stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פמיניזם מזרחי
השראות

הפמיניזם המזרחי הוא אחד מיישומי תאוריית העמדה הפמיניסטית, והוא שואב השראה מהפמיניזם האפרו-אמריקאי, אשר מבקש לנטוש את התפיסה הפמיניסטית האוניברסלית הלבנה. זו האחרונה מבקשת ליצור זהות נשית כוללת, בעוד הפמיניזם האפרו אמריקאי טוען כי לנשים האפרו-אמריקאיות סדר יום שונה מאשר לנשים הלבנות, הנובע מסיפור חיים שונה: סיפור חיים המכיל בתוכו הדרה, דחיקה לשוליים ושקיפות חברתית ותרבותית. אשר על כן, על הנשים השחורות להכיר בכך שהן אינן יכולות לראות את מכלול סדר היום הפמיניסטי מתוך זיקה והשתייכות לקטגוריה החברתית ההגמונית (קרי, הלבנים), ולהתעלם מקיום קטגוריות אחרות של נשים שקופות ומודרות.
ראו גם

מזרחים
לאחותי, פוליטיקה פמיניסטית מזרחית
הכנס הפמיניסטי העשירי בגבעת חביבה, 1994
לקריאה נוספת

דהאן-כלב הנרייט, 1999. "פמיניזם בין מזרחיות לאשכנזיות" בתוך ד. יזרעאלי, א. פרידמן, ה, דהאן-כלב, ח. הרצוג, מ. חסן, ח. נוה, ס. פוגל ביז'אוי מין, מגדר פוליטיקה, עמ' 217–266.
דהן-כלב, הנריט, 2002. מנוחשלות: עיוורון מגדרי בתאוריות פוליטיות ושקיפותן של נשים מזרחיות, סוציולוגיה ישראלית, 4 (2):265-287.
מוצפי-הלר, פנינה, 2001. מתוך האחריות: לקראת שיח פמיניסטי אלטרנטיבי בישראל, חקרי מגדר בארץ, 8: 21-23.
שוחט, אלה, 2001. "התרבות שלאחר המהפכה: מין, לאומיות, וחויית העקירה" בתוך זכרונות אסורים: לקראת מחשבה רב-תרבותית.
מוהנטי צ'נדרה טפלדה, 2001. תחת עניים מערביות: הגות פמיניסטית ומבני השיח הקולוניאליסטים.
אוקין, סוזן, 1999. "הרהורים על פמיניזם ורב תרבותיות", פוליטיקה.
אבידב, רחלי, 2004. פמיניזם "פוסט מודרני" בישראל: פמיניזם מזרחי. עבודת מאסטר: אוניברסיטת חיפה.
לאחותי, פוליטיקה פמיניסטית מזרחית, אסופה האוגדת שלושים ושש כותבות העוסקות בשיח המזרחי פמיניסטי בישראל, הוצאת בבל, דצמבר 2007.
מוצפי-הלר, פנינה, בקופסאות הבטון: נשים מזרחיות בפריפריה הישראלית, הוצאת מאגנס, תשע"ב 2012.
לביא, סמדר, פמיניזם מזרחי ושאלת פלסטין, סדק: כתב עת לנכבה שכאן. גיליון 5, יולי 2010.
שלומית ליר, שורשים של חול ורוח
Wolfenstein: Enemy Territory

| --- | --- |

לוגו המשחק
 כללי
 תאריך הוצאה:  29 במאי 2003 
 סוגה:  משחק ירי בגוף ראשון
 פיתוח:  Splash Damage 
 הוצאה לאור:  Activision 
 ארץ מקור:  הממלכה המאוחדת 
 שפות:  אנגלית 
 סדרה:  Wolfenstein (סדרת משחקים) 
 דרישות תוכנה
 מנוע משחק:  Id Tech 3 
 מצבי משחק:  משחק מחשב מרובה משתתפים 
 פלטפורמות:  Microsoft Windows, לינוקס, macOS 
 המשחק הקודם:  Return to Castle Wolfenstein 
 המשחק הבא:  Wolfenstein (משחק וידאו, 2009) 
 
 אתר רשמי
 
Wolfenstein: Enemy Territory (בתרגום חופשי לעברית: וולפנשטיין: שטח עוין), או כפי שנקרא בקיצור על ידי קהילת הגיימרים, ET, הוא משחק פעולה ממוחשב מרובה משתתפים מסוגת משחק יריות בגוף ראשון אשר הופץ בחינם על ידי Splash Damage בשנת 2003. המשחק תוכנן להיות המשך לכותר Return to Castle Wolfenstein, אך הן עקב בעיות כלכליות בחברה והן משום שהמשחק לא עמד בציפיות שהוצבו מולו, הופצה הגרסה מרובת המשתתפים בחינם לרשת ב-29 במאי 2003. כמו כן, בתחילת 2004 הופץ קוד המקור של המשחק לרשת על מנת להעשיר את הקהילה במודים אך לא של מנוע המשחק (שהיה אותו מנוע של Return to Castle Wolfenstein). ב-2005 המשחק שונה כדי לעבוד עם המנוע Quake III: Team Arena, שנפתח כקוד פתוח על ידי Id Tech 3.
משחקיות

