stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מנדל קפלן
ביוגרפיה

מנדל קפלן נולד בדרום אפריקה. הוא קיבל תואר במשפטים מאוניברסיטת קייפטאון ב-1958 ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת קולומביה ב-1960. סבו של קפלן, מנחם מנדל קפלן, היגר לדרום אפריקה מליטא ונכנס לענף המתכת, כשהקים בשנת 1904 מחסן גרוטאות ברזל במרתף בית ששכר בקייפטאון. ב-1929 הקים, בשיתוף שתי משפחות מהגרים יהודים מליטא: קושליק ובלוך, את קונצרן הפלדה והמתכת "קייפ גייט". מנדל קפלן החל לעבוד בקונצרן בשנת 1961 והרחיב את פעילותו גם לארצות הברית, בריטניה וישראל. בהמשך ניהל את הקונצרן, יחד עם אחיו רוברט, לאחר שאביהם איזק קפלן פרש מהניהול שלו.
ב-1971 החל להשקיע בעסקים בישראל. ב-1974 ייסד קונצרן "קייפ גייט", בשותפות עם חברת השקעות דיסקונט, את חברת "יהודה רשתות פלדה". בהמשך נרכשה על ידי הקונצרן גם חברת "מסילת סיגמה" מבני ברק, מפעל פלדה וברזל לבניין שהוקם בשנות ה-30. במקביל באותן השנים החל להיות פעיל במוסדות ציונים ושימש כיושב קרן היסוד ויושב ראש המגבית היהודית בדרום אפריקה.
בשנות ה-80 נכנס לעסקי התעופה שהקים את חברת "ג'אטאווי אינטרנשיונל" בדרום-אפריקה, חברה זו חכרה את אחד ממטוסיה לחברה לטיסות שכר הישראלית מעוף נתיבי אויר. באותה עת הקים גם את חברת "די.בי.אי.סי אינטרנשיונל" להשקעות בישראל, בשיתוף השקעות דיסקונט, החברה השקיעה בעיקר במיזמי נדל"ן והייתה חברת האם של יהודה רשתות פלדה. ב-2003 רכש את מלוא הבעלות בחברה.
באוקטובר 1987 נבחר לתפקיד יושב ראש חבר הנאמנים של הסוכנות היהודית. בינואר 1988 צעד בראש מצעד החיים הראשון בפולין. בתוקף תפקידו יזם, ב-2 בנובמבר 1988, טיסה היסטורית משדה התעופה עטרות בירושלים למוסקבה, במטוסו הפרטי. בעקבות אירוע זה היה פעיל בחידוש החיים היהודיים בברית המועצות, ובעידוד העלייה לישראל מברית המועצות.
ב-1992 הצטרף להשקעה בזכיינית ערוץ 2 טלעד. ב-2004 רכש מניות נוספות של החברה והגיעה לאחזקה של 18% בה.
בעשור הראשון של המאה ה-21 רכש קפלן את מלוא הבעלות בחברת "יהודה רשתות פלדה", תחילה מחק אותה מהמסחר בבורסת תל אביב, אחר כך רכש את חלקה של חברת דיסקונט השקעות. הוא הרחיב את פעילותה על ידי רכישה של מספר חברות בענף המתכת, בהם מפעל עיבוד הפלדה של חברת סולל בונה בחולון, ומפעל לנד לעיבוד פלדה לבניין בנתניה.
פילנתרופיה

קפלן היה ביחסי ידידות עם ראש עיריית ירושלים טדי קולק, והיה בין התורמים הראשונים לקרן לירושלים, ועמד בראש ועד ידידי הקרן בדרום אפריקה. בין הפרויקטים בהם תמך היו: חפירות עיר דוד והקמת הגן הארכאולוגי במקום, פרויקט שיקום שכונות בשכונת הבוכרים, הקמת המרכז לטניס בקטמונים, הקמת מוזיאון חצר היישוב הישן שנקרא על שם אביו המנוח והקמת הגן הבוטני האוניברסיטאי בגבעת רם. על פעילותו הפילנתרופית בירושלים קיבל פרסים רבים, בהם: "נאמן ירושלים", פרס "טדי קולק", "פרס הקרן לירושלים ע"ש גולדשטיין".
ב-1980 ייסד את מרכז אייזק וג'סי קפלן ללימודי יהדות באוניברסיטת קייפטאון. בשנת 2000 הקים את המוזיאון היהודי בדרום אפריקה.
ב-2002 תרם להקמת קונסרבטוריון במרכז הקהילתי של שכונת גילה בירושלים, כחלק מהתנאים לתרומה ביקש שהקונסרבטוריון ישמש גם את ילדי השכונה הערבית הסמוכה בית צפפה.
חיים אישיים

