stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ון ויליאם דרייפר
תולדות חייו

דרייפר נולד בסנט הלנס ליד ליברפול, מרזיסייד, בריטניה למשפחה מתודיסטית. הוא הוטבל לנצרות של ידי הכומר יעבץ בנטינג. ב-1829 החל ללמוד כימיה בקולג' האוניברסיטאי של לונדון. ב-1931 נשא לאשה את אנטונינה קאהטנו דה פריירה פאיוה גרדנר (Antonia Coetana de Paiva Pereira Gardner) שהייתה בתו של רופאו האישי של קיסר ברזיל. באותה שנה מת אביו והמשפחה עקרה לווירג'יניה.
עם הגיעו לווירג'יניה הקים מעבדה כימית ופרסם מספר מאמרים מדעיים, בשנת 1836 סיים לימודי רפואה באוניברסיטת פנסילבניה והחל ללמד בקולג' בווירג'יניה. ב-1839 מינה אותו נשיא אוניברסיטת ניו יורק, תאודור פרלינגהויסן (Theodore Frelinghuysen), לפרופסור לכימיה ובוטניקה ודרייפר עבר עם משפחתו לעיר. הוא כיהן כפרופסור באוניברסיטה עד 1881. ב-1840 התבקש על ידי פרלינגהויסן להשתתף בצוות ההקמה המצומצם של בית הספר לרפואה של האוניברסיטה וראש המחלקה לכימיה בבית הספר. בין השנים 1850–1873 היה נשיא בית הספר לרפואה.
עבודתו

דרייפר פיתח במיוחד את תחום הפוטוכימיה, ב-1842 ניסח את החוק הראשון של הפוטוכימיה (חוק גרטהאוס-דרייפר, הקובע שרק אור שנבלע על ידי החומר יכול להביא לשינוי פוטוכימי). ב-1847 פרסם מאמר על תגליתו שכל הגופים המוצקים זוהרים (כלומר פולטים קרינה בתחום האור הנראה) עקב קרינת גוף שחור בטמפרטורה של 798 מעלות קלווין (525 מעלות צלזיוס), טמפרטורה הנקראת "נקודת דרייפר". ב-1846 פרסם ספר לימוד כימיה וב-1866 פרסם ספר לימוד לפיזיולוגיה, ב-1878 פרסם ספר תחת הכותרת "זכרונות מדעיים" (Scientific Memoirs) על קרינת אנרגיה.
בין השנים 1839–1840 שיפר את תהליכי פיתוח הדגרוטיפ (תהליך הצילום). בין היתר יצר סדרת תצלומים של אחותו, דורותי-קתרין, הנחשבים לדיוקן המצולם הראשון, זאת בזכות יכלתו לצמצם את זמן החשיפה הנדרש לצורך הפקת צילום ברור ל-65 שניות, אורך זמן בו אדם יכול להישאר דומם. ב-1840 הצליח להפיק את התמונה הראשונה של גרם שמיימי, כאשר הצליח לצלם את הירח מבעד לטלספקופ ולהפיק תמונה ברורה ומפורטת.
דרייפר היה מבין הראשונים שאימצו את רעיון הברירה הטבעית של צ'ארלס דרווין, הגן עליו בהרצאה באוקספורד כבר ב-30 במאי 1860 ואף אימץ אותו לתחומי הסוציולוגיה בגרסה של דרוויניזם חברתי. בשנת 1862 פרסם את ספרו ההיסטוריוגרפי, The History of the Intellectual Development of Europe, הרותם את השיטות והתפיסות של מדעי הטבע לחקר ההיסטוריה ומעלה על נס את התרומה האינטלקטואלית של האסלאם להתפתחות המדע באירופה. בשנת 1874 פרסם את ספרו הפופולרי ומעורר המחלוקת History of the Conflict between Religion and Science ("היסטוריה של הסכסוך בין דת ומדע") המבקש לשנות את הדרך בה כותבים וחושבים על היסטוריה של המדע בו תקף את העמדה הדתית, בעיקר זו המגולמת על ידי דוגמה של הכנסייה הקתולית, כלפי המדע. לדבריו "ההיסטוריה של המדע אינה אוסף של שיאים בדמות תגליות מבודדות אלא סיפור הסכסוך בין שני כוחות המתמודדים זה עם זה: הכוח המרחיב של השכל והתבונה האנושית מזה והכוח המצמצם של המסורת והאינטרסים מזה".
בין השנים 1867 ל-1870 פרסם שלושה כרכים של ספר אודות מלחמת האזרחים האמריקנית בשם History of the American Civil War.
ב-1867 התמנה לנשיא הראשון של האגודה האמריקנית לכימיה. ב-1877 נבחר כחבר האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית.
החל מ-1976 נקראת תוכנית לימודים רב תחומית במדעי הרוח והחברה לתלמידי מוסמך באוניברסיטת ניו יורק "תוכנית דרייפר".
הערות שוליים

