stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אימון רחוב
יתרונות שיטת "אימון רחוב"

לאימון הרחוב ישנם מספר יתרונות: האימון הוא חינמי, כדי להתאמן באימון רחוב אין צורך ברישום לחדר כושר, לסטודיו, למאמן אישי ולמאמנים אחרים. האימון ניתן לביצוע בכל מקום, אין צורך לבצע את האימון במקום מיוחד ואפשר להסתפק בגן משחקים, בים או כמעט בכל מקום שאתם נמצאים ללא צורך בציוד מיוחד ומקצועי.
התמדה באימון תורמת לפיתוח אורח חיים בריא ואפשר לבצע את הפעילות עם חברים דבר המגביר את ההנאה שבאימון. לשיטת אימון זו אין הגבלת גיל, מכיוון שמשתמשים במשקל גופנו והסיכון להיפצע נמוך.
בסיס אימון הרחוב > שגרת אימון רחוב

שגרת אימון רחוב טיפוסית מורכבת מהדברים הבאים:
יכולות אתלטיות - מערכת של תרגילים ברמות שונות של מאמץ לפיתוח כוח הסיבולת לב-ריאה, חיזוק הבריאות, פיתוח צורת גוף ושיקום.
תרגילים איזומטריים - תרגילים סטטיים המבוססים על התכווצות של שרירים מבלי שהשריר מתארך או מתכווץ, המפרק נשאר מקובע בזווית אחת ואף שאין תנועה בשריר, קיימת הוצאה אנרגטית.
התעמלות - תרגילים פשוטים המבוצעים על בסיס משקל גוף בלבד ומטרתם לחזק את סיבולת השריר.
אליפויות עולם

בחודש אפריל, 2011 נוסד האיגוד העולמי לאימוני רחוב בריגה, לטביה שעד היום מארגן ומארח אליפויות עולם שנתיות ב"אימון רחוב". עד היום התקיימו שמונה אליפויות עולם.
אליפות העולם הראשונה התקיימה בריגה שבלטביה ב-27–28 באוגוסט 2011 והיא התקיימה ב-2 קטגוריות שונות: כוח וסגנון חופשי. במקום הראשון בקטגוריית סגנון חופשי זכה יבגני קוזייר מאוקראינה, במקום השני בשתי הקטגוריות זכה אנדריי טמאו מטבריה, ישראל ובמקום השלישי זכה דולס קומאנה גומבה מספרד. בקטגוריית כוח במקום הראשון זכה ארטיום שפילו מלטביה ובמקום השלישי זכה דייוויד סמיליאס מליטא.
ב-4 באוגוסט 2012 וב-3 באוגוסט 2013 התחרות התקיימה פעמים נוספות בריגה, לטביה ומאז התחרות מתקיימת במקצה אחד. במקום הראשון זכו יבגני קוצ'רה מאוקריאנה (2012) ואנדג'זילו מליטא (2013) למקום השני הגיעו יבגני קוזייר (2012) וואדים אולקניק מאוקריאנה (2013) ולמקום השלישי הגיעו ניקולאי לבנוב מרוסיה (2012) ואקוס סזרקה מהונגריה. (2013)
ב-26 ביולי 2014 התחרות התקיימה לראשונה במוסקבה, רוסיה. במקום הראשון זכה אריק אורטיז מצרפת, במקום השני זכו כריסטופר ג'יימס לוארה מארצות הברית ובמקום השלישי זכה רוברט פולונסקי מליטא.
אליפות העולם החמישית התקיימה שוב בריגה, לטביה ב-22 באפריל 2015.את המקום הראשון לקח אריק אורטיז מצרפת, למקום השני הגיע רוברט פולונסקי מלטביה ולמקום השלישי דניאלס לאייזנס מלטביה.
ב-23 ביולי 2016 וב-2017 התחרות התקיימה במוסקבה, רוסיה ואת המקומות הראשונים לקחו הסאנג'אד פאיים מאיראן (2016) ודניאלס לאייזנס מלטביה (2017).
בפעם השמינית התחרות התקיימה לראשונה גם לנשים ולגברים בנפרד בתאריכים 7–8 בספטמבר 2018 במוסקבה, רוסיה. את המקום הראשון במקצה נשים לקחה מודזלבסקה נטליה מאוקריאנה, את המקום השני סטנבה סבטלינה מבולגריה ואת המקום שלישי, מינטן דינקה מהולנד. במקצה הגברים זכה יוהאן סאן מצרפת, את המקום השני לקח ויקטור אלנדס אורלנדה מצ'ילה ולמקום השלישי הגיע סטפן ארוטיב מבולגריה.
ראו גם

קליסטניקס
הערות שוליים

↑  world freestyle championship, WSWCF
אליהו בלנק

בלנק
אליהו בלנק (1 בינואר 1887, טבת תרמ"ז – 6 ביוני 1955, ט"ז בסיוון תשט"ו) היה סופר, חוקר, עיתונאי, עורך דין, ממנהיגי התנועה הציונית בטרנסילבניה ובעיר סיגט ולאחר מכן עיתונאי לוחם וסופר בארץ ישראל.
בארץ ישראל

