stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קווניה
היסטוריה חיצונית

טולקין החל לפתח את שפת העלפים הראשונה שלו סביב השנים 1910–1911, בזמן שלמד בבית ספר קינגס אדוארד בברמינגהאם. בסביבות 1915 קרא לשפה בשם קניה ולאחר מכן שינה את הכתיב וההגיה ול"קווניה". טולקין שלט אז בלטינית, יוונית וספרדית ברמות שונות, ובכמה שפות גרמאניות עתיקות יותר, כגון גותית, נורדית עתיקה ואנגלית עתיקה. הוא המציא כמה מערכות כתב ושתיים או שלוש שפות מתוכננות. באותה תקופה התעניין במיוחד טולקין באפוס הפיני, הקאלוואלה, דרכו התוודע לשפה הפינית, שבה מצא השראה רבה שהייתה דרושה לו להמצאת שפתם של העלפים הנעלים. שנים רבות לאחר מכן כתב: ”זה היה כמו לגלות מרתף יינות מלא בקבוקי יין מדהימים מסוג וטעם שלא חווית מעולם. זה די שיכר אותי.” בהתייחסו למקור ההשראה לשפה הרחיב:
המרכיבים בקווניה הם שונים, אבל התפתחו לכדי אישיות עצמאית שאינה דומה בדיוק לכל שפה שאני מכיר. פינית, שבה נתקלתי כשהתחלתי לבנות 'מיתולוגיה' הייתה בעלת השפעה דומיננטית אבל כעת היא הצטמצמה [בהתייחסו לקווניה מאוחרת]. בכל זאת, ההשפעה נותרה במספר צורות כגון: היעדר שילובי עיצורים בתחילת מילים, היעדר העיצורים הסותמים b, d, g (למעט בצירופים mb, nd, ng, ld, rd האהובים), החיבה לסיומות inen, - ainen, - oinen - וגם באופנים בתחביר, כמו נטיות סופיות sse - (לעצור ב - או בתוך-), nna - (כיוון אל-, כלפי-) ו-llo - (תנועה מ-); כינויי הקניין האישיים מובעים גם הם על ידי סיומות; אין מגדר.
טולקין מעולם לא תכנן שקווניה, או אחת השפות האחרות שהמציא, תהפוך לשפת עזר בינלאומית, למרות היותו תומך נלהב של אספרנטו כשפת עזר פנים-אירופאית. בעת המצאתה חתר טולקין למטרה כפולה: שתהיה בעלת דקדוק "קלאסי ומוטה". למעשה, רצון זה היה המניע ביצרתה של ה"מיתולוגיה". בזמן שפיתח את השפה הרגיש טולקין כי היא זקוקה לדוברים, שיהיו בעלי היסטוריה ותרבות משלהם, שלדעתו יעניקו לשפה את "הטעם הייחודי" שלה. לפי טולקין, שר הטבעות "היה לשוני בעיקר בהשראתו, ופיתוחו החל כדי לספק את הרקע הדרוש ל'היסטוריה' של הלשונות העלפיות". תהליך זה של יצירת שפה ראשית, ואז טוויית הרקע סביבה עבור דובריה הבדיוניים, תואר כייחודי. דימיטרה פימי, חוקרת טולקין, טוענת שטולקין החל את פיתוח השפה לראשונה בתור חיפוש אחר לשון אידיאלית, שתתאים למטרות שהיו חלק בעבודה שלו ליצירת מיתולוגיה לאנגליה. פימי טוענת ש"טולקין השתמש במכוון בהרמוניה שבסמליות הצליל (אנ') כדי לאחד צליל עם משמעות (אנ') ולגרום לקווניה להיראות כשפה אידיאלית, המתאימה בקולה לדיבור בגן העדן של עלפי ופיות ולינור".
מראשית פיתוחן של השפות השתמש טולקין בבלשנות השוואתית ובשיטת העץ ככליו העיקריים. הפיתוח התחיל לרוב במערכת הפונולוגיה של השפה אם (פרוטו-שפה) ואז עבר ליצירת מעתק הגאים נפרד עבור כל אחת משפות הבת שלה, במעין מקבילה לחוק גרים, שטולקין כבלשן הכיר והרצה אודותיו.
היסטוריה חיצונית > כתבי עת ומסמכים בלשניים

שני כתבי עת, Vinyar Tengwar מגיליון מס' 39 (יולי 1998), ו-Parma Eldalamberon מגיליון מס' 11 (1995), מוקדשים כיום באופן בלעדי לעריכה והוצאה לאור של המוני מאמרים בלשניים שטרם פורסמו. טקסטים דקדוקיים חשובים, הנרמזים בסדרה תולדות הארץ התיכונה ומתוארים ככמעט בלתי קריאים או בלתי מובנים למדי, פורסמו בשני כתבי העת הללו. "דקדוק קניה מוקדמת" שנכתב על ידיו בשנת 1925 לערך נערך ופורסם ב-Parma Eldalamberon גיליון מס' 14.
היסטוריה חיצונית > אחרי מות טולקין