החל משנות ה-80 התגורר קפלן חלק מהזמן בירושלים, בהמשך גם קיבל אזרחות ישראלית. הוא רכש תחילה בית בשכונת ימין משה ואחר כך הקים בית דירות על קו התפר, בשכונת אבו תור.
ב-1986 פרסם את הספר "השורשים היהודיים בכלכלה הדרום אפריקאית", בה תיעד את ההיסטוריה של מעורבת היהודים בכלכלת דרום־אפריקה.
קפלן היה אוהד נלהב של רוגבי.
קפלן נפטר משבץ מוחי ב-19 בנובמבר 2009. הותיר אחריו אישה ואח, ארבעה ילדים ונכדים. הובא למנוחות בקייפטאון שבדרום אפריקה.
הערות שוליים

↑  מירב אנקורי, ‏הלך לעולמו מנדל קפלן, יו"ר חבר הנאמנים של הסוכנות היהודית והבעלים של קבוצת יהודה, באתר גלובס, 22 בנובמבר 2009
1 2 3  אריה בנדר, מנדל קפלן: 60 אחוז פלדה, 40 אחוז ציונות, מעריב, 1 בינואר 1988
↑  שימוש נרחב לרשתות יהודה, דבר, 23 בפברואר 1977
↑  כ. שלמה, שיטת המיכון בקונסטרוקציות *פלדת־סיגמה"- לבניה לגובה, על המשמר, 4 במאי 1965
↑  אמנון אטד, מיליונרים לעזרת המדינה, חדשות, 22 בפברואר 1985
↑  אלעזר לוין, תודה שטסתם מעוף, כותרת ראשית, 14 בנובמבר 1984
יעקב בן מאיר, מעוף שלחה בואינג לסווזילנד, חדשות, 3 בספטמבר 1984
↑  קרן צוריאל, ‏די.בי.אי.סי מעוניינת לרכוש יתרת המניות ביהודה רשתות ולמחוק אותה מהמסחר בבורסה, באתר גלובס, 28 בדצמבר 2000
↑  אלי דניאל, דיסקונט השקעות מוכרת את החזקותיה בדי.בי.אי.סי אינטרנשיונל למשפחת קפלן ב-30 מיליון שקל, באתר TheMarker‏, 12 במאי 2003
↑  אריה בנדר, מנדל קפלן מדרא"פ נבחר ליו"ד חבר הנאמנים של המכנות, מעריב, 26 באוקטובר 1987
↑  זאב אופרי, 45 לגטו ורשה:  2,000 נערים יהודים יצעדו למחנה אושוויץ, חדשות, 26 בינואר 1988
↑  רונית אנטלר, ויקטור לוי, יצביע, וייצא למוסקבה בטיסה היסטורית משדה התעופה בעטרות, חדשות, 1 בנובמבר 1988
עתי"ם, דיניץ וקפלן יצאו בטיסה ישירה מישראל למוסקבה, חדשות, 2 בנובמבר 1988
↑  שלמה סלוצקי' סמדר רלזון, ייתכן שסניף השומר הצעיר יחזור למוסקבה, חדשות, 18 במאי 1989
↑  סמדר אלזון, עוד 60 אלף מקומות לקליטה במלונות, אכסניות, קיבוצים, חדשות, 18 בינואר 1990
↑  הגר רם, רותי זוטא, 3 קבוצות הגישו הצעות למכרז ערוץ 2, חדשות, 15 במאי 1992
הגר רם, קב׳ טלעד החתימה את רפי רשף ואילנה דיין, חדשות, 11 במרץ 1993
↑  רוני קורן-דינר, דורית ענבר תמונה למנכ"לית טלעד, באתר TheMarker‏, 11 באוגוסט 2004
↑  ניר גולדברג, ‏יהודה רשתות - הצלחה להצעת רכש, באתר גלובס, 23 בינואר 2001
אלי דניאל, יהודה רשתות: הציבור נענה להצעת הרכש שפירסמה דיסקונט השקעות, באתר TheMarker‏, 22 בינואר 2001
↑  שי שלו, ‏דסק"ש מכרה את חלקה ביהודה רשתות למנדל קפלן בכ-3 מיליון דולר, באתר גלובס, 1 באוגוסט 2002
אלי דניאל, דרור שטרום אישר מיזוג די.בי.אי.סי אינטרנשיונל עם Cape Gate Holdings ו-Miriam, באתר TheMarker‏, 7 בנובמבר 2002
↑  הדס מנור, ‏יהודה רשתות רכשה את מפעל הפלדה של סולל בונה בחולון ב-3 מיליון שקל, באתר גלובס, 25 באפריל 2006
↑  הדס מנור, ‏יהודה רשתות פלדה רכשה את מפעל לנד; העיסקה מוערכת ב-3–4 מיליון ש', באתר גלובס, 2 במרץ 2004
↑  עונת החפירות הראשונה בעיר דוד תתחיל בקיץ, דבר, 6 ביוני 1978
1 2  שחר אילן, המיליונר הדרום-אפריקאי יוכל להשקיף על עיד־דוד, כל העיר, 16 בינואר 1987
↑  קפלן אמר כן לחילונים, כל העיר, 18 בספטמבר 1981
↑  יהונתן ליס, במקום טקס לחנוכת מרכז המוסיקה ערכו בגילה טקס אזכרה, באתר הארץ, 20 ביוני 2002
↑  מיכל פלג, ירושלים - מוצב קדמי על שפת התהום, באתר מסע אחר, ‏5 באפריל 2013
↑  דן סגיר, על יהודים בכלכלת דרום־אפריקה, כותרת ראשית, 3 בספטמבר 1986
↑  אורה קורן, הלך לעולמו מנדל קפלן, בעלי עשרה מפעלי פלדה בישראל, באתר TheMarker‏, 23 בנובמבר 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007429884405171  BnF: cb122361829 (data)  GND: 1206000627  ISNI: 0000 0000 2071 743X  LCCN: n81000759  NTA: 129241342  VIAF: 24655382   WorldCat (עם VIAF): 24655382
כריסטופר ריב

