stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דייטונה ביץ'
היסטוריה

היישוב הראשון באזור דייטונה החל בשנת 1870, כאשר מתיישבים הגיעו לאזור בעקבות האקלים הנוח והקרבה לים. בשנת 1876, עם הקמת העיר דייטונה, נבנה תשתית בסיסית שהאפשרה פיתוח נוסף. בשנות ה-80 של המאה ה-19, פתיחת מסילות רכבת לאזור הביאה לעלייה במספר המבקרים, והעיר החלה למשוך תיירים שמחפשים חוף ושמש.
בשנות ה-20, דייטונה ביץ' התפתחה למוקד תיירותי פופולרי. חופי הים שלה, יחד עם האוויר הנעים, משכו אלפי מבקרים, במיוחד תושבי מדינות הצפון שמצאו מקלט מהקור. בתי מלון, מסעדות ועסקים חדשים נפתחו, והעיר הפכה ליעד חופשה מבוקש.
בשנת 1959 נפתח דייטונה אינטרנשיונל ספידווי, מה שהפך את העיר למוקד ספורט מוטורי מרכזי. מרוץ ה-24 שעות של דייטונה, שהחל בשנת 1966, הפך לאירוע מכונן בעולם המרוצים. האירועים המוטוריים חיזקו את מעמדה של דייטונה ביץ' והביאו לעיר תיירות רבה.
בעשורים האחרונים של המאה ה-20, ותחילת שנות 2000,  דייטונה ביץ' חוותה שינויים כלכליים עם פיתוח תשתיות חדשות ושיפורים בעיר.
ב-2010 דייטונה ביץ' עברה תהליך של התאוששות כלכלית לאחר המשבר הכלכלי של 2008. העיר החלה להסתמך על תיירות כמנוע צמיחה מרכזי, כאשר מספר פרויקטים חדשים בתחום הנדל"ן, כולל פיתוחים של מלונות ודירות, החלו להיבנות. השלטונות המקומיים השקיעו בשיפוץ תשתיות ובשיפור המראה הציבורי של העיר, כולל טיילות וחופים.
אקלים

דייטונה ביץ' ממוקמת במרכז פלורידה ונהנית מאקלים טרופי לח, המתאפיין בקיץ חם ולח ובחורף מתון. בעונת הקיץ, המתחילה במאי ונמשכת עד ספטמבר, טמפרטורות היומיות הממוצעות נעות בין 26 ל-33 מעלות צלזיוס, עם לחות גבוהה. החורף, המתחיל בדצמבר ונמשך עד פברואר, מתאפיין בטמפרטורות ממוצעות הנעות בין 10 ל-20 מעלות צלזיוס. דייטונה ביץ' מקבלת גשמים לאורך כל השנה, כאשר רוב המשקעים מתרכזים בעונת הקיץ, במיוחד בין יוני לספטמבר, עם ממוצע שנתי של כ-130 סנטימטרים של גשם. האזור נמצא תחת השפעת רוחות טרופיות, ובמהלך עונת ההוריקנים (יוני עד נובמבר) ישנה אפשרות להיווצרות של סופות הוריקן. כמו כן, בקיץ עשויות להתרחש סופות רעמים אינטנסיביות. האקלים של דייטונה ביץ' מתאים לפעילויות חוץ לאורך רוב השנה, עם עונות נוחות בחורף ואירועים מזג אוויר קיצוניים במהלך הקיץ.
דמוגרפיה

דייטונה ביץ' היא עיר עם אוכלוסייה מגוונת. נכון לשנת 2020, האוכלוסייה בעיר מונה כ-68,000 תושבים. הרכב האוכלוסייה כולל קבוצה משמעותית של מבוגרים, כאשר אחוז גבוה מהתושבים הם מעל גיל 65.
מבחינת אתניות, דייטונה ביץ' מאופיינת ברוב של תושבים לבנים (כ-63%), כאשר קיימות גם קהילות של אפרו-אמריקאים (כ-30%) וחלקים קטנים של תושבים ממוצאים אחרים, כולל אמריקאים אינדיאנים, היספנים ואסייתים.
במהלך השנים, דייטונה ביץ' משכה אליה תושבים חדשים בזכות אקלימה הנעים, חופי הים והזדמנויות תעסוקה בתיירות ובספורט. העיר ידועה גם בפופולריות שלה בקרב תיירים, במיוחד בעונות הקיץ והחורף, כאשר מספר המבקרים יכול לעלות על האוכלוסייה המקומית. באופן כללי, דמוגרפיה של דייטונה ביץ' מציגה קהילה מגוונת עם שילוב של גילאים, אתניות ורקע סוציו-אקונומי, כאשר העיר מתמודדת עם אתגרים כמו עלייה בשיעור הזקנים וצרכים שונים של הקהילות השונות.
בדייטונה ביץ', ישנה נטייה כללית לתמיכה במפלגה הרפובליקנית, במיוחד בקרב האוכלוסייה המבוגרת. בבחירות האחרונות, הרפובליקנים זכו לתמיכה רחבה יותר, מה שמשקף את האופי השמרני של חלק מהתושבים. עם זאת, ישנם גם תושבים המזהים עצמם עם המפלגה הדמוקרטית, במיוחד בקרב צעירים ובקרב קהילות מיעוטים. באופן כללי, העיר מציגה תמונה מעורבת, אך הנטייה הרפובליקנית היא הבולטת יותר ברמה המקומית.
כלכלה

