stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ניסויים בבני אדם על ידי הנאצים
העמדה לדין וענישה

לאחר המלחמה נשפטו עורכי ניסויים אלו ב"משפט הרופאים בגרמניה". המשפטים תרמו לגיבוש קוד נירנברג ובהמשכו הצהרת הלסינקי באשר לניסויים בבני אדם.
פסק הדין ניתן ב-20 באוגוסט 1947. בית הדין קבע כי הניסויים נערכו באכזריות, ללא הסכמתם של הקורבנות וללא תכלית מדעית אמיתית, וכי היו אלה מעשי רצח מתוכננים שנגרמו תוך עינויים וסבל של הקורבנות. על 7 מן הנאשמים הוטל גזר דין מוות והם הוצאו להורג בתליה ב-2 ביוני 1948 בכלא לנדסברג שבבוואריה. 5 מן הנאשמים נידונו למאסר עולם, ועוד 4 נאשמים נדונו לתקופות מאסר שבין 10–20 שנים. 7 מהנאשמים זוכו.
ראו גם

ניסויי מנגלה בתאומים
יחידה 731
ארנבות ראוונסבריק
אוניברסיטת שטרסבורג – כאוניברסיטה נאצית
לקריאה נוספת

ויוויאן ספיץ, רופאים מהגיהנום, תל אביב: ספרית מעריב, 2008.
הערות שוליים

↑  Weindling, Paul; von Villiez, Anna; Loewenau, Aleksandra; Farron, Nichola (2016). "The victims of unethical human experiments and coerced research under National Socialism". Endeavour. Elsevier BV. 40 (1): 1–6. doi:10.1016/j.endeavour.2015.10.005. ISSN 0160-9327. PMC 4822534. PMID 26749461.
↑  מתעלולי רופאים נאציים, המשקיף, 20 באוגוסט 1947
↑  רופאים נאציים למוות, המשקיף, 7 בספטמבר 1947
↑  7 רופאים נאציים נדונו לתלייה, קול העם, 21 באוגוסט 1947
שלט הנצחה ליד שרידי המבנה בבירקנאו בו שוכנו האסירים שנעשו בהם ניסויים בבני אדם
זולטאן סצ'י

זולטאן סצ'י (בהונגרית: Szécsi Zoltán;‏ בודפשט, 22 בדצמבר 1977) הוא אלוף אולימפי הונגרי, שלוש פעמים, שחקן כדורמים, שוער.
קורות חיים

סצ'י התחיל לשחות בגיל שנתיים. לאחר מכן שיחק טניס, כדורסל וכדורעף. הוא נאלץ לשחות בהמלצה רפואית ואז התחיל לשחק כדורמים ב-BVSC.
ב-1995 הוא כבר היה בנבחרת הצעירה. בשנה שלאחר מכן, זכה באליפות הונגריה הראשונה שלו עם BVSC והגיע לגמר ב-KEK (גביע מרכז אירופה). באותה העונה היה מדליסט כסף באליפות אירופה לנוער. באליפות 1996–1997 הוא כבר היה השוער מספר אחד של ה-BVSC. שוב זכה באליפות. ב-1997 היה שני באליפות העולם לנוער ובאוניברסיאדה. הוא היה אלוף הונגריה שוב ב-1998 וב-1999. ב-1999 הוא היה שלישי באוניברסיאדה. באותה השנה היה חבר בנבחרת הזוכה בגביע העולם. בשנת 2000 היה שלישי בליגת האלופות עם BVSC. הוא זכה במדליית זהב באולימפיאדה.
בשנת 2001 הוא היה מדליסט ארד באליפות אירופה. בקיץ 2004 עבר לקבוצת Brendon-ZF-Eger. באותה השנה הוא גם הגן על המקום הראשון בליגה העולמית ובאליפויות האולימפיות שלו.
מ-2005 הוא הפך לשחקן של פרנצווארוש. ב-2007 הוא היה שני באליפות העולם עם הנבחרת הלאומית. בקיץ 2007 הוא חתם שוב באגר. הוא סיים את השנה במקום השני בליגה גביע העולם. ב-2008 הוא הגיע עם המועדון שלו לגמר גביע LEN. הוא היה מדליסט ארד באליפות אירופה ומדליסט זהב באולימפיאדה בפעם השלישית ברציפות.
הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה וכלכלה בניהול טכני ב-2002.
משפחתו

הוא נשוי בנישואים שניים. הוא היה נשוי תחילה לז'וז'נה קובאץ' בין השנים 2000 לבין 2008, בתם יסמין יוליה (2002), בנם מרצל (2005). הוא נשוי לוונדה סגדי מאז 2011, ובנם זֵנוֹ נולד ב-2014.  הוא ואחותו גודלו על ידי אמו לבדה, הוא היה בן עשר כשאביו נפטר. אחותו מתה באופן טראגי בפתאומיות ב-2004.
פרסים והוקרה

