stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גאורגים
חלוקת משנה אתנוגרפית

הקבוצות האתנוגרפיות בגאורגיה הן:
מגרלים מסמגרלו
סוואנים מסוואנתי
לאזים (בעיקר בטורקיה)
אימרים מאימרתי
יהדות גאורגיה
גורים מגוריה
אג'רים מאג'ריה
הטורקים המסחתים מסאמצחה
לצ'חומים מלצ'חומי
רצ'אים מרצ'ה
כרתלים מכארתלי
קאחים מקאחתי
חבסורים מחבסורתי
תושים מתושתי
פשאבים מפשאבי
מוחבים מחבי
אינגילואים מסאינגילו
פריידנים מפריידון שהר
גאורגים מפורסמים > מלכים ומנהיגים

פרנוואז הראשון – מלך מהמאה ה-3 לפנה"ס
וחטנג גורגסלי – מלך גאורגיה במאה ה-5 מייסד הבירה טביליסי
מיריאן השלישי – (המאה ה-1) מלך ממלכת איבריה
בגרט השלישי – (960–1014) מלך גאורגיה
גיאורגי הראשון – (תחילת המאה ה-11) מלך גאורגיה
גיאורגי השני מלך גאורגיה במאה ה-11
תמר המלכה (1160–1213) מלכת גאורגיה במאה ה-12
דוד הבנאי (1073–1125) – מלך גאורגיה בשנים 1089–1125
יוסיף סטלין (1878–1953) – שליט ברית המועצות בין השנים 1941 ועד ל-1953. מגדולי העריצים של המאה ה-20.
רג'פ טאיפ ארדואן (נולד ב-1954) – ראש ממשלת טורקיה בשנים 2003–2014 והנשיא מ-2014 ואילך. ממוצא צ'בנבורי.
גאורגים מפורסמים > ספרות ואומנות

שותא רוסתוולי
לאדו אסאתיאני
אלכסנדרה צ'בצ'בדזה
איליה צ'בצ'בדזה
ניקו ניקולאדזה
וז'ה פשבלה
גלקטיון טאבידזה
טיציאן טאבידזה
אקקי צרתלי
גאורגים מפורסמים > צבא

אלכסנדרה צ'בצ'בדזה
קוטה אבחזי (1867–1923)
גנו אדמיה (1936–1993)
דימיטרי אמילחווארי (1906–1942) גיבור ההתנגדות הצרפתית במהלך מלחמת העולם השנייה
פיוטר בגרטיון (1765–1812), גנרל באימפריה הרוסית
ככוצה צ'ולוקאשווילי (1888–1942)
גיאורגי קוויניטדזה (1874–1970)
שלווה מר'לקלידזה (1893–1970)
גיאורגי מזניאשווילי (1872–1937)
ג'ון שאליקשווילי (נולד ב-1936 בפולין), יושב ראש המטות המשולבים לשעבר של ארצות הברית בין השנים 1997–1993
גאורגים מפורסמים > מוזיקה

מליטון בלנצ'יוודזה
גיה קנצ'לי
ג'נסור' קאחידזה
זכריה פליאשווילי
אליזה קסראדזה
גאורגים מפורסמים > ספורט

חוויצ'ה קווארצחליה
גיורגי ממרדשווילי
זאזא פאצ'וליה
טורניקה שנגליה
הערות שוליים

↑
↑
↑
↑
↑
| גאורגיה הסכסוך הגאורגי-אבחזי אבחזיה |
| --- | --- | --- |
| מאורעות עיקריים | הטיהור האתני של גאורגים מאבחזיה • מלחמת אבחזיה • פלישת רוסיה לגאורגיה • מלחמת אבחזיה השנייה • הסכם מוסקבה (1994) • מהומות סוחומי (1989) |  |
| מוקדי סכסוך | אבחזיה עילית • מחוז גאלי • טקווארצ'לי |  |
| מעורבים בסכסוך | אבחזיה • גאורגיה • רוסיה • UNOMIG • יחסי רוסיה-גאורגיה • הממשל דה יורה של אבחזיה • כוח שמירת השלום באבחזיה |  |
| רקע | אבחזיה ססר • אבחזים • גאורגים • מגרלים • סוואנים • ממלכת אבחזיה • נסיכות אבחזיה • אבחזיה אסס"ר • מלחמת האזרחים הגאורגית |  |
| גאורגים בסכסוך | ז'יולי שרטאווה • סומבט סאקיאן • גורם גביסקיריה • ראול אשבה |  |
| אבחזים בסכסוך | סרגיי בגאפש • ולדיסלב ארדזינבה |  |
ראו גם היסטוריה של אבחזיה • היסטוריה של גאורגיה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565448805171  BnF: cb11971243c (data)  GND: 4092826-3  LCCN: sh85054256  NKC: ph558980
אולפנת הרא"ה

| --- | --- |


מבנה האולפנה
 אולפנה
 על שם:  הרב אברהם יצחק הכהן קוק
 מוטו:  רואים אותךְ; רואים רחוק
 השתייכות:  עיריית רמת גן
 תקופת הפעילות:  ה'תשי"ט - 1958 – הווה
 מגמות:  פיזיקה, ביולוגיה, מדעי החברה, ספרות, ארץ ישראל, תיאטרון, הנדסת תוכנה
 שכבות לימוד:  ז-יב
 בעלי תפקידים
 מנהל:  הרב ישראל שפירא
 מיקום
 מיקום:  גולומב 6, רמת גן 
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°04′32″N 34°49′50″E﻿ / ﻿32.075597944321°N 34.830575782496°E﻿ / 32.075597944321; 34.830575782496
 https://www.haroe-ul.info/
 he
 
