stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט)
הוראות החוק

עם חקיקתו, הגדיר החוק מסתנן כך:
מי שנכנס לישראל, ביודעין ושלא כדין, וביום מן הימים שבין ט"ז בכסלו תש"ח (29 בנובמבר 1947) ובין כניסתו היה אחד מאלה –

(1) אזרח או נתין של לבנון, מצרים, סוריה, סעודיה, עבר-הירדן, עיראק או תימן

(2) תושב או מבקר באחת הארצות האלה או בכל חלק של ארץ ישראל שמחוץ לישראל

(3) אזרח ארצישראלי או תושב ארצישראלי חסר אזרחות או נתינות או שאזרחותו או שנתינותו מוטלת בספק, ויצא באותו פרק זמן ממקום מגוריו הרגיל בשטח שהיה לחלק מישראל אל מקום שמחוץ לישראל
הגדרה זו התבססה במידה רבה על הגדרת "נפקד" בחוק נכסי נפקדים.
תוקפו של החוק כולו הוצמד לתוקף ההכרזה על מצב חירום שנתנה מועצת המדינה הזמנית עם קום המדינה (ושעודה נמצאת בתוקף). השר שמונה על יישום החוק הוא שר הביטחון, וכן ניתנו לחיילים סמכויות החיפוש המסורות לשוטר.
הוראות החוק > סעיפי העונשין

החוק קבע שורה של עבירות הקשורות בהסתננות:
| עבירה | עונש מרבי |
| --- | --- |
הסתננות: חמש שנות מאסר וקנס 5,000 לירות
הסתננות של אדם שכבר גורש מהארץ: שבע שנות מאסר וקנס 7,000 לירות
הסתננות של אדם מזוין, בחברת אדם מזוין או בתמיכת אדם מזוין: 15 שנות מאסר ואם כלי הנשק היה כלי ירייה, חומר נפץ או חומר מתלקח – מאסר עולם
הסתננות וביצוע פשע או עבירה שיש בה פגיעה ברכוש, שימוש בכוח או הפרת השלום: מאסר עולם
מתן מחסה למסתנן או סעד אחר שנועד להקל על הסתננותו או שהותו שלא כדין בישראל: חמש שנות מאסר וקנס 5,000 לירות
מסחר עם מסתנן: חמש שנות מאסר וקנס 5,000 לירות
מתן מחסה למסתנן או סעד אחר שנועד להקל על הסתננותו או שהותו שלא כדין בישראל, שלא בפעם הראשונה: מאסר חמש עשרה שנה וקנס 10,000 לירות
בצד סעיפים אלה נקבעו בחוק שתי חזקות, המהוות חריג במשפט הפלילי, משום שהן מעבירות את נטל ההוכחה אל הנאשם. ראשית, נקבע כי מי שנתן מחסה או סעד למסתנן, או שסחר עם מסתנן, חזקה עליו שידע כי מדובר במסתנן. שנית, נקבע כי כל מי ששוהה בישראל שלא כדין, חזקה עליו שהוא מסתנן כל עוד לא הוכיח שאינו מסתנן.
הוראות החוק > בתי הדין

החוק הסמיך את שר הביטחון להקים בתי דין מיוחדים להסתננות. החוק קבע כי הדיינים בבית הדין יהיו קציני צה"ל, וכי הם יכללו שתי ערכאות – ערכאה ראשונה בה ישב דיין יחיד וערכאת ערעור בה ישבו שלושה דיינים. החוק קבע כי רק אב בית הדין בערכאת הערעור חייב להיות בעל השכלה משפטית. מבחינת סדרי הדין קובע החוק כי בתי הדין רשאים לסטות מדיני הראיות, וכי שר הביטחון רשאי לקבוע סדרי דין שונים מהמקובל בבתי המשפט (השר לא השתמש בסמכותו זו). כן נקבע כי פסקי הדין של ערכאת הערעור לא ניתנים לערעור נוסף.
תיקונים בנוגע ליציאה מישראל

בשנת 1960 יזמה הממשלה תיקון לחוק, בו נקבע כי "היוצא, ביודעין ושלא כדין, מישראל ללבנון, לסוריה, למצרים, לעבר-הירדן, לסעודיה, לעיראק, לתימן או לכל חלק מארץ ישראל שמחוץ לישראל, דינו – מאסר ארבע שנים או קנס חמשת אלפים לירות". בדברי ההסבר להצעת החוק נכתב כי מטרתה להיאבק בתופעה שבה אזרחים ישראלים יוצאים שלא כדין למדינות אויב שכנות ונפגשים עם סוכנים זרים, גם אם לא זו הייתה מטרת יציאתם מלכתחילה. החוק נועד להשוות בין מי שיוצא מישראל שלא כדין לבין מי שנכנס אליה שלא כדין (אף שבנוסח שאושר, החליטה הכנסת להעמיד את העונש על יציאה שלא כדין על ארבע שנות מאסר, ולא חמש, כפי שביקשה הממשלה). בשנת 2007 תוקן החוק בשנית, ביוזמת חבר הכנסת אריה אלדד, ואיראן נוספה לרשימת המדינות שיציאה שלא כדין אליה מהווה עבירה לפי החוק.
אף שישראל חתמה על הסכמי שלום עם מצרים וירדן, יציאה ביודעין ושלא כדין אליהן נותרה כעבירה בחוק זה.
תיקון מס' 3 והוראת שעה (2012) > רקע

