stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כרונוגרפיה (תאופאנס המודה)
האיקונוקלאזם הראשון (726–787) בראי הכרונוגרפיה > היקף ועוצמת האיקונוקלאזם

תאופאנס מציג את מדיניותם של לאון השלישי, וביתר שאת של בנו קונסטנטינוס החמישי, כמאבק תקיף, אלים ובלתי מתפשר. כך לדוגמה, ליאון ׳אויב האלוהים׳ (Θεομαχου) ניהל ׳מלחמת חורמה׳ נגד האיקונות, ורדף את תומכיהן במידה כזו שהובילה ל״הכחדת בתי הספר והחינוך הקדוש אשר שרר בעיר מאז ימי הקדוש קונסטנטינוס הגדול״. צעדיו של לאון אף הובילו למרידה משמעותית ביוון, אשר הציבה בראשה קיסר מתחזה ואף הגיעה לחומות הבירה עצמה. שלטונו של לאון התאפיין גם לפי תאופאנס בשלל אסונות טבע ופלישות אויבים (לרוב מוסלמים) מן החוץ. שיא האיקונוקלאזם הקיסרי הגיע כאמור תחת שלטונו של קונסטנטינוס החמישי, המכונה על ידי תאופאנס ״איש הגללים״ (Κοπρώνυμος, באנגלית ״Dung-Named״), עקב כך שלכאורה עשה את צרכיו בקערת הטבילה בהיותו תינוק. על פי תאופאנס, קונסטנטינוס רדף באכזריות את תומכי האיקונות. רדיפות אלו כללו השפלות, עינויים והוצאות להורג פומביות בהיפודרום. כך לדוגמה, הורה הקיסר על הריגתו הפומבית בהצלפה של הנזיר אנדריאס, וזריקת גופתו לבוספורוס (דבר שנמנע על ידי אחיותיו של ההרוג), או מאוחר יותר על גרירת אחד סטפנוס ברחבי העיר, הוראה שמשרתי המלך פירשו באופן נרחב כאשר לאחר ההשפלה קרעו את סטפנוס לגזרים וזרקו את גופתו במקום משכנם של הרוגי המלכות. באחד ממפגני הכח הבולטים של שלטונו, ציווה הקיסר שכל נזירי העיר יצעדו שלובי יד עם נשים לקול מצהלות ההיפודרום, השפלה פומבית וחריפה של מוסד הנזורה. תאופאנס מדגיש שרדיפות אלו לא היו תחומות לקונסטנטינופוליס, אלא זלגו, במצוות הקיסר או בהשראתו, לרחבי האימפריה. תאופאנס מתאונן כי עוולותיהם של המושלים האיקונוקלאסטים בפרובינציות (או במינוח הביזנטי, תמות) היו כה רבות, עד כי ״אם אחד היה מעוניין לכתוב את כל מעלליהם שעשו במטרה לזכות בטובת הקיסר, לא יהיה זה מופרך לומר בשם כתבי הקודש כי כל העולם כולו לא יכיל את הספרים שיכתבו״.
בעקבות תאופאנס, חוקרים רבים ראו את מאבק האיקונוקלאזם (או לכל הפחות חלקו הראשון) כוויכוח תאולוגי-דוקטרינרי במהותו; כמאבק מר ואלים אשר כלל רדיפות חמורות והרס המוני של איקונות; וכמאבק רחב, אשר התחולל ברחבי האימפריה והשפיע על שכבות רבות של האוכלוסייה. עם זאת, ישנם כאלו הנוקטים גישה ביקורתית יותר כלפי תאופאנס, ודרכו כלפי מאבק האיקונוקלאזם בכללותו. בולטת בהקשר זה לזלי ברובייקר (Leslie Brubaker), אשר מבקשת להציע תיאור רוויזיוניסטי חלופי של כל התקופה. לדעת ברובייקר ואחרים, אף אחד מן המאפיינים שנמנו לעיל לא היה מרכזי למאבק האיקונוקלאזם. לגישתם, סוגיית האיקונוקלאזם הייתה ויכוח פוליטי במהותו בין חצר הקיסרות לחוגים מסוימים בקרב הנזורה; אין ראיות כי הקיסרים האיקונוקלאסטים הורו על הרס המוני של איקונות, או רדיפות נרחבות הקשורות באופן בלעדי לשאלה הדתית (להבדיל ממאבקים פוליטיים); מדובר בסוגיה שגבולותיה היו תחומים הן מבחינה חברתית הן מבחינה גאוגרפית, כאשר השפעת המאבק מחוץ לאליטה הקונסטנטינופוליטנית קטן יחסית.
ביבליוגרפיה

