stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חופש אקדמי
חופש אקדמי בישראל

החופש האקדמי בישראל מעוגן בחוק המועצה להשכלה גבוהה. בשנת 1958 קבעה המועצה כי "מוסד מוכר הוא בן חורין לכל ענייניו האקדמיים והמינהליים, במסגרת תקציבו, כטוב בעיניו. בסעיף זה, "עניינים אקדמיים ומינהליים" – לרבות קביעת תוכנית מחקר והוראה, מינוי רשויות המוסד, מינוי מורים והעלאתם בדרגה, קביעת שיטת הוראה ולימוד, וכל פעולה מדעית, חינוכית או משקית אחרת". הגוף שאמור לעמוד על משמר החופש האקדמי, כמו גם שמירה על רמה אקדמית נאותה במוסדות הלימוד הוא המועצה להשכלה גבוהה (מל"ג). מועצה זו מורכבת מאנשי אקדמיה המשמשים כפרופסורים באוניברסיטאות, ומאנשי ציבור, כשבראש המל"ג עומד שר החינוך. לרשות המל"ג עומדת זרוע ביצועית שנקראת "הוועדה לתכנון ותקצוב" – ות"ת, שעוסקת בעיקר בעניין תיקצוב האוניברסיטאות וקביעת נוהלים והנחיות רלוונטיים לענייני תקציב ושכר. גוף נוסף שאמור לעמוד על משמר החופש האקדמי הוא "ועד ראשי האוניברסיטאות" – ור"ה שהוא גוף וולנטרי, אך בעל משקל בהשפעתו על עבודת המל"ג והות"ת. כוח נוסף שאמור לעמוד על משמר זה הוא חברי הסגל האקדמי במוסדות להשכלה גבוהה אשר באמצעות ועדי העובדים שלהם, ובאמצעות פעילות אישית של כל אחד מהם, יכולים לנסות ולהשפיע על שמירת החופש האקדמי.
בשנת 2017 ביקש שר החינוך נפתלי בנט מפרופסור אסא כשר, לחבר קוד אתי אקדמי לאוניברסיטאות, קוד שאישר המל"ג במרץ 2018. ברם האוניברסיטאות, למעט אוניברסיטת בן-גוריון בנגב שכבר היה לה קוד אתי אקדמי שכלל גם את סוגיית חופש הביטוי, סירבו לאמץ קוד זה בטענה לפגיעה בחופש האקדמי.
חופש אקדמי בישראל > חופש אקדמי הנתון לביקורת

נכון לשנת 2024, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב היא האוניברסיטה היחידה בישראל שיזמה ואישרה קוד אתי אקדמי. קוד זה נכתב לאחר שוועדת הביקורת באוניברסיטה, דרשה מרקטור האוניברסיטה להביא לכתיבת והפעלת קוד אתי אקדמי. מאז נובמבר 2014, פועלת באוניברסיטה ועדת אתיקה, שדנה וממליצה להנהלה בעקבות מקרים ותלונות שהובאו בפניה. סוגיה זו של יחסי הגומלין בין הביקורת הפנימית באוניברסיטאות לבין עקרון החופש האקדמי נדונה בפירוט במאמר שהופיע בספר שיצא מטעמה של אוניברסיטה זו. בעניין זה יש שונות מסוימת בין האוניברסיטאות. סמכות מבקר האוניברסיטה לבדוק נושאים שבסמכות סנאט האוניברסיטה (במיוחד סוגיות אקדמיות ומינויים אקדמיים) היא מוגבלת בכל האוניברסיטאות, למעט באונ' בן-גוריון בנגב. באונ' בן-גוריון בנגב כתוב בחוקתה ובתקנון הכללי: "אין מרות על המבקר אלא החוק, החוקה (של האוניברסיטה) והתקנון הכללי", ועל פי התקנון הכללי המבקר חייב ("רק") "לכבד את החופש האקדמי המוענק לאונ' לרבות חברי הסגל שלה". נשאלת אם כן השאלה: מי יקבע מה נהנה מחופש אקדמי ומה לא. לפי המאמר, רק מבקר האונ' יקבע זאת ולאור 2 כללים: 1. כל סוגיה שהתקנון האקדמי קובע אודותיה הלכה, אינה נהנית מהחופש האקדמי, מכיוון שעל חברי הסגל לפעול על פי המוכתב בתקנון; 2. מבקר האוניברסיטה יימנע מליזום ביקורת בתחומים המופיעים בסעיף 15, המוזכר לעיל, בחוק המועצה להשכלה גבוהה. עוד גורס המאמר, שהעובדה שהסעיף המציין את סמכותו של מבקר האוניברסיטה מכוח "חוק הביקורת הפנימית 1992" בחוק המועצה להשכלה גבוהה מופיע כסעיף משנה בסעיף 15, המעניק לאוניברסיטאות ולחברי הסגל שלה את החופש האקדמי, נותן משנה תוקף לגישתו. לאמור: חופש אקדמי מחד, אך לא בלתי מוגבל ונתון לביקורת מאידך, והכל כרוך בסעיף קצר אחד בחוק.
חופש אקדמי לתלמידים