ספורטאי נוער מצטיין (1997)
צלב הקצין של מסדר ההצטיינות של הרפובליקה של הונגריה (2000)
מדליית כסף לזכר סצ'ני (2000)
חבר בנבחרת הספורט של הונגריה (2000, 2004, 2008)
צלב אמצעי של מסדר ההצטיינות של הרפובליקה של הונגריה (2004)
שחקן השנה בהונגריה בכדור מים (2004)
צלב מרכזי של מסדר ההצטיינות של הרפובליקה של הונגריה עם כוכב (חלק אזרחי) (2008)
אזרחות כבוד של בודפשט (2008)
אזרחות כבוד של אגר (2008)
תעודת הכרה לשרים (2012)
חבר בהיכל התהילה של ספורט השחייה (2015)
שגריר מחוז הווש
תוצאותיו בספורט

זצעירים אליפות אירופה מקום שני (1996) איסטנבול
אליפות העולם לנוער-מקום שני (1997)
BL-3. (2000, BVSC)
גביע הונגרי
זכייה ( 2000, 2003 -BVSC, 2007, 2008 -Eger)
KEK-מקום שני . (1996, BVSC)
אליפות הונגריה
מדליית זהב: 1996, 1997, 1998, 1999, 2011, 2013
מדליית כסף: 2000, 2001, 2008, 2009, 2010, 2012
מדליית ארד: 2002, 2003, 2004
לקריאה נוספת

"Szécsi Zoltán". kataca.hu. אורכב מ-המקור ב-2013-01-22.
Magyar Sportévkönyv 1996-2011. Budapest: Aréna 2000. ISSN 1218-0807
הערות שוליים

↑  "Olimpikonok". bme.hu. נבדק ב-2020-05-03.
↑  "Újabb mesterhármasnak örülhet Szécsi Zoltán". kapos.hu. 2014-04-14. נבדק ב-2017-08-13.
↑  "Szécsi-Szegedi Vanda". ridikul.tv. אורכב מ-המקור ב-2017-08-13. נבדק ב-2017-08-13.
↑  "Súlyos családi titkokról vallott Szécsi Zoltán". ma.hu. 2013-08-07. נבדק ב-2017-08-13.
↑  Szávoly Richárd (2020-09-25). "Heves megye kiválóságait díjazták – galéria". egerhirek.hu. נבדק ב-2020-11-22.
גרגיי קיש

גרגיי קיש (בהונגרית: Kiss Gergely;‏ בודפשט, 21 בספטמבר 1977) שחקן כדורמים הונגרי. 3 פעמים ברציפות אלוף אולימפי (סידני 2000, אתונה 2004 ובייג'ינג 2008) בכדורמים. כיום הוא עובד בעריכת דין.
קורות חייו

קיש סיים את לימודיו התיכוניים בבית הספר התיכון על שם אימרה מדאץ' בבודפשט, ובשנת 2005 הוא קיבל תואר במשפטים בפקולטה למשפטים וממשל של אוניברסיטת סגד. נשוי, אשתו אנה ואלקאי היא שחקנית כדורמים. הוא אב לשלושה ילדים, ויקטוריה (2003) ופטריציה (2006), אוליביה (2016).
קריירה בספורט

קיש התחיל לשחק כדורמים ב-BVSC (ואשאש בודפשט) ב-1986
מ-1990 הוא היה שחקן ב"טונגסרם".
ב-1993 זכה באליפות אירופה לנוער. כבר באותה השנה הפך לחבר הנבחרת הבוגרת.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת במרץ 1994 נגד יוון.
באותה שנה זכה בתואר אלוף אירופה לנוער
שנה לאחר מכן אלוף העולם בקבוצת הגיל
ב-1995, לאחר פירוק טונגסרם, הפך לשחקן של קורדקס
שנה לאחר מכן בפרנצווארוש, איתה הגיע לגמר גביע LEN.
ב-1997 הפך לאלוף אירופה הבוגר
בינואר 1998 זכה במדליית הכסף של גביע העולם
בעונת 1997–1998 שיחק בפוסיליפו נאפולי. הוא זכה בליגת האלופות עם קבוצתו.
בעונה שלאחר מכן חזר להונגריה ועבר לאויפשט, איתה זכה בגביע LEN.
ב-1999 הפך שוב לאלוף אירופה. מ-1999 חתם שוב באיטליה.
בשנת 2000 הוא הפך לראשונה אלוף אולימפי.
בשנת 2013, הקים את האקדמיה לספורט מודרני העוסקת בקורסי הכנה לשחייה וכדורמים.
ב-2022 הוא הפך לראש ה-EAC-MSA ב-MATE-Gödöllő.
הישגיו

