stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צ'אד קולמן

| --- | --- |

קולמן בכנס הקומיק-קון, 2014
 לידה:  6 בספטמבר 1974 (בן 50) ריצ'מונד, וירג'יניה, ארצות הברית
 שם לידה:  Chad William Coleman 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1992–הווה
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הקהילייה של וירג'יניה 
 פרסים והוקרה:  פרס עולם התיאטרון (2009) 
 פרופיל ב-IMDb
 
צ'אד ל. קולמן (באנגלית: Chad L. Coleman; נולד ב-6 בספטמבר 1967) הוא שחקן אמריקאי, שהתפרסם משלל תפקידים משניים, בין היתר בשל דמותו בתור דניס "קאטי" ווייז (אנ') בדרמת הפשע של HBO, "הסמויה" (2004–2008), בתור טייריס ויליאמס (אנ') בסדרת האימה של AMC, "המתים המהלכים" (2012–2015), בתור קולונל פרדריק לושיוס ג'ונסון בסדרת המדע הבדיוני "המרחב" (2015–2020), בתור קליידן בסדרה הקומית של פוקס, "האורוויל" (2017–2022) ובשל הופעתו בתור ברונו מאנהיים (אנ') בסדרה "סופרמן ולויס" (2023).
ביוגרפיה

קולמן נולד בעיר ריצ'מונד, וירג'יניה. בילדותו התגורר עם שני אחיו, דונלד וכריס בשכונת המגורים פיירפילד קורט, ולאחר מכן הורחק מהורים זניחים, התגורר זמן מה בבית אומנה ובהמשך הוא גדל על ידי סבתו בצד הדרומי של ריצ'מונד.
בצעירותו, הוא השתתף באתלטיקה, אך הפנה את תשומת לבו לדרמה לאחר פציעה ברגל. הוא למד באוניברסיטת וירג'יניה קומונוולת' (אנ') עם מלגה לשנת הלימודים הראשונה שלו, אך נשר מהלימודים כדי לשרת מ-1985 עד 1989 בצבא ארצות הברית כצלם וידאו.
הוא בן דודו של מפתח הגוף רוני קולמן.
קריירה

קולמן החל את דרכו כשחקן אורח בסדרות טלוויזיה והתגלה לראשונה בעונה השלישית של סדרת הדרמה "הסמויה" בה לוהק לתפקיד דניס "קאטי" ווייס, אסיר משוחרר המנסה לשקם את חייו ופותח מכון אגרוף עבור ילדי בולטימור.
ב-2011 השתתף קולמן בסרט "הצרעה הירוקה" ובסיטקום "אני שונאת את הבת שלי".
ב-2012 החל לשחק בסדרת האימה "המתים המהלכים" בתור טייריס, בעונתה השלישית.
ב-2016 השתתף קולמן בסדרה "החץ", בה גילם את דמותו של טוביאס צ'ירץ'.
ב-2017 הוא משחק בסדרת המדע הבדיוני הקומית "האורוויל" שיצר סת' מקפרלן.
בספטמבר 2024, קולמן הצטרף לצוות השחקנים של סרט ביוגרפי בכיכובה של סידני סוויני על המתאגרפת קריסטי מרטין.
חיים אישיים

