stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יהושע בן-ציון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  ספטמבר 1924 תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  נובמבר 2004 (בגיל 80) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות סנהדריה 
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 
יהושע בן-ציון (ספטמבר 1924 - נובמבר 2004) היה בנקאי ישראלי, מנהלו של "בנק ארץ ישראל בריטניה" אשר קרס וגרם לכך שמדינת ישראל שילמה סכומים גבוהים לכיסוי חובותיו של הבנק.
בשנת 1974 הורשע במספר עבירות פליליות, ובהן גנבה על ידי מנהל של כ-40 מיליון דולר. נידון ל-12 שנות מאסר, אך ריצה רק כשלוש מהן, לאחר שקיבל חנינה מנשיא המדינה, אפרים קציר, עקב מצב בריאותו. בן-ציון המשיך לטעון לחפותו, ולאחר שחרורו הקדיש חלק ניכר מזמנו לניסיונות לטיהור שמו, אך נפטר מבלי לקבל חנינה מרחיבה יותר מנשיאי המדינה.
ראשית חייו ופועלו

יהושע בן-ציון נולד בתל אביב בספטמבר 1924, דור שישי למשפחה ותיקה בארץ ישראל שמקורה בצפת. אביו, ד"ר שמואל שמעון בן-ציון, יליד ירושלים, היה רב בארצות הברית וקבלן ובעל בתים בארץ ישראל. אבי סבו של בן-ציון היה מייסד פתח תקווה יהושע שטמפפר. בשנת 1954 נרצח שמואל שמעון בן-ציון בירושלים בידי אדם ששכר ממנו דירה.
בן-ציון למד משפטים בתקופת המנדט הבריטי והוסמך כעורך דין. מתחילת שנות השישים ניהל את "בנק ארץ ישראל בריטניה", שהיה בשליטתה של משפחת ויליאמס, שבראשה עמד נחום זאב ויליאמס, יהודי בריטי ונדבן ידוע, חמיו של יהושע בן-ציון.
בן-ציון הצטרף לתנועת ארץ ישראל השלמה וסייע בפרויקטים הקשורים לתנועה זו. בין השאר תרם למימון גרעין אלון מורה, שהקים את ההתנחלות הראשונה בהרי השומרון. הוא נשאר מקורב לחוגי המתנחלים כל ימיו. בראיון שנערך עם נכדתו קרני אלדד בזמן השבעה עליו היא תיארה את תרומותיו לרווחת חיילים וחיילים משוחררים.
קריסתו של בנק ארץ ישראל בריטניה והרשעתו של בן-ציון

תחילת הסתבכותו של בן-ציון מתוארת בפסק הדין שבו הורשע ב-8 בינואר 1975:
באמצעות הבנק ערכה קבוצת ויליאמס עסקות עתידיות בשוק הסחורות, בהיקף גדול מאוד. למימון עסקאות אלה קיבלה קבוצת ויליאמס מ"בנק ארץ ישראל בריטניה", בשנים 1972–1973, הלוואות בסך 47 מיליון דולר, חרף ההסכמים המפורשים של הבנק עם המפקח על הבנקים. ההלוואות ניתנו בדרכים שנועדו לעקוף את הנחיותיו של המפקח על הבנקים.
בעקבות הלוואות אלה, שלא נפרעו, התמוטט "בנק ארץ ישראל בריטניה" בחודש יולי 1974, ונכנס להליך ממושך של פירוק.
בעקבות זאת נעצר בן-ציון ב-15 ביולי 1974, הועמד לדין והורשע בבית המשפט המחוזי בתל אביב בעבירות של גנבה על ידי מנהל, מרמה ורישומים כוזבים, וכן בעבירה על חוק הבנקאות ועל תקנות ההגנה (כספים), ונידון ב־23 בפברואר 1975 לעונש כולל של 12 שנות מאסר.
בן-ציון והמדינה ערערו על פסק הדין בפני בית המשפט העליון. בית המשפט העליון דחה את ערעורו של בן-ציון, תוך תיקון סכום הגנבה מ-47 מיליון דולר ל-39.4 מיליון דולר, וציין: "תקופת מאסר ארוכה כזאת טרם ידענו בבתי-המשפט שלנו בעבירות מסוג זה ביחס לעסקי בנקאות, אבל גם חומרת העבירות והיקפן הוא ללא תקדים בקורות הבנקאות הישראלית". על מעשיו של בן-ציון נאמר בפסק הדין, בין השאר:
ב-18 בספטמבר 1975 בית המשפט קיבל את ערעור המדינה, והוסיף על עונש המאסר גם קנס בסך 25 מיליון לירות ישראליות.
מחלתו והחנינה

