stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מאיר סויסה
הערות שוליים

↑  אסף נבו, סוויסה, הדור הבא, באתר ישראל היום, 9 במרץ 2018
↑  גלי עמרן, וויטני יוסטון ביפו ועוד המלצות לשבוע טוב, באתר nrg‏, 14 במאי 2017
↑  יערה יעקב, ‏"אני לא אדם שיעבוד משמרות כפולות כדי לשלם שכר דירה", באתר ‏מאקו‏, 21 בספטמבר 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298347505171  GND: 1179396316  ISNI: 0000 0004 0218 515X  LCCN: no2010070465  MusicBrainz: 75f4298d-a0cb-4bfa-804a-aabe63dbc8be  VIAF: 297856234   WorldCat (עם VIAF): 297856234
מנח"י

מנח"י (מנהל חינוך ירושלים) ממונה על למעלה משבע מאות בתי ספר כ-1500 גני ילדים (נכון ל-2020) בשטח השיפוט העירוני של בירת ישראל, ירושלים. מנח"י הוקמה כניסיון ייחודי למזג את התפקידים של משרד החינוך ואגף חינוך עירוני (במקרה זה, אגף החינוך של עיריית ירושלים) לתוך גוף אחד.
סמליל מנהל חינוך ירושלים
תולדות מנח"י

מנח"י הוקמה ב-1985 ביוזמת מיכאל גל, אז מנהל אגף החינוך בירושלים, כשראש העיר היה טדי קולק. בהסכמת מנכ"ל משרד החינוך דאז, שמשון שושני, הוקמה מנח"י כדגם ראשון (ויחיד עד עתה) של מנהל עירוני ומשרד ממשלתי מאוחדים. מפקחי משרד החינוך עברו למשרדי מנח"י ופעלו במשותף לרווחת תושבי העיר. הקמת מנח"י לא הסתיימה מעולם. בעיית היסוד של סמכות ואחריות לא הוגדרו עד תום ועקב כך התחולל משבר שנים מועטות לאחר ההקמה ומפקחי משרד החינוך עברו למשרדים במשרד החינוך, במבנה בגבעת שאול, בצדה השני של העיר.
מנח"י נחשב כמחוז נפרד במשרד החינוך ומנהל מנח"י מוגדר כמנהל מחוז. עם זאת, אחד מסמנכ"לי המשרד מכהן בנוסף לתפקידו כממונה על מנח"י, וזאת בגלל סמכויות הניתנות רק לעובד מדינה. מאיר שמעוני, מכהן כמנהל מחוז ירושלים וממונה על מחוז מנח"י. בדו"ח דברת הוצעה רשות חינוך חדשה המאחדת בין התפקידים של משרד החינוך והרשויות המקומיות, על בסיס המבנה של מנח"י.
מנהלי מנח"י היו מיכאל גל (מייסד), ד"ר אלי בן-אליעזר (מנהל מנח"י הראשון) נסים סלומון, מאיר קראוס, יהודית שלוי, בן-ציון נמט, דני בר גיורא, משה טור-פז, אביב קינן, יואב זימרן (זימי), באוקטובר 2024 נבחר אריק וירצבורגר לתפקיד ראש מנח"י.
מבנה מנח"י

בראש מנח"י עומד ראש מנח"י ולו משנה אחד. המבנה הארגוני הבסיסי של מנח"י הוא גילאי, אך מחולק לאגף מנח"י מערב העיר (חינוך ממלכתי וממלכתי דתי, בראשות עמנואל זילברמן), מנח"ח (חינוך חרדי) ומזרח העיר (לארה מובאריכי). באגף מנח"י מערב קיימים אגפי גיל, שבראשם ממונים: הגיל הרך (קרן ארואסטי), היסודי (נחמן סעדיה) והעל-יסודי (יהודה נוימן). בצדם קיימות מחלקות לכספים, כוח אדם, בדק בית, מדעים, תוכניות חינוכיות. כמו כן מחזיקה מנח"י במנהל מחשבים התומך בלמעלה מ-11,000 מחשבים במוסדות החינוך ובשרות פסיכולוגי חינוכי (שפ"ח) המעסיק כמה עשרות פסיכולוגים במספר לשכות ברחבי העיר ובמוסדות החינוך. למנח"י יש מרכז פסג"ה (פיתוח סגלי הוראה) ובו מתקיימות השתלמויות רבות למורים.
תחת מינהל חינוך קיים גם אגף פדגוגיה האמון על פיקוח ומעונות היום בעיר ירושלים, ותחתיו קיימת גם החטיבה לקידום נוער וצעירים בעיריית ירושלים בשונה מרשויות מקומיות אחרות בהן היחידה לקידום נוער ממוקמות תחת אגף רווחה. החטיבה לקידום נוער וצעירים בעיריית ירושלים אמונה על איתור רווקים ורווקות בין הגילאים 26-13, המשתייכים לאוכלוסיות השונות המרכיבות את העיר ירושלים, שמוקד חייהם בעיר ירושלים בין אם דרך איתור במועדונים הקבועים של החטיבה, זירות קבועות, אוהלים שמופעלים בחודשי הקיץ, שטח או באינטרנט: פייסבוק, אינסטגרם, יוטיוב וטיקטוק, תוך הפעלת צ'אט פתוח עם מטפלים בשעות הערב בשפה העברית והערבית.; טיפול פרטני רגשי ופסיכולוגי על ידי אנשי מקצוע, טיפול קבוצתי, הכנה לשירות משמעותי, הדרכות הורים, ייעוץ וליווי תעסוקתי, הכשרות מקצועיות, ייעוץ משפטי אזרחי ופלילי, השלמת השכלה דרך תוכנית היל"ה וסיוע בגמילה מהתמכרויות.. עובדי החטיבה לקידום נוער וצעירים ברובם מועסקים דרך החברה העירונית אריאל, עמותת לביא, החברת למתנ"סים או ישירות דרך משרד הפנים בעיריית ירושלים. מנהלת החטיבה נכון לשנת 2024 היא ציפי זוסמן, לשעבר מנהלת המכונית הניידת של על"ם ומנהלת קידום נוער במטה בנימין.
נתונים