אולפנת הרא"ה (לשעבר: תיכון הרא"ה) היא אולפנה עירונית שש-שנתית לבנות ברמת גן. נקראת על שמו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק.
היסטוריה

התיכון נוסד בשנת ה'תשי"ט-1958 כתיכון תורני-מדעי דתי לבנים ולבנות,  על-ידי מייסדו ומנהלו הראשון שלמה הירש. בין השנים תשמ"ו-תשנ"ו (1985-1996) עמד בראשו הרב שלום כהנא. בשנת תשנ"ב (1991) נפתחה חטיבת-ביניים שיועדה לבנות בלבד, ובהמשך הוסב התיכון לאולפנה. החל משנת התשנ"ו (1996) עמד בראשות האולפנה הרב יהושע קמפינסקי עד לפרישתו בשנת תש"ף. ראש האולפנה כיום הוא הרב ישראל שפירא.
תכנים ומאפיינים

באולפנה תוכנית לימודית תורנית-מדעית, הכוללת את מגמות הלימוד: מחשבים, הנדסת תוכנה, פיזיקה, ביולוגיה, לימודי ארץ ישראל, ספרות, מדעי החברה ותיאטרון, כמו כן נלמדת תוכנית בגרותית מורחבת במחשבת ישראל.
ויקטור לוי (פעיל ציוני)

| --- | --- |
 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  9 באוקטובר 1932 אלכסנדריה, מצרים 
 פטירה:  3 בספטמבר 2003 (בגיל 70) 
 מדינה:  מצרים, ישראל 
 ידוע בשל:  מגיבורי "העסק הביש"
 
ויקטור לוי (9 באוקטובר 1932 - 3 בספטמבר 2003) היה אחד מנידוני קהיר, שישב בכלא המצרי עקב השתתפותו ב"מבצע סוזנה" אשר נודע גם בשם "העסק הביש". הוא שוחרר מהכלא בקהיר, מצרים, בפברואר 1968 בעסקת חילופי שבויים ישראלים לאחר מלחמת ששת הימים. לאחר הגעתו לישראל קיבל ויקטור דרגת רב-סרן בחיל המודיעין, ומאוחר יותר הועלה לדרגת סגן אלוף.
ביוגרפיה

ויקטור לוי נולד באלכסנדריה, וגדל בבית מסורתי. אביו היה מנהל בחברה ליבוא כימיקלים, ואמו הייתה בת למשפחת רבנים שמוצאה מיפו. הוא למד בבית הספר התיכון היהודי הצרפתי, ובמקביל היה פעיל בתנועת החלוץ. עם פרוץ מלחמת השחרור במאי 1948 ירדה התנועה למחתרת ורבים ממדריכיה ופעיליה נעצרו. ויקטור התכוון לעלות לישראל ולהצטרף לחבריו בתנועה אשר נעצרו, גורשו ממצרים, והקימו בארץ את קיבוץ יראון בגליל העליון. הוריו התנגדו לעלייתו ארצה, והוא החליט להישמע להם, לדחות את העלייה במספר שנים, וללמוד במצרים אגרונומיה, מקצוע שיהיה נדרש בישראל. יחד עמו בתנועת דרוד-ישראל הייתה גם חברתו סוזן קאופמן שאותה הכיר באולפן המחתרתי לעברית שהוקם בבית הספר היהודי. ויקטור וסוזן התאהבו והחליטו להינשא בישראל לאחר שוויקטור יסיים את לימודיו. סוזן הייתה בת יחידה להורים יוצאי רוסיה והם התעתדו לעלות ארצה ב-1951 סוזן אכן עלתה עם הוריה אך נישואיה לוויקטור התעכבו 17 שנה.
ביוגרפיה > הגיוס

עם קום המדינה הייתה במחלקת המודיעין שבמטכ"ל של צה"ל יחידה מבצעית אחת – יחידה 131, שנועדה לפעול במשימות מודיעין במדינות ערב בעיקר במלחמה. בשנת 1951 נשלח למצרים קצין מהיחידה סרן אברהם דר, כדי לגייס צעירים יהודים ציונים ולהפעילם במשימות איסוף מידע מודיעיני. אברהם דר נעזר בפעילים ציוניים ובאנשי המוסד לעלייה ב' כדי לאתר צעירים מתאימים למילוי משימות אלו. וכך הגיע אל ויקטור לוי פנה אליו וביקש את עזרתו. כדי להיענות לבקשת דר היה על ויקטור לעזוב את התנועה, והוא עשה זאת בלב כבד. אברהם דר גייס צעירים ציוניים נוספים בקהיר ובאלכסנדריה, והם אורגנו בשתי חוליות. כדי להרחיק כל חשד, המגויסים העמידו פנים שהם חבורת צעירים הוללת הרחוקה מהתנועה הציונית.
ביוגרפיה > ההכשרה בארץ

