stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מדיניות הפנים של ממשל ג'ורג' ווקר בוש
מדע, אנרגיה וסביבה > חקר החלל

ב-14 בינואר 2004, זמן לא רב לאחר אסון מעבורת החלל קולומביה, נשא בוש נאום לאומה בעניין מה שהצטייר כדשדוש בתוכנית החלל האמריקאית. בנאום, אשר עד מהרה זכה לכינוי החזון לחקר החלל, סקר בוש את אתגריה של ארצות הברית בתחום. הוא התווה שורה של יעדים מרחיקי לכת בחקר החלל, לרבות השלמת פיתוח פרויקט חללית אוריון וביצוע משימות מאוישות לירח ולמאדים. לימים נודע המתווה כתוכנית קונסטליישן. בשנים הבאות הוגדל תקציבה השנתי של סוכנות החלל האמריקאית ב-5% מדי שנה, עד שב-2008 הגיע לשיא של 18 מיליארד דולר. בהתאם למתווה של בוש, בשנים הבאות עבדו צוותים על גיבוש מסמך מדיניות רשמי לתוכנית החלל האמריקאית בראשית המאה ה-21. עבודה זו הגיעה לסיומה בשלהי שנת 2006, אז הוצגה לציבור "מדיניות החלל הלאומית של ארצות הברית לשנת 2006" (2006 U.S. National Space Policy). בין מטרותיה הרשמיות של התוכנית עומדות "הבטחת חופש הפעילות של ארצות הברית בחלל לשם ההגנה על האינטרסים האמריקניים" ו"הרחבת הנוכחות האנושית במערכת השמש באמצעות אמצעים מאיושים ובלתי מאוישים". בנוסף, הושם דגש על עידוד היזמות הפרטית בחקר החלל, הרחבת שיתוף הפעולה הבינלאומי וקידום ענייני הביטחון הלאומי של ארצות הברית.
מדע, אנרגיה וסביבה > איכות הסביבה

בעוד ממשל ביל קלינטון קידם את אמנת פרוטוקול קיוטו, אמנה הקוראת לצמצום פליטת גזי חממה לאטמוספירה ומלחמה בהתחממות הגלובלית, כבר במרץ 2001 הורה הנשיא בוש להסיר את חתימתה של ארצות הברית מאמנת קיוטו, בטענה שיישום האמנה יהיה יקר מדי וכן בטענה שהאמנה מפלה לרעה את ארצות הברית. בוש טען שהוא איננו מטיל ספק בשאלת ההתחממות הגלובלית והוא מודע לכך שמדובר בבעיה רצינית. עם זאת, הוא טען שבשאלת אחריותו של האדם לתופעה קיימת מחלוקת, כאשר יכול להיות שהדבר נובע באופן טבעי.
במהלך כהונתו הוביל בוש גם מספר מהלכים שזכו לשבחים מפעילי איכות סביבה שונים. בכלל זה אפשר לציין שורה של צווים נשיאותיים שהעביר על מנת להתמודד עם בעיות סביבתיות, הכרזה על איי הוואי הצפוניים מערביים (אנ') כעל אזור מוגן ובכך הפיכתה לשמורת הטבע הימית הגדולה ביותר בארצות הברית, וקידום השימוש באנרגיות חלופיות.
הוריקן קתרינה

פחות משנה לאחר שנבחר בוש לנשיא בפעם השנייה, ספגה ארצות הברית את המשבר הפנימי הגדול ביותר שחוותה מאז פיגועי 11 בספטמבר 2001. בשלהי אוגוסט 2005, הכתה סופת הוריקן קתרינה את דרום מזרח ארצות הברית וגרמה לאחד מאסונות הטבע ההרסניים ביותר שפקדו אי פעם את ארצות הברית. ב-27 באוגוסט, יומיים לפני שהגיעה הסופה לשיאה, הכריז הנשיא בוש על מצב חירום בלואיזיאנה, וביום המחרת במיסיסיפי ובאלבמה. בוש הורה להעביר את אזורי האסון הצפויים לטיפולם של המחלקה לביטחון המולדת ושל הסוכנות הפדרלית לניהול מצבי חירום, אך היו כאלה שטענו כי למרות הוראתו של בוש, הגופים הללו לא נקטו פעולות של ממש כדי להתכונן כראוי לאסון הצפוי. בשבועות שקדמו לבואה של הסופה, פונו רוב תושבי העיר ניו אורלינס שבלואיזיאנה, שמלכתחילה סומנה כחוליה החלשה. עם הגיעה של סופת הוריקן קתרינה לאזור ניו אורלינס, קרסה מערכת הסכרים של העיר וכ-80% משטח העיר הוצף. כתוצאה מכך, חוותה העיר נזקים קשים, מעשי שוד וביזה רבים ואובדן של חיי אדם שנאמד במאות הרוגים. מתוך 60,000 תושבים שלא עזבו את העיר לפני בוא הסופה, פינה משמר החופים של ארצות הברית כמחציתם. ב-2 בספטמבר עשרות אלפים מאנשי המשמר הלאומי של ארצות הברית הגיעו לעיר על מנת לסייע בעבודות החילוץ ולהשיב לה את הביטחון והסדר. באותו יום ערך בוש סיורים במקומות שונים בלואיזיאנה, מיסיסיפי ואלבמה.
לפחות 1,833 בני אדם נהרגו בהוריקן הקטלני, ועלות הנזקים הוערכה בכ-108 מיליארד דולר (במונחי 2005). תפקודו של הנשיא בוש באותה עת גרר ביקורת חריפה כלפיו. נטען כנגדו כי מינה אנשים בלתי מוכשרים לסוכנות הפדרלית לניהול מצבי חירום, וכי המלחמה שיזם בעיראק הקשתה על ריכוז המאמצים בטיפול במשבר. כמענה לביקורת, הודיע בוש כבר בעיצומם של האירועים כי הוא נושא באחריות על המחדלים. תפקודו של בוש בכל הקשור להוריקן קתרינה הגביר את מגמת הירידה בפופולריות שלו, והיו מי שטענו כי היה זה נקודת מפנה פוליטית, שממנה לא יכול היה להתאושש עוד.
חוק ומשפט > ביטחון פנים

