stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרב קוסטבה
ביוגרפיה

קוסטבה נולד בטביליסי, בירת גאורגיה. בשנת 1954 ייסד יחד עם זוויאד גמסחורדיה ארגון נוער גאורגי מחתרתי בשם "גורגסליאני" (על שם המלך וחטנג גורגסלי). הן בשנת 1956 והן בשנת 1958 נאסרו קוסטבה, גמסחורדיה ואחרים על ידי הק. ג.ב., בעוון "פעילות אנטי-סובייטית". ההאשמות נגדם כללו הפצת תעמולה וספרות אנטי-קומוניסטית. בשנת 1962 סיים את חוק לימודיו בקונסרבטוריון הממלכתי של טביליסי, ובשנים 1962–1977 היה מורה למוזיקה בבית ספר מקומי בעיר.
בשנת 1973 ייסדו קוסטבה וגמסחורדיה קבוצה להגנה על זכויות האדם. בשנת 1976 ייסד קוסטבה מחדש את "הקבוצה הגאורגית של הלסינקי" (מאוחר יותר, בשנת 1989, שונה שמה ל"איגוד הגאורגים של הלסינקי"). בשנים 1976–1977 ו-1987–1989 היה חבר בהנהלת הקבוצה הגאורגית של הלסינקי. לאחר שנת 1975 היה חבר באמנסטי אינטרנשיונל.
בשנת 1977 נאסרו קוסטבה וגמסחורדיה. קוסטבה נשלח לסיביר לריצוי עונשו ושוחרר בשנת 1987. באותה שנה היו שניהם מועמדים של הקונגרס האמריקאי לפרס נובל לשלום. בשנת 1988 ייסד את "אגודת איליה הקדוש הצדיק", ארגון פוליטי שצידד בעצמאות גאורגיה. בשנים 1988–1989 היה אחד מהמארגנים ומהמשתתפים הפעילים של ההפגנות האנטי-סובייטיות שנערכו ב-9 באפריל, שדוכאו ביד קשה על ידי הצבא האדום. קוסטבה נעצר שוב ושוחרר לאחר 45 יום.
קוסטבה היה פעיל ברשת מחתרתית של מפיצי סאמיזדאט, ופרסם יחד עמם את כתב העת הגאורגי המחתרתי, "גיזת הזהב" (בגאורגית: אוֹכּרוֹס סאצמיסי). הוא חיבר עבודות ספרותיות ומדעיות חשובות רבות.
ב-13 באוקטובר 1989 נהרג קוסטבה בתאונת דרכים. הוא קבור בפנתאון מתאצמינדה שבטביליסי.
לקריאה נוספת

הפרק "דמוקרטיזציה בגאורגיה" בספרם של קרן דווישה וברוק פארוט, דמוקרטיזציה וסמכותיות בחברות פוסט-קומוניסטיות, עמ' 156-200, אנגלית, מסת"ב 0521597315
סוונטה א. קורנל, אומות קטנות וכחות גדולים: מחקר על הקונפליקט האתנו-פוליטי בקווקז, אנגלית, מסת"ב 0700711627
הערות שוליים

↑  גורגסליאני באתר ממשלת גאורגיה, בגאורגית
↑  תמונת קברו במתאצמינדה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1162602716  ISNI: 0000 0000 3201 0095  LCCN: n94079714  VIAF: 70624849   WorldCat (עם VIAF): 70624849
מפרץ ונציה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מיקום:  Upper Adriatic 
 סוג:  מפרץ 
 מידע נוסף
 מדינות באגן הניקוז:  איטליה 
 קואורדינטות:  45°19′00″N 13°00′00″E﻿ / ﻿45.316666666667°N 13°E﻿ / 45.316666666667; 13
 
 
מפרץ ונציה (באיטלקית: Golfo di Venezia; בסלובנית: Beneški zaliv; בקרואטית: Venecijanski zaljev) הוא מפרץ בצפונו של הים האדריאטי המשתרע מצפון לקו דמיוני המחבר בין הקצה הדרומי של חצי האי איסטריה ודלתת הנהר פו. המפרץ גובל באיטליה ממערב וצפון, ובסלובניה וקרואטיה ממזרח. מהמפרץ מסתעפים מפרץ טריאסטה הכולל את לגונת גראדו וכן לגונת ונציה המסתעפת ישירות המפרץ.
הנהרות העיקריים הנשפכים אל המפרץ הם אדיג'ה, ברנטה, פייבה, ליבנצה, טליימנטו ואיסונדזו (סלובנית "סוצ'ה" Soča).
עומקו הממוצע של המפרץ הוא 34 מטרים.[דרוש מקור][דרושה הבהרה]
ראו גם

ונציה
מרי פולנטי

מרי אליזבת אנדרסון פולנטי (באנגלית: Mary Elizabeth Anderson Pawlenty; נולדה ב-13 בינואר 1961) היא שופטת אמריקאית, ורעייתו של טים פולנטי, לשעבר מושל מינסוטה. הייתה הגברת הראשונה של מינסוטה בשנים 2003–2011.
ביוגרפיה