↑  Draper, John William (1847). "On the Production of Light by Heat". The London, Edinburgh and Dublin philosophical magazine and journal of science (Taylor & Francis): 345–359
↑  תמונת אחותו של ג'ון דרייפר
↑  הדיוקן המצולם הראשון באתר אוניברסיטת ניו יורק
↑  Across the Spectrum, אתר המוסד למורשת הכימיה
↑  Huxley, Wilberforce and the Oxford Museum by Keith Thomson
↑  טקסט הספר
↑  הספר בפרויקט גוטנברג
↑  רשימת מאמרים אקדמיים על הספר
↑  ראו פסקה שביעית בהקדמה לספר
↑  דף הבית של תוכנית דרייפר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309602205171  PLWABN: 9810593394405606  BNE: XX919413  BnF: cb12490057z (data)  CANTIC: a10936245  CiNii: DA03153813  DSI: 6266  GND: 119374994  ISNI: 0000 0001 1020 3459  LCCN: n50026253  NDL: 00521280  NKC: skuk0000329  NLA: 35044817  NLG: 150369  NTA: 07074985X  PIC: 8967  RERO: 02-A012368687  RKD: 375695  SNAC: w6475028  SUDOC: 034109897  Trove: 810645  ULAN: 500332669  VcBA: 495/183809  VIAF: 5034406   WorldCat (עם VIAF): 5034406
פרנסואז-אתנאיס, מרקיזת מונטספן

פרנסואז-אתנאיס דה רוששואר דה מורטמר, הידועה כמאדאם דה מונטספן (בצרפתית: Madame de Montespan; ‏5 באוקטובר 1640 – 27 במאי 1707), הייתה פילגשו של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת.
ביוגרפיה

פרנסואז-אתנאיס נולדה ב-5 באוקטובר 1640 בלוסאק לה שאטו, לגבריאל דה רוששואר דה מורטמר ולדיאן דה גראנסן, בתם של ז'אן דה גראנסן, מרקיז מרסילאק וקתרין דה לה ברודייר, ובצעירותה היא אימצה לה את התואר מדמואזל דה טוניי-שרנטה. אמה הייתה אחת מנערות הלוויה של אן מאוסטריה, אשתו של לואי השלושה עשר, מלך צרפת. בשנת 1660 מונתה פרנסואז למשרתת הכבוד של הנרייטה אן, נסיכת אנגליה, אשתו של פיליפ הראשון, דוכס אורליאן, ומאוחר יותר, בשל יחסי הקרבה בין אמה למלכה האלמנה, היא מונתה לנערת לוויה של מריה תרסה, נסיכת ספרד, אשתו של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת. ב-28 בינואר 1663 התחתנה פרנסואז עם לואי אנרי דה פרדאילאן דה גונדרין, ממנו נולדו לה שני ילדים. השניים התגוררו בבית קטן סמוך ללובר, וכך יכלה פרנסואז להמשיך בתפקידיה בחצר המלוכה.
בשנת 1666 ניסתה פרנסואז לתפוס את מקומה של המאהבת הנוכחית של לואי הארבעה עשר, לואיז דה לוואלייר. בעזרת שנינותה וקסמיה, היא ביקשה להתחנף למלך, וכן ניסתה להתקרב לדופן. אף שלואיז דה לוואלייר ידעה שפרנסואז מנסה לכבוש את לבו של המלך, ואף צחקה על מאמציה העלובים, היא בהחלט לא העריכה נכונה את יריבתה החדשה. פרנסואז טיפחה חברויות ידידותיות עם לואיז והמלכה מריה תרסה, וכששתי הנשים היו בהריון, התבקשה פרנסואז לעזור להן לארח את המלך בארוחות פרטיות. עד מהרה הם הצטערו על החלטתם, שכן היא טיפחה עכשיו יחסים אינטימיים עם המלך. פרנסואז סיפרה כי פיתתה את המלך בכך שהפילה את מגבתה, כאשר הבחינה בלואי שריגל אחריה בזמן שהתקלחה. זמן קצר לאחר מכן, מעמדה של לואיז פחת למקום השני. כדי להסתיר את יחסיו החדשים, הניח המלך את הגברות בחדרים מחוברים שאותם היו צריכים לחלוק, כדי שיוכל לגשת לשניהם. פרנסואז גם התיידדה בחצר המלוכה עם עוד אשה שניסתה להתקרב למלך, לואיז בוייר, אשתו של אן דה נואיי. בנו הצעיר של מונטספאן, לואי אלכסנדר, רוזן טולוז, עתיד להתחתן עם אחת מנכדותיה של בוייר.
בין השנים 1669–1672 נולדו לה 3 ילדים מלואי הארבעה עשר, ובשנת 1673 העניק להם המלך לגיטימציה ואת התואר דה בורבון. בעקבות כך קיבלו שלושת ילדיה הגדולים את התארים דוכס מיין, רוזן וקסין ומדמואזל דה נאנט, בהתאמה. בשנת 1674 היא התגרשה באופן רשמי מבעלה, ובשנת 1675 היא קיבלה מחילה על חטאיה מהכנסייה הקתולית.
בשנת 1677 החל המלך לפזול לעבר מארי אנג'ליק דה סקוריל, אולם היא מתה בשנת 1679 מסיבוכים בלידה, והיו שהאשימו את פרנסואז בהרעלתה. בעקבות השערוריות שנקשרו בשמה, נשלחה פרנסואז למנזר סן-דומיניק בפריז, וקיבלה קצבה של חצי מיליון פרנקים. בהכרת תודה על עזיבתה, מינה המלך את אביה למושל פריז ואת אחיה, הדוכס דה-ויון, העלה לדרגת מרשל צרפת. למרות שהמלך חיתן את בנותיה עם בני אצולה מהשורה הראשונה במלכות, לא הורשתה פרנסואז להשתתף בחתונות בנותיה. אף בפרישתה הממושכת תרמה פרנסואז סכומים עצומים לבתי חולים ולצדקה, ובנוסף היא גם הייתה פטרון נדיב של אמנות ומחזאים, והתיידדה עם קורניי, רסין ולה פונטן.
ב-27 במאי 1707 מתה פרנסואז בבורבון-ל'ארשאמבו, בעת שנסעה להתרפא ממחלתה, אולם המלך אסר על ילדיה ללבוש בגדי אבל.
משפחתה

