stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פיטר פונאגי
הגותו

פונגי תרם רבות לפיתוח הפסיכואנליזה המודרנית. הוא תרם ליצירת דיאלוג בין חוקרים ומטפלים מהאסכולה הפסיכואנליטית, לבין אלו מהאסכולה הקוגניטיבית-התנהגותית. מחקריו בתחום זה עוסקים ביעילותו של טיפול פסיכולוגי, בין השאר לגבי לוקים בהפרעות נפשיות שונות (במיוחד הפרעת אישיות גבולית) ולגבי אוכלוסיות שונות.
בסוף שנות ה-90 פיתח פונגי את המושג מנטליזציה - יכולתו של האדם ליצור ייצוגים מנטליים (נפשיים) של מצבים רגשיים שלו ושל אחרים. פונגי ועמיתיו פירטו את התאוריה אודות מושג המנטליזציה בספרם משנת 2002, "ויסות רגשי, מנטליזציה והתפתחות העצמי". הוא טען כי היכולת של האדם למנטליזציה ולוויסות רגשי מינקותו, משפיעה על התפתחותו. לטענתו, הורות שלילית שאינה מספקת את צרכיו של הילד עשויה להוביל ליצירת דפוסי התקשרות שאינם אדפטיביים, ולהותיר את הילד חסר יכולת תקינה להבין ולפרש את רגשותיו האישיים ואת רגשות הזולת. קושי זה במנטליזציה ובוויסות רגשי עלול להוביל לקשיים רגשיים, ביטחון עצמי נמוך, תחושת עצמי פגומה, קשיים ביחסים בינאישיים, ואף הפרעות אישיות חמורות.
פונגי עסק בעיקר בהפרעת אישיות גבולית, ששנים רבות נחשבה להפרעה עמידה מאוד בפני טיפול פסיכולוגי. פונגי ועמיתו אנטוני בייטמן הציעו בספרם "פסיכותרפיה והפרעת אישיות גבולית: טיפול מבוסס מנטליזציה", דרך חדשה לטיפול בהפרעה זו. טיפול מבוסס מנטליזציה (Mentalization based treatment - MBT) מושפע מתאוריית ההתקשרות, ומבוסס על ההנחה שאנשים הלוקים בהפרעת אישיות גבולית הם בעלי פגיעה ביכולת למנטליזציה, וזאת משום שלא זכו לאורך ההתפתחות למספיק "מירורינג" (mirroring - הדמות המטפלת משקפת לילד את מה שהוא חווה) ויחסים מיטיבים עם הוריהם. הטיפול נועד לשפר את מיומנויות המנטליזציה, ליצור חיבור בין החוויה הפנימית של היחסים הבינאישיים לבין היחסים בפועל, ללמוד איך לעבד ולהתמודד עם הרגשות, ולבסס מערכות יחסים מיטיבות; זאת במטרה ליצור תחושת עצמי קוהרנטית יותר וסגנון התקשרות בטוח יותר במערכות יחסים. הדבר נעשה במהלך הטיפול באמצעות יצירת קשר מיטיב עם המטפל המבטא הכלה, אמפתיה ורגישות כלפי המטופל; התמקדות בהווה (במקום בעברו של המטופל); ניתוח התנהגותו של המטופל בפגישה הטיפולית לצד המחשבות, הרגשות והמצבים הפנימיים שהובילו אליה; וארגון החוויה של המטופל תוך שיקוף ופירוש רגשותיו, המאפשרת גם הדגמה של השימוש במנטליזציה על ידי המטפל עצמו.
מספריו

Roth, A., & Fonagy, P. (1996). What Works for Whom?: A Critical Review of Psychotherapy Research. Guilford Press
Fonagy, P., Kächele, R., Krause, E. J., R, P., & R. (1999). An Open Door Review of Outcome Studies in Psychoanalysis. London: I.P.A.
Fonagy, P. (2000). Changing ideas in a changing world: The revolution on psychoanalysis. Essays in honour of Arnold Cooper. New York: Karnac.
Fonagy, P., & Target, M. (2001). Attaccamento e Funzione Riflessiva: Selected papers of Peter Fonagy and Mary Target. Milan: Raffaello Cortina.
Fonagy, P. (2001). Attachment Theory and Psychoanalysis. New York: Other Press.
Fonagy, P., Gergely, G., Jurist, E. J., & Target, M. (2002). Affect Regulation, Mentalization and the Development of the Self. New York, US: Other Press.
Bateman, A. & Fonagy, P. (2004). Psychotherapy for Borderline Personality Disorder: mentalization-based treatment. New York: Oxford University Press.
Allen, J. G., & Fonagy, P. (2006). Handbook of Mentalization-Based Treatment. Chichester: John Wiley.
Mayes, L., Fonagy, P., & Target, M. (2007). Developmental Science and Psychoanalysis: Integration and Innovation. London: Karnac.
Bateman A., & Fonagy, P. (eds.) (2012). Handbook of Mentalizing in Mental Health Practice. Washington DC: American Psychiatric Pub.
הערות שוליים

