stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
וולודימיר גרויסמן
קורות חיים > פעילותו הפוליטית

בשנת 2002 נבחר למועצת העיר ויניצה, והיה לחבר המועצה הצעיר ביותר עד אז (בגיל 24).
ב-2005 הדיחו חברי המועצה את ראש העיר המכהן ומינו את גרויסמן לראש העיר הזמני. בשנת 2006 זכה גרויסמן בבחירות לראשות העירייה והפך לראש העיר באופן רשמי. כעבור ארבע שנים התמודד שוב על התפקיד, וזכה בכ-78% מקולות הבוחרים, שיעור התמיכה הגבוה ביותר בראש עיר באוקראינה.
בפברואר 2014, לאחר אירועי יברומאידאן, הודח הנשיא המכהן של אוקראינה ויקטור ינוקוביץ', וגורמי אופוזיציה עלו לשלטון. ארסני יאצניוק, אשר התמנה לראש הממשלה הזמנית באוקראינה, מינה את גרויסמן לשר לענייני פיתוח אזורי ובינוי. באוקטובר 2014 נבחר גרויסמן לראדה העליונה (הפרלמנט של אוקראינה) מטעם מפלגתו של פטרו פורושנקו, הנשיא המכהן.
ב-27 בנובמבר 2014 מונה על ידי פורושנקו לתפקיד יושב ראש הפרלמנט. ב-14 באפריל 2016, מספר ימים לאחר שיאצניוק התפטר, נבחר גרויסמן על ידי הפרלמנט האוקראיני לראש הממשלה, בתמיכתם של 250 חברי פרלמנט ו-57 מתנגדים.
ב־20 במאי 2019 התפטר גרויסמן מראשות ממשלת אוקראינה בעקבות השבעתו של נשיא אוקראינה וולודימיר זלנסקי ופיזור הפרלמנט.
ב-6 במאי  2024 נודע כי משרד הפנים של רוסיה הכניס את וולודימיר גרויסמן לרשימת מבוקשים.
יחס ליהדות וישראל

ב-2016, כשהיה עדיין יושב ראש הפרלמנט האוקראיני, הוא הקים על רגליהם את חברי הפרלמנט לדקת דומייה כמחווה ליום השואה הבינלאומי, לראשונה בתולדות פרלמנט זה. ב-2017 ביקר גרויסמן בכותל המערבי עם משלחת מאוקראינה.
חלק מקרובי משפחתו אף עלו לישראל וגרים כיום באשדוד. אביו, בוריס גרויסמן, בן לניצול שואה.
הערות שוליים

↑  Гройсман Борис Исаакович
↑  Владимир Гройсман, (רוסית)
↑  Jewish wunderkind turned Ukrainian prime minister - who is Vlodymir Groysman?, Haaretz.com (באנגלית)
↑  סוכנויות הידיעות, יהודי נבחר רשמית לראש ממשלת אוקראינה, באתר ynet, 14 באפריל 2016
↑  סוכנויות הידיעות, לאחר השבעת הנשיא החדש - ראש הממשלה פורש, באתר ynet, 20 במאי 2019
↑  https://strana.news/news/463887-v-rf-objavili-v-rozysk-avakova-klimkina-danilova-i-hrojsmana.html
↑  Гройсман оставил в Стене плача в Иерусалиме записку с просьбой о мире для Украины. ФОТО  (רוסית)
| ראשי ממשלת אוקראינה |
| --- | --- | --- |
| ראשי ממשלה באוקראינה העצמאית | ליאוניד קוצ'מה • יפים זביאהלסקי • פבלו לאזרנקו • ויקטור יושצ'נקו • ויקטור ינוקוביץ' • יורי יחנורוב • יוליה טימושנקו • מיקולה אזארוב • סרגיי ארבוזוב • אולכסנדר טורצ'ינוב • ארסני יאצניוק • וולודימיר גרויסמן • אולכסיי גונצ'רוק • דניס שמיהל |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810595957105606  GND: 1146520689  LCCN: nb2017012459  VIAF: 315946304   WorldCat (עם VIAF): 315946304
הרווי קלקלי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  7 בספטמבר 1903 אוגוסטה, ארצות הברית 
 פטירה:  28 בינואר 1984  (בגיל 80) 
 מקום לימודים:  יוניברסיטי קולג'  אוניברסיטת ג'ורג'יה  אקדמיית מחוז ריצ'מונד 
 פרסים והוקרה:  מלגת רודס (1924) 
 