בשנים 1929–1930 ערך והוציא בארץ ישראל את השבועון הבלתי מפלגתי "ירושלים" (כשם השבועון הראשון שהוציא בסיגט), שבו פרסם בין השאר את המדור הראשון בעיתונות העברית שנועד במיוחד לנשים. הוא השתתף כעיתונאי בקונגרס הציוני בציריך ב-1929. כשסגרו השלטונות המנדטוריים את העיתון "דואר היום" של איתמר בן-אב"י בגלל ביקורתו החריפה על הממשלה וטיפולה במאורעות 1929, וכתוצאה מכך נותרו יהודי ירושלים ללא עיתון שיודיעם על המתרחש בארץ, מסר את עיתונו ורישיונו לרשות "דואר היום". במקביל הדפיס בו את הידיעות היום-יומיות מחזית המאורעות בארץ ואת תגובת דעת הקהל העברית על המאורעות ועל האשמים; גליונות אלו של "ירושלים" הם כיום מקור ראשון במעלה לפרטי המאורעות.
ב-1931 ייסד בירושלים את התאחדות עולי מארמוראש, ועמד בראשה עד שהתמזגה בהתאחדות עולי הונגריה.
זמן קצר לפני השואה חזר לסיגט, בניסיון נואש להעלות משם כמה שיותר אנשים. בין השאר הצליח לחלץ את הוריו מטרנסילבניה ולהביאם לארץ ישראל. רוב ידידיו מסיגט כמו אברהם פריד לא היו בני מזל, ונספו בידי הנאצים.
מאמציו נתקבלו כרגיל בהתנגדות קשה של היריב יואל טייטלבוים, ראש חסידות סאטמר; זה פרסם הוראות שבהן אסר באיסור חמור ביותר ובאיומי גיהנום על אלפי מאמיניו להיעזר באיזו שהיא צורה בציונים מסוגם של בלנק וחבריו.
בלנק ייסד את ספריית "תמצית" שעבורה כתב והוציא ספרים קטנים ותמציתיים במדעי הרוח, היסטוריה, תנ"ך, גאוגרפיה וחשבון, לתועלת ההמונים, שבאופן זה קיבלו ידיעות בשפה פשוטה וקלה ובקיצור אך באופן מקיף. ספרים שהפכו לרבי מכר אם כי הוא לא ראה מהם רווח כספית גדול.
ביוזמתו הוקם שיכון מרמורוש בבני ברק, והוא גייס את האמצעים הכספיים לכך.
אליהו בלנק נפטר בתל אביב ב-6 ביוני 1955, ונקבר בבית העלמין קריית שאול.
רשימת ספריו בעברית

דברי ימי ישראל מראשית הופעתו ועד ימינו, 1895, ושוב בהוצאת א. בלנק בירושלים, 1935 (עם המילים על הכריכה "ידיעת דברי ימי עמנו הכרחית לתקומתנו"). מהדורה ב, דברי ימי ישראל מראשית האומה ועד ימינו, מהדורה מתוקנת הוצאת המחבר, 1944 (כמספר 1 בסדרת "תמצית"). מהדורה ג, מתוקנת, הוצאת יבנה, 1946.
היסטוריה כללית, ספרית תמצית, הוצאת בלנק 1937. ספר ראשון: הזמן העתיק (עמי המזרח, יוון ורומא), ספר שני (1938 (ימי הביניים והזמן החדש). מהדורה ב, מתוקנת ומושלמת, הוצאת המחבר ,1944. מהדורה ג, מתוקנת ומושלמת, הוצאת יבנה, 1946.
החשבון בציורים, הוצאת א. בלנק, 1937.
ארץ ישראל: ספר גאוגרפי עם סקירה היסטורית כלכלית תרבותית וכו', ספרית תמצית, הוצאת המחבר תש"א, 1941. יצא בשש מהדורות בהוצאת המחבר כל אחת מתוקנת יותר ואחר כך ב-1946 בהוצאת יבנה
תמצית התנ"ך ומבחר פניניו , 1943-1946, הוצאת המחבר. כולל את ספר בראשית וספר במדבר.
חלק א: חמישה חומשי תורה.
חלק ב: נביאים ראשונים, הוצאת על ידין, 1953.
ספר יהושע, סדרת תנ"ך לכל. הוצאת המחבר, 1948.
ספר ישעיהו, ערוך ומסודר לפי שיטה חדשה.
סדרת תנ"ך לכל מובן מיד, הוצאת א. בלנק. 1950.
לקריאה נוספת

דוד גלעדי, "היה היה איש גיבור", בתוך ספר המהנדסים והעלייה השלישית מהונגריה - 1920-1930 ת"א, 1991.
נמצא ברשת כאן:
https://www.no-666.com/2021/12/26/%d7%93%d7%9e%d7%95%d7%aa-%d7%90%d7%92%d7%93%d7%99%d7%aa-%d7%93%d7%95%d7%93-%d7%92%d7%9c%d7%a2%d7%93%d7%99-%d7%a2%d7%9c-%d7%90%d7%9c%d7%99%d7%94%d7%95-%d7%91%d7%9c%d7%a0%d7%a7-%d7%9c%d7%96%d7%9b/
הערות שוליים

