stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נתן לוין

| --- | --- |

 לידה:  31 בינואר 1936 (בן 89) לודז', פולין
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 השכלה:  אוניברסיטת הרווארד
 השקפה דתית:  יהדות 
 בת זוג:  ריקי (גורדון) לוין
 אתר רשמי
 
נתן לוין (נאט לוין) (באנגלית: Nat Lewin; נולד ב-31 בינואר 1936) הוא עורך דין, ומשפטן יהודי-אמריקאי כיהן כפרופסור אורח בבית הספר הרווארד למשפטים, בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ג'ורג'טאון ובבית הספר למשפטים של אוניברסיטת שיקגו.
הערות שוליים

↑  סוכנויות הידיעות, ארה"ב: בדרכוני אמריקנים שנולדו בירושלים אפשר יהיה לכתוב "ישראל" במקום הלידה, באתר ynet, 29 באוקטובר 2020
↑  עדו בן פורת, היסטוריה בשגרירות ארה"ב בירושלים, באתר ערוץ 7, 30 באוקטובר 2020
תיאטרון בית ליסין

| --- | --- |


הכניסה לתיאטרון מרחוב פרישמן, לאחר השיפוץ, ספטמבר 2019
 תחום:  תיאטרון
 מדינה:  ישראל ישראל
 משרד ראשי:   תל אביב-יפו
 מייסדים:  ההסתדרות הכללית יעקב אגמון
 יושב ראש:  דב תמרי
 מנכ"ל:  ציפי פינס
 תקופת הפעילות:  1980–הווה (כ־45 שנים) 
 www.lessin.co.il
 קואורדינטות:  32°04′46″N 34°46′25″E﻿ / ﻿32.07944444°N 34.77369722°E﻿ / 32.07944444; 34.77369722
 תבנית:לשוניות2
 
סמליל התיאטרון עד 2019
שלט בכניסה לבית ליסין המחודש
הבניין הראשון של תיאטרון בית ליסין ברח' ויצמן
תיאטרון בית ליסין ע"ש ברוך איבצ'ר הוא תיאטרון ישראלי השוכן בתל אביב. ציפי פינס היא המנכ"לית והמנהלת האמנותית של התיאטרון, ששם דגש על מחזאות ישראלית אקטואלית במקביל לקלסיקות מן העולם. התיאטרון נחשב לשלישי בגודלו וחשיבותו בישראל אחרי הבימה והקאמרי.
היסטוריה

תיאטרון בית ליסין נוסד בשנת 1980 כמועדון התיאטרון של ההסתדרות הכללית באולם הקטן שברחוב ויצמן. באולם פעל "מועדון בית ליסין" ונערכו בן הופעות והצגות. מ-1980 החל לפעול כתיאטרון רפרטוארי ביוזמת יעקב אגמון, לאחר שהמבנה שופץ והותאם להפקות תיאטרון, ובכך החליף את תיאטרון האהל התיאטרון הקודם של ההסתדרות שנסגר ב-1969.
בשנת 1993 מונתה ציפי פינס למנכ"לית ולמנהלת האמנותית של התיאטרון, ובשנת 1995 מונה אבישי מילשטיין לתפקיד דרמטורג התיאטרון. משנת 2006 ועד 2013 שימש הלל מיטלפונקט כמחזאי הבית וכיועץ האמנותי של התיאטרון.
בשנת 2003 עבר התיאטרון לפסאז' הוד ברחוב דיזנגוף 101, למבנה בו פעל קודם לכן התיאטרון הקאמרי.
בשנת 2010 יזמה עיריית תל אביב שיפוץ וחידוש בניין התיאטרון ופסאז' הוד בתקציב של כ-110 מיליון שקלים. במסגרת השיפוץ רכשה העירייה את קולנוע הוד בקומת הקרקע ובמרתף. המתחם הפך לאולם בן 380 מקומות ישיבה, כחלק ממתחם התיאטרון. כמו כן שופץ אולם הבית של התיאטרון שבו 830 מקומות ישיבה, ונבנו מחדש האכסדרה, הבמה וחדרי האמנים, וכך גם מתקני הבמה ומערכות ההגברה והתאורה.
במהלך השיפוץ התיאטרון הציג באולמות בית ציוני אמריקה, מוזיאון א"י ובית החייל בת"א, וכן ברחבי הארץ.
בספטמבר 2019 נחנך המשכן החדש עם המחזה "משפחה חמה" מאת ענת גוב. החל בדצמבר 2019 נקרא התיאטרון על שמו של איש העסקים הישראלי ברוך איבצ'ר, לאחר שהעביר תרומה של 25 מיליון ש"ח, מאז קרוי בית ליסין ע"ש ברוך איבצ'ר.
עמותת תיאטרון בית ליסין בדיזינגוף המנהלת את התיאטרון היא תאגיד עירוני הנמצא בבעלות עיריית תל אביב-יפו וההסתדרות הכללית. החל משנת 2004 יו"ר העמותה הוא עוזי ברעם.
חזון אמנותי

