stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אדוארד לוט

| --- | --- |

 לידה:  3 באוגוסט 1884 ורשה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  15 בספטמבר 1944 (בגיל 60) ורשה, גנרלגוברנמן 
 מקום קבורה:  בית הקברות הצבאי פובונזקי 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת גטינגן  אוניברסיטת היידלברג 
 מוסדות:  אוניברסיטת ורשה  אוניברסיטת לבוב 
 פרסים והוקרה:  חסיד אומות העולם (7 ביולי 1996)  צלב הכסף של וירטוטי מיליטארי  צלב העצמאות (פולין) 
 צאצאים:  Felicjan Loth 
 
פרופסור אדוארד קרול לוט (Edward Karol Loth; ‏3 באוגוסט 1884 - 15 בספטמבר 1944) היה רופא ומדען פולני, שהיה פעיל בתנועת ההתנגדות בפולין הכבושה במלחמת העולם השנייה. הוכר כחסיד אומות העולם.
ביוגרפיה

לוט נולד בעיר ורשה. הוא למד רפואה באוניברסיטאות גטינגן והיידלברג בגרמניה. במלחמת העולם הראשונה שירת כרופא במסגרת אחת מן היחידות הפולניות שלחמו נגד צבא האימפריה הרוסית.
לוט עבד כאסיסטנט באוניברסיטת לבוב ובהמשך היה מבכירי אוניברסיטת ורשה. הוא היה מומחה לאנטומיה ועסק גם באורתופדיה.
ביוגרפיה > במלחמת העולם השנייה

במהלך המלחמה פעל לוט באופן נרחב במסגרת השירות הרפואי הפולני החשאי בוורשה. הוא נאסר פעמיים על ידי הגרמנים.
לפני המלחמה הייתה ללוט נטייה לאנטישמיות, אך לאחר הקמת גטו ורשה ולנוכח היחס הברברי של הגרמנים כלפי היהודים שינה את דעתו והחליט כי חובה לסייע להם.
במהלך המלחמה הוקם בגטו בית ספר מחתרתי לרפואה. אחד מהמרצים בבית הספר בגטו, דוקטור לודוויג שטבהולץ, שימש לפני המלחמה כאסיסטנט של לוט. שטבהולץ פנה אל לוט ובסיועו הסכים סנאט אוניברסיטת ורשה להכיר בבית הספר לרפואה בגטו כמוסד אקדמי לכל דבר ותלמידיו הוכרו כתלמידי האוניברסיטה. לתלמידים נדרש על פי החוק בפולין אישור בחתימת מרצה בדרגת פרופסור על סיום הלימודים במקצועות הרפואה הבסיסיים. לצורך כך מינה פרופסור לוט באישור סנאט האוניברסיטה את שטבהולץ ומרצה נוסף לפרופסורים כדי שיוכלו לתת את האישורים הנדרשים. לוט הגיע מדי שבוע אל הגטו באמתלה של סיוע לקורסי סניטציה שאישרו הגרמנים לקיים בו ואשר היוו את המסווה לפעולת בית הספר לרפואה. הוא נשא עמו חומרי לימוד וספרים תוך סיכון עצמי גדול והנחה את שטבהולץ כיצד ללמד. בנוסף הבריח לוט אל הגטו תרופות וטיפל בו בחולים.
בתחילת 1943 האיץ לוט בשטבהולץ לברוח מן הגטו. הוא סיפק לו מסמכים מזויפים תחת שם בדוי. הוא בא לגטו, התקין על רגלו של שטבהולץ תחבושת גבס ונתן לו תעודה מזויפת על פציעה לכאורה במהלך עבודה למען גרמניה, שהייתה חתומה על ידי קצין אס אס. שבוע לפני פרוץ מרד גטו ורשה עבר שטבהולץ לדירת מסתור שהכין לו לוט בצד הארי של ורשה. גם אשתו ואמו הצליחו לברוח מן הגטו. שלושתם הגיעו בהמשך לכפר מילוז'נה ממזרח לוורשה ושהו בו בזהות בדויה עד אשר שוחררו על ידי הצבא האדום בספטמבר 1944.
לוט היה נשוי ואב לשניים. במהלך מרד ורשה בקיץ 1944 שימש כקצין הרפואה של אחת מגזרות המרד בדרגת סגן אלוף. ב-15 בספטמבר 1944 הפציץ מטוס גרמני את המבנה שבו נמצא יחד עם אשתו ובתו ושלושתם נהרגו.
לימים הובא לוט לקבורה בבית הקברות הצבאי פובונזקי בוורשה. הוא עוטר במספר עיטורים צבאיים.
בשנת 1996 הכיר מוסד יד ושם בלוט כחסיד אומות העולם בעקבות סיועו למשפחת שטבהולץ.
Versions of Me

