stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחמור
מיון

בעבר נכלל בסוג מין יחיד - יחמור אירופי, אך ארגון השימור IUCN ואחרים הגדירו מין נוסף - יחמור פרסי שהיה במקור תת-מין של היחמור האירופי. הסוג נחשב לקרוב טקסונומית לסוג אייל.
כיום, אם כן, כולל הסוג שני מינים:
יחמור אירופי (Dama dama)
יחמור פרסי (Dama mesopotamica)
בעבר התקיימו עוד שני מינים פרהיסטוריים:
Dama carburangelensis
Dama clactoniana
מראה וממדים

גופו של היחמור שרירי וחזק, וגוני פרוותו הסמיכה נעים בין חום או אדום לכתום כהה, וזהו גם מקור שמו (בערבית 'אחמר' פירושו 'אדום'). הגחון, הבטן וחלקי הרגלים התחתונים לבנים. ישנם מקרים שבהם הפרווה לבנה או שחורה כולה, אך אלו מקרים נדירים ביותר בטבע, והם נובעים לרוב מהכלאה. רוב גופו מנוקד בנקודות ובכתמים לבנים, הנראים ביתר בירור בעת הקיץ. הזנב בינוני ועגול במראהו ורגליו שריריות וחזקות ומתאימות לריצה וניתור. הזכר גדול מן הנקבה, ורק לו קרניים מסועפות וכבדות המתחלפות מדי שנה.
אורכו של יחמור בוגר בין 1.20 ל-1.50 מטרים לערך, אורך זנבו בין 10 ל-20 סנטימטרים ותחתיו פרווה לבנה. גובה היחמור בין מטר אחד ל-1.20. זכר ממוצע שוקל בסביבות 100 קילוגרם, ואילו משקל הנקבה כ-60 קילוגרם. תוחלת החיים בבר בין 14 ל-17 שנה.
אצל הצעירים הקרניים אינן מסועפות, ובכל שנה נוסף לקרניהם סעיף חדש. מדי חודש פברואר נושרות קרני הפרטים הבוגרים ומתחיל צימוח של קרניים חדשות אשר גדלות עד חודש יולי.
בתחילה, מכוסות הקרניים בשכבה עורית אך זו נושרת והקרניים נותרות חשופות. בשל העובדה שהיחמור חי לעיתים קרובות באזורים מיוערים, קרניים כבדות מפריעות לתנועתו, קרניו נועדו רק לטקסי ראווה בעונת הרבייה וההזדווגות וכשאלה מסתיימות אין לו צורך בהן והן נושרות עד לשנה הבאה.
תפוצה והיסטוריה טבעית

במשך עידן הקרח האחרון היה היחמור נפוץ ברוב חלקי יבשת אירופה. בעידן ההולוקן, תפוצתו של היחמור האירופי הוגבלה לאזור המזרח התיכון, טורקיה וחלקים של צפון אפריקה, ואילו קרובו המרשים והיפה יותר, היחמור הפרסי (Dama mesopotamica), חי באזור מערב אסיה. במהלך תקופת האבן הקדומה, היווה היחמור מקור בשר חשוב למספר תרבויות, ואחת העדויות לכך הן בעצמות והשרידים הרבים שנמצאו באזור צפון ישראל. גם מאוחר יותר, בזמן תרבות הנאטופית, היווה היחמור מקור בשר, אך חשיבותו הלכה ופחתה, ככל הנראה כתוצאה ממידבור של אזור המזרח התיכון שהביא להריסת בית הגידול של היחמור.
היחמור הופץ באזור מרכז אירופה וחצי האי הבריטי על ידי הרומאים העתיקים שבייתו אותו. מאוחר יותר, הנורמנים שמרו יחמורים בשביל מסעות ציד בגנים מלכותיים. גם בתקופות מאוחרות יותר הרבו בני האדם לצוד את היחמור, בין אם כתחביב אצולה למטרות שעשוע ובין אם למטרות רווח.
כיום נפוץ היחמור באזור אירופה כולה, אך בעיקר במרכז ובדרומה (היחמור האירופאי) וכן מספרים מועטים מאוד של יחמור פרסי (כמאות בודדות) באזור איראן וחצי האי ערב. המין הפרסי מצוי בסכנת הכחדה חמורה בעקבות ציד. בתחילת המאה ה-20 האוכלוסייה הדרדרה עד מאוד ואף נדמה היה כי המין נכחד כליל, אך בשנת 1956 נמצאו כ-24 פרטים בדרום-מערב אירן, ומאז החל מבצע להשבת היחמור הפרסי לטבע, שנמשך עד היום. גם בארץ ישראל היה נפוץ בעבר המין באזור הכרמל והגליל, אך הוא נכחד בסוף המאה ה-19 או תחילת המאה ה-20, כמו באזור פרס.
היחמור נפוץ במידה מועטה מאוד גם באזורים מסוימים בצפון אמריקה ודרומה. אוכלוסייה קטנה, שהגיעה כחיה מבויתת עם בואו של האדם הלבן והתפראה, חיה גם באוסטרליה. באזורים מסוימים במרכז אירופה, בהם אין ליחמור טורפים טבעיים רבים ובעקבות חוקי ההגנה שנחקקו, הוא מתרבה יתר על המידה ומזיק לגידולים חקלאיים או עצים.
תפוצה והיסטוריה טבעית > חידוש אוכלוסיית היחמורים בישראל