בית המשפט העליון השאיר את עונש המאסר על כנו, אך בפסק הדין דן בהשפעת בריאותו הרופפת של בן-ציון על יכולתו לשאת עונש זה:
לאחר פסק דין זה נכלא בן-ציון ב-5 באוקטובר 1975, ובמהלך כליאתו אושפז פעמים אחדות. בן-ציון פנה פעמים רבות לוועדת השחרורים, על מנת שזו תמליץ לשחררו עקב מצב בריאותו. הוועדה סירבה לעשות זאת, ובן-ציון עתר לבג"ץ שיורה לוועדה להמליץ על שחרורו. בג"ץ דחה את העתירה, תוך שהוא עוסק בהרחבה במצב בריאותו של בן-ציון. בין השאר נאמר בפסק דינו של הנשיא זוסמן:
אישי ציבור וחברי כנסת פנו לנשיא בבקשה שיחון את בן-ציון. הנימוק לבקשת החנינה היה כפול:
מחלתו ומצב בריאותו של בן-ציון
תחושה שמדובר בחוסר צדק, בטענה שבן-ציון לא חרג בפעילותו הבנקאית מהנורמות בענף, והואשם בשל נטיותיו הפוליטיות.
בשנת 1977, בתחילת דרכו של מנחם בגין כראש ממשלה, כאשר כיהן גם כשר המשפטים, המליץ בגין בפני נשיא המדינה, אפרים קציר, להעניק חנינה לבן-ציון, מתוך התחשבות במצב בריאותו הקשה.
בהמלצת ראש הממשלה העניק הנשיא קציר לבן-ציון חנינה חלקית, בן-ציון שוחרר מן הכלא ב-8 בספטמבר 1977 אך חויב לשלם לאוצר המדינה את הקנס בסכום של עשרים וחמישה מיליון לירות ישראליות שהוטל עליו. קיומו של הרישום הפלילי, שלא נמחק, מנע מבן-ציון לקחת חלק בניהול חברה כלשהי.
מחלתו והחנינה > בעקבות החנינה

ב-2 במרץ 1980 פרסם העיתונאי יהושע ביצור ב"מעריב" כי "חברי הכנסת משה שחל ויוסי שריד טוענים כי הגיע לידיהם חומר המוכיח שיהושע בן-ציון קיבל חנינה ושוחרר מן הכלא בעקבות התערבותו האישית של ראש הממשלה מנחם בגין, מפני שתרם סכומי כסף גדולים לליכוד ולתנועת החרות. לטענת הח"כים שחל ושריד, הגיע אליהם מידע זה מאיש שהיה מקורב בעבר לבן-ציון."
בן-ציון תבע את "מעריב" בגין פרסום לשון הרע. בית המשפט העליון קבע: "אין מחלוקת, שלימים התברר כי המידע, שעליו הסתמכו חברי הכנסת בדברים הכלולים בכתבה, היה מוטעה". למרות הקביעה המשפטית כי המידע מוטעה, התביעה נדחתה, שכן הפרסום היה חזרה על פרסום קודם של חבר-הכנסת המוגן על פי חוק חסינות חברי הכנסת, זכויותיהם וחובותיהם.
ניסיונות לגביית הקנס

בעקבות ניסיונה של המדינה לגבות מבן-ציון את הקנס שהוטל עליו, ניסיון שלא צלח, הוכרז בן-ציון כפושט רגל ב-20 בדצמבר 1976, למפרע מנובמבר 1975. בהליכי פשיטת הרגל נתבע בן-ציון להשיב גם את הכספים שבגנבתם הורשע. לאחר שבן-ציון סירב לדרישת הנאמנים בפשיטת הרגל כי ייתן להם ייפוי כוח כללי לשם גילוי נכסיו מחוץ לישראל, כפה עליו בית המשפט לתת ייפוי כוח כזה, וציין "אשר להצהרותיו החוזרות של המערער, שאין לו נכסים בחוץ-לארץ, אין הנאמנים חייבים לקבל הצהרות אלה כאמת לאמיתה, ובמיוחד על רקע הרשעתו בפלילים של המערער, שהביאה לידי חיובו בקנס הנדון כחלק מעונשו".
עוד באפריל 1975 העביר בן-ציון לאחותו זכויות שהיו לו במקרקעין. בית המשפט ביטל את ההעברה ואפשר לכונס הנכסים לגבות את הזכויות הללו.
בשנת 1997 פנה בן-ציון לבית המשפט המחוזי בתל אביב יפו, בבקשה כי מכוח הוראות סעיף 20(א) לחוק המרשם הפלילי ותקנת השבים, בטל תוקפן של תביעות החוב שהגישו נגדו מדינת ישראל (בגין הקנס שהוטל עליו) ובנק ארץ ישראל בריטניה (בגין הסכומים בגינם הורשע). בקשתו נדחתה. בן-ציון טען שכספים שנתקבלו מבנקים בשווייץ במסגרת הליכי הפירוק, כיסו את הקנס שהושת עליו. בית המשפט המחוזי ובית המשפט העליון דחו את טענותיו של בן-ציון כי שילם את הקנס שהושת עליו.
נדחו גם פניותיו של בן-ציון לנשיאי המדינה הבאים בבקשה להרחבת חנינתו כך שתכלול גם את טיהור שמו.
סוף דבר

