stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איוואן מאיסקי
לאחר הפלישה

סטלין התעלם מההתרעות הרבות ביחס לפלישה הגרמנית הקרובה, לרבות ההתרעות שהעבירו הבריטים באמצעות מאיסקי. את ההתרעות שהגיעו ממקורות מודיעין בריטיים ראה סטלין כניסיון של ההנהגה הבריטית לסכסך בין ברית המועצות לגרמניה הנאצית, ולגרור אותן למלחמה שתשרת את האינטרסים של בריטניה.
בבוקר 22 ביוני, בביתו של חואן נגרין, התבשר מאיסקי כי באותו יום לפנות בוקר פלשו כארבעה מיליון חיילים של גרמניה ומדינות הציר לשטח ברית המועצות.
בעקבות פלישת גרמניה לברית המועצות מצא עצמו סטלין במחנה אחד עם בריטניה במאבק נגד היטלר. מאיסקי פעל רבות לחיזוק הברית ופעולותיו זכו לתגובה חיובית מצד הבריטים, מה גם שהפלישה לברית המועצות הסירה את איום הפלישה הנאצית לבריטניה. עם צ'רצ'יל קיים מאיסקי מערכת יחסים קרובים ולבביים, אך לא עלה בידו להביא את צ'רצ'יל לפתוח בחזית שנייה באירופה או לנהל משא ומתן להסדר היחסים עם ברית המועצות לכשתסתיים מלחמה.
ולדיסלב שיקורסקי, ראש הממשלה הפולנית הגולה, הבין כי בעקבות הפלישה השתנו יחסי הכוחות במלחמה באופן דרסטי, והם מחייבים חשיבה מחדש. סטלין היה אויבה הגדול של הלאומיות הפולנית; הוא פלש לפולין, החזיק בחלקיה המזרחיים ועשרות אלפי שבויים פולנים שנפלו בידי הרוסים הוחזקו במחנות שבויים כשהקשר עימם מנותק והיה חשש חמור לגורלם (בדיעבד התברר כי אכן חששות אלו היו מוצדקים, וכי כ-22,000 חיילים ואזרחים פולנים, רובם קצינים, נרצחו בטבח יער קאטין). למרות זאת המצב החדש שנוצר חייב שיתוף פעולה פולני עם ברית המועצות. בעידודו של שר החוץ הבריטי אנתוני אידן יצר שיקורסקי מגעים עם מאיסקי. וב-30 ביולי 1941 חתמו השניים על הסכם שלפיו חודשו היחסים הדיפלומטיים בין פולין ובין ברית המועצות, אשר נותקו עת פלשה ברית המועצות לפולין ב-17 בספטמבר 1939. בעקבות ההסכם שחררו הסובייטים מאות אלפי שבויי מלחמה מן הגולאגים. הוחל בהקמת צבא פולני בברית המועצות שיילחם לצד הסובייטים. הגנרל הפולני ולדיסלב אנדרס, שנפל בשבי הסובייטים כאשר שפלשו לפולין ממזרח ונכלא בכלא לוביאנקה במוסקבה, שוחרר מן הכלא ונתמנה למפקד צבא זה, ששמו הרשמי היה "הקורפוס הפולני השני" אך קיבל את הכינוי "צבא אנדרס". החיילים והקצינים פולניים ששוחררו מהשבי הצטרפו לצבא אנדרס.
ב-22 בספטמבר 1941, כאשר מלאו שלושה חודשים לפלישה והגרמנים עמדו כבר קרוב לשערי מוסקבה, נשא מאיסקי נאום פומבי בלונדון. הוא סקר את מהלך המלחמה, מנה את האבדות העצומות של הגרמנים ולא הסתיר כי:
בדברו על הדעה שרווחה אז במערב כי הנאצים יוכרעו ברוסיה על ידי תנאי החורף הקשים בה, שכונו על ידי הפרשנים "גנרל חורף", כפי שקרה לצבאו של נפוליאון כמאה שלושים שנים קודם לכן, אמר מאיסקי:
הדי הנאום הגיעו גם לארץ ישראל והמשורר נתן אלתרמן פרסם ב-26 בספטמבר במדורו "רגעים" בעיתון "הארץ" את שירו הידוע "גנרל חורף". במוטו לשיר הוא ציטט את דברי מאיסקי בתרגום חופשי: "אין אנו סומכים על החרף בלבד. גנרל חרף ירד בימינו לדרגת מאיור". את השיר הוא סיים בנימה אופטימית:
בכל משך התקופה שמיום הפלישה ועד לסיום תפקידו בלונדון שמר מאיסקי על יחסים הדוקים עם צ'רצ'יל ואידן, והגיע כמעט כל יום למשרד החוץ הבריטי כדי להתעדכן על ההתפתחויות החדשות. מאיסקי הביע בפני סטלין את ביטחונו כי לבריטניה אין כל כוונה לחתום על הסכם שלום נפרד עם גרמניה.
סגן שר החוץ

