stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בתולות גן העדן
מקורות אפשריים לאמונה בבתולות גן עדן > נצרות

בשנים הראשונות לנצרות, המאמינים והתומכים של ישו נרדפו ונטבחו. על כן, מרטיריות הייתה לגורם מרכזי בחייו של המאמין הנוצרי על ידי שמירה על דתו ואמונתו. סוג חדש של מרטיריות התפתח במאות הראשונות, אשר לא התאפיין בשפיכת דמים והתנגדות; התנזרות מיחסים מיניים, סגפנות מינית ובתולין. שמירה על הבתולין, אולי כחלק מההערצה השמימית של מריה הקדושה, קיבלה מידת טוהרה גבוה מאוד בקרב המאמינים הנוצרים, עד כי במאה הרביעית נכתב ז'אנר ספרות חדש אשר עסק בבתולין ובטהרתם. השיח המיני התבסס בעיקרו סביב הדוקטרינה הסטואית, אשר טענה כי על האדם בחייו להתגבר על התשוקה בעזרת ההיגיון. דרך התגברות על היצר והתשוקה, עם מותן יכלו נשים להפוך לדמות מלאכית בגן עדן, ולזכות באהבתו של ישו ובקדושה וטוהרה על היותן בתולות. עיקרון זה שימש גם ככלי להתגבר על אובדן והצער, דבר אשר מרמז על האפולוגטיקה של חתונתו של השהיד בגן עדן עם הבתולות.
מקורות אפשריים לאמונה בבתולות גן עדן > המדינה האומיית

גם בתקופה האומיית נעשה שימוש צבאי באפולוגטיקה של נשות גן עדן; בספרות האומיית מתואר כיצד יזיד אבן שג'רה, שר הצבא של הח'ליפה האומיי הראשון מעאוויה, אמר בנאומיו לפני הקרבות כי החורי יורדות אל שדה הקרב, מעודדות את החיילים להילחם ונוזפות בהן כאשר מתנהגים כמוגי לב. הוא תיאר כיצד עם מותם, יגיעו שתיים מנשות גן עדן וייקחו את השהידים אל השמיים. כמו כן, חיילים יצרו מערכת יחסים בעלת סממנים מיניים עם החורי דרך חלומות, מפאת גודל הציפייה עקב השימוש בהן.
מקורות אפשריים לאמונה בבתולות גן עדן > שיעה

במסורת השיעית השהיד לא בהכרח לוקח חלק פעיל במערכה, ושהידים יכולים להיות חלק מהמשפחה של האימאם, או צאצאיו של עלי. מי שנלחם נגד מתנגדיו של האימאם ומי שמת בעבור שימור החברה והאמונה השיעית נחשב גם כן לשהיד. בזרם השיעי, החורי יהיו לפיצוי בגין מעשים טובים והן ינקטו במעשים טובים כלפי המאמינים. החוורא הן ההתגלמות האנושית למידות טובות, אשר לא יעלמו עם הזמן, ויהיו מסורות ונאמנות למי שנמסרו.
מקורות אפשריים לאמונה בבתולות גן עדן > סופים

הצופים, כאמור, מאמינים בהתקרבות לאל דרך סגפנות, התנזרות ממין ומהחיים החומריים כשלעצמם. השקפתם בסוגיית השהיד, אם כן, שונה מהזרמים המוסלמים האחרים ומתאפיינת בטוהר מידות המאמין על ידי התקרבות רוחנית מקסימלית לאל. הם רואים ביחסי גבר-אישה כגורם מעכב מבחינה דתית, ועל כן רואים בנשים כדמות רוחנית יחסית נחותה ומושא הערצה מיני יחסית פסול. סוגיה זו יצרה בנייה של מודל תשוקה חדש, אהבת נערים לא מזוקנים וראייתם כדמות מינית נחשקת. סוגיה זו התפתחה בעיקרה באזור טורקיה ואיראן, והאמונה היא כי נער צעיר יכול להזכיר ביופיו את הדמות המלאכית שהנביא ראה בחזיונותיו. הם מאמינים כי נער יפה, אשר טרם צמח זקנו, הוא התגלמות האל בעולם הקיים, והוא הדמות הטהורה של שהיד. קיימים אזכורים בספרות ובשירה הצופיות להתגלמות ואף נאמר כי דמותו היפה ביותר של האל היא דמותו של נער צעיר. הם מאמינים כי הסגידה ליופי אלוהי כל כך טהור, המתגלם בצורה האנושית של צעיר יפה תואר, ללא כל יחסים מיניים ותשוקה מחייבת ומצדיקה כל סבל וגם את המוות בעצמו. המוות לו הצופים מייחלים, היא הכניעה האולטימטיבית לרצון האל, והמוות הוא ביטוי הכמיהה למות כקדוש מעונה למימוש האהבה האפלטונית שעל כדור הארץ. הצופים לא מתייחסים לגמול שלהם בדמות הבתולות, אלא לכל המוטיבים מהתקופה המוקדמת (נחיצות הכאב והתקיימות האהבה) כאשר הם מעורבבים בצורה הרמונית יחד עם אהבתו של האל ודמותו של הנער הצעיר.
מקורות אפשריים לאמונה בבתולות גן עדן > חשישיון