מקורו של רעיון החופש האקדמי כאחת מזכויות התלמיד, הוא בגרמניה. על פי הדגם הגרמני (בגרמנית Lernfreiheit) קיימת לתלמיד זכות לחירות ללמוד, ולכן זכותו גם לבחור את מוסד הלימוד שבו ילמד ואת תוכנית הלימודים. רעיון זה אומץ בארצות הברית במאה ה-19 בהשפעת מלומדים שלמדו באוניברסיטאות גרמניות. היישום הבולט ביותר של רעיון זה בארצות הברית נעשה בידי נשיא אוניברסיטת הרווארד, צ'ארלס ויליאם אליוט, בשנים 1872–1897, שבהן מקצוע החובה היחיד בשנה הראשונה היה רטוריקה.
בארצות הברית החופש האקדמי של תלמידים מוגבל על ידי החופש של מוריהם לקבוע אלו דעות עומדות באמות מידה אקדמיות וראוי ללמדן. על פי החלטה של בית משפט לערעורים בארצות הברית, "זכויות המורה לחופש אקדמי ולחופש הביטוי הן מהותיות לעשייה האקדמית". מנימוק זה נגזר שאין לסטודנטים בארצות הברית הזכות לדרוש כי מוריהם יקדישו זמן הוראה שווה ללימוד השקפות נוגדות. מורה באקדמיה רשאי לדרוש מתלמיד לכתוב עבודה הבוחנת בעיה מנקודת מבט מסוימת, זאת כל עוד הדבר משרת מטרה פדגוגית ראויה. עם זאת, זכות המורה לקבוע את חומר הלימוד אינה בלתי מוגבלת ועומדת מול זכותו של התלמיד ללמוד בסביבה לא עוינת. "חופש הביטוי האקדמי הוא זכות מוגנת במידה שבה הוא נוגע לחומר הלימוד".
חופש אקדמי למורים

הרעיון של חופש אקדמי כזכות של חברי סגל אקדמי (בגרמנית Lehrfreiheit) הוא חלק בלתי נפרד מהתרבויות האקדמיות המערביות הבולטות: הגרמנית, האנגלית, הצרפתית והצפון-אמריקאית. כל ארבע התרבויות הללו מכירות בזכותם של חברי סגל לחקור ולפרסם את ממצאיהם ללא הגבלה, אולם קיימים הבדלים בין התרבויות השונות במידת החירות של איש הסגל בעת ההוראה בכיתה.
במסורת ההוראה הגרמנית החופש האקדמי כולל גם את זכות המרצה לנסות ולשכנע את תלמידיו לאמץ את השקפותיו ואת שיטתו הפילוסופית. עם זאת, קיימת ציפייה ולעיתים אף איסור מפורש על אנשי סגל אקדמי להביע את השקפותיהם הפוליטיות מחוץ לכיתת הלימוד. ואולם, בכל הנוגע לחומר ההוראה, לא מוטלת על המרצה כל חובה ללמד חומר מסוי,ם ואין הגבלה באשר לנושאי ההוראה.
בארצות הברית מוגדרת סוגיית החופש האקדמי במידה רבה על ידי ה"הצהרה על חופש אקדמי וקביעות משנת 1940". בין עקרונות ההצהרה נקבע כי "מורים זכאים לחירות מוחלטת בדיון על נושאי מחקרם". ההתאחדות האמריקאית של המרצים באוניברסיטאות (American Association of University Professors) מקיימת מגעים קבועים עם אוניברסיטאות ומכללות, כולל מוסדות הוראה פרטיים ודתיים, כדי ליישם את העקרונות הללו כבסיס ליחסים החוזיים עם אנשי הסגל. ההתאחדות מקיימת "רשימה שחורה" של מוסדות הוראה שהפרו את עקרונות ההצהרה.
בצרפת, מרצים באוניברסיטה ציבורית, או חוקרים במעבדת מחקר ציבורית, הם עובדי ציבור, ומשכך מצופה מהם, במהלך עבודתם, להתנהג באופן נייטרלי אשר לא יבטא צידוד בעמדה פוליטית מסוימת או בהשקפה דתית. ואולם, החופש האקדמי של מרצים באוניברסיטאות הוא עקרון יסוד המוכר על ידי חוקי הרפובליקה הצרפתית, כפי שקבעה המועצה המחוקקת. נוסף על כך, על פי החוק הנוגע להשכלה גבוהה בצרפת, פרופסורים מן המניין ופרופסורים חברים, חוקרים ומורים זכאים לחירות מוחלטת ונהנים מחופש הדיבור במהלך מחקריהם ובמהלך פעילות ההוראה, בתנאי שיכבדו את הוראות החוק ואת עקרונות הסובלנות והאובייקטיביות. אף על פי שהם עובדי ציבור, קידומם של אנשי סגל אקדמיים בצרפת נעשה במידה רבה על פי הערכת עמיתיהם, כנהוג במדינות מערב אחרות, ולא בהליכים מינהליים כנהוג במשרות ציבוריות אחרות.
מדידת חופש אקדמי

