stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לטינית קלאסית
מבנים פילולוגיים > אוגוסטוסיאני

תור הזהב נחלק על ידי רצח יוליוס קיסר. במלחמות שלאחר מכן אבד דור של אנשי ספרות רפובליקנים. קיקרו ובני דורו הוחלפו בדור חדש שבילו את שנותיהם המעצבות תחת המבנים הישנים, ונאלצו להטביע את חותמם תחת עינו הפקוחה של קיסר (חדש). הדרישה לנואמים גדולים פסקה, עברה לדגש על שירה. מלבד ההיסטוריון טיטוס ליוויוס, הסופרים המדהימים ביותר של התקופה היו המשוררים ורגיליוס, הורטיוס ואובידיוס. אף על פי שאוגוסטוס הוכיח סובלנות מסוימת כלפי אוהדי הרפובליקה, הוא הגלה את אובידיוס, והסובלנות האימפריאלית הסתיימה עם המשך השושלת היוליו-קלאודית.
ראו גם

קלאסי
העת העתיקה הקלאסית
מעמד חברתי ברומא העתיקה
קלַאסִיקָה
ספרות לטינית
לטינית
לטינית כנסייתית
לטינית מאוחרת
לטינית ימי הביניים
נאו-לטינית
לקריאה נוספת

Allen, William Sidney. 1978. Vox Latina: A Guide to the Pronunciation of Classical Latin. 2nd ed. Cambridge: Cambridge University Press.
Cruttwell, Charles Thomas (2005) [1877]. A History of Roman Literature from the Earliest Period to the Death of Marcus Aurelius. London: Charles Griffin and Company, Project Gutenberg. נבדק ב-26 בספטמבר 2009. {{cite book}}:  (עזרה)
Dickey, Eleanor. 2012. "How to Say 'Please' in Classical Latin". The Classical Quarterly 62, no. 2: 731–48. doi:10.1017/S0009838812000286.
Getty, Robert J. 1963. "Classical Latin meter and prosody, 1935–1962". Lustrum 8: 104–60.
Levene, David. 1997. "God and man in the Classical Latin panegyric". Proceedings of the Cambridge Philological Society 43: 66–103.
Lovric, Michelle, and Nikiforos Doxiadis Mardas. 1998. How to Insult, Abuse & Insinuate In Classical Latin. London: Ebury Press.
Rosén, Hannah. 1999. Latine Loqui: Trends and Directions In the Crystallization of Classical Latin. München: W. Fink.
Spevak, Olga. 2010. Constituent Order In Classical Latin Prose. Amsterdam: J. Benjamins.
Teuffel, W. S. (2001) [1870]. Geschichte der Römischen Literatur (בגרמנית). Leipzig: B.G. Teubner. נבדק ב-25 בספטמבר 2009. {{cite book}}:  (עזרה)
הערות שוליים

דייוויד רונקן
מרקוס טוליוס קיקרו, על שמו קרא תאופל את התקופה הקיסרונית שלו של תור הזהב
יוליוס קיסר
אלפרד שניטקה

| --- | --- |

 לידה:  24 בנובמבר 1934 אנגלס, ברה"מ 
 פטירה:  3 באוגוסט 1998 (בגיל 63) המבורג, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מקום קבורה:  בית הקברות נובודוויצ'יה 
 מוקד פעילות:  ברית המועצות, רוסיה 
 מקום לימודים:  הקונסרבטוריון של מוסקבה 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית של המאה ה-20, סימפוניה, אופרה, אמנות מוזיקלית 
 שפה מועדפת:  רוסית, גרמנית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 חברת תקליטים:  ECM 
 בן או בת זוג:  Irina Schnittke (1961–?) 
 צאצאים:  Andrej Schnittke 
 פרסים והוקרה:  העיטור האוסטרי למדע ואמנות (1995)  N.K. Krupskaya's state award (1986)  פרימיום אימפריאל (1992)  פרס בך של העיר החופשית של המבורג (1992)  פרס הפדרציה הרוסית (1995)  פעיל מצטיין באמנויות  של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית של רוסיה  עיטור  מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה בדרגת מפקד בכיר 
 www.schnittke.org
 פרופיל ב-IMDb
 
אַלְפְרֶד גָּארִיֵּבִיץ' שְׁנִיטְקֶה (ברוסית: Альфред Гарриевич Шнитке; ‏24 בנובמבר 1934 - 3 באוגוסט 1998) היה מלחין סובייטי ממוצא יהודי-גרמני. המוזיקה המוקדמת של שניטקה מושפעת למדי מן הסגנון של דמיטרי שוסטקוביץ'. הוא פיתח את הטכניקה הפוליסטייליסטית שלו ביצירות כגון הסימפוניה הראשונה (הולחנה בין השנים 1969 ו-1972) והקונצ'רטו גרוסו מס' 1 (הולחן ב-1977). משנת 1980 ואילך המוזיקה של שניטקה החלה ליהנות ממוניטין גם מחוץ לגבולות ברית המועצות. בשנות השמונים הלחין שלוש רביעיות מיתרים, שלישיית מיתרים (1985), הבלט "פר גינט" (1985-1987), הסימפוניות מס' 3, 4 ו- 5, קונצ'רטו לויולה ולתזמורת (1985) והקונצ'רטו הראשון לצ'לו ולתזמורת (1985-1986). בשעה שמצבו הבריאותי מתדרדר, המוזיקה של שניטקה איבדה את המוחצנות של סגנונו הפוליסטייליסטי, ונטתה לשאת גוון מופנם ועגמומי יותר.
חייו ויצירתו

