stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ליסה צ'ולודנקו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  5 ביוני 1964 (בת 60) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת המדינה בסן פרנסיסקו (1987)  אוניברסיטת קולומביה  בית ספר לאמנות של אוניברסיטת קולומביה 
 תקופת הפעילות:  מ-1994 
 בן או בת זוג:  ונדי מלבוין   ונדי מלבוין 
 מספר צאצאים:  1 
 פרסים והוקרה:  פרס אמי לבידור בפריים טיים לבימוי מיני סדרה, סרט או ספיישל דרמטי (2015) 
 
ליסה צ'ולודנקו (באנגלית: Lisa Cholodenko; נולדה ב-5 ביוני 1964) היא במאית ותסריטאית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית. בין סרטיה: "אמנות גבוהה" (1998), "לורל קניון" (2002) ו"הילדים בסדר" (2010). היא ביימה גם מספר רב של יצירות טלוויזיה, ביניהן המיני-סדרה "אוליב קיטרידג'".
ראשית דרכה

צ'ולודנקו נולדה בעמק סן פרננדו בקליפורניה, בתם של מרשה צ'ולודנקו (לבית אלינס) ופול צ'ולודנקו, שהוא ממוצא יהודי-אוקראיני. היא הבת האמצעית מבין שלוש אחיות: אחותה הבוגרת היא קרן קרדן, ואחותה הצעירה היא לורה צ'ולודנקו.
צ'ולודנקו למדה אנתרופולוגיה, לימודי אתניות, ולימודי נשים באוניברסיטת סן פרנסיסקו סטייט. היא למדה לתואר שני בחוג לאמנויות באוניברסיטת קולומביה, וסיימה MFA בבימוי ותסריטאות.
קריירה

צ'ולודנקו התחילה את דרכה בתעשיית הסרטים בניו יורק בתחילות שנות ה-90. היא עבדה כעוזרת עריכה בסרטו של ג'ון סינגלטון "החבר'ה מהשכונה", וכסגנית עורך בסרטו של ביבן קדרון "אנשים משומשים".
קריירה > קולנוע

בזמן לימודיה בקולומביה, צ'ולודנקו כתבה וביימה מספר סרטים קצרים אשר הוקרנו בפסטיבלי קולנוע בינלאומיים ואשר שודרו בטלוויזיה בבריטניה, צרפת, ושווייץ. סרטה הקצר Dinner Party משנת 1997 זכה בפרס המכון הקולנוע הבריטי.
בתהליכי היצירה של סרט הביכורים שלה, "אמנות גבוהה", נתן לה הדרכה ותמיכה הבמאי מילוש פורמן. הסרט זכה בפרס התסריטאות על שם וולדו סולט בפסטיבל הסרטים סאנדנס, וכן בפרס מטעם האגודה הלאומית של מבקרי הקולנוע להופעתה בסרט של אלי שידי. סרט זה, וכן סרטה הבא, "לורל קניון", הוקרנו בבכורתם ב"שבועות הבמאים" בפסטיבל קאן. את ההשראה לסרט "לורל קניון" שאבה צ'ולודנקו מאלבומה של ג'וני מיטשל, Ladies of the Canyon, אשר צולם בלב הוליווד הילס, שם גם העלילה מתרחשת.
בשנת 2010, הוענק לה פרס נשים בקולנוע על שם דורותי ארזנר.
לאחר השלמת "לורל קניון", צ'ולודנקו החליטה לגור בלוס אנג'לס באופן קבוע. בעודה בתהליך הניסיון להרות באמצעות תורם זרע אנונימי, היא פגשה את התסריטאי סטיוארט בלומברג, שהיה תורם זרע בעת לימודיו באוניברסיטה. יחד, הם החליטו לכתוב תסריט, אשר היה בסופו של דבר לסרט "הילדים בסדר". לקח לפרויקט חמש שנים כדי להגיע לשלב ההפקה, והוא צולם תוך 23 ימים, עם תקציב של 3.5 מיליון דולר, תקציב קטן בהרבה מאשר הסרטים האחרים שהיו מועמדים לאוסקר באותה שנה, 2011.
"הילדים בסדר" זכה במועמדות לפרס האוסקר עבור התסריט המקורי הטוב ביותר, לפרס BAFTA לתסריט המקורי הטוב ביותר ולפרס גלובוס הזהב לתסריט הטוב ביותר. הסרט זכה בפרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר – קומדיה או מוזיקלי. הסרט היה גם זכה בפרט התסריט הטוב ביותר של מעגל מבקרי הקולנוע של ניו יורק, וזכה גם בפרס אינדפנדנט ספיריט לתסריט הטוב ביותר.
צ'ולודנקו ספגה ביקורת על הייצוג הלהט"בי בסרט, בעיקר בגלל האופן שבו ייצגה דמות לסבית נהנית מיחסים הטרוסקסואליים, וכן על השעתוק של ערכי משפחה גרעינית כערך עליון, מעל כל ערך אנושי אחר.
בשנים 2012–2013 צ'ולודנקו הייתה חברה בדירקטוריון של האקדמיה האמריקאית לקולנוע.
קריירה > טלוויזיה

