stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אה"מ סנדוויץ' (1759)

| --- | --- |

אה"מ "סנדוויץ'" בקרב כף סנט וינסנט (1780) ציור מאת פרנסיס הולמן מ-1780
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  אוניית קו מדרגה שנייה
 צי:   הצי המלכותי הבריטי
 סדרה:  "סנדוויץ' (Sandwich-class), אונייה ראשונה בסדרה
 אוניות בסדרה:  "סנדוויץ'", "אושן", "בלנהיים"
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  מספנת הצי המלכותי בצ'טם
 הוזמנה:  22 בנובמבר 1755
 הושקה:  14 באפריל 1759
 תקופת הפעילות:  אפריל 1759 – 1790 (כ־30 שנה)
 אחריתה:  ב-1790 הוסבה לגווה בנמל; ב-1810 נגרטה
 מלחמות וקרבות:  קרב כף סנט וינסנסט (1780)
 מידות
 תפוסה:  1,869 טון לפי מידת התפוסה הבריטית הישנה
 אורך:  אורך סיפון התותחים: 176 רגל (54 מ')
 רוחב:  49 רגל (15 מ')
 עומק הספנה:  24 רגל (7.3 מ')
 נתונים טכניים
 מספר תרנים:  3
 סוג המעטה:  מעטה רוחבי שלם
 הנעה:  מפרשים
 אמצעי לחימה
 חימוש:  90 תותחים:  • 28 תותחי 32 ליטראות בסיפון התחתון • 30 תותחי 18 ליטראות בסיפון האמצעי • 30 תותחי 12 ליטראות בסיפון העליון • 2 תותחי 9 ליטראות בסיפון הקַּדמה
אוניית הוד-מלכותו "סנדוויץ'" (באנגלית: HMS Sandwich) הייתה אוניית קו מדרגה שנייה, נושאת 90 תותחים, של הצי המלכותי הבריטי. היא הושקה ב-14 באפריל 1759 במספנת הצי המלכותי בצ'טם.
"סנדוויץ' השתתפה בקרב כף סנט וינסנט, בו שימשה כאוניית הדגל של אדמירל רודני.
היא הוסבה ב-1780 לסוללת תותחים צפה, ומ-1790 שימשה כגווה בנמל. ב-1810 פורקה האונייה ונגרטה.
ב-1797, במהלך מרד המלחים בנור בו נטלו חלק 28 אוניות, הייתה "סנדוויץ' "אוניית הדגל" של ריצ'רד פארקר. לימים ניתלו מסקריות האונייה 29 ממנהיגי המרד ובהם פארקר עצמו.
בציור מאת הצייר הצרפתי אוגוסט מייר, המנציח את קרב טרפלגר, נראית אה"מ "סנדוויץ'" יורה מתותחיה אל אוניית הדגל הצרפתית "ביסנטור" (האונייה שכל תרניה התמוטטו, משמאל למרכז הציור). תוך כדי כך נאבקת האונייה הצרפתית גם עם אה"מ "ויקטורי" (מאחוריה) ואה"מ "טמרר" (בצד השמאלי של הציור). האמת היא, כי אה"מ "סנדוויץ' לא לחמה כלל בקרב טרפלגר, והימצאותה בציור היא פרי טעות של הצייר.
הערות שוליים

↑  Lavery (2003), p. 175.
↑  מאוסף המוזיאון הימי הלאומי של צרפת (Musée Nationale de la Marine).
ערך זה הוא קצרמרבנושא צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אבובכר טפאווה בלווה

חאג' סר אַבּוּבַּכַּר טָפָאוָה בָּלֵוָה (Abubakar Tafawa Balewa‏, דצמבר 1912–15 בינואר 1966) היה פוליטיקאי ומדינאי ניגרי, ראש הממשלה הראשון של ניגריה בין השנים 1957–1966, כאשר משנת 1960 של ניגריה העצמאית. היה מורה בהכשרתו, מנהיג של האוכלוסייה הצפונית של המדינה ואחד ממשכיליה המעטים בזמנו. בתחילת דרכו היה ספקן לגבי הסיכויים לקיומה של ניגריה מאוחדת, אך עם הזמן תמך ברעיון האחדות וגילה יחס כבוד לכל מרכיבי הפסיפס הלאומי והתרבותי של ארצו. בכל זאת העימותים הבין-אתניים ובין-דתיים הטילו צל גם על שנות שלטונו. היה נואם מוכשר והצטיין בפעילות במסגרת הארגון לאחדות אפריקה שבייסודו לקח חלק.
רקע משפחתו, לימודיו וצעירותו