בעקבות פיגועי 11 בספטמבר וראשית המלחמה העולמית בטרור, נקט ממשל בוש שורה של צעדים משמעותיים ושנויים במחלוקת, צעדים אשר ננקטו במטרה להגביר את ביטחון הפנים של ארצות הברית. לצד מהלכים רבים שנבעו מצווים נשיאותיים שהוציא בוש, המדיניות גובתה בשורה של חוקים שהעביר הקונגרס, כאשר החוק החשוב ביותר היה חוק הפטריוט (USA PATRIOT Act). החוק, אשר נכנס לתוקף ב-26 באוקטובר 2001, צמצם בין השאר בצורה דרמטית את המגבלות שהוטלו על רשויות אכיפת החוק בפעילות לאיסוף מודיעין בתחומי ארצות הברית, והרחיב את שיקול דעתן של רשויות ההגירה ואכיפת החוק לעצור ולגרש מהגרים החשודים בפעולות הקשורות לטרור. אחד המהלכים המרכזיים הנוספים שהוביל בוש בנושא היה הרחבה חסרת תקדים של פעילויות המעקב וההאזנה של הסוכנות לביטחון לאומי (NSA), כאשר המטרה היא סיכול יוזמות של ארגוני טרור לפגע בארצות הברית וביעדים אמריקניים מעבר לים. בכלל זה גם הוטמעו מערכות מתקדמות בארגון, שהגדילו את יכולות המעקב שלו. עוד דבר שהנהיג בוש היה אישורו ל-CIA להשתמש בשיטות חקירה מחמירות יותר כנגד אנשים העוסקים בטרור או החשודים בכך, כאשר בלטו טענות לעינויים שאירעו לכאורה בעצורים החשודים בטרור במתקן המעצר בגואנטנמו. לצד כל זאת, הוחמרו בכל ארצות הברית נוהלי האבטחה, כאשר הדבר בולט במיוחד בביטחון נמלי התעופה והטיסות בארצות הברית. דבר נוסף שנעשה בתחום היה הקמת המחלקה לביטחון המולדת של ארצות הברית (United States Department of Homeland Security), מחלקה בממשל האמריקני הנושאת באחריות להגנה על הטריטוריה של ארצות הברית מפעולות טרור ותגובה לאסונות טבע. מטרתה העיקרית של המחלקה היא להתכונן, למנוע ולהגיב למצבי חירום.
צעדיו של בוש עוררו מחלוקות עזות בארצות הברית. תומכיהם טענו שמדובר בצעדים הכרחיים על מנת לחזק את הביטחון הלאומי, ושלולא הם ספק אם היה ביכולתה של ארצות הברית למנוע מתקפות טרור נוספות אחרי 11 בספטמבר. ממשל בוש האמין כי המדיניות החדשה "סיפקה מידע קריטי" שהציל את חייהם של אמריקאים רבים.
מנגד, טענו רבים שמדובר במדיניות מופרזת שתוצאותיה הן פגיעה רחבה בזכויות אדם וריכוז כוח גדול מדי בידי הממשל הפדרלי.
חוק ומשפט > הגירה