ניסיונות מעריצים לכתוב בשפה החלו בשנות ה-70 כאשר מילון השפה שפורסם כלל אך כמה מאות מילים. מאז שגשג השימוש בשפה בשירים ובטקסטים, בביטויים, בשמות ואפילו בקעקועים. אבל טולקין עצמו מעולם לא תכנן את שפותיו בצורה כזו שיהיו מלאות מספיק לשיחה. כתוצאה מכך, טקסטים עלפיים שהומצאו לאחר מות טולקין דורשים חידושים ולעיתים המצאת מילים חדשות. השימוש בקוניה התרחב עם השנים ככל שנוצרו מילים חדשות, ויצר מין שפת נאו-קוניה המבוססת על הקוניה המקורית של טולקין אך משלבת אלמנטים חדשים רבים.
היסטוריה חיצונית > אחרי מות טולקין > במדיה

דוגמה כזו לשימוש בשפה ובמילותיה ניתן לראות בחלקים גדולים במדיה של הארץ התיכונה, החל מטרילוגיית הסרטי שר הטבעות של פיטר ג'קסון ועד טבעות הכוח. העובדה שהשפות לא היו מותאמות לסביבה כזו יצרה קשיים אצל התסריטאים וכותבי הטקסטים. לדוגמה, דייוויד סאלו (אנ'), מגשר השפה העיקרי בהפקות שר הטבעות נאלץ ליצור דיאלוגים בהם הדמויות מדברות במשפטים מומצאים לחלוטין של קוניה. ניסיון דומה נוסף נעשה עבור הסדרה טבעות הכוח, אולם בעת שידור הסדרה הצביעו מעריצי טולקין אדוקים על טעויות קשות בדקדוק הכללי של אותה מין נאו-קוניה.
היסטוריה פנימית

השפות העלפיות הן משפחה של מספר שפות וניבים קשורים. טולקין דמיין לראשונה חברה עלפית עם שפה ייחודית עבור שימוש היום-יום (הדיבור היומיומי): ה-Tarquesta; ושפה גבוהה יותר לשימוש עבור טקסים ותרבות (ליטורגי): ה-Parmaquesta.
ורלין פליגר, חוקרת טולקין הציעה שקרבת העלפים לולאר השפיעה על פיתוח שתי השפות (ולארין וקוניה) במונחים של פונולוגיה, מורפולוגיה וסמנטיקה. השוני הלשוני בין הקַלַקְוֶנְדִי (עלפי האור) למוֹרִיקְוֶנְדִי (העלפים האפלים) שהתרחש במהלך נדידת העלפים משתקף בשפותיהם בהתאמה.
היסטוריה פנימית > קונדרין וקוניה עתיקה

האזכור הראשון מבחינה כרונולוגית לשפת עלפים כלשהי נמצא כבר בתחילת הסילמריליון: ”והם החלו לדבר בלשון ולנקוב בשמות כל אשר ראו. את עצמם כינו קְוֶנְדִי, הדוברים בקולות. כי עד אז לא פגשו בכל יצור חי המדבר או מזמר.” זו הייתה השפה הראשונה של העלפים, והיא הייתה משותפת לכולם, ושמה קונדרין בקוניה. בקרב עדות האלדר, העלפים שיצאו למסע הגדול אל עבר ולינור, התפתחה קונדרין עתיקה לאלדרין - שפת האלדר. חלק מעדה בשם הטלרי, שהייתה חלק מעדות האלדר, נשארו בבלריאנד ונקראו מעתה "העלפים האפורים" או ה"סינדר". בבלריאנד השתנתה במהלך השנים שפת האלדר שדוברה בפי העלפים האפורים לסינדרין. זמן מועט לפני שנכנסו האלדר לתחומי ולינור, התפצלה שארית עדת הטלרי כולה מעל השאר והשתקעה באי טוֹל אֶרֶסֵאָה, (האי הבודד) ששכן בפתח מפרץ ולינור. שם שפתם של הטלרי שעד אז הייתה זהה לשאר האלדר נשתנתה מלשון הוניר והנולדור - עדות האלדר האחרות שהשלימו את המסע כולו אל ולינור. כשהגיעו לבסוף הנותרים, הם השתכנו באלדמר, חבל ארץ בולינור וייסדו את העיר הגדולה טיריון. בטיריון התפתחה האלדרין לשפה של ממש: קוניה עתיקה.
קוניה עתיקה, כפי שתועדה בכתב ה-sarati שהומצא על ידי רוּמִיל איש טיריון, נקראה Yára-Quenya. ככל שעבר הזמן השתנתה גם היא הקוניה המשותפת של שתי העדות ששכנו באלדמר. הנולדור דיברו בניב קוניה הנקרא נולדורין, והוניר דיברו בוניארין. כשהנולדור הוגלו מולינור בשל מעשי פאנור, הם הביאו עמם את הניב שלהם לארץ התיכונה.
פונולוגיה