באוגוסט 1943 נקרא מאיסקי למוסקבה ונתמנה לסגנו של שר החוץ של ברית המועצות, ויאצ'סלב מולוטוב. במקומו נתמנה כשגריר בלונדון מקסים ליטבינוב, אף הוא יהודי. היה זה כבר לאחר שגלגל המלחמה החל להתהפך בעקבות הניצחון של הצבא האדום בקרב סטלינגרד בראשית חודש פברואר, ובעת שהתחולל קרב קורסק, שהיה המתקפה האסטרטגית הגרמנית האחרונה שנערכה בחזית המזרחית במלחמת העולם השנייה, כאשר הצבא הגרמני החל לאבד את היוזמה בחזית הסובייטית, והתחילה נסיגתו ההדרגתית מערבה. במסגרת תפקידו החדש הוטל על מאיסקי לעמוד בראש מספר ועדות שתכננו את המהלכים הסובייטיים בתקופה שלאחר סיום המלחמה. ההכנות כללו את פירוק גרמניה מחימוש, חיובה תשלום פיצויים, הענשת פושעי מלחמה נאצים והכנות לתקופה ארוכה של כיבוש סובייטי בגרמניה. עם זאת המליץ מאיסקי על המשך שיתוף הפעולה עם בעלות הברית המערביות. הוא תכנן גם את שיקומה של פולין בגבולות מוגדרים. על פי חזונו יהיו באירופה לאחר המלחמה שני כוחות עיקריים, כוח יבשתי סובייטי וכוח ימי בריטי.
ארבעה חודשים לפי כניעת גרמניה הנאצית התכנסה ביאלטה שבחצי האי קרים, ב-4 בפברואר 1945, ועידת יאלטה. בוועידה השתתפו מנהיגי המעצמות רוזוולט, צ'רציל וסטלין. חודשיים לאחר הניצחון התכנסה בעיר פוטסדאם על אדמת גרמניה הכבושה, ב-17 ביולי, ועידת מנהיגי המעצמות המנצחות, סטלין, הארי טרומן, שבא במקומו של רוזוולט שנפטר ב-12 באפריל 1945, וצ'רצ'יל שהוחלף במהלך הוועידה על ידי קלמנט אטלי, לאחר שהפסיד בבחירות בבריטניה. בשתי הוועידות החלו להתגלע המחלוקות שבין שלוש המעצמות בקשר לחלוקת אזורי ההשפעה באירופה ביניהן, שהביאו לבסוף להיווצרות המלחמה הקרה. מאיסקי השתתף בשתי הוועידות כיועצו הראשי של סטלין. כשהמלחמה הקרה החלה להתגבר סולק מאיסקי, שצידד בשיתוף פעולה עם מעצמות המערב, מתפקידו כסגן שר החוץ.
סוף דרכו

לאחר שמאיסקי סולק מתפקיד סגן שר החוץ הוא הצטרף בשנת 1946 לאקדמיה הרוסית למדעים במסגרתה עסק במחקרים היסטוריים וכתב על מלחמת האזרחים בספרד ועל מלחמת העולם השנייה. כמי שהיה צפוי בעצמו, בשל עמדותיו המדיניות המתונות, להיות בין נפגעי הטרור הסטלינסטי לא גינה מאיסקי את הטרור, אך כבר בשנת 1943 החל הנ.ק.ו.ד. לאסוף עליו חומר מפליל. לבסוף בשנת 1953, זמן קצר לפני מותו של סטלין, הוא נעצר, הועמד דין ונדון לשש שנות מאסר בעוון ריגול לטובת הבריטים, כמי שלכאורה גויס לכך על ידי שר החוץ הבריטי אנתוני אידן. בשנת 1955, שנתיים לאחר מותו של סטלין, שוחרר מאיסקי מן המאסר וטוהר מכל האישומים. בשנת 1962 יצאו לאור זכרונותיו בשפה הרוסית, שראו אור בשנת 2015 גם בשפה האנגלית.
בשנת 1966 היה מאיסקי אחד החותמים על עצומה של 25 סופרים, מדענים ואנשי תרבות רוסיים שהופנתה אל שליט ברית המועצות ליאוניד ברז'נייב בה הביעו התנגדות לאפשרות של טיהור שמו של סטלין.
איוואן מאיסקי הלך לעולמו בשנת 1975 בהיותו בן 91 והוא קבור בבית העלמין נובודוויצ'יה במוסקבה.
לקריאה נוספת

