stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פגז
סוגי פגזים > מטען חלול

פגזים החמושים בראש קרבי מסוג מטען חלול משמשים כנשק חודר שריון. מטען חלול מורכב מקונוס נחושת שמאחוריו חומר נפץ מרסק. כאשר הפגז פוגע במטרה מתפוצץ חומר הנפץ לכיוון הקונוס, הנחושת מותכת והופכת לזרם מהיר בעל לחץ גבוה וטמפרטורה גבוהה. סילון הנחושת חודר את השריון ופוגע באנשים ובמערכות שמעבר לו.
שלא כמו חודרי שריון, פעולתם של פגזים חלולים אינה תלויה במהירות התנועה שלהם ולכן הם יפעלו ביעילות מכל טווח בהינתן שהם פגעו במטרתם. מטען חלול יעיל אם הוא מופעל במרחק מסוים ממטרתו, מכאן צורתם הייחודית של פגזים אלו, הכוללת חרטום ארוך שבקצהו המרעום (ראו פיאט). התלות במרחק היעיל להפעלתו של המטען הופכת אותו לניתן לעצירה על ידי מיגון "כלוב" או שריון ריאקטיבי
.
סוגי פגזים > פגז נפיץ פלסטי

פגז נפיץ פלסטי (לעיתים מכונה בצה"ל בשם "מעיך") הוא פגז נגד טנקים נוסף המבוסס על חומר נפץ. את הפגז המציא הבריטי סר צ'ארלס דניסטון בורני (Sir Charles Dennistoun Burney) במהלך מלחמת העולם השנייה כפגז חודר ביצורים. הפגז מורכב ממעטפת דקה המכילה כמות גדולה של חומר נפץ פלסטי. כאשר הפגז פוגע במטרתו, חומר הנפץ נמעך על השריון מבלי שיתפוצץ. חלקיק שנייה לאחר מכן, מופעל המרעום שבחלקו המרוחק מהשריון של חומר הנפץ וגורם לפיצוץ המשלח גל הדף חזק דרך השריון. בצידו הפנימי של השריון, גורם גל ההדף להתנתקות של חלק מהשריון המכונה מיפצל, הנע במהירות תוך כדי גרימת נזק רב לאנשים ולמערכות הנמצאים מעבר לשריון, למעשה ללא צורך בחדירתו.
פגזי נפיץ פלסטי אינם מסוגלים לחדור שריון טנקים מודרני אך עדיין משמשים כנגד כלי רכב שמיגונם מועט וכן נחשבים כיעילים בהריסת מבני לבנים ובטון ובפגיעה בחיילים לא רכובים.
סוגי פגזים > פגז מצרר

בדומה לפצצת מצרר, פגז ארטילרי (ובמידה מסוימת גם פגז טנק דוגמת רקפת) יכול לשמש להובלה ופיזור של תחמושות קטנות יותר כגון פצצונות נגד אדם, פצצונות נגד טנקים ומוקשים נגד אדם או טנקים. השימוש בפצצונות מעלה את יעילות הפגז שכן הוא מגדיל את אזור ההרג ואת הסיכוי לפגיעה ישירה ברק"ם ההכרחית להשמדתו. מרבית הצבאות המודרניים מחזיקים בפגזי מצרר כחלק מארסנל התחמושת שלהם.
פיזור מוקשים בעזרת ארטילריה מאפשר פיזור מהיר של שדות מוקשים בנתיבי ההתקדמות של האויב, ללא סיכון של כוח אדם. מאידך, שדות מוקשים שפוזרו בצורה זאת אינם מאורגנים בתבנית מסוימת וכן מכילים כמות גדולה יחסית של מוקשים לא תקינים. פירוק שדה מוקשים שכזה הופך למורכב יותר מפירוק שדה מוקשים סטנדרטי.
סוגי פגזים > פגז כימי

פגזים כימיים הם אמצעי להובלה ופיזור חומרי לחימה כימיים (חל"כ). פגז כימי מכיל חל"כ וכמות קטנה של חומר נפץ מרסק שתפקידו לבקע את מעטפת הפגז ולפזר את החל"כ.
את החל"כ עשוי להחליף זרחן לבן. כמו פצצות זרחן גם פגזי זרחן משמשים להבערה, למיסוך ולסימון ופחות לשם פגיעה באויב. אף על פי שפגזי זרחן תוארו כפגזים כימיים, השימושים הלא קטלניים בפגזים מונעים את הכללתם בקטגוריית הנשק הכימי על ידי האו"ם.
סוגי פגזים > פגז אטומי

פגז אטומי הוא חלק מארסנל נשק גרעיני. הפגז מכיל מנגנון מוקטן של פצצת אטום ומוגדר כנשק טקטי, כלומר נשק המיועד לשימוש בזירת לחימה מקומית על ידי הכוחות הלוחמים בה ונועד להשפיע עליה (בניגוד לנשק גרעיני אסטרטגי). בשל מורכבותו של מנגנון הנשק הגרעיני, יש צורך בחלל גדול כדי להכילו ולכן פגזים אטומיים הם בעלי קוטר ומשקל גדול ובהתאם לכך משוגרים מכלי ארטילריה כבדים. פגזים אטומיים פותחו בין היתר על ידי ארצות הברית, ברית המועצות, בריטניה וצרפת.
סוגי פגזים > פגזים לא קטלניים