Wolfenstein Enemy Territory מתרחש בזמן מלחמת העולם השנייה כאשר ניתן לבחור צד משחק; כוחות הצבא הגרמני, "מדינות הציר", או כוחות בעלות הברית הכוללים, במשחק, רק את הצבא האמריקאי (אף על פי שנוספו מודיפיקציות שמאפשרות לבחור גם את הצבא הבריטי, צבא רוסיה, וצבאות נוספים). במשחק ניתן לשחק ב-5 תפקידים, או "מקצועות":
חייל - החייל הרגלי הפשוט, עיקר תפקידו הוא להילחם בחיילי האויב. החייל יכול להשתמש בנשק כבד (מקלע בינוני מסוג MG 42, מרגמות, טיל כתף מסוג Panzerfaust ולהביור) ומקבל תחמושת רבה יחסית כבר בתחילת המשחק.
חובש - תפקיד החובש הוא לטפל בפצועים. החובש יכול לרפא פצועים ואף להציל חיילים גוססים. החובש יכול להשתמש רק בנשק אחד (תת מקלע) חייו מתמלאים לבד, אך הוא מקבל מעט תחמושת.
מהנדס - המהנדס הוא פלס קרבי ותפקידו לבצע משימות הנדסה וחבלה תחת אש: מטרתו במשחק היא לתקן מבנים וחפצים או להרסם. המהנדס יכול לבנות גשרים, עמדות פיקוד ועמדות מקלע וכן להטמין מוקשים. עוד יכולת ייחודית היא נטרול מטענים ששם האויב וגילוי מוקשים. המהנדס מקבל כמות בינונית של תחמושת, 8 רימוני יד ו־10 מוקשים. הוא יכול להשתמש בתת מקלע (M1A1 תומפסון לבעלות-הברית, MP40 למדינות הציר) או ברובה (M1A1 Garand לבעלות-הברית, Kar98 למדינות הציר) עם רומה רימונים. תפקיד המהנדס הוא חיוני ברב המשימות במשחק, ולא ניתן להשלימן ללא מהנדס אחד לפחות.
קצין משימה - תפקידו לסייע לוגיסטית ומבצעית לכוחות בשטח. קצין המשימה יכול להשתמש רק בנשק אחד (תת-המקלע), אך מנגד יכול לחלק חבילות תחמושת, לבקש סיוע אווירי בעזרת רימון עשן או לטווח במשקפת עבור סיוע ארטילרי.
סוכן חשאי - הסוכן החשאי הוא קצין צבאי המתמחה במשימות מיוחדות, ביניהן חבלה, צליפה וריגול. הסוכן יכול להשתמש ב-3 סוגים של כלי נשק - תת-מקלע מסוג סטן, רובה הצנחנים הגרמני, FG42 (מצויד בכוונת טלסקופית), ורובה צלפים (לבעלות-הברית M1A1 Garand, למדינות-הציר Kar98, שניהם מושתקים ומצוידים בכוונת טלסקופית) ומקבל כמות תחמושת בינונית, רימון עשן, מטען נפץ ומשקפת, באמצעותה הוא מגלה מוקשים ועוקב אחר תנועת כוחות האויב. בנוסף הוא יכול לקחת את בגדי האויבים שמתו, ללבוש אותם ולהתחזות להם. יכולת ההתחזות מאפשרת לחדור מעבר לקווי האויב.
המשחקים עצמם מתרחשים במפה הכוללת משימה שצד אחד צריך לבצע ואילו הצד השני צריך לסכל. כל מפה נמשכת כחצי שעה או עד שצד אחד הצליח לבצע את המשימה. כל זמן מה (פרק הזמן משתנה ונקבע על ידי מנהל המשחק, אך הוא לרוב נע בין 20 ל-30 שניות, תלוי במפה ובקבוצה), כל החיילים שמתו מוחזרים למשחק (Respawn) ב"נקודת ההתכנסות" של הקבוצה. מנגנון זה מאפשר משחק מהיר וקצבי, ומאפשר גם לשחקנים חדשים לחיות מספיק בשביל לצבור ניסיון. כל שחקן מתוגמל בנקודות ניסיון בהתאם לפעולות שהוא מבוצע, כאשר צבירת כמות מסוימת של נקודות ניסיון מעניקה לשחקן פרסים כגון שיפור בתכונות וקידום בדרגה.
הצלחתו של המשחק גררה פיתוח של ספין אוף למשחק - קווייק וורס, שמתבסס על אותה משחקיות אך על עלילה בדיונית נוסח Quake 2 ו-4.
אן סקסטון

| --- | --- |

 לידה:  9 בנובמבר 1928 ניוטון, ארצות הברית 
 התאבדה:  4 באוקטובר 1974 (בגיל 45) Weston, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Forest Hills Cemetery 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בוסטון, Garland Junior College 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 יצירות בולטות:  Live or Die 
 צאצאים:  Linda Gray Sexton 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים (1969)  פרס פוליצר לשירה (1967)  הפרס להנצחת שלי (1967) 
 www.anne-sexton.net
 
מצבתה של אן סקסטון
אן סקסטון (באנגלית: Anne Sexton;‏ 9 בנובמבר 1928 – 4 באוקטובר 1974) הייתה משוררת וסופרת אמריקאית.
שירתה של סקסטון

