stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שטאזי
היסטוריה > שנות המלחמה הקרה

השטאזי בדמות הק.ג.ב. הסובייטי, עמו הוא פעל בשיתוף פעולה הדוק בשנות המלחמה הקרה להחדרת מרגלים וסוכנים למדינות אירופה ובעיקר לגרמניה המערבית. בגרמניה המזרחית עצמה פעל הארגון לאיתורם והענשתם של החותרים תחת השלטון, פוליטיקאים, עיתונאים ואנשי רוח. הוא פיתח רשת של מודיעים שהעבירו מידע על מכריהם. על פי הערכות, העסיק השטאזי יותר מ-90 אלף שכירים ו-300 אלף מודיעים ערב קריסתה של גרמניה המזרחית.
שיטות הפעולה של הארגון
היקף החדירה של השטאזי לחייהם הפרטיים של אזרחים מן המניין היה יוצא דופן: סוכנים נכנסו לבתי אזרחים, שינו את סידור הרהיטים, חיטטו בפחי האשפה במטרה ללקט מידע על חייהם האישיים של בני הבית, והשתמשו במידע שגילו לצורך שליטה במציאות חייהם על מנת להבטיח שהאזרחים יתנהגו בדיוק כפי שהוכתב להם על ידי השלטונות וכפי שמצופה מהם. בין היתר, כתבו סוכני השטאזי מכתבים בשמם של האזרחים, כגון מכתבי התפטרות למקום העבודה, מכתבי אהבה וזימה; שינו את סידור הספרים על המדפים בבית; שינו במהלך הלילה את השעה בשעון המעורר; העלימו מסמכים כדי שאדם ייכשל בעבודתו - הכול במטרה להשיג ציות על ידי ערעור תפיסת המציאות של האזרח, מתוך אסטרטגיה של גזלות דעת.
שיטת הפעולה הנפוצה ביותר של השטאזי הייתה שימוש במודיעים ובסוכנים כדי להפיץ שמועות אשר ידביקו רבב בחייהם ובמוניטין של האזרחים. למשל, כומר אשר היה מטיף לערכים שלא היו מקובלים על המשטר, סומן על ידי השטאזי, שדאגו לפברק מכתב אהבה אל הכומר ממאהבת לכאורה, המספר על יחסים אסורים. כך, הקהילה איבדה אמון באותו כומר, ובן רגע הוא איבד את מעמדו ותפקידו.
היסטוריה > פירוק השטאזי

בימיו האחרונים של השלטון הקומוניסטי במזרח גרמניה, בשנת 1989, ראשי השטאזי נתקפו בהלה וניסו לגרוס כל מסמך שעלה בידם מארכיון הארגון. הם אף החלו לקרוע מסמכים ביד, משכשלו המגרסות תחת העומס.
עשרות אלפי שקים עמוסים בפיסות נייר הוסתרו בחופזה, אך נמצאו עד מהרה, ובשנת 1995 שכרה ממשלת גרמניה חברה מומחית לשחזור מסמכים. במשך 6 שנים הצליחו תריסר אנשים לשחזר מסמכים מתוך 300 שקים. לאחר מכן החל תהליך שחזור באמצעות מחשב, להאצת שחזור יתר 16,000 שקי המסמכים, המכילים למעלה מ-33 מיליון דפים. ובעקבות חקיקה של ממשלת גרמניה המאוחדת, נפתחו מסמכים אלו בהדרגה לעיון הציבור, ואנשים רבים פנו בעניין לקריאת התיק המודיעיני אודותיהם שהועברו לאחריות הנציב הפדרלי לענייני רישומי השטאזי. התיקים חשפו במקרים רבים מעורבות של בני זוג, קרובי משפחה, עמיתים לעבודה וחברים במסירת מידע לשטאזי אודות הקרובים להם.
היחסים עם הק.ג.ב.

אף שהשטאזי זכתה לעצמאות במידה רבה תחת הנהגתו של אריך מילקה מאז 1957, עד 1990 הק.ג.ב. הסובייטי המשיך להחזיק בקציני קישור בכל אחת משמונת המינהלים של השטאזי, כל אחד מהם החזיק במשרד משלו במתחם השטאזי בברלין, כך גם בכל אחד מ-15 הסניפים המחוזיים של השטאזי ברחבי גרמניה המזרחית.
היחסים בין הארגונים היו כה קרובים שהקג"ב אף הציע לשטאזי להקים בסיסים מבצעיים בלנינגרד ובמוסקבה על מנת לנטר ולעקוב אחר תיירים מגרמניה המזרחית המבקרים בברית המועצות. בשנת 1978 אריך מילקה אף הרשה לסוכני הקג"ב לפעול בחופשיות בשטחי גרמניה המזרחית.
ארגון ומבנה

