מיקי מאוס
היסטוריה > קולנוע

מקור
אני רק מקווה שלא נאבד פרופורציות ונזכור תמיד דבר אחד – הכול התחיל בעכבר.
מיקי מאוס נוצר כתחליף לאוסוולד הארנב, דמות מצוירת שנוצרה קודם לכן באולפני דיסני עבור צ'ארלס מינץ (Charles Mintz), מפיק סרטים שהפיץ את תוצריו באמצעות חברת סרטי יוניברסל (מינץ החזיק בזכויות על הדמויות של וולט דיסני בעקבות חוזה שחתמו). באביב 1928, כשהסדרה הפכה פופולרית, צ'ארלס מינץ ניסה להשתלט על חברת וולט דיסני, ולהפטר מוולט עצמו. מינץ הודיע לו שחתם חוזה עם חברת יוניברסל והיא בעלת הזכויות החדשה על הדמות אוסוולד. בנוסף, מינץ חשף בפני וולט שהוא חתם עם רוב העובדים בחברת דיסני חוזה עבודה מאחורי גבו, לצורך הפקת הדמות אוסוולד. מינץ הציע לוולט לחתום על חוזה חדש בו מינץ יהיה הבעלים החדש של חברת דיסני, בעוד וולט יהיה שכיר, כשהמשכורת שהוצעה הייתה ירודה. העובדות החדשות שהציג מינץ והחוזה החדש שהציע לא מצאו חן כלל בעיני וולט דיסני. עם זאת, הוא נאלץ להפיק את אנימציות הדמות אוסוולד האחרונות כדי לקיים את החוזה שעומד לפוג. דיסני נבהל מהבגידה על ידי צוותו, אך היה נחוש בדעתו להתחיל דף חדש. אולפני דיסני החדשים כללו את האנימטור אב אייוורקס, האומן הנאמן לס קלארק ווילפרד ג'קסון, שהיו הבודדים שנשארו נאמנים לוולט. שיעור אחד שלמד דיסני מהחוויה, הוא תמיד לוודא שהוא בעל הזכויות על כל הדמויות שמיוצרות על ידי החברה שלו.
מאוחר יותר באותה שנה, ביקש דיסני מאב איוורקס להתחיל לשרבט רעיונות חדשים לדמויות. אייוורקס ניסה לצייר מגוון חיות, כמו כלבים וחתולים, אבל אף אחד מהם לא מצא חן בעיני דיסני. פרה נקבה וסוס זכר, שהתפתחו מאוחר יותר לקלרבל הפרה והוראס הורסקולר, נדחו גם הם, וכך גם דמות צפרדע זכרית, שלאחר מכן עלתה בסדרה עצמאית של אייוורקס – "Flip The Frog". וולט דיסני קיבל השראה למיקי מאוס מעכבר מאולף על שולחנו באולפני "Lauph-O-Gram" בקנזס, מיזורי. בשנת 1925, יו הרמן צייר מספר סקיצות של עכברים מסביב לצילום של וולט דיסני. הדבר השפיע על אב אייוורקס ליצור דמות עכבר חדשה לדיסני. "מורטימר מאוס" היה שמה המקורי של הדמות, עד שאשתו של דיסני, ליליאן, שכנעה אותו לשנות את השם, ובסופו של דבר השם מיקי מאוס עלה. השחקן מיקי רוני טען שבזמן סדרת הסרטים שלו "Mickey McGuire", הוא פגש קריקטוריסט בשם וולט דיסני באולפני האחים וורנר, ושההשראה לשם מיקי מאוס הגיעה משמו. היסטוריון דיסני, ג'ים קורקיס, דחה את הטענה הזו, מפני שבעת פיתוח הדמות מיקי מאוס אולפני דיסני היו ממוקמים בשדרות היפריון למשך מספר שנים, ווולט דיסני מעולם לא שכר משרד או מקום עבודה באולפני האחים וורנר, ולא היו שום קשרים מקצועיים איתם, שהרי הדמויות הקודמות שפותחו הופצו על ידי חברת יוניברסל.