אלוף אולימפי (2000, 2004, 2008)
אלוף העולם (2003)
אלוף אירופה (1997, 1999)
זוכה הליגה העולמית (2003, 2004)
זוכה ביורוליג (1998, 2004, 2009)
פיינליסט היורוליג (2002, 2003, 2005)
אליפות הונגריה (2002, 2003, 2004, 2005, 2006, 2012)
מדליסט כסף באליפות הונגריה (2007, 2011)
מדליסט ארד באליפות הונגריה (1997, 2008)
מדליסט כסף באליפות איטליה (1998)
מדליסט כסף באליפות מונטנגרו (2009, 2010)
גביע הונגרי - זהב (1996–1997, 2006)
פרסים והוקרה

פרס ספורטאי נוער מצטיין (1995, 1996, 1997)
חבר בנבחרת ההונגרית של השנה (2000)
צלב הקצין של מסדר ההצטיינות של הרפובליקה של הונגריה (2000)
כובע הזהב (2000, 2004)
צלב אמצעי של מסדר ההצטיינות של הרפובליקה של הונגריה (2004)
הצלב המרכזי של מסדר ההצטיינות של הרפובליקה של הונגריה עם הכוכב (2008)
אזרחות כבוד של בודפשט (2008)
פרס דרגה I "להגנה לאומית" (2008)
שחקן השנה בכדור המים ההונגרי (2009)
תעודת הכרה של השר (2012)
חבר בהיכל התהילה של ספורט השחייה (2015)
אזרחות כבוד של ארז'בטווארוש (2017)
ספרו

החיים שלי הם המשחק. התמודדויות של אלוף אולימפי שלוש פעמים במים ובחוף בודפשט 2014
החיים שלי הם המשחק. התמודדויות של אלוף אולימפי שלוש פעמים במים ובחוף ; מהדורה מורחבת, בודפשט, 2020
הערות שוליים

↑  "Akikre büszke Erzsébetváros". Erzsébetváros. 2017 (3): 16. 2017. ISSN 2062-5812.
קלרה פייש

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  29 בינואר 1921 בודפשט, הונגריה
 נהרגה:  12 בנובמבר 1943 (בגיל 22) באצ'קה פאלאנקה
 מקום קבורה:  ליד הכנסייה האורתודוקסית בבאצ'קה פאלאנקה
 מדינה:  הונגריה 
 כינוי:  אדש
 השתייכות:  התנועה הפרטיזנית של יוגוסלביה, המפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה
 תקופת הפעילות:  1941–1943 (כשנתיים)
 תפקידים אזרחיים
 סטודנטית לרפואה
 הנצחה
 רחוב בווייוודינה, בית הסטודנט בנובי סאד, בית הספר היסודי בקיקינדה, אזור במוז'לה
 
קלרה פייש (בהונגרית: Klára Fejős, בסרבו-קרואטית: Клара Фејеш / Klara Feješ ; 29 בינואר 1921, בודפשט – 12 בנובמבר 1943, באצ'קה פאלאנקה), הייתה פרטיזנית יוגוסלבית יהודייה, שהשתתפה במלחמת העולם השנייה במערכה ביוגוסלביה; לפני המלחמה הייתה סטודנטית לרפואה בוויבודינה.
קורות חיים