באמצע שנות השבעים ביקש מנכ"ל רשות שמורות הטבע, אברהם יפה, לחדש את אוכלוסיית היחמורים בישראל. הוא רכש שני זוגות יחמורים מאחיו של השאה הפרסי, תמורת רישיון לציד של יעל גדול במצפה רמון. בסוף 1978, בשלהי תקופת שלטונו של השאה, כשהמהפכה האיראנית בפתח, הצליחו אנשי הרשות לחלץ את היחמורים, והם שוחררו בחי בר שבכרמל. בשנת 1989 פרצה בשמורה שרפה שכילתה את רוב היער, אך היחמורים הצטופפו בקרחת יער, וניצלו. נכון ל-2007, חיים בשמורה כ-650 יחמורים.
בנוסף לאוכלוסיית היחמורים שבכרמל, שוחררו בשנת 2007 שישה פרטים של יחמור פרסי באזור נחל שורק שבהרי ירושלים, שחרור שצלח פחות מקודמיו.[דרוש מקור] בינואר 2020 שוחררו עוד שמונה פרטים בגליל העליון.
אורח חיים ותזונה

בדרך כלל, חי היחמור בעדרים קטנים המונים בין 5 ל-20 פרטים. היחמור חי בעיקר באזורי יער וחורש צפוף, כמו גם בחורש פתוח, שטחי מרעה וגדות נהרות, ונראה כי הוא מעדיף אזורים שאינם מצוקיים ותלולים. תזונתו כוללת דשא וסוגי עשב שונים אותם הוא מלחך במשך שעות רבות ביום. לעיתים, עומד היחמור על רגליו האחוריות כדי להגיע לעלים או פירות של עצים אותם הוא רוצה לאכול. בטבע, אויבו העיקרי של היחמור הוא הזאב.
אורח חיים ותזונה > רבייה

עונת ההזדווגות של היחמורים חלה בעונת הסתיו. הזכרים משמיעים בעונת הרבייה קול עמוק, המשמש כנראה איום לזכרים מתחרים, ומושך את תשומת לבן של הנקבות. הם עורכים ביניהם טקסי ראווה ונאבקים זה בזה בקרניהם, כאשר הנקבות מתקבצות יחדיו סביבם.
המאבק רב העוצמה, שהוא מן הפראיים בטבע, יכול להימשך אף מחצית השעה. לעיתים, אם הזכרים שווי כוחות, מתים שניהם משטפי דם כעבור ימים אחדים, וזכר צעיר יותר תופס את מקומם, אולם לרוב אין הקרב מסתיים במוות. הזכר השליט אוסף אליו את הנקבות ומונע מזכרים אחרים להתקרב. העופרים הנולדים בתחילת הקיץ הם יפי מראה וכהים מן הבוגרים. על פרוותם כתמים בהירים רבים, בדומה לפרוות הקיץ של הבוגרים. העופרים הרעבים הם הקוראים לאמם לבוא להניקם וזו בוחנת היטב את ריח גופם טרם לכן כדי לוודא שהם אכן צאצאיה.
היחמור והאדם

היחמור ניתן לביות בקלות רבה, ולעיתים קרובות נשאר מבוית למחצה גם כשהוא באזור טבעי, בפארק או שמורת טבע מוגנת.
היחמור הובא למערב אירופה ואנגליה לפני דורות רבים ובניגוד לקרוביו האיילים, גם בפציעתו יירתע מהתקפה כלפי הפוגעים בה, ולכן קרוי היחמור בלעז dama - מלכה, וזאת משום הצורך שהתעורר לאפשר לנשים ליהנות מתחביב הציד ולא לפחד שמא בפציעתו יסתער עליהן היחמור הפצוע, כמעשה של מפלט אחרון.
מזה שנים ניצוד היחמור, הן הפרסי והן האירופי, בעיקר בשל בשרו הערב ופרוותו היפה, אולם המין המצוי יותר בסיכון הוא היחמור הפרסי שנכחד לחלוטין מאזור ארץ ישראל וגם מאוכלוסייתו העולמית נותרו מאות פרטים בודדים. בין הסכנות העיקריות האורבות ליחמורים מצד האדם ניתן למנות: ציד לא חוקי, פגיעה בתאונות דרכים והריסת בית הגידול הטבעי שלו. למרות זאת, גם ברחבי העולם וגם בישראל נעשים מאמץ להחזרת היחמור לטבע - אם נכחד, או לשימור האוכלוסייה במקרה של סכנת הכחדה.
בשל הסכנה הרובצת על אוכלוסיית היחמור, פרטים רבים מוחזקים בשמורות טבע או גני חיות.
זיהוי היחמור התנ"כי

