stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טדאוש קוטרבינסקי
הערות שוליים

↑  פרופסורים פולנים בראש תנועה נגד האנטישמיות, דבר, 10 באוגוסט 1939
↑  טרופי קוטרבינסקי: האנגלית ראויה לשמש שפה בינלאומית, דבר, 19 במרץ 1958
פרופ' קוטרבינסקי על ביקורו בישראל, דבר, 27 במרץ 1958
מכתב תודח מאת פרופסור קוטרבינסקי לראש הממשלה, דבר, 15 באפריל 1958
↑  הוטל חרם על 34 אנשי־רוח בפולין, למרחב, 13 באפריל 1964
↑  אליעזר בן, בולים, מעריב, 10 בדצמבר 1986
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263790605171  PLWABN: 9810572208105606  BIBSYS: 90731795  BnF: cb121612072 (data)  CiNii: DA02987419  GND: 11898764X  ICCU: SBLV005711  ISNI: 0000 0000 8338 6973  LCCN: n86139614  MGP: 22591  NDL: 00446201  NKC: jn20000700949  NLA: 35759350  NSK: 000298803  NTA: 073587753  RERO: 02-A003469930  SNAC: w6sr26n9  SUDOC: 030134943  Trove: 1074537  VcBA: 495/197781  VIAF: 50156   WorldCat (עם VIAF): 50156
ינקי מרגלית

.
| --- | --- |

 לידה:  18 בספטמבר 1962 (בן 62) 
 מדינה:  ישראל 
 yankimargalit.com
 
ינקי (יעקב) מרגלית (נולד ב-18 בספטמבר 1962) הוא יזם, משקיע, נואם, כותב טורים ואיש הייטק ישראלי.
היה מייסד, יו"ר ומנכ"ל של חברת התוכנה "אלדין". כיהן כיו"ר SpaceIL, ארגון העוסק בטכנולוגיית חלל המתמודד על Google Lunar X PRIZE וכיו"ר SCREEMO. הוא גם שותף ב-Innodo, קרן הון סיכון שמשקיעה בחברות בשלבי ההקמה שלהן.
בעשור השני של המאה ה-21, מרגלית מרבה להרצות אודות טכנולוגיה, יזמות, חדשנות ואבולוציה. בנוסף לכך הוא עוסק בביוטכנולוגיה, אנרגיה מתחדשת וחקר החלל.
מרגלית סייע להקמתם ופיתוחם של ארגונים ללא כוונת רווח וישב במועצות המנהלים של כמה מהם. אלה כוללים את Idealist.org (אנ'), ארגון לתת, חינוך לפסגות, Meet.mit.edu, ‏Adama.org.il ו-SpaceIL.
ביוגרפיה

ינקי מרגלית גדל בבת ים. בהיותו בן 11, ינקי ואחיו עודד אובחנו כילדים מחוננים והוזמנו להצטרף לקורסים לנוער שוחר מדע.
בנעוריו ינקי אהב מאוד לעסוק במחשבים. ב-1977, בהיותו בן 15, הוא בנה את המחשב הראשון שלו ביחד עם אחיו, עודד מרגלית.
ב-1985 ייסד מרגלית את חברת "אלדין מערכות מידע". בשנותיה הראשונות פיתחה החברה שני קווי מוצרים: ערכת אינטליגנציה מלאכותית (שחדלה מפיתוחה בהמשך) ומוצר חומרה שיועד למנוע העתקה בלתי חוקית של תוכנה, הדומה לניהול זכויות דיגיטלי. הוא גייס 10,000 דולר כהון התחלתי לחברה. שני אחים של ינקי מרגלית, דני מרגלית וגדי מרגלית, הצטרפו לאלדין כמנהלי CTO ו-IT. מוצר ניהול הזכויות הדיגיטלי הפך להצלחה וב-1993 הביא למכירות של 4 מיליון דולר. באותה שנה החברה הונפקה לראשונה בנאסד"ק וגייסה סכום של 7,900,000 דולר.
ב-2004 החברה נרשמה גם בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
באמצע 2008, Vector Capital ניסתה לרכוש את אלדין. בתחילה Vector הציעה מחיר של 14.50 דולר למניה, אולם מרגלית, מייסדה של אלדין, סירב להצעה. בעלי המניות של אלדין הסכימו למיזוג בפברואר 2009, במחיר של 11.50 דולר למניה, במזומן. במרץ 2009, עם קרוב ל-150 מיליון דולר במכירות, רכשה חברת Vector Capital את אלדין ומיזגה אותה באופן רשמי עם חברת SafeNet.
במאי 2023 דיבר ינקי מרגלית במסגרת תוכנית המגדלור עם יזמים ישראלים פעילים בתנועת אחים לנשק על המצב בישראל ועל השפעות הרפורמה המשפטית בישראל 2023.
ינקי מרגלית הוא מרצה בתחומי היזמות, חדשנות, טכנולוגית וחקר העתיד ואחריות חברתית. הרצאתו הידועה ביותר היא: "מבט אחר על יזמות, חדשנות והצלחה".
בין הרצאותיו:
העתיד של העתיד - על סינגולריות, אבולוציה וטכנולוגיה
יזמות וחדשנות
SpaceIL - נחיתת חללית ישראלית על הירח
חלום את זה - עשה את זה! הרצאה בועידת TED ירושלים על יזמות אישית
הערות שוליים