↑  אליהו בלנק באתר GRAVEZ
↑  אלי אשד, "דמות אגדית " דוד גלעדי על אליהו בלנק : לזכרו של ד"ר אליהו בלנק, באתר המולטי יקום של אלי אשד, ‏2021-12-26
השבועון "ירושלים"
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
אלכסנדרה פלוסי

| --- | --- |

 לידה:  5 באוקטובר 1970 (בת 54) סן פרנסיסקו, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1986 
 עיסוק:  עיתונאית, במאית קולנוע, מפיקה, צלמת
 מקום לימודים:  אוניברסיטת לויולה מרימאונט  בית הספר לתקשורת ועיתונות ע"ש אננברג של אוניברסיטת דרום קליפורניה 
 https://alexandrapelosi.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
אלכסנדרה פלוסי (באנגלית: Alexandra Pelosi; נולדה ב-5 באוקטובר 1970) היא עיתונאית פוליטית אמריקאית, יוצרת סרטים דוקומנטריים. פלוסי היא בתה של ננסי פלוסי, מבכירות המפלגה הדמוקרטית בארצות הברית ויושבת ראש בית הנבחרים של ארצות הברית.
ביוגרפיה

פלוסי נולדה בסן פרנסיסקו שבקליפורניה, בתם של ננסי ופול פלוסי. בשנת 2000 נשלחה פלוסי מטעם רשת NBC לסקר את הקמפיין של ג'ורג' ווקר בוש. היא ליוותה את הקמפיין במשך 18 חודשים, מהתמודדות על המועמדות של המפלגה הרפובליקנית ועד להכתרתו כנשיא. בתיעוד השתמשה כדי ליצור את הסרט "Journeys with George" שעליו הייתה מועמדת ל-6 קטגוריות בפרס אמי.
אחרי הבחירות היא עזבה את רשת NBC ועברה לעשות סרטים תיעודיים בעבור רשת HBO. בשנת 2008 התלוותה לקמפיין של ג'ון מקיין וצילמה ראיונות עם אוהדיו בעצרות תמיכה בשטח. הצילומים היו הבסיס לסרט "Right America: Feeling Wronged", אשר שודר בבכורה בשנת 2009. ביס דוקו משודרת תוכנית תיעודית מ-2018 שנקראת "שתי אמריקות" בה פלוסי מראיינת תושבי ארצות הברית בקשר לתמיכתם בנשיא טראמפ, בקשר למכרות הפחם, בקשר לרצח בכנסייה בסאתרלאנד ב-5.11.2017 בו נהרגו 26 אנשים, ובקשר לחומה בין ארצות הברית ומקסיקו.
נגעי בתים

| --- | --- |

הכהן משלח את הציפור החיה. איור מאת פול הארדי
 מקרא:  ספר ויקרא, פרק י"ד, פסוקים ל"ג–נ"ו
 משנה:  מסכת נגעים, פרק י"ב - מסכת נגעים, פרק י"ג
 משנה תורה:  הלכות טומאת צרעת, פרק י"ד - הלכות טומאת צרעת, פרק ט"ז
 ספרי מניין המצוות:  ספר החינוך מצווה קעז
צרעת הבתים או נגעי בתים (בלשון חז"ל) הוא מושג בהלכה היהודית המדבר על נגע אשר בהופיעו על כותל הבית גורם לו להיות טמא לאחר תהליך ממושך, אדם וכלים שנמצאים בתוכו נטמאים גם הם. לעיתים יש להרוס את כל הבית בגלל הנגע.
המקור בתורה

כִּי תָבֹאוּ אֶל-אֶרֶץ כְּנַעַן אֲשֶׁר אֲנִי נֹתֵן לָכֶם לַאֲחֻזָּה; וְנָתַתִּי נֶגַע צָרַעַת בְּבֵית אֶרֶץ אֲחֻזַּתְכֶם. וּבָא אֲשֶׁר-לוֹ הַבַּיִת וְהִגִּיד לַכֹּהֵן לֵאמֹר: כְּנֶגַע נִרְאָה לִי בַּבָּיִת. וְצִוָּה הַכֹּהֵן וּפִנּוּ אֶת-הַבַּיִת בְּטֶרֶם יָבֹא הַכֹּהֵן לִרְאוֹת אֶת-הַנֶּגַע, וְלֹא יִטְמָא כָּל-אֲשֶׁר בַּבָּיִת; וְאַחַר כֵּן יָבֹא הַכֹּהֵן לִרְאוֹת אֶת-הַבָּיִת.