יומני מאיסקי באנגלית, בעריכת גבריאל גורודצקי
הערות שוליים

↑  בארטון וילי, מילת הקוד ברברוסה, הוצאת מערכות, 1980, עמ' 110.
↑  בארטון וילי, מילת הקוד ברברוסה, הוצאת מערכות, 1980, עמ' 111.
↑  בארטון וילי, מילת הקוד ברברוסה, הוצאת מערכות, 1980, עמ' 117.
↑  בארטון וילי, מילת הקוד ברברוסה, הוצאת מערכות, 1980, עמ' 125.
↑  נאומו של מאיסקי בלונדון, דבר, 24 בספטמבר 1941.]
↑  נתן אלתרמן, הטור השביעי. הוצאת עם עובד, 1948 בעמ' 163.
↑  דוד לזאר, ראשים בישראל. הוצאת עמיחי, 1955 עמ' 107–108.
↑
מאיסקי ביקר בארץ ישראל, דבר, 7 באוקטובר 1943
מאיסקי נועד עם ראשי היישוב, הצופה, 7 באוקטובר 1943
מר מאיסקי ביקר בארץ, משמר, 7 באוקטובר 1943
עם מאיסקי ורעיתו בהרי ירושלים, משמר, 8 באוקטובר 1943
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264960605171  PLWABN: 9810547921505606  BIBSYS: 90232090  BNE: XX1084987  BnF: cb162297612 (data)  CiNii: DA03457035  GND: 118576534  ICCU: IEIV030598  ISNI: 0000 0001 2136 0644  LCCN: n50040030  LNB: 000089703  NARA: 19027404  NDL: 00524083  NKC: jn20000603865  NLA: 36007571  NLG: 146288  NTA: 073278122  RERO: 02-A000109456  SELIBR: 306189  SNAC: w67n3s5f  SUDOC: 080181996  Trove: 1182792  VIAF: 62340998   WorldCat (עם VIAF): 62340998 
מאיסקי (מימין) חותם בשם ברית המועצות על הסכם אי-התקפה עם פינלנד, 21 בינואר 1932
בקדמת התמונה, מימין לשמאל: וינסטון צ'רצ'יל, ויצ'סלאב מולוטוב ואיוואן מאיסקי. מאחור, בין מולוטוב למאיסקי: אנתוני אידן. 26 במאי 1942
קברו של איוואן מאיסקי במוסקבה
שמואל הלוי ואזנר

| --- | --- |

הרב שמואל הלוי ואזנר
 לידה:  4 בספטמבר 1913 ב' באלול תרע"ג וינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  3 באפריל 2015  (בגיל 101) ט"ו בניסן תשע"ה בני ברק 
 מדינה:  אוסטריה, ישראל 
 השכלה:  ישיבת חכמי לובלין 
 תקופת הפעילות:  ? – 3 באפריל 2015 
 רבותיו:  הרב הרב יוסף צבי דושינסקי   הרב שמשון אהרן פולנסקי הרב מאיר שפירא מלובלין  הרב שמעון מזליחוב
 חיבוריו:  שו"ת שבט הלוי, שיעורי שבט הלוי על הלכות נדה
 צאצאים:  חיים מאיר ואזנר 
 
 חתימה:   
 
רבי שמואל הלוי ואזנר (קרי: ווֹזנר; ב' באלול ה'תרע"ג, 4 בספטמבר 1913 – ט"ו בניסן ה'תשע"ה, 3 באפריל 2015) היה מחשובי פוסקי ההלכה האורתודוקסים במפנה המאה ה-21. מחבר שו"ת "שבט הלוי" וחידושי "שבט הלוי" על הש"ס ועל התורה. כיהן כאב"ד ומרא דאתרא בשכונת זיכרון מאיר, וראש ישיבת חכמי לובלין בבני ברק. כונה בפי רבים בציבור החסידי "פוסק הדור".
ביוגרפיה