| --- | --- |

כריסטופר ריב בשנת  1985
 לידה:  25 בספטמבר 1952 מזרח ניו יורק, ארצות הברית
 פטירה:  10 באוקטובר 2004 (בגיל 52) פאונד רידג', ניו יורק
 שם לידה:  Christopher D'Olier Reeve 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1976–2004 (כ־28 שנים) 
 עיסוק:  שחקן קולנוע
 מקום לימודים:  בית הספר ג'וליארד  Princeton Day School  אוניברסיטת קורנל  סטודיו אייץ' בי 
 בן או בת זוג:  דיינה ריב (1992–2006) 
 מספר צאצאים:  3 
 פרסים והוקרה:  פרס באפט"א, פרס אמי, פרס גילדת שחקני המסך
 http://www.christopherreeve.org/
 פרופיל ב-IMDb
 
כריסטופר ריב (באנגלית: Christopher Reeve;‏ 25 בספטמבר 1952 – 10 באוקטובר 2004) היה שחקן, במאי קולנוע, מפיק קולנוע ותסריטאי אמריקני. זכור בעיקר בזכות משחקו כ"סופרמן", אשר את דמותו גילם בארבעה סרטי קולנוע.
ב-27 במאי 1995 נפל ריב מסוס בעת תחרות רכיבה. הוא נפל על ראשו ומעוצמת המכה נשברו שתי חוליות עליונות בעמוד השדרה ונגרם נזק קשה לחוט השדרה באיזור הצוואר.
בעקבות כך נותר משותק בארבעת גפיו. לאחר התאונה הוא החל לפעול למען נפגעי חוט השדרה ולחקר ריפוי באמצעות תאי גזע, וייסד את "מרכז המחקר לשיתוק ע"ש כריסטופר ריב". ריב נפטר ב-10 באוקטובר 2004 כתוצאה מסיבוכים בריאותיים הקשורים בתאונה.
ביוגרפיה

ריב נולד בניו יורק לפרנקלין וברברה ריב. בגיל תשע החל לשחק בראשון מתוך שורת מחזות - "שומרי המלכה" של ויליאם שוונק גילברט וארתור סאליבן.
בקיץ 1968, בגיל 15, התקבל כחניך בפסטיבל התיאטרון ויליאמסטאון, מסצ'וסטס, ועצם מראהו הבוגר ונוכחותו המרשימה עזרו לו להשתלב. הוא קיבל שבחים רבים על תפקידיו במחזות, בהם "מראה מעל הגשר" של ארתור מילר ו"חודש בכפר" של איוואן טורגנייב.
ריב נמנה בין חברי התנועה הדתית אוניברסליזם אוניטריאני, ושאב ממנה השראה בפעילותו.
ביוגרפיה > לימודי משחק

לאחר שנשר מבית הספר בו למד ביוני 1970, ריב שיחק במחזות בעיירה בות'ביי, מיין, ושאף לעבור לניו יורק במטרה לפצוח בקריירת משחק. עם זאת, בעצת אמו, התקבל לאוניברסיטת קורנל. במחלקת התיאטרון של המכללה, ריב השתתף במחזות "מחכים לגודו" של סמואל בקט (בתפקיד פודזו), "רוזנקרנץ וגילדנשטרן מתים" של טום סטופארד (בתפקיד המלט) ו"אגדת חורף" של ויליאם שייקספיר. בהמשך הוזמן ריב לפגישה עם סוכן שחקנים, לאחר שזה ראה את משחקו ב"חודש בכפר", והוחלט כי ריב ימשיך ללמוד בקורנל ובמקביל ייפגש עם סוכני שחקנים. שנה לאחר מכן, ריב חתם על חוזה עם הפסטיבל השייקספירי של סן דייגו והשתתף במחזות "ריצ'רד השלישי" (בתפקיד אדוארד הרביעי), "נשות וינדזור העליזות" (בתפקיד פנטון) ו"עמל שווא של אהבה". לפני תחילת שנתו השלישית באוניברסיטה, ריב לקח חופשה בת שלושה חודשים, אשר במהלכה ראה מחזות בסקוטלנד ובאנגליה, כמו גם שהה בפריז.
לאחר שחזר מחופשתו החליט ריב להתרכז במשחק. במסגרת לימודיו בקורנל הוא נדרש לקחת שיעורים בהיסטוריה ובפיזיקה. באישור הדקאן, ריב החל ללמוד בבית הספר ג'וליארד, ושנתו הראשונה שם נחשבה לשנתו השלישית בקורנל. מבין אלפיים סטודנטים שהגישו בקשה ללימודים במכללה היוקרתית, ריב היה בין היחידים שנבחר למסלול המשחק המתקדם - נוסף לרובין ויליאמס, עמו התחבר. ריב סיים את לימודיו בקורנל בשנת 1974.
ביוגרפיה > בימוי