↑  חברת סרמו
↑  גרפולוגיה באמצעות מחשב, מעריב, 21 בינואר 1986
↑  טלי ציפורי, ‏האחים מרגלית עשויים להיפגש עם 6.4 מיליון דולר כתוצאה מהנפקת אלדין, באתר גלובס, 27 במרץ 2005
↑  מיכל יושאי, ‏אלדין דוחה את הצעת הרכש של קרן וקטור: 194 מיליון דולר, באתר גלובס, 28 באוגוסט 2008
↑  שרון ביידר, ‏האקזיט המאכזב למפעל חייו של ינקי מרגלית: אלדין נמכרה ב-160 מיליון דולר לקרן וקטור, באתר גלובס, 12 בינואר 2009
↑  ינקי מרגלית: מבט אחר על יזמות, חדשנות והצלחה, בערוץ האוניברסיטה הפתוחה ביו טיוב
↑  ינקי מרגלית - אבולוציה, טכנולוגיה וסינגולריות חלק 1, בפורום יזמות של MIT ביו טיוב
↑  הרצאת פתיחה מפי יו"ר SpaceIL ינקי מרגלית, בערוץ Top Geek ביו טיוב
↑  חלום את זה - עשה את זה! הרצאה בוועידת TED ירושלים בערוץ ועידת TED ירושלים ביו טיוב
המוזיאון המצרי (טורינו)

ערך זה עוסק במוזיאון מצרי בטורינו. אם התכוונתם למוזיאון אחר לעתיקות מצרים העתיקה, ראו .
| --- | --- |
חזית הכניסה למוזיאון, 2007
חזית הכניסה למוזיאון, 2007
 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון לארכאולוגיה
 כתובת:  Via Accademia delle Scienze 6 
 מיקום:  טורינו 
 מדינה:  איטליה 
 מייסדים:  קרלו פליצ'ה, מלך סרדיניה 
 מבקרים בשנה:  898,500 אדם פיזי (נכון ל־2022)
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1824
 תאריך פתיחה רשמי:  1824 
 מידות
 שטח:  5,500 מ"ר (נכון ל־2015) 
 קואורדינטות:  45°04′06″N 7°41′04″E﻿ / ﻿45.068333333333°N 7.6844444444444°E﻿ / 45.068333333333; 7.6844444444444
 www.museoegizio.it
  (למפת טורינו מוגדלת) המוזיאון המצרי(למפת טורינו רגילה) המוזיאון המצרי
 
המוזיאון המצרי (באיטלקית: Museo Egizio) הוא מוזיאון בעיר טורינו באיטליה אשר מכיל אוסף של ממצאים ארכאולוגיים ואנתרופולוגיים ממצרים העתיקה. המוזיאון מכיל את האוסף השני בגודלו, אחרי המוזיאון המצרי בקהיר, של עתיקות ממצרים העתיקה.
בשנת 2006 פקדו את המוזיאון כחצי מיליון איש.
הכניסה המרשימה של המוזיאון שימשה תפאורה לסרט "הג'וב האיטלקי".
היסטוריה

מקורו של המוזיאון באוסף עתיקות ממצרים העתיקה אותו רכשו המלכים מבית סבויה בפיימונטה במחצית השנייה של המאה ה-19.
המוזיאון הוקם בטורינו שהייתה אז בירת הממלכה. במהלך מלחמת העולם השנייה הועברו הפריטים היקרים באוסף למשמרת בעיר אז'ה (Agliè).
במהלך המאה ה-20 נוספו לאוסף פריטים רבים, ובכללם תרומת ממשלת מצרים בשנות ה-60. תרומה אשר ביטאה הכרת תודה של מצרים על הסיוע האיטלקי בשיקום עתיקות אבו סימבל.
ז'אן-פרנסואה שמפוליון נעזר רבות באוסף הפפירוסים שבמוזיאון כאשר החל את מחקרו בפיענוח כתב החרטומים.
מוצגים