בין השנים 2000 עד 2005, כמעט 8 מיליון מהגרים קבעו את מושבם בארצות הברית, נתון גבוה יותר מכל תקופה אחרת בתולדות ארצות הברית. מוצאם של רוב המהגרים הוא ממקסיקו ושאר מדינות אמריקה הלטינית, וכמחצית מהם נכנסו לארצות הברית באופן בלתי חוקי. עם ראשית הקדנציה השנייה של בוש, התופעה הגיעה לשיאה ורבים, בעיקר במחנה השמרני והימני יותר במפלגתו, תבעו את בלימת ההגירה. מדיניותו של בוש בנושא ההגירה, נחשבה למאוזנת ומרכזית יחסית. מחד הוא פעל להקשחת הגבולות, כאשר תגבר את גבול ארצות הברית–מקסיקו באלפים מחיילי המשמר הלאומי של ארצות הברית, הרחיב את תקציב משטרת הגבולות והורה על הקמתה של גדר הגבול בין ארצות הברית למקסיקו. מאידך קרא הנשיא בוש לקונגרס לאפשר ל-12 מיליון המהגרים שכבר נמצאים בארצות הברית אשרת עבודה במסגרת מעמד של "עובדים זמניים". בחודשים מאי ויוני 2007, קידם בוש חקיקה בקונגרס שתאפשר לו לתת את אשרות העבודה שרצה לספק למהגרים שבארצות הברית, ומצד שני להגדיל עוד יותר את תקציב משטרת הגבולות. הצעת החוק (Comprehensive Immigration Reform Act of 2007) קודמה כיוזמה דו-מפלגתית. העמדה של בוש כנגד רבים מתומכיו במפלגה הרפובליקנית הביאה לקרע במפלגתו, ולבסוף הצעת החוק נפלה בהצבעה בסנאט, עם 53 מתנגדים ו-46 תומכים.
חוק ומשפט > מינויים לבית המשפט העליון

בקיץ 2005, עם הודעת הפרישה של סנדרה דיי אוקונור בחודש יולי, ופטירתו של נשיא בית המשפט ויליאם רנקוויסט בחודש ספטמבר, ועל רקע החולשה הפוליטית ממנה סבל לנוכח הוריקן קתרינה והדשדוש במלחמה בעיראק, קיבל הנשיא בוש הזדמנות נדירה למינוי שני שופטים לבית המשפט העליון של ארצות הברית. המינוי הראשון היה של ג'ון רוברטס שיועד תחילה להחליף את אוקונר כשופט, ואחרי פטירתו של רנקוויסט מונה לנשיא בית המשפט. על אף שהיה ברור שהמועמד הוא שמרן מובהק, כישוריו המשפטיים וקסמו האישי גרמו למינוי לעבור בסנאט בתמיכה של רבים מחברי המפלגה הדמוקרטית, מה שנחשב כהצלחה גדולה של בוש.
לעומת זאת, ניסיון המינוי השני של בוש נכשל. בוש מינה לתפקיד את היועצת המשפטית האישית שלו, הארייט מאיירס. ביקורת רבה הושמעה על המינוי של מקורבת ועל חוסר הניסיון של המועמדת במשפט חוקתי. הימין השמרני חשש שמאיירס לא תהיה מחויבת לנושאים הקרובים לליבו, כמו המאבק בהפלות. רבים מהם יצאו בפומבי נגד המינוי, והנושא גרם לקרע בין בוש לבין רבים מתומכיו. לאחר סדרת פגישות בין מאיירס לבין חברי הסנאט התברר שהמינוי שלה לא מובטח, והיא פרשה. במקומה של מאיירס מונה השופט הפדרלי סמואל אליטו, אשר מינויו זכה לאישור הסנאט ב-31 בינואר 2006, בהצבעה שהתפלגה כמעט לחלוטין על פי הקווים המפלגתיים.
להט"ב, הפלות והמתות חסד