בספטמבר 1951 נדרש ויקטור לצאת להכשרה בישראל, ולאחר חזרתו למצרים יחליף את שמואל עזר כמפקד התא. ויקטור היה בוגר הפקולטה לחקלאות, ולכן כסיפור כיסוי לנסיעתו לארץ נרשם להשתלמות באוניברסיטת פריז. בדצמבר הגיע ויקטור לוי לישראל. בארץ פגש את סוזן ארוסתו אשר נדהמה לגלות כי אינו מתעתד להישאר בארץ. הוא הבטיח לה כי בתום שנתיים של שליחות יחזור ואז יינשאו. כעבור מספר חודשים בתום ההכשרה בארץ שב ויקטור לפריז ומשם למצרים. במהלך ההכשרה הכיר את ד"ר משה מרזוק, ראש התא בקהיר, שאף הוא הגיע להכשרה בישראל.
ביוגרפיה > הפעולה

בשיחת סיכום ההכשרה שנערכה לוויקטור לוי עם מפקד יחידה 131 הבהיר לו המפקד כי הוא יוצא למשימה מסוכנת וכי עדיין ההחלטה בידו אם להישאר בארץ או לחזור למצרים, תשובתו הנחרצת של ויקטור הייתה כי התנדב למשימה ואין בכוונתו לחזור בו. בשנת 1954 החליטה ממשלת בריטניה להוציא את צבאה ממצרים. ישראל חששה מצעד זה ולכן הועלתה הצעה באמ"ן לחבל בחשאי במתקנים בריטיים ואמריקניים במצרים, ובמעשים אלו לגרום לבריטים לשנות את החלטתם. החוליה באלכסנדריה נבחרה למלא משימה זו וקצין מיחידה 131, אברי אלעד נשלח להפעיל אותה. ויקטור, שכבר היה מפקד התא באותה עת, השתתף בשתי פעולות שגרמו לשרפות קלות ללא פגיעה בנפש. הפעולה השלישית נקבעה ל-23 ביולי, יום השנה להפיכת הקצינים, וכוונה נגד בתי קולנוע בקהיר ובאלכסנדריה. מטען החבלה התלקח בטרם עת בכיסו של פיליפ נתנסון על מדרגות קולנוע 'ריו' באלכסנדריה והוא נעצר מיד. ויקטור, שהיה עימו, הצליח להתחמק ואף להעלים חומרים מסגירים, אולם מיד עם הגיעו לביתו נעצר. חברי שתי החוליות נעצרו אף הם בתוך ימים אחדים והועמדו לדין. היחיד שלא נעצר היה מפקדם, אברי אלעד. לימים התברר כי בגד בפיקודיו והסגירם לידי המודיעין המצרי.
ביוגרפיה > המשפט

חברי החוליות נחקרו באכזריות ובתום החקירות נשפטו במשפט ראווה. ד"ר משה מרזוק והמהנדס שמואל עזר נדונו למוות בתלייה, פיליפ נתנסון וויקטור לוי נידונו למאסר עולם, רוברט דסה ומרסל ניניו ל-15 שנות מאסר ומאיר מיוחס ומאיר זפרן ל-7 שנות מאסר. אלי נעים וסזאר כהן זוכו. האסירים הגברים נדונו גם לעבודת פרך.
ביוגרפיה > בכלא

התנאים בכלא טורה היו קשים, עבודת הפרך נעשתה במחצבה, והצעירים שלא היו מורגלים בעבודות כפיים סבלו מאד. הם חיזקו ועודדו זה את זה ולאחר שתמה תקופת עבודת הפרך מצבם השתפר. באחד הימים רצה מפקד הכלא ליפות את חצר הכלא לקראת ביקור מכובדים, ומינה את ויקטור שהיה בוגר לימודי חקלאות לגנן של בית הכלא. ויקטור נעזר בהוריו לרכישת זרעים וטיפח גינה וגן ירק. אחת לשבוע אף הביא זר פרחים לחבריו לתא, מחווה ששיפרה את הרגשתם. ויקטור אף הקים בחצר הכלא ברווזייה, והתקין בה מדגרה. הברווזים והאפרוחים ניזונו משיירי המזון שבמטבח, שנטחנו לשם כך. טיפולו המסור של ויקטור גרם למספר הברווזים לגדול. שטח הברווזייה התרחב, ומפקד הכלא התגאה להזמין אורחים חשובים ביניהם גם מפקדי כלא אחרים, ולהראות להם כיצד בכלא שלו "הופכים זבל לבשר". העבודה בגינה ובברווזייה איפשרה לוויקטור להסתובב בחצר הכלא באופן חופשי יחסית, הברווזיה מוקמה סמוך לחומת הכלא והוא וחבריו חשבו כיצד ניתן לנצל זאת ולברוח מהכלא. אמנם תרומתם לכלא ביססה את מעמדם אך הם חששו תדיר מהתנכלויות, מהלשנות ומחיפושים. תוכניות הבריחה נותרו בגדר תוכניות בלבד. בפברואר 1968 לאחר מלחמת ששת הימים השתחררו נידוני קהיר וביניהם גם ויקטור לוי בעסקת חילופי שבויים.
ויקטור ניחן באישיות חזקה, הוא זכה להערכה רבה מאסירים ומסוהרים כאחד. היו מקרים שבהם הצליח להפחית בעונשם של אסירים, ואף היו מקרים בהם סוהרים מצריים פנו אליו למען יתערב למענם אצל מפקדיהם שהעריכו אותו. המרגל הישראלי וולפגנג לוץ, שישב בכלא עם נידוני קהיר בשנתיים האחרונות, כתב בספרו 'שליחות בקהיר' כי לוויקטור לוי היה מעמד מיוחד בזכות אישיותו החזקה וכי שימש מעין מנהל פנימי של הכלא. בהספד שנשא רוברט דסה על חברו ויקטור לוי הוא תיאר את התנהגותו בכלא המצרי במילים אלו "הוא היה קרן אור במקום החשוך ההוא, האופטימיות שלו שמרה על השפיות שלנו".
ביוגרפיה > השחרור והחיים בישראל