כת החשישיון האיסמעילית אשר התבססה באזור פרס וסוריה והיוותה אופוזיציה להגמוניה הסונית במאות ה-11 עד ה-13. מאמיניה היו יוצאים למשימות התאבדות באמונה כי לאחר מכן יזכו להיכנס לגן עדן. חסן אלצבאח, מנהיג הכת אחריו הלכו באמונה עיוורת משום שראו בו כאימאם, היה משקה את המאמינים בחשיש על מנת להגביר את הלהט הדתי שדבק במאמינים ובשליחים. מרקו פולו, בביקורו, טען כי אלצבאח נהג להשקות את המאמינים ולאחר מכן להוציא אותם אל גן המצודה בה ישבו. תחת השפעת החשיש מלווים בנשים אשר האכילו אותם, שרו להם ורקדו, חשבו המאמינים שהם נמצאים בגן עדן. לאחר מכן היה משיב אותם אלצבאח לחדרם כאשר הם ישנים ואומר להם כי על מנת לחזור לגן עדן הנכסף, אותו הגן בו בילו תחת השפעת החשיש, עליהם לצאת למשימה ממנה לא יחזרו. על כן, המתנקשים שיצאו למשימות אשר קיבלו, לא רק שלא פחדו מהמוות אלא רצו וקיוו למות במשימה על מנת שיוכלו להיכנס לגן עדן.
היום

מיתוס 72 הבתולות הוא גורם מניע משמעותי בגיוס מאמינים למשימות במות קדושים. גופי טרור רבים ותנועות מיליטנטיות רבות לוקחות חלק פעיל במערכה הגלובלית באמונה כי זהו כרטיס הכניסה לגן עדן. עקרונות אלו נשענים על דבריו של מוחמד שגרס כי "גן עדן בצל החרבות", ועל כן מניחים ארגוני הטרור העולמיים כי שהיד יכנס לגן עדן לאחר שלקח חלק במערכה למען אללה. דוגמה לכך היא תנועת החמאס, אשר מחנכת בבתי הספר לעיקרון זה כבר מגיל צעיר מאוד. החינוך ברוח זו יוצר ציפייה ומעודד צעירים לפעולות התאבדות והתנגדות הנובעים מהציפייה הגדולה להתאחד עם הבתולות. על כך מעידים דבריו של ד"ר יונס אל-אסטל, מרצה במחלקה להלכה אסלאמית באוניברסיטה האסלאמית בעזה:
האמריקאים והסריסים שלצידם חושבים שאם הם יהרגו בנו הם ינצחו; הם אינם יודעים שבאמצעות נשקם הם רק מזרזים את הגעתנו לגן עדן. אל גן עדן אנו משתוקקים כבר להגיע, שהרי זהו מקום מגורינו, ובו מצויות שחורות העין, השמורות בסוכות-הגן, ואף יש בו [נשים] מושפלות מבט, שלא חוללו לפנינו על ידי אדם או ג'ין. לעומת זאת, ערכו של העולם הזה בו אנו חיים, שהם חושבים שהם זכו בו, אינו שווה בעינינו אפילו לכנף יתוש.
מעבר למחילה על כל החטאים, והייחוס המשפחתי שבא בעקבות פעולת ההתאבדות, הורים רבים מאמינים כי זה הוא הגורל הטוב ביותר לילדיהם. אימהות רבות שרואיינו לאחר שבניהן מתו במות הקדושים, לא התאבלו על ילדיהם ומעבר לכך, שמחו על כך שילדיהן מתחתנים עם נשות גן עדן. גם התנועות המיליטנטיות אשר שולחות את המאמינים לפעולת השהיד, מברכות על חתונת השהיד עם שחורות העין, ולא מוסרות תנחומים למשפחה.
היום > נשים בגן עדן