אן סקסטון היא מודל למשורר המתוודה. קריאת הביוגרפיה שלה היא מפתח חשוב לקריאת שירתה. סקסטון העלתה בשיריה נושאים שנויים במחלוקת, ופתחה את הדלת לתמות נשיות שלא הועלו קודם לכן בשירה. היא עסקה בפירוט בנושאים כמו וסת, הפלה טבעית, בגידה, אוננות, ותפקיד האישה בחברה. כמו כן, כתבה בצורה גלויה ופרטנית על אשפוזיה הפסיכיאטריים ומחלתה, והשתתפה בעיצוב המחודש של גבולות השירה יחד עם קבוצת משוררות מקבילות לה בזמן, כמו חברותיה פלאת' וקמין.
הביקורת והציבור הרבו לעסוק בהיבטים התוכניים-מוסריים של שיריה. בחירתה לקבלת פרס פוליצר עוררה הדים רבים, ונשמעו טענות בקשר ללגיטימציה הציבורית שניתנת למשוררת העוסקת במחלות נפש ובאשפוזים בפרטנות כה רבה, והנזק האפשרי שמסב המעמד שניתן לה לאנשים צעירים הבוחרים לכתוב. גל של ניסיונות התאבדות בעקבות התאבדותה של סילביה פלאת', חברתה ובת דורה השירית של סקסטון, גרם שוב לחידוש הביקורת על כך ששירתה גורמת לאנשים צעירים לעצב לעצמם אורח חיים הרסני, הנראה בעיניהם כמתאים לתדמית המשורר.
שירתה של סקסטון > נושאי שירתה

ספרה הראשון של סקסטון עוסק רבות בטיפול הנפשי, בפסיכואנליזה ובמערכת היחסים בין המטופל למטפל. את השיר "ד"ר מרטין" כתבה סקסטון לפסיכאטר שטיפל בה:
".. אַתָּה דּוֹקְטוֹר מַרְטִין הוֹלֵךְ מֵאֲרוּחַת הַבֹּקֶר אֶל הַשִּׁגָּעוֹן. שִׁלְהֵי אוֹגוּסְט,

אֲנִי מֵאִיצָה דֶּרֶךְ הַתְּעָלָה הַמֵחוּטֵאת בָּהּ הַמֵּתִים הַנָּעִים עֲדַיִן דָּנִים 

בִּדְחִיפַת עַצְמוֹתֵיהֶם נֶגֶד הַבְּרִית הַטִיפּוּלִית. וַאֲנִי הַמַּלְכָּה שֶׁל מָלוֹן הַקַּיִץ הַזֶּה,

אוֹ הַדְּבוֹרָה הַצּוֹחֶקֶת עַל גִּבְעוֹל



מָוֶת..."
סקסטון עסקה רבות במערכות היחסים בין אם לבת. אחד ממחזורי השירה המרכזיים שלה הוא "הדימוי הכפול", הכתוב בשבעה חלקים, ובו סקרה את מערכת היחסים שלה עם אִמָּהּ ועם בתה (ג'ויס) לנוכח מחלתה.
".. אֲנִי, שֶׁבָּחַרְתִּי פָּעָמַיִם

לַהֲרֹג אֶת עַצְמִי, אָמַרְתִּי אֶת שֵׁם הַחִבָּה שֶׁלָּךְ

בָּחֳדָשִׁים הַמֵיָבֵּבִים בָּהֶם הֵגָחְת;

עַד שֶׁחֹם קִרְקֵשׁ

בִּגְרוֹנֵךְ וַאֲנִי הִתְּנוֹעַנַּעתִי כְּמוֹ בְּפַנְטוֹמִימָה

מֵעַל רֹאשֵׁךְ. מַלְאָכִים מְכֹעָרִים דִּבְּרוּ אֵלַי. הָאַשְׁמָה,

שָׁמַעְתִּי אוֹתָם אוֹמְרִים, הָיְתָה שֶׁלִּי. הֵם לִהֲגוּ

כְּמוֹ מְכַשְּׁפוֹת יְרֻקּוֹת בְּרֹאשִׁי, נוֹתְנִים לַאֲבַדּוֹן 

לִדְלֹף כְּמוֹ בֶּרֶז מְקֻלְקָּל;

כְּאִלּוּ הַאָבָדוֹן הֵצִיף בִּטְנִי וּמִלֵּא עַרִיסָתֵּךְ,

חוֹב יָשָׁן שֶׁהָיָה עָלַי לְשַׁעֵר..."
סקסטון כתבה על המאבק להשתחרר מן המחלה ומן האשפוז, ועל שאיפתה העזה לחזור להיות אם לבנותיה. כמו כן עסקה ביחסיה עם אמה בתקופות שבהן טיפלו זו בזו: אמה טיפלה בה בעת שהשתחררה מן האשפוזים, והיא באמה לאחר שאובחנה כחולה בסרטן.
" .. בָּאוֹר הַדְּרוֹמִי, חִיוּכָה מֻחְזָק בִּמְקוֹמוֹ,

לְחָיֶיהָ קְמֵלוֹת כְּסַחְלָב

יָבֵשׁ; מַּרְאָתִּי הַלָגְלְגָנִית, אַהֲבָתִי

הַמְמוּגֶרֶת, הַדִּמּוּי הָרִאשׁוֹן שֶׁלִּי.