בן-ציון לא הביע חרטה על מעשיו, וכשנה לפני מותו טען שהגיעו לידיו מסמכים חדשים, ושבאמצעותם הוא מתכוון להגיש בקשה למשפט חוזר.
בתו, אליאורה, נישאה לאריה אלדד, לימים קצין רפואה ראשי וחבר הכנסת. נכדתו היא המוזיקאית קרני אלדד.
בדצמבר 2006 הודיע משרד המשפטים כי הסתיימו הליכי הפירוק של בנק ארץ-ישראל בריטניה, הליכים שהחלו "בעקבות מעילת-ענק של מי שהיה מנהלו הכללי של הבנק, יהושע בן-ציון ז"ל, בסך של 39.4 מיליון דולר".
הערות שוליים

↑  אתר "Billiongraves"
↑  עדי גרסיאל, ה'מועל' שתרם לנזקקים, באתר ערוץ 7, 2 בדצמבר 2004
↑  ע"פ 173/75 מדינת ישראל נגד יהושע בן-ציון, ניתן ב-18 בספטמבר 1975
↑  בג"ץ 387/76 יהושע בן-ציון נגד שר המשטרה וועדת השחרורים, ניתן ב-28 בנובמבר 1976
↑  יהושע ביצור, "יש הוכחות שבן ציון קיבל חנינה מפני שתרם לליכוד", מעריב, 2 במרץ 1980
↑  ע"א 348/85 יהושע בן-ציון נגד הוצאת מודיעין בע"מ, ניתן ב-7 בפברואר 1988
↑  ע"א 602/81 יהושע בן-ציון נגד קומיסר ודורון, עו"ד, ניתן ב-21 בינואר 1982
↑  ע"א 596/86 בן-ציון נגד אוריאל גורני
↑  תיק אזרחי 267/97 יהושע בן-ציון נגד כונס הנכסים הרשמי ובנק א"י-בריטניה בע"מ (בפירוק), ניתן ב-30 בדצמבר 1997
↑  ע"א 3885/98 יהושע בן ציון נ' בנק ארץ ישראל בריטניה בע"מ (בפירוק)
↑  פרשת בן-ציון עדיין לא הסתיימה, באתר TheMarker‏, 2 ביוני 2002
↑  אלעזר לוין, ‏יהושע בן-ציון יבקש משפט חוזר על התמוטטות בנק א"י-בריטניה ב-1974, באתר גלובס, 12 בנובמבר 2003
↑  נועם שרביט, ‏אחרי 32 שנים: הסתיים פירוק בנק א"י-בריטניה; הנושים קיבלו 75 מיליון דולר, באתר גלובס, 17 בדצמבר 2006
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304753005171  ISNI: 0000 0000 6997 4963  VIAF: 97451866   WorldCat (עם VIAF): 97451866
ז'ובנל מואיז

ז'ובנל מואיז (בצרפתית: Jovenel Moïse‏; 26 ביוני 1968 – 7 ביולי 2021) היה פוליטיקאי ויזם מהאיטי, ששימש כנשיאה ה־42 של רפובליקת האיטי מ-7 בפברואר 2017 ועד שנרצח, ב-7 ביולי 2021.
טרם כניסתו לפוליטיקה עמד בראש חברת ייצוא. בשנת 2015 שימש כמועמד "המפלגה ההאיטית טט קאלה" (לפי כינוי הנשיא הקודם, מישל מרטלי "ראש מגולח") Parti Haitien Tèt Kale - PTHK. הוא לקח את המקום הראשון בבחירות לנשיאות אולם הבחירות בוטלו עקב אי סדרים. בשנת 2016 זכה שוב בבחירות וב-2017 נכנס לתפקיד במקום הנשיא הזמני ז'וסלרם פריוור. הוא כיהן בתפקיד עד לרציחתו, ב־7 ביולי 2021, על ידי מתנקשים אלמונים שחדרו למעונו.
ביוגרפיה > ילדותו

ז'ובנל מואיז נולד ב-1968 בטרו-די-נור, במחוז צפון-מזרח של האיטי, להוריו אטיין מואיז, סוחר וחוואי, ולוסיה ברונו, תופרת.
בקיץ 1974 עברה המשפחה לבירה פורט-או-פרנס, בה למד מואיז בבית הספר היסודי הלאומי "דון דורלן", אחר כך בתיכון "טוסן לוברטור" ובמרכז לתרבות של המכללה הקנדית-האיטית. בשנת 1988 התחיל ללמוד חינוך וגאוגרפיה, ובהמשך למד מדעי המדינה באוניברסיטת קיסקייה.
ביוגרפיה > פעילותו העסקית