כיום ישנם שתי דעות עיקריות בין החוקרים באשר לזיהוי היחמור המקראי. יש הסוברים כי מדובר בבובאל איילי. זיהוי זה נסמך על תרגום השבעים והוולגטה שתרגמו "Bubalis". בזיהוי זה החזיק החוקר הנרי בייקר טריסטראם, וכן הזואולוג יהושע מרגולין. בימינו מחזיק בשיטה זו הפרופ' זהר עמר.
לעומת זאת, חוקרים רבים סבורים כי הסוג הקרוי כיום "יחמור" (Dama), ובאופן ספציפי המין יחמור פרסי (Dama mesopotamica) הוא היחמור המקראי. זיהוי זה מופיע בתרגום המלך ג'יימס לתנ"ך משנת 1611 הקובע כי החיה הקרויה Fallow deer - יחמור אירופי היא היחמור שאליו מתכוון התנ"ך. עד למאה ה-19 היחמור האירופאי היה מצוי בחורשות הירדן המזרחי, ובגליל.
היחמור נקרא כך בצפון מערב איראן, שם נמצאה אוכלוסיית היחמורים הטבעית האחרונה. צורת ה-dama המקראית מצויה בלוחות בגוזן מן המאה ה-10 לפנה"ס - תל חלף. השם 'יחמור' מופיע בכתבי אוגרית ברשימת בעלי החיים שטבחום לבעל הכנעני, וכנראה קיבל את שמו משום צבעו החום-אדום (אחמר בערבית - אדום).
במאה ה-19 היו שזיהו את היחמור כאייל הכרמל.
מוזכר בתורה ככשר למאכל:
"אַיָּל וּצְבִי וְיַחְמוּר, וְאַקּוֹ וְדִישֹׁן וּתְאוֹ וָזָמֶר"
כמו כן, בשר היחמור נחשב לבשר משובח מאוד, ובתנ"ך אף מוזכר כי בשרו עלה על שולחנו של שלמה המלך:
"עֲשָׂרָה בָקָר בְּרִאִים וְעֶשְׂרִים בָּקָר רְעִי וּמֵאָה צֹאן לְבַד מֵאַיָּל וּצְבִי וְיַחְמוּר וּבַרְבֻּרִים אֲבוּסִים"
הערות שוליים

↑  יחמור פרסי, באתר www.jerusalemzoo.org.il
↑  רונן ברגמן, נקודת האל-חזור, 2007, עמ' 69–71
↑  ארז ארליכמן, יחמורים שגודלו בשבי שוחררו לטבע בהרי יהודה, באתר ynet, 24 בספטמבר 2007
↑  שלמה בן חיים, 100 שנה אחרי שחוסלו: 8 יחמורים שוחררו לטבע בגליל העליון, באתר חרדים10, 16 בינואר 2020
↑  אלקנה בילק, חיות טהורות בתורה ובנ"ך, בית מקרא ו, חוברת א-ב (יא-יב), ניסן תשכ"א, עמ' 30
↑  אלקנה בילק, היחמור, בית מקרא ג, חוברת א-ב (ה-ו), ניסן תשי"ח
↑  כך בתרגום האנגלי Revised Version (אנ')
יחמורים בישראל
| איילי העולם הישן |
| --- | --- | --- |
| אייל זהוב | אייל אנאמייט • אייל חזירוני • אייל קוהל • אייל קאלאמיאן |   |
| אייל אלדי | אייל אלדי |   |
| אייל ת'ורולד | אייל ת'ורולד |   |
| אייל | אייל אדמוני • אייל קנדי • אייל מרכז-אסייתי • אייל סיקה |   |
| אייל רוסה | אייל אלפרד • אייל פיליפיני • אייל טימור • אייל סמבר |   |
| אייל רוסרבוס | אייל ברסינגה |   |
| אייל נקוד | אייל נקוד |   |
| יחמור | יחמור אירופי • יחמור פרסי |   |
| אייל דוד | אייל דוד |   |
| מונטיאק הציצית | מונטיאק הציצית |  |
| מונטיאק | מונטיאק שחור • מונטיאק פי • מונטיאק מצוי • מונטיאק סיני • מונטיאק צהוב • מונטיאק גונגשאן • מונטיאק פוהאט • מונטיאק ענק • מונטיאק רוזוולט • מונטיאק אנאמייט • מונטיאק העלה • מונטיאק סומטרי |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007292733805171  NKC: ph516987
ארוין לביא

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  11 במרץ 1947 טרנסילבניה, רומניה
 פטירה:  25 במאי 2024 (בגיל 77)
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי שדה יהושע (כפר סמיר) 
 תאריך עלייה:  1959
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1965–1990 (כ־25 שנים)
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד 12  מפקד חטיבת גולני  מפקד עוצבת הגליל  נספח צבאי בסינגפור
 פעולות ומבצעים
   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים   מלחמת לבנון    המערכה ברצועת הביטחון
 תפקידים אזרחיים
 מנהל "ת.י.מ", חברה בת של צים, שעוסקת בהובלה יבשתית, מנהל הרשות לפינוי מוקשים.
 