ב-2004 ביימה צ'ולודנקו את הסרט Cavedweller עבור שואוטיים; הוא זכה בפרס אינדפנדנט ספיריט ובמועמדויות עבור קירה סדג'וויק ואיידן קווין. היא ביימה פרקים בסדרות "רצח מאדום לשחור", "עמוק באדמה", "ישנן בנות", "מצויד", ו"כאן ועכשיו".
ב-2014, צ'ולודנקו ביימה עבור HBO סדרה בת ארבעה פרקים, אוליב קיטרידג', בכיכובם של פרנסס מקדורמנד וריצ'רד ג'נקינס. המיני סדרה מבוססת על רומן באותו השם מאת אליזבת סטראוט. כוכבי משנה כללו את ביל מארי, ג'סי פלמונס, זואי קאזאן, וג'ון גלאגר ג'וניור. הקרנת הבכורה של "אוליב קיטרידג'" נערכה בפסטיבל נציה ב-2014, וגרפה ביקורות חיוביות. התוכנית גם זכתה לשבחי המבקרים כאשר שודרה בטלוויזיה בנובמבר. היא זכתה בשלוש מועמדויות לגלובוס הזהב, וצ'ולודנקו זכתה בפרס גילדת הבמאים, וכן בפרס אמי לבידור בפריימטיים.
צ'ולודנקו הייתה מפיקה בפועל, וביימה את הפרק הראשון בסדרה מ-2015 של NBC "הסטירה", אשר מבוססת על מיני סדרה אוסטרלית באותו השם.
בשנת 2022 צ'ולודנקו ביימה והפיקה שני פרקים מתוך המיני-סדרה "הנערה מפליינוויל" של רשת הולו.
חיים אישיים

לצ'ולודנקו ולבת זוגה, וונדי מלווין, יש בן קלדר, שסיפור לידתו היווה בסיס לסרט "הילדים בסדר".
פילמוגרפיה > סרטים

אמנות גבוהה (1998)
לורל קניון (2002)
Cavedweller ‏(2004)
הילדים בסדר (2010)
Toni Erdmann‏ (TBA)
פילמוגרפיה > טלוויזיה

רצח מאדום לשחור (פרק: "The Same Coin") ‏(1999)
עמוק באדמה (פרק: "Familia") ‏(2001)
Push, Nevada (פרק: "The Letter of the Law")‏ (2002)
ישנן בנות (פרק: "Lynch Pin")‏ (2005)
מצויד (פרק: "Beaverland") ‏(2010)
אוליב קיטרידג'" (מיני סדרה) (2014)
הסטירה (פרק: "Hector")‏ (2015)
כאן ועכשיו (פרק: "Fight, Death")‏ (2018)
פילמוגרפיה > סרטים קצרים

Souvenir ‏(1994)
Dinner Party ‏(1997)
פילמוגרפיה > עבודות הפקה

"החבר'ה מהשכונה" (1991) (עוזרת עריכה)
The Lawnmower Man (1992) (assistant editor)
Used People (1992) (second assistant editor: Los Angeles)
The Incredibly True Adventure of Two Girls in Love (1995) (third grip)
Some of These Days (1996) (first assistant director)
אנדריאוס פויאביס

| --- | --- |

 לידה:  25 בנובמבר 1983 (בן 41) יורבורג, ברה"מ 
 מקום הקמה:  ליטא 
 מוקד פעילות:  ליטא, איטליה 
 תקופת הפעילות:  מ-2012 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ליטא למדעי החינוך 
 סוגה:  מוזיקת פופ, אינדי רוק 
 שפה מועדפת:  אנגלית, איטלקית, ליטאית, ספרדית 
 כלי נגינה:  גיטרה 
 מספר צאצאים:  2 
 www.andriuspojavis.com
 
אנדריאוס פויאביס (בליטאית: Andrius Pojavis; נולד ב-25 בנובמבר 1983) הוא זמר-יוצר ליטאי. ייצג את ליטא באירוויזיון 2013, שהתקיים במאלמה שבשוודיה.
ביוגרפיה