וְרָאָה אֶת-הַנֶּגַע וְהִנֵּה הַנֶּגַע בְּקִירֹת הַבַּיִת שְׁקַעֲרוּרֹת יְרַקְרַקֹּת אוֹ אֲדַמְדַּמֹּת; וּמַרְאֵיהֶן שָׁפָל מִן-הַקִּיר. וְיָצָא הַכֹּהֵן מִן-הַבַּיִת אֶל-פֶּתַח הַבָּיִת; וְהִסְגִּיר אֶת-הַבַּיִת שִׁבְעַת יָמִים. וְשָׁב הַכֹּהֵן בַּיּוֹם הַשְּׁבִיעִי; וְרָאָה וְהִנֵּה פָּשָׂה הַנֶּגַע בְּקִירֹת הַבָּיִת. וְצִוָּה הַכֹּהֵן וְחִלְּצוּ אֶת-הָאֲבָנִים אֲשֶׁר בָּהֵן הַנָּגַע; וְהִשְׁלִיכוּ אֶתְהֶן אֶל-מִחוּץ לָעִיר, אֶל-מָקוֹם טָמֵא. וְאֶת-הַבַּיִת יַקְצִעַ מִבַּיִת, סָבִיב; וְשָׁפְכוּ אֶת-הֶעָפָר אֲשֶׁר הִקְצוּ אֶל-מִחוּץ לָעִיר, אֶל-מָקוֹם טָמֵא. וְלָקְחוּ אֲבָנִים אֲחֵרוֹת וְהֵבִיאוּ אֶל-תַּחַת הָאֲבָנִים; וְעָפָר אַחֵר יִקַּח וְטָח אֶת-הַבָּיִת.
מאפייני הנגע

הנגע בגודל של שני גריסים בצבע ירקרק או אדמדמם, לעיתים חלקו ירקרק וחלקו אדמדם. מראה הנגע הוא "שפל מן הקיר".
הבית הנגוע

דין צרעת הבתים נוהג רק בבית המוגדר בית על פי ההלכה כלומר שיש לו ארבעה קירות ושגודלו המינימלי הוא 4 אמות על 4 אמות. הבית צריך להיות בבעלות פרטית לפיכך בית כנסת או בית מדרש שאין בו מגורים אינו נטמא בנגעים. כמו כן בתים בירושלים או בחוץ לארץ אינם מטמאים בנגעים מאחר שלא נתחלקו לשבטי ישראל.
טיפול בצרעת הבתים

ברגע שיש בקיר כתם החשוד כנגע הצרעת קוראים לכהן. לאחר שהכהן קובע שזהו צרעת הבתים, שמים על הבית הסגר של שבוע.
טיפול בצרעת הבתים > ההסגר

חלותו של הסגר זה, הוא זה שקובע את טומאת הבית למעשה, בשלבים הבאים, ואם נעשה שלא כראוי, גם הטומאה אינה חלה.
למעשה מכאן נלמדת אחת ממיני החזקה שהיא חזקה דמעיקרא - מהתורה, שהרי בפרשיה זו נאמר כי כאשר הכוהן רואה שהבית מנוגע ויש צורך להסגירו, אין הוא צריך לחשוש שמא עד שיצא מהבית וציווה להסגירו, הנגע השתנה ושוב אינו מחויב הסגר, אלא יכול הוא לסמוך על המציאות שהתבררה לו מקודם, ולהסגיר את הבית, וכך לטמא את הבית לאחר שבוע, אם יתברר שהנגע גדל, או לאחר שבועיים אם יתברר שהנגע עמד בעינו.
הראשונים סוברים שחלק מההסגר הוא סגירת הדלת על ידי הכהן; ובמקרה שהכהן מרוחק מהבית, צריך לסגור עם חבל.
טיפול בצרעת הבתים > פסק הכהן לאחר שבוע ושבועיים

לאחר שבוע הכהן בודק שנית את מצב הנגע. אם הנגע נחלש, מקלפים את מקום הצרעת ובזה תם הטיפול. אם הנגע נשאר במצבו הראשון שמים על הבית הסגר לשבוע נוסף, לאחר השבוע הכהן בודק בפעם השלישית את מצב הנגע, אם הנגע נחלש מקלפים את הצרעת ומטהרים את הבית בציפורים כפי שיפורט להלן, אם הנגע לא נחלש וכן אם כבר בבדיקה השנייה מתגלה שהנגע התחזק, חולצים לגמרי את האבנים שעליהם היה הנגע, מטיחים את המקום ושמים הסגר לשבוע נוסף. לאחר השבוע בודק הכהן את המקום בפעם האחרונה, אם הנגע לא חזר מטהרים את הבית, אך במידה והנגע חזר יש להרוס את הבית.
טיפול בצרעת הבתים > טיהור הבית

ביום שבו הכהן קובע שהבית נרפא מצרעתו, לאחר חליצת האבנים והטיחה, עליו להביא שתי ציפורי דרור (חופשיות, כלומר לא מבויתות) וכלי חרס חדש ובו מי מעיין ("מים חיים"). הכהן שוחט ציפור אחת, כך שדמה יישפך אל תוך המים שבכלי החרס, וקובר אותה. לאחר מכן לוקח הכהן את הציפור החיה, ומצרף אליה ענף של עץ ארז וענף מצמח האזוב, בתוספת צמר צבוע בתולעת שני. את כל אלה טובל הכהן במים המעורבים בדם, ומתיז ("מזה") על משקוף הבית שבע פעמים. לאחר מכן הכהן שולח לחופשי את הציפור החיה.
טיהור הבית שוה להליך טהרת המצורע פרט להזאה שנעשית על משקוף הבית ולא על גוף המצורע.
הסיבות להיווצרות צרעת הבתים