הִיא נוֹעֶצֶת בִּי מַבָּטָהּ מִפָּנִים אֵלּוּ,

רֹאשׁ אֶבֶן זֶה שֶׁל מָוֶת 

שֶׁמִּמִּידוֹתָּיו גָּדַלְתִּי.
..."
ומסיימת את המחזור בהתייחסות נוספת לבתה:
"...וְזוֹ הָיְתָה הַנּוֹרָאִית בְּאָשְׁמוֹתַּי; לֹא יָכֹלְתְּ לְרַפֵּא 

אוֹ לְשַׁכֵּךְ זֹאת. עָשִׂיתִי אוֹתָךְ כְּדֵי לִמְצֹא אוֹתִי."
שוב ושוב היא עוסקת במוות ובהתאבדות כמו בשיר "חיקויים של טביעה" מ"חייה או מות":
"פַּחַד,

מִטְּבִיעָה,

פַּחַד מֵהֱיוֹת כֹּה לְבַד

שָׁמַר אוֹתִי עֲסוּקָה בְּלַעֲשׂוֹת עִסְקָה

כְּאִלּוּ יָכֹלְתִּי לִקְנוֹת

אֶת דַּרְכִּי הַחוּצָה

וְזֶה עָבַד בְּמֶשֶׁךְ שְׁנָתַיִם 

וְכָל חֹדֶשׁ יוּלִי..."
עד שניסיון ההתאבדות שלה מצליח, ומותה הופך למציאות.
רשימת ספריה

To Bedlam and Part Way Back (1960)
All My Pretty Ones (1962)
Live or Die (1966)
Love Poems (1969)
Transformations (1971) ISBN 061808343X
The Book of Folly (1972) ISBN 0395140145
The Death Notebooks (1974)
The Awful Rowing Towards God (1975; posthumous)
45 Mercy Street (1976; posthumous)
Words for Dr. Y. (1978; posthumous)
כתביה של אן סקסטון בעברית

אני יכולה לטעום את בדיל השמים, שירים, תרגם מאנגלית גיורא לשם, עם עוד משוררות, שנות השבעים.
הספר "שיעורים ברעב" הכולל מבחר שירים של אן סקסטון ואשר תרגמה יעל גלוברמן. יצא בהוצאת "קשב" בשנת 2015
שירים בודדים שלה תרגמו גם אורית נוימאיר פוטשניק, עודד פלד ושרונה עדיני, רועי רוזן, יצחק יוסף, דורית ויסמן, ארי פרנקל, חוה רטינסקי, לאה טרן. השירים נדפסו בכתבי העת הספרותיים בישראל.
מתוך המסה פריק שואו, מאנגלית: אלה נובק. דחק, כרך טו', 2022.
תרגומי אן סקסטון על ידי פרופ' זיוה שמיר באתר מב"ע (מחקרים בספרות עברית)
פרסים

1962 - פרס לווינסון לשירה
1967 - פרס פוליצר על ספרה "חיה או מות"
1967 - פרס שלי מאגודת השירה של אמריקה
1969 - פרס גוגנהיים
הערות שוליים

↑  Home | Antioch Writers Workshop
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267971105171  PLWABN: 9810587098005606  BIBSYS: 90134215  BNC: 000646833  BNE: XX1120270  BnF: cb12175004n (data)  CANTIC: a19207773  CiNii: DA02446587  GND: 118764845  ISNI: 0000 0001 1634 3911  LCCN: n50001417  LNB: 000085117  MusicBrainz: a5899f1a-4236-44ed-89d5-295d39957d9b  NDL: 00456170  NKC: xx0093564  NLG: 332973  NSK: 000102351  NTA: 069039348  RERO: 02-A003824261  SELIBR: 225121  SNAC: w6fx7m6z  SUDOC: 030307082  Trove: 972167  VIAF: 46802934   WorldCat (עם VIAF): 46802934
שלדון קופר

| --- | --- |

 תוכנית טלוויזיה:  המפץ הגדול שלדון הצעיר
 הופעה ראשונה:  "פיילוט"
 הופעה אחרונה:  "תסמונת סטוקהולם"
 מספר הופעות:  279
 יוצרים:  צ'אק לורי ביל פראדי
 גילום הדמות:  במפץ הגדול ג'ים פרסונס, בשלדון הצעיר איאן ארמיטאג'
 מידע
 כינויים:  שלדור (על ידי עצמו), שלי, שלי בין (על ידי אמא שלו)  מון פאי (דובשן, נקרא כך על ידי סבתא שלו)  כינויים לועגים: סמלי שלי (שלדון המסריח)  ד"ר דמאס (מפגר, בדרך כלל על ידי לזלי ווינקל)
 תאריך לידה:  26 בפברואר 1980
 מקום לידה:  טקסס
 מין:  זכר
 מקצוע:  פיזיקאי תאורטי
 מומחיות:  פיזיקה  ידע כללי נרחב בצורה יוצאת דופן
 דת:  לא מאמין באל אבל מתייסחס לסטאר-טארק כמומדת ולספוק כמו אל (אם כי לפעמים לוקח נחמה ממלחמת הכוכבים- בחלומו נמצא בדגובה)
 אזרחות:  אמריקאי
 מקום מגורים:  טקסס ופסדינה
 דמויות קשורות
 משפחה:  מרי קופר (אמא)  ג'ורג' קופר (אבא, מת)  מיסי קופר (אחות תאומה)  ג'ורג' קופר ג'וניור (אח גדול)  קונסטנס "מימו" (סבתא)  אדוארד "הגוץ" (דוד)  קארל (דוד, מת) סבא צ'רלי "פופ-פופ" (מת) רות (דודה,מתה) רוג׳ר (דוד,מת)  איימי פארה פאולר (בת זוג) לאונרד קופר (בן), בת (שמה לא מוזכר)
 חברים:  לאונרד הופסטטר  ראג'ש קוטרפאלי  הווארד וולוויץ  פני  איימי פארה פאולר  ברנדט רוסטנקובסקי
 אויבים:  ראו פסקה יריבים
ד"ר שלדון לי קופר (באנגלית: Sheldon Lee Cooper; נולד ב־26 בפברואר 1980) הוא דמות בדיונית בסדרת הטלוויזיה של ה-CBS "המפץ הגדול" המגולמת על ידי השחקן ג'ים פרסונס ובסדרת הבת שלה "שלדון הצעיר" (בה הוא מגולם על ידי איאן ארמיטאג').
פרסונס זכה בארבעה פרסי אמי ובפרס גלובוס הזהב על גילום דמותו של שלדון.
יצירה וליהוק