Brubaker, Leslie & John Haldon. Byzantium in the Iconoclast Era, c. 680-850: A History. Cambridge: Cambridge University Press, 2011.
Brubaker, Leslie. Inventing Byzantine Iconoclasm. London: Bristol Classical Press, 2012.
Bryer, Anthony and Judith Herrin eds. Iconoclasm: Papers Given at the 9th Spring Symposium of Byzantine Studies. Birmingham: Centre for Byzantine Studies, University of Birmingham, 1977.
Gregory, Timothy E. A History of Byzantium. Hoboken, NJ: Wiley-Blackwell, 2005.
Humphreys, Mike ed. A Companion to Byzantine Iconoclasm. Leiden & Boston: Brill, 2021)
Jakowiak, Marek and Federico Montinaro eds. Studies in Theophanes. Paris: Association des Amis du Centre d’Historie es Civilisation de Byzance, 2015.
King. G.R.D. “Islam, Iconoclasm, and the Declaration of Doctrine”. Bulletin of the School of Oriental and African Studies, University of London 48, no. 2, 1985.
Mango, Cyril & Roger Scott. The Chronography of Theophanes Confessor: Byzantine and Near Eastern History, AD 284-813. Oxford: Clarendon Press, 1997.
Mango, Cyril editor. The Oxford History of Byzantium. Oxford: Oxford University Press, 2002.
Sahner, Christian C. “The First Iconoclasm in Islam: A New History of the Edict of Yazid II”. Der Islam 94 (2017).
Treadgold, Warren. History of Byzantine State and Society. Stanford: Stanford University Press, 1997
לקריאה נוספת

Brubaker, Leslie & John Haldon. Byzantium in the Iconoclast Era, c 680-850: The Sources. Aldershot & Burlington: Ashgate Publishing, 2001.
Kazhdan, Alexander. A History of Byzantine Literature I (650-850). Athens: The National Hellenic Research Foundation, Institute For Byzantine Research,1999.
Treadgold, Warren. The Middle Byzantine Historians. London: Palgrave-Macmilan, 2013.
לוקה אנטונלי

לוקה אנטונלי (באיטלקית: Luca Antonelli; נולד ב-11 בפברואר 1987) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדת המגן שמאלי.
קריירת מועדונים

אנטונלי נולד מונצה, אביו הוא כדורגלן העבר רוברטו אנטונלי ששיחק במילאן בין משנת 1977 עד 1982. אנטונלי התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של מונצה ובגיל 17 הצטרף למילאן. ב-8 בנובמבר 2006 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת במשחק במסגרת הקופה איטליה נגד ברשה. ב-23 בדצמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בסרייה א' במשחק נגד אודינזה.
בקיץ 2007 הושאל לבארי מהסרייה ב' עד לסיום העונה. לאחר שרשם יכולת טובה בינואר 2008 הושאל לפארמה מהסרייה א'. ב-16 במרץ 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק הליגה נגד ליבורנו. ביוני 2008 חתם בפארמה תמורת 750 אלף אירו עבור מחצית מכרטיס השחקן שלו. בקיץ לאחר מכן, השלימה פארמה את הרכישה ושילמה 1.75 מיליון אירו נוספים.
בינואר 2011 חתם בגנואה תמורת 7 מיליון אירו כמחליפו של דומניקו קרישיטו שעזב לזניט סנקט פטרבורג.
בפברואר 2015 חזר לקדנציה שנייה במילאן כאשר חתם בה לשלוש וחצי שנים. ב-7 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 1–3 נגד יובנטוס כאשר אנטונלי אף הבקיע מנקודת הקרן את שערו הראשון במדי מילאן.
ב-11 באוגוסט 2018 חתם באמפולי. ב-5 באוקטובר 2020 שוחרר מהמועדון.
ב-17 בפברואר 2021 אנטונלי חתם במיאמי מאליפות ארצות הברית בכדורגל. ב-10 בנובמבר 2022 הודיע על פרישה מכדורגל.
ב-3 בספטמבר 2010 אנטונלי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת איטליה במשחק נגד אסטוניה. לזכותו 13 הופעות בנבחרת ללא אף שער.
תארים

ליגת האלופות: 2006/2007
הסופר קאפ האיטלקי: 2016
מאוזר K98

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  קרבין ורובה שירות
 נגזרות:  Kar98k,G40k
 מדינה מייצרת:  גרמניה הנאצית (1935–1945) גרמניה הנאצית צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה
 יצרן:  מאוזר
 תקופת השימוש:  1935–1945 (כ־10 שנים) 
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 מדינות המשתמשות:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 יחידות שיוצרו:  14,643,260
 מידע טכני
 קליבר:  7.92x57 מ"מ IS
 פעולה:  רובה בריחי
 הזנה:  5 כדורים
 כוונות:  כוונות ברזל או כוונת טלסקופית
 אורך קנה:  600 מ"מ
 משקל ריק:  3.7 ק"ג
 