ישנם פגזים שמטרתם אינה הריגה או השמדה. פגזים לא קטלניים מיועדים להשגת מטרות שונות בשדה קרב אך בכל זאת עשויים לגרום לנזקים אם בפגיעה ישירה (יכולה להיות קטלנית) ואם כתוצאת לוואי של פעולתם כגון שרפות.
סוגי פגזים > פגזים לא קטלניים > פגז עשן

פגזי עשן מיועדים ליצירת מסכי עשן המסתירים מהאויב פעולות או כוחות בשדה הקרב. פגזי עשן מכילים חומרים כימיים שונים המייצרים עשן החוסם את קרני האור הנראה ולעיתים גם קרינה מתחום התת אדום למניעת זיהוי על ידי מכשירי חישה הרגישים לתחום זה.
פגזי זרחן לבן שלהם תכונות קטלניות מכונים לעיתים פגזי עשן מתפוצץ.
סוגי פגזים > פגזים לא קטלניים > פגז תאורה

פגזי תאורה משמשים לשטיפת אזורים באור. בפגזים אלו מרעום המפעיל את גוף התאורה (המורכב בדרך כלל ממגנזיום - המפיץ אור רב בזמן בעירתו) בגובה מתוכנן ומצנח המאט את קצב הנפילה של הפגז ומשהה את מקור התאורה ברום.
פגזי תאורה הבוערים בגובה פני הקרקע יכולים לגרום לשרפות.
סוגי פגזים > פגזים לא קטלניים > פגז נושא

פגזים נושאים הם פגזים חלולים המצוידים במנגנון שפולט את תכולתם ברגע שחושב מראש. פגזים נושאים מכילים לרוב עלוני תעמולה אך יכולים לשאת כל דבר שיעמוד במגבלות משקל המקסימום של הפגז ובכוחות הפועלים על הפגז בעת הירי.
ראו גם

ארטילריה
ג'רלד בול
רתע
הערות שוליים

↑  פרחים בקנה: כדור החצב נכנס לשימוש בחיל השריון, באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט), 21 בספטמבר 2014.
↑  ראובן אלקלעי, מילון עברי-אנגלי שלם, הוצאת מסדה, 1990. אלקלעי העיר: "[המילה] חודשה בתל אביב על ידִי ב"הארץ" כמה ימים לפני שהמנוח י. בן דרור חידשהּ בירושלים".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007540804205171  BnF: cb11952033b (data)  GND: 4283297-4  LCCN: sh85057305 
פגז ח"ש-מנעל-מיוצב סנפירים צרפתי
פגז ח"ש-מנעל-מיוצב סנפירים ברגע הפרדות המנעלים. בחלקו האחורי של הפגז בוער נותב.
ניסוי בירי פגז אטומי, בקוטר 280 מ"מ ולטווח של 10 ק"מ. מימין ניתן לראות את התותח שירה את הפגז (נבדה, 1953)
פרנץ נויהאוזן

| --- | --- |

פרנץ נויהאוזן בעת משפטו בבלגרד ב-1947  תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  3 בדצמבר 1887 מרציג, האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית
 פטירה:  14 באפריל 1966 (בגיל 78) מינכן, גרמניה המערבית גרמניה המערבית
 מדינה:  גרמניה 
 כינוי:  "פרנץ השמן"
 השתייכות:  לופטוואפה (ורמאכט)
 תקופת הפעילות:  1937–1945 (כ־8 שנים)
 דרגה:  גרופנפיהרר
 תפקידים בשירות
 ראש המנהל הכלכלי במנגנון הממשל הצבאי בסרביה (1941–1943)  ראש המנהל האזרחי במנגנון הממשל הצבאי בסרביה (1943–1944)
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה
 
ד"ר פרנץ נויהאוזן (בגרמנית: Franz Neuhausen; ‏3 בדצמבר 1887, מרציג, האימפריה הגרמנית – 14 באפריל 1966, מינכן, גרמניה המערבית) היה תעשיין גרמני אשר במהלך מלחמת העולם השנייה כיהן כראש המנהל הכלכלי במנגנון הממשל הצבאי בסרביה בדרגת גרופנפיהרר, והיה אחראי לשוד רכושם של יהודי סרביה ובכללם יהודי בלגרד. בהמשך, לאחר השמדת יהדות סרביה, כיהן כראש המנהל האזרחי והחליף את האראלד טורנר.
קורות חייו