מדד V-Dem הם מדדי דמוקרטיה שפותחו על ידי מכון V-Dem המתארים תכונות של דמוקרטיות שונות. מדובר בפרויקט בינלאומי לחקר הדמוקרטיה הכולל מגוון רחב של מדדים הקשורים לדמוקרטיה, לחירויות אזרחיות, זכויות אדם, וחברה אזרחית. המדד מתפרסם מדי שנה.
המדד מבוסס על מספר רב של אינדיקטורים בתחומים שונים המועברים לידי הערכת מומחים מרחבי העולם, אחד המדדים הנכללים במדד הוא מדד החופש האקדמי.
בסין מדד החופש האקדמי היה 0.4 בשנת 1900, עלה לאזור 0.55 בשנים 1915–1927, ומאז הוא נמצא ברמות נמוכות יותר. בין 1927 ל-1948 המדד ירד ל-0.48 ולאחר מכן הוא ירד בחדות לערך כמעט אפסי (0.08) בשנת 1950 והלאה. הוא ירד עוד יותר לרמה של 0.02 עד 1976. לאחר מכן המדד עלה עד לרמה של 0.27 בשנת 1980 ועד ל-0.32 ב-1988, המדד ירד לרמה של 1.06 ב-1990 ולאחר מכן עלה קצת לרמה של 0.27 בשנים 1997–2007, מאז המדד ירד שוב - 0.13 ב-2013 ו-0.07 נכון לשנת 2023.
בשנת 1900 עמד המדד של צרפת על 7.2 הוא היה ברמה זו עד לכיבוש צרפת בימי מלחמת העולם השנייה אז ירד ל 0.39, ב 1945 המדד עלה חזרה לרמה של 7.2 ועד 1947 הוא כבר עלה לרמה של 0.85. ב-1981 עלה מדד החופש האקדמי ל-0.89 וב-2008 לרמה של 0.9 ומאז נותר ברמה זו.
בארצות הברית, בשנת 1900 מדד החופש האקדמי עמד על 0.73 וירד במקצת בימי מלחמת העולם הראשונה לרמה של 0.68, ולאחריה עלה לרמה של 0.8 עד 1939, ערב מלחמת העולם השנייה. בתקופה זו ירד המדד ל-0.73. אחרי המלחמה הייתה תקופה קצרה שבה המדד טיפס חזרה ל 0.8 עד גל המקרתיזם בשנות ה-50 ואז ירד המדד לרמה של 0.75 עד שנת 1955. מאז המדד טיפס בהדרגה במשך עשרות שנים. בשנת 1960 הגיע ל 0.86 ובשנת 1970 לרמה של 0.9 מ 1990 הייתה עליה קטנה נוספת לרמה של 0.92 ומדד החופש האקדמי נותר ברמה זו עד שנת 2019. בשנת 2021 דווח כבר על ירידה משמעותית במדד החופש האקדמי לרמה של 0.76, עד לשפל של 0.69 בשנת 2023, רמה נמוכה כזו שהייתה רק בתום מלחמת העולם הראשונה ב-1918.
ביחס לישראל, מדד החופש האקדמי עמד ב-1948 על 0.9, עד 1978 המדד נשאר כמעט באותה רמה של 0.92, ואז עלה לרמה של 0.95. הוא נשאר ברמה זו עד 2013 ואז ירד מעט לרמה של 0.94, בשנת 2023 ירד המדד באופן חד לרמתו הנמוכה ביותר מאז הקמת המדינה של 0.85.
לקריאה נוספת

אמנון רובינשטיין ויצחק פשה, סדקים באקדמיה: חופש אקדמי, עצמאות האוניברסיטה, מעמד הסטודנט והזכות להשכלה גבוהה, הוצאת נבו והוצאת דביר, 2014
חיים גנז, מריכרד ואגנר ועד זכות השיבה, ניתוח פילוסופי של בעיות ציבור ישראליות, הוצאת עם עובד, 2006, פרק שלישי: חופש אקדמי, עמ' 87–120.
רון אבני, הביקורת הפנימית באוניברסיטה והחופש האקדמי - בין התנגשות להרמוניה. בתוך: יהודה גרדוס ויצחק (יאני) נבו (עורכים), מדע ורוח בנגב, הוצאת הספרים של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, עמ' 581–589, תשע"ד.
סרביה באירוויזיון

