היטו שטיירל
עבודות מרכזיות

Normalität 1-10 (נורמליות 1–10) היא מסה מצולמת (essay film) העוסקת במעמדו של מסמך היסטורי, וכן תפקידו של העד בהיסטוריוגרפיה. המוטו של הסרט הוא: "עד אינו עד", עיקרון משפטי רומי עתיק שמקבל עדות רק כאשר נמצאת עדות עקבית נוספת. העבודה נורמליות 1–10 משקפת כי מקובל, נתפס כנורמלי על ידי הרוב, מהווה לפעמים איום ממשי על אחרים. המסות המצולמות עוקבות אחרי חיי היום יום של קבוצות נאו-פשיסטיות כמכשיר ליצירת נורמליות.
ב-2004 שטיירל השתתפה במניפסטה החמישית, הביאנלה האירופאית לאמנות עכשווית, שם הציגה סרט קצר בשם נובמבר. הסרט מתבסס על חייה של חברה קרובה של שטיירל, אנדריאה וולף, שלכאורה הייתה חברה בסיעת הצבא האדום וב- 1998 התנקשו בחייה כשנחשדה כטרוריסטית כורדית. שטיירל משתמשת בביוגרפיה של וולף על מנת לשאול השאלה מה זה "טרור", ואיך ההגדרה מעצבת הגדרות של עבריין וקורבן. העבודה משלבת קטעים מסרטים ביתיים מתקופת נעוריהן עם חומרים דוקומטריים מצולמים המראים את השינוי התודעתי פוליטי שוולף עברה.
Journal No. 1 (יומן מספר 1) הוא ניסיון של שטיירל לשחזר דמויים שאבדו במלחמה בבוסניה ב-1993. בעבודה זו שטיירל משתמשת בשני מסכים הסמלים את המצב הכאוטי שהיה אחרי המלחמה, שאזרחים נדרשו לאמת את הזהות שלהם עם שני עדים משום שכל התיעוד הושמד. בעבודה היא מבקשת לשחזר שיעור קריאה וכתיבה לנשים מוסלמיות מ-1947 כפי שהוצגה ביומן הקולנוע הבוסני הראשון. היא פוגשת אנשים שראו את היומן ומבקשת מהם לשחזר אותו.
מיצב הווידאו "LOVELY ANDREA" (אדראה היפה) עוקב אחר החיפוש של האמנית אחר תצלומי קשירה (פרקטיקת BDSM) בסגנון יפני (Japanese bondage) שלה ושל המתורגמנית שלה שצולמו בטוקיו בשנות השמונים, בזמן ששטיירל הייתה סטודנטית. החיפוש שלה מוביל אותה, בין היתר, מועדוני BDSM בעיר ולאוספים של תצלומי קשירה. בעבודה שטיירל משלבת קטעים מתוך סרטונים של ספיידרמן וונדר וומן עם תיאורי זוועות של אסירים מגואנטנמו. המשמעות הכפולה של קשירות מלווה את המייצב כולו. אנדריאה היפה הוצג כחלק מדוקומנטה ה-12 בקאסל, גרמניה.
Red Alert (התראה אדומה) היא עבודה נוספת של שטיירל שהוצגה, לראשונה, בדוקומנטה ה-12. Red Alert הוא מחווה לעבודתו של הצייר הרוסי אלכסנדר רודצ'נקו מ-1921 "Smooth Panels". בעבודתו הציג ציור מונוכרום של שלושת צבעי היסוד וטען שזהו סוף הציור, ולא ניתן לדחוף גבולות הציור עוד יותר. שטיירל הציבה שלושה מסכי וידאו, כמעט זהים בגודלם לציורים של רודצ'נקו, עם סרטונים של צבע אדום. הגוון של צבע האדום שבחרה משמש את המחלקה לביטחון המולדת של ארצות הברית לציין את הרמה הגבוהה ביותר של התראת טרור.
DeriVeD הוצגה בביאנלה של שנחאי ב-2008. העבודה קבלה השראה מהאסטיטקה של עטיפות סרטי DVD פיראטיים שנמכרו בשנחאי לאחר שעוצבו מחדש "עברו פוטושופ".
עבודת הווידאו How to Not Be Seen: A Fucking Didactic Educational (איך לא להראות: פאקינג מדריך דידקטי חינוכי) מחקה את סגנון סרטוני ההדרכה עם פסקול מכני וכתוביות של עיקרי הדברים. הווידאו כולל חמישה שיעורים העוסקים בטכניקות, שלכאורה, בעזרתן ניתן להימנע מכך שמערכות דיגיטליות יוכלו לתעד אנשים ויזואלית. העבודה משוחחת המציאות בה טכנולוגיות פוגעות בפרטיות במרחב הציבורי בערים רבות באירופה וארצות הברית לאחר 9/11. שטיירל עצמה במופיעה בשלושה פרקים של המדריך ובאחד המדריכים מופיע ברקע הרכב המוזיקלי The Three Degrees (הרכב של שלוש נשים אפרו אמריקאיות שהופיע בארצות הברית בשנות השישים והשבעים). אחד הלהיטים היודעים שלהן הוא When Will I See You Again (מתי אני אראה אותך שוב) מתנגן ברקע. המלודיה של השיר רכה ונעימה ומנוגדת לדימויים.
Factory of the Sun (מפעל השמש) הוצג לראשונה ב-2015 כחלק מהביתן הגרמני הבביאנלה בוונציה. העבודה מתבדחת על חשבון סרט מע בדיוני טרון שיצא לאקרנים ב-1982. מסמך וידאו ענק עומד בחשוך. החדר מוקף ברשת של אור כחול פלואורסצנטי. ברחבי החדר מפוזרים כיסאות חוף מפלסטיק, המזמינים את הצופים להתרווח ולצפות בדימויים חד־ממדיים ודו־ממדיים הנעים במהירות על המסך. חלק מהדימויים הם קטעים מפרסומות, סרטוני יו-טיוב, קטים ממשחקי וידאו, דימויים של בני אדם רובוטיים ועוד. מפעל השמש מרמרז על כמות הדימויים הדיגיטליים שאנחנו נחשפים אליהם ביום וכן על כוחה הבלתי נשלט של הכלכלה העולמית הקפיטליסטית שמאמינה שהיא יכולה אפילו להאיץ את מהירות האור.