פולנטי נולדה בשם מרי אנדרסון בעיר אידינה (Edina) שבמחוז הנפין במינסוטה, הצעירה מבין חמש בנות.
בשנת 1983 השלימה באוניברסיטת בת'ל לימודי תואר ראשון במדע המדינה, לאחר מכן החלה ללמוד בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת מינסוטה, שם השלימה ב-1986 לימודי תואר שני במשפטים. יתרה מזאת, כסטודנטית באוניברסיטה זו הכירה את בעלה לעתיד טים פולנטי. בתום הלימודים התמחתה בעריכת דין ביוסטון שבטקסס. אחר כך שבה למינסוטה ונישאה לטים. לזוג שתי בנות.
ב-1994 מונתה לשופטת בידי ארני קלרסון (אנ'), מושל המדינה. היא ישבה בכס השיפוט של בית המשפט המחוזי עבור מחוז דקוטה, אשר משכנו בעיר הייסטינגס. ב-2003 נבחר בעלה טים למושל מינסוטה ובעקבות כך נהייתה לגברת הראשונה של המדינה. במהלך כהונתו של פולנטי כמושל, בני הזוג המשיכו לתהגורר בבית מגוריהם הפרטי, ובחרו שלא לעבור אל המעון הרשמי של המושל. כגברת הראשונה, יזמה פולנטי תוכנית אינטרנטית המקשרת בין ארגונים קהילתיים שונים.
בינואר 2007, לאחר שבעלה נבחר לכהונה שנייה הכריזה פולנטי כי תעזוב את כס השיפוט, החל מ-12 בפברואר 2007. לזמן מה שימשה כיועצת משפטית בארגון "National Arbitration Forum", אך היא פרשה מתפקיד זה בספטמבר אותה שנה. אחר כך עבדה כמגשרת ב"מרכז הגישור גילברט", שם היא סייעה ביישוב סכסוכים בין גורמים שנקלעו למחלוקת, בטרם ובמהלך נקיטת הליכים אזרחיים. מינואר 2009 עד ינואר 2010 היא הייתה מנהלת דיפלומטיה רפואית ב-Children's HeartLink, מוסד ללא כוונת רווח בין-לאומי.
הערות שוליים

↑  [1 Archived May 18, 2008, at the Wayback Machine]
מרגריטה אליגר

| --- | --- |

 לידה:  24 בספטמבר 1915 (יוליאני) אודסה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  1 באוגוסט 1992 (בגיל 76) DSK «Michurinets», רוסיה 
 מדינה:  ברית המועצות 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרדלקינו 
 השכלה:  מכון גורקי לספרות (1937) 
 תקופת הפעילות:  1933–1992 (כ־59 שנים) 
 מפלגה:  המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות 
 בן או בת זוג:  איגור צ'רנוצן (1983–?)  קונסטנטין מקארוב-רקיטין (1937–1941) 
 פרסים והוקרה:  פרס סטלין  מדליה להנצחת 800 שנים לייסוד מוסקבה  מדליית ההגנה על מוסקבה  מדליה להנצחת 20 שנים לניצחון במלחמת המולדתה הגדולה 1941–1945  מדליה להנצחת 30 שנים לניצחון במלחמת המולדתה הגדולה 1941-1945  מדליה להנצחת 40 שנים לניצחון במלחמה הפטריוטית הגדולה 1941־1945  עיטור הידידות בין העמים  דרגה שנייה במסדר המלחמה הפטריוטית  עיטור הדגל האדום של העמל  מדליית הניצחון על גרמניה במלחמה הפטריוטית הגדולה 1941–1945  עיטור אות הכבוד  מסדר קירילוס ומתודיוס 
 
מרגריטה יוסיפובנה אליגר (ברוסית: Маргари́та Ио́сифовна Алиге́р; אלפבית פונטי בינלאומי: mərɡɐˈrʲitə ɪˈosʲɪfəvnə ɐlʲɪˈɡʲɛr‏; ‏האזנהקובץ:Margarita Iosifovna Aliger.ru.oga‏Ⓘ‏;
7 באוקטובר 1915- 1 באוגוסט 1992) הייתה משוררת יהודייה-רוסייה, מתרגמת, ועיתונאית.
קורות חיים