| --- | --- |

 מדינה:  סרביה סרביה
 רשת שידור:  RTK
 השתתפות ראשונה:  צרפת קאן, 1961 (יוגוסלביה) טורקיה איסטנבול, 2004 (סרביה ומונטנגרו) פינלנד הלסינקי, 2007
 זכיות:  פינלנד הלסינקי, 2007
 השתתפויות:  16
 היעדרויות:  16
 אירוח האירוויזיון:  סרביה בלגרד, 2008
 השתתפות אחרונה:  איטליה רומא, 1991 (יוגוסלביה) יוון אתונה, 2006 (סרביה ומונטנגרו) שוודיה מאלמה, 2024
מריה שריפוביץ' בהלסינקי (2007)
ילנה טומשביץ' בבלגרד (2008)
ז'ליקו יוקסימוביץ' בבאקו (2012)
להקת "3 שלי" במאלמה (2013)
בויאנה סטמנוב בווינה (2015)
סאניה ווצ'יץ' בסטוקהולם (2016)
טיאנה בוגיצ'ביץ' בקייב (2017)
סאניה איליץ' ובלקניקה בליסבון (2018)
נבנה בוז'וביץ' בתל אביב-יפו (2019)
סרביה השתתפה באירוויזיון כ־16 פעמים כמדינה עצמאית, נעדרה מהתחרות פעם אחת ב־2014 וניצחה כבר בפעם הראשונה בה השתתפה בתחרות עם השיר "Molitva" של מריה שריפוביץ'.
עד הצטרפותה כמדינה עצמאית היא השתתפה בתחרות תחת הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה בין 1961-1991, תחת הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה ב־1992 ותחת האיחוד המדיני של סרביה ומונטנגרו בין 2004-2006.
היסטוריה

בין התחרויות בשנים 1961-1991, סרביה הייתה מיוצגת תחת הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה חמש פעמים מתוך עשרים ושבע פעמים בהן יוגוסלביה נטלה חלק בתחרות, כאשר הישגה הטוב ביותר בתחרות היה המקום הרביעי עם 10 נקודות בתחרות ב־1962, שהוא גם המיקום הטוב ביותר בתחרות של הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה חוץ מהמקום הראשון ב־1989 עם השיר "Rock Me" של להקת "ריווה".
לאחר התפרקותה של הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה ב־1992, סרביה הייתה מיוצגת ב־1992 תחת הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה.
לאחר התפרקותה של הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה ב־2003 והיעדרות בין 1993-2003, סרביה הייתה מיוצגת תחת האיחוד המדיני של סרביה ומונטנגרו בתחרויות בין השנים 2004-2006.
לאחר התפרקותו של האיחוד המדיני של סרביה ומונטנגרו ב־2006, שנה לאחר מכן, באירוויזיון 2007 סרביה ומונטנגרו הצטרפו לשורות התחרות כמדינות עצמאיות.
בהצטרפותה של סרביה לתחרות כמדינה עצמאית היא קטפה את המקום הראשון בתחרות עם 268 נקודות עם השיר "Molitva" של מריה שריפוביץ'. ניצחונה של סרביה היה הראשון בתולדות התחרות בו מדינה מנצחת כבר בפעם הראשונה בה היא משתתפת בתחרות. לאור ניצחונה של סרביה, התחרות ב־2008 התקיימה בארצה.
נכון ל־2025, סרביה היא הרפובליקה היוגוסלבית היחידה שניצחה בתחרות לאחר התפרקות הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה.
היסטוריה > הישגים

ב־2009 סרביה יוצגה על ידי הצמד מרקו קון ומילאן ניקוליץ' עם השיר "Cipela". הצמד אמנם הגיע בחצי הגמר למקום ה־10, דבר שאמור היה לאפשר לו להשתתף בגמר התחרות, אולם השופטים בחרו את השיר של קרואטיה על־פני שירה של סרביה, ולכן הם לא העפילו לגמר התחרות.
ב־2010 סרביה יוצגה על ידי הזמר מילאן סטנקוביץ' עם השיר "Ovo je Balkan". סטנקוביץ' סיים בחצי הגמר במקום החמישי עם 79 נקודות, אולם בגמר התחרות הוא סיים רק במקום ה־13 עם 72 נקודות.
ב־2011 סרביה יוצגה על ידי הזמרת נינה עם השיר "Čaroban". היא העפילה לגמר התחרות מהמקום ה־8 בחצי הגמר עם 67 נקודות והתמקמה במקום ה־14 בגמר התחרות עם 85 נקודות.
ב־2012 סרביה יוצגה על ידי ז'ליקו יוקסימוביץ' (נציגה של סרביה ומונטנגרו ב־2004 ומלחין השיר "Oro" שייצג את סרביה ב־2008 על ידי ילנה טומשביץ') עם השיר "Nije ljubav stvar". השיר העפיל לגמר מהמקום ה־2 בחצי הגמר עם 159 נקודות והתמקם במקום ה־3 הגמר התחרות עם 214 נקודות, אחרי שוודיה ורוסיה.
ב־2013 סרביה יוצגה על ידי להקת "3 שלי" עם השיר "Љубав је свуда". השיר התמקם במקום ה־11 בחצי הגמר עם 46 נקודות, ולכן סרביה לא העפילה לגמר התחרות באותה שנה. זוהי הפעם השנייה בה סרביה לא העפילה לגמר התחרות.
היסטוריה > שפה