המשרד לביטחון המדינה הורכב מהמינהלים הבאים:
מינהל 12 - פיקוח על דואר והאזנות טלפוניות
מינהל 2000 - פיקוח על נאמנות הצבא הלאומי (Nationale Volksarmee, NVA)
המינהל לביטחון התעשייה הכבדה והמינהל הראשי לביטחון הכלכלה - הגנה מחבלה וריגול בתחומים אלו
חטיבת ניתוח זבל - איסוף מידע וניתוח אשפה ומזון מערבי חשוד.
גדודי המשמר על שם פליקס דזרז'ינסקי - הכוחות המיוחדים המזוינים של השטאזי שהיו אחראים לאבטחת בכירי מפלגה ומתקני ממשל
מינהל הביון הכללי - סוכנות הביון של גרמניה המזרחית, עסקה באיסוף מודיעין אודות גרמניה המערבית וברית נאט"ו, ריגול וניהול מבצעי חדירה וחתרנות במדינות זרות.
המינהל הראשי למאבק באישים חשודים שנחשדו כבעלי קשרים עם מדינות המערב, המחלקה נהגה לרגל אחר דיפלומטים, תיירים ומבקרים רשמיים ממדינות המערב.
מינהל התיאום הראשי - עסק בתיאום מול סוכנויות המודיעין ושירותי הביטחון הסובייטים
המינהל הראשי לביטחון התקשורת ואבטחת אישים - עסקה באבטחת בכירי המדינה וניהלה את רשת התקשורת הממשלתית.
מערך הכליאה
יושבי ראש השטאזי

| שם | תחילת כהונה | סיום כהונה |
| --- | --- | --- |
| וילהלם צייסר | 1950 | 1953 |
| ארנסט וולוובר | 1953 | 1957 |
| אריך מילקה | 1957 | 1989 |
| וולפגנג שוואניץ | 1989 | 1990 |
לקריאה נוספת

פרדריק טיילור, חומת ברלין: 13 באוגוסט 1961 - 9 בנובמבר 1989 (מאנגלית: עדי גינצבורג-הירש), הוצאת מטר, תשס"ט, 2008.
אנה פאנדר, שטאזילנד: סיפורים מהצד השני של חומת ברלין, מאנגלית: נעמי כרמל, אור יהודה: כנרת, זמורה-ביתן, דביר, 2012.
הערות שוליים

1 2 3   איילת שני, "השטאזי הבינו כבר אז שלא צריך לכלוא אזרחים. אפשר פשוט לשלוט באמצעות גזלייטינג", באתר הארץ, 19 באפריל 2023
↑  Douglas Heingartner, Back Together Again, New York Times, July 17, 2003
↑  East Germany Agencies of the Ministry of State Security
| ברית המועצות (1955–1980) המלחמה הקרה ארצות הברית |
| --- | --- | --- |
| ברית המועצות • הגוש המזרחי • ברית ורשה | ארצות הברית • הגוש המערבי • נאט"ו | ברית המועצות • הגוש המזרחי • ברית ורשה | ארצות הברית • הגוש המערבי • נאט"ו |  |
| שנות ה-40 | מבצע מהדק נייר • ההתנגדות האנטי-קומוניסטית בפולין • שיטת הסלמי • משבר איראן • מלחמת האזרחים הסינית • מלחמת הודו-סין הראשונה • מלחמת האזרחים ביוון • מצב החירום המלאי • הפיצול היוגוסלבי-סובייטי • הסגר על ברלין • בריחת המוחות מגרמניה המזרחית |  |
| שנות ה-50 | מלחמת קוריאה • בהלת הלבנדר • המרד המזרח גרמני • משפטי פראג • הפיצול האלבני–סובייטי • המרד ההונגרי • משבר סואץ • משבר הספוטניק • משבר ברלין השני • ויכוח המטבח • הפיצול הסיני-סובייטי • מלחמת וייטנאם |  |
| שנות ה-60 | משבר קונגו • משבר מטוס הריגול U-2 • מלחמת האזרחים בגואטמלה • הפלישה למפרץ החזירים • משבר הטילים בקובה • מלחמת האזרחים של צפון תימן • האביב של פראג • הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה |  |
| שנות ה-70 | ביקור ניקסון בסין • מלחמת יום הכיפורים • משבר האנרגיה העולמי • מבצע מוקינגברד • המהפכה האתיופית • מלחמת האזרחים באנגולה • מבצע קונדור • מבצע טוקאן • מלחמת האזרחים במוזמביק • מלחמת אוגדן • סכסוך לוב–צ'אד • מלחמת אפגניסטן |  |
| שנות ה-80 | החרם על אולימפיאדת מוסקבה • החרם על אולימפיאדת לוס אנג'לס • יוזמת ההגנה האסטרטגית • אייבל ארצ'ר 83 • תקרית הנגיחות בים השחור • אירועי כיכר טיין-אן-מן • סתיו העמים • נפילת חומת ברלין • מהפכת הקטיפה • המהפכה הרומנית • הפיקניק הפאן-אירופי |  |
| שנות ה-90 | איחוד גרמניה מחדש • איחוד תימן • התפרקות צ'כוסלובקיה • התפרקות ברית המועצות • התפרקות יוגוסלביה • תקרית הטיל הנורווגי |  |
| מושגי יסוד | הגוש המזרחי • הגוש המערבי • מסך הברזל • קומוניזם • קפיטליזם • מרוץ חימוש • המרוץ לחלל • מלחמה גרעינית • השמדה הדדית מובטחת • הקו החם מוסקבה-וושינגטון • המלחמה הקרה השנייה |  |
| מדיניות | דוקטרינת טרומן • תורת הבלימה • מקארתיזם • דוקטרינת אולבריכט • דוקטרינת הלשטיין • דוקטרינת ברז'נייב • דוקטרינת אייזנהאואר • דטאנט • אוסטפוליטיק • דוקטרינת רייגן • גלאסנוסט • פרסטרויקה • דוקטרינת סינטרה |  |
| דיפלומטיה | פגישות בין מנהיגי בעלות הברית במלחמת העולם השנייה • ועידת טהראן • ועידת יאלטה • ועידת פוטסדאם • הסכמי פריז ולונדון • הסכמי הלסינקי • סאל"ט • האמנה למניעת ניסויים גרעיניים • פסגת מלטה |  |
| כלכלה | תוכנית מרשל • קומקון • הנס הכלכלי בגרמניה • הקהילה הכלכלית האירופית |  |
| ארגונים | נאט"ו • ברית ורשה • CIA • ק.ג.ב. • שטאזי • ברית בגדאד • המדינות הבלתי-מזדהות • תנועת "סולידריות" בפולין |  |
| גרמניה | חומת ברלין • ברלין המערבית • ברלין המזרחית • הגבול בין גרמניה המערבית לגרמניה המזרחית • צ'ק פוינט צ'ארלי • מחנה המעבר מריינפלדה • אני ברלינאי • מר גורבצ'וב, הפל חומה זו! |  |
| רשימת ערכים מלאה | רשימת ערכים מלאה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261624305171  BnF: cb12345386c (data)  GND: 2065138-7  ISNI: 0000 0001 2324 1104  LCCN: n83012175  NLA: 35921894  SUDOC: 032420595  VIAF: 137239544   WorldCat (עם VIAF): 137239544
שרה קולאק