במסגרת המאמצים לניתוק זיקתם של דברי חקיקה שונים ממצב החירום, יזמה הממשלה בשנת 2008 הצעת חוק המנוסחת באופן מודרני יותר. ההצעה אושרה בקריאה הראשונה, והכנסת ה-18 החילה עליה דין רציפות. בתוך כך, לאחר עשורים רבים בהם נעשה בחוק שימוש דל (תופעת הפדאיון פסקה כבר ב-1956, בעקבות מבצע קדש), החלה מאז 2007 תופעה חדשה, של הסתננות דרך גבול ישראל-מצרים. התופעה הלכה והתרחבה ובין אותה שנה ל-2011 נכנסו לישראל למעלה מ-50 אלף מסתננים, כ-16 אלף מהם בשנת 2011 לבדה. כ-95% מהמסתננים הגיעו מסודאן ומאריתריאה. מאחר שסודאן היא מדינה עוינת לישראל, שאין עמה יחסים דיפלומטיים, ואריתריאה הוכרזה על ידי נציבות האו"ם לפליטים כמדינה שבאופן זמני לא ניתן להחזיר אליה מהגרים בלתי חוקיים, ניצבה ישראל בפני קושי. מצד אחד, לא ניתן לגרשם חזרה למדינותיהם, ומצד שני, אין בידיה כלים משפטיים להתמודד עם התופעה. מסתננים שנתפסו בגבול הוחזקו במשמורת ל-60 ימים, לפי חוק הכניסה לישראל, ומשלא ניתן היה לגרשם – שוחררו. ככל שהתגברה התופעה, החלה ישראל לשחרר את המסתננים אף קודם לכן, עקב מגבלת מקום במתקני המשמורת. באופן רשמי, שוחררו המסתננים בהיתר שהייה זמני, שאסר עליהם לעבוד, ואולם מתוך הבנה שעליהם להתקיים, ישראל לא אכפה את איסור ההעסקה.
כדי להתמודד עם התופעה החליטה ישראל על מספר צעדים. בין היתר, בנתה גדר מערכת בגבול עם מצרים ובהקמת מתקן שהייה שיוכל לקלוט כמות גדולה יותר של מסתננים. בשנת 2010 משכה הממשלה את הצעת החוק שיזמה, ובשנת 2011 הניחה על שולחן הכנסת הצעת חוק חדשה, מחמירה יותר, כתיקון בחוק הקיים, חלקו בהוראת שעה, במטרה להקנות לה כלים חדשים להתמודדות עם התופעה.
תיקון מס' 3 והוראת שעה (2012) > הדיונים בהצעת החוק