אחד הפפירוסים החשובים במוזיאון הוא רשימת המלכים מטורינו, שגם הוא נחקר על ידי שמפוליון. וכן מפת טורינו.
במוזיאון נמצאות שלוש גרסאות שונות של ספר המתים המצרי, ובכללם העותק העתיק ביותר של הספר. וגם הפפירוס הארוטי מטורינו.
במוזיאון נמצא גם קטע מהפואמה "ההוראה מפי דואה חתי" על גבי אוסטרקון.
פסלו של רעמסס השני עם האל אמון והאלה חתחור, אוסף המוזיאון
הפפירוס מפת טורינו
מרקוס טרנטיוס וארו

| --- | --- |

איור משנת 1923 המתאר את וארו
 לידה:  116 לפנה״ס רייטי, איטליה 
 פטירה:  27 לפנה״ס (בגיל 89 בערך) רומא, הרפובליקה הרומית 
 מדינה:  רומא העתיקה 
 אירועים משמעותיים:  פרוסקריפציות (43 לפני הספירה) 
 שפות היצירה:  לטינית 
 יצירות בולטות:  De lingua Latina, De re rustica 
 בן או בת זוג:  Fundania 
 
פסלו של וארו בעיר ריאטי
מרקוס טרנטיוס וארו (בלטינית: Marcus Terentius Varro; מכונה גם Varro Reatinus; ‏116 - 27 לפנה"ס) היה מלומד וסופר רומאי.
ביוגרפיה

וארו נולד ליד ריאטה (כיום העיר ריאטי במחוז לאציו שבאיטליה) למשפחה ממעמד הפרשים. הוא נשאר קרוב לשורשיו והיה בעל אחוזה חקלאית גדולה בעמק שבו נולד.
וארו, שתמך בפומפיוס, הגיע למשרה של פראיטור אחרי ששימש כטריבון, כקוואיסטור וכאיידיל. ב-59 לפנה"ס היה חבר ועדה שהכינה את תוכניתו של יוליוס קיסר ליישוב מחדש של קפואה וקמפניה. במשך מלחמת האזרחים של יוליוס קיסר (49 - 45 לפנה"ס) פיקד על כוחותיו של פומפיוס בקרב אילרדה והשתתף בקרב פארסאלוס (9 באוגוסט 48) שבו צבאו של פומפיוס ניגף בפני כוחותיו של קיסר. וארו זכה במחילה, וקיסר מינה אותו למנהל הספרייה ברומא, אבל אחרי מות קיסר, מרקוס אנטוניוס הכריז על וארו כאויב המדינה. רוב רכושו הוחרם והוא איבד את משרתו בספרייה.
כאשר הרפובליקה הרומית הפכה לאימפריה וארו מצא את מקומו לצדו של אוגוסטוס קיסר ולבסוף זכה בחיי שקט ושלווה שאפשרו לו לעסוק במחקר ובכתיבה. הוא למד אצל הפילולוג לוקיוס אליוס סטילו ברומא, ומאוחר יותר היה תלמיד האקדמיה האפלטונית באתונה אצל אנטיוכוס מאשקלון.
יצירתו

מרקוס טרנטיוס וארו כתב למעלה מ-74 יצירות בלטינית על נושאים רבים ושונים, ובהם תשעה ספרי דיסציפלינה שעסקו בדקדוק, רטוריקה, לוגיקה, אריתמטיקה, גאומטריה, אסטרונומיה, מוזיקה, רפואה ואדריכלות. סופרים מאוחרים יותר הגדירו את שבע האמנויות החופשיות (שכללו את שטחי הדיסציפלינה של וארו מלבד רפואה ואדריכלות) שהיוו את נושאי הלימוד הבסיסיים בימי הביניים. קטעים רבים מספריו שימשו את האנציקלופדיסטים הצרפתיים במרוצת המאה השמונה עשרה.
וארו ערך רשימת אנשים ששימשו במשרת קונסול רומאי - רשימה שנקראה "הכרונולוגיה של וארו". רשימה זו נועדה לקבוע את השנים המדויקות שבהן כיהנו הקונסולים בהיסטוריה הרומאית. אם כי נפלו טעויות ברשימה זו, היא הייתה מקובלת בציבור בעיקר משום שהייתה חרותה על שער הניצחון של אוגוסטוס קיסר ברומא.
החיבור "דמויות" (Imagines) היה הספר המאויר הראשון ברומא. נכללו בו 700 אישים יווניים ורומיים שלכל אחד מהם הוקדשו דיוקן מצויר ומספר שורות.
רק משני חיבורים של וארו נותרו קטעים ניכרים, והם: 'על אודות השפה הלטינית' (De lingua Latina) ב-25 ספרים. מהם נותרו הספרים 5 ו-6 בשלמותם, וחלקים מן הספרים 10-7. החיבור היחיד שנותר בשלמותו הוא 'על אודות החקלאות' (De re rustica) בשלושה ספרים, שנכתב במתכונת של דו-שיח. נדונים בו בעיקר עניינים הנוגעים לגידול בקר, צאן, ציפורים ודבורים.
שרדו גם קטעים רבים קצרים מספריו האחרים שצוטטו בכתביהם של מחברי העת העתיקה ובהם קיקרו, פליניוס הזקן, ורגיליוס ואולוס גליוס. קווינטיליאנוס כינה את וארו "הגדול שבמלומדים הרומאיים". בין היתר, וארו חזה מראש את המיקרוביולוגיה, כאשר המליץ לאנשי תקופתו להתרחק מאדמת ביצה וטען כי מקומות אלה שורצים ביצורים קטנים שאינם נראים לעין, הנכנסים לגוף דרך הפה או האף וגורמים למחלה ולמגפה.
וארו על הדת היהודית