ארוין לביא (לייבוביץ) (11 במרץ 1947 – 25 במאי 2024) היה תת-אלוף בצה"ל, מפקד חטיבת גולני במבצע שלום הגליל.
ביוגרפיה

לביא נולד בטרנסילבניה שברומניה בן להורים ניצולי השואה. ב-1959 עלה עם משפחתו לישראל, בתחילה גר עמה בצפת, אך לאור קשיי פרנסה נשלח לקיבוץ לוחמי הגטאות.
ב-1965 התגייס לצה"ל ולאחר שנשר מקורס טיס עבר לחטיבת גולני. בגולני עבר מסלול הכשרה כלוחם, ולאחר מכן עבר קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. במלחמת ששת הימים היה צוער בקורס קצינים ובסיומו נשלח לסיירת אגוז. כבר ביומו הראשון בסיירת היה מעורב בהתקלות עם מחבלים באזור הגלבוע. לאחר שירות כמפקד מחלקה וסגן מפקד פלוגה באגוז, חזר לגולני ומונה למפקד פלוגה בגדוד 13 (גדעון). במהלך מלחמת ההתשה פיקד על מעוז בקו בר-לב והדף עם חייליו פשיטה מצרית שהסתיימה בכישלון. לאחר מכן מונה למפקד פלוגה בגדוד 17 (הכשרת מפקדי כיתות), שירת כמפקד פלוגה בבה"ד 1 וכמדריך ראשי בקורס מ"כים של גולני.
בפרוץ מלחמת יום הכיפורים שימש כסגן מפקד גדוד 12 (ברק) של גולני ולחם ברמת הגולן. לאחר נפילתו של מפקד הגדוד יעקב שחר, ביומה הרביעי של המלחמה, מונה לביא לממלא מקומו ופיקד על הגדוד בקרבות הבלימה והתקפת הנגד כנגד הצבא הסורי ברמה וכן בקרב ההבקעה לרמה הסורית. לאחר ההבקעה נערך הגדוד, בפיקוד לביא, ואיתו כוח שריון בפיקוד אלי גבע, להגנה בכפר מזרעת בית ג'אן במובלעת הסורית והדפו בהצלחה התקפות קומנדו ושריון סוריים והרגו רבים מהם. זמן קצר לפני הפסקת האש שסיימה את המלחמה נהרג סגן מפקד הגדוד רס"ן אהוד בר סבר.
לאחר המלחמה חזר לתפקיד הסמג"ד עד שמונה ב-1975 למפקד הגדוד. כיהן כראש זירת מבצעים משולבים בחטיבת המבצעים במטכ"ל. למד שנתיים ב"בית הספר הגבוה למלחמה" בפאריס (École Supérieure de Guerre).
ב-1981 קיבל את הפיקוד על חטיבת גולני והוביל אותה במבצע שלום הגליל, בשורה של קרבות, ובהם הקרב על כפר סיל, ועד המצור והכניסה לביירות. לאחר המבצע עבר הסבה לשריון, הדריך בקורס מג"דים וב-1984 התמנה למפקד עוצבת הגליל. בתפקידו הבא פיקד על אוגדת שריון במילואים, בשנים 1988–1990 שימש כנספח צבאי בסינגפור. יצא לחופשת לימודים ובינואר 1992 השתחרר משירות הקבע.
לאחר שחרורו מצה"ל בדרגת תת-אלוף, הקים חברת בנייה, עבד עבור יולי עופר במיזמי נדל"ן בהונגריה ומונה למנהל "ת.י.מ", חברה בת של צים, שעוסקת בהובלה יבשתית. באוגוסט 2010 מונה ליועץ במשרד הביטחון בתחום של ניהול פרויקטים, בשנת 2011 מונה לעמוד בראש הרשות לפינוי מוקשים.
נפטר ב-25 במאי 2024 והובא לקבורה בבית הקברות שדה יהושע בחיפה.
לקריאה נוספת

אלישיב שמשי, אליהם נשואות העיניים - על מפקדי חטיבות בשדה הקרב, הוצאת משרד הביטחון, 2006, עמודים 109–139.
זאב שיף ואהוד יערי, "מלחמת שולל", הוצאת שוקן, 1984.
הערות שוליים