הרווי מילטון קלקלי (באנגלית: Hervey Milton Cleckley; ספטמבר 1903 – 28 ינואר 1984) היה פרופסור אמריקאי לפסיכיאטריה ונוירולוגיה וחלוץ בתחום הפסיכופתיה. ספרו, "מסכת השפיות", שפורסם במקור ב-1941 והופץ מחדש בחמש מהדורות עד שנות ה-80, סיפק את התיאור הקליני המשפיע ביותר של פסיכופתיה במאה העשרים. המונח "מסכת השפיות" נגזר מאמונתו של קלקלי כי אדם עם פסיכופתיה יכול להיראות נורמלי ואפילו שובה לב, אך ה"מסכה" מסתירה את ההפרעה הנפשית שלו.
קלקלי גם זכור בזכות תיאור מקרה של מטופלת הסובלת מ"פיצול אישיות", אשר שימש מאוחר יותר כתסריט לסרט שלוש פנים לחוה, וכן בשל כתיבתו על אחריות פלילית, ובזכות חוות הדעת שהגיש על טד בנדי בשנת 1979.
מעבודתו של קלקלי שאבו תמיכה והשראה כמעט כל ההמשגות המודרניות על פסיכופתיה, והדומיננטית ביותר שבהם או "סטנדרט הזהב", רשימת הפסיכופתיה המעודכנת.
ביוגרפיה

בשנת 1929 קיבל קלקלי תואר שני מבית הספר לרפואה של אוניברסיטת ג'ורג'יה. לאחר מספר שנים של פרקטיקה קלינית במחלקה לענייני חיילים משוחררים של ארצות הברית, הוא מונה לפרופסור לפסיכיאטריה ונוירולוגיה מטעם בית הספר לרפואה של מדינת ג'ורג'יה. בשנת 1937 הוא מונה למנהל המחלקה לפסיכיאטריה ונוירולוגיה בבית החולים של האוניברסיטה באוגוסטה.
קלקלי גם היה חבר במועצה האמריקאית לפסיכיאטריה ונויורלוגיה (ABPN), וחבר באיגוד לפסיכאטריה ביולוגית.
ראו גם

רוברט דאגלס הייר
רשימת הפסיכופתיה המעודכנת
היסטוריה של פסיכופתיה
הערות שוליים

↑  Condé Nast, The Minds of Psychopaths, The New Yorker, ‏2008-11-03 (באנגלית אמריקאית)
↑  Psychiatry and Responsibility Edited by Helmut Schoeck and James W. Wiggins. Princeton, N.J., 1962
↑  מאמר בעיתון משנת 1979., באתר Google News
1 2 3  Georgia Regents University | Historical Collections and Archives, Robert B. Greenblatt, MD Library | Hervey M. Cleckley Collection, July 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007275058205171  BIBSYS: 90792901  CiNii: DA01382106  GND: 158356551  ISNI: 0000 0000 8157 6319  LCCN: n82024631  NDL: 00436153  NKC: xx0153325  NLA: 36049540  NSK: 000099747  NTA: 070630070  SELIBR: 355216  SNAC: w6dz3fjw  SUDOC: 232750750  Trove: 1202067  VIAF: 76838504   WorldCat (עם VIAF): 76838504
השוד הקומוניסטי הגדול

השוד הקומוניסטי הגדול או בשמו הרומני Marele jaf comunist, הוא סרט תיעודי באורך 75 דקות, שבוים על ידי אלכסנדרו סולומון, בשנת 2004. הסרט הופק בשיתוף צרפתי-רומני והבכורה שלו הייתה בבריסל, ב-4 ביוני 2004. הבכורה הרומנית הייתה ב-30 בספטמבר.
הסרט בנוי סביב המקרה של כנופיית יואניד ושוד הבנק הלאומי שביצעו חבריה ב-1959 והוא הסרט השלישי בנושא זה, אחרי סרט השחזור של הפשע, שבוים על ידי וירג'יל קלוטסקו ושחקו בו השודדים עצמם והסרט Reconstruction (שחזור) של איירין לוסטיג, נכדתם של שניים מהשודדים.
הסרט זכה לפרסים שונים ברומניה, צרפת, הונגריה וספרד, הוצג במדינות רבות על פני שלוש יבשות ובערוצי טלוויזיה שונים.
ראו גם

כנופיית יואניד
שחזור (סרט)
הקומנדו הצרפתי

תדה דיפרה (איתן) נוהג בג'יפ בחברת חיילי הקומנדו הצרפתי
שלט ההנצחה בכניסה למצפור הקומנדו הצרפתי, סמוך ליישוב אשלים בנגב
שלט במצפור הקומנדו הצרפתי
מעביר המים תחתיו מצאו הפצועים מקלט ונרצחו
מפת הקרב על משלטי התמילה
הקומנדו הצרפתי היה יחידת לוחמים דוברי צרפתית במסגרת הגדוד התשיעי של הפלמ"ח, בחטיבת הנגב, שלחמה במהלך מלחמת העצמאות בשנים 1948–1949.
פעילות