טפאווה בלווה נולד בכפר טפאווה בלווה הסמוך לבאוצ'י (אנ') במחוז הצפוני לרה (כיום מדינת באוצ'י), בן יחיד למשפחה מוסלמית מהמעמד הנמוך. אביו, יאקובו דאן זאלה, היה ממוצא בגארי, עבד או צמית של ה"מדאקי" מבאוצ'י. האב קודם במהלך הזמן עד לתפקיד של ראש נפה. האם, פאטימה אינה, הייתה ממוצא האוסה-פולאני.
שם הכפר בו נולד אומץ על ידיו כשם משפחה. סבורים שמקורו בשתי מילים בשפה האוסה-פולאני: "טפארי" ("סלע") ו"באלרי" ("שחור"). משום כך כונה טפאווה בלווה עצמו לפעמים "הסלע השחור". טפאווה בלווה למד קודם בבית הספר הקוראני בבאוצ'י ואחר כך בבית הספר המחוזי בבאוצ'י. היה בדרך כלל ביישן וממושמע. רק פעם אחת נתפס מעשן סיגריות עם חברים מחוץ לשטח בית הספר ונענש בהצלפת שוט, כפי שהיה נהוג באותם הימים. בדומה לבני האליטה הניגרית הצפונית, המשיך במכללת קאצינה, שאותה סיים עם תעודת הוראה (1928–1933). בחזרתו לעיר הולדתו לימד בתיכון המקומי וניהל אותו. בשנת 1944, יחד עם עוד כמה מורים מצפון הארץ, נשלח להשתלם במשך שנה במכון הפדגוגי Institute of Education של אוניברסיטת לונדון. בסיום לימודיו שם קיבל תעודת מורה להיסטוריה. אחרי ששב לניגריה מונה על ידי המנהל הקולוניאלי הבריטי לתפקיד "קצין חינוך של רשות הילידים", המקביל למפקח.
פעילותו הפוליטית

באותן השנים נכנס לפוליטיקה. בשנת 1943 ניהל חוג לדיונים פוליטיים בבאוצ'י, ואחר כך ב-1948 נבחר לסגן יושב ראש הסתדרות המורים שהייתה האיגוד המקצועי הראשון שקם בניגריה. בשנת 1946 נבחר כחבר בבית הנבחרים הצפוני של המושבה, ואחר כך, יחד עם חאג' אמדו בלו, הסרדאונה מסוקוטו, הקים בשנת 1949 את "הקונגרס של אנשי הצפון" (NPC), קודם כארגון תרבותי, ואחר כך ב-1951 כמפלגה. מטעם מפלגה זו נבחר ב-1951 לבית הנבחרים של אזור הצפון ולבית הנבחרים של ניגריה כולה גם יחד. כמחוקק נעשה דובר לאינטרסים של האוכלוסייה המוסלמית מצפון ניגריה. .
פעילותו כשר וכראש ממשלה

בשנת 1952 נכנס בלווה לממשלה כשר העבודה ואחר כך כשר התחבורה. בשנת 1957 נבחר כראש הממשלה בראש קואליציה בין מפלגתו, NPC, ומפלגת המועצה הלאומית של ניגריה ושל הקמרונים (NCNC) שבהנהגת ד"ר ננמדי אזיקיווה. בשנת 1954 התקיימה בניגריה ועידה חוקתית שקבעה מסגרת פוליטית פדרלית למדינה בדרך, כאשר לכל האזורים ניתן חופש פוליטי ניכר. על בסיס עקרונות אלה חולקה בהמשך ניגריה לשלושה אזורים אוטונומיים גדולים: מזרח (1957), מערב (1957) וצפון (1959). אחרי שניגריה השיגה את עצמאותה בשנת 1960 המשיך בלווה בתפקידו כראש ממשלה ונבחר שוב בשנת 1964. בתקופתו ריכז בידיו את הנהגת המדינה בפועל. לנשיא הראשון, ד"ר אזיקיווה, המושל הכללי לשעבר ונציג האוכלוסייה מהדרום, שנבחר לפי נספח לחוקה בהצעתו של טפוואה בלווה, היה תפקיד יותר ייצוגי.
פעילותו כשר וכראש ממשלה > מדיניות החוץ

כראש ממשלת ניגריה זכה להערכה רבה בקרב המנהיגים האפריקאים האחרים. היה לו חלק חשוב בגיבוש הארגון לאחדות אפריקה, והוא יצר שיתוף פעולה טוב עם המנהיגים של המושבות הצרפתיות לשעבר. כן תיווך בכמה מהסכסוכים העקובים בדם שפרצו ביבשת השחורה, בעת המשבר בקונגו (1960-1964), בין מואיז צ'ומבה לבין השלטונות של רפובליקת קונגו, לאופולדוויל דאז.
בין השנים 1960–1961 מילא גם את תפקיד שר החוץ, תפקיד שעליו ויתר ב-1961 לטובת ג'אג'ה ווצ'וקו, שכיהן כשר החוץ והשר לעיניני הקהיליה הבריטית בין השנים 1961–1965.
טפאווה בלווה מחה נמרצות נגד הטבח בשארפוויל בדרום אפריקה ב-1960 ויצר ברית עם אותן הארצות החברות בחבר העמים הבריטי שהביאו לסילוקו של משטר האפרטהייד מארגון זה בשנת 1961. כן התנגד נמרצות לתוכניות צרפת לניסויים בנשק גרעיני באלג'יריה.
בתקופת כהונתו של טפאווה בלווה כראש ממשלה כוננו יחסים טובים עם ישראל. בשנת 1959 הוקמה הקונסוליה הכללית של ישראל בלאגוס, שהפכה ב-1960 לשגרירות. בהמשך נערכו ביקורים הדדיים של שרים משתי המדינות. כשמפלגתו שלו עצמו, CNP הצפונית, ובראשה מנהיגה ההיסטורי, סר אמדו בלו, ביקשו לחזור מההכרה במדינת ישראל ומהמשא ומתן על קבלת סיוע ממנה, לא הסכים לכך מתוך מחשבה על האינטרסים של ארצו בלבד, וב-16 ביוני 1959 הצהיר במסיבת עיתונאים כי ממשלת ניגריה איננה רואה עצמה חלק מהסכסוך בין ישראל ובין העולם הערבי ולא תתנגד לקבלת סיוע מאף מדינה בעולם.
פעילותו כשר וכראש ממשלה > מדיניות הפנים