מספר התלמידים בירושלים הוא הגדול ביותר מבין כל הרשויות המקומיות בישראל. בשנת תשע"ה למדו בבתי ספר בירושלים (לא כולל גני ילדים) 194,407 תלמידים, לעומת 52,287 תלמידים בתל אביב ו-41,324 תלמידים בחיפה.
בשנת תשע"ו למדו בירושלים 279,500 תלמידים, מהם 64,700 בחינוך הממלכתי והממלכתי דתי (כ-23%), 111,600 בחינוך הערבי (כ-40%) ו-103,700 בחינוך החרדי (כ-37%). כ-20% מהתלמידים למדו בגני ילדים ובחינוך הקדם יסודי, כ-46% בחינוך היסודי וכ-30% בחינוך העל יסודי. כ-2.6% מהתלמידים למדו בכיתות חינוך מיוחד. הגידול העיקרי היה בחינוך הערבי ובחינוך החרדי; בעוד מספר התלמידים בחינוך הממלכתי ובחינוך הממלכתי דתי ירד ב-13 השנים האחרונות (מתשס"ג לתשע"ו) בכ-0.6% (מ-64,700 בתשס"ג ל-64,300 בתשע"ו) עלה מספר התלמידים בחינוך הערבי ב-85% (מ-60,200 בתשס"ג ל-111,600 בתשע"ו) ומספר התלמידים בחינוך החרדי עלה בכ-30% (מ-79,500 בתשס"ג ל-103,700 בתשע"ו).
הערות שוליים

↑  שר החינוך החדש של ירושלים: יואב זמרן מונה לתפקיד ראש מנח"י, באתר SchokenGroup, ‏13 בספטמבר 2021
↑  החטיבה לקידום נוער וצעירים בפייסבוק - עיריית ירושלים
↑  החטיבה לקידום נוער וצעירים באינסטגרם- עיריית ירושלים
↑  החטיבה לקידום נוער וצעירים - עיריית ירושלים - ערוץ יוטיוב
↑  החטיבה לקידום נוער וצעירים - עיריית ירושלים מענה ברשת
↑  شارك أون لاين
↑  מענה: מרכז ייעוץ וטיפול של קידום נוער בעיריית ירושלים
↑  החטיבה לקידום נוער וצעירים - עיריית ירושלים
↑  החטיבה לקידום נוער וצעירים - עיריית ירושלים - סרטון תדמית
↑  תלמידים בבתי ספר בירושלים, בתל אביב-יפו ובחיפה, תשע"ה, אתר מכון ירושלים למחקרי מדיניות.
↑  לוח י"ב/2 - תלמידים במערכת החינוך בירושלים, לפי מגזר, תשס"ג-תשע"ו, אתר מכון ירושלים למחקרי מדיניות.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311630205171
הכתב הכרמלי