נולד בווינה ליוסף צבי ואזנר, יליד סרדאהלי, ולרחל לבית שיף שמשפחתה הגיעה לעיר מצעהלים. אביו השתייך לקהילת בית הכנסת עדת ישראל המכונה בדרך כלל: "שיף-שול". הוא עצמו סיפר כי אמו ניחנה בקול ערב במיוחד והוזמנה לשיר באירוע גדול. אביה הלך בעניין לרבי יצחק מאיר מקופיטשניץ שהבטיח כי אם תימנע מכך ייוולד לה בן "שיהיה מורה הוראה של כל העולם".
בילדותו למד בחינוך הכללי האוסטרי, ולמרות שמשפחתו הייתה משפחה מודרנית והיה מקובל אצלם שבגיל ההתבגרות יוצאים לעבוד, הוא החליט להקדיש את חייו ללימוד התורה. בגיל 13 החל את לימודיו בנייטרה בישיבתו של הרב שמואל דוד אונגר מנייטרא, ומאוחר יותר בגיל 16 עבר ללמוד בצהעלים בישיבתו של הרב יוסף אלימלך כהנא מאונגוואר. בשנת תרצ"א עם פתיחת ישיבת חכמי לובלין בפולין נסע ללמוד שם אצל רבי מאיר שפירא והמשגיח רבי שמעון מזליחוב. היות שאביו ירד מנכסיו מימן ארגון תפארת בחורים, מכספי צדקה, את שכר לימודו ביח"ל. בשנת תרצ"ד אחרי פטירת רבי מאיר שפירא ועזיבת רבי שמעון מזליחוב את הישיבה, חזר לעירו וינה. נישא לרבקה, בתו של מרדכי גלבר ראש הקהל בפרשבורג, ב-ל' בניסן תרצ"ז בפרשבורג. מרדכי גלבר שהיה חסידו של רבי חיים אלעזר שפירא ממונקאטש התייעץ עם רבו שנתן הסכמתו לשידוך.
בפרשבורג התקרב לרב עקיבא סופר - שרייבר רבה של פרשבורג, וכן עשה שימוש חכמים בבית הוראה בעיר אצל רבי דוד וועסעלי ראב"ד פרשבורג, ובהמשך הוא הוסמך על ידם להוראה ומונה למו"צ בבית ההוראה, כמו כן מסר שם שיעורים לתלמידים.
בנם הבכור רבי חיים מאיר ואזנר נולד בשנת תרצ"ח. בשנת תרצ"ט, לאחר האנשלוס, עלו בני הזוג לארץ ישראל, בנם נשאר אצל הסבא באירופה. הם הפליגו בספינה בשם ג'יפו (Chepo) שיצאה מטולצ'ה או קונסטנצה ברומניה והגיעה לחוף נתניה בכ"ה בכסלו תרצ"ט, (18 בדצמבר 1938), לאחר מסע מפרך לאורך הדנובה ובים התיכון. הוא היה חוגג יום זה יחד עם תלמידיו כיום ההצלה.
לאחר ההגעה ארצה התגורר בתל אביב ולאחר זמן קצר עבר לגור בירושלים ברחוב הושע. הרב ואזנר למד אצל הרב יוסף צבי דושינסקי, ועשה שימוש חכמים אצל הרב שמשון אהרן פולונסקי מטפליק. למד בבית המדרש אוהל תורה בירושלים, שבו למדה קבוצת תלמידי חכמים בולטים. לאחר זמן קצר מונה על ידי העדה החרדית והרב דושינסקי לדיין בבית הדין ורב מטעמה לשכונות כרם אברהם וגאולה. כמו כן היה חבר בוועד הכשרות בוועד העירובין של העדה החרדית. בנוסף שימש רבה של תנועת פאג"י בירושלים. בשנת תש"ד הוציא לאור ספרו הראשון ספר הלקט על הרמב"ם, וכן עבד כעורך במכון אוצר הפוסקים.
בשנת תש"ז עבר לבני ברק, על פי הצעתו של החזון איש, והזמנתו של יעקב הלפרין מייסד שכונת זיכרון מאיר (שנקראה על שם רבו הרב שפירא), שישמש כרב השכונה. בבני ברק היה מקורב לחזון איש וראה עצמו כתלמידו. בעידודם של החזון איש, הרב דב בריש וידנפלד, והרב איסר זלמן מלצר, הקים בשכונה את "ישיבת חכמי לובלין", לזכר הישיבה שבה למד. במבנה סמוך הקים את בית דין צדק זיכרון מאיר. בשנותיו הראשונות בבני ברק כיהן גם כרבם של קהילות חוג חת"ם סופר בבני ברק ובפתח תקווה וכן שימש כרב ההכשר של חוג חתם סופר.
בשנות ה-80 אחרי שלקה בליבו פתח את בית ההוראה זיכרון מאיר שם מינה את תלמידיו הרב משה שאול קליין, את הרב יעקב מאיר שטרן ואת הרב שלמה זלמן אולמן, למורי הוראה בבית ההוראה.
בשנת תשנ"ו התאלמן. נישא בשנית לחנה יוטא לבית קאהן (נפטרה כ"ה באלול ה'תשע"ז), אלמנת הרב יעקב שמריה דייטש, רב קהילת חוג חתם סופר פתח תקווה ואחותו של רבי אברהם יצחק קאהן מחסידות תולדות אהרון.
ביוגרפיה > רבותיו

רבו המובהק היה רבי מאיר שפירא מלובלין, ומדי שנה היה עורך סעודת הילולא לזכרו כמו כן היה דבוק ברבו רבי שמעון מזליחוב, ואף לאחר עזיבתו את הישיבה עמד איתו בקשרי מכתבים, וכן היה בקשר קרוב עם הרבי הריי"צ מליובאוויטש וכן הרב יוסף צבי דושינסקי ובפרט אצל הרב אברהם ישעיהו קרליץ בעל החזון איש, עם זאת השתייכתו המרכזית הייתה לחוג תלמידי החת"ם סופר.
ביוגרפיה > כפוסק וכראש ישיבה