נשים צדיקות אשר מגיעות לגן עדן יהיו עליונות לחורי 70 אלף פעמים, לא יישאו בנטל אשר מיוחס לנשים בעולם הקיים, ויבלו את זמנן נהנות מתענוגות גן עדן.
במידה ואישה נכנסה לגן עדן ובעלה תושב גן עדן גם הוא, יתאחדו השניים. לעומת זאת, כאשר אישה מגיעה לגן עדן, ובעלה עדיין בעולם הקיים, היא ניתנת לאחד מתושבי גן עדן המתאימים לה במעמדה. במידה ואישה נישאה בעולם הקיים ליותר מגבר אחד ובעליה תושבי גן עדן, עומדת זכות הבחירה בפני האישה לטוב ביותר בשבילה. זהו עקרון חסר תקדים בחלק מהזרמים המוסלמים השונים, בה מעמד האישה לרוב אינו מקנה לה זכות בחירה. עם זאת, הסוגיה באשר לנשים אשר מגיעות לגן עדן וטרם נישאו אינה ברורה.
מעבר לכך, קיימת השערה כי המין של החורי יותאם למין של הצדיק או הצדיקה. החוורא מתוארות במגוון תיאורים אך לא קיימת התייחסות ממשית למין שלהן, אלא רק להיותן לא מבותקות וטהורות. על כן, יש הסוברים כי החוורא יכולים להופיע גם בדמות נשית וגם בדמות גברית. יתרה מכך, בקוראן מופיעים אזכורים בנוגע לילדים צעירים אשר ישרתו את המאמינים בגן עדן.
היום > מתנגדים

לתפיסה המתארת את גן עדן כמחוז תענוגות פיזי מתנגד הזרם האסלאמי שטוען כי המוח האנושי לא יכול להכיל את הבריאה האלוהית בגן עדן, ומשום כך החוויה לא יכולה להיתפס על ידי האדם. גישה זו משתייכת לזרם האורתודוקסי, ובין היתר גם לשוני בתפיסות הסוניות והשיעיות, על סוגיית "בילא כיפ" (מבלי לשאול איך), הגורסת שמאמין צריך את אמונתו כפשוטה בלא לשאול על מה שמעבר לקיום.
גרסה נוספת היא כי עקרון החורי מגיע לפתור את הבעיות הרגשיות בקרב המאמינים, ומביא מענה פסיכולוגי לסוגיות אותן הנביא לא הצליח לפתור. מאמיניה הראשונים של הקהילה המוסלמית היו עבדים ואנשים מהשכבה הנמוכה יותר באוכלוסייה. אנשים אלו, לא היו בעלי פטרונות או הגנה, וגורלם לא האיר להם פנים בקשר למעמדם. על כן, הצליח מוחמד לסחוף אחריו באמונה עיוורת את המאמינים והלוחמים שלקחו חלק בקרבות הראשונים של האסלאם לצורך ביסוסו. לאחר שהקהילה המוסלמית התרחבה מעט, ולא כללה רק אנשים מהמעמד הנמוך, נתקל הנביא בקשיים אותם היה צריך לפתור. קשיים אלו, אשר לא היו בתקופה במדינה, היו צריכים לענות על ההסבר הלוגי בדבר המלחמה אליה דרש מוחמד שמאמיניו יצאו. על כן אין אזכורים של החורי בתקופה המוקדמת, אלא רק בתקופה המאוחרת יותר, מה שמעיד על המיתוס כפתרון אשר ענה על קשיים אלו דרך עידון המוות והגמול המיני.
יש הטוענים כי האמונה בגמול מסוג זה למות הקדושים אינה אלא הצדקה כדאית למוות, על מנת שאנשים יוכלו להתגבר על פחד המוות. כמו כן, התיאור של גן עדן על פי המקורות, הוא כזה העונה על כל משאלותיה של אוכלוסייה נוודית; מזג אוויר מושלם, מים זורמים, נשים לבנות ועדינות ועושר בלתי נגמר. הוכחה לכך היא העובדה כי במסדרים צופיים יש המאמינים כי 72 הבתולות יופיע בהתגלמותן של ילדים צעירים שטרם גדל זקנם, דבר אשר מהווה במסדרים הצופיים מושא לאהבה ותשוקה ואף התגלמות אלוהית עלי האדמות, מרמז על היענות על הצרכים של קהל היעד אותו רוצים לגייס לטובת המאמץ. כמו כן, הנושא מניע ומלהיט צעירים רבים ברחבי העולם לצאת למשימות התאבדות בשמם של גופים אסלאמיים פונדמנטליסטים-מיליטנטיים ונותן למשימות מסוג זה לגיטימציה על אף שההתאבדות אסורה באסלאם. השימוש בטרמינולוגיה מינית וחיים משמעותיים ונחשקים בעולם הבא, עונים על הצורך שבתסכול המיני בקרב צעירים. אותם צעירים אינם יכולים ליצור קשרים חברתיים עם המין השני בגין קודים מוסריים-תרבותיים וחברתיים. על כן, זוכה הגמול של 72 הבתולות להדגשה מיוחדת דווקא היום בזמנים המודרניים.
הערות שוליים

פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא הערות שוליים לא מסודרות.
↑  נסר, ולי. 2011: התחייה השיעית. תל אביב: ידיעות אחרונות. 26
1 2 3 4  http://referenceworks.brillonline.com/entries/encyclopaedia-of-islam-2/hur-SIM_2960?s.num=1&s.f.s2_parent=s.f.book.encyclopaedia-of-islam-2&s.q=houri
↑  L. Veccia Vaglieri, Fāṭima, Encyclopaedia of Islam, Second Edition, Brill, 2012-04-24
↑  קולברג, איתן. "מות קדושים והקרבה עצמית באסלאם הקלסי." Pe'amim: Studies in Oriental Jewry / פעמים: רבעון לחקר קהילות ישראל במזרח, no. 75 (1998): 5-26.
↑  חטינה, מאיר. 2016. מגע המוות: על הקרבה עצמית באסלאם. תל אביב: רסלינג (57–67)
↑  Cook, david. 2007. Martyrdom in Islam. Cambridge University Press P. 38.
↑  אמסטרונג, קארן. 2004. מוחמד- הביוגרפיה של הנביא. Keter Publishing House Ltd, עמ' 71
↑  הקוראן, תרגם מערבית והוסיף הערות, נספחים ומפתח: סובחי על עדוי, חיפה: גסטליט חיפה בע"מ, 2015, עמ' 88-94
↑  (קולברג, איתן. "מות קדושים והקרבה עצמית באסלאם הקלסי." Pe'amim: Studies in Oriental Jewry / פעמים: רבעון לחקר קהילות ישראל במזרח, no. 75 (1998): 5-26. עמ' 11
↑  הקוראן, תרגם מערבית והוסיף הערות, נספחים ומפתח: סובחי על עדוי, חיפה: גסטליט חיפה בע"מ, 2015, עמ 85 פסוק 73
↑  קולברג, איתן. "מות קדושים והקרבה עצמית באסלאם הקלסי." Pe'amim: Studies in Oriental Jewry / פעמים: רבעון לחקר קהילות ישראל במזרח, no. 75 (1998): 5-26. עמ' 14
↑  הקוראן, תרגם מערבית והוסיף הערות, נספחים ומפתח: סובחי על עדוי, חיפה: גסטליט חיפה בע"מ, 2015, עמ 370–371 פסוק 47-49
↑  הקוראן, תרגם מערבית והוסיף הערות, נספחים ומפתח: סובחי על עדוי, חיפה: גסטליט חיפה בע"מ, 2015, עמ 411 פסוק 51-54
↑  הקוראן, תרגם מערבית והוסיף הערות, נספחים ומפתח: סובחי על עדוי, חיפה: גסטליט חיפה בע"מ, 2015, עמ' 444 פסוק 58
↑  הקוראן, תרגם מערבית והוסיף הערות, נספחים ומפתח: סובחי על עדוי, חיפה: גסטליט חיפה בע"מ, 2015, עמ 444–445 פסוק 55-77
↑  הקוראן, תרגם מערבית והוסיף הערות, נספחים ומפתח: סובחי על עדוי, חיפה: גסטליט חיפה בע"מ, 2015, עמ 446 פסוק 21- 40
↑  אאח'ר סאעה (מצרים) 9.5.2001
↑  Schimmel, Annmarie. In Afaf Lutfi al-Sayyid Marsot (ed.), Society and the Sexes in Medieval Islam, (Undena Publications, 1979), 130
↑  Castelli, Elizabeth. "Virginity and Its Meaning for Women's Sexuality in Early Christianity." Journal of Feminist Studies in Religion 2, no. 1 (1986): 66-69
↑  Cook, david. 2007. Martyrdom in Islam. Cambridge University Press P. 38.
↑  נסר, ולי. 2011: התחייה השיעית. תל אביב: ידיעות אחרונות. 29
↑  Schimmel, Annemarie. 1979. Eros- Heavenly and not so heavenly- In Sufi literature and life. Harvard University, 131-133
↑  Schimmel, Annemarie. 1979. Eros- Heavenly and not so heavenly- In Sufi literature and life. Harvard University, 138-140
↑  http://www.acpr.org.il/nativ/articles/2005_6_yitzhak.pdf
↑  אפרים הררה וגדעון מ. קרסל 2009:  ג'האד בין הלכה למעשה. תל אביב: משרד הביטחון, 56
1 2  http://www.memri.org.il/cgi-webaxy/sal/sal.pl?lang=he&ID=875141_memri&act=show&dbid=articles&dataid=462
↑  From the Newspaper, Are all ‘houris’ female?, DAWN.COM, ‏2011-06-09 (באנגלית)
↑  חטינה, מאיר. 2016. מגע המוות: על הקרבה עצמית באסלאם. תל אביב: רסלינג (57–67). 270
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1263803288  LCCN: sh2021000097  TDVİA: huri
ספורט בימי הביניים

טורניר בימי ביניים, הקודקס של מנסיי
תקופת ימי הביניים, שהחלה בתקופת הקיסרות הרומית המאוחרת (במאה חמישית לספירה), הייתה תקופה של תמורות ותהפוכות, שהקרינו גם על עולם הפעילות הגופנית ותרבותה.
יחס הכנסייה לספורט במאות הראשונות