שלטונו של בלווה סבל מהאווירה העכורה שנגרמה מהרוח הפלגנית והשנאות הבין-דתיות והבין-שבטיות ששררו במדינה. אף שבשנת 1950 תמך ברפורמה שהייתה אמורה להגביל את הסמכויות הגדולות של המנהיגים הפאודלים המסורתיים בצפון המדינה, במשך השנים תפס בלווה רק את המקום השני בהנהגת מפלגת NPC ויישר את הקו עם המדיניות השמרנית מסורתית של ראש המפלגה, חאג' אמדו בלו. משערים כי מדיניות זו הייתה בעוכריו ותרמה גם להדחתו.
בדצמבר 1964, לקראת הבחירות הפדרליות, ידעה המדינה עימותים קשים בין צפוניים מוסלמים ובין דרומיים מהאזורים מערב ומזרח, שרובם נוצרים ואנימיסטים. ביולי 1965, בדיכוי מרד בקרב אוכלוסיית ה"טיבים" ממרכז ניגריה, שמחתה נגד סילוף תוצאות הבחירות לטובת מועמדי הצפון המוסלמי, נהרגו כ-3,000 אנשים משבט זה. בלווה עורר תרעומת רבה בקרב חלק מתושבי אזור המערב כשבזמן שלטונו אחד המנהיגים הנערצים של מערב ניגריה, המנהיג משבט יורובה, אובפמי אווֹלוֹווֹ (Obafemi Awolowo) נשפט והורשע בעוון בגידה ויצירת קשר עם מנהיג גאנה, ד"ר קוואמה נקרומה. אחרי הבחירות של 1965 פרצו באזור המערב פרעות קשות על רקע עימותים בין אוהדי אוולווו שהובסו בבחירות ובין אוהדיו של סמואל אקינטולה, בן בריתו המקומי של טפאווה באלווה.
הדחתו ורציחתו בהפיכה הצבאית ב-15 בינואר 1966

טפאווה בלווה נחטף ונרצח בלאגוס בהפיכה הצבאית ב-15 בינואר 1966, שאורגנה על ידי קבוצת קצינים דרומיים משבט איגבו שמרדו במה שראו כהגמוניה של העמים הצפוניים, האוסה ופולאני. בהפיכה נרצחו גם מנהיגים אחרים, בהם סר אמדו בלו, שר האוצר פסטוס אוקוטיה אֶבו וסמואל אקינטולה. בסופו של דבר, הקצינים שיזמו את ההפיכה לא הצליחו לתפוס בעצמם את השלטון, אבל הממשלה הפסיקה להתקיים. בהמשך נתפס השלטון על ידי הגנרל ג'ונסון אגוי-אירונסי, ממוצא איגבו.
בעקבות ההפיכה תמה תקופת הרפובליקה הניגרית הראשונה, וניגריה נכנסה לעידן של דיקטטורות צבאיות כמעט רצופות.
גופתו של בלווה נמצאה בשולי דרך סמוך ללאגוס, כשישה ימים אחרי שנחטף, ונקברה בבאוצ'י. טפאווה באלווה היה בן 54 במותו. הוא השאיר ארבע נשים – ג'ומאי, אומה, זיינב ולרבה – ותשעה-עשר ילדים. את אשתו הראשנה ג'ומאי, מסוקוטו, נשא כשהייתה בת 13. שבועיים אחרי מותו נולדה לו בת נוספת, זיינב.
כל אלמנותיו התחתנו בשנית, אך נישואיהן לא עלו יפה, והן חזרו להתגורר ביחד בבית ראש הממשלה המנוח בבאוצ'י. אמו, חאג'ה פאטימה אינה, נפטרה שנה אחרי מותו.
אותות כבוד

1952 - קצין של מסדר האימפריה הבריטית (OBE)
1955 - מפקד של מסדר האימפריה הבריטית (CBE)
ינואר 1960 - תואר אביר-מפקד של מסדר האימפריה הבריטית (KBE) מידי מלכת בריטניה אליזבת השנייה.
מאי 1960 - תואר דוקטור לשם כבוד של אוניברסיטת שפילד, באנגליה.
הנצחה