בוש התנגד לכל אורך כהונתו לשינויי חקיקה ניכרים ביחס לזכויות להט"בים, ובעיקר התרתם של נישואים חד-מיניים. במהלך רוב הקדנציה הראשונה שלו, בוש נהג להימנע מנקיטת עמדה חדה בנושא, כאשר מבקרים טוענים שהדבר נעשה בעיקר על מנת למנוע ביקורת שלילית. בראשית שנת 2004 יזם בוש לראשונה צעד קונקרטי בנידון, והודיע על תוכניתו להוספת תיקון לחוקת ארצות הברית שייאסור הכרה בנישואין בין בני אותו מין, לאחר שבית המשפט העליון של מדינת מסצ'וסטס התיר נישואין כאלה במדינה זו. התיקון לא עבר לבסוף בקונגרס, וקריאת בוש לחקיקת תיקון כזה עמדה גם במרכז מערכת הבחירות של שנת 2004, כאשר הרפובליקנים מבטיחים לקדם זאת. ביולי 2004 ביטא בוש את דעתו בעניין ואמר: "אני מאמין בקדושת הנישואין... ההיסטוריה מלמדת אותנו שהנישואין בין גברים לנשים הם בסיס לחברה טובה". הוא הוסיף ואמר: "מה שהם (הומוסקסואלים) עושים בפרטיות בבית שלהם... [הם] צריכים להיות מסוגלים לעשות. זוהי אמריקה – זו חברה חופשית, אבל זה לא אומר שאנחנו צריכים להגדיר מחדש את מוסד הנישואין המסורתי". באוקטובר אותה השנה, בתשובה לשאלה האם הומוסקסואליות היא בחירה, ענה: "אני פשוט לא יודע", והוא הוסיף: "יש להתייחס לאנשים האלו בסובלנות ובכבוד...".
לעומת התנגדותו הנחרצת של בוש לנישואין חד-מיניים, הוא הכריז בראיון ב-26 באוקטובר 2004, זמן קצר לפני הבחירות, שהוא אינו מתנגד לזכותה של כל מדינה להתיר "איחוד אזרחי" (civil union) בין בני אותו המין. לצד כל זאת, בוש נהג להבהיר שאין לו בעיה אישית עם להט"בים, ושהוא מקבלם. הוא היה הנשיא הרפובליקני הראשון שהכיר בארגון הלהט"ב במפלגה הרפובליקנית, לוג קאבין רפובליקנס, כאשר נפגש עם חברי הארגון. דבר נוסף אותו עשה היה להאריך את הצו הנשיאותי מתקופת ביל קלינטון, צו נשיאותי האוסר הפליה על בסיס נטייה מינית במוסדות הממשל, אך עם זאת היו שטענו שתחת בוש הצו איננו נאכף כהלכה. בוש היה גם לנשיא הרפובליקני הראשון שמינה הומוסקסואל מוצהר לתפקיד בממשל, כאשר מינה את סקוט אוורטס למנהל הלשכה הלאומית למאבק באיידס. מינוי דומה נוסף היה ב-2001, אז בוש מינה את השגריר הומוסקסואל המוצהר הראשון בתולדות ארצות הברית, כאשר מייקל גסט הפך לשגריר ברומניה.
בוש התנגד להפלות מלאכותיות, עם זאת לא נעשו צעדים משמעותיים לאסור זאת. בתחום זה הוציא לפועל כבר ביומו הראשון בתפקיד, מדיניות במסגרתה ארגונים לא ממשלתיים המקבלים מימון פדרלי נדרשים להימנע מקידום ותמיכה בהפלות. עוד יותר מהתנגדותו להפלות, התנגד בוש באופן נחרץ להמתות חסד, ובמסגרת זאת ניסה לקדם מהלכים לאיסור פדרלי של העניין.
חקיקה > יחסי הכוחות בקונגרס

| קונגרס | זמן כהונה | הסנאט | הסנאט | הסנאט | בית הנבחרים | בית הנבחרים | בית הנבחרים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| הקונגרס ה-107 של ארצות הברית | 3 בינואר 2001 עד 3 בינואר 2003 | 50 | 48 | 2 | 221 | 211 | 2 |
| הקונגרס ה-108 של ארצות הברית | 3 בינואר 2003 עד 3 בינואר 2005 | 51 | 48 | 1 | 229 | 205 | 1 |
| הקונגרס ה-109 של ארצות הברית | 3 בינואר 2005 עד 3 בינואר 2007 | 55 | 44 | 1 | 232 | 201 | 1 |
| הקונגרס ה-110 של ארצות הברית | 3 בינואר 2007 עד 3 בינואר 2009 | 49 | 49 | 2 | 202 | 233 | 0 |
     המפלגה הרפובליקנית      המפלגה הדמוקרטית      עצמאיים (שחברו לדמוקרטים)
חקיקה > חוקים שעברו בקונגרס והנשיא הטיל עליהם וטו

| 2006 |
| --- | --- | --- |
| 19 ביולי | Stem Cell Research Enhancement Act | התרת ההגבלות על מחקרים בתאי גזע עובריים. |
2007
| 1 במאי | U.S. Troop Readiness, Veterans' Care, Katrina Recovery, and Iraq Accountability Appropriations Act of 2007 | כפיית לוח זמנים על הממשל להוצאת הכוחות האמריקניים מעיראק. |
| 21 במאי | Food, Conservation, and Energy Act of 2008 | ענייני סובסידיות למגזר החקלאי. |
| 20 ביוני | Stem Cell Research Enhancement Act of 2007 | ניסיון נוסף להתרת ההגבלות על מחקרים בתאי גזע עובריים. |
| 3 באוקטובר | State Children's Health Insurance Program Reauthorization Act of 2007 | הרחבת ביטוח הבריאות הממלכתי בקרב ילדים. |
לקריאה נוספת

Kennedy, Jr., Robert F. (2005). Crimes Against Nature: How George W. Bush and His Corporate Pals Are Plundering the Country and Highjacking Our Democracy. New York: HarperCollins. pp. 256 pages.
Mcguinn, Patrick J. No Child Left Behind And the Transformation of Federal Education Policy, 1965-2005 (2006)
Rhodes, Jesse H. An Education in Politics: The Origins and Evolution of No Child Left Behind (Cornell University Press; 2012) 264 pages; explores role of civil-rights activists, business leaders, and education experts in passing the legislation.
Van Bergen, Jennifer. The Twilight of Democracy: The Bush Plan for America. Common Courage Press, 2004.
Herman, Susan N.. Taking Liberties: The War on Terror and the Erosion of American Democracy. Oxford University Press, 2011.
מינדיה חיטארישוילי

| --- | --- |

 לידה:  1 בינואר 1973 (בן 51) בתומי, גאורגיה 
 מוקד פעילות:  גאורגיה, ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1996 
 מקום לימודים:  הקונסרבטוריון הממלכתי של טביליסי 
 שפה מועדפת:  עברית, גאורגית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 צאצאים:  שלומית אלדשוילי אבתו חיתארישווילי
 אתר רשמי
 