↑  על אזרחי עם ארוין לביא, גלי צה"ל, 2 ביוני 2012
↑  אלישיב שמשי, ולא אשוב עד כלותם, הוצאת משרד הביטחון, 2005, פרק שני: הגנה על הישגי התקפה, סגן אברהם רונן – מ"פ חי"ר בקרב הגנה, עמוד 34, "'המג"ד, כפי שמעיד סגן רונן, השרה עליו ביטחון רב. 'ידעתי שאני נמצא בגדוד שמתפקד כמו שצריך,' אומר אברהם רונן, 'המג"ד, רס"ן לביא, סייע לי בכל מה שהייתי צריך, כמו טנקים ודחפורים, ואיפשר לי לפעול בשטח לפי הבנתי'."
↑  גל פרל פינקל, "מה בין המ"פים של 1973 לאלה של 2021?", מערכות, אוקטובר 2021.
↑  אביחי בקר, הכריזמה של ארבינקא האפור, באתר הארץ, 1 באוקטובר 2003, "אחד עשר מלוחמי הגדוד נהרגו בהתכתשות שהתנהלה מטווחים קצרים, לסורים הפכה הפינה ההיא לבית קברות המוני, לא מעט הודות לכוח טנקים מאולתר בפיקודו של אלי גבע, שנחשב כבר לבן בית בגדוד".
↑  אביחי בקר, הכריזמה של ארבינקא האפור, באתר הארץ, 1 באוקטובר 2003, "מגבעת המג"ד הצופה אל הפלוגות שנערכו בהגנה הוא שלט היטב בנעשה ונהג בגדוד כאילו הוא מנצח תזמורת. 'השלווה הסטואית שארוין הקרין הייתה המפתח להצלחה', אומר דוד (בנזי) בר זוהר, מנהל תיכון עירוני ז' ביפו, שהוביל את פלוגה ג' מאז נפצעו המ"פ (אני) והסמ"פ (סגן השר וחבר הכנסת מיכאל רצון)".
↑  אביחי בקר, הכריזמה של ארבינקא האפור, באתר הארץ, 1 באוקטובר 2003, ברוך אלעד: "העמידה במזרעת בית ג'אן לא נחשבת כי לא הצלחנו לספוג מספיק אבדות וגם כי לחם שם אדם צנוע שהחיצוניות שלו לא מסגירה את תעצומות הנפש שהוא ניחן בהן, ושהוא והמ"פים שהיו תחתיו לא נופפו לראווה במעשיהם כדי לשווק את עצמם".
↑  משה זונדר, "סיירת מטכ"ל", כתר ספרים, 2000, עמוד 167.
↑  זאב שיף ואהוד יערי, "מלחמת שולל", הוצאת שוקן, 1984, עמוד 233.
↑  ארוין לביא, "יש גם דילמות", במחנה, ‏ 07.06.2012, עמוד 11.
↑  מוריה בן-יוסף, ‏בקרוב: מכרז ענק לפינוי מוקשים, באתר "IsraelDefense‏", 19 במאי 2011
↑  ארוין לביא באתר GRAVEZ
תתרי גיאורגי

.
סמל גאורגיה
סמל גאורגיה
תֶתרִי גיאורגי (בגאורגית: თეთრი გიორგი, בתרגום לעברית: גיאורגי הלבן) הוא אחד משמותיו המקומיים של גיאורגי הקדוש, הקדוש המגן של גאורגיה, הוא נפוץ במיוחד במחוזות הרמה הצפון-מזרחית של גאורגיה.
תתרי גיאורגי שימש כחלק מסמלה של גאורגיה בשנים 1918–1921 ו-1991–2004. שמו של תתרי גיאורגי אומץ גם על ידי מספר ארגונים פוליטיים ולא פוליטיים, בעיקר על ידי קבוצת מהגרים גאורגים אנטי-סובייטיים באירופה ויחידה חצי-צבאית משנות ה-90.
היסטוריה

גיאורגי הקוש היה מוערך בגאורגיה מאז שלהי העת העתיקה. השם גאורגיה הוחל על המדינה מהמאה ה-11 או ה-12, כנראה על ידי אטימולוגיה שגויה, אך בהשראת הפופולריות הגדולה של הקדוש.
על פי אתנוגרפים השם הגיע בירושה מגיאורגי - לוחם מיתולוגי מהמיתולוגיה הגאורגית. יום גיאורגי הלבן הוא ב-14 באוגוסט, בליל ירח מלא היו מגיעים מכארתלי-קאחתי ומטוש-פשבי-חבסורתי.
תתרי גיאורגי היה דמות מרכזית בסמל גאורגיה בשנים 1918–1921, 1990-2004, ומשנת 2004.
הערות שוליים

↑  קווין טוויט (אנ'), St. George in the Caucasus: Politics, Gender, Mobility, pp. 21–56
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאורגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
איל איזנברג

| --- | --- |

האלוף איל איזנברג בטקס מינויו לתפקיד אלוף פיקוד העורף
 לידה:  19 באפריל 1963 (בן 61) כ"ה בניסן תשכ"ג כפר ביאליק ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1981–2015 (כ־34 שנים)
 דרגה:    אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד פלוגה בשלדג  מפקד סיירת גבעתי  מפקד גדוד 'שקד' בגבעתי  מפקד יחידת שלדג  מפקד החטיבה המזרחית ביחידת הקישור ללבנון  מפקד עוצבת חצי האש  מפקד חטיבת גבעתי  מפקד עוצבת האש  מפקד אוגדת עזה  מפקד פיקוד העורף
 פעולות ומבצעים
   מבצע שלום הגליל  האינתיפאדה הראשונה    המערכה ברצועת הביטחון  האינתיפאדה השנייה   מלחמת לבנון השנייה  מבצע עופרת יצוקה  מבצע עמוד ענן   מבצע צוק איתן
 