החיבור "קדמוניות העניינים האנושיים והאלוהיים" ("Antiquitates Rerum Humanarum et Divinarum"), כלל 41 ספרים ונכתב בין 63 ל-47 לפנה"ס והגיע לידינו בתיווך אוגוסטינוס. וארו נדרש בו להיעדרם של צלמים בדת היהודית והוא משוה אותה לדת הרומית. על פי אוגוסטינוס, וארו "אומר שבמשך למעלה מאה ושבעים שנים סגדו הרומאים הקדמונים לאלים ללא צלם. 'לו נמשך נוהג זה עד ימינו אנו', הוא אומר, 'או אז היינו אדוקים יותר בעבודת האלים'. וכתימוכין לדעתו זו הוא מביא כראיה, בין השאר את דוגמת העם היהודי... הוא העריך בחכמה שאלים בצורת דמויות מטופשות עלולים בנקל לעורר בוז".
זוהי אחת ההתבטאויות האוהדות ביותר של מחבר פגאני על הדת היהודית ומנהגה לעבוד אל ללא צלם. משתמע ממנה שהיהודים נראים לו "דתיים" יותר במובן המסורתי, מאשר הרומאים, מכיוון שלא בגדו במנהג האבות שלהם. וארו ראה ביהודים עם שדרכו תואמת את מנהגי רומא העתיקה. פולחנם נטול הצלמים תואם את מה שהיה פעם גם האידיאל של הדת הרומית המקורית, אך התדרדר לעבודת אלילים המחליפה את האלים האמתיים בפסלים.
בספרות היוונית-רומית הפגאנית, אחת הדרכים להבין את המוזרות של תפיסת האלוהים ביהדות ולשלבה בפנתאון היווני או הרומי, הייתה להכריז על אלוהי היהודים כבכיר האלים וכך לזהותו עם יופיטר או זאוס. על פי אוגוסטינוס, גם וארו הציע את האפשרות הזאת, ככל הנראה לראשונה: "וארו, אחד מתוכם...חשב שאלוהי היהודים זהה ליופיטר, וסבר שאין זה משנה באיזה שם הוא קרוי, כל עוד מתכוונים לאותו הדבר... מכיוון שהרומאים בדרך כלל אינם סוגדים לאף ישות העולה על יופיטר...והם חושבים אותו למלך כל האלים, ומאחר שלתפיסתו היהודים עובדים את האל העליון, הוא לא יכול היה אלא לזהותו עם יופיטר".
אוגוסטינוס מזכיר בשני מקומות נוספים את העובדה שוארו מזהה את אלוהי היהודים עם יופיטר ואילו לידוס (אמצע המאה ה-6 לספירה) מציין שוארו אומר על האל היהודי "שהוא נקרא 'יהו' (Iao) ב(שירי) המסתורין הכלדיים (Chaldaean mysteries)".
האל "יאו" (יהו) נזכר גם אצל בן דורו של וארו,  דיודורוס סיקולוס, ומאוחר יותר אצל קורנליוס לבאו.
מלבד דבריו על היהודים ודתם, וארו מזכיר גם את ארץ יהודה - בדיווחו על אירועים שהתרחשו בזמן שפומפיוס ניהל מלחמה באזורים הסמוכים לה, ובהתייחסו לתמרים שלה: "עצי התמר של סוריה נושאים פירות ביהודה, אבל אינם יכולים להוציא פרי באיטליה".
לקריאה נוספת

מנחם שטרן - Menahem Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Jerusalem, 1976, Vol. I, XXXV. Varro, pp. 207-212
הערות שוליים

1 2  ישראל שצמן, תולדות הרפובליקה הרומית, עמ' 535.
↑  Augustinus, De Civitate Dei, IV, 31
1 2  פטר שפר, יוּדוֹפובּיה - גישות כלפי היהודים בעולם העתיק (מאנגלית: להד לזר); פרק 2 האל היהודי, עמ' 58-57, 265; ספריית "הילל בן-חיים" הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2010.
↑  Augustinus, De Consensu Evangelistarum, I, 22:30
↑  Augustinus, De Consensu Evangelistarum, I, 23:31; 27:42
↑  Lydus, De Mensibus, IV, 53
↑  (Plinius, Naturalis Historia, XXXIII, 136 (XXXIII, Chapter 47
↑  Varro, Res Rusticae, II, 1:27
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302986005171  PLWABN: 9810565061205606  BIBSYS: 90211288  BNE: XX958574  BnF: cb119277168 (data)  CANTIC: a10470086  CiNii: DA01363600  GND: 118626183  ICCU: CFIV038730  ISNI: 0000 0001 2145 2047  LCCN: n79060808  LNB: 000008974  NKC: jn19981002308  NLA: 35578074  NLG: 62600  NSK: 000086182  NTA: 068689209  RERO: 02-A000170572  SELIBR: 200670  SNAC: w6xs8cs1  SUDOC: 027177866  Trove: 1002016  VcBA: 495/44942  VIAF: 100219311   WorldCat (עם VIAF): 100219311
ארווין סאבו

| --- | --- |

 לידה:  23 באוגוסט 1877 סלניצה, סלובקיה 
 פטירה:  29 בספטמבר 1918 (בגיל 41) בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 שם לידה:  Schlesinger Sámuel Ármin 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות קרפשי 
 שפות היצירה:  הונגרית 
 