ב-28 בינואר 1663 התחתנה פרנסואז עם לואי אנרי דה פרדאיאן דה גונדרן, ממנו נולדו לה שני ילדים:
מארי כריסטין דה פרדאיאן דה גונדרן (1663–1675).
לואי אנטואן דה פרדאיאן דה גונדרן (1664–1736), התחתן עם ז'ול פרנסואז דה קרוסול.
מיחסיה עם לואי הארבעה עשר, מלך צרפת נולדו לה 7 ילדים:
לואיז פרנסואז דה בורבון (1669–1672).
לואי אוגוסט, דוכס מן (1670–1736) התחתן עם לואיז בנדיקט דה בורבון.
לואי סזאר, רוזן וקסן (1672–1683).
לואיז פרנסואז דה בורבון (1673–1743), התחתנה עם לואי, נסיך קונדה.
לואיז מארי אן דה בורבון (1674–1681)
פרנסואז מארי דה בורבון (1677–1749), התחתנה עם פיליפ השני, דוכס אורליאן.
לואי אלכסנדר, רוזן טולוז (1678–1737), התחתן עם מארי ויקטואר דה נואיי.
ויקטור אריסטיסאבאל

ויקטור הוגו אריסטיסאבאל פוסאדה (בספרדית: Víctor Hugo Aristizábal Posada; נולד ב-9 בדצמבר 1971) הוא כדורגלן עבר קולומביאני.
קריירת מועדונים

אריסטיסאבאל החל את הקריירה שלו באתלטיקו נסיונל, שם שיחק בין 1990 ל-1996 למעט תקופה קצרה בוולנסיה ב-1994. הוא זכה פעמיים באליפות (1991 ו-1994) ליגת העל הקולומביאנית במדי נסיונל, בגביע אינטראמריקנה ב-1990 ובמקום השני בגביע הליברטדורס ב-1995.
ב-1997 עבר לברזיל. אריסטיסאבאל שיחק בסאו פאולו ובסנטוס לפני שחזר לקולומביה ושיחק בנסיונל ובדפורטיבו קאלי. בשנת 2002 הוא חזר לברזיל, ושיחק עבור ויטוריה, קרוזיירו (עמה זכה בדאבל הלאומי ובאליפות מינאס ז'ראיס ב-2003) וקוריטיבה.
הוא חזר לנסיונל בפעם השלישית, וזכה עמה באליפות האפרטורה של 2005, ובאפרטורה וקלאוסורה של 2007. אריסטיסאבאל הוא השחקן היחיד שזכה בשש אליפויות עם אתלטיקו נסיונל. הוא פרש מכדורגל בנובמבר 2007 בעקבות פציעה בברכו.
אריסטיסאבל הוא השחקן הקולומביאני שהבקיע הכי הרבה שערים בקריירה בכל המסגרות (348), והוא גם מלך השערים של נסיונל עם 207 שערים. כמו כן, הוא השחקן הזר שהבקיע הכי הרבה שערים בליגת העל הברזילאית (110). הוא גם השחקן שהבקיע הכי הרבה שערים במשחקי הדרבי מול דפורטיבו אינדפנדיינטה מדיין עם 20 שערים והקולומביאני שהבקיע הכי הרבה פעמים שלושער (13).
ב-12 ביולי 2008 נערך משחק הפרידה לכבודו באצטדיון של נסיונל במדיין, ונכחו בו כ-45,000 צופים. למשחק הוזמנו כוכבי כדורגל דרום אמריקנים ידועים, ובהם קרלוס ולדרמה, אנסו פרנצ'סקולי, לאונל אלברס, רנה היגיטה, חואן פבלו אנחל ופאוסטינו אספרייה. במשחק התמודדו נסיונל וקבוצה שהורכבה על ידי אריסטיסאבאל. המשחק הסתיים בתיקו 2 - 2 כאשר אריסטיסאבאל מבקיע את שני השערים לזכות נסיונאל.
נבחרת קולומביה