Versions of Me (בעברית: גרסאות של עצמי) הוא אלבום האולפן החמישי של הזמרת-יוצרת הברזילאית אניטה. האלבום יצא לאור ב-12 באפריל 2022, על ידי חברת התקליטים האחים וורנר. האלבום הוא הראשון של אניטה שמיועד במלואו לשוק הבינלאומי, וכמו אלבומה Kisses מ-2019, כלל שירים באנגלית, ספרדית ופורטוגזית. האלבום הופק על ידי ראיין טדר, אנדרס טורס, מאוריסיו רנגיפו ורד. האלבום כולל את הסינגלים "Me Gusta",‏ "Girl from Rio", ‏"Faking Love", ‏"Envolver" ו-"Boys Don't Cry".
רקע והכרזה

לאחר שהוציאה את אלבומה הוויזואלי תלת-הלשוני, Kisses, החלה אניטה לעבוד על אלבום האולפן החמישי שלה, שנקרא במקור, Girl from Rio. בריאיון מ-2020 למגזין הברזילאי Veja, אישרה באותו הזמן שיש לה 30 שירים מוכנים לאלבום והוסיפה שהיא תבחר כמה מתוכם ביחד עם מנהלה, ברנדון סילברסטיין. ביולי 2020, החלה במסע לקידום האלבום שנקרא אז Girl from Rio, והוציאה את הסינגלים "Tócame" בהשתתפות ארקאנג'ל ודה לה גטו ב-10 ביולי 2020. השיר נמחק בסופו של דבר מרשימת הרצועות הסופית של האלבום עקב מחלוקת סביב ארקאנג'ל. ב-29 בינואר 2021, יצא לאור הסינגל "Loco", שיצא כסינגל לקידום האלבום, אך לבסוף גם לא נכנס לרשימת הרצועות הסופית.
באפריל 2021, הוציאה אניטה את הסינגל "Girl from Rio", שהוכרז כשיר הנושא מהאלבום, אך זו והצוות שלה החליטו לעכב את הוצאת האלבום באותה השנה. אניטה הכריזה על שינוי שם האלבום, תאריך יציאתו ועטיפתו ב-1 באפריל 2022, ואמרה כי לאחר מכן היא תסביר את החשיבה שלה מאחורי עטיפת האלבום וכי היא "אהבה" שזה "גורם למחלוקת", והצהירה שזאת הייתה כוונתה. מאוחר יותר, פרסמה הצהרה בחשבונות המדיה החברתית שלה, שבה נכתב בחלקה, "אפילו אחרי מיליוני ניתוחים פלסטיים, רופאים והתערבויות... הפנימי שלי נשאר אותו דבר"; הודעה שמתייחסת ל"הבדלים הבולטים בניתוחים פלסטיים" בין הפנים השונות בעטיפה. היא גם ציינה ששמו שונה ל-Versions of Me מכיוון שזה "היה הגיוני יותר".
קידום

כדי לקדם את הסינגל "Girl from Rio", הופיעה אניטה במספר תוכניות אירוח אמריקאיות במאי 2021, כולל The Tonight Show בכיכובו של ג'ימי פאלון, Today ו"ג'ימי קימל לייב!". ב-12 בספטמבר 2021, היא ביצעה את השיר במהלך הפסקה שאירעה בטקס פרסי הווידאו של MTV לשנות 2021, כחלק מקמפיין של בורגר קינג. ב-31 בינואר 2022, הופיעה אניטה בתוכנית The Tonight Show וביצעה את הסינגל "Boys Don't Cry".
בנובמבר 2021, החלה אניטה לקדם את הסינגל השלישי שלה "Faking Love", אשר בוצע בתוכנית האירוח האמריקאית The Late Late Show עם ג'יימס קורדן, שם שרה את השיר עם הראפרית סוויטי. הסינגל בוצע באירועים שונים אחרים במהלך אותה שנה, כולל "מסיבת השנה החדשה של מיילי סיירוס" ו-KIIS-FM Jingle Ball 2021.
ב-26 במרץ 2022, ביצעה אניטה את השיר שלה "Boys Don't Cry", יחד עם מיילי סיירוס במהלך המופע של סיירוס במהדורת 2022 של "לולהפלוזה".
סינגלים

ב-18 בספטמבר 2020, יצא לאור הסינגל המוביל מהאלבום "Me Gusta" בהשתתפות קארדי בי ומייק טאוורס. הסינגל הגיע למקום 91 במצעד בילבורד הוט 100 בארצות הברית והיה לראשון של אניטה שדורג במצעד. ב-29 באפריל 2021, יצא לאור הסינגל השני "Girl from Rio". השיר תוכנן לצאת כשיר הנושא של האלבום, לפני שהקונספט שלו השתנה. ב-11 ביוני 2021, יצאה לאור גרסת רמיקס עם דה-בייבי. ב-14 באוקטובר 2021, יצא לאור הסינגל השלישי של אניטה בשפה האנגלית, "Faking Love", עם הזמרת סוויטי.
ב-11 בנובמבר 2021, יצא לאור הסינגל הרביעי "Envolver". הסינגל הצליח להפוך לאחד הסינגלים המצליחים ביותר של אניטה עד כה והיה לשני שלה שדורג במצעד הבילבורד הוט 100; הוא דורג במקום ה-74 בעקבות טרנד בטיקטוק שהחל במרץ 2022. גרסת הרמיקס בהשתתפות ג'סטין קווילס יצאה לאור ב-17 בפברואר 2022.
ב-27 בינואר 2022, יצא לאור הסינגל החמישי "Boys Don't Cry".
רשימות סיכום שנה