פרנץ נויהאוזן נולד במרציג ובמהלך מלחמת העולם הראשונה שירת כטייס בצבא האימפריה הגרמנית. לאחר המלחמה הצטרף למפלגה הנאצית וכיהן כנספח האווירי הגרמני בבלגרד. הוא רקם קשרים אישיים עם הרמן גרינג ואלו הועילו לפעילותו הכלכלית בתחום התעשייה. עד סוף שנות ה-30 של המאה ה-20 הפך לאיל הון.
במהלך מלחמת העולם השנייה, לאחר כיבוש יוגוסלביה מונה לראש המנהל הכלכלי במנגנון הממשל הצבאי בסרביה. במסגרת תפקידו היה אחראי לגזלת רכושם של יהודי סרביה. כן היה אחראי להלאמת בנקים סרביים וגריפת רווחים ממפעלי תעשייה שונים בתחומי סרביה. כיהן כיושב ראש אתר כריית הנחושת בבור, ובמסגרת תפקידו העביד 6,200 יהודים בעבודות כפייה במכרות. בהמשך מונה לראש המנהל הכלכלי ביוון ובאיטליה. ב-18 באוקטובר 1943 מונה לראש המנהל האזרחי במנגנון הממשל הצבאי בסרביה והחליף את האראלד טורנר.
במהלך תפקידיו הועברו לברלין תלונות על שחיתות כנגד נויהאוזן שעיקרן העברת רק חלק מהכספים לשלטונות הרייך וגריפת רווחים אישיים. בנובמבר 1944 הודח מתפקידו, נעצר ונכלא בעוון שחיתות. לאחר מספר חדשים שוחרר למעצר בית לאחר התערבותו האישית של הרמן גרינג. ב-1945 נפל בשבי כוחות הצבא הבריטי ובהמשך הוסגר ליוגוסלביה והועמד לדין על פשעי מלחמה. ב-1947 הורשע ונדון ל-20 שנות מאסר. ב-1953 זכה לחנינה, עבר לגרמניה המערבית, ושם נפטר ב-1966.
הערות שוליים

↑  מנחם שלח (עורך), תולדות השואה - יוגוסלביה, הוצאת יד ושם, ירושלים, 1990, עמודים 49–50, 67-66.
↑  ג'ני לבל, עד הפתרון הסופי, היהודים בבלגראד 1541–1942, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2006, עמודים 280, 286, 288.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1274458188  NARA: 10609638  VIAF: 243098540   WorldCat (עם VIAF): 243098540
פרדריק ז'וליו-קירי

| --- | --- |

 לידה:  19 במרץ 1900 הרובע השישה-עשר של פריז, צרפת 
 פטירה:  14 באוגוסט 1958 (בגיל 58) Saint-Antoine Hospital, הרובע השנים-עשר של פריז, צרפת 
 שם לידה:  Jean Frédéric Joliot 
 ענף מדעי:  פיזיקה
 מקום מגורים:  צרפת
 מקום קבורה:  Cemetery Sceaux 
 מקום לימודים:  בית הספר התיכון לקנאל  ESPCI Paris, PSL University  הפקולטה למדעים של פריז 
 מוסדות:  קולז' דה פראנס (1937–1958)  Alternative Energies and Atomic Energy Commission (1945–1950)  הפקולטה למדעים של פריז 
 תלמידי דוקטורט:  ברונו פונטקורבו, Hamlet Vartapetian 
 פרסים והוקרה:  מפקד בלגיון הכבוד (19 במרץ 1946)  מדליית ברנרד על שירות ראוי לשבח למדע (1940)  אביר בלגיון הכבוד (26 בנובמבר 1935)  קצין בלגיון הכבוד (18 בנובמבר 1938)  חבר זר של החברה המלכותית (5 בספטמבר 1946)  מדליית יוז (1947)  מדליית מאטאוצ'י (1932)  פרס נובל לכימיה (1935)  פרס השלום הבין-לאומי ע״ש סטלין  מסדר נס העבודה, דרגה ראשונה  מפקד עם כוכב של מסדר פולוניה רסטיטוטה  מסדר צלב גרונוולד, דרגה 3  צלב המלחמה 1939-1945 
 בן או בת זוג:  אירן ז'וליו-קירי (9 באוקטובר 1926–?) 
 צאצאים:  פייר ז'וליו, הלנה לאנגוין-ז'וליו 
 הערות:  בעלה של אירן קירי
 תרומות עיקריות
 יצירת יסודות רדיואקטיביים חדשים
 
ז'אן פרדריק ז'וליו-קירי (בצרפתית: Jean Frédéric Joliot-Curie; ‏19 במרץ 1900 – 14 באוגוסט 1958) היה פיזיקאי צרפתי וחתן פרס נובל לכימיה לשנת 1935 (במשותף עם אשתו, אירן ז'וליו-קירי), "על יצירת יסודות רדיואקטיביים חדשים".
ביוגרפיה