אריסטיסאבאל נחשב לאחד מטובי השחקנים בתולדות נבחרת קולומביה. בין 1993 ל-2003 הוא השתתף ב-66 משחקים בינלאומיים, והבקיע בהם 32 שערים.
הטורניר הראשון שבו השתתף היה קופה אמריקה 1993 באקוודור. הוא הבקיע שער בניצחון 2 - 1 על נבחרת מקסיקו, וסייע לנבחרתו להעפיל עד לחצי הגמר. קולומביה הפסידה לנבחרת ארגנטינה בדו-קרב פנדלים לאחר שאריסטיסאבאל החמיץ את הפנדל המכריע.
הוא נכלל בסגל הנבחרת למונדיאל 1994, אך לא השתתף באף אחד מהמשחקים. אריסטיסאבאל השתתף במשחקי מוקדמות מונדיאל 1998, ואף הבקיע שער בתיקו 1 - 1 בלימה מול נבחרת פרו. במונדיאל עצמו הוא השתתף בשלושה המשחקים בבית המוקדם, אך לא הצליח להוביל את הנבחרת להעפלה לשמינית הגמר.
קולומביה אירחה את קופה אמריקה 2001, ואריסטיסאבאל היה אחד השחקנים שהובילו אותה לזכייה ראשונה בטורניר בתולדותיה. הוא נבחר לשחקן המצטיין בטורניר, הבקיע שישה מתוך 11 השערים של נבחרתו, וזכה בתואר מלך השערים של הטורניר. הוא השתתף גם בגביע הקונפדרציות 2003 שבו הגיעה הנבחרת למקום הרביעי.
הוא הבקיע שלושער בניצחון החוץ 4 - 0 על נבחרת פרגוואי במוקדמות מונדיאל 2002, אך למרות זאת קולומביה לא העפילה לטורניר כיוון שהייתה זקוקה לשער אחד נוסף על מנת לעבור את נבחרת אורוגוואי.
במהלך ההכנות לפתיחת מוקדמות מונדיאל 2006 הודיע מאמן הנבחרת כי אריסטיסאבאל לא ייכלל בסגל לקראת המשחק הראשון מול נבחרת ברזיל, ובעקבות כך הוא הודיע על פרישתו מהנבחרת לאחר עשר שנים.
מחתרת קלפר

| --- | --- |

 מטה הארגון:  Setauket-East Setauket 
 מייסדים:  ג'ורג' וושינגטון, Benjamin Tallmadge 
 תקופת הפעילות:  1778–הווה (כ־246 שנים) 
 
מחתרת קלפר (באנגלית: The Culper Ring) הייתה מחתרת ריגול, שאורגנה על ידי המייג'ור האמריקאי בנג'מין טלמדג' על פי הוראותיו של ג'ורג' וושינגטון בקיץ 1778 בתקופת הכיבוש הבריטי בניו יורק, בעיצומה של מלחמת העצמאות של ארצות הברית.
השם קלפר ("Culper") הוצע על ידי וושינגטון, שאימץ את השם משם מחוז קלפר במדינת וירג'יניה. שניים מחבריה העיקריים של המחתרת היו אברהם וודהול ורוברט טאונסנד, שהשתמשו בכינויים סמואל קלפר האב וסמואל קלפר הבן, בהתאמה, כזהויות בדויות שלהם. מנהיג המחתרת, בנג'מין טלמדג', אוזכר על ידי חברי המחתרת כ"ג'ון בולטון".
משימתה העיקרית של המחתרת הייתה להעביר מסרים לגנרל וושינגטון על פעילויות הצבא הבריטי בעיר ניו יורק, ולספק מידע על הבסיסים הבריטיים. חברי המחתרת פעלו לרוב באזור ניו יורק ולונג איילנד וריגלו גם בקונטיקט. המחתרת החלה לפעול בחשאי החל מאוקטובר 1778 עד לנסיגת הצבא הבריטי מניו יורק בשנת 1783, אך שיא פריחתה היה בשנים 1778–1781.
המחתרת סיפקה מידע רב ערך לגנרל וושינגטון על תוכניות הבריטים להוציא לפועל מתקפת פתע על בני הברית החדשים שלו, הכוחות הצרפתיים שתחת פיקודו של הרוזן דה רושאמבו באזור ניופורט שברוד איילנד וחשפה תוכניות רבות של הבריטים כנגד הכוחות האמריקאים.
ראו גם

