משחק הדיונון (סדרת טלוויזיה)
הפקה > פיתוח > עונה 1

בסביבות 2008, הוואנג דונג-היוק ניסה ללא הצלחה להשיג מימון עבור תסריט לסרט אחר שכתב, והוא, אמו וסבתו נאלצו לקחת הלוואות כדי להחזיק מעמד כלכלית, אך עדיין נאבקו במשבר החובות במדינה. הוא בילה את זמנו הפנוי במנהוואבאנג (בית קפה מנגה דרום קוריאני) בקריאת מנגה הישרדותית יפנית כמו החוברות Battle Royale, Liar Game ו-Gambling Apocalypse: Kaiji. הוואנג השווה את מצבן של הדמויות בסיפורים הללו למצבו הנוכחי וחשב על הרעיון להצטרף למשחק הישרדות שכזה כדי לזכות בכסף שיווציא אותו מהחובותיו, מה שהוביל אותו לכתוב תסריט לסרט המבוסס על הרעיון הזה במהלך 2009.
הוואנג הצהיר, "רציתי לכתוב סיפור שהוא אלגוריה או אגדה על החברה הקפיטליסטית המודרנית משהו שמתאר תחרות קיצונית, קצת כמו התחרות הקיצונית של החיים אבל רציתי שזה ישתמש בסוג הדמויות שכולנו פגשנו בחיים האמיתיים". הוואנג חשש שהסיפור היה "קשה מדי להבנה ומוזר" באותה תקופה. הוואנג ניסה למכור את סיפורו לחברות הפקה ושחקנים קוריאנים שונים, אך נאמר לו שהוא מגוחך מדי ולא מציאותי. הוואנג הניח את התסריט בצד ובמהלך עשר השנים הבאות כתב בהצלחה שלושה סרטים נוספים.
בשנות ה-2010, נטפליקס ראתה עליה גדולה במספר הצופים מחוץ לצפון אמריקה, והחלה להשקיע בהפקות באזורים אחרים, כולל קוריאה. בשנת 2018, טד סרנדוס, מנכ"ל משותף של נטפליקס, הצהיר שהם מחפשים הצלחות נוספות מהפקות מעבר לים: "הדבר המרגש עבורי יהיה אם הדברים מוזרים הבא יבוא מחוץ לאמריקה. כרגע, היסטורית, שום דבר בקנה מידה כזה לא הגיע משום מקום מלבד הוליווד".
נטפליקס פתחה חטיבה באסיה ב-2018, ובעוד הם פעלו מתוך שטחי משרדים מושכרים זמניים בסיאול, הוואנג הביא את תשומת לבם לתסריט שלו. קים מיניונג, אחד מקציני התוכן של נטפליקס באזורי אסיה, זיהה את הכישרון של הוואנג מסרטו "המבצר" ומסרטיו האחרים, וכשראה את התסריט שלו למשחק הדיונון, ידע שהם צריכים את זה בשביל נטפליקס. קים אמר כי "חיפשנו הופעות שהיו שונות ממה שבאופן מסורתי 'עשה את זה', ומשחק הדיונון היה בדיוק זה".
בספטמבר 2019 נטפליקס הודיעה רשמית שהם יפיקו את עבודתו של הוואנג כסדרה מקורית. בלה באג'ריה, ראש תפעול הטלוויזיה העולמי בנטפליקס, סיפרה על התעניינותם בעבודתו של הוואנג, "ידענו שזה הולך להיות (להיט) גדול בקוריאה כי היה לה במאי נחשב עם חזון נועז", וש"דרמות קוריאניות" מטיילות היטב ברחבי אסיה". בנוגע לחזרתו לפרויקט, הוואנג העיר, "זה סיפור עצוב. אבל הסיבה שבגללה חזרתי לפרויקט היא בגלל שכבר עברו 10 שנים בעולם מאז הפך למקום שבו סיפורי ההישרדות הבלתי ייאמן האלה כל כך מתאימים, וגיליתי שזה הזמן שבו אנשים ימצאו את הסיפורים האלה מסקרנים ומציאותיים". הוואנג האמין עוד כי מגפת הקורונה השפיעה על הפער הכלכלי בין המעמדות בדרום קוריאה, ואמר כי "כל הנקודות הללו הפכו את הסיפור למציאותי מאוד עבור אנשים בהשוואה לפני עשור".
עם ההזמנה של נטפליקס, קונספט הסרט הורחב לסדרה בת תשעה פרקים. קים הצהיר ש"(יש) כל כך הרבה יותר (בתסריט) ממה שנכתב לפורמט של 120 דקות, אז עבדנו יחד כדי להפוך את זה לסדרה". הוואנג אמר שהוא הצליח להרחיב את התסריט כך שהוא "יוכל להתמקד ביחסים בין אנשים [ו] בסיפורים שהיו לכל אחד מהאנשים". בתחילה, נטפליקס קראה לסדרה "הסבב השישי", ולא "משחק הדיונון" כפי שהציע הוואנג; לדברי סגן נשיא נטפליקס לתוכן באסיה קים מיניונג, בעוד שהם ידעו שהשם "משחק הדיונון" יהיה מוכר לצופים הקוריאנים ממשחק הילדים, הוא "לא יהדהד כי לא הרבה אנשים יקבלו אותו", ובחרו להשתמש ב"הסבב השישי" כפי שהוא תיאר בעצמו את אופי התחרות. זה קיבל את הכותרת ככזו בברזיל. כשהייצור נמשך, הוואנג דחף את נטפליקס להשתמש במקום זאת בשם "משחק הדיונון" ; השם החשוף והוויזואליה הייחודית שלו עזרו למשוך צופים סקרנים, לדברי קים. בזמן שהוואנג כתב את הסדרה, המטרה שלו הייתה שהסדרה תגיע לתוכנית הנצפית ביותר בנטפליקס בארצות הברית למשך יום אחד לפחות. הוואנג כתב בתחילה את הסדרה כשמונה פרקים, דבר שהיה ניתן להשוואה לתוכניות אחרות של נטפליקס, אך גילה שהחומר לפרק האחרון היה ארוך ממה שהוא תכנן, אז הוא חולק לשניים.
תקציב העונה הראשונה עמד על כ-21.4 מיליון דולר.