מרגריטה נולדה באודסה למשפחה יהודייה של עובדי משרד; שם המשפחה האמיתי היה זליגר (ברוסית: Зейлигер). בהיותה נערה עבדה במפעל כימי. מ-1934 עד 1937 היא למדה ב"מכון לספרות על שם מקסים גורקי".
הנושאים העיקריים של שירתה המוקדמת היו הגבורה של העם סובייטי בתקופת התיעוש (שנת לידה, 1938; מסילת הברזל, 1939; אבנים ודשא, 1940) ובמהלך מלחמת העולם השנייה (מילים, 1943). השיר המפורסם ביותר שלה הוא "זויה" (1942), שכתבה על זויה קוסמודמיאנסקיה, נערה צעירה שנרצחה בידי הנאצים. שיר זה היה אחד השירים הפופולריים ביותר בעידן הסובייטי. מ-1940 עד 1950, שירתה של אליגר אופיינה בשילוב של אופטימיות ("הרי לנין", 1953), ושירים בהם אליגר ניסתה לנתח את המצב במדינה בה חיה באופן מציאותי ("ניצחונך", 1944 - 1945). ב-1956, בכינוס של חרושצ'וב עם האינטליגנציה הוא נזף בכותבים על התערבות במערכת הפוליטית. יצוין, כי אליגר הייתה הסופרת היחידה שדברה נגדו באירוע. לאחר פרישתו, הוא התנצל בפניה על התנהגותו. אליגר כתבה מספר מסות ומאמרים על ספרות רוסית ורשמים מנסיעותיה ("על שירה ומשוררים", 1980; "החזרה מצ'ילה", 1966).
בעלה הראשון היה המלחין קונסטנטין מקארוב-רקיטין, שנהרג בחזית ליד ירצבו ב-1941, לאחר מותו של בנם הפעוט (ביתם טטיאנה [1940-1974] הייתה למשוררת ומתרגמת), טרגדיה כפולה שהשאירה אותה מוכת אסון. בשנה שלאחר מכן היא ניהלה רומן עם הסופר אלכסנדר פדייב; ממנו נולדה בתה מריה, שנישאה להנס מגנוס אנצנסברגר והתגוררה בחו"ל במשך עשרים שנה, והתאבדה זמן קצר לאחר שחזרה לפרק זמן קצר לרוסיה ב-1991. בעלה השני והאחרון של אליגר היה פקיד הוועד המרכזי איגור צ'רנוצן (1918–1990). היא שרדה את מותם של הבעלים והילדים, שנפטרו זמן קצר לאחר בתה מריה אנצנסברגר. מרגריטה אליגר נקברה בפרדלקינו בסמוך לבנותיה.
משיריה המפורסמים

שנת לידה (1938)
זויה (1942)
ניצחונך (1945)
ציפיות גדולות
שניים (1956)
גבעות לנין
שעה כחולה (1970)
הערות שוליים

↑  ויאצ'סלב Ogryzko, "Несчетный счет минувших дней (אורכב 07.08.2011 בארכיון Wayback Machine)," Literaturnaya Rossiya, 15 במאי 2009.
↑  Brown, Archie (1991). The Soviet Union: A Biographical Dictionary. NY: Macmillan. p. 10. ISBN 0-02-897071-3.
↑  selected; introduction, with an; Todd, by Yevgeny Yevtushenko ; edited by Albert C.; Weissbort, Max Hayward, with Daniel (1993). Twentieth century Russian poetry : silver and steel : an anthology (1st ed.). New York: Doubleday. ISBN 0385051298. {{cite book}}: |first3= has generic name (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300177905171  PLWABN: 9810653394105606  BIBSYS: 90247389  BNE: XX1024567  BnF: cb131864766 (data)  GND: 124432735  ISNI: 0000 0001 1440 6106  LCCN: n80136368  LNB: 000204303  NKC: jn20000600132  NLA: 36560260  NTA: 070270589  SNAC: w6v12wnz  SUDOC: 035392835  Trove: 1292648  VIAF: 29673436   WorldCat (עם VIAF): 29673436
מערך הכושר הקרבי

| --- | --- |

תג היחידה של מערך הכושר הקרבי
 פרטים
 בסיס האם:  מכון וינגייט
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1947–הווה (כ־77 שנים)
 נוצרה מתוך:  שירות האימון הגופני
 פיקוד
 יחידת אם:   זרוע היבשה
 יחידות בת:  בה"ד 8
מערך הכושר הקרבי הוא גוף מקצועי בצה"ל בתחומי הכושר הגופני והקרבי הכפוף למפקדת קצין חיל רגלים וצנחנים ראשי בזרוע היבשה. תפקידי המערך: אישור תוכניות אימונים להגברת הכושר ביחידות וביצוע בקרה על רמת הכושר הקרבי. אף שרוב הפעילות מתנהלת ביחידות קרביות, במהלך הכשרות ואימונים, עוסק מערך הכושר הקרבי גם באנשי הקבע. בראש המערך עומד מפקד בדרגת אלוף-משנה.
היסטוריה