המרגלים של וושינגטון
אלימלך זורקין

| --- | --- |
 יוצרים:  יגאל מוסינזון 
 דמויות קשורות
 אויבים:  ירון זהבי 
 
אלימלך זוּרְקַין הוא שמו של נבל בדיוני, המופיע בסדרת הספרים חסמבה מאת יגאל מוסינזון ובעיבודים השונים של הסרטים לתיאטרון, לקולנוע ולטלוויזיה.
דמותו בספרים

חברי חסמבה פוגשים את אלימלך זורקין לראשונה (ואת אחיו זרח) בספר "חסמבה בבית האסורים" שיצא לאור בשנת 1950. אלימלך זורקין מתואר כפושע ובריון אלים, שמכה באכזריות את ירון זהבי, כשזה מנסה להזהיר את חבריו מסכנה. ירון ניצל הודות לאביו, שבמקרה נאסר באותו יום והוכנס לאותו תא בו היו ירון והפושע, והוא משיב לזורקין כגמולו על הכאת חלש ממנו. אך בספר זה דמותו של זורקין היא שולית, ועיקר המאבק הוא בבריטים. זורקין מופיע כנבל הראשי בשני ספרים אחרים "חסמבה ושודדי הסוסים" (1950) ו"חסמבה וילדי ההפקר" (1951). הוא מופיע כדמות שולית בספר "חסמבה במארבי הגבול" (1955), אך ללא קשר לעלילה הראשית בספר זה. כן מופיע זורקין כאויבם של החסמבאים בני "הדור השני" בהנהגת יואב צור, בספר "חסמבה בהרפתקאות עם הבלשית הנודניקית המופלאה" (1977). בספר "חסמבה בפחדים ובסכנות נוראות" (1983) מתעמתים החסמבאים עם משולם בנו של אלימלך זורקין ואחיינו פישקה (לא כתוב אם פישקה הוא בנו של זרח או של ירוחם).
זורקין הוא אחד משלושה אחים, שכולם פושעים ומראם החיצוני דומה, ומכונים "יאז"ז" (ירוחם, אלימלך, זרח זורקין) - זרח מגלה זאת לירון בספר "חסמבה בבית האסורים". בנוסף גילה זרח לירון כי טביעות האצבעות שלהם שונות, דבר שמקשה על המשטרה להאשים אותם בעבירות המיוחסות להם. כך, למשל, זרח הואשם בגנבת כסף מקופת בנק - אך מכיוון שטביעותיו לא תאמו את הטביעות שהגנב האמיתי (אלימלך או ירוחם) הותיר על הקופה, המשטרה נאלצה לבטל את ההאשמות נגדו. השלושה מופיעים בהרכב מלא בשניים מהספרים: "חסמבה וילדי ההפקר" ו"חסמבה בהרפתקאות עם הבלשית הנודניקית המופלאה". אלימלך הוא בבירור האלים והדומיננטי מבין השלושה, ועל אף שהוא מתייחס לזרח ולירוחם באופן משפיל, הם מצייתים לו, גם אם זה לא לרוחם.
זורקין מתואר כבעל הומור ורב תושייה, ובחלק מהספרים מסופר כי כדי להסתיר את זהותו וכוונותיו האמיתיות קרא לעצמו "פרופסור וסרצימס", אם כי לא הצליח בכך להוליך שולל את בני החבורה.
על אף שזורקין מופיע רק בחמישה מספרי הסדרה (יותר מכל אויב אחר של החבורה), ובמהלך הסדרה התעמתו החסמבאים עם פושעים מרושעים בהרבה ומסוכנים בהרבה, הרי שדמותו הפכה לאב הטיפוס של הנבל החסמבאי, והיא הזכורה ביותר מבין כל הנבלים שהופיעו בסדרת הספרים.
הופעות נוספות

זורקין הופיע כנבל בשני הסרטים שנעשו על פי הסדרה, חסמבה ונערי ההפקר (1971) שם גילם את דמותו זאב רווח, וחסמבה ושודדי הסוסים (1985) שם גילם את דמותו ספי ריבלין. דמותו של רווח היא המזוהה יותר עם זורקין, ושונה בפרטים רבים מהמקור הספרותי. הדמות הפכה לדמות פולקלוריסטית ואהודה. בגילומו של רווח קיבלה הדמות מאפיינים עדתיים מובהקים, ברוח סרטי הבורקס, שלא נמצאו בדמות הספרותית המקורית.
זורקין אף הופיע במחזמר על חסמבה בשנת 1998 בו גולם על ידי שלום אסייג.
בפרק של "זהו זה!", שנעשה בשנת 1990 על חסמבה, אלימלך זורקין הפך להיות חבר כנסת וגולם על ידי מוני מושונוב.
בסדרה "מנדלבאום בלש פרטי", הזורקינים, שנקראו ע"ש הזורקינים מחסמבה, היו זייפני יצירות אומנות וגולמו על ידי יורם יוספסברג.
בסדרת הטלוויזיה "חסמבה דור 3" שהוקרנה בשנת 2010 בערוצי HOT, שב רווח וגילם את דמותו של זורקין. מסתבר שזורקין הוא אב לשני ילדים, פרדי (יהודה לוי/מיקי גבע) וסאני (דורית בר אור/מגי אזרזר), וביחד עמם הקים תאגיד פשע בשם "זורקום" ועודו ממשיך בפשעיו. בדומה לסרט "חסמבה ונערי ההפקר", שם משפחתו של אלימלך מבוטא זוֹרקין.
באחד מפרקי הסדרה "הפיג'מות" נעשתה פרודיה על הסרט "חסמבה ונערי ההפקר".השחקן נדב אסולין שיחק את זורקין.
בפרק של "מגן דוד דרום", דוביק מנהל התחנה מציג את עצמו כאלימלך זורקין.
הערות שוליים