↑   אור עזרתי, פיטר פונגי מנסה לצקת משמעות חדשה לפסיכואנליזה. ראיון, באתר הארץ, 12 במרץ 2014
| פסיכולוגיה |
| --- | --- | --- |
פסיכולוג • פסיכותרפיה • פילוסופיה של הפסיכולוגיה
| ענפי מחקר | פסיכוביולוגיה • קוגניטיבית • התפתחותית • חברתית • אישיותית • השוואתית • פסיכופתולוגיה • פסיכופיזיקה • פסיכובלשנות • פסיכולוגיה אבולוציונית • נוירופסיכולוגיה  • פסיכולוגיה תרבותית • פסיכולוגיה בין תרבותית • ראו גם: פסיכיאטריה |  |
| תחומי עיסוק | קלינית • חינוכית • ארגונית/תעסוקתית • שיקומית • רפואית • משפטית • צבאית • ספורט |  |
| אסכולות | סטרוקטורליזם • פונקציונליזם • פנומנולוגיה • פסיכואנליזה • אינדיבידואלית • הומניסטית • ביהביוריזם • אקזיסטנציאליזם • גשטלט • פסיכולוגיה חיובית • פסיכודינמיקה |  |
| מושגים כלליים | תודעה • תפיסה • לא-מודע • זיכרון • למידה • רווחה נפשית • הפרעה נפשית •  טראומה נפשית • מבחני אישיות • אינטליגנציה • מיינד • רגש |  |
הקטגוריה "פסיכולוגיה" במיזמים אחרים של קרן ויקימדיה: ויקימילון • ויקיספר • ויקיציטוט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007279249605171  PLWABN: 9810615165305606  BIBSYS: 90261108  BnF: cb12365452r (data)  CiNii: DA00985354  GND: 133021424  ISNI: 0000 0001 2283 9905  LCCN: n84130097  LNB: 000230695  NDL: 01123716  NKC: jn20000601601  NLK: KAC199608992  NTA: 073979287  ORCID: 0000-0003-0229-0091  SUDOC: 032668805  Trove: 944822  VIAF: 108675304   WorldCat (עם VIAF): 108675304
ישראל מקרמס

| --- | --- |
 לידה:  ~1310
 פטירה:  ~1380
 מדינה:  אוסטריה
 מקום מגורים:  קרמס, Krems an der Donau
 השתייכות:  ראשונים, יהדות אשכנז 
 תלמידיו:  לא ידוע
 חיבוריו:  הגהות אשרי 
 
רבי ישראל מקרֶמס (קרמז, קרמז', קרעמזיר, קרמזר או Krems) היה מהראשונים באשכנז, חי ופעל במאה ה-14 בקרמס שבאוסטריה. כתב את החיבור הגהות אשרי על פסקי הרא"ש.
נינו הוא רבי ישראל איסרלן, מחבר הספר "תרומת הדשן".
חייו

ניתן להעריך את תקופת חייו 1310-1380. נראה שהוא שרד את הפרעות שהתרחשו בעקבות המגפה השחורה שהתרחשו גם בקרמס, משום שתלמידו לא מזכיר אותו בברכת המתים ב-1353, כ14 שנה אחרי המאורעות.
חוץ מבעיר קרמס הוא נמצא גם ב"לוויש"א" (?Lauscha? Leubs? Loich).
בנו הוא רבי חיים הענשיל מהיינבורג (היימבורג שבסלובקיה), נכדו (בנו של ר' חיים), הוא ר' אהרן בלומלין, ונינו (אחיינו של ר' אהרן) הוא ר' ישראל איסרליין.
גרץ זיהה אותו בתור ר' ישראל שרופרכט השלישי העניק לו את התואר "מנהיג כל הרבנים" (Hochmeister über alle Rabbinen), אך שלמה שפיצר שלל את הזיהוי והצביע על ר' ישראל אחר, מנירנברג.
הוא מופיע כמשיב על שאלה שנשאל לגבי יין נסך יחד עם ר' מושל מזניים (Znaim), המכונה ר' מושל הזקן מאושטרייך. ר' מושל לימד את ר' שלום מנוישטט, אבל על התשובה של ר' ישראל הוא רק שמע, ולכן לא נראה שהוא למד אצלו.
ספרו הגהות אשר"י

רבי ישראל התפרסם בעקבות חיבורו 'הגהות אשר"י', הכולל הגהות על פסקי הרא"ש. בהגהותיו מביא מפסקי חכמי אשכנז שקדמו לו, בעיקר מר' יחזקיה ממגדבורג (הגהות אלו חתומות "מהרי"ח" או "מפרישת מהרי"ח"), הגהות מימוניות ומהמרדכי.
החיבור הנמצא בידינו מקיף את רוב מסכתות הש"ס, והן השפיעו רבות על פסיקת ההלכה במשך הדורות. חיבור הספר הסתיים לפני 1353.
הגהות אשרי הוא החיבור הראשון המצטט את ספר האגודה לר' אלכסנדרי זוסלין הכהן, שהתחבר כמה שנים קודם (הגהות אשרי על עירובין, א, י).
הערות שוליים