ארווין סאבו (במקור שמואל ארמין שלזינגר, בהונגרית: Szabó Ervin; סלניצה 23 באוגוסט 1877 – בודפשט, 30 בספטמבר 1918) היה סוציולוג, ספרן, מנהל ספרייה, משפטן, מהפכן אנרכו-סינדיקליסטי יהודי-הונגרי, מנהיגם האינטלקטואלי של הסוציאליסטים המהפכניים. הוא היה מן המרצים בחוג יום ראשון.
קורות חיים

משנת 1901 ארווין היה מעובדי הספרייה של בודפשט ומשנת 1911 מנהלה. הוא כתב בעיתון נפסבה (קול העם-Népszava) שופר המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית משנת 1900 ויצר את המדור הספרותי של העיתון. הוא בא ממשפחה בורגנית מרוששת. למד משפטים באוניברסיטת בודפשט ואחר כך באוניברסיטת וינה; כבר בתקופה זו הצטיין בעבודתו הסטטיסטית והספרנותית. הוא קיבל את הדוקטורט בשנת 1899. לאחר מספר שנים של התמחות, הצטרף לספרייה המטרופוליטנית כלומר סיפריית הבירה בודפשט והיה כאמור למנהלה משנת 1911. הוא תכנן רשת תרבותית מקיפה, וברוחו החל לבנות רשת ספריות. הוא ניסה להנגיש את המוסד למגוון רחב של אנשים, ובמיוחד למעוטי יכולת. בעבודתו עקב אחר הדוגמה של הספרייה הציבורית האנגלית. תחת הנהגתו נולדה ספרייה מודרנית למדעי החברה. רק כמה שנים לאחר המהדורה הצרפתית הראשונה של מערכת הספרייה העשרונית העולמית, כלומר שיטת UDC (ראשי תיבות של: Universal Decimal Classification - מיון עשרוני אוניברסלי) היא שיטה למיון וסימון ספרים הנהוגה בחלק מהספריות, הדומה לשיטת דיואי, ומהווה מעין הרחבה שלה. בשנת 1912, הוא הציג את הגרסה ההונגרית הראשונה של שיטת UDC בספרייה הראשית של בודפשט.
סאבו החל את עבודתו המדעית בשנת 1903. משנת 1906 היה סגן נשיא "האגודה למדעי החברה". בסדנה ההונגרית הראשונה לסוציולוגיה הוא דיווח באופן קבוע על סוגיותיה של תנועת הפועלים הבינלאומית דרך כתב העת "המאה העשרים". הוא כתב גם מאמרים בגרמנית עבור Neue Zeit ובצרפתית עבור Mouvement Socialiste. הוא יצר קשר עם ז'ורז' סורל, קרל קאוטסקי, פרנץ מהרינג, גיאורגי פלחנוב, ובסוף 1904 בפריס עם גארדל והסינדיקליסטים הצרפתים, כמו גם עם סוציאליסטים מהגרים רוסים רבים. בשנות מלחמת העולם הראשונה, למרות מחלתו הקשה, הוא הפך למנהיג הרוחני של התנועה האנטי מיליטריסטית. הוא סיים במיטתו את יצירתו ההיסטורית הגדולה, "קרבות חברתיים ומפלגות במהפכה ההונגרית 48-49".
הוא תמך במהפכה פרולטרית אלימה ולא נטולת טרור. הוא השתתף בעבודת הקבוצה (סוציאליסטים מהפכניים) שניסו להתנקש בחייו של ראש הממשלה אישטוואן טיסה.
משפחתו

ארווין סאבו נולד בשם שמואל ארמין שלזינגר במשפחה יהודית מתבוללת כבנם של דיולה שלזינגר ולואיזה פולצ'ק. בני דודיו היו אדן פור, ארנה זיידלר, קרל פולאני ומיכאל פולני.
הנצחה

כהוקרה על עבודתו כמפתח ספריות, נקראה לראשונה ספריית בודפשט על שמו לזמן קצר בשנת 1919, בתקופת הרפובליקה הסובייטית, ובשנת 1946. בשנת 1948 ניתן לכיכר לפני הספרייה השם ארווין סאבו. בתקופה 1972–1991 נקראה על שמו מדליית הזיכרון עבור ספרנים וארכיבאים מצטיינים. בשנת 1977 הוצא בול בשווי 1 פורינט לזכרו. בספטמבר 2010 העלתה עמותה של היסטוריונים ימניים את נושא שינוי שם הספרייה, מה שעורר דיון סוער.
כתביו

