גשר פירדאן, הפלה שנייה באותו הקרב |
| 4 | 15 ביולי 1967 | מיראז' 3 | מצריםמיג 21 מצרי |  | מעל תעלת סואץ, במהלך קרב אוויר המוני לאחר המלחמה |
| 5 | 15 ביולי 1967 | מיראז' 3 | מצריםמיג 21 מצרי |  | הפלה שנייה באותו הקרב |
| 6 | 21 במאי 1969 | מיראז' 3 | מצריםמיג 21 מצרי |  | תחילתה מלחמת ההתשה |
| 7 | 26 ביוני 1969 | מיראז' 3 | מצריםמיג 21 מצרי |  |  |
| 8 | 11 בספטמבר 1969 | מיראז' 3 | מצריםמיג 21 מצרי |  | במהלך קרב אוויר המוני מעל הדלתא |
| 9 | 27 במרץ 1970 | מיראז' 3 | מצריםמיג 21 מצרי | תותחים |  |
| 10 | 27 במרץ 1970 | מיראז' 3 | מצריםמיג 21 מצרי | תותחים | הפלה שנייה באותו הקרב |
| 11 | 12 במאי 1970 | מיראז' 3 | סוריהמיג 17 סורי |  | הפלת הטייס פאיז מנסור, מפקד טייסת מבכירי חיל האוויר הסורי, מעל רמת הגולן |
| 12 | 30 ביולי 1970 | מיראז' 3 | ברית המועצותמיג 21 סובייטי |  | הפלת מטוס סובייטי מעל שטח מצרים במסגרת מבצע רימון 20 |
| 12.5 | 17 באוקטובר 1973 | F-4 פנטום | מצריםמיג 21 מצרי |  | הפלה משותפת עם הטייס משה מלניק שלימים הפך גם הוא לאלוף הפלות |