הכתב הכרמלי הוא שיטת ליטון של עברית, שפותחה על ידי ד"ר מיכאל אבינור החל משנות ה-50 של המאה ה-20. הכתב הכרמלי מורכב מאותיות הכתב הלטיני וכן מחמש
אותיות חדשות נוספות, שנוצרו לצורך ייצוג חמשת העיצורים העבריים שאין להם מקבילה
בכתב הלטיני, דהיינו: האותיות א', ח', ט', ע' ו-ש'.
הכתב הכרמלי נועד להחליף את הכתב המרובע (המכונה גם הכתב
האשורי), בו נעשה כיום שימוש לצורך כתיבת השפה העברית. הכתב המרובע הוא כתב
עיצורי ולפיכך כתיבת שפה בו לוקה בחסר, כפי שיפורט בהמשך. בזמנו, לאחר שהשפה
העברית פסקה מלשמש כשפת דיבור התקינו חכמי טבריה שיטת ניקוד שנועדה למלא את
חסר האינפורמציה המהותי בכתב המרובע בשל היותו כתב עיצורי. עם זאת, שיטת הניקוד
שפותחה היא מסורבלת ובלתי יעילה, ואינה פרקטית לשימוש יומיומי בכתב כאשר מדובר
בשפה חיה. עקב כך בשפה העברית העכשווית פסק השימוש בשיטת הניקוד כמעט לחלוטין
ולכן דוברי השפה העברית כיום הם חסרי ידע בסיסי בניקוד השפה.
רקע

הכתיב חסר הניקוד בעברית, בו כאמור נהוג להשתמש כיום לצורך
כתיבת השפה העברית בכתב המרובע, הוא מקור לבעיות ותקלות חמורות מהסיבה
הפשוטה שהוא חסר אינפורמציה חיונית לאופן הגיית התנועות, כמו גם להבנת המבנה
הדקדוקי של השפה. בנוסף, כתיבת השפה הופכת לרב משמעית, כאשר במקרים רבים
הקורא יכול להבין את משמעותן של המילים הבודדות – ולעיתים גם משפטים שלמים – רק
מתוך ההקשר הכתוב הכולל.
כתולדה מתקלות אלה גם דוברי עברית כשפת אם חסרים ידע רב בשפה זו, נוטים לשבש
את הגייתן של מילים רבות, מתקשים בהבנת המבנה הדקדוקי של השפה ואפילו בקריאתה
– היבט שבא לידי ביטוי כאשר הם נדרשים להקריא בקול מתוך הכתב. תקלות חמורות אלה
אף הופכות את השפה העברית לבלתי רלוונטית לכתיבה בתחומי המדעים המדויקים
ולמרבה הצער נראה כי תחזיתו של אבינור, שהיה איש מדע, כי העברית תפסיק לשמש
ללימוד מדעים, מתממשת כיום לפחות בחלק מהמוסדות להשכלה גבוהה בישראל.
הכתב הכרמלי נועד לפתור בעיות אלה. הוא אינו מבקש לשמש כשיטת תעתיק של עברית
לכתב לטיני גרידא (דהיינו תעתוק המצלול הפונטי בלבד) אלא לשמש כאלפבית שמצד אחד
ישמר את המבנה הדקדוקי של השפה העברית באופן חי, אותנטי ואורגני, ומצד שני יאפשר
שימוש יעיל בשפה העברית בכל תחומי החיים, לרבות המדעים המדויקים, ויחזק את חיות
השפה ואת מעמדה. בד בבד מבקש הכתב הכרמלי להביא לידי ביטוי את הדקדוק של השפה
העברית העכשווית, אותה מכנה אבינור "ישראלית מודרנית". לכן, הכתב הכרמלי אינו מבחין בין תנועות "ארוכות" ו"קצרות", כגון קמץ ופתח, יוצר הבחנה ברורה בין אותיות ב', כ' ו-פ'
דגושות ושאינן דגושות (שבשפה המודרנית הן אותיות נפרדות), ומבטא האחדה של כלל
אותיות השימוש.
להבדיל, הכתב הכרמלי משמר את האבחנה בין האותיות א' ו-ע', ב' ו-ו', ט' ו-ת' וכן כ' ו-ק'.
אמנם בשפת הדיבור אין כיום הבדל באופן ביטוי צמדי אותיות אלה, אך גם השפה העברית
המדוברת כיום משמרת את תפקידיהן הדקדוקיים הנפרדים של אותיות אלה, לרבות בכל
הקשור לאוצר המילים. בנוסף, הכתב הכרמלי משמר את תפקיד הדגש החזק, באמצעות
הכפלת האות הדגושה, שלו השלכות והיבטים דקדוקיים רבים. בשונה מכך, כיוון שלאבחנה
בין שֹ' שמאלית לבין ס' אין כל תפקיד דקדוקי ממשי בישראלית מודרנית, הכתב הכרמלי אינו
משמר אבחנה זו.
הפרדה והאחדה של אותיות השימוש