צרעת הבתים מגיעה כדי לרמוז לאדם בצורה מוחשית שעליו לחזור בתשובה, בטרם יהיה לו צרעת בבגדו או בגופו.
מובא במדרש כי לפני כיבוש ארץ ישראל בידי יהושע בן נון, הטמינו האמוריים את רכושם בקירות הבתים, לכן הביא הקב"ה צרעת על אותם בתים, כדי שיהרסו את הבית ויתגלו האוצרות ששוויים גדול הרבה יותר מהבית. נימוק נוסף המופיע במדרש, הוא שהצרעת מגיעה כעונש למי שלא מוכן לחלוק את רכושו לאחרים, ומשקר למי שמבקש ממנו עזרה.
לדברי התנא רבי אלעזר ברבי שמעון בפועל לא הייתה מעולם צרעת הבתים. אמנם בתלמוד מובא כי רבו החולקים עליו.
בזמן הזה

לפי ספר החינוך מצוות ראיית נגעי בתים נוהגת בארץ ישראל "בכל זמן שיש כהנים ראויים לדבר". בפועל לא נהגו הכוהנים לראות נגעי בתים בזמן הזה, והרדב"ז כתב שזה משום שאין בינינו כהן מיוחס.
ראו גם

נגע צרעת
נגעי אדם
לקריאה נוספת

מנחת חינוך - מצווה קע"ז.
הערות שוליים

↑  בניגוד למשמעותם בעברית מודרנית, מקובל לפרש את המילים "ירקרק" או "אדמדם" שבלשון המקרא כירוק ואדום חזקים במיוחד.
↑  לא פחות ולא יותר, ראה משנה תורה לרמב"ם, הלכות טומאת צרעת, פרק י"ד, הלכה ו'
↑  משנה תורה לרמב"ם, הלכות טומאת צרעת, פרק י"ד, הלכה ו'
↑  תלמוד בבלי, מסכת יומא, דף י"א, עמוד ב'
↑  משנה תורה לרמב"ם, הלכות טומאת צרעת, פרק י"ד, הלכה י"א
↑  תלמוד בבלי, מסכת חולין, דף ח', עמוד ב'
↑  פרט לנרפא לאחר הסגר שבוע ראשון שהוא טהור ללא ציפורים ספר טהרה, הלכות טומאת צרעת, פרק ט"ו, הלכה ב'
↑  הרמב"ם מביא שהצורך שהכלי יהיה חדש הוא מדברי קבלה משנה תורה לרמב"ם, ספר טהרה, הלכות טומאת צרעת, פרק י"א, הלכה א'
↑  משנה, מסכת נגעים, פרק י"ד, משנה א'
↑  ספר טהרה, הלכות טומאת צרעת, פרק ט"ו, הלכה ח'
↑  ספר החינוך מצווה קע"ז
↑  ויקרא רבה, פרשה י"ז
↑  תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף ע"א, עמוד א' - בהתבסס על שיטתו הדחויה במסכת נגעים, פרק י"ב, משנה ג' לפיה נגע טמא הוא רק כשהופיע בקירות הבית באופן בלתי מצוי (בזווית בין קירות עם תְּנאים נוספים).
↑  רבי אלעזר ברבי צדוק העיד: "מקום היה בתחום עזה והיו קורין אותו 'חורבתא סגירתא'" (חורבה מצורעת), ורבי שמעון איש כפר עכו העיד: "פעם אחת הלכתי לגליל וראיתי מקום שמציינין (מסמנים) אותו, ואמרו אבנים מנוגעות פינו לשם". וכן מבואר שם בתלמוד כי החולקים על רבי אלעזר ברבי שמעון במשנה הנ"ל, וסוברים שאין צורך שהנגע יהיה בזווית (והלכה כמותם, ראו במשנה תורה לרמב"ם, הלכות טומאת צרעת, פרק י"ד, הלכה ז' ובכסף משנה שם), חולקים גם על הטענה כי בית המנוגע לא היה ולא עתיד להיות.
↑  מצווה קעז
↑  על משנה תורה לרמב"ם, הלכות תרומות, פרק ז', הלכה ט'
| טומאה וטהרה ביהדות |
| --- | --- | --- |
| דרגות טומאה | אבי אבות הטומאה • אב הטומאה • ולד הטומאה (ראשון • שני • שלישי ורביעי) |  |
| דרגות קבלת טומאה | חולין • מעשר שני • תרומה • קודש • חטאת |  |
| קבלת טומאה | אוהל • מגע • משא • היסט • מדרס • ביאה • בועל נידה • ביאה לבית • מדף • בליעה • עיסוק |  |
| מטמאים מן התורה | מת • נבלת חיה ובהמה • נבלת עוף טהור • נבלת השרץ • בעל קרי • פולטת שכבת זרע • מטמאי משכב ומושב - נידה, יולדת, זבה, זב • צרעת (אדם, בתים, בגדים) • שכבת זרע • חטאות המטמאות • מי חטאת |  |
| מטמאים מן דרבנן | ידיים • ארץ העמים • בית הפרס • כתבי הקודש • גויים • עבודה זרה • טבילה במים שאובים |  |
| נטמאים | אדם • כלים (כלי מתכות, כלי עץ, כלי חרס, בגדים, כלי עור, שק, וכלי עצם) • אוכלים •  משקין |  |
| אחרים | טומאת מקדש וקדשיו  • האיסור לכהן להיטמא למת • הכשר לקבל טומאה • טומאה רצוצה • טומאה הותרה בציבור |  |
| טהרה | טבילה • פרה אדומה • מקווה • חציצה • טבול יום • מחוסר כיפורים • טהרת מצורע • טבילת עזרא |  |
| סדר טהרות | כלים • אהלות • נגעים • פרה • טהרות • מקוואות • נידה • מכשירין • זבים • טבול יום • ידיים • עוקצים |  |
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
ה'רמ"ב