במהלך השנים העלה התיאטרון יותר מאלף הצגות ומחזות אירופיים ואמריקניים מודרניים-עכשוויים וכן הצגות מקור. ברוח חזונה האמנותי של ציפי פינס החל התיאטרון לשים דגש על יצירות ישראליות-מקוריות, שרובן משקפות את המצב החברתי-פוליטי בישראל.
מדי שנה מעלה התיאטרון 10–12 הפקות חדשות, בהן לפחות 3–4 פרמיירות של מחזות ישראלים חדשים. שאר הרפרטואר מורכב ממחזות אקטואליים מהתיאטרון העולמי ועיבודים חדשים לקלאסיקות וקלאסיקות מודרניות.
בדצמבר 2013, הוגשה לבית המשפט המחוזי בת"א תביעה כנגד תיאטרון בית ליסין והמחזאי הלל מיטלפונקט בגין הפרת זכויות יוצרים. לטענת התובע, המחזאי רון גואטה, מחזהו של הלל מיטלפונקט, "מקסי ואני" הועתק מהמחזה שלו "אדמונטון" שבו צפה מיטלפונקט בהיותו מחזאי הבית של בית ליסין ושופט מטעם התיאטרון בתחרות לגילוי מחזות חדשים שהתקיימה במסגרת פסטיבל "פותחים במה" 2010. התביעה נתמכה בחוות דעת של הפרופסור לתיאטרון שמעון לוי ראש החוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב לשעבר. בחוות הדעת כתב פרופ' לוי: "להערכתי, זה מקרה ברור ומוכח של גנבה ספרותית" וכן: "מקריאה בשני המחזות עולה בבירור שמיטלפונקט נטל מיצירתו המקורית של גואטה את הרעיון העיקרי, את התמה, את מרכיבי העלילה, את הקונפליקטים, את הדמויות, ועוד כהנה וכהנה מרכיבים טקסטואליים, מבניים ותמטיים במרקם הדרמטי".
בין ההפקות הבולטות שעלו במאה ה-21 בתיאטרון:
"אבודים ביונקרס" מאת ניל סיימון ובכיכובה של זהרירה חריפאי.
"תפוחים מן המדבר", "רוחל'ה מתחתנת", "האורחת" ו"סינית אני מדברת אליך" מאת סביון ליברכט.
"קפה ערבה" מאת גורן אגמון ובכיכובם של יורם טולדנו, אסי לוי ועליזה רוזן ו"עלמה ורות" בכיכובה של יונה אליאן.
"מייק", מחזמר העוסק בסיפור חייו של מייק בראנט, בהשתתפותם של דן שפירא, מיה דגן, יונה אליאן ושלמה וישינסקי.
"אחרון ימיה" מאת גדי ענבר ובכיכובם של מרים זוהר ואילן דר.
"מכולת" מאת הלל מיטלפונקט ובכיכובה של תיקי דיין (קופרודוקציה בשיתוף התיאטרון הקאמרי).
"אחים בדם", מחזמר מאת וילי ראסל.
"חתולה על גג פח לוהט" ו"ביבר הזכוכית" מאת טנסי ויליאמס.
"המקרה המוזר של הכלב בשעת לילה" עיבוד מאת סיימון סטיבנס לרומן באותו השם מאת מארק האדון.
"המוגבלים" מאת גור קורן.
"האבא" מאת פלוריאן זלר ובכיכובו של ששון גבאי.
"החדר האחורי" מאת עדנה מזי"א.
"אהבת מוות" מאת ענת גוב בכיכובה של ליליאן ברטו.
"פולישוק" מאת שמואל הספרי בכיכובו של ששון גבאי.
"הקומה השלישית" מאת דפנה אנגל מחרז, על פי סיפור של אשכול נבו בכיכובם של יונה אליאן ואילן דר.
"מלך הכלבים" מאת יואב שוטן-גושן ועירד רובינשטיין, עיבוד חדש למחזה "מאטקע (מוטקה) גנב" מאת שלום אש.
"הסודות" מאת הדר גלרון, בהשראת התסריט של הסרט "הסודות" שכתבו הדר גלרון ואבי נשר.
"משפחה חמה" מאת ענת גוב ובכיכובה של תיקי דיין.
"היורשת" מאת גורן אגמון ובכיכובה של רבקה מיכאלי.
"הגלולה" מאת רוני סיני ובכיכובם של רבקה מיכאלי ושלמה וישינסקי.
"אפס ביחסי אנוש" מחזה מוזיקלי מאת אורן יעקובי. מבוסס על הסרט המצליח שכתבה טליה לביא.
"עבדאללה שוורץ" מאת רמי ורד
"לעבור את הקיר" מאת אורן יעקובי על פי סרטה של רמה בורשטיין.
ראו גם