ז'וליו-קירי נולד בפריז. הוא בוגר בית הספר לכימיה ולפיזיקה של העיר פריז. בשנת 1925 הוא הפך לעוזרה של מארי קירי במכון הרדיום בפריז. הוא התאהב בבתה של מארי, אירן ז'וליו-קירי, והתחתן עמה בשנת 1926. שני בני הזוג שינו את שם משפחתם לז'וליו-קירי. בהתעקשותה של מארי, ז'וליו רכש תואר ראשון נוסף ודוקטורט במדעים. נושא התזה שלו היה אלקטרוכימיה של אלמנטים רדיואקטיביים.
בעודו מחזיק במשרת מרצה בפקולטה למדעים של פריז, הוא שיתף פעולה עם אשתו במחקר על מבנה האטום ובאופן מיוחד על גרעין האטום, מחקר שהיווה את אבן הפינה לגילוי הנייטרון והפוזיטרון. הישגם הגדול ביותר היה גילוי הרדיואקטיביות המלאכותית בשנת 1934. על תגליתם זו הוענק לפרדריק ולאשתו אירן, בשנת 1935, פרס נובל לכימיה.
בשנת 1937 הוא עזב את מכון הרדיום והתמנה לפרופסור בקולז' דה פראנס, שם חקר תגובות שרשרת גרעיניות יחד עם לב קוברסקי והנס פון הלבן (אנ'). הוא בנה במקום את הציקלוטרון הראשון באירופה. מחקריו היו נדבך הכרחי לבנייה מוצלחת של כור גרעיני העושה שימוש בביקוע גרעיני מבוקר כדי לייצר אנרגיה בעזרת שימוש באורניום ובמים כבדים. על פיתוחיו אלה רשם חמישה פטנטים. ז'וליו היה אחד המדענים אשר הוזכרו על ידי אלברט איינשטיין במכתבו לנשיא רוזוולט כאחד המדענים המובילים בהבנת תגובת השרשרת הגרעינית. מלחמת העולם השנייה עצרה את מחקרו של ז'וליו, ולאחר המלחמה הוא מילא תפקידים מנהליים במהותם.
בשנת 1940, עם הפלישה הנאצית לצרפת, הצליח ז'וליו להבריח לאנגליה בעזרת קוברסקי ופון הלבן את מסמכי המחקר שניהל וחומרים אחרים. בתקופת הכיבוש הנאצי הוא השתתף באופן פעיל בפעולות תנועת ההתנגדות הצרפתית. לאחר תום המלחמה הוא שירת כמנהל המרכז הלאומי למחקר מדעי של צרפת (Centre national de la recherche scientifique) ומילא לראשונה את תפקיד המפקח העליון על האנרגיה האטומית בצרפת. בשנת 1948 הוא פיקח על בנייתו של הכור האטומי הצרפתי הראשון. בשנת 1950 הוא פוטר מתפקידו זה בגלל הזדהותו עם הקומוניזם. בשנת 1955 הוא נמנה עם אחד-עשר החותמים על מניפסט ראסל-איינשטיין, הצהרה שנחתמה בשיא המלחמה הקרה, הפנתה את תשומת הלב לסכנות המלחמה האטומית וקראה לפתרון סכסוכים בין מדינות בדרכי שלום. למרות שהמשיך להחזיק במשרתו כפרופסור בקולז' דה פראנס, לאחר מות אשתו בשנת 1956, הוא נטל את משרתה כראש הקתדרה לפיזיקה גרעינית בסורבון.
פרדריק ז'וליו היה חבר באקדמיה הצרפתית למדעים ובאקדמיה הצרפתית לרפואה. הוענקה לו דרגת כבוד בלגיון הכבוד. בשנת 1951 הוא קיבל בברית המועצות את פרס לנין לשלום על עבודתו כנשיא מועצת השלום העולמית. הוא הקדיש את אחרית ימיו ליצירת מרכז לפיזיקה גרעינית בעיירה אורסה מדרום לפריז.
לאחר מותו נקרא על שמו מכתש ז'וליו על הירח.
פרדריק ז'וליו-קירי על בול רומני משנת 1959
פרדריק זאותן

| --- | --- |

 לידה:  9 בספטמבר 1888 קופנהגן, דנמרק 
 פטירה:  24 בפברואר 1959 (בגיל 70) קופנהגן, דנמרק 
 מקום קבורה:  Hellebæk Cemetery 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קופנהגן 
 מוסדות:  אוניברסיטת קופנהגן 
 תלמידי דוקטורט:  Hans Brems 
 פרסים והוקרה:  עמית החברה האקונומטרית (1933) 
 בן או בת זוג:  Else Zeuthen (20 באוקטובר 1924–?) 
 
פרדריק זאותן (בדנית: Frederik Ludvig Bang Zeuthen; ‏9 בספטמבר 1888, קופנהגן – 24 בפברואר 1959, קופנהגן) היה כלכלן דני.
ביוגרפיה

פרדריק זאותן נולד בקופנהגן למשפחת מתמטיקאי היארונימוס זאותן. לאחר סיום בית הספר הוא למד באוניברסיטת קופנהגן. בשנת 1928 זאותן סיים עבודת הדוקטורט בה נותחו תהליכים של קביעת מחירים. בשנת 1930 הוא מונה לפרופסור לכלכלה באוניברסיטה וכיהן בתפקיד זה עד לשנת 1958.
הספר Problems of Monopoly and Economic Warfare שנכתב על ידי זאותן פורסם במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20 בלונדון. בעבודות של זאותן נותחה אסטרטגיה שקיבלה את שמו "אסטרטגיית זאותן". בשנת 1942 הוא פרסם ספר כלכלה נוסף שתורגם בשנת 1955 לאנגלית תחת השם Economic Theory and Method.
אגודה לסוציו-כלכלה הדנית מעניקה פרס זאותן עבור עבודת תואר שני שהוגשה לפקולטה לכלכלה של אוניברסיטת קופנהגן. החל משנת 1996 באוניברסיטה נערכים הרצאות בהזמנת מומחים בולטים בתחום שנקראים "הרצאות זאותן". החל משנת 2008 הם נערכים כל שנתיים.
פנקסי הראי"ה