הופעה ראשונה (1928)
איוורקס היה האנימטור הראשי של הסרט הקצר בו יככב מיקי, מה שעל פי דיווחים לקח לו שש שנים. יו הרמן ורודולף אייסינג סייעו גם הם. הם כבר חתמו את החוזה שלהם עם צ'ארלס מינץ, אך הוא עדיין היה עסוק בתהליך של יצירת הסטודיו החדש שלו, ולכן בזמן זה עדיין הועסקו על ידי דיסני. זהו הסרט הקצר האחרון שהם יצרו במתכונת המוזרה הזו.
מיקי היה הראשון שהוצג בהקרנת הבדיקה של הסרט "שיגעון של אווירון" ב-15 במאי 1928, אבל נכשל במבחן הקהל ולא נמצא מפיץ לסרט. וולט המשיך הלאה ליצירת הסרט הקצר השני "הגאוצ'ו הדוהר", שגם לא ראה אור בגלל חוסר התעניינות מצד המפיצים. ספינת הקיטור וילי היה הראשון שהוקרן, ב-18 בנובמבר 1928 בניו יורק. זה היה בימוי משותף של וולט דיסני ואב איוורקס. איוורקס שוב שימש כאנימטור ראשי, בעזרתם של ג'וני קנון, לס לקארק, וילפרד ג'קסון ודיק לנדי. סרט קצר זה התכוון להיות פארודיה לסרט של באסטר קיטון, "ביל המלח", שהוקרן ב-12 במאי באותה שנה. אף על פי שזה היה הסרט המצויר של מיקי השלישי במספר, זה הראשון שנמצא לו מפיץ. ולכן נחשב כהופעה הראשונה של חברת דיסני עם הדמות מיקי. הסרט חשף שינויים במראה של מיקי (בעיקר הפשטת עיניו לשתי נקודות גדולות) שביסס את מראהו בסרטים המצוירים הבאים ובסרטים רבים של וולט דיסני.
הסרט לא היה הסרט הראשון שהציג פס-קול מתואם עם התנועות. אולפני פליישר ("Fleischer Studios"), בהובלת האחיים דייב ומקס פליישר, כבר הוציאו לאור מספר סרטים מצוירים עם סאונד, אך הם לא שמרו על סנכרון בין הסאונד לתנועות לאורך כל הסרט. לעומת זאת "ספינת הקיטור וילי", דיסני הקליטו את הסאונד בשיטת "Click track", שיטה בה יש מנגנים פעימות שעוזרות לשמור על קצב לפי הביט. התזמון המדויק הזה ניכר בקטע בו מתנגן "Turkey in the Straw" (שיר עם אמריקאי) כשפעולותיו של מיקי תואמות בדיוק לכלי הנגינה. היסטוריוני הנפשה התלבטו רבות מי היה המלחין של המוזיקה המקורית המופיעה בסרט. התפקיד מיוחס לוילפרד ג'קסון, קרל סטאלינג וברט לואיס, אך אין זיהוי רשמי. וולט דיסני בעצמו היה מדובב גם של מיני וגם של מיקי ונשאר הקול של מיקי לסרטים מצוירים עד לשנת 1946. ג'ימי מקדונלד לקח את התפקיד ב-1946, אך וולט חזר לתפקיד בשנים 1955–1959 לסדרת הטלוויזיה "מועדון מיקי מאוס" ברשת ABC.
