stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עאליה ממדוח
הערות שוליים

1 2 3  Alia Mamdouh | Kennedy Center, The Kennedy Center (באנגלית)
↑  Tahia Abdel Nasser, Literary Autobiography and Arab National Struggles, Edinburgh University Press, 2017-08-18, ISBN 978-1-4744-7124-4. (באנגלית)
1 2  Translating feminism: interdisciplinary approaches to text, place and agency, Cham, Switzerland: Palgrave Macmillan, 2021, Palgrave studies in language, gender and sexuality, ISBN 978-3-030-79244-2
↑  Tahia Abdel Nasser, Dreaming of Solitude: Haifa Zangana and Alia Mamdouh, Edinburgh University Press, 2017-09-01
↑  جريدة النهار, المعرفة (בערבית)
↑  2020 | International Prize for Arabic Fiction, www.arabicfiction.org
↑  سيرة ذاتية, www.alghulama.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304600405171  PLWABN: 9810677753805606  BnF: cb12546922c (data)  GND: 12053231X  ICCU: RMLV038823  ISNI: 0000 0000 8079 287X  LCCN: n89604561  NKC: jo2008464845  NTA: 143812157  SELIBR: 315415  SUDOC: 034747591  VIAF: 123943   WorldCat (עם VIAF): 123943
האצטדיון האולימפי (מינכן)

| --- | --- |

האצטדיון ממבט על
 כינוי:  אולימפיהשטאדיון
 על שם:  אולימפיאדת מינכן 
 כתובת:  Spiridon-Louis-Ring 27 
 מיקום:  מינכן שבגרמניה
 קואורדינטות:  48°10′23″N 11°32′48″E﻿ / ﻿48.173055555556°N 11.546666666667°E﻿ / 48.173055555556; 11.546666666667
 אבן יסוד:  1968
 תקופת הפעילות:  26 במאי – הווה
 שופץ:  1995
 עלות הבנייה:  137,000,000 מארק גרמני 
 בעלים:  מדיני
 מפעיל:  Olympiapark Munich GmbH
 משטח:  דשא
 אדריכל:  פריי אוטו גינטר בניש פריץ אאואר קרלו ובר
 קבוצות:  באיירן מינכן (1972–2006) מינכן 1860 (1972–2006)
 מושבים:  69,250
 ממדי משטח:  105 × 68
 אתר רשמי
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מינכן מוגדלת) האצטדיון האולימפי(למפת מינכן רגילה) האצטדיון האולימפי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
האצטדיון האולימפי (בגרמנית: אולימפיהשטאדיון Olympiastadion) המצוי בלב אולימפיהפארק מינכן (הפארק האולימפי של מינכן) במינכן שבגרמניה, היה האתר המרכזי של אולימפיאדת מינכן שנערכה בשנת 1972. באצטדיון היו 80,000 מושבים בעת הקמתו, וכיום מצויים בו 69,250 מושבים. כמו כן האצטדיון אירח את משחק הגמר של גביע העולם בכדורגל בשנת 1974 ומשחק גמר אליפות אירופה בכדורגל בשנת 1988. האצטדיון אירח גם את אליפות אירופה באתלטיקה ב-2002 וב-2022.
תיאור המבנה

האצטדיון תוכנן על ידי האדריכל הגרמני גונתר בניש והאדריכל והמהנדס פריי אוטו. המבנה, שתכנונו נחשב מהפכני וייחודי בעת הקמתו, נבנה מיריעות העשויות זכוכית אקרילית ונמתחות בכבלי פלדה. מבנה זה נועד להוות ניגוד לאצטדיון האולימפי של ברלין בו נערכה אולימפיאדת ברלין בשנת 1936 על ידי השלטונות הנאציים, ולצורך זה נבחר תכנון המעורר הרגשה של חופשיות וזרימה - במטרה לסמל את גרמניה החדשה והדמוקרטית.
לאחר סיום האולימפיאדה, הפך האצטדיון לאצטדיון הבית של הקבוצות באיירן מינכן והחל משנות ה-90 של המאה ה-20 גם של קבוצת מינכן 1860 היריבה. קבוצות אלה השתמשו באצטדיון עד שנת 2005 עת עברו לאליאנץ ארנה.
ב-31 בדצמבר 2006 התקיימה באצטדיון תחרות הטור דה סקי הראשונה.

