stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גיטרן מובהק

| גיטרן מובהק |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: סכנת הכחדה חמורה סכנת הכחדה חמורה (CR) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
מחלקה:: דגי סחוס
סדרה:: רינופריסטיים
משפחה:: גיטרניים
סוג:: גיטרן
מין:: גיטרן מובהק
שם מדעי
 Rhinobatos rhinobatos ‏לינאוס, 1758

גיטרן מובהק (שם מדעי: Rhinobatos rhinobatos) הוא מין של דג סחוס ממשפחת הגיטרניים החי במי דרום-מזרח האוקיינוס האטלנטי והים התיכון והוא מצוי בטבע בסכנת הכחדה חמורה. מין זה תואר ב-1758 בידי קארולוס לינאוס.
מאפיינים

הגיטרן הוא דג בינוני שיכול להגיע לאורך 80 ס"מ בממוצע ולעיתים עד אורך 160 ס"מ, כשהנקבות גדולות יותר מהזכרים. הוא דומה אך קטן יותר מהמין גיטרן אטלנטי, שנפוץ לצידו. צבעו חום-אפור והבטן בהירה. לגיטרן עיניים גדולות, סנפירי חזה רחבים וזוג סנפירי גב בחלק האחורי סמוך לזנב הארוך והשרירי. זהו דג שטוח בעל לסתות בפלג הגוף התחתון ולאורך גבו רכסים מחודדים. הגיטרנים משריצים צאצאים חיים, לרוב היא 4 עד 10 בכל השרצה, כשהנקבות מתעברות פעמיים בשנה.
הגיטרן הוא שוכן על קרקעית הים הרדודה, לרוב מכוסה בחול או בוץ שלאורך האוקיינוס האטלנטי, בין מפרץ ביסקאיה לחופי אנגולה ובדרום הים התיכון, לרבות בחופי ישראל. הוא צייד המחפש טרף קבור בחול כמו צדפות, סרטנים ודגים קטנים, אותם הוא לוכד בלסתותיו.
הגיטרן מצוי כיום בסכנת הכחדה חמורה, בעקבות תפיסתו לדיג וכשלל לוואי מרשתות דיג. הוא דג מוגן אך אין לו תוכניות שימור מיוחדות.
הערות שוליים

↑  גיטרן מובהק באתר הרשימה האדומה של IUCN
בר-גביע

| בר-גביע |
| --- | --- |
 בר-גביע חלק
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: צינוראים
משפחה:: שפתניים
סוג:: בר-גביע
מינים
 בר-גביע קוצני (Moluccella spinosa) בר-גביע חלק (Moluccella laevis)
שם מדעי
 Moluccella ‏לינאוס, 1753
בַּר־גָּבִיעַ (שם מדעי: .Moluccella L) הוא סוג קטן הנמנה עם משפחת השפתניים. הסוג כולל 8 מינים חד-שנתיים או רב-שנתיים. 3 מינים מוכרים מהמאה ה-19 ובכללם שני המינים הגדלים בישראל. 4 נוספים אותרו ופורסמו בשנת 2011 ואחד ב-2007.
הסוג נקרא בר-גביע בשל הגביע הגדול. בעוד שעל-פי רוב, גביע הפרח קטן מהפרח עצמו, בסוג זה הגביע גדול מהפרח, וכותרת הפרח אינה בולטת מתוכו. יש לציין שתכונה זו קיימת, אם כי במידה פחותה, גם בסוג הקרוב גלונית.
מאפיינים

מיני הסוג הם עשבים חד-שנתיים, בשונה ממרבית המינים במשפחת השפתניים הם קירחים ואינם שעירים.
הגבעולים רְבוּעִים. העלים משוננים ובעלי פטוטרת. החפים דמוי מרצע או שיכניים.
הפרחים ערוכים על גבעול התפרחת בדּוּרִים מקרובים זה לזה או מרוחקים זה מזה.
הפרחים דו-שפתניים ברורים. לכותרת שתי שפתיים ברורות למדי, ושתיהן נראות יפה מבחוץ.
הגביע גדול, קרומי, בעל עירוק מרושת, אורכו או קוטרו 2 עד 3.5 ס"מ. הוא דמוי פעמון, או משפך מלוכסן או דו-שפתני או צורתו משפך לבן-קרומי (ואז אונותיו או שיניו בלתי ברורות) או הוא עשוי כעין שופר ומסתיים ב-8 שיניים קוצניות וארוכות מאוד.
צינור הכותרת אינו בולט מתוך הגביע, בתוך הצינור ישנה טבעת אלכסונית של שערות. השפה העליונה של הכותרת זקופה וקמורה. השפה התחתונה בעלת אונה אמצעית גדולה ומפורצת בראשה.
האבקנים, 4, מעורים בצינור הכותרת וחבויים תחת השפה העליונה. הפרי מפרדת. הזרעים (הפרודות) בעלי 3 פאות חדות וקטומות בראשן.
מיני הבר בישראל