הכלכלה של דייטונה ביץ' מתבססת בעיקר על תיירות, אך כוללת גם מגזרי עסקים נוספים. תיירות היא הגורם המרכזי בכלכלת העיר, כאשר דייטונה ביץ' מושכת מיליוני מבקרים מדי שנה בזכות חופי הים, האטרקציות התרבותיות והאירועים הספורטיביים. העיר מארחת מגוון אירועים, כולל מרוצים באינטרנשיונל ספידווי ופסטיבלים שונים, המושכים תיירים ובעלי עסקים מקומיים.
המגזר השני בחשיבותו הוא תחבורה ושירותים, המשרתים הן את תושבי העיר והן את המבקרים. העיר מציעה מגוון רחב של מסעדות, חנויות, ומלונות, תורמים לכלכלה המקומית. במהלך השנים האחרונות, דייטונה ביץ' חוותה תהליך של פיתוח עירוני ובנייה חדשה, כולל פרויקטים בתחום הנדל"ן. פיתוח זה תרם ליצירת מקומות עבודה חדשים ולגידול הכלכלי של העיר. למרות שחקלאות אינה הגורם המרכזי בכלכלה, ישנם אזורים מחוץ לעיר שבהם עוסקים החקלאים בגידול מוצרי מזון, שמספקים צרכים מקומיים.
אתרים > דייטונה אינטרנשיונל ספידווי

דייטונה אינטרנשיונל ספידווי הוא מסלול מרוצים מפורסם הממוקם בעיר, שבו מתקיימים מרוצים שונים, כולל ה-24 שעות של דייטונה. המסלול מהווה מוקד משיכה לחובבי ספורט מוטורי ומציע אירועים במהלך כל השנה.
אתרים > חוף דייטונה

חוף דייטונה הוא אחד החופים המפורסמים בפלורידה, המשתרע על פני כ-37 קילומטרים לאורך האוקיינוס האטלנטי. החוף נודע בזכות החול הלבן והדק שלו, המאפשר פעילויות שונות למבקרים. החוף פתוח לציבור ומספק גישה נוחה לתיירים ולתושבים.
במהלך חודשי הקיץ, החוף מציע מגוון פעילויות כמו גלישה, קיאקים ודיג. ישנם אזורים ייעודיים לפעילויות ספורטיביות, כמו גלישת גלים, לצד אזורים שקטים יותר. החוף מאפשר כניסת רכבים, דבר שמקנה למבקרים אפשרות לחנות קרוב למקום שבו הם שוהים.
בנוסף, חוף דייטונה מארח אירועים שונים לאורך השנה, כולל תחרויות ספורט ימי ופסטיבלים. המקום מיועד למשפחות, מטיילים ורוכבי אופניים, ומציע מתקנים כמו שירותים, מקומות לבילוי ואזורי פיקניק.
אתרים > מוזיאון האמנות של דייטונה ביץ'

מוזיאון האמנות של דייטונה ביץ' מתמקד באמנות עכשווית ומציג תערוכות של אמנים מקומיים ובינלאומיים. המוזיאון פועל לקידום אמנות ועשייה תרבותית בעיר.
אתרים > פארק פט פישר

פארק פט פישר הוא פארק ציבורי המציע מסלולי הליכה, אזורי פיקניק ונופים יפים של המפרץ. הפארק כולל גם אזורים למשחקים ולפעילויות חוץ, והוא משמש מקום מפגש לקהילה המקומית.
אתרים > מרכז המבקרים של דייטונה ביץ'

מרכז המבקרים מספק מידע על העיר, האטרקציות השונות וההיסטוריה שלה. המרכז משמש מקור מידע לתיירים ומבקרים בעיר.
אתרים > גן החיות של דייטונה ביץ'

גן החיות של דייטונה ביץ' הוא גן חיות קטן המוקדש לשימור בעלי חיים מקומיים ובינלאומיים. הגן מציע פעילויות חינוכיות ותערוכות למבקרים.
אתרים > טיילת דייטונה ביץ'

הטיילת של דייטונה ביץ' משתרעת לאורך חוף דייטונה ומספקת מסלול להולכי רגל ורוכבי אופניים. הטיילת מציעה נוף של האוקיינוס האטלנטי ומהווה מקום מפגש פופולרי. בטיילת ניתן למצוא מסעדות, חנויות ודוכנים המציעים מגוון מזון, שתייה ומוצרים מקומיים. הטיילת מארחת מופעים ואירועים קהילתיים, כגון מופעי מוזיקה ופסטיבלים.
אתרים > מוזיאון ההיסטוריה של דייטונה ביץ'