ארגוני המחתרת שפעלו בארץ ישראל לפני הכרזת העצמאות, הכשירו מתנדבים להגנה ושמירה על היישוב היהודי מפני ערביי ארץ ישראל באמצעות אימונים גופניים, מעבר מכשולים והתעמלות בוקר. ב-1948, לאחר שהוקם צבא הגנה לישראל ואורגנו יחידות הצבא השונות, מוקם המערך במחנה צריפין. לאחר שגדל, הועבר למיקומו הנוכחי במכון וינגייט.
תשעת תפקידי המערך הוגדרו בפקודת ההקמה של שירות האימון הגופני. בפקודה נקבע כי המערך יעסוק בהקניית כושר בסיסי לטירונים, שיקום פצועים, אחזקת מתקנים וציוד, וארגון תחרויות ומבחני כושר לכלל המשרתים.
ב-1976 גדל המערך ושמו שונה ל"מחלקת כושר קרבי". כעת קיבלה המחלקה אחריות גם על פיתוח מקצועות והכשרה לניווט בשטח, לימוד שחייה וירי לאחר מאמץ. אמן הלחימה אימי ליכטנפלד, מפתח שיטת קרב מגע, הוביל את התחום במחלקה במטרה להשתמש בה בקרבות פנים מול פנים.
כחלק מהפקת הלקחים במלחמת לבנון השנייה, הושם דגש על הגברת הפעילות הגופנית של הלוחמים.
מחלקת כושר קרבי

המחלקה מונה מאות קצינים וחיילים המפוזרים בין יחידות הצבא השונות. בין אלו ניתן למנות את מדריכי הכושר הקרבי, קציני אימון גופני (א"ג), מדריכי קרב מגע ואנשי מילואים.
מדריכות הכושר כונו בתחילה "מדריכות ספורט" (מד"ס) ובהמשך שונה שמן ל"מדריכות אימון גופני" (מדא"ג/ית). המדריכות נדרשות לפרופיל רפואי גבוה בדומה ליחידות קרביות ובהמשך עוברות השתלמויות מקצועיות ממוקדות בקיקבוקס, ספינינג ופילאטיס. המדריכים אחראים להפעלת חדרי כושר וארגון אירועים וימי ספורט ביחידות.
מדי שנה, מקיימת מחלקת הכשירות הגופנית והקרבית, תחרויות ספורט בהשתתפות מאות חיילים בהם אליפות צה"ל למפקדים ואליפות צה"ל לכושר קרבי.
מטרת האליפות היא שיפור הכושר הקרבי בצה"ל במטרה לקדם את מוכנות היחידות למלחמה ובחינת כשירותם הפיזית של הלוחמים בה. במהלך האליפות משתתפים בה באופן פעיל למעלה מאלף וחמש מאות מפקדים ולוחמים מכל יחידות הצבא, באוויר, ביבשה ובים. בין התחרויות נבדק בוחן קרב מגע, בוחן מסלול ובוחן פלוגה.
כמו כן, מארגנת המחלקה בחני כושר קרבי המהווים מבחן חובה להמשך הקידום כמפקד וכקצין לוחם. ישנה התמקדות מיוחדת בפרויקטים לאורח חיים בריא באמצעות קבוצות ריצה, אימוני אופניים ושחייה ופרויקט "רצים במילואים".
הערות שוליים

↑  אביחי בקר, קצין רזה לדוגמה, באתר הארץ, 20 בנובמבר 2001
1 2 3   מערך הכושר הקרבי משמש כאחד מעמודי התווך של צה"ל למעלה מ-65 שנה, באתר צה"ל
↑  קובי פינקלר, מי הם אלופי הכושר הקרבי בצה"ל?, באתר ערוץ 7, 24 באפריל 2018
↑  מערכת וואלה ספורט‏, צה"ל בכושר: הוכרזו המצטיינים בבוחן הכשירות הקרבית, באתר וואלה, 23 במאי 2023
↑  שי לב, ‏משרתים במילואים? יש מי שדואג לכושר שלכם, באתר ONE‏, 23 במאי 2017
מצפה שלם

| --- | --- |
צילום היישוב מכיוון מערב, מהרי יהודה
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: יהודה ושומרון
מועצה אזורית: מגילות ים המלח
גובה ממוצע: ‎-303 מטר
תאריך ייסוד: 1970
תנועה מיישבת: התנועה הקיבוצית
סוג יישוב: קיבוץ
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2022
  - אוכלוסייה: 243 תושבים
    - שינוי בגודל האוכלוסייה: ‎2.1% בשנה
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת הר חברון מוגדלת) מצפה שלם(למפת הר חברון רגילה) מצפה שלם(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מצפה שלם(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מצפה שלם31°34′03″N 35°24′04″E﻿ / ﻿31.5674952347462°N 35.4011043097818°E﻿ / 31.5674952347462; 35.4011043097818  heמפת היישובים של מועצה אזורית מגילות ים המלח (in English: Megilot Regional Council) באדום - מצפה שלם בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 7 מתוך 10

מִצְפֵּה שָׁלֵם הוא התנחלות וקיבוץ במדבר יהודה, כקילומטר מחוף ים המלח, סמוך לכביש 90, כ-13 ק"מ מצפון לקיבוץ עין גדי, בתחום המועצה אזורית מגילות. זהו היישוב הדרומי ביותר בתחומי המועצה האזורית.
היסטוריה