האוניברסיטה בעיר הולדתו, באוצ'י, נקראה לפי שמו.
קברו בבאוצ'י הוכרז כאתר לאומי וכולל חנות ספרים ומסגד.
כיכר בלאגוס נושאת את שמו
דיוקנו מופיע בשטר הניגרי של 5 נאירה.
לקריאה נוספת

מקס סיולון - נפט, פוליטיקה ואלימות - תרבות ההפיכות הצבאיות של ניגריה 1966–1976, הוצאת אלגורה, ניו יורק, 2009 (באנגלית)
Max Siollon (Oil, Politics and Violence: Nigeria's Military Coup Culture (1966-76 2009 Algora Publishing, New York
Trevor Clark - A right honourable gentleman Abubakar from the Black Rock
A Narrative Chronicle of the Life and Times  of Nigeria's Alhaji Sir Abubakar Tafawa alewa. Edward Arnold, London 1991
Kalu Ezera;, Constitutional Developments in Nigeria: An Analytical Study of Nigeria's Constitution-Making Developments and the Historical and Political Factors That Affected Constitutional Change, 1960
Richard Sklar, Nigerian Political Parties: Power in an Emergent African Nation (1963
James S. Olson, Robert S. Shadle  Historical Dictionary of the British Empire, Greenwood Press, 1996
הערות שוליים

↑  Max Siollon אבובכר טפאווה באלווה - גבורים נשכחים של ניגריה - ברשת
↑  Yitzhak Oron ed - Middle East Record, vol 1, 1960 The Israel Oriental Society, Reuven Shiloakh Research
↑  2009 Max Siollon
↑  Max Siollon גבורים נשכחים של ניגריה
↑  הלונדון גאזט, מספר 40366, עמוד 24, 1 בינואר 1955
↑  הלונדון גאזט, מספר 41909, עמוד 24, 1 בינואר 1960
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007271066405171  PLWABN: 9810587038505606  BnF: cb11885680p (data)  GND: 131413589  ISNI: 0000 0000 8153 299X  LCCN: n79069865  NLA: 35154887  NTA: 067487327  RERO: 02-A011970052  SNAC: w6mc9t9k  SUDOC: 032188536  Trove: 844706  VIAF: 73848054   WorldCat (עם VIAF): 73848054
אוניברסיאדת בלגרד (2009)

| --- | --- |

 עיר מארחת:  סרביה בלגרד, סרביה
 מדינות משתתפות:  145 במספר
 ספורטאים משתתפים:  6,300
 תחרויות:  15 ענפים
 טקס הפתיחה:  1 ביולי 2009
 טקס הנעילה:  12 ביולי 2009
 האצטדיון הראשי:  בלגרד ארנה
 אוניברסיאדת שנג'ן ← 
אוניברסיאדת הקיץ ה-25 נערכה בבלגרד, סרביה ב-2009; טקס הפתיחה, טקס הנעילה ותחוריות כדורסל ובהתעמלות נערכו בבלגרד ארנה. על מיקום המשחקים הוחלט בשנת 2005 כאשר על הזכייה התמודדו גם פוזנן ומונטריי. במשחקים השתתפו כ-6,300 ספורטאים. בנוסף לבלגרד, חלק מהתחרויות נערכו בערי הסביבה.
באוניברסיאדה זו נערכו תחרויות ב-15 ענפי ספורט: אתלטיקה (46 תחרויות), ג'ודו (18 תחרויות), התעמלות (כולל התעמלות אמנותית (8 תחרויות) והתעמלות מכשירים (14 תחרויות)), טאקוונדו (21 תחרויות), טניס (7 תחרויות), טניס שולחן (7 תחרויות),  כדורמים, כדורסל (2 תחרויות), כדורעף (2 תחרויות), כדורעף חופים (2 תחרויות), כדורגל (2 תחרויות), סיף (12 תחרויות), קפיצה למים (12 תחרויות), קשתות (10 תחרויות) ושחייה (40 תחרויות).
סך הכול הוענקו 669 מדליות, מתוכן 76 לרוסיה.
אירועים מיוחדים

יבגניה קנייבה מרוסיה, זכתה ב-5 מדליות זהב.
טבלת המדליות (חלקית)

| מקום | מדינה | זהב | כסף | ארד | סה"כ |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | רוסיה רוסיה | 27 | 22 | 27 | 76 |
| 2 | הרפובליקה העממית של סין  סין | 22 | 21 | 15 | 58 |
| 3 | קוריאה הדרומית קוריאה הדרומית | 21 | 11 | 15 | 46 |
| סך הכל | סך הכל | 204 | 203 | 262 | 669 |
ישראל באוניברסיאדה