בשנת 1997 (שנתיים לאחר התאונה), ביים ריב את סרט הטלוויזיה "In the Gloaming" (אנ'). הסרט היה מועמד לארבעה פרסי אמי, ביניהם בקטגוריית הבמאי. אשתו דיינה הייתה עדה לשינוי במצב בריאותו ובהופעתו.
בשנת 2004, חודשים לא רבים טרם מותו- ביים ריב את סרט הטלוויזיה "סיפורה של ברוק אליסון", המבוסס על סיפורה האמיתי של משותקת ארבע גפיים שסיימה את לימודיה באוניברסיטת הרווארד.
ביוגרפיה > הפציעה והניסיונות לשיקום

ב-27 במאי 1995 ספג ריב פגיעה צווארית לאחר שנזרק מסוסו בזמן תחרות רכיבה ונפל על ראשו. תאונה זו קרתה בווירג'יניה, ובעקבות כך הוא הפך למשותק מהצוואר ומטה. החוליה הראשונה והשנייה שלו רוסקו כליל, והוא נזקק להתערבות ניתוחית שחיברה מחדש את גולגולתו לצווארו.
ריב הועבר למרכז השיקום קסלר בווסט אורנג', ניו ג'רזי, ובשבועות הראשונים לשהותו שם קיבל עירויי דם היות שרמות החלבון וההמוגלובין שבדמו היו נמוכות מאוד. צינור הנשימה שהותקן לו נותק ללא הרף, ולמעשה הוא היה נתון לחסדי הרופאים והאחיות שטיפלו בו. סופקה לו עזרה סיעודית במטלות היומיום ובשימוש בכיסא גלגלים. כמו כן, ריב עבר ריפוי בעיסוק, פיזיותרפיה, אימוני שריר הטרפז ותרפיה נשימתית, אשר במהלכה למד ריב להשתמש פחות ופחות במכשיר ההנשמה המלאכותית.
ביוגרפיה > הפציעה והניסיונות לשיקום > המחקר בישראל

ביולי 2003, מחקרו של ריב בנוגע לבדיקת תאי גזע הוביל אותו לישראל, מהמובילות בחקר נפגעי חוט השדרה. במהלך ביקורו, ביקר ריב בין היתר בטכניון, במכון ויצמן למדע ובבית חולים אלי"ן בירושלים.
ביוגרפיה > פעילותו בתחום השיתוק

ריב עזב את מרכז השיקום קסלר מלא השראה מחולים רבים שפגש במהלך שהותו. הוא נעזר שוב במדיה כדי לקדם את מטרתו לחיזוק דרכם של המשותקים - בין היתר, הופיע בטקס פרסי אוסקר ונשא נאום לגבי החשיבות שביצירת סרטים העוסקים בבעיות העולם השונות, כמו גם הנחה את טקס המשחקים הפאראלימפיים וערך נאומים ברחבי המדינה. מאמציו אלו הביאו לצילומו לשער טיים מגזין. הוא גם קריין את הסרט הדוקומנטרי "ללא חמלה: סרט על יכולות" מבית HBO, שזכה בפרס אמי. ריב הקים את "הקרן ע"ש כריסטופר ריב" בניו ג'רזי מתוך מטרה להאיץ במחקר באמצעות מימון, ועזר לייסד את מכון המחקר אירווין-ריב לחקר חוט השדרה. הארגון מימן טכנולוגיה חדשה המסוגלת לחקות אחר תנועת ההליכה ובכך לעזור בגירוי קצוות העצבים ולימוד מחדש של חוט השדרה כיצד לשלוח איתותים לרגליים.
בשנות ה-90 שמר ריב על בריאות גופנית טובה, היות שהאמין שמערכת העצבים מסוגלת להתחדש הודות לתרפיית אימונים נוקשה. סיבה נוספת הייתה, שרצה במבנה גוף שפיר למקרה ותמצא תרופה. בשנת 2000 חזרו אליו מספר תפקודים מוטוריים, ואפילו רופאו האישי היה כה מופתע בהתקדמות במצבו.
בשנת 2002 הוקם מרכז למחקר ע"ש כריסטופר ודיינה ריב בניו ג'רזי תחת מימון המרכז לבקרת מחלות ומניעתן. המרכז נועד לאמן משותקים כיצד לחיות יותר עצמאית עם מגבלותם. ריב עזר במימון בחקר נרחב יותר של תאי גזע. בשנים אלו הנושא העלה דיון ציבורי סוער בנוגע לשימוש בתאי גזע אנושיים, וריב הגן על המחקר באומרו כי המחקר ישתמש אך ורק בתאים שכבר הופקו. כמו כן, ריב תמך באיסור נגד שיבוט אנושי, המסכים להעברת גרעין תא סומטי אך מתנגד לשיבוט לצורכי רבייה. הוא טען כי השתלת תאי גזע איננה שיטה בטוחה, אלא אם התאים מכילים DNA של אותו חולה. בימים האחרונים לחייו, ריב תמך בהקמתו של המכון לרפואה מתחדשת בקליפורניה.
ביוגרפיה > ספרים