פויאביס החל לשיר בגיל צעיר, ובמהלך התיכון ניגן בלהקת "נו הירו". לאחר מכן עבר לווילנה, שם קיבל תואר בהיסטוריה מהאוניברסיטה של ליטא למדעי החינוך. במקביל הופיע עם כמה להקות, כמו הטרו, שזכתה בתחרות "יורורוק" ב-2006. הוא עבר לאירלנד, שם יצר כמה שירי סולו. בשנת 2012 החל להקליט את אלבום הבכורה שלו באולפני מאסיב ארטס במילאנו שבאיטליה. "Traukiniai" היה סינגל הבכורה שלו, והוא דורג בין עשרים השירים הפותחים של מצעד הסינגלים הליטאי. בעקבות הצלחתו, הוציא פויאביס את אלבום הבכורה שלו, Aštuoni, שזכה לשבחי המבקרים.
פויאביס ייצג את ליטא באירוויזיון 2013 עם השיר "Something". הוא צבר 53 נקודות בחצי הגמר, ודורג במקום התשיעי. מאוחר יותר הגיע בשלב הגמר למקום ה-22 עם 17 נקודות.
ב-19 בדצמבר 2023 נמנה בין האמנים המתחרים ב-Eurovizija.LT, הקדם הליטאי לאירוויזיון 2024. שירו לתחרות היה "Sing Me a Hug".‏ ב-20 בינואר 2024 הופיע במקצה השני. שירו דורג במקום האחרון, והוא לא העפיל לשלב הגמר.
חיים אישיים

פויאביס מתגורר כיום בוולנסיה שבספרד עם אשתו ושתי בנותיו.
הערות שוליים

↑  Escudero, Victor (20 בדצמבר 2012). "Andrius Pojavis wins Lithuanian final!". EBU. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Archived at Ghostarchive and the Wayback Machine: "Press Conference Semi Final 1" – via YouTube.
↑  Carabaña Menéndez, Hugo (2023-12-19). "Eurovizija.LT 2024: Presentados los artistas y canciones de la preselección lituana cuya final será el 17 de febrero con la vuelta de The Roop" [Eurovizija.LT 2024: The artists and songs of the Lithuanian preselection have been presented, with the final set for 17 February and the return of The Roop]. ESCplus España (בEuropean Spanish). נבדק ב-2023-12-19.
↑  Carabaña Menéndez, Hugo (2024-01-20). "Aistè gana la segunda semifinal del Eurovizija.LT 2024 y consigue el billete junto con Žalvarinis a la final de la preselección lituana" [Aistè wins the second semi-final of Eurovizija.LT 2024 and gets a ticket to the final of the Lithuanian preselection together with Žalvarinis]. ESCplus España (בEuropean Spanish). נבדק ב-2024-01-20.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 35b604cc-716c-4f91-8a90-5ba8fde213bc
פליקס מריטו

| --- | --- |

פליקס מריטו בפרס לומייר ה-25 (2020)
 לידה:  12 בדצמבר 1992 (בן 32) ברי, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 תקופת הפעילות:  מ-2016 
 מקום לימודים:  בית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות 
 פרופיל ב-IMDb
 
פליקס מָריטוֹ (בצרפתית: Félix Maritaud; נולד ב-12 בדצמבר 1992) הוא שחקן צרפתי, הבולט בתפקידיו בקולנוע הקווירי הצרפתי.
קריירה

מריטו החל לצבור הכרה לאחר שכיכב בשורה של סרטים עצמאיים בצרפת. הוא שיחק בסרט 120 פעימות בדקה. מגזין הלהט"ב הצרפתי "Têtu" כינה אותו "הגיבור החדש של הקולנוע הקווירי הצרפתי".
בשנת 2018 שיחק בסרט העצמאי "Sauvage", בו גילם עובד מין, חסר בית. פיטר בראדשו מההגרדיאן כתב כי "לביצועים של מריטו יש עוצמה". מריטו זכה בפרס לומייר לשחקן המבטיח ביותר בטקס פרסי לומייר ה-24, על הופעתו בסרט.
בשנת 2019 שיחק מריטו בסרט "Lux Æterna" של הבמאי גספר נואה. הסרט הוקרן מחוץ לתחרות בפסטיבל קאן 2019.
בשנת 2020, כיכב מריטו בסרט קצר צרפתי שכותרתו "דסטין", שנבחר בבחירה הרשמית בפסטיבל קאן 2020, הסרט לא הוקרן בשל ביטול הפסטיבל לאור התפרצות מגפת הקורונה בצרפת. לאחר מכן הוא הוקרן הסרט בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו בשנת 2020, שם זכה בפרס "IMDbPro Short Cuts", הסרט הקצר הבינלאומי הטוב ביותר.
בשנת 2022 שיחק מריטו בסרט האימה "לא תהיי לבד" (אנ') של הבמאי הצפון מקדוני גורן סטולבסקי (אנ').
חיים אישיים