בית ליסין הבניין הראשון של התיאטרון
הערות שוליים

1 2 3  בית ליסין, המשכן החדש, באתר בית ליסין
↑  יוסף גולן, מחריפה המחלוקת בעניין העסקת י.אגמון בבית ליסין, דבר, 1 בינואר 1980
↑  תום שגב, יעקב אגמון, פקיד בהסתדרות, כותרת ראשית, 16 בינואר 1985
↑  בית לסין נפתח מחדש, דבר, 1 בפברואר 1980
↑  מרב יודילוביץ', תיאטרון בית ליסין עובר דירה, באתר ynet, 20 ביולי 2003
↑  מרב יודילוביץ', קולנוע "הוד" יוסב לאולמות תיאטרון, באתר ynet, 24 במרץ 2010
↑  ציפי שוחט, קולנוע הוד יוסב לאולם תיאטרון בית ליסין , באתר הארץ, 1 בינואר 2012
↑   שוקי שדה, תרם 25 מיליון שקל - ותיאטרון בית ליסין ייקרא על שמו, באתר TheMarker‏, 2 בדצמבר 2019
↑  תיאטרון בית ליסין בדיזינגוף, באתר "גיידסטאר ישראל"
↑  נועה הרשקוביץ‏, יוצר טוען: "מיטלפונקט ובית ליסין העתיקו ממני", באתר וואלה, 1 בינואר 2014
↑  מרב יודילוביץ', מייק בראנט חוזר לבמה, באתר ynet, 18 בנובמבר 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268835005171  ISNI: 0000 0001 2294 0528  LCCN: no2007035399  MusicBrainz: ac659e46-fd17-4ee1-8810-514d1761ed48  VIAF: 146955291   WorldCat (עם VIAF): 146955291
אינטרסטלה 5555

| --- | --- |

עטיפת ה- די.וי.די של אינטרסטלה 5555
 בימוי:  קאזוהיסה טאקהנוצ'י
 הופק בידי:  תומא באנגלטר  גי-מנואל דה הומם-כריסטו
 תסריט:  תומא באנגלטר, גיא-מנואל דה הומם-כריסטו 
 מוזיקה:  דאפט פאנק
 מדינה:  צרפת, יפן 
 חברת הפקה:  טואי אנימציה 
 חברה מפיצה:  טואי אולפני אנימציה
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  1 בדצמבר 2003
 משך הקרנה:  68 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט מוזיקלי, אנימה ומאנגה של הרפתקאות, סרט מדע בדיוני 
 הכנסות:  6.6 מיליון דולר
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
הקרסנדולס (משמאל לימין): ארפגיוס, סטלה, בריל ואוקטב
חיילי הקומנדו, משרתיו של מפיק המוזיקה המרושע, ארל דה דרקווד
אינטרסטלה 5555: סיפורה של מערכת הכוכבים הסודית הוא סרט אנימה יפני. הפצתו החלה ב-1 בדצמבר 2003, ישירות לוידאו, די.וי.די ולטלוויזיה.
הסרט הוא המימוש הוויזואלי של Discovery, אלבומם השני של להקת ההאוס הצרפתית, דאפט פאנק. עלילת הסרט מסונכרנת עם כל רצועה באלבום בקצב, אופי ובאווירה של המוזיקה. בנוסף, שמה של כל רצועה באלבום המוזיקה מקבילה לפרטי העלילה בסצנה שבה היא מנוגנת. פרט למילות השירים, הסרט עצמו אילם.
ארבעת הרצועות/סצנות הראשונות של הסרט יצאו לאור גם כקליפים נפרדים לערוצי המוזיקה השונים טרם השקת הסרט. הרצועה הראשונה, "One More Time", הייתה לאחד הקליפים הפופולרים ביותר של תחילת שנות ה-2000 ב-MTV.
תקציר העלילה