האלבום נכלל במספר רשימות שפרסמו גופי תקשורת שונים לסיכום האלבומים הטובים ביותר לשנת 2022.
| ארגון | רשימה | מיקום | מקור |
| --- | --- | --- | --- |
| רולינג סטון | 100 האלבומים הטובים ביותר של שנת 2022 | 31 |  |
| רולינג סטון | האלבומים הטובים ביותר לשנת 2022 עד כה | 1 |  |
רשימת רצועות

| Versions of Me> מס' | Versions of Me> שם | Versions of Me> משך | Versions of Me>  | Versions of Me>  | Versions of Me>  | Versions of Me>  | Versions of Me>  | Versions of Me>  | Versions of Me>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Envolver  | 3:13 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Gata (בהשתתפות צ'נצ'ו קורליאונה)   | 3:26 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | I'd Rather Have Sex  | 2:53 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Gimme Your Number (ביחד עם טיי דולה סיין)   | 2:37 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Maria Elegante (בהשתתפות אפרו ב)   | 3:06 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Love You  | 3:02 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Boys Don't Cry  | 2:16 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Versions of Me  | 3:04 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Turn It Up  | 2:39 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Ur Baby (בהשתתפות חאליד)   | 2:43 |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | Girl from Rio  | 3:14 |  |  |  |  |  |  |  |
| 12. | Faking Love (בהשתתפות סוויטי)   | 2:28 |  |  |  |  |  |  |  |
| 13. | Que Rabão (בהשתתפות Mr. Catra ו-Papatinho)   | 2:56 |  |  |  |  |  |  |  |
| 14. | Me Gusta (ביחד עם קארדי בי ומייק טוורס)   | 3:00 |  |  |  |  |  |  |  |
| 15. | Love Me, Love Me  | 3:11 |  |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | 43:48 |  |  |  |  |  |  |  |
| Versions of Me — מהדורת דלוקס> מס' | Versions of Me — מהדורת דלוקס> שם | Versions of Me — מהדורת דלוקס> משך | Versions of Me — מהדורת דלוקס>  | Versions of Me — מהדורת דלוקס>  | Versions of Me — מהדורת דלוקס>  | Versions of Me — מהדורת דלוקס>  | Versions of Me — מהדורת דלוקס>  | Versions of Me — מהדורת דלוקס>  | Versions of Me — מהדורת דלוקס>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Lobby (ביחד עם מיסי אליוט)   | 2:37 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | El Que Espera (ביחד עם מאלומה)   | 2:50 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Yo No Se (בהשתתפות L7nnon ו-Maffio)   | 3:01 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Practice (בהשתתפות אייסאפ פרג והארווי)   | 3:23 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Dançarina Remix (ביחד עם פדרו סמפאיו ודאדג'ו בהשתתפות ניקי ג'אם ו-MC Pedrinho)   | 3:32 |  |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | 59:19 |  |  |  |  |  |  |  |
היסטוריית יציאות לאור

| אזור | תאריך יצאה | פורמט | חברת תקליטים | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| כלל העולם | 12 באפריל 2022 | הורדה דיגיטלית • הזרמת מוזיקה • תקליטור | האחים וורנר |  |
אדגר, מלך אנגליה

אדגר "השלו" (Edgar the Peaceful; ‏943 או 944 – 8 ביולי 975) היה מלך אנגליה משנת 959 ועד מותו. היה בנו הצעיר של המלך אדמונד הראשון.
הכתרתו

כינויו "השליו" אינו מתאר בהכרח את אופיו או את מעשיו של אדגר כדי להשיג את השלטון. בשנת 958 הוא כבש את ממלכת נורת'מבריה וממלכת מרסיה מידי אחיו הגדול אדוויג. בעקבות הכיבוש אספת אצילים הכריזה עליו כמלך האזורים שמצפון לתמזה.
תקופת שלטונו

תקופת שלטונו מאופיינת כתקופת שלום ואחדות בממלכת אנגליה. הוא פעל לצמצם את המתיחויות בין החצרות השונות כך שבתום כהונתו לא חזרה אנגליה לנסיכויות שהתקיימו בתקופת אדרד דודו.
תקופת שלטונו > מעורבות בכנסייה