יחידת הקומנדו הצרפתי מנתה כמאה לוחמים דוברי צרפתית, רובם עולים יהודים ממדינות צפון אפריקה, וחלקם נוצרים אוהבי ישראל, שלחמו בצבא צרפת החופשית ובמחתרות האנטי-נאציות בתקופת מלחמת העולם השנייה. את הפלוגה הקים תדי איתן, קצין צרפתי (שמו המקורי היה תָדֶה דִיפְרה - 1912–1971), מתנדב צרפתי קתולי, אוהב ישראל, סרן בצבא המחתרת הצרפתית במלחמת העולם השנייה.
הלוחמים בפלוגת דוברי הצרפתית, שהיו שונים בלבושם ובשפתם מלוחמי הפלמ"ח ילידי הארץ, כונו בשם "הקומנדו הצרפתי", כינוי שהפך במהלך הזמן לשמה הרשמי של הפלוגה.
יחידת דוברי הצרפתית הוקמה באוגוסט 1948 על ידי תדי איתן, כגדוד דוברי צרפתית (גדוד 75). בראשיתו השתייך הגדוד לחטיבה 7, אך כעבור זמן קצר הועבר לחטיבת יפתח של הפלמ"ח. בתחילת אוקטובר, לקראת מבצע יואב, ארגן איתן את טובי חייליו לפלוגה, שצורפה אל הגדוד התשיעי בחטיבת הנגב. אנשי הפלוגה היו מצוידים בנשק אוטומטי וחצי-אוטומטי, ורובם בעלי מיומנות וניסיון קרבי. הם חולקו לשתי פּלָגוֹת, בכל פלגה ארבעה צוותי קומנדו. המפקדים היו קצינים וסמלים בעלי ניסיון והכשרה צבאית.
במסגרת הגדוד התשיעי השתתפה הפלוגה במבצע יואב ובמבצע חורב. במסגרת מבצע יואב, באוקטובר 1948, הייתה פלוגת הקומנדו הצרפתי בכוח שפרץ לבאר שבע וטיהר את השטח הבנוי במבצע משה. בסוף שנת 1948 הועסקה יחידת הקומנדו הצרפתי בפעילויות שונות לאבטחת גבולות מרחב הנגב; מארבים, מיקוש צירי תנועה וכדומה.
במבצע חורב,  בדצמבר 1948, השתתפה פלוגת הקומנדו הצרפתי בקרבות לכיבוש משלטי התמילה על כביש באר שבע-ניצנה וסבלה אבדות כבדות של 15 הרוגים. במהלך הקרבות מצאו 7 מפצועי היחידה מחסה תחת אחד מגשרי הרכבת מצפון מזרח לאשלים. המצרים גילו את מקומם של הפצועים ורצחו אותם. חברי קיבוץ רביבים שבאו לאסוף את הפצועים מצאו את הגופות ואספו אותן. בעקבות האירוע הורחקה היחידה מהחזית מחשש לפעולות נקמה. ב-1995 נחנך בקרבת מקום אתר זיכרון ליחידה, לקרבות שעברה ולחלליה.
הנצחה

לזכר יחידת הקומנדו הצרפתי הוקם בשכונה ג' בבאר שבע "גן הקומנדו הצרפתי". בנוסף מונצחת היחידה גם בסמוך לאנדרטת חטיבת הנגב הסמוכה לבאר שבע, וב"מצפור הקומנדו הצרפתי" הסמוך ליישוב אשלים (משלטי התמילה).
ראו גם

הבריגדה הצ'כית
לקריאה נוספת

משה גבעתי, בדרך המדבר והאש - תולדות גדוד 9, ("מערכות" ומשרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1994).
דודו דיין, עושים מדינה, הוצאת משרד הביטחון – ההוצאה לאור, עמ' 204–205, 1991
יואב רגב, הגדות תש"ח, נתניה: אחיאסף, 2013.
ד"ר צילה הרשקו, ההולכים בחושך יראו אור, הרזיסטנס היהודי בצרפת, שואה ותקומה: 1949-1940, מהדורה ראשונה 2003, מהדורה שנייה 2018. עמ' 278-275.
ואלרי טודורובסקי

| --- | --- |

 לידה:  8 במאי 1962 (בן 62) אודסה, אוקראינה הסובייטית, ברית המועצות
 סוגה מועדפת:  פשע ודרמה
 מדינה:  ברית המועצות, רוסיה 
 תקופת הפעילות:  מ-1990
 עיסוק:  תסריטאי, מפיק ובמאי קולנוע
 מקום לימודים:  המכון לקולנוע על שם גרסימוב (1984) 
 יצירות בולטות:  אחי החורג, פרנקנשטיין מלחציים המגונדרים בולשוי
 בן או בת זוג:  יבגניה בריק 
 פרסים והוקרה:  פרס ניקה   פרס נשר הזהב
 פרופיל ב-IMDb
 
ואלרי פטרוביץ' טודורובסקי (ברוסית: Вале́рий Петро́вич Тодоро́вский; נולד ב-8 במאי 1962, אודסה, אוקראינה הסובייטית, ברית המועצות) הוא במאי קולנוע, תסריטאי ומפיק רוסי. בנו של במאי הקולנוע פיוטר טודורובסקי.
ביוגרפיה