הסרט מספר את סיפורה של להקת פופ חייזרית בת ארבעה חברים: ארפגיוס - הגיטריסט, סטלה - הבסיסטית ואחותו של ארפגיוס, אוקטב - הקלידן והזמר עם רעמת האפרו ובריל - הילד המתופף. הסרט נפתח עם הופעה חיה של הלהקה על כוכב הבית שלהם כאשר לקראת סופה של ההופעה מגיחים חיילי קומנדו, מפזרים גז הרדמה וחוטפים את הארבעה לכדור הארץ.
בינתיים, בחללית אחרת (בצורת גיטרה) המרחפת מעל הכוכב, האסטרונאוט שֵפּ חוזר ממשימה שגרתית בחלל וחוזר לחדרו המעוטר בתמונותיה של סטלה. אות מצוקה מהכוכב מעיר אותו וכאשר נודע לו על החטיפה הוא מתחיל במרדף אחרי החוטפים עד שחלליתו מתרסקת על כדור הארץ.
הלהקה מובלת אל חדר ניסויים, שם משתנה צבע עורם מכחול לצבע עור אנושי ובגדיהם מוחלפים לבגדים אנושיים. הארבעה עוברים היפנוזה ואז מוצגים בפני מפיק המוזיקה המרושע, ארל דה דרקווד. המפיק ממתג את הארבעה כ"הקרסנדולס" ("בובות הקרשנדו").
המשך הסרט מתאר כיצד הלהקה (עדיין תחת היפנוזה) מופיעה בהופעות בכדור הארץ וכיצד תעשייה מפלצתית של מותגים, אביזרי עזר, ראיונות, אופנה ותחרויות מתפתחת סביבם. בינתיים, שפ יוצא למבצע הצלתם תוך כדי שמשרתיו של דרקווד רודפים אחריו. שפ מתחמק מהם אך נפצע. למרות פציעתו הוא מחלץ את הארבעה תוך שהוא מראה להם את מקורם החייזרי ולאחר מכן הוא נפטר בזרועותיה של סטלה. הלהקה קוברת אותו וממשיכים לנסוע לאחוזתו של דרקווד.
באחוזה הארבעה מגלים ספר המראה להם את כל האמת: דרקווד הוא מכשף בן 1000 שנים אשר גילה את החור תולעת בין כדור הארץ לכוכב מוצאם, אחרי שהתחיל לחקור את השמיים, שכביכול "הרגו" את אביו (נהרג מפגיעת מטאור). באופן שיטתי הוא חטף את כל המוזיקאים מהכוכב כנקמה, שמם תחת שליטתו והאניש אותם, אחרי שגילה שאם ישיג 5555 תקליטי זהב, הוא יקבל שליטה ביקום כולו. בין הדמויות המופיעות בספר ניתן לזהות בבירור את מוצרט, אריתה פרנקלין וסלאש. דרקווד ומשרתיו מפתיעים אותם באמצע הקריאה, מתפתח קרב שבסופו דרקווד נופל אל תהום והלהקה בורחת מהאחוזה.
חברי הלהקה נוסעים לחברת התקליטים של דרקווד ופורצים אליה בניסיון למצוא מידע שיעזור להם לחזור לכוכבם. במהלך הפריצה, אוקטב נתקל במאבטח והאחרון מחשמל אותו באמצעות שוקר. אוקטב נופל לרצפה, הופך כחול ומובל לבית חולים. או אז מתגלה לתושבי כדור הארץ סודה של הלהקה ואנשי כדור הארץ פותחים במבצע נרחב לשקם את החללית של שפ ולהחזיר את חברי הלהקה לכוכבם.
הארבעה מתחילים במסעם אל עבר כוכב האם שלהם. עם נחיתתם הם מתקבלים בתשואות והופעתם המוזיקלית משודרת הן בכוכבם והן בכדור הארץ תוך חשיפת פסל מפואר לזכרו של שפ. בסיום הסרט אנו מגלים שכל הסיפור לא היה אלא חלום של ילד צעיר השוכב במיטה עם בובות של הקרסנדולס והאלבום "Discovery" של דאפט פאנק מתנגן ברקע.
אופי סרט

בפרק זה אין מקורות ביבליוגרפיים כלל, לא ברור על מה מסתמך הכתוב בה וייתכן שמדובר במחקר מקורי. 
אנא שקלו לשפר את אמינות הפרק באמצעות הבאת מקורות לדברים ושילובם בגוף הפרק בצורת הערות שוליים.
כאמור, הסרט והדיסק כרוכים זה בזה. כך לדוגמה, בסצנה השלישית של הסרט בו שפ מפנטז על סטלה, מנוגן השיר "Digital Love" ("אהבה דיגיטלית") - שיר אהבה עם מקצב אלקטרוני שקט ומילים המתארות את האהבה כחלום, שיר התואם לאווירה הרגועה של הסצנה. לעומת זאת, בסצנה הרביעית, בה חברי הלהקה מובלים לחדר ניסויים ושם זרועות רובוטיות מחליפות את צבע עורם ואת לבושם, מתנגן השיר "Harder, Better, Faster, Stronger" ("חזק יותר, טוב יותר, מהר יותר, חזק יותר") - שיר בעל מקצב אגרסיבי וצלילי באסים חזקים, המשדר יעילות וכוח המתאימות לאופיה האלים אך יעיל של עבודת הרובוטים בסצנה. בדומה, כל שיר בדיסק תואם לסצנה המקבילה לו בסרט. כאן, בשונה מרובם המכריע של הסרטים, הסרט נתפר למידותיו של הפסקול (אשר הושק שלוש שנים לפניו).
הערות שוליים