מאוזר K98 (בגרמנית: Karabiner 98 kurz, "קרבין 98 קצר". לעיתים מקוצר כ-Kar98k או K98k) הוא רובה בריחי שיוצר על ידי חברת מאוזר. רובה זה הוא גרסת הקרבין של ה-Gewehr 98 ונחשב לאמין ומדויק. ה-K98 היה הרובה העיקרי של הוורמאכט במשך רוב תקופת מלחמת העולם השנייה. אחרי המלחמה נמכרו רובים רבים מדגם זה למדינות שונות בעולם, בהן ישראל. ההגנה וצה"ל עשו שימוש רב ברובה זה כחלק מהמאבק על הקמת מדינת ישראל, מלחמת העצמאות והתקופה שאחריה.
מאוזר 98 בצבא הגרמני

מאוזר K98 הוא גרסה מקוצרת של הרובה הבריחי Gewehr 98 שפותח בגרמניה בשנת 1898 על ידי חברת מאוזר. K באה מלשון המילה "Karabiner" - קרבין, כלומר רובה מקוצר. הקרבין נכנס לשירות בשנת 1935 והיה אחד הרובים העיקריים של הוורמאכט במלחמת העולם השנייה (לקראת סוף המלחמה החל הצבא הגרמני להצטייד בStG 44 במקום הקרבין, אולם גם אז היה הקרבין לרובה הנפוץ בשורות הגרמנים). הרובה היה בעל קיבולת של 5 כדורים במחסנית הפנימית הקבועה. מטענים מיוחדים לרובה, שהיו ברשותו של כל לוחם, איפשרו הכנה מראש של תחמושת במטענים בני 5 כדורים כל אחד, וטעינת הכדורים בבית המחסנית הקבועה בתוך הרובה נעשתה בתנועה אחת. כתוצאה מכך, ניחן הרובה בקצב אש מהיר יחסית לרובים בריחיים אחרים שהיו קיימים באותה עת. אורך הרובה 111 ס"מ, ומשקלו 3.92 ק"ג.
מאוזר 98 בצבאות העולם > סין

בעת מלחמת סין–יפן השנייה חומשו ברובה זה יחידות החי"ר הסיניות הסדירות, שאומנו על ידי הגרמנים. השם הנפוץ של הרובה בצבא הסיני היה "הרובה של צ'יאנג קאי שק".
מאוזר 98 בצבאות העולם > ישראל

כמות גדולה של רובי מאוזר K98 תוצרת גרמניה ובייחוד צ'כיה מדגם P-18 או בצ'כית puška vz.98N, בקליבר 7.92 מ"מ הגיעו לארץ בסוף שנות ה-40 ותחילת שנות ה-50 של המאה ה-20. רובים אלו כונו בשם "הרובה הצ'כי" או בקיצור "צ'כי".
רובים אלו עברו הסבה לקליבר 7.62x51 מ"מ נאט"ו, ההסבה נעשתה החל משנת 1955. זאת עקב המעבר של נאט"ו לקליבר זה, אז נתבקשה התעשייה הצבאית להסב את קווי הייצור של הכדורים 7.92 מ"מ וכן את כל הנשק הקל מאותו קליבר שהיה בשימוש צה"ל ל-7.62 מ"מ, מדובר היה בארבעים אלף רובים צ'כיים וגרמנים. במסגרות של טירונות, המשיכו להשתמש בקליבר 7.92 מ"מ עד תחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 כנראה כדי לגמור עודפי תחמושת שנשארו.
בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20 החל המאוזר K98 לצאת משימוש והוחלף ב-FN FAL כרובה השירות של לוחמי צה"ל.
ב-1967 הוסבו חלק מרובי המאוזר 7.62 מ"מ לרובי צלפים, והותקנה עליהם כוונת טלסקופית Wild X4, דבר שהעניק להם את הכינוי "מאוזר ויילד".
הסבה אחרת למאוזר K98 נעשתה בישראל, הייתה לרובה שכינויו "טוּטוּ" - זהו מאוזר 98K שעבר הסבה מקליבר 7.92 מ"מ ל 0.22 אינץ' (5.56 מ"מ). אורכו מטר אחד ומשקלו 2.9 ק"ג. הטווח היעיל של רובה זה הוא כ-200 מטר. מבנהו הייחודי של רובה זה הוא כזה שאין בו הרבה חלקים שניתן לפרק (החלק היחיד הוא הבריח). כוונותיו מדייקות להפליא, אך מגרעתו היא בכך שהתחמושת שהוא יכול לירות היא מאוד קצרה, אורכו של התרמיל המכיל אבק שרפה הוא כעשרים מ"מ בלבד. דבר המגביל את גודלו של הקליע ואת הטווח היעיל, לכן רובה זה שימש בעיקר לאימוני קליעה, במסגרות הגדנ"ע. רובה זה שימש כנשק צלפים במשמר אזרחי.
במספר אירועים באינתיפאדה השנייה (המצור על כנסיית המולד למשל) נתפסו רובים מסוג זה ברשותם של מחבלים פלסטיניים, כשלעיתים צויד הרובה בכוונת טלסקופית-עדות לפופולריות של הרובה ולאמון שרוכשים לו כנשק מדויק, כמאה שנים לאחר תכנונו.
הערות שוליים