יחס הכנסייה כלפי הפעילות הגופנית ותרבותה עד שנת 393 לספירה (שנת ביטול המשחקים האולימפיים) ניתן לתמצות בשלושת הגורמים הבאים:
מתוך היסודות האלו עלה בתקופה הכנסייתית הראשונה שילוב מעניין בין תעודת הגוף, לבין התועלתיות והיבטי ההיגיינה השונים והבריאות בכלל. הכנסייה הנוצרית, שעמדה בתקופה זו בסימן המיסיונריות, נכונה הייתה להתפשר עם רעיונות מגוונים ונורמות שונות שרווחו בעולם העתיק ולהגמיש עמדותיה בנידון, ובכללן – גישתה כלפי התרבות הגופנית. מבין אבות הכנסייה בולטת דמותו של קלמנט האלכסנדרוני שביקש להעלות על נס את חשיבות שלמותו של האדם, כבודו ואחדות פעולותיו. הוא ראה בפעילות הגופנית, כגון היאבקות, משחקי-הכדור והליכה, ערך בריאותי והיגייני חשוב.
אך בהמשך חל שינוי בעמדת הכנסייה. במשך רוב ימי הביניים, עוצמתה ההגמונית של הדת הנוצרית לא הוטלה בספק. הכנסייה כבר לא הזדקקה להגמשת עקרונותיה ולקבלת גורמים זרים, וכל-כולה טבלה בנוקשות ובדוגמטיות. מתוך שהדגישה את נחיתות הגוף למול נעלות הנפש (בסיסמת "הצל נפשך!") בסטייה ניכרת מן התפישה הפלאטוניסטית; מתוך שפסלה כל פעילות גופנית בנוסח היווני, בשל יסודותיה הפגניים, ומתוך הזיכרון ההיסטורי של השלכת ראשוני הנוצרים במאות הראשונות לספירה לטרף לאריות בקרקסאות של רומא, התייחסה הכנסייה בשאט-נפש וסלידה נמרצת לגילויי הספורט. מכלל זה יצאו רק ריקודי פולחן טקסיים.
מנזרים ומסדרים

במרוצת הזמן חזרה הכנסייה והגמישה את עמדותיה כחלק אינטגרלי ממגמתה המיסיונרית, האויקומונית, וכחלק מניסיונה להשתלב במאבקים על נשיאת כתר ההגמוניה האירופית והעולמית. ממניעים אלה העלה עולם הנצרות על נס את חברת מסדרי הנזירים, שהתכנו בשם "חיילי הנצרות", או "האתלטים הרוחניים". חברה זו ייחסה חשיבות לנושא הפעילות הגופנית במישור התועלתי הצרוף. כלומר, כזו העשויה לשרת ולשמש מסד איתן לפעילות הרוחנית, האידאולוגית, בסימן הנצרות, לחשל את הנזיר לעבודה גופנית בחקלאות ובמלאכה ולמלא את שעות הפנאי שלו.
בסימן זה פיתחו המסדרים הנוצריים, כמו ההוספיטלרי והטמפלרי, גישה חיובית לפעילות גופנית ואפילו תחרותית, ואף נטלו ב"טורנירים" חלק פעיל (על כך ראו בהמשך). נזירים וכמרים העסיקו עצמם, בין השאר, במשחקי ספורט חברתיים, כשהבולט ביניהם היה תחום משחקי הכדור, ובכללם הכדורת. הומצא ופותח שם משחק בשם "סול", שהוא מעין הכלאה בין כדורגל לראגבי, שזכה לפופולריות רבה בצרפת והדביק ב"שגעונו" כמרים ונזירים לרוב.
שקיעת האבירות ועליית הערים