בשנת 1998 יצאה האוטוביוגרפיה שלו, "עודני אני", בהוצאת רנדום האוס. הספר המוקלט בקולו זיכה אותו בפרס גראמי.
באפריל 2004 פורסם ספרו השני של ריב, "שום דבר אינו בלתי אפשרי", שהתמקד יותר בהשקפת עולמו של ריב ובחוויותיו.
ביוגרפיה > בעיות בריאות ומותו

מאז ילדותו, ריב סבל מאסתמה ומאלרגיות שונות, וכן ממונונוקלאוזיס זיהומי, מלריה ומסטוציטוזיס (הפרעה בכלי הדם). לעיתים תכופות היו לו תופעות לוואי לאחר נטילת תרופות. במרכז השיקום קסלר ניתן לו סם שאמור היה להפחית את הנזקים לחוט השדרה, אולם הדבר גרם לו להלם אנפילקטי ולקריסת ריאותיו. נוסף על כך, בצעירותו הוא סבל מנשירת שיער, דבר שהחריף לאחר תאונתו, ושבגללו גילח את שיער ראשו.
באוקטובר 2004 סבל ריב מפצע לחץ שגרם לאלח דם. ב-9 באוקטובר הוא עבר דום לב לאחר שקיבל אנטיביוטיקה לזיהום, ונלקח לבית החולים. ב-10 באוקטובר 2004 הוא מת מאי ספיקת לב. הוא היה בן 52 במותו. גופתו נשרפה ואפרו פוזר.
ביוגרפיה > משפחה ומורשת

לריב שלושה ילדים: בן ובת, מתיו ואלכסנדרה, ממערכת יחסים קודמת עם גיי אקסטון; ובן, ויליאם, מנישואיו לדיינה ריב. דיינה המשיכה לעמוד בראש הארגון שייסד בעלה, עד מותה ב-6 במאי 2006, לאחר שאובחן אצלה סרטן הריאה. כיום עומדים מתיו ואלכסנדרה בראש צוות המנהלים של הארגון.
ב-19 בינואר 2024 יצא סרט דוקומנטרי על חייו של כריסטופר ריב וההשלכות בעקבות התאונה שעבר, שנקרא "סופר/מן: סיפורו של כריסטופר ריב", והוקרן בפסטיבל הסרטים סאנדנס. במלאת 20 שנים למותו של ריב, בניין אמפייר סטייט הואר בצבעים כחול, צהוב, אדום וכתום כהוקרה לפעילותה של הקרן וליציאתו של הסרט הדוקומנטרי ברחבי העולם. ב-25 באוקטובר 2024 יצא סרט דוקומנטרי צרפתי בשם "כריסטופר ריב: סופרמן הנצחי" לתיאטראות TCM Cinéma.
פילמוגרפיה