טולקין פירט על ההגייה של שפות העלפים כפי שנהגו על ידי עלפים, בני האדם והוביטים במגוון מקורות. התיעוד על הפונולוגיה המאוחרת של קוניה כלול בנספח ה' של שר הטבעות וב-"Outline of Phonology", אחד הטקסטים של טולקין, שפורסמו ב-Parma Eldalamberon מס' 19.
כפי שצוין לעיל, הפונולוגיה של קוניה הושפעה ברובה הגדול מלטינית ועם קצת נגיעות של פינית. ניתן לראות עובדה זו בכך שקוניה חסרה הרמוניית צלילים ושינוי עיצורים (אנ') הנוכחים מאוד בפינית, כמו כן, ההטעמה בקוניה אינה תמיד על העיצור הראשון במילה. אלמנטים אופייניים בפינית כמו התנועות הקדמיות ö, ä ו-y חסרים בשפה. לעומת זאת, נקודות דמיון בין השתיים כוללות היעדר מנושפות העיצורים או שינוי ההברה: si < ti בשתי השפות. השילוב של פונולוגיה פינית על בסיס לטיני גרמה לכך שהצליל או "ההתנהגות" של השפה מזכירים איטלקית בהרבה מובנים, עובדה שעומדת בקו אחד עם העובדה שאיטלקית הייתה השפה הרומאנית האהובה על טולקין.
הטבלאות מתחת מפרטות את העיצורים והתנועות של נולדורין כפי שדוברה בארץ התיכונה.
פונולוגיה > עיצורים

מערכת הפונמות בקוניה מתחלקת לשש קבוצות: שפתיים, שיניים (כולל הלשון והחלק האחורי של השן), מכתשיים (כולל הלשון והחלק המכתשי של הלסת), חיכיים, וילוניים וסדקיים. העיצור שיני, חוכך, אטום (/θ/) והעיצור מכתשי, חוכך שורק, קולי (/z/) מופיעים בוניארין, אך הוחלפו באופן הדרגתי עם /s/ ו-/r/ בהתאמה בנולדורין. יש לציין כי עיצורים סותמים מופיעים רק לאחר עיצורים אפיים ועיצורים נוזליים (קבוצת ⟨r l⟩), משמע כי /g d b/ אינם מופיעים לבדם, אלא תמיד כחלק מאשכולות /ŋɡ rd ld nd lb mb/ ואלו מופיעים רק בין תנועות (ייתכן שתופעה זו אינה נכונה עד סופה בוניארין, שכן קיימת המילה "אַלְדוּדֵנְיֶה", שמה של הקינה על שני העצים שחוברה על ידי העלף אֱלֶמִירֶה מהוניאר). עיצורים טרום-אפיים נפוצים בשפה. הטבלה הבאה (2) מציגה את העיצורים בנולדורין. אישכול (cluster formation) עיצורים מתרחש רק במרכז המילה למעט שילובים עם תנועות למחצה:
|  | שפתיים | מכתשיים | חיכיים | וילוניים | סדקיים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אפיים | m | n |  | ŋ |  |
| סותמים | b, p | t, d |  | k, g |  |
| חוככים | f, v | s | (ç) | x | h |
| רוטטים |  | r |  |  |  |
| תנועות למחצה | (ʍ) w |  | j |  |  |
| צידיים |  | l |  |  |  |
האורתוגרפיה הקונייתית (בשימוש האלפבית הלטיני) עוקבת אחר חוקי ה-IPA, אבל במספר שינויים: ⟨c⟩ מחליף את ⟨k⟩, [ŋ] מופיעה ללא ⟨ñ⟩ וילונית אחריה (למרות שניתן לזהות מילים כאלו בקוניה מוקדמת, כדוגמת Ñoldor, נולדור), ההברות [ç ʍ] מיוצגות באמצעות ⟨hy hw⟩. באופן דומה, הדיאגרפים ⟨ty ndy⟩ עשויים לייצג את האלופונים החיכיים: [t ⁿd], או בייצוג [c ⁿɟ], למרות שהם אינם פונמות עצמאיות. בנוסף, ⟨h⟩ באשכול ⟨ht⟩ מייצג [ç] אם הוא בא אחרי ⟨e⟩ או ⟨i⟩ ו-[x] שבאים אחרי תנועות אחרות. בהקשרים מסוימים ⟨x⟩ יכול לייצג את האשכול /ks/ כדוגמת הֶלְקָרַקְסֶה (Helcaraxë).
פונולוגיה > מורפופונמיקה ואלופונים

חלק מהעיצורים נהגים בצורה שונה כאשר הם מופיעים באשכולים עם עיצורים מסוימים אחרים. מצב זה מופיע במיוחד באשכולות שכוללים את העיצורים /w j/ הדומים או את העיצור סדקי, חוכך, אטום /h/. אשכולות שבהם העיצור השני היה /j/ נהגים כעיצורים מחוככים, ואשכולות שבהם העיצור השני היה /w/ נהגים כעיצורים שפתיים. אשכולות עיצורים שבהם העיצור הראשוני הוא /h/ נהגים כטרום-מנושפים ולא-מוגאים (preaspirated and devoiced).
פונולוגיה > מורפופונמיקה ואלופונים > אשכולות חיכיים