↑  ברשימת הנשק שהגיע באונית הרכש "נורה" ביום 3 באפריל 1948 כותב שאול אביגור (במחברות שאול בארכיון צה"ל): "נתקבל ב-1.4.48 4500 רובי מאוזר P18"
↑  עידן ירון, מאחורי הכוונת - הצלף הצבאי, עמ' 96.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007532568905171  LCCN: sh99002940  NKC: ph527838 
רובה צ'כי K98 מאוזר של חטיבת גבעתי.
צלף גרמני עם הKar98k
טירוניות בצה"ל, מתאמנות על ירי ברובי מאוזר צ'כיים. מחנה צריפין, 1954
מאולה

מחוז מאולה (בספרדית: Región del Maule; נהגה: [ˈmawle]) הוא אחד מ-16 מחוזות צ'ילה. הוא משתרע על פני שטח של 30,296 קמ"ר. והוא גובל במחוז או'היגינס בצפון, בפרובינציות נאוקן ומנדוסה הארגנטינאיות במזרח, במחוז ניובלה בדרום ובאוקיינוס השקט במערב. מבחינה מנהלית מחולק מחוז מאולה לארבע פרובינציות: קאוקנס, קוריקו, לינארס וטלקה שכוללות בתוכן 30 קומונות, שהבולטות שבהן הן טלקה, אשר משמשת גם כבירת המחוז, קוריקו ולינארס. במפקד האוכלוסין שנערך בשנת 2017 התגוררו במאולה 1,044,950 תושבים, שמדרגים אותו כמחוז הרביעי בגודל אוכלוסייתו בצ'ילה.
מחוז מאולה נחשב לגבול הדרומי של תרבות האינקה. לאורך השנים, התגוררו במחוז סופרים ומשוררים רבים.
בשנת 2010 התרחשה רעידת אדמה בצ'ילה, אשר פגעה קשות במחוז ובכלכלתו.
כלכלה

כלכלת מאולה מתבססת על יערנות ובחקלאות. המחוז מוביל בתחום ייצור היין כאשר יותר מ-50% מהיין המיוצר בצ'ילה מיוצר במאולה. ייצור זה היה נפוץ במאולה עוד משנת 1830. פעילות כלכלית נוספת היא ייצור של גז וחשמל. הנהר המקומי מפעיל חמש תחנות כוח.
חלוקה מנהלית

מחוז מאולה מחולק ל-4 פרובינציות קאוקנס, קוריקו לינארס וטלקה, שמחולקות ל-30 קומונות.
| פרובינציה | בירה | מספר | שם | שם בשפת מקור | תושבים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| קאוקנס | קאוקנס | 1 | קאוקנס | Cauquenes | 40,441 |
| קאוקנס | קאוקנס | 2 | צ'אנקו | Chanco | 8,928 |
| קאוקנס | קאוקנס | 3 | פיוואה | Pelluhue | 7,571 |
| קוריקו | קוריקו | 4 | קוריקו | Curicó | 149,136 |
| קוריקו | קוריקו | 5 | הואלניה | Hualañé | 9,657 |
| קוריקו | קוריקו | 6 | ליקאנטן | Licantén | 6,653 |
| קוריקו | קוריקו | 7 | מולינה | Molina | 45,976 |
| קוריקו | קוריקו | 8 | ראוקו | Rauco | 10,484 |
| קוריקו | קוריקו | 9 | רומראל | Romeral | 15,187 |
| קוריקו | קוריקו | 10 | סגרדה פמיליה | Sagrada  Familia | 18,544 |
| קוריקו | קוריקו | 11 | טנו | Teno | 28,921 |
| קוריקו | קוריקו | 12 | ויצ'וקואן | Vichuquén | 4,322 |
| לינארס | לינארס | 13 | קולבון | Colbún | 9,021 |
| לינארס | לינארס | 14 | לינארס | Linares | 93,602 |
| לינארס | לינארס | 15 | לונגאבי | Longaví | 30,534 |
| לינארס | לינארס | 16 | פאראל | Parral | 41,637 |
| לינארס | לינארס | 17 | רטירו | Retiro | 19,974 |
| לינארס | לינארס | 18 | סאן חוויאר | San  Javier | 45,547 |
| לינארס | לינארס | 19 | וייה אלגרה | Villa Alegre | 16,221 |
| לינארס | לינארס | 20 | ירבס בואנס | Yerbas Buenas | 18,081 |
| טלקה | טלקה | 21 | קונסטיטוסיון | Constitución | 46,068 |
| טלקה | טלקה | 22 | קורפטו | Curepto | 9,448 |
| טלקה | טלקה | 23 | אמפדרדו | Empedrado | 4,142 |
| טלקה | טלקה | 24 | מאולה | Maule | 49,721 |
| טלקה | טלקה | 25 | פלארקו | Pelarco | 8,422 |
| טלקה | טלקה | 26 | פנצ'וואה | Pencahue | 8,245 |
| טלקה | טלקה | 27 | ריו קלארו | Río Claro | 13,906 |
| טלקה | טלקה | 28 | סאן קלמנטה | San  Clemente | 43,269 |
| טלקה | טלקה | 29 | סאן רפאל | San Rafael | 9,191 |
| טלקה | טלקה | 30 | טלקה | Talca | 220,357 |
הערות שוליים