החל מהצטרפותה לתחרות, סרביה שלחה לתחרות שירים בעיקר בשפה הסרבית: 8 שירים הושרו בסרבית, 3 שירים הושרו בשפה האנגלית ושיר אחד הושר הן בסרבית והן באנגלית. החל מביטול "חוק השפה" ב־1999, סרביה הייתה המדינה הראשונה אשר ניצחה בתחרות עם שיר שלא הושר בשפה האנגלית.
היסטוריה > היעדרות

סרביה נעדרה מתחרות אירוויזיון אחת לאורך השנים:
היעדרותה היחידה של סרביה התרחשה לאחר שרשות השידור הסרבית הודיעה ב־22 בספטמבר 2013, כי סרביה לא תשתתף בתחרות ב־2014 בשל קשיים כלכליים של הרשות הסרבית וכן מחסור בחסויות מסחריות. באפריל 2014, רשות השידור הסרבית הודיעה כי תשדר את כל שלושת המופעים.
ב־26 בספטמבר 2014 דווח כי סרביה החליטה לשוב לתחרות ב־2015.
יחסי סרביה וקוסובו באירוויזיון

קוסובו מעולם לא השתתפה בתחרות כמדינה עצמאית, אולם בין התחרויות בשנים 1961-1991 התחרות שודרה ברפובליקה הסוציאליסטית האוטונומית של קוסובו, הפרובינציה האוטונומית אשר נמצאה בתוך הרפובליקה הסוציאליסטית של סרביה. בין התחרויות באותן שנים, קוסובו הייתה מיוצגת תחת הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה ואף השתתפה בתחרויות הבחירה הלאומית של יוגוסלביה לתחרות. הרפובליקה הסוציאליסטית האוטונומית של קוסובו מעולם לא צלחה את שלב הבחירה הלאומית ומעולם לא נשלחה כנציגתה בתחרות, אולם ב־1982, נשלחה כנציגת הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה, ויקטוריה, אמנית קוסוברית, כחלק מלהקת "אסקה" אשר נשלחה תחת נציגותה של הרפובליקה הסוציאליסטית של סרביה וב־1986 תחרות הבחירה הלאומית של יוגוסלביה אורגנה על ידי רשות השידור הקוסוברית.
טרם עצמאותה, קוסובו הייתה טריטוריה אוטונומית של סרביה ונוהלה על ידי האו"ם. לאחר תחילת ניהול האו"ם בקוסובו, רשות השידור הקוסוברית קיבלה רישיון עצמאי מאיגוד השידור האירופי לשדר את כל שלושת המופעים.
לאחר עצמאותה מסרביה בפברואר 2008, רשות השידור הקוסוברית ביקשה להצטרף כחברה באיגוד השידור האירופי ולהשתתף בתחרות ב־2009. אולם, נכון ל־2025, קוסובו אינה יכולה להשתתף בתחרות משום שרק חברות באומות המאוחדות יכולות להצטרף לשורות התחרות, כאשר קוסובו היא אינה מדינה החברה באומות המאוחדת כתוצאה מהחלטה חוסמת שהטילה רוסיה במועצת הביטחון של האומות המאוחדות, אף על פי כי ארצות הברית ועשרים ושלוש מדינות מתוך המדינות החברות באיחוד האירופי, ביניהן בריטניה, איטליה, צרפת וגרמניה, הכירו בעצמאותה של קוסובו. אולם, על פי תקנון התחרות, רשות השידור הקוסוברית יכולה להפוך לחברה רשמית באיגוד השידור האירופי, אם וכאשר היא תצטרף כחברה באיחוד הבינלאומי לטלקומוניקציה. לרשות השידור הקוסוברית יש מעמד של משקיפה באיגוד השידור האירופי והיא אף השתתפה באירוויזיון לרוקדים צעירים. כמו כן, האמנית הקוסוברית, רונה נישליו, אשר עברה עם משפחתה בעקבות מלחמת קוסובו לעיר פרישטינה, כיום בירת קוסובו, נשלחה כנציגת אלבניה לתחרות ב־2012 והגיעה בגמר התחרות למקום החמישי עם 146 נקודות, מיקומה הטוב ביותר של אלבניה בגמר התחרות.
רוב תושביה של קוסובו הם אלבנים מוסלמים, מיעוטם סרבים נוצרים אורתודוקסים ואמנים מקוסובו, בעיקר סרבים, משתתפים בתחרות הבחירה הלאומית של סרביה לתחרות וביניהן נבנה בוסוביץ', אשר נשלחה לתחרות ב־2013 כחלק מלהקת "3 שלי". סרביה איבדה את השליטה בקוסובו בעקבות מלחמת קוסובו, אולם היא מסרבת בתוקף להכיר בעצמאותה של קוסובו. ב־2016, כאשר פורסמה רשימת הדגלים האסורים להנפה בתחרות, הסתבר כי גם דגל קוסובו נמצא ברשימה האסורה.
השירים שייצגו את סרביה באירוויזיון