היעקובינים ההונגרים (נפסווה, 1902)
סינדיקליזם וסוציאל-דמוקרטיה (ספריית המאה העשרים, כרך 35, 1908)
קרב ההון והעבודה ב: הספרייה המודרנית: סוציולוגיה, פוליטיקה (אתנאום, 1911)
איחוד המכס המרכז האירופי בהארה אנגלית (1916)
קרבות חברתיים ומפלגתיים במהפכה ההונגרית של 48-49 (Bécsi Magyar Kiadó, 1921)
כתבים נבחרים של ארווין סאבו (קושוט, 1958)
קובץ מאמריו ומחקריו של ארווין סאבו על מדעי הספרנות ומדיניות התרבות שפורסם בהונגרית 1900–1918 (ספריית הספרנים 1, 1959)
התכתבות של ארווין סאבו 1–2 (Kossuth, 1977-1978)
איפה האמת? מחקרים (Seeder, 1977)
כתביו ההיסטוריים של ארווין סאבו (Gondolat, 1979)
ראו גם

מרטה ר. 'גיליץ: המודלים לחיקוי של נעורינו. ביבליוגרפיה נבחרת על הלוחמים הגדולים של תנועת העבודה ההונגרית. Bp., ספריית Ervin Szabó מבודפשט, 1965
יאנוס גיורגיאק: השאלה היהודית בהונגריה. Bp., Osiris, 2001.
לקסיקון ביוגרפי הונגרי עורכת ראשית: אגנש קניירש. מו"ל אקדמי, 1967-1969.
האייקון הגדול ההונגרי. Főszerk. László Ériesős (המאות 1–5) ), Gábor Berényi (מהדורה 6) ), Lászlóné Lány (8-). Bp., Akadémiai Kiadó, 1993-.
לקסיקון יהודי הונגרי. עורך: פיטר אויווארי. 1929
הלקסיקון הגדול של רוואי. Bp., Révai, 1911-.
הלקסיקון החדש של Révai. Főszerk. הקולגה איסטוון טרסולי. שקסארד, תינוקות, 1996-.
יוזף סיניאי: חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים. עמ '1891-1914. ויקטור הורניאסקי
אנציקלופדיה ביוגרפית הונגרית חדשה. Főszerk. László Markó. Bp., מועדון הספרים ההונגרי.
לקסיקון ספרותי הונגרי חדש. עורך ראשי: פטר לאסלו. 1994.
לקריאה נוספת

ג'רג' ליטוואן: ארווין סאבו, מוסר הסוציאליזם. ביוגרפיה. (סוף המאה, 1993 )
ארווין סאבו בקטלוג המוזיאון לספרות על שם פטפי
הערות שוליים

↑  Mekkora kommunista volt Szabó Ervin?, index.hu
↑  Barátné Hajdu Ágnes: A magyar ETO-kiadás munkálatai. In: Könyv, könyvtár, könyvtáros. 16. évfolyam (2007) 2007/2
↑  Szakács Árpád (2010-10-29). "Hogyan akarta Szabó Ervin meggyilkolni Tisza Istvánt?" (בהונגרית). tortenelemportal.hu.
↑  Geni
↑  Budapest lexikon II. (L–Z). Főszerk. Berza László. 2., bőv. kiadás. Budapest: Akadémiai. 1993. 421. o. ISBN 963-05-6410-6
↑  Miért viseli egy kommunista ideológus nevét a budapesti könyvtárhálózat?
↑  Lásd pl.: Balázs Eszter - Konok Péter: Szabó Ervin - Egy öntörvényű baloldali értelmiségi, Konok Péter: Az igazi Szabó Ervin - egy ismerős nevű ismeretlen (אורכב 14.12.2019 בארכיון Wayback Machine), illetve Tamás Gáspár Miklós: A Szabó Ervin Könyvtár neve (אורכב 26.09.2010 בארכיון Wayback Machine)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007463376305171  PLWABN: 9810543440405606  BNE: XX4940526  BnF: cb131636429 (data)  GND: 119319381  ICCU: TO0V265670  ISNI: 0000 0001 0888 5067  LCCN: n50012827  NKC: skuk0001350  NTA: 124409911  SUDOC: 033936064  VIAF: 37053598   WorldCat (עם VIAF): 37053598
נתן שפיגל

ערך זה עוסק בסופר, חוקר ומתרגם יהודי פולני-ישראלי. אם התכוונתם לצייר יהודי פולני, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  12 בדצמבר 1905 ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  4 בספטמבר 1995 (בגיל 89) ירושלים 
 ענף מדעי:  לימודים קלאסיים, תרגומים מיוונית, ancient philosophy, פילולוגיה קלאסית, translations from Latin 
 מקום מגורים:  ירושלים 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת לבוב (1930)  האוניברסיטה היגלונית 
 מוסדות:  אוניברסיטת ורשה (1956)  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (1990)  פרס טשרניחובסקי (1981) 
 