↑  WEB DISEMINACIÓN CENSO 2017 WEB DISEMINACIÓN CENSO 2017, resultados.censo2017.cl
↑  WEB DISEMINACIÓN CENSO 2017, resultados.censo2017.cl
| מחוזות ופרובינציות צ'ילה צ'ילה |
| --- | --- | --- |
| או'היגינס (רנקגואה) | קולצ'גואה • קצ'אפואל • קרדנל קארו |  |
| אטקמה (קופיאפו) | ואסקו • צ'ניאראל • קופיאפו |  |
| אייסן (קויאיקה) | אייסן  • חנרל קאררה • קויאיקה • קפיטן פראט |  |
| אנטופגסטה (אנטופגסטה) | אל לואה • אנטופגסטה • טוקופייה |  |
| אראוקניה (טמוקו) | מאייקו • קאוטין |  |
| אריקה ופרינאקוטה (אריקה) | אריקה • פרינאקוטה |  |
| ביוביו (קונספסיון) | אראוקו • ביוביו • קונספסיון |  |
| ולפראיסו (ולפראיסו) | אי הפסחא • ולפראיסו • לוס אנדס • מרגה מרגה • סן אנטוניו • סן פליפה דה אקונקגווה • פטורקה • קיוטה |  |
| טרפקה (איקיקה) | איקיקה • טמרוגל |  |
| לוס לאגוס (פוארטו מונט​) | אוסורנו • יאנקיווה • פאלנה • צ'ילואה |  |
| לוס ריוס​ (ואלדיביה) | ואלדיביה • רנקו |  |
| מאולה (טלקה) | טלקה • לינארס • קאוקנס • קוריקו |  |
| מגאיאנס ואנטארקטיקה צ'ילנה (פונטה ארנס)​ | אולטימה אספרנסה • אנטארקטיקה צ'ילנה​ • טיירה דל פואגו • מגאיאנס |  |
| מטרופולין סנטיאגו (סנטיאגו דה צ'ילה​) | טלגנטה • מאיפו • מליפייה • סנטיאגו • צ'קאבוקו • קורדיירה |  |
| ניובלה (צ'ייאן) | איטטה • דיגואין • פונייה |  |
| קוקימבו (לה סרנה) | אלקי • לימארי • צ'ואפה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555271605171  LCCN: n82105898  MusicBrainz: daac8aeb-d4b2-468b-aefd-d77a6b53a127   WorldCat (עם LCCN): n82-105898 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של צ'ילה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חלוקת מחוז מאולה לפרובינציות וקומונות
כריש טיגריסי

| כָּרִישׁ טִיגְרִיסִי |
| --- | --- |
      השוואה בין כריש טיגריסי לבין אדם ממוצע
מצב שימור
 מצב שימור: קרוב לסיכון קרוב לסיכון (NT) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
מחלקה:: דגי סחוס
על־סדרה:: דמויי כריש
סדרה:: כרישאים
משפחה:: כרישיים
סוג:: Galeocerdo
מין:: כריש טיגריסי
שם מדעי
 Galeocerdo cuvier ‏מילר והנלה
תחום תפוצה
   תפוצת כריש טיגריסי- בכחול.
כָּרִישׁ טִיגְרִיסִי (שם מדעי: Galeocerdo cuvier) המכונה גם טיגריס הים או כריש נמר הוא כריש ממשפחת הכרישיים, והוא המין היחיד בסוג Galeocerdo. כריש טיגריסי הוא טורף גדול העשוי להגיע לאורך של יותר מ-5.5 מטרים והוא הכבד שבבני משפחת הכרישיים. הוא חי באוקיינוסים וימים טרופיים וממוזגים, ונפוץ במיוחד באזור האיים הפסיפיים. מקור שמו מדוגמת הפסים הכהים האנכיים לגופו המזכירים את דוגמת פסי הטיגריס, פסים אלו דוהים ככל שהכריש מתבגר.
כריש טיגריסי הוא מתבודד, לרוב צייד לילי. תזונתו כוללת מגוון רחב של טרף הכולל סרטנאים, דגים, כלבי ים, עופות ימיים, כרישים קטנים יותר, דיונונים, נחשי ים ודולפינים. כריש טיגריסי נחשב למין הקרוב לסיכון בשל דיג לצורך שימוש בסנפיריו כמזון, ובשימוש לתרופות עממיות.
כריש טיגריסי נמצא במקום שני ברשימת מספר התקיפות הקטלניות המתועדות על בני אדם, שני רק לעמלץ הלבן.
הוא מבקר לעיתים תכופות בשוניות רדודות, נמלים ותעלות, מה שמעלה סיכוי גבוה למפגש קטלני עם אנשים כמו צוללנים ודייגים.
טקסונומיה