נולדה ב-29 בינואר 1921 בבודפשט, למשפחה יהודית של בעלי מלאכה. אביה השתתף באירועי המהפכניים בהונגריה, הגן על הרפובליקה הסובייטית ההונגרית ולאחר נפילתה ברח ליוגוסלביה. היא עצמה חיה שנתיים עם שתי אחיותיה בקאניז'ה, ואז עברה לקיקינדה, שם סיימה בית ספר יסודי ותיכון, ולאחר מכן התקבלה לפקולטה לרפואה באוניברסיטת בלגרד.
היא הצטרפה לתנועה הקומוניסטית כתלמידה. בכיתה ו הפכה לחברה באיגוד הנוער הקומוניסטי של יוגוסלביה. הייתה פעילה בתחום ספרים, באגודות חינוכיות ובאיגודי עובדים. עבדה במנזה (קפטריה) של וובודינסקי (Војвођанске академске трпезе, גם Војвођанска менза) – איחוד הסטודנטים הטובים ביותר של וויוודינה. השתתפה בפעילויות ובהפגנות רבות שאורגנו על ידי סטודנטים בבלגרד. בקיץ 1940 השתתפה בקורסי מרקסיזם בפגישה על הר פרושקה. במרץ 1941 הצטרפה כעיתונאית של כתב העת "אומלאדינץ" (Omladinats).
לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי מדינות הציר כחברה בוועדה האזורית של המפלגה בסברו-באנאט (באנאט הצפוני) היא עברה לעבוד בפטרובגראד שהפכה למפקדה של הוועדה המחוזית של המפלגה הקומוניסטית היוגוסלבית בווייוודינה (מאוחר יותר נעמדה גם בוועד איחוד הנוער הקומוניסטי של המחוז). על פי צו של הוועדה, בסוף ספטמבר באותה השנה עברה לפעול בבאצ'קה כמזכירה וקשרית של סווטוזאר "טוזי" מרקוביץ ' והייתה מעורבת במהלך 1942 בארגון תנועת הפרטיזנים ובהפצת כרוזי תעמולה. הייתה ידועה בשם כיסוי "אדש".
לאחר הכישלון והגילוי של סווטוזאר מרקוביץ בנובמבר אותה השנה עזבה את נובי סאד. עם חברי המפלגה השתתפה בארגון ההתנגדות בורבאס, פאראגה, סילבאש ובאצ'קה פאלאנקה. נשלחה מספר פעמים עם משימות מן המפלגה לנובי סאד, והפכה לדמות מפתח של התנגדות הנוער בבאצ'קה. הצטרפה בספטמבר 1943 לוועדה המחוזית של המפלגה כנציגת באצ'קה ובאראנה. נודע ביכולת להתחבא מן המשטרה וסוכני האויב.
ב-12 בנובמבר 1943 נחשפה על ידי הסוכנים ההונגרים ונחסמה בביתה. נהרגה במהלך קרב בו ניסו לעצור את הקבוצה. במהלכו נהרגו שני פרטיזנים נוספים: ז'יבקו פופוביץ' ודושאן וידוביץ', שלושה פעילים מקרב הפרטיזנים דושאן "ולאדה" אלימפיץ', בוגדאן "צרני ג'ורגה" סטויאקוביץ' ולפוסאווה "באבא" אנדריץ' הצליחו להימלט ובהמשך נסעו לפרוסקה גורה. קלרה פייש, פופוביץ' ו-וידוביץ' נקברו בחשאי. לאחר שחרור העיר בסתיו 1944 עצמותיהם נקברו במסודר ליד הכנסייה האורתודוקסית בבאצ'קה פאלאנקה.
על שמה של קלרה פייש נקראים הרחובות בוויוודינה, בית הסטודנט בנובי סאד, נובי סאד, בית הספר היסודי בקייקינד והמחוז במוז'לה .
ראו גם

בית הספר היסודי "פייש קלרה" / Fejős Klára Általános Iskola (הדף בהונגרית, סרבית, גרמנית ואנגלית)
הערות שוליים

↑  Романо, Јаша (1980). Јевреји Југославије 1941–1945: жртве геноцида и учесници народноослободилачког рата. Београд: Јеврејски Историјски Музеј, Савеза јеврејских општина Југославије.
↑  Зборник докумената и података о народноослободилачком рату југословенских народа, Том -{I}-, књига 17: Борбе у Војводини 1941-1944 год., Војноисториски институт Југословенске народне армије, Београд, (1958). стр. 512.
↑  „Приче из Нове и Старе Паланке (Бачка Паланка)“, Немци у Војводини - Подунавске Швабе
↑  בית הסטודנטים "פייג 'קלרה" (סרבית)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "קלרה פייש".
איתן גדרון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 בדצמבר 1952 (בן 71)
 מוקד פעילות:  ישראל ישראל
 מקום לימודים:  מכללת ברקלי למוזיקה
 עיסוק:  בסיסט ‏•‏‏ מפיק מוזיקלי ‏•‏‏ מלחין
 שפה מועדפת:  עברית
 כלי נגינה:  בס
 
איתן גדרון (נולד ב-26 בדצמבר 1952) הוא מפיק מוזיקלי, בסיסט, מלחין ויזם ישראלי. גדרון הפיק וכתב עשרות אלבומים ושירים ישראליים.
ביוגרפיה

גדרון שירת בלהקת הנח"ל. חבריו לתזמורת היו יהודה עדר, אריק רודיך, רון פיש ושגיא קרפ, ואילו הסולנים אותם ליווה היו אסתר שמיר, מיקי קם, איציק גייר וגורי סגל. עם סיום תקופת השירות הצטרף ב-1971 לשלישיית מישה סגל. בהרכב היו חברים מישה סגל (סולן), דוד שנן (תופים), יוסי מנחם (יחד עם גדרון על הבס), סוזן דבור ופרן אבני (סולניות משנה). יחד הוציאו שני שירים שזכו להצלחה במצעד הפזמונים של רשת ג', "שיר החרדל" ו"האנשים אשר אהבתי". בשנת 1972 התפרק ההרכב.
ב-1974 הקים עם שלום חנוך, אריאל זילבר, מאיר ישראל ויהודה עדר את להקת תמוז. אלבומה הראשון והיחיד, "סוף עונת התפוזים", יצא לאור ב-23 בפברואר 1976 וכלל כמה להיטים: "ככה את רצית אותי" ו"סוף עונת התפוזים", שדורגו במקומות ה-17 והשביעי בהתאמה במצעד הפזמונים השנתי של רשת ג'. בדומה לשלישיית מישה סגל גם ההרכב הזה התפרק לאחר שנתיים של פעילות.
באוגוסט 1981 יצא השיר "במקום הכי נמוך בתל אביב" לאור, בביצועה של אסתר שמיר ובהפקתו של גדרון. זה רשם את חזרתו לתחום המוזיקה אחרי חמש שנות הפסקה. גדרון המשיך לעבוד עם חברי להקת תמוז לשעבר והפיק את "הנה אנו המיואשים" ו"בחברה להגנת הטבע" של זילבר. בשנת 1985 הפיק יחד עם אלון אולארצ'יק את שיריו "גלים גלים", "או שאתה שר או שלוקחים אותך מפה" (בהשתתפות טנגו), "היא הולכת בדרכים" ו"בא לשכונה בחור חדש".
לאחר קריירת המוזיקה שלו הקים יחד עם ניר לויתן את חברת "גדרון לויתן - ציוד אודיו מקצועי" העוסקת ביבוא ומכירה של ציוד אודיו. גדרון מתגורר בתל אביב ונשוי לשחקנית עירית גדרון.
הערות שוליים