1 2  נינו, ר' ישראל, נפטר ב-1460, ונכדו, ר' אהרן, נהרג טרם זמנו ב-1420. אם נוסיף לכך את העובדה שספרו נעתק ב-1353 (ראו פסקי רבינו אשר - מגילה, ירושלים תשנ"ט, עמ' 19, שמדבר על כת"י Cod. Parm. 1267 או על כת"י Cod. Parm. 3272), נוכל לשער הוא היה לפחות בן 40 באותו זמן, נראה שאפשר לקבוע שנולד באזור 1310. ואולי אף קודם.
↑  https://www.jewishvirtuallibrary.org/krems
1 2 3  מנהגי ר' שלום מנוישטט, סימן תלט.
↑  ביאורי מהרא"י על רש"י, בראשית, מח, יד: "ותירץ אבי אבי הח"ר חיים המכונה הענשיל מהיינבוקרא בן מהר"ר ישראל מקרמזור שחבר ההגהות באשרי".
↑  Grätz, Gesch. 3d ed., viii. 102-104
↑  שלמה שפיצר, יהודי אוסטריה בימי הבנייים: עד הרפורמציה (1520), חיבור לשם קבלת תואר דוקטור לפילוסופיה, עמ' 240-241.
↑  אבל ראו מנהגי ר' שלום מנוישטט, ירושלים תשנ"ז, עמ' רמב.
↑  ראו במבוא לפסקי רבינו אשר, שם. כתה"י הועתק ב-1353.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007579470305171  VIAF: 38145304748478610338   WorldCat (עם VIAF): 38145304748478610338 
ערך זה הוא קצרמרבנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בית הקופים

| --- | --- |

עטיפת הספר "בית הקופים" בהוצאה העברית
 מידע כללי
 מאת:  שרה גרואן
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  רומן ריאליסטי
 הוצאה
 הוצאה בשפת המקור:  Two Roads Books
 תאריך הוצאה:  2010 (עברית - 2012)
 מספר עמודים:  349 (עברית)
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  כנרת זמורה-ביתן דביר
 תרגום:  אורטל אריכה
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  מסת"ב 978-965-552-251-8
 הספרייה הלאומית:  003425910
בית הקופים (באנגלית: Ape House) הוא רומן ריאליסטי, שכתבה שרה גרואן.
את הרעיון לכתיבה קיבלה גרואן כשביקרה בקרן לקופי אדם, שהוא מקלט לקופים הממוקם בדה מוין, איווה ובו מתבצעים ניסויים בלשניים בקופי אדם, והוא מתבסס בחלקו על שיחות שנערכו עם קופי אדם.
לצורך הביקור בקרן לקופי האדם, התבקשה שרה גרואן לעבור קורס מזורז בבלשנות, ואף כשקיבלה הזמנה עדיין הצטרכה לעניין את הקופים כדי שירצו לראותה. גרואן התרשמה מאוד מפאנבנישה, ולמחרת נאמר לה שההתרשמות אכן הייתה הדדית.
רוב השיחות בספר בין קופי הבונובו לבני האדם מבוססות על שיחות אמיתיות עם קופי אדם, וסצנות רבות בהן מעורבים הקופים מבוססות על עובדות.
עלילה

העלילה עוקבת אחרי ג'ון תיגפן, עיתונאי אשר החליט לכתוב סדרת מאמרים על האינטליגנציה של קופי אדם בעקבות התגובות על תינוק שנפל למתחם הגורילות בגן חיות, וחולץ על ידי גורילה אשר שרדה שרפה שאירעה בגן חיות בחג המולד, שבוע קודם לכן.  עבור הכנת הכתבה האחרונה בסדרה הוא מבקר במעבדה לשונית של קופי בונובו באוניברסיטת קנזס יחד עם צלם והכתבת קט דאגלס. ג'ון מראיין את ד"ר איזבל דאנקן, המטפלת בקופים, ומנהל שיחות עם ששת קופי הבונובו השוהים במכון (ג'ון דיבר איתם אנגלית ואיזבל תרגמה משפת הסימנים האמריקאית). באותו הערב, לאחר שאיזבל שולחת את סיליה האניקט, המתמחה שלה בשליחות עבור הקופים, מחריד פיצוץ את המעבדה. איזבל, שהייתה קרובה לדלת הכניסה נפגעה קשות, וקופי הבונובו נחלצים מהמעבדה ומסתתרים בצמרת עץ. בבית החולים ד"ר פיטר בנטון, יורשו של מקים המכון, וארוסה של איזבל, אומר לה כי האחראים לפיצוץ הם ארגון בשם "הליגה לשחרור כדור הארץ" ובערב היא צופה בטלוויזיה כיצד מורדים הקופים מהעץ באמצעות ירי חיצי הרדמה. זמן לא רב לאחר מכן נמכרים הקופים לגורם בלתי ידוע. לאחר שאיזבל משתחררת מבית החולים היא פותחת בחיפוש נרחב אחר הקופים, בעזרת סיליה ואנשים נוספים, בעוד ג'ון ממשיך במחקר לצורך כתבות ההמשך תוך שהוא מגלה שקט השתלטה על הכתבה שלו, דבר שמוביל להתפטרותו ממערכת העיתון ואף למעבר דירה בעקבות אשתו.
כאשר עולה לאוויר תוכנית מציאות בשם "בית הקופים", בכיכובם של קופי הבונובו - בה הם מזמינים אוכל ודברים אחרים באמצעות מחשב עם לקסיגרמות, ומקיימים מגעים מיניים תכופים - יוצרת איזבל קשר עם ג'ון, אשר עובד בעיתון אחר, ויחד עם סיליה ואנשים נוספים הם מגלים שהקופים נמכרו לקן פוקס, אשר לרוב מפיק סרטים אירוטיים, ועבר להפיק את "בית הקופים". ככל שמתקדמת החקירה מתברר כי ד"ר בנטון – שבעברו ערך ניסויים בקופי אדם בעת עבודתו במכון לחקר פרימטים הידוע לשמצה, בהם בדק את ההשפעות של חסך אימהי על שימפנזים, וכן ניסויים על הגבלת תנועה – היה האדם שמכר לקן פוקס את תוכנת הלקסיגרמות, ויתרה מזאת, הוא זה שיזם יחד עם פוקס את פיצוץ המעבדה (שהתבצע על ידי צוות העוזרים של פוקס, דבר שהתברר כאשר אחד הקופים זיהה אותו בשידור חי). לאחר שג'ון מאשש את כל העובדות, הוא שולח את הכתבה למערכת העיתון, דבר שמוביל לחקירה פדרלית.
מספר חודשים לאחר מכן מגיע ג'ון לחנוכת מכון מחקר דו-לשוני בהנהלת ד"ר דאנקן, אותו היא מגדירה "בית הגידול הידידותי ביותר לקופים שראיתי מעודי מחוץ לג'ונגל". לאחר מסיבת העיתונאים, בעודם הולכים עם מקורבים נוספים למכון המחקר, מספר ג'ון על חוויותיו במקלט "לולה יא בונובו" בקונגו.
הערות שוליים