↑  Interstella 5555: The 5tory of the 5ecret 5tar 5ystem, Box Office Mojo
| דאפט פאנק |
| --- | --- | --- |
תומא בנגלטר • גי-מנואל דה הומם-קריסטו
| אלבומי אולפן | Homework‏ • Discovery‏ • Human After All‏ • Random Access Memories‏ |  |
| אלבומי הופעה | ‏Alive 1997‏ • Alive 2007‏ |  |
| פסקול | Tron: Legacy‏ |  |
| אלבומי רמיקס | Daft Club‏ • Human After All: Remixes‏ • Tron: Legacy Reconfigured‏ • Homework (Remixes)‏ |  |
| אלבומי אוסף | Musique Vol. 1 1993–2005‏ • Random Access Memories (10th Anniversary Edition)‏ |  |
| סינגלים | Da Funk‏ • Around the World‏ • Burnin'‏ • Revolution 909‏ • One More Time‏ • Aerodynamic‏ • Digital Love‏ • Harder, Better, Faster, Stronger‏ • Face to Face‏ • Something About Us‏ • Robot Rock‏ • Technologic‏ • Human After All‏ • The Prime Time of Your Life‏ •  Derezzed‏ • Get Lucky‏ • Lose Yourself to Dance‏ • Doin' It Right‏ • Instant Crush‏ • Give Life Back to Music‏ • Infinity Repeating (2013 Demo)‏ |  |
| שירים בהשתתפות | Starboy‏ • I Feel It Coming‏ |  |
| שירים נוספים | Giorgio by Moroder‏ • Touch‏ • Fragments of Time‏ • Contact‏ |  |
| סיבובי הופעות | Daftendirektour‏ • Alive 2007‏ |  |
| סרטים | D.A.F.T.: A Story About Dogs, Androids, Firemen and Tomatoes‏ • אינטרסטלה 5555‏ • אלקטרומה של דאפט פאנק‏ |  |
| ערכים קשורים | דארלין'‏ • פיניקס‏ • Roulé‏ • Crydamoure‏ • Music Sounds Better with You‏ |  |
דיסקוגרפיה של דאפט פאנק • שירים שהוקלטו על ידי דאפט פאנק
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: unn2007413410
עיניים עצומות לרווחה

| --- | --- |

עיניים עצומות לרווחה
 מבוסס על:  סיפור חלום 
 בימוי:  סטנלי קובריק
 הופק בידי:  סטנלי קובריק
 תסריט:  ארתור שניצלר (רעיון) סטנלי קובריק פרדריק רפאל
 שחקנים ראשיים:  טום קרוז ניקול קידמן סידני פולאק טוד פילד
 מוזיקה:  ג'וזלין פוק
 צילום:  לארי סמית 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, ארצות הברית 
 חברת הפקה:  האחים וורנר 
 חברה מפיצה:  האחים וורנר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  13 ביולי 1999, ארצות הברית
 משך הקרנה:  159 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט בלשי, סרט ארוטי, סרט חג המולד, מותחן ארוטי, סרט דרמה, סרט מתח, סרט המבוסס על יצירה ספרותית 
 מקום התרחשות:  ניו יורק 
 תקופת התרחשות:  תקופת חג המולד 
 תקציב:  65,000,000‏$
 הכנסות:  162,091,208‏$
 הכנסות באתר מוג'ו:   eyeswideshut
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
עיניים עצומות לרווחה (באנגלית: Eyes Wide Shut) הוא מותחן ארוטי סוריאליסטי משנת 1999. הסרט הוא יצירתו הקולנועית האחרונה של הבמאי האמריקני סטנלי קובריק שהפיק, ביים והיה שותף לכתיבת התסריט. מככבים בו טום קרוז וניקול קידמן, והוא מסתמך על הנובלה הווינאית "סיפור חלום" מאת המחזאי ארתור שניצלר. קובריק נפטר שישה ימים לאחר סיום העריכה.
הסרט מביא את העלילות והפנטזיות המיניות של הזוג ביל (טום קרוז) ואשתו אליס (ניקול קידמן) הרפורד.
הסרט כולל סצנות המציגות עירום מלא ואף אקטים מיניים. בבתי הקולנוע בארצות הברית הוסרו סצנות מסוימות ואחרות צונזרו וטושטשו באמצעים דיגיטליים. בישראל ובמרבית מדינות העולם הוקרן הסרט במתכונתו המלאה.
פרס עקביהו

| --- | --- |
 תיאור:  פרס לשירה עברית
 מדינה:  ישראל 
 הגוף המעניק:  אוניברסיטת בר-אילן 
 תקופת הפרס:  2000–הווה (כ־25 שנים) 
 נקרא על שם:  יצחק עקביהו 
 אתר רשמי
 
פרס יצחק עקביהו לשירה וביקורת הוא פרס ספרותי יוקרתי, המוענק למשוררים עבריים ולחוקרי שירה עברית על מפעל חיים. הפרס מוענק מטעם המחלקה לספרות עם ישראל באוניברסיטת בר-אילן ובשנת 2021 הסכום הכספי לחלוקתו היה בגובה 40,000 ש״ח. הפרס נקרא על שמו של המשורר, המסאי והמתרגם יצחק עקביהו, אשר ייסד קרן מיוחדת למימון הענקת הפרס לספר שירים עבריים או ספר עברי מתחום הביקורת הספרותית.
הפרס הוענק לראשונה בשנת 2000 למשורר יעקב אורלנד, וזכו בו, לסירוגין, משוררים וחוקרי ספרות. חלק מיתרת הסכום מוקדשת לתמיכה בספר מחקר של סגל המחלקה לספרות עם ישראל באוניברסיטת בר-אילן.
זכיות