מוזיאון ההיסטוריה של דייטונה ביץ' מציע תצוגות על ההיסטוריה המקומית, כולל מידע על ההתיישבות הראשונית בעיר ופיתוחה לאורך השנים. המוזיאון משמש מקור ידע על ההיסטוריה של האזור.
באופן כללי, אתרי התיירות בדייטונה ביץ' מספקים מגוון חוויות תרבותיות, ספורטיביות ופנאי, ובכך תורמים לשימור מעמדה של העיר כיעד תיירותי פופולרי.
ניידת משטרת דייטונה ביץ'
חוף דייטונה
דייטונה אינטרנשיונל ספידווי
טיילת דייטונה ביץ'
נמל התעופה הבינלאומי דייטונה ביץ'
העיר העתיקה של טבריה

מבט אל העיר העתיקה
העיר העתיקה של טבריה, שקרויה על שם הקיסר הרומי טיבריוס, היא אחת מהערים ההיסטוריות והארכאולוגיות החשובות בישראל. העיר נוסדה על ידי הורדוס אנטיפס, בנו של המלך הורדוס בשנת 20 לספירה, ושימשה כבירת ממלכתו. רוב השרידים בעיר העתיקה של טבריה עודם נסתרים מתחת לאדמה בעיקר באזור הדרומי שלה.
ב-1990 נחשף תיאטרון רומי עצום, המראה על התכלית התרבותית שהייתה לתושבי העיר היהודית הזו תחת השלטון הרומי. גילוי זה, שלא הוזכר במקורות ההיסטוריים, מעיד על הפתיחות התרבותית והחברתית ששררה במקום. אך התרגשות זו נבלמה לאחר שהפרויקט נעצר והאתר ננטש.
בין השאר נחשפו בחפירות לגילוי התיאטרון מטמון מטבעות גדול וגם מבנים שונים ובהם בית מרחץ מפואר עם רצפת פסיפס מרהיבה, בתי כנסת, שער העיר ושוק עתיק.
מעל העיר בפסגת הר ברניקי, התגלו שרידי כנסייה ומצודה מהתקופה הביזנטית.
היסטוריה

חוקרים טוענים שבעת המרד הגדול הוקמו בטבריה מערות מסתור והתושבים חיזקו את ביצורי העיר מתוך הכנה לעימות עם הכובש הרומי. הדילמה אם להתנגד או להיכנע שסעה את הקהילה, אך בסופו של דבר המתונים השפיעו וכאשר הכוחות הרומיים הגיעו נפתחו לפניהם שערי העיר והם הוזמנו להיכנס ללא קרב.
במחצית השנייה של המאה ה-2, לאחר ניצחון הרומאים במרד בר כוכבא, רבי שמעון בר יוחאי טיהר את טבריה מטומאת המתים, דבר שהופך את העיר למושב של תלמידי חכמים. לקראת סוף המאה, רבי יהודה הנשיא מעביר את מקום מושבו מציפורי לטבריה.
בשנת 351 פרץ מרד גאלוס, ומערות המפלט שימשו חלק מתושבי העיר.
רבי יוחנן ייסד בטבריה את "בית המדרש הגדול" שבו לפי המסורת נכתב רוב התלמוד הירושלמי. בעקבות כך, טבריה הפכה למרכז רוחני ותורני ליהדות ארץ ישראל וליהדות התפוצות, תקופה שנארכה מאות שנים.
במאה ה-6 במהלך תקופת הגאונים הוקמה בטבריה ישיבת ארץ ישראל יורש הסנהדרין, במהלך תקופה זה העיר פרחה כמרכז של פיוט, דרשה, כתיבה וניקוד. הניקוד העברי המכונה "ניקוד טברייני" נקרא על שם העיר.
נקודות היסטוריות חשובות לפי תקופת זמן > התקופה הרומית והביזנטית

20 לספירה: ייסוד העיר על ידי הורדוס אנטיפס.
61 לספירה: סופחה לממלכת אגריפס השני.
67 לספירה: בוצרה בחומות בפרוץ המרד הגדול נגד הרומאים.
המאה ה-2 לספירה: רבי שמעון בר יוחאי טיהר את העיר מטומאת קברים, הופך אותה למרכז תורני.
נקודות היסטוריות חשובות לפי תקופת זמן > התקופה המוסלמית

המאה ה-7: כיבוש טבריה על ידי המוסלמים, הופכת לבירת "מחוז הירדן".
749: רעידת אדמה קטלנית, ידועה כ"רעש שביעית", מחריבה חלקים נרחבים מהעיר בנוסף לבית שאן רמלה וחלקים מירושלים.
נקודות היסטוריות חשובות לפי תקופת זמן > תקופת הצלבנים והממלוכים