אביו של שניטקה היה יהודי שנולד בפרנקפורט, והיגר לברית המועצות בצעירותו. אמו נולדה ברוסיה למשפחה ממוצא גרמני.
אלפרד שניטקה נולד באנגלס שברפובליקה הוולגו-גרמנית בפדרציה הרוסית של ברית המועצות, והחל לקבל את חינוכו המוזיקלי בשנת 1946 בווינה, שאליה אביו נשלח לעבוד ככתב עיתונאי וכמתרגם.
בשנת 1948, עברה המשפחה להתגורר במוסקבה. שניטקה השלים את לימודיו בקונסרבטוריון של מוסקבה בשנת 1961, ועבד שם בהוראת המוזיקה בין השנים 1962 ו-1972. פרנסתו העיקרית של שניטקה באה מכתיבת מוזיקה לסרטים, והוא הלחין קרוב ל-70 פרטיטורות לסרטים במשך 30 שנה. בשנת 1980 המיר את דתו לנצרות והחזיק בדעות מיסטיות. לדעות אלה הייתה השפעה רבה על המוזיקה החדשה שהוציא תחת ידיו.
כמלחין נונקונפורמיסט, שניטקה היה קורבן מזדמן של הביורוקרטיה הסובייטית. הסימפוניה הראשונה שלו הוחרמה על ידי איגוד הקומפוזיטורים הסובייטי, ולאחר הימנעותו מהצבעה באיגוד בשנת 1980, נאסר עליו לצאת מגבולות ברית המועצות. בשנת 1985, סבל המלחין מהתקף שבץ שהותירו בתרדמת, והוא הוכרז כמת קליני כמה פעמים, אך לאחר זמן-מה שב לאיתנו והמשיך להלחין. ב-1990, בעקבות הפרסטרויקה וההקלות שנלוו לה בתקופת שלטונו של גורבצ'וב, עזב שניטקה את רוסיה והתיישב בהמבורג. מצבו הבריאותי נשאר רעוע, והתקפי שבץ נוספים תקפו אותו, עד לפטירתו ב-3 באוגוסט 1998. שניטקה נקבר בבית העלמין נובודוויצ'יה שבמוסקבה.
מוזיקה