כמו כן שימש האצטדיון אתר לקונצרטים והופעות, בהן הופעות של מייקל ג'קסון, AC/DC, בון ג'ובי, רובי ויליאמס, מטאליקה והרולינג סטונז.
בשנת 1975 שימש האצטדיון כאתר הצילום של הסרט רולרבול, במטרה לדמות מבנה עתידני.
ענן בן דוד

| --- | --- |
 לידה:  715 
 פטירה:  795 (בגיל 80 בערך) 
 מדינה:  בית עבאס 
 תקופת הפעילות:  ?–795 
 צאצאים:  שאול בן ענן 
 
בית כנסת קראי ע"ש ענן בן דוד באשדוד
ענן בן דוד בן ר' חנינאי הנשיא (המאה ה־8) היה מנהיג פוליטי־דתי, הנחשב למי שגיבש את התנועה הקראית, לאחר שחכמי ישיבות סורא ופומבדיתא מנעו את מינויו לראש הגולה.[דרוש מקור] יש הסבורים שהתנועה הקראית התקיימה בנפרד עוד מימי בית שני כהמשך לתנועת הצדוקים והבייתוסיים, ושהתנועה ענניים על שם ענן נטמעה לתוך היהדות הקראית.
קורות חייו > במסורת הקראית

חיי ענן לוטים בערפל. במסורת היהדות הקראית הם מתוארים כלהלן:
ענן בן־דוד המכונה בקרב הקראים "הנשיא", נולד בפרס בשנת 715. היה חכם מבית ראש הגולה של יהדות בבל, שמשפחתו מיוחסת לדוד המלך. מסופר עליו שהיה בקיא גם בתורה שבכתב וגם בתורה שבעל־פה. בשנת 765 נפטר בבבל ראש הגולה ממשפחת בוסתנאי ולא השאיר אחריו יורש. מאחר שענן בן־דוד היה בן אחיו של בוסתנאי, הוא נקרא מפרס על ידי ראשי הישיבות בבבל כדי להתמנות לתפקיד ראש הגולה.
באותה תקופה עם העברת מרכז השלטון העבאסי מדמשק לבגדאד שבבבל, שהייתה לב היישוב היהודי הרבני, עלה באופן משמעותי כוחם וסמכותם של המוסדות הרבניים וגבר הכוח שבידי ראש הגולה והגאונים. ראשי הישיבות בבבל הבינו שהם החוליה האחרונה בשרשרת הפוסקים במסורת שבעל־פה, ושמרו לעצמם את הזכות הבלעדית לפרש את התורה, מתוך החלטה נחושה שחייבים להיאבק על האמת. כתוצאה מכך הורחבה השפעת התלמוד הבבלי ופירושי הגאונים. מצב זה עורר התנגדות בקרב קהילות שבהן השתמרו מסורות שנוגדות את התלמוד ושררה הדעה שהתורה שבעל־פה אינה דבר אלוהים.
לאחר שענן בן־דוד התמנה לאב בית דין הגדול ולראש הגולה ואושר על ידי הח'ליף (ככל הנראה אלמנצור (754-775)), הוא החל לטעון נגד התורה שבעל־פה ודגל בתורה שבכתב בלבד, ככל הנראה מפני שהגיע מפרס, שם השתמרו המסורות האנטי־רבניות. כאשר ראו זאת הרבניים, הם נאלצו להיאבק בענן – הם שיקרו והלשינו עליו כי מרד במלכות, פשע שהעונש עליו הוא מוות.
בעת שהותו בכלא הוא נפגש עם האימאם המפורסם אל נעמאן בן ת'אבת אבו חניפה, מייסד האסכולה החנפית, שהיא אחת מארבע האסכולות ההלכתיות של האסלאם הסוני. אבו חניפה הושלך לכלא על לא עוול בכפו, שם התחבר לענן ויעץ לו כיצד לבטל את גזר־הדין. לאחר שענן הופיע שנית בפני הח'ליף והוכיח את צדקתו הוא יצא זכאי, ובשנת 767 הוא שוחרר מן הכלא.
קורות חייו > במקורות הרבניים

לפי המקורות הרבניים, נבע הפילוג שבין הקראים לרבניים מעלבונו של ענן לאחר שלא מונה לנשיא. לפי ספר הקבלה של הראב"ד מהמאה ה־12, שנכתב 400 שנה לערך לאחר ימי ענן, היה ענן בתחילה תלמיד חכם, אך החכמים העדיפו למנות את אחיו הקטן, חנניה, על פניו של ענן. זאת, משום שהם מצאו בו שמץ פסול, פריצות וחוסר יראת שמיים. עקב זעמו על כך, ליכד ענן סביבו אנשים משרידי 14 כתות צדוקיות שהיו בזמנו בפרס ובבבל והקים עמם את כת ה"ענניים". מעשה זה הביא את השלטונות לאסור אותו כמורד במלכות, אך הוא ניצל מעונש המוות לאחר טען באוזני הסולטן כי הקים דת מונותאיסטית חדשה, השונה מהיהדות.
חוקרים רבים ראו בשתי הגרסאות - הן הרבנית והן הקראית, תיאורים מוטים שאינם מדייקים באמת ההיסטורית.[דרוש מקור]
יצירתו של ענן