שרה קולאק (בקרואטית: Sara Kolak; נולדה ב-22 ביוני 1995) היא אתלטית קרואטית האלופה האולימפית (ריו דה ז'ניירו 2016) בהטלת כידון.
ביוגרפיה

קולאק נולדה בלודברג שבקרואטיה.
באליפות העולם באתלטיקה לנוער שנערכה בברצלונה, ספרד ב-2012 סיימה במקום 12 בהטלת כידון בתוצאה של 48.15 מטר. באליפות אירופה באתלטיקה לנוער שנערכה ברייטי, איטליה ב-2013 היא זכתה במדליית ארד בהטלת כידון בתוצאה של 57.79 מטר ובאליפות העולם באתלטיקה לנוער שנערכה ביוג'ין, אורגון, ארצות הברית ב-2014 היא זכתה במדליית ארד בתוצאה של 55.74 מטר. באליפות אירופה שנערכה בציריך, שווייץ באותה שנה היא סיימה במקום ה-21 במוקדמות בתוצאה של 52.51 מטר. בשל פציעה בכתף החמיצה קולאק את כל עונת התחרויות ב-2015.
בפברואר 2016 קבעה שיא לאומי חדש של 60.24 מטר, במרץ שיפרה שוב את השיא ל-62.75 מטר והשיגה את הקריטריון האולימפי. באליפות אירופה שנערכה באמסטרדם, הולנד ביולי אותה שנה, היא זכתה במדליית ארד בשיא לאומי חדש של 63.50 מטר, אחרי טטיאנה קלדוביץ' מבלארוס (66.34 מטר) ולינדה סטאל מגרמניה (65.25 מטר).
חודש לאחר מכן, באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו היא זכתה במדליית זהב בשיא לאומי של 66.18 מטר, לפני סנטה ויליון מדרום אפריקה (64.92 מטר) והאלופה היוצאת ושיאנית העולם בארבורה שפוטאקובה מצ'כיה (64.80 מטר).
ביולי 2017 זכתה בתחרות ליגת היהלום בלוזאן בשיא אישי של 68.43 מטר. בהמשך החודש זכתה במדליית זהב באליפות אירופה עד גיל 23 שהתקיימה בבידגושץ'. באליפות העולם באתלטיקה 2017 סיימה במקום הרביעי בתוצאה של 64.95 מטר.
באולימפיאדת פריז (2024) סיימה רביעית בתוצאה של 63.40 מטר.
הערות שוליים

↑  שרה קולאק באתר הרשמי של אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  World Athletics: 14380461
שמואל ליב ציטרון

| --- | --- |

 לידה:  16 במאי 1860 מינסק, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  נובמבר 1930 (בגיל 70) 
 מדינה:  ליטא 
 שפות היצירה:  עברית, יידיש 
 