בישראל שני מינים, בר-גביע חלק ובר-גביע קוצני, השונים זה מזה במספר מאפיינים עיקריים. בר-גביע חלק אינו גבוה, אינו קוצני והגביע שלו אינו דו-שפתני בשונה מבר-גביע קוצני.
בר-גביע חלק

בַּר-גָּבִיעַ חָלָק (.Moluccella laevis L) - צמח עשבוני חד-שנתי, ים-תיכוני, זקוף וקירח. הוא מסתעף הרבה, אך מבסיסו בלבד, גובהו עד 80 ס"מ.
הגבעולים נוקשים, רְבוּעִים ואורכם 50 עד 70 ס"מ. הפטוטרת ארוכה. החפים בחיקי העלים קוצניים במעט.
העלים נגדיים, גדולים (אורכם ורוחבם 20 עד 40 ס"מ), סגלגלים, בסיסם לבוב עד מפורץ. שפת העלה משוננת עד חרוקה, צבעם ירוק בהיר. לאחר התפתחות העלים התחתונים עולים מהבסיס גבעולי התפרחת, שגובהם עד 50 ס"מ.
הפרחים דו-מיניים, בעלי עטיף כפול ודו-שפתניים. הפרחים הלבנים ערוכים בדורים, כמעט לכל אורך הגבעול ויוצרים מעין שיבולת ארוכה. בכל דור 4 עד 6 פרחים. הפרחים לא בולטים וכל פרח יושב בתוך גביע גדול וירוק.
החפים בבסיסי הגביעים, שאורכם 9 עד 12 מ"מ, דקים וקוצניים, מאוחים זה לזה לזה בבסיסם ומפושקים.
הגביע, שאורכו 3 ס"מ, מאוחה כליל, דמוי משפך, ירוק וקרומי. הגביע כמעט א-סימטרי. שפת הגביע עם אונות שלא ניתן לזהותם, אבל השפה עם 5 (לעיתים רחוקות 10) חודים זעירים שמבצבצים ממנה. הגביע משתייר, מתייבש, מלבין כקלף, ובתוכו משחירים הזרעים. הגביע בפרי קוטרו 2 עד 3 ס"מ, דפנותיו קרומיים ועם רשת ועורקים בולטת. הגביע היבש מסייע לתפוצת הזרעים. בשל דקותו ומשקלו הנמוך הגביע יחד עם הזרעים נישאים ברוח לטווחים בינוניים.
הכותרת דו-שפתני, אורכה 15 עד 20 מ"מ, צבעה לבן ולעיתים נוטה לוורדרד, קטנה וקצרה בהרבה מהגביע.
הפרי מפרדת. הזרעים (פרודות) קטנים שטוחים, בעלי שלוש פינות קהות. הם עטופים בגביע משתייר שמסייע לתפוצת הזרעים.
לצמחים ריח אופייני רע, לא חזק. מן הזרעים מפיקים לקטין, המשמש במחקר ביולוגי.
הצמח מצוי בשולי דרכים, בשולי שדות בעל, בבתי גידול מופרעים וכן בבתי גידול טבעיים בחבל הים-תיכוני. הוא גדל בקרקעות כבדות ותפוצתו רחבה בישראל וסביבותיה: הוא נפוץ בגלבוע; מצוי בגולן, בבקעת חולה, בגליל התחתון, בבקעת כנרות, בעמק יזרעאל, בבקעת בית שאן, דרום שפלת החוף, בשומרון, בשפלה, בעמון; נדיר בגליל העליון, במדבר שומרון, בהרי יהודה וצפון הנגב; ונדיר מאוד בעמק עכו, בשרון ובמואב.
הזרעים שומרים על כושר נביטתם שנים רבות, מה שמכשיר אותם להוות עשב שוטה, שמציאותו בתוך גידולי התרבות מזיקה מבחינה כלשהי לצמחי התרבות. מין זה כאמור, מהווה מטרד בחקלאות, בהיותו צמח שמעדיף חום רב לנביטה, ובתוספת השנייה בתקנות "בדבר מכירת זרעים" משנת 1964 הוא הוכרז כעשב שוטה. בגלל שהוא נובט באביב, בשונה ממחזור חייהם של רוב העשבים החד-שנתיים, הדברתו קשה. כמו כן מין זה עמיד במידה מסוימת לקוטלי עשבים.
מין זה מגודל על ידי האדם למטרות נוי בגינות, וכן כצמח קטיף לסידור פרחים. השם האנגלי העממי למין זה הוא 'bells of ireland', והוא משמש לקטיף כצמח פורח או יבש. תפוצתו העולמית משתרעת בארצות מזרח הים התיכון ובמזרח התיכון (אירן ופקיסטן). צמיחת העלווה מאמצע נובמבר ועד סוף אפריל והפריחה מסוף מרץ עד תחילת יולי.
בר-גביע קוצני