ולרי טודורובסקי נולד ב-8 במאי 1962 באודסה לבמאי הקולנוע פיוטר יפימוביץ' ולמריה גריגורייבנה. ב-1978 הוא כיכב בסרטו של יולי רייזמן "האישה הזרה" בתפקיד הבן של הדמות הראשית.
בשנת 1984 סיים את לימודי התסריטאות במכון  VGIK (בסדנא של קירה פראמונובה ועיסאי קוזנצוב).
במרץ 2000 מונה לסמנכ"ל ערוץ RTR להפקות קולנוע ומשנת 2003 היה ליועץ מנכ"ל הערוץ לענייני הפקות קולנוע וניהל את מחלקת הפקות הקולנוע של הערוץ, יחד עם חברת ההפקות שהקים Rekun TV. בסוף 2007 עזב את הערוץ.
בשנת 2005 הקים עם ואדים גוריאנינוב ולאוניד לבדב את חברת ההפקות "החץ האדום".
ב-3 בפברואר 2012 נרשם כתומך במיכאיל פרוחורוב בבחירות לנשיאות רוסיה.
משפחתו

טודורובסקי היה נשוי פעמיים:
אשתו הראשונה — נטליה טוקארבה (ילידת 1965; בתה של התסריטאית ויקטוריה טוקארבה).
בן — פיוטר טודורובסקי (יליד 1986), עיתונאי ובמאי.
נכד — סרגיי (יליד 2007).
נכדה — אנה (ילידת 2008).
בת — יקטרינה טודורובסקאיה (ילידת 1995), סטודנטית הפקולטה לשפות זרות של אוניברסיטת מוסקבה.
אשתו השנייה — יבגניה (בריק) חיריבסקאיה (ילידת 1981) — שחקנית קולנוע ותיאטרון.
בת — זויה (ילידת 2009).
פילמוגרפיה > בימוי

1990 — ארון הקבורה
1991 — אהבה
1994 — לילות בפרברי מוסקבה
1998 — ארץ של חירשים
2002 — המאהב
2004 — אחי החורג, פרנקנשטיין
2007 — מלחציים
2008 — המגונדרים
2013 — ההפשרה (סדרת טלוויזיה)
2017 — בולשוי
2018 — אודסה
2020 — היפנוזה
2022 – חילוק לשניים
פילמוגרפיה > תסריט

1987 — אדם של סוויטות
1988 — נגע אלוהים
1990 — גמברינוס
1990 — זאב הים
1991 — מוצא
1991 — אהבה
1993 — מעל המים הכהים
1998 — ארץ של חירשים
2006 — הטבח האחרון
2007 — מלחציים
2013 — ההפשרה
2013 - הגאוגרף שתה את העולם
2014 – ציידי ראשים
2020 — היפנוזה
2022 – חילוק לשניים
פילמוגרפיה > הפקה

1991 — בעיטות
1997 — נחש מקור
1999-2000 — קאמנסקאיה
1999 — אוהד
2001 — סודות משפחה
2001 — חלונות מוסקבה
2002 — חוק
2002 — קאמנסקאיה 2
2002 — טטארן מטרקסונה
2002 — החטיבה
2002 — הטייגה. מסלול הישרדות
2003 — קאמנסקאיה 3
2003 — תחנה
2003 — אידיוט
2003 — העיר הטובה בעולם
2003 — קווי הגורל
2003 — גברים לא בוכים
2004 — צוערים
2004 — האיש האמפיבי
2004 — נשים במשחק ללא חוקים
2004 — שמיים וארץ
2004 — התזמורת האדומה
2005 — האמן ומרגריטה
2006 — פיראנה
2006 — הטבח האחרון
2006 — נשק את הפרפר
2006 — הספירה לאחור
2006 — רוזן מונטנגרו
2007 — 7 בקתות
2007 — מלחציים
2008 — מגונדרים
2008 — ס.ס.ד.
2009 — סוכנות הבילוש "איוואן דה מאריה"
2010 — קנדהאר
2010 — ילדים עד גיל 16...
2013 — שאגאל — מאלביץ'
2013 — הגאוגרף שתה את העולם
2013 — ההפשרה
2014 — פודובני
2014 — לדוגה
2014 — אנשים מצחיקים
2017 — אופטימיים
2017 — בולשוי
2018 — חלקיק מהיקום
2018 — טבעת סדובאיה
2020 — היפנוזה
2020 — הפצצה
2022 – חילוק לשניים
2023 – השחקניות
פרסים ומועמדויות