↑  תיאור הצלת הפעוט מבוסס על הגורילה בינטי ג'ואה (ראו גם סרטון)
↑  תיאור השרפה מתבסס על השרפה בגן החיות בפילדלפיה ב-25 בדצמבר 1995.
↑  מבוסס על ניסויו של הארי הרלו ודומיהם
הלן מקאינס

| --- | --- |

הלן מקאינס בשנת 1969
 לידה:  7 באוקטובר 1907 גלאזגו, סקוטלנד, הממלכה המאוחדת
 פטירה:  20 בספטמבר 1985  (בגיל 77) ניו יורק, ניו יורק, ארצות הברית
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, ארצות הברית 
 לאום:  בריטית, אמריקאית
 עיסוק:  סופרת
 מקום לימודים:  אוניברסיטת גלאזגו, יוניברסיטי קולג' לונדון 
 שפות היצירה:  אנגלית
 תחום כתיבה:  סיפורת
 סוגה:  מותחן ריגול
 נושאי כתיבה:  ריגול
 הושפעה מ:  ארתור קסטלר, רבקה וסט
 פרסים והוקרה:  פרס קולומבה לספרות (1966)
 
הלן קלארק מֶקְאִינֵס (באנגלית: Helen Clark MacInnes;‏ 7 באוקטובר 1907, גלאזגו, סקוטלנד, הממלכה המאוחדת – 20 בספטמבר 1985, ניו יורק, ניו יורק, ארצות הברית) הייתה סופרת מותחני ריגול סקוטית-אמריקאית.
ביוגרפיה

מקאינס נולדה בגלאזגו לדונלד מקאינס ולג'סיקה מקדרמד. היא התחנכה במסורת הפרסביטריאניזם הסקוטי, וסיימה תואר ראשון ושני בצרפתית ובגרמנית באוניברסיטת גלאזגו בשנת 1928. מקאינס המשיכה בלימודיה ביוניברסיטי קולג' לונדון, שם השלימה לימודי תעודה בספרנות בשנת 1931.
בעת שעבדה כספרנית, פגשה מקאינס את גילברט הייט, חוקר לימודים קלאסיים, ונישאה לו ב-22 בספטמבר 1932. בשנת 1937 עקרו לניו יורק, כאשר הייט קיבל משרת הוראה באוניברסיטת קולומביה.
קריירה