מריטו הוא גיי.
פילמוגרפיה

| שנה | כותרת | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2017 | 120 פעימות בדקה | מקס |  |
| 2018 | Sauvage | ליאו | פרס לומייר לשחקן המבטיח ביותר |
| 2018 | Knife+Heart | תיירי |  |
| 2018 | ג'ונאס | ג'ונאס (כבוגר) |  |
| 2019 | Lux Æterna | פליקס |  |
| 2020 | Christine and the Queens: La Vita Nuova | הפאונה |  |
| 2020 | דסטין | פליקס |  |
| 2020 | L'ennemi | פבלו פסרלה דלה לה פנה אי ארגון |  |
| 2022 | לא תהיי לבד (אנ') | יובן |  |
| 2022 | טום | סמי |  |
| 2023 | סולו (אנ') | אוליבר |  |
הערות שוליים

↑  Brady, Tara. "Félix Maritaud: The hottest young actor on the planet you've never heard of". The Irish Times (באנגלית). נבדק ב-2020-09-27.
↑  Bradshaw, Peter (27 בפברואר 2019). "Sauvage review – on the street with a homeless hustler". {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Bradshaw, Peter (2019-02-27). "Sauvage review – on the street with a homeless hustler". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2019-03-28.
↑  "Prix Lumières 2019 : un palmarès sans surprise". Les Inrockuptibles (בצרפתית). 2019-02-05. נבדק ב-2020-09-27.
↑  "Cannes festival 2019: full list of films". The Guardian. נבדק ב-18 באפריל 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Zack Sharf, "Cannes Announces 2020 Official Lineup: ‘French Dispatch,’ ‘Ammonite,’ New McQueen and Ghibli". IndieWire, June 3, 2020.
↑  Jeremy Kay, "TIFF adds special events including new edition of Planet Africa, live talks series". Screen Daily, August 25, 2020.
↑  Etan Vlessing, "Toronto: Chloe Zhao's 'Nomadland' Wins Audience Award". The Hollywood Reporter, September 20, 2020.
↑  "'Sauvage' star Félix Maritaud: 'I don't want to play gay all my life - I'm gay already'". במרץ 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX6082255  BnF: cb17737208z (data)  GND: 1172853797  ISNI: 0000 0004 6515 0616  LCCN: no2019134424  SUDOC: 233805257  VIAF: 22152864040004821607   WorldCat (עם VIAF): 22152864040004821607
מריה מרסה מרסל אי סרה

| --- | --- |

 לידה:  13 בנובמבר 1952 ברצלונה, ספרד 
 פטירה:  5 ביולי 1998 (בגיל 45) ברצלונה, ספרד 
 שם לידה:  Maria Mercè Marçal i Serra 
 מדינה:  ספרד 
 מקום קבורה:  Ivars d'Urgell 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ברצלונה 
 שפות היצירה:  קטלאנית, ספרדית 
 בן או בת זוג:  Ramon Balasch i Pinyol (1972–1976)   Fina Birulés (1984–5 ביולי 1998) 
 צאצאים:  Heura Marçal 
 פרסים והוקרה:  מדליית הכבוד של ברצלונה (1998)  Joan Crexells award (1995)  Premi de la Crítica de narrativa catalana (1995)  Flor Natural (1981)  Prudenci Bertrana Prize (1995)  Premi Carlemany (1994)  פרס קרלס ריבה (1976)  פרס המבקרים של סרה ד'אור (1995)  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 
מריה מֶרסֵה מַרסָל אי סֶרָה (איווארס ד'אוּרזֶ'ל, פְּלָה ד'אורז'ל, 13 בנובמבר 1952 – ברצלונה, 5 ביולי 1998) הייתה משוררת, חברה במוסד ללימודים קטלאניים, קריינית, עורכת, מתרגמת קטלאנית. השתמשה בשם העט מריה-מרסה מרסל. בנוסף, הייתה פעילה פוליטית, תרבותית ופמיניסטית.
ביוגרפיה