עם מותו של אדוויג, החזיר אדגר את האב דאנסטן מגלותו ומינה אותו לבישוף של ווסטר. דאנסטן, היה לדמות משמעותית בהחלת ויישום תקנון בנדיקטוס על המנזרים ברחבי אנגליה בתקופת מלכותו של אדגר. אדגר המשיך וקידם את דאנסטן לבישוף של לונדון ולבסוף לתפקיד הארכיבישוף מקנטרברי.
טקס ההכתרה בבאת'

טקס ההכתרה הרשמי של אדגר נערך בשנת 973. הוא הומלך יחד עם אשתו, אלפת'ירת'. הייתה זו הפעם הראשונה שאשת המלך מוכתרת עמו. הטקס נערך כדי להציג את הצלחותיו הדיפלומטיות של אדגר ולאשר את שלטונו. הטקס, שנערך על ידי דנסטן ותועד בפואמה בדברי הימים האנגלו-סקסונים, מהווה את הבסיס לטקס ההכתרה הנוכחי של משפחת המלוכה בבריטניה.
משמעותו הסמלית של הטקס הייתה עצומה. שאר מלכי בריטניה הגיעו לצ'סטר אחרי הטקס והצהירו על נאמנותם לאדגר. שישה ממלכי בריטניה וביניהם מלך סקוטלנד ומלך סטראת'קלייד נשבעו אמונים למלך והבטיחו לשרת כחייליו בים וביבשה.
כתבים מאוחרים יותר מזכירים שמונה מלכים, ומרחיבים את כנף שליטתו של אדגר עד לנהר די בוויילס.
מותו

אדגר השליו מת ב-8 ביולי 975 בוינצ'סטר ונקבר במנזר גלסטונברי. אדגר השאיר אחריו שני בנים - אדוארד ואתלרד ובת - אדית. אדוארד בנו הבכור ירש את הכתר. אדית הייתה לנזירה בווילטון יחד עם אמה, וולפרית'.
מאז מותו של אדגר ועד לכיבוש הנורמני של אנגליה, לא הייתה הכתרה של מלך שלא עורערה. מותו של אדגר סימן את תחילת שקיעתה של אנגליה האנגלו-סקסית.
לקריאה נוספת

Scragg, Donald (ed.). Edgar, King of the English, 959–975: New Interpretations. Publications of the Manchester Centre for Anglo-Saxon Studies. Manchester: Boydell Press, 2008. ISBN 1843833999. Contents (external link)
Williams, Ann. "Edgar (943/4–975)." Oxford Dictionary of National Biography. Oxford University Press, 2004
Keynes, Simon. "England, c. 900–1016." In The New Cambridge Medieval History III. c.900–c.1024, ed. Timothy Reuter. Cambridge: Cambridge University Press, 1999. 456-84
אדגר השליו יושב בסירה עם שמונת המלכים בשיט על נהר די
מטבעות מתקופת אדגר הראשון
אדגאר דה לרמינא

| --- | --- |

 לידה:  29 בנובמבר 1895 אלס, צרפת 
 התאבד:  1 ביולי 1962 (בגיל 66) פריז, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 תקופת הפעילות:  מ-1914 
 דרגה:  גנרל הצבא, גנרל 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה 
 עיטורים
 צלב גדול של לגיון הכבוד  אביר הצלב הגדול של מסדר האמבט  מפקד בלגיון ההצטיינות  מדליית הרזיסטנס  צלב המלחמה הבלגי  חבר מסדר השחרור  צלב המלחמה 1914–1918  צלב המלחמה לפעולות בזירות זרות  צלב המלחמה 1939-1945  לגיון ההצטיינות של ארצות הברית בדרגת לגיונר 
 
אדגאר דה לרמינא (בצרפתית: Edgard de Larminat;‏ 29 בנובמבר 1895 - 1 ביולי 1962) היה איש צבא צרפתי, שהצטיין בשירות צבא צרפת החופשית במהלך מלחמת העולם השנייה.
קריירה מוקדמת

דה לרמינא הצטרף לצבא צרפת כטוראי, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה. ב-1915 הוסמך לקצין ולחם בקרב ורדן. במהלך המלחמה נפצע שלוש פעמים, ופעם אחת נפגע מגז רעיל. עם תום המלחמה הגיע לדרגת קפיטן.
ב-1919 סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית סן-סיר, והצטרף לצבא הקולוניאלי. בתפקיד זה לחם כנגד מורדים במרוקו ושירת במאוריטניה ובהודו-סין. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הגיע דה לרמינא לדרגת קולונל, ושירת כסגן מפקד כוחות הצבא הצרפתי בלבנט.
מלחמת העולם השנייה