בתום לימודיו עבר ביחד עם אשתו, מרטין ז'וזף, אותה הכיר באוניברסיטה, לאזור הכפרי הסמוך לעיר פור-דה-פה, על מנת לעסוק בגידול בננות אורגניות וביזמות. ברשותו היה מטע בננות שהשתרע על פני 100 דונם. מואיז פתח בפור-דה-פה את חנותו הראשונה, עסק לחלקי חילוף למכוניות בשם 'JOMAR Auto Parts'. בהמשך עסק בענף בקבוקי מים מינרליים והפך ליזם מצליח.
בשנת 2001 נבחר ללשכת המסחר והתעשייה במחוז צפון-מערב ואחר כך התמנה ליושב ראש. מאוחר יותר נבחר למזכיר הכללי של לשכת המסחר והתעשייה של האיטי, שבמסגרתה דאג לשילובן ולייצוגן של כל לשכות המסחר האזוריות.
בשנת 2008 הקים את החברה ההאיטית לאנרגיה COMPHENER S.A, חברת חשמל אזורית שנועדה להשתמש באנרגיית השמש והרוח בעשרה כפרים במחוז צפון-מערב.
בשנת 2012 ייסד מואיז את חברת AGRITRANS S.A. הקים בטרו די נור את המיזם החקלאי NOURRIBIO, ועזר בהקמת האזור לסחר חקלאי חופשי הראשון בהאיטי, שנועד להפוך קרקעות בלתי ניתנות לעיבוד לאדמות חקלאיות. באמצעות מיזם זה התחילה האיטי לייצא בננות לגרמניה, לראשונה מאז 1954. על כך כונה לעיתים "איש הבננה" - Nèg Banann.
ביוגרפיה > פעילות פוליטית

בשנת 2015 בחר בו הנשיא מישל מרטלי למועמד מטעם מפלגתו, המפלגה ההאיטית טט קאלה, לנשיאות. במרכז מסע הבחירות העמיד מואיז את סוגיית פיתוח החקלאות הביו-דינמית כמנוע כלכלי למדינתו, ש-50% מתושביה חיים בכפרים. מואיז תמך בהמשך מדיניותו של מרטלי - גישת הכול לחינוך, שרותי בריאות לכול, רפורמת האנרגיה, רפורמת המשפט, יצירת מקומות עבודה, הגנה על הסביבה, ופיתוח אקו-תיירות ואגרו-תיירות.
בבחירות שהתקיימו ב-15 באוקטובר 2015 קיבל מואיז 32.8% מהקולות והיה אמור להמשיך לסיבוב השני מול יריבו, ז'וד סלסטן. אולם בסקר שנוהל על Haiti Sentinel, פורסם שמואיז קיבל למעשה רק 6% מהקולות וצופים רבים טענו לזיופים בתוצאות. אלפי אנשים הפגינו ברחובות במחאה והבחירות נדחו.
ב-27 בנובמבר 2016 ניצח מואיז בסיבוב הראשון של הבחירות לנשיאות עם 55.67% מהקולות. בבחירות השתתפו מצביעים מועטים - 19.5% מתוכם.
הבחירות היו צריכות להתקיים באוקטובר אבל נדחו בגלל ההוריקן מת'יו שגרם לנזקים רבים והביא למותם של אלף אנשים.
ביוגרפיה > נשיא האיטי