מינדיה חיטארישוילי (בגאורגית: მინდია ხითარიშვილი, מִינְּדִיָּה חִיתַּארִישְׁווִילִי; נולד ב-1 בינואר 1973) הוא מלחין ומוזיקאי גאורגי-ישראלי.
קורות חיים

חיטארישוילי, יליד בתומי, גאורגיה, למד החל משנת 1987 ועד שנת 1991 בבית הספר למוסיקה בעיר בתומי, במגמת ניצוח על מקהלה. בשנת 1991 למד  בקונסרבטוריון הממלכתי של טביליסי ובאקדמיה הלאומית לאומנויות, במחלקה לתולדות המוזיקה והלחנה (ההלחנה בהנחיית פרופסור נ. מאמיסשוילי). משנת 1996 ניהל את המחלקה למוזיקה קלה בבית הספר ללימודי מוזיקה ע"ש ז. פאליאשוילי. במקביל, עבד כעורך מוזיקלי בערוץ הטלוויזיה האג'רי. בין השנים 1997–2012 ניהל את המחלקה המוזיקלית ושימש כמפיק בתיאטרון הבובות הלאומי לילדים ונוער. התקבל כחבר באיגוד המלחינים של גאורגיה. משנת 2001, חבר באיגוד אמני התיאטרון של גאורגיה.
באותה שנה לימד בקונסרבטוריון של בתומי (כיום, האוניברסיטה הלאומית לאומנויות) – העביר קורסים בהלחנה, פוליפוניה, עיבוד לתזמורת, מוזיקולוגיה, הרמוניית ג'אז ואימפרוביזציה. משנת 2004 הועסק כמומחה לעיבודים לתזמורת במרכז למוזיקה של בתומי. החל משנת 2012 מתגורר במדינת ישראל. עבד כשנתיים כמפיק מוזיקלי בערוץ GTV בתל אביב. משנת 2014 מלחין בקבוצת תיאטרון RUTHAT היוצרת בשפה הרוסית תחת קורת גג של התיאטרון העירוני חיפה. בשנת 2016 ייסד בחיפה יחד עם הפסנתרן והמומחה למוזיקה דניאל קרוגלוב את הסטודיו Art Master Music Group המעניק שירותים להלחנה ועיבודים מוזיקליים. וכן ייסד את האיגוד"אנימה" (ANIMA (Alliance of New Israeli Music and Art, המאפשר לאמנים צעירים מישראל לממש את הפוטנציאל והרעיונות שלהם. מלמד בקונסרבטוריון ע"ש דוניה ויצמן חיפה, במרכז יובל למוזיקה, והתמנה לסגן מנהל הוראה בבית הספר למוסיקה "קשת צלילים".
פרסים

2002 – פרס לאומי ע"ש מ. באשידזה
2003 – זכה בתואר "אמן בר כבוד" של גאורגיה
2009 – מלחין השנה בתחום מוזיקה מקורית לתיאטרון – מטעם איגוד אמני תיאטרון של גאורגיה, על מוזיקה להצגה "מוזיקאים מעיר ברמן"
2009 – גראן פאי ותעודת הוקרה בפסטיבל תיאטרון בינלאומי "פודולסקאיה ליאלקה" (Подольская Лялька) בעיר ויניצה, אוקראינה.
2011 – "דולפין הזהב" בעיר ורנה, בולגריה. פרס המוזיקה הטובה על הצגה "הארגונאוטים", בפסטיבל הבינלאומי ה-15.
2011 – פרס המוזיקה הטובה ביותר על הצגה "הארגונאוטים", בפסטיבל תיאטרון בעיר קאפושוואר הונגריה.
2011 – פרס הוקרה ואיתור כבוד על אופרת רוק "הבלדה אודות טאפאראוונלי", מטעם איגוד אמני התיאטרון של גאורגיה.
יצירותיו > אופרות רוק

"לפי שעון כדור הארץ"/1996 – 1998 (ליברטו: ג'. צ'רקויאני)
"הבלאדה אודות טאופאראוונלי" (The Ballad of Tavparavneli) בשתי מערכות / 2010 (ליברטו : י. גוריאלי, בימוי: גאורגי טאואדזה). הבכורה התקיימה בתיאטרון הלאומי לדרמה בבתומי.
יצירותיו > מוזיקה סימפונית

נובלות כוריאוגרפיות - 2004
Blue Notes – 2007
Quinta Essentia - 2008
יצירותיו > יצירות למקהלה ולתזמורת