| שנה | סרט | תפקיד | הערות נוספות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1978 | Gray Lady Down | לוטננט פיליפס |  |
| 1978 | סופרמן | סופרמן | הועמד לפרס סאטורן לשחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי |
| 1978 | סופרמן | סופרמן | פרס באפט"א לשחקן חדש בתפקיד ראשי |
| 1980 | היכן שהוא בזמן | ריצ'רד קולר | הועמד לפרס סאטורן לשחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי |
| 1980 | סופרמן 2 | סופרמן | הועמד לפרס סאטורן לשחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי |
| 1982 | Deathtrap | קליפורד אנדרסון | הועמד לפרס סאטורן לשחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי |
| 1982 | Monsignor | ג'ון פלהרטי |  |
| 1983 | סופרמן 3 | סופרמן | הועמד לפרס סאטורן לשחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי |
| 1984 | The Bostonians | באסיל ראנסום |  |
| 1985 | The Aviator | אדגר אנסקום |  |
| 1987 | Street Smart | ג'ונתן פישר |  |
| 1987 | סופרמן 4 | סופרמן | שחקן ראשי ותסריטאי שותף |
| 1988 | Switching Channels | בליין בינגהאם |  |
| 1992 | Noises Off | פרדריק דאלאס |  |
| 1992 | Noises Off | פיליפ ברנט |  |
| 1993 | Morning Glory | ויל פארקר |  |
| 1993 | שארית היום | חבר הקונגרס ג'ק לואיס |  |
| 1994 | Speechless | בוב פריד |  |
| 1995 | Village of the Damned | ד"ר אלן צ'אפי |  |
| 1997 | In the Gloaming (אנ') |  | במאי |
| 2004 | סיפורה של ברוק אליסון |  | במאי |
| 2006 | סופרמן 2: הגרסה של ריצ'רד דונר | סופרמן | צילומי ארכיון |
| 2006 | סופרמן 2: הגרסה של ריצ'רד דונר | סופרמן | יצא לאחר פטירתו |
| 2007 | Christopher Reeve: Hope in Motion | בתפקיד עצמו | סרט תיעודי |
| 2007 | Christopher Reeve: Hope in Motion | בתפקיד עצמו | יצא לאחר פטירתו |
| 2024 | Super/Man: The Christopher Reeve Story | בתפקיד עצמו | סרט תיעודי (אנ') |
| 2024 | Super/Man: The Christopher Reeve Story | בתפקיד עצמו | יצא לאחר פטירתו |
הערות שוליים

↑  In Memoriam: Christopher Reeve, Unitarian Universalist
↑  Christopher Reeve: Living in Hope, Andrew Walker, March 1st 2002
↑  Chile honours Christopher Reeve, Superman, January 28th 2004
↑  Christopher Reeve Biography
↑  Paralyzed Alum Invigorates N.Y. Race, October 24th 2006(הקישור אינו פעיל, 11.11.2019)
↑  Riding Accident Paralyzes Actor Christopher Reeve, Lois Romano, June 1st 1995
↑  "שלום ישראל", אמר סופרמן, באתר ynet, 29 ביולי 2003
↑  Christopher Reeve: Israel at Center of World Research on Paralysis, July 27th 2003(הקישור אינו פעיל, 11.11.2019)
↑  Christopher Reeve: Super Man, August 26th 1996
↑  Man of Steel, Oliver Burkeman, September 17th 2002
↑  Christopher Reeve Testimony, March 5th 2002
↑  Christopher Reeve, Still me, 1st Ballantine books ed, New York: Ballantine Books, 1999, ISBN 0-345-43241-X
↑  Transcripts: American Morning, October 11th 2004
↑  Hope in Motion, נבדק ב-2021-10-07
| פרס גילדת שחקני המסך לשחקן הטוב ביותר בסרט טלוויזיה או במיני-סדרה |
| --- | --- | --- |
| 1994‏-2009 | ראול ג'וליה (1994) • גארי סיניז (1995) • אלן ריקמן (1996) • גארי סיניז (1997) • כריסטופר ריב (1998) • ג'ק למון (1999) • בריאן דנהי (2000) • בן קינגסלי (2001) • ויליאם ה. מייסי (2002) • אל פצ'ינו (2003) • ג'פרי ראש (2004) • פול ניומן (2005) ג'רמי איירונס (2006) • קווין קליין (2007) • פול ג'יאמטי (2008) • קווין בייקון (2009) |  |
| 2010-היום | אל פצ'ינו (2010) • פול ג'יאמטי (2011) • קווין קוסטנר (2012) • מייקל דאגלס (2013) • מארק רופאלו (2014) • אידריס אלבה (2015) • בריאן קראנסטון (2016) • אלכסנדר סקארסגארד (2017) • דארן כריס (2018) • סם רוקוול (2019) • מארק ראפלו (2020) • מייקל קיטון (2021) • סם אליוט (2022) • סטיבן יאון (2023) ‏•‏‏ קולין פארל (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007421649205171  PLWABN: 9810580162305606  BIBSYS: 98030634  BNE: XX1168398  BnF: cb13898875v (data)  CiNii: DA11725708  GND: 119541599  ISNI: 0000 0001 1033 2496  LCCN: n88027389  MusicBrainz: 236ef438-b369-49f7-a8e1-f200e10ab725  NDL: 00708000  NKC: jo2004244370  NLK: KAC201858633  NTA: 07084688X  SNAC: w6d802nn  SUDOC: 035640766  VIAF: 116315620   WorldCat (עם VIAF): 116315620 
ריב בחברת נשיא ארצות הברית רונלד רייגן, 1983
כריסטופר ריב במהלך ועידה לחקר תאי גזע במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, 2003
יעל רונן