עם הגעתו ארצה נפגש ויקטור עם סוזן, ארוסתו שציפתה לו, וכעבור זמן קצר הם נישאו ונולדו להם שתי בנות - טליה וליאורה. הוא השלים את לימודיו. וסיים תואר ראשון ושני באוניברסיטה העברית בפקולטה לחקלאות. בהמשך דרכו עבד בחברת טבע ולאחר מכן גם בכימיקלים לישראל. ויקטור הצליח במקצועו ושלט במספר שפות ולכן נשלח מטעם החברות שבהן עבד להקים ולנהל סניפים מחוץ לישראל. מטעם חברת טבע הוא הקים סניף ישראלי בקניה שבאפריקה בה שהה עם אשתו ושתי בנותיו כארבע שנים. לאחר מכן גם נשלח לברזיל ולהולנד מטעם חברת ברום כימיקלים לישראל.
ויקטור לוי נפטר בספטמבר 2003, ונקבר בבית העלמין קריית שאול . בהספד שנשאה עליו נידונת קהיר מרסל ניניו-בוגר היא אמרה שלא הייתה בו טיפה של מרירות.
העיתונאי דוד זהר מעיתון מעריב ציטט את ויקטור שאמר "איני מצפה לגמול בעד מה שעשיתי ובעד השנים הרבות שישבתי בכלא. עשיתי הכול בהכרה מלאה בתוקף היותי ציוני החייב לפעול למען מדינת ישראל. העובדה שהיום אני נמצא כאן היא בשבילי הגמול העיקרי על כל מעשי" (1971).
לקריאה נוספת

אביעזר גולן, מבצע סוזנה - הסיפור המלא של נידוני "הפרשה", הוצאת ידיעות אחרונות, 1990
עמלה עינת, המשימה האבודה, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2008
הערות שוליים

↑  אתר ההנצחה לחללי מערכות ישראל, באתר ההנצחה לחללי מערכות ישראל
1 2 3  ויקטור לוי, באתר הקרן להנצחת קדושי קהיר
1 2  ami, מבצע סוזנה : הסוף, באתר חיים של אחרים, ‏2017-11-20
1 2 3  אורי דרומי, 14 שנים בכלא המצרי, בלי טיפת מרירות, באתר הארץ, 11 בספטמבר 2003
↑  "עסק הביש" (מבצע סוזאנה), באתר המרכז למורשת המודיעין
↑  נידוני קהיר – ופרשת עסק הביש |, באתר catalog.archives.gov.il
הפועל כפר קאסם (כדורסל)

הפועל בני כפר קאסם היא קבוצת כדורסל ישראלית מהעיר כפר קאסם. הקבוצה משתתפת בליגה לאומית מאז עונת 2023/2024. מאמנה הראשי הוא שחקן העבר אבי סוכר.
היסטוריה

הקבוצה הוקמה בשנת 2013 על ידי נימר עמאר שהצליח לגייס את ראש העירייה לפרויקט. הקבוצה שכרה אולם כדורסל בראש העין השכנה וארחה שם את משחקיה הביתיים. הקבוצה נרשמה לליגה ב', בה שיחקה 4 עונות, עד עונת 2016-2017 ובסיומה העפילה לליגה א' ושובצה למחוז שרון. בתום עונה אחת בלבד (2017-2018), בה חנכה הקבוצה אולם כדורסל חדיש בעיר, סיימה הקבוצה במקום השני והתמודדה בבית הצפוני של משחקי המבחן על ההעפלה לליגה הארצית. הקבוצה סיימה במקום השני בבית והעפילה לראשונה בתולדותיה לליגה הארצית. במשך 4 עונות התמודדה הקבוצה בצמרת המחוז הצפוני של הליגה הארצית. המאמן יעקב גולן אימן את הקבוצה במשך 4 עונות, בהן העפיל עמה שתי ליגות ברציפות. בעונת 2020-2021 אימן את הקבוצה אופיר פלצמן. את עונת 2021-2022 פתחה הקבוצה עם המאמן ניב רבי, שהוחלף בחודש ינואר על ידי חנן הירשוביץ'.
עונת 2022/2023 - אליפות הליגה הארצית והעפלה היסטורית לליגה הלאומית