בַּר-גָּבִיעַ קוֹצָנִי (.Moluccella spinosa L) - צמח עשבוני חד-שנתי ים-תיכוני, זקוף, גובהו 70 עד 150 ס"מ, בלתי מסתעף (הגבעולים המשניים אינם מתפצלים) וגביעי פרחיו קוצניים.
הגבעולים רְבוּעִים, נוקשים ואינם מסתעפים. הפטוטרת קצרה.
העלים נגדיים, ירוקים בהירים, עגולים, גדולים, מפורצים למספר בלתי-זוגי של אונות (5 עד 13) משוננות. הפרחים דו-שפתניים צבעם לבן-ורוד ועטופים בגביע.
הגביע דו-שפתני גדול, דמוי משפך רחב, גילדני וצבעו ירוק או סגול כהה. השפה העליונה מסתיימת בקוץ ארוך. השפה התחתונה מסתיימת ב-7 קוצים קצרים יותר ושונים באורכם זה מזה. הגביע משתייר עם הפרי. אבל, בהתייבש הצמח, הדפנות שלו מתפוררות ונותרים רק העורקים היבשים בצורת רשת.
צמח זה מצוי בבתי גידול מופרעים, בשולי דרכים, בשדות ובשדות בר וכן בבתי גידול אבניים בחבל הים-תיכוני של הארץ. הוא נפוץ בכרמל; מצוי בגליל העליון, בגליל התחתון, בחוף הגליל, בשומרון, בשפלה ובהרי יהודה; נדיר מאוד בגולן, בבקעת בית שאן, בחוף הכרמל ובדרום שפלת החוף.
הפריחה מסוף מרץ עד תחילת ספטמבר.
שמות

הסוג נקרא בר-גביע בשל הגביע הגדול. בעוד שעל-פי רוב, גביע הפרח קטן מהפרח עצמו, בסוג זה הגביע גדול מהפרח, וכותרת הפרח אינה בולטת מתוכו.
במושב ברק בעמק יזרעאל בר-גביע היה נפוץ מאוד ומשום צורתו וקולו המרשרש בקיץ הילדים כינו אותו שופרות המשיח. שם נוסף לצמח זה הוא צופרית, על המראה המזכיר מתקן של צופרי אזעקה.
במילון "ילקוט צמחים" תר"ץ משנת 1930 ניתן השם "שופר המשיח" לסוג בַּר-גָּבִיעַ (חָלָק) (.Moluccella laevis L) בהשראת הבוטנאי וחוקר צמחיית ארץ ישראל - אפרים הראובני.
בספרות ובאומנות

בר-גביע נרמז בשירה של נעמי שמר "ולס להגנת הצומח": רַק עָלַי אֵין הַחֹק מַשְׁגִּיחַ/ רַק עָלַי אִישׁ אֵינוֹ שׁוֹמֵר/ לוֹ הָיוּ לִי עָלֵי-גָּבִיעַ/ אָז, הָיָה מַצָּבִי אַחֵר!
בספר השירים "עמק יזרעאל ירושלים", של המשורר יוסף עוזר, שגדל והתחנך במושב ברק בעמק יזרעאל, ישנן חמש התייחסויות ל"בר-גביע". כדוגמה בשיר "שִׁיר לַיְלָה לְנוֹדֵד עַל הוֹנְדָּה סִיוִיק": "...קַיִץ מְרַשְׁרֵשׁ/ בְּפַּעֲמוֹנֵי בַּר-גָּבִיעַ/ הִנֵּה הוּא מַרְגִּיעַ".
הערות שוליים

↑  .Moluccella L, WFO: World Flora Online. Published on the Internet
↑  .Moluccella L, POWO "Plants of the World Online. Published on the Internet, ‏2022
↑  מיכאלי זהרי, מגדיר חדש לצמחי ישראל, מהדורה חדשה ומורחבת, תל אביב: עם עובד, 1998, עמ' 393
↑  א. פאהן, ד. הלר, מ. אבישי, מגדיר לצמחי התרבות בישראל, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1998, עמ' 567
↑  תקנות בדבר מכירת זרעים, קובץ התקנות 1651, 20/11/1964, עמ' 452.
↑  פ. אוירבך, מ. אזרחי, ילקוט הצמחים, תל-אביב: ועד הלשון העברית, תר"ץ, עמ' 8
בר-גביע קוצני הנושא דורים של פרחים
Moluccella laevis
פרח של בר-גביע חלק
בר-גביע קוצני - פרחים ועלים
פרחיו של בר-גביע קוצני
גיבתון גנים

| גיבתון גנים |
| --- | --- |
 גיבתון גנים
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: גיבתוניים
סוג:: גיבתון
מין:: גיבתון גנים
שם מדעי
 Emberiza hortulana ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