מרסה נולדה בברצלונה וימי ילדותה עברו עליה באיווארס ד'אוּרזֶ'ל, בפְּלָה ד'אורז'ל. העובדה כי גדלה וחיה באזור כפרי השפיעה על מרסל. המסורת העממית, אוצר המילים, הדימויים, התמונות והתפניות הלשוניות באו לידי ביטוי ביצירתה, והיא הקפידה תמיד לשמור על קשר אמיץ עם הארץ ועם תרבותה העממית.
בשנת 1963 החלה ללמוד לתואר ראשון באוניברסיטת ליידה. בתקופה זו, כתבה את ספרה הראשון בקטלאנית. בשנת 1969 עקרה לברצלונה כדי ללמוד פילולוגיה קלאסית באוניברסיטת ברצלונה. בשנת 1975 סיימה את לימודיה. בתקופת לימודיה באוניברסיטה החלה בפעילות פוליטית. עוד לפני סיום לימודיה, החלה להעביר שיעורי קטלאנית, במסגרת פעילות אנטי-פרנקיסטית בסן בּוֹי דה לְיוּבֶּרְגָט (Sant Boi de Llobregat).
בשנות השבעים נכנסה מרסל לעולם הספרות והחלה מתרכזת יותר ויותר באקטיביזם פוליטי ובפמיניזם. בשנת 1972 נישאה לחברהּ ללימודים המשורר רמון פינְיוֹל אי בַּלסָק (Ramon Pinyol i Balasch), ממנו נפרדה בשנת 1976. באותה שנה, זכתה בפרס קַרלָס ריבָּה לשירה על ספר שיריה הראשון "מאורת הסהר"  Cau de llunes, שפורסם בשנה שלאחר מכן. בשנת 1979 פרסמה את הספר "מכשפת היגון" (Bruixa de dol).
בשנת 1980 עמדה בהצלחה במבחני הוראת השפה והתרבות הקטלאנית לתלמידי תיכון ולימדה בתיכון מָרַגָל (Maragall) בברצלונה. שנים מאוחר יותר, לימדה בתיכון ז'ואן בּוּסקָה (l'Institut Joan Boscà).
בשנת 1980 ילדה את בִּתהּ אייבי. היא החליטה להתמודד עם האימהות לבד והקדישה לבתה מספר שירים (כגון: לבחור). בשנת 1982 פרסמה את ספר השירים "מלח פתוח" Sal oberta, אוסף שירים העוסקים בהיריון ובלידת בתהּ. ספרה "ארץ לעולם לא" Terra de mai, שיצא לאור גם הוא בשנת 1982 ולא פורסם עד אז בספרות הקטלאנית, עוסק בנושא אהבת נשים. בשנת 1985 פרסמה את הספר "האחות, הזרה"La germana, l'estrangera. הספר האחרון שפרסמה בימי חייה "הפשרה", Desglaç, עוסק באבל על מות אביה. במהלך שנות השמונים, למדה מרסל ותרגמה יצירות של משוררים וסופרים שונים. היא כתבה את ספר הרומן היחיד שלה La passió segons Renée Vivien.
ביוגרפיה > יצירתה > שירה

Cau de llunes. Barcelona: Proa, 1977 (Premi Carles Riba 1976).
Bruixa de dol (1977-1979). Sant Boi de Llobregat: Llibres del Mall, 1979.
Sal oberta. Sant Boi de Llobregat: Llibres del Mall, 1982
Terra de Mai. València: El cingle, 1982
La germana, l'estrangera (1981-1984). Sant Boi de Llobregat: Llibres del Mall, 1985
Desglaç (1984-1988). Barcelona: Edicions 62 - Empúries, 1997
Raó del cos. Barcelona: Edicions 62 - Empúries, 2000
ביוגרפיה > יצירתה > פרוזה

La passió segons Renée Vivien, 1994. (Premi Carlemany per al foment de la lectura 1994)
Uf, quin dissabte, rateta Arbequina!, Barcelona, Estrella Polar, 2012. (conte infantil).
ביוגרפיה > יצירתה > עבודות אחרות

Contraclaror: Antologia poètica de Clementina Arderiu Barcelona: La Sal, edicions de les dones, 1985
Paisatge emergent. Trenta poetes catalanes del segle XX Barcelona: La Magrana, 1999
El senyal de la pèrdua. Escrits inèdits dels últims anys. Barcelona, Empúries, 2014.
Sota el signe del drac. Proses 1985-1997, Barcelona, Proa, 2004
ביוגרפיה > יצירתה > אוספים ואנתולוגיות

Llengua abolida (1973-1988). València: 1989
Contraban de llum. Antologia poètica Barcelona, Proa, 2001
ביוגרפיה > תרגומים > מצרפתית

1985 : La dona amagada de Colette
1990 : L'Oneiropompe de Leonor Fini
1992 : El tret de gràcia de Marguerite Yourcenar.
ביוגרפיה > תרגומים > מרוסית