הכריש תואר לראשונה על ידי פרון ולסוור, והוענק לו השם Squalus cuvier. בשנת 1837 מילר והנלה שינו את השם ל-Galeocerdo tigrinus. שם הסוג, Galeocerdo, מקורו ביוונית, galeos  שמשמעו כריש ו-cerdus משמעה בלטינית שיער קשה של חזירים. בשפת העם הכריש נקרא כריש אוכל האדם.
כריש טיגריסי חבר בסדרת הכרישאים. חברים בסדרה זו מאופיינים בקרום מצמוץ (nictitating membrane) מעל העין, שני סנפירים גביים, סנפיר ביב בודד, וחמישה שסעי זימים. הוא המין הגדול ביותר במשפחת הכרישיים.
תפוצה ובית גידול

כריש טיגריסי נמצא לעיתים תכופות קרוב לחוף, בעיקר באזורים טרופיים וסוב-טרופיים בכל העולם. יחד עם העמלץ הלבן, ישנן פסיפי, ישנן גרינלנדי, ושש-זימי אפור הכריש טיגריסי נמנה בין המינים הגדולים ביותר של הכרישים החיים כיום. התנהגותו נוודית בעיקר, אולם מונחית בעיקר באמצעות זרמי מים חמימים, ונמצא קרוב יותר לקו המשווה למשך כל החודשים הקרים. הוא נוטה להישאר במים עמוקים במקביל לשוניות, אולם נע דרך תעלות בחיפוש אחר טרף במים רדודים. במערב האוקיינוס השקט, הוא מרחיק לאזורים הצפוניים, כגון יפן, ולאזורים הדרומיים כגון ניו זילנד.
ניתן לצפות במספר כרישי טיגריסי במפרץ מקסיקו, בחופי צפון אמריקה וחלקים מדרום אמריקה. כמו כן, הוא נפוץ מאוד בים הקריבי. אזורים נוספים בהם נצפה כריש טיגריסי לרבות אפריקה, הרפובליקה העממית של סין, הונג קונג, הודו, אוסטרליה וניו זילנד. כרישים טיגריסים נצפו גם בים סוף.
כרישי טיגריסי נצפו בעומקים של כמעט 900 מטרים, אולם הם נודדים למים רדודים הנחשבים לטענת אחדים לרדודים מידי למינים בגודל זה. מחקר שנעשה לאחרונה הראה שכריש טיגריסי ממוצע ישהה בעומק של כ-350 מטרים, עובדה האמורה להפוך אותו למחזה לא נפוץ במים רדודים, אולם כרישי טיגריסי בהוואי נצפו במים רדודים של כשלושה מטרים ולעיתים תכופות נצפה במימי החופים בעומק של כשישה עד 12 מטרים. הם מבקרים לעיתים תכופות בשוניות רדודות, נמלים ותעלות, דבר המגביר את פוטנציאל המפגש עם האדם. הם נצפו ניזונים בנחשולי גאות ושפל בין הלגונות והאוקיינוס של טאראווה. נחשולי גאות ושפל של חודשי האביב נושאים עימם פלנקטון ואורגניזמים מיקרוסקופיים אחרים, שמושכים סרטנים רכי-קונכייה קטנים, המושכים סרדינים, המושכים דגי קיפון אפור, המושכים צניניות כחולות גב, המושכות אליהן את הכריש טיגריסי.
ב-19 ביוני 2023 נצפה כריש טיגריסי סמוך לאחד מחופי אילת הצפוניים על ידי פקח של רשות הטבע והגנים במהלך צלילה.
אנטומיה ומראה > גודל

כריש זה הוא מבין הכרישים הגדולים ביותר החיים כיום, והוא מתחרה בגודלו עם העמלץ הלבן. כריש טיגריסי נפוץ בגדלים של בין 3 ל-4.2 מטרים ושוקל בין 385–635 ק"ג. הזכרים עשויים לגדול ל-4.5 מטרים, ונקבות ל-5.5 מטרים. כריש טיגריסי יכול להגיע לגודל מרבי של מעל שישה מטרים ולמשקל של למעלה מ-900 ק"ג. הפרט הגדול ביותר היה נקבה מאוסטרליה שהגיע לאורך של 5.5 מטרים (18 רגל) ולמשקל 1,524 קילוגרם (3,360 ליברות).
אנטומיה ומראה > ביולוגיה