המשורר יעקב אורלנד (2000)
המבקר והפרשן מרדכי שלו (2002)
המשוררת נעמי שמר (2003)
החוקרת זיוה שמיר (2004)
המשוררת דליה רביקוביץ' (2005)
פרופסור דן מירון ועליזה טור מלכא (2006)
פרופסור בנימין הרשב (2007, 2008)
המשורר נתן זך (2009)
החוקרת פרופסור חנה קרונפלד מאוניברסיטת ברקלי (2010)
החוקר והמתרגם דוד וינפלד (2011)
המשוררת טל ניצן (2019)
המשוררת דינה קטן בן-ציון (2021)
הערות שוליים

↑  קול קורא להגשת מועמדות לפרס יצחק עקביהו לשירה 2021, באתר אגודת הסופרים העברים, ‏6 באפריל 2021
↑  עקביהו יצחק ז"ל פרסים לשירה ולביקורת, באתר "גיידסטאר ישראל"
↑  פרס עקביהו | המחלקה לספרות עם ישראל, באתר hebrew-literature.biu.ac.il
↑  מיה סלע, פרס עקביהו לשירה הוענק לנתן זך, באתר הארץ, 18 במאי 2009
↑  קול קורא להגשת מועמדות לפרס יצחק עקביהו לשירה 2021, באתר אגודת הסופרים העברים, ‏6 באפריל 2021
↑  עקביהו יצחק ז"ל פרסים לשירה ולביקורת | גיידסטאר - אתר התאגידים של ישראל | משרד המשפטים, באתר www.guidestar.org.il
↑  טקס הענקת פרס עקביהו לשירה לשנת תשע"ט למשוררת טל ניצן, באתר אוניברסיטת בר-אילן, ‏18 ביוני 2019
↑  פרס עקביהו למשוררת דינה קטן-בן ציון, באתר אוניברסיטת בר-אילן, ‏30 ביוני 2021, כ' בתמוז תשפ"א
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010784695705171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מראה מעל הגשר

| --- | --- |
סט המחזה
סט המחזה
 כתיבה:  ארתור מילר 
 סוגה:  טרגדיה 
 הצגת בכורה:  29 בספטמבר 1955 
 שפה:  אנגלית 
 פרסים:  פרס טוני לחידוש הטוב ביותר למחזה 
 
מראה מעל הגשר (באנגלית: A View from the Bridge) הוא מחזה מאת ארתור מילר אשר נכתב בשנת 1955. עלילת המחזה מגוללת את יחסיו של אדי קרבון, פועל נמל אמריקאי, עם משפחתו: אשתו ביאטריס, אחייניתו קתרין וקרובי משפחתה של אשתו האיטלקים, רודולפו ומרקו.
הפקות בישראל

תיאטרון "הבימה": 1956.
תיאטרון "הבימה": בימוי איציק ויינגרטן,  בכורה 5 במאי 1990 בכיכובו של יוסי בנאי.
תיאטרון "הבימה": בימוי מיכה לבינסון, תרגום דן אלמגור. בכורה 25 בדצמבר 1999 בכיכובו של ג'וליאנו מר.
תיאטרון בית ליסין: בימוי ותרגום הלל מיטלפונקט. בכורה 25 בדצמבר 2009.
הערות שוליים

↑  "הבימה" תציג "מראה מעל הגשר", דבר, 10 באפריל 1956
חיים גמזו, 'מראה מעל הגשר' ־ ב'הבימה', הארץ, 20 באפריל 1956
↑  עופר פטרסבורג, יש מה לראות, מעריב, 4 במאי 1990
↑  אליקים ירון, השחקנים עשו את ההצגה, מעריב, 6 ביולי 1990
↑  נילי ברקן, ‏ראויה לאהבה, ללא פשרות, באתר גלובס, 7 בפברואר 2000
↑  מיכאל הנדלזלץ, מראה מעל הגשר: כרוניקה של נפילה ידועה מראש, באתר הארץ, 2 בפברואר 2010
| פרס טוני לחידוש הטוב ביותר למחזה |
| --- | --- | --- |
| 1994–1999 | מפקח מתקשר (1994) ‏•‏‏ היורשת (1995) ‏•‏‏ איזון עדין (1996) ‏•‏‏ בית בובות (1997) ‏•‏‏ מראה מעל הגשר (1998) ‏•‏‏ מותו של סוכן (1999) |  |
| 2000–2009 | הדבר האמיתי (2000) ‏•‏‏ קן הקוקייה (2001) ‏•‏‏ חיים פרטיים (2002) ‏•‏‏ מסע ארוך אל תוך הלילה (2003) ‏•‏‏ הנרי הרביעי (שילוב של חלק 1 וחלק 2) (2004) ‏•‏‏ גלנגרי גלן רוס (2005) ‏•‏‏ התעורר ותשיר! (2006) ‏•‏‏ סוף המסע (2007) ‏•‏‏ בואינג בואינג (2008) ‏•‏‏ הכיבושים הנורמנים (2009) |  |
| 2010–2019 | גדרות (2010) ‏•‏‏ הלב הרגיל (2011) ‏•‏‏ מותו של סוכן (2012) ‏•‏‏ מי מפחד מווירג'יניה וולף? (2013) ‏•‏‏ צימוק בשמש (2014) ‏•‏‏ גג שקוף (2015) ‏•‏‏ מראה מעל הגשר (2016) ‏•‏‏ ג'יטני (2017) ‏•‏‏ מלאכים באמריקה (2018) ‏•‏‏ הנערים בחבורה (2019) |  |
| 2021–הווה | סיפורו של חייל (2021) ‏•‏‏ Take Me Out ‏(2022) ‏•‏‏ טופדוג/אנדרדוג (2023) ‏•‏‏ Appropriate ‏(2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007348054805171  GND: 4578914-9  LCCN: no2005056452  SUDOC: 076006956  VIAF: 178071942   WorldCat (עם VIAF): 178071942
האלופה