1099: כיבוש טבריה על ידי הצלבנים, הופכת לבירת נסיכות הגליל.
1187: טבריה חוזרת לידי מוסלמים לאחר הקרב בקרני חיטין.
1247: נפילה לידי הממלוכים, שנשארת תחת שלטון מוסלמי עד כיבוש הארץ על ידי הבריטים.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  תולדות העיר טבריה, באתר טבריה
1 2 3 4  אלי אשכנזי‏, "פנינה ארכאולוגית": בטבריה מקווים ששימור העיר העתיקה ימשוך תיירים, באתר וואלה, 20 במרץ 2016
דגל ישראל על אחת מחורבות העיר
חילוניות (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |
כרזת הסדרה
כרזת הסדרה
 סוגה:  סדרה דוקומנטרית
 יוצרים:  ענת זלצר, מודי בר-און, סיני אבט, איילת עופרים
 כותבים:  ענת זלצר, יובל מנדלסון, סיני אבט
 בימוי:  ענת זלצר
 משתתפים:  מרואיינים שונים
 פסקול:  איציק כהן
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 שפות:  עברית
 מספר פרקים:  5
 הפקה
 מפיק:  יואב לשם
 מפיקים בפועל:  גיא ברק
 חברת הפקה:  ביונד קריאייטיב
 עורכים:  סיני אבט, איילת עופרים
 אתר צילומים:  מכון ון ליר בירושלים
 צלמים:  אבנר שחף
 בעלי תפקידים נוספים:  קריינות: יהודית רביץ
 מוזיקה:  ערן ויץ
 אורך פרק:  56 דקות
 שידור
 רשת שידור:  כאן 11 
 רשת שידור בישראל:  כאן 11
 תקופת שידור מקורית:  8 ביולי 2023 – 5 באוגוסט 2023
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
חילוֹנִיוּת היא סדרה תיעודית ישראלית בת 5 פרקים, הסוקרת את תולדות החילוניות בישראל ואת הדרך שבה היא עיצבה את דמותה של המדינה.  הסדרה עלתה לשידור ב-8 ביולי 2023 בכאן 11 ובכאן BOX.
רקע

חילוניות היא השקפת העולם לפיה אין לדת מקום במרחב הציבורי.[דרוש מקור] השקפה זו הייתה נוכחת מאז ראשית ימיה של ישראל, ונחשבת לאחד היסודות המרכזיים באופייה של המדינה,[דרוש מקור] ואף יש הטוענים כי בלעדיה היא לא הייתה קמה. לאורך שנים רבות היא הייתה הגמונית במציאות הישראלית, כאידאולוגיה שעיצבה את החיים והאתוס הלאומי.[דרוש מקור]
החילוניות היהודית ביקשה לנסח סיפר לאומי המנותק מהדת, הכולל שפה, תרבות וחינוך עבריים חילוניים, אך נכשלה בהפרדת הדת מהזהות שביקשה לכונן, ומצאה עצמה נשענת על האורתודוקסיה בקשר בל-יינתק. בישראל התקיימו מראשיתה שאלות וסכסוכים שונים באשר ליחסי הדת והמדינה. אף בראשית המאה ה-21 סכסוכים אלה לא נפתרו, והאורתודוקסיה מתעצמת ומאיימת על מה שנותר מהסדר החילוני הישן.
הסדרה חוקרת את החילוניות לאורך ההיסטוריה של המדינה ואת השפעתה על ההיבטים השונים בה, במישור הפרטי והציבורי, במישור הלאומי, בתרבות ועוד. בהתאם לנושאים אלה, לאורך כל פרק משובצים קטעי ארכיון שונים מהעבר אל מול קטעי ריאיון של אנשים מההווה, ברובם אנשי ציבור ורוח מבין הזרמים הבולטים בישראל: מחילונים עד לדתיים לאומיים ולחרדים.
הסדרה מלווה בקריינות של יהודית רביץ. כל פרק נפתח בקטע הבא:
חיפוש במילון עברי–עברי ממוצע מגלה שהחילוניות לא קיימת, לפחות לא בכוחות עצמה. אלמלא הדת, החילוני איננו. הופך לחול, מלשון חולין – שאין בו קדושה. אבל חילוניות היא גם חלל, עצום ואינסופי. היא חלון – פתח לחדירת אור ואוויר פנימה – להביט בעדו החוצה, ללמוד, לדעת, לשאול שאלות.
הפקה ושידור

את הסדרה יצרה ענת זלצר יחד עם מודי בר-און, סיני אבט ואיילת עופרים. בשלב מסוים בר-און, לאחר שהחל בכתיבת הטקסטים של הסדרה, החל לעבור טיפול במחלת הסרטן עימה התמודד. במאי 2022, טרם יציאת הסדרה, הוא הלך לעולמו, והסדרה הוקדשה לזכרו.
פרקה הראשון של הסדרה הוקרן בבכורה במהלך פסטיבל דוקאביב 2023, תחת הכותרת "חילוניות – דת ומדינה".
הסדרה הופקה עבור תאגיד השידור הישראלי על ידי חברת ההפקה ביונד קריאייטיב, בתמיכת המיזם המשותף "הסיפור העברי" של קרן גשר לקולנוע רב תרבותי, קרן אבי חי, קרן מיימונידיס, ובתמיכת פרויקט הקולנוע הישראלי של קרן רבינוביץ לאמנויות. פיתוח הסדרה נעשה בשיתוף וייעוץ אקדמי של מכון ון ליר בירושלים וקטעי הראיונות צולמו ברחבי קמפוס המכון. המוזיקה המקורית של הסדרה נוצרה על ידי ערן ויץ.
ביקורות