שורה בצהוב מסמלת ניצחון של המתמודדת באותה תחרות

 שורה באפור מסמלת תחרות בה המתמודדת הגיעה למקום השני

 שורה בחום מסמלת תחרות בה המתמודדת הגיעה למקום השלישי

 שורה באדום מסמלת תחרות בה המתמודדת דורגה במקום האחרון

 שורה בירוק-זית מסמלת תחרות ממנה המתמודדת פרשה או שלא השתתפה לאחר שכבר נבחר שיר
| שנה | מבצע | שיר | תרגום לעברית | גמר | ניקוד | חצי גמר | ניקוד |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2007 | מריה שריפוביץ' | "Molitva" | "תפילה" | 1 | 268 | 1 | 298 |
| 2008 | ילנה טומשביץ' | "Oro" | "הורה" | 6 | 160 | המדינה המארחת | המדינה המארחת |
| 2009 | מרקו קון ומילאן ניקוליץ' | "Cipela" | "נעל" | X | X | 10 | 60 |
| 2010 | מילאן סטנקוביץ' | "Ovo je Balkan" | "זהו הבלקן" | 13 | 72 | 5 | 79 |
| 2011 | נינה | "Čaroban" | "קסום" | 14 | 85 | 8 | 67 |
| 2012 | ז'ליקו יוקסימוביץ' | "Nije ljubav stvar" | "אהבה אינה חפץ" | 3 | 214 | 2 | 159 |
| 2013 | להקת "מויה 3" | "Љубав је свуда" | "האהבה נמצאת בכל מקום" | X | X | 11 | 46 |
לא נטלה חלק ב־2014
| 2015 | בויאנה סטמנוב | "Beauty Never Lies" | "יופי לעולם לא משקר" | 10 | 53 | 9 | 63 |
| 2016 | סאניה ווצ'יץ' | "Goodbye (Shelter)" | "להתראות" | 18 | 115 | 10 | 105 |
| 2017 | טיאנה בוגיצ'ביץ' | "In Too Deep" | "עמוק מידי" | X | X | 11 | 98 |
| 2018 | סאניה איליץ' ובלקניקה | "Nova Deca" | "ילדים חדשים" | 19 | 113 | 9 | 117 |
| 2019 | נבנה בוז'וביץ' | "Kruna" | "כתר" | 18 | 89 | 7 | 156 |
| 2020 | הוריקן | "Hasta la Vista" | "להתראות" | התחרות בוטלה בשנה זאת | התחרות בוטלה בשנה זאת | התחרות בוטלה בשנה זאת | התחרות בוטלה בשנה זאת |
| 2021 | הוריקן | "Loco Loco" | "משוגע משוגע" | 15 | 102 | 8 | 124 |
| 2022 | קונסטרקטה | "In corpore sano" | "בגוף בריא" | 5 | 312 | 3 | 237 |
| 2023 | לוק בלאק | "Samo mi se spava" | "אני פשוט ישנוני" | 24 | 30 | 10 | 37 |
| 2024 | טיה דורה | "Ramonda" | "רמונדה" | 17 | 54 | 10 | 47 |
| 2025 | פרינץ | "Mila" | "מילה" |  |  |  |  |
אירוח האירוויזיון

| שנה | העיר המארחת | מקום התחרות | מנחים |
| --- | --- | --- | --- |
| 2008 | סרביה בלגרד | בלגרד ארנה | חצאי גמר וגמר: יובאנה יאנקוביץ' וז'ליקו יוקסימוביץ' |
מגישי הניקוד מטעם סרביה

| שנה | מגיש |
| --- | --- |
2007: מאז'ה ניקוליק
2008: דושיקה ספאסיק
2009: יובאנה יאנקוביץ'
2010: מאז'ה ניקוליק
2011: דושיקה ספאסיק
ראו גם

יוגוסלביה באירוויזיון
סרביה ומונטנגרו באירוויזיון
מונטנגרו באירוויזיון
קוסובו באירוויזיון
קוסובו באירוויזיון לרוקדים צעירים
הערות שוליים

↑  Serbia: RTS not going to Copenhagen,‏ 22 בספטמבר 2013
↑  Serbia: RTS confirms participation- opts for a national final,‏ 26 בספטמבר 2014
↑  רויטרס‏, בוש: "תושבי קוסובו עצמאיים כעת", באתר וואלה, 18 בפברואר 2008
↑  רויטרס‏, צרפת, בריטניה ואיטליה מכירות בקוסובו, באתר וואלה, 18 בפברואר 2008
↑  עמית קוטלר, אסורים באירוויזיון: דגלי דאעש ופלסטין, באתר ynet, 29 באפריל 2016
↑  סרביה היא המדינה הראשונה בתולדות התחרות שניצחה כבר בפעם הראשונה בה הצטרפה אליה.
↑  ב-2009 סרביה כשלה להעפיל לגמר עקב בחירת השופטים.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: c2fef622-751c-4749-b9ee-8ec59aafcf9c
השמיניה (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |

סמליל הסדרה
 שיר הנושא:  "מול כל העולם" - לירון לב
 סוגה:  סדרת נעורים, מדע בדיוני, מתח, אקשן, רומנטיקה, דרמה
 יוצרים:  גיורא חמיצר
 כותבים:  גיורא חמיצר (תסריטאי ראשי, עונות 1-3 + פיתוח עלילה ודמויות), חן קלימן (תסריטאית ראשית, עונות 4–5)
 בימוי:  רובי דואניאס, יוני גרא (עונה 1), רועי פלורנטין (עונות 1–2)
 שחקנים:  ידידיה ויטל   הילי ילון   עדי הימלבלוי   דון לני גבאי   דני לשמן   מיכאל אלוני   שירה וילנסקי   אבי קורניק   טל מוסרי   דור צויגנבום   לימור אטיאס בשן   נועם לוגסי   אור טרגן   עמית יגור   דין מירושניקוב   בן זאב רביאן   דריה שיזף   אביב בוכלר   איתמר כרמלי   אדית חצור   תובל שפיר
 פרסים:  פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה לשנת 2006 (עונה שנייה), פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה לשנת 2007 (עונה שלישית)
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 שפות:  עברית
 מספר עונות:  5
 מספר פרקים:  212 (כולל פרק מאחורי הקלעים)
 הפקה
 מפיק:  נאוה קולטון, עינת זילבר-דמארי מפיקים אחראים: טמירה ודודו ירדני
 חברת הפקה:  טדי יזמות והפקות, נגה תקשורת
 עורכים:  חן קלימן, דרור אשכנזי (עונות 1–2), דפנה ממן (עונות 2–3), דגנית אטיאס גיגי (עונה 3), ליבי בן עמוס (עורכת וידאו, עונה 3)
 אתר צילומים:  ג.ג. אולפני ישראל - ירושלים (נווה-אילן)
 בעלי תפקידים נוספים:  עיצוב אומנותי: ערד שאואט ייעוץ אומנותי: יואב צפיר ליהוק: אסתר קלינג
 מוזיקה:  טל ירדני, דני רייכנטל
 אורך פרק:  25–45 דקות (פרקים כפולים)
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ הילדים, HOT
 תקופת שידור מקורית:  5 ביוני 2005 – 3 באוקטובר 2014
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
השמיניה היא סדרת טלוויזיה ישראלית מסוגת דרמת נעורים ומדע בדיוני ששודרה בשנים 2005–2007 במשך 3 עונות בערוץ הילדים ללקוחות HOT. בנוסף, יצאה סדרת ספרים המבוססים על הסדרה. את הסדרה יצר וכתב גיורא חמיצר וביים רובי דואניאס. הסדרה הופקה על ידי נגה תקשורת וטדי הפקות.
בשנים 2013-2014 הסדרה חודשה לסדרת בת: "השמיניה - הדור הבא", שאת שתי עונותיה (4–5) כתבה חן קלימן, כשחלק מהפרקים נכתבו על ידי גיורא חמיצר. אמנם הסדרה הזאת ספגה הרבה ביקורות קשות מטעם הצופים וטענו כי לא אמור להיות המשך לסדרה המקורית.
ב-21 במאי 2023 הוכרז בעמוד הטיקטוק של גיורא חמיצר על עונה חדשה שתעלה בפלטפורמת טיקטוק, מה שאחר כך הסתבר כי זאת הייתה בדיחה.
סקירת הסדרה

| עונה | עונה | פרקים | פרקים | שודרה לראשונה (ישראל)> הפרק הראשון | שודרה לראשונה (ישראל)> הפרק האחרון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 60 | 60 | 5 ביוני 2005 | 24 באוקטובר 2005 |
|  | 2 | 55 | 55 | 1 בינואר 2006 | 16 במרץ 2006 |
|  | 3 | 50 | 50 | 15 באוקטובר 2006 | 7 בפברואר 2007 |
|  | 4 | 24 | 24 | 29 בספטמבר 2013 | 12 בדצמבר 2013 |
|  | 5 | 23 | 23 | 23 ביוני 2014 | 3 באוקטובר 2014 |
עלילה > עונה 2