זה עוסק בבמאית תיאטרון ישראלית. אם התכוונתם למשפטנית בשם זה, ראו .
| --- | --- |

יעל רונן באוקטובר 2014
 לידה:  16 בספטמבר 1976 (בת 48) ירושלים, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2003
 עיסוק:  מחזאית, במאית תיאטרון
 מקום לימודים:  סמינר הקיבוצים 
 בן או בת זוג:  יוּסֻף סוויד (2006–7 באפריל 2015) 
 מספר צאצאים:  1 
 פרסים והוקרה:  פרס רוזנבלום לאמנויות הבמה (2005).  פרס נסטרוי (אנ') - הצגת השנה (2013)  פרס נסטרוי - המחזה הטוב ביותר - פרס המחבר (2015)  פרס ITI (אנ'), מטעם המרכז הגרמני של המכון הבינלאומי לתיאטרון (2017)  פרס תיאטרון אירופה בקטגוריית "מציאויות תיאטרליות חדשות" (2017).  פרס BERLINER BEAR (2024)
 
יעל רונן (נולדה ב-16 בספטמבר 1976) היא במאית תיאטרון ומחזאית ישראלית. זוכת שני פרסי "נסטרוי" (2013, 2015), פרס ITI, פרס תיאטרון אירופה למציאות חדשה (2017) ופרס Berliner Bear ‏(2024). מכהנת כבמאית הבית בתיאטרון שַאוּבִּיהנֶה שבברלין.
ביוגרפיה

יעל רונן נולדה בירושלים לבמאי התיאטרון אילן רונן והשחקנית רחל הפלר. אחיה, מיכאל רונן, שחקן ובמאי שהסב את עיסוקו ליזם בתחום המציאות המדומה. בשנת 1982 עברה משפחה לרמת גן ובגיל 14 החלה יעל ללמוד במגמת התיאטרון בתיכון "תלמה ילין". בצבא שרתה ככתבת תרבות ב"גלי צה"ל". עם סיום שירותה הצבאי נסעה ללמוד משחק בסטודיו של אוטה האגן בניו יורק. בשובה ארצה, החלה לעבוד כעוזרת לבמאים מיקי גורביץ', חנן שניר, בן לוין ולאביה, אילן רונן.
בשנת 2001 סיימה רונן את לימודיה במגמת בימוי ב"סמינר הקיבוצים". לאחר סיום לימודיה ביימה שתי הצגות במגמת המשחק ב"סמינר הקיבוצים": "הנשים של פיקאסו" (2002), בהשתתפות בוגרי מגמת המשחק שאומצה על ידי אנסמבל הרצליה כחלק מהרפרטואר. ו"המדריך לחיים הטובים". שהפכה לאחת ההצגות המדוברות ביותר באותה שנה בשל האמירה הפוליטית החריפה שלה.
בעקבות התרשמותו של מנכ"ל תיאטרון באר שבע נתן דטנר, שולבה ההצגה ברפרטואר התיאטרון. כמו כן, היא הוצגה בתל אביב, בשיתוף תיאטרון "הבימה". תיאטרון באר שבע החליט לאמץ את קבוצת הבוגרים של "סמינר הקיבוצים" בהנחיית רונן שביימה ב-2004 את "איזבלה".
באותה שנה, ביימה בסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין את "שנה טובה לחקלאים בצפון": חמישה מחזות קצרים על הצד האפל של החיים. ההצגה אומצה על ידי מרכז הפרינג' ב"בית ציוני אמריקה".
שלוש ההצגות היו מועמדות לפרס התיאטרון הישראלי עבור אותה שנה.
ביוגרפיה > מחזאית ובמאית בתיאטרון "הקאמרי" ובתיאטרון "הבימה"