Emberiza Hortulano
גִּבְּתוֹן גנים (שם מדעי: Emberiza hortulana) היא ציפור שיר במשפחת הגיבתוניים, ילידית באירופה ובמערב אסיה, נודדת בסתיו לאפריקה הטרופית וחוזרת בסוף אפריל או תחילת מאי. בישראל חולפת מצויה בסתיו ובאביב.
אורכה 16 סנטימטר ומשקלה 20–25 גרם. ראשה ירוק-אפור.
מקננת על האדמה או בקרבתה. ניזונה מזרעים, ובעת האכלת גוזלים - גם מחיפושיות וחרקים קטנים אחרים.
גיבתון הגנים במטבח הצרפתי

במטבח הצרפתי הציפור קרויה אורטולאן (בצרפתית: Ortolan) והיא נחשבת מזה מאות שנים למעדן. כיום (2022) הציפור אסורה לציד, סחר ומאכל. עד 1972 כל אלה היו מותרים ותפריטי המסעדות בצרפת כללו גיבתוני-גנים בקאסולט. בלחץ מדינות מהאיחוד האירופי נאכפו בצרפת בהדרגה איסורים הקשורים בגיבתון זה: עד 31 בדצמבר 2000 הציד היה מותר, אבל הפיטום והמכירה נאסרו. החל מ-1 בינואר 2001 – הכול אסור.
רק בצרפת קיימת מסורת פיטום והיא נחשבת למעדן במטבח הצרפתי, ביוון צדים גיבתוני-גנים בלתי מפוטמים ואוכלים אותם בתוך עלי גפן.
הציד נעשה באזור לאנד, בדרום-מערב צרפת. עונת הציד היא מאמצע אוקטובר עד אמצע נובמבר. על מנת לצוד את הציפורים מגדלים חמניות וכשהן מבשילות מפזרים בחצרות את גרעיניהן לפני עונת הציד, ומציבים לידן מלכודות קטנות. מעליהן תלויים כלובים ובהן ציפורי שיר, הציפורים שורקות וכשגיבתוני-הגנים יורדים לקרקע הן רואות גרעינים, טועמות ונשבות. ציפורי השיר (הפיתיון) נלכדות, מואכלות ומושקות היטב (בלי פיטום) במשך 10.5 חודשים בשנה, עד שמגיעה עונת הציד, ואחרי שהן משרתות את הציידים משחררים אותן.
גיבתוני-גנים שנועדו למאכל מוחזקים בכלובים במרתף אפל ומפוטמים בתריסר ארוחות ביום בתערובת של דוחן ציפורים, פאניס ודוחן. ביום האחרון מאכילים אותם בלי מים ולמחרת משקים אותם בארמניאק והורגים אותם, בדרך כלל בהטבעה.
לפני הבישול מוציאים בעזרת סיכה את הזפק המר, מכניסים את הגיבתון בשלמותו לכלי חרס קטן בתיבול פלפל ומלח, ואופים בתנור.
המנה מכונה בשם "המרחשת המזמרת" בשל הקול שמשמיע השומן, הרוחש בתחתית הכלי בתום האפייה. הכלי מוגש הישר מהתנור לסועד. נהוג לאכול את הגיבתון כאשר ראשו מכוסה בכיסוי כלשהו, בדרך כלל מפית. הסועד אוחז בראש המכוסה או במקור ואוכל את הציפור בשלמותה החל מהרגלים. מקובל לאכול גם את העצמות או לפלוט אותן בעדינות לכלי המיועד לכך. בסיום האכילה נשארים בידי הסועד רק הראש או המקור, לפי בחירתו.
לקריאה נוספת

אביטל ענבר, התענוגות של דרום-מערב צרפת, הוצאת כתר, ירושלים, 2005. עמ' 148, 190-186, 195-192.
הערות שוליים

↑  גיבתון גנים באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553350105171
דניאל בויארין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  6 בדצמבר 1946 (בן 78) אסבורי פארק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קולומביה, בית המדרש לרבנים באמריקה, קולג' גודארד, תיכון פריהולד 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים (1992)  פרס ברלין (2001) 
 
דניאל בויארין (באנגלית: Daniel Boyarin;‏ נולד ב-6 בדצמבר 1946) הוא פילוסוף והיסטוריון יהודי אמריקאי-ישראלי. חוקר של ההיסטוריה והדת היהודית. מגדיר עצמו כיהודי הלכתי גלותי (diasporic rabbinic Jew).
קורות חייו