סדרת פנקסי הראי"ה לצד סדרת קבצים מכתב יד קדשו וספרי לנבוכי הדור בהוצאת ידיעות ספרים, ומציאות קטן בהוצאות מאבני המקום ומגיד
פנקסי הראי"ה היא סדרת ספרים שבמסגרתה נדפסות מחברות הגותיות של הראי"ה קוק. הסדרה יוצאת לאור במכון הרצי"ה בירושלים, הפועל בתיאום עם משפחת רענן (יורשי הראי"ה ובנו הרצי"ה). נכון לתשפ"ב (2022) יצאו במסגרת הסדרה שבעה כרכים.
הוצאה לאור

בסדרה נדפסות מחברותיו ("פנקסים") של הראי"ה, בהן דברי מחשבה, קבלה, פרשנות אגדה, דרשות, הספדים, הדרנים ומעט אגרות. מחברות אלה משתרעות החל משנותיו הראשונות כרבה של זוימל ועד סוף ימיו. דברי הלכה, אגרות, כרוזים ומאמרים ארוכים (שנדפסו בספר מאמרי הראיה), המפוזרים אף הם לאורך מחברותיו של הרב קוק, מושמטים ממהדורה זו. לעיתים נדפסים העתקות לכתבי הראי"ה שרשם בנו הרצי"ה, ואף מאמרים של הרצי"ה.
עריכת הסדרה כוללת את פענוח כתב היד של הרב קוק, הגהה, פיסוק, פתיחת חלקית של ראשי התיבות, תיקון ציטטות, הוספת ניקוד חלקי, מראי מקומות המצוטטים במפורש, ולעיתים – הפניות לספרי מחשבה וקבלה. החל מן הכרך השני והלאה נוספו הערות המציינות כאשר הסימן כבר נדפס בכתבי הראי"ה.
העורכים העיקריים של הסדרה הם ראש מכון הרצי"ה הרב בן ציון כהנא שפירא (בנו של הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא), הרב צבי מיכל לוין (בשלושת הכרכים הראשונים תחת שם העט "לוי יצחקי") והרב זאב נוימן. שלושת הכרכים הראשונים יצאו לאור לעילוי נשמת שמונת הנרצחים בפיגוע בישיבת מרכז הרב. הסדרה יוצאת לאור בסיוע "מנהל התרבות" במשרד החינוך.
הכרכים בסדרה

חלק ראשון – תריסר מחברות, ממוספרות מחדש לפי הסדר הכרונולוגי של כתיבתן: א – חמש מחברות קטנות ודפים בודדים מתקופת בויסק. ב – פנקס בויסק. ג – פנקס י"ד: אחרון בבויסק (בויסק קטן). ד – פנקס י"ג: ראשון ליפו (ארץ ישראל א'). ה – פנקס יפו: פ"א פסקאות עם אדר היקר. ו – רשימות מלונדון. ז – פנקס ד': ירושלים: תר"פ-תרפ"ד (דגל ירושלים). ח – פנקס ירושלים: תרפ"ו או תרפ"ז. ט – פנקס ירושלים: תר"פ-תרפ"ד, או תרצ"א או תרצ"ג. י – פנקס ירושלים: תרצ"ג. יא – פנקס ל"ג: ירושלים: תרצ"ג-תרצ"ה. יב – פנקס ל"ד: ירושלים תרצ"ה. וכן "נספחות" מכתבי הרצי"ה: העתקת פנקסים ג וד, ומאמר "אורו של משיח". ספר זה הוא היחיד בסדרה שצורפו לו מפתחות: מפתח מקורות, אישים, ספרים, רשימת שירים ופרקי כתיבה אישיים, סעיפים שנדפסו בכתבי הראי"ה הנדפסים, ועוד. הספר יצא לאור באדר ב' תשס"ח וכולל 710 עמודים.
חלק שני – שתי מחברות: פנקס מתקופת בויסק (מכונה גם לנבוכי הדור. פורסם במהדורה זו בהשמטות, ראו להלן), ועמו "נספח": ביאור על המדרש הראשון במדרש בראשית רבה. וכן פנקס מ"א – מחברת מתקופת ירושלים: תרפ"א-תרפ"ג. החל מכרך זה והלאה צוין בהערות שוליים כאשר נדפס הסימן בכתבי הראי"ה הנדפסים. הספר יצא לאור בסיוון תש"ע, מיד לאחר הפרסום האלמוני של פנקס "לנבוכי הדור" ברשת האינטרנט, וכולל 248 עמודים.
חלק שלישי – שלוש מחברות, ממוספרות מחדש: פנקסים טו וטז – הפנקס הכפול. במחברת סימנים שנדפסו בשו"ת דעת כהן ובמוסר אביך, ומתארכים אותה לתקופת זוימל. לה – תקופת בויסק. וכן "נספחים": חביון עוז – מאמרים על לימוד פנימיות התורה, ליקוטים מכתב ידו של הראי"ה (הועתקו בידי הרצי"ה ללא סדר), ו"רמזים". הספר יצא לאור בשנת תשע"א (אולם חסרה בו שנת הדפוס) וכולל 376 עמודים.
חלק רביעי – ארבע מחברות מתקופת יפו הנקראות, כל אחת, "פנקס הדפים" (פנקס הדפים א, פנקס הדפים ב, וכן הלאה). וכן 17 "נספחות": מאמרים שונים העוסקים בטעמי המצוות, איחוד התורה שבכתב עם התורה שבעל פה, דברי קבלה, חשיבות לימוד המחשבה, החינוך ביישוב החדש, הקמת ישיבת אוצר חיים, תוכנית הלימודים של ישיבת מרכז הרב וכן אגרות בנושא זה אל הרבנים אהרן טייטלבוים, יצחק אייזיק הלוי הרצוג ודוב רבל, ועוד. הספר יצא לאור באלול תשע"ז וכולל 510 עמודים.
חלק חמישי – החלק הראשון של פנקס מציאות קטן (סעיפים א-צג). וכן 15 "נספחות": מאמרים שונים העוסקים בבריאת העולם, מידת הרחמים ומידת הדין, הדרכים להשגת דעת ד', פרשת המן ודור המדבר, צדקה, שכר המצוות, תפילה כנגד רשעים, התעלות בעלי החיים, אגרת אודות שיטתו של הרב המקובל פנחס הכהן לינטופ, ועוד. כרך זה יצא לאור במחצית שנת תשע"ח, מיד לאחר פרסום מהדורת מאבני המקום ומגיד של "מציאות קטן", וכולל 293 עמודים.
חלק שישי – החלק השני של פנקס מציאות קטן (סעיפים צד-רח). וכן מדור נספחות בשם "אלון בכות" (הוקדש לזכר הרבנית פנינה שפירא אשת הרב אברהם אלקנה שפירא): הספדים על רבו הרב ראובן הלוי לוין מדווינסק ועל חותנו הרב צבי יהודה רבינוביץ' תאומים מרוגולי, וביאורים לתחילת מגילת איכה משנת ה'תרמ"ו. הספר יצא לאור בשנת תש"פ וכולל 293 עמודים.
חלק שביעי – החלק השלישי של פנקס מציאות קטן (סעיפים ריג-רמ), הכולל כמאה עמודים. כן נדפס לראשונה "נספח" – "קובץ מתקופת יפו־שווייץ" (נקרא בידי הרצי"ה: "ציריך ס"ג [=סט גלן]", ובפי אחרים: "פנקס ללא כריכה"), ובו רס"ה פסקאות (כשליש מהן התפרסם לראשונה), ב-155 עמודים. כשישים פסקאות מפנקס זה נדפסו בחלק השלישי של פנקסי הראי"ה, במדור "ליקוטים מכת"י הראי"ה". הספר יצא לאור בשנת תשפ"ב וכולל 256 עמודים.
הכרכים בסדרה > פרסומים מקבילים