הרב ואזנר היה הפוסק הבולט ביותר בקרב הציבור החסידי, ואחד מן הפוסקים הבולטים בציבור החרדי בכלל. חלק ניכר ממורי ההוראה בבני ברק בפרט ובארץ בכלל עשו שימוש חכמים אצלו.
בספריו, שאלות ותשובות שבט הלוי, הוא דן בשאלות רבות שהתעוררו עקב הקדמה הטכנולוגית, כגון עין אלקטרונית המצלמת או מדליקה אור בעת תזוזה בשבת וכן בעיית הקלנועית בשבת. הוא התנגד לשימוש במעלית שבת, ובשל כך תיקן כי אין לבנות בנייני מגורים רבי קומות בבני ברק (מעל ל-7 קומות), תקנה הנאכפת על ידי העירייה. סבר כי בנהיגת נשים במכונית יש בעיה של חוסר צניעות.
בפולמוס שהתעורר בשנת ה'תשי"ז עם צאתו לאור של הספר "נצר מטעי", מאת הרב נתן צבי פרידמן, רבו של שיכון ה' בבני ברק, ובו היתרים הלכתיים כגון היתר לכבות תנור גז ביום טוב, קרא הרב ואזנר שלא לקבל פסקים אלה.
הגם שראה עצמו תלמיד של החזון איש, בסוגיית היחס אל החילונים עמדתו ההלכתית נוקשה יותר מזו של החזון איש (הרואה אותם כתינוקות שנשבו).
תמך בהקמת מכון משמרת הסת"ם שמשתמשת בהגהת סת"ם על ידי בדיקת מחשב למרות התנגדות רבנים. פסק שרק כשהלב מפסיק לפעום נחשב כמוות, והתנגד לחוק מוות מוחי-נשימתי המנוגד לדבריו לחוקי התורה. התיר לוועדת מהדרין תנובה לסמוך על מצלמה אוטומטית במקום השגחה אנושית על תהליך החליבה, אך בהסכמתו לספר "שאילת משה" של הרב משה שאול קליין הסתייג מכך.
עם התפשטות האינטרנט יצא בפסק הלכה האוסר את השימוש באינטרנט בלי סינון, כמו כן פסק שהמחזיק אינטרנט לא מסונן פסול לעדות. ואף השתמשות עם אינטרנט מסונן הוא רק לצורך פרנסה, בשנת תשע"ב אף הורה כי על מוסדות הלימוד לסלק משורותיהן ילד החשוף בביתו לאינטרנט. אך לבסוף חזר בו והורה: אין חובה לסלק ילד החשוף בביתו לאינטרנט.
הוא נהג למסור שיעור הלכה מדי יום חמישי, שבו השתתפו תלמידי חכמים בולטים. שיעורים אלו נדפסו לימים בספר "שיעורי שבט הלוי" על הלכות נדה ומקוואות. מסר מדי שבת שיעור בספר החינוך,
בישיבתו היה מוסר מדי יום שיעור בהלכה ובמוסר, ומספר פעמים בשבוע גם שיעור עיוני בגמרא. וביום שישי שיעור חומש ורש"י. הרב ואזנר מסר שיעורים עד לשנתו האחרונה. סידרי הישיבה היו כמסורת ישיבות הונגריה, סדר הבוקר התחיל בשעה 5:00 לפנות בוקר, כמו כן היה בוחן את הבחורים מדי שבוע, וכן הקפיד על סדר הלכה בישיבה, מבין הוראותיו היה איסור להחזיק פלאפון בישיבה.
ביוגרפיה > פטירתו והלווייתו

בט"ו באדר התאשפז בבית החולים, וכחודש לאחר מכן נפטר בליל הסדר, ט"ו בניסן ה'תשע"ה, 3 באפריל 2015, בגיל 101. לפי הוראתו של רבי חיים קניבסקי נערכה ההלויה מיד במוצאי שבת. בהלווייתו, שיצאה מישיבתו לבית הקברות שומרי שבת, השתתפו כמאה אלף איש מציבורים מגוונים.
במהלך ההלוויה, כשהוצאה המיטה מהיכל הישיבה דרך גרם מדרגות שעליו הצטופף קהל גדול, נפלו רבים במורד המדרגות. רבים נפצעו, ושני צעירים מתו מפצעיהם. בעקבות האסון נמתחה ביקורת על הרב קניבסקי על החלטתו שלא לדחות את ההלוויה ליום ראשון אף שהובהר לו כי יש בעיות בטיחותיות. עם זאת, לדברי בני ביתו של הרב קניבסקי, "אילו היו מביאים לידיעתו כי המשטרה והעירייה ממליצות להמתין עם הלוויה לשעות הבוקר, כדי לאפשר להן היערכות טובה יותר ולצורך הצלת חיי אדם – היה הרב קובע כהמלצתן".
עמדותיו בנושאים ציבוריים