עם התבוסה הצרפתית במערכה על צרפת בשנת 1940 סירב דה לרמינא להיכנע, ולהסכים לשביתת הנשק. ממקום מושבו בחלב שבסוריה ניסה לחבור אל הבריטים, ולהמשיך בלחימה. הוא ארגן בחשאי את יציאתם של אנשי צבא צרפתים מסוריה ולבנון לארץ ישראל. הגנרל ארצ'יבלד וייוול שפיקד על הכוחות הבריטים במזרח התיכון סירב לשתף פעולה עם יזמה זו, והחזיר את אלו שהצליחו לעבור את הגבול  וכך התגלו פעולותיו של דה לרמינא על ידי מפקדו, הגנרל אז'ן מיטלהאוזר, והוא הורה לכלוא אותו בדמשק. דה לרמינא נכלא, אך נמלט.
הוא הגיע אל ג'יבוטי, שם חבר לגנרל פול לואי לז'נטיום שהיה במצב דומה, וניסה לשכנע את הכוחות הצרפתים בסומלילנד הצרפתית להמשיך ולהילחם, אל מול המתקפה האיטלקית הצפויה על עמדות הבריטים באזור. לז'נטיום כשל, ונאלץ להימלט, וכך גם דה לרמינא. דה לרמינא הגיע למצרים והתכוון להמשיך אל לונדון, אך בדרך קיבל מהגנרל שארל דה גול את הפקודה להתייצב בליאופולדוויל בירת קונגו הבלגית. אנשי הצבא והמנהלה במושבות אפריקה המשוונית הצרפתית בהנהגת מושל צ'אד הצרפתי השחור פליקס אבואה תכננו להודיע על תמיכתם בצרפת החופשית. תפקידו של דה לרמינא היה לדאוג לכך שהמעבר לצד צרפת החופשית בברזוויל, בירת אפריקה הצרפתית המשוונית, יעבור על הצד הטוב ביותר, וכך היה. ב-28 באוגוסט 1940 הגיע לברזוויל, החליף שם את אנשי הצבא והמנהלה שהתנגדו לצרפת החופשית, וקיבל את מינויו של דה גול להיות למפקד כוחות צרפת החופשית באפריקה המשוונית הצרפתית בדצמבר 1940 החליטה ממשלת צרפת של וישי כי היא שוללת מדה גול, מלז'נטיום ומדה לרמינא את אזרחותם הצרפתית.
ביוני 1941 הגיע אל זירת המזרח התיכון, ביולי 1941 קיבל דרגת גנרל, ובדצמבר 1941 מונה לסגנו של הגנרל ז'ורז' קאטרו מפקד הכוחות הצרפתיים בלבאנט, תפקיד רב חשיבות לאחר המערכה בסוריה ובלבנון שהותירה שטחים נרחבים וחיילים צרפתים רבים תחת שליטת אנשי צרפת החופשית. במסגרת תפקיד זה התחיל בארגון הכוחות הצבאיים הצרפתים האמורים לסייע בלחימה בזירת המדבר המערבי. דה לרמינא הקים שתי חטיבות קלות וגדוד משוריין. באוקטובר נראה היה כי החטיבות החדשות יכולות להתערב במסגרת המערכה בצפון אפריקה. דה גול העמיד את החטיבות תחת פקודת הפיקוד הבריטי, ובמרץ 1942 הועברו החטיבות, ובהן 12,000 לוחמי צרפת החופשית תחת פיקודו של דה לרמינא לזירה הלובית.
יחידות אלו הצטיינו במסגרת קרב גזאלה ובמיוחד נודעה לתהילה העמידה שהפגין פקודו של דה לרמינא, הגנרל פייר קניג בקרב ביר חכים. ביולי 1942 נפצע דה לרמינא בתאונת דרכים, אך המשיך בפיקודו הצבאי.
יחידות הצבא שבפיקודו של דה לרמינא השתתפו בהצטיינות בקרב אל עלמיין, אך לאחר הקרב לא המשיכו במרדף אחר הצבא הגרמני הנסוג, אלא הועברו לרענון וארגון מחדש באזור טוברוק, שם אוחדו מחדש לחטיבה אחת שנקראה הדיוויזיה הראשונה של צבא צרפת החופשית בראש הדיוויזיה השתתף דה לרמינא במערכה בתוניסיה, ותרם תרומה חשובה לניצחון שהביא לסיום הלחימה באפריקה.
בין יוני 1944 לאוקטובר 1944 לחם במסגרת כוח המשלוח הצרפתי שנלחם בחזית האיטלקית. לאחר מכן הגיע אל הקרבות על אדמת צרפת. באפריל 1945 ניהל את המתקפות על כוחותיו האחרונים של היטלר באזור האוקיינוס האטלנטי, סמוך לשפך נהר הז'ירונד, והעיר רויאן. לאחר כיבוש רויאן התקיף את העיר לה רושל וקיבל את כניעתו של המפקד הגרמני אדמירל שירליץ, ועמו 18,000 חיילים.
לאחר המלחמה