בנולדורין האשכול ⟨hy⟩ נהגה כ-[ç]. על ההגייה של [ç] כתב טולקין: "y אטומה מודגשת, בדומה להברה הראשונה ב-huge באנגלית אבל מחוככת". בוניארין, ⟨hy⟩ נהגה כ-[ʃ].
על פיו, האשכול cj/) ⟨ty⟩/) נהגה כ-"'[c] קדמית דגושה', כמו ty בהונגרית, אלא שה-y מתארכת עוד קצת".
על האשכול ⟨ny⟩ קבע שייהגה כמו new באנגלית ([njuː]). בוניארין, האשכולים ⟨ty⟩, ⟨dy⟩, ו-⟨hy⟩ נהגים כ-[tʃ], [dʒ], ו-[ʃ] בהתאמה. על ⟨py⟩ כתב: "דוברי הוניארין וחלק מהנולדור הוגים את האשכול ⟨py⟩ עם y לא-מוגאית. בנוסף, תוך כדי ההתפצלות של ווניארין מקוניה [pç] השתנה ל-[pʃ]".
פונולוגיה > מורפופונמיקה ואלופונים > אשכולות שפתיים

האשכול ⟨hw⟩ נהגה כ-[ʍ], האשכול ⟨q⟩ המופיע גם כ-⟨qu⟩ נהגה כ-"k מעוגלת לפני w שקטה ארוכה", או /kʷ/.
פונולוגיה > מורפופונמיקה ואלופונים > אשכולות סדקיים

האשכולות ⟨hl⟩ ו-⟨hr⟩ נהגים כ-[ɬ] ו-[r̥] בהתאמה, כך גם מקביליהם הסינדריניים ⟨lh⟩ ו-⟨rh⟩. השניים, כמו מקביליהם הסינדריניים התפתחו מ- -sl ו- -sr הקונדריניים. האשכולות הפרימיטיביים -sm ו- -sn התגלגלו ל-⟨m⟩ ו-⟨n⟩ בקוניה; הוצע כי במהלך ההתפתחות היה שלב ביניים בו האשכולות נהגו כ כ-⟨hm⟩ ו-⟨hn⟩, או כפי שנהגו באלדרין: [m̥], [n̥]. שני אלו התמזגו עם ⟨m⟩ ו-⟨n⟩ הקוליים. ל-hl ו-hr האטומים יש היסטוריה ארוכה, אותה טולקין מתאר: ”hr ו-hl הפכו ל-r ו-l קוליים בשפת הנולדור עוד לפני גלותם, והשימוש בהם בצורה זו השתקע ב-Tarquesta, אולם הכתיב [המלא] נשאר. לימים, כשהגולים פגשו את הסינדר ולמדו לדבר בלשונם, העיצורים hr, hl האטומים היו מוכרים להם בצליל, בשל כך, הנולדור שיחזרו אותם ב-Tarquesta בהתאם לכתיב המסורתי. המלומדים כמובן, שמרו על ההיגוי הנכון של העיצורים הללו ב-Parmaquesta כל הזמן.”
פונולוגיה > מורפופונמיקה ואלופונים > פישוט אשכולות

במהלך תקופת הקוניה העתיקה המאוחרת, כאשר תנועות אבדו במילים מורכבות ארוכות, האשכולות שנוצרו כך, או העיצורים שהפכו לסופיים, שונו או פושטו בדרך כלל:

n < -m-

כל הסותמים > t-

r < -d-

t < -th-

n < -nd-

n < -mb, -ng-

n < -ñ-

צירופים עם s < s (as -ts, -st, -ss)-

צירופים עם t < -ht-
פונולוגיה > תנועות

|  | קדמיות | אחוריות |
| --- | --- | --- |
| סגורות | i (ː) | u (ː) |
| חצי־סגורות | e | o |
| חצי-פתוחות | ɛ | ɔ |
פתוחות: a (ː)
בקוניה קיימות חמש תנועות (Quenya ómar) המובחנות באורכן. הקצרות הן /a, e, i, o, u/ וההארוכות המסומנות עם סימן הטעמה עילי (´) הן: /á, é, í, ó, ú/. ההבדל המדויק באורך צליל הקצרות והארוכות אינו ברור, אולם ההגייה שלהן ככל הנראה קרובה להגייתן של תנועות באיטלקית וספרדית מאשר של דיפתונגים באנגלית. על פי פש (Pesch), אין הבדל באורך בתנועות /a, i, u/ ומקבילותיהן הארוכות; על פיו, אורך תנועות אלו דומה לאורך מקבילותיהן בפינית או פולנית. אך ב-/e, o/ ניכר ההבדל. בעוד שהקצרות נהגות כ-[ɛ] ו-[ɔ] בהתאמה בקירוב, הארוכות נהגות כ-[eː] ו-[oː]. הפרשנות מבוססת על אמירה של טולקין שקבע כי é ו-ó כשנהגו נכונה על ידי העלפים היו רק קצת יותר "ארוכות ו'סגורות' יותר" מאשר מקבילותיהן הקצרות: "לא ארוכה וסגורה, וגם לא מאוד רפויה ופתוחה". פרשנות זו מביאה למערכת תנועות בעלת 7 תנועות שונות המובחנות באורכן; מערכת זו מתוארת בטבלה 3.
בנולדורין מאוחרת קיימים 6 דיפתונגים (Quenya ohloni): /iu, eu, ai, au, oi, ui/. כולם נופלים למעט /iu/‏([ju]) שהוא עולה. בקוניה עתיקה, כל הדיפתונגים היו בעלי צליליות נופלת. על כך כתב טולקין: ”סביר להניח שלפני הגלות, נולדורין ווניארין החליפו שתיהן יחד את iu, ui לעולים,. [...] אבל רק /iu/ מוזכר כדיפתונג עולה [ju] בדומה להברה הראשונה ב-yule‏ [juːɫ] באנגלית; מהצד השני, ui נשאר נופל בקוניה גלותית כפי שהוזכר"”
פונולוגיה > הברות והטעמה