ה'רמ"ב (5,242) ובקיצור רמ"ב – היא שנה עברית  אשר החלה ביום א' בתשרי, אור ל-25 באוגוסט 1481 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 13 בספטמבר 1482.
המולד של תשרי חל ביום השבת, 9 שעות ו-370 חלקים. לפיכך זו שנה מסוג זשה. היא מעוברת, ואורכה 385 ימים.
זו שנה שישית לשמיטה, ושנת 17 במחזור העיבור ה-276. תקופת ניסן שבשנה זו היא תחילת שנת 6 (סימנה ולגז) במחזור השמש ה-188.
שנה זו היא שנת 1,413 לחורבן הבית, ושנת 1,793 לשטרות.
אירועים

כ"ד בתשרי - האינקוויזיציה הספרדית ממנה את שני האינקוויזיטורים הראשונים ולמעשה מתחילה בפעילותה נגד יהדות ספרד.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג זשה, ובה 385 ימים.
שנה מעוברת ובה שני חודשי אדר - אדר א' ואדר ב'. חג הפורים נחוג בשנה כזו באדר ב'. בנוסף, בי"ד באדר א' מציינים פורים קטן, ובט"ו באדר א' מציינים שושן פורים קטן.
שנה "שלמה": שבה חשוון וכסלו בני 30 יום כל אחד.
היסטוריה של עם ישראל
פלאסה דה אספניה (סביליה)

ערך זה עוסק בכיכר בעיר סביליה. אם התכוונתם לכיכר בעיר אחרת בשם "פלאסה דה אספניה", ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  ספרד 
 הקמה
 תקופת הבנייה:  ?–1928
 מיקום
 מדינה:  ספרד ספרד
 עיר:  סביליה
 קואורדינטות:  37°22′37″N 5°59′13″W﻿ / ﻿37.377080398789°N 5.986900730283°W﻿ / 37.377080398789; -5.986900730283
  מפת מיקום  מפה מפורטת  he  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
הפלאסה דה אספניה (בספרדית: Plaza de España) היא כיכר עירונית מרכזית בעיר סביליה שבספרד. הכיכר היא אחד המקומות המזוהים ביותר עם העיר, והיא מייצגת ערבוב אלמנטים של סגנונות תחיית הבארוק, תחיית הרנסאנס והתחייה המורית של האדריכלות הספרדית.
היסטוריה

בשנת 1929 סביליה ערכה את התערוכה הספרדית-אמריקנית ומספר רב של בניינים נבנו בפארק מריה לואיסה בעיר, ביניהם הפלאסה דה אספניה. הכיכר תוכננה בתקופה זו על ידי האדריכל אניבל גונזלס וגני הפארק תוכננו על ידי אדריכל הנוף ז'אן קלוד ניקולא פורסטייר. בקצה הפארק נבנתה הפלאסה כפי שהיא כיום, על מנת להציג את התערוכות של הטכנולוגיה והתעשייה הספרדית.
הכיכר בנויה בצורת חצי מעגל גדול, וסביבו בניינים, הניתנים לגישה מעל החפיר באמצעות ארבעה גשרים, המייצגים את הממלכות העתיקות של ספרד. במרכז הכיכר מצויה מזרקה גדולה. כיום הכיכר כוללת ברובה מבנים של משרדי ממשלה.
אחת האטרקציות התיירותיות בעיר היא שכירת סירה ושייט סביב החפיר כדי לראות את התערוכות בכיכר. ליד קירות הכיכר מצויות גומחות אריחים רבות, כל אחת מייצגת פרובינציה אחרת בספרד.
פארק מריה לואיזה

הכיכר ביחד עם המבנים סביבה מהווים חלק מתוך פארק הקרוי: "פארק מריה לואיזה".
בספרות

סרטי קולומביה צילמו בכיכר את הסרט לורנס איש ערב, בו תיפקדה הכיכר כ"מפקדה הבריטית הראשית בקהיר".
בסרט מלחמת הכוכבים - פרק 2: מתקפת המשובטים נעשה שימוש בכיכר אך בצורה דיגיטלית.
בפרולוג של ספרו של דן בראון, "מבצר דיגיטלי", העלילה מתחילה במותו של דמות הרב-סרן בכיכר.
מפת פארק מריה לואיזה
הזרם הפטריוטי החופשי

| --- | --- |

דגל המפלגה
 מדינה:  לבנון לבנון
 מייסד:  מישל עאון 
 מנהיגים:  מישל עאון 
 תקופת הפעילות:  2003–הווה (כ־21 שנים) 
 אידאולוגיות:  דמוקרטיה נוצרית לאומיות אזרחית
 מטה:  לבנון 
 מיקום במפה הפוליטית:  מרכז-ימין
 נציגויות בפרלמנטים
 הפרלמנט הלבנוני:  17 / 128
 הקבינט הלבנוני:  6 / 24
 www.tayyar.org
 