בתקופה בה יצא לאור הסרט "ספינת הקיטור וילי" דווח על התלהבות הקהל מהשימוש בסאונד למטרת בידור. סרטים עם סאונד עדיין נחשבו חדשניים. הסרט הראשון באורך מלא עם רצף דיאלוגים, "זמר הג'אז" בכיכובו של אל ג'ולסון, הוקרן לראשונה ב-6 באוקטובר 1927. בשנות הצלחתו, ברוב בתי הקולנוע בארצות הברית הותקן ציוד שמע. וולט דיסני רצה לנצל את היתרון של הטרנד, וככל הנראה, הוא גם הצליח. רוב אולפני הסרטים המצוירים האחרים עדיין הופקו ללא סאונד כלל, כך שלא באמת יכלו להתחרות בדיסני. כתוצאה מכך מיקי הפך במהרה לדמות המצוירת הבולטת ביותר באותו זמן. וולט דיסני פעל מהר להוספת סאונד ל"שיגעון של אווירון" ול"הגאוצ'ו הדוהר", שני סרטיו הקודמים, שפורסמו בתחילה ללא סאונד. עד מהרה הוסיף להצלחה ולפופולריות של מיקי. סרט קצר רביעי בסדרת הסרטים של מיקי, "ריקוד האסם", התחיל להתבשל, אך מיקי לא באמת דיבר, עד לסרט "נער הקרנבל" ב-1929, כשמילותיו הראשונות היו "Hot dogs, Hot dogs!" ("נקניקיות, נקניקיות!"). אחרי השחרור של "ספינת הקטור וילי", מיקי נהיה מתחרה צמוד לפליקס החתול, והפופולריות שלו הוסיפה לגדול עם ההופעות הנוספות שלו בסרטים מצוירים עם סאונד. עד 1929 פליקס החתול איבד מהפופולריות שלו בתיאטראות, ופט סוליבן (Pat Sullivan) החליט ליצור את כל סרטיו של פליקס העתידיים עם סאונד. הקהל לא הגיב באהדה למעבר של פליקס לסאונד ב-1930, ופליקס נעלם מהמסך.
סרטים בשחור לבן (1929–1935)
בסרטיו המוקדמים של מיקי הוא לא אופיין כגיבור, אלא כמחזר צעיר וחסר השפעה למיני מאוס. "ריקוד האסם" (14 במאי 1929) הוא הפעם הראשונה בה מיקי נדחה על ידי מיני לטובת פיט.
"בית האופרי" הוא הפעם הראשונה בה הופיע מיקי כשהוא לבוש בכפפות לבנות. מיקי לובש אותם כמעט בכל הופעותיו הבאות, ודמויות רבות הלכו בעקבותיו. שלושת הקווים בגב הכפפות של מיקי המשתרעים בין אצבעותיו תאמו את עיצוב הכפפות באותו עידן.
"כאשר החתול איננו" (18 באפריל 1929) – למעשה חידוש לקומדיית אליס "Alice Rattled by Rats"‏ (Alice Comedies, סדרת אנימציות מצוירות של וולט דיסני משנות ה-20) – הופעה לא רגילה עבור מיקי מאוס. אף על פי שמיקי ומיני עדיין תחזקו את דמויותיהם המואנשות, הם תוארו בגודל עכברים אמיתיים החיים יחד עם עכברים אחרים כמזיקים בתוך בית. מאוחר יותר הם מופיעים בגודל של בני אדם עם תכונות משל עצמם. כשהופיע יחד עם בני אדם, מיקי תואר בגובה 60–90 ס"מ. הסרט הקצר הבא של מיקי היה גם הוא בלתי רגיל. "קרב החצר" (25 באפריל 1929) היה היחיד שתיאר את מיקי כחייל וגם כלוחם במלחמה. "נער הקרנבל" היה הפעם הראשונה בה מיקי דיבר. לפני כן הוא רק שרק, צחק ונהם. המילים הראשונות שלו היו "Hot dogs, Hot dogs!‎" ("נקניקיות, נקניקיות!") שנאמרו תוך כדי מכירת נקניקיות בקרנבל. "השטויות של מיקי" יצרו את השיר "יו-הו של מיני" שהפך לשיר הנושא של סרטי מיקי מאוס במספר השנים הבאות. מאוחר יותר נעשה שימוש בשיר עם הנפשת רקע שונה כסרט קצר מיוחד כשלעצמו שהוצג רק בתיאטראות המבוססים על מיקי, בתחילת שנות ה-30. הכלב של מיקי, פלוטו, הופיע לראשונה כחיית המחמד של מיקי ב"ציד האיילים" (1931) לאחר שקודם לכן הופיע ככלב של מיני, רובר, ב"הפיקניק" (1930).