דמותו של שלדון קופר נוצרה בהשראת מתכנת מחשבים אותו הכיר ביל פארדי (אחד מיוצרי הסדרה) בעברו. הוא נקרא על שמו של השחקן והמפיק שלדון לאונרד, וחתן פרס נובל לאון קופר. במקור צ'אק לורי התכוון שג'וני גאלקי ישחק את התפקיד, אבל גאלקי חשב שהוא יהיה "מתאים יותר" לדמותו של לאונרד. לורי סיפר שכאשר ג'ים פרסונס נבחן לתפקיד, הוא היה "כל כך טוב להבהיל", שלורי "ביקש ממנו, כדי לוודא שזה לא היה במקרה", לעשות מחדש את האודישן.
ביוגרפיה בדיונית

שלדון הוא פיזיקאי תאורטי במכון הטכנולוגי של קליפורניה שגר בדירה אחת יחד עם עמיתו וחברו הטוב ביותר לאונרד הופסטטר (מגולם על ידי ג'וני גאלקי). הם גרים בצד השני של המסדרון מול מלצרית-שחקנית חברותית בשם פני (מגולמת על ידי קיילי קווקו). שלדון מתעמת איתה לעיתים קרובות בשל מנהגיה אך למרות זאת מזהה אותה בתור אחת מחבריו. שלדון מציג בסדרה הקפדה יוצאת דופן על שגרה, היעדר מוחלט של כישורים חברתיים, הבנה קלושה של ציניות, אירוניה, הומור וחוסר כללי בענווה או באמפתיה. הוא נוהג להתגאות באופן קבוע ובולט באינטליגנציה שלו, שטובה בהרבה מהסובבים אותו. מאפיינים אלו מספקים את עיקר ההומור של הדמות שלו ואת מלוא המיקוד של פרקים מסוימים בסדרה. הוא תואר פעמים רבות כדמות הפופולרית ביותר בסדרה בעיני הצופים.[דרוש מקור] מבקרים ומעריצים רבים העריכו כי תכונות האישיות של שלדון עולות בקנה אחד עם האבחנה של תסמונת אספרגר או הפרעה אובססיבית כפייתית.[דרוש מקור] למרות זאת, תאוריה זאת נדחתה שוב ושוב על ידי ביל פארדי, אחד מיוצרי הסדרה.[דרוש מקור]
החל מהפרק העשירי בעונה החמישית החל שלדון לצאת עם איימי פארה פאולר (מגולמת על ידי מים ביאליק). בפרק הסיום של העונה ה-11 הם מתחתנים. בעונה ה-12 מקבל יחד עם איימי פארה פאולר פרס נובל. בפרק פתיחת העונה הרביעית של שלדון הצעיר נחשף שלשלדון ואיימי נולד בן, לאונרד קופר, על שם לאונרד נימוי ולאונרד הופסטטר, חברו.
ביוגרפיה בדיונית > נעוריו