במהלך דיוני ועדת הפנים והגנת הסביבה בהצעת החוק, הושמעו טענות שונות נגד הצעת החוק.
בין היתר, נטען כי מדובר בתיקון לחוק ארכאי מ-1954, שנחקק במטרה להתמודד עם בעיה ביטחונית, ושכולל הוראות שאינן מתאימות למסתננים אלה, שמרביתם אינם מסתננים לשם ביצוע פעילות חבלנית עוינת. בהקשר זה נטען כי ההוראות הפליליות הקבועות בחוק חמורות יתר על המידה, ועלולות להביא לכך שמסתנן שביצע עבירה פעוטה יהיה צפוי לעונש של מאסר עולם, וכי אדם שנתן סיוע הומניטרי למסתנן יהיה צפוי לעונש של 5 עד 15 שנות מאסר. עוד נטען בהקשר זה כי העובדה ששר הביטחון הוא הממונה על החוק מקנה לו נופך ביטחוני, בשעה ששר הפנים הוא השר הממונה על כניסה ויציאה מישראל, ושעליו לאכוף את הטיפול בתופעה. עמדת הממשלה בשאלת סעיפי העונשין הייתה כי הפתרון מצוי במדיניות אכיפה, וכי הפרקליטות לא העמידה לדין אזרחים תמימים שסייעו למסתננים ערב חקיקתו של החוק, ולא תעשה זאת גם לאחר מכן. הוועדה לא קיבלה עמדה זו, והוסיפה סעיף שקבע כי ההוראות הפליליות המחמירות שבחוק יחולו רק לגבי מסתנן מזוין או לגבי מי שהסתנן כדי לבצע עבירה של סחר בבני אדם או סחר בסמים, ולגבי מי שסייעו להם. שר המשפטים יעקב נאמן הגיש הסתייגות לפיה תיקון זה לא ייכלל בהצעת החוק, ואולם במהלך הדיונים בקריאה השנייה והשלישית, בעקבות דין ודברים בין יושב ראש הכנסת ראובן ריבלין וראש הממשלה בנימין נתניהו הסכים האחרון שלא להצביע על ההסתייגות, והסעיף נותר על כנו.
טענה מרכזית נוספת שנטענה היא כי החוק אינו מבחין בין מסתננים שהם מהגרי עבודה, מסתננים שהם פליטים, מסתננים על רקע פלילי ומסתננים על רקע ביטחוני. נציגי ארגונים שונים וכמה מחברי הכנסת סברו שיש לעגן בחוק את מחויבויותיה של ישראל לפי האמנה בדבר מעמדם של פליטים, כדי להבטיח שלא יהיה בחוק כדי לפגוע בפליטים. עמדת הממשלה בעניין זה הייתה כי מעמדו של כל מסתנן מתברר בהליך מסודר, וכי מי שמוכר כפליט אינו צפוי למאסר או גירוש. הוועדה קיבלה את עמדת הממשלה בסוגיה זו.
טענה נוספת שנשמעה נגד החוק התייחסה לתקופה הממושכת שניתן להחזיק בה במשמורת את המסתננים. לפי החוק, פרט למקרים הומניטריים שבחלקם מנויים בו, רק לאחר שהמסתנן מוחזק במשמורת שלוש שנים רשאי ממונה ביקורת הגבולות לשקול לשחררו. בסעיף נוסף נקבע כי אם הוגשה לממונה ביקורת הגבולות חוות דעת מאת גורמי הביטחון המוסמכים שלפיה במדינת מושבו או באזור מגוריו של המסתנן מתבצעת פעילות העלולה לסכן את ביטחון מדינת ישראל או אזרחיה, לא ניתן יהיה לשחררו גם בתום שלוש שנים, אלא בהתקיים נסיבות הומניטריות מיוחדות. ארגוני זכויות האדם וחברי כנסת מהשמאל טענו כי החזקת אדם לתקופה כל כך ממושכת (שלמעשה אינה מוגבלת בזמן) ללא משפט מהווה פגיעה בלתי מידתית בזכות לחירות המעוגנת בחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו. עמדת הממשלה בהקשר זה הייתה כי ההסתננות הפכה למכת מדינה, ויש לנקוט צעדים חריפים כדי להתמודד עמה, במטרה להרתיע מסתננים נוספים. גם בסוגיה זו קיבלה הוועדה את עמדת הממשלה.
מנגד, כמה מחברי הכנסת טענו שהחוק אינו מחמיר דיו, וכי עליו להתייחס גם להיבט של החמרת הקנסות נגד מעסיקים. עמדת הממשלה, שהתקבלה בוועדה, הייתה כי היבטים אלה יש להסדיר בחקיקה נפרדת, שנדונה בוועדת חוקה, חוק ומשפט. כן נטען נגד החוק כי הוא מניעתי בעיקרו, ואינו נותן פתרון לכ-50 אלף המסתננים שכבר נמצאים בישראל.
התיקון אושר ב-9 בינואר 2012, ברוב של 37 מול 8.
תיקון מס' 3 והוראת שעה (2012) > הוראות התיקון

תיקון החוק כולל סעיפים שתוקנו באופן קבוע וסעיפים שנקבעו כהוראת שעה לשלוש שנים.
שלושה תיקונים עיקריים נקבעו כהוראת קבע. תיקון ראשון שינה את הגדרת מסתנן, כך שלא תהיה תלויה עוד בכך שהמסתנן היה אזרח או תושב של מדינה ערבית מסוימת, או שביקר בה. ההגדרה החדשה קובעת כי מסתנן הוא "מי שאינו תושב כמשמעותו בסעיף 1 לחוק מרשם האוכלוסין, התשכ"ה–1965, שנכנס לישראל שלא דרך תחנת גבול שקבע שר הפנים לפי סעיף 7 לחוק הכניסה לישראל". תיקון שני ביטל את מערכת בתי הדין הצבאיים לענייני הסתננות, שממילא לא היו פעילים זה עשרות שנים. ההיבטים הפליליים של החוק נדונים, לפיכך, בפני מערכת המשפט האזרחית הרגילה. תיקון שלישי ניתק את הזיקה של החוק להכרזה על מצב חירום. פירושו של דבר שהחוק יעמוד בתוקפו גם אם הכנסת תכריז על ביטול מצב החירום או שלא תשוב ותכריז על מצב חירום לתקופה נוספת.
התיקון העיקרי בחוק, שעניינו ההליכים המינהליים לטיפול במסתננים והחזקתם במשמורת, נקבע כהוראת שעה לשלוש שנים (עד ראשית 2015), כדי לבחון את השפעתו על התופעה במהלך תקופה זו. לפי ההליך שנקבע, סמכותו של שר הביטחון להוציא צו גירוש למסתנן תותנה בבחינת נסיבותיו האישיות של המסתנן ומדינת היעד לגירושו, ובכך שלא ניתנה לו אשרת שהייה בישראל. עד לגירוש, ניתן יהיה להחזיק את המסתנן במשמורת, ולממונה ביקורת הגבולות תהיה הסמכות להורות על שחרורו בערובה בנסיבות הקבועות בחוק:
בשל גילו או מצב בריאותו של המסתנן, החזקתו במשמורת עלולה לסכן את בריאותו, ואין דרך אחרת למנוע את הנזק.
טעמים הומניטריים אחרים, בין היתר אם הדבר יביא לכך שקטין יישאר בלי השגחה.
המסתנן הוא קטין שאינו מלווה על ידי בן משפחה או אפוטרופוס.
יש בשחרור כדי לסייע לגירושו.
חלפו שלושה חודשים מאז שהמסתנן הגיש בקשה לקבלת אשרה ורישיון לישיבה בישראל, וטרם הוחל בטיפול בבקשה, או שחלפו תשעה חודשים וטרם התקבלה החלטה בבקשה.
חלפו שלוש שנים מיום תחילת החזקתו במשמורת.
בתוך כך, קובע החוק נסיבות שבהתקיימן אין הוא רשאי להורות על שחרורו של המסתנן (למעט מסתנן שהחזקתו במשמורת עלולה לסכן את בריאותו, או מסתנן שהוא קטין שאינו מלווה): אם גירושו נמנע או מתעכב בשל חוסר שיתוף פעולה מצדו, אם יש בשחרורו כדי לסכן את ביטחון המדינה, את שלום הציבור או את בריאות הציבור, או אם גורמי הביטחון המוסמכים קבעו כי במדינת מושבו או באזור מגוריו מתבצעת פעילות העלולה לסכן את ביטחון מדינת ישראל או אזרחיה.
החוק מסמיך את שר המשפטים למנות בית דין לביקורת משמורת של מסתננים, מקרב שופטי בתי הדין לביקורת משמורת, שבסמכותו יהיה לאשר את החלטת ממונה ביקורת הגבולות להחזיק את המסתנן במשמורת, או להורות על שחרורו בערובה, באותן נסיבות ומגבלות הקבועות לגבי ממונה ביקורת הגבולות. על החלטת בית הדין ניתן לערער בפני בית משפט לעניינים מינהליים.
תיקון מס' 3 והוראת שעה (2012) > עתירה לבג"ץ