שינוי משמעותי בכתב הכרמלי, בהשוואה למקובל בכתיבת עברית בכתב המרובע, הוא
בהפרדת אותיות השימוש מהמילה הבאה לאחריהן, הפרדה המקובלת במרבית השפות
המודרניות, מקלה על הקריאה ומבהירה את המבנה הדקדוקי של השפה. בנוסף, הכתב
הכרמלי מביא לידי ביטוי, בהקשר זה, את הדקדוק העכשווי של השפה העברית המודרנית,
המאחיד לחלוטין את הגייתן של מיליות שימוש אלה.
כך, למשל, דוברי עברית עכשווית אינם מבטאים "הֶחָתוּל" אלא "הַחתול". לכן, הכתיבה
הכרמלית, בה הא הידיעה נכתבת תמיד בתנועת a, היא המבטאת נכונה את דקדוק השפה
העכשווית. בנוסף, הניסיון לשמר את ההגייה הלא-אחידה של אותיות השימוש יוצר כשלעצמו
שיבושים קשים, שכן דוברי השפה אינם מכירים את הכללים הארכאיים של העברית העתיקה
ולכן כשהם מנסים לדבר "נכון" הם יוצרים שיבושים נוספים. דוגמאות ידועות מצויות בשירים פופולריים, כמו בשיר "התחנה הישנה" של להקת טיפקס, שם מילות השיר כוללות את השורה "פיתה עם זעתר וּבֵּיצה בצד"; או בשיר "מביט מהצד", של הזמר עומר אדם, שם מילות השיר כוללות את השורה "ומגשש באפלה וּנִשמתי גם קצת אומללה".
עוד יש לציין כי במקומות הבודדים בהם השפה העברית העכשווית משמרת הגייה שונה של
אותיות השימוש, הדבר מבטא שינוי מהותי במשמעות המילים. כך, למשל, דוברי עברית
עכשווית מבחינים בין משמעות המשפט "השארתי כסף בִּשְביל החלב" לבין משמעות
המשפט "יש הרבה כוכבים בְּשְביל החלב", ולא ישתמשו בהגייה "בִּשְביל" במשפט השני.
לכן, האבחנה שיוצר הכתב הכרמלי בין biɯvil לבין b ɯvil מביאה לידי ביטוי את ההגייה
הנכונה בהתאם לשפה העכשווית, תוך דיוק המשמעות המילולית של הכתוב ללא צורך
להסיק אותו מתוך ההקשר הכתוב הכולל.
מאפייני הכתב

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
באלפבית זה אין שימוש באותיות עבריות. מספר האותיות נקבע כך שכל עיצור בעברית מודרנית ורוב התנועות בה יקבלו ביטוי כאות נפרדת. נוצרו סימנים חדשים עבור האותיות א, ח, ט, ע, ו-ש. העיצורים ז', ג', צ' קיבלו אות משלהם (האות של העיצור ג' היא אות חדשה גם כן) ועיצורי ב, כ, פ פוצלו לשתי אותיות.
השימוש בכתב כרוך בלמידת כל חוקי העברית, והקפדה עליהם, מה שעלול להקשות את השימוש בו.
אמות קריאה שורשיות נכתבות כעיצורים: דין - dyn, ראשוני - riэɯoni.
אין סימון בכתב של ההטעמה, ונוצרות מכך דו-משמעויות חדשות. למשל: רצת, רצתה - racta. אין הבחנה בין איכות תנועות (או משך): אֵל, אֶל - эel.
תנועות חטופות מסומנות עם סימן דיאקריטי, למשל חטף פתח - á. שווא נע מסומן כמו חטף סגול. שווא נע לעיתים אינו מסומן בראש מילה. פתח גנוב מסומן כמו חטף פתח. גם תנועות חטופות שלא קיימות בעברית: "חטף קובוץ" ו-"חטף חיריק", קיבלו ייצוג ú í במילים כמו "בסביבת" (bí svivat) (אמנם חטף חיריק מופיע פעמים בודדות בכתר ארם צובא, אך השימוש בו במסגרת הכתב הכרמלי שונה ורב). אותיות השימוש מ"ש וכל"ב מנוקדות בתנועה חטופה, לרוב חטף סגול.
נוסף על הליטון, מערכת זו כוללת גם מספר שינויים מורפולוגים בשפה העברית. ביניהם:
סימון דגש חזק באמצעות הכפלת האות. לדוגמה: סיכה - sikka.
אותיות נפרדות לאלופונים של אותיות בכ"פ. לדוגמה: סיכה - sixa.
ביטול ההבחנה בין שֹי"ן שמאלית ובין סמ"ך - אובדן פונמה. נוגס, נוגשֹ - noges.
הפרדת תחליות מש"ה וכל"ב ברווח מהמילה. גם מצורת המקור הנטוי. להתערב - lé hitɣarrev
אי-סימון דגש חזק אחרי תחיליות מש"ה.
כתיבת ה"א הידיעה בכל המקרים, גם כאשר אינה נהגית. לדוגמה: בספינות - Bha sfinot.
סימון דגש חזק בסוף מילה, שאינו נהגה. לדוגמה: כף - Kaff, מסך - masaxx.
סימון דגש חזק באותיות אהחע"ר.
ראשי תיבות נשארים ללא שינוי: על ידי - ɣ"y
חוקי התעתיק משפות זרות אל הכתב הכרמלי שונה:
הדיגרף th מתועתק עם האות ט.
תנועת y נשארת ללא שינוי במעבר לכתב הכרמלי, על-אף ששם מדובר בעיצור. טיפוסיים - typusiyim.
הערות שוליים