הסדרה זכתה בעיקר לביקורות חיוביות.
ניר וולף מישראל היום כתב כי "הסדרה מהפנטת, אינפורמטיבית ומעמיקה".
מבקרת הטלוויזיה של ynet, סמדר שילוני, כתבה כי הסדרה "משמרת את הקסם של יצירתם המשותפת [של זלצר ובר-און] כשהיא מפנה אור למקומות לא מובנים מאליהם ביסודיות ובאומץ" וכן כי היא "מסמך מעמיק לתהליכים מרכזיים, חשובים ובוערים" בחברה הישראלית.
רועי אבן מ-mako כתב כי הסדרה "מציגה עבודת תחקיר מעמיקה ויסודית". מנגד, הוא ציין כי לפרקים היא נדמית כמו "שיעור דידקטי ולא מאוד נגיש, עם הרבה אינפורמציה בלי הרבה דברים להגיד עליה". כמו כן הוא ביקר את הבחירה שלא להתייחס בסדרה לנושא המחאה נגד ממשלת ישראל השלושים ושבע, על רקע הרפורמה המשפטית במערכת המשפט, ולקשרו לתפיסת העולם של החילוניות.
חגי חיטרון מהארץ כתב כי הסדרה "מרתקת עין, אבל כוללת פספוסים וכמה שגיאות מביכות".
פרקים

| מספר פרק | תאריך שידור מקורי ישראל | שם הפרק | נושא הפרק | משתתפים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 8 ביולי 2023 | חילוניות ומדינה | תפקיד החילוניות מראשית ימיה של מדינת ישראל ועד לימינו. | דב אלבוים • פרופ' ניר קידר • ד"ר אורית קמיר • פרופ' ידידיה שטרן • מאיר פרוש • פרופ' בני בראון • פרופ' נסים ליאון • פרופ' פולה קבלו • פרופ גיא בן פורת • א. ב. יהושע • ד"ר מוטי זעירא • פרופ' ישי רוזן-צבי • ד"ר יוכי פישר • ד"ר אבי שילון • ד"ר אבי גדג' • פרופ' אייל נווה • פרופ' מאיר בוזגלו • דן מרידור • פרופ' אניטה שפירא • ד"ר שוקי פרידמן • ד"ר ראיף זריק |
| 2 | 15 ביולי 2023 | מהסלף אל הסלפי | יחסי החילוניות שבין האדם לעצמו. | ד"ר מוטי זעירא • פרופ' נסים ליאון • ד"ר רונה יונה • פרופ' ידידיה שטרן • פרופ' אייל נווה • פרופ' פיני איפרגן • ד"ר יוכי פישר • א. ב. יהושע • פרופ' אבי שגיא • פרופ' דוד אסף • פרופ' אביעד קליינברג • ד"ר ראיף זריק • פרופ' אווה אילוז • ד"ר אורית קמיר • פרופ' שמואל פיינר • ד"ר לילך נתנאל • ד"ר דוד גדג' • ד"ר ג'רמי פוגל • פרופ' ישי רוזן-צבי • ד"ר תומר פרסיקו • פרופ' מעוז כהנא • פרופ' תמר הרציג • פרופ' אבנר בן-עמוס • פרופ' מאיר בוזגלו • פרופ' משה צוקרמן • פרופ' רז חן מוריס |
| 3 | 22 ביולי 2023 | דת או לאום? | האם הזהות היהודית היא דתית או לאומית? | פרופ' אווה אילוז • פרופ' אביעד קליינברג • פרופ' ניר קידר • פרופ' מאיר בוזגלו • פרופ' אייל נווה • ד"ר רונה יונה • ד"ר ראיף זריק • ד"ר מוטי זעירא • ד"ר תומר פרסיקו • ד"ר שוקי פרידמן • פרופ' ישי רוזן-צבי • פרופ' אניטה שפירא • ד"ר אורית קמיר • ד"ר דוד גדג' • פרופ' בנימין בראון • פרופ' פולה קבלו • דב אלבוים • מאיר פרוש • פרופ' ידידיה שטרן |
| 4 | 29 ביולי 2023 | אין אלוהים אבל הוא נתן לנו את הארץ | הכיסופים הדתיים לארץ ישראל מול החיבור החילוני אליה. | פרופ' אמנון רז-קרקוצקין • פרופ' ורד ויניצקי-סרוסי • ספי בן-יוסף • פרופ' תמר הרמן • פרופ' אבנר בן-עמוס • פרופ' אניטה שפירא • פרופ' מעוז עזריהו • בכל סרלואי • פרופ' הלל כהן • ד"ר עומר סרגי • עקיבא אלדר • ד"ר משה אוריאל • אורלי גולדקלנג • ד"ר גילי חסקין |
| 5 | 5 באוגוסט 2023 | השפה והסיפור | על ראשוני היוצאים מהעיירה היהודית ועד ליוצרים בני ימינו ששבים למקורות. | פרופ' שמואל פיינר • ד"ר לילך נתנאל • ד"ר דוד גדג' • ד"ר ענת ויסמן • פרופ' אייל נווה • פרופ' אביעד קליינברג • פרופ' אבנר בן-עמוס • פרופ' דוד אסף • ד"ר רות קלדרון • ד"ר רונה יונה • פרופ' צביה ולדן • ד"ר מרים סמט • ד"ר ניר מיכאלי • ד"ר רני יגר • ד"ר מוטי זעירא • נויה שגיב • א. ב. יהושע • עמיחי חסון • פרופ' יערה בר-און • פרופ' יורם הרפז • פרופ' ישי רוזן-צבי • ד"ר ראיף זריק • פרופ' בנימין בראון • מאיר פרוש • פרופ' מאיר בוזגלו • פרופ' פיני איפרגן • עומר בן-רובי • ד"ר רם פרומן • פרופ' נסים ליאון • ד"ר שוקי פרידמן • דב אלבוים • דורי בן זאב |
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | מועמד(ים) | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2024 | פרס האקדמיה לטלוויזיה | סדרת תעודה | "חילוניות" | מועמדות |  |
| 2024 | פרס האקדמיה לטלוויזיה | בימוי בסדרה תיעודית | ענת זלצר | מועמדות |  |
| 2024 | פרס האקדמיה לטלוויזיה | צילום בסדרה תיעודית | אבנר שחף | מועמדות |  |
| 2024 | פרס האקדמיה לטלוויזיה | תחקיר בסדרה תיעודית | סיני אבט, חגית בן יעקב, יונתן אברהמי | מועמדות |  |
ביאורים