הרב ואזנר מיעט לעסוק בפומבי בנושאים פוליטיים והתמקד בפסיקת הלכה. יחסו למדינת ישראל היה אמביוולנטי. הוא לא השתתף בבחירות לכנסת, אך רבים מתלמידיו אינם מקפידים על כך. בנוסף הוא לא היה הולך לכותל המערבי אך הורה שאפשר לכתחילה ללכת לשם, הוא הצביע בבחירות לעיריית בני ברק, ובבחירות לעיריית בית שמש בשנת תשע"ד הורה לבחור במועמד החרדי לראש עיריית בית שמש. וישיבתו נטלה תקציבים ממשלתיים.
הוא, ובעיקר כמה מבני משפחתו, מקורבים לחוגי העדה החרדית וחסידות סאטמר. היה בין הרבנים שרבי יואל טייטלבוים שלח להם את ספרו "ויואל משה" לפני הוצאתו, כדי שישלחו לו את הערות ולבקשתו השמיט הרבי מסאטמאר את שמות האנשים והקהילות שהוא כותב נגדם. בספר "ילקוט אמרים ויואל משה" (קיצור של הספר) מופיעה הסכמתו. בשל היותו קרוב להעדה החרדית אף עלה הרעיון שהוא ייטול את המשרה אחרי פטירת הרב יצחק יעקב וייס גאב"ד העדה החרדית בירושלים, אך הוא סירב וביקש להמשיך להיות עצמאי.
בשנת תשכ"ז אחרי מלחמת ששת הימים התנגד לקיום עצרת הודיה על הניצחון במלחמה וטען שזה יגרום להערצה לאישי הציונות החילוניים והורה לקרוא לזה עצרת התעוררות.
בשנים תשכ"ד ותשכ"ט בעקבות ניסיון של משרד הדתות להקים בבני ברק מועצה דתית התנגד נחרצות לרעיון יחד עם שאר רבני העיר תוך הטלת איסור על כל שיתוף פעולה או קבלת טובות הנאה מהמועצה.
לאחר פטירת רבה של בני ברק הרב יעקב לנדא, הועלתה הצעה על ידי הרב שך שהרב ואזנר יקבל את התפקיד כמועמד מוסכם הן על החסידים והן על הליטאים אך הוא תמך במינוי הרב משה יהודא ליב לנדא, בנו של הרב המנוח על אף התנגדותו של הרב שך לבחירתו. בעקבות זאת הורה הרב שך לתלמידיו, ובראשם הרב משה מרדכי הלוי שולזינגר והרב מרדכי גרוס, שאף הוציא את ספרי השיעורים של הרב ואזנר, להפסיק להיכנס לשיעוריו של הרב ואזנר בהלכות טהרה. לאחר מספר שנים יושרו ההדורים וגם תלמידי הרב שך חזרו להשתתף בשיעורים.
בשנת תשמ"ב יצא במכתב חריף נגד רבי ישכר דב רוקח מבעלז על דבריו נגד הרבי מסאטאמר ובמשך שנים הייתה מתיחות בינו לבין חסידות בעלזא אך בהמשך השלים עימו.
בשנת תשע"א יצא במחאה חריפה נגד הכשרת גיורי צה"ל ופעל רבות בנושא ואף הסביר לרבי עובדיה יוסף את עמדת העדה החרדית ואכן חתם הגר"ע יוסף על מכתב המבהיר כי התכוון להכשיר רק את מי שקיבלו על עצמם שמירת מצוות.
התנגד לחוק תרומת ביציות, בשל חששו ממצב שבו אח ואחות עלולים להינשא זה לזה בלא ידיעתם, ורק אחרי שסודר העניין נתן את הסכמתו.
התיר לימודי מקצוע לצורך פרנסה, ובשנת תשנ"ט קיבלו מנהלי המרכז החרדי להכשרה מקצועית מכתב תמיכה להפעלת לימודים לגברים, לתואר באישור המל"ג למקצועות המחשב, חשבונאות ומינהל, בתנאי שלא ישולבו בהם תכנים של הגות ומחשבה "או כל לימוד שיש בו נגיעה לאפיקורסות", מהרבנים יוסף ישראלזון, מרדכי שלמה שטיינמץ ושמואל אליעזר שטרן, לאחר שנועצו עם הרב ואזנר ורבנים נוספים.
נאבק יחד עם שאר הרבנים נגד חוק הגיוס, והביע את עמדתו בנושא כשנפגש בביתו עם חברי ועדת טל ואמר להם כי אין להטיל מחויבויות צבאיות כלשהן על בני הישיבות שתורתם אומנותם אך אלו שאינם לומדים אינם פטורים משרות צבאי, כמו כן הביע תמיכה במדיניותו של הרב אהרן יהודה ליב שטינמן, ודעתו הייתה שהמאבק צריך להתנהל בדרכי נועם ולא בהפגנות וצעדים מלחמתיים.
היה בין היתר נשיא ועד הישיבות, יושב ראש ועדת הרבנים של מרכז רפואי מעיני הישועה, נשיא ומייסד קופות הצדקה קופת העיר וועד הרבנים לענייני צדקה, ונשיא ארגון הצלה גוש דן, כולל שומרי החומות ומכון אחיה.
קהילות שבט הלוי

ראשית הקהילה הייתה של בוגרי ישיבת חכמי לובלין, וכן רבים מיוצאי הונגריה ואנשי חוג חתם סופר שהתקרבו אליו וקיבלו אותו כמורה דרכם בעבודת השם. תלמידיו התארגנו תחת הנהגתו במסגרת קהילות "שבט הלוי". קהילות כאלה קיימות בבני ברק, ירושלים, אשדוד, אלעד, מודיעין עילית, ביתר עילית ובית שמש, וכן במספר מקומות בארצות הברית. המוסדות כוללים בתי כנסת, כוללי אברכים וארגוני חסד. בני קהילתו בבני ברק מחנכים את ילדיהם בתלמוד תורה "חוג חת"ם סופר" בעיר, שנוסד ועמד במשך שנים רבות תחת הנהגתו של הרב יצחק צבי ברנפלד, חבר בית דינו של הרב ואזנר.
במסגרת תפקידו כרב הקהילה היה מוסר שיחות, וכן היה עורך התוועדות עם תלמידיו מדי שבת וחג, כמו כן הייתה קבלת קהל לעצה ולברכה וגם היה נוהג לקרוא פתקאות כמנהג האדמו"רים.
בשנת תשס"ו הוקם איחוד אברכים של תלמידיו, בראשות נכדו הרב יוסף בנימין ואזנר. הארגון איגד את קהילות שבט הלוי בישראל, פעל בתחומי צדקה, ארגן שיעורי תורה לבני הקהילה והוציא ביטאון חודשי בשם בית חיינו. בנוסף פעל להפיכת הקהילה לחצר חסידית רגילה - תהליך שהושלם בהמשך עם הכתרת נכדו רבי יוסף בנימין וואזנר לאדמו"ר והגדרת הקהילה כחסידות שבט הלוי. בהמשך נסגר ה"איחוד" ובמקומו הוקמה "התאחדות האברכים" מטעם הנהלת הישיבה.
ספריו