↑  ראו מ' אבינור, עברית מדעית (איינדהובן, 1959); מ' אבינור, הכתב הכרמלי – מערכת כתב
אלפאבתית לשפה העברית (חיפה, 1994) (שני הספרים בהוצאת המחבר)
↑  ראו רשימת המאמרים באתר
ירידת מים

ירידת מים או פקיעת מי שפיר (באנגלית: Rupture of membrane) הם מונחים דומים המתייחסים לתהליך בלידה, שבמסגרתו נפקעים קרומי מי השפיר (האמניון והכוריון) ונוזל מי השפיר יוצא דרך הנרתיק. בכ-10% מן ההריונות מתרחשת ירידת מים לפני תחילת תהליך לידת העובר; במרבית המקרים הללו נולד העובר במועד ובתוך 24 שעות ממועד ירידת המים. כ-5% מן המקרים, עם זאת, מתרחשים בשבועות הריון מוקדמים יותר (מתחת לשבוע 37), לעיתים כאשר העובר אינו בשל עדיין. מצב זה נקרא "ירידת מים מוקדמת" או Preterm premature rupture of membranes, ובקיצור- PPROM. מצב זה מחייב התייחסות נפרדת ומעקב שונה אשר יתוארו להלן.
סיבות לירידת מים מוקדמת

זיהום אימהי (למשל, דלקת בדרכי השתן, דלקת באיברי המין ומחלות מין).
זיהום תוך רחמי
אי ספיקה של צוואר הרחם
הריונות מרובי עוברים בעבר
ריבוי מי שפיר
תת-תזונה
חולשה של קרומי מי השפיר
היסטוריה קודמת של ירידת מים מוקדמת.
באופן כללי, ירידת מים מהווה כשלעצמה סיבה ללידה מוקדמת, צניחה של חבל הטבור, היפרדות שליה וזיהום תוך רחמי (כוריואמניוניטיס). אם ירידת המים מתרחשת מאוד מוקדם בהריון (טרם שבוע 26) הדבר עלול להביא לבעיות שונות אצל העובר, לרבות היפופלזיה ריאתית (מי השפיר נדרשים לצורך בשלות והתפתחות הריאות).
קליניקה

מבחינה קלינית, המטופלת מדווחת על תחושה של נוזל או דלף של נוזל מהנרתיק.
קיימת חשיבות לבדיקת הנרתיק באמצעות ספקולום סטרילי ולהימנע ככל האפשר מבדיקה ידנית ווגינלית כדי להמעיט בסיכון של זיהום מי השפיר.
קיימים שלושה סימנים קלאסיים המהווים אבחנה לירידת מים:
מציאת נוזל מי שפיר באזור צוואר הרחם האחורי (posterior fornix).
מבחן ניטרזין - מבחן זה מתבצע על ידי הכנסת מטוש לצוואר הרחם ולאחר מכן הכנסתו לנייר ניטרזין. אם אכן דלפו מי שפיר, הנייר יצבע בכחול (מי השפיר בסיסיים יותר, מה שידגים אלקליזציה).
מבחן פרנינג - יש לדגום נוזל מצוואר הרחם ולהניחו על סלייד לייבוש. אם חלה דליפה של מי שפיר, הם יראו תחת המיקרוסקופ כמבנה של "עץ אשוח" או frenlike pattern.
כיום קיימות ערכות חדישות כגון Amnisure, אשר בוחן הימצאות של חלבונים הקיימים במי השפיר. למבחן זה רגישות וספציפיות גבוהים, אולם חסרונו בעלותו הגבוהה יחסית בהשוואה למבחנים המתוארים לעיל.
לעיתים התוצאה המתקבלת במבחנים השונים יכולה להיות חיובית (כלומר, מצביעה על ירידת מים) אולם ללא ירידת מים מוקדמת בפועל (false positive)- כך למשל, מבחן ניטרזין יכול להיות חיובי בהינתן שיש דם, זרע או זיהום באזור צוואר הרחם.
במהלך הבדיקה עצמה יש להעריך את רמת הפתיחה והמחיקה של צוואר הרחם והמידה של צניחת חבל הטבור, אם קיימת. במקרה שיש כמות גדולה של מי שפיר באזור, יש לאוספם ולשלוח לצורך הערכה האם קיימת בשלות ריאתית של העובר (אם שבוע ההריון הוא שבוע צעיר). כמו כן יש לשלוח תרביות כדי לשלול זיהומים.
אם לא נמצא נוזל בנרתיק, יש לבחון האם קיים דלף באמצעות הנחת פד סופג באזור, או לבקש מהמטופלת להשתעל למשל כדי לבחון האם קיימת דליפה של מי שפיר.
לעיתים לא ניתן להוכיח כי הייתה אכן ירידת מי שפיר מוקדמת, אולם הסיפור הקליני מחשיד מאוד לכך שאכן הייתה ירידת מים. במקרים כאלו ניתן לבצע דיקור של מי השפיר (אמניוצנטזיס) ולהזריק תמצית אינדיגו כרמין כחולה. אם הפד נצבע בכחול, זוהי אינדיקציה לכך שיש דליפה של מי שפיר.
בדיקה פיזית: כאשר יש הוכחה לכך שהייתה ירידת מים מוקדמת, יש לבחון האם קיימים סימנים לזיהום. בכל מקרה, הבדיקה נעשית באמצעות ספקולום סטרילי בלבד. אם יש חשד לזיהום מי השפיר (כוריואמניוניטיס) יש חשיבות ראשונה ליילוד העובר, לא משנה מהו גיל ההריון. יילוד העובר עדיף במקרים כאלו על פני השארתו ברחם. המזהמים העיקריים הם E קולי, GBS, סטרפטוקוקים ואנארובים נוספים. סימנים לזיהום מי השפיר כוללים חום אימהי, לויקוציטוזיס, רגישות רחמית, ריח רע של מי השפיר וטכיקרדיה אימהית (דופק מעל 100) או עוברית (דופק מעל 160).
בדיקות מעבדה כוללות ספירת דם מלאה, בדיקת שתן, תרבית, בדיקת אולטראסאונד ומידת בשלות מי השפיר.
טיפול בירידת מים מוקדמת