שקיעת האבירות הקלאסית עמדה בסימן תנופת העיור באירופה, במאות ה-12 וה-13. הערים העמידו במרכזן תפיסות המרוחקות מהדוגמות הכנסייתיות, ביצור הערים בחומות הפך אותן למעין עצמאיות וחידד את אי-תלותן באצולה מזה ובכנסייה מזה. העיר שהייתה מבוססת על מסחר וקשרים כלכליים שברה את המסגרות הפיאודליות הקלאסיות, המקודשות. כמו כן החלו להתפתח סוגי כלי נשק "מודרניים" יותר כמו הארבליסטה (רובה-הקשת) והשימוש הראשוני באבק שרפה. כל אלה מוטטו את הפיאודליזם ועימו שקעה האבירות.
העיר, דווקא, הפכה למעין חממה לפעילות גופנית. זו אימצה את השעשועים הגופניים של האבירים והעניקה להם ממדים יותר חברתיים ואף עממיים. העיר הקימה מתוכה צבא, או מיליציה, שבחלק מהאימונים נהגו החיילים להתחרות בפעילויות ספורטיביות. נפוצה אז בעיר תחרות בירי חיצים למטרה, גם נייחת וגם "מוטסת" בדרך של טיווח חפצים שנזרקו לאוויר. העיר החלה לשקוד על נושא החינוך וחלה פריצה ראשונה של תחום הפעילות הגופנית למערכת החינוכית. נודעו פעילויות שעשועיות של תלמידי בתי ספר בזיקה לפסטיבלים מקומיים, שאחת מהן ידועה כ"קרב תרנגולים" – הוצאת היריב משיווי-משקלו בניתור על רגל אחת כשהידיים שלובות על בית החזה. בחופשת הקיץ התאמנו הנערים בקפיצה, בהיאבקות, בידוי אבנים ועוד, ובחורף, עת קפאו הנהרות והאגמים, ערכו הללו גלישות והחלקות על פניהם.
הצמיחה העירונית שימשה בסיס להופעת הגילדות המקצועיות. חלק מהן הכשיר את החברים בפעילות גופנית ואף התקיימו תחרויות בין הגילדות בהן התחדדה מאוד האווירה הספורטיבית.
הצמיחה העירונית, ובעיקר הכלכלית-מסחרית וראשית הופעת הניצנים הראשונים של ההומניזם חיזקו את היסודות החברתיים של הריקמה האנושית בעיר, וכתוצאה מכך נפוצו משחקים קבוצתיים שהתבססו על וריאציות שונות של משחקי-כדור, שלטובתם התפתחו אביזרים שונים, בחלקם בעלי יסודות צבאיים כגון כפפות, מחבטים, עמודי שער ועוד. הפריחה העירונית, שעמדה בסימן שקיעת הפיאודליזם והחברה האבירית, הצמיחה מתוכה תחרויות בעלות ציביון יותר עממי, בשונה מן הייחודיות האבירית. וכך, את מקום הבכורה, לצד הקשתות, החלו לתפוס משחקים, שלימים ישמשו בסיס למשחק הטניס, כמו "חמישיות" באירלנד (חבטת כדור בעזרת כפפה), כדורת, שנועדה להפיל בובות של חיילי עץ או בדיל, ותפוצתה הביאה להקמת מועדוני ספורט הכדורת כמו בסאות'המפטון), קריקט ו"קרוזל", שמקורו בשעשועי האבירים על סוסי-עץ. כמו לגבי כל מהלכי ההיסטוריה, בשעה שענף צבאי במלואו או בחלקו איבד את הקשר עם יסודותיו הקרביים והפך לשעשוע, ניתן לציינו כפעילות ספורטיבית של ממש.
התשתית החברתית הצמיחה את מעורבות הצופים, ובעיקר האוהדים הנלהבים שהחלו לגדוש את יציעי הקהל, ובמשחקים כגון כדורגל ו"סול". הכדורגל החל לקבל הכרה כמשחק בכלל וכמשחק עממי בפרט, לאחר תקופה בה נאסר על פי חוק. דוגמה לכך היא צו של המלך אדוארד השלישי משנת 1365, איים במאסר בפועל על המשתתפים, ופגע בתפוצת המשחק בתקופה הפיאודלית.
הכפריים מצאו לעצמם פורקן ומיפלט מהמתחים הקשים שאפיינו את ימי הביניים באירועים משפחתיים וציבוריים. הפסטיבלים העממיים שקקו במגוון פעילויות גופניות ושעשועיות כגון ריצה או קפיצה בשק, ריצה כשפעמונים תפורים למכנסיים, הטלת כלונסאות לגובה ולמרחק, נשיאת משקלות כבדים מנקודה אחת לשנייה ועוד, כמותם ניתן לראות עד היום בחגיגות מסורתיות ובפסטיבלים ברחבי אירופה. בין הכפריים נפוצו ריקודים רבים ומגוונים שלוו בכלים מוזיקליים ובשירה.
ראו גם

ספורט
תרבות הגוף ביוון העתיקה
תרבות הגוף בתקופת הרנסאנס וההומניזם
גלדיאטור (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  רידלי סקוט 
 הופק בידי:  דאגלס ויק דייוויד פרנזוני ברנקו לוסטיג
 תסריט:  ג'ון לוגן, ויליאם ניקולסון, דייוויד פרנזוני 
 עריכה:  פייטרו סקאליה 
 שחקנים ראשיים:  ראסל קרואו חואקין פיניקס קוני נילסן אוליבר ריד רלף מולר ריצ'רד האריס
 מוזיקה:  הנס צימר
 צילום:  ג'ון מת'יסון 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סרטי יוניברסל, Mill Film, C & L, סקוט פרי הפקות, דרימוורקס, Dawliz 
 חברה מפיצה:  דרימוורקס אולפני יוניברסל
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  5 במאי 2000
 משך הקרנה:  154 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט חרבות וסנדלים, סרט הרפתקאות, סרט אפי, סרט דרמה, מלודרמה, סרט פעולה, סרט היסטורי 
 תקציב:  103 מיליון דולר
 הכנסות:  $460,583,960
 הכנסות באתר מוג'ו:   gladiator
 פרסים:  חמישה פרסי אוסקר שני פרסי גלובוס הזהב
 סרט הבא:  גלדיאטור 2 
 דף הסרט ב־IMDb
 