↑  אורי קליין, זאב רווח, סמל ישראלי, באתר הארץ, 9 באפריל 2010
| "חסמבה" מאת יגאל מוסינזון |
| --- | --- | --- |
| דמויות | ירון זהבי • תמר הסגנית • אלימלך זורקין |  |
| מאיירים | שמואל כץ • מ' אריה • אשר דיקשטיין • גיורא רוטמן • עמירם תמרי • איקא ישראלי |  |
| סרטים וסדרות טלוויזיה | חסמבה ונערי ההפקר • חסמבה ושודדי הסוסים • חסמבה דור 3 |  |
| ספרים נבחרים | חסמבה או חבורת סוד מוחלט בהחלט |  |
לקטגוריה
סמי קצב

סמי קצב (נולד ב-1946) הוא איש עסקים ישראלי, בעלי קבוצת SK (נסקא תעשיות - אס קיי גרופ בע"מ) הכוללת בין השאר את מספנות ישראל, תעשיות נשק לישראל (IWI) ומפרולייט.
ביוגרפיה

קצב נולד באבאדאן שבאיראן, בן למשפחה ממוצא פרסי-איראני ועיראקי. ב-1962 עלה לישראל עם הוריו וארבעת אחיו, והתגורר בשכונה א' בבאר שבע.
בצה"ל שירת בחיל התותחנים פיקד על סוללה ובמלחמת ששת הימים שימש קצין סיוע ארטילרי בחטיבה 7.
לאחר שחרורו עבד בחברת סולתם ובמסגרת זו נשלח לאיראן ועסק בתחום של פיתוח מערכות ארטילריה לצבא האיראני בתקופת שלטונו של מוחמד רזא שאה פהלווי. טרום המהפכה האיראנית ב-1979 שב לישראל. הוא רכש מפעל לעיבוד שבבי בשלומי וב-1995 רכש את חברת מספנות ישראל יחד עם שלמה שמלצר ושלומי פוגל ומכהן כיושב ראש דירקטוריון החברה.
פעילותו בתחום החברות הביטחוניות המשיכה עם רכישת חברת הכוונות האופטיות "מפרולייט" בשנת 2000, ב-2001 רכש את חברת הפריסקופים לרק"ם "יוניסקופ", ב-2003 רכש מפעל אלקטרואופטיקה בארצות הברית. ב-2005 רכש את מפעל "מגן" של התעשייה הצבאית המייצר נשק קל והקים את חברת תעשיות נשק לישראל (IWI).
רכישות נוספות בתחום הביטחוני היו של חברות בתחום האופטיקה, לייזרים ואמצעי ראיית לילה: ניו נגה לייט, נייט לייט טכנולוגיות, פריזמטק, אם.אס.אי, ופולס אינטרו סיסטמס, של חברת ציוד התקשורת קמרו־טק ושל ויז'נמפ (visionmap).
כמו כן קצב הבעלים של חברת הנדל"ן "אושירה".
הערות שוליים

↑  אורן פרוינד, מה מסתתר במחסן הנשק שמביא סמי קצב לתל אביב?, באתר כלכליסט, 14 בנובמבר 2017
SNK

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  קאבושיקי גאישה
 מייסדים:  Eikichi Kawasaki 
 תקופת הפעילות:  יולי 1978   1 באוגוסט 2001 (פליימור)   2003 (SNK פליימור) – 30 באוקטובר 2001 
 מיקום המטה:  Yodogawa-ku 
 משרד ראשי:  אוסקה, יפן
 ענפי תעשייה:  משחקי וידאו   משחקי ארקייד   פצ'ינקו
 מוצרים עיקריים:  מכונות ארקייד   קונסולות ביתיות   משחקי וידאו
 עובדים:  230
  