באוקטובר 2012 עתרו לבג"ץ חמישה מסתננים וחמישה ארגוני סיוע, בדרישה לבטל את הוראת השעה. לעתירה הצטרפה נציבות האו"ם לפליטים במעמד של ידיד בית המשפט. במרץ 2013 החל בג"ץ לדון בעתירה, והוציא צו על תנאי המורה למדינה לנמק מדוע לא תבוטל הוראת השעה. ב-16 בספטמבר 2013 קבע הרכב של 9 שופטים בראשות הנשיא אשר גרוניס פה אחד שסעיף 30א לחוק, המאפשר להחזיק במשמורת במשך שלוש שנים מסתנן שהוצא נגדו צו גירוש, אינו חוקתי, ופסל אותו.
תיקון מס' 3 והוראת שעה (2012) > תיקון מס' 4 והוראת שעה (2013)

ב-10 בדצמבר 2013 אישרה הכנסת ברוב של 30 נגד 15 הצעת חוק של ממשלת ישראל השלושים ושלוש שמהווה גרסה מרוככת יותר של תיקון מס' 3 מ-2012. במסגרת התיקון, ניתן להחזיק מסתננים במשמורת לשנה, ואפשרות זו חלה אך ורק על מסתננים שנכנסו לישראל החל מיום תחילתו של התיקון. עוד נקבע בתיקון שמסתנן שיש קושי בגירושו (בעיקר אזרחי אריתראה וסודאן) ניתן להחזיק במתקן שהיה ובו תנאי מחיה בסיסיים (כגון מזון, שירותי רווחה ובריאות), ובמקרה זה הוא לא יהיה רשאי לעבוד: אפשרות זו חלה גם על המסתננים הוותיקים יותר בארץ.
בהתאם לתיקון זה הוקם מתקן חולות בנגב. נגד חוקתיות התיקון הוגשה עתירה לבג"ץ וב-22 בספטמבר קבע בג"ץ כי גם תיקון זה אינו חוקתי וביטל חלק עיקרי ממנו.
תיקון מס' 3 והוראת שעה (2012) > הוראת שעה (2014)

בעקבות פסיקת בג"ץ אישרה הכנסת ב-8 בדצמבר 2014 הוראת שעה נוספת, שבאה להתמודד עם הליקויים שמצא בג"ץ בחקיקה הקודמת. גם נגד חקיקה זו הוגשה עתירה לבג"ץ, ונפסק כי: "בכפוף לפרשנות המוצעת צולחות הוראות החוק את מבחן החוקתיות, פרט להוראותיהם של סעיפים 32ד (א) ו-32כא – הקובעים את התקופה המרבית להחזקה במרכז השהייה – שדינם בטלות. על-פי הכרעת שופטי הרוב, תושעה הכרזת הבטלות לגבי סעיפים אלה למשך שישה חודשים. במשך תקופה זו תעמוד התקופה המרבית להחזקה במרכז השהייה הנקובה בסעיפים אלה על שנים-עשר חודשים. שוהים השוהים במרכז השהייה ביום מתן פסק דין זה שנים-עשר חודשים או יותר, ישוחררו ממנו לאלתר".
הוראת שעה בדבר הגבלת הוצאת רכוש מישראל