המשלחת הישראלית כללה 32 ספורטאים. הספורטאים הישראלים זכו בשתי מדליות:
– אירה ריסנזון זכתה במדליית כסף בהתעמלות אמנותית
– גיא ברנע זכה במדליית ארד בשחייה, במשחה ל-50 מטר גב (25.09 שניות)
אגן סדברי

| --- | --- |
תמונת לוויין של מכתש הפגיעה של אגן סדברי
תמונת לוויין של מכתש הפגיעה של אגן סדברי
 מידע כללי
 סוג:  מכתש פגיעה
 גיל גאולוגי:  1,849 מיליון שנים (פלאופרוטרוזואיקון)
 על שם:  גרייטר סדברי
 נתונים ומידות
 קוטר:  130 קילומטרים
 מיקום
 מיקום:  בפרובינציה אונטריו בקנדה
 קואורדינטות:  46°36′00″N 81°11′00″W﻿ / ﻿46.6°N 81.183333333333°W﻿ / 46.6; -81.183333333333
  (למפת קנדה מוגדלת) אדמונטון ויניפג ונקובר טורונטו מונטריאול מיסיסוגה קוויבק סיטי סנט ג'ונס רג'יינה שארלוטטאון ילונייף איקאלואיט וייטהורס ארצות הברית אלסקה גרינלנד איס. ים בופור מפרץ הדסון  ה ש ק ט  האוקיינוס האטלנטי אגן סדברי(למפת קנדה רגילה) אדמונטון ויניפג ונקובר טורונטו מונטריאול מיסיסוגה קוויבק סיטי סנט ג'ונס רג'יינה שארלוטטאון ילונייף איקאלואיט וייטהורס ארצות הברית אלסקה גרינלנד איס. ים בופור מפרץ הדסון  ה ש ק ט  האוקיינוס האטלנטי אגן סדברי(למפת אונטריו רגילה) טורונטו אוטווה מיסיסוגה וינדזור ת'אנדר ביי טימינס קנורה גרייטר סדברי מניטובה קוויבק ארצות הברית מפרץ הדסוןאגן סדברי(למפת אונטריו מוגדלת) טורונטו אוטווה מיסיסוגה וינדזור ת'אנדר ביי טימינס קנורה גרייטר סדברי מניטובה קוויבק ארצות הברית מפרץ הדסוןאגן סדברי
 
אגן סַדְבֶּרִי (באנגלית: Sudbury Basin), המכונה גם מבנה סדברי (Sudbury Structure) הוא מבנה גאולוגי גדול בפרובינציה אונטריו בקנדה. זהו מכתש הפגיעה השני בגודלו על פני כדור הארץ, כמו גם אחד העתיקים ביותר.
האגן שוכן בשילד הקנדי בתחום השיפוט בן ה-3,000 קמ"ר של העיר גרייטר סדברי (Greater Sudbury). העיירות לשעבר ראייסייד-בלפור (Rayside-Balfour) וואלי איסט (Valley East), כיום חלק מהעיר גרייטר סדברי, שוכנות בתוך האגן, המכונה על ידי התושבים המקומיים "העמק" ("The Valley"). המרכז העירוני של העיר לשעבר סדברי, כיום המרכז העירוני של גרייטר סדברי, שוכן דרומית למרכז השוליים הדרומיים של האגן.
אגן סדברי שוכן בסמוך למבנים גאולוגיים אחרים, כולל האנומליה המגנטית של טמאגאמי (Temagami Magnetic Anomaly), מכתש הפגיעה של אגם ונאפיטיי (Lake Wanapitei), הקצה המערבי של גראבן אוטווה-בונשר (Ottawa-Bonnechere Graben), והקצה המזרחי של האזור הטקטוני של הימות הגדולות (Great Lakes Tectonic Zone), אם כי אף אחד מהמבנים אינו קשור במישרין האחד לשני במובן זה שהם אינם תוצאה של אותם תהליכים גאופיזיים.
היווצרות

אגן סדברי נוצר כתוצאה מפגיעה של בוליד (מטאוריט או כוכב שביט) שקוטרו בערך 10–15 קילומטרים, שנע במהירות שבין 20 קילומטרים לשנייה ל-60 קילומטרים לשנייה, שהתרחשה לפני כ-1.849 מיליארד שנים בתור הפלאופרוטרוזואיקון. עוצמת ההתנגשות הייתה שוות ערך להתפוצצות של כמה מיליארדים של פצצת האטום שהוטלה על הירושימה. הטמפרטורה הגיעה ל-6,000 מעלות, וכ-27,000 קילומטרים מעוקבים של סלעים הותכו.
שברי סלעים מההתנגשות התפזרו על פני שטח של כ-1,600,000 קמ"ר. ב-2009 אותרו שברים מהפגיעה במינסוטה, 800 קילומטרים מאגן סדברי. מודלים של ההתנגשות של גוף כה גדול חוזים התפזרות של אבק ושברי סלעים על פני כל כדור הארץ.
האגן של ימינו הוא רק חלק קטן מהמכתש העגול שנוצר בפגיעה, שקוטרו המשוער היה כ-250 קילומטרים. תהליכים גאולוגיים שהתרחשו אחר-כך עיוותו את המכתש לצורתו הסגלגלה הנוכחית הקטנה הרבה יותר. במקור היה אגן סדברי מכתש הפגיעה השני בגודלו על פני כדור הארץ, אחרי מכתש פרדפורט בדרום אפריקה שקוטרו כ-300 קילומטרים. אגן סדברי גדול בהרבה ממכתש צ'יקשולוב בחצי האי יוקטן שקוטרו כ-180 קילומטרים שהיווצרותו לפני 65 מיליון שנים גרמה, ככל הנראה, לאירוע הכחדה המונית המכונה הכחדת קרטיקון-שלישון שבו נכחדו הדינוזאורים. להיווצרות אגן סדברי לא הייתה השפעה כה דרמטית על החיים על פני כדור הארץ, אף שעוצמת ההתנגשות שהייתה כרוכה בהיווצרותו הייתה גדולה יותר, משום שצורות החיים היחידות על פני כדור הארץ לפני 1.85 מיליארד שנים היו החיידקים והארכאונים.
מבנה