בקוניה, ההטעמה על ההברות היא קבועה ולא תלויה בצליל (כלומר, משמעות מילה לעולם אינה משתנה בהתאם להטעמה), אולם היא כן נקבעת בחלקה לפי משקל ההברה. במילה בת שתי הברות, ההטעמה תהיה על הראשונה. במילים בעלות שלוש או יותר הברות, ההטעמה יכולה ליפול על ההברה האחת לפני האחרונה (penultimate syllable) או אם זו כבדה, אז לחלופין על זו שלפניה (antepenultimate syllable). כלל הטעמה זה דומה למערכת הטעמות שנמצאה בלטינית. בקוניה, הברות נחשבות לכבדות אם הן מכילות לחלופין: או תנועה ארוכה, או דיפתונג, או עיצור סופי (אלו כוללים את אשכולות העיצורים הבין-תנועתיים: ll, ld, mm, ss, ny, ry ודומיהם). hy ו-hw מסיימים הברה באמצע מילה (medially) ב-Parmaquesta, אבל לא בדיבור היומיומי.
פונולוגיה > פונוטקטיקה

טולקין הרכיב כללים פונוטקטיים לקוניה המאוחרת, השולטים על הדרך שבה ניתן לצרף את הצלילים ליצירת מילים:
רק לעיצורים הבאים בלבד יש צורות מכפל פונמיות, כלומר, עיצורים מוארכים:
אלו מופיעים רק בין מילים. המכפלים הסותמים pp, tt, cc נהגים כמנושפים.
בעמ' 80 של גיליון 19 של Parma Eldalamberon מרחיב טולקין על עיצורים סופיים באלדרין: ”[...] מותרים רק העיצורים השיניים: t, s, d, th, n, r, l (כולם נפוצים למעט th) והעיצור דו-שפתי, אפי m (נפוץ גם); אולם ניתן למצוא גם מילים בתדירות הרבה יותר נמוכה עם האשכולות nt- ובתדירות עוד יותר נמוכה st כסופיים. y, w אינם נחשבים שכן, הם התמזגו באופן טבעי אל תוך הצורות ההברתיוות i, u כדבוקות”. הוא ממשיך ומוסיף על ההיסטוריה שלהם בקוניה: עיצורים שהתמזגו הם: r < d ,t < th ,n < m;‏ העיצורים t, n, r ו-s נשארו ללא שינוי. כך שמהרשימה הראשונה של 8 עיצורים סופיים נשארו 6:
הפונולוגיה של השפה מתירה רק את סוגי העיצורים הבאים במצבים מסוימים:
עיצורים תחיליים:
קבוצות תחיליות:
קבוצות דו-עיצוריות באמצע מילים (medial biconsonantal groups):
הערה: אלו שמודגשות הן נפוצות.
בקוניה אין קבוצות תלת-עיצוריות (triconsonantal) או יותר למעט מספר שילובי אותיות ספציפיים. על פיהם קיימות 12 הקבוצות הבאות:
הבדלים בהגייתן:
בשפה אין אשכולות עיצורים סותמים. "אם אלו היו בעבר, כדוגמת pt ,ct, אחד מהשניים [אחד מהעיצורים] או שניהם נהגו פתוחים מחוככים".
דקדוק

דקדוק השפה הוא אגלוטינטיבי (מדבקי) ומוספי ברובו. בקוניה קיימות קבוצות פועלים, שמות עצם, כינויי גוף, תארים ומילות יחס, שמות עצם מוטים לפי יחסות ומספר ופועלים מוטים לפי זמנים והבטים (אספקט). בקוניה מוקדמת, שמות תואר הותאמו עם הלוואי, כשאלו הוטו ביחסות ומספר אבל שינוי זה הופסק במעבר לקוניה מאוחרת. סדר המשפט הכללי הוא מסוג SVO, נושא-פועל-מושא. אם לא צוין אחרת, הדוגמאות המובאות בקטעים הבאים מתייחסות לקוניה מאוחרת כפי שזו פותחה על ידי טולקין מאז 1951.
דקדוק > שמות עצם