המוזיקה המוקדמת של שניטקה מושפעת מאוד מזו של שוסטקוביץ', אך לאחר ביקורו של המלחין האיטלקי לואיג'י נונו בברית המועצות, אימץ שניטקה את הטכניקה הסריאלית ביצירות כגון "מוזיקה לפסנתר ולתזמורת קאמרית" משנת 1964. אף-על-פי-כן, חש עד מהרה חוסר שביעות-רצון ממה שכינה "פולחן נעורים של התנזרות סריאלית", והוא עבר להלחין בשיטה חדשה שכונתה "פוליסטייליזם", ובה סגנונות שונים מן העבר ומן ההווה מתלכדים יחדיו ויוצרים סגסוגת מוזיקלית חדשה (המלחין כתב בין השאר: "המטרה של חיי היא לשלב בין מוזיקה רצינית למוזיקה קלה, ולא אכפת לי לעבוד כמו חמור כל עוד אני מממש אותה"). היצירה הקונצרטית הראשונה שלו שמשתמשת בטכניקה הפוליסטייליסטית הייתה הסונאטה השנייה לכינור ולפסנתר "Quasi una sonata", משנת 1968, אך ההשפעה של המוזיקה שלו לסרטים ניכרת מכך שיצירה קונצרטית זו שואלת חומר ששימש גם לפסקול ששניטקה הלחין מוקדם יותר לסרט האנימציה הקצר "מפוח הזכוכית". שניטקה המשיך לפתח את הטכניקה הפוליסטייליסית ביצירות כמו הסימפוניה הראשונה (1972-1969) והקונצ'רטו גרוסו מס' 1 (1977), אך הלחין גם יצירות אחידות יותר בסגנונן, כגון החמישייה לפסנתר ולכלי-קשת (1976-1972), שנכתבה לזכר אמו.
בשנות השמונים, המוזיקה של שניטקה התפרסמה יותר מחוץ לגבולות ברית המועצות, בחלק מן המקרים הודות למוזיקאים סובייטים מהגרים שניגנו מיצירותיו, ביניהם הכנרים גדעון קרמר ומארק לובוצקי. על אף חולי ממושך, הלחין שניטקה מספר רב של יצירות, מן החשובות שבהן שתי רביעיות מיתרים (מס' 2 ו-3), שלישיית מיתרים (1985), קנטטת פאוסט (1983), ששולבה לאחר מכן באופרה שלו "הסיפור של ד. יוהאן פאוסט", הבלט "פר גינט" (1987-1985), סימפוניות מס' 3, 4 ו-5 (כאשר האחרונה שבהן נודעת גם כקונצ'רטו גרוסו מס' 4), הקונצ'רטו לויולה (1985) והקונצ'רטו הראשון לצ'לו (1986-1985).
בשעה שמצבו הבריאותי ממשיך להתדרדר, המוזיקה של שניטקה נעשתה עגמומית יותר, מופנמת יותר. רביעיית המיתרים הרביעית משנת 1989 והסימפוניות מס' 6, 7 ו-8 מהשנים 1992 עד 1994 הן דוגמה טובה לכך. חלק מחוקרי המוזיקה של שניטקה טוענים שהיצירות האחרונות הן אלו שיוכרו בסופו של דבר כמשפיעות ביותר מבין עבודותיו. בשנת 1992 הוא כתב אופרה על בסיס סיפור של ויקטור ירופייב שהוצגה באמסטרדם. התקפת שבץ נוספת, בשנת 1994, הותירה את שניטקה משותק כמעט לחלוטין, בלי יכולת של ממש להלחין, אף-על-פי שכמה יצירות קצרות פורסמו בשנת 1997. נוסף על אלה, פורסמה הסימפוניה התשיעית, אך כתב-היד שלה היה כמעט בלתי-קריא, עקב קושיו של המלחין לכתוב ביד שמאל. הסימפוניה הזו בוצעה לראשונה ב-19 ביוני 1998, לאחר שפוענחה, אך גם "תוקנה" לביצוע על ידי גנאדי רוז'דסטוונסקי, המנצח של הבכורה. הבכורה הוקלטה ושניטקה האזין לסימפוניה זמן קצר לפני מותו, וביקש לאחר מכן לדחות את הוצאתה לאור. לאחר מותו, פוענחה הפרטיטורה פעם נוספת, על ידי ניקולאי קורנדוף, שמת לפני שהספיק להשלים את העבודה. המשך העבודה נעשה על ידי אלכסנדר ראסקאטוב. בגרסה זו ניתן לבצע את שלושת פרקי הסימפוניה התזמורתיים של שניטקה יחד עם פרק רביעי מקהלתי, שנכתב על ידי ראסקאטוב לזכר המלחין. ביצוע הבכורה של גרסת קורנדוף-ראסקאטוב נערך בדרזדן, ב-16 ביוני 2007.
פורטרט מ-"חיי אלפרד שניטקה" מאת רג'ינלד גריי, 1972. אוסף האקדמיה הרוסית למוזיקה, לונדון, בריטניה.
רחוב הארבעה

| --- | --- |
מגדלי רחוב הארבעה במבט מדרך בגין. מימין: מגדל פלטינום, מגדל התיכון ומגדל המילניום. בחזית: תחמ"ש הקריה.
מגדלי רחוב הארבעה במבט מדרך בגין. מימין: מגדל פלטינום, מגדל התיכון ומגדל המילניום. בחזית: תחמ"ש הקריה.
 מידע כללי
 על שם:  ארבעת חברי ההגנה
 מיקום
 מדינה:  ישראל
 עיר:  תל אביב-יפו
 רובע:  6
 שכונה:  דרום הקריה
 קואורדינטות:  32°04′13″N 34°47′08″E﻿ / ﻿32.07029444°N 34.78561111°E﻿ / 32.07029444; 34.78561111
  מפת מיקום  מפה מפורטת   מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת תל אביב מוגדלת) רחוב הארבעה(למפת תל אביב רגילה) רחוב הארבעה(למפת גוש דן רגילה) רחוב הארבעה(למפת גוש דן מוגדלת) רחוב הארבעה  he רחוב הארבעהhe רחוב הארבעהמפת  מרכז __ תל אביב (in English: Tel Aviv) [‌גוש דן וסביבותיו‌]ממזרח: __ בני ברק (in English: Bnei Brak), __ רמת גן (in English: Ramat Gan), __ גבעתיים (in English: Givatayim) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
רחוב הארבעה הוא רחוב במרכז העיר תל אביב. הרחוב מחבר בין רחוב קרליבך ורחבת סינמטק תל אביב במערב לבין דרך בגין (פינת שדרות יהודית) במזרח. משם הוא צפוי בעתיד להמשיך צפונה, במקביל לדרך בגין, עד המגדל של קריית הממשלה בתל אביב. הוא קרוי על שמם של "הארבעה" – ארבעת חברי "ההגנה" עמירם בלינקוב, שרגא הר, אהרן ידידיה ואריה קסלמן שנהרגו ב-22 בפברואר 1946, בהתקפה על מפקדת המשטרה הניידת שישבה בשרונה, במסגרת ליל המשטרות.
מבנה