בשנות השלושים התקינה מקאינס, יחד עם הייט, תרגומים לספרות גרמנית, אשר מימנו את חופשות הקיץ של הזוג ברחבי אירופה. הנסיעות הללו חשפו את מקאינס לאתרים שיופיעו לאחר מכן במותחנים שתחבר.
מקאינס נענתה להצעה לשמש מקטלגת מיוחדת באוסף פרגוסון באוניברסיטת גלאזגו. כמו כן סייעה לרשות החינוך של דנבארטונשיר לבחור ספרים לרכישה עבור ספריות מחוזיות. בשנת 1932 קיבל הייט משרת הוראה בפקולטה ללימודים קלאסיים באוניברסיטת אוקספורד, והזוג עקר לשם. באוקספורד השתתפה מקאינס באגודה הדרמטית של אוניברסיטת אוקספורד (תיאטרון חובבים), וכן בתיאטרון הניסויי של אוקספורד.
במקביל להוראת לימודים קלאסיים, היה הייט גם סוכן של שירות הביון הבריטי MI6, עובדה שהשפיעה על תוכני ספריה של מקאינס. ככל הנראה, המשיך הייט לעבוד עבור MI6 גם אחרי שעקר לארצות הברית. הייט התמנה לפרופסור בחוג ללימודים קלאסיים באוניברסיטת קולומביה בניו יורק.
במהלך 45 שנה, חיברה מקאינס 21 מותחני ריגול. ארבעה מהם עובדו לסרטים. מקאינס הפכה אזרחית אמריקאית בשנת 1952.
הרומן הראשון שפרסמה, Above Suspicion, משנת 1941, עובד לסרט באותו שם בשנת 1943.
הרומן השני של מקאינס, Assignment in Brittany, משנת 1942, הוגדר קריאת חובה לסוכני ביון של בעלות הברית בזמן מלחמת העולם השנייה אשר נשלחו לעבוד עם תנועת ההתנגדות הצרפתית נגד הנאצים בצרפת. ספרה משנת 1944, The Unconquerables, נתפס כתיאור כה מדויק של המחתרת הפולנית עד שהיו ששיערו שהיא נעזרת במידע מסווג שמסר לה בעלה.
בספרים מאוחרים יותר החליפה את רקע העלילה ממלחמת העולם השנייה למלחמה הקרה, והמשיכה לפרסם ספר מדי שנתיים. בשנת 1966 זכתה בפרס קולומבה לספרות.
בסגנונה, המתאר מציאות קודרת ורצופת בגידה, היא דומה לג'ורג' אורוול, ארתור קסטלר, ורבקה וסט, ומביעה סלידה חריפה מכל צורה של רודנות או טוטליטריזם.
הייט מת בשנת 1978, ומקאינס בשנת 1985.
ספריה בעברית

המרגלת מוונציה, בתרגום אליעזר כרמי, הוצאת מ. מזרחי, 1967.
סודה של רוזאנה, בתרגום אליעזר כרמי, הוצאת מ. מזרחי, 1968.
המרגלת שחזרה מן התופת, בתרגום אליעזר כרמי, הוצאת מ. מזרחי, 1969.
תקרית בזאלצבורג, בתרגום אופירה רהט, הוצאת בוסתן, 1971.
שדר ממלגה, בתרגום נורית יהודאי, הוצאת בוסתן, 1972.
תדמית כפולה, בתרגום אופירה רהט, הוצאת בוסתן, 1972.
הלב האמיץ, בתרגום רנה לוטן, הוצאת מ. מזרחי, 1973.
הקשר היווני, בתרגום עליזה נצר, הוצאת מ. מזרחי, 1973.
תזכיר סודי ביותר, בתרגום ישראלה דורי, הוצאת רמדור, 1977.
אקדמה לטרור, בתרגום זיוי שורר, הוצאת זמורה ביתן, מודן, 1981.
המטרה הנסתרת, בתרגום אריה חשביה, הוצאת כדים, 1982.
בחסות האפלה, בתרגום שגיא כהן, הוצאת כדים, 1983.
מלכודת לצייד, בתרגום תרצה גרנות, הוצאת כדים, 1985.
רוכב על סוס ירקרק, בתרגום נורית פרז, הוצאת כדים, 1985.
ידידים ואוהבים, בתרגום מיכאל אביב, הוצאת מודן, 1987.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  דף ביוגרפי על מקאינס (אנגלית) באתר BookRags.
1 2  טום א' מאל, Espionage's Most Wanted, הוצאת Potomac Books Inc., וושינגטון די. סי., 2003.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007594516105171  PLWABN: 9810685394805606  BIBSYS: 90129925  BNE: XX1086123  BnF: cb126223873 (data)  CiNii: DA05063085  GND: 124363377  ISNI: 0000 0001 0885 8720  LCCN: n80076570  NDL: 00524051  NKC: jn19990005261  NLG: 122084  NTA: 068946430  SELIBR: 300227  SNAC: w6864nq5  SUDOC: 113469950  Trove: 1131331  VIAF: 32928087   WorldCat (עם VIAF): 32928087
גירוש הנשים הנוכריות

