stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מבחן בית-עץ-אדם
הערות שוליים

↑  Marijcke W. M. Veltman, Kevin D. Browne, The assessment of drawings from children who have been maltreated: a systematic review, Child Abuse Review 11, 2002-01, עמ' 19–37 doi: 10.1002/car.712
↑  Scott O. Lilienfeld, James M. Wood, Howard N. Garb, The Scientific Status of Projective Techniques, Psychological Science in the Public Interest 1, 2000-11, עמ' 27–66 doi: 10.1111/1529-1006.002
↑  פלורנס גודינאף, באתר Feminist Voices
↑  עדה אברהם, הגלוי והנסתר בציורי דמות אנוש, ת"א, הוצאת רשפים, 1989
1 2 3 4 5 6  Buck, N. John. The House – Tree – Person Technique, a qualitative and quantitative scoring manual, Journal of Clinical Psychology, 4, 317-396, 1948
↑  רות בייט-מרום, מבחנים פסיכולוגיים, תאוריה ומעשה. ת"א: האוניברסיטה הפתוחה, 2009
1 2  Haworth R. Mary, HTP: House – Tree - Person Projective Technique, In O.K Buros (Ed), The Sixth Mental Measurements Yearbook. Highland Park, N.J. ,1965
1 2 3 4 5  Marnat Gary Groth, The Handbook of Psychological Assessment (4th edition), John Wiley & sons, 2003
1 2  Hammer Emanuel, F, The Clinical Application for Projective Drawings. Charles C. Thomas Publisher, LTD, 1978.
↑  Machover, Karen. Personality projection in the drawing of the human figure: A method of personality investigation, American lectures in psychology. Springfield, IL, US: Charles C. Thomas Publishe, 1949
1 2  Hammer Emanuel, F, Advances in Projective Drawing Interpretation. Charles C. Thomas Publisher, LTD, 1997.
↑  Craig, R J, Olson, R E, and Saad, S, (2002)Figure-drawing indices of psychological accessibility. Psychological Reports: Volume 91, pp. 1213-1221.
↑  Handler, L, Campbell, A, and Martin, B, (2004), Use of graphic techniques in personality
assessment: Reliability, validity, and clinical utility
↑  Lilienfeld Scott O., Wood J Marion & Garb Howard N, The scientific status of projective techniques, Psychological Science in the Public Interest, 1, 27-66, 2000
↑  Knoff Howard M, (Ed.), Projective /personality assessment in the schools, School Psychology Review, 12(4), 2002
↑  מבחן ציור דמות - House-Tree-Person: HTP, ‏בלקסיקון הפסיכולוגי "בטיפולנט"
↑  Allen, B., & Tussey, C. (2012). Can projective drawings detect if a child experienced sexual or physical abuse? A systematic review of the controlled research. Trauma, violence, & abuse, 13(2), 97-111.
↑  Hui Keow Lim., & Slavghter Virginia. Brief report: Human figure drawing by children with Asperger syndrom, J. Autisim development disorder, 38, 994 – 998, 2009
1 2  Sharon Perets, Kavel Michelle, Deutsh Castel Tsofia, Cohen Ayala & Tirosh Emanuel, The human figure drawing as related to Adhd disorder ,Journal of child neurology, 6, 689-693,2010
↑  Koppits EM, psychological evaluation of children's human figure drawings, New york, NY:Grune and Satratton;1968
הדגמה לאיור של בית
הדגמה לאיור של עץ
דודג' סנט רג'יס

| --- | --- |

Dodge St. Regis, שנת 1980
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  דודג'
 שנות ייצור:  1978–1981 (משנת המודל 1979)
 הרכבה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מודל קודם:  Dodge Monaco (אנ')
 מודל אחריו:  Dodge Diplomat 
 חברת אם:  קרייזלר
 סיווג:  מכונית סלון
 מרכב:  Front-engine, rear-wheel-drive layout (אנ')
 פלטפורמה:  Chrysler R platform (אנ')
 אורך:  5,593 מ"מ
 רוחב:  1,958 מ"מ
 גובה:  1,384 מ"מ
 בסיס גלגלים:  3,009 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  6 צילינדרים, 3.7 ליטר, מנוע "קרייזלר" מסוג "Chrysler Slant-6 engine" (אנ')  V8 צילינדרים, 5.2 ליטר, מנוע ""קרייזלר" מסוג "LA 318"  V8 צילינדרים, 5.9 ליטר, המפיק 195 כ"ס מנוע ""קרייזלר" מסוג "LA 318"  V8 צילינדרים, 5.9 ליטר, המפיק 255 כ"ס ב-3,800 סל"ד (מנוע אשר הורכב בניידות המשטרה)
 הילוכים:  תמסורת אוטומטית 3 מהירויות מסוג "A727"  תמסורת אוטומטית 3 מהירויות מסוג "A904"
 