↑  איתן גדרון, פזמונט
↑  שיר החרדל, פזמונט
↑  האנשים אשר אהבתי, פזמונט
↑  ככה את רצית אותי, פזמונט
↑  סוף עונת התפוזים, פזמונט
↑  במקום הכי נמוך בתל אביב, פזמונט
↑  בחברה להגנת הטבע, פזמונט
↑  הנה אנו המיואשים, פזמונט
↑  גלים גלים, פזמונט
↑  או שאתה שר או שלוקחים אותך מפה, פזמונט
↑  היא הולכת בדרכים, פזמונט
↑  בא לשכונה בחור חדש, פזמונט
↑  גדרון / לויתן, אתר הבית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299388905171  ISNI: 0000 0004 0227 518X  MusicBrainz: 6fcdb5f9-7602-4176-a6b2-f5e6f97e5ff7  VIAF: 297811551   WorldCat (עם VIAF): 297811551
עיבל גלעדי

| --- | --- |

 לידה:  1957 (בן 67 בערך) ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון  אוניברסיטת חיפה 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1975–2004 (כ־29 שנים)
 דרגה:   תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד 334  מפקד עוצבת כידון  מפקד מחנה שבטה  עוזר ראש אג"ת לתכנון  ראש החטיבה לתכנון אסטרטגי באג"ת
 פעולות ומבצעים
   מבצע שלום הגליל   האינתיפאדה הראשונה     המערכה ברצועת הביטחון   האינתיפאדה השנייה
 
עיבל גלעדי (נולד בשנת 1957 בישראל) הוא יושב ראש הוועד המנהל של המכללה האקדמית גליל מערבי, היה תת-אלוף בצה"ל וראש החטיבה לתכנון אסטרטגי באג"ת.
ביוגרפיה

גלעדי נולד וגדל בעיר חיפה. עם גיוסו לצבא בשנת 1975 התנדב לקורס טיס. שנה לאחר מכן, לאחר שהודח מהקורס, עבר לחיל התותחנים, סיים את מסלול ההכשרה ללוחמים ושובץ בגדוד 334. הוא יצא לקורס קצינים ועם סיומו שב לגדוד.
בהמשך מסלולו הצבאי שימש מפקד סוללה בספטמבר 1982 מונה למפקד גדוד 334 ופיקד עליו עד פברואר 1984. בהמשך שימש כקצין אג"ם במפקדת קצין תותחנים ראשי, כמפקד עוצבת כידון וכמפקד מחנה שבטה. לאחר מכן היה גלעדי ממקימי יחידת מורן. בתפקידו הבא שימש גלעדי כעוזר ראש אג"ת לתכנון, תחת האלופים עוזי דיין, שאול מופז ושלמה ינאי. לאחר מכן יצא גלעדי ללימודי תואר שני באוניברסיטת סטנפורד. גלעדי שב לישראל לקראת סוף 2001 ומונה לראש החטיבה לתכנון אסטרטגי באג"ת בדרגת תא"ל. בתפקידו זה החל לקדם תוכנית שקרא לה "הפעימה המייצבת" שכללה נסיגה מרצועת עזה וחלקים מיהודה ושומרון, כדי לעבור לגבולות שיהיה יותר קל להגן עליהם, ולתת לפלסטינים הישגים כדי שיהיה להם מה להפסיד. גלעדי הציע את תוכנית הפעימה המייצבת לאחר שהוא הגיע למסקנה שהסכמי אוסלו, שבהם תמך בעבר, קרסו ולא יביאו ביטחון. בסוף 2003 תוכנית הפעימה המייצבת של גלעדי הפכה לתוכנית ההתנתקות מרצועת עזה של אריאל שרון.
במהלך האינתיפאדה השנייה מונה גלעדי על ידי ראש הממשלה אריאל שרון לתכנן את גדר ההפרדה כנגד הפיגועים מיהודה ושומרון. גלעדי טען שמטרת גדר ההפרדה הייתה לקבוע גבול מדיני אליו תיסוג ישראל, על ידי עידוד המתנחלים לעבור אל הצד הישראלי של הגדר. לטענתו, תוכנית זאת לא יצאה אל הפועל בגלל מחלתו של שרון.
גלעדי נחשב לאיש אמונו של שרון, עמו התייעץ בפורומים מצומצמים ובנושאים רגישים כדוגמת ההחלטה על תוכנית ההתנתקות. בעקבות חששו של הרמטכ"ל משה יעלון כי המפגשים עם ראש הממשלה נושאים אופי פוליטי, נאסר על גלעדי בסוף 2004 להשתתף במפגשים אלו.
ביוגרפיה > לאחר שחרורו מצה"ל