מוסכם על הכול כי ענן בן־דוד פרסם בשנת 770 בערך את ספרו העיקרי – ספר המצוות. את ספרו הוא כתב על פי דעות של יהודים לא־רבניים שכבר היו קיימות עוד לפניו.[דרוש מקור] עם זאת בספרו הוא השתמש לעיתים בשיטות הדומות לשיטות הרבניים, ולעיתים פירש את התורה פירוש בלתי רציונלי. למעשה השיטה המוצגת בספרו רחוקה למדי מהקראות שיוחסה לו, אך עקרונות היסוד שקבע – קריאה לאבלות מתמדת על החורבן, סגפנות והחמרה בדיני גילוי עריות – היוו בסיס לקראים בדורות הבאים.
ענן בן־דוד התנגד לסמכותם של הרבנים וטען שהתורה מסבירה את עצמה ושביכולתו של האדם להגיע לאמת לבדו, והדבר בא לידי ביטוי באמרתו: "חפישו באורייתא שפיר ואל תשענו על דעתי", כלומר "חפשו בתורה היטב, ואל תשענו על דעתי".
ענן בזקנתו

לפי המסורת הקראית, כאשר ענן בן־דוד ראה כי אותם חוגים התומכים בתורה שבעל־פה לא שמעו לדבריו ולא שבו לתורה שבכתב, הוא ביקש מהח'ליף רשות לעלות לארץ ישראל, להשתקע בירושלים, ולבנות בה בית כנסת. הח'ליף נעתר לבקשתו, וענן עזב את כל רכושו בבבל ועלה לירושלים יחד עם משפחתו תלמידיו וחבריו. בית הכנסת שייסד ענן נקרא על שמו ועל פי המסורת הקראית הוא עומד עד היום על מכונו ונחשב לבית הכנסת העתיק בעולם שעדיין מתפללים בו
.
בירושלים הפנה ענן בן־דוד את כל מרצו, התלהבותו ולמדנותו לגיבוש תנועתו שרוכזה סביב בית הכנסת שאותו בנה. הוא הנהיג מנהגי אבלות כמו איסור אכילת בשר ושתיית יין, קבע דפוסי מצוות וטהרה חמורים יחד עם הסתגפות גופנית ורוחנית, זאת על מנת להיבדל מן הפרושים – הרבניים.
מירושלים ירד ענן בן־דוד למצרים והפיץ שם את הדת בין כל הקהילות, במצרים הצליח ענן לייסד קהילה גדולה שהשפעתה גדלה בתוך הקהילות.

ענן בן־דוד נפטר בגיל 96 בשנת 811, ונקבר בירושלים בשיפולי הר הזיתים מול קבר זכריה הנביא.
שאלת תפקידו כמייסד

חוקרים וחכמים, קראים ורבניים כאחד, חלוקים בסוגיה אם ועד כמה היה הנשיא ענן מייסדה של היהדות הקראית. הטענה המסורתית היא, שענן בן־דוד היה מנהיג פוליטי־דתי שארגן את מתנגדי התושב"ע שתמיד היו בעם ישראל, והוא זה שהקים את היהדות הקראית כתנועה וטיהר אותה מיסודות שמקורם בתושב"ע.
רוב החוקרים המודרניים אינם מקבלים את הטענה המסורתית שענן בן־דוד יסד את הקראות, אלא מבדילים בין הקראים לבין הענניים, אלו שהלכו אחריו ונקראו על שמו. קיומה של קבוצת העננים כקבוצה נפרדת לצד קבוצות יהודיות אחרות, מוזכרת גם במקורות קראיים קדומים וגם במקורות מוסלמיים. חוקרים אלה טוענים שענן יסד את ה"ענניים", שכמה מאות שנים לאחר מכן נטמעו בתוך היהדות הקראית. אחת ההשקפות המחקריות החדשות היא שלמעשה לא חל פילוג ממשי בין הרבניים לבין תומכי ענן (ועובדה היא שצאצאיו עמדו בראש ישיבותיה). לפי השקפה זו, ההתפלגות אירעה רק בימי נינו, ענן השני.
עוד במאה העשירית לספירה, מספר החכם הקראי יעקב הקירקיסאני על הקראים ועל הענניים כעל שתי קבוצות יהודיות נפרדות (הוא מוסיף קבוצה שלישית – תלמידיו של בנימין הנהאונדי). ההיסטוריון הערבי מסעודי בן המאה העשירית, מספר על הקראים ועל הענניים כעל שתי קבוצות נפרדות, אך טוען שהיה להם לוח שנה זהה. איש המדע האפגאני, אלבירוני (אנ') (973–1048), אמר שהענניים הם תנועת משנה של הקראים, וחבריה מחמירים במנהגיהם.
נראה שענן בן־דוד סיפק למתנגדים לתורה שבעל־פה את שני הבסיסים שחסרו להם עד אז: שיוך לבית דוד ושכבה למדנית. כנראה בסיוע שני אלה יכול היה לגבש תנועה סביבו ובזכותם הזכירו קראים רבים את ענן בתור מייסד היהדות הקראית.
חיבוריו