דימוי דיוקנו של עזרא הסופר, מעשה ידיו של Guillaume Rouillé, ‏1553
סוגיית הנישואים עם נוכרים היא אחת מהסוגיות המרכזיות בספרי עזרא ונחמיה. בתקופת שיבת ציון שאלת איסור נישואי התערובת הפכה בפעם הראשונה לרעיון כה חשוב ומהותי שיש לאכוף אותו על החברה היהודית. נושא הנישואים עם נוכרים בא לידי ביטוי בדיון פומבי ובסכסוך גלוי בין עזרא, נחמיה וסיעתם לבין מתנגדיהם. העניין המרכזי ששיקף תופעה זו והביא להחרפת העימות בין הצדדים הוא גירוש הנשים הנוכריות. בבדיקה שערך עזרא על היקף הנישואין עם נשים נוכריות, נמצא שכל שכבות אוכלוסיית יהודה – השרים, הסגנים, כהנים, לוויים, ועוד היו שותפים "למעל" הזה. עזרא הגיב כאילו מדובר במקרה של אבל: קריעת בגדים, מריטת שיער, בכי, תפילה ותענית. הוא קיבל את הצעתו של שכניה בן יחיאל לגרש מהארץ את כל הנשים הנוכריות שנישאו לגברים יהודים והקים ועדה שתפקידה לבדוק כל מקרה של נישואי תערובת לגופו. בסך הכול גורשו מאה ושלוש עשרה נשים.
דבריו של עזרא מתארים את היקף קשרי הנישואים עם נוכרים ומעלים לדיון את נושא נישואי התערובת: וּכְכַלּוֹת אֵלֶּה, נִגְּשׁוּ אֵלַי הַשָּׂרִים לֵאמֹר--לֹא-נִבְדְּלוּ הָעָם יִשְׂרָאֵל וְהַכֹּהֲנִים וְהַלְוִיִּם, מֵעַמֵּי הָאֲרָצוֹת: כְּתֹעֲבֹתֵיהֶם לַכְּנַעֲנִי הַחִתִּי הַפְּרִזִּי הַיְבוּסִי, הָעַמֹּנִי הַמֹּאָבִי, הַמִּצְרִי, וְהָאֱמֹרִי. כִּי-נָשְׂאוּ מִבְּנֹתֵיהֶם, לָהֶם וְלִבְנֵיהֶם, וְהִתְעָרְבוּ זֶרַע הַקֹּדֶשׁ, בְּעַמֵּי הָאֲרָצוֹת; וְיַד הַשָּׂרִים וְהַסְּגָנִים, הָיְתָה בַּמַּעַל הַזֶּה — רִאשׁוֹנָה".
גם נחמיה נאבק בתופעת נישואי התערובת. על פי השקפתו היה אסור ליהודים להינשא עם בני עמים אחרים. בטקסט המקראי בספר נחמיה ישנו תיאור המשקף את העובדה כי גם בניו של הכהן הגדול יוידע בן אלישיב נשאו נשים נוכריות, נחמיה מסלק מבית המקדש כהנים ולויים שנישאו נישואי תערובת.
תפיסתם של עזרא ונחמיה בכל הקשור לנישואין עם נשים נוכריות אינה ההשקפה היחידה. לא כל אוכלוסיית יהודה הסכימה לגישתם של עזרא ונחמיה, גם התומכים וגם המתנגדים לנישואי התערובת הסתמכו על פרשנות המקרא.
התורה אסרה להינשא לבני שבעת עמי כנען: אמורי, הכנעני, החיתי, הפריזי, החיווי והיבוסי. הסיבה דתית- מדובר בעמים עובדי אלילים וקיים חשש כי היהודים הנישאים לנוכרים יעזבו את הדת לטובת עבודה זרה. בנוסף, התורה אסרה להתחתן עם מואבי ואמורי כאשר הרקע לאיסור נובע מנימוק היסטורי: העמים הללו לא היו מוכנים להגיש עזרה לבני ישראל אחרי שיצאו ממצרים.
נכבדי העם בחלקם נישאו נישואי תערובת כי חשבו שאיסור זה תקף רק לגבי העמים שבתורה כתוב במפורש לא להינשא להם וכי הנשים שנישאו להן ממילא לא קיימו פולחן אלילי. לעומת זאת, זווית ראייתו של עזרא הייתה שונה לחלוטין ומשקפת את הרעיון כי עמי הארצות הם עמים שתועבותיהם כתועבות הכנעני, הפריזי וכו'. לפי תפיסה זו, כשם שהתורה אסרה חיתון עם הכנענים "כי יסיר את בנך מאחרי", כך תקף החוק גם לגבי 'עמי הארצות' בנימוק כי הם עלולים להדיח את עם ישראל לעבודה זרה.
במחקר

על פי מחקרו של פרופ' משה ויינפלד, הפרשה מייצגת גישה בדלנית חדשה ביהדות בתקופת שיבת ציון, המרחיבה את המושג "העם הקדוש" ספר דברים, שמשמעותו דתית ולאומית בלבד, למושג "זרע קודש" שמשמעותו דתית-ביולוגית. ויינפלד טוען בעקבות יחזקאל קויפמן, שהנשים הנכריות שגירש עזרא לא היו עובדות אלילים, אלא מתייהדות, וסיבת גירושן הייתה עובדת היותן נכריות בלבד. השקפת עולם זו באה בניגוד למגמה אוניברסליסטית שהייתה גם היא קיימת באותה תקופה, השואפת לקרב את הנוכרים וליהדם.
בספר עזרא אין אזכור לכך שהנשים הנכריות גורשו הלכה למעשה. חוקרת המקרא ד"ר יונינה דור טוענת כי אין עדות לגירוש בפועל, והיא משערת כי ייתכן שהתכוונו מלכתחילה לבצע גירוש של ממש, אבל כשלא צלח הדבר, בוצע הגירוש באופן טקסי בלבד כהצהרת כוונות ייצוגית.
הערות שוליים