שמואל ליב ציטרון (בכתיב היידי, שנהג בזמנו: ציטראָן; בגרמנית: Schmuel Leib Zitron;‏ 16 במאי 1860 – 8 בנובמבר 1930) היה מהסופרים היהודים-לאומיים הפוריים ביותר בספרות העברית ובספרות היידיש בזמנו, היסטוריון של הציונות, מבקר ספרות ונואם.
דיוקנאותיהם הצבעוניים של אישים מספרות יהדות מזרח אירופה, מהציונות ומהחברה הכללית, שכתב ביד קלה, מהווים תרומה ייחודית להיסטוריה של התרבות היהודית במאות ה-18 וה-19.
ביוגרפיה

נולד במינסק שברוסיה (כיום בבלארוס), לחנה וליעקב ציטרון, נשיא הקהילה היהודית במינסק. למד בישיבה בוולוז'ין וכבר בגיל 14 החל לכתוב מאמרים לשבועון העברי "המגיד". בהמשך למד זמן מה מדעים כלליים בבית המדרש לרבנים בברסלאו, אך בשנת 1883 שב למינסק, והקדיש עצמו לעיסוק בספרות יהודית ובהוצאה לאור.
ציטרון כתב על בניין ארץ ישראל, ובפרט על סופרים יהודים, ויצא בחיבוריו כנגד ההתבוללות. תרגם לעברית את "אוטואמנציפציה!" ליהודה לייב פינסקר, תחת הכותרת "אם אין אני לי מי לי".
עסק בתרגום יצירות נוספות (בעיקר מיידיש) לעברית, בהן משל אריה ליב לבנדה, קרל אמיל פרנצוז, זליג שכנוביץ וש. אנ-סקי, וכן יצירתו המונומנטלית של צבי גרץ, "דברי ימי ישראל".
בין השנים 1886–1887 היה ממובילי העבודה על הקובץ של יוסף ספיר (מאודסה), "כנסת ישראל". אז כתב על אברהם מאפו ועל פרץ סמולנסקין. בהמשך חיבר ציטרון ספר על הספרות היהודית ברוסיה של המאה ה-19, וחיבורים נוספים על ספרות זמנו ("הספרות והחיים", "המשורר בחייו ובמותו").
לאחר עלייתו של הרצל, נסחף ציטרון אחר הרעיון הציוני ונטל חלק ככתב ביידיש, בעברית וברוסית בעיתוני הקונגרסים הציוניים ה-6, ה-11 וה-12.
בשנת 1916, בעת הכיבוש הגרמני, כיהן ציטרון כמפקח על בתי הספר היהודיים בווילנה.
ב-1920 החל לעבוד בקביעות בעיתון היידי "דער מאָמענט", שבו פרסם מספר מאמרים והיה אחראי למספר סדרות, ובהן הסדרות "משומדים" ו"נשים יהודיות נודעות" (שבהמשך יצאו כספרונים בודדים). ציטרון היה משתתף קבוע של כל העיתונים והמאספים הקבועים של שנות השמונים של המאה ה-19. פרסם עשרות כתבות על אישי ציבור וספרות מהתקופה. החל מ-1911 ועד יום מותו פרסם ב"העולם" סדרת כתבות מחקר חשובות, שנקראה: "רשימות לתולדות העיתונות העברית" והשתרעה על פני גיליונות רבים של כתב העת. בין כתבי העת עליהם כתב נמנו: המגיד, הכרמל, הלבנון, המליץ, הקול, האמת והצפירה. בסדרת כתבות אלו הביא ציטרון חומר רב וחשוב על תולדות העיתונות העברית, בתוכו שילב את המידע הרב שאסף מניסיונו האישי בשירות אותם העיתונים.
בשנת 1924 השלים ציטרון את מפעלו העיקרי, הלקסיקון הציוני העברי, ובו ביוגרפיות של מרבית הפעילים הציוניים.
שמואל ליב ציטרון נפטר בשנת 1930, בגיל 68.
אחיינו ישראל אבא ציטרון היה רבה של פתח תקווה.
כתביו