ב-7 ביוני 1999 נישא קולמן לסאלי סטיוארט, ונולדו להם בת ובן, סשה וקיילב. השניים התגרשו ב-2010. בתו סשה, אף היא שחקנית שהופיעה לצדם של דנזל וושינגטון וויולה דייוויס ב-2010 בברודוויי במחזה "גדרות" (אנ') פרי עטו של אוגוסט וילסון (אנ').
ב-1 במאי 2015, קולמן תועד מתקוטט עם זרים בקו 4 של הרכבת התחתית של ניו יורק. הוא הצהיר כי ההתלהמות נבעה מ"תסכול מובנה" שנבע ממותו של פרדי גריי (אנ'). מאוחר יותר באותה שנה, הוא יצר תשדיר שירות עם הארגון ללא מטרות רווח 'Living Advantage' כדי להעלות מודעות לילדים במערכת האומנה.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1993 | New York Undercover Cop | אייסמן |  |
| 1999 | Saturn | אורדלי |  |
| 2001 | Revolution #9 | אח |  |
| 2002 | The End of The Bar | ד"ר סקוט רוזן |  |
| 2004 | Brother to Brother | אל |  |
| 2005 | דרכו של קרליטו: העלייה לצמרת | קלייד באסי |  |
| 2006 | Confessions | דריוס |  |
| 2011 | הצרעה הירוקה | צ'ילי |  |
| 2011 | איך להיפטר מהבוס | ברמן |  |
| 2012 | Life, Love, Soul | ארל גרנט |  |
| 2013 | Cinemanovels | שוטר תנועה |  |
| 2021 | מטרה מאחורי הסורגים | דוויין מיטשל |  |
| 2022 | A Christmas Prayer | אנדרה דילארד |  |
| 2023 | The Angry Black Girl and Her Monster | דונלד |  |
| 2023 | Shooting Stars | הארולד סאמס |  |
| TBA | Astral Plane Drifter |  |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1992 | Here and Now | רולנד | פרק: "A.J.'s Big Leap" |
| 1994, 1995 | חוק וסדר | הנרי / ויינר | 2 פרקים |
| 1994, 1996 | New York Undercover | קווין גריי / שופ | 2 פרקים |
| 1998 | Soul Man | באסטר | פרק: "Raising Heck" |
| 1999, 2001 | משמרת שלישית | גריסום / למאר | 2 פרקים |
| 2002 | Monday Night Mayhem | או. ג'יי. סימפסון | סרט טלוויזיה של TNT |
| 2003 | אור מנחה | מוזס | פרק: "April 18, 2003" |
| 2003 | האק | לה-פונסו | 2 פרקים |
| 2003, 2014 | חוק וסדר: מדור מיוחד | אסיר | 2 פרקים |
| 2004–2008 | הסמויה | דניס "קאטי" ווייז (אנ') | 26 פרקים |
| 2005 | מספ7ים | ויליאמס | פרק: "Man Hunt" |
| 2008 | ניו אמסטרדם | בובי גרהאם | פרק: "Golden Boy" |
| 2008 | החיים על מאדים | סואדה | פרק: "Things to Do in New York When You Think You're Dead" |
| 2009 | CSI: מיאמי | קווין לנדאו | פרק: "Smoke Gets in Your CSI's" |
| 2009 | שליחות קטלנית: יומני שרה קונור | קוויג | 2 פרקים |
| 2009 | הנשכחים | ריי פרקינס | פרק: "Football John" |
| 2010 | שומרת סוד | ריקי דופרי/ריקי דומונד | פרק: "Whistle Stop" |
| 2010 | שקר לי | דריל | פרק: "The Canary's Song" |
| 2010 | האישה הטובה | קרטר רייט | פרק: "Nine Hours" |
| 2010–2019 | פילדלפיה זורחת | זי | 5 פרקים |
| 2011 | Buzz Aldrin | קארל | 3 פרקים |
| 2011–2012 | אני שונאת את הבת שלי | גארי מילר | תפקיד ראשי; 13 פרקים |
| 2012 | מחשבות פליליות | מלקולם פורד | פרק: "The Company" |
| 2012 | Electric City | מני | דיבוב; 20 פרקים |
| 2012 | סוכן מחוק | בראדי פרסמן | פרק: "Desperate Times" |
| 2012–2015 | המתים המהלכים | טייריס ויליאמס (אנ') | 29 פרקים |
| 2013 | קאלט | מאמין אדוק #4 | פרק: "Off to See the Wizard" |
| 2013, 2016 | איש משפחה | מתנקש אפריקאי | דיבוב; 2 פרקים |
| 2015–2020 | המרחב | קולונל פרדריק לושיוס ג'ונסון | 21 פרקים |
| 2016 | שורשים | מינגו | פרק: "Part 3" |
| 2016 | מפחיד כזה | מאמן | 4 פרקים |
| 2016 | החץ | טוביאס צ'ירץ' | 4 פרקים |
| 2017 | הגולדברגים | לאון | פרק: "The Spencer's Gift" |
| 2017 | מייקל ג'קסון: ארץ לעולם לא | ביל וויטפילד | סרט טלוויזיה של Lifetime |
| 2017–2022 | האורוויל | קליידן | 20 פרקים |
| 2019 | All American | קורי ג'יימס | 9 פרקים |
| 2020 | Interrogation | מר פרנקלין | 4 פרקים |
| 2020 | Soul City | ג'יימס | פרק: "Give Man" |
| 2021 | בלתי מנוצח | איש ממאדים | דיבוב; פרק: "It's About Time" |
| 2022 | בנות לנצח | שון | 2 פרקים |
| 2023 | סופרמן ולויס | ברונו מאנהיים (אנ') | תפקיד ראשי (עונה 3); 13 פרקים |
הערות שוליים