 SNK יפן   SNK ארצות הברית
 
SNK (במקור: 株式会社SNK) היא חברת קונסולות ומשחקי וידאו יפנית. SNK הן ראשי תיבות ל-Shin Nihon Kikaku (ביפנית: 新日本企画, מילולית: "תכנון יפן חדש", אשר היה השם המקורי של SNK. השם המשפטי והמסחרי של החברה שונה ל-SNK בשנת 1986.
חברת SNK נוסדה בסואיטה, אוסקה, יפן, ביולי 1978 על ידי אייקיצ'י קווסאקי ופעלה עד 22 באוקטובר 2001. כאשר הוא חזה את סופה של החברה הראשונה, קווסאקי ייסד את חברת "פליימור" באוגוסט 2001. באוקטובר של אותה שנה, רכשה חברת פליימור את חברת SNK, ושינתה את שמה ל-SNK פליימור ב-2003, עד שב-2016 שונה שמה חזרה לשם המקורי.
SNK ידועה בעיקר בשל יצירת סדרת הNeo Geo(אנ') בשנת 1990, אשר כללה קונסולות משחקים ומכונות ארקייד במהלך שנות ה-90. הקונסולה האחרונה בסדרת הניאו ג'יאו, אשר הסתיימה ב-2001, אבל חודשה מאוחר יותר ב-2012, עם הניאו ג'יאו X, אשר פותח ויוצר על ידי "טומו בע"מ". SNK פליימור לאחרונה התמקדו במחלקת הפצ'ינקו שלהם, והוציאו כותרים חדשים של סדרות המשחקים שלהם כגון מטאל סלאג, מלך הלוחמים, פייטל פיורי, וכן סדרות נשכחות כמו ארט אוף פייטינג ועוד.
הערות שוליים

↑  PROFILE｜SNK USA, www.snkplaymore.co.jp (באנגלית)
↑  PRESS RELEASE | SNK PLAYMORE, ‏2016-04-08
↑  SNK PLAYMORE OFFICIAL WEB SITE [Press Releases], ‏2003-08-04
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 26932dae-6f71-41a7-b036-742b32cf2a30  VIAF: 316732359   WorldCat (עם VIAF): 316732359
מושבת עונשין

מושבת עונשין הוא כינוי של מקום רחוק אליו שלחו נידונים למאסר כדי לרצות את עונשם. הייתה זו בדרך כלל קולוניה מרוחקת של מדינה אירופאית, שהאסירים שימשו בה כוח עבודה זול כדי לסייע ביישוב הארץ, והורחקו מקרבת אזרחים הגונים במדינותיהם שלהם.
צרפת

מושבות העונשין הידועות של צרפת היו בקולוניות הבאות:
גיאנה הצרפתית – התפרסמה במיוחד הודות לספר האוטוביוגרפי "פרפר" מאת אנרי שרייר שגם הפך לסרט קולנוע.
קלדוניה החדשה
הודו-סין
מדגסקר
אי השדים – אחד משלושה איי הישועה, אליו הוגלה אלפרד דרייפוס ב-1895.
בריטניה

מערכת המשפט הבריטית נהגה לשלוח עבריינים לגלות באוסטרליה שהייתה דומיניון בריטי ובטסמניה הסמוכה, ובשנים הראשונות לגילוי אמריקה גם שלחה אסירים למושבות עונשין בצפון אמריקה.
ישראל

לעיתים התירו שופטים למורשעים לבצע עבודות שירות באילת גם אם אינם תושבי העיר, אך עקב פניית העירייה לנשיאת בית המשפט העליון פורסמה הנחיה לשופטים להימנע מכך.
רוסיה

מערכת המשפט הרוסית נוהגת לשלוח אסירים ועבריינים מסוכנים למושבות תיקון. בשנת 2004 היו 760 מוסדות כאלה. בשנת 2012 דיווח שירות בתי הסוהר הפדרלי הרוסי כי 585,000 אסירים מרצים עונשים במושבות התיקון, יותר מ-260,000 האסירים שהוחזקו במתקני מאסר סגורים. במאה ה-18 ובמאה ה-19, אחת ממושבות העונשין הידועות היה כלא שליסלבורג על האי שליסלבורג.
ראו גם

הגליה
גולאג
הערות שוליים

↑  אבירם זינו, ראש עיריית אילת: אנחנו לא פח זבל לעבריינים, באתר ynet, 20 במרץ 2008
↑  עיר תיירות, לא עיר פשע, באתר mynet (כפי שנשמר בארכיון האינטרנט), 2 בדצמבר 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007533826005171  BnF: cb11978365n (data)  GND: 4443911-8  LCCN: sh85099359  NKC: ph126728 
ערך זה הוא קצרמרבנושא חוק ומשפט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פרנסיס וסט

| --- | --- |

 לידה:  2 במאי 1940 (בן 84) בוסטון, מסצ'וסטס
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פרינסטון, אוניברסיטת ג'ורג'טאון 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 www.westwrite.com
 
פרנסיס ג'. "בינג" וסט (באנגלית: Francis J. "Bing" West; נולד ב-2 במאי 1940) הוא סופר אמריקאי.
חייו