לקראת עונת 2022/2023 הועברה הקבוצה אל המחוז הדרומי של הליגה הארצית והחלה בהחתמת שחקנים מנוסים ומוכשרים מתוך רצון להעפילה אל הליגה הלאומית. מאמן הקבוצה היה חנן הירשוביץ'. בסדרת רבע גמר הפלייאוף גברה הקבוצה על אליצור נחל שורק לאחר שני ניצחונות, ובסדרת חצי הגמר גברה הקבוצה על מכבי אשדוד לאחר שני ניצחונות. בגמר הפלייאוף גברה הקבוצה אל אליצור יבנה לאחר שני ניצחונות והעפילה אל הליגה הלאומית לראשונה בתולדותיה.
עונת 2022/2023 - אליפות הליגה הארצית והעפלה היסטורית לליגה הלאומית > סגל הקבוצה לעונת 2022/2023

יניב סולומון
פול דילייני
כרמל בוכמן
אלון ששון
ירין איינהורן
אבי אליהו
תומר זלמנסון
גיא בן בנישתי
אורן מנסקי
מוחמד עאמר
אמין עאמר
עמית בן זקן
נדב ירוחם
יוסף אבורביע
עונת 2023/2024 - עונת בכורה בליגה הלאומית

לקראת עונת הבכורה בליגה הלאומית הוארך חוזהו של מאמן הקבוצה חנן הירשוביץ'.
עונת 2024/2025

לקראת עונת 2024/2025 הוחתם קורי קאר כמאמנה הראשי של הקבוצה וערן גמזו כעוזר המאמן. במהלך העונה פוטר ובמקומו מונה אבי סוכר. הקבוצה אירחה באולם לידר הממוקם בגני תקווה, אך בינואר 2025 הסתיים שיפוץ האולם הביתי בכפר קאסם ונפתח לפעילות. המשחק הראשון באולם התקיים בתאריך 7 בינואר מול הפועל בני כפר סבא.
מחלקת נוער

בנוסף לקבוצת בת של בוגרים בליגה ב', מפעיל המועדון מחלקת נוער ובה 5 קבוצות מנוער ועד ילדים.
הערות שוליים

↑  שמחה רז, ‏המאמן הסרוג שהעלה קבוצה ערבית לליגה מקצועית האריך חוזה, באתר "סרוגים", 17 ביולי 2023
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורסל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מערכת להסעת המונים במטרופולין תל אביב – הקו החום

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מדינה:  ישראל ישראל
 עיר:  לוד, רמלה, באר יעקב וראשון לציון
 מידע על ההקמה
 חברה בונה:  נתיבי איילון
 פתיחת הקו:  יולי 2028 (משוער)
 מידע על הקו
 אורך הקו:  30 קילומטר
 צבע על המפה:  חום
 מספר התחנות:  46
 
הקו החום הוא קו מערכת אוטובוסים מהירה עתידי שיחבר בין לוד, רמלה, באר יעקב וראשון לציון. הפרויקט קודם תחילה על ידי חברת נת"ע ותוכנן במקור כקו רכבת קלה כחלק מהדנקל, אך ב-2019 שונו התוכניות, והוא החל תכנון מחדש. הפרויקט עבר לידי חברת נתיבי איילון שמקדמת אותו כרכבת על גלגלים (ART) שהוא מעין אוטובוס-רכבת חשמלי שנוסע באמצעות גלגלי גומי ללא צורך במסילה. ייתכן כי חלק ממנו יופעל כ-BRT בדומה למטרונית בחיפה.
אורכו המתוכנן של קו זה כ-30 קילומטרים, תוכננו לאורכו 46 תחנות והוא צפוי להסיע כ-37 מיליון איש בשנה. ביולי 2018 הוחלט כי הקו יוארך מאזור התעשייה בצפון לוד לעבר נמל התעופה בן-גוריון. בשנת 2019 הוחלט לבסוף שלא להאריך את הקו.
תוואי

הקו מתחיל מצד מזרח בלוד ברחובות אבא הלל סילבר, הרצל ושדרות ירושלים, ממשיך ברמלה, ברחוב טשרניחובסקי, שדרות הרצל, שדרות חיים ויצמן, רחוב יהודה שטיין, הזית ושדרות משה ארנס, עובר לבאר יעקב וצריפין ועד ראשון לציון ברחוב ירושלים, רוטשילד, ההסתדרות, שדרות יצחק רבין, לוי אשכול, שדרות משה דיין, רחבעם זאבי ומרילנד.
היסטוריה