לאחר המלחמה החזיק דה לרמינא בכמה משרות, ושירת בין היתר כמפקד הכללי של צבאות צרפת מעבר לים. ב-1956 פרש משירות צבאי. ב-1962 נקרא לשוב ולשרת, כחבר בית הדין הצבאי שדן את הקצינים שמרדו בדה גול במאורעות באלג'יריה בשנת 1961. בטרם התכנס בית הדין, התאבד.
עיטורים > עיטורים צרפתיים

מסדר השחרור
הצלב הגדול של לגיון הכבוד
צלב המלחמה 1914 - 1918.
צלב המלחמה 1939 - 1945.
צלב המלחמה למבצעים בזירות מחוץ לצרפת (Croix de guerre des théâtres d'opérations extérieures)
צלב המתנדבים לשירות קרבי (Croix du combattant volontaire)
מדליה קולוניאלית בתג "מרוקו".
אות המערכה של מלחמת העולם הראשונה (Médaille commémorative de la guerre 1914–1918)
אות השירות הקרבי במלחמת העולם הראשונה (Médaille Interalliée 1914–1918)
מדליית הנמלטים מן השבי (Médaille des Évadés)
אות הפציעה הקרבית במערכה (Insigne des blessés militaires)
עיטורים > עיטורים זרים

מפקד בלגיון ההצטיינות.
אביר מסדר האמבט.
מפקד במסדר לאופולד הבלגי.
צלב מלחמת העולם הראשונה עם עלי דקל (עיטור בלגי).
חבר מסדר "וירטוטי מיליטרי" (Virtuti Militari) (עיטור פולני).
הצלב הגדול של מסדר הכוכב השחור (Ordre de l'Étoile Noire) - עיטור מדהומיי.
חבר מסדר הדרקון של אנאם (Ordre du Dragon d'Annam) - עיטור שהוענק בהודו-סין.
הערות שוליים

↑  שארל דה גול, "המאבק לחרות", כרך ראשון, אל הדגל, הוצאת עם הספר, תשי"ח, עמ' 106
↑  Syrian officials bound over, פלסטיין פוסט, 2 במרץ 1941
↑  שארל דה גול, "המאבק לחרות", כרך ראשון, אל הדגל, הוצאת עם הספר, תשי"ח, עמ' 108
↑  Laval visit, פלסטיין פוסט, 9 בדצמבר 1940
↑  Few bombs on Suez canal area, פלסטיין פוסט, 24 ביולי 1942
↑  שארל דה גול, "המאבק לחרות", כרך שני, אחדות במערכה, הוצאת עם הספר, תשי"ח, עמ' 68
↑  שארל דה גול, "המאבק לחרות", כרך שני, אחדות במערכה, הוצאת עם הספר, תשי"ח, עמ' 165
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb113011579 (data)  GND: 137438664  ISNI: 0000 0000 5888 601X  LCCN: no2009054590  Léonore: 213148  SUDOC: 057080062  VIAF: 66460935   WorldCat (עם VIAF): 66460935
אדוארד בורנהה

| --- | --- |

 לידה:  17 בפברואר 1862 לאנה-וירו, אסטוניה 
 פטירה:  17 בנובמבר 1923 (בגיל 61) טאלין, אסטוניה 
 שם לידה:  Eduard Brunberg
 מדינה:  אסטוניה 
 מקום קבורה:  Metsakalmistu 
 שם עט:  Эдуард Борнхёэ 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה האימפריאלית של דרפט 
 שפות היצירה:  אסטונית 
 
אדואר בורנהויה (באסטונית: Eduard Bornhöhe, שמו האזרחי: אדואר ברונברג; 17 בפברואר (לפי הלוח יוליאני: 5 בפברואר) 1862, קולאארו – 17 בנובמבר 1923 טאלין) היה סופר פרוזה אסטוני.
ביוגרפיה