| פרסים> פרס | פרסים> תאריך/שנת הענקה | פרסים> עבור | פרסים> תוצאה | פרסים>  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| פרס טלה הזהב מטעם גילדת מבקרי הקולנוע של רוסיה | 1998 | הסרט "ארץ של חירשים" | זכייה |  |
| פרס נשר הזהב | ‏2005 | קטגוריית הבימוי על הסרט אחי החורג, פרנקנשטיין | זכייה |  |
| פרס נשר הזהב | ‏2005 | קטגוריית הסרט הטוב ביותר על אחי החורג, פרנקנשטיין | מועמדות |  |
| פרס נשר הזהב | ‏2010 | קטגוריית הסרט הטוב על המגונדרים | זכייה |  |
| פרס ניקה | 2010 | קטגוריית הסרט הטוב על המגונדרים | זכייה |  |
| פרס ניקה | 2010 | קטגוריית הבימוי הטוב על המגונדרים | מועמדות |  |
| פרס ממשלת רוסיה בתחום התרבות | 2015 | הסדרה "ההפשרה" | זכייה |  |
| פרס נשר הזהב לסדרה הטובה ביותר | 2015 | הסדרה "ההפשרה" | זכייה |  |
הר כריסטי (איי שטלנד הדרומיים)

ערך זה עוסק בהר באיי שטלנד הדרומיים שבאנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 גובה:  1,280 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  רכס אימאון 
 קואורדינטות:  62°54′33″S 62°24′01″W﻿ / ﻿62.909277777778°S 62.400277777778°W﻿ / -62.909277777778; -62.400277777778
  (למפת איי שטלנד הדרומיים מוגדלת) אי הפיל קלרנס אי המלך ג'ורג'  ליווינגסטון סמית' מעבר דרייק מצר ברנספילד  אנטארקטיקההר כריסטי(למפת איי שטלנד הדרומיים רגילה) אי הפיל קלרנס אי המלך ג'ורג'  ליווינגסטון סמית' מעבר דרייק מצר ברנספילד  אנטארקטיקההר כריסטי(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמההר כריסטי(למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמההר כריסטי
 
מפת האי סמית'. הר כריסטי ממוקם במרכז החלק העליון, של הרביע הראשון מימין, בשורה העליונה של רביעי המפה.
הר כריסטי (באנגלית: Mount Christi) הוא הר בצפון רכס אימאון, באי סמית', באיי שטלנד הדרומיים, שבסמוך לאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 1,280 מטרים מעל פני הים; הר כריסטי הוא ההר ה-3,430 בגובהו באנטארקטיקה.
הר כריסטי מתנשא מעל קרחון קונגור המצוי מערבית - צפונית-מערבית להר; מעל קרחון סאפארבו, המצוי צפונית להר ומעל קרחון ריטיה המצוי דרומית-מזרחית להר.
ההר ממוקם 5.5 קילומטרים צפונית-מזרחית להר פסגה; 3.36 קילומטרים דרומית - דרום-מערבית לנקודת דליאן; ו-3.22 קילומטרים דרומית- מערבית לפסגת מטוצ'ינה.
היסטוריה > גילוי ומיפוי ההר

ההר מופה לראשונה על ידי משלחת הסקר ההידרוגרפי של הצי המלכותי הבריטי בשנים 1951–1952.
היסטוריה > מקור השם

משלחת הסקר ההידרוגרפי הבריטי קראה להר "הר סמית" (Mount Smith) בשנת 1951.
רב החובל ויליאם סמית' גילה את איי שטלנד הדרומיים בשנת 1819; ב-16 באוקטובר 1819 הגיע סמית' לאי המלך ג'ורג', קרא לאי על שמו של ג'ורג' השלישי, והכריז על הארכיפלג של איי שטלנד הדרומיים כטריטורייה בריטית.
כף סמית' התגלתה ומופתה לראשונה על ידי ויליאם סמית' באוקטובר 1819, והוא נתן לכף את שמה.
משלחתו של הנרי פוסטר, אשר חקרה את האיים בשנים 1828–1831 קראה לכף סמית' בשם "כף כריסטי" ( "Cape Christi"), אולם מאחר שסמית' נתן לכף שם קודם לכן - הוחלט כי שם זה יישאר שמה של הכף, ולכן הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה החליטה בשנת 1953, כי השם יועבר להר - הקרוי היום הר כריסטי.
לקריאה נוספת