הקיבוץ הוקם בשנת 1971 כהיאחזות נח"ל והתאזרח כקיבוץ של איחוד הקבוצות והקיבוצים ב-6 בינואר 1977, היום משתייך לתנועה הקיבוצית.
מצפה שלם נקרא על שם ד"ר נתן שלם, חוקר מדבר יהודה. השם נבחר על-פי המלצתו של רחבעם זאבי, תלמידו של שלם.
שטח השיפוט של מצפה שלם הוא 35,408 דונם, דומה לשטחה של פתח תקווה.
בקיבוץ שוכנת המכינה הקדם-צבאית "מלח הארץ".
כלכלה

כלכלת הקיבוץ מבוססת על חקלאות ותיירות. בתחום החקלאות לקיבוץ מטע תמרים כ-1,000 דונם ולול לגידול תרנגולי הודו לפיטום. ענפי התיירות בקיבוץ: "טרנקילו" - מתחם גלמפינג וקמפינג, אכסניית "מצוקי דרגות", "מצוקי דרגות - כפר מטיילים" וחוף מינרל עד שנסגר.
בכניסה לקיבוץ נמצא מפעל מעבדות ים המלח, המייצר ומשווק את המותג "אהבה", מוצרים קוסמטיים המבוססים על מינרלים מים המלח.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2022.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  מצפה שלם - היאחזות חדשה במדבר יהודה, מעריב, 24 בספטמבר 1971
↑  א. סדומי, היאחזות ותיקה   קיבוץ חדש, דבר, 7 בינואר 1977
↑  עמוס הראל, דו"ח חדש: התנחלויות בגדה קיבלו תחומי שיפוט הגדולים פי עשרה מהשטח הבנוי, באתר TheMarker‏, 7 ביולי 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007588156305171  VIAF: 317132593   WorldCat (עם VIAF): 317132593
מרגריטה (אי)

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  הים הקריבי, האוקיינוס האטלנטי 
 קואורדינטות:  10°59′13″N 63°56′08″W﻿ / ﻿10.986944444444°N 63.935555555556°W﻿ / 10.986944444444; -63.935555555556
 שטח:  1,020 קילומטר רבוע
 אורך:  69.4 קילומטר
 רוחב:  33.2 קילומטר
 גובה מרבי:  Montaña de Copey
 נתונים מדיניים
 מדינה:  ונצואלה ונצואלה
 אוכלוסייה:  489,917 (2022)
 עיר ראשית:  לה אסונסיון
  (למפת ונצואלה מוגדלת) קראקס מרקאיבו ולנסיה ברקיסימטו סיודד גואיאנה מפל אנחל מרידהקולומביה ברזיל גיאנה הים הקריבימרגריטה(למפת ונצואלה רגילה) קראקס מרקאיבו ולנסיה ברקיסימטו סיודד גואיאנה מפל אנחל מרידהקולומביה ברזיל גיאנה הים הקריבימרגריטה
 
מפת האי מרגריטה.
האי מרגריטה (בספרדית: Isla de Margarita) הוא האי הגדול ביותר בוונצואלה, הממוקם במדינת המשנה נואבה אספרטה. האי ממוקם צפונית-מזרחית לוונצואלה, בים הקריבי. באי ממוקמת בירת מדינת המשנה - העיר לה אסונסיון.
היסטוריה

בשנת 1498 הגיע כריסטופר קולומבוס אל האי מרגריטה, והיה האירופאי הראשון שהגיע אל האי, אשר היה מיושב קודם לכן על ידי מתיישבים מקומיים משבט הגואיקרייס (Guaiqueries). סביב חופי האי גילו המתיישבים הספרדים פנינים רבות, אשר היוו שליש מההכנסות שהגיעו לממשלה הספרדית ממושבותיה ביבשת אמריקה. בשל חשיבותו הכלכלית של האי, ומחשש להתקפות שודדי ים בוצרו חופי האי.
בשנת 1675 נכבש האי לזמן קצר על ידי שודד הים רד לגס גריבס, אשר בזז את אוצרותיו.
בשנת 1814 זכה האי לעצמאות מספרד. בשנת 1816 מונה סימון בוליבר כמפקד צבא הרפובליקה השנייה של ונצואלה בהיותו באי, והחל מהאי את מסעו לשחרור ונצואלה מהשליטה הספרדית.
גאוגרפיה

האי ממוקם בים הקריבי, בין קווי האורך '10°52 צפון ו-'11°11 צפון לבין קווי הרוחב '63°48 מערב ו-'64°23 מערב.
שלושת האיים מרגריטה, קוצ'ה וקובאגואה מהווים את מדינת נואבה אספרטה.
האי מורכב משני חצאי אי המחוברים ביניהם במצר יבשה צר שאורכו 18 ק"מ.
שטחו הכולל של האי - 1,020 קמ"ר.
אקלים האי יבש, והטמפרטורה הממוצעת באי נעה בין 24 ל-37 מעלות צלזיוס.
באי מתגוררים כ-440,000 תושבים, בעיקר במזרח האי, בבירת האי לה אסונסיון (28,500 תושבים), ובערים פורלמר (85,000 תושבים) ופמפטאר (50,000 תושבים).
הנקודה הגבוהה ביותר באי - סן חואן, שגובהה 920 מטרים, ממוקמת בחצי האי פאראגואצ'ואה במזרח האי. הנקודה הגבוה ביותר במערב האי, בחצי האי מקנאו, היא פיקו דה מקנאו, שגובה 760 מטרים.
כלכלה