ענן בן־דוד חיבר חיבורים רבים, שרובם אבדו. רק שלושה מהם ידועים לנו בשמותיהם:
ספר המצוות – ספר המכיל את כל מצוות החובה. הספר נכתב בארמית ובו כתב ענן את עקרונות האמונה הקראית.
פירוש התורה – פירוש לכל חמשת חומשי התורה על פי הפשט, מבלי לפרשם על בסיס הדרש, כפי שפרשו הרבניים.
ספר פדלכה – ביאור מקוצר להבנת הכתוב.
הערות שוליים

↑  השערה זו על השתלשלות הקראים הופיעה בספר הכוזרי (יצא לאור בשנת 1139 ד'תתקל"ט) ספרו הפולמוסי של רבי יהודה הלוי. דעה זו אומצה בידי רבנים שונים ואף התקבלה כהנחה בידי חוקרי חכמת ישראל הראשונים של תקופת ההשכלה ובמיוחד בכתבי אברהם גייגר והשערתו שהצדוקים המשיכו בעיקרון את הדת המסורתית הכוהנית, בעוד הפרושים שינו כיוון והכריחו את הצדוקים להסתיר את דרכי הפולחן שלהם. דעה זו אומצה בידי חוקרים רבים בהמשך.
↑  לפי נתן שור, "תולדות הקראים", הוצאת ביאליק, 2003: "כל המסורות האלה באגדה יסודן".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007292288905171  PLWABN: 9810657413505606  BNE: XX1252247  GND: 129465046  ISNI: 0000 0000 2059 2251  LCCN: no92033352  VIAF: 20763115   WorldCat (עם VIAF): 20763115
תנועת האמנויות והאומנויות

| --- | --- |

הבית האדום של ויליאם מוריס בבקסליהית', לונדון, שתוכנן על ידי פיליפ וב והושלם ב-1860. אחד המבנים המשמעותיים ביותר של תנועת האמנויות והאומנויות.
 מידע כללי
 מבנים עיקריים:  הבית האדום
עיצוב של ויליאם מוריס לטפט "טרליס", 1862.
תנועת האמנויות והאוּמנויות (באנגלית: Arts and Crafts) הייתה מגמה בינלאומית באמנויות הדקורטיביות והיפות שהתפתחה באופן המוקדם והמלא ביותר באי הבריטי ומשם התפשטה ונפוצה ברחבי האימפריה הבריטית ולשאר אירופה ואמריקה.
התנועה החלה כתגובת נגד לאיכות של האמנויות הדקורטיביות, שהלכה והתדרדרה באופן מובחן ומוחשי, והתנאים שבהם הן יוצרו והופקו. התנועה שגשגה באירופה ובצפון-אמריקה בין 1880 ל-1920 לערך, והיא מציינת את שורשי הסגנון המודרני (אנ') והביטוי הבריטי למה שנקרא מאוחר יותר תנועת האר נובו, שהושפעה רבות. ביפן היא הופיעה בשנות ה-20 של המאה ה-20 כתנועת מינגיי (אנ'). היא עמדה והתבססה על אומנות מסורתית, ולעיתים קרובות השתמשה בסגנונות ועיטורים רומנטיים, עממיים (אנ') או מימי הביניים. התנועה דגלה ברפורמות כלכליות וחברתיות והייתה בעלת אוריינטציה אנטי-תעשייתית. הייתה לה השפעה חזקה על האמנויות באירופה עד שנעקרה והוחלפה על ידי המודרניזם בשנות ה-30 של המאה ה-20, אם כי השפעתה נמשכה בקרב יוצרי מלאכה, מעצבים ומתכנני ערים זמן רב לאחר מכן.
המונח נהגה לראשונה על ידי תומאס ג'יימס קובדן-סנדרסון (אנ') במפגש של אגודת התערוכות לאמנויות ואומנויות ב-1887, אף על פי שהעקרונות והסגנון שעליהם הושתתה התפתחו באנגליה במשך 20 שנה לפחות. הסגנון נוצר בהשראת רעיונותיהם של ההיסטוריון תומאס קרלייל, מבקר האמנות ג'ון ראסקין והמעצב ויליאם מוריס. בסקוטלנד הסגנון מזוהה עם דמויות מפתח כמו צ'ארלס רני מקינטוש.
מקורות והשפעות > רפורמה בעיצוב