על פי רוב מחזיק המכון בכתב היד המקורי של מחברות הראי"ה. במקרים אחרים נעשה שימוש בצילום כתב היד או בהעתקות הרצי"ה.
עם זאת, כמה ממחברות הראי"ה פורסמו בידי "המכון להוצאת גנזי הראי"ה" בסדרת "קבצים מכתב יד קדשו". חמש מחברות שנדפסו תחילה בכרך הראשון של "קבצים מכתי"ק" (תשס"ו), נדפסו לאחר מכן בחלק הראשון של "פנקסי הראי"ה" תחת המיספור: ג, ד, ה, ו, ויא. פנקס א שבחלק זה, נדפס במקביל בכרך השני של "קבצים מכתי"ק". ארבע מחברות "פנקסי הדפים" נדפסו לראשונה בכרך השני של "קבצים מכתי"ק", ובשנית בכרך הרביעי של "פנקסי הראי"ה". המחברת "פנקס ה" נדפסה רק בסדרת "קבצים מכתי"ק".
מחברת מתקופת בויסק המכונה "מורה נבוכים חדש" או "לנבוכי הדור", פורסמה לראשונה במחצית שנת תש"ע כקובץ PDF והופצה ברשת האינטרנט בידי אלמוני. סמוך לאחר מכן נדפסה המחברת בחלק השני של "פנקסי הראי"ה", תחת השם "פנקס מתקופת בויסק". ארבע שנים לאחר מכן יצא החיבור לאור במהדורת הרב שחר רחמני, בהוצאת ידיעות אחרונות. כמו כן, מחברת מתקופת זוימל המכונה "מציאות קטן" פורסמה לראשונה במלואה בשנת תשע"ח בידי הוצאות מאבני המקום ומגיד. סמוך לאחר מכן הדפיס מכון הרצי"ה רבע מן הקובץ בחלק החמישי של הסדרה, ושנתיים לאחר מכן רבע נוסף בחלק השישי של הסדרה. השלמת פרסום החיבור צפויה להיערך בשנים הבאות.
ביקורת