עיקר כלכלת האי מבוססת על התיירות. האי מוגדר כאזור חופשי ממס ערך מוסף על מנת לעודד תיירות מקומית ותיירות זרה לאי.
באי כ-50 חופי רחצה, והוא מהווה אתר פופולרי לגלישת רוח.
מפת האי משנת 1840 מעשה ידי אגוסטין קודאזי.
חוף פוארטו קרוס
מבט פנורמי על האי
מריה ברברה באך

| --- | --- |

 לידה:  20 באוקטובר 1684 גהרן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  7 ביולי 1720 (בגיל 35) קתן, אנהלט-קתן 
 מקום קבורה:  קתן 
 מוקד פעילות:  שוורצבורג-זונדרסהאוזן, גרמניה 
 סוג קול:  קונטרה אלט 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 בן או בת זוג:  יוהאן סבסטיאן באך (17 באוקטובר 1707–1720) 
 צאצאים:  וילהלם פרידמן באך, Maria Sophia Bach, יוהאן כריסטוף באך, Catharina Dorothea Bach, קרל פיליפ עמנואל באך, Johann Gottfried Bernhard Bach, Leopold Augustus Bach 
 מספר צאצאים:  7 
 
מריה ברברה באך (20 באוקטובר 1684 - נקברה 7 ביולי 1720; בגרמנית: Maria Barbara Bach) הייתה בתו של המלחין יוהאן מיכאל באך ובת דודתו השנייה, כמו גם אשתו הראשונה של יוהאן סבסטיאן באך.
ביוגרפיה

מריה ברברה באך נולדה בגהרן (אנ') שבתורינגיה. ב-17 באוקטובר 1707 היא נישאה למלחין המפורסם, יוהאן סבסטיאן באך בדורנהיים. בהכשרתה ובמקצועה טרם נישואיה הייתה זמרת סופרן.
ביולי 1720 נפטרה לפתע בקתן שבאנהלט, שם עבד באך אצל ליאופולד (אנ'). באותה עת שהה יוהאן סבסטיאן באך בשליחות אדונו בקרלובי וארי (קרלסבאד). תאריך מותה המדויק אינו ידוע, היא נקברה בעיירה קוטן, ושם מצויה גם מאז שנת 2004 אנדרטה לזכרה.
במהלך חייה ילדה מריה ברברה באך שבעה ילדים, שלושה מהם נפטרו בגיל צעיר:
קתרינה דורותאה (28 בדצמבר 1708 - 14 בינואר 1774)
וילהלם פרידמן באך (22 בנובמבר 1710 - 1 ביולי 1784)
יוהאן כריסטוף (נולד ונפטר ב-23 בפברואר 1713)
מריה סופיה (23 בפברואר 1713 - 15 במרץ 1713) - אחותו התאומה של יוהאן כריסטוף
קרל פיליפ עמנואל באך (8 במרץ 1714 - 14 בדצמבר 1788)
יוהאן גוטפריד ברנהרד באך (11 במאי 1715 - 27 במאי 1739)
לאופולד אוגוסטוס (15 בנובמבר 1718 - 29 בספטמבר 1719)
מערך הקברים של גוגוריו

מערך הקברים של גוֹגוּרְיוֹ (קוריאנית צ'וסונגול 고구려 고분군; הנג'ה 高句麗古墳群 - "גוגוריו גובונגון") מונה 30 קברים מעוטרים ברחבי קוריאה הצפונית, אשר זכו למעמד של אתר מורשת עולמית בשנת 2004.
גוגוריו הייתה ממלכה חזקה בצפון מזרח סין וחצי האי קוריאה, בין המאה ה-5 והמאה ה-7, והייתה אחת משלוש הממלכות של קוריאה. הממלכה הוקמה באזור קוריאה הצפונית של ימינו בשנת 227 לפנה"ס ובירתה הועברה לפיונגיאנג בשנת 427.
עד כה התגלו וזוהו למעלה מ-10,000 קברים מתקופת גוגוריו ברחבי סין וקוריאה הצפונית. 90 מהם מקושטים בציורי קיר ו-70 מאלה שוכנים בקוריאה הצפונית. ההשערה היא שהקברים המקושטים הוכנו עבור מלכים, חברי משפחת המלוכה והמעמד האריסטוקרטי.
אתרי הקברים