דודג' סנט רג'יס (באנגלית: Dodge St. Regis) היא מכונית סלון מתוצרת חטיבת דודג' בקונצרן הרכב האמריקאי קרייזלר אשר יוצרה בין השנים 1978–1981 בארצות הברית.
בסך הכל יוצרו 64,502 יחידות. בשנת הדגם 1979 יוצרו 34,434 יחידות, בשנת הדגם 1980 יוצרו 17,068 יחידות ובשנת הדגם 1981 יוצרו 13,000 יחידות.
מאפיינים

4 דלתות סדאן בתצורת "Notchback" (אנ')
6 נוסעים
מנוע קדמי
מנוע הנעה אחורית
"דודג' סנט רג'יס" תופעל ב-ארצות הברית כ-רכב משטרתי
תמונות

"דודג' סנט רג'יס"
"דודג' סנט רג'יס", שנת 1980
"דודג' סנט רג'יס", שנת 1980
"דודג' סנט רג'יס", שנת 1980
"דודג' סנט רג'יס", שנת 1980
"דודג' סנט רג'יס", שנת 1980
"דודג' סנט רג'יס" - מבט לתא הנהג
ראו גם

קרייזלר
דודג'
לקריאה נוספת

"דודג' סנט רג'יס" - תמונות
הערות שוליים

↑  "דודג' סנט רג'יס" allpar.com/cars/dodge/R-bodies
↑  "דודג' סנט רג'יס" אוק׳ 1978 - דף 9 - תוצאות Google Books
↑  "דודג' סנט רג'יס" cargurus.com/Cars/1980-Dodge-St.-Regis-Overview
↑  "דודג' סנט רג'יס" allpar.com/squads/stregis
יוסף אגסי

| --- | --- |

אגסי, 2007
 לידה:  7 במאי 1927 ממלכת מצרים קהיר, ממלכת מצרים
 פטירה:  22 בינואר 2023 (בגיל 95) ישראל הרצליה, ישראל
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים, בית הספר לכלכלה של לונדון 
 מוסדות:  בית הספר לכלכלה של לונדון  אוניברסיטת הונג קונג  אוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין  אוניברסיטת תל אביב  אוניברסיטת בוסטון  אוניברסיטת יורק 
 זרם:  פילוסופיה אנליטית
 תחומי עניין:  פיזיקה, מתמטיקה, פילוסופיה של המדע
 עיסוק:  פילוסוף, מרצה באוניברסיטה 
 הושפע מ:  סוקרטס, אפלטון, קרל פופר
 השפיע על:  חמי בן נון, משה ברנט, נמרוד בר-עם, נתנאל לאור, רפאל ססובר, לידיה אמיר, מנחם פיש
 מדינה:  ישראל ישראל
 בן או בת זוג:  יהודית בובר אגסי 
 אתר רשמי
 
יוסף אגסי (7 במאי 1927 – 22 בינואר 2023) היה פילוסוף ישראלי, פרופסור בחוג לפילוסופיה של אוניברסיטת תל אביב.
אגסי תרם אקדמית בעיקר בתחומי הלוגיקה, השיטה המדעית והפילוסופיה של המדע, אבל עסק גם בשאלות חברה ולאום.
ביוגרפיה