ביוני 2013 אישרה הכנסת הוראת שעה נוספת, לפיה החל מ-11 בספטמבר 2013 ועד לתום הוראת השעה הקודמת, יוכל מסתנן להוציא את רכושו מישראל רק בעת עזיבתו את המדינה. בדברי ההסבר להצעת החוק נאמר: "החוק המוצע נועד לסייע בהתמודדות עם תופעת ההסתננות לישראל, באמצעות קביעת איסור פלילי על הוצאת כספי מסתנן מישראל, שמטרתו להביא להקטנת הכדאיות הכלכלית שבהסתננות ועל ידי כך לצמצם את התמריץ להסתננות לישראל, וכן לעודד מסתננים לצאת מישראל."
ראו גם

בג"ץ אדם נגד הכנסת
בג"ץ איתן נגד ממשלת ישראל
פסק דין נסנט ארגיי אספו נגד משרד הפנים
הסתננות מאפריקה לישראל
בעיית הפליטים הפלסטינים
הערות שוליים

↑  ס"ח 2483, התשע"ה, עמ' 84.
↑  פרוטוקול מליאת הכנסת מיום 16 בדצמבר 1953
↑  הצעת חוק ביטחון הגבולות (עבירות ושיפוט), התשי"ג-1953 (מאתר "נבו")
↑  פרוטוקולי מליאת הכנסת מ-16 בדצמבר וה-21 בדצמבר 1953
↑  פרוטוקול מליאת הכנסת מיום 16 באוגוסט 1954
↑  הצעת חוק למניעת הסתננות, התשס"ח–2008 באתר הכנסת
↑  אתר רשות האוכלוסין וההגירה
↑  הצעת חוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט) (תיקון מס` 3 והוראת שעה), התשע"א–2011, ה"ח הממשלה 577 מ-28 במרץ 2011
↑  ראו פרוטוקולי ועדת הפנים והגנת הסביבה מיום 25 ביולי 2011, 10 באוגוסט 2011, 14 בנובמבר 2011, 13 בדצמבר 2011 ו-19 בדצמבר 2011
↑  פרוטוקול מליאת הכנסת מיום 9 בינואר 2012
↑  בג"ץ 7146/12 נג'ט סרג' אדם ואח' נ' הכנסת ואח', באתר בתי המשפט
↑  בג"ץ 7146/12 נג'ט סרג' אדם ואח' נ' הכנסת ואח', ניתן ב־16 בספטמבר 2013
↑  אילן ליאור, בג"ץ פסל את התיקון לחוק המסתננים וקבע כי אינו חוקתי, באתר הארץ, 16 בספטמבר 2013
↑  חוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט) (תיקון מס' 4 והוראת שעה), התשע"ד–2013, ס"ח 2419 מיום 11 בדצמבר 2013
↑  אושר סופית: "החוק למניעת הסתננות", אתר הכנסת, 10 בדצמבר 2013.
הדיון הסוער בכנסת על אישור החוק, באתר mako (כולל וידאו), 10 בדצמבר 2013.
↑  בג"ץ 7385/13 זרי גבריסלאסי ואח' נ' הכנסת ואח', ניתן ב־22 בספטמבר 2014
אביאל מגנזי ועומרי אפרים, מתקן חולות ייסגר, אסור לכלוא מסתננים לשנה, באתר ynet
↑  חוק למניעת הסתננות ולהבטחת יציאתם של מסתננים מישראל (תיקוני חקיקה והוראות שעה), התשע"ה–2014, ס"ח 2483 מ-17 בדצמבר 2014
↑  בג"ץ 8665/14 טשומה נגה דסטה ואחרים נ' הכנסת ואחרים, ניתן ב־11 באוגוסט 2015
↑  חוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט) (הוראת שעה), התשע"ג–2013, ס"ח 2398 מיום 13 ביוני 2013
↑  הצעת חוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט) (איסור הוצאה מישראל של כספי מסתנן - הוראת שעה), התשע"ב–2012, ה"ח הממשלה 718 מיום 23 ביולי 2012
פרווה (כשרות)

סיר צבאי מסומן "סתם" – לציון תבשיל פרווה (מבצע חורב)
פיצוחים פרווה במהלך מלחמת חרבות ברזל עם דגל ישראל
פַּרְוֶה (ביידיש: פאַרעווע, פאַרעוו), סתמי או כשר למאכלי בשר או חלב, הוא מונח בתחום הכשרות שמשמעו לא חלבי ולא בשרי, כלומר – מאכל או משקה שאינו מכיל רכיבים שמקורם בגוף בהמה, חיה או עוף, ובמקביל אינו מכיל חלב ומוצריו. משמעות היות המוצר פרווה היא שמותר לאוכלו יחד עם בשר או עם חלב, בלי לעבור על איסור אכילת בשר בחלב. המילה "פרווה" הושאלה גם כביטוי בעברית המדוברת, במשמעות של "לא לכאן ולא לכאן".
מקור המונח