שלושים מתחמי הקברים ממוקמים בעיקר באזורים חקלאיים ומיעוטם נמצאים ליד כפרים. אלה כוללים ערימות אבנים, מבנים מקורים או קברים בצורת תל. הקברים עצמם שוכנים במתחם בנוי ומתחלקים לכמה סוגים - חדר בודד, שני חדרים, שלושה חדרים ומעלה וכן חדר צדדי. אל הקברים מסוג זה מובילים מסדרונות והם בנויים מאבן. לקברים מגוון רחב של תקרות, חלקן משוכללות מאוד, שכן עליהן לכסות שטח רחב ללא תמיכת עמודים, כאשר גושי אבן גדולים נושאים עליהם את משקל האבנים או את תל האדמה.
ציורי הקיר מאופיינים בצבעים חזקים והם מתארים את חיי השגרה והמיתולוגיות הקוריאניות. עד לשנת 2005 התגלו 70 ציורי קיר, רובם באגן הנהר טידונג ליד פיונגיאנג, אזור אנאק בדרום פרובינציית הואנגהי ובג'יאן שבמחוז ג'ילין הסיני. הציורים בקברים מתחלקים לכמה סוגים: דיוקנאות, ארבע האלוהויות ביחד, ארבע האלוהיות בנפרד וציורים למטרות אסתטיות.
הנימוקים של אונסק"ו להכללת האתר ברשימת אתרי המורשת העולמית היו:
ציורי הקיר הם יצירות אמנות מתקופת גוגוריו. הקברים עצמם משקפים יכולות הנדסיות ברמה גבוהה.
המנהגים התרבותיים של גוגוריו השפיעו על כל מזרח אסיה, כולל יפן.
באתר ניתן ללמוד באופן ייחודי על תרבות גוגוריו בהיבט היומיומי ובהיבט של מנהגי הקבורה.
קברי גוגוריו הם דוגמה חשובה לטיפולוגיה של קברים.
היסטוריה

ממלכת גוגוריו התקיימה במשך כ-700 שנים בין שנת 37 לפנה"ס לשנת 668 לספירה. הממלכה הוקמה באזור שנקרא היום הנפה האוטונומית חְווָאנְזֶ'ן (桓仁, פין-יין Huánrén) שבמחוז ליאונינג הסיני, ושליטי הממלכה העבירו את עיר הבירה שלהם לעיר גְווֹנֵי (כיום בתחומי העיר ג'יאן במחוז ג'ילין בסין) בשנת 3 לפנה"ס, ב-427 להר טיסונג באזור פיונגיאנג, ולבסוף לטירת ג'אנגן הנמצאת במרכז פיונגיאנג של ימינו. פיונגיאנג שכנה באותה תקופה בנקודה אסטרטגית חשובה והייתה מרכז פוליטי, כלכלי ותרבותי חשוב. מסיבה זו החליטו שליטי גוגוריו להעביר את עיר הבירה שלהם לפיונגיאנג ולהשקיע משאבים רבים בפיתוחה. ממלכת גוגוריו הרחיבה את שליטתה וכבשה את צפון מזרח סין ומחצית מקוריאה, כך שהיא הפכה לגורם דומיננטי במזרח הרחוק. הממלכה קרסה בשנת 668.
המורשת התרבותית הבולטת ביותר של הממלכה היא אלפי הקברים. קברים בתוך גבעות (שחלקם כללו ציורי קיר) הפכו לנפוצים מאוד לאחר שעיר הבירה עברה לפיונגיאנג, אך הם קיימים גם בחלקים אחרים של הממלכה. רוב הקברים סבלו מחפירות לא מסודרות במהלך המילניום האחרון. התוצאה של כך היא שמעט מאוד קברים נחקרו באופן מדעי ומספר הממצאים השלמים שנמצאו בקברים איננו גבוה. הקברים זכו לתשומת לב עולמית ב-1905 כאשר שלטון הכיבוש היפני אפשר לציבור לגשת אליהם. המחקר והתיעוד המדעיים הראשונים בוצעו על ידי מומחים יפנים בין 1911 לשנות ה-40. החל מ-1945 מתבצעים במקום סקרים, חפירות ותיעוד מסודרים. בשנות ה-40 בוצעו מספר פעולות שימור מבנים קלות, כגון הגבלת הכניסה לקברים ובניית כניסה חדשה לחלקם. עבודות התחזוקה, שמירה ושימור הרגילות החלו ב-1946, ובנוסף מונתה לאתר הנהלה מסודרת ונחקקו מספר חוקים.
במאי 2006 התגלו 2,360 קברים יחידים במהלך העבודות בשמורת הטבע יונפנג. בנוסף, החוקרים גילו שרידים של עיר עתיקה. בין שרידי העיר הייתה חומה בגובה מטר וחצי ובעובי ארבעה מטרים. לפי העדויות הייתה במקום, ככל הנראה, חפיר מלא במים. בתוך העיר התגלו 12 קברים.
ראו גם