במרץ 2017 הציג ג'ק גי לפונטאן (Lafontant), ראש הממשלה שמינה מואיז, את ממשלתו בפני הפרלמנט וקיבל את אישורו עם 95 קולות בעד, 6 נגד ו-13 נמנעים. בנובמבר 2017 הודיע מואיז על הקמתו מחדש של צבא האיטי, שפוזר בשנת 1995.
מיולי 2018 התמודד מואיז עם הפגנות מחאה רבות של האופוזיציה וכוחות הסדר פתחו עליהן באש. בספטמבר 2018 התפטר ראש הממשלה לפונטאן והוחלף בז'אן-אנרי סיאן (Céant). ב-2019 החריפו ההפגנות במדינה בגלל פיחות המטבע והאינפלציה הגואה ואי יכולתו של הנשיא למלא את הבטחותיו. בנובמבר 2019 הועלה שכר המינימום ב-20%.
במרץ 2019 פוטר ראש הממשלה בעקבות הצבעת אי אמון בפרלמנט. הוא הוחלף על ידי ז'אן-מישל לאפן, שנאלץ גם הוא להתפטר אחרי זמן קצר. ראש הממשלה החדש, פריץ-ויליאם מישל החזיק מעמד בתפקיד רק חודשים אחדים. במרץ 2020 נכנס לתפקיד ז'וזף ז'וט (Jouthe). ככל מדינות העולם, נאלצה גם האיטי להתמודד עם מגפת הקורונה.
בינואר 2020 הסתיים המנדט של הפרלמנט ושל שני שלישים מהסנטורים. חוק הבחירות לא אושר על ידי חברי הפרלמנט והנשיא החל למשול באמצעות צווים. המדינה נכנסה למשבר קשה בכל המישורים. לפי דיווחים של ארגונים בלתי ממשלתיים, חדלו השירותים הממשלתיים מלפעול, נוצר מחסור במים, בדלק ובמזון לבתי היתומים. היה קיים מחסור בתרופות וכשני מיליון תלמידים לא הלכו לבית הספר.
בנובמבר 2020 צמצם הנשיא מואיז בצורה דרסטית, באמצעות צו, את סמכויות בית הדין לעניינים פיננסיים ולסכסוכים מנהליים והפך אותו ל"גורם מייעץ" בלבד. זאת מכיוון שבית הדין חקר שחיתויות של ממשלות האיטי בין השנים 2008–2016 והזכיר גם את הנשיא מואיז כחשוד ב"אסטרטגיה של מעילה" בניהול כספי המדינה. אחת הסוגיות שהעלה בית הדין הייתה השימוש בתרומות הגדולות שקיבלה האיטי מממשלת ונצואלה, בראשותו של הוגו צ'אווס.
בהיעדר מועצה חוקתית, מועצת בחירות קבועה וסנאט מתפקד, התעוררו ספקות לגבי מועד סיום כהונתו של הנשיא מואיז. מכיוון שנבחר בשנת 2016 ונכנס לתפקיד ב־7 בפברואר 2017, טען מואיז שהמנדט שלו מסתיים אחרי 5 שנים, ב־7 בפברואר 2022. האופוזיציה טענה שסיום כהונתו הוא שנה קודם לכן, ב־7 בפברואר 2021, ובאותו יום הכריזה המועצה העליונה של הרשות המשפטית על סוף כהונתו כנשיא. הממשל ראה בכך ניסיון הפיכה. למחרת הצהירה האופוזיציה שהיא ממנה כנשיא זמני, למשך שנתיים, את השופט ז'וזף מסן ז'אן-לואי. כן הצהירה, שבפרק הזמן הזה תיערך חוקה חדשה, בהסכמה על ידי ועידה לאומית. בתגובה החליט הנשיא להוציא לגמלאות שלושה שופטים מרדנים, כולל את השופט ז'אן-לואי, שלפי החוקה לא ניתן לפטרם מתפקידם.
ב־5 ביולי 2021, הודיע על מינויו של אריאל אנרי לראש הממשלה החדש, מתוך מטרה לקדם משאל עם לחוקה והיערכות לבחירות חדשות.
ביוגרפיה > נשיא האיטי > הירצחו

ב־7 ביולי 2021 נרצח מואיז במעונו הפרטי על ידי קבוצה של תוקפים אלמונים. אשתו מרטין נפצעה בהתנקשות ואושפזה.
מואיז נרצח בלילה שבין ה-6 ל-7 ביולי 2021, על ידי קומנדו מזוין, במעונו הפרטי, ברחוב פלרן 5 ברובע פטיון ויל של הבירה. החיסול בוצע בעזרת אקדח בחדרו שבקומה העליונה. אשתו, שנפצעה בהתקפה, פונתה לארצות הברית וטופלה בבית החולים Jackson Memorial במאימי, פלורידה. למחרת הרצח הודיע ראש הממשלה קלוד ז'וזף על הנהגת מצב חירום במדינה.
חודשים אחדים לאחר הרצח פרסם היומון האמריקאי הניו יורק טיימס ידיעה לפיה החזיק מואיז רשימה של סוחרי הסמים הראשיים במדינה, ושייתכן שמאמציו להיאבק בסחר הסמים היו הסיבה לרציחתו.
חייו האישיים

מואיז היה נשוי משנת 1996 למרטין מארי אטיין ז'וזף, חברתו ללימודים. לזוג נולדו שלושה ילדים.
פרסים ואותות הוקרה

מאי 2018 - עיטור מסדר הירקן הזוהר של טאיוואן עם חגורה גדולה.
לקריאה נוספת

Klaus Ehringfeld: Aufstand im ausgelaugten Land. Haiti bewegt sich weiter im Teufelskreis aus Armut und Gewalt – das Volk und die Opposition wollen einen Regimewechsel erzwingen. In: Neue Zürcher Zeitung, 30. Dezember 2019, S. 5.
הערות שוליים

↑  Le Monde 2017
↑  כתבה ברדיו פראנס אנטרנסיונל, 9 בנוסמבר 2020
↑  התנקשות בקריביים: נשיא האיטי נרצח במעונו, באתר ynet, 7 ביולי 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011218668205171  GND: 1161853383  LCCN: no2021063276  SUDOC: 256784930  VIAF: 1058153063236319320008   WorldCat (עם VIAF): 1058153063236319320008
מלחמת האזרחים השנייה בלוב