נולד במשק הבעלים של אחוזת קולאארו. אמו הייתה דודתו של אדואר ווילדה, שהייתה אוהבת שירה והכישרון השירי שלה התגלה בו מוקדם מאוד. מאוחר יותר התגוררו ההורים בפרובינציה וירו-יאאגופי באחוזת ינג'ו. לצורך חינוך הילדים עברה המשפחה בקרוב לטאלין, שם האב החל לעבוד כמהנדס. בשנים 1872–1874 למד בבית הספר היסודי בטאלין ובשנים 1874–1877 בבית הספר המחוזי, אותו סיים בפרס. המשך הלימודים נעצר בגלל מחסור בכסף והוא נאלץ להתחיל לעבוד מוקדם. לזמן קצר עבד כמתכנן אצל גודמדי וכלמד במשרד סחורות בסנט פטרסבורג. מכיוון שלא התעניין בעסקים.
ב-1877 (כשהיה בן 15), הופיעו כתביו הראשונים ב"מילידז'אהוטאיאס". באותה תקופה התעניין מאוד גם באמנות והמוזיקה, ותחומים אלה נתמכו על ידי אביו הקרוב פרופ' אדואר ון גבהרדט בדיסלדורף, שמצא בו כישרון והתכוון לסדר לו מקום לימודים חינם באקדמיה לאמנויות בדיסלדורף. אך תוכנית זו לא יצאה אל הפועל, מכיוון שבשל אובדן הציורים הקודמים נעלמה ממנו חדוות הלימוד. בשנים 1878–1879 עבד במשרד הרכבת בקאוונס (קאונאס), לאחר מכן כסגן מורה בבית הספר הפרובינציאלי של פולטסאמה ולאחר מכן כעוזר עיתונאי בעיתונים גרמניים בטאלין.
בסתיו 1881 נסע כדי לעבוד כמורה עזר בבית ספר לדיינים בסטאברופול, ומשם המשיך לטיפליס (היום טבליסי), שם יצא לנסיעה לאסיה הקטנה. לאחר שחזר לארצו, שימש בורנהויה למשך שנתיים כמורה פרטי באחוזת מאטסאלו, לאחר מכן עסק לזמן קצר בביקורת התיאטרון בעיתון Revaler Beobachter. ב-1885 שהה בגרמניה. בשנים 1886–1887 לימד שפות וזמרה בבית הספר בקוודה במערב אסטוניה, ולאחר מכן שנה נוספת כמורה פרטי במאטסאלו. הוא החל ללמוד בפברואר 1889 פילולוגיה באוניברסיטת טרטו, אך בשל מחסור בכסף נאלץ להפסיק את לימודיו כעבור כמה חודשים. הוא המשיך לעבוד כמורה פרטי ברוסיה בספרנסקי ובמשפחת הנסיך לאוניד אובולנסקי, וניסה להמשיך את לימודי השפות בחו"ל, אך גם כעת נאלץ להפסיק את לימודיו בשל מחסור בכסף. בינתיים עבד כעיתונאי וכקריקטוריסט בברלין.
ב-1893 שב סופית לארצו, שם מצא עבודה כמתרגם בבית המשפט המחוזי של טאלין ומשנת 1901 כארכיבאי. ב-1898 טייל בפלשתינה, מצרים, יוון ואיטליה. ב-1907 מונה לראש בית המשפט התושבים העליון ביוהווי (משנת 1912 התגורר בנרווא), שם כיהן עד 1917. לאחר המהפכה הבולשביקית נבחר למזכיר העיר נרווא.
ב-1919 התיישב בורנהויה בטאלין, שם, לאחר שירות קצר במשרד המשפטים, מונה לשופט שלום, במשרה זו עבד עד פטירתו. משנת 1922 היה חבר באיגוד הסופרים האסטוני.
מותו

אדוארד בורנהויה נקבר בבית הקברות הראשי. כאשר בית הקברות נהרס על ידי הרשויות הסובייטיות וכל הקברים שוטחו, היה הוא אחד משלושת האנשים לצד קונסטנטין טורנפו וניטי פינה שעצמותיהם נקברו מחדש בבית הקברות היערי. . את סיפורו הראשון "הנוקם" (1880) מחשיבים כיצירתו הטובה ביותר. העלילה מתרחשת בזמן מרד יורי. הדמות הראשית היא האיכר יאנוס, אחד ממנהיגי המרד, שידוע בכינוי "הנוקם". הוא נהרג בקרב. גם "קרבותיו של ווילו" (1890) מספר על מרד יורי
"הנסיך גבריאל או הימים האחרונים של מנזר פיריטה" (1893) מספר על מרד האיכרים בזמן המלחמה הליבונית. הדמויות הראשיות הן הנסיך גבריאל, בן לאם אסטונית ולאב רוסי נסיך, שנלחם בצד האסטונים נגד הגרמנים והשוודים, ואת בת האצולה הגרמנייה אגנס ון מנניכהוזן. העלילה מתפתחת סביב סיפור האהבה שלהם. בסיום העלילה הכוחות הרוסים צרים על טאלין (1577).
צנזורה

בשנת 1893, הצנזור של האימפריה הרוסית אסר על פרסום סיפורים היסטוריים. הדבר הוביל לכך שברונהה חדל מעיסוקו בכתיבה. בורנהה לא פרסם שום ספר במהלך עשרים השנים האחרונות לחייו.
מאחר שהנושא המועדף על בורנהה היה המאבק של אסטוניה לחופש ולא נושאים מורכבים או פולמוסיים יותר, הסובייטים נעזרו בכתביו, והציגו אותם כדוגמאות לפטריוטיזם טרום-סובייטי. בשנת 1986, הוסרט ספרו לטלוויזיה תחת הכיבוש הסובייטי, והרומנים ההיסטוריים של בורנהה המשיכו להיות מצוינים ברשימות של הקריאה בבתי ספר אסטוניים סובייטיים.
יצירתו בעברית