הרחוב מתחיל ברחבת סינמטק תל אביב הנקראת "כיכר השוטר ע"ש רב-שוטר שמואל ויצמן" במפגש עם רחוב קרליבך ורחוב שפרינצק, שהייתה כיכר בצורת משולש לפני הקמת הסינמטק ב-1989. תוואי הרחוב היה גבולה הדרומי של המושבה הגרמנית שרונה ועד היום נמצאים מצפון אליו מספר בתים טמפלרים. הבתים הקרובים אל רחוב הארבעה נבנו מאוחר יותר, באופן יחסי לשאר בתי המושבה, והם כבר הושפעו בסגנונם מהסגנון הבינלאומי לפיו נבנו מרבית הבתים החדשים של תל אביב בשנות ה-30, טרם נטישת המושבה. כיום הרחוב הוא חלק מרובע העסקים של תל אביב והוא מקביל לאזור העסקים של רחוב החשמונאים והוא חלק מפרויקט דרום הקריה. במסגרת פרויקט זה נבנו עד כה בקצהו המזרחי של הרחוב, בסוף שנות ה-90, שלושה מגדלי משרדים - מגדל המילניום, מגדל התיכון ומגדל פלטינום ולידם תחנת משנה של חברת החשמל. עם החברות השוכנות במתחם המגדלים נמנות החברה לישראל, כימיקלים לישראל ו-KPMG. במגדל התיכון שוכנים משרדי מבקר המדינה. במגדל המילניום שוכנת מסעדת "מסה", של השף אביב משה. בקצה הרחוב מצוי "יקב טמפלרי" ליד המושבה הגרמנית-טמפלרית "שרונה" ובצמוד לשוק האוכל המקורה הגדול בישראל שרונה מרקט.
ברחוב זה שוכנים גם משרדי מבקר המדינה ומרכז השלטון המקומי בישראל.
בעבר שכנה ברחוב זה החנות המרכזית למכירת פרסומי הממשלה, עד לסגירתה של ההוצאה לאור של משרד הביטחון.
מבנה > מגדלי הארבעה

בשנת 2017 נחנך מתחם מגדלי הארבעה, שני מגדלי משרדים בגובה 160 ו-152 מטר שביניהם טרקלין "תלוי" ולובי משותפים.
מתחם גבעון

לאורך הקטע הדרומי של הרחוב קיימת שורת מבני משרדים כחלק מ"מתחם גבעון" הנמצא בין הרחובות הארבעה מצפון, החשמונאים מדרום וקרליבך במערב. מתחם זה הוקם על ידי עיריית תל אביב-יפו במהלך שנות ה-60 על אדמות הטמפלרים הפנויות, כדי לפתח אזור זה כאזור מסחר ועסקים. המתחם המכונה גם "מתחם הארבעה" כולל בנייני משרדים טוריים נמוכים הבנויים בצורת מלבן המקיף רחוב פנימי קטן בשם גבעון (על שם העיר התנ"כית גבעון) שיועד לחניון עבור העסקים במקום. לאורך כל בנייני המתחם בנויה אכסדרה מסחרית הממשיכה לקרליבך ולאכסדרה הראשית של רחוב אבן גבירול ובכך מהווה רצף לשטח המסחר המקורה (באופן דומה להמשך האכסדרה של אבן גבירול באזור כיכר רבין וכיכר מסריק).
בגגות הבניינים הוקמו: "מרפסות פנימיות" בין הקומות האחרונות הפונות אל כיכר גבעון.
לאורך האכסדרה הדרומית של הרחוב מצויות מסעדות רבות, שבזכותן הפך הרחוב לשם דבר כרחוב של מסעדות. בשיתוף פעולה עם מסעדות אלה התחילה המסורת השנתית של פסטיבל "טעם העיר" של תל אביב. ברחבת הסינמטק ובצד זה של רחוב הארבעה נערכים אירועים תרבותיים שונים בהם "טעם העיר" אשר החל שם וברחבת גבעון בשנת 1996 ומאוחר יותר עבר לפארק הירקון כדי לאפשר לקהל גדול יותר להגיע.
מתחם גבעון > מרחוב גבעון אל הקמת כיכר גבעון