מידותיו הנוכחיות של אגן סדברי הן: אורכו 62 קילומטרים, רוחבו 30 קילומטרים ועומקו 15 קילומטרים, אם כי האגן כיום רדוד הרבה יותר.
את מבנה סדברי ניתן לחלק לשלוש חבורות:
חבורת וייטווטר (Whitewater Group) – בקרקעית אגן סדברי. בנויה מסאוביט וסלעי משקע הבנוי מהתצורות אונאפינג (Onaping), אונוואטין (Onwatin) וצ'למספורד (Chelmsford).
המתחם הגעשי של סדברי (Sudbury Igneous Complex או בראשי תיבות SIC) – מקיף את אגן סדברי. רובד נתך (melt sheet) משוכב המורכב מהבסיס כלפי מעלה מנוריט, נוריט מאפי, נוריט פלסי, גברו קוורץ וגרנופיר.
סלעי הבסיס (Footwall rocks) – מצויים בשולי המכתש. סלעי ברקציה המכונים ברקציה של סדברי (Sudbury Breccia סוג של פסודוטכיליט - pseudotachylite), הכוללים נחילי דייקים שגילם מאוחר יותר (סביב 1.23 מיליארד שנים) מהיווצרות אגן סדברי. כמו כן ניתן למצוא את סוג הסלע הנדיר המכונה באנגלית shatter cones (חרוטי נפץ) שבו מופיעים טביעות של חרוטים עקב גל ההדף שמקורו בפגיעה.
בשל הסחיפה המשמעותית שהתרחשה מאז יצירת מכתש הפגיעה, כ-6 קילומטרים בשוליים הצפוניים, קשה כיום לקבוע במדויק את הגודל של המכתש של סדברי, בין אם מדובר בקוטר של השקע הזמני המקורי או בקוטר של המכתש לאחר שהתייצב.
העיוות של מכתש סדברי התרחש במסגרת חמישה מאורעות של עיוות:
יצירת המתחם הגעשי של סדברי (לפני 1,849 מיליון שנים)
האורוגנזה הפנוקיאנית (Penokean orogeny לפני 1,890-1,830 מיליון שנים)
האורוגנזה המזאטזלית (Mazatzal orogeny, לפני 1,700-1,600 מיליון שנים)
האורוגנזה הגרנווילית (Grenville orogeny, לפני 1,400-1,000 מיליון שנים)
אירוע ההתנגשות שבו נוצר אגם ונאפיטיי לפני 37 מיליון שנים
המחלוקת על הגורמים להיווצרות האגן

1.8 מיליארד שנים של בליה ועיוות הקשו על הוכחת הטענה שפגיעת מטאוריט הייתה הגורם למבנה הגאולוגי של סדברי. קושי נוסף בהוכחת הטענה שמתחם סדברי נוצר מפגיעת מטאוריט ולא מתהליכים געשיים רגילים נובע מכך שהאזור היה פעיל געשית סביב הזמן בו התרחשה ההתנגשות, ומקיומם של מבנים געשיים שעברו סחיפה שבצורתם דומים למכתשי פגיעה. מאז נתגלתה שכבה של ברקציה שנקשרה לאירוע של התנגשות.
ב-1970 הגיעו הגאולוגים להסכמה שאגן סדברי נוצר על ידי פגיעת מטאוריט. מחקרים שהתפרסמו בשלהי שנות ה-60 של המאה ה-20 תארו מאפיינים גאולוגיים אופייניים לפגיעת מטאוריט, כולל חרוטי נפץ (shatter cones), וגבישי קוורץ שעברו עיוות מהלם הפגיעה בסלעי התשתית.
כלכלה