המונח "פרווה" לא היה קיים בספרות ההלכתית עד לדורות האחרונים. במקום זאת, התייחסו הפוסקים למאכלי פרווה בשמם או השתמשו בדוגמאות כמו ירקות או דגים, או שהשתמשו במונחים דוגמת "לא של בשר ולא של חלב". השימוש בכלי פרווה לא היה מצוי בעבר, ולכן משתמשים הפוסקים פעמים רבות בדוגמה של 'קדירה חדשה' כאשר הם רוצים לתאר מקרה של כלי שאיננו בשרי או חלבי.
המילה פרווה מקורה ביידיש במילים פאַרעווע ופאַרעוו, וגזרונה אינו ברור. יש ששיערו שמקורה הראשוני באחת מהשפות הסלאביות.
ועד הלשון העברית כלל את החלופה העברית "סתמי" במילון כלכלת הבית שיצא לאור בשנת תרצ"ח (1938), אך השימוש בו לא נפוץ.
כללים הלכתיים

מאכלי פרווה כוללים כל מזון שאין מקורו מן החי, וכן דגים, ביצים גמורות ודבש דבורים. אף חלב אישה (חלב אם) נחשב כפרווה, עם זאת נאסר לבשל או לאכול אותו יחד עם בשר משום מראית עין. בדומה לכך, חלב שקדים, על אף היותו פרווה, לדעת הרמ"א יש להניח בתוכו חתיכות שקדים כאשר הוא נאכל עם בשר בהמה (שבו איסור בשר בחלב הוא מן התורה), משום מראית העין. בניגוד למאכלי חלב, אם נפל חלב אם לתוך התבשיל הוא בטל גם בפחות משישים, ואין חובת המתנה בין אכילת בשר ושתייתו.
קיימים כללים הלכתיים באשר למאכלי פרווה שנאפו או התבשלו בכלי בשרי או חלבי. כללים אלו נקראים נ"ט בר נ"ט.
ראו גם

כשרות
הערות שוליים

↑  ש"ך יו"ד צה יט
↑  גמ' חולין קיא:
↑  שו"ע יו"ד צה ג
↑  שו"ע יו"ד צח ה; לבוש יורה דעה י א; שם צ ב; ש"ך יו"ד צה יט, ועוד רבים
↑  DLC, pareve
↑  מילון כלכלת הבית (תרצ"ח), ושוב במילון כלכלת הבית (תשל"ח), באתר האקדמיה ללשון. במילון מטבח כלים ותבשילים (תרצ"ג) הוצעה כחלופה עברית המילה תָּפֵל.
↑  שולחן ערוך, יורה דעה, סימן פ"ז, סעיף ג'
↑  שולחן ערוך, יורה דעה, סימן פ"ז, סעיף ד' ובש"ך שם.
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
אן ברדסטריט

| --- | --- |

דיוקן של אן ברדסטריט שצויר על ידי אדמונד גארט (אנ') על פי תיאוריה בשירתה
 לידה:  20 במרץ 1612 נורת'האמפטון, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  16 בספטמבר 1672 (בגיל 60) אנדובר, ארצות הברית 
 שם לידה:  Ann Dudley 
 מדינה:  ממלכת אנגליה 
 מקום קבורה:  מסצ'וסטס 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 סוגה:  שירה
 בן או בת זוג:  Simon Bradstreet (1628, 1628–1672) 
 צאצאים:  Dudley Bradstreet, Dorothy Bradstreet, Simon Bradstreet, Mercy Bradstreet, Sarah Bradstreet, John Bradstreet, Samuel Bradstreet, Hannah Ann Wiggin 
 
אן ברדסטריט (באנגלית: Anne Bradstreet,‏ 8 במרץ 1612 – 16 בספטמבר 1672) נחשבת למשוררת האנגלו-אמריקאית הראשונה. היא הייתה הבולטת מבין המשוררות שהיגרו מאנגליה לצפון אמריקה, והראשונה במושבות צפון אמריקה שהתפרסמה ביצירותיה. הייתה הסופרת הראשונה מקהילת הפוריטנים בארצות הברית. פרסמה שירים רבים, חלקם פורסמו לאחר מותה.
ברדסטריט נולדה למשפחה פוריטנית עשירה בנורת'המפטון, אנגליה. הייתה משכילה וכתבה שירה מגיל צעיר. היא נישאה בגיל 16, ובשנת 1630 היגרה עם הוריה ובעלה למושבה בפרובינציה של מפרץ מסצ'וסטס. אם לשמונה ילדים.
יצירותיה המוקדמות הושפעו בסגנונן מדו ברטס (אנ'), אך בכתביה המאוחרים יותר פיתחה סגנון שירה ייחודי, שבמרכזו האימהות, התמודדותה עם סבלי החיים ואמונתה הפוריטנית. אוסף השירה הראשון שלה, "המוזה העשירית עלתה ובקעה באמריקה", היה רב מכר בארצות הברית ובאנגליה.
קורות חייה