מלחמת האזרחים השנייה בלוב הייתה סכסוך מתמשך בין קבוצות אסלאמיסטיות והקונגרס הלאומי הכללי הלובי בתמיכת טורקיה, לבין כוחות חילוניים ומתונים ובית הנבחרים הלובי בראשות ח'ליפה חפתר, בתמיכת ארצות הברית ורוסיה. המלחמה התנהלה בלוב במשך כשש וחצי שנים, מחודש מאי 2014 ועד אוקטובר 2020.
בתחילת שנת 2014, לוב נשלטה על ידי הקונגרס הלאומי הכללי והאסלאמיסטים שלטו בו מאז נבחר נורי אבו סהמין לנשיאו ביוני 2013. סהמין ניצל את סמכויותיו וביטל דיונים וחקירות, הקונגרס הצביע על אכיפת חוקי השריעה בדצמבר 2013 וסירב להתפזר עם תום המנדט שלו בינואר 2014 והאריך את כהונתו. ב-14 בפברואר הורה הגנרל ח'ליפה חפתר לקונגרס להתפזר וקרא ליצירת ממשלת מעבר שתפקח על הבחירות החדשות, אולם הקונגרס סירב לדרישותיו.
העימות החל חודשיים לאחר מכן, ב-16 במאי, כשכוחות הנאמנים לגנרל חפתר החלו במתקפה נרחבת מהאוויר ומהקרקע נגד מיליציות אסלאמיות בבנגאזי, מתקפה שזכתה בכינוי "מבצע כבוד". יומיים לאחר מכן, כוחותיו של חפתר ניסו לפזר את הקונגרס הלאומי הכללי בטריפולי. העימות מנע מהקונגרס הלאומי לדחות את הבחירות שנקבעו ב-25 ביוני 2014. בבחירות אלו הוקם בית הנבחרים הלובי שהיה אמור לבוא במקום הקונגרס הלאומי. בבחירות הללו נחלו האסלאמיסטים תבוסה קשה.
מאז, המדינה פולגה לשני ממשלות יריבות, האחת שוכנת בטוברוק שבמזרח לוב ושולטת בקירנאיקה ופזאן, והשנייה שוכנת בטריפולי ושולטת בטריפוליטניה. כוחות נוספים שהתערבו בלחימה היו מיליציות, שבטים ואנשי המדינה האסלאמית בלוב.
בשלהי 2019 התקרבו כוחותיו של חפתר לכיבוש טריפולי ואיחוד לוב תחת שלטונו, אך התערבות כוחות טורקיים לטובת ממשלת ההסכמה הלאומית הביסה את כוחותיו וגרמה להם לסגת מטריפוליטניה.
בעקבות הכישלון, מרץ 2021 הוכרזה הפסקת אש בין הצדדים, והוקמה ממשלת אחדות זמנית בטריפולי, אך בספטמבר 2021 הצביע בית הנבחרים הלובי הצבעת אי-אימון בממשלת האחדות והקים ממשלה נפרדת.
רקע

בתחילת 2014 נשלטה לוב על ידי הקונגרס הלאומי הכללי, שנבחר בבחירות כלליות שנה וחצי לפני כן. עם זאת, הקונגרס זכה לביקורות בשלל נושאים אחרים – בין היתר, הקונגרס נשלט בידי צירים אסלאמיסטים על אף שהם לא החזיקו במושבים רבים; הוא העביר תקציבי ממשלה לקבוצות אסלמאיסטיות חמושות ואפשר למיליציות אחרות לבצע חטיפות ומעשי רצח; השתיק דיונים מעוררי מחלוקות וחקירות באמצעות הסרתם מסדר היום; אישר את החלת חוקי השריעה במדינה והקמת "ועידה מיוחדת" שתבחן את כל החוקים הקיימים כדי להבטיח שהם עומדים בקנה אחד עם החוק האסלאמי; כפה הפרדה בין המינים ולבישת חיג'אב באוניברסיטאות במדינה; וסירב לקיים בחירות חדשות כאשר המנדט שלו הסתיים בינואר 2014, עד אחרי שח'ליפה חפתר פתח במבצע צבאי נגדו.
מהלך האירועים > 2014 > מאי