| --- | --- |

לוגו "האלופה"
 סוגה:  דרמה, טלנובלה, פשע, מתח
 יוצרים:  דרור נובלמן, לימור נחמיאס, גל זייד (עונה 1)   רוני ידור, נמרוד עציון-קורן, סער לחמי (עונה 2) שירלי מושיוף, רן שריג, משה זונדר (עונה 3)  
 כותבים:  לימור נחמיאס, נמרוד עציון-קורן 
 בימוי:  שי קפון
 שחקנים:  יהודה לוי עופר שכטר עדי הימלבלוי לירז צ'רכי (עונה 1) שנהב צדוק (עונה 2) מיכל גבריאלוב (עונות 1–2, 3 אורחת) ג'וליה לוי בוקן (עונה 2) לירון וייסמן (עונות 1–2) ורד פלדמן
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 שפות:  עברית
 מספר עונות:  3
 מספר פרקים:  288
 הפקה
 מפיק:  אביאל כהן
 מפיקים בפועל:  יוסף עבדייב
 חברת הפקה:  דורי מדיה דרסט
 עורכים:  יעקב זלקה
 צלמים:  מנגיסטו אלהלו
 בעלי תפקידים נוספים:  רותי וינברג, גל זייד (פיתוח עלילה ודמויות)
 אורך פרק:  כ-35 דקות
 שידור
 רשת שידור:  הוט 3   רשת (ערוץ 5)   וואלה! VOD
 תקופת שידור מקורית:  2 באפריל 2006 – 23 בדצמבר 2009
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
"האלופה" היא טלנובלה ששודרה החל מ-2 באפריל 2006 ועד לסיומה ב-23 בדצמבר 2009 במשך 3 עונות ו-288 פרקים בחברת HOT. הסדרה עוקבת אחר חייהם של שחקני קבוצת כדורגל ישראלית דמיונית, "הכח ירושלים", שלוקחת חלק בליגת העל.
הפקה ושידור

את הסדרה ביים שי קפון והתסריטים נכתבו על ידי אושר חסון, לימור נחמיאס, גל זייד, נמרוד עציון-קורן, סהר הלחמי ישי אלעור, משה זונדר ודרור נובלמן.
פרק הבכורה של הסדרה שודר במהלך מרץ 2006 ללקוחות 3G של רשת פרטנר תקשורת, בפורטל oboxlive, לפני שידורו בכבלים.
ביולי 2006, חשף האתר TheMarker כי הסדרה כוללת פרסום סמוי במאות אלפי דולרים. זאת בנוסף להסכמי החסות עליהם דיוחה. בתגובה שלחה חברת HOT את העובדים לבדיקת פוליגרף כדי למצוא את המדליף. באותו חודש פרץ גם סכסוך בין התסריטאים של הסדרה לחברת HOT על דמי תמלוגים שהייתה חייבת להם. בינואר 2007, נקנסה HOT ב-90 אלף שקל, בשל פרסום בית הספר אנקורי ומותגי הטוטו והווינר באופן סמוי.
בשנת 2006 עלתה לאוויר הסדרה "חדר הלבשה" שילוותה מאחורי הקלעים של צילומי הסדרה האלופה, העונה הראשונה הנחתה מיכל אמדורסקי העונה השנייה אסי עזר.
במאי 2007, נמכר פורמט הסדרה עבור גרסה ברוסית. הסדרה נמכרה להודו, שם היא דובבה מחדש.
ביוני 2007, פרסמה HOT מודעת אבל פיקטיבית כדי לקדם את הסדרה. כחלק מקמפיין של 2 מיליון שקל לקידום העונה השנייה.
בפברואר 2008, המועצה לשידורי כבלים ולשידורי לוויין הוציאה מכתב הפרה ל-HOT בשל שידור פרקים של "האלופה" שסווגו לצפייה מגיל 8 ומעלה, אף על פי שכללו ביטויי אלימות ומין.
באוקטובר 2009, המועצה לשידורי כבלים ולוויין דרשה מ-HOT להפסיק לשדר שידורים חוזרים של התוכנית בשעות הצהריים, מאיר שהסדרה "כוללת סצנות מיניות, אלימות ומסרים חיוביים על אלכוהול".
בינואר 2013, דווח כי הסדרה מובילה במספר ההזמנות בשירות הוידאו על פי דרישה (VOD) של HOT.
עלילה כללית > עונה ראשונה