"נער הקקטוס" היה הסרט האחרון שצויר על ידי אב אייוורקס בדיסני. מעט לפני שחרור הסרט, אייוורקס עזב לטובת סטודיו משלו, במימון המפיץ של דיסני פט פאוורס (Pet Powers). דיסני הסתכסך עם פאוורס על הכסף בחוזה ההפצה שלהם. בתגובה לסכסוך, סגר פאוורס עסקת הפצה עם אייוורקס, שכבר מזמן חשק לעמוד בראש סטודיו משלו. העזיבה נחשבת לנקודת מפנה בקריירה של מיקי, ועימה הקריירה של וולט דיסני. וולט איבד את איוורקס, האיש ששימש כקולגה הקרובה והאמינה ביותר שלו מאז 1919. מיקי איבד את האיש שאחראי לעיצוב המקורי שלו, ושל הבמאי והאנימטור שלו במספר סרטים קצרים עד לנקודה זו. בתחילה פורסמה דמותו של מיקי מאוס עם הקרדיט "קומיקס של וולט דיסני, איור על ידי אב איוורקס". מאוחר יותר חברת דיסני בהוצאות הבאות של אותם סרטים נותנת קרדיט לוולט דיסני בלבד.
דיסני והצוות שנותר המשיכו בייצור של סדרת מיקי מאוס, ובסופו של דבר הוא הצליח למצוא מספר אנימטורים שיחליפו את אייוורקס. במהלך השפל הגדול ודעיכתו של פליקס החתול מהאקרנים, פופולריותו של מיקי גדלה, וב-1932 ל"מועדון מיקי מאוס" היו מיליון מנויים. בטקס פרסי אוסקר החמישי ב-1932, מיקי קיבל את המועמדות לפרס הראשון על "היתומים של מיקי" (1931). וולט דיסני קיבל אוסקר על יצירתו של מיקי מאוס. אף על פי שנפגש מהסרט הקצר "שלושה חזירים קטנים" (1933) מיקי עדיין נחל פופולריות רבה, עד 1935, כשסקרים הראו שפופאי היה פופולרי יותר ממיקי. עד שנת 1934, סחורה של המותג מיקי מאוס הכניסה 600 אלף דולר בשנה. ב-1935, דיסני החל לשלוח במועדוני מיקי מאוס בעקבות בעיות ניהוליות.
בסביבות הזמן הזה, אמני סיפור בדיסני התקשו בכתיבת חומרים עבור מיקי מאוס. ככל שהוא התפתח כמודל לחיקוי עבור ילדים, הם היו מוגבלים יותר בסוגי הבדיחות שהם יכולים לכתוב. הדבר הוביל את מיקי להפוך לדמות משנית יותר בחלק מסרטיו הבאים, מה שמאפשר דגש גדול יותר על דמויות אחרות. ב"ההתרמה לבית היתומים" מיקי הופיע לראשונה לצד דונלד דאק שנוצר מוקדם יותר באותה שנה בסדרה "סימפוניות טיפשיות". הברווז הנסער יספק לדיסני כמעט אינסוף רעיונות לסיפורים ויהפוך דמות קבועה באנימציות מיקי מאוס.
סרטים בצבע (1935–1953)
מיקי הופיע לראשונה כדמות מצוירת צבעונית ב"מצעד מועמדי הפרסים" ב-1932, אבל הסרט נוצר בשביל טקס פרסי אוסקר ה-5 ולא יצא לאור. ההופעה הרשמית הראשונה של מיקי בסרט עם צבע הייתה ב-1935 עם "קונצרט הלהקה". שיטת הטכניקולור שימשה ליצירת הסרט. כאן מיקי מנצח על האופרה "וילהלם טל", אבל טורנדו סוחף את הלהקה. אומרים שהמנצח ארטורו טוסקניני כל כך אהב את הסרט הקצר הזה, כך שבפעם הראשונה שראה את הסרט ביקש מהמקרין הקרנה נוספת. ב-1994, "קונצרט הלהקה" דורג כאנימציה השלישית בטיבה בכל הזמנים בסקר של מומחי הנפשה. על ידי הצביעה של מיקי ומעט עיצוב מחדש שלו, וולט החזיר את מיקי לפסגה שוב, ומיקי הגיע לשיא פופולריות שמעולם לא קרה לפני כן. גם ב-1935 וולט קיבל פרס מיוחד מליגת האומות על יצירת מיקי.