צבעו האופייני של עור כריש טיגריסי נע בין כחול לירוק בהיר ולבן או צהוב בהיר בגחונו. ניתן לראות נקודות כהות ופסים אצל הכרישים הצעירים אולם הם דוהים ככל שהכריש מתבגר. ראשו מעוצב כמעין טריז המאפשר לו להסתובב במהירות ובקלות לכל צד. יש להם גומות זעירות בצד העליון של גופם ובתוכן אלקטרורצפטורים הנקראים אמפולות לורנציני המאפשרות לכרישים לזהות שדות חשמליים, כולל שדות חשמל ביולוגי הנפלט מגופו של הטרף. לכריש טיגריסי יש גם איברי חישה הנקראים מערכת קו הצד הנמשכים כמעט לכל אורך צידי גופם. התפקיד העיקרי של המבנה הזה הוא לגלות ויברציות זעירות ביותר במים. אדפטציה זו מאפשרת לכריש טיגריסי לצוד באפלה ולגלות טרף חבוי או מסווה.
שכבה מחזירת אור הנמצאת מאחרי הרשתית של עין הכריש טיגריסי מאפשרת לחישת תאי האור אפשרות נוספת ללכוד פוטונים של אור ויזואלי, ולהגביר את הנראה בתנאי ראות נמוכים. לכריש טיגריסי יש באופן כללי סנפירים ארוכים המספקים כוח עילוי כשהוא מנווט במים, כשהזנב העילי הארוך מספק פרצי מהירות. כריש טיגריסי שוחה באופן נורמלי באמצעות תנועות גוף קטנות. גבו הגבוה וסנפיר הזנב שלו מתפקדים כציר, המאפשרים לכריש להסתובב במהירות על מקומו, אף על פי שבאופן מובהק סנפירי הגב שלו קרובים יותר לזנבו.
שיניו מהונדסות לחיתוך יעיל של בשר, עצם וחומר אחר כגון שריון צבי ים. אולם כמו אצל רוב הכרישים, הן מתחדשות תדיר על ידי שורות שיניים חדשות.
מזון

כריש טיגריסי הוא טורף-על ובעל מוניטין של כריש המסוגל לטרוף כל דבר. יש לו גם את היכולת להכניע טרף גדול. הוא יטרוף בדרך כלל דגים כליל גרמיים ודגי סחוס אחרים (כמו כרישי חול), סרטנאים, רכיכות, עופות ימיים, יונקים ימיים (כגון תחש המשכן, אריות ים ודולפיניים כמו דולפינן או סטנלה), פתני ים וצבי ים (כגון צב ים ירוק, וצב ים חום). הלסת הסידנית הרחבה והכבדה והפה הענק, בשילוב שיניים חסונות ומשוננות, מאפשרות לכריש הטיגריסי לגבור על טרף גדול מסוגים אלו. בנוסף, ראייה מצוינת וחושי ריח מחודדים מאפשרים לו להגיב לעקבות דם הקלושים ביותר ולהתחקות אחריהם עד מקורם. בשל סכנה מתקיפות טורפים, דולפינים לרוב נמנעים מאזורים שמאכלס אותם הכריש הטיגריסי.
בנוסף, עשוי כריש טיגריסי לתקוף גם לווייתנים גדולים פצועים או חולים. קבוצה תועדה בתקיפת לווייתן גדול-סנפיר חולה והריגתו בשנת 2006 בסמוך להוואי. הוא גם יאכל נבלות של לווייתנים או של חיות ים אחרות. במקרה אחד הם תועדו כאשר הם ניזונים מנבלת לווייתן יחד עם עמלצים לבנים.
כרישים לאורך חופי אוסטרליה ממתינים לצבי ים המגיעים להתרבות. כרישים טיגריסים נודדים להוואי, שם הם חוטפים אפרוחים של אלבטרוס שחור רגל הנוחתים על פני המים ורבים מהם נטרפים.
היכולת לזהות תנודות לחץ מגלים קצרי תדר מאפשרת לכריש להתקדם לכיוון בעל חיים בביטחון, אפילו דרך מים עכורים. הכריש יחוג סביב טרפו וילמד אותו באמצעות מגע עם אפו. בזמן התקיפה, הכריש יאכל את טרפו בדרך כלל בשלמותו.
בשל אופן אכילתו האגרסיבית, הוא יכניס לפיו גם עצמים בלתי אכילים כגון לוחיות רישוי של כלי רכב, פחי נפט, צמיגים וכדורים. מסיבה זו, חלק מהחוקרים מכנים את הכריש הטיגריסי "פח האשפה של האוקיינוס".
מזון > יעילות השחייה ויציבות