דניאל בויארין נולד באסבורי פארק (אנ') בניו ג'רזי שבארצות הברית, צאצא לארבעה סבים וסבות יהודים מזרח אירופיים מהזרם המתנגדי ("ליטוואקים"). הוא למד במכללת גודאר (אנ'), בבית המדרש לרבנים באמריקה ובאוניברסיטת קולומביה והשלים עבודת דוקטורט בבית המדרש לרבנים באמריקה. לימד באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, באוניברסיטה העברית בירושלים, באוניברסיטת בר-אילן, באוניברסיטת ייל, באוניברסיטת הרווארד, בישיבה יוניברסיטי ובאוניברסיטת קליפורניה בברקלי. ב-1990 התמנה לפרופסור מן המניין לתלמוד במחלקה ללימודי המזרח הקרוב באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, משרה בה הוא מחזיק מאז. הוא חבר סמינר חנוך (אנ') וחבר המועצה המייעצת ל-Journal Henoch (אנ'), כתב העת של הסמינר. הוא מחזיק באזרחות כפולה, אמריקאית וישראלית.
ב-2005 נבחר כעמית באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
בשנת 2015 זכה בפרס הומבולדט (אנ') מטעם קרן אלכסנדר פון הומבולדט הגרמנית.
השקפותיו וכתיבתו

עבודתו של בויארין עוסקת בצומת שבין הפילוסופיה והדת, המסורת והחדשנות. הוא מגדיר עצמו כיהודי הלכתי-גלותי. בויארין חוקר תחומים בהם עוסקים גם מלומדים כמו סנדר גילמן וג'יי גלר (Jay Geller), שהחלו לחקור את הזיקה בין פסיכואנליזה ליהדות. בספרו הראשון, העיון הספרדי: לפרשנות התלמוד של מגורשי ספרד, בויארין מנתח את פרשנויותיו התלמודיות של יצחק קנפנטון, מגדולי חכמי ספרד לפני הגירוש. בספרו הבשר שברוח: שיח המיניות בתלמוד, בויארין מנתח באמצעות כלים היסטוריציסטיים חדשים את היחס הרבני בתלמוד למיניות. בספרו A Radical Jew: Paul and the Politics of Identity, הוא מנתח כיצד קריאות שגויות של כתיבתו האוניברסלית של פאולוס הובילו לאלימות וכפייה.
עבור בויארין, תסביך אדיפוס גם מגלם וגם מבטא דחייה של פרויד מלהיות מסווג כנשי בהקשר של הזמן בו הוא חי, ימים בהם האנטישמיות הובילה לבסוף לשואה. בויארין סבור שהפסיביות היא תכונה מהותית של היהדות, ומכיוון שזהו אפיון המשותף לה ולהומוסקסואליות, יש לה יכולת לחולל בהלה בקרב היהודים שחרדים מעינה הפקוחה של הרשות. כתוצאה מכך הוא טוען שפרויד ראה בתסביך אדיפוס דרך לדחות את התכונה הנשית ביהדות, על ידי כך שהוא הציע שהיהודים נושאים בקרבם, לא פחות מהגויים, את התשוקה להרוג.
בויארין סבור שהפסיביות היא תכונה הכרחית ליהדות מכיוון שבדת היהודית קיימת דמות אל גברי חזק שדורש ציות. בויארין מסתמך על ההגדה של פסח ומנסה להראות שהבן החכם הוא תלמיד חכם ושהבן הרשע הוא איש המלחמה. באופן בלתי נמנע מוליכה השקפה זו את בויארין להתנגד לציונות, מכיוון שהוא חש שהמרכיב ההכרחי של האקטיביות והמלחמה כרוכים יחדיו בשליטה על חבל ארץ והם במחלוקת עם מה שהוא מזהה כזרם האמיתי והקבוע של המסורת. מרתה נוסבאום זוקפת לזכותה של השקפתו על היהדות את: "עיצוב הנורמות הרומיות של הגבריות, והבאת הטענה המדהימה שהאדם האותנטי שספון כל היום בחדרו וקורא ספר, לובש את הצורה הגופנית של מישהו שזהו כל עולמו."
יחסו לסכסוך הישראלי-פלסטיני

בקובץ המאמרים Wrestling with Zion‏, שיצא לאור בשנת 2003, נכלל מאמר מאת בויארין, שבו כתב: "כשם שייתכן שהנצרות מתה באושוויץ, טרבלינקה וסוביבור... כך אני חושש שהיהדות עלולה למות בשכם, דהיישה, בית אל וחברון." על הטענה הזאת הוא מואשם[דרושה הבהרה] בזילות השואה ובאוטואנטישמיות.[דרוש מקור]
בויארין קרא לחרם על ישראל ומביע באופן קבוע תמיכה בקמפיין ה-BDS. לדברין מדינת ישראל היא טעות, בויארין מגדיר את עצמו אנטי-ציוני.
ספריו