הרב ואזנר הוציא ספרי שו"ת שלו. בשנת תשנ"ט הוקם מכון "מעיינות הלוי", העומד בראשות הרב שלמה טרייטל והרב יהושע גרינפלד. המכון הופקד על ההוצאה לאור של כל תורתו. במכון גם ספריית קלטות ובה כחמשת אלפים שיעורים, וחומר מגוון בכתב יד.
שבט הלוי, אחד-עשר חלקים וכרך מפתחות
דרשות שבט הלוי, ב' חלקים, דרוש והתעוררות, תשמ"ב
דרשות ושיחות שבט הלוי - דרשות מן השנים ה'תשנ"ח-ה'תשס"ד
ספר הלקט על הרמב"ם
שבט הלוי - חנוכה
שבט הלוי - פורים - פסקי הלכה, מאמרים ודרושים שנאמרו במשך כשמונים שנה
שבט הלוי על התורה, חלק ראשון, על חומש בראשית, תשע"ד
חידושי שבט הלוי על הש"ס - סדרת ספרים אשר החלה לצאת בשנת תשע"ב. יצאו כרכים על מסכתות שבת ופסחים.
שיעורי שבט הלוי - על הלכות נידה, ערך תלמידו הרב מרדכי גרוס
שעורי שבט הלוי - מקואות, ניסן תש"פ
על ישראל גדולתו - אוסף ההספדים שנאמרו עליו, ומצורף מגילת הימים, והצוואה, בשנת תשע"ו
שעורי שבט הלוי על מסכת שבת בעריכת מרדכי לוי תשע"ד
מבית לוי - סדרת ספרי פסקי הלכה שערך תלמידו הרב משה שטיין
תורת הלוי על הלכות סת"ם ושמיטה מתורתו - יוצאים לאור על ידי הרב שלמה יצחק שטרן, בן הרב שמואל אליעזר שטרן
אוצרות שבט הלוי - הוראות והנהגות על ד' חלקי שו"ע על ידי הרב שלמה יצחק שטרן
שו"ת שביבי הלוי - בני ברק תשע"ה, תשובות להרב שמואל אליעזר שטרן
רחמי הרב - בענייני מוסר ועבודת ה', מכון "והפצת", תשע"ה
הליכות שבט הלוי - פסקים ומנהגים, בהוצאת נינו הרב אברהם אליהו ואזנר, תשע"ו
הגדת שבט הלוי - הגדה של פסח עם פירושיו ופסקיו, תשע"ו
תהילים שבט הלוי - ספר תהילים עם דברי תורתו ואמרותיו
אוצרות שבט הלוי - תפילה, ניסן תשפ"א
אש תוקד בקרבי - קינה לתשעה באב לזכר קדושי השואה.
מצאצאיו

הרב חיים מאיר ואזנר - ממלא מקומו של אביו ברבנות השכונה והקהילה ובראשות ישיבת חכמי לובלין.
הרב בן ציון יעקב - רב קהל שבט הלוי ברמת בית שמש. לפני כן כיהן במונסי. חיבר ספר "בני יעקב" על עירובין.
יוסף צבי - איש עסקים, מתגורר בבורו פארק.
משה יהודה, ויליאמסבורג, ניו יורק. בנו, הרב אברהם צבי, הוא רב קהילת סאטמר (פלג הרב אהרן טייטלבוים) במונסי. נפטר בשנת תש"פ מנגיף הקורונה.
הרב מרדכי אלימלך - רב קהל שבט הלוי בבורו פארק.
הרב אברהם אליהו (נפטר בתשרי תשפ"ה) - רב קהל שבט הלוי במודיעין עילית. חתן הרב אברהם שלמה כ"ץ, שהיה רב ברומניה ורב קהילת סאטמר בבני ברק.
חתנו הרב ישראל אונגר משיכון סקווירא, נפטר בשלהי ה'תשס"ט.
חתנו הרב אברהם יעקב איצקוביץ - רב קהל שבט הלוי בירושלים.
מתלמידיו הבולטים

הרב ואזנר הסמיך רבנים רבים להוראה, ועמד בראשות בית הוראה מרכזי בבני ברק. בין תלמידיו אשר כיהנו בבית ההוראה:
הרב משה שאול קליין, אב בית הדין של חסידות ויז'ניץ, רב שכונת אור החיים בבני ברק ורב המרכז הרפואי מעיני הישועה
הרב ישראל ברגר, רב ואב"ד בשכונת גני גאולה שבירושלים ומהדיינים בבית הדין של הרב ניסים קרליץ
הרב יקותיאל פרקש, מו"צ בקהילת חב"ד בירושלים
הרב שמואל אליעזר שטרן, רב אזור מערב בני ברק וראש רשת בתי ההוראה "שערי הוראה".
הרב יעקב מאיר שטרן, מכהן גם כדיין בבית הדין של חסידות ויז'ניץ וכרב שכונת קהילות יעקב בבני ברק
הרב שלמה זלמן אולמן, אב בית דין ב"בית הדין מודיעין עילית"
הרב משה שטיין רב קהל חסידים בקריית הרצוג ועורך סדרת פסקי רבו, "מבית לוי"
תלמידים בולטים נוספים:
הרב משה הלברשטאם, כיהן כדיין בבית הדין של העדה החרדית בירושלים
רבי אברהם אלטר פולק האדמו"ר מברגסאז
הרב יצחק יחיאל עהרנפלד רב קריית מטרסדורף וראש ישיבת בית שמואל
הרב מרדכי גרוס, אב בית הדין "חניכי הישיבות"
הרב ישראל זושא הורוביץ, רב קהילות החסידים באלעד
הרב אברהם צבי הכהן, אב בית הדין "הוראה כהלכה" ורב קהל חסידים שיכון ה' בבני ברק
הרב יעקב יוסף זינגר, רב העיר גבעת שמואל
לקריאה נוספת

