stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סרט ספורט
מאפייני הז'אנר

הסרטים בז'אנר זה יכולים לנוע בין דרמה (למשל: "השור הזועם") לבין קומדיה פרועה (למשל: "נוצות הסוס", הידוע לעיתים גם כ"האחים מרקס באוניברסיטה").
דרמת הספורט מתארת, לעיתים תכופות, ביוגרפיות של גיבורי ספורט, ספורטאים בודדים או קבוצות, לעיתים בדיוניים לחלוטין, אך לעיתים - המבוססים על ספורטאים אמיתיים ועל אירועים שהתרחשו במציאות.
הנרטיב הקלאסי של סרטי ספורט מתמקד בניצחונו של אדם (או של קבוצה) אשר למרות הקשיים וכנגד כל הסיכויים - מתעלה על עצמו וזוכה במקום הראשון בתחרות בעלת חשיבות. בין הקשיים שהגיבור-הספורטאי עלול להיתקל בהם: אפליה גזעית, פציעות, התמכרויות לסמים וכדומה. עלילת הסרט תתאר את האימונים של הגיבור (או הקבוצה) ואת מסלול עלייתו (או נפילתו), ורגע השיא של הסרט יהיה לקראת סיום קיומו של האירוע הספורטיבי, כאשר תוצאות האירוע הספורטיבי משליכות על הקונפליקט הדרמטי המרכזי שבסרט, וניצחון ספורטיבי משמעותו ניצחון הגיבור בעימות הזה (למשל: ניצחון על התמכרות, ניצחון במשולש אהבה רומנטי וכדומה).
סרטים בולטים בז'אנר

גולף: "מהומה במועדון", (1980)
אגרוף: "רוקי" (1976), "מיליון דולר בייבי" (2004), "פייטר" (2010),"קריד" (2015)
אמנות לחימה: "קראטה קיד" (1984)
כדור בסיס: "גאוות היאנקים" (1942), "הטוב מכולם" (1984), "ליגה משלהן" (1992)
כדורסל: "זאב צעיר" (1985), "מלך הסלים" (1988), "ספייס ג'אם" (1996)
כדורת: "חתולות הרעם" (1998)
מרוץ מכוניות: "מכוניות" (2006)
הערות שוליים

↑  Didinger, Ray; Macnow, Glen; Hackman, Gene (2009). The Ultimate Book of Sports Movies: Featuring the 100 Greatest Sports Films of All Time. Running Press. pp. 10–11. ISBN 0762435488.{{cite book}}:  תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529392105171  GND: 4182438-6  LCCN: sh85126924  LNB: 000183972
יאנקי סטדיום

| --- | --- |

יאנקי סטדיום
 כינוי:  הבית שבייב רות' בנה, הקתדרלה של הבייסבול
 כתובת:  East 161st Street & River Avenue
 מיקום:  ארצות הברית הברונקס, ניו יורק, ארצות הברית
 קואורדינטות:  40°49′37″N 73°55′41″W﻿ / ﻿40.826944444444°N 73.928055555556°W﻿ / 40.826944444444; -73.928055555556
 אבן יסוד:  5 במאי 1922
 תקופת הפעילות:  18 באפריל 1923 – 21 בספטמבר 2008 (85 שנים)
 שופץ:  1974-1976
 נהרס:  2010
 עלות הבנייה:  2.5 מיליון דולר (1923) 167 מיליון דולר (1976)
 בעלים:  ניו יורק
 מפעיל:  ניו יורק יאנקיז
 משטח:  דשא
 אדריכל:  אוסבורן הנדסה 
 קבוצות:  ניו יורק יאנקיז (בייסבול) (1923-2008) ניו יורק ג'איינטס (פוטבול) (1956-1973)
 מושבים:  57,545 (1980)  70,000 (1942) 62,000 (1929) 82,000 (1927) 58,000 (1923)
 he
 
חזית היאנקי סטדיום בתמונה משנות ה-20 של המאה ה-20
צילום אוויר של האצטדיון ב-2002
חזית היאנקי סטדיום בתמונה משנת 2006
יאנקי סטדיום (באנגלית: Yankee Stadium) היה אצטדיון בייסבול ברובע הברונקס בעיר ניו יורק, ששימש את קבוצת הניו יורק יאנקיז מאז פתיחתו ב-1923 ועד סיום עונת 2008. היאנקי סטדיום היה אחד האצטדיונים המפורסמים ביותר בארצות הברית ובעולם כולו, אירח קרבות אגרוף מפורסמים, משחקי פוטבול, הופעות ואירועים רבים אחרים.
בעקבות בניית אצטדיון חדש ליאנקיז שאף הוא נקרא באותו שם, נהרס היאנקי סטדיום ב-2010, ובשטח עליו היה בנוי נבנה פארק עירוני בשם הרטידג' פילד.
היסטוריה

החלטה על בניית אצטדיון חדש לקבוצת הניו יורק יאנקיז, התקבלה על ידי בעלי הקבוצה לאחר שהתבקשו לעזוב את מגרשם הביתי במנהטן אותו חלקו עם יריבתם העירונית הניו יורק ג'איינטס. לאחר שגויס סכום המוערך בכ-2.5 מיליון דולר, החלו במאי 1922 עבודות הבנייה, לאצטדיון בן 3 מפלסים וכ-58,000 מקומות ישיבה. באותה עת נחשבה בניית אצטדיון כה גדול לסיכון כלכלי עצום, מרבית המגרשים בליגת הבייסבול היו קטנים יותר, והליגה עדיין סבלה מתדמית שלילית עקב סקנדל של מכירת משחקים בוורלד סיריס של 1919. אף על פי כן האמינו בעלי היאנקיז כי יצליחו למלא את האצטדיון באוהדים, נשענים בעיקר על הצלחתם להעפיל לראשונה לוורלד סיריס ב-1921 ורכישתו של בייב רות