↑  יונינה דור, האומנם גורשו הנשים הנוכריות?: שאלת ההיבדלות בימי שיבת ציון, ירושלים תשסו, עמ' 7-9.
↑  עזרא ט, ג
↑  עזרא י, ב-ג
↑  עזרא י, יד
↑  בצ, לוריא,  בימי שיבת ציון, ירושלים תשמד, עמ' 103.
↑  עזרא ט, א- ב
↑  נחמיה יג, א
↑  נחמיה יג, כח
↑  עולם התנך, דניאל עזרא ונחמיה כרך 22, רפפורט א' ואבישור י' ואחרים (עורכים), הוצאת דודזון-עתי, תל אביב, תשנד, עמ' 788
↑  דברים ז, א-ד
↑  דברים כג, ד)
↑  דברים ז, ד
↑  ‏המגמה האוניברסליסטית והמגמה הבדלנית בתקופת שיבת ציון פרופ' משה ויינפלד. ניתן למצוא בספר 'מקראה בחקר לשון המקרא', ליקוטי "תרביץ" ג', מאת אבי הורביץ, יצא לאור על ידי הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, עמ' 57-42
↑  יונינה דור, האומנם גורשו הנשים הנכריות? שאלת ההיבדלות בימי שיבת ציון, ירושלים הוצאת מאגנס.
↑  צפורה טלשיר, זרע הקודש - לא היה ולא נברא, על ספרה של יונינה דור, קתרסיס.
אהובה עוזרי

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  3 במרץ 1948 תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  13 בדצמבר 2016 (בגיל 68) רמת גן, ישראל 
 מקום קבורה:  בית העלמין קריית שאול 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  1973–2016 (כ־43 שנים)
 סוגה:  מוזיקה ים תיכונית, מוזיקת עולם, זמר עברי
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  בולבול טרנג 
 חברת תקליטים:  הד ארצי
 פרסים והוקרה:  פרס אקו"ם (2016) 
 פרופיל ב-IMDb
 
שלט זיכרון לאהובה עוזרי בשכונת נווה צדק בתל אביב
אהובה עוּזֵרי (3 במרץ 1948 – 13 בדצמבר 2016) הייתה זמרת־יוצרת, פזמונאית, מלחינה, מוזיקאית, מעבדת מוזיקלית ומורה לפיתוח קול ישראלית, מחלוצות המוזיקה המזרחית בישראל.
כלת פרס אקו"ם (2008) ופרס מפעל חיים של אקו"ם (2016).
הנצחה

בשנת 2018 החליטה עיריית יבנה לקרוא רחוב על שמה.
גם בעיר קריית מלאכי הונצח שמה ברחוב.
בשנת 2020 הופץ סרט תיעודי על חייה של עוזרי הנקרא "צלצולי פעמונים", מאת הבמאי עופר פנחסוב. הסרט השתתף בפסטיבל הקולנוע ה־37 ירושלים ואף זכה בו בפרס המוזיקה. כשיר הנושא של הסרט יצאה לאור גרסה חדשה לשיר "כוחך הרם" (במקור מאלבום הבכורה של עוזרי, "היכן החייל" מ־1975), בביצועה של יובל דיין ובהפקתו ועיבודו של תמיר מוסקט.
בינואר 2022 החליטה עיריית תל אביב-יפו לקרוא רחוב על שמה.
עיריית תל אביב הציבה לזכרה שלט הנצחה ליד ביתה ברחוב שמעון רוקח 9 בשכונת נווה צדק.
פרסים והוקרה

בשנת 2008 הוענק לעוזרי פרס על תרומתה הייחודית לזמר העברי מטעם אקו"ם. מנימוקי השופטים:
אהובה עוזרי היא תופעה ייחודית ומקורית בזמר העברי, היא יוצרת, זמרת ומוזיקאית שהשפיעה רבות על המוזיקה בארץ, בעיקר בזכות אישיותה וסגנון כתיבתה המיוחד. אהובה היא לא רק מלחינה אלא גם פזמונאית מוכשרת, שכתבה בין היתר את המילים לשירים: "היכן החייל", "עמק הפרחים" "קול קורא לי במדבר" ו"צליל פעמונים".

אהובה עוזרי היא מעמודי התווך של הזמר הים תיכוני הישראלי. היא תמכה, עודדה וקידמה זמרים ויוצרים אחרים כשאחד הראשונים שפרח בעזרת תמיכתה היה זוהר ארגוב. אהובה השקיעה שעות רבות בפיתוח קולו ובעיצובו כזמר.

אהובה אחראית גם להצלחתו של רון שובל, עודדה אותו לפתח קריירה בתחום המוזיקה ולקחה אותו להופעות עוד כשהיה בן 10. בלחניה הרבים השתמשו דקלון, להקת העוד, יואב יצחק, נתי לוי, שרית חדד, אייל גולן, ועוד רבים אחרים.

אהובה עוזרי ידעה להשתלב גם בסגנונות אחרים ומגוונים של המוזיקה, ועוררה עניין בזמרים שאינם מהמוזיקה המזרחית, וכך פנתה אליה יהודית רביץ, למשל, וגם להקת "הדג נחש", ששיתוף הפעולה עימם הדהים רבים בתקשורת.