בשנת 2010 החל מיזם שיפוץ ברחוב גבעון הנמצא באחריותה של החברה העירונית "אחוזות החוף" בין רחוב הארבעה לבין שדרות החשמונאים ודומה מאוד במראהו אל רחוב צקלג הסמוך אליו ואשר שימש את בתור חניון פרטי את כל בעלי העסקים סביבו. במסגרת המיזם החניון הפנימי במפלס הקרקע הפך לחניון תת-קרקעי בו 1,000 מקומות חניה ומעליו הפך הרחוב אל כיכר עירונית בשם "כיכר גבעון" שבו הוקמו כניסות חדשות עבור החנויות שנמצאות בצדם השני של הבניינים. המיזם בוצע ומתופעל בשיטת ה-BOT (בנה-הפעל-העבר). חברת גינדי השקעות זכתה במכרז שהוציאה עיריית תל אביב להקמה ותפעול החניון למשך 20 שנה. הקמת החניון והכיכר הסתיימה ביוני 2015.
כדי לעודד את החוכרים במתחם גבעון לשפץ את הבניינים, אישרה עיריית תל אביב זכויות בנייה ל-2–3 קומות נוספות לכל בניין או להקים מרפסות הפונות אל הכיכר. כמו כן הודיעה כי תסכים להאריך את תקופת החכירה (שמסתיימת בשנת 2025) לחוכרים שישפצו את הבניינים.
החל מנובמבר 2016, מתקיים בכיכר פעמיים בשבוע שוק עתיקות ויד שנייה, שעבר מכיכר צינה דיזנגוף.
גלריה

מראה כללי
סינמטק תל אביב יחד עם כיכר השוטר בתחילת רחוב הארבעה
מתחם גבעון לאחר השיפוץ והקמת החניון התת-קרקעי
מראה בתוך החניון התת-קרקעי שהוקם כחלק משיפוץ מתחם גבעון
תחנת משנה של חברת החשמל ברח' הארבעה, בתכנון אדריכל ירון כ"ץ.
מתחם גבעון ומימין רחוב הארבעה
הערות שוליים

↑  עמירם בלינקוב, אהרן ידידיה, אריה קסלמן, שרגא הר, דבר, 24 בפברואר 1946
↑  מגדלי הארבעה, באתר של קבוצת חג'ג'
↑  רנית נחום-הלוי, גינדי השקעות זכתה במכרז להקמת חניון גבעון בתל אביב, באתר TheMarker‏, 19 באוגוסט 2010
↑  מדריך מתוקן לחוכר "מתחם גבעון" (הארבעה) - שיפוץ חזיתות
מחוזות סרביה

מבחינה מנהלית סרביה מחולקת ל-29 מחוזות (округ, אוקרוג) ועיר בעל מעמד עצמאי – בלגרד. כל מחוז מחולק לנפות. חלוקה זו בתוקף משנת 1992. 
בנוסף לכך, סרביה מחולקת למרכז סרביה, וויבודינה וקוסובו, ולחמישה אזורים סטטיסטיים (אנ').
מפת מחוזות סרביה תוך ציון נפות
 צהוב - וויבודינה, אדום - מרכז סרביה, כחול - קוסובו
מפת מחוזות במרכז סרביה
מחוזות במרכז סרביה

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מס' | שם | בירה | שם בשפת המקור | אוכלוסייה  נכון לשנת 2022 | שטח |
|  | מחוז בלגרד | בלגרד | Grad Beograd | 1,685,563 | 3,234 |
|  | מחוז בור | בור | Borski okrug | 101,100 | 3,507 |
|  | מחוז בראניצ'בו | פוז'ארוואץ | Braničevski okrug | 156,367 | 3,865 |
|  | מחוז יאבלניצה | לסקובאץ | Jablanički okrug | 184,502 | 2,769 |
|  | מחוז קולובארה | ולייבו | Kolubarski okrug | 154,497 | 2,474 |
|  | מחוז מאצ'בה | שאבאץ | Mačvanski okrug | 297,778 | 3,268 |
|  | מחוז מוראביצה | צ'אצ'אק | Moravički okrug | 189,281 | 3,016 |
|  | מחוז נישאבה | ניש | Nišavski okrug | 343,950 | 2,729 |
|  | מחוז פצ'יניה | וראניה | Pčinjski okrug | 193,802 | 3,520 |
|  | מחוז פירוט | פירוט | Pirotski okrug | 76,700 | 2,761 |
|  | מחוז פודונאביה | סמדרבו | Podunavski okrug | 175,573 | 1,248 |
|  | מחוז פומוראביה | יאגודינה | Pomoravski okrug | 182,047 | 2,614 |
|  | מחוז ראסינה | קרושבאץ | Rasinski okrug | 207,197 | 2,667 |
|  | מחוז ראשקה | קרליובו | Raški okrug | 296,532 | 3,918 |
|  | מחוז שומאדיה | קרגוייבץ | Šumadijski okrug | 269,728 | 2,387 |
|  | מחוז טופליצה | פרוקופליה | Toplički okrug | 77,341 | 2,231 |
|  | מחוז זאייצ'אר | זאייצ'אר | Zaječarski okrug | 96,715 | 3,623 |
|  | מחוז זלטיבור | אוז'יצה | Zlatiborski okrug | 254,659 | 6,140 |
מחוזות וויבודינה