ראשית, בהינתן שיש זיהום מי שפיר, יש ליילד את העובר כאמור לעיל, ללא קשר לגיל ההריון. יש לתת בנוסף אנטיביוטיקה רחבת טווח.
אם אין עדות לזיהום, יש לבחון מהו שבוע ההריון:
שבוע 37 ומעלה (נקרא גם term pregnancy) - הטיפול יכול להיות מעקב עד להגעת האישה לשלב הלידה הספונטני, או לחלופין התערבות מיילדותית ומתן אוקסיטוצין (פיטוצין). מתן פיטוצין מותווה במקרים של ירידת מים הנמשכת במשך 6–12 שעות ללא התקדמות בלידה עצמה, וזאת כדי למנוע סיבוכים הקשורים בזיהום.
מעל שבוע 34 - יהיה ניהול הטיפול דומה להריון שלאחר שבוע 37, היות שלא הוכח שמתן אנטיביוטיקה, סטרואידים או תרופות לעיכוב צירים (טוקוליטיקה) יכולות לשפר את התוצאה הרפואית במצבים אלו.
בין השבועות 24 ל-32 - קיימת חשיבות בהארכת משך ההריון על מנת לאפשר לעובר השגת בשלות ריאתית ופיזיולוגית. במצבים אלו, לאחר שנשלל זיהום רחמי, שני הטיפולים העיקריים הם מתן אנטיביוטיקה, טוקוליטיקה ומתן סטרואידים. הטיפול האנטיביוטי הוכח כטיפול משמעותי אשר מאריך את הזמן מפקיעת הקרומים ועד ללידה עצמה (בניגוד למצבים של לידה מוקדמת ללא פקיעת קרומים, בהם אנטיביוטיקה לא הוכחה כיעילה). מתן סטרואידים (צלסטון) הוא טיפול מקובל לצורך השגת בשלות ריאתית- טרם שבוע 32. סטרואידים הראו הפחתת שיעור מצוקה נשימתית אצל הילוד, דלקת מעי נמקית ודימום תוך מוחי. טיפול טוקוליטי על ידי תרופות לעיכוב צירים הוא קונטרווורסלי. אם ניתן, אזי רק למשך 48 שעות ולצורך פתיחת חלון הזמן למתן צלסטון.
שבוע ההריון הוא בין שבוע 32 לשבוע 34 - קיימת מחלוקת בחלק מן המקרים. מצד אחד, לעיתים קיימת חוסר בשלות ריאתית, מצד שני- סיכויי ההישרדות של העובר מחוץ לרחם הם גבוהים. חלק מהמחקרים מצאו תועלת בטיפול שמרני והארכת ההריון, וחלק מצאו כי טיפול בהארכת ההריון הביא לעליה בשכיחות זיהומים. על כן, כיום מקובל להעריך את מידת הבשלות הריאתית, ואם קיימת בשלות יש לצפות ללידה ללא הארכת ההריון. אם אין בשלות ריאתית עדיין, יש לתת טיפול אנטיביוטי וטיפול סטרואידי.
שבוע ההריון צעיר מאוד - הסיכוי לעובר בר חיות נע בין 15% ל-50% כתלות בשבוע עצמו. על האישה להיות מיודעת לכך שהסיכון לזיהום מי שפיר, אם תחליט לשמור על ההריון, גבוה יחסית (30%).
ראו גם