נתן שְׁפִּיגֶל (12 בדצמבר 1905 – 4 בספטמבר 1995) היה סופר, חוקר ומתרגם בתחום הלימודים הקלאסיים. יהודי פולני-ישראלי, פרופסור ללימודים קלאסיים באוניברסיטה העברית בירושלים ומתרגם מיוונית ולטינית. חתן פרס ישראל במדעי הרוח לשנת תש"ן-1990 על הישגיו בחקר הספרות הקלאסית ובתרגומה לעברית.
ביוגרפיה

נתן שפיגל נולד בניו יורק למהגרים יהודים פולנים. משפחתו התקשתה להכות שורש בעולם החדש, וכבר בינקותו חזר עם משפחתו לעיירה רוהאטין שבגליציה, אוסטריה, ובה גדל. אביו נפתלי היה בעל חנות בדים קטנה, והמשפחה חייתה בדוחק. שפיגל למד ב"חדר", ומגיל 7 (1912) גם בבית ספר יסודי פולני. במלחמת העולם הראשונה עברה העיירה מיד ליד, ולאחר נסיגת הרוסים ב-1916 עברה המשפחה למוראביה, שם עבד הנער בן ה-11 בכפר דאמבוז'צה. לאחר מכן שבו לרוהאטין, שהייתה כעת בתחומי המדינה הפולנית החדשה אך תושביה הוסיפו לסבול ממלחמת פולין-אוקראינה והמלחמה הפולנית-סובייטית. בשנת 1918 החל את לימודיו בגימנסיה הפולנית המקומית, ועסק במתן שיעורים פרטיים כדי לתמוך בפרנסת המשפחה.

ב-1925, כשהיה בן 19, נסע לעיר לבוב ללמוד לימודים קלאסיים: ב-1930 קיבל תואר מגיסטר מאוניברסיטת לבוב, וב-1931 תואר דוקטור מהאוניברסיטה היגלונית שבקרקוב.

לאחר סיום לימודיו קיבל ב-1931 משרת מורה ללימודים קלאסיים בגימנסיה העירונית בעיר קאלוּש. באוגוסט 1932 נישא לתיאודורה (דוזיה) לבית קוֹרמן.

בגיל 32 חיבר ספר ללימוד לטינית בסיסית לתלמידי תיכון ואוניברסיטה. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה וכיבוש פולין על ידי ברית המועצות ב-1939 המשיך לעבוד כמורה בקאלוש תחת השלטון הסובייטי. בתחילת שנות ה-40 ברח עם אשתו מזרחה לברית המועצות האסיאתית, לטורקמניסטן; בשואה נספו הוריו ובני משפחתו. לאחר המלחמה חזר לפולין, לביטום (1946) שם לימד את הניצולים היהודים. אחר כך שימש כמורה ללטינית וחוקר השפה והתרבות של יוון ורומא. בשנת 1951 מונה לפרופסור לפדגוגיה ולרקטור בבית הספר לחינוך של אוניברסיטת ורשה, ושימש בתפקיד זה עד 1956.
בשנת 1957 עלה שפיגל לישראל עם אשתו והתיישב בירושלים. זמן קצר לאחר עלייתו קיבל אותו אלכסנדר פוקס מהאוניברסיטה העברית בירושלים (היסטוריון של יוון העתיקה, יליד פולין) לעבודה כספרן בספרייה לפילוסופיה ולימודים קלאסיים באוניברסיטה העברית, וכעבור מספר שנים התמנה שפיגל לפרופסור וכיהן כראש החוג ללימודים קלאסיים (1970-74). פרש כפרופסור אמריטוס.
בנוסף לכתיבתו בפולנית בראשית דרכו האקדמית (ספרי לימוד השפה הלטינית ומספר עבודות בתחום חקר הספרות היוונית), שפיגל כתב ופרסם בישראל למעלה מ-30 תרגומים, ספרי מחקר והגות בתחומי התמחותו.
על הישגיו בחקר הספרות הקלאסית ובתרגומה לעברית זכה שפיגל בפרס ישראל לשנת 1990. בהחלטת השופטים נכתב בין היתר כי "אין היום בישראל, ולא היה, איש שהעשיר את מדף הספרים של הקורא העברי במספר כה רב של ספרים פופולריים, שנכתבו תוך שליטה מלאה במקורות העולם היווני-הרומי".
נתן שפיגל סעד את אשתו, שבגלל אירוע מוחי הייתה משותקת ללא יכולת דיבור, במשך 17 שנים עד שנפטרה. הוא נפטר בירושלים בשנת 1995, שלושה חודשים לפני יום הולדתו ה-90. נקבר בהר המנוחות.
ארכיונו שמור בספרייה הלאומית.
ספריו