בשעות הבוקר המוקדמות של 16 במאי 2014 החלו הקרבות בין הצדדים כאשר כוחותיו של חפתר תקפו יעדים של מיליציות אסלאמיסטיות בבנגאזי, בהן המיליציה שהואשמה בהתנקשות בשגריר האמריקני כריסטופר סטיבנס בשנת 2012. במתקפה השתתפו מסוקי קרב, מטוסי קרב וכוחות קרקעיים ובמהלכה נהרגו כ-70 לוחמי מיליציות ונפצעו עוד 250. הלחימה התרכזה בעיקר בחלקים הדרום-מערביים של העיר ובאזור הנמל.
ב-17 במאי טען חפתר במסיבת עיתונאים כי הקונגרס הלאומי אינו מייצג יותר את העם וכי הוא בלתי-לגיטימי. הוא הוסיף כי יש בידיו ראיות לכך שהקונגרס פתח את גבולותיה של המדינה כדי לאפשר לפעילי טרור להיכנס אליה, ואף הזמין מספר רב של לוחמים אסלאמיסטים מרחבי העולם להגיע ללוב ולקבל דרכונים רשמיים. חפתר הסביר כי מטרתו העיקרית היא "לטהר" את החמושים האסלאמיים מלוב, בייחוד את תנועת "האחים המוסלמים" "הטרוריסטית".
הסלמה בעימותים חלה ב-13 ביולי כאשר כוחות אסלאמיסטיים, שהגיבו על מפלתם של נציגיהם בבחירות, פתחו ב"מבצע שחר לוב" במטרה להשתלט על שדה התעופה הבינלאומי בטריפולי. הם הצליחו לכבוש אותו ב-23 באוגוסט אחרי 41 ימים של קרבות. ב-25 באוגוסט, חברי הקונגרס הלאומי הכללי האיסלאמיסטים שלא נבחרו מחדש בבחירות התכנסו ואישרו בהצבעה כי הם יחליפו את בית הנבחרים החדש, קבעו שבירתם תהיה טריפולי ובחרו את נורי אבו סהמין לתפקיד הנשיא ואת עומר אל-חאסי לתפקיד ראש הממשלה.
באוקטובר נכבשה העיר דרנה על ידי חמושים ממיליציות שנשבעו אמונים לארגון המדינה האסלאמית. ב-6 בנובמבר הכריז בית המשפט העליון בטריפולי, שנשלט על ידי האסלאמיסטים, כי הבחירות שהתקיימו לא היו חוקתיות והורה על פיזור בית הנבחרים. בית הנבחרים סירב להישמע לפסיקה וטען כי היא התקבלה תחת איומים. בית הנבחרים והממשלה שהוקמה על ידה הן המוסדות הרשמיים בלוב על פי הקהילה הבינלאומית ובעקבות השתלטות המורדים על הבירה טריפולי הם עברו לעיר טוברוק, שמזרח המדינה.
מהלך האירועים > 2015

ב-16 בינואר 2015 הושגה הפסקת אש בין הכוחות הנאמנים לחפתר לבין מיליציית פג'ר ליביה.
מהלך האירועים > 2015 > פברואר

ב-9 בפברואר כוחות המדינה האסלאמית השתלטו על העיירה א-נופליה שבמחוז סירת.
ב-15 בפברואר 2015 פורסם סרטון שבו תועדה הוצאתם של 21 נוצרים קופטים מצרים להורג בידי אנשי המדינה האסלאמית בלוב. בתגובה הפציץ חיל האוויר המצרי, בסיוע חיל האוויר של הגנרל חפתר, יעדים של המדינה האסלאמית בלוב, ולפחות 50 חמושים המזוהים עם הארגון נהרגו בתקיפות. הממשלה בטריפולי גינתה את התקיפות האוויריות וטענה כי מדובר במעשי טרור המפרים את הריבונות של לוב.
חמישה ימים לאחר מכן, ביצע ארגון המדינה האסלאמית פיגוע משולש בעיר אל-קובה, שבמסגרתו הותקפו תחנת דלק, תחנת משטרה וביתו של חבר פרלמנט. כתוצאה מהמתקפה המשולבת נהרגו 40 בני אדם.
ב-22 בפברואר התפוצצו שתי פצצות בשער הכניסה לבית מגוריו של שגריר איראן בטריפולי, אולם לא היו נפגעים בהתקפה.
מהלך האירועים > 2015 > מרץ

ב-2 במרץ מינה בית הנבחרים את גנרל חפתר למפקד הכוחות המזוינים של לוב.
ב-20 במרץ כבש צבא לוב אזורים הסמוכים לבירה טריפולי והתקדם לעבר שדה התעופה הבינלאומי של העיר. הממשלה היושבת בטוברוק פרסמה הצהרה שבה נמסר כי מדובר בתחילת המבצע לשחרור הבירה מידי מיליציית פג'ר ליביה. חיל האוויר של לוב הפציץ באותו יום את שדה התעופה ועיכב את עזיבתה של משלחת מהקונגרס הלאומי הכללי בטריפולי למרוקו שהייתה אמורה להשתתף בשיחות שלום בחסות האו"ם, במטרה ליצור ממשלת אחדות ולהביא לסיום הלחימה.באותו יום הודיעו הרשויות וכלי תקשורת במדינה כי כ-45,000 מצרים עזבו את המדינה בעקבות ההוצאה להורג של 21 הנוצרים הקופטים בידי המדינה האסלאמית.
ב-31 במרץ פוטר ראש הממשלה של טריפולי, עמר אל-חאסי, על ידי חברי הקונגרס הלאומי הכללי. לטענתם, הוא לא פיטר שרים בממשלה שהואשמו במעשי שחיתות. מוחמד חליפה אל-רווייל, אחד מעוזריו של אל-חאסי, נבחר לנהל במקומו את ענייני הממשלה.
מהלך האירועים > 2015 > אפריל עד יוני