תנועת האמנויות והאוּמנויות נולדה מתוך ניסיון לבצע רפורמה בעיצוב ובעיטור באמצע המאה ה-19 בבריטניה. הייתה זו תגובת נגד להידרדרות המובחנת והמוחשית בסטנדרטים כשהרפורמים החלו לייצר דברי אומנות במכונות ובמפעלים. הביקורת של התנועה התחדדה עם תצוגת הפריטים הממוכנים בתערוכה הגדולה של 1851, שלדעתם היו מקושטים יתר על המידה, מלאכותיים וחוסר ידע לגבי איכויות החומרים בהם השתמשו. היסטוריון האמנות ניקולאוס פבזנר כתב כי המוצגים הראו "התעלמות לגבי הצורך הבסיסי ביצירת דפוסים, שלמות פני השטח", כמו גם הצגת "וולגריות בפרטים". הרפורמה בעיצוב החלה עם מארגני התערוכה הנרי קול (1808–1882), אוון ג'ונס (אנ') (1809–1874), מתיו דיגבי וויאט (אנ') (1820–1877), וריצ'רד רדגרייב (אנ') (1804–1888), כאשר כולם דגלו בביטול קישוט מוגזם, ייצור חפצים לא מעשיים או כאלו העשויים בצורה גרועה. המארגנים "היו פה אחד בגינוי המוצגים". אוון ג'ונס, למשל, התלונן כי "האדריכל, הרפד, מכתים הטפט, האורג, המדפיס הקאליקו והקדר" יצרו "חידוש ללא יופי, או יופי ללא אינטליגנציה". מתוך הביקורות הללו על מוצרים מוכנים, יצאו לאור מספר פרסומים שהגדירו את מה שהכותבים ראו כעקרונות העיצוב הנכונים. "הכתבה המשלימה על עיצוב" (Supplementary Report on Design) של ריצ'רד רדגרייב (1852) הציגה את ניתוח עקרונות העיצוב והעיטור והפצירה ל"יותר היגיון ביישום העיטור". מאמרים אחרים הופיעו ברוח דומה, כמו "האמנויות התעשייתיות של המאה התשע-עשרה" (Industrial Arts of the Nineteenth Century) של וויאט (1853), "מדע, תעשייה ואמנות" (Wissenschaft, Industrie und Kunst) של גוטפריד זמפר (אנ') (1852), "ניתוח הקישוט" (Analysis of Ornament) של ראלף וורנום (אנ') (1856), "מדריך העיצוב" (Manual of Design) של רדגרייב (1876), ו"דקדוק הקישוט" (Grammar of Ornament) של ג'ונס (1856). דקדוק הקישוט היה משפיע במיוחד, הופץ בנדיבות כפרס לסטודנטים ויצא לאור בתשע הדפסות חוזרות עד 1910.
ג'ונס הכריז כי הקישוט "חייב להיות משני לדבר המעוטר", שחייבת להיות "התאמה של הקישוט לדבר המעוטר", וכי אסור שלטפטים ושטיחים יהיה כל דפוס "המרמז על משהו מלבד מישוריות או פשטות". בד או טפט בתערוכה הגדולה עשויים להיות מעוטרים במוטיב טבעי שנראה אמיתי ככל האפשר, בעוד שכותבים אלה דגלו במוטיבים טבעיים שטוחים ומפושטים. רדגרייב התעקש ש"סגנון" דורש מבניות קולית לפני קישוט, ומודעות ראויה לאיכות חומרי הגלם. "תועלת חייבת להיות בעדיפות על פני קישוט".
עם זאת, רפורמי העיצוב של אמצע המאה ה-19 לא הרחיקו לכת כמו המעצבים של תנועת האמנויות והאומנויות. הם עסקו יותר ביפוי מאשר במבניות, הם לא הבינו את שיטות הייצור והם לא מתחו ביקורת על שיטות תעשייתיות אלו. לעומת זאת, תנועת האמנויות והאומנויות הייתה תנועה של רפורמה חברתית כמו רפורמת עיצוב, והעוסקים המובילים בה לא הפרידו בין השניים.
מקורות והשפעות > אוגוסטוס פוגין