Veni Vidi Vici/ סדרת ווקאל "קולות שמימיים" / 1999–2000
פרויקט "שיר ישראלי" (2017) בשיתוף התזמורת הסימפונית חיפה – 5 קונצרטים.
פרויקט "שיר ישראלי" (2018) בשיתוף התזמורת הסימפונית חיפה – 6 קונצרטים.
פרויקטים מוזיקליים שונים עם הרכב "ביג בנד חיפה"
ניהול אמנותי וביצוע עיבודים – קונצרטים במסגרת אירועי יובל עבור חברות אלביט ורפא"ל.
יצירותיו > מוזיקה קאמרית

"האלון היבש", קווינטט לכלי מיתר (1996)
סונטה לצ'לו ופסנתר (1996)
סונטה לכינור ולפסנתר (1997)
"ואלס – רגטיים" לשני פסנתרים (1997)
"דיוקן עצמי" (1997)
רישומים ליליים – לחליל, אבוב, הרמוניום וצ'לו (1997)
הטריו לפסנתר (1998)
סדרת לחנים "בלדות ליריות" לבס ולגיטרה (פזמונים עממיים) – 1998
סדרת ווקאל "שורות שירה" עבור מצו-סופרנו ופסנתר (מילים ג. תאבידזה) – 1998
שלוש פרלודיות לסקסופון ופסנתר (1998)
"אימפרוביזציה בדמות וריאציה" לשתי גיטרות (1999)
Memory – לתזמורת כלי מיתר (2002)
קווינטט לפסנתר (2003)
קוורטט לכלי מיתר (2004)
קנצ'רטו לשני פסנתרים, כלי מיתר וכלי הקשה (2007)
הסימפוניה הקאמרית לבריטון ותזמורת כלי מיתר (2008)
יצירותיו > מוזיקה לפסנתר

סונטה – פנטזיה "פעמונים"
"אימפרוביזציה בדמות וריאציה"
"רגע של מוזיקה"
"לא מתוכנן"
"קלידוסקופ"
«Postlude»
"ניגונים עממיים"
"תנופה"
"הומורסקה"
יצירותיו > יצירות למקהלה

"אלגיה" (מילים: י. צ'אוצ'וודזה)
קול עולה מקטמון (מילים: י. אבאשידזה)
ג'אז-כורל (מילים: ו. דג'אואחאדזה)
"כדם הוא" (מילים: מ. מצ'אואריאני)
"תפילת השראה" (מילים: ט. גראנלי)
"עד השמיים" (מילים: פרנצ'סקו פטרארקה)
יצירותיו > מוזיקה לתיאטרון

1998 – "הנמלה והפרעוש" (מאת צ. אנטאדזה, בימוי: ר. באינאזישוילי)
1999 – "בילבי בת-גרב" (מאת אסטריד לינדגרן, בימוי: ר. באינאזישוילי)
1999 – "ציפור האור" (מאת ר. גורגנאדזה, בימוי: ר. באינאזישוילי)
1999 – "שלגייה ושבעת הגמדים" (דרמטורגיה: ס. אוסטינוב, א. טבקוב. בימוי: א. טאוארטקילאדזה)
2000 – "אלף לילה ולילה" (דרמטורגיה: ג. נאחוצרישוילי, בימוי א. טאוארטקילאדזה)
2000 – "מנהיגם של אדומי העור" (על פי או. הנרי, בימוי: ט. בולקואדזה)
2001 – "הזאב ושבעת הגדיים" (על פי האחים גרים, בימוי: ר. באינאזישוילי)
2002 – "תיבת נח" (דרמטורגיה: ט. צ'ילאדזה, בימוי: א. טאוארטקילאדזה)
2002 – "הרפתקאות הפינגווינים הקטנים" (דרמטורגיה: ב. אפרילוב, בימוי: ג. סרצ'ימלידזה)
2006 – "דרקון" (מאת יבגני שוורץ, בימוי: ט. בולקואדזה)
2006 – "שלושה חזירונים" (דרמטורגיה: נ. אנטידזה, בימוי: ג. גלאדזה)
2006 – "דרישת שלום לקוף" (מאת: ג. אוסטר, בימוי: א. צינצאדזה)
2006 – "גנה הקרוקודיל וידידיו" (דרמטורגיה: א. אוספנסקי, בימוי: א. צינצאדזה)
2007 – "המוזיקאים מעיר ברמן" (על פי האחים גרים, בימוי: א. צינצאדזה)
2008 – "החתול במגפיים" (על פי ש. פרו, בימוי: ג. גלאדזה)
2008 – "נפתלין" (בימוי: ר. יוסליאני)
2008 – "הארגונאוטים" (דרמטורגיה: נ. אבולאדזה, בימוי: א. צינצאדזה)
2009 – "היפה והחיה" (בימוי: א. מאצחונאשוילי)
2010 – "שלושת השמנים" (מאת י. אולשה, בימוי: א. צינצאדזה)
2010 – "אמא קוראז' וילדיה" (מאת ברטולט ברכט, בימוי: א. צינצאדזה)
2010 – "החסודה והעכברון" – (בימוי: א. מאצחונאשוילי)
2012 – "קרלסון והילד" (על פי ספרה של אסטריד לינדגרן, בימוי: א. צינצאדזה)
2013 – "וודביל ישן" – תיאטרון הקומדיה המוזיקלית, אשדוד (בימוי: ז. בוטראשוילי)
2015 – "סיפור פשוט מאוד" – תיאטרון עירוני חיפה (מאת מ. לדו, בימוי: אסיה נייפלד)
2016 – "שטרודל" (על פי "מרק קנרית" של מ. רדוביץ') - תיאטרון עירוני חיפה. בימוי: אסיה נייפלד
2017 – "שערי גן עדן" - תיאטרון עירוני חיפה (מאת ולנטין קרסנוגורוב, בימוי: אסיה נייפלד)
2017 – "לאור נרות של אחרים" / תיאטרון "פנים" (מאת נ. פטושקינה, בימוי: חיים דולינגר)
2018 – "אוסקר והגברת בוורוד" – תיאטרון "להבה". (מאת: אריק-עמנואל שמיט, בימוי: אולגה שצמן)
מייקל ארטין