נולדה בשם אן דאדלי בנורת'המפטון, אנגליה, בשנת 1612, למשפחת אצולה בריטית. אביה היה תומאס דאדלי. היא קיבלה חינוך ברמה גבוהה והייתה אישה משכילה, ובין השאר למדה היסטוריה, שפות וספרות. בגיל 16 נישאה לסיימון ברדסטריט. בשנת 1630 היגרה עם הוריה ובעלה למושבה בפרובינציה של מפרץ מסצ'וסטס, כחלק מקבוצת פוריטנים שהתיישבו בניו אינגלנד.
ברדסטריט ומשפחתה ירדו מהספינה בסיילם, מסצ'וסטס ב-14 ביוני 1630, אך הם שהו שם זמן קצר בלבד עקב רעב ומחלות. הם נדדו דרומה לאורך נהר צ'ארלס ושהו זמן מה בבוסטון, "העיר היושבת על הר" שנוסדה על ידי חבריהם הפוריטנים, ולבסוף התיישבו באזור קיימברידג'. בשנת 1632 ילדה את בנה הראשון. בסביבות שנת 1640 עברו ברדסטריט ובעלה וששת ילדיהם לעיירה פאריש אנדובר בצפון-מערב מסצ'וסטס, שם נולדו שני ילדים נוספים.
הן אביה של אן ברדסטריט והן בעלה היו בין המייסדים של אוניברסיטת הרווארד בשנת 1636, ושניים מבניה היו בוגרי האוניברסיטה.
בשנת 1650 יצא לאור בלונדון ספר השירה הראשון שלה, "המוזה העשירית עלתה ובקעה באמריקה". ברדסטריט הייתה המשוררת הראשונה שהוציאה ספר שראה אור הן באנגליה והן בעולם החדש.
ביולי 1666 בית משפחתם בפאריש אנדובר נשרף, והם נותרו חסרי כל. בנוסף לכך, מצבה הבריאותי של ברדסטריט התדרדר והיא חלתה בשחפת. אן ברדסטריט מתה בביתה ב-16 בספטמבר 1672, בגיל 60. נקברה כנראה בבית קברות בצפון אנדובר, אם כי מיקומו המדויק של קברה אינו ידוע.
כתיבתה

שיריה הראשונים של ברדסטריט היו חמישה קווטרניונים, שירים אפיים בני ארבעה חלקים כל אחד, העוסקים בהתבוננות על העולם הסובב אותה, תוך התמקדות בנושאים משפחתיים ודתיים. שירים אלה זכו להצלחה ולהערכה, בין השאר מפי קוטון מת'ר.
באותה תקופה כתבה שורה של שירים דתיים תחת הכותרת "הרהורים", שנכתבו עבור בני משפחתה ולא פורסמו עד אמצע המאה ה-19.
בשנת 1650 יצא לאור בלונדון ספר השירה הראשון שלה, "המוזה העשירית עלתה ובקעה באמריקה". ברדסטריט הייתה המשוררת הראשונה שהוציאה לאור ספר באנגליה ובעולם החדש באותו זמן. הספר נמסר לדפוס על ידי אחיה, ולא פורסם בשמה אלא תחת השם "גברת מהאזור", רמז לאישה מארצות הברית. לברדסטריט היה חשוב להצניע את שאיפותיה כסופרת, שנחשבו כ"לא נשיות". נראה שמטרת הפרסום של הספר הייתה ניסיון של הגברים הפוריטנים במשפחתה להראות שאישה יראת שמים ומשכילה יכולה לרומם את מעמדה כאישה ואם, מבלי להציב אותה בהכרח בתחרות עם גברים. אחד משיריה המפורסמים ביותר מאותה תקופה הוא שיר ההערצה "לבעלי היקר והאוהב", המאיר את הגבר של חייה באור יקרות. חלק משיריה של ברדסטריט מוקדשים לילדיה, והיא מבטאת בהם את אהבתה כלפיהם.
השכלתה הרחבה של אן ברדסטריט אפשרו לה לפרסם שירים שעסקו בנושאי פוליטיקה, היסטוריה, רפואה ותאולוגיה. בספרייתה היו מעל ל-800 ספרים, אך הם עלו באש כאשר ביתה נשרף, כמתואר בשיר "אודות שריפת ביתנו ב-10 ביולי 1666". בתחילת השיר היא מביעה כעס ואבל על הטרגדיה, ובסופו היא מוצאת נחמה באמונה באלוהים ובגן העדן המובטח לה.
פרסום ספרים על ידי נשים היה מעשה חריג מאד באותה תקופה, ומנוגד לתפיסה הפוריטנית דאז לפיה נשים נחותות מגברים. ג'ון ווינתרופ, אחד מנהיגי המושבות האנגליות בארצות הברית, כתב בהקשר זה שנשים צריכות להיות עקרות בית ולהשאיר את הכתיבה והקריאה לגברים, "שהם בעלי מוח חזק יותר". תומאס פרקר, שר בולט באותה תקופה, התנגד גם הוא לרעיון של כתיבת נשים.
הנצחתה