לטינית למתחילים: LUDUS LATINO-HEBRAICUS, ירושלים: האוניברסיטה העברית בירושלים – הפקולטה למדעי הרוח – החוג ללִמודים קלאסיים, תשכ"ד.(הספר בקטלוג ULI)
נ. שפיגל, ד. גילולה, מילון לטיני-עברי: ל -Elementa ול-Litterae Latinae, ירושלים: האוניברסיטה העברית בירושלים – הפקולטה למדעי הרוח – החוג ללימודים קלאסיים, תשכ"ז.(הספר בקטלוג ULI)
ELEMENTA LATINA: לטינית למתחילים, ירושלים: האוניברסיטה העברית בירושלים – הפקולטה למדעי הרוח – החוג ללימודים קלאסיים, תשכ"ז.(הספר בקטלוג ULI)
דקדוק רומי, ירושלים: האוניברסיטה העברית בירושלים – הפקולטה למדעי הרוח – החוג ללימודים קלאסיים, תשכ"ח. (ספרון תמצית: "עיקרי הדקדוק הרומי", תשל"ב)(הספר בקטלוג ULI)
תורת הפיוט לאריסטו: מימסיס וקאתארסיס, ירושלים: מוסד ביאליק, תשל"ב 1971.(הספר בקטלוג ULI)
סנקה, האיש ומשנתו, ירושלים: מוסד ביאליק, תשל"ד 1973.(הספר בקטלוג ULI)
סוקראטס: חייו ומשנתו, ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תש"ם 1979.(הספר בקטלוג ULI)
מארקוס אורליוס: קיסר ופילוסוף, ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תש"ם.(הספר בקטלוג ULI)
קיקרו: מדינאי, נואם, סופר, הוגה-דעות, ירושלים: אקדמון, תשמ"א 1981.(הספר בקטלוג ULI)
אפיקורוס: האיש ומשנתו, ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תשמ"ב.(הספר בקטלוג ULI)
תולדות הטראגדיה היוונית, ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס ('פרסומי הר הצופים'), תשמ"ב 1982.(הספר בקטלוג ULI)
תולדות הספקנות העתיקה, ירושלים: מוסד ביאליק ואקדמון, תשמ"ג 1982.(הספר בקטלוג ULI)
הוראטיוס: האיש ויצירתו, ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תשמ"ד.(הספר בקטלוג ULI)
תולדות האתיקה העתיקה, ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס ('פרסומי הר הצופים'), תשמ"ה.(הספר בקטלוג ULI)
מלחמה ושלום בספרות היוונית העתיקה, ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס ('פרסומי הר הצופים'), תשמ"ו 1986. (הופיע בתרגומים לאנגלית ולרוסית, 1990)(הספר בקטלוג ULI)
הומרוס, ירושלים: הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס, תשמ"ט.(הספר בקטלוג ULI)
שביל הזהב: שיחות וזיכרונות, ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תש"ן. (הופיע בתרגום לפולנית: Zloty srodek: rozmowy i wspomnienia, בהוצאת המרכז לתרבות יהודית בקז'ימייז', קרקוב, 1992)(הספר בקטלוג ULI)
מִלים מספרות: מבחר מונחים וגלגולם בתרבות האנושית, ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תשנ"ב. (מהדורה ב: תשנ"ב 1992; מהדורה ג: תשנ"ג 1992)(הספר בקטלוג ULI)
אמנות השכנוע – הנואם וקהלו, ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס ('פרסומי הר הצופים'), תשנ"ג.(הספר בקטלוג ULI)
חכמת יוון: באנקדוטה, בפתגם ובבדיחה, ירושלים: כרמל, תשנ"ד 1994.(הספר בקטלוג ULI)
עוד סיפורי מִלים; עריכה: אהובה סתיו; איורים, עיצוב ועטיפה: נעם נדב, ירושלים: כרמל, תשנ"ט 1999. (שפיגל נפטר לקראת סיום העבודה על הספר, והוא הושלם על ידי העורכת ובית ההוצאה לאור)(הספר בקטלוג ULI)
אודיסאוס והסירנות וסיפורים יוונים אחרים, ירושלים: כרמל, תשנ"ה 1995.(הספר בקטלוג ULI)
ספריו > עריכה והשתתפות

יוסף מודז'ייבסקי, אלכסנדר מוקדון; הקדמה: אלכסנדר פוקס; עברית: בן-ציון תומר; ערך והוסיף הערות: נ' שפיגל, תל אביב: הדר ('ספרי מופת להיסטוריה'), תשכ"א.
נתן שפיגל (ערך והוסיף הערות), תקופת הגראקכים: לאור המקורות, האוניברסיטה העברית בירושלים – הפקולטה למדעי הרוח – החוג ללימודים קלאסיים, תשל"א. (הספר בקטלוג ULI)
ברוך שפינוזה, מאמר מדיני; תרגמוֹ והוסיף הערות: ח. וירשובסקי; הוסיף מבוא ומפתחות: נתן שפיגל, ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תשמ"ב.