• Defense Mapping Agency 1992, , P 327
• United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, , P 135
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  מידע גאוגרפי והיסטורי באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
1 2 3 4  מידע היסטורי וגאוגרפי באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה
↑  לפי הספר Sailing Directions (planning Guide) and (enroute) for Antarctica, המפורט בפסקת "לקריאה נוספת", גובה הר כריסטי 1,250 מטרים מעל פני הים
1 2  הרי אנטארקטיקה לפי גובהם
1 2  מידע היסטורי על כף סמית'
↑  תיאור גילוי איי שטלנד הדרומיים
| איי שטלנד הדרומיים |
| --- | --- | --- |
| איים עיקריים | אי הפיל (אלפנט) • המלך ג'ורג' • גריניץ' • דספשן • לואו • ליווינגסטון • נלסון • סמית' • סנואו • קלרנס • רוברט |  |
| איים קטנים | אלפאוס • אסטור • בארלו • האף מון • איי זד (האי אספרנטו • האי לסידרן • האי פאנאגוריה • האי קושאבה) • ראגד |  |
| איונים | סלע גרייס • סלע פולגר • סלעי ראגד |  |
| מצרי ים | איגליקה • מצר אוסמר • מצר אינגליש • מצר בויד • מצר ברנספילד • מצר מורטון • מצר מקפארליין • מצר סמולנסק |  |
| שוניות והר מצולה  (הרים תת-ימיים) | הר ורדי |  |
| רכסי הרים | רכס אימאון • רמת דוספיי • רמת וידין • רכס ולקה |  |
| הרים ומצוקים | אבלוגי • אונגל • אורגנה • אירווינג • אנטים • דרינוב • הלמט • כריסטי • מאטוצ'ינה • מומצ'יל • מזק • מיזייה • נאופיט • נייפייר • סבלייבסקי • סלאטינה • סלאבייקוב • סן סטפנו • פוסטר • פלאנה • פסגה • רוז • ריגס • שארפ • שופן |  |
| אוכפים | ויטושה • ורשץ • מאדאן • נסבר • פופובו • קוסטנץ |  |
| נונאטאקים | וילן • באחו |  |
| גבעות | אדינבורו • באטנברג • דולו • דרונג • לזלי • נגרו • סילר • פנקה • צ'סטר • רזן |  |
| חצאי אי ולשונות יבשה | נקודת אדוארדס • גבעת אדינבורו • נקודת איוואן אסן • נקודת אלין פלין • נקודת אמאדוק • נקודת אסקס • חצי האי ארצ'ר • נקודת באטאק • חצי האי בורגס • נקודת באטאק • נקודת בטוליה • נקודת בוטב • חצי האי ביירז • נקודת בנסון • נקודת ברון • נקודת גארמן • כף ג'יימס • נקודת גרגורי • נקודת דבליאנוב • נקודת דומטה • נקודת דופניצה • נקודת דליאן • נקודת האמר • נקודת הרמוני • נקודת ואראדרו • חצי האי וארנה • נקודת וונד • נקודת וילאגרה • נקודת וליקאן • נקודת זהרי • נקודת יאנה • נקודת יובקוב • נקודת יירצ'ק • נקודת לאקאטניק • נקודת לברנוב • ליונז ראמפ • נקודת ליסטה • נקודת מדובנה • נקודת מקין • נקודת מקרוני • ראש מרטינז • נקודת מרקלי • נקודת נגרה • נקודת ניואל • נקודת ניקופול • נקודת סאדאלה • נקודת סבאר • נקודת סומוביט • נקודת סידינס • נקודת סמירננסקי • כף סמית' • נקודת סנאה קרוז • נקודת סקלינה • נקודת סרדץ • נקודת פרליק • נקודת קובאדין • נקודת קוטיס • חצי האי קופרמיין • נקודת קיצ'ן • נקודת קתרינה • נקודת ראדב • נקודת רוברט • נקודת רוס • נקודת רזדל • חצי האי ריי • נקודת רילה • נקודת ריש • נקודת רנייר • כף שירף |  |
| מפרצים | אדמירליטי • איוואן אסן • באבה טונקה • ברשליאן • גארניה • המלך ג'ורג' • הירו • ודנה • זאפאלניה • חיסריה • יארביצה • יונדולה • לגרו • לינבו • מון • מיטשל • מיקאלבי • נבסטינו • ניקולוב • פאקושה • צפינה • קרוני • קרלוטה |  |
| אגמים | אגם לימנופולאר • אגם מידג' |  |
| קרחונים | קרחוני איי שטלנד הדרומיים בחלוקה לפי איים |  |
| מבנים | כנסיית השילוש הקדוש |  |
| אזורים אנטארקטיים מוגנים במיוחד | חצי האי ביירז • נקודת הרמוני • ליונז ראמפ • מפרץ אדמירליטי • כף שירף |  |
| אזורי ציפורים בעלי חשיבות | מפרץ אדמירליטי • נקודת בארנארד (נקודת ברנרד) • חצי האי ביירז • נקודת הרמוני • האי טרטר • ליונז ראמפ • חצי האי פוטר • כף שירף |  |
מבט על חופו הדרומי של האי סמית', ממצר אוסמר
הרווי קראמפט