פגיעת המטאוריט אפשרה למאגמה שעלתה ממעטפת כדור הארץ למלא את מכתש הפגיעה הגדול. המאגמה הכילה ריכוז גבוה של ניקל, נחושת, פלטינה, פלדיום, זהב ומתכות אחרות. ב-1856, בעודו מבצע מדידות מערבית לאגם ניפיסינג (Lake Nipissing) גילה אלברט סלטר (Albert Salter), מודד הקרקעות של הפרובינציה אנומליות מגנטיות באזור שהצביעו על קיומם של מרבצי מינרלים. עקב כך חקר אלכסנדר מארי (Alexander Murray) מהסקר הגאולוגי של קנדה את האזור ואישר את "נוכחות מסה גדולה של מלכודת מגנטית".
משום שאזור סדברי היה אז אזור מרוחק לא הייתה לתגלית של סלטר השפעה מידית. עם זאת ההקמה אחר-כך של מסילת הברזל הפסיפית של קנדה הפכה את ניצול המינרלים לכדאי כלכלית. יישוב כורים קם במקום ב-1883 לאחר שפיצוץ גדול שנעשה במסגרת בניית מסילת הברזל חשף ריכוז גדול של עפרות ניקל ונחושת באתר שבו הוקם מכרה מארי (Murray Mine).
במשך השנים הוקמו במקום מכרות רבים וכיום מצוי בו ריכוז המכרות הגדול ביותר בעולם. האזור הוא אחד מיצרני הניקל והנחושת הגדולים בעולם. מרבית מרבצי מינרלים אלו מצויים בשוליים החיצוניים של האגן.
קרקעית האגן פורייה מאוד בשל תכולת המינרלים הגבוהה והאדמה נחשבת לאחת הקרקעות החקלאיות הטובות ביותר בצפון אונטריו, ובעמק מפוזרות חוות המגדלות ירקות ופירות וכן משקי חלב. עם זאת, בשל מיקומו הצפוני של האגן הוא אינו מאפשר תנובה בסדרי הגודל של הקרקעות לחקלאות בחלק הדרומי של הפרובינציה. משום כך המוצרים הגדלים באזור משווקים לצריכה בצפון אונטריו, והאזור אינו יצואן מזון מרכזי.
הערות שוליים

↑  Sudbury  מתוך מאגר המידע Earth Impact DB
1 2 3  Ancient Meteorite Debris Found In Minn.
↑  Davis, D. (2008) Sub-million-year age resolution of Precambrian igneous events by thermal extraction-thermal ionization mass spectrometer Pb dating of zircon: Application to crystallization of the Sudbury impact melt sheet
↑  Reed Wicander, James Stewart Monroe, Historical Geology: Evolution of Earth Anf Life Through Time, Cengage Learning, 2010, ISBN 9780495560074, Page 178
1 2  The Canadian Shield, Sudbury Basin Ontario
↑  סלע המורכב בחלקו מחומר מותך, סוג של ברקציה המכילה זכוכית ושברי סלעים שנוצר באירוע התנגשות היוצר מכתש פגיעה
↑  Sudbury Basin Virtual Field Trip
↑  על סוגי הסלעים האחרונים ניתן לראות הסבר וקטע וידאו קצר ב-The Sudbury Basin Rocks!
↑  Beales, F. W. and G. P. Lozej (1975) "Sudbury Basin Sediments and the Meteoritic Impact Theory of Origin for the Sudbury Structure"
↑  Bray, JG (1966) "Shatter cones at Sudbury"
↑  French, Bevan M. (1967) "Sudbury Structure, Ontario: Some Petrographic Evidence for Origin by Meteorite Impact"
צילום של אגן סדברי שנעשה ב-1984/1985 ממעבורת החלל צ'לנג'ר
חרוט נפץ מאגן סדברי
אברהם חולודנקו

אברהם חולדנקו ומשפחתו, קייב 1915
אברהם חולודנקו (ה'תרל"א 1871 - ט' בסיוון ה'תש"ב 1942) היה פעיל ציוני ומחנך לשפה העברית במחוז קייב שבאוקראינה, ופעיל בברית הציונים הכלליים, בית "אהל שם" ובית הכנסת הגדול בתל אביב.
חבר ועד אגודת "עונג שבת" יחד עם חיים נחמן ביאליק, וכן פעיל בהתאחדות יהודי רוסיה לפני קום המדינה.
קורות חיים