שמות עצם בקוניה הם בעלי 4 מספרים: יחיד, רבים כללי (plural 1), רבים מסוים/פרטיטיבי (plural 2) וזוגי. בשפת הדיבור של הקוניה המאוחרת, צורת הרבים נוצרה על ידי הוספת סופית לצורה הנומינטיבית (נושא) של שם העצם: עבור plural 1 הסופית היא i- או r-; עבור plural 2 הסופית היא il-. ב-Parmaquesta יש 10 יחסות; והן 4 העיקריות: נומינטיב, אקוזטיב, גניטיב ואינסטרומנטל; שלוש של תואר הפועל: אלאטיב (שהדאטיב היא צורתה המקוצרת), לוקאטיב ואבלאטיב; האחרונה היא יחסה פוסזיבית או תארית. יחסת האקוזטיב הייתה בשימוש ב-Parmaquesta בלבד והוחלפה בנומינטיב בשפת הדיבור של הקוניה המאוחרת.
דקדוק > שמות תואר

בקוניה מאוחרת, סיומות היחיד הן a, -ë, -ëa- והסיומת הנדירה in- שייתכן שהייתה צורה מקוצרת של ina-. צורות הרבים המקבילות הן ë, -i, -ië- ובספק גם inë-. שמות תואר יכולים לשמש כשמות עצם, ככאלו, הם יוטו בדיוק כמו שם עצם רגיל: לדוגמה: vinya (חדש), יכול להיות vinyar ("חדשות") כמו כתב העת "Vinyar Tengwar", שניתן לתרגמו בערך כ-"חדשות האותיות".
דקדוק > מילות יחס ותואר הפועל

בקוניה, ישנם קווי דמיון בין מילות היחס ותוארי הפועל, שכן היחסות הדקדוקיות כבר מתארות את היחס בין הפועל למושא. לדוגמה:
מילת היחס an דומה למוספית היחסה nna-.
דקדוק > כינויי גוף

יחד עם שאר חלקי הדקדוק, גם מערכת כינויי הגוף הייתה נתונה לשינויים רבים במהלך חייו של טולקין, והמערכת הנוכחית לא הייתה מלאה עד שרשימת המוספיות הדרושות פורסמה ב-Vinyar Tengwar מס' 49 בשנת 2007. בקוניה מאוחרת, לכינויים יש גם צורות נפרדות או עצמאיות, וגם צורות עם סיומות.
לכינויים הנפרדים יש גם צורה קצרה וגם ארוכה המשמשות לכינויי גוף כבדים (emphatic) ופשוטים (normal) בהתאמה. דוגמאות לצורות הכבדות כוללות: emmë, elyë, entë (אנחנו, אתם/ן, הם/ן).
אם כינוי גוף הוא מושא המשפט ('אותו', 'אותם' וכו') הוא יכול או להיקשר לפועל, או לבוא אחריו ללא שינוי או לדבוק כמוספית סופית לפועל כשזה יוטה בהתאם אליו; ראו "אני אוהב/ת אותו/ה":
בצורה הדבוקה, s- (סיומת יחיד) ו-t- (סיומת רבים וזוגי) יכולות להתווסף כמושאיים בגוף שלישי לכינוי הגוף הנושאיים:
דקדוק > קניין

כינויי הקניינות (שלי, שלו וכו') משמשים כדי להביע את הקניינות או שייכות כלפי שמות העצם שהם מתארים. הם מסמנים את הכינוי גוף והמספר של הקניין, והם מוטים לפי מספר ויחסה בהתאם. בעוד שעברית מבחינה בין כינויי קניין זכריים ונקביים יחידים (שלו מול שלה), הבחנה כזו אינה קיימת בקוניה.
דקדוק > כינויי רמז

כינוי הרמז מבחינים בשלוש רמות בין הישויות אליהן מתייחס הדובר:
דקדוק > פועלים

על פי טולקין, "הנטיות הדקדוקיות של הפועלים בקוניה הן לרוב סדורות [ללא יוצאים מן-הכלל]", והם קיימים או בצורה פרסונלית (personal form) או בצורה אימפרסונלית (סתמית, impersonal form). בבלשנות, פועלים אימפרסונלים הם לרוב פועלים שלא יכולים להתאים לנושא, בגלל שאינם מייצגים פעולה, תופעה או מצב הוויה של דבר ספציפי. אולם טולקין ייעד להם תפקיד שונה בקוניה: "פועל אימרפסונלי הוא פועל שלא הוצמד אליו כינוי גוף, כגון carë (לעשות, נטיית יחיד) או carir (לעשות, נטיית רבים); carin, "אני עושה" (בינוני פועל) היא הצורה הפרסונלית של -car (לעשות, להכין). פועלים יכולים להישלל, כלומר להביע פעולה שלילית באמצעות התחילית השלילית -ua לפני הפועל המתאים בצורתו האימפרסונלית.
טולקין ציין כי כאשר כינוי הגוף הסתמי משמש בנפרד, הפועל אינו מוטה.
הערה: כל הפעלים מוטים לפי זמן בינוני פועל.
בקוניה מאוחרת לפועלים יש גם מורפמת התאם זוגית t-:
בצורת הציווי, צורות הרבים והזוגיות אינן מובעות ואין התאם. הפועלים נשארים בצורת היחיד שלהם.
האוגד בקוניה מאוחרת הוא הפועל -na. טולקין קבע כי הוא ישמש רק בצירופים תואריים, שמות עצם וכינויי גוף במצבים מסוימים. בכל שאר המצבים האוגד מושאר בחוץ (העדר אוגד), מה שעשוי לספק זמנים מעורפלים כאשר אין הקשר נוסף:
דקדוק > תחביר