עיריית ראשון לציון היא העירייה היחידה שהוסמכה להקים בעצמה את הקו שעובר בתחומה וזאת לשם הקדמת לוחות הזמנים. במהלך אוגוסט 2018 נערכו מפגשים עם תושבים, ומועד הסיום המשוער היה אז 2024. באוגוסט 2018 קיבלה הוועדה המחוזית לתכנון ובנייה במחוז במרכז מספר השגות שהגישה העירייה, ביניהן הארכת הקו לשכונות החדשות שצפויות להיבנות ועד למרכז הרפואי שמיר (אסף הרופא).
במאי 2019 אושר המקטע המזרחי של הקו על ידי הוועדה לתשתיות לאומיות (תת"ל 72).
באוקטובר 2019 פורסם כי ייתכן וקו הרכבת הקלה שתוכנן יוחלף במסלול נת"צ בו ינועו אוטובוסים רבי קיבולת.
בדצמבר 2020 נחשף כי הזוכה במכרז של חברת נתיבי איילון להספקת כלי התחבורה היא חברת CRRC הסינית. אמצעי התחבורה הוא מעין רכבת על גלגלים (ART, מערכת קניינית של החברה), שאורכה הכולל המורכב כ-33 מטרים ויכולה להסיע בו זמנית עד 240 נוסעים. מדובר בכלי תחבורה חשמלי בעל טווח של כ-75 קילומטר בין הטענה להטענה. אף על פי שבתצורתו דומה לרכבת קלה, הוא נוסע על כבישים באמצעות גלגלי גומי ולא על מסילות ייעודיות וכמו כן אינו דורש קווי הזנה חשמליים לכל אורך הנסיעה אלא רק עצירות לטעינה לאחר נסיעה של עשרות קילומטר.
בשנת 2021 הוחלט שהקו החום יתוקצב לתהליך שנקרא "קידום זמינות" וכולל את הכנת הקרקע בלבד, ללא עבודות תשתית תחבורתית.
בינואר 2022 פורסם כי שוקלים לפצל את הקו לשני מקטעים: מראשון לציון עד לבית החולים שמיר (אסף הרופא) תפעל רכבת על גלגלים, ומבית החולים שמיר עד לוד תפעל מערכת אוטובוסים מהירה (BRT), בדומה למטרונית בחיפה
ב-21 ביוני 2024 הושק הקו המקדים של הקו החום, קו 100. הקו יעבור במקטע ראשון לציון של הקו החום בין צריפין במזרח למתחם האלף במערב ויופעל על ידי אגד.
ראו גם

מערכות הסעת המונים אחרות בגוש דן:
הקו הכחול
קווים אחרים במערכת "דנקל":
הקו האדום
הקו הירוק
הקו הסגול
הערות שוליים

↑  דב כהן, ביטול הקו החום: רבע מיליון דירות חדשות יישארו על הנייר, באתר כלכליסט, 22 בדצמבר 2019
1 2  ליאור גוטמן, היעד: ב־2025 הסינים יסיעו המונים בראשל"צ, באתר כלכליסט, 15 בדצמבר 2020
1 2  אסף זגריזק, ‏רכבת בלי גלגלים, ההימור החדש של משרד התחבורה ברכבת הקלה, באתר גלובס, 25 בינואר 2022
↑  איציק עזרא, מראשון לציון לנתב"ג ברכבת הקלה, באתר "השקמה ראשון לציון", 15 ביולי 2018
↑  איילת רוטה-גבאי, הרכבת הקלה של ראשון לציון: איפה יעבור הקו החום ומתי יגיע המטרו?, באתר mynet‏ ראשון, 16 ביולי 2018
↑  תמי מאור, ישונה תוואי הרכבת הקלה בראשון לציון, באתר "Local ראשון לציון", 21 באוגוסט 2018
↑   אסנת ניר, הושלם תכנון קווי הרכבת הקלה במטרופולין תל אביב, באתר TheMarker‏, 7 במאי 2019
↑   אסנת ניר, ראשון לציון נסתמת, הרכבת הקלה לא נראית באופק - ובמשרד התחבורה מצאו תחליף, באתר TheMarker‏, 24 באוקטובר 2019
↑  אסף זגריזק, נאחזים בגלגלי תקציב המדינה: אלו תקוות התחבורה הציבורית, באתר ynet, 3 באוגוסט 2021
↑  מהפכה בתחבורה הציבורית בישראל: זה מה שיקרה החל מה-21.6, באתר אייס, 20 ביוני 2024
מפת תוכנית המערכת המתוכננת משנת 2010, הכוללת את הקו החום בדרום מטרופולין תל אביב
מרכז ההתנגדות של השן