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מס' | שם | בירה | שם בשפת המקור | אוכלוסייה  נכון לשנת 2022 | שטח |
|  | מחוז באנאט המרכזי | זרניאנין | Srednje-banatski okrug | 157,711 | 3,256 |
|  | מחוז באצ'קה הצפוני | סובוטיצה | Severnobački okrug | 160,163 | 1,784 |
|  | מחוז באנאט הצפוני | קיקינדה | Severno-banatski okrug | 117,896 | 2,329 |
|  | מחוז באצ'קה הדרומי | נובי סד | Južnobački okrug | 607,178 | 4,016 |
|  | מחוז באנאט הדרומי | פנצ'בו | Južno-banatski okrug | 260,244 | 4,245 |
|  | מחוז סרם | סרמסקה מיטרוביצה | Sremski okrug | 282,547 | 3,486 |
|  | מחוז באצ'קה המערבי | סומבור | Zapadno-bački okrug | 154,491 | 2,420 |
מחוזות קוסובו

בהתאם לעמדת ממשלת סרביה, קוסובו מהווה חלק בלתי נפרד של המדינה. זאת למרות שהרפובליקה האוטונומית הכריזה באופן חד-צדדי על עצמאותה וקיבלה הכרה מחלק מדינות. להלן החלוקה המנהלית של קוסובו כחלק של סרביה.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מס' | שם | בירה | שם בשפת המקור | אוכלוסייה  נכון לשנת 2022 | שטח |
|  | מחוז קוסובו | פרישטינה | Kosovski okrug | 570,835 | 3,117 |
|  | מחוז קוסובו-פומוראבייה | גנילנה | Kosovsko-Pomoravski okrug | 184,864 | 1,412 |
|  | מחוז קוסובסקה-מיטרוביצה | קוסובסקה מיטרוביצה | Kosovsko - Mitrovački okrug | 234,262 | 2,050 |
|  | מחוז פץ' | פץ' | Pećki okrug | 351,680 | 2,450 |
|  | מחוז פריזרן | פריזרן | Prizrenski okrug | 319,330 | 1,910 |
הערות שוליים

↑  חמישה אזורים סטטיסטיים הם: שומאדיה ומערב סרביה (אנ'), דרום ומזרח סרביה (אנ'), וויבודינה, בלגרד וקוסובו ומטוחיה (אנ').
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של סרביה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מפת מחוזות וויבודינה
מפת מחוזות קוסובו
חוות הדעת של בית הדין הבין-לאומי לצדק בנושא מדיניות ישראל בשטחים הפלסטיניים הכבושים

חוות הדעת של בית הדין הבין-לאומי לצדק בנושא מדיניות ישראל בשטחים הפלסטיניים הכבושים ניתנה ב-19 ביולי 2024, עקב החלטה של העצרת הכללית של האומות המאוחדות מדצמבר 2022 בה התבקש בית הדין לספק חוות דעת מייעצת. כותרת הדיון בבית הדין היא "השלכות משפטיות הנובעות ממדיניותה ופעולותיה של ישראל בשטח הפלסטיני הכבוש, כולל מזרח ירושלים."
הכיבוש הישראלי ביהודה ושומרון וברצועת עזה נמשך מאז 1967, ונחשב לכיבוש הצבאי הארוך ביותר בעולם בהיסטוריה המודרנית. בית הדין הבין-לאומי לצדק דן בעבר בנושא חוקיות הכיבוש בשנת 2004 בנוגע לגדר ההפרדה, וקבע שמקטעים מהגדר שנבנו מעבר לקו הירוק נוגדים את החוק הבין-לאומי ויש להרוס אותם.
בינואר 2023 קיבל בית הדין את בקשת האו"ם למתן חוות דעת מייעצת בנושא מדיניות ישראל בשטחים הפלסטיניים הכבושים. הדיונים החלו ב-19 בפברואר 2024 בהאג, בהשתתפות 52 מדינות ושלושה ארגונים בין-לאומיים. חוות הדעת המייעצת של בית הדין ניתנה ב-19 ביולי 2024, וקבעה כי הכיבוש המתמשך של ישראל בשטחים הפלסטיניים (כולל רצועת עזה ומזרח ירושלים), כמו גם הקמת התנחלויות וניצול משאבי טבע, מפרים את החוק הבין-לאומי.
רקע

הרשות הפלסטינית, בהיותה משקיפה בעצרת הכללית של האומות המאוחדות, ביקשה ב-11 בנובמבר 2022 לדון בחוקיות הכיבוש הישראלי והכינה מסמכי רקע בנושא זה. ההצעה התקבלה בדיוני הוועדה הרביעית של העצרת הכללית של האומות המאוחדות והועברה לעצרת הכללית של האו"ם. ההצעה הוצגה על ידי ניקרגואה, מכיוון שהמשלחת הפלסטינית אינה חברה מלאה באו"ם.
ראש ממשלת ישראל יאיר לפיד פנה ל-50 מדינות וניסה למנוע את העברת ההצעה לדיון בעצרת הכללית של האו"ם, אך ללא הועיל. ב-30 בדצמבר 2022 קיבלה העצרת הכללית של האו"ם את החלטה A/RES/77/247. בעד ההחלטה הצביעו 87 מדינות, 26 נגד ו-53 נמנעים. ההחלטה התקבלה בקורת רוח על ידי הארגון לשיתוף פעולה אסלאמי, ריאד אל-מאלכי וגופים נוספים. שגריר ישראל לאו"ם, גלעד ארדן, תקף את הצעת ההחלטה לדון בסכסוך הישראלי-פלסטיני בבית הדין בהאג וכינה אותה "נשק להשמדה המונית במלחמה של הפלסטינים לדמוניזציה של ישראל".
דיוני בית הדין