↑  Andrés Buenahora, Ben Foster, Merritt Wever, Ethan Embry, Katy O’Brian Join Sydney Sweeney in Christy Martin Boxing Biopic, Variety, ‏30 September 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2006095418  VIAF: 14205590   WorldCat (עם VIAF): 14205590 
צ'אד קולמן, 2013
סולומון גאון

| --- | --- |

הרב ד"ר סולומון גאון (1993)
 לידה:  15 בדצמבר 1912 טראווניק, האימפריה האוסטרו-הונגרית האימפריה האוסטרו-הונגרית
 פטירה:  22 בדצמבר 1994 (בגיל 82) ניו יורק ארצות הברית ארצות הברית
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 השכלה:  הסמינר התאולוגי היהודי בסרייבו  אוניברסיטת לונדון  המכללה ללימודי יהדות בלונדון 
 מקום פעילות:  לונדון, ניו יורק
 תקופת הפעילות:  1949–1994 (כ־45 שנים) 
 השתייכות:  ספרדים
 מעסיק:  ישיבה יוניברסיטי 
 
 פרסים והוקרה:  פרסי נסיכת אסטוריאס להסכמה 
 
הרב סולומון (שלמה) גאון (באנגלית: Solomon Gaon, בחלק מהתעודות והמסמכים גם: Salamon Gaon;‏ 15 בדצמבר 1912, טראווניק, האימפריה האוסטרו-הונגרית – 22 בדצמבר 1994, ניו יורק, ארצות הברית) היה הרב הראשי של קונגרס הקהילות הספרדיות בחבר העמים הבריטי, וממנהיגיה הבולטים של יהדות ספרד בעולם. גאון כיהן גם כפרופסור בישיבה יוניברסיטי.
קורות חייו

סולומון גאון נולד בטראווניק לרחלה ויצחק. בין השנים 1928–1932 למד בסמינר התאולוגי היהודי של קהילת סרייבו בהנהלת הרב ד"ר מוריץ לוי. ב-1934 היגר לבריטניה והשתקע בלונדון. הוריו נרצחו בשואה.
ב-1939 רכש גאון תואר דוקטור באוניברסיטת לונדון ובהמשך, הוסמך לרבנות בבית הספר ללימודי יהדות של לונדון. ב-1949 מונה לרב הראשי של קונגרס הקהילות הספרדיות בחבר העמים הבריטי שמרכזו שכן בבית הכנסת בוויס-מרקס. מ-1963 היה שותף לכתיבת תוכנית לימודי יהדות ספרד של ישיבה יוניברסיטי. סולומון גאון כיהן כנשיא הפדרציה הספרדית העולמית. ב-1977 סיים את כהונתו בבריטניה והיגר לארצות הברית, שם כיהן כמרצה בישיבה יוניברסיטי והקים בה את המכון ללימוד יהדות ספרד על שם יעקב א. ספרא. בהמשך כיהן כפרופסור בישיבה יוניברסיטי. כן היה פעיל בקהילת שארית ישראל.
ב-1990 הוענק לקהילות יהדות ספרד פרס נסיך אסטוריאס וסולומון גאון קיבל אותו בטקס חגיגי. גאון ערך וכתב מספר רב של מאמרים, ספרים ודרשות.
הרב סולומון גאון הלך לעולמו ב-1994 בבית החולים מאונט סיני בניו יורק לאחר שלקה בדלקת ריאות. הוא הובא לקבורה בבית הקברות היהודי בהר הזיתים.
הערות שוליים

↑  Jevrejski Srednji Teoloski Seminar U Sarajevu 1928 1941, באתר elmundosefarad (בסרבו-קרואטית).
↑  ויליאם ד. רובינשטיין (עורך), סולומון גאון, בתוך:The Palgrave Dictionary of Anglo-Jewish History, ‏2011 (באנגלית).
↑  סולומון גאון, באתר קהילת שארית ישראל (באנגלית).
↑  פרס "קונקורד" של נסיך אסטוריאס 1990, באתר fpa.es (באנגלית).
↑  הרב ד"ר סולומון גאון - כרטיס קבר, באתר בית הקברות היהודי בהר הזיתים.
↑  Solomon Gaon, 82, A Rabbi Who Led Sephardim in Britain, באתר הניו יורק טיימס (באנגלית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261685805171  GND: 1091074615  ISNI: 0000 0000 3093 8922  LCCN: n88074571  NTA: 156529904  SUDOC: 230961428  VIAF: 33544394   WorldCat (עם VIAF): 33544394
קבוצת ההתנגדות האנטי-פשיסטית של מיינרצהגן

קבוצת ההתנגדות האנטי-פשיסטית מיינרצהאגן הייתה קבוצה גרמנית של פועלים אנטי-פשיסטים שהתנגדה לנציזם וחבריה הוצאו להורג. קבוצת ההתנגדות כללה את פריץ מולר (נולד ב-13 ביולי 1895 או 1897 במחוז ויבלסאט), פרידריך-וילהלם קסלר (נולד ב-4 באוקטובר 1902 במחוז ואלברט), יקוב יונגלאס (* 28 באוקטובר 1882 בבורגן (מוזל) וארנסט הולווג (נולד ב-16 במרץ 1895 בבורלינגהאוזן) וכן ארבעה עובדי כפייה סובייטים שאינם ידועים בשמם. הוצאתם להורג של שמונת האנטי-פשיסטים נחשבת לפשע שלב סופי; פשעים שבוצעו ממש בחודשי המלחמה האחרונים .
סיפור המעשה