שלדון נולד וגדל בעיירה גלווסטון שבטקסס (בסדרה שלדון הצעיר שם העיירה הבדיונית הוא מדפורד). הוא גדל יחד עם אביו (ג'ורג' קופר, האב) ואמו (מרי קופר), אחיו הבכור (ג'ורג' קופר הבן) ואחותו התאומה (מיסי קופר) ולצד סבתו (קונסטנס "קוני" טאקר). אמו היא נוצריה בפטיסטית אדוקה, והיא גידלה את שלדון על פי אמונותיה. כך לדוגמה, היא רשמה אותו בליגה לבאולינג לנוער הנוצרי ולימדה אותו להתפלל. ילדי השכונה ובני כיתתו הציקו לו, מכיוון, שלטענתו, הם "חשו מאוימים מהאינטליגנציה שלו והיו טיפשים מכדי לדעת זאת". שלדון היה ילד פלא, כפי שמעידים הישגים יוצאי דופן רבים שלו עוד בילדותו: הוא בנה סורק CAT כושל ורובוט חמוש ששרף את גבותיה של אחותו, שלדון החל ללמוד באוניברסיטת טקסס באוסטין בגיל 11, מיד אחרי שסיים את כיתה י'א. בגיל 14 אביו מת והוא סיים את לימודיו בקולג' בהצטיינות יתרה, והחל בעבודת הדוקטורט כשהיה בן 14 וחצי. במקביל זכה בפרס סטיבנסון בגיל 14.5 והיה לאדם הצעיר ביותר באותה העת שקיבל את פרס סטיבנסון. בגיל 15 היה מרצה אורח באוניברסיטה בגרמניה, וקיבל את תואר הדוקטור הראשון שלו בגיל 16. כאשר שלדון היה בן שתים עשרה, הוא רצה צנטריפוגות כדי להפריד בין איזוטופים רדיואקטיביים, אך במקום זאת קיבל אופניים ממונעים שלא עניינו אותו בכלל. בנוסף לכך, ניסה להקים כור גרעיני בגיל 13 על מנת להפיק ולספק חשמל בחינם עבור תושבי עירו, אך הרעיון בוטל לאחר שסוכן ממשלתי הודיע לו שזה לא חוקי לאחסן אורניום צהוב (שהוא רצה לקנות באינטרנט) במחסן. לאחר מכן הוא בילה ארבע שנים על הדיסרטציה השנייה שלו, ובתחילת הסדרה החזיקה העבודה הנוכחית שלו במשך שלוש וחצי שנים.
ביוגרפיה בדיונית > אישיות > מוזרויות

שלדון מציג הקפדה יוצאת דופן על שגרה, עם פעילויות ספציפיות (כמו אכילת מזונות מסוימים) בימים מסוימים של השבוע. הוא דופק על הדלת שלוש פעמים בשלוש מערכות תוך חזרה על שם האדם שהוא מחפש ("[טוק טוק טוק] פני [טוק טוק טוק] פני [טוק טוק טוק] פני" הוא הנפוץ ביותר), והוא מסיים את סדרת הדפיקות אפילו אם כבר פתחו את הדלת לפני שהוא סיים [ההסבר לכך לפיו הוא "שאנשים יספיקו לשים את המכנסיים שלהם"]. הוא עושה רעשים חזקים (או מקיש בקסילופון) בבית קולנוע לפני כל סרט, כדי לאתר את הנקודה הטובה ביותר מבחינה אקוסטית.
שלדון חייב לשבת על כרית שמאל של הספה בדירה שלו, והוא רואה במיקום שלה "נקודה אחת של עקביות בעולם המשתנה" שלו ו"מיקום ייחודי במרחב שסביבו סובב כל היקום שלי". זאת ועוד, הוא מתאר את המקום הזה בספה ש"ראשית הצירים של מערכת צירים ארבע ממדית." אהבתו למקום שלו עולה על אהבתו לאמא שלו. גם כאשר שלדון מבקר אצל אנשים אחרים (כמו פני או ראג') הוא מסתובב בחדר כדי לקבוע את המושב האופטימלי שלו.
שלדון מודאג כל הזמן מחיידקים ומכך שמישהו אחר יגע באוכל שלו. הוא שוטף את ידיו לעיתים קרובות ככל שהוא יכול והוא מתקלח פעמיים ביום. הוא חושש מאוד לחלות וזוהי אחת הסיבות לכך שהוא נמנע מקשר פיזי עם אנשים. שלדון ביקש בדיקה רפואית מלאה מחברתו של לאונרד, ד"ר סטפני ברנט, כדי לגלות את מה שגורם לרעש צורמני בראשו. כאשר אמו של הווארד נשלחת לבית החולים, שלדון מסרב ללכת עקב החשיפה לפתוגנים וחיידקים, עד שפני גורמת לו ללכת. בבית החולים הוא נכנס בטעות לחדר עם שלט של סכנה ביולוגית, מכיוון שהוא פחד שיידבק מחולה שישתעל עליו, ובעקבות כך הוחזק במשך שבועיים בהסגר.
כאשר שלדון שותף בשקר, הוא עושה את כל המאמצים כדי שהשקר ייראה אמין, אבל הוא בדרך כלל לא מצליח. באופן דומה, הוא לא יכול להיות מופקד על סוד, כי הוא מפתח טיקים עצבניים. עם זאת, קל לו יותר לשקר אם יש לו ידע מוקדם על כך והוא הכין אליבי מתאים.
בעוד שהוא נוהג לדבר הרבה בקבוצה קטנה, שלדון לא יכול לדבר עם קהל שגדול מספיק כדי לרמוס אותו (בכלל אצבע: 36 מבוגרים או 70 ילדים) מבלי שהוא יחטוף התקף חרדה. באופן כללי, יש לו אובססיה לבטיחות.
שלדון נוטר טינה במשך זמן רב (לאונרד טען ששלדון הוא "נוטר טינה מטורף"). שלדון מסביר לאיימי פארה פאולר שיש לו רשימה של 61 אויבים בנפש שהוא התחיל כשהיה בן תשע בשנת 1989. לדבריו, פני רק לאחרונה נמחקה מהרשימה, גם לאחר שהוא הכיר אותה במשך חמש שנים. הוא מסיר את ויל ויטון מהרשימה לאחר שויטון מעניק לו בובת פעולה חתומה על ידו. עם זאת, הוא מיד מוסיף את ברנט ספינר שמבלי להבין את חשיבות המתנה, פותח אותה.
כאשר מישהו אומר לו שהוא משוגע או מטורף, שלדון משיב לעיתים קרובות: "אני לא משוגע! אמי שלחה אותי למבדק". אם כי אמו מטילה ספק באמינות הבדיקה בעונה מאוחרת יותר.
ביוגרפיה בדיונית > אישיות > תסמונת אספרגר