סדר המילים במשפט יכול להיות גמיש שכן קוניה היא שפה מוטה ומשמעות המילה אינה מוגדרת על פי מיקומה במשפט. עם זאת, יש לה חוקי סדר מילים. התחביר הכללי הוא מסוג SVO. התואר יכול לבוא לפני או אחרי שם העצם אותו הוא מתאר.
אוצר מילים

מכיוון שרבים מכתביו של טולקין על הלשונות העלפיות לא פורסמו, קשה לדעת את גודלו אוצר המילים שהמציא. עד שנת 2008 פורסמו כ-25,000 מילים בלשונות עלפיות.
אוצר מילים > שמות עצם פרטיים

| עברית | קווניה | סינדרין |
| --- | --- | --- |
| העולם | ambar, cemen | amar, ceven |
שמיים: menel
| מים | nén | nen |
| אש | nár | naur |
| זכר | nér | benn |
| נקבה | nís | bess |
| לאכול | mat- | mad- |
| לשתות | suc- | sog- |
| אדיר, גבוה | alta, halla | beleg, daer |
| קטן | pitya, titta | niben, tithen |
| לילה | lóme | dû |
| יום | aurë, ré | aur |
שמות העצם הפרטיים בשפה הם שמות של מקומות ויצורים בארץ התיכונה.
אֶסְטֶה "מרגוע"; יִנְדִיס "הגאה"; מֶלְקוֹר "הקם מלוא כוחו"; נֶסָה "נעורים"; וַרְדָה "הנעלה, הנישאת"; ווֹרוֹנְוֶה "האיתן"; פֵאָנָרוֹ "רוח האש"; סֶאוּרוֹן "הנתעב"; אַינוּלִינְדָלֶה "מנגינת האַינוּר"; אֶלְדָמָר "בית העלפים"; הֶלְקָרַקְסֶה "הקרח השׁוחק"; אִילוּבָטָר "אבי הכל"; אוֹלוֹיוֹסֶה "הצחור־כשלג תמיד"; אוֹנְדוֹלִינְדֶה "שיר באבן"; טוּרַמְבָּר "שׂר הגורל המר"; וַלִינוֹר "ארץ הולאר; וִינְגִילוֹט "פרח-הקצף"; יָבַנָה "מעניקת הפירות"; מָר-נוּ-פַלְמָר "הארץ שמתחת לגלים"; מִינְדוֹן אֶלְדַלְיֵבָה "הצריח הנישׂא של האלדליה"; קְוֶנְטָה סִילְמָרִילִיוֹן "תולדות הסילמרילים".
אוצר מילים > מילות יחס

דוגמאות למילות יחס:
ala: [מקום] מעבר; [זמן] אחרי.
ama: מעלה.
an: אל עבר.
et: קדימה, מחוץ ל... [עם שם העצם המשלים ביחסת האבלאטיב]
haila: הרבה מעבר.
haiya: רחוק, רחוק מאוד.
han: מעל ומעבר, בנוסף ל....
ní: [ללא מגע] בין, מתחת.
no: ‏1, מתחת. 2, מעל. 3, אחרי (מקום), מאחורי.
nu: מתחת, בין.
ono: ‏1, מלפנים, מקדימה, לפני [כלל ההקשרים למעט זמן]. 2, אחרי [זמן].
אוצר מילים > ברכות

המילה טַר משמשת כקידומת-פניה מנומסת אל עלף (זכר ונקבה). בשימוש הנומנורים, השתנתה משמעות המילה והיא הפכה לקידומת המציינת מלך/מלכה.
המילה נָמָרִיֶה [näˈmäːri.ɛ] היא צורה מקוצרת של á na márië, שמשמעותה "תהיה בריא". היא משמשת לבירוך אנשים לשלום בשני אופני השימוש בשפה.
עבור בירוך לשלום האמרה המקובלת בקרב הנולדור היא: !máriessë‏ (Hara). "(תישאר) בשמחות".
בשר הטבעות השתמשו פרודו בגינס ונוספים בברכה אֵלֶן סִילָה לוּמֵן אוֹמֶנְטִיאֵלְבוֹ! כפנייה לשלום. זוהי ברכה בנוסח מליצי המשמשת בין אנשים הנפגשים בדרכים ופירושה: "כוכב זורח על פגישתנו!"
בעבור פרידה משתמשים הנולדור ב-!márië‏Áva, "לך בשמחה" או !Márienna, "לשמחה!".
מערכות כתב

לכתיבת שפותיו השתמש רוב הזמן טולקין באלפבית הלטיני, אולם הוא גם פיתח מערכות כתב דמיוניות משל עצמו שיתאימו להיסטוריה הפנימית של דוברי השפות שלו.
מערכות כתב > מערכות כתב עלפיות