חלק מהרעיונות של התנועה נצפו על ידי אוגוסטוס פוגין (אנ') (1812–1852), מוביל באדריכלות התחייה הגותית. לדוגמה, הוא דגל באמת לחומר, למבנה ולתפקוד, וכך גם אמני תנועת האמנויות והאומנויות. פוגין ניסח את נטייתם של מבקרי החברה להשוות את הפגמים של החברה המודרנית לימי הביניים, כמו הגידול הרב של ערים והיחס לעניים - נטייה שהפכה לשגרה של ראסקין, מוריס ותנועת האמנויות והאומנויות. ספרו "ניגודים" (Contrasts, 1836) שאב דוגמאות של תכנון ערים ומבנים מודרניים גרועים בניגוד לדוגמאות טובות מימי הביניים, והביוגרפית שלו רוזמרי היל מציינת כי הוא "הגיע למסקנות, כמעט בטעות, לגבי החשיבות של אוּמנות ומסורת באדריכלות, דבר שהיה לוקח את שארית המאה ואת המאמצים המשולבים של ראסקין ומוריס כדי לברר לפרטי פרטים". היא מתארת את הרהיטים העודפים שהוא ציין בבניין ב-1841, "כיסאות מרגשים, שולחנות אלון", כ"עיצוב פנים לאמנויות ואומנויות בחיתוליה".
מקורות והשפעות > ג'ון ראסקין

פילוסופיית האמנויות והאומנויות נגזרה, במידה רבה, מהביקורת החברתית של ג'ון ראסקין, שהושפעה עמוקות מעבודתו של תומאס קרלייל. ראסקין קשר את הבריאות המוסרית והחברתית של אומה לאיכויות האדריכלות שלה ולאופי עבודתה. ראסקין ראה את הסוג של הייצור הממוכן וחלוקת עבודה שנוצרה במהפכה התעשייתית כ"עבודה משרתת", וחשב שחברה בריאה ומוסרית דורשת עובדים עצמאיים שיעצבו את הדברים שהם מייצרים. הוא האמין שיצירות מפעל הן "לא הגונות", וכי עבודת יד ואומנות ממזגות כבוד עם עבודה. חסידיו העדיפו ייצור ידני על פני ייצור תעשייתי ודאגו לגבי אובדן הכישורים המסורתיים, אך יותר מכך, הם היו מוטרדים מהשפעות מערכת המפעל (אנ') מאשר מהמכונות עצמן. הרעיון של ויליאם מוריס לגבי "מלאכת יד" היה בעצם עבודה ללא כל חלוקת עבודה במקום עבודה ללא כל סוג של מכונות.
מקורות והשפעות > ויליאם מוריס

ויליאם מוריס (1834–1896) היה המעצב הרם והנישא בעיצוב של סוף המאה ה-19 ובעל ההשפעה העיקרית על תנועת האמנויות והאומנויות. החזון האסתטי והחברתי של התנועה צמח מתוך רעיונות שפיתח בשנות ה-50 של המאה ה-19 עם קבוצת ברמינגהם (אנ') - קבוצת סטודנטים באוניברסיטת אוקספורד שכללה את אדוארד ברנז ג'ונס (אנ'), ששילב אהבה לספרות רומנטית עם מחויבות לרפורמה חברתית. ג'ון ויליאם מקייל (אנ') מציין כי "ספר "העבר וההווה" של קרלייל עמד לצד "ציירים מודרניים" [של ראסקין] כאמת מלאת השראה ומוחלטת". מות ארתור מימי הביניים של מלורי קבע את הרף לסגנונם המוקדם. במילים של ברנז ג'ונס, הם התכוונו "לנהל מלחמת קודש נגד העידן".
מוריס החל להתנסות במלאכות שונות, עיצוב פנים ורהיטים. הוא היה מעורב באופן אישי בייצור כמו גם בעיצוב, שהיה לסימן ההיכר של תנועת האמנויות והאומנויות. ראסקין טען שההפרדה בין המעשה האינטלקטואלי של העיצוב לבין המעשה הידני של היצירה הפיזית מזיקה הן מבחינה חברתית והן מבחינה אסתטית. מוריס פיתח עוד את רעיון זה, והתעקש שאסור לבצע עבודה בסדנאות שלו לפני שהוא שולט באופן אישי בטכניקות ובחומרים המתאימים, בטענה ש"ללא עיסוק אנושי מכובד ויצירתי אנשים יתנתקו מהחיים".
בשנת 1861, החל מוריס לייצר רהיטים וחפצי נוי באופן מסחרי, תוך הדגמת עיצוביו על סגנונות מימי הביניים ושימוש בצורות נועזות ובצבעים חזקים. הדפוסים שלו התבססו על החי והצומח, והמוצרים שלו נוצרו בהשראת המסורת העממית או הביתית של הכפר הבריטי. חלקם הושארו בכוונה לא גמורים על מנת להציג את יופי החומרים ואת עבודתו של בעל המלאכה, וכך ליצור מראה כפרי. מוריס שאף לאחד את כל האמנויות בתוך הקישוטיות של הבית, תוך שימת דגש על הטבע ופשטות הצורה.
עקרונות חברתיים ועיצוביים > סוציאליזם