אהובה עדיין תומכת בזמרים חדשים ומעודדת אותם בתחילת דרכם.
בשנת 2013 קיבלה אות הוקרה של "קואליציית לבי במזרח" על תרומתה למוזיקה, במסגרת פסטיבל לבי במזרח.
בשנת 2016 זכתה בפרס אקו"ם למפעל חיים.
דיסקוגרפיה

היכן החייל , 1975
הוצאה מחודשת, 2002
חלומות גן עדן, 1976
ילדה קטנה במזח , 1976
הוצאה מחודשת, 2004
עולם נפלא, 1977
קדימה בגאווה, 1978
רוח סתיו, 1979
הנעלם, 1980
שירים מהחיים (ערבית), 1980
שירת הברבור, 1985
עוד שנה, 1987
הבטחות, 1991
זעקת הלב, 1995
צלצולי פעמונים, 1999
אוסף 1: שיר מהנשמה, 2003
אוסף 2: כמו זוג יונים, 2003
זעקת הלב, 2005
בחיבאק, 2005
מפתח של זהב, 2005
האוסף (א–ב), 2006
המיטב, 2008
המובחרים, 2009
מעליי דממה, 2013
הערות שוליים

↑  Nofar Vahash, אהובה עוזרי, שנה למותה: זכרונות מהדירה הקטנה והכשרון הענק, באתר אהובה עוזרי, שנה למותה: זכרונות מהדירה הקטנה והכשרון הענק, ‏2017-12-13
↑  אמיר שוורץ, אם היה צדק בעולם, אהובה עוזרי הייתה חיה כמו מלכה, באתר ynet, 18 בדצמבר 2020
↑  אילן שאול, ‏מחוללת המהפכה: אהובה עוזרי היא האם ההיסטורית של הזמר המזרחי, באתר מעריב אונליין, 14 בדצמבר 2016
1 2 3 4  שוש גבאי, עודני כאן, חדשות, 20 ביוני 1993
1 2    רז שכניק, שלום אהובה, באתר "ידיעות אחרונות", 13 בדצמבר 2016
↑  לגעת ברוח עם אהובה עוזרי, בערוץ של רשות השידור ביוטיוב; דקה 11:08
1 2  שרית ישי לוי, שיר הסירים, "העולם הזה", גיליון 2038 מ-22 בספטמבר 1976, עמוד 73
1 2  חדשות 2, ‏"עדי שורק ז"ל הוא החייל מ'היכן החייל שלי' של אהובה עוזרי", באתר ‏מאקו‏, 14 באפריל 2013
↑  נתוני היצירה "עמק הפרחים", באתר אקו"ם, 24 בספטמבר 2003, בדיקה אחרונה ב־21 בספטמבר 2022
1 2  יואב בירנברג, אם אין לי רטט, השיר נזרק לזבל, חדשות, 1 במרץ 1992
↑  "יום של חול", בערוץ היוטיוב של רשות השידור
↑  לינוי משעלי, ‏"הכי אהובה: המיטב של הזמרת אהובה עוזרי", באתר "סרוגים", 13 בדצמבר 2016
↑  טל פרי, ביצי הזהב של דעבול, באתר "MOOMA"‏, 30 ביולי 2008
1 2  יואב קוטנר, ‏השיר החדש של אהובה, באתר גלובס, 9 במרץ 2006
↑  רז שכניק, "הבמה שלה", ידיעות אחרונות, במוסף "24 שעות", 24 בדצמבר 2012
↑  האזינו: סינגל ראשון לפרויקט פנסים בביצוע אסי לוי, באתר וואלה, 24 בדצמבר 2012
↑  אתר חדשות ערוץ 2, ‏הזמרת והיוצרת אהובה עוזרי הלכה לעולמה בגיל 68, באתר גלובס, 13 בדצמבר 2016
↑  רחובות חדשים ביבנה: הרצל ואהובה עוזרי. יבנה נט. 28 ביוני 2018
↑  אהובה עוזרי צלצולי פעמונים, באתר פסטיבל הקולנוע בירושלים
↑  הזוכים בתחרויות בפסטיבל הקולנוע ה-37 ירושלים, באתר פסטיבל הקולנוע ירושלים, בדיקה אחרונה ב־19 במאי 2022
↑  בביצוע שלה ל"כוחך הרם" יובל דיין מעניקה מחווה מרגשת לאהובה עוזרי ז"ל, באתר מעריב אונליין, 7 בדצמבר 2020
↑  חמישה רחובות יונצחו על שמות נשים, אתר עיריית תל אביב-יפו, 25 בינואר 2022
↑  תמרה שרייבר, ‏פרסי הוקרה לאושיק לוי, ישראל גוריון ואהובה עוזרי, באתר גלובס, 17 בדצמבר 2008
↑  כרמן אלמקייס, להכיר את התרבות המזרחית מקרוב, באתר "העוקץ", 21 במאי 2013
↑  עמי פרידמן, פרס מפעל חיים ליגאל בשן ואהובה עוזרי, באתר ynet, 2 במרץ 2016
דנה קופל, הניצחון של יגאל בשן, באתר ynet, 5 באפריל 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297268205171  ISNI: 0000 0000 7910 6895  LCCN: no2009083430  MusicBrainz: e9cff8d6-046c-48e7-81de-7be87be1b694  VIAF: 90494132   WorldCat (עם VIAF): 90494132 
קברה של אהובה עוזרי בבית העלמין קריית שאול