↑  כולל תסריט הקריינות
הערות שוליים

1 2  סמדר שילוני, כשהוא נוגע בפצעים כואבים, "חילוניות" הוא לא רק דוקו אלא גם משדר אקטואלי, באתר ynet, 9 ביולי 2023
↑  פוליקר, יוסי שריד ומחווה למודי בר-און: פסטיבל דוקאביב חוגג 25 שנה, באתר מעריב אונליין, 30 במרץ 2023
↑  במכון | על האתגר החילוני בימינו - מכון ון ליר בירושלים, באתר מכון ון ליר בירושלים, ‏4 במאי 2023
↑  חילוניות (מוזיקה מתוך הסדרה), באתר Tidal
↑  ניר וולף, סוף סוף גם לחילונים יש סדרה היסטורית להתגאות בה, באתר ישראל היום, 9 ביולי 2023
↑  רועי אבן, ‏במקום שתהיה נגישה, "חילוניות" היא סדרה למתקדמים בלבד, באתר ‏מאקו‏, 9 ביולי 2023
↑   חגי חיטרון, הסדרה "חילוניות" מרתקת עין, אבל כוללת פספוסים וכמה שגיאות מביכות, באתר הארץ, 14 באוגוסט 2023
↑  תכניית גמר פרסי הטלוויזיה 2023.pdf
| תוכניות תאגיד השידור הישראלי  |
| --- | --- | --- |
| חדשות ואקטואליה | חדשות הערב • חדשות הלילה • חדשות שישי • חדשות השבת • ערב ערב • העולם היום • שרון ואורי • מהצד השני עם גיא זהר • משחקי הכיס • עצם העניין • הכול פוליטי • שבע עם איילה חסון • הזמן הירוק |  |
| תוכניות תחקירים | זמן אמת • שטח הפקר • האזרח גואטה • דו"ח רולניק |  |
| דוקו ותעודה | וואי וואי וואי • יוצאים מהכלל • המהפכה הגאה • לבנון • אויבים • שרון • שופטים בשר ודם • לוחמים • הבלתי חשובים • המנדט • בשם האב • מדורות השבטים • חילוניות • 3 שירים |  |
| מציאות תיעודית | טיול אחרי צבא • בואו לאכול איתי • רילוקיישן • סליחה על השאלה • 80 וארבע • מתחילים מאפס • עוד ניפגש • סיפורים מהכורסה • יומני היקר • פרויקט משפחות • היהודי החדש • עולם קטן |  |
| שעשועונים | המרדף • האחוזון העליון |  |
| תרבות וראיונות | סוכן תרבות • פגישה עם רוני קובן • חדר 101 • קארפול קריוקי • פשוט בבית • ארון השירים היהודי • שאלה תשובה • מה שתגידו |  |
| סאטירה, בידור ואירוח | עד כאן! • הלילה עם לוסי וגורי • זהו זה! • ערב עם שי שטרן • ערוץ אפס |  |
| עלילתיות | קופה ראשית • היהודים באים • שב"ס • שטוקהולם • אבא משתדל • מתיר עגונות • טהרן • מנאייכ • שעת נעילה • חזרות • אחד על אחד • מותק בול באמצע • המפקדת • החנות שיש בה הכל • עלומים • שישו ושמחו • קרתגו • שישה אפסים • סובייצקה • הצבי • תיק נעדר • האיש שרצה לדעת הכל • האמת |  |
| סדרות רשת (כאן דיגיטל) | סוף הדרך • הטרמפיסטים • עלייתו ונפילתו של שם טוב האבי • פגום • משפחת פנסטה |  |
| רדיו והסכתים | חיות כיס • שיר אחד • אגן הים התיכון • המעבדה • לך תזכור |  |
אלכסנדר אלכסנדרוביץ' בסטוז'ב