רבים ממעצבי תנועת האמנויות והאומנויות היו סוציאליסטים, כולל מוריס, תומאס ג'יימס קובדן-סנדרסון (אנ'), וולטר קריין, צ'ארלס רוברט אשבי, פיליפ וב (אנ'), צ'ארלס פוקנר (אנ') וארתור מקמורדו (אנ'). בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-19, מוריס השקיע יותר מזמנו בקידום סוציאליזם מאשר בעיצוב וייצור. אשבי הקים במזרח לונדון קהילה של בעלי מלאכה בשם "גילדת מלאכת היד" Guild) of Handicraft), לאחר מכן עבר לעיירה האנגלית, צ'יפינג קמפדן (אנ'). אותם חסידים שלא היו סוציאליסטים, כמו אלפרד הור פאוול (אנ'), דגלו ביחסים אנושיים ואישיים יותר בין מעסיק לעובד. לואיס פורמן דיי (אנ') היה מעצב אמנויות ואומנויות מצליח ומשפיע שלא היה סוציאליסט, למרות ידידותו הארוכה עם קריין.
עקרונות חברתיים ועיצוביים > התאחדות עם תנועות רפורמיות אחרות

בבריטניה, התנועה הייתה קשורה לרפורמת לבוש (אנ'), כפריות, תנועת עיר גנים ותחיית שירי העם (אנ'). כולם היו קשורים, במידה מסוימת, על ידי האידיאל של "החיים הפשוטים". ביבשת אירופה התנועה הייתה קשורה לשימור מסורות לאומיות בבנייה, באמנות שימושית, בעיצוב ביתי ובתלבושות.
התפתחות התנועה > השפעות מאוחרות

האמן והקדר הבריטי, ברנרד ליץ' (אנ'), הביא לאנגליה רעיונות רבים שפיתח ביפן יחד עם המבקר החברתי יאנאגי סוטסו (אנ') לגבי הערך המוסרי והחברתי של מלאכות פשוטות; שניהם היו קוראים נלהבים של ראסקין. ליץ' היה פעיל תעמולה לרעיונות אלה, אשר תפסו את העוסקים במלאכות בשנים שבין המלחמות, והוא פרש אותם בספר "ספר פוטר" שיצא לאור ב-1940, אשר גינה את החברה התעשייתית במונחים חריפים כמו אלו של ראסקין ומוריס. כך הונצחה פילוסופיית האמנויות והאומנויות בקרב פועלי מלאכה בריטיים בשנות ה-50 וה-60, זמן רב לאחר פטירתה של התנועה ובשפל של המודרניזם. רהיטי שירות (אנ') הבריטיים של שנות ה-40 נגזרו אף הם מעקרונות האמנויות והאומנויות. אחד היזמים העיקריים שלה, גורדון ראסל (אנ'), יושב ראש הפאנל לעיצוב רהיטי שירות, היה חדור רעיונות לאמנויות ואומנויות. הוא ייצר רהיטים בקוסטוולד הילס (Cotswold Hills), אזור של ייצור רהיטים בסגנון התנועה מאז אשבי, והוא היה חבר באגודת התערוכות של אמנויות ואומנויות. הביוגרפית של ויליאם מוריס, פיונה מקרתרתי (אנ'), זיהתה את פילוסופיית האמנויות והאומנויות שמאחורי פסטיבל בריטניה (1951), עבודתו של המעצב טרנס קונראן (אנ') (נולד 1931) וייסוד מועצת האמנות (אנ') הבריטית בשנות ה-70.
אדריכלות