| --- | --- |

 לידה:  28 ביוני 1934 (בן 90) המבורג, גרמניה הנאצית 
 ענף מדעי:  גאומטריה אלגברית, אלגברה, מתמטיקה 
 מקום לימודים:  בית הספר התיכון פרינסטון (1952)  אוניברסיטת פרינסטון (1955)  אוניברסיטת הרווארד (1960) 
 מנחה לדוקטורט:  אוסקר זריסקי 
 מוסדות:  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (1964)  אוניברסיטת הרווארד (1960–1963)  המכון למדעים מתקדמים (1963–1964) 
 פרסים והוקרה:  מדליית יובל המאה של הרווארד (2005)  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים (1969)  פרס סטיל למפעל חיים (2002)  עמית החברה למתמטיקה תעשייתית ושימושית (2009)  עמית האגודה האמריקאית למתמטיקה (2013)  פרס וולף למתמטיקה (2013)  המדליה הלאומית למדעים (2013)  עמית באגודה האמריקאית לקידום המדע 
 
מייקל ארטין (נולד ב-28 ביוני 1934) הוא מתמטיקאי אמריקאי יליד גרמניה, פרופסור אמריטוס למתמטיקה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס. נודע בתרומותיו לגאומטריה אלגברית.
ביוגרפיה

מייקל ארטין נולד בהמבורג שבגרמניה, וגדל באינדיאנה. הוריו היו נטליה (נטשה) נאומובנה יאסני והמתמטיקאי אמיל ארטין. הוריו של ארטין היגרו ב-1937 מגרמניה לארצות הברית, משום שאביה של אמו היה יהודי, ולכן על פי חוקי נירנברג הוגדרה כמישלינג מדרגה ראשונה. אחותו הגדולה היא קארין טייט, שהייתה נשואה למתמטיקאי ג'ון טייט.
בשנת 1955 קיבל תואר ראשון במתמטיקה מאוניברסיטת פרינסטון. בשנת 1960 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת הרווארד, על עבודה בהנחייתו של אוסקר זריצקי, שעסקה במשטחי אנריקה (אנ').
בתחילת שנות ה-60 שהה ב-IHÉS בצרפת, ותרם לכרכי Séminaire de géométrie algébrique (אנ'), על תורת הטופוס וקוהומולוגיית אטל (אנ'), בשיתוף עם אלכסנדר גרותנדיק. הוא שיתף פעולה עם בארי מזור כדי להגדיר את הומוטופיית אטל (אנ') שהפכה לכלי חשוב בגאומטריה אלגברית, ויישם רעיונות מגאומטריה אלגברית (כגון קירוב נאש) למחקר של דיפאומורפיזמים של יריעות קומפקטיות.
עבודתו על מציאת תנאים לייצוג פונקטור בקטגוריית הסכמות הובילה למשפט הקירוב של ארטין וכן למשפט הקיום. עבודה זו גם הולידה את הרעיונות של מרחב אלגברי (אנ') וערימה אלגברית (אנ'), והתגלתהה כמשפיעה מאוד בתורת מרחבי ההשתנות (אנ').
תרם תרומות חשובות לתורת העיוותים (אנ'). פתר יחד עם פיטר סווינרטון-דייר את השערת שפרביץ-טייט עבור משטחי K3 (אנ') אליפטיים. הציג מושגים שהפכו למכוננים בתחום, בהם סינגולריות רציונלית (אנ') ומחזור יסודי. החל לשנות את תחום העניין שלו מגאומטריה אלגברית לאלגברה לא קומוטטיבית (תורת החוגים הלא-קומוטטיבית), במיוחד היבטים גאומטריים, לאחר הרצאה של שמשון עמיצור ומפגש באוניברסיטת שיקגו עם קלאודיו פרוצזי ולאנס וו. סמול. ארטין הוא בר-סמכא עולמית בגאומטריה אלגברית לא-קומוטטיבית, וניתן לחוש בהשפעתו על פני תחומים קשורים רבים.
הוקרה