איל איזנברג (נולד ב-19 באפריל 1963) הוא אלוף במילואים בצה"ל, בתפקידו האחרון כיהן כמפקד פיקוד העורף. בין היתר שימש כמפקד סיירת גבעתי, כמפקד יחידת שלדג, כמפקד חטיבת גבעתי, כמפקד עוצבת האש וכמפקד אוגדת עזה.
השכלה וחיים פרטיים

איזנברג נשוי לאילנית, אב לשלושה ילדים ומתגורר במושב בשפלה. בוגר המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה ובעל תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב. דודו של איזנברג מצד אביו, הוא ראש אמ"ן לשעבר, האלוף (מיל') אורי שגיא.
לקריאה נוספת

עמוס הראל ואבי יששכרוף, קורי עכביש, תל אביב: ידיעות אחרונות, 2008, מסת"ב 9654824310
עפר שלח ויואב לימור, שבויים בלבנון: האמת על מלחמת לבנון השנייה, תל אביב: ידיעות אחרונות, 2007, מסת"ב 9654824086
הערות שוליים

↑  עפר שלח ויואב לימור, "שבויים בלבנון, האמת על מלחמת לבנון השנייה", הוצאת ידיעות ספרים, 2007, עמוד 329.
↑  גל הירש, סיפור מלחמה סיפור אהבה, הוצאת ידיעות אחרונות, 2009, עמוד 25
↑  חן קוטס-בר, למפקד אוגדת עזה יש עדיין הרבה מה להוכיח, באתר nrg‏, 3 בינואר 2009
1 2  עדי לרנר, ניצן קינר וברק גולדנברג, חלום בן 30, ביטאון ביבשה, גיליון 25, ספטמבר 2013.
↑  עפר שלח, עונש ועוד עונש, עד שהפלסטינים יבינו, באתר nrg‏, 2 בינואר 2009.
↑  עמוס הראל, הכישלון מחלחל, באתר הארץ, 5 באוקטובר 2006.
↑  חן קוטס, זיכרונות מדיסנילנד, באתר ynet, 13 באפריל 2020.
1 2  מערכת אתר צה"ל, אלוף אייל אייזנברג מונה למפקד פיקוד העורף, באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט), 9 ביוני 2011.
↑  יוסי לוי, הפנים שמאחורי השכפו"ד, באתר nrg מעריב, 8 במרץ 2002
↑  עמוס הראל, אל"מ אייל אייזנברג מונה למח"ט גבעתי, באתר הארץ, 4 בספטמבר 2003.
↑  יוסי יהושוע, "לא הצטערתי כשסגרו את השער", ידיעות אחרונות מוסף "24 שעות", ‏ 06.10.2005, כפי שהועלה באתר פרש.
↑  עפר שלח ויואב לימור, "שבויים בלבנון, האמת על מלחמת לבנון השנייה", הוצאת ידיעות ספרים, 2007, עמוד 330.
↑  עפר שלח ויואב לימור, "שבויים בלבנון, האמת על מלחמת לבנון השנייה", הוצאת ידיעות ספרים, 2007, עמוד 403.
↑  רון בן ישי, "ראש הממשלה הוריד הוראה להפסיק להתקדם", באתר ynet, 16 באוגוסט 2006.
↑  עפר שלח ויואב לימור, "שבויים בלבנון, האמת על מלחמת לבנון השנייה", הוצאת ידיעות ספרים, 2007, עמודים 398-399.
↑  עפר שלח ויואב לימור, "שבויים בלבנון, האמת על מלחמת לבנון השנייה", הוצאת ידיעות ספרים, 2007, עמוד 413.
↑  הדו"ח הסופי של ועדת וינוגרד, עמוד 321
↑  עפר שלח ויואב לימור, "שבויים בלבנון, האמת על מלחמת לבנון השנייה", הוצאת ידיעות ספרים, 2007, עמודים 335-339.
1 2  אמיר בוחבוט ועפר שלח, מפקד אוגדת עזה: סבב הלחימה הבא, גם בת"א, באתר nrg‏, 27 בספטמבר 2009
↑  חנן גרינברג, מפקד חדש לאוגדת עזה: תא"ל אייל אייזנברג, באתר ynet, 19 בנובמבר 2008
↑  יצחק בן חורין וחנן גרינברג, הקצין שנשפט בגלל עופרת יצוקה: מפקד האוגדה, באתר ynet, 1 בפברואר 2010
↑  פליקס פריש ודורון נחום, הקצין ישן, הרובה שלו נגנב, באתר nrg‏, 9 בפברואר 2006
פיליפ סימור הופמן

| --- | --- |

הופמן, 2011
 לידה:  23 ביולי 1967 ארצות הברית רוצ'סטר, ניו יורק, ארצות הברית
 נהרג:  2 בפברואר 2014 (בגיל 46) מנהטן, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1991–2014 (כ־23 שנים)
 מקום לימודים:  בית הספר לאמנויות ע"ש טיש  Circle in the Square Theatre School  Fairport High School 
 בן או בת זוג:  Mimi O'Donnell 
 צאצאים:  קופר הופמן 
 מספר צאצאים:  3 
 פרסים והוקרה:  פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר
 פרופיל ב-IMDb
 