עונתה הראשונה של הסדרה כללה 119 פרקים. במרכזה עמדו שני משולשים רומנטיים: האחד בין קפטן הקבוצה סער פדידה, אשתו היפה ליאן זליג ואהובתו לשעבר של פדידה מיטל אוגניסיאן, שהשתלטה על הקבוצה ממניעים מסתוריים; והשני בין קשר הקבוצה תום שלייפר, חברתו מילי דיאמנט ונערה בשם סיגי בר־חיים, שנקלעת במקרה לחיי הזוג לאחר שסבו של תום, אוסקר שלייפר, שגר יחד איתו, שכר אותה כמטפלת. קווי עלילה נוספים בעונה עוסקים במאבקי הכוח והכסף בקבוצה, מזימות, בגידות,  חברויות ואהבות, ביניהן אהבתם של דריה זליג, בתו של מנכ"ל הקבוצה, והחלוץ החדש הערבי, ג'לל קאסום. בסוף העונה סער ומיטל מחליטים להימלט יחד באמצעות היאכטה של ג'וזף, בעלה של מיטל, אך ג'וזף וליאן, אשתו של סער, מגלים זאת ומטמינים פצצות על היאכטה, בנוסף לתנין של ג'וזף. בפרק האחרון רואים את ג’וזף וליאן מפעילים את הפצצות.
עלילה כללית > עונה שנייה

עונתה השנייה של הסדרה כללה 99 פרקים, וקו העלילה הראשי שלה עוסק בסער, במערכת היחסים שלו עם ליאן ובאירועי היאכטה. העונה השנייה מתחילה בלב ים, כאשר מיטל מספרת לסער על קלטת מסתורית ולאחר מכן נעלמת בים. סער בסופו של דבר טובע, שוקע בתרדמת ונסחף אל החוף. כאשר הוא מתעורר לאחר חצי שנה הוא לא זוכר את שקרה, ומגלה כי ליאן, אשתו לשעבר היא עכשיו בת זוגו של בעלי הקבוצה החדשים, דורי בראל, יש לה תינוקת והיא מנהלת את  פורטל האינטרנט של הקבוצה. העלילה עוסקת בפריחת אהבתם המחודשת של סער וליאן (קו העלילה הראשי), בעלילות הפורטל ועובדיו (קו העלילה השני) ובמזימות נגד ראש הממשלה (קו העלילה השלישי). במהלך העונה מנסה דורי לחבל במכוניתו של סער כדי להרוג אותו בגלל שלקח לו את ליאן, אך ביום זה נסעו ברכב ליאן וסיגי מה שמוביל לתאונה ולמוות של סיגי בר חיים. בזירה נוספת בקריית הממשלה, זאביק, יועצו של ראש הממשלה ואביו של דורי הבעלים של הקבוצה, גורם לראש הממשלה להתפטר מתפקידו במתכוון לאחר שבדה פרשה של הטרדה מינית. במהלך אימון בחוף ניצנים סער נזכר באירועי היאכטה ומבין שליאן הייתה מעורבת.
עלילה כללית > עונה שלישית

עונתה השלישית והאחרונה של הסדרה כוללת 69 פרקים והיא נפתחת בסצנה בה פדידה מבקיע שער במדי קבוצת "מנצ'סטר יונייטד", אך מודח מן הקבוצה לאחר שהתגלה להנהלה שהוא נוטל סטרואידים. בעונה זו ליאן וסער זוג והם מגדלים ביחד את גל . אוסקר שלייפר, סבו של תום, נפטר ומוריש לתום הון רב אשר טומן בחובו סוד חשוב. הכח ירושלים מעפילה לליגת האלופות וסוכנו של פדידה, ״אלי אלמדון״, מתגלה כאביו. באמצע העונה מתפתח רומן סודי בין תום לליאן שמוביל לבגידה בדריה וסער, ובעקבות כך ליאן נפרדת מסער לשם כך מחליט סער לנקום בתום בעזרת אביו והופך אותו לנכה, אבל ליאן כבר מתארסת לתום ונכנסת להריון עם בנם. הכח ירושלים מנצחת בגמר ליגת האלופות. הסדרה מסתיימת בכך שסער מתמוטט ומת.
האבודה

לאחר שירדה העונה הראשונה מהמסך אורנג' השיקה סדרת ספין אוף ל״האלופה״, שנקראה האבודה. הסדרה שודרה בסלולר ב- obox live (פורטל אורנג') ובאתר ynet.
לסדרה היו 21 פרקים וכל פרק היה בין 2–3 דקות. מורן אייזנשטיין שיחקה בתפקיד ראשי בשם קרן גמזו.