| --- | --- |

כרזת הסרט באנגלית
 בימוי:  אדם אליוט 
 הופק בידי:  מלאני קומבס 
 תסריט:  אדם אליוט 
 עריכה:  ביל מרפי 
 מדבבים:  Kamahl ג'ון פלאוס ג'פרי ראש 
 מוזיקה:  דייל קורנליוס 
 צילום:  אדם אליוט 
 מדינה:  אוסטרליה 
 חברת הפקה:  Australian Film Commission, SBS independent, פילם ויקטוריה 
 חברה מפיצה:  נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  2003 
 משך הקרנה:  23 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  דרמה קומית 
 פרסים:  פרס אוסקר לסרט המונפש הקצר הטוב ביותר (אדם אליוט) 
 www.harviekrumpet.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
הרווי קראמפט (באנגלית: Harvie Krumpet) הוא סרט קומי-חינוכי, מונפש באנימציית פלסטלינה, משנת 2003. הסרט זכה להפצה מסחרית (למשל דרך נטפליקס) ובפרס אוסקר לסרט המונפש הקצר הטוב ביותר לשנת 2003. במאי ותסריטאי הסרט הוא אדם אליוט האוסטרלי. אורך הסרט הוא כעשרים דקות.
הסרט מספר את סיפור חייו הבדיוני של אדם, ששמו כשם הסרט, שבמהלך חייו צובר עוד ועוד לקויות, אולם נשאר אופטימי ומאושר.
עלילה

הרווי נולד עם תסמונת טורט לאב חוטב עצים ואם אנאלפביתית וסכיזופרנית בכפר נידח בפולין, בין שתי מלחמות העולם. הרווי אינו מאובחן כבעל תסמונת טורט בשל המודעות הנמוכה לתופעה זו במקום מגוריו וסובביו מחשיבים אותו למפגר. אולם, גם בהמשך חייו, כשהוא מתגורר במקומות מפותחים ותרבותיים שבהם תסמונת זו כן מאובחנת, הוא מופיע מדי פעם בעיתונים בתור קוריוז המהגר המפגר.
הרווי מנודה בבית ספרו ולכן מבלה את כל ההפסקות עם הילד המגמגם שגם הוא מנודה. השניים סובלים מהתעללויות מצד הילדים האחרים, אשר משליכים עליהם אבנים. בעקבות זאת מחליטה אמו של הרווי להוציאו מבית הספר ולתת לו חינוך ביתי, למרות היותה אנאלפביתית. הרווי כבר שולט ברזי הכתב והאם קונה לו פנקס שבו יכתוב עובדות שהיא מכתיבה לו. פנקס זה מלווה אותו כל חייו והוא מוסיף לו עוד ועוד עובדות חשובות שהוא מכיר בהן. העובדה הראשונה שנכתבת בפנקס היא: העובדות אינן נעלמות כשמתעלמים מהן.
החיים בבית נמשכים עד מות הוריו בתאונה ותחילת מלחמת העולם השנייה, אשר מאלצים אותו לעזוב, והוא מגיע לאוסטרליה כפליט. האסונות והצרות ממשיכים להכות בהרווי אך הוא נשאר אופטימי, מלא שמחת חיים ובעל גישה אקטיביסטית. הוא הופך לצמחוני ולפעיל זכויות בעלי חיים, וכן לנודיסט.
התסמונת של הרווי אינה מאפשרת לו להתעלם מדחפים שונים והעובדה שהוא נוגע באנשים שמדברים איתו גורמת לו לעימותים אלימים. הרווי שובר את ראשו בעימותים אלה וחלק מגג הגולגולת שלו מוחלף במתכת, שהופכת מאוחר יותר למגנטית. בהמשך חייו הרווי נפגע מפגיעת ברק ומאבד אשך.
הרווי מתחתן עם אחת האחיות בבית החולים. השניים מאמצים ילדת תלידומיד, שאותה מחנך הרווי בביתו על פי ערכיו. כעבור זמן מה הרווי מתאלמן, ובתו עוברת ללמוד בארצות הברית, שם הופכת לעורכת דין לזכויות נכים. ללא אשתו ובתו, הרווי מוצא עצמו זקן גלמוד ונכה. הוא עובר לבית אבות ולוקה באלצהיימר קל. בדומה לחולי אלצהיימר אחרים, הוא נוטה לברוח ממקום מגוריו אל תחנת האוטובוס הקרובה כדי לקחת קו אוטובוס דמיוני אל כפר הולדתו שמעבר לים. מסיבה זו ישנה בחצר בית האבות תחנת אוטובוס מזויפת שבה מתגודדים בכל יום רבים מיושבי בית האבות. כך נחסך הצורך לחפש אחריהם ברחבי העיר.
בלילה אחד, מתוך ייאוש, לוקח הרווי מארון התרופות כדורי מורפין במטרה לשים קץ לחייו. בדרך לתחנה הוא פוגש תושבת של בית האבות, שהוא לא הכיר כלל כי היא התביישה לצאת מחדרה משום שמחלת הסרטן עיוותה את פניה. הם יושבים ומשוחחים כל הלילה, ולמחרת מתגלה שהתושבת התאבדה.
בסצנה האחרונה בסרט יוצא הרווי אל תחנת האוטובוס, כשלגופו רק ספר העובדות תלוי בחוט על צווארו. הוא מתיישב בתחנה, על אף שהוא יודע שהאוטובוס לא יבוא, ומחייך בפעם הראשונה מזה זמן רב.
פרסים