לבית הדין הוגשו 57 תצהירים של מדינות וארגונים, בהם הליגה הערבית, הארגון לשיתוף פעולה אסלאמי והאיחוד האפריקאי.
בתצהיר של ישראל נכתב כי מדינת ישראל לא מכירה בסמכותו של בית הדין לדון בסכסוך הישראלי-פלסטיני, ונושא זה צריך להיפתר במשא ומתן ישיר בין ישראל לרשות הפלסטינית. ביולי 2023 פורסם כי  משרד החוץ ניסה לגייס תמיכה בעמדת ישראל.
מספר מדינות, בהן קנדה והממלכה המאוחדת, הפצירו בבית הדין להימנע ממתן חוות דעת מייעצת, מכיוון שישראל לא קיבלה את סמכותו של בית הדין לדון בעניין זה.
בתצהיר של צרפת נכתב כי היא מכירה באי-חוקיותו של הכיבוש הישראלי. מדינות נוספות תמכו אף הן בגישה זו.
הדיונים החלו ב-19 בפברואר 2024. משלחת של משרד החוץ נכחה בדיון אך לא השתתפה בו באופן פעיל. בתחילה הציגה המשלחת הפלסטינית את טענותיה, ולאחריה עלו מדינות נוספות, שרובן תמכו בעמדה הפלסטינית.
הצהרת בית הדין הבין-לאומי לצדק

בית הדין הבין-לאומי לצדק הצהיר ב-19 ביולי 2024 כי הגיע למסקנה שהכיבוש הישראלי הוא בלתי-חוקי ויש לסיימו בהקדם. כמו כן על ישראל להימנע מהקמת התנחלויות חדשות ולפנות את אלו שכבר הוקמו.
בנוסף לכך, על ישראל לשלם פיצויים לפלסטינים שאיבדו רכוש או שטחי קרקע.
בהתייחס לאמנה בדבר ביעור כל צורות האפליה הגזעית, בית הדין קבע שהחוקים המיישמים הפרדה פיזית או משפטית בין פלסטינים למתנחלים ביהודה ושומרון נוגדים את האמנה, שישראל חתומה עליה. לפי בית הדין, המשטר שישראל מנהלת ביהודה ושומרון ובמזרח ירושלים דומה במאפייניו למשטר אפרטהייד, בשל מערכות החוקים השונות וההפרדה הפיזית במרחב בין האוכלוסייה הפלסטינית באזורים האלו לבין המתנחלים המחזיקים באזרחות ישראלית.
בית הדין קבע שפעולותיה של ישראל בשטחים הפלסטיניים מהוות הפרה של החוק הבין-לאומי, בהן פינוי תושבים, הריסת בתי מחבלים, הגבלות על מגורים ועל חופש התנועה, הקמת התנחלויות ביהודה ושומרון ומזרח ירושלים, אי-הגנה על פלסטינים מפני אלימות מתנחלים, הגבלות על גישה למים, ניצול משאבים ויישום החוק הישראלי ביהודה ושומרון ובמזרח ירושלים.
תגובות

ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, הגיב להצהרת בית הדין: "העם היהודי אינו כובש בארצו - לא בבירתנו הנצחית ירושלים ולא בנחלת אבותינו ביהודה ושומרון. שום החלטה שקרית בהאג לא תעוות אמת היסטורית זאת, וכך גם לא ניתן לערער על חוקיות ההתיישבות הישראלית בכל שטחי מולדתנו".
מחמוד עבאס, נשיא הרשות הפלסטינית, אמר כי החלטת בית הדין היא "ניצחון לצדק", וקרא לקהילה הבין-לאומית "לחייב את ישראל ככוח כובש לסיים את הכיבוש ולסגת מהשטחים ללא שום תנאים". לפי עבאס, עיתוי ההחלטה, בצל הלחימה ברצועת עזה במלחמת חרבות ברזל, מפיחה תקווה בקרב העם הפלסטיני שהעתיד יהיה "ללא כיבוש וללא קולוניאליזם".
ז'וזפ בורל, הנציג העליון של האיחוד לענייני חוץ ומדיניות ביטחון, אמר: "בעולם בו מתרחשות הפרות מתמשכות ומתגברות של החוק הבין-לאומי, חובתנו המוסרית היא לאשרר את מחויבותנו הבלתי-מעורערת לכל החלטות בית הדין הבין-לאומי לצדק, ללא קשר לסוגיה שעל הפרק". בהתייחסו לחוות הדעת אמר: "המשך הנוכחות של מדינת ישראל בשטח הפלסטיניים הכבושים היא בלתי-חוקית וצריכה להסתיים בהקדם האפשרי. על מדינת ישראל מוטלת החובה להפסיק לאלתר הקמת התנחלויות חדשות ולפנות את כל המתנחלים מהשטחים הפלסטיניים הכבושים".
הערות שוליים