אבל ב-1938, דונלד דאק בר ההשפעה גבר על מיקי הפסיבי, מה שגרם לעיצוב מחדש של העכבר בין 1938 ל-1940, ששם את מיקי בשיא הפופולריות שלו. במחצית השנייה של שנות ה-30 מופיעה הדמות גופי כסדרה רגילה. ביחד, מיקי, דונלד דאק וגופי ייצאו יחד למסעות. חלק מהסרטים של הטריו הם חלק מהסרטים המוערכים ביותר של מיקי, הם כוללים את "גשר האש של מיקי" (Mickey's Fire Brigade, 1935), "ציידי האיילים" (Moose Hunters, 1937), "מנקי השעונים" (Clock Cleaners, 1937), "רוחות רפאים בודדות" (Lonesome Ghosts, 1937), "בוני הסירה" (Boat Builders, 1938) ו"הטריילר של מיקי" (1938). במשך אותה תקופה, מיקי ככב גם ב"חייט קטן ואמיץ" (1938), עיבוד של אגדה גרמנית הנושאת את אותו שם, סרט שהיה מועמד לאוסקר.
מיקי עוצב מחדש עם הנפשה של פרד מור, הנפשה שהופיעה לראשונה ב"המצביע" (The Pointer, 1939). במקום שיהיו לו עיניים מוצקות שחורות, ניתנו לו עיניים לבנות עם אישונים, צבע עור פנים של אדם לבן, וגוף בצורת אגס. בשנות ה-40, הוא שוב השתנה ב"הסופה הקטנה", שם השתמשו במכנסיים, אחד מסימני ההיכר שלו. בשינוי נוסף הוא איבד את זנבו, וקיבל אוזניים אמיתיות יותר שהשתנו עם שינויי הפרספקטיבה, ומבנה גוף שונה. אבל השינוי הזה החזיק רק לתקופה קצרה, לאחר מכן חזרו למראה שהיה ב"המצביע", מלבד השינוי של המכנסיים. בהנפשות האחרונות שלו בשנות ה-50, ניתנו למיקי גבות, שהוסרו ביצירות מאוחרות יותר.
בשנת 1940 מיקי הופיע בסרט הוארך מלא הראשון שלו, "פנטסיה". תפקידו כשוליית הקוסם שהפכה לסימפוניה באותו השם על ידי פול דיקא, הוא כנראה הקטע המוכר ביותר בסרט ואחד מתפקידיו האיקוניים של מיקי. בקטע אין דיאלוג בכלל, אלא רק מוזיקה. השוליה, מיקי, לא התכוון לעשות את מטלותיו. הוא חבש את כובע שוליית הקוסם כשהקוסם הלך לישון, ומטיל כישוף על מטאטא, שגורם למטאטא להתעורר לחיים ולבצע את המטלה המתישה ביותר – מילוי באר עמוקה באמצעות שני דליי מים. כשהבאר לפתע מוצפת, מיקי מוצא את עצמו חסר שליטה על המטאטא, מה שמוביל לשיטפון כמעט. כשהקטע מסתיים, רואים צללית של מיקי לוחץ יד עם לאופולד סטוקובסקי, שניצח על כל המוזיקה הנשמעת בסרט. מיקי מוצג לעיתים קרובות בגלימה האדומה וכובע הקוסם הכחול בתסחור. הדבר הגיע לשיאו בפנטזמיק!, אטרקציה בפארקים של דיסני.
החל מ-1940 הפופולריות של מיקי ירדה, עד להופעתו המחודשת ב-1955 כאישיות טלוויזיונית יומית לילדים. למרות זאת, הדמות המשיכה להופיע באופן קבוע בסרטים מצוירים עד 1943 (זכה באוסקר היחיד שלו עם חברו פלוטו בקטגוריית הסרטים הקצרים, בסרט "תן כף") ושוב מ-1946 ועד 1952.
החלק האחרון של סדרת סרטי מיקי מאוס הגיע בשנת 1953 עם "הדברים הפשוטים" בו מיקי ופלוטו הולכים לדוג.