ארבעה סוגים של טיפשות אסטונית, תרגום: דוד שמעוני, הוצאת קלאיסקה מתקדמת 2024.
VIPER (רובר)

| --- | --- |
ציור המחשה של ה־VIPER
ציור המחשה של ה־VIPER
 מידע כללי
 מפעיל:  נאס"א 
 יצרן:  מרכז החלל ג'ונסון 
 
VIPER‏ (Volatiles Investigating Polar Exploration Rover) הוא רובר ירחי של נאס"א שהיה אמור להיות משוגר לקוטב הדרומי של הירח בחודש נובמבר 2024. אולם ביולי 2024 הודיעה נאס"א על ביטול הפרויקט. מטרתו העיקרית של הרובה הייתה לחפש מים על הירח כדי לאפשר שהיה ממושכת של אנשים על הירח. הרובר הוא חלק מתוכנית ארטמיס של ארצות הברית שמטרתה להנחית בני אדם על הירח בשנת 2024.
נאס"א הקצתה 199.5 מיליון דולר לצורך בניית הרובר לחברת אסטרובוטיק (Astrobotic) מהעיר פיטסבורג שבמדינת פנסילבניה שבארצות הברית.
באוגוסט 2024 הודיעה נאס"א שתשקול ניסיון להציל את הפרויקט מביטול, באמצעות שיתוף של חברות מהשוק הפרטי.
הערות שוליים

↑  Sean Potter, NASA Selects Astrobotic to Fly Water-Hunting Rover to the Moon, NASA, ‏2020-06-11
↑  Sarah Loff, New VIPER Lunar Rover to Map Water Ice on the Moon, NASA, ‏2019-10-23
↑  NASA is Looking for a Commercial Partner to Save VIPER, by universetoday.com
ערך זה הוא קצרמרבנושא מדעי החלל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
STS-113

STS-113, היא משימה בת 14 ימים בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א. מעבורת החלל טסה לתחנת החלל הבינלאומית לחידוש אספקה לתחנה, הרכבת חלק ה-P1 והחלפת הצוות החמישי ששהה בחלל על ידי החלפתו עם הצוות השישי. זוהי הייתה המשימה ה-19 של מעבורת החלל אנדוור, המשימה ה-112 בתוכנית מעבורות החלל והמשימה ה-16 לתחנת החלל הבינלאומית.
צוות

מפקד המשימה: ארצות הברית ג'ים ות'רבי
טייס:ארצות הברית פול לוקהארט (Paul S. Lockhart)
מומחה למשימה:ארצות הברית מייקל לופז-אלגריה
מומחה למשימה:ארצות הברית ג'ון הרינגטון
צוות > ממריאים לתחנת החלל (משלחת מס' 6)

מפקד תחנת החלל:ארצות הברית קנת באוארסוקס
מהנדס טיסת: ניקולאי בודארין (Nikolai M. Budarin)
מהנדס טיסה: ארצות הברית דונלד פטיט (Donald R. Pettit)
צוות > חוזרים מתחנת החלל (משלחת מס' 5)

מפקד תחנת החלל: רוסיה ולרי קורזון
מהנדס טיסת:ארצות הברית פגי ויטסון
מהנדס טיסה: רוסיה סרגיי טרשצ'וב (Sergei Y. Treschev)
המשימה

השיגור היה מתוכנן ל-11 בנובמבר 2002 אך נדחה מסיבות טכניות ונדחה פעם נוספת ב-22 בנובמבר בגלל תנאי מזג אוויר. STS-113  המריאה ב-24 בנובמבר 2002. ב-25 בנובמבר בוצעה התחברות מוצלחת למודול "דסטיני" של תחנת החלל. באותה עת בתחנת החלל שהתה משלחת מס' 5. על סיפון המעבורת היו חברי משלחת מס' 6. החל הליך העברת אחריות על תחנת החלל למשלחת החדשה.
בזמן שהמעבורת הייתה מחוברת לתחנה הרכיבו מומחי המשימה לופז אלגריה והרינגטון את ה-P1 במשך שלוש הליכות חלל שנמשכו כ-20 שעות. בנוסף לכך הועברו לתחנת החלל כ-1,969 ק"ג ציוד ומצרכים שהגיעו עם המעבורת.
ב-2 בדצמבר מעבורת החלל אנדוור התנתקה מתחנת החלל כאשר על סיפונה צוות משלחת מס' 5 לאחר 189 ימים בחלל. בגלל תנאי מזג האוויר באתר הנחיתה, מעברות נותרה במסלול סביב כדור הארץ מספר ימים.
המשימה הסתיימה כאשר "אנדוור" נחתה במרכז החלל קנדי ב-7 בדצמבר במסלול נחיתה מס' 33.
ראו גם

משימות מעבורות החלל