משוק החיים: יכלכל שלשה ספורים מחיי בני ישראל: א) חטאת הקהל, ב) בעבור ביצה, ג) שלומיאל, ורשה: א. משכיל לאיתן, 1887.
יונה פותה: ספור מחיי בני ישראל (חבר בעקבות ספור בשפת הארץ), ורשה: בית מסחר הספרים של א. משכיל לאיתן, תרמ"ח-1888.
תולדות חבת-ציון: חלק א. מראשית ימי התנועה עד שנתאשר ועד חובבי-ציון באודיסה, אודסה: ועד חובבי-ציון באודיסה, תרע"ד.
דריי ליטערארישע דורות: זכרונות וועגן יידישע שריפטשטעלער, וילנה: ש. שרעבערק, תרפ"א 1921–1922. (ביידיש)
אנשים וסופרים: זכרונות ורשמים מימי בכורי חבת-ציון והציונות, וילנה: ש. שרברק, 1922.
יוצרי הספרות העברית החדשה: תולדותיהם, יצירותיהם, סגנונם וערך פעולתם, וילנה: שרברק, תרפ"ב.
משומדים: טיפן און סילועטן פונם נאענטן עבר, ורשה: צענטראל, תרפ"ג-1923. (ביידיש)
די געשיכטע פון דער יידישער פרעסע: פון יאר 1863 ביז 1889, ורשה: אחיספר, 1923. (ביידיש)
מאחורי הפרגוד: מומרים, בוגדים, מתכחשים, וילנה: צ. מ"ץ, תרפ"ד 1924–תרפ"ה 1925.
לקסיקון ציוני: תולדות אנשי-שם שהצטיינו על שדה הרעיון הציוני, ורשה: ש. שרברק, תרפ"ד-1924.
ש. ל. ציטראן, אלע ווערק, ורשה: ש. שרעבערק, [תרפ"-]. (כל כתביו)
רשימות לתולדות העיתונות העברית, 'העולם':
'המגיד': 1912, גיליונות 10–12, 1–2, 4, 6, 8.
'הכרמל': 1912, גיליונות 16–18, 20–22.
'הלבנון': 1912–1913, גיליונות 28, 30–31, 33, 35–38.
'המליץ': 1913, גיליונות 6, 11–13, 18–19, 21–23, 25–29, 31, 37–39, 41–50; 1914, גיליונות 6–28.
'הקול', 1927, גיליונות 17—18, 20, 22, 26, 42, 49—51.
'האמת', 1928, גיליונות 26—29, 37—39.
'הצפירה', 1928, גיליונות 49—51; 1929, גיליונות 3—4, 6, 8, 10—11, 16, 18, 23, 40—41, 43—44, 47—49, 51, 54; 1930, גיליונות 1, 5, 7, 9, 18—19, 22, 30—33.
כתביו > מתרגומיו

אם אין אני לי מי לי, או, תוכן דברי המחברת אויטאעמאנציפאטיאן: ונלוה אליו מאמר שני בשם יתבררו ויתלבנו הדברים, וילנה: דפוס האלמנה והאחים ראָם, תרמ"ד-1883.
קאַרל עמיל פראַנצאָז, שני ספורים מחיי בני ישראל (תרגם: שמואל ליב ציטראן), ורשה: [חמו"ל], תרמ"ה-1885.
אריה-לייב לבאנדה, אברהם בן-יוסף: ספור מחיי היהודים במלכות פולין מלפנים מהמאה השלישית לאלף הששי (תרגם: שמואל ליב ציטרון), ורשה: תושיה, תרע"א.
ד"ר צבי גרץ, דברי ימי ישראל, כרך ראשון: מראשית היות ישראל לעם עד התקוממות החשמונאים; כרך שני: מימי הנשיאים החשמונאים עד חרבן ירושלים; תרגום ש. ל. ציטרון.
לקריאה נוספת

Salomon Wininger, Grosse Jüdische National-Biographie. Band 6, Czernowitz 1931, S. 365 f. (בגרמנית)
הערות שוליים

↑  וראו דבריו על התרגום: הרפתקאותיה של ה"אבטואמנסיפציה", בפרויקט בן-יהודה.
↑  קרסל, גצל, לקסיקון הספרות העברית בדורות האחרונים, ספריית פועלים, 1967
↑  ראו למשל את תולדות עיתון "הצפירה": ציטרון, שמואל ליב, "רשימות לתולדות העיתונות העברית; 'הצפירה' ", העולם, כר' ט"ז – כר' י"ח, גל' ל"ג - מ"ט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310558505171  PLWABN: 9810630909505606  BnF: cb10492230p (data)  GND: 121047091  ISNI: 0000 0001 0960 5688  LCCN: n91004210  NTA: 31421075X  SELIBR: 103837  VIAF: 25449262   WorldCat (עם VIAF): 25449262
שאן אליאס

שאן סירפואי אליאס (באנגלית: Sian Seerpoohi Elias; נולדה ב-13 במרץ 1949) היא משפטנית ניו זילנדית שכיהנה כנשיאת בית המשפט העליון של ניו זילנד בשנים 1999–2019
ביוגרפיה

אליאס נולדה בלונדון שבבריטניה לאב ממוצא ארמני ואם ממוצא ולשי. בשנת 1970 היא סיימה לימודי משפטים באוניברסיטת אוקלנד ולאחריהם המשיכה בלימודים באוניברסיטת סטנפורד. בשנת 1972 החלה אליאס להתמחות בעריכת דין באוקלנד וכעבור שלוש שנים החלה לעסוק במקצוע.
כמשפטנית הייתה אליאס חברה בוועדה הלאומית לנושאי חקיקה (1984–1988), שימשה חברה בוועדת הערעורים למתן רישיונות לספורט מוטורי, וכן פעלה בנושאי איכות סביבה. אליאס עסקה רבות גם בדיני חוזים. בשנת 1988 הוענקה לה הכרה מקצועית על ידי מלכת בריטניה.
בשנת 1995 מונתה אליאס לשופטת בית המשפט העליון של ניו זילנד ולעיתים היא ישבה גם בהרכב בית הדין לערעורים. ב-17 במאי 1999 היא הושבעה כנשיאת בית המשפט העליון והייתה לאישה הראשונה בתפקיד זה. בשנת 2004 הוחלט על המשך כהונתה בתפקיד לאחר שנוסד באופן רשמי בית משפט עליון וחדלה לפעול הוועדה המשפטית המייעצת למלכה, ששימשה עד אותה עת כסמכות הערעור העליונה בניו זילנד. מתוקף תפקידה אליאס הייתה ממלאת מקום המושל הכללי של ניו זילנד והיא החזיקה בתפקידים אלו בהיעדר המושלים מן המדינה ובתקופות ביניים בין כהונותיהם.
ב-14 במרץ 2019 הסתיימה כהונתה של אליאס ובמקומה מונתה הלן וינקלמן.
אליאס נשואה ליו פלטשר, נשיא אוניברסיטת אוקלנד.
תא אניצ'קוב

תאי אניצ'קוב במחלת לב שיגרונית, צביעת המטוקסילין-אאוזין
תא אניצ'קוב הוא תא מקרופאגי הנמצא בתוך גופיף אשוף, קשריר ברקמת הלב המופיע בקדחת שיגרונית, ונקשר במחלת לב שיגרונית. תאים אלה נקראים על שם הפתולוג הרוסי ניקולאי אניצ'קוב.
תאי אניצ'קוב נקראים גם תאי זחל, שכן יש להם ציטופלזמה רבה וגרעין עגול-סגלגל שבו כרומטין דחוס בכיוון מרכז הגרעין בצורת סרט גלי המזכיר זחל. תאי אניצ'קוב גדולים לעיתים מתמזגים לכדי תאי ענק מרובי גרעינים על שם אשוף.
תאי אפיתל קשקשי עם שינויים בגרעין הדומים לשל תאי אניצ'קוב נצפו גם בגלע רירית חוזר, אנמיה מחוסר ברזל, ילדים המקבלים כימותרפיה, וכן אצל אנשים בריאים.
הערות שוליים

↑  Mitchell Richard N.,Connolly Andrew J., Chapter 12 - The Heart, Robbins & Cotran Pathologic Basis of Disease (Tenth Edition), edited by Kumar Vinay, Abbas Abul K. Aster Jon C, 2021, Pages 527-582, ISBN 978-0-323-53113-9
שאן

שאן (בגרמנית: Schaan) היא העיירה הגדולה ביותר בנסיכות ליכטנשטיין. העיר ממוקמת במרכז המדינה, צפונית לבירה ואדוץ. שאן גובלת בעיירה השווייצרית בוקס (Buchs), שבקנטון סנט גאלן.
שאן היא המרכז הכלכלי של ליכטנשטיין וליותר מ-4,000 חברות משרדים בעיר.[דרוש מקור][דרושה הבהרה] בשאן המטה העולמי של יצרנית כלי החשמל Hilti ושל יצרנית הציוד לרופאי השיניים Ivoclar Vivadent.
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007535596705171  BnF: cb17113205h (data)  GND: 4367460-4  HDS: 007113  LCCN: no98068251  MusicBrainz: dcec0e05-e863-49a8-9728-d9efea5dad28  NKC: ge948495  VIAF: 157421191   WorldCat (עם VIAF): 157421191
רומיאו וג'ולייט

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  "רומיאו ויוליה" מאת ויליאם שייקספיר
 בימוי:  באז לורמן 
 הופק בידי:  גבריאלה מרטינלי, באז לורמן 
 תסריט:  קרייג פירס, באז לורמן 
 עריכה:  ג'יל בילקוק 
 שחקנים ראשיים:  לאונרדו דיקפריו קלייר דיינס בריאן דנהי ג'ון לגוויזאמו פיט פוסלתווייט פול סורבינו דיאן ונורה
 מוזיקה:  נלי הופר מריוס דה וריס קרייג ארמסטרונג
 צילום:  דונלד מקאלפיין 
 מדינה:  ארצות הברית, אוסטרליה, מקסיקו, קנדה 
 חברת הפקה:  פוקס המאה ה-20, Bazmark 
 חברה מפיצה:  פוקס המאה ה-20
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 1 בנובמבר 1996
 משך הקרנה:  120 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט רומנטי, סרט נעורים, סרט דרמה, סרט פעולה 
 תקציב:  $14,500,000
 הכנסות:  $147,554,999
 הכנסות באתר מוג'ו:   romeoandjuliet
 פרסים:  זוכה פרס באפט"א מועמד לפרס אוסקר מועמד לפרס סטורן
 www.romeoandjuliet.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
רומיאו וג'ולייט (באנגלית: William Shakespeare's Romeo + Juliet או בקיצור: Romeo + Juliet) הוא עיבוד קולנועי של הטרגדיה הרומנטית של ויליאם שייקספיר - "רומיאו ויוליה". את סרט זה משנת 1996 ביים באז לורמן ומככבים בו לאונרדו דיקפריו וקלייר דיינס כרומיאו וג'ולייט. עוד משתתפים: בריאן דנהי, ג'ון לגוויזאמו, פיט פוסלתווייט, ג'סי ברדפורד, פול סורבינו ודיאן ונורה. בישראל הופץ הסרט בשם "רומיאו וג'ולייט", אך גם בשם "רומיאו ויוליה".
הסרט הוא גרסה מודרנית מקוצרת של המחזה "רומיאו ויוליה" מאת ויליאם שייקספיר. בעוד שהסרט שומר על הדיאלוג השייקספירי המקורי, בתי משפחות מונטגיו וקפולט מיוצגים על ידי אימפריות עסקיות. את החרבות מחליפים אקדחים.
חלק מהשמות שונו אף הם. לורד וליידי מונטגיו ולורד וליידי קפולט קיבלו שמות פרטיים (בניגוד למחזה המקורי, שבו שמותיהם הפרטיים מעולם לא מוזכרים), והנסיך אסקלאוס הוחלף לקפטן פרינס. בנוסף, פרטי עלילה מסוימים שונו מעט, הבולט מכולם: יוליה מתעוררת בו בזמן שרומיאו שותה רעל, והשניים רואים זה את זה בחיים לזמן קצר, רגע לפני שרומיאו מת ויוליה מתאבדת.
צוות השחקנים

בית משפחת מונטגיו
בית משפחת קפולט
בית משפחת אסקלאוס
| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| בריאן דנהי | טד מונטגיו | בעלה של קרוליין, אביו של רומיאו |
| כריסטינה פיקלס | קרוליין מונטגיו | אשתו של טד, אימו של רומיאו |
| לאונרדו דיקפריו | רומיאו מונטגיו | בנם של טד וקרוליין |
| דאש מיהוק | בנווליו מונטגיו | דודנו של רומיאו וחברו הטוב ביותר |
| ג'סי ברדפורד | בלתזר מונטגיו | משרת |
| זק אורת' | גרגורי מונטגיו | משרת |
| ג'יימי קנדי | סמפסון מונטגיו | משרת |
| פול סורבינו | פלוג'נסיו קפולט | בעלה של גלוריה, אביה של ג'ולייט |
| דיאן ונורה | גלוריה קפולט | אשתו של פלוג'נסיו, אימה של ג'ולייט |
| קלייר דיינס | ג'ולייט קפולט | ביתם של פלוג'נסיו וגלוריה |
| ג'ון לגוויזאמו | טיבלט קפולט | אחיינה של גלוריה, בן-דוד של ג'ולייט |
| וינסנט לרסקה | אברה קפולט | משרת |
| קרלוס מרטין מנזו אוטלורה | פטרוציו קפולט | משרת |
| מרים מרגוליס |  | האומנת של ג'ולייט |
| הארולד פרינו ג'וניור | מרקוציו אסקלאוס | חבר קרוב של רומיאו במחזה המקורי: קרוב-דם של קפטן פרינס |
| פיט פוסלתווייט | האב לורנס | כומר פרנציסקני, איש-סודו של רומיאו |
| פול ראד | דייב פאריס | מעוניין להינשא לג'ולייט במחזה המקורי:קרוב-דם של קפטן פרינס |
| ונדי קורטיס-הול | קפטן פרינס | השליט של ורונה |
| מ. אמט וולש |  | רוקח |
| קווינדון טרבר |  | נער מקהלה |
| אדווינה מור |  | קריינית חדשות |
הפקה

חלקים מסוימים של הסרט צולמו במיאמי, אך רובו צולם במקסיקו סיטי ובווראקרוס.
הפקה > ליהוק

נטלי פורטמן (אז בת 15) נבחרה לתפקיד של ג'ולייט, אבל לאחר שהחלה ההפקה, סברו אנשי הצוות מעיון בחומר המצולם כי נראה מהם כאילו דיקפריו (אז בן 22) מנצל אותה מינית. בסופו של דבר, הסכים לורמן כי פער הגילים בין שני השחקנים גדול מדי. הצילומים הופסקו עד אשר נמצאה שחקנית אחרת לתפקיד.
תגובות > הכנסות וביקורות

הסרט גרף בקופות ברחבי העולם $147,554,998, לעומת תקציב של $14,500,000. הקרנת הבכורה של הסרט התקיימה ב-1 בנובמבר 1996 ב-1,276 בתי קולנוע שונים ברחבי ארצות הברית וקנדה. בסוף השבוע הראשון לצאתו לאקרנים, גרף הסרט $11,100,000 ובכך זכה להיות הסרט המכניס ביותר בקופות באותו סוף שבוע. בסך הכול, הסרט הכניס סכום ברוטו של $46,300,000 בארצות הברית ובקנדה.
על פי האתר Rotten Tomatoes המרכז ביקורות קולנוע, מתוך 56 ביקורות על הסרט - 70% היו חיוביות. עם זאת, המבקר הידוע רוג'ר איברט מהשיקגו סאן-טיימס לא אהב את הסרט, העניק לו שני כוכבים בלבד וכתב: "הפקה זו הייתה רעיון גרוע ביותר... מעולם לא ראיתי דבר שאפילו מתקרב לברדק שגרסת הפאנק החדשה של רומיאו ויוליה עושה מהטרגדיה השייקספירית". איברט כתב כי פיט פוסלתווייט ומרים מרגוליס היו "השחקנים היחידים בסרט שנראה שמרגישים לגמרי בבית", והוסיף: "במחווה גרנדיוזית אחת, שנידונה מראש לכישלון, הבמאי-תסריטאי באז לורמן עשה סרט אשר (א) ירתיע את חובבי כתביו של שייקספיר, ואשר (ב) ישעמם כל אדם שהגיע אל אולם הקולנוע, בשל ההבטחה למלחמות בין כנופיות בסגנון MTV‏". ג'יימס ברארדינלי, מבקר קולנוע המתמחה בעיבודים קולנועיים של מחזות שייקספיר, כתב כי "בסופו של דבר, לא משנה כמה חדשני ובלתי שגרתי הסרט, ההצלחה של עיבוד כלשהו של מחזרה שייקספירי נקבעת על ידי שני גורמים: יכולותיו של הבמאי ויכולותיהם של השחקנים. גרסה זו של רומיאו ויוליה מופקדת בידיים טובות, של לורמן, דיינס ודיקפריו הכישרוניים".
תגובות > מועמדויות וזכיות בפרסים

ב-1997 זכו לאונרדו דיקפריו וקלייר דיינס בפרס השחקן והשחקנית האהובים ביותר (בהתאמה) בסרט רומנטי, שהוענק בטקס פרסי הבידור של בלוקבסטר. באותה שנה זכתה דיינס בפרס בטקס פרסי הקולנוע של MTV בעבור השחקנית הטובה ביותר. דיקפריו זכה במועמדות בעבור השחקן הטוב ביותר, והשניים היו מועמדים יחדיו לפרס הנשיקה הטובה ביותר והזוג הקולנועי הטוב ביותר, בטקס של MTV‏. בטקס פרסי באפט"א ה-51 זכה באז לורמן בפרס הבמאי הטוב ביותר. לורמן ומרי היילה זכו בפרס התסריט המעובד הטוב ביותר. נלי הופר זכתה בפרס המוזיקה הטובה ביותר. קתרין מרטין זכתה בפרס העיצוב הטוב ביותר. כמו כן, הסרט היה מועמד לפרסים על הצילום הטוב ביותר, העריכה הטובה ביותר והפסקול הטוב ביותר.
הסרט זכה במספר פרסים נוספים. בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ה-47, שהתקיים בשנת 1997, זכה דיקפריו בפרס דוב הכסף עבור השחקן הטוב ביותר, ולורמן זכה בפרס אלפרד באואר. כמו כן, לורמן היה מועמד לפרס דב הזהב עבור הסרט הטוב ביותר. בטקס האוסקר ה-69, קתרין מרטין ובריז'יט ברוך היו מועמדות לפרס אוסקר על העיצוב האמנותי הטוב ביותר.
| שנה | פרס | קטגוריה | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| 1997 | פרס אוסקר מטעם האקדמיה האמריקאית לקולנוע | קתרין מרטין בריז'יט ברוך - העיצוב האמנותי הטוב ביותר | מועמדות |
| 1997 | פרס סטורן | עיצוב התלבושות הטוב ביותר | מועמדות |
| 1998 | פרס באפט"א | המוזיקה הטובה ביותר | זכייה |
| 1998 | פרס באפט"א | העיצוב הטוב ביותר | זכייה |
| 1998 | פרס באפט"א | התסריט המעובד הטוב ביותר | זכייה |
| 1998 | פרס באפט"א | הבמאי הטוב ביותר | זכייה |
| 1998 | פרס באפט"א | הצילום הטוב ביותר | מועמדות |
| 1998 | פרס באפט"א | הקול הטוב ביותר | מועמדות |
| 1998 | פרס באפט"א | העריכה הטובה ביותר | מועמדות |
| 1997 | פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין | באז לורמן - פרס אלפרד באואר עבור הבמאי הטוב ביותר | זכייה |
| 1997 | פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין | לאונרדו דיקפריו - פרס דוב הכסף עבור השחקן הטוב ביותר | זכייה |
| 1997 | פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין | באז לורמן - פרס דב הזהב עבור הסרט הטוב ביותר | מועמדות |
| 1997 | פרס הבידור של בלוקבסטר | לאונרדו דיקפריו - השחקן האהוב ביותר | זכייה |
| 1997 | פרסי הקולנוע של MTV | קלייר דיינס - השחקנית הטובה ביותר | זכייה |
| 1997 | פרסי הקולנוע של MTV | לאונרדו דיקפריו - השחקן הטוב ביותר | מועמדות |
| 1997 | פרסי הקולנוע של MTV | קלייר דיינס ולאונרדו דיקפריו - הנשיקה הטובה ביותר | מועמדות |
| 1997 | פרסי הקולנוע של MTV | קלייר דיינס ולאונרדו דיקפריו - הצמד הקולנועי הטוב ביותר | מועמדות |
| 1997 | פרסי הקולנוע של MTV | הסרט הטוב ביותר | מועמדות |
| 1997 | פרסי הקולנוע של MTV | Garbage - שיר הנושא הטוב ביותר | מועמדות |