באפריל 2005 מונה גלעדי לאחראי על תיאום בין משרדי בהתנתקות במשרד ראש הממשלה.
לאחר פרישתו מצה"ל עמד גלעדי בראש קרן פורטלנד, הפועלת לחיזוק הכלכלה הפלסטינית.
גלעדי מכהן כיושב ראש הוועד המנהל של המכללה האקדמית גליל מערבי, יו"ר עמותת יעדים לצפון וכנשיא כבוד של לשכת המסחר הישראלית-פלסטינית. כמו כן, משנת 2007 מכהן גלעדי כקונסול כבוד של סלובניה. בעבר כיהן גלעדי כיו"ר קרן קורת.
לגלעדי ארבעה תארים אקדמיים: מאוניברסיטת חיפה, אוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון והאוניברסיטה לביטחון לאומי בוושינגטון די. סי.. בנוסף, הוא שימש עמית מחקר באוניברסיטת סטנפורד.
בשנת 2020 טען גלעדי שההחלטה על תוכנית ההתנתקות הייתה נכונה, ושהיא נבעה מההכרח הדמוגרפי להפרד מהפלסטינים. לגבי המנהרות וירי הרקטות מעזה טען גלעדי שהם נבעו מכך שהממשלה לא פעלה לפתור את הבעיה הפלסטינית בשנים שלאחר ההתנתקות. גלעדי טען שבנימין נתניהו לא כבש את רצועת עזה כי רצה שחמאס ישלוט ברצועת עזה כדי שלא יצטרך להקים מדינה פלסטינית.
מתגורר בקיבוץ כברי.
הערות שוליים

↑  בן כספית, תוכנית גלעדי, מעריב, 2 בינואר 2004
1 2 3 4  בן כספית, כך נולדה תוכנית ההתנתקות, nrg, 16 ביולי 2005
1 2  ארי שביט, קרן התקווה של פורטלנד, באתר הארץ, 2 ביוני 2005
↑  נדב שרגאי, הבכירים לשעבר חושפים: כמה ישראל הייתה קרובה להתנתקות נוספת, ישראל היום, 30 ביולי 2020
↑  אלכס פישמן, מנותקים מהמציאות. עשור להתנתקות, באתר ynet, 27 ביוני 2015
↑  תא"ל במיל' גלעדי מונה לאחראי על תיאום בין משרדי בהתנתקות, באתר וואלה, 19 באפריל 2005
1 2  גלעדי בשליחות סלובניה, באתר הארץ, 31 במאי 2007
↑  בן כספית, יועצו של שרון: "החד צדדיות לא מתה", באתר nrg‏, 9 בספטמבר 2010
↑  עיבל גלעדי שכונה "אדריכל ההתנתקות": "הלכנו על מהלך שנגזר מתוך חזון, יוטיוב, כאן חדשות, 18 באוגוסט 2020
כדורגלן השנה ברוסיה (מגזין פוטבול)

| --- | --- |
 הגוף המעניק:  פוטבול
 תקופת הפרס:  1991–2018 (כ־27 שנים)
 
כדורגלן השנה ברוסיה (ברוסית: Футболист года в России) היה פרס שנתי שחולק על ידי השבועון הרוסי "כדורגל" (Футбол) לכדורגלן המצטיין במהלך העונה בליגת העל הרוסית. הענקת התואר נקבעת לפי ספירת הקולות בהצבעה שהונהגה על ידי העיתון וחולקה בשנים 1991–2018.
מלבד תואר כדורגלן השנה, דורגו שלושת השחקנים הטובים ביותר בעמדות השונות.
ב-2001 הפרס הוענק לראשונה לשוער רוסלן ניגמטולין מלוקומוטיב מוסקבה. ב-2005, דניאל קראבליו הברזילאי הפך לשחקן הזר הראשון שזוכה בפרס. בנוסף מוענק פרס כדורגלן השנה גם מטעם היומון "ספורט אקספרס" (Спорт-Экспресс).
הזוכים בפרס