בין השנים 2005–2010 כתבה וביימה בתיאטרון "הקאמרי".
בשנת 2005 כתבה רונן את המחזה "פלונטר", בשיתוף שחקנים יהודים וערבים, העוסק בסכסוך הישראלי-פלסטיני בהזמנת עמרי ניצן, הבמאי והמנהל האומנותי של תיאטרון הקאמרי. המחזה כלל תמונות קצרות ובוטות על הסכסוך, והוצג בבמות מרכזיות באירופה, ביניהן: פסטיבל לאומנויות הבמה בקייפטאון, בסיאול, תיאטרון הברביקן בלונדון, תיאטרון השאובינה בברלין ולפסטיבל הבינלאומי בוויסבאדן, המבורג ובדרזדן.
בשנת 2006 הוזמנה רונן על ידי רינה ירושלמי, מנהלת "אנסמבל עיתים", לכתוב ולביים את ההצגה "כישוף" כפרויקט משותף של האנסמבל עם תיאטרון "הקאמרי". "כישוף", אשר נכתבה תוך כדי תהליך החזרות, הביאה קולאז' תיאטראלי שבמרכזו עומד עולם הכשפים, המגיה והמסתורין המהווים אמצעי לבדיקת יחסי הכוחות בין גברים לנשים.
ב-2007, תרגמה וביימה את המחזהו של טום סטופארד "רוזנקרנץ וגילדנשטרן מתים". רונן נטלה חופש ניכר בכך שקיצרה את המחזה ושילבה בו שחקן אחד נוסף. יתר הדמויות הוקרנו על מסכי וידאו. ההצגה הועלתה באולם "הקאמרי 3" שבו הוצבו כיסאות מסתובבים לצורכי הצגת "המלט", בבימויו של עומרי ניצן.
ב-2008 ביימה רונן בתיאטרון "הבימה" את המחזה "משוגעת", העוסק בארבע מאושפזות צעירות במחלקה סגורה. "משוגעת" זכתה להצלחה והועלתה קרוב ל-200 הצגות. ב-2010 היא ביימה את "מוריס שימל" מאת חנוך לוין, לציון עשור למותו. ההצגה הוזמנה לפסטיבל F.I.N.D בתיאטרון השאובינה בברלין ולתיאטרון הלאומי בוורשה.
ב-2009 ביימה רונן את האופרה "לעוף מכאן" מאת אלה מילך-שריף, על פי ספרה של נאוה סמל, בתיאטרון "הקאמרי" בשיתוף "האופרה הישראלית" ו"הסינפונייטה הישראלית באר שבע". ב-2010 כתבה וביימה את המחזמר "לילה לא שקט" משירי שלמה ארצי.
ביוגרפיה > במאית הבית בתיאטרון "שַאוּבִּיהנֶה" (Schaubühne) בברלין

ב-2023 העלתה רונן כבמאית הבית של "שַאוּבִּיהנֶה" את "Bucket List" ("רשימות אחרונות"), מחזה מוזיקלי שביימה וכתבה בשיתוף המוזיקאי שלומי שבן. בשנת 2024, הוזמנה ההצגה לפסטיבל ה-Berliner Theatertreffen 2024.
זו הפעם הרביעית בעשור האחרון שהצגה של יעל רונן מוזמנת לפסטיבל היוקרתי Berliner Theatertreffen, אשר בוחר את עשר ההצגות הבולטות של השנה מתוך כלל ההצגות המועלות בגרמניה, אוסטריה ושווייצריה.
בשנת 2024 הוזמנה יעל שוב על ידי תיאטרון תליה (Thalia Theater) בהמבורג. בו כתבה בשיתוף המחזאי רועי חן וביימה את "State of Affairs" ("מצב העניינים").
בחודש מאי זכתה רונן בפרס התרבות BERLINER BEAR (גר') על מכלול יצירותיה מטעם ה"ברלינר צייטונג" (גר').
בדצמבר אותה שנה העלתה יעל רונן, במסגרת ה- "שַאוּבִּיהנֶה", את "Replay" ("אירוע חוזר") פרי עטה. במחזה זה בדקה רונן כיצד נוירוזות, דפוסי התנהגות ובעיות בלתי פתורות, משתחזרות שוב ושוב כלולאות בתוך הקונסטלציה המשפחתית. האם ניתן להשתחרר משורשי העבר או שנגזר עלינו להיות לכודים בתוך לולאות אינסופיות.
בספטמבר 2024 יצאה לאור "Digging Deep and Getting Dirty" - אסופת מחזות מאת רונן בתרגום לאנגלית (הוצאת 53rd State Press).
חיים אישיים

היא הייתה נשואה לשחקן הערבי-ישראלי יוּסף (ג'ו) סוויד, ולשניהם נולד בן בכור. באפריל 2015 נפרדו השניים לאחר כשמונה שנות נישואים, והחליטו להתגרש.
פרסים ומועמדויות

פרס רוזנבלום לאמנויות הבמה בקטגוריית "אומנים ויוצרים מבטיחים" (2005).
מועמדת לפרס תיאטרון אירופה (2009)
פרס נסטרוי (אנ') - הצגת השנה (2013)
פרס נסטרוי - המחזה הטוב ביותר - פרס המחבר (2015)
פרס ITI, מטעם המרכז הגרמני של המכון הבינלאומי לתיאטרון (2017)
פרס תיאטרון אירופה בקטגוריית "מציאויות תיאטרליות חדשות" (2017).
פרס התרבות BERLINER BEAR (גר') לאמנים בולטים על יצירתם יוצאת הדופן מטעם ה"ברלינר צייטונג" (גר') (2024)
פרסומיה > בעברית

עם הזנב לים: החתולים של תל אביב, תל אביב: מודן, 1998
המדריך לחיים הטובים: מחזה ישראלי חדש, תל אביב: המכון למחזאות ישראלית, 2004
פלונטר, תל אביב: המכון למחזאות ישראלית, 2005
איזבלה: תיאטרון באר שבע, תל אביב: סל תרבות ארצי - משרד החינוך, 2006
פרסומיה > באנגלית

Digging Deep and Getting Dirty  - 53rd State Press, 2024