גלדיאטור (באנגלית: Gladiator) הוא סרט דרמה אפית אמריקני משנת 2000 בבימוי רידלי סקוט, ובכיכובם של ראסל קרואו וחואקין פיניקס. הסרט זכה בחמישה פרסי אוסקר, כולל לסרט הטוב ביותר, ולשחקן הטוב ביותר (קרואו) ובשני פרסי גלובוס הזהב.
צוות השחקנים

| שחקן | תפקיד |
| --- | --- |
ראסל קרואו: מקסימוס מרידיוס
חואקין פיניקס: קומודוס
קוני נילסן: לוסילה
ריצ'רד האריס: מרקוס אורליוס
אוליבר ריד: פרוקסימו
דג'ימון הונסו: יובה
דרק ג'קובי: סנאטור גראקוס
ג'ון שרפנל: גאיוס
תומאס ארנה: גנרל קווינטוס
ספנסר טריט קלארק: לוציוס ורוס
ראלף מולר: הייגן
סוון-אולה תורסן: טיגריס
טומי פלנגן: קיקרו
פרסים

פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר
פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר – ראסל קרואו
פרס אוסקר לאפקטים
פרס אוסקר לעיצוב תלבושות
פרס אוסקר למיקס הסאונד הטוב ביותר
פרס גלובוס הזהב לסרט הדרמה הטוב ביותר
פרס גלובוס הזהב לפסקול
הפקה

הסרט הופק על ידי דאגלס ויק, דייוויד פרנזוני וברנקו לוסטיג, וצולם באנגליה וברזאזאת – "עיר הסרטים" של מרוקו ומלטה – בתקציב של 103 מיליון דולר.
הנס צימר, מלחין הסרט, תכנן לצרף להפקת הפסקול את הזמרת עפרה חזה לאחר עבודתם על הפסקול "נסיך מצרים", אך מותה הפתאומי של חזה בפברואר 2000 גנז את הרעיון.
הכנסות

הסרט הוקרן לראשונה ב-5 במאי 2000, והכנסותיו בכל העולם עד פברואר 2007 הן מעל 458 מיליון דולר.
לקריאה נוספת

ניצן ליבוביץ, "רומא אטרנה – 'גלדיאטור והדימוי הפאשיסטי", בתוך: חיים בראשית, שלמה זנד ומשה צימרמן (עורכים), קולנוע וזיכרון: יחסים מסוכנים?, ירושלים: מרכז זלמן שזר, 2004, עמ' 253–271
אסף שגיב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1972  (בן 52 בערך) חיפה, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 שפות היצירה:  עברית 
 
אסף שגיב (נולד ב-1972) פילוסוף, עורך ואינטלקטואל ציבורי.  היה העורך הראשי של הוצאת המרכז האקדמי שלם בין השנים בין 2014 ל-2021.
לפני כן שימש עמית חבר במרכז שלם והעורך הראשי של כתב העת "תכלת" בשנים 2007–2012.
ביוגרפיה

שגיב נולד וגדל בחיפה. הוא בעל תואר שני במשפטים מאוניברסיטת תל אביב. ב-1995 הצטרף לסגל מרכז שלם בירושלים, ושימש עמית חבר במכון לפילוסופיה, מדינה ודת שלו. פרסם מאמרים רבים בכתב העת "תכלת" ושימש עורכו הראשי החל ב-2007 ועד סגירתו ב-2012.
תחומי מחקרו כוללים פילוסופיה של המשפט, פילוסופיה יהודית, מחשבה אירופאית בת זמננו, תרבות ישראלית ותאולוגיה.
הערות שוליים

↑  פוסט המודיע על התפטרותו של שגיב בדף הפייסבוק שלו., באתר Facebook (באנגלית)
↑  עמוד באתר מכון שלם
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298046605171  VIAF: 259818820   WorldCat (עם VIAF): 259818820 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חנקן

ערך זה עוסק ביסוד הכימי חנקן. אם התכוונתם לציפור, ראו .
חַנְקָן (באנגלית: Nitrogen) הוא יסוד כימי שסמלו הכימי N ומספרו האטומי 7. מולקולת החנקן מורכבת משני אטומי חנקן הקשורים ביניהם בקשר קוולנטי משולש (N≡N) ומסומלת N2.
תפקידו החשוב בהרכבם של חלבונים הופך אותו לאחד ממספר יסודות החשובים בעבור החיים.
תכונות