צופים אחדים טענו שהתנהגותו של שלדון עולה בקנה אחד עם תסמונת אספרגר.
הכותבים הצהירו שהם לא השתמשו בתסמונת אספרגר כבסיס לאופיו, אלא חשבו על מעשיו כ"שלדוניים". ביל פארדי, אחד מיוצרי הסדרה, אמר: "אנחנו כותבים את הדמות כדמות. הרבה אנשים רואים דברים שונים בו ועושים חיבורים. התחושה שלנו היא שאמו של שלדון אף פעם לא אבחנה זאת, אז אין לנו את זה".
בראיון, ציין ג'ים פרסונס את תגובת התסריטאים, אך הוסיף כי, לדעתו, שלדון "לא יכול להציג תכונות נוספות" של תסמונת אספרגר. פרסונס, המגלם את שלדון, קרא את ספר הזיכרונות של ג'ון אלדר רוביסון על חייו עם תסמונת אספרגר, "הסתכל לי בעיניים", ואמר כי: "הרוב המכריע של מה שקראתי בספר נגע בהיבטים של שלדון".
ביוגרפיה בדיונית > אישיות > הפרעה טורדנית-כפייתית

צופים אחרים מאמינים שהתנהגותו של שלדון נובעת מהפרעה אובססיבית כפייתית. בפרק 2 של עונה 5 איימי מעירה על הנקישות האובססיביות של שלדון ואומרת, "ידוע לך שהתנהגות הטקסית שלך כשאתה דופק היא סימפטום של הפרעה אובססיבית כפייתית?" ועל כך הגיב שלדון "זה לא, זה לא, זה לא." בנוסף, בפרק שבו שלדון אומר שחוזה שהוא יכתוב ייאכף רק על ידי המצפון האישי שלו ולאחר שאיימי מוסיפה "וההפרעה הטורדנית הכפייתית שלך" שלדון מוסר "כן, גם זה".
ביוגרפיה בדיונית > אישיות > סינסתזיה

שלדון באחד הפרקים אומר שמספרים ראשונים נראים אדומים, ומספרים ראשונים תאומים נראים בצבע ורוד ומריחים כמו דלק. מכאן אפשר להסיק שלשלדון יש סינסתזיה.
ביוגרפיה בדיונית > קריירה

שלדון הוא פיזיקאי חלקיקים תאורטי בכיר שעורך מחקר בתורת המיתרים במכון הטכנולוגי של קליפורניה. שלדון ולאונרד כתבו במשותף מאמר על supersolids (העל מוצק) בעיבוי בוז-איינשטיין שהוצג במכון לכנס הפיזיקה הניסויית האקטואלי על. שלדון גם הרצה על מבודדים טופולוגיים. שלדון הוא נוטריון מוסמך.
בסוף העונה השביעית שלדון נקלע למשבר מקצועי ומתוך כך למשבר אישי. בסוף הסדרה שלדון ואשתו איימי זוכים בפרס נובל לפיזיקה.
ביוגרפיה בדיונית > מערכות יחסים > משפחה