1990 : Rèquiem i altres poemes. d'Anna Akhmàtova.
1992 : Poema de la fi de Marina Tsvetàieva.
2004 : Versions d'Akhmàtova i Tsvetàieva. Com en la nit les flames d'Anna Akhmàtova i Marina Tsvetàieva
הערות שוליים

↑  «Maria Mercè Marçal Serra».
1 2  «Maria-Mercè Marçal i Serra» (en català).
1 2  Marçal, Maria-Mercè.
↑  Sabadell, Joana «Allà on literatura i vida fan trena.
1 2  «Biografia» (en català).
1 2  Nou diccionari 62 de la literatura catalana.
1 2  Reciclatge (Nivell superior), pàgina 62.
↑  «Maria Mercè Marçal - Obra - Del francès» (en català).
↑  «Maria Mercè Marçal - Obra - Del rus» (en català).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265166305171  PLWABN: 9811405900905606  BNE: XX1720775  BnF: cb12180001m (data)  CANTIC: a10435657  GND: 120706458  ISNI: 0000 0000 7826 3565  LCCN: n80060686  MusicBrainz: 60cd4fcd-40cb-44cf-912e-17b8cdbf1164  NTA: 131800647  RERO: 02-A023657711  SUDOC: 030371562  VIAF: 59126900   WorldCat (עם VIAF): 59126900
סילקווד

| --- | --- |

 בימוי:  מייק ניקולס
 הופק בידי:  מייקל האוסמן 
 תסריט:  נורה אפרון, אליס ארלן
 עריכה:  סאם אוסטין
 שחקנים ראשיים:  מריל סטריפ שר קורט ראסל
 מוזיקה:  ז'ורז' דלרו
 צילום:  מירוסלב אונדריצ'ק
 מדינה:  ארצות הברית
 חברת הפקה:  ABC Motion Pictures
 חברה מפיצה:  20th Century Fox
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  14 בדצמבר 1983
 משך הקרנה:  131 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  ביוגרפיה, דרמה
 מקום התרחשות:  אוקלהומה 
 תקציב:  $10 מיליון
 הכנסות:  $35,615,609
 הכנסות באתר מוג'ו:   silkwood
 פרסים:  פרס גלובוס הזהב
 דף הסרט ב־IMDb
 
סילקווד הוא סרט אמריקאי משנת 1983, בבימויו של מייק ניקולס ובכיכובן של מריל סטריפ ושר. זהו סרט ביוגרפי המבוסס על סיפורה של האקטיביסטית קארן סילקווד, שחשפה עבירות בתעשיית הגרעין האמריקאית, ונהרגה בתאונת דרכים חשודה, כאשר הייתה בדרכה לאוקלהומה סיטי למסור מסמכים מפלילים לעיתונאי של הניו יורק טיימס. במציאות, מותה הוביל לניצחון משפטי על חברת האנרגיה הגרעינית בה עבדה סילקווד, וחבר המושבעים פסק לטובת יורשיה $10 מיליון בנזיקין, הפסיקה הגדולה בהיסטוריה לתיק מסוג זה נכון לאותו הזמן, למרות שבסוף הצדדים הגיעו להסכם על סכום פחות.
הסרט צולם בניו מקסיקו וטקסס, וההפקה התאמצה מאוד להצמד לעובדות, כך שהסרט כלל סצנות מקבילות לאירועים אמיתיים מחייה של סילקווד, למשל כשהיא הפעילה את אזעקת הקרינה במפעל. לסילקווד עצמה הייתה רמת קרינה פי ארבעים מן המותר על פי חוק בגופה.
הסרט זכה לשבחים בביקורת, ואף הצליח בקופות. הוא היה מועמד לחמישה פרסי אוסקר, כולל השחקנית הטובה ביותר (סטריפ), שחקנית המשנה הטובה ביותר (שר) והבמאי הטוב ביותר (ניקולס), וזכה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר (שר).
עלילה