↑  איתמר אייכנר, בית הדין בהאג: ההתנחלויות לא חוקיות. ישראל צריכה לסגת מהגדה בהקדם האפשרי, באתר ynet, 19 ביולי 2024
↑  Fourth Committee Hears Support for Referring Question of Palestine to International Court of Justice for Advisory Opinion - Press Release (GA/SPD/770), Question of Palestine, ‏10 בנובמבר 2022 (באנגלית)
↑  אנה ברסקי, ‏לפיד בפניה ליותר מ-50 ראשי מדינות: "פעלו מול הרשות הפלסטינית למניעת ההצבעה בעצרת האו"ם", באתר מעריב אונליין, 29 בנובמבר 2022
↑  איום באו”ם: "נשק להשמדה המונית של הפלסטינים בדמוניזציה לישראל", באתר JDN‏, 10 בנובמבר 2022
↑  אריאל כהנא, שירית אביטן כהן, רגע לפני הדיון בהאג על "מהות הכיבוש" - משרד החוץ גייס תמיכה משמעותית בעמדת ישראל, באתר ישראל היום, 26 ביולי 2023
↑   חן מענית, בית הדין בהאג ידון בחוקיות השליטה בגדה המערבית ובמזרח ירושלים, באתר הארץ, 18 בפברואר 2024
↑   אמיר תיבון וחן מענית, בית הדין בהאג קבע שהנוכחות הישראלית בגדה אינה חוקית, ושיש לסיימה בהקדם האפשרי, באתר הארץ, 19 ביולי 2024
↑  איתמר אייכנר, אלישע בן קימון, מורן אזולאי, נתניהו על האג: "עיוות האמת ההיסטורית". סמוטריץ': "ריבונות עכשיו", באתר ynet, 19 ביולי 2024
↑   ג'קי חורי ונעה שפיגל, הנשיא הפלסטיני עבאס: החלטת בית הדין בהאג היא ניצחון לצדק, באתר הארץ, 19 ביולי 2024
↑  EU Backs ICJ Ruling: Israel's Occupation of Palestinian Territories Is Illegal, msn, ‏21 ביולי 2024 (באנגלית)
סיטיים

| סיטיים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: דמויי־דרור
משפחה:: סיטיים
סוג:: סיטה
שם מדעי
 Sittidae ‏ליניאוס, 1758
תחום תפוצה


סִטִּיִים (שם מדעי: Sittidae) היא משפחה בסדרת ציפורי השיר המכילה סוג יחיד - סיטה (Sitta). המשפחה מיוחדת בכך שציפוריה מתמחות בטיפוס הפוך על גזע עץ כאשר ראשן מכוון למטה.
הסיטיים מיוצגים בארץ ישראל במין יחיד – סיטת הצוקים.
מינים

סיטה אירופית (Sitta europaea)
Sitta arctica
Sitta nagaensis
Sitta cashmirensis
Sitta castanea
Sitta cinnamoventris
Sitta neglecta
Sitta himalayensis
Sitta victoriae
Sitta pygmaea
Sitta pusilla
Sitta witheheadi
Sitta ledanti
Sitta krueperi
Sitta yunnanensis
Sitta canadensis
Sitta villosa
Sitta leucopsis
Sitta przewalskii
Sitta carolinensis
סיטת הצוקים (Sitta neumayer)
סיטה מזרחית (Sitta tephronota)
Sitta frontalis
Sitta solangiae
Sitta oenochlamys
Sitta azurea
Sitta magna
Sitta formosa
פרונטו (ספר)

| --- | --- |

עטיפת הספר
 מידע כללי
 מאת:  אלמור לנארד 
 שפת המקור:  אנגלית אמריקאית 
 סוגה:  מתח, רומן
 מקום התרחשות:  מיאמי, רפאלו 
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאה לאור דל 
 תאריך הוצאה:  1993
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  מודן
 תאריך:  1997
 תרגום:  דגנית דיצ'ק
 מספר עמודים:  255
 סדרה
 הספר הבא:  Riding the Rap 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001375387
 
פרונטו (באנגלית: Pronto) הוא ספר מאת הסופר האמריקני אלמור לנארד, אשר יצא לאור בשנת 1993. בשנת 1997 עובד הספר לסרט קולנוע בבימויו של אייבל פרארה ובכיכובם של פיטר פאלק, לואיס גוזמן, ג'יימס לה גרוס וגלן הדלי.