פקיעת קרומים מלאכותית
| היריון ולידה |
| --- | --- | --- |
| מונחים הקשורים להיריון | עובר • שליה • חבל הטבור • שק החלמון • שק שפיר • מי שפיר • הפריה • הפקק הרירי • פיזיולוגיה של ההיריון • תנועות עובר |  |
| מונחים הקשורים ללידה | לידה פעילה • צירי לידה • השראת לידה • לידה בהלכה • סטריפינג • מגע עור לעור • אפידורל • ירידת מים |  |
| מצבים מיוחדים בהיריון | היריון בסיכון • היריון רב-עוברים • שליית פתח • שליה נעוצה • מיעוט מי שפיר • ריבוי מי שפיר • היפרדות שליה • מחלת בלוטת התריס בהיריון • רעלת היריון |  |
| מצבים מיוחדים בלידה | מצג עכוז • כריכת חבל הטבור • צניחת חבל הטבור • תסמונת שאיפת מקוניום • זיהום מי שפיר • חתך חיץ • ניתוח קיסרי • לידה מוקדמת • לידה מכשירנית • לידה שקטה • דיסטוציה • פקיעת קרומים מלאכותית • דמם שלאחר לידה (PPH) |  |
| בדיקות במהלך ההיריון | בדיקת היריון • בדיקות סקר בהיריון • בדיקת העמסת סוכר • בדיקת שקיפות עורפית • בדיקת אולטרה סאונד להיריון • מוניטור עוברי • תבחין משולש • בדיקת סיסי שליה • בדיקת מי שפיר • פטוסקופיה |  |
| מונחים נוספים הקשורים להיריון ולידה | קורס הכנה ללידה • לידת בית • לידה טבעית • לידה במים • תמיכת לידה • בית יולדות • עקומת פרידמן • שמירת היריון • דימום מיילדותי • טומאת יולדת • לידה ביהדות |  |
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
יום-טוב ליפמן צונץ

.
| --- | --- |

 לידה:  10 באוגוסט 1794 האימפריה הרומית הקדושה דטמולד, נסיכות ליפה 
 פטירה:  17 במרץ 1886 (בגיל 91) האימפריה הגרמנית ברלין, ממלכת פרוסיה 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בשדרות שנהאוזר 
 השקפה דתית:  יהדות 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין, אוניברסיטת האלה-ויטנברג 
 תחומי עניין:  ספרות עם ישראל, היסטוריה של עם ישראל, ליטורגיה יהודית, יהדות, ספרות עברית, בית ספר יהודי 
 עיסוק:  עיתונאי, פוליטיקאי, היסטוריון של הספרות, סופר, חוקר ספרות חז"ל, חוקר יהדות, רב, מדען 
 מדינה:  Principality of Lippe 
 בן או בת זוג:  אדלהייד צונץ 
 
הרב דוקטור יום-טוב לִיפְּמן צוּנְץ (בגרמנית: Leopold Zunz, לאופולד צונץ; 10 באוגוסט 1794 – 18 במרץ 1886) היה מלומד יהודי גרמני הנחשב לאבי תנועת "חכמת ישראל", חלוצת מדעי היהדות, הניסיון שהתחיל להתגבש במאה ה-19 לחקור בכלים מדעיים את התרבות וההיסטוריה של היהדות והיהודים כחלק מהתרבות האנושית. בתחילת ימיו החזיק צונץ בעמדות רדיקליות לגבי הצורך בשינוי בהנהגות הדת והיה מקורב למבשרי היהדות הרפורמית. אך לבסוף התנגד למכונניה, אברהם גייגר ושמואל הולדהיים, בין היתר בגלל הערצתו לתלמוד וסלידתו משלטון הרבנים. הוא מיעט מלכתחילה לנסות להשפיע על יתר הציבור, ולבסוף נסוג מכל מעורבות בחיים הפומביים והתמקד אך ורק במחקר.
האגודה לתרבות ולמדע של היהודים