מרכז ההתנגדות של השן הוא מושג מתחום יישור השיניים (אורתודונטיה) המתייחס לנקודה בתוך שורש השן, שהיא דומה, אך לא זהה, מבחינה פיזיקאלית, למרכז המסה של גוף חופשי. עובדה היא שהריסון עצמו משנה את תגובת הגוף המרוסן להפעלת וקטור שאינו עובר דרך מרכז ההתנגדות של השן. בעוד שווקטור, שאינו עובר דרך מרכז המסה של גוף חופשי, יוצר תאוצה זוויתית, שמסובבת אותו סביב מרכז המסה, ותאוצה קוית, יוצרת את העתקתו, אזי הריסון הטבעי של השן, מונע את התאוצה הקווית ומאפשר רק תאוצה זוויתית. כמו כן, העברת וקטור דרך מרכז המסה של גוף חופשי שמעתיקה את הגוף ממקום למקום (כל חלקי הגוף נעים באותו כיוון בדיוק), אזי אי הידיעה של מיקומו המדויק של מרכז ההתנגדות של השן מונע את אפשרות העברת וקטור בודד דרך מרכז ההתנגדות של השן. אולם ההתייחסות הפיזיקאלית מאפשרת ביצוע אנליזות פיזיקאליות, הקשורות בין היתר להגדרת תנועות השיניים ביחס לווקטורים שמופעלים עליהן, כאשר השן כאמור, בהיותה במקומה בלסת, אינה גוף חופשי אלא גוף מרוסן.
ההסבר הפיזיקאלי

הפער במיקום מרכז המסה של שן, אילו הייתה גוף חופשי, שנעקרה מקשת השיניים, לבין מיקום מרכז ההתנגדות של אותה השן בפה, הוא מספר מילימטרים, כאשר מרכז ההתנגדות של השן נמצא בשורש, ומרכז המסה של אותה שן נמצא בערך, באזור המפגש של כותרת השן והשורש שלה. ניתן לומר, שהריסון עצמו ככוח, הסיט את נקודת מרכז המסה של השן לכיוון השורש במספר מילימטרים בודדים. הפעלת וקטור שאינו עובר דרך מרכז ההתנגדות של השן, או הפעלת זוגי (שני כוחות זהים, בכיוונים מנוגדים, מקבילים זה לזה כך שלא יבטלו האחד את השני) על השן, שלא משנה היכן הוא יופעל, יגרום לסיבוב השן סביב מרכז ההתנגדות שלה. האפשרות להפעלת וקטור בודד שיעבור דרך מרכז ההתנגדות של השן, לטובת העתקה (טרנסלציה), אינה יכולה להתקיים, מאחר שמיקומה המדויק של מרכז ההתנגדות של השן, כנקודה במרחב השן מתעתע ועל פי דרושיות הפיזיקה אינו ידוע במדויק. לפיכך ניתן לומר שעל שן אפשר להפעיל שני וקטורים בלבד, הטיה וזוגי, ששניהם גורמים לאותה תוצאה בדיוק, רוטציה (תנועה סיבובית) של השן סביב מרכז ההתנגדות שלה.
הראשון שהגדיר את הנקודה ונתן לה את שמה – מרכז ההתנגדות של השן - היה אורתודנט אמריקאי, ד"ר גילברט ד. פיש ב-1917. על פי הגדרתו, "מרכז ההתנגדות של השן נמצא בנקודה בשורש השן, שממוקמת באזור שבין קצה השורש (אפקס), לשולי החניכיים, שכאשר יופעל כוח על קו שעובר דרך נקודה זו, לא תיווצר, לא הטיה, ולא רוטציה (סיבוב) של השן ביחס לציר האורך שלה". עצם ההגדרה מוכיחה שלא מדובר איפוא בהגדרה פיזיקאלית טהורה שבה כל הנתונים ידועים, ומיקום הנקודה חד ערכי, אלא בהגדרת מיקום נקודה משוער, במרחב מסוים בשן, וכל זאת עקב היות השן מרוסנת על ידי רקמות חיות.
ג'וזף פרקהרסון

| --- | --- |

 לידה:  4 במאי 1846 אדינבורו, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  15 באפריל 1935 (בגיל 88) אברדינשייר, הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  קולג' אדינבורו לאמנות 
 יצירות ידועות:  Beneath the Snow Encumbered Branches 
 בן או בת זוג:  Violet Evelyn Hay (14 בספטמבר 1914–?) 
 
ג'וזף פרקהרסון (באנגלית: Joseph Farquharson;‏ 4 במאי 1846 – 15 באפריל 1935) היה צייר סקוטי, בעיקר של נופים לרבות בעלי חיים.
ביוגרפיה

ג'וזף פרקהרסון נולד באדינבורו. אמו, הייתה בתו של רוברט איינסלי. את ימיו הראשונים בילה בבית אביו באדינבורו, ואחר כך באחוזת המשפחה בהיילנדס. אביו פרנסיס היה רופא ובעל אדמות מפינצ'אן. ג'וזף התחנך באדינבורו, וקיבל רשות מאביו לצייר רק בשבתות. כשהגיע לגיל 12, אביו קנה לו את הצבעים הראשונים ושנה לאחר מכן הוא הציג את הציור הראשון שלו באקדמיה המלכותית הסקוטית.
ביוגרפיה > קריירה אמנותית

פרקהרסון התאמן באקדמיה לאמנות באדינבורו במהלך שנות ה-1860. הוא למד תחילה אצל פיטר גרהם ולאחר מכן בבית הספר באקדמיה הסקוטית המלכותית.
התערוכה הראשונה שלו באקדמיה המלכותית, הייתה ב-1873. בדומה לאמני אברדין מובילים כמו ויליאם דייס, הוא עקף את אדינבורו וגלאזגו לטובת תצוגות בלונדון כדי לזכות בקהל רב יותר ובפטרונים. דיוקנו הגדול הראשון, מיס אליס פארקהאר, הוצג ב-1884.
פרקהרסון מפורסם בעיקר בעבודותיו המתארות כבשים, ויצירותיו הטובות ביותר כוללות לעיתים קרובות גם דמות אנושית - גברים ונשים שעושים את עבודתם היומיומית לעיתים קרובות בנופים דרמטיים. כמעט כל העבודות המוקדמות היו בהשראת הסביבה הכפרית שלו. הוא המשיך ותיאר סצנות שלג, שהפכו לסימן ההיכר שלו.
משנת 1880 הוא בילה בפריז מספר חורפים, תקופה ששינתה את יצירתו. בפריז למד אצל קרולוס-דוראן, מעריץ של הצייר ולסקס. קרולוס-דוראן לימד את תלמידיו לחשוב במונחים של צורה וצבע. כתוצאה מכך, עבודתו של פרקהרסון התאפיינה בטיפול עשיר בצבע. רבים מציוריו הושלמו בצפון מזרח סקוטלנד. ב-1885 נסע לצפון אפריקה. בין היצירות שנוצרו במהלך שמונה השנים שלאחר מכן היו "המצרי" ו"על גדות הנילוס".
הוא נבחר כ"עמית" באקדמיה המלכותית ב-1900, והפך ל"אקדמי" מלא ב-1922. בנוסף להצגת למעלה מ-200 יצירות באקדמיה המלכותית, הוא הציג 73 באקדמיה המלכותית לאמנויות ו-181 באקדמיה לאמנות יפה. הוא גם הציג בקולג' המלכותי לאמנות ובגלריית טייט.
ניתן לייחס את הריאליזם הבולט של עבודתו של פרקהרסון לרצונו לעבוד באוויר הפתוח באקלים הסקוטי הקשה. פרקהרסון בנה צריף לציור על גלגלים, עם תנור וחלון זכוכית גדול לתצפית על הנוף. כמו כן, כדי להשיג תוצאה מציאותית ככל האפשר בעת ציור הכבשים הוא השתמש בעדר כבשים שהיה לו, כדי לשלב אותן כנדרש בנוף שבחר לצייר.
הערות שוליים

↑  "Joseph FARQUHARSON RA". www.banchorygallery.co.uk. Archived from the original
↑  Joseph Farquharson RA (1846 - 1935)". Royal Academy of Arts.
↑  Joseph Farquharson (1846-1935) - Flock of sheep approaching through a blizzard of snow". www.rct.uk.
↑  Joseph Farquharson - The Joyless Winter Day". Tate Gallery.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  AGSA: 2749  GND: 1209579782  ISNI: 0000 0000 6707 673X  LCCN: nb2007025921  MusicBrainz: 38de23c4-602e-4ff1-a08c-5a2da8133d21  RKD: 27355  SNAC: w6mw4mp9  ULAN: 500030133  VIAF: 61073765   WorldCat (עם VIAF): 61073765 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ג'וזף פרקהרסון".
מטעם

ערך זה עוסק בכתב עת. אם התכוונתם לדליקטס, ראו .
| --- | --- |

שער הגיליון הראשון של "מטעם", חורף 2005
 תדירות:  רבעון 
 מייסד:  יצחק לאור 
 עורך ראשי:  יצחק לאור 
 תאריכי הופעה:  ינואר 2005 – דצמבר 2011 (כ־6 שנים) 
 שפה:  עברית 
 מדינה:  ישראל 
 אתר רשמי
 
מִטַּעַם היה כתב עת רבעוני ישראלי שהגדיר את עצמו כ"כתב עת לספרות ומחשבה רדיקלית". ב"מטעם" פורסמו מסות, שירים וסיפורים קצרים מקוריים ומתורגמים. העורך היה הסופר והמשורר יצחק לאור. הגיליון הראשון של "מטעם" יצא בחורף 2005, במקביל ליציאת "דקה", "מעין" ו"הו!".
בגיליון הראשון התפרסמה מסה שתקפה את "משוררות הפנאי" החדשות, בהן אגי משעול וליאת קפלן, על שירתן, שהעיתון הגדיר כשירה המתפנקת הנלווית לחוויית הצריכה ולחיים של נוחות שקועה-בעצמה. בגיליון השני התפרסם מאמר של לאור שביקר את גישתו של הסופר א. ב. יהושע למזרחיות.
עם המשתתפים ב"מטעם" נמנו המשוררים יעקב ביטון, הילה להב, מאיה קופרמן, נוית בראל, סיגל בן יאיר, עמיר עקיבא סגל, אהרן שבתאי וגליה אבן-חן, הסופרת לילך גליל, החוקרים ענת מטר, שמעון זנדבנק, אילן פפה וסיגל נאור-פרלמן, המתרגם עודד וולקשטיין.
בנובמבר 2011 הודיע לאור על סגירת את כתב העת, ובדצמבר 2011 יצא לאור הגיליון ה-28 והאחרון שלו.