הזרם הפטריוטי החופשי (בערבית: التيار الوطني الحر) המכונה גם "הזרם העאוני" (التيار العوني) הוא מפלגה נוצרית לבנונית, בראשות מישל עאון, גנרל לשעבר ומפקד צבא לבנון שכיהן כראש ממשלת המעבר בסוף תקופת מלחמת האזרחים הלבנונית בשנים 1988–1990. הזרם הוכרז רשמית כמפלגה ב-8 בספטמבר 2005.
המפלגה גורפת את מירב קולותיה מקרב הציבור הנוצרי, אך זוכה לפופולריות מסוימת גם בקרב המוסלמים, בשל היותו של עאון עושה דברם של בעלי אינטרסים מוסלמיים במדינות זרות. הזרם הפטריוטי תומך בחילוניות וכן בזכותם של גולים לבנונים להשתתף בבחירות במדינה. המפלגה היא בעלת בריתה של חזבאללה, ומשתייכת לקואליציית 8 במרץ.
חזרת עאון מגלות

עאון סיים 15 שנות גלות בחזרתו ללבנון ב-7 במאי 2005, 11 ימים לאחר נסיגת הצבא הסורי מאדמת לבנון. הוא ערך מסיבת עיתונאים קצרה בשדה התעופה הבינלאומי של ביירות לפני שהמשיך עם פמלייתו לבקר בקבר החייל האלמוני של קורבנות מלחמת האזרחים. לאחר תפילה והכרת תודה לאזרחי לבנון, סר עאון לקברו של ראש ממשלת לבנון לשעבר רפיק אל-חרירי, לחלוק לו כבוד. לאחר מכן, נסע לבקר את סמיר ג'עג'ע שהיה עדיין כלוא באותו זמן. ביקורו המשיך בכיכר השהידים, שם התקבל בברכה על ידי לבנונים רבים שהגיעו לראותו מכל רחבי המדינה.
מאז הגעתו מתגורר עאון בדירה חדשה במחוז ריבייה, ושם ביקרה אותו משלחת גדולה של חברי הכוחות הלבנוניים שהיו אויביו בעבר. עאון וסיתרידה ג'עג'ע, רעייתו של סמיר ג'עג'ע הכלוא, התפייסו בפומבי ועאון קרא לשחררו מהכלא. מבקרים נוספים בימים הבאים היו דורי שמעון מנהיג המפלגה הליברלית הלאומית (לבנון), סולאנג' ג'ומאייל, נאילה מעווד (רעייתו של הנשיא המנוח רנה מעווד), וחבר הפרלמנט מהאופוזיציה בוטרוס חרב. הפטריארך נסראללה בוטרוס ספיר מהכנסייה המרונית שלח גם כן משלחת לקבל את פניו, ואפילו המפלגה השיעית חזבאללה שלחה נציגים לקבל את פניו.
הבחירות ועליית הזרם הפטריוטי החופשי

בבחירות בשנת 2005 עלה הזרם הפטריוטי עם מצע סדור שכלל רפורמות כלכליות ופוליטיות, מה שגרף את תמיכתם של נוצרים לבנונים רבים.
מזכר ההבנות בין הזרם לחזבאללה

בשנת 2006 חתמה המפלגה על מזכר הבנות עם חזבאללה, המסדיר את יחסיהם ודן בתנאים לפירוקו של חזבאללה מנשקו. התנאי השני והשלישי לפירוקם היה חזרתם של אסירים לבנונים מבתי הכלא בישראל ועריכת תוכנית הגנתית להגנת המדינה מפני האיום הישראלי. ההסכם גם דן בחשיבות הגדולה של קיום יחסים תקינים עם סוריה ובקשה למידע בנושא האסירים הפוליטיים הלבנונים הכלואים בסוריה.
באופוזיציה - 2006

תומכי המפלגה השתתפו בהפגנות המוניות במרכז ביירות, יחד עם תומכי אמל וחזבאללה ודרשו מראש הממשלה פואד סניורה להתפטר.
בממשלה - 2008

ב-11 ביולי 2008 נבחרו לממשלה חברי הזרם, סגן ראש הממשלה עיסאם אבו ג'מרה, ג'בראן באסיל שר התקשורת ומאריו עאון השר לעניינים חברתיים. הייתה זו הפעם הראשונה בה חברי הזרם נכנסו לממשלה לבנונית כלשהי.
המפלגה נחלשה מאוד בבחירות 2022 ואיבדה כמעט חצי ממושביה.
בשנת 2023 העיתונאית דימא סאדק נשפטה למאסר וקנס על פרסום בגנות המפלגה.
אורנג' טי-וי

הזרם הפטריוטי החופשי השיק את תחנת הטלוויזיה שלו, Orange TV, ב-20 ביולי 2007, וכן השיק ב-1 ביוני 2009 תחנת רדיו שנקראת "סות אל-מדה" (קול המרחב).
הערות שוליים