היסטוריה של קוריאה
ציור קיר ובו נראית דמות אדם
דמות אישה
משפחת פוליאקוב

סמל האצולה של משפחת פוליאקוב
משפחת פּוֹליאקוב (ברוסית: Поляков) הייתה משפחה יהודית נודעת ברוסיה בתקופת האמנציפציה. המשפחה הייתה כמעט שקולה בעושרה למשפחת רוטשילד המפורסמת ממערב אירופה.
משפחת פוליאקוב הייתה משפחה של תעשיינים ובנקאים. שלושה מבניה – יעקב, שמואל (סמואיל) ואליעזר (לזר) – זכו בתואר אצולה רוסי והקימו את "החברה הרוסית הדרומית לעיבוד פחם ואבן". במפעלים רבים שהקימו, סיפקו עבודה לעובדים יהודים רבים.
המשפחה בנתה מכספה יותר מ-20,000 ק"מ של מסילות ברזל ברוסיה. המסילות הוקמו בשיטה שנקראת כיום B.O.T: יזמים פרטיים זכו במכרזים וקיבלו אדמות וערובות כספיות מהמדינה, בנו על חשבונם והפעילו תמורת תמלוגים. שמואל פוליאקוב ואחיו זכו במספר מכרזים לסלילת מסילות רכבת והעסיקו אף בזה יהודים כסוכנים וספקי ציוד.
בנוסף לכך המשפחה הנציחה את שמם בשל תרומתם הרבה לקהילה היהודית של מוסקבה והקימה במוסקבה את בית הכנסת בולשאיה ברונאיה הנודע בעיר.
בגלל עושרה המשפחה משכה אש רבה והייתה גורם לאנטישמיות, לדוגמה הפרוטוקולים של זקני ציון מבוססים, בין היתר, גם עליה.
בתו של לזר פוליאקוב, ציטה, נישאה לימים לאליהו ברלין, ממנהיגי היישוב ומחותמי מגילת העצמאות של ישראל.
מפרץ חאניה

| --- | --- |

תמונת לוויין של מפרץ חאניה
 מידע כללי
 סוג:  מפרץ 
 מידע נוסף
 מדינות באגן הניקוז:  יוון 
 קואורדינטות:  35°35′13″N 23°54′50″E﻿ / ﻿35.587°N 23.914°E﻿ / 35.587; 23.914
 he
 
מפרץ חאניה (ביוונית: Κόλπος των Χανίων) הוא מפרץ בים כרתים באזור הצפון-מערבי של האי כרתים ביוון של ימינו.
היסטוריה עתיקה

בפרהיסטוריה שלטה העיר החזקה קידוניה על מפרץ חאניה והייתה מרכז לאמנות ותרבות כרתים המוקדמת במערב כרתים. בשנת 74 לפני הספירה מדינת העיר קידוניה הדפה התקפה של רומא בקרב ימי במפרץ חאניה.
הערות שוליים

↑  R.L.Playfair, 1892
↑  C.M.Hogan, 2008
↑  Chania during antiquity
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של יוון ובנושא מפרצים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מנהלת מגנ"ט

"מִנְהֶלֶת מגנ"ט" (מחקר ופיתוח גנרי טכנולוגי) היא גוף הפועל לעידוד מחקר ופיתוח באקדמיה ובתעשייה הישראלית. המנהלה פועלת תחת אחריותו ובמסגרת תקציבו של המדען הראשי במשרד הכלכלה. עיקר פעילות המנהלה הוא עידוד מו"פ גנרי – מו"פ ארוך טווח, ועידוד העברת ידע מהאקדמיה לתעשייה, בעזרת תמיכה במיזמי מחקר ופיתוח משותפים לחברות תעשייתיות ולחוקרים אקדמאיים.
תוכנית מגנ"ט הושקה על ידי המדען הראשי של משרד התמ"ת בשנת 1992. מנהלת מגנ"ט הוקמה בשנת 1994 ומטרתה העיקרית היא חיזוק התשתית הטכנולוגית התעשייתית בישראל ועל מנת לשמר את היתרון הטכנולוגי ארוך הטווח של התעשייה הישראלית אל מול השווקים הבין־לאומיים. המנהלת מנוהלת מיום הקמתה על ידי אל"ם (מיל.) אילן פלד.
מסלולי המנהלה

תחת מנהלת מגנ"ט פעילים מספר מסלולים עיקריים:
מסלול מאגד – פיתוח עצמי של טכנולוגיות גנריות, ארוך טווח בשיתוף פעולה עם חברות ומוסדות מחקר.
מסלול מגנטון – עידוד העברת ידע מהאקדמיה לתעשייה.
מסלול נופר – הכוונת המחקר הבסיסי ליישומים בעלי עניין לתעשייה.
מסלול מימ"ד – מינוף מו"פ דואלי - מסחרי וצבאי.
מסלול קמין – קידום מחקר יישומי נבחר באקדמיה.
מסלול איגוד משתמשים – איגוד משתמשים בטכנולוגיות מתקדמות, שיתוף, הפצה והטמעה.
מסלול צת"ם – תמיכה ברכישת ציוד תומך מו"פ לתעשיית מדעי החיים.