הסרט זכה בפרס אוסקר לסרט המונפש הקצר הטוב ביותר לשנת 2003.
ראו גם

מרי ומקס
הר כמון

| --- | --- |
היישוב הקהילתי מכמנים על הר כמון
היישוב הקהילתי מכמנים על הר כמון
 מידע כללי
 גובה:  598 מטר
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  הגליל התחתון בישראל
 רכס הרים:  הגליל התחתון 
 מסלול ההעפלה הקל:  ברכב
 קואורדינטות:  32°54′32″N 35°21′44″E﻿ / ﻿32.90889°N 35.36222°E﻿ / 32.90889; 35.36222
  (למפת הגליל המערבי מוגדלת) הר כמון(למפת הגליל המערבי רגילה) הר כמון(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הר כמון(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הר כמון
 
הר כמון מימין (מערב) הר חזון משמאל (מזרח) בשעת זריחה. הצל הגדול הוא של רכס הר מירון
הר כמון הוא ההר הגבוה ביותר בהרי הגליל התחתון, ממוקם כחמישה קילומטר מזרחית לכרמיאל. זהו רכס הררי בעל מספר פסגות, המציע נקודת תצפית לכל האזור. הפסגה הגבוהה ביותר של הר כמון מתנשאת לגובה של 598 מטר מעל פני הים, והיא גבוהה במעט מפסגות הר חזון והר תבור. ממורדות הרכס ההרי יורד נחל כמון. הרכס ההררי ונחל כמון מוכרים כשמורת טבע ונקראים "שמורת כמון".
אטיולוגיה - מקור השם

השם הר כמון אינו קשור לתבלין כמון. מקור השם העברי הוא בשם הערבי של ההר, "ג'בל כמאנה", שמשמעותו מקום "מחבוא או מסתור".
מיני צמחייה

בחלקו העליון של רכס הרי כמון נמצאים בעיקר עצי חרוב מצוי ואלת המסטיק, ולאורך הנחל צומח חורש מוצל. באביב יש במורדות ההר פריחה צבעונית, הכוללת כלניות במגוון צבעים וניתן למצוא את כליל החורש. צמחיית השמורה כוללת עצי אלון מצוי, פורחים בה מיני סחלבים, צבעוני ההרים, דרדר כחול ודרבנית התבור. המדרון המזרחי של ההר מכוסה בחורש ים-תיכוני.
ההתיישבות בהר

על הר כמון ממוקמים כיום שלושה יישובים: כמון, מכמנים, וכמאנה. על המדרון המזרחי של הרכס שוכנת חורבת כמון ועל רכס ההר מצאו שרידי יישוב שננטש, מהתקופה ביזנטית והמאה ה-15-16. ההתיישבות היהודית בהר בעת החדשה החלה בשנות ה-80, עם הקמת היישובים הקהילתיים "כמון" ו"מכמנים". שמות היישובים נלקחו משם ההר. היישובים שייכים למועצה אזורית משגב.
כמאנה הוא יישוב בדואי שהוכר באופן רשמי על ידי ממשלת ישראל בשנת 1995. נוודים בדואים בני שבט סואעד רעו את צאנם באזור ההר עוד במהלך התקופה העות'מאנית, והגיעו להר מעמק החולה. עם הקמת היישובים כמון ומכמנים על אדמות מדינה בתחילת שנות ה-80, תוכנן על ידי מינהל מקרקעי ישראל מהלך של ריכוז הנוודים הבדואים מפזורות הר כמון בכפר סלאמה. תושבים מעטים מהם אכן עברו ובנו את בתיהם בסלאמה, אך רוב הבדואים באזור סירבו לעזוב את השטח. אל היישובים השכנים "כמון" ו"כמונים" נסלל כביש והם חוברו למים וחשמל, אך לא הגיעו לבתי היישוב כמאנה, שהיו מפוזרים על רכס ההר. בשנת 1995 הוכרו בתים אלה כיישוב בפני עצמו, בשם "כמאנה".
בעתיד מתוכננות לקום שכונות של העיר כרמיאל על הגבעות הנמוכות יותר במערב וצפוֹן מערב הר כמון. השכונה הראשונה "כרמי שרון" עתידה לקום בשנים הקרובות על גבעת צוף, ממערב ומתחת למכמנים.
מבנה גאולוגי

בחלק התחתון של ההר, יש מחשופי גיר ואבן חול מתקופת הקרטיקון התחתון. שביל יונתן הוא השביל הסובב את היישוב מכמנים. השביל קרוי על שמו של יונתן הדסי, אשר נפל במלחמת לבנון השנייה בשנת 2006.
הערות שוליים

1 2 3  הר כמון, מכמנים ושביל יונתן מתוך אתר טיולי, 12 בנובמבר 2017
1 2  שמורת הר כמון, מתוך אתר iNature
1 2 3 4  דובי זכאי, הר כמון, באתר ynet
↑  משה הרטל, Israel Antiquities Authority, חורבת כמון: חווה של יהודים בגליל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007568539805171  VIAF: 379148036017787971442   WorldCat (עם VIAF): 379148036017787971442