↑  משפט של דימא סאדק
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011093320805171  LCCN: nr2006000969  VIAF: 127143185   WorldCat (עם VIAF): 127143185
דובנו

ערך זה עוסק בעיר באוקראינה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
הכניסה למצודת דובנו
דובנו או דובנא (באוקראינית: Дубно; בפולנית: Dubno) היא עיר במחוז רובנו (Рівненської області) בחבל ווהלין במערב אוקראינה לגדות נהר האיקווה.
בתקופת ימי הביניים

העיר דובנו נזכרת לראשונה בכתובים בשנת 1100, כקניינם של נסיכים פאודלים. במאה ארבע עשרה סופחו העיר וסביבותיה לפולין והעיר נחשבה כעמדת מפתח להגנת גבולותיה המזרחיים של פולין. בתקופה זו נבנה המבצר של דובנו. בשנת 1498 הוצא לגבי העיר צו זכויות עירוניות (אנ') שהקנה לתושבי העיר זכויות אזרחיות וחופש למסחר ועסקים, דבר שמשך אליה מתיישבים רבים בעיקר יהודים וארמנים. היהודים כינו את העיר בשם "דובנא".
הסיפוח לרוסיה

דובנו סופחה לאימפריה הרוסית ב-24 באוקטובר 1795, בזמן החלוקה השלישית של פולין (אנ'), כאשר שטחי גליציה עברו לשלטון אוסטרי ושטחי ווהלין עברו לשלטון רוסי ונכללו בתחום המושב המותר למגורי יהודים. בעקבות זאת חל בעיר שגשוג, מאחר שהמרשם של בני האצולה הפולנית, ה"שלכטה" (אנ') עבר מלבוב שנכללה בשטח האוסטרי לדובנו. לאחר סיום החלוקה השלישית הועבר המרשם לקייב והעיר דובנו איבדה את חשיבותה.
ב-1870 הוכרזה דובנו, כעיר השוכנת בגבולה המערבי של האימפריה הרוסית עם השטח האוסטרי, לעיר מבוצרת, דבר שהביא להגבלות על הבניה בה והגביל את התפתחותה. למרות זאת נותרה העיר כמרכז מסחרי חשוב, בעיקר בשל מתיישבים צ'כיים שהתיישבו בסביבותיה ורכשו חוות ומשקים. בימי מלחמת העולם הראשונה היה חבל ווהלין זירת קרבות בין הצבא הרוסי לצבא הגרמני. בזמן המלחמה נהרסה המצודה ההיסטורית של דובנו.
בשלטון פולין בשנית

לאחר תום המלחמה, בנובמבר 1918, הוקמה הרפובליקה הפולנית העצמאית. ב-1921, לאחר המלחמה הפולנית-סובייטית, נחתם הסכם ריגה בו נקבע גבולה המזרחי של פולין. בהסכם חולקה ווהלין כך שרובה, והעיר דובנו בתוכו, עבר לידי פולין. ברפובליקה הפולנית התקיים משטר קפיטליסטי, שבו נהגו יזמה פרטית ומסחר חופשי, בניגוד למשטר שנהג באותה עת ביתר חלקי אוקראינה הסובייטיים.
הפולנים החלו להקים מחדש, בצורתו המקורית, את המבצר של דובנו שנהרס במלחמת העולם הראשונה והחלו בבניית בית סוהר בדובנו, האמור היה להיות השלישי הגודלו בפולין. העבודה בשני האתרים טרם הושלמה בפרוץ מלחמת העולם השנייה.
במלחמת העולם השנייה ולאחריה

במלחמת העולם השנייה, במקביל לפלישת גרמניה הנאצית לפולין ב-1 בספטמבר 1939, נכנס הצבא האדום למזרח פולין עד לנהר הבוג המערבי, בהתאם להסכמה עם הנאצים שהושגה בהסכם ריבנטרופ–מולוטוב, ווהלין סופחה לברית המועצות ודובנו נמצאה שוב בשלטון רוסי.
הסובייטים הנהיגו בווהלין את משטרם הכלכלי, האוסר מסחר חופשי ואת משטר הדיכוי של הנ.ק.ו.ד. בבית הסוהר של דובנו, שבנייתו החלה בתקופת השלטון הפולני וטרם הושלמה, נכלאו אלפי אסירים פוליטיים. במהלך שנת 1940 נאסרו רוב תושביה הפולנים של דובנו ונשלחו לגולאגים. עם ראשית פלישת הנאצים לברית המועצות ביוני 1941 נכבשה ווהלין על ידי הוורמאכט ודובנו נמצאה תחת שלטון הדיכוי והרצח הנאצי.
עם התהפכות גלגל המלחמה שבו הסובייטים וכבשו את ווהלין בשנת 1944. דובנו שוחררה ב-17 במרץ 1944 על ידי כוחות החזית האוקראינית הראשונה וחזרה לשלטון סובייטי. העיר נכללה בתחומי ברית המועצות עד להתפרקותה בשנת 1991 וכינון הרפובליקה העצמאית של אוקראינה.
בשנת 1993 הכריזה ממשלת אוקראינה על העיר דובנו כאתר תרבות היסטורי לשימור. אוכלוסיית העיר מנתה ב-2005 37,690 נפש.