בשנת 2002 זכה בפרס סטיל למפעל חיים מהאגודה האמריקאית למתמטיקה, לאחר שבשנים 1991–1992 שימש כנשיא האגודה.
בשנת 2005 הוענקה לו מדליית יובל המאה של הרווארד (אנ').
ב-2013 זכה בפרס וולף למתמטיקה.
ב-2015 הוענקה לו המדליה הלאומית למדעים מנשיא ארצות הברית ברק אובמה.
הוא חבר באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית ועמית של האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים, האגודה האמריקאית לקידום המדע, האגודה למתמטיקה שימושית ותעשייתית (SIAM), והאגודה האמריקאית למתמטיקה.
הוא חבר זר באקדמיה המלכותית לאמנויות ומדעים של הולנד ועמית כבוד של האגודה למתמטיקה של מוסקבה.
זכה לתוארי דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת המבורג ומאוניברסיטת אנטוורפן.
הוזמן לשאת הרצאה בנושא "הטופולוגיה של הסכמות" בקונגרס הבין-לאומי של המתמטיקאים שנערך ב-1966 במוסקבה.
ספריו

Etale homotopy, עם בארי מזור, הוצאת שפרינגר, 1969.
Algebraic spaces, הוצאת אוניברסיטת ייל, 1971.
Théorie des topos et cohomologie étale des schémas, הוצאת שפרינגר, 1972.
Théorèmes de représentabilité pour les espaces algébriques עם Alexandru Lascu ו-Jean-François Boutot, הוצאת אוניברסיטת מונטריאול, 1973.
Lectures on deformations of singularities, עם הערות של C.S. Sephardi ו-Allen Tannenbaum, מכון טאטא למחקר בסיסי, 1976.
Algebra, פרנטיס הול, 1991, מהדורה שנייה: 2011.
הערות שוליים

↑  Prize: Leroy P. Steele Prize for Lifetime Achievement (1993 - present), American Mathematical Society
↑  Michael Artin, American Mathematical Society
↑  Ken Gewertz, Four distinguished scholars receive GSAS medal, Harvard Gazette, ‏June 9, 2005
↑  מייקל ארטין, באתר פרס וולף
↑  Michael Artin, The National Science and Technology Medals Foundation;
Michael Artin and Shirley Jackson win nation’s highest honor in science and technology, MIT News, December 23, 2015
↑  List of Fellows of the American Mathematical Society
↑  Karaali, Gizem (24 במרץ 2011). "Review of Algebra by Michael Artin". MAA Reviews, Mathematical Association of America. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007440076605171  BnF: cb122910497 (data)  CiNii: DA0003270X  GND: 136542050  ISNI: 0000 0001 0857 4437  LCCN: n81053510  MGP: 22863  NKC: uk20211099250  NTA: 069835543  SUDOC: 031753663  S2AuthorId: 66479788  VIAF: 51752938   WorldCat (עם VIAF): 51752938
מלאכת מנפץ

צמר בשלבי הכנה וניפוץ
מְלֶאכֶת הַמְּנַפֵּץ היא אחת מל"ט מלאכות שבת, שהיו נהוגות במשכן ואסורות בשבת. היו מנפצים חוטים לצורך הכנת החוטים ששימשו לצורך יריעות המשכן.
הגדרת המלאכה

אחר שמלבנים צמר חובטים אותו במקלות עד שהחוטים נפרדים זה מזה. באופן דומה פירש באבני נזר שמנפץ היא הפרדת הסיבים ביד זה מזה, וכך היא גם שיטת רש"י.
שיטת הרמב"ם הוא שמלאכת המנפץ הוא הכאת הצמר במקלות, ויש שביארו את דבריו שעיקר מטרת פעולה זו הוא לפורר את החומר הצמחי שהפך אחר הליבון לפריך, כי הצמר החי מכיל כמות גדולה של חומר צמחי כגון גבעולים וקוצים מסורבלים בתוך סיביו. לפי שיטת הרמב"ם לא ניתן להחשיב מלאכה זו כמלאכת מפרק, שכן לשיטת הרמב"ם מלאכה זו אינו אלא כשמפרק שני דברים שהם יחד מטבעם, אבל הקוצים בצמר אינם גדלים עם הצמר.
שיטת המאירי היא, שמלאכת המנפץ, היא מלאכה שאותה עושים במהלך ייצור קדירה (סיר), שאותה היו מכינים על ידי מסרקות של ברזל. ככל הנראה גם הרמב"ם מודה שגם זו היא בכלל מלאכת מנפץ אלא שכל אחד ואחד נקט אופן אחר.
דוגמאות אקטואליות

יש שכתבו שסירוק פאה נכרית בשבת, היא בכלל חשש של איסור מלאכת מנפץ.