ב-1 באפריל הודיע אל-חאסי כי הוא מסרב לפיטוריו וטען כי הוא זוכה לתמיכתן של המיליציות המקושרות לממשלה בטריפולי. הוא הבהיר כי החלטת הקונגרס הלאומי הכללי אינה חוקתית וכי יסכים לוותר על תפקידו רק אם בעלי בריתו בממשלה יסכימו על כך.
ב-9 ביוני נכנסו כוחות הנאמנים לממשלת האחדות בלוב לעיר סירת. הכוחות חסמו את היציאות מהעיר דרך הים והחלו לנהל לחימה בפאתי העיר תוך כדי הפצצות מהאוויר של מטוסי קרב אמריקאיים ולוביים. בדצמבר 2016, הודיעו הכוחות הנאמנים לממשלת האחדות כי הם הצליחו לכבוש ולטהר את העיר מפעילי המדינה האסלאמית.
מהלך האירועים > 2015 > אוקטובר

ב-23 באוקטובר נהרגו לפחות תשעה בני אדם ועוד כ-20 נוספים נפצעו מפגיעת פצצות מרגמה בכיכר מרכזית בעיר בנגאזי. כ-2,000 איש התקבצו בכיכר אל-קיש במחאה על הצעת האו"ם להקמת ממשלת אחדות שתביא לסיום המשבר במדינה ולעברם נורו לפחות שבעה פגזים.
מהלך האירועים > 2015 > נובמבר

ב-13 בנובמבר 2015 יום השנה להקמת סניף המדינה האסלאמית בלוב, חוסל מנהיג הארגון, אבו נביל אל-אנבארי, בתקיפה של חיל האוויר האמריקאי בסביבת העיר דרנה. זו הייתה התקיפה האווירית הראשונה של האמריקאים נגד מנהיגי הארגון בלוב.
ב-19 בפברואר 2016 נהרגו 40 בני אדם בתקיפה של חיל האוויר האמריקאי על מחנה של המדינה האסלאמית בסביבת העיר סברתה שבמערב לוב.
ב-20 באפריל 2016 נסוגו פעילי המדינה האסלאמית מהעיר דרנה, שהייתה לאחד המעוזים הראשונים של הארגון בלוב ולמקום בו הוקם הסניף הלובי.
מהלך האירועים > 2015 > דצמבר

ב-17 בדצמבר חתמו במרוקו נציגי בית הנבחרים שבעיר טוברוק ונציגי הקונגרס הלאומי הכללי שבטריפלי על הסכם להקמת ממשלת אחדות, שתווך על ידי האו"ם. ואולם, ראשי הפרלמנטים היריבים סירבו לקבל את ההבנות שהושגו בתום משא ומתן ממושך, שבמסגרתן תוקם מועצה מיוחדת שתוביל את ממשלת המעבר שתורכב מתשעה חברים, כשבית הנבחרים יהיה הרשות המחוקקת המרכזית. גוף מחוקק נוסף יורכב מחברי הקונגרס הלאומי. לפי ההסכם, בתוך חודש אמורה המועצה למנות ממשלה חדשה, שתאושר על ידי מועצת הביטחון של האו"ם.
מהלך האירועים > 2016

ב-9 ביוני 2016 נכנסו כוחות הנאמנים לממשלת האחדות לסירת, במטרה לגרש את פעילי המדינה האסלאמית בלוב. הכוחות חסמו את היציאות מהעיר דרך הים והחלו לנהל לחימה בפאתי העיר תוך כדי הפצצות מהאוויר של מטוסי קרב אמריקאיים ולוביים. בדצמבר 2016, הודיעו הכוחות הנאמנים לממשלת האחדות כי הם הצליחו לכבוש ולטהר את העיר מפעילי המדינה האסלאמית.
מהלך האירועים > 2017

בפיגוע מכונית תופת בבסיס הדרכה לשוטרים בעיר זליטן ב-7 בינואר 2017 נהרגו 65 בני אדם ועשרות נפצעו. ארגון המדינה האסלאמית נטל את האחריות לפיגוע.
בדו"ח של חוקרי האו"ם נכתב שעלה חשד שבלוב בוצעו פשעי מלחמה משנת 2016.