רבים ממנהיגי תנועת האמנויות והאומנויות הוכשרו כאדריכלים (למשל ויליאם מוריס, א.ה. מקמורדו, סי. ר. אשבי, ו.ר. לטהבי) והייתה לתנועה את ההשפעה הגלויה והמתמשכת ביותר על הבנייה.
הבית האדום (אנ'), בבקסליהית' (אנ'), לונדון, שתוכנן עבור מוריס בשנת 1859 על ידי האדריכל פיליפ וב (אנ'), מדגים את סגנון האמנויות והאומנויות המוקדם, עם צורות מוצקות בפרופורציות טובות שלו, מרפסות רחבות, גג תלול, חלונות בעלי קשתות מחודדות, קמינים לבנים ואביזרים מעץ. וב דחה את הסגנון הקלאסי ותחייה של סגנונות היסטוריים אחרים המבוססים על מבנים מפוארים, וביסס את עיצובו על אדריכלות עממית בריטית, המבטאת את הטקסטורה של חומרים זמינים, כגון אבן ואריחים, עם הרכב בניין א-סימטרי וציורי.
בפרבר של לונדון, בדפורד פארק (אנ'), שנבנה בעיקר בשנות ה-80 וה-90 של המאה ה-19, קיימים כ-360 בתים בסגנון האמנויות והאומנויות והתפרסם בעבר בזכות תושביו שדגלו בסגנון התנועה האסתטית. מספר בתים ופרברים (אנ') נבנו בסגנון האמנויות והאומנויות, לדוגמה, ויטלי וילג' (אנ'), סארי, שנבנה בין 1914 ל-1917, עם יותר מ-280 מבנים, ו-Dyers Almshouses (אנ'), סאסקס, שנבנו בין 1939 ל-1971. Letchworth עיר גנים (אנ'), הגן הראשון בעיר, נוצר בהשראת האידיאלים של תנועת האמנויות והאומנויות. הבתים הראשונים עוצבו על ידי בארי פרקר (אנ') וריימונד אונווין (אנ') בסגנון עממי שזכה לפופולריות של התנועה והעיירה הפכה להיות מזוהה עם רוח גבית וחיים פשוטים. הסדנה לייצור סנדלים שהקים אדוארד קרפנטר (אנ') עברה מיורקשייר ללצ'וורת' גארדן סיטי וג'ורג' אורוול על "כל שותה מיצי פירות, נודיסט, חובש סנדלים, סקס מניאק, קוויקר, 'טבע קיור' קוואק, פציפיסט, ופמיניסט באנגליה" הלך לוועידה סוציאליסטית בלצ'וורת' והפך למפורסם.
עיצוב גנים

גרטרוד ג'קיל יישמה את עקרונות תנועת האמנויות ואומנויות בעיצוב גינות. היא עבדה עם האדריכל האנגלי, סר אדווין לאצ'נס (אנ'), שלמען הפרויקטים שלו היא יצרה נופים רבים, ועיצב את ביתה מאנסטיד ווד (אנ'), ליד Godalming בסארי. ג'קיל יצרה את הגנים עבור Bishopsbarns, ביתו של האדריכל מיורק, וולטר ברירלי (אנ'), אוהד של תנועת האמנויות והאומנויות וידוע כ"לוטיין של הצפון". הגן בפרויקט הגמר של ברירלי, גודארדס (אנ') ביורק, היה פרי עבודתו של ג'ורג' דיליסטון, גנן שעבד עם לאצ'נס וג'קיל בטירת דרוגו (אנ'). הגן בגודארדס שילב מספר מאפיינים ששיקפו את סגנון האמנויות והאומנויות של הבית, כגון שימוש בגדר חיה ובגבולות עשביים כדי לחלק את הגן לסדרה של חדרים חיצוניים. גן בולט נוסף של הסגנון הוא Hidcote Manor Garden (אנ') שתוכנן על ידי לורנס ג׳ונסטון (אנ') שגם הוא פרוש בסדרה של חדרים חיצוניים ושם, כמו גודארדס, הגינון הופך פחות רשמי ככל שמתרחקים מהבית. דוגמאות נוספות לגני הסגנון כוללות את גני הסטרקומב (אנ'), גני אחוזת לייטס קארי (אנ') והגנים של מספר מהדוגמאות האדריכליות של מבני האמנויות והאומנויות.