קארן סילקווד (מריל סטריפ) עובדת במפעל לייצור דלק גרעיני קר-מגי סימרון, באוקלהומה. היא חיה יחד עם שני עמיתים לעבודה - בן זוגה דרו סטיבנס (קורט ראסל) וחברתה הלסבית דולי פליקר (שר). היא מייצרת מוטות דלק מפלוטוניום עבור כורים גרעיניים, וחשופה לקרינה. היא נהיית פעילה באיגוד העובדים מתוך דאגה שפרקטיקות של קר-מגי מסכנים את העובדים.
החברה דורשת מעובדיה לעבוד שעות נוספות רבות, וסילקווד משוכנעת שהמנהלים מזייפים דו"חות בטיחות ומעגלים פינות בכל הזדמנות. היא מציגה את חשדותיה לאיגוד, מתחילה לעסוק בפעולות לובינג למען בטיחות עובדים, ואף נוסעת לוושינגטון הבירה למסור עדות בפני הוועדה לאנרגיה אטומית. דומה כי מנהיגי האיגוד מעוניינים יותר בפרסום שהיא מעוררת מאשר ברווחת העובדים.
כשסילקווד ועובדים אחרים מגלים שהם נגועים בקרינה, מנהלי המפעל מנסים להאשים אותה בכך. היא מגלה שצילומים של מוטות פגומים עברו ריטוש ומסמכים נערכו, והיא מתחילה לערוך חקירה משלה. בינתיים, החיים האישיים שלה סובלים - היא נמצאת בקונפליקט עם בן זוגה לשעבר שלא רוצה לאפשר לה לראות את שלושת ילדיהם, דולי מתחילה מערכת יחסים עם אנג'לה, שנמצאת כל הזמן בביתם המשותף, ודרו מתקשה להכיל את האובססיה לחקירה, ועוזב את הבית.
כשהיא מאמינה שמצאה ראיות מספקות, סילקווד יוצרת קשר עם כתב מהניו יורק טיימס, והשניים קובעים להפגש. בסיום הסרט, בפייד אאוט, סילקווד רואה פנסי רכב מסנוורים במראה, והיא מתקשה לראות את הכביש לפניה. הסצנה מסתיימת בקלוז-אפ על מכוניתה ההרוסה לאחר התנגשות קטלנית, ונשאר בידי הצופה להחליט האם זו הייתה תאונה, או לא.
צוות השחקנים הראשי

מריל סטריפ - קארן סילקווד
שר - דולי פליקר (דמות המבוססת על דאסטי אליס, שחשפה יחד עם סילקווד את הפרות המפעל)
קורט ראסל - דרו סטיבנס
קרייג טי. נלסון - וינסטון
דיאנה סקרוויד - אנג'לה
רון סילבר - פול סטון
דייוויד סטראתיירן - וסלי
פרסים > פרסי האוסקר ה-56

מועמדויות
השחקנית הטובה: מריל סטריפ
שחקנית המשנה הטובה: שר
הבמאי הטוב: מייק ניקולס
התסריט המקורי הטוב: נורה אפרון ואליס ארלן
עריכה: סאם אוסטין
פרסים > פרסי גלובוס הזהב ה-41

זכיות
שחקנית המשנה הטובה בסרט: שר
מועמדויות
סרט הדרמה הטוב ביותר
השחקנית הטובה ביותר: מריל סטריפ
שחקן המשנה הטוב ביותר: קורט ראסל
הבמאי הטוב ביותר: מייק ניקולס
פרסים > אחרים

BAFTA - השחקנית הראשית הטובה ביותר: מריל סטריפ (מועמדות)
BAFTA - שחקנית המשנה הטובה ביותר: שר (מועמדות)
פרס המבקרים של קנזס סיטי לשחקנית הטובה ביותר: מריל סטריפ (זכייה)
גילדת הכותבים של אמריקה (Writers Guild of America) (WGA) לתסריט המקורי הטוב ביותר: נורה אפרון ואליס ארלן (מועמדות)
ראו גם

קארן סילקווד
העובד המתריע
אנרגיה גרעינית
דלק גרעיני
סוף סוף אני

"סוף סוף אני" הוא שיר של הזמר-יוצר הישראלי עדן חסון. הוא נכתב והולחן על ידי עדן חסון ועובד והופק בידי חסון ויעקב למאי. השיר עוסק בהתמודדותו של חסון בתור זמר הנאלץ להסתיר את זהותו המינית ההומוסקסואלית. ב-14 בנובמבר 2024 חסון יצא מהארון ופרסם תיעוד שלו מבצע את השיר. כמה ימים לאחר מכן השיר יצא לאור רשמית כסינגל ב-16 בנובמבר 2024.
רקע