החנקן הוא יסוד שכיח יחסית, גז חסר טעם, ריח וצבע בטמפרטורת החדר, המהווה כ-78 אחוזים מאטמוספירת כדור הארץ. לחנקן ישנה האלקטרושליליות הרביעית בעצמתה בטבלה המחזורית - 3.0 (לפלואור הגבוהה ביותר, ואחריו חמצן וכלור). חנקן גזי דו-אטומי (N2) הוא גז אדיש מבחינה כימית.
היסטוריה

החנקן זוהה על ידי המדען הסקוטי דניאל רתרפורד בסקוטלנד בשנת 1772. מרכיב מהאוויר שלא ניתן להבעיר בו אש היה ידוע במאה ה-18 לכימאים. החנקן נחקר על ידי קרל וילהלם שלה, הנרי קוונדיש וג'וזף פריסטלי שהתייחסו אליו כאל "אוויר שרוף". תרכובות חנקן היו ידועות בימי הביניים. אלכימאים הכירו את החומצה החנקתית בתור Aqua Fortis ותערובת חומצה חנקתית (HNO3) וחומצת מימן כלורי (HCl) נקראו Aqua Regia (או מי מלך) שהתפרסמה בזכות יכולתה להמיס זהב.
צורה בטבע

חנקן הוא הגז הנפוץ ביותר באטמוספירת כדור-הארץ (78.082% מהנפח, 75.3% מהמשקל באוויר יבש), הוא המקור היחיד לתעשייה לחנקן נוזלי, שמעובה מהאוויר. בחלל התגלו מגוון תרכובות חנקן. הוא נוצר בתהליכי היתוך גרעיני בכוכבים. מהווה חלק גדול מפסולת בעלי חיים, בדרך-כלל בצורת שתנן, חומצת שתן ותוצרים אחרים של אורגניזמים שונים. N2 קיים באטמוספירת טיטאן (אחד מירחי שבתאי) והתגלה בחלל הבין-כוכבי על ידי David Knauth ושותפיו בעזרת טלסקופ על-סגול.
אמצעי זהירות

דשנים וזבל כימי המכילים חנקן הם מקור חמור לזיהום נהרות ומקווי מים. תרכובות שמכילות קבוצת ציאנו (CN) רעילות ביותר ויכולות לגרום למוות בכמויות קטנות אצל יונקים.
שימושים

משמש בחומצות אמיניות כמרכיב ליצירת קשרים פפטידיים בין החומצות, ובכך ממלא תפקיד חשוב ביותר ביצירת החלבון.
משמש רכיב עיקרי במגוון תרכובות חשובות, ביניהן אמוניה וציאניד (חומצה ציאנית).
בעת ייצור נוזלים נפיצים ממולא חלל האוויר בחדר הייצור בחנקן, עקב אדישותו מבחינה כימית.
כנוזל, משמש לקירור עקב טמפרטורת רתיחתו הנמוכה ומפיקים אותו על ידי זיקוק ודחיסה מאוויר. בשימוש רפואי משמש להסרת יבלות - מדובר בחנקן בטמפרטורה הנמוכה מ-200°- צלזיוס. יכולתו להקפיא תאים חיים באה לידי ביטוי ברפואה בכך שהקפאת היבלת מקפיאה גם את התאים בה, ומסייעת להורדתה. חנקן זה מכונה "אש קרה".
מלחי חומצה חנקתית הם תרכובות חשובות. לדוגמה, אשלגן חנקתי (KNO3) המשמש חומר גלם לייצור אבק שרפה ודשן מצוין.
תרכובות חנקן אורגניות כגון ניטרוגליצרין ו־TNT משמשות כחומר נפץ.
חומצה חנקתית משמשת כחומר מחמצן לדלק טילים. הידרזין (N2H4) ונגזרותיו משמשות לעיתים כדלק טילים.
גז הצחוק (N2O) משמש בטיפולי שיניים וטיפולים רפואיים אחרים כגז ערפול חלקי.
ציאנוגנים כגון ציאנוגן ברומיד.
חנקן בשילוב עם חמצן משמש כחומר משפר בערה למנועי בעירה פנימית במכוניות מרוץ ובאופנועים, ובכך משפר את ביצועיהם לטווח קצר. (NOS- Nitros Oxygen System)
כגז אינרטי במגוון תעשיות: מיסוך תהליכים רגישים בתעשייה הכימית והפטרוכימית, מילוי אריזות להארכת חיי מדף בתעשיית המזון, גז מגן לחיתוך מתכות, בתהליכי יצור שבבים או רכיבים אלקטרוניים אחרים, וכן למילוי צמיגים, מכשירי ניווט בתעופה ועוד.