בהקדמת הכרך השני שבו נדפס החיבור לנבוכי הדור הבהירו העורכים כי השמיטו פרקים מן הספר: "במספר מקומות הדברים שבכת"י טעונים הסבר רחב מכבשונו של עולם, והם יודפסו בע"ה כשיושלם ביאורם". בכרך זה הושמטו כליל שבעה פרקים מכתב היד ונערכו השמטות בשבעה פרקים נוספים. בכרך הרביעי נוסף תיאור המצביע על אופן העריכה, ולפיו מטרת ההדפסה "להביא לפני לומדי משנת מרן הראי"ה את חזיונות הקודש שהוצרכו לדורות, כפי הקו המקובל ממשיכי דרכו".
בטבלת השוואה של המכון להוצאת גנזי הראי"ה מצוין כי בכרך הראשון של מהדורת "פנקסי הראי"ה" נשמטו אחד עשר פרקים בפנקס א, פרק אחד בפנקס ג, שלושה פרקים בפנקס ד, וכן חידה ביידיש בסוף פנקס ו; בכרך השלישי נדפסה מחברת "חביון עוז" רק חלקית; ובכרך הרביעי נשמטו חמישה וחצי פרקים ב"פנקס הדפים ד".
לאחר פרסום הכרך השני נטען כי ההשמטות נבעו מגישתם האידאולוגית של העורכים. עוד נטען כי פרסום הכתבים מקביל, ולמעשה עוקב ונעשה בהתאם לפרסום מהדורות בהוצאות נוספות, בהן המכון להוצאת גנזי הראי"ה, מאבני המקום ומגיד. טענות ברוח זו הושמעו גם ביחס לפרסום הראשוני של מהדורת שמונה קבצים, פנקס יג ועוד.
הערות שוליים

↑  כפי שכינה את המחברות הרצי"ה. עם זאת, הרב הנזיר כינה אותן "קבצים".
↑  הפנקס יצא בפני עצמו בהוצאת מכון הרצי"ה תשס"ד.
↑  אגרות מתוך פנקס זה נדפסו בתוך אגרות הראיה: כרך ו - תרפ"ג, הוצאת מכון הרצי"ה.
↑  קבצים מכתב יד קדשו, כרך א, עמ' טו-עג (תחת הכותרת "פנקס אחרון בבויסק").
↑  שם, עמ' עה-קסא (תחת הכותרת "ראשון ליפו"). נדפס תחילה בכרך בפני עצמו בהוצאת המכון להוצאת גנזי הראי"ה, תשס"ד.
↑  שם, עמ' קסג-קצד (תחת הכותרת "פ"א פסקאות "עם אדר היקר" (יפו)").
↑  שם, עמ' קצה-רח (תחת הכותרת "פנקס "רשימות מלונדון"").
↑  שם, עמ' רט-רל (תחת הכותרת "פנקס ירושלים תרצ"ג").
↑  קבצים מכתב יד קדשו, כרך ב, עמ' יא-מ (תחת הכותרת "מחברות קטנות – בויסק א-ב").
↑  חלקית בקבצים מכתב יד קדשו, כרך ב, קמג-קעז. ובשנית במלואה בכרך השלישי.
↑  יג, יד1, יח, ל, לט1, מח, נב, לפי המספור בהוצאת ידיעות אחרונות.
↑  ו1, ח, י, יד, טז, כט, מו.
↑  ראו: נתנאל כהן, מחביאים את הנועזות. המאמר מצביע על המטרה העיקרית של "חביון עוז", אשר נכתב בידי הראי"ה כחיבור עצמאי שמטרתו לעודד את לימוד פנימיות התורה בישיבת הרב קוק ביפו. ממד זה הוצנע במהדורת מכון הרצי"ה, אשר קבע את כותרת "חביון עוז" בתואר העמום: "מאמרים על חובת לימוד מקצועות האגדה". כמו כן, נרמז כי מכון הרצי"ה השמיט פרק מן החיבור. עוד נטען כי החיבור נדפס בחיי הראי"ה, ועובדה זו נעלמה מעורכי המהדורה.
↑  מפת התמצאות בכתבי הראי"ה שאינם ערוכים על פי ההוצאות השונות, המכון להוצאת גנזי הראי"ה.
↑  ראו לדוגמה: הרב איתם הנקין, לנבוכי הדור' של הראי"ה קוק, מבוא לחיבור שלא הושלם, אקדמות כה, אלול תש"ע, עמ' 171-188.
↑  מיד לאחר פרסום המהדורה המלאה של החיבור "מציאות קטן" בהוצאת מאבני המקום ומגיד, פרסם המכון מהדורה חלקית של החיבור (רבע הפסקאות). בהקדמת מכון הרצי"ה נדפסה הבהרה מטעם בני משפחת רענן, שלפיה מהדורת מאבני המקום "יצאה שלא ברשות והסכמת בעלי כתב היד, יורשיו החוקיים של מרן הראי"ה זצ"ל. כבר נודע שאין רוח חכמים נוחה ממהדורתם. השומע ישמע והחדל יחדל". דברים אלה נמחקו במהדורה נוספת של הספר.
| כתבי הראי"ה |
| --- | --- | --- |
| בהלכה וש"ס | דעת כהן • משפט כהן • אורח משפט • עזרת כהן • שבת הארץ • חבש פאר • עץ הדר • עיטור סופרים • טוב ראי |  |
| בהגות | עין איה • עולת ראיה • מאמרי הראי"ה • אדר היקר • ראש מילין • לנבוכי הדור • מדבר שור • מוסר אביך • מידות הראי"ה • עקבי הצאן • ארץ חפץ • חזון הגאולה |  |
| סדרת ה"אורות" | אורות (אורות ישראל) • אורות הקודש • אורות התורה • אורות התשובה • אורות הראי"ה • אורות התפילה • אורות האמונה |  |
| כתבים | למהלך האידיאות בישראל • הרצאת הרב • חזון הצמחונות והשלום • מאמר הדור • אגרות הראיה • שמונה קבצים • פנקסי הראי"ה • משנת הרב • המספד בירושלים • חדריו |  |
| שירים | נכתבו על ידו כשירים: שיר האמונה  • ישמח לבי • לחשי ההויה קטעים ופיסקאות שהולחנו: כנפי רוח • יסוד כסא השם בעולם |  |
הערה: חלק מספרי ה"אורות" הם ליקוטים מאוחרים ממשנתו סביב נושאים שונים, שהשתמשו אף הם בשם "אורות".
פרנסואה דמולן דה רושפור

| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־15 
 פטירה:  1526 
 תקופת הפעילות:  מ-1501
 תפקיד:  גבאי הצדקה הראשי של צרפת 
 
פרנסואה דמולן דה רושפור ׁ(בצרפתית: François Desmoulins de Rochefort, ‏ גם 
de Moulins de Rochefort או des Moulins de Rochefort, ‏ שלהי המאה ה-15 - 1526) היה כומר קתולי צרפתי, מורה, סופר והוגה. היה היועץ והכומר המוודה של לואיז, נסיכת סבויה ושל בתה, מרגריט דה נוואר ומורה אישי של בנה של לואיזה, המלך פרנסואה הראשון. דמולן היה בשנת 1519 ל"גבאי הצדקה הראשי" (grand aumônier) של צרפת. הוא היה אחד הנציגים של ההומניזם הנוצרי ודמות משפיעה  בתקופתו.
היה ידיד ושותף התכתבות של ארסמוס מרוטרדם, גיום בידה וז'אן טנו, שהיה גם תלמידו. עשה רבות להפצת ההגות הפילוסופית של תקופתו, בעיקר של הגות ארסמוס.
ביוגרפיה

פרנסואה דמולן רושפור נולד במשפחת אצילים מחבל פואטו. הוריו היו ז'אן דמולן דה רושפור ולואיז ז'אמן, בת סנדקות של המלך לואי האחד עשר.
אחרי הסמכתו שימש כקנוניקוס בכנסייה סן פייר וסנט רדגונד בעיר פואטייה (1508-1501), אחר כך כאב המנזר הבנדיקטיני סן מסמן במיסי, על יד אורליאן. בשנים 1514-1510 נבחר על ידי לואיזה דה סבואה, להיות מורו האישי (maistre d escolle) והכומר "גבאי צדקה" (1519-1514) של בנה, יורש העצר פרנסואה, לימים המלך פרנסואה הראשון של צרפת, שבאותה תקופה נשא את התואר הדוכס מאנגולם. דמולן לימד את פרנסואה ואת אחותו, מרגריט, לטינית, "היסטוריה קדושה" ופילוסופיה, לרבות על ידי קריאת טקסטים מאת הוגים קדומים כמו אפלטון וגם סופרים והוגים בני התקופה כמו דנטה אליגיירי וג'ובאני בוקאצ'ו.  מאוחר יותר התמנה דמולן ליועץ המלך ובשנת 1519 ל"גבאי הצדקה הראשי" של צרפת. ב-25 ביולי 1524 מינה אותו המלך לבישוף של קונדום (מחוז ז'ר) אך בסופו של דבר ויתר על המינוי לטובת אראר דה גרוסול. החל משנת 1524 כיהן כ"פריור" אחראי על המנזר סן-מגלואר בלאון (Lehon) בחבל ברטאניה.
כתבי ידו נחקרו במאה ה-20 על ידי מרי אולבאן ואן-מרי לקוק שאיפשרו את הזיהוי הוודאי של מחברם.
פרנסואה דמולן דה רושפור כתב כעשרים ספרים. לאחרונה[דרושה הבהרה] חוקרת מטור, שרלוט בונה החלה לפרסם מהדורה מדעית של כל כתביו.
ארסמוס הקדיש לו את ספרו "אקסומולוגזיס". (De modo confitendi)
ספרים

1505 - Le Dialogue sur la folie du jeu
1509 Traité des vertus cardinales
Le chapelet des vertus
Commentaires de la guerre gallique עיבוד ב-3 כרכים -לספרו של יוליוס קיסר  פירושים למלחמת גאליה, נועדו להכין את המלך לעתיד פרנסואה הראשון לשלטון, כשהדמות של יוליוס קיסר תשמש לו למופת
נועדו
L’Institucion moralle de Cirus
Journal de Louise de Savoie (יומנה של לואיזה, נסיכת סבויה) - במלואו או בחלקו
ראו גם

Commentaires de la guerre gallique
לקריאה נוספת

Charlotte Bonnet
Paroles et faits exemplaires antiques dans l’œuvre de François Demoulins de Rochefort : reminiscences et réemplois des figures antiques à l’aube du règne de François ier 
Actualiser le passé : figures antiques du Moyen Âge à la Renaissance
Études réunies par Jean-Claude Mühlethaler et Delphine Burghgraeve.Université de Lausanne, Cemep, 2012.