יעקב הייזלר, רב רבנן, ראיונות עם עשרות מתלמידיו: הנהגות, הלכות, סיפורים עליו וסיפורים שסיפר, ה'תשע"ו
י. הרשקוביץ, ולא שבט הלוי בלבד, ה'תשע"ו
חנוך קופילוביץ, אבי ההוראה, פרקי חייו ופועלו, הוצאת נתיבות, ה'תשע"ט
ברך ה' חילו, תולדותיו ותולדות הישיבה לרגל יובל השישים תשס"ז
יהושע ענבל, הגר"א במשנת השבט הלוי המעין גיליון תמוז תש"פ
הרב גדעון קפלן, פוריות במשנת הרב שמואל הלוי ואזנר חוברת אסיא צה-צו, תשע"ה, עמ' 5–19.
אפרופוטוריזם

אפרופוטוריזם (באנגלית: Afrofuturism) היא תרבות אסתטיקה, פילוסופיה של המדע, ופילוסופיה של ההיסטוריה, אשר בוחנת את התפתחותה של התרבות האפריקאית בתפוצות ביחס לעולם המערבי ולטכנולוגיה המערבית. האפרופוטוריזם משלבת בתוכה אלמנטים של מדע בדיוני, פנטזיה, אפרוסנטריזם וריאליזם עם קוסמולוגיה א-מערבית על מנת לבקר הדילמות של אנשים שחורים, וכדי לחקור ולבחון מחדש אירועים היסטוריים בהקשר של תרבות שחורה. מונח זה הוטבע לראשונה על ידי מארק דרי ב-1994, ונחקר והופץ בהמשך על ידי אלונדרה נלסון. האפרופוטוריזם נוגע בתמות וסוגיות של אפריקאים בתפוצות דרך העדשה של מדע בדיוני, על מנת למצוא מכנה משותף ותחומי עניין משותפים לאמנים ויוצרים אפריקאים. אחת מהיצירות אשר מתבססות על אפרופוטוריזם והמפורסמות שבהן היא סרט הקולנוע ההוליוודי הפנתר השחור.
היסטוריה > תחילת המאה ה-20

אף על פי שהמונח אפרופוטוריזם נטבע בשנת 1993, מרבית החוקרים נוטים להסכים כי המוזיקה, האמנות והטקסט האפרוטוריסטיים נפוצו כבר בסוף 1950. הגישה האפרוטוריסטית הראשונה בתחום המוזיקה הוצגה לראשונה על ידי סאן רה, יליד אלבמה, מוזיקאי אשר יצירותיו התפרסמו באמצע שנות ה-50 בעיר שיקגו.
בשנת 1970, לאחר נחיתת האדם על הירח, בוצעה היצירה האפרופוטורית Whitey on the Moon, ובשנת 1975, פורסמו יצירות אפרוטוריסטיות על ידי ג'ורג' קלינטון ולהקתו ה-Parliament.
מוזיקאים נוספים אשר השופעו מאפרופוטוריזם היו זמרים כמו זמר הרגאיי המפורסים לי סקראץ' פרי ואמני היפ-הופ כמו אפריקה במבטה וטריקי.
היסטוריה > ביקורת תרבותית בשנות ה-90

בתחילת 1990, מבקרי תרבות, פרסמו מאמרי דעה שעסקו באפרופוטוריזם אחד הבולטים שבהם הוא מארק דרי שפרסם את חיבורו הידוע "Black to the Future" בשנת 1994, ובו הוא מתאר את קווי הדמיון המשותפים למדע הבדיוני של יוצרים אפרו-אמריקאים.
רעיונות אפרוטוריסטיים הלכו ופותחו על ידי מלומדים כמו אלונדרה נלסון, גראג טייט, טריסיה רוז וקודוו אשון. בראיון שנערך עמו הסביר החוקר, אלונדרה נלסון את משמעות המונח אפרופוטוריזם ככלי אשר באמצעותו ניתן להתבונן על ה"אחר" השחור ועל מיקומם של שחורים בעולם בהקבלה לחייזרים במדע הבדיוני ובסרטי הפנטזיה. בנוסף, נלסון מציין כי הדיונים סביב גזע וטכנולוגיה לעיתים קרובות מחזקות את הביקורת על הפער הדיגיטלי בין העולם המערבי לתרבות האפריקאית.