| --- | --- |
תחריט מ-1889 מאת גאורגי גראצ'וב לפי ציור דיוקן של הסופר מאת צייר לא ידוע
 לידה:  3 בנובמבר 1797 סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 נהרג:  7 ביוני 1837 (בגיל 39) מבצר סוויאטוי דוך באדלר (כיום בסוצ'י), האימפריה הרוסית 
 מדינה:  האימפריה הרוסית 
 שם עט:  Марлинский 
 שפות היצירה:  רוסית 
 תקופת הפעילות:  מ-1817
 
אלכסנדר אלכסנדרוביץ' בֶּסְטוּז'ֶב או בסטוז'ב-מַרלינסקי (ברוסית:Алекса́ндр Алекса́ндрович Бесту́жев, ‏
3 בנובמבר (לפי לוח השנה היוליאני 23 באוקטובר) 1797 - 19 ביוני (לפי לוח השנה היוליאני 7 ביוני )1837) היהאציל וסופר רוסי ופעיל מהפכן שהשתתף ב מרד הדקבריסטים. אחרי דיכוי המרד נשלח לסיביר, אך עונשו הוסב לגלות כאיש צבא בקווקז, שם השתתף במלחמת האימפריה הרוסית נגד הצ'רקסים. בסטוז'ב כתב בשם העט מרלינסקי (Марли́нский) שירים, סיפורים קצרים ורומנים בסגנון התנועה הרומנטית שזכו להצלחה. הוא נהרג בקרב ליד היישוב אדלר על חוף הים השחור במהלך מלחמת קווקז. נחשב לאחד מאבות הפרוזה הרומנטית הרוסית.
קורות חייו

בסטוז'ב נולד בסנקט פטרבורג כילד החמישי בין חמשת בניו ושלוש בנותיו של הקצין, הסופר והמחנך אלכדסנר פדוסייביץ' בסטוז'ב, צאצא למשפחת אצילים וותיקה. אמו, פרסקוביה לבית פטרוב, הייתה בת של סוחר.
מגיל צעיר הכין אותו אביו לקריירה צבאית.בהתחלה הוא רצה לשרת בצי הקיסרי, כמו אחיו הגדול ניקולאי. אך בגלל ציונים בלתי מספיקים במתמטיקה לא התקבל לאקדמיה של הצי. הוא שירת כ"פרח קצונה" ביחידת דרגונים. בשנת 1818 הוסמך לקצונה והוצב רגימנט דרגונים של המשמר הקיסרי בארמון "מארלי" בפטרהוף. בהמשך שירת כשלישו האישי של הגנרל אבגוסטין בטנקור ואחר כך של גנרל אלכסנדר, דוכס וירטמברג.  
את הקריירה הספרותית התחיל בסטוז'ב ב-1817 כשפרסם לראשונה את שיריו, את תרוגמיו וסיפוריו ההיסטוריים בעיתונים רוסים חשובים. בשנות ה-1820 פרסם לראשונה מאמר תחת שם העט א. מרלינסקי, שבחר בו לפי שם ביתן "מארלי" שבו שירת בפטרהוף.
התוכניות השתבשו עקב הצטרפותו לתנועת הדקבריסטים, יחד עם ארבעת אחיו - מיכאיל, ניקולאי פיוטר ופאבל. ב-1823–1825 יחד עם ידידו, הדקבריסט קונדראטי רילייב הוציא לאור אלמנך בשם "כוכב הצפון".
אלכסנדר ואחיו לא היו כל כך רדיקליים ברעיונותיהם לעומת שאר הקושרים נגד הצאר. אלכסנדר הצטרף למרד פחות מהרצון להחליף את הצאר ברפובליקה ויותר בגלל קשריו עם כמה מהמהפכנים, לרבות אחיו ורילייב.
משום כך ובגלל הודאותיו במשפט, שהה רק שנה וחצי במאסר וב-22 באוגוסט 1826 נידון לעבודות פרך בסיביר. הוא הובל ליאקוצק, שם ריצה את עונשו במשך 3 שנים. בהמשך, ולפי בקשתם שלו ושל משפחתו, הוסב העונש לשירות צבאי כחייל פשוט בקווקז. באוגוסט 1829 הוא הגיע לטביליסי ושובץ כטוראי בגדוד שאסר 14 רגלים.  בסטוז'ב הצטיין באומץ שלו במבצעים הצבאיים במלחמת קווקז. הוא קודם לדרגת סמל ועוטר בצלב גיאורגי. ב-1836 הועלה לדרגת סגן-משנה.
הוא נהרג ב־19 ביוני 1837 בהיתקלות עם לוחמים צ'רקסים קרוב למבצר סוויאטוי דוך באדלר, בימינו חלק מן העיר סוצ'י ,על חוף הים השחור. גופתו לא נמצאה.
שניים מאחיו, מיכאיל וניקולאי, נידונו לעבודות פרך לכל החיים. עונשם קוצר ל-20 שנים ובהתאמה - 13 שנים ונשארו בגלות סיביר עשרות שנים.
פעילותו הספרותית