בהיותו בן 26 התחוללו בגרמניה פרעות "הפ-הפ" – פרעות שהחלו באוגוסט 1819. צונץ וכמה מחבריו הצעירים: אדוארד גנז (בן למשפחה יהודית עשירה מברלין, אף הוא דוקטור למשפטים ומתלמידיו של הפילוסוף הגל), משה מוזר (איש עסקים), עמנואל וולף, לודוויג מרקוזה והיינריך היינה, ייסדו אגודה לתרבות ומדע של היהודים (Verein für die Cultur und die Wissenschaft der Juden). האגודה שאפה לעסוק במחקר ההיסטוריה, הספרות, הדת וההוויה היהודית תוך חינוך דור צעיר כך שבאמצעות "תרבות וחינוך יביאו את היהודים ליחסים הרמוניים עם האומות והתקופה בה הם חיים". חברי האגודה, מהם כחמישים מחשובי ההוגים היהודים ובכללם היינה, שכינה את המייסדים "ישראל הצעיר", ניהלו דיונים על הדרך שבה יש לפעול, נושאים הראויים לשינוי במנהגים ודרך התנהלות חיי היהודים, וכיצד להנחיל תרבות זו לצעירים יהודים, אשר יצאו מהגטו הרוחני והפיזי מבלי צורך להמיר את דתם. ככלל ראשון קבעו לעצמם שלא יתנצרו. באופן מעשי ייסדו כתב עת בעריכתו של צונץ, הקימו מכון מחקר וניהלו בית ספר.
למרות השאיפות הגדולות הם חסרו את הכריזמה הדרושה להרים משא זה. חלק מהדיונים שלהם עסקו בסוגיות פילוסופיות מבית מדרשו של הגל ואף קשרו קשר עם מרדכי מנואל נח, אבי הרעיון להקמת מדינה יהודית במדינת ניו-יורק שבארצות הברית ("אררט"). הם גם לא חסכו בביקורת עצמית שהייתה נגועה בסטריאוטיפים אנטישמיים. ד"ר צבי גרץ, ההיסטוריון היהודי בן תקופתם, כתב עליהם בספרו "דברי ימי ישראל":
כי הם בנו מגדלי-אוויר וכי "אגודת התרבות" לא רכשה לה כל השפעה (...) היינה בהגיעו לתרבות הרוח, לגלג עליהם.
עיתונם נסגר לאחר שנה מחוסר תקציב. אדוארד גאנס נטש את הדרך והתנצר אחרי מאבק ארוך להשגת משרה באוניברסיטה. בשנת 1829 באה האגודה לקִצהּ. צונץ המשיך בדרכה של האגודה בהמשיכו לעסוק ולפתח את "המדע של היהודים" או "חכמת ישראל" (Wissenschaft des Judentums).
האגודה לתרבות ולמדע של היהודים > פעילות פוליטית

כל הגותו של צונץ הייתה מכוונת לעורר את היהודים לצאת מבידולם ולהתערות בעולם הנוצרי הסובב אותם, אולם מספר כתבים היו מכוונים דווקא לשלטונות או לציבור הרחב. כאשר נאסר על יהודי פרוסיה, בצו מלכותי, לשאת שמות נוצריים, כתב ספר על תולדות שמותיהם של היהודים בארצות מגוריהם. מטרתו הייתה להוכיח שמאז ומעולם אימצו היהודים את שמות שכניהם.
בהקדמה לספרו "לקורות העתים והספרות" רמז ברמז עבה שהיעדר מחלקות ללימודים יהודיים באוניברסיטאות מקורו בבורות ודעות קדומות, ושספרו זה בא להאיר את עיני המלומדים הנוצרים בנושא זה. בשנים 1840, 1843 ו-1848 שלח פניות למלך פרוסיה ושר הדת והחינוך, בדרישה להקים קתדרות ללימודי היהדות ונענה בשלילה. לעומת זאת, קרא במאמר שכתב בשנת 1872 להגנה על טוהר השפה הגרמנית מפני סופרים גרמנים הפוגעים בה.
בשנת 1848 פרצו ברחבי אירופה מרידות נגד השלטונות והאבסולוטיזם, בדרישה לשוויון. מרידות אלו כונו בשם אביב העמים. צונץ היה נלהב והאמין שהגיע הליברליזם והשוויון המיוחל ליהודים. הוא הצטרף למפגינים בברלין ובעידודו פרצו אלה למחסן נשק והתחמשו. עם זאת דרישתו להקים קתדרה ללימודי יהדות באוניברסיטת ברלין לא נענתה. המהפכה נכשלה ומספר ממנהיגיה בברלין, רובם יהודים, הוצאו להורג. בהמשך אותה שנה נשא צונץ דברים לזכרו של אחד מהם: רוברט בלום.
הוא נבחר לנציג בוחר (Elector) במחוזו לבחירות בית הנבחרים הפרוסי, ולאחר מכן כיושב ראש במועצה בברלין. בתפקידים אלה זכה להערכה רבה ועל כן פקידים בכירים בממשל הפרוסי נועצו בו לגבי חוקים המסדירים את זכויות היהודים.