נולד בכפר סיטנקי במחוז קייב באימפריה הרוסית (אוקראינה של ימינו), ליעקב ולהינדה שהיו איכרים עניים. אמו מתה בשעת לידתו, ובעודו תינוק בן יומיים הועבר לעיירה איבנקיב לבית דודו. זה האחרון שכר לו מורים ומלמדים יהודיים מהטובים בעיירה. כבן למשפחה יהודית מסורתית, למד תנ"ך והצטיין בשפה העברית ובספרות יהודית וכללית כאחד. כישרונותיו כתלמיד חכם הגיעו לאוזני רב המקום, רבי מרדכי לויצקי, שלקח את הנער תחת חסותו ולימדו באופן פרטי.
בעקבות לימודיו הוסמך אברהם למורה, ואת עבודתו הציונית התחיל בעיירתו מיד אחרי הקונגרס הציוני הראשון (1897). הוא פעל רבות לקיום פעילות ציונית ולהקמת האגודה הציונית "ציון". האגודה מנתה תוך זמן קצר כ-150 חברים בנפת קייב. החסידים והאדוקים בעיר התנגדו לכל תמיכה בציונות המדינית, ולפיכך ניסו להביא דיבתו רעה לפני הרב מרדכי דב טברסקי (הורניסטייפול), שהגן על פעולותיו של חולודנקו, ובכך איפשר את המשך הפעילות הציונית.
חולודנקו נשא לאישה את רבקה רחל בתו של יהודה סלוצקי עמה יצא לקייב לעסוק בהוראה ובעסקנות ציונית, בעיקר בתחום התרבותי. לאחר הקונגרס הציוני השני, הקים בעיר את החדר המתוקן הראשון בו נלמדו תורה וגמרא אך גם השכלה כללית בשפה העברית. לאור הצלחת היוזמה בקרב הקהילה היהודית, הורחבה פעילות החדר המתוקן ללימודי ערב. לימודים אלה סייעו להתגבשות הציונות ותנועת העלייה בקייב. בין תלמידיו היו רחל ינאית בן-צבי, אשתו של נשיאה השני של מדינת ישראל יצחק בן-צבי. מפאת מחלה כרונית בגרונו נאלץ לעבור לעיסוק בתחום הדפוס וסידור כתבים עבריים.
בשנת 1917, עם פרוץ המהפכה הבולשביקית, נבחר חולודנקו לוועד הציוני הראשון בקייב. הוא רכש עם אחד מידידיו בית דפוס (שפטל מברדיצ'ב) אשר הועבר לעיר קייב והחליף את שמו ל"תחיה" כסימן לתחיית עם ישראל. בבית הדפוס של חולודנקו יצא לאור העיתון בשפת היידיש "דער טלגרף". בעת תחיית הפעילות העברית, מצבה של הקהילה היהודית הורע תחת השלטון הבולשביקי אשר אסר כל פעילות פוליטית. פעיליה של התנועה הציונית נאלצו לרדת למחתרת. כמחנך בשפה העברית ובקיא במורשת יהודית, הקים חולודנקו את בית הכנסת המחתרתי "כנסת ישראל" ובמסגרתו בית ספר להכשרת נוער לעבודה עברית טרם עלייה לארץ ישראל.
חולודנקו נאסר עם יתר חבריו לעשייה הציונית בשנת 1920. הוא הצליח להשתחרר מכלאו ולהקדים את עלייתו לארץ ישראל בלוויית משפחתו (שני בניו הבכורים, רופאים במקצועם, יצחק ואהרן). עם הגעתו לעיר תל אביב הקים עם חברו, אברהם גוטמן, בית דפוס בקרבת גימנסיה "הרצליה" בתל אביב (ברחוב הרצל 4) אשר נתנה לבית הדפוס את שמו. עשייתו בתחום התרבות והספר הייתה לו למקור עשייה ציבורית במסגרת "ברית הציונים הכלליים" ו"קרן היסוד" במטרה לקדם את מטרות "המחנה האזרחי" ביישוב. כמו כן, היה חבר פעיל בוועד בית הכנסת הגדול לו תרם בערוב ימיו את רוב כספו. היה פעיל בברית ראשונים. הקים את ביתו ברחוב יהודה הלוי בתל אביב.
חברותו עם המשורר חיים נחמן ביאליק, אשר נרקמה בתחום תחיית השפה העברית, שימשה קרקע פורייה להקמת אגודת "עונג שבת". אברהם חולודנקו היה חבר ועד "התאחדות יהודי רוסיה", החברה החדשה "ירושלים", ובוועד אוהלים וצריפים בתל אביב. בכך תרם לעזרה לנזקקי העיר וזכויותיהם. הוא נמנה עם המחנה האזרחי והאמין כי יוזמה פרטית אינה נוגדת את הרעיון הציוני.
אברהם חולודנקו נפטר ב"אהל שם" בט' בסיוון תש"ב (26 במאי 1942) במהלך אספה של "ברית הציונים הכלליים" למען החינוך הכללי. נקבר בבית הקברות נחלת יצחק.
צאצאיו

יצחק חולודנקו רופא בצבא האדום אשר נפל במלחמת האזרחים ברוסיה.
אהרן חולודנקו (חלד), רופא בוגר בית הספר לרפואה באוניברסיטת קייב. פעיל ציבור ציוני בתקופת המנדט והקמת מדינת ישראל ומבכירי קופת חולים עממית באזור השרון (מגדיאל) ובתל אביב. נישא ליהודית חולודנקו (חלד), פעילה חברתית ציונית הפעלה בוועד החינוך של תל אביב ובהתאחדות לשוויון נשים. בתם של הזוג, תמרה נישאה לעיתונאי ואיש התקשורת נחמיה בן אברהם ובנם עו"ד אמנון חלד מראשוני המשפטנים במדינת ישראל (בוגר מחזור ראשון בפקולטה למשפטים בגבעת רם, האוניברסיטה העברית בירושלים) ועורך אחראי של עיתון "חדשות הספורט". זה נשא לאישה את תמר לבית מרדכי אמיתי (תעשיין וסוחר משאבות), בת דודתם של צבי דינשטיין ויורם דינשטיין.
נינה (פנינה) חולודנקו נישאה לשמואל כץ, עובד במשביר (בנו גדעון כץ 1930-2014 היה עובד בכיר בחברת החשמל), ממקימי קיבוץ אפעל וחבר תנועת העבודה.
אליהו חולודנקו נגן פסנתר, מוזיקולוג ופרופסור למוזיקה בפריז.