וסט נולד ב-2 במאי 1940, בבוסטון וגדל במסצ'וסטס. בשנת 1966 התגייס וסט לחיל הנחתים. הוא עבר הכשרה כלוחם בחיל הרגלים והוסמך כקצין בדרגת סג"ם ולחם במלחמת וייטנאם. הוא שימש כמפקד מחלקת מרגמות בגדוד הנחתים ה-2 ברגימנט ה-9 של החיל. בהמשך שירת בסיירת חיל הנחתים. וסט הוא בוגר האוניברסיטאות ג'ורג'טאון ופרינסטון ושימש עוזרו של מזכיר ההגנה לענייני ביטחון בינלאומי בממשל הנשיא רונלד רייגן. לאחר מכן הפך לסופר. ספריו עסקו בלחימת הכוחות המזוינים האמריקנים מאז וייטנאם. בין היתר נלווה לכוחות הנחתים במלחמת עיראק.
ספרו של וסט "ללא תהילה" תורגם לעברית ויצא לאור ב-2009 בהוצאת משרד הביטחון. בשנת 2022 תורגם לעברית הספר שכתב עם ג'יימס מאטיס "אות קריאה 'כאוס'".
הערות שוליים

↑  בינג ווסט, "ללא תהילה", הוצאת משרד הביטחון, 2009, עמודים 327.
↑  רויטרס, הריסון פורד מועמד לככב בסרט על עיראק, באתר ynet, 19 בדצמבר 2004.
↑  גל פרל פינקל, "שדה הקרב אינו סולח על שגיאות", הבלוג על הכוונת, ‏  28 במאי  2022.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300727305171  BIBSYS: 9061028  BnF: cb17948584p (data)  CiNii: DA06900117  GND: 1159242569  ISNI: 0000 0001 1766 6579  LCCN: n81125587  NARA: 10569803  NDL: 00968977  NKC: xx0129695  NLK: KAC200610074  NTA: 263462765  SELIBR: 318029  SUDOC: 135591511  VIAF: 62177707   WorldCat (עם VIAF): 62177707
Riseup

| --- | --- |

 פעילות:  ספק שירותי:  דואר אלקטרוני  VPN  מסרים מיידיים  רשומות דיוור אלקטרוני   Etherpad (אנ')
 מדינה:  ארצות הברית
 מטה הארגון:  סיאטל
 מקום פעילות:  עולמי
 תקופת הפעילות:  1999 (הארגון נרשם כעמותה ללא מטרת רווח ב-26 במרץ 2007) – הווה
 https://riseup.net
 
Riseup הוא קולקטיב ללא מטרת רווח, שנוסד בסיאטל בשנת 1999. הארגון מספק שירותי: דואר אלקטרוני, מסרים מיידיים, VPN, רשומות דיוור אלקטרוני, ושירותים נוספים. הארגון רשום כעמותה ללא מטרת רווח בקוד מס ההכנסה האמריקאי (אנ').
מטרת הארגון היא לספק אמצעי תקשורת מאובטחים עבור אנשים וקבוצות שעובדים על שינוי חברתי. הקולקטיב מגדיר את עצמו כגוף עצמאי ובלתי תלוי שחזונו הוא יצירת חברה חופשית: "עולם עם חופש מרצון וחופש ביטוי, עולם ללא דיכוי או היררכיה, שבו הכוח משותף בשוויון". הדרך נעשית על ידי מתן אמצעי תקשורת מאובטחים ומידע טכנולוגי עבור אנשים וקבוצות בעלי עקרונות והשקפת עולם הזהה לזו של הקולקטיב.
נכון לשנת 2016 ישנם כ-7.2 מיליון אנשים שרשומים ל-14,000 רשומות הדיוור האלקטרוני של Riseup, ו-150,000 אנשים בעלי חשבון דואר אלקטרוני ב-Riseup.
חלק מן הפרויקטים של הארגון כוללים את stopwatching.us, עצומה נגד פרשת הציתותים בארצות הברית שנחשפה על ידי אדוארד סנודן.
בינואר 2015 קרן החזית האלקטרונית מתחה ביקורת על מעצרם של שני אנרכיסטים בספרד שלפי הדיווחים נקטו: "אמצעי אבטחה קיצוניים", בשל השימוש בשירותים של Riseup.
שירותים

ארגון Riseup מספק שירותים שנועדו לאפשר דרכי תקשורת מאובטחים, זאת לדוגמה על ידי מתן גישה באמצעות רשת השירותים הנסתרים של Tor, הצפנה מקצה-לקצה (למשל OTR על גבי פרוטוקול XMPP), ונקיטת מדיניות של שמירת מידע מינימלית. שני השירותים הפופולרים ביותר של Riseup הם חשבונות הדואר האלקטרוני ורשומות הדיוור האלקטרוני.
שירות הדואר האלקטרוני זמין באמצעות: IMAP, POP3 או דרך הדפדפן על ידי תוכנות דואר מבוססות רשת כגון: Roundcube (אנ'), ו-SquirrelMail (אנ').