יוסף אגסי נולד וגדל בקהיר למשפחה חרדית מהיישוב הישן בירושלים. אביו, שמואל מאיר בירנבאום, יליד ברגסס (כיום באוקראינה), עלה לארץ ישראל לאחר מלחמת העולם הראשונה ושימש כמורה במקצועות שונים בבתי ספר תיכוניים בירושלים. סבו, אבי אמו, יהושע מאיר רייכמן, היה עסקן ציבור ביישוב הישן בירושלים, ממנהלי ישיבת עץ חיים ובית החולים ביקור חולים. אחותו הייתה אשת החנוך שרה בץ. בן דודו היה יוסי הראל (אימהותיהם היו אחיות תאומות). המשפחה התגוררה בשכונת הבוכרים בירושלים. בילדותו התחנך ב'חדר' חרדי והמשיך בבית הספר תחכמוני, ובנעוריו למד בישיבת מרכז הרב והיה תלמידו של הרב שלום נתן רענן. במשך תקופה למד אצל הרב רענן בכיתה פרטית בת שני תלמידים – אגסי והרב שאר ישוב הכהן.
בגיל חמש עשרה עזב את הדת. בשנים 1946–1951 למד פיזיקה, מתמטיקה ופילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים, ובשנת 1952 קיבל תואר מוסמך בפיזיקה. אגסי סיפר לימים שהשתתף בכינוס בו הביע בשעת השאלות את העמדה שהמדע אינו כופה על האדם להאמין בשום דבר ואיש הישר בעיניו יעשה. הוא טען שבעקבות זאת, גרשם שלום אמר שיעשה כל שלאל ידו למנוע מאגסי לקבל משרה באוניברסיטה העברית.
בעת לימודיו הכיר את אשתו לעתיד, יהודית, נכדתו של מרטין בובר, בת בנו רפאל. באותה תקופה הצטרף לקבוצה פוליטית-מרקסיסטית, שבין חבריה נמנו יהודית בובר, שמואל אטינגר, אליעזר פרמינגר, ואשר רשף. כעבור זמן ההתלהבות מהרעיון המרקסיסטי הלכה והצטננה וחברי הקבוצה החליטו לפרקה מרצון.
בשנים 1952–1956 קיבל דוקטורט בבית הספר לכלכלה של לונדון בהנחיית הפילוסוף של המדע קרל פופר. אגסי ערך את המהדורה העברית של ספרו של פופר החברה הפתוחה ואויביה.
בשנות השישים שימש ראש החוג לפילוסופיה באוניברסיטת הונג קונג. בשנים 1971–1996 כיהן כפרופסור מן המניין לפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב. כן החזיק במשרת פרופסור באוניברסיטת בוסטון ואחר כך באוניברסיטת יורק שבטורונטו.
לקראת הבחירות לכנסת ה-18 שובץ במקום ה-5 ברשימת מפלגת הישראלים לכנסת זו.
בשנת 2008 הצטרף יחד עם אשתו לקבוצת אזרחים ישראלים שהגישה עתירה לבית המשפט בדרישה לשנות את רישום הלאום בתעודת הזהות מ"יהודי" ל"ישראלי". בית המשפט המחוזי בירושלים דחה את העתירה וטען כי הסוגיה "אינה שפיטה". הערעור בפני בית המשפט העליון נדחה גם הוא בפסק דין עוזי אורנן נגד משרד הפנים.
אגסי ראה עצמו כתלמידם של סוקרטס ואפלטון תחילה, ולאחר מכן כתלמידו, ממשיכו ומבקרו של פופר. הוא ניסה לחדד את דעותיו תוך הוספת שינויים קלים.
היה נשוי ליהודית בובר אגסי, נכדתו של מרטין בובר, עד מותה בשנת 2018. לשניים נולדו בן, אהרון, ובת, תרצה, שנפטרה ממחלת הסרטן. נפטר ב-22 בינואר 2023 בגיל 95.
עיקרי הגותו

המדע תלוי בבחינות האמפיריות של תורותיו. אך אישוש אמפירי של ניבויים אינו קריטי במדע כלל, אלא רק במסגרת הטכנולוגיה המדעית. המטפיזיקה חשובה עבור המחקר המדעי הרבה יותר מהאישוש האמפירי אך פחות מהפרכות. התפתחות של רעיונות במדע חשובה גם כשלעצמה, אך גם משום שהיא מולידה ניסויים ותצפיות אשר הפרכתן מעוררת חשיבה מחודשת.
האמת המדעית אינה אמת מוחלטת אלא קירוב לה. על-כך פופר הסכים עם איינשטיין כהיסק מהמהפכה האיינשטיינית. הידע המדעי הוא תאוריה אודות העולם, ראי שלו, הגם שאינו ראי מדויק. המדע הוא גם תוכנית-מחקר אינסופית לצמצום אי-הידע. מבחינה זאת רעיונותיו של אגסי דומים לרעיונות שפיתחו לאחר מכן מתמטיקאים, כמו ממציא תורת הפרקטלים, בנואה מנדלברוט והמתמטיקאי ואיש המחשבים סטפן וולפרם: מושג היסוד המתמטי אינו הנוסחה או המשוואה, אלא התוכנית. הוא היה סבור למשל כי ניתן לתאר את היקום טוב יותר כתוכנת מחשב מאשר כנוסחת תנועה מסוימת.
אגסי המליץ על כתיבה מדעית ביקורתית. לשם כך עליה להכיל שאלה ודיון סביבה. חידוד השאלה הוא חלק חשוב של מחקר מדעי. אחר כך רצוי אם אפשר להציג לפחות שתי תשובות מנוגדות לשאלה ואפילו רצוי, אם אפשר, שאחת מהתשובות תהיה מנוגדת לדעת הכותב.
כפי שאיינשטיין ציין, ניצני האלטרנטיבה האיינשטיינית לניוטון התקיימו אצל לייבניץ מאתיים שנה לפני כן. חלק גדול מהמחקר הקלאסי בפיזיקה היה ניסיון לשלב בין דעותיהם של ניוטון ולייבניץ, בלי לומר זאת במפורש (כמו במחקרים של מופורטואה ושל המילטון).
החשיבה הדיכוטומית נובעת ממוגבלות פוזיטיביסטית. בדיון ברוב השאלות העומדות על הפרק, העולם אינו נראה שחור ולבן, אלא ספקטרלי. הנטייה לראות את העולם בשחור ולבן מקורה בדיכוטומיה היוונית בין אמת לפי הטבע ואמת לפי המוסכמות ותורת העצם הבנויה עליה. דיכוטומיה זו ותורה זו חשובות ביותר אך ברטרנד ראסל ואיינשטיין ביטלו אותה לחלוטין. בכך בטל גם הפוזיטיביזם.
אגסי היה מודרניסט ביקורתי. הוא האמין כי הפוסטמודרניזם הוא ניסוח מחודש של הרומנטיקה. שניהם מהווים פתרון לבעיה אמיתית ועמוקה שהמודרניזם הדוגמטי שלפני איינשטיין לא הצליח לפתור: ידיעה מדעית ללא וודאות כיצד היא מן האפשר?
ספריו > בעברית