מולר, יונגלאס, קסלר, הולווג ועובדי הכפייה הועסקו במפעל החימוש "אוטו-פוקס-מטאלוורקה" במיינרצהאגן שבחבל סאואר, שהיה חשוב למאמץ המלחמתי. מפעלי פוקס סיפקו, בין היתר, חלקים למטוסי יונקרס. פעולותיה של קבוצת ההתנגדות מיינרצהגן נועדו לקצר את המלחמה באמצעות שביתות או חבלה נסתרת בייצור מלחמתי וכן קריאות לעריקה מהפולקסשטורם במסגרת ה־Sauerland Freikorps, שהוקם לשם כך. סולידריות עם האסירים הסובייטים, ברובם ממחנה עבודת הכפייה של פוקס ורקה, מילאה תפקיד חשוב בפעולת הקבוצה: עם אוכלוסיית עיר של כ-5,000 תושבים, חיו במיינרצהאגן 1,700 מגורשים, שכונו "אתניים זרים". כאשר בכל ה־Markisches Kreis היו בין 15,000 ל-20,000. לאחר תום המלחמה הקרה, כאשר לבסוף התבקשו פיצויים מממשלת גרמניה, העידו כמה ניצולים ממחנה עבודה זה, כגון עובדת הכפייה האוקראינית ליובה לאונטייבנה מלשקו, על התנאים הנוראים במפעל שכלל עבודת ילדים, משמרות של עשר שעות ללא תשלום ושמירה מתמדת. במקביל, על פי הדיווח שלהם, היו פעולות התנגדות חוזרות ונשנות במחנה, שגרמו לעונשים קשים. פעולות ההתנגדות של הקבוצה נעזרו בהפצצת מפעל פוקס על ידי בעלות הברית ב-19 במרץ 1945, שבה נהרגו שני ילדים בני שש ושבע של עובדי כפייה, כמו גם בחשש למוות חסר טעם בבניין כח המלחמה הנאצי.
לדברי פיטר פאקה, קבוצת ההתנגדות נחשפה בשבועות האחרונים של מלחמת העולם השנייה אחרי שהוקעה על ידי Blockleiter (מפקד בלוק) בשם Jülich. עם זאת, ישנם גם דיווחים של עדי ראייה ובני זמנו של פאקה, לפיהם היה זה המפקח הרשמי של מיינרצהאגן, פריץ סינדרהאוף, אשר חשף את הפועלים הגרמנים ואת ארבעת עובדי הכפייה הסובייטים בפני איש הנאמנות של פוקס בגסטפו, הרמן בולטה. הקבוצה נחקרה כנראה בעינויים במקלט ההגנה האווירית של אוטו פוקס וורקה ב-29 במרץ 1945 (יום חמישי הקדוש) וקסלר שיסף את פרקי ידיו במהלך החקירה. לאחר מכן נלקחו קסלר הפצוע הקשה ושבעת חברי הקבוצה הנוספים על ידי הגסטפו במשאית. ב-21 באפריל 1945, שמונת לוחמי ההתנגדות נמצאו מתים בביטרמרק (דורטמונד) יחד עם עוד כמה מאות קורבנות וסטפאלים שנרצחו בפשעי שלב-סופי. ידי המתים היו קשורות מאחורי גבם בחוטי תיל וכמו קסלר, היו ירויים פעם אחת או יותר בעורפם. בנוסף לשמונה, גם כיום עדיין לא ברור אם חבר מועצת העיר Lüdenscheid, אלכס אוסלר (*11 במאי 1900 בסולינגן), שמצא שוב עבודה לאחר מאסרו במחנה הריכוז Börgermoor במיינרצהאגן וגם כן נרצח ב-Rombergpark שבביטמרק, השתייך גם הוא לקבוצת ההתנגדות מיינרצהגן.
קבוצת ההתנגדות הזו, יחד עם אחרים, מונצחת באנדרטת ביטרמרק .
מאמצי החקירה שלאחר המלחמה

לאחר המלחמה, בעלות הברית חקרו את הרמן בולטה, שפיקח על מחנות עבודת הכפייה באזור לודנשייד, והתמקדו במיוחד ברצח קבוצת ההתנגדות ועובדי הכפייה הסובייטים. על פי תיק החקירה, היה זה הנס יואכים פוקס, מבעלי מפעל אוטו פוקס ומנהלו, שהעיד לטובת בולטה ו'ניקה' אותו. לדבריו, בולטה "תמיד ניסה (...) למלא את המשימות שהוטלו עליו בצורה נדיבה וצודקת מבחינה אנושית". "אף עובד זר לא התלונן על בולטה." בולטה עצמו טען שלא ידע דבר על תוכנית עבודת הכפייה הנאצית. ללא קשר לתנאים הבלתי אנושיים שתועדו במחנות עבודת הכפייה ב-Markisches Sauerland, הוא הצהיר כי דאג רק ל"עובדים זרים" ש"שמחו להיות ברייך". בולטה נשאר כלוא עד 1947, אך לאחר ששילם קנס הוא הצליח להישאר בשירות המשטרה עד סוף שנות ה-50. בשנות המלחמה הקרה לא מערכו חקירות נוספות, והפרשה נותרה עלומה.
במחצית השנייה של שנות ה-90 ניסו סוף סוף ארגונים מקומיים והיסטוריונים להשלים את הידוע על קבוצת ההתנגדות מיינרצהאגן ומחנה עבודת הכפייה, ששכן ממש ליד מפעל אוטו פוקס ליד תחנת הרכבת שנסגרה בינתיים ובו היו כלואים לצמיתות 850 עובדי כפייה. התקשורת האזורית Meinerzhagener Zeitung ו-Westfälische Rundschau החלה את המאמצים הללו ב-1995. באותה שנה הוצב ליד ה-Fuchs-Werke שלט רחוב לזכר שמונה הקורבנות של ה-29 במרץ 1945. עם זאת, שלט זה הוסר במהרה על ידי אלמונים.
הפרשה עלתה שוב בתקשורת האזורית והארצית ב-1999/2000, במסגרת הדיונים על פיצויים לעובדי כפיה. בשנת 2000 דיווחה IG Metall במגזין החברה שלה metall כי Otto-Fuchs-Metallwerke הייתה בין החברות שסירבו להשתתף בקרן הפיצויים. בהקשר זה נאמר שחברי קבוצת ההתנגדות מיינרצהאגן מעולם לא זכו ואינם מתוגמלים על ידי פוקס-ורקה או העיר מיינרצהאגן. מאז 2014, ביוזמת ארכיון העיר ובמסגרת יוזמת Stolpersteine, אנדרטה בבית הקברות היהודי מיינרצהאגן מנציחה את "האנשים שגורשו לגרמניה בין 1939 ל-1945" ואת 26 קורבנות עבודת הכפייה הרוסים והפולנים. אשר נקברו שם.
בסופו של דבר, עד היום לא התקיימה חקירה משפטית של קבוצת ההתנגדות מיינרצהאגן וסופה. פריץ סינדרהוף - אותו מפקח שככל הנראה דיווח על השמונה לגסטפו - הפך לבכיר בעיר לאחר 1945 ומת בסביבות 1970. הנס יואכים פוקס בעלי המפעל, מת ב-1992. לדברי אולריך סנדר, חשיפה היסטורית מלאה תלויה בנכונות של אוטו-פוקס-מטאלוורקה לפתוח את הארכיון שלה.
ראו גם

עבודת כפייה נאצית
ספרות

Peter Faecke: Das Kowalski-Projekt. Ed. Köln, Köln 2001, ISBN 3-8311-1924-4.
Ulrich Sander: Mord im Rombergpark. Grafit, Dortmund 1993, ISBN 3-89425-900-0.
Ulrich Sander: Mörderisches Finale. NS-Verbrechen bei Kriegsende. Papy Rossa, Köln 2008, ISBN 978-3-89438-388-6.
הערות שוליים

↑  (אורכב [חסר תאריך] ב nrw.vvn-bda.de [Error: unknown archive URL])
↑  Stolpersteine Meinerzhagen: Ansprache am neuen Denkmal, 8. Mai 2014.
↑  Märkischer Kreis: Dokumentation zur Geschichte der Zwangsarbeit im Märkischen Kreis, 4. November 2014.
↑  Ljuba Leontjewna Meleschko: Bericht, 16. Juli 2004.
↑  Stolpersteine Meinerzhagen: Gedenken der Opfer, 8. Mai 2014.
↑  Peter Faecke: Flug ins Leben, S. 231ff. (auf Google Books)
↑  Ulrich Sander: (אורכב [חסר תאריך] ב 194.245.102.185 [Error: unknown archive URL]), 14. April 2000.
↑  Peter Faecke: Flug ins Leben, S. 231 ff. (auf Google Books). Inhaltsgleich in: Ulrich Sander: Mord im Rombergpark, S. 53f.
↑  Armin Schulte: (אורכב [חסר תאריך] ב www2.solingen.de [Error: unknown archive URL]) anlässlich der Stolpersteinverlegung in der Melanchtonstraße 33 in Solingen.
↑  Zwangsarbeit: Dokumentation zur Geschichte der Zwangsarbeit im Märkischen Kreis, Märkischer Kreis, Kulturamt, Kreisarchiv, Bismarckstr. 15, 58762 Altena; März 2001; Redaktion: Ulrich Biroth; vgl. auch den Bericht der Zwangsarbeiterin Ljuba Leontjewna Meleschko, in dem auch von Widerstandsaktionen der Zwangsarbeiter berichtet wird, sowie ferner Stadtarchiv Meinerzhagen (2001): „... denn das sind die schwersten Seiten meines Lebens, die mir in jungen Jahren zugestoßen sind!“ Ehemalige Zwangsarbeiterinnen berichten von ihrer Zeit in Meinerzhagen.
↑  metall, 2/2000
↑  Stolpersteine Meinerzhagen Ansprache am neuen Denkmal
↑  Ulrich Sander: (אורכב [חסר תאריך] ב 194.245.102.185 [Error: unknown archive URL]), 14. April 2000
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "קבוצת ההתנגדות האנטי-פשיסטית של מיינרצהגן".
קרוואן (סטנדרט ג'אז)

| --- | --- |
 סינגל בביצוע Barney Bigard and his Jazzopaters
 יצא לאור:  1936 
 סוגה:  ג'אז 
 שפה:  אנגלית 
 כתיבה:  Irving Mills 
 לחן:  דיוק אלינגטון, חואן טיזול 
 
"קרוואן" (באנגלית: Caravan) הוא סטנדרט ג'אז אמריקאי, שהלחינו חואן טיזול ודיוק אלינגטון ובוצע לראשונה על ידי אלינגטון בשנת 1936. אירווינג מילס כתב מילים, אך הן מושרות לעיתים נדירות. הצליל האקזוטי של "קרוואן" עניין נגני אקזוטיקה; מרטין דני, ארתור לימן וגורדון ג'נקינס ביצעו גרסאות של לחן זה. וודי אלן השתמש בשיר בשניים מסרטיו, "אליס" ו"מתוק ומרושע". סטיבן סודרברג השתמש בגרסת הביצוע של לימאן בסרטו "אושן 11" משנת 2001. השיר מופיע לעיתים קרובות בסרט "ויפלאש" מ-2014, בגרסתו האינסטרומנטלית, כאלמנט עלילתי חשוב. האחים מילס הקליטו גרסת א-קפלה של הנעימה. ג'וני מאטיס הקליט את השיר בשנת 1956. יותר מ-350 גרסאות של לחן זה הוקלטו.
הקלטה מקורית

הגרסה הראשונה של השיר הוקלטה בהוליווד בשנת 1936 ובוצעה כקטע אינסטרומנטלי על ידי בארני ביגארד והג'אזופאטורים שלו (אנ'). הוקלטו שתי גרסאות, מתוכן פורסמה הראשונה (Variety VA-515-1). חברי הלהקה היו:
קוטי ויליאמס – חצוצרה
חואן טיזול – טרומבון
בארני ביגארד – קלרינט
הארי קארני – סקסופון בריטון
דיוק אלינגטון – פסנתר
בילי טיילור – קונטרבס
סוני גריר – תופים
הנגנים היו חברים בתזמורת דיוק אלינגטון, שלעיתים קרובות התפצלה לשילובים קטנים יותר כדי להקליט שירים בשמות להקה שונים. עבור הקלטה זו, שכללה את אלינגטון וטיזול כמבצעים, מנהיג הלהקה היה ביגארד.
גרסאות אחרות

בארני ביגארד והג'אזופאטורים שלו - הוליווד, 19 בדצמבר 1936
דיוק אלינגטון – ניו יורק, 14 במאי 1937
ארט טייטום – לוס אנג'לס, אפריל – יולי 1940
דיזי גילספי – 25 באוקטובר 1951
קליפורד בראון – 11 באוגוסט 1954
ת'לוניוס מונק – "ת'לוניוס מונק מנגן את דיוק אלינגטון", האקנסאק, ניו ג'רזי, 27 ביולי 1955
נט קינג קול – "אחרי חצות", לוס אנג'לס, 14 בספטמבר 1956
סנטו וג'וני – "סנטו וג'וני" (1959), הגיע למקום 48 בבילבורד הוט 100
The Ventures – Walk, Don't Run (album), 1960
Nelson Riddle – Love Tide, 1961
ארט בלייקי ושליחי הג'אז – "קרוואן", ניו יורק, 23 באוקטובר 1962
הפנטונים – הוקלט ב-14 באוגוסט 1962 באולפן Abbey Road
Bill Haley & His Comets - הקליט שתי גרסאות אולפן שונות עבור Orfeon Records של מקסיקו בשנים 1962 ו-1966, והופעות חיות רבות כולל לרולטה רקורדס בשנת 1962 לאלבום Twistin 'Knights at the Roundtable (Roulette SR-25174)
דיוק אלינגטון, צ'ארלס מינגוס ומקס רואץ' – "ג'ונגל הכסף", 1963
וס מונטגומרי – Movin 'Wes, ניו יורק, 16 בנובמבר 1964
דיזי גילספי ואוסקר פיטרסון – "אוסקר פיטרסון ודיזי גילספי", לונדון, 28–29 בנובמבר 1974
צ'ט אטקינס ולס פול – "צ'סטר ולסטר", 1976
ארט פפר, ניו יורק, 29 ביולי 1977
מילט ג'קסון - "בעיקר דיוק", 1982
"ספר השירים של מונטי אלכסנדר" – "דיוק אלינגטון", 1983
ריו קוואסאקי – "לאקי ליידי", 1983
וינטון מרסליס, ניו יורק, 29-30 במאי 1986 ו-24–25 בספטמבר 1986
Haruomi Hosono – Omni Sight Seeing, טוקיו ופריז, 1989
רנדי ווסטון – "דיוקנאות של דיוק אלינגטון (אלבום)", 1989
גונזאלו רובלקבה – "מסע פנימי (אלבום)", Blue Note, 1989
רביע אבו ח'ליל – "שורשים ונבטים", 1990
Medeski Martin & Wood – Notes from the Underground, New York, December 15–16, 1991
Thin White Rope – Squatter's Rights, Frontier Records, 1991
Louis Sclavis Sextet – Ellington on the air, 1991
Michel Camilo – Rendezvous, New York, January 18–20, 1993
Dave Grusin – Homage to Duke, 1993
Michel Petrucciani – Promenade with Duke, 1992; Solo Live in Germany, 1997
Chicago – Night & Day: Big Band, 1995
Dee Dee Bridgewater – Prelude to a Kiss: The Duke Ellington Album, 1996
Jimi Tenor – Intervision (Album), Warp, 1997
Danny Gatton – Danny Gatton; In Concert 9/9/94, Big Mo Records, Original Release Date: May 6, 1997
Abdullah Ibrahim – Ode to Duke Ellington (album), 1998
Chucho Valdés — Briyumba palo Congo, 1999
Russell Gunn — Ethnomusicology, Vol. 2, 2001
The Brian Setzer Orchestra – Jumpin' East of Java, 2001
Flat Earth Society – The Armstrong Mutations, 2003
Bustan Abraham – Live concerts, 2003
Fanfare Ciocărlia – Gili Garabdi – Ancient Secrets of Gypsy Brass, 2005
Avishai Cohen – As Is...Live at the Blue Note, 2007
Jacky Terrasson – Mirror, 2007
Hiromi Uehara – Beyond Standard, 2008
Brownman Electryc Trio – Gravitation, Toronto, October 31, 2013
הנעימה "La Fuente del Ritmo" של סנטנה מאלבומה Caravanserai משנת 1972 שאלה את הקו המלודי של "Caravan", אם כי הלחן נזקף לזכותו של נגן כלי ההקשה ג'יימס מינגו לואיס מסנטנה.
הערות שוליים

↑  Alain, Pailler (2002). Duke's place, Ellington et ses imaginaire. France: Actes sud. p. 147. ISBN 978-2-7427-3691-1.
↑  Gioia, Ted (2012). The Jazz Standards: A Guide to the Repertoire. New York City: Oxford University Press. pp. 58–59. ISBN 978-0-19-993739-4.
↑  Gioia, Ted (2012). The Jazz Standards: A Guide to the Repertoire. New York City: Oxford University Press. pp. 58–59. ISBN 978-0-19-993739-4.Gioia, Ted (2012). The Jazz Standards: A Guide to the Repertoire. New York City: Oxford University Press. pp. 58–59. ISBN 978-0-19-993739-4.
↑  "Mercury Records Catalog". Mercury Records. נבדק ב-2018-09-17.
↑  "Santo & Johnny Chart History". Billboard Magazine. נבדק ב-2016-04-17.
1 2  Gioia, Ted (2012). The Jazz Standards: A Guide to the Repertoire. New York City: Oxford University Press. pp. 58–59. ISBN 978-0-19-993739-4.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: b9bcd99f-02df-352a-a749-c4805efb7335
קודי כריסטיאן

| --- | --- |

כריסטיאן בכנס "קומיק-קון בסן דייגו, יולי 2017
 לידה:  15 באפריל 1995 (בן 29) פורטלנד, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2006
 פרופיל ב-IMDb
 
קודי אלן כריסטיאן (באנגלית: Cody Allen Christian; נולד ב-15 באפריל 1995) הוא שחקן אמריקאי. ידוע בעיקר בשל דמותו של מייק מונטגומרי בסדרת הנוער "שקרניות קטנות" (2010–2015), בתור ת'יאו רייקן בסדרה העל-טבעית "זאב צעיר" (2015–2017) ובשל הופעתו בתור אשר אדמס בדרמת הספורט "All American"‏ (2018–הווה).
ביוגרפיה

כריסטיאן נולד בפורטלנד, מיין לאם אינדיאנית, שם הוא גדל בשמורה מקומית. אמו של כריסטיאן החלימה מסרטן השד, והוא יצא בקמפיין לגיוס כסף למחקר סרטן השד.
קריירה

בין השנים 2010–2015 כריסטיאן גילם את מייק מונטגומרי, אחיה הצעיר של אריה מונטגומרי, בגילומה של לוסי הייל בסדרת הנוער הפופולרית של רשת Freeform "שקרניות קטנות" בעונות 1–2, 4–5 וכוכב אורח בעונה השישית. הוא זכה לתהילה נוספת כאשר השתתף בתפקידי אורח בסדרות הטלוויזיה "האנטומיה של גריי" ו"דם אמיתי". בשנת 2013 שיחק בסרט "משחקי למות מרעב", פרודיה לסרט "משחקי הרעב".
בשנת 2015 הצטרף לקאסט העונה החמישית של סדרת הדרמת העל-טבעית לנוער "זאב צעיר" ברשת MTV, בגילומו של תיאו רייקן. ב-2016 שב לגלם את דמות זו גם בעונה השישית של הסדרה.
משנת 2018, כריסטיאן משחק בדרמת הספורט של The CW, ‏"All American" בגילומו של אשר אדמס. בספטמבר 2024, פורסם כי כריסטיאן לא ישוב לעונה השביעית של הסדרה כשחקן קבוע.
ב-2019 הוציא מספר שירי ראפ בערוץ היוטיוב שלו, כולל "Hills", "Drippin", "Almost", "Blessed" ו-"Vacation".
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2009 | המחליפים | ילד |  |
| 2011 | להרוג את האירי (אנ') | דני גרין הצעיר |  |
| 2013 | משחקי למות מרעב (אנ') | פיטר מאלרקסי |  |
| 2015 | Killing Animals | רוברטו |  |
| 2016 | Submerged | דילן |  |
| 2018 | אומה רצחנית | ג'וני |  |
| 2021 | Notorious Nick | ניק ניווול (אנ') |  |
| 2023 | Jump Out | ריזאל |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2007 | State of Mind | אדם | פרק: "Between Here and There" |
| 2007 | בחזרה אליכם | זנדר טאקר | פרק: "Gracie's Bully" |
| 2008 | דם אמיתי | ילד שצורח | פרק: "Sparks Fly Out" |
| 2010 | האנטומיה של גריי | בראד ווקר | פרק: "State of Love and Trust" |
| 2010–2015 | שקרניות קטנות | מייק מונטגומרי | 29 פרקים |
| 2012 | מעבדה לכוחות על | קוון | פרק: "Crush, Chop, and Burn, Part I" |
| 2012 | בגוף ההוכחה | גרג לוקס | פרק: "Home Invasion" |
| 2013 | אוסטין ואלי | אליוט | פרק: "Campers & Complications" |
| 2013 | סופר נינג'ה | פלינט פורסטר | 3 פרקים |
| 2014 | תראו את אבא... (אנ') | אוון | פרק: "See Dad Roast the Toast" |
| 2015–2017 | זאב צעיר | ת'יאו רייקן | תפקיד חוזר (עונות 6-5): 30 פרקים |
| 2018–2024 | All American | אשר אדמס | תפקיד ראשי (5 עונות); 80 פרקים |
הערות שוליים

↑  Emily Longeretta, ‘All American’ Cast Shocker: Six Series Regulars Exit Ahead of Season 7, Variety, ‏24 September 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1052076963  VIAF: 308746647   WorldCat (עם VIAF): 308746647
רוטולי

הרוטולי (בלטינית: Rutuli) היו עם קדום באיטליה. הרוטולי היו ממוקמים בטריטוריה שבירתה הייתה העיירה העתיקה ארדאה, שנמצאת כ-35 ק"מ דרומית מזרחית לרומא במחוז לאציו של היום.
חשבו שהם צאצאי האומברים והפלסגים, לפי חוקרים מודרניים הם כנראה קשורים לעמים האטרוסקים או הליגורים.