אן ברדסטריט זכתה להנצחה דלה בלבד. לא קיים דיוקן שלה שצויר בימי חייה. במאה ה-19 יצר הצייר אדמונד גארט (אנ') דיוקן שלה, על פי תיאוריה בשירתה. לפי התרשמותו היא הייתה "אישה אנגלייה משכילה, רעיה חביבה ואוהבת, אם מסורה, אשת אצולה ממסצ'וסטס, פוריטנית אדוקה ומשוררת רגישה".
בשנת 2000 הותקנה מצבה לזכרה בבית הקברות בצפון אנדובר שבו היא כנראה נקברה. כמו כן נבנה לזכרה שער באוניברסיטת הרווארד.
בעיירה איפסוויץ' במסצ'וסטס, סמוך למקום מגוריה, הוקמה אנדרטה לזכרה וגן ילדים קרוי על שמה.
לקריאה נוספת

השיר "לבעלי היקר והאוהב", בתרגומה של זיוה שמיר
הערות שוליים

1 2  זיוה שמיר, משוררת בשמלה לבנה בקיטונה ובגן ביתה, באתר מחקרים בספרות עברית, ‏12 ביוני 2022
↑  שירה וולוסקי, נשים ספרותיות: הדרה או הכרה? - חדשות ועניינים, באתר המרכז האקדמי שלם, ‏31 במרץ 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259088005171  PLWABN: 9810539150805606  BIBSYS: 90090088  BNE: XX4613778  BnF: cb120368717 (data)  CiNii: DA09616674  GND: 118659758  ISNI: 0000 0000 7359 4509  LCCN: n79145303  LNB: 000082381  MusicBrainz: 86b8de0f-4df7-4b3a-b946-b0c1d8e9dd44  NDL: 01031518  NKC: ola2002153752  NLA: 36102810  NSK: 000554650  NTA: 070583439  RERO: 02-A003036357  SELIBR: 303426  SNAC: w6tb1c4f  SUDOC: 027685039  Trove: 1212710  VcBA: 495/373766  VIAF: 34473490   WorldCat (עם VIAF): 34473490 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אן ברדסטריט".
הלגיון התשיעי היספנה

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  רומא העתיקה
 שיוך:  הצבא הרומי
 סוג:  לגיון
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  65 לפנה"ס – במחצית הראשונה של המאה השנייה לספירה
 מקים היחידה:  גנאיוס פומפיוס
 מלחמות:  מלחמת גאליה  המלחמה האחרונה של הרפובליקה הרומית  המלחמות הקנטבריות  הכיבוש הרומי של בריטניה  מרד בודיקיאה
 נתוני היחידה
 כוח אדם:  כ-5,000
 ציוד עיקרי:  כלי נשק של הצבא הרומי
 
הלגיון התשיעי היספנה (בלטינית: Legio IX Hispana) היה לגיון של הצבא הרומי.
הלגיון גויס על ידי גנאיוס פומפיוס בשנת 65 לפנה"ס בספרד הלגיון נלחם במלחמת גאליה (58 לפנה"ס - 50 לפנה"ס) והשתתף בכל האירועים החשובים של המלחמה. הלגיון לא השתתף בפלישה הראשונה של קיסר לבריטניה ונותר מאחור בגאליה. נלחם בקרב ביבראקטה ובמצור על אלסיה. לאחר מכן, תמך בקיסר במלחמת האזרחים נגד גנאיוס פומפיוס. לאחר סיום המלחמה נלחם נגד סקסטוס פומפיוס בסיציליה. הלגיון תמך באוקטוויאנוס במלחמה האחרונה של הרפובליקה הרומית ונכח בקרב אקטיום. לאחר מכן, השתתף במלחמות הקנטבריות נגד שבטים ספרדים ושם קיבל את הכינוי שלו "היספנה" - ספרדי. לאחר ניצחון רומי במלחמה הוצב על גדות הריין. לאחר התבוסה הרומית בקרב טאוטובורג הוצב בפאנוניה.
הלגיון השתתף בפלישה הרומית לבריטניה בשנת 43 לספירה תחת פיקודו של המצביא אולוס פלוטיוס (Aulus Plautius) ונותר בה. הלגיון ספג תבוסה קשה במהלך מרד בודיקיאה בשנת 61 לספירה וקיבל תגבורת כוח אדם מהלגיונות המוצבים ליד הגבול הגרמאני.
הלגיון נעלם במהלך המאה ה-2 אם כי גורלו לא ידוע בוודאות. ייתכן שהושמד במהלך מרד בר כוכבא או במלחמה נגד האימפריה הפרתית, אך אין לכך עדות חותכת. העדות הפיזית האחרונה לקיומו היא אבן משנת 108 לספירה שנמצאה בחפירה ארכאולוגית שבוצעה במחנה רומי ביורק.
ראיות נסיבתיות מצביעות על כך שהמשיך לשרת עד אמצע המאה ה-2 לספירה והוא לא נמצא ברשומותיו של מרקוס אורליוס (שלט בין 161 ל-180) מכאן שהושמד מתישהו במחצית הראשונה של המאה ה-2 לספירה.
גורלו המסתורי של הלגיון שימש קרקע פורייה לאזכוריו בספרות ובקולנוע והופיע בעשרות ספרים, סרטים וסדרות טלוויזיה.