דמותו של שלדון מהווה ניגוד חזק ליתר בני משפחתו, אשר אינם מדענים או אנשי רוח. אביו ג'ורג' נפטר לפני תחילת הסדרה [בעונה השביעית שלדון מציין כי אביו נפטר כשהיה בן 14 בסביבות גיל 50], ומהאזכורים השונים של אביו לאורך הסדרה עולה כי היה בעל מאפיינים של גזען וכמו כן היה טקסני סטריאוטיפי - בשל תחביבים שונים כגון, חיבתו העזה לפוטבול אמריקאי, לירי בצלחות חרס, ולשתיית משקאות אלכוהולים לשכרה. מבחינה כרונולוגית אביו של שלדון נפטר לקראת תחילתה של הסדרה (בתחילת הסדרה אחותו של שלדון, מיסי, מבקרת אותו על מנת להעביר לרשותו את הניירת אודות הירושה של אביהם). שלדון ציין בכבר כי אביו נהג להכריח אותו לצפות בפוטבול, על אף חוסר העניין שלו בספורט, והיה נוהג להראות לו כיצד "לירות מספיק קרוב לדביבון על מנת שהוא יחרבן על עצמו". בסדרה שלדון הצעיר דמות האב שונה למדי והוא מתואר כאדם טוב ואוהב בבסיסו, ומערכת היחסים של שלדון עם אביו כוללת חוויות משותפות ורגעי קרבה רבים.
אמו של שלדון, מרי, היא נוצרייה אדוקה, שאמונותיה לעיתים קרובות נמצאות במחלוקת עם שלדון. למרות זאת, החינוך שלה השפיע עליו במידה כה רבה שהוא נוהג לצעוק "תודה לך, אלוהים!" לאחר הצלחה במשחק באולינג, אך מיד לאחר מכן הוא נוהג למהר להוסיף "כמו שאמא שלי הייתה אומרת". מרי מאופיינת כאם מסורה, והיא תמיד זמינה וקשובה לשלדון כאשר הוא זקוק לה. שלדון מבטא את אהבתו לאמו יותר מפעם אחת (אם כי הוא טוען שיש לו רגשות חזקים יותר למקום שלו בספה), והיא האדם היחיד שלו הוא נכנע. לאונרד קורא לה "הקריפטונייט של שלדון". במהלך הסדרה, בעקבות ריב חמור בין שלדון לפני, לאונרד נותן את מספר הטלפון של מרי לפני. אחרי שמרי נוזפת בשלדון, הוא מיד פונה לפני ומתנצל. שלדון נשאר קשור מאוד לאמו, אם כי הוא איננו נוהג להציג זאת בפניה.
מדי פעם אירועים ומריבות מזכירים לשלדון את הילדות הלא נעימה שלו, חוסר התאמה אינטלקטואלית לסביבתו ומריבות בין הוריו. בזמנים כאלו הוא נוטה להגיב ברגשנות וסגירות.
לשלדון ישנה אחות תאומה בשם מיסי, שהיא ברונטית יפה וגבוהה. לאונרד, הווארד וראג' מנסים לאורך הסדרה לזכות בחיבתה על מנת לצאת לדייט עימה. לאחר ששלדון מבין שבביציות של מיסי טמון פוטנציאל ל"מוטציה מעולה" כמוהו, הוא מצהיר שחבריו אינם רשאים לצאת עם אחותו, דבר שמיסי מתרגזת עליו. לשלדון יש גם אח מבוגר בשם ג'ורג' ג'וניור, המכונה ג'ורג'י. גם מיסי וגם ג'ורג'י מנצחים את שלדון במהלך הילדות שלהם. אמא שלהם מתארת אותם כ"טיפשים כמו מרק". למרות זאת, נראה שמיסי מעריצה את אחיה התאום, וציינה בעבר שהיא נוהגת להתייחס אליו באופן קבוע בתור "מדען טילים", ובכך למעשה מבלי משים פוגעת ברגשותיו של שלדון, הרואה במדען טילים נחות ממנו. בעונה השביעית נודע כי היא נשואה ואם לבן.
שלדון אוהב מאוד את סבתו, קוני, שאותה הוא מכנה "מימו", שבתורה קוראת לו "מון פאי".
בפרק האחרון נחשף שיש לו ואיימי בת בשם פני
ביוגרפיה בדיונית > מערכות יחסים > יריבים

לשלדון יש יריבות עם שני חבריו לעבודה - בארי קריפקי (מגולם על ידי ג'ון ריס בואי) ולזלי ווינקל (מגולמת על ידי שרה גילברט). בארי הוא פיזיקאי פלזמה עם בעיית הגייה (הוא מבטא W במקום R). בארי חיסל באמצעות הרובוט שלו "Krippler Kripke" (או כפי שהוא הגה את שמו - "Kwipke Kwippwer") את הרובוט של החבר'ה, מונטי, בקרב רובוטים פומבי שערכו בעבר. קריפקי המשיך את האנטגוניזם כלפי שלדון כאשר הוא מתח את שלדון כשזה התארח ברדיו דרך משרדו. עם זאת, שלדון ניסה להתיידד איתו בשני מקרים: באחד מהם כדי לקבל גישה למחשב הרשת שקריפקי היה אחראי עליו ופעם נוספת כחבר פוטנציאלי בקבוצה חדשה של חברים. לזלי היא פיזקאית אופטית. לזלי הייתה חברה של לאונרד לתקופה מסוימת. לזלי ושלדון רואים את עצמם כעולים מבחינה אינטלקטואלית אחד על השני. עם זאת, לזלי היא שנונה, ובדרך כלל שלדון לא מצליח לענות לה כראוי. לזלי נוהגת לכנות את שלדון לעיתים קרובות "מפגר".
האויב המושבע של שלדון הוא השחקן ויל ויטון (המגלם את עצמו בגרסה מוקצנת). שנאתו של שלדון לויטון נובעת מכך שויטון ביטל בעבר את הופעתו בכנס מדע בדיוני שנערך ביישוב ג'קסון שבמיסיסיפי אליו שלדון הלך. בעונה השלישית, השניים נתקלים זה בזה בטורניר קלפי פנטזיה, הסלידה של שלדון לויטון חזקה במיוחד ושלדון מעוניין להביס את ויטון. ויטון ציין בעבר בפני שלדון כי הוא ביטל את הופעתו בג'קסון משום שסבתו נפטרה והוא היה צריך ללכת להלוויה שלה. בעקבות כך שלדון הפסיד לויטון במשחק בכוונה מתוך אהדה, רק כדי לגלות בהמשך שהסיפור היה תכסיס. במהלך הסדרה השניים מתעמתים עוד מספר פעמים כאשר ויטון לא בוחל בשקרים ותכסיסים כדי לנצח את שלדון. עם זאת, ויטון ושלדון משלימים לבסוף כאשר ויטון מעניק לשלדון בובה שלו החתומה על ידו, והדבר גורם להם להיות חברים. לאחר שויטון נותן לשלדון את הבובה, בקופסה סגורה וחתומה, ברנט ספיינר משיג אותה ופותח אותה, מה שגורם לשלדון להוסיף את ספינר אל "רשימת האויבים בשר ודם" שלו המכילה 62 אנשים.