במשך שנים התרוצצו שמועות לגבי נטייתו המינית של הזמר-יוצר הישראלי עדן חסון. ביוני 2021 הוא הוציא יחד עם הזמרת אלה לי להב את השיר הרשמי של מצעד הגאווה בתל אביב לאותה השנה, "שימי פס". השיר נכתב בידי עדן ועסק בחייה של בחורה לסבית, ובריאיון שנערך כמה ימים לאחר מכן אמר עדן כי הוא ”מאמין שמי שצריך לצאת - יצא”, כשהוא מתייחס ליציאה מהארון בקרב סלבריטאים. באוגוסט 2023 הגיב על השמועות:
אני מבין את רצון הציבור לדעת מה קורה בחדר השינה שלי (כבר שנים). אבל יחד עם זאת, ישנם עקרונות שאותם אני לא מסוגל להפר. אני אדם מאוד ציבורי, יודעים עליי הרבה דברים בזכות ראיונות שלי ומנגד, יש עליי המון שמועות מאנשים שאוהבים 'לנחש' הרבה דברים חסרי בסיס. אנשים מנסים להדביק עליי תוויות, גם במחיר של להמציא ממש, ולפעמים זה מעט חונק. הייתי שמח אם במעט הפרטיות שנותרה לי יכבדו את הרצון שלי לשמור על זה שלי ויתעסקו ביצירה ולא בחדר המיטות שלי.
בספטמבר 2024 הוציא חסון את הסינגל "אין מרחק בינינו", ובו הוא עוסק בתחושת האאוטסיידריות שלו ועל הצורך להתנקות ממסכות שהוא עוטה על עצמו, מה שגרם לתהייה מחודשת בנוגע ליציאה עתידית מהארון.
יצירה והוצאה לאור

ב-14 בנובמבר 2024 פרסם חסון לראשונה תיעוד שלו מבצע את השיר תוך שהוא מנגן בפסנתר, מה שהיה לאקט של יציאה מהארון בפני קהל מעריציו. יחד עם הסרטון צירף חסון טקסט בו כתב:
זה יותר צורך לפרוק מאשר שיר, וזה מגיע מהמקום הכי אישי שלי.

זכיתי לכתוב אותו ממקום שלם, שמסכם כל כך הרבה רגשות, מכואבים עד ממלאים.

והיום, בכנות שעד כה לא יכולתי להציע, אני עושה את מה שחשבתי שלעולם לא אעשה.

אני מקדיש את השיר הזה לקהל שלי, שהוא חלק בלתי נפרד מחיי ומגיע לו לדעת, למשפחה שלי שמחזיקה לי את היד לאורך כל הדרך ולבן זוג שלי שאני כל כך אוהב.
השיר נכתב והולחן על ידי הזמר-יוצר הישראלי עדן חסון ובו הוא מתאר את התמודדותו בתור זמר הנאלץ להסתיר את זהותו המינית ההומוסקסואלית. הוא עובד והופק בידי חסון ויעקב למאי, וב-16 בנובמבר 2024 השיר יצא לאור באופן רשמי כסינגל. עם יציאת השיר פרסם עדן:
אשתף שלפני היו הרבה חששות. ולא כי לא הייתי שלם עם הצעד, אלא כי פחדתי משינוי גדול בחיים.

והינה, יומיים אחרי, השמש נשארה אותה שמש, הים בדיוק אותו דבר.

ואתם? אפילו טובים יותר ממה שהייתם קודם.

אני לא כלכך יודע להכיל את מה שקרה הסופ"ש. התגובות שאני מקבל מכם הם פשוט התגשמות כל החלומות שלי. היו המון בקשות לשיר המלא ביוטיוב ובכל הפלטפורמות, ומי אני שאסרב. אוהב אתכם.
ניתוח מוזיקלי

השיר ישיר מאוד ונטול סאבטקסט, ובו מתאר חסון את התהליך שהיה צריך לעבור על מנת להסתיר את עובדת היותו הומוסקסואל. הוא תיאר את החששות לצאת מהארון: ”פחדתי שיפנו לי גב”, והוסיף כי כדי לכתוב את שברונות ליבו - שינה את הטקסט על מנת שייראה כאילו הוא שר על מערכת יחסים הטרוסקסואלית: ”אז כתבתי הכל, הפכתי ת׳טקסט, נעים יותר לקרוא עכשיו”.
קבלה

הפרסום אודות יציאתו מהארון עורר סערה תקשורתית בישראל, וגרר גילויי תמיכה מאנשי ציבור רבים כגון ראש ממשלת ישראל ה־14 יאיר לפיד, הרמטכ"ל ושר הביטחון בדימוס בני גנץ, הזמרים מרגי, אייל גולן, שרית חדד, נועה קירל, דנה אינטרנשיונל, נטע ברזילי, נתן גושן, אנה זק, עדן בן זקן, אודיה, עברי לידר, נסרין קדרי, סטילה, וכן הידוענים אסי עזר, בר רפאלי, בל אגם ועוד.
אסף נבו מ"וואלה!" כתב כי שיר היציאה מהארון של עדן חסון הוא היפה ביותר שהוא אי פעם כתב.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2024)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2024)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2024)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2024)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 1 |  |
|  ישראל | המצעד הרשמי של גלגלצ | 4 |  |