מבין מערכות הכתב הרבות שפיתח עבור שפות העלפים, הידועה מהן היא "הטנגור של פאנור", אולם המוקדמת שפיתח נקראת "הטנגור של רומיל", או "סראטי", אותה פיתח בסביבות 1919. טולקין קבע שלפני גלותם, הנולדור השתמשו לראשונה בסראטי כדי לכתוב בקניה. אולם בשובם לארץ התיכונה, השימוש במערכת הכתב הזו נזנח והנולדור עברו להשתמש במערכת הכתב של עלפי הסינדר, ה"קירת" (cirth, או "כתב-החרט של דוריאת") בקוניה.
מערכות כתב > כתב לטיני

האיות הלטיני נועד בעיקרו לייצוג פונמי של השפה, כאשר כל אות תואמת לפונמה ספציפית בשפה. עם זאת, ההגייה של התנועות משתנה בהתאם לאורכן. כללים ספציפיים לעיצורים סופקו בנספח ה' של שר הטבעות. למשל: c מבוטאת תמיד /k/, ‏qu מייצגת /kw/. הכתיב הסטנדרטי של השפה משתמש בכל אותיות האלפבית הלטיני למעט j ו-k, יחד עם אקצנטים ואומלאוט בתנועות; האותיות ñ, þ ו-z מופיעות רק בתחילת מילים. מדי פעם כתב טולקין את השפה בכתב העוקב אחר האורתוגרפיה הפינית (ולא בגרסה הלטינית-רומאנית הסטנדרטית), בו c מוחלף ב-y, k ב-j, ותנועות ארוכות מקבלות מכפל. האקצנט מסמן תנועות ארוכות, בעוד שהאומלאוט מצביע על כך שהתנועה אינה חלק מדיפתונג, למשל ב-ëa או ëo. ה-e הסופית מסומנת באומלאוט כדי להזכיר לדוברי האנגלית שהיא אינה שותקת.
טקסטים

הטקסט הארוך ביותר בשפה המופיע בשר הטבעות הוא הפואמה: "נָמָרִיֶה" (קינת גלדריאל); אולם המשפט הראשון המופיע בשר הטבעות הוא ברכתו של פרודו בגינס: "אֵלֶן סִילָה לוּמֵן אוֹמֶנְטִיאֵלְבוֹ!". דוגמאות אחרות כוללות את המילים שאמר אלנדיל, אבי יסילדור בנוחתו בחופי הארץ התיכונה לאחר אירועי האקלבת כפי שצוטטו על ידי אראגורן: אֶט אֵאַרֶלוֹ אֵנְדוֹרֶנָה אוּטוּלִיֵן. סִינוֹמֶה מָרוּבָן אַר הִילְדִינְיָר טֶן' אַמְבָּר-מֶטָה! "מן הים הגדול באתי לארץ התיכונה. במקום הזה אשכון, אנוכי ויורשַי עד קץ העולם". ברכתו של זקנעץ בפוגשו את גלדריאל וקלבורן. דוגמה נוספת היא קריאתו של פרודו בתוך מחילת העכבישה שילוב: אַיָה אֵאָרֶנְדִיל אֱלֶנְיוֹן אַנְקָלִימָה! "השבח לאארנדיל, הבהיר בכוכבים! בנירנית ארנוידיאד, "קרב הדמעות לאין-מספר" כפי שמתואר בסילמריליון וילדי הורין מופיעה קריאת הקרב: אוּטוּלְיֵ'ן אָאוּרֵה! אַיָה אֶלְדַלְיֶה אַר אֲטַנָטָרִי, אוּטוּלְיֵ'ן אָאוּרֵה! "הגיע היום! ראו, אנשי האֶלְדָר ואבות האדם, הגיע היום!" בתשובה לה, מריעים חיילי הצבא: אָאוּטָה אִי לוֹמֶה! "הלילה חולף!", וכן זעקת הקרב של הורין תליון בטרם נופל בשבי: אָאוּרֵה אֶנְטוּלוּבָה! "עוד יבוא היום!"
טקסטים נוספים בקווניה שנכתבו בימי חייו הם הפואמות Oilima Markirya "התיבה (סירה) האחרונה", Nieninqe "טיפת שלג", ו-Earendel "כוכב השחר" שפורסמו במסה שלו "A Secret Vice" משנת 1931. אולם אלו לא יצאו לאור עד פרסום הספר "The Monsters and the Critics" בשנת 1983, עשור אחרי מותו. תרגום באיכות נמוכה של ארבע שורות מהפואמה Narqelion "סתיו" פורסמו בביוגרפיה שלו מאת המפרי קרפנטר. Narqelion הייתה הפואמה הראשונה שכתב טולקין בכל שפה עלפית. היא נכתבה בלשון הקוניה המוקדמת בסביבות נובמבר 1915 ומרץ 1916. גרסת השיר המלאה פורסמה רק ב-1999.
טקסטים בולטים נוספים, שנוצרו בידי חובבי השפה, כוללים גם תרגום חלקי של הביבליה הנוצרית (תרגום מלא של הברית החדשה, שהושלם ב-2015, ותרגום חלקי של הברית הישנה) שנוצר על ידי הסופר והפילולוג הנורווגי הלג פאוסקנגר.