בנות השטן
עלילת הסרט

הסרט מתרחש על רקע בית ספר יסודי לבנים, המתנהל כפנימייה. המוסד שוכן בבניין גדול ומוזנח באחד הפרברים של פריז, במבנה גדול, אך ישן ומרופט, אשר בחצרו בריכת שחייה מזוהמת (שלה אחר כך תפקיד חשוב בעלילה). בבית הספר שני מורים, שתי מורות, שוער ומנהל המשליט על התלמידים משמעת קפדנית ונוקשה. המזון המוגש לתלמידים בחדר האוכל הוא מזון דל ואופן הגשתו דומה במידת מה לזה המתואר בספרו של צ'ארלס דיקנס "אוליבר טוויסט". צילומי הסרט הם בשחור-לבן בסגנון הסרט האפל ההוליוודי של שנות הארבעים והחמישים.
על רקע עליבותו של המוסד ואווירתו הקודרת מתפתח משולש אהבים בין המנהל, מישל, ובין אחת המורות, ניקול, אותה מגלמת סימון סיניורה. אשתו הנבגדת של המנהל, כריסטין (אותה מגלמת ורה קלוזו, אשת הבמאי), הצלע האחרת במשולש, היא אישה אמידה שהיא בעלת הבניין בו שוכן המוסד. כריסטין היא אישה עדינה וחולת לב. מישל בעלה, המתגלה כסאדיסט, משפיל אותה ומתעלל בה.
גם אל פילגשו, ניקול, אין מישל מתייחס טוב יותר וממרר אף את חייה. עד כדי כך שנוצרת ברית בין האישה לבין צרתה, ושתיהן מחליטות לרצוח אותו. בעת חופשת חג מן הלימודים הן מזמינות אותו לדירתה של הפילגש בעיר ניור (Niort), שם הן משקות אותו במשקה אלכוהולי שנמהל בו סם שינה. בסצנה מחרידה שתיהן גוררות את מישל לאמבטיה מלאת מים ומטביעות אותו בה. מישל שוקע במים כשעיניו נראות כיוצאות מחוריהן. שתי הנשים מחזירות את הגופה לפנימייה, כשהיא מוחבאת בארגז נצרים במכוניתה של ניקול, וזורקות את הגופה לבריכת השחייה המלאה בעלים ובסחי, שלפיכך מימיה אינם שקופים. אולם זה אינו סוף הסרט אלא רק ההתחלה.
שתי הנשים ממתינות בחרדה לגילוי הגופה אך זו אינה נחשפת ואינה צפה אל מעל לפני המים. כאשר מימי הבריכה מרוקנים, על מנת לבצע בה ניקיון, מתברר לחרדתן של הנשים כי בבריכה הריקה אין כל גופה. בינתיים הולכים ומתרבים סימנים כי המנהל חי ונמצא בפנימייה; אחד התלמידים העומד בפינת העונשין נשאל מי העניש אותו והוא עונה: "המנהל", המקטורן שלבש מישל בעת הרצח מוחזר על ידי שליח ממכבסה כשהוא מכובס ומגוהץ ובירור במכבסה לאיתור האדם שמסר את המקטורן לניקוי אינו מוביל לשום תוצאה. כך גם בצילום קבוצתי של כל תלמידי המוסד ומוריו, המתבצע לקראת סוף שנת הלימודים, ניתן להבחין כי מבעד לחלון המוסד שברקע ניצבת צללית של דמות הדומה לדמותו של המנהל המנוח, מישל.
זיק של תקווה לפתרון התעלומה נדלק כשהנשים מגלות כתבה העיתון על גופת גבר שטבע בנהר, שתיאורו הגופני דומה לזה של המנהל. שתי הנשים חשות לחדר המתים, אך לאכזבתן הגופה איננה גופתו של מישל. כאן מצטרפת לעלילה דמות נוספת והיא דמותו של קצין משטרה קשיש בדימוס, המפקח פושה, היושב במבואה לחדר המתים ומוצא את פרנסתו בכך שהוא מציע את עזרתו לאנשים שבאו לזהות גופות של נעדרים ונכזבים להיווכח כי הגופה שבחדר המתים אינה גופתו של הנעדר. האיש מציע את עזרתו לשתי הנשים ובא עמן לפנימייה, שם הוא מתחיל לחקור את הפרשה ומתשאל עובדים ותלמידים במוסד. מכאן מגיעה העלילה לקראת שיאה וסיומה המזעזע והבלתי צפוי.
כריסטין לנה לבדה בחדרה, כשהיא נחה מהתמוטטות גופנית שנגרמה עקב החמרת מחלת לבה כתוצאה מהמתח שנגרם לה מן הרצח ומן העלמות הגופה. בדמי הלילה היא שומעת קול צעדים בבניין, היא עוקבת אחר הקול ומגיעה לחדר האמבטיה. שם, לתדהמתה, היא חוזה במישל כאשר הוא מתרומם אט אט ממימי האמבטיה שכולו נוטף מים ועיניו נראות כיוצאות מחוריהן, כפי שנראה בעת ש"נרצח". כריסטין הנדהמת והמזועזעת לוקה בהתקף לב, צונחת ומתה. רק אז מסתבר שהמדובר במזימה של מישל וניקול שנועדה להבהיל את כריסטין, הלוקה בליבה, כדי לגרום למותה, לסלקה מדרכם ובה בעת לזכות את מישל בעזבונה – הפנימייה. כשכריסטין נופלת מתה שולף מישל מבין עפעפיו גלגלי עיניים מפלסטיק ששיוו לו את החזות של מת שעיניו יוצאות מחוריהן. הצמד ניקול ומישל מתחבק ליד הגופה וניקול שואלת את מישל "כמה נקבל מן העיזבון?". ואז באה תשובה מפיו של המפקח פושה המגיח מן החשיכה: "חמש עשרה עד עשרים שנה, תלוי באיכותו של עורך הדין שלכם".