החל מ-1818 כתב בסטוז'ב בעיתונים "Сын отечества" (בן המולדת), "Невский зритель" (הצופה מנייבה). בשנים 1825-1823 יחד עם רילייב הוציא לאור את האלמנכים בקרויים "כוכב הצפון" «Полярная звезда».במאמרי הביוקרת הספרותית שלו בלטה אידאולוגיה רומנטית.
בסטוז'ב השאיר יצירות, שגרמו להתלהבות רבה בקרב קוראיו וקוראותיו - שירה, רומנים, סיפורים ומאמרי בקורת ספרות, וזאת עד כדי כך שהגיע לפופולריות דומה לזו של אלכסנדר פושקין. לפי עדותו של ויסאריון בלינסקי הוא נחשב למעין "פושקין של הפרוזה". רבים מכתביו סווגו כרומנטיים בסגנון הלורד ביירון, ויקטור הוגו או וולטר סקוט.דימויותיו היו לעיתים קרובות אקסטרווגנטיות והעלילות קיבלו השראה מהתסריטים ימי-ביניימיים.
בין יצירותיו הראשונות בלט "Поездка в Ревель - "מסע לרוואל" (1823,1820) ספר מסע במכתבים. "רומן ואולגה" והסיפור "הבוגד" (1824) התייחסו לעבר הרוסי הקדום.  ברומנים היסטוריים בהשפעת מסורת הרומן הגותי כתב בסטוז'ב על פרקים מתולדות האזור הבלטי בימי הביניים בתקופת האבירים הגרמנים: "טירת ונדן" Замок Венден (1823),Замок Нейгаузен "טירת נויהאוזן" -  (1825,1824),Замок Эйзен "טירת אייזן" (1825, 1827) Рийтурель "הטורניר ברוואל" .
הם אופיינו בעלילה מרתקת, סיפורי הרפתקאות, קונפליקטים, בגידות, סודות וכן בחיבה גלויה ללוחמים לעצמאות לאומית ולצדק חברתי.
יותר מאוחר, בספריו על הקווקז, ומעל הכל ברומן "אמאלאט-בק" (1831) עיצב בסטוז'ב סגנון משלו, שבשנות ה-1830 התפרסם בשם "מרליניזם". כתיבתו השפיעה אף על מיכאיל לרמונטוב (למשל בדרמות, בסיפור ב"הנסיכה ליגובסקאיה"), על איוואן גונצ'רוב (בסיפור "טעות מאושרת") ועל לב טולסטוי.
עם יצירותיו בתקופה זו בולטים "מכתבים מדאגסטן" (Письма из Дагестана, 1832) ו" פרידה מהים הכספי" (Прощание с Каспием, 1834). המפורסמים ביותרהיה ספריו על אמלת-בק (1834) ועל מולה נור (1836). 
מיטב סיפוריו נחשבים "הפרגטה נדז'דה" המסתיים במחאה אנטי-אריסטוקרטית, "אמלת-בק"  (המוקדש לגיבור מלחמה קווקזי, המנהיג אומלט-בק מבוינאק), "מולה נור"  ו"המזל האיום"
ספרים מקווקז כוללים עדויות על החיים בחבל הקווקז, תמונות טבע,  
מיטב הסיפורים של מרלינסקי נחשבים: "פריגטה נדז'דה", המתסיים במחאה אנטי-אריסטוקרטית, 
(המוקדשת לגיבור המלחמה הקווקזית, מנהיג הרמות אומלת-בק בוינקסקי), "מולה-נור" ו"המזל הנורא".  
שני סיפורים אחרים נוגעים בתקופת המצור והמלחמה נגד נפוליאון  - "
Лейтенант Белозор - לוטננט בולוזור  והמלח ניקיטין - Мореход Никитин
ב-1840 מתח עליו בלינסקי בקורת חריפה ביותר על סגנונו, על הרטוריקה, המשפטים, על המטפורות המוזרות, הפעלולים החיצוניים, התשוקות ה"על-אנושיות" של גיבוריו.
לעומת זאת הביע בלינסקי הערכה רבה לזכויותיו של בסטוז'ב כאחד ממייסדי הבקורת הספרותית הרוסית.