כרישי הטיגריסי שוחים באופן כללי לאט, ובשילוב צבעם הנבלע בסביבתם מאוד קשה להבחין בהם ולאתרם בחלק מהאזורים. הם מוסווים טוב במיוחד על רקע כהה. למרות המראה העצל שלו, כריש טיגריסי הוא מהכרישים החזקים ביותר במשפחת הכרישיים. ברגע שהכריש מתקרב לטרפו, הוא יורה עצמו בפרץ מהירות המאפשר לו להגיע לטרף לפני שיספיק לחמוק.
רבייה

זכרים מגיעים לבגרות באורך של בין 2.3 ל-2.9 מטרים ונקבות באורך 2.5 עד 3.5 מטרים. נקבות מזדווגות אחת לשלוש שנים, הריבוי נעשה על ידי הפריה פנימית. הזכר מחדיר אחד ממצבטי המין שלו לפתח הרבייה הפנימי של הנקבה. הזכר משתמש בשיניו כדי לאחוז בנקבה ולייצב עצמו במשך התהליך, לרוב גורם אי נוחות משמעותית ולעיתים מותיר סימני נשיכות על גופה. באזורי חצי הכדור הצפוני ההזדווגות מתרחשת בין החודשים מרץ ומאי, כשההשרצה מתרחשת בין אפריל ויוני בשנה לאחר מכן. בחצי הכדור הדרומי ההזדווגות מתרחשת בנובמבר דצמבר עד תחילת ינואר. הביצים בוקעות בתוך גוף הנקבה והצעירים נולדים חיים לחיי עצמאות כשהם מפותחים לחלוטין.
הצעירים מתפתחים בגופה של הנקבה עד 16 חודשים. השרצה מונה בין עשרה ל-80 פרטים. הצעירים מגיחים באורך 51 עד 76 ס"מ. כרישים אלו מגיעים לבגרות באורך שניים עד שלושה מטרים. תוחלת חייו של הכריש הטיגריסי אינה ידועה אולם ידוע כי הוא חי יותר מ-12 שנה.
תקיפות

הכריש הטיגריסי אחראי לתקיפות קטלניות רבות ונחשב לאחד ממיני הכרישים המסוכנים ביותר, שני רק לעמלץ הלבן. הכריש מצוי לעיתים תכופות בשפכי נהרות, בנמלים ובמים רדודים קרובים לחוף, שם הסיכויים גדולים למפגש עם האדם. בממוצע, שלוש עד ארבע התקפות מתרחשות בשנה בהוואי, כשרוב התקיפות אינן קטלניות. תקיפה ידועה של כריש טיגריסי קרתה ב-2003 לגולשת בת'אני המילטון, אשר איבדה את זרועה כמעט עד הכתף, אך היא החלימה לאחר טיפולים ואף חזרה לגלוש וכיום היא גולשת מקצועית ודוברת בנושא שימור כרישים.
בין 1959 ל-1976 נבררו וניצודו 4,668 כרישי טיגריסי על מנת להגן על תעשיית התיירות, אך התקיפות המשיכו וכנראה שהן מתרבות בין ספטמבר לנובמבר, אז כרישות טיגריסיות נודדות להוואי כדי להשריץ. מאז 2009 היו 119 תקיפות כש-29 מהן היו קטלניות.
כדי להתגונן מהתקיפות נחקק בהוואי חוק האוסר על האכלת כרישים, פעילות תיירותית שהייתה נפוצה. הרשויות גם מתנגדות לצלילה בכלובי מגן, אף שצלילה ללא כלוב מסוכנת בהרבה. עם זאת מספר חוקרים יודעים כיצד לצלול לצד כריש טיגריסי ללא גירוי ציד שלו.
שימור

הוא נידוג במספר אזורים לשימוש בסנפיריו ובכבד שלו. ככל הנראה, אוכלוסיית הכרישים הידלדלה באזורים בהם התבצע דיג מסיבי, אולם לא נשקפת להם סכנת הכחדה. כריש טיגריסי נחשב למין "קרוב לסיכון", בשל ירידת האוכלוסייה מדיג עקב הביקוש לסנפיריו ודיג מסיבי, כך לפי ארגון הIUCN. בזמן שסנפירי כרישים אינם בעלי ערך תזונתי גבוה, כבד הכריש הוא בעל ריכוז גבוה מאוד של ויטמין A ומשתמשים בו למוצרים של שמני ויטמין. בנוסף לדיג תעשייתי, כריש טיגריסי ניצוד בשל עורו המיוחד.
בשנת 2010, גרינפיס הכניסה את הכריש הטיגריסי לרשימה האדומה של מאכלי פירות הים, זו רשימה של מאכלי ים הנמכרים מסביב לעולם אולם מקורם במינים שענפי הדייג שלהם אינם ברי קיימא.
מיתוסים

כמה מילידי הוואי מאמינים כי כריש טיגריסי פוחד מ- na ʻaumakua, רוחותיהם של אבות קדמונים. ילידים אלו חושבים כי כדורי העין של הכריש בעלי כוחות ראייה מיוחדים, מיסטיים. ככל הנראה עקב חושיהם המחודדים של כרישים.