| שנה | זוכה | מועדון |
| --- | --- | --- |
| 1992 | רוסיהויקטור אונופקו | ספרטק מוסקבה |
| 1993 | רוסיהויקטור אונופקו | ספרטק מוסקבה |
| 1994 | רוסיהאיגור סימוטנקוב | דינמו מוסקבה |
| 1995 | רוסיהאיליה צימבלר | ספרטק מוסקבה |
| 1996 | רוסיהאנדריי טיחונוב | ספרטק מוסקבה |
| 1997 | רוסיהדמיטרי אלניצ'ב | ספרטק מוסקבה |
| 1998 | רוסיהאיגור טיטוב | ספרטק מוסקבה |
| 1999 | רוסיהאלכסיי סמרטין | לוקומוטיב מוסקבה |
| 2000 | רוסיהאיגור טיטוב | ספרטק מוסקבה |
| 2001 | רוסיהרוסלן ניגמטולין | לוקומוטיב מוסקבה |
| 2002 | רוסיהדמיטרי לוסקוב | לוקומוטיב מוסקבה |
| 2003 | רוסיהדמיטרי לוסקוב | לוקומוטיב מוסקבה |
| 2004 | רוסיהדמיטרי סיצ'ב | לוקומוטיב מוסקבה |
| 2005 | ברזילדניאל קרבאליו | צסק"א מוסקבה |
| 2006 | רוסיהאנדריי ארשאבין | זניט סנקט פטרבורג |
| 2007 | רוסיהקונסטנטין זיריאנוב | זניט סנקט פטרבורג |
| 2008 | ברזילואגנר לאב | צסק"א מוסקבה |
| 2009 | ארגנטינהאלחנדרו דומינגס | רובין קאזאן |
| 2010 | פורטוגלדני מיגל אלבס | זניט סנקט פטרבורג |
| 2011 | חוף השנהבסיידו דומבייה | צסק"א מוסקבה |
| 2012 | רוסיהרומן שירוקוב | זניט סנקט פטרבורג |
| 2013 | רוסיהרומן שירוקוב | זניט סנקט פטרבורג |
| 2014 | חוף השנהבסיידו דומבייה | צסק"א מוסקבה |
| 2015 | ברזילהאלק | זניט סנקט פטרבורג |
| 2016 | רוסיהפיודור סמולוב | קרסנודאר |
| 2017 | הולנדקווינסי פרומס | ספרטק מוסקבה |
| 2018 | רוסיהארטיום דזיובה | זניט סנקט פטרבורג |

| --- | --- |
: = שוער כדורגל
: = שחקן שאינו רוסי
ראו גם

כדורגלן השנה בברית המועצות
הערות שוליים

↑  https://www.ftbl.ru/news/kvinsi-promes-luchshij-futbolist-2017-goda-po-versii-ezhenedelnika-futbol/
↑  Артем Дзюба назван лучшим игроком 2018 года по опросу еженедельника «Футбол»
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורגל רוסי ובנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מגנוס השלישי, מלך נורווגיה