פיליפ סימור הופמן (באנגלית: Philip Seymour Hoffman;‏ 23 ביולי 1967 – 2 בפברואר 2014) היה שחקן אמריקאי. זוכה פרס אוסקר.
ביוגרפיה

הופמן נולד בפיירפורט (Fairport), מדינת ניו יורק שבארצות הברית; אביו היה עובד בכיר בחברת "זירוקס", פרוטסטנטי ואימו הייתה שופטת בבית משפט לענייני משפחה, קתולית באמונתה. היו לו שתי אחיות ואח (גורדי הופמן, תסריטאי, שכתב את התסריט ל"באהבה לייזה", בו כיכב אחיו פיליפ). הוריו התגרשו כשהיה בן תשע. ב-1989 סיים את לימודיו באוניברסיטת ניו יורק, שם למד קולנוע ומשחק.
קריירה > בקולנוע

תפקידו הראשון כשחקן היה כנאשם בפרק בסדרת הטלוויזיה "חוק וסדר" (1991). הפריצה הקולנועית שלו הגיעה כעבור שנה, כשהופיע בארבעה סרטים, הנודע שבהם היה "ניחוח אישה", בו גילם את בן כיתתו הערמומי של צ'ארלי סימס (בגילומו של כריס אודונל). בהמשך ביסס עצמו כשחקן משנה מצליח ומוערך המגלם דמויות מגוונות וייחודיות, כשהוא עובד עם מגוון רחב של במאים בולטים, כדוגמת פול תומאס אנדרסון, ג'ואל ואיתן כהן, קמרון קרואו, ג'יי ג'יי אברהמס, ספייק לי, דייוויד מאמט, רוברט בנטון, ג'ואל שומאכר, טוד סולונדז ואנתוני מינגלה. הוא הופיע בחמישה סרטים אותם ביים פול תומאס אנדרסון ("שמונה בטוח", לילות בוגי", "מגנוליה", "מוכה אהבה" ו"המאסטר"). ב"באהבה לייזה" שיחק לראשונה בתפקיד הראשי. הוא גילם אלמן שאשתו התאבדה, המתמכר לשאיפת אדי בנזין. ב"פרשת מאהוני" גילם פקיד בנק המנהל חיים סודיים כמהמר, ומתחיל לגנוב כספים ממקום עבודתו לאחר שנקלע לחובות. לאחר מכן המשיך לככב בתפקידי משנה בסרטים הוליוודיים מצליחים כדוגמת "ואז הגיעה פולי", "קולד מאונטן" ו"משימה בלתי אפשרית 3". עם תפקידיו האחרים נמנים בחור הומוסקסואל ("לילות בוגי", "אנשים מושלמים" ו"טרומן קפוטה"), מפסידן בודד ("אושר"), פרחח מפונק ועשיר ("ניחוח אישה" ו"הכישרון של מר ריפלי"), דמות מחנכת ("מגנוליה" ו"כמעט מפורסמים"), בריון אכזרי ("שמונה בטוח, "מוכה אהבה" ו"משימה בלתי אפשרית 3"), אומן רגיש ("סטייט פינת מיין" ו"סינקדוכה, ניו יורק"), קברניט משחק ראשי ומורד ("משחקי הרעב") ועוד.
ב-2006 זכה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר ובפרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי על משחקו בסרט "טרומן קפוטה", בו גילם את דמות הסופר האקסצנטרי וההומוסקסואל שכתב את הרומן "בדם קר", שהזניק אותו לתודעה, אך גם הרס את חייו.
הוא היה מועמד 3 פעמים נוספות לפרס אוסקר לשחקן משנה, ב-2008, ב-2009 וב-2013 על תפקידיו בסרטים "מלחמתו של צ'ארלי וילסון", "ספק" ו"המאסטר".
קריירה > בתיאטרון

בנוסף לקריירה הקולנועית המצליחה שלו, הופמן מוכר גם כשחקן תיאטרון. הוא היה מועמד פעמיים לפרס טוני: ב-2000 על "המערב האמיתי" מאת סם שפרד, בו הופיע לצד ג'ון סי. ריילי וב-2003 על העלאה המחודשת של מסע ארוך אל תוך הלילה, מאת יוג'ין או'ניל. בנוסף ביים כמה הצגות אוף ברודוויי.
חיים אישיים

הופמן היה במערכת יחסים ממושכת עם מעצבת התלבושות מימי אודונל. הם נפגשו ב-1999 כשעבדו על המחזה "In Arabia We'd All Be Kings", אותו הפיק הופמן. לזוג שלושה ילדים: בן, השחקן קופר הופמן, ושתי בנות.
חיים אישיים > מותו