פרקים 61–115 (55 פרקי עלילה)
כחצי שנה לאחר אירועי העונה הראשונה, אבנר ודדי עומדים למשפט על הפעלת הפרויקט. לאחר שהפרויקט נסגר, נאלצים שמונת הילדים לחזור לכיתות הרגילות שלהם (מכיוון שאיה נשארה בת 15, היא מצטרפת לכיתה עם אדם ונטשה). יאיר נבחר לראשות הממשלה, ורגע לפני גזר הדין מחליט להעיד במשפט בעד אבנר ודדי ובכך מציל אותם מעונש מאסר. דדי נאלץ לפרק את מכונת ה"טורבו-טיים" מכיוון שהוצאה מחוץ לחוק במהלך גזר הדין, ובפעם האחרונה מכניס אליה את בנו ניני ומחזיר אותו לגיל 15 מהסיבה כי הוא לא הרגיש שייך יותר כבן 10 ומתגעגע לחבריו מכיתה ט׳8. פרויקט השמיניה מופעל מחדש, אך לא כמסגרת בבית הספר, אלא במיקום סודי בקניון עזריאלי בתל אביב שקראו לו ״המצפה״ במטרה שלא יסגרו שוב את הפרויקט. במקביל, איה רבה עם אביה ומתרחקת ממנו, בזמן שהיא פוגשת את אמה לילי בבית הכלא ומתקרבת אליה. לילי מציעה לאיה לברוח איתה לחו"ל, ואיה מסכימה, אך במהלך הטיסה שלה המטוס מתרסק בים, והיא מוכרזת כנעדרת. לאחר חיפושים רבים אחריה - נקבע מותה. משפחתה וחבריה מתאבלים עליה במשך זמן רב, אבל ניני הוא היחיד שהאמין שהיא עדיין חיה, ומסרב להשלים עם הידיעה שהיא מתה. במהלך היעדרותה של איה, דגנית מוצאת חסרת בית בשם ניצן, ומציעה לה להתארח בבית משפחת דביר. לבסוף ניצן עוברת לגור עם דגנית ודדי בחדרה של איה, ולאחר שגילו שיש לה גלי למדא היא מצטרפת לשמיניה. היא הפכה לבת זוגו של דורי, אך לאחר זמן קצר נפרדת ממנו ומתאהבת באדם, ובכך נהיו בני זוג כשאדם השלים עם מותה של איה. בהמשך העונה מתגלה כי איה לא מתה, אלא נחטפה מהמטוס על ידי כת בשם "סקורפיו" שכולאת אותה במתחם סגור במדבר. איה מנסה פעמים רבות לברוח מהמתחם בו נכלאה - אך צמיד חשמלי שעל רגלה מונע ממנה לצאת מהמקום, בכך שהוא מחשמל אותה בכל פעם שהיא מתרחקת. בעקבות כך, היא נאלצת לשרוד לבדה, ללא אוכל ועם מעט מי באר. לכאורה, הכת "סקורפיו" מנצלת את איה כדי להפיץ את משנתם, באמצעות הלמדא קלאוד, למאמיניה של הכת. הם עושים זאת כדי להעביר את הבשורה שלהם לכל העולם, אך מאוחר יותר מתגלה כי הזקן (מנהיג הכת) למעשה הוא אדם צעיר שבעקבות ה״טורבו טיים״ הפך לזקן ובעצם רצה את הלמדא בשביל לחיות חיי נצח. בהמשך בחנו את התיאוריה של ניני לגבי העובדה שאיה עדיין חיה, ולאחר שבועות ארוכים של חיפושים אחריה, הוריה וחברי השמיניה מוצאים אותה ומופתעים לראותה בחיים, אך כולם נתפסים וצופים בחברי הכת שעומדים לשאוב למדא מאיה וניני. בסיום העונה שני האחים ניצלים ואיתם הוריהם וחברי השמיניה, בעוד חברי הכת נאסרים או מתים. הזקן, מנהיג הכת, מצליח להצעיר את גופו ולהיעלם מפני המשטרה, אך מת לאחר שעות ספורות כתוצאה מתופעות הלוואי של ה״טורבו טיים״. מתחילת העונה מקבלת נטשה זרי פרחים, ובסופו של דבר מתגלה האדם כדניאל, צעיר עשיר ופילנתרופ לכאורה, שיוצא עם רוני ונטשה בו־זמנית. דניאל התגלה כחבר הכת "סקורפיו". כמו כן מתגלה כי גם מולי, ראש לשכתו של יאיר ואחיינו (וגם היה הממונה על פרויקט ״המצפה״), הוא חבר בכת. רוני ונטשה קושרות את דניאל, אך הוא בורח ולא יודעים מה עלה בגורלו. דגנית מגלה שהיא בהריון מדדי ומספרת לו את הידיעה, וזאת לאחר ששלומיק הציע לה נישואים. איה חוזרת לביתה, וניצן עוזבת את הבית ועוברת לגור עם רוני מפני שהחדר שבו גרה חזר לשימושה של איה, וכי רוני חששה לגור לבד בביתה מאחר שהוריה בשליחות באוסטרליה ואחותה אלינור (אלי) טסה ללונדון עם אילן לאחר שהפכו לבני זוג. איה הפגועה לא מסכימה לחזור לאדם לאחר שגילתה כי הוא נמצא בזוגיות עם ניצן לאחר שחשב שאיה מתה, בעוד רוני וניני חזרו להיות ביחד.