A Critical Edition of the Babylonian Talmud, Tractate Nazir. (Doctoral dissertation, 1975).
Intertextuality and the Reading of Midrash. (Bloomington: Indiana University Press, 1990).
Carnal Israel: Reading Sex in Talmudic Culture, (Berkeley: University of California Press, 1993).
A Radical Jew: Paul and the Politics of Identity, (Berkeley: University of California Press, 1994).
Unheroic Conduct: The Rise of Heterosexuality and the Invention of the Jewish Man, (University of California Press, 1997).
Dying for God: Martyrdom and the Making of Christianity and Judaism, (Stanford University Press, 1999).
Border Lines: The Partition of Judaeo-Christianity, (University of Pennsylvania Press, 2004).
Judaism: The Geneology of a Modern Notion (2018).
The No-State Solution: A Jewish Manifesto, (Yale University Press, 2023)
ספריו > ספריו בעברית

העיון הספרדי: לפרשנות התלמוד של מגורשי ספרד, מכון בן-צבי לחקר קהילות ישראל במזרח, 1989.
הבשר שברוח: שיח המיניות בתלמוד, תרגם עדי אופיר, הוצאת עם עובד, 1999.
מדרש תנאים: אינטרטקסטואליות וקריאת מכילתא, מכון שלום הרטמן, תשע"א 2011.
הערות שוליים

↑  https://books.google.co.il/books?id=432ycMoPB-QC&pg=PR14&redir_esc=y#v=onepage&q&f=false
↑  מרתה נוסבאום, Man Overboard, הניו רפובליק, 22 ביוני 2006
↑  Cf. Tony Kushner and Alisa Solomon (ed.), Wrestling with Zion: Progressive Jewish-American Responses to the Israel-Palestinian Conflict (New York: Grove Press, 2003) .p. 17.
↑  נועם (דבול) דביר, בעקבות הלחץ: הרצאתו של הפרופסור האנטי-ציוני בבר-אילן הועברה לזום, באתר ישראל היום, 4 ביוני 2023
↑  נועם (דבול) דביר, "מדינת ישראל היא טעות": מרצה אנטי ציוני יתארח בכנס באוניברסיטת בר אילן, באתר ישראל היום, 17 במאי 2023
↑   איתמר בן-עמי, האם פתרון האי־מדינה טוב ליהודים?, באתר הארץ, 13 בפברואר 2024
↑  איתי מרינברג, יושב ודורש והאש מלהטת סביבותיו, באתר הארץ, 26 ביולי 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258900205171  PLWABN: 9810678767805606  BNE: XX5295351  BnF: cb13197419t (data)  GND: 123827094  ISNI: 0000 0001 1491 9753  LCCN: n82153786  NKC: mub2011626873  NTA: 109461878  SELIBR: 293409  SNAC: w6vf9btc  SUDOC: 030695457  VIAF: 54290161   WorldCat (עם VIAF): 54290161
גוג'י

| גוג'י |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: סולנאים
משפחה:: סולניים
סוג:: אטד
מין:: גוג'י
שם מדעי
 Lycium barbarum ‏לינאוס, 1753

| --- | --- |
 ערך תזונתי ל-100 גרם
 
 קלוריות:  314 קק"ל
 
 חלבונים:  11.8 ג'
 פחמימות:  55.0 ג'
 שומן:  0.19 ג'
 שומן רווי:  0.7%
 
 ויטמינים:  ‏
  ‑ ויטמין C:  12 מ"ג
 
 ברזל:  12.2 מ"ג
 סידן:  9 מ"ג
 אשלגן:  230 מ"ג
 נתרן:  0.48 מ"ג
 בטא-קרוטן:  8.55 מק"ג
 סיבים תזונתיים:  11 ג'
 
 מקור:
גוג'י ברי, (גוז'י ברי או וולפברי) הוא פרי יער של שיח רב שנתי ממשפחת הסולניים. השם "גוג'י" מתייחס לפריו של Lycium barbarum, וגם לפריו של המין L. chinense. השיח צומח לגובה של 1–3 מטרים.
"גוג'י ברי" הוא השם בו משווק הפרי. למעשה מדובר בפרי האטד.
מקור הצמח בדרום מזרח אירופה ואסיה. תפוצתו היא בחצי הכדור הצפוני. הפריחה מתרחשת בחודשים יוני עד ספטמבר, בהתאם לקו הרוחב, הגובה מעל לפני הקרקע, והאקלים.
מחקרים ביו-מולקוריים מראים שהמינים L, barbarum ,L. chinense ו-L. ruthenicum, משתייכים לקבוצה טקסונומית אחת (ענף/clade).
תיאור

עלי הצמח מסודרים בקבוצות של עד שלושה עלים. העלים מחודדים בקצוות ורחבים במרכז, אורכם 7 ס"מ ורוחבם עד 3.5 ס"מ. הפרחים צומחים בקבוצות של 1–3 בחיק העלים. עלי הגביע יוצרים פרח דמוי פעמון צינורי מאונות משולשות. עלי הכותרת הם בצבע סגול בהיר, ובגודל 9–14 מ"מ, עם חמש עד שש אונות קצרות.
הפרי הוא ענבה. הפירות הם בצבע כתום בהיר עד אדום, בצורת אליפסה ובגודל 1–2 ס"מ. מספר הזרעים בכל פרי הוא 10–60 וצבעם צהוב. הפירות מבשילים בחודשים יולי עד אוקטובר.
השיח מתרבה בעזרת קני שורש תת-קרקעיים ועל מנת למנוע את התרבותו יש לתחום את הקרקע ברדיוס מסוים מסביבו.
שימושים