ב-2 בפברואר 2014 נמצא הופמן מת בדירתו על ידי חברו, התסריטאי והמחזאי דייוויד בר כץ. הוא מת כנראה ממנת יתר של סמים, בהיותו בן 46.
פילמוגרפיה

| --- | --- |
 "ניחוח אישה" (1992) - בתפקיד: ג'ורג' ויליס ג'וניור.  "ג'ואי בריקר" (1993) - בתפקיד: ווילי מקאול.  "כסף זה לא הכול בחיים" (1993) - בתפקיד: קוקראן.  "העופר" (1994) - סרט טלוויזיה - בתפקיד: פרנק האנסן.  "אהבה של גבר לאישה" (1994) - בתפקיד: גארי.  "לא פראייר של אף אחד" (1994) - בתפקיד: הקצין ריימר.  "טוויסטר" (1996) - בתפקיד: דאסטין דייוויס.  "לילות בוגי" (1997) - בתפקיד: סקוטי ג'וי.  "מונטנה" (1998) - בתפקיד: דאנקן.  "התחנה הבאה וונדרלנד" (1998) - בתפקיד: שון.  "ביג לבובסקי" (1998) - בתפקיד: בראנדט.  "אושר" (1998) - בתפקיד: אלן.  "פאץ' אדמס" (1998) - בתפקיד: מיטש.  "אנשים מושלמים" (1999) - בתפקיד: הטרנסקסואל ראסטי.  "מגנוליה" (1999) - מועמדות לפרס גילדת שחקני המסך - בתפקיד: האח הסועד את המפיק הגוסס.  "הכישרון של מר ריפלי" (1999) - בתפקיד: פרדי מיילס.  "סטייט פינת מיין" (2000) - בתפקיד: ג'וזף טרנר וייט.  "כמעט מפורסמים" (2000) - בתפקיד: כתב הרוק לסטר בנקס.  "באהבה לייזה" (2002) - בתפקיד: וילסון ג'ואל.  "מוכה אהבה" (2002) - בתפקיד: דין טראמבל.  "דרקון אדום" (2002) - בתפקיד: פרד לאנדס.  "השעה ה-25" (2002) - בתפקיד: ג'ייקוב אלינסקי.  "פרשת מאהוני" (2003) - בתפקיד: דאן מאהוני.:  "קולד מאונטן" (2003) - בתפקיד: המטיף המושחת, הכומר ויזי.  "ואז הגיעה פולי" (2003) - בתפקיד: סאנדי לייל.  "אימפריות נופלות" (שנת 2005) - סדרת מיני טלוויזיה, מועמדות לפרס אמי - בתפקיד: צ'ארלי מיין.  "טרומן קפוטה" (2005) - בתפקיד: טרומן קאפוטה.  "משימה בלתי אפשרית 3" (2006) - בתפקיד: אוון דאביאן. זרים עם ממתקים" (2006) - בתפקיד: הנרי.  "לסגור מעגל" (2007) - בתפקיד: ג'והן סאבאג'.  "מלחמתו של צ'ארלי וילסון" (2007) - בתפקיד: גאסט אבראקוטוס.  "לפני שהשטן ידע" (2008) - בתפקיד: אנדי.  "סינקדוכה, ניו יורק" (2008) - בתפקיד: קיידן קוטארד.  "ספק" (2008) - בתפקיד: האב הדרשן, פלין.  "מרי ומקס" (2009) - בתפקיד: דיבוב קולו של : מקס ג'ארי הורוביץ.  "רדיו רוק" (2009) - בתפקיד: הרוזן.  "המצאת השקר" (2009) - בתפקיד: ג'ים הבארמן.  "ג'ק הולך לדוג" (2009) - בתפקיד: ג'אק.  "משחקי שלטון" (2011) - בתפקיד: פול זארה.  "מאניבול" (2011) - בתפקיד: המאמן ארט יו.  "המאסטר" (2012) - בתפקיד: לאנקסטר דוד.  "כלים שלובים"‏ (2012) - בתפקיד: רוברט גלבארט.  "התלקחות" (2013) - בתפקיד: היועץ פלוטארק הוונזובי.  "הג'וב האמריקאי האחרון" (2014) - בתפקיד: מיקי סקרפטו.  "עורבני חקיין" (2014, 2015)- בתפקיד: היועץ פלוטארק הוונזובי.  "איש מבוקש מאוד" (2014) - בתפקיד: גונטר באקמן.
הערות שוליים

↑  פיליפ סימור הופמן נמצא מת בביתו, באתר ynet, 2 בפברואר 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007330038905171  PLWABN: 9810591291805606  BIBSYS: 4064652  BNE: XX1499507  BnF: cb141874141 (data)  CiNii: DA19786626  GND: 135875218  ICCU: UBOV680590  ISNI: 0000 0001 2142 1566  LCCN: no00013388  LNB: 000189294  MusicBrainz: 02bd20e5-08c1-4243-bba8-bc4295bcf9b0  NKC: xx0034089  NLA: 41278501  NLK: KAC2020L0183  NTA: 26464056X  RERO: 02-A019016920  SNAC: w6sn1nb7  SUDOC: 059667508  Trove: 1454001  VIAF: 85511162   WorldCat (עם VIAF): 85511162