מגנוס אולפסון (בנורדית עתיקה: Magnús Óláfsson, בנורווגית: Magnus Olavsson; נודע יותר בכינוי מגנוס "היחף" – בנורדית עתיקה: Magnús berfœttr, בנורווגית: Magnus Berrføtt;‏ 1073 – 24 באוגוסט 1103) היה מלך נורווגיה תחת השם מגנוס השלישי מ-1093 ועד מותו. תקופת מלכותו עמדה בסימן של מערכות צבאיות תקיפות וכיבושים, במיוחד בשטחים בשליטה נורדית שבאיים הבריטיים והוא הרחיב את תחום שלטונו לממלכת האיים ולממלכת דבלין.
כבנו היחיד של אולף השלישי, הוכרז מגנוס כמלך על דרום-מזרח נורווגיה, זמן קצר לאחר מות אביו ב-1093. בצפון הממלכה עמדה טענתו למלוכה מול בן דודו, הוקון מגנוססון (בנו של מגנוס השני), והשניים מלכו במשותף תוך חשדות הדדיים עד למותו של הוקון ב-1095. אנשי אצולה ממורמרים סירבו להכיר בשלטונו של מגנוס לאחר מות הוקון, אך מרידה זו הייתה קצרת ימים. לאחר שהבטיח את מעמדו מבית, יצא מגנוס למערכה ברחבי הים האירי, שנמשכה בשנים 1098 –1099. הוא פשט על איי אורקני ועל האיים ההברידיים, על האי מאן והבטיח את שליטתה של נורווגיה שם באמצעות חתימת ברית עם מלך סקוטלנד. בקבעו את האי מאן כבסיסו בעת מסעו זה, בנה מגנוס מספר מבצרים ובתים באי וככל הנראה השיג את הריבונות על אזור גאלווי(אנ'). הוא הפליג לוויילס בשלב המאוחר של מסעו וזכה בשליטה על אנגלסי וככל הנראה גם נכנעה לו ממלכת גוויניד' לאחר שהדף משטחי האי את הכוחות הנורמנים הפולשים.
לאחר שובו לנורווגיה, הוביל מגנוס מערכות במחוזות דלסלנד(אנ') ווסטרייטלנד(אנ') שבשוודיה, בטענה לקיומו של גבול עתיק עם ממלכה זו. לאחר שתי פלישות כושלות ומספר התנגשויות, יזם אריק הראשון, מלך דנמרק שיחות שלום בהשתתפות שלושת המלכים הסקנדינבים, מתוך חשש שהסכסוך יצא מכלל שליטה. מגנוס הגיע להסכמה על שלום עם השוודים ב-1101 כאשר הסכים לשאת לאישה את מרגרטה, בתו של המלך השוודי, אינגה הזקן. בשובו לממלכתו, הייתה באמתחתו של מגנוס דלסלנד כחלק מהנדוניה של אשתו. הוא יצא למערכה האחרונה שלו ב-1102, וככל הנראה הוא שאף לכבוש את אירלנד. מגנוס כרת ברית עם המלך האירי, מוריכרטך או בראין(אנ') ממנסטר, שהכיר בשלטונו של מגנוס בדבלין. מגנוס נהרג בנסיבות בלתי ברורות, בעודו מכין אספקת מזון למסעו בחזרה למולדתו, כאשר הוא נתקל במארב שטמנו לו שבטי האולייד(אנ') וכל ההישגים הטריטוריאליים שהושגו בתקופת מלכותו, אבדו עם מותו.
בעת החדשה באה מורשתו לידי ביטוי בצורה מודגשת יותר באירלנד ובסקוטלנד בהשוואה למולדתו נורווגיה. בין שאר החידושים המעטים שיושמו בתחום מדיניות הפנים בתקופת מלכותו, התפתח בנורווגיה שלטון מרכזי יותר של הארגון הכנסייתי שהפך להיות דומה יותר למודל האירופאי. כמי שבאופן עממי הצטייר יותר כלוחם ויקינגי מאשר כמלך ימי ביניימי, היה מגנוס המלך הנורווגי האחרון שנפל בקרב מחוץ לגבולות ממלכתו ובכמה מובנים הוא נחשב כמלך הוויקינגי האחרון.
ראשית חייו

מגנוס נולד בסוף שנת 1073 לערך כבנו היחיד של אולף השלישי, מלך נורווגיה. זהותה של אמו לא ברורה. היא מזוהה ב"קלף העבש" וב"מגילת הקלף" בשם תורה, בתו של ארנה לגה, כתורה בתו של יוהאן במחזור העולם, ב"כתבי היד החבויים – הקלף המקומט" (Hulda-Hrokkinskinna) וב"עמוד השדרה" (Hryggjarstykki) וכבתו עלומת השם של הרוזן רגנולד מגודוי שבמחוז סונמור ברשימות גנאלוגיות נורווגיות. קיים קונצנזוס בקרב החוקרים על העדפת הזיהוי הראשון מבין השלושה, אך קיימים סימוכין לזיהויים האחרים.
מגנוס גדל בקרב אנשי הפמליה המלכותית של אביו בנידארוס (טרונדהיים), הבירה דה-פקטו של נורווגיה באותה תקופה. בן דודו של אביו, ראש השבט תור אינגרידסון, היה אביו המאמץ של מגנוס. בנעוריו הוא דמה ככל הנראה לסבו איש המלחמה, האראלד השלישי, יותר מאשר לאביו שכינויו היה "השלו" (Kyrre). על פי מחזור העולם, נחשב מגנוס כנער יפה תואר ומחונן. למרות שקומתו הייתה נמוכה יותר בהשוואה לסבו, דווח שהוא כונה "מגנוס הגבוה". את כינויו הידוע יותר, "היחף", קנה מגנוס, על פי מחזור העולם, הודות למנהגו לאמץ את הלבוש הסקוטי והאירי, טוניקה קצרה שהותירה את חלקן התחתון של הרגליים חשופות. גרסה אחרת למקור לכינוי זה מוסברת על ידי ההיסטוריון הדני, סקסו גרמטיקוס, ועל פיה הוא נמלט מפני התקפה שוודית כשרגליו יחפות וגרסה שלישית מסבירה שהוא נהג לרכב על סוס כשרגליו יחפות כמנהג האירים. הודות למזגו התוקפני ובזכות מסעות המלחמה שלו מעבר לים, הוא גם זכה בכינוי "מגנוס הלוחם", או "מגנוס אוהב המלחמה" (styrjaldar-Magnús).