פרי הגוג'י ניתן למאכל כשהוא נא, ניתן לשמרו על ידי ייבושו בשמש או על ידי הקפאה.
בסין משמשים העלים הצעירים בסלט.
שיווק

מתחילת המאה ה-21 משווק הפרי בעולם המערבי כמאכל בריאות. לעיתים מגובה בהצהרות מדעיות לא מאומתות על ערכו הבריאותי כביכול. רמת הוויטמין סי בפרי דומה לפרי הדר ותות שדה.
שיווק > ביקורת על משווקים בארצות הברית

בשנת 2006 הוציא מנהל המזון והתרופות האמריקאי הודעת אזהרה לשניים ממשווקי מיץ הגוג'י שהצהירו בניגוד לחוק שהמוצר הוא "תרופה לריפוי, הפחתה, טיפול או מניעת מחלה" כשאין לזה הערכה מדעית.
בשנת 2009 הוגשה בבית משפט בארצות הברית תובענה ייצוגית נגד 'פרי לייף', משווק פרי ומיץ גוג'י. התביעה האשימה את המשווק במצגי שווא, פרסומת כוזבת ומטעה, ועוד.
בישראל

רוב פירות הגוג'י שנמכרים בישראל הם מיובשים ומיובאים.
בשנים האחרונות (2010 בערך) התחילו כמה חוות חקלאיות (בשרון; במושב אביגדור, בצפון; חוות הגוג'י במושב ציפורי) לגדל את פרי הגוג'י למכירת הפרי הטרי. זרעים ושיחים של הפרי מזנים שונים (הימלאיה - גדול, טיבט - קטן) ניתנים לקנייה במשתלות והוא מומלץ לגידול בגינה.
בקיץ 2014 נקטף לראשונה, היבול הראשון של פרי הגוג'י בתחנת הניסיונות מרכז ופיתוח רמת הנגב. החוקרים במרכז ניסו לפתח את דרכי הגידול, קטיף, ושיפור חיי המדף של הפרי. תוך כשנה התאפשר גידולו המסחרי במשתלות וחממות מותאמות ברחבי הארץ.
גוג'י ברי מיובש
גוג'י ברי פריחה ופרות
גיבתון השלג

| גיבתון השלג |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: קלקרידיים
סוג:: Plectrophenax
מין:: גיבתון השלג
שם מדעי
 Plectrophenax nivalis ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


איור של גיבתון שלג
גיבתון השלג (שם מדעי: Plectrophenax nivalis) הוא מין של ציפור שיר קטנה ממשפחת הגיבתוניים או ממשפחת הקלקרידיים, החי כמעט לגמרי באזור הארקטי, אם כי הם גם חיים גם על כמה הרים מושלגים מחוץ לאזור הארקטי.
התפוצה של הגיבתון היא באזורים צפוניים לאורך אירואסיה ואמריקה הצפונית. עם זאת נצפה פרט תועה בישראל לחופי עכו. פרט זה נטרף לאחר מספר ימים בידי בז מצוי.
מאפיינים

זהו מין גדול יחסית לגיבתון: אורכו 15-18 ס"מ, מוטת כנפיו 32-38 ס"מ ומשקלו 26-50 גרם. סימן זיהויו הבולט הוא צבעיו הלבנים למעט המקור הכתום, הראש האפור והכנפיים השחורות המנוקדות בלבן. הנקבות מזכירות גם צבע של דרורים בכנפיהם.
הגיבתונים חיים בעיקר באזור הטונדרה וערבות דומות וגם בביצות קרות ללא עצים ובהרים מושלגים. מזונם הוא זרעים וגם חרקים ופרוקי רגליים בקיץ בעונת הרבייה. מצב תפוצתם טוב והם אינם נמצאים בסכנת הכחדה כלשהי.
תת-מינים

לגיבתון הסוואנה ישנם 4 תת-מינים:
Plectrophenax nivalis nivalis
Plectrophenax nivalis insulae
Plectrophenax nivalis vlasowae
Plectrophenax nivalis townsendi
הערות שוליים

↑  גיבתון השלג באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007551050505171
גלדן כלבי

| גלדן כלבי |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
מחלקה:: דגי סחוס
על־סדרה:: דמויי כריש
סדרה:: כרישאים
משפחה:: גלדניים
סוג:: Scyliorhinus
מין:: גלדן כלבי
שם מדעי
 Scyliorhinus canicula ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה

גִּלְדָּן כַּלְבִּי (שם מדעי: Scyliorhinus canicula) הוא מין של כריש ממשפחת הגלדניים החי במדפי יבשות באוקיינוס האטלנטי, חופי בריטניה ומחופי נורווגיה ודרומה עד לחופי סנגל וכן במדינות הים התיכון ובמערב הים השחור.
מאפיינים

אורכו של כריש קטן זה עד מטר אחד ומשקלו מגיע לשני ק"ג. כריש זה מנומר בצהוב עד כחול עם נקודות שחורות-ורודות. גופו בעל עור חלקלק והוא בעל סנפירים מעטים, בעיקר בסמוך לזנב הקצר והמגושם. הראש קטן ומזדקר למעלה והעיניים גדולות ומותאמות לראיית לילה. לזכרים ישנם לסתות ושיניים גדולות יותר מהנקבות.
הכרישים ניזונים מיצורי ים כמו סרטנים, רכיכות ודגים קטנים ומגוונים בקווצי עור, תולעים ומיתרני זנב.
הכרישים מתרבים במים הרדודים ומדביקים את הביצים בסמוך לאצות ים. אחרי 5-11 חודשים, תלוי בתאריך ובמזג האוויר, הצאצאים בוקעים ומתחילים לנוע באופן עצמאי.
הערות שוליים

↑  גלדן כלבי באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  מילון בעלי חיים: דגי סחוס (תש"ס), 2000. האקדמיה ללשון העברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565855005171  LCCN: sh85119187
גנון לבן שפה

| גנון לבן שפה |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פרימטים
תת־סדרה:: בעלי אף יבש
משפחה:: קופים בעלי זנב
סוג:: גנון
מין:: גנון לבן שפה
שם מדעי
 Cercopithecus cephus ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


גנון לבן שפה (שם מדעי: Cercopithecus cephus) הוא מין של קוף מהסוג גנון מהמשפחה קופים בעלי זנב, אשר חי ביערות דרום-מערב אפריקה. קוף זה נפוץ יחסית ואיננו נמצא בסכנה.
גונון זה מגיע לאורך 52 ס"מ עם זנב באורך 70 ס"מ ומשקלו עד 4 ק"ג. הזכרים גדולים בהרבה מהנקבות ובעלי פנים צבועות בכחול עם שערות שפם לבנים (מהם קיבל הקוף את שמו), גבות לבנות ושערות "זקן" צהובות. שאר הגוף בצבע חום-זית והבטן בהירה. זהו קוף קטן יחסית הנפוץ על העצים ביערות, שם הוא מבלה בחבורות קטנות המכילות זכרים ונקבות. להקות נוספות שייכות לזכרים רווקים חסרי נחלה. הגונונים הם פעילי יום המבלים בין העצים ביער.
הגונון הוא אוכל-כול. הוא ניזון בעיקר מפירות וזרעים בשלים אך גם מפרחים, חרקים, חסרי חוליות ובעלי חיים קטנים. בעונת הרבייה הזכרים מרשימים את הנקבות עם פניהם הצבועות. הנקבה יולדת לאחר חצי שנה גור אחד המתבגר תוך 4–5 שנים.
הגונון חי ביערות גשם לחים במדינות הבאות: אנגולה, קמרון, הרפובליקה המרכז-אפריקאית, הרפובליקה של קונגו, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, גינאה המשוונית וגאבון.
הערות שוליים

↑  גנון לבן שפה באתר הרשימה האדומה של IUCN
גירית אמריקאית

| גירית אמריקאית |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפים
תת־סדרה:: דמויי כלב
משפחה:: סמוריים
תת־משפחה:: Taxideinae
סוג:: Taxidea 
מין:: גירית אמריקאית
שם מדעי
 Taxidea taxus ‏שרבר, 1777
תחום תפוצה


גירית אמריקאית (שם מדעי: Taxidea taxus) היא מין יחיד בסוגו ממשפחת הסמוריים החי באמריקה הצפונית ביערות ובערבות. אף על פי שהיא קרויה גירית היא שייכת לתת-משפחה נפרדת. היא קרובתה של הגירית הנכחדת כאמיטאטקסוס. מקור השם גירית הוא בגלל עיטורי הפנים שדומים לעיטורי הגירית המצויה.
מאפיינים

נפוצה במערב ובמרכז ארצות הברית, צפון מקסיקו, מרכז קנדה ובאזורים מסוימים בדרום מערב קולומביה הבריטית.
אורך גופה בין 60 ל-75 ס"מ, והזכרים מעט גדולים מהנקבות, כאשר משקלם הממוצע הוא 9 ק"ג ושל נקבה כ-7 ק"ג. תת-המין הצפוני של הגירית האמריקאית,  T. t. jeffersonii, מעט גדול מתת המינים הדרומיים.
מין זה הוא טורף, הניזון בין היתר מחולדי השק, סנאיים, חפרפרות, מרמיטות, נובחניות, פיקות וחולדות סוחרות.