יוסף אגסי, המהפכה המתמדת: מיוון ועד איינשטיין. תל אביב, הוצאת דביר, תשל"ז
יוסף אגסי, מכתבים לאחותי: אודות הפילוסופיה בת זמננו, בהדגשה על הפילוסופיה של החינוך ושל המדע, ועל אודות מלחמת יום הכיפורים. עומר, 1977. מהדורה חדשה, תל אביב, עורך חמי בן-נון. הוצאת ידיעות אחרונות, 2000
יוסף אגסי, דב רפל. פילוסופיה של החינוך. תל אביב, משרד הביטחון, אוניברסיטה משודרת, תשל"ט 1979
יוסף אגסי, בין דת ולאום: לקראת זהות לאומית ישראלית. תל אביב: פפירוס, מהדורה ראשונה 1984, מהדורה שנייה 1993. מהדורה שלישית בהוצאת עלו-עט, 2019. יצא בתרגום לאנגלית בהוצאת Franklin Classics Trade Press ב-2013.
משה ברנט, יוסף אגסי, יהודית בובר אגסי. תודעה לאומית ישראלית. תל אביב, המרכז לפיתוח על שם פנחס ספיר, 1988
יוסף אגסי, אלברט איינשטיין אחדות וריבוי. משרד הביטחון – ההוצאה לאור, אוניברסיטה משודרת, 1989
יוסף אגסי, הפילוסופיה של הטכנולוגיה. תל אביב, משרד הביטחון, אוניברסיטה משודרת, תש"ן 1990
יוסף אגסי ויהודית בובר אגסי, משה ברנט. מיהו ישראלי. רחובות, כיוונים, תשנ"א 1991
יוסף אגסי, תולדות הפילוסופיה מביקון עד קנט 1600–1800, קורס מבוא. תל אביב, רמות, תשנ"ג, 1993
יוסף אגסי, מבוא לפילוסופיה מודרנית. משרד הביטחון, תשנ"ו 1996
ישעיהו ליבוביץ, יוסף אגסי. שיחות על הפילוסופיה של המדע, עורך: חמי בן-נון. משרד הביטחון, אוניברסיטה משודרת, תשנ"ו 1996
חמי בן-נון, מגבלות השכל: על מחשבה, מדע ואמונה, ישעיהו ליבוביץ ויוסף אגסי משוחחים, מבוא: חמי בן-נון. ירושלים, הוצאת כתר, 1997
יהודה פריד ויוסף אגסי, פרנויה: עיונים בדיאגנוזה. תל אביב, הוצאת הקיבוץ המאוחד 1997
קרל פופר, החברה הפתוחה ואויביה. עורך יוסף אגסי. ירושלים, הוצאת שלם, תשס"ג 2003
יוסף אגסי, הנאורות החדשה, הוצאת מודן, אוניברסיטה משודרת, 2012.(הספר בקטלוג ULI)
חיים אסא ויוסף אגסי, על המלחמה, הוצאת ידיעות ספרים, 2020
תרגום:
קרל פופר, היגיון התגלית המדעית - תורת-הידיעה של מדע הטבע המודרני, תרגם יוסף אגסי, הוצאת עלו-עט, 2017
ספריו > באנגלית

Towards an Historiography of Science, History and Theory, Beiheft 2, 1963; facsimile reprint, Middletown: Wesleyan University Press, 1967
The Continuing Revolution|The Continuing Revolution: A History of Physics From The Greeks to Einstein, New York: McGraw Hill, 1968
Faraday as a Natural Philosopher, Chicago, Chicago University Press, 1971
Science in Flux, Boston Studies in the Philosophy of Science, Dordrecht, Reidel, 28, 1975
(with Yehuda Fried) Paranoia: A Study in Diagnosis, Boston Studies in the Philosophy of Science, 50, 1976
Towards a Rational Philosophical Anthropology, The Hague: Martinus Nijhoff, 1977
Science and Society: Studies in the Sociology of Science, Boston Studies, 65, 1981
(with Yehuda Fried) Psychiatry as Medicine, Dordrecht: Kluwer, 1983
Liberal Nationalism for Israel: Towards an Israeli National Identity, Jerusalem and New York: Gefen. Translation from the Hebrew book of 1984
Technology: Philosophical and Social Aspects, Dordrecht: Kluwer, 1985
The Gentle Art of Philosophical Polemics: Selected Reviews and Comments, LaSalle IL: Open Court, 1988
(with Nathaniel Laor) Diagnosis: Philosophical and Medical Perspectives, Dordrecht: Kluwer, 1990
The Siblinghood of Humanity: Introduction to Philosophy, Delmar NY: Caravan Press, 1990, 1991
Radiation Theory and the Quantum Revolution, Basel: Birkhäuser, 1993
Science and Culture, Boston Studies in the Philosophy of Science, 231, 2003
(with I. C. Jarvie) A Critical Rationalist Aesthetics, Series in the Philosophy of Karl R. Popper and Critical Rationalism, Amsterdam: Rodopi, 2008
(with Abraham Meidan) Philosophy from a Skeptical Perspective, NY and Cambridge: Cambridge University Press, 2008
A Philosopher's Apprentice: In Karl Popper's Workshop, Series in the Philosophy of Karl R. Popper and Critical Rationalism, Amsterdam and Atlanta GA: Editions Rodopi, 1993. Second edition, 2008. Contents
Science and Its History: A Reassessment of the Historiography of Science, Boston Studies in the Philosophy of Science, 253, 2008. (This includes a corrected reprint of Towards an Historiography of Science, History and Theory)
(with Abraham Meidan) Beg to Differ: The Logic of Disputes and Argumentation, Springer, 2016
לקריאה נוספת

נורמליזציה ישראלית לפי יוסף אגסי, מאת יהושע רש, בתוך כיוונים, 27, 1985
הערות שוליים

↑  דליה קרפל, דין וחשבון מלנכולי: הפילוסוף יוסף אגסי מפנה אצבע מאשימה, באתר הארץ, 13 בספטמבר 2012
↑  כפייה בין מדענים, דבר, 25 במרץ 1977
↑  חגי חיטרון, אם אני קצת צודק, אז אתה סתם מקשקש, באתר הארץ, 14 בספטמבר 2001
↑  שירי לב-ארי, קרל הגדול ואויביו, באתר הארץ, 9 במרץ 2003
↑   יוסף אגסי, יש זהות לאומית ישראלית, באתר הארץ, 1 בינואר 2014
 דליה קרפל, עוזי אורנן עדיין לא ויתר על חלום הלאום הישראלי, באתר הארץ, 21 במאי 2015
↑  בנימין בית-הלחמי, צנוע מרטוש, אלגנטי מפלד, כותרת ראשית, 4 באפריל 1984
↑  יגאל בן-נון, האם צה״ל מזיק לביטחון ישראל?, באתר זמן ישראל, 12 בספטמבר 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311872805171  PLWABN: 9810610606105606  BIBSYS: 90117222  BNE: XX823045  BnF: cb12025032p (data)  CiNii: DA00835158  GND: 119241900  ICCU: CFIV017629  ISNI: 0000 0001 0931 5891  LCCN: n81052365  NDL: 00903718  NKC: jo2014808000  NLA: 35001689  NLK: KAC2018K3234  NTA: 067867618  RERO: 02-A002910699  SUDOC: 028409906  Trove: 785075  VcBA: 495/120661  VIAF: 108575573   WorldCat (עם VIAF): 108575573
חוות הלימוד

| --- | --- |

חוות הלימוד, פברואר 2017. צולם מקריית מוריה
 מידע כללי
 מיקום:  ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 
 קואורדינטות:  31°45′11″N 35°13′50″E﻿ / ﻿31.75308611°N 35.230525°E﻿ / 31.75308611; 35.230525
  (למפת ירושלים מוגדלת) חוות הלימוד(למפת ירושלים רגילה) חוות הלימוד(למפת הרי ירושלים רגילה) חוות הלימוד(למפת הרי ירושלים מוגדלת) חוות הלימוד he
 
חניכה בחוות הלימוד בשנות ה-30
ילדי טהרן בחוות הלימוד, 1943, לומדים עברית
חוות הלימוד היא משק חקלאי-חינוכי שהקימה רחל ינאית בן-צבי בירושלים. המשק התקיים בשנות ה-20 בשכונת רחביה ואז במשך שני עשורים באזור ארמון הנציב. לאחר מלחמת העצמאות שימש השטח כמאחז צה"ל וכתחנת ניסיונות חקלאית של האוניברסיטה העברית.
היסטוריה > הקמת החווה > רחביה

בשנת 1919 הקימה רחל ינאית בן-צבי על מגרש ביתה בשכונת רחביה משתלת צמחים שכונתה "משק הפועלות". במשתלה זו ביקשה רחל להכשיר חלוצות במלאכת החקלאות, והן התמחו בנטיעת עצים וגידול פרחים. עצי אורן שגודלו במשתלה ניטעו לימים במורדות שער הגיא על ידי הקרן הקיימת לישראל, ואילו הפרחים נמכרו לעוברי אורח בשכונת רחביה עצמה. על החווה כתבה בזיכרונותיה:
"ברצוננו להכשיר את הבנות, בעודן בגיל צעיר, לעבודת האדמה; להקנות להן השכלה כללית וחקלאית; לפתח בהן את העצמאות על ידי הכנסתן בעול העבודה ואחריותה; ולחנך אותן חינוך חברתי, על ידי חיי עבודה משותפים."
הפעילות עוררה התנגדות הולכת וגוברת מצד יושבי השכונה השקטה, והפגנות סוערות של חרדים, שזעמו על כי מכירת הפרחים נמשכת גם לאחר כניסת השבת.
היסטוריה > הקמת החווה > ארמון הנציב

ההתנגדות של אנשי רחביה ומצוקת המקום הביאו ב-1928 להעתקתו של "משק הפועלות" לאזור ארמון הנציב, מזרחית לשכונת תלפיות. השטח בגודל של 50 דונם נרכש על ידי קק"ל. הבחירה במקום זה נבעה מאיכות הקרקע וממרחב השטח הריק, וכן מפני שרחל שיערה כי עקב בניית 'ארמון הנציב' בקרבת מקום, תוכל אף היא ליהנות מאספקת מים ישירה. בשנת 1929, בפרעות תרפ"ט המשק חרב, אך חזר לפעול כמה חודשים וב-1933 הפך לחוות לימוד לנערות. בחווה למדו בשנים הראשונות כ-30–40 בנות בגילאי 15–17 לתקופת לימודים של שנתיים. החווה כללה גן עצי פרי ומשתלה, כרם על שטח של 4 דונם, גן ירק, לולים ומכוורת. בשנת 1934 נעשה ניסיון לרכוש שטח של 17 דונם בעמק בצמוד לחווה, אולם הוא נרכש לבסוף בידי סוחרי קרקעות יהודים שבקשו לשווקו למגרשים למגורים. המבנה הראשון תוכנן על ידי האדריכל ריכרד קאופמן ואוכלס בשנת 1931. המבנה השני תוכנן על ידי האדריכל ליאופולד קרקואר והושלם בשנת 1936. בשנת 1939 עלה מספר התלמידות ל-80. במהלך המרד הערבי הגדול הוקמו במקום עמדות בטון, סליק והצבו כוחות משמר ונוספו שיעורי הגנה עצמית וגדנ"ע. ב-1943 נקלטה בחווה קבוצה מילדי טהרן, וב-1945 נקלטו בני נוער ניצולי השואה.
היסטוריה > השטח בימי קום המדינה

במהלך ההפוגה הראשונה במלחמת העצמאות, הוסכם על הכללת חוות הלימוד בשטח מפורז בחסות הצלב האדום. בלילה שבין 16–17 באוגוסט 1948, במהלך ההפוגה השנייה, נערך על שלוחת ההר שממזרח לחווה קרב דמים, בו ניסו לוחמי גדוד "בית חורון" של חטיבת עציוני לכבוש את ההר שבמרכזו "ארמון הנציב". הקרב נכשל ובבוקר, לאור יום, נסוגו הלוחמים לחוות הלימוד. רחל ינאית, שהייתה במקום, קיבלה את פני הפצועים והחיילים התשושים והגישה להם מזון ושתייה. טענת ישראל הייתה שהכוחות הוכנסו למקום לאור התקדמות כחות ערביים והצורך לפנות ממנו את התלמידות. מצרים הציבה אולטימטום לפינוי כוחות הצבא מהחווה, אך ישראל לא נענתה לה ודרשה פינוי משולב של כל הכוחות מהמובלעת. בתגובה הפגיזו המצרים את החווה. מטה האו"ם קבע שישראל היא זאת שהפרה את ההפוגה. ב-4 בספטמבר 1948 פונו כל הכוחות מהמובלעת על פי הסכמות שהושגו בחסות האו"ם. שבוע לאחר מכן שוב הופגזה חוות הלימוד. בתחילת אוקטובר 1948 הועבר השטח מאחריות הצלב האדום לאחריות האו"ם.
חוות הלימוד לנערות עברה באוקטובר 1948 לפנימיית "כרמית" הסמוכה לשכונת עין כרם, שם פועל בימינו בית הספר הקהילתי סביבתי עין כרם. במהלך שיחות שביתת הנשק ברודוס נקבע שהמקום יהיה שטח הפקר עד השגת הסכמה אחרת. ישראל ביקשה לחלק את השטח ולחזור לחווה, אך הערבים התנגדו לכך. ב-7 ביוני 1949 נכנסו כוחות צה"ל לחווה וישראל הכריזה על סיפוח החווה לישראל. לאחר שבוע הוסכם שכל הכוחות יוצאו מהשטח המפורז. עם זאת, אזרחים ישראליים הורשו לשהות בשטח ואליהם נלוו חיילים במסווה של שוטרים, שכן אסור היה לאנשי צבא לשהות בתחומי השטח המפורז. המקום שופץ והוכשר לקליטה מחדש של תלמידות ובאוקטובר שבו למקום כ-50 נערים ונערות, בעיקר עולים מטורקיה, במקביל להמשך פעילות החווה בעין כרם. שטח החווה גדל מ-70 דונם ל-700 דונם והוא השתמש במים מושבים להשקיה. הירדנים התלוננו מפעם לפעם על הפעילות בחווה טענו שמדובר בפעילות צבאית. במרץ 1950 נהרגו שבעה נערים ו-11 נפצעו בהתפוצצות מוקש ישראלי בחוות הלימוד. במאי 1950 דווח על יריות לעבר החווה. במרץ 1951 נתגלע סכסוך קרקעות בין החווה לבין קיבוץ רמת רחל.
היסטוריה > בידי האוניברסיטה העברית

ב-1954 הועבר השטח לידי האוניברסיטה העברית שפתחה במקום תחנת ניסיונות חקלאית, שפעלה עד שנת 1967. בשנת 1957 עבדו בשטח החווה עובדים של הקרן הקיימת שהכינו את המקום לנטיעות. בין השאר, נעשו במקום ניסיונות בצמחי מרפא, ירקות וסוגים של עלי טבק. בשנת 1961 גודלו במקום, באופן נסיוני, חורפנים, במטרה לבדוק האם הם יסתגלו למזג האוויר החם יחסית בישראל. לאחר מלחמת ששת הימים נסגרה התחנה. כיום עדיין נראים בשטח המבנים הישנים של 'משק הפועלות', וישנם עוד כמה שטחים חקלאיים המעובדים בידי בני חניכי פנימיית "עין כרמית", ממשיכת דרכה של פנימיית "כרמית".
ב-5 ביוני 1967, יום פרוץ מלחמת ששת הימים, לאחר שכוחות הלגיון הירדני נכנסו לארמון הנציב, החלו להפגיז את החווה. בחווה היו אז שני שומרים, אשתו של מנהל החווה ומספר פועלים יומיים. אשתו של מנהל החווה, רחל קאופמן, שלא הצליחה ליצור קשר עם הצבא, חילקה את כלי הנשק שנשמרו במקום לעשרה מהפועלים שהגיעו לעבודה ולימדה אותם איך לירות בהם. היא הורתה להם לעלות לעמדה מבוצרת ולירות ברובים כדי לעשות רושם שהמקום מוגן. בהמשך הגיעו למקום חיילי החטיבה הירושלמית. פגז שנפל ביניהם הרג אחד ופצע שמונה.
היסטוריה > תוכניות פיתוח

החל מסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 מקדם מינהל מקרקעי ישראל ומשרד התיירות תוכנית להקמת מתחם מלונות בשטח חוות הלימוד ובסמוך לו. על פי התוכנית יהרסו המבנים ההיסטוריים במקום, ויוקמו ארבעה בתי מלון בהם 1,400 חדרים, בבניינים בגובה של 5–12 קומות, עם חזית אחידה באורך 350 מטר ומגדל עורפי בגובה 24 קומות. הוועדה המחוזית לתכנון ובנייה אישרה את התוכנית בפברואר 2002. בית המשפט המחוזי בירושלים, אישר לחברה להגנת הטבע והמועצה לשימור אתרים לערער למועצה הארצית לתכנון ובנייה על אישור התוכנית. בספטמבר 2005 המועצה הארצית ביקשה לערוך תיקונים בתוכנית ואחר כך היא הוקפאה.
בשנת 2013 שוב החל ניסיון לשיווק המתחם לבניית מלונות. ב-2022 הכינה רשות מקרקעי ישראל תיק תיעוד למבנה, לקראת שימור עתידי אפשרי.
לקריאה נוספת

רחל ינאית בן-צבי, עם הילדים בחזית - חוות הלימוד בירושלים 1928 - 1948, הוצאת מסדה, 1975
הערות שוליים

↑  האגודה העברית למען ירושלים, מפת ירושלים בהוצאת ראובן מס, 1948 עם סימון האתר 'בית ספר חקלאי לבנות', באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור
↑  חוות הלימוד החקלאית בירושלים, דבר, 18 בדצמבר 1935
↑  נגע הספסרות מאיים על משק הפועלות בירושלים, דבר, 27 בנובמבר 1934
↑  מי יזכה: מוסד חינוכי לבנות ישראל, דבר, 16 בפברואר 1935
↑  אתר יד בן צבי
↑  חות הלמוד לנערות בירושלים מציגה את תוצרתה, דבר, 29 באוגוסט 1939
↑  אלה גואל וניר אורטל, להשיב את נטעיך ורננת חייך, יד יצחק בן צבי
1 2  צבא ההגנה העביר עמדותיו עד לגדר של ארמון הנציב, על המשמר, 8 ביוני 1949
↑  ארמון הנציב הוחזר לצלב האדום, מעריב, 18 באוגוסט 1948
↑  אוירת ערב מלחמה בירושלים, דבר, 20 באוגוסט 1948
↑  האלוף דיין דחה אולטימטום מצרי, מעריב, 19 באוגוסט 1948
↑  המצרים הפגיזו את תלפיות וחוות הלימודים, המשקיף, 22 באוגוסט 1948
↑  מטה אומ מאשים את ישראל בהפרת ההפוגה, מעריב, 25 באוגוסט 1948
↑  פונה אזור הצלב האדום בירושלים, הצופה, 5 בספטמבר 1948
↑  הערבים הפגיזו את חוות הלימוד, הַבֹּקֶר, 12 בספטמבר 1948
↑  שטח בית הממשלה בירושלים הועבר רשמית מהצלב האדום לאונ"א, הַבֹּקֶר, 7 באוקטובר 1948
↑  חוות הלימוד נפתחת מחדש בעין כרם, מעריב, 19 באוקטובר 1949
↑  החלטת הועדה המעורבת ישראל - עבה"י, דבר, 14 ביוני 1949
↑  הצבאות נסוגו מאזור ארמון הנציב, הצופה, 15 ביוני 1949
↑  חוות הלימוד לנערות, דבר, 10 באוגוסט 1949
↑  50 נערים ונערות, קול העם, 20 באוקטובר 1949
↑  זהירות מוקשים!, חרות, 6 בדצמבר 1949
↑  דיונים ללא תוצאות בוועדה המעורבת הישראלית ירדנית, הצופה, 23 בנובמבר 1949
↑  ועדת או"מ תבדוק תלונות עבה"י על התחפרות צבא ישראל בארמון הממשלה, הַבֹּקֶר, 24 בפברואר 1950
↑  מסתננים ירו על חוות הלימוד ליד ארמון הממשלה בירושלים, הצופה, 26 במאי 1950
↑  סכסוך קרקעות בין רמת רחל וחוות הלימוד בצפון תלפיות, חרות, 1 באפריל 1951
↑  תביעה להחזיר המכללה להר הצופים בטקס פתיחת השנה האקדמאית, הַבֹּקֶר, 9 בדצמבר 1954
↑  המרכז לחקר חקלאות ההר - ב"חוות הלימוד", דבר, 16 בדצמבר 1958
↑  חוות הלימוד בירושלים - המרכז לחקר החקלאות בהר, דבר, 2 באוגוסט 1960
↑  חוות הלימוד, על המשמר, 6 בספטמבר 1957
↑  תנאי הבצורת עלולים לפגוע ביבול הטבק, חרות, 8 בינואר 1963
↑  מנחם תלמי, החורפן בא לקיץ הישראלי, מעריב, 23 ביוני 1961
↑  מנחם תלמי, מקודות בקו הירוק, מעריב, 22 בספטמבר 1968
↑  אביבה קרול, ‏סי.בי.סי הצרפתית ורשת מלונות וסטין מארה"ב מתכננות להקים מלון בירושלים, באתר גלובס, 5 בפברואר 1997
↑  דוד הכהן, ‏מפעל חלוצי ופמיניסטי בסכנת הריסה, באתר גלובס, 13 בדצמבר 1999
↑  גל ניסים, ‏תוכנית מלונות הרכס בארמון הנציב תידון בארצית, באתר גלובס, 8 ביוני 2003
↑  אליסה אודנהיימר, בית המשפט אישר לחברה להגנת הטבע לערער על פרויקט רכס ארמון הנציב, באתר הארץ, 18 בדצמבר 2002
↑  אורית בר-גיל, ‏עדיין לא בונים בארמון הנציב: תוכנית "מתחם הרכס" לתיקונים, באתר גלובס, 8 בספטמבר 2005
↑  שלומית צור, ‏"1,350 חדרי מלון בבת אחת ובטווח מיידי", באתר גלובס, 30 ביוני 2013
↑   יעל פרידסון, מאה שנה לאחר הקמתה, מתחם מלונות ענק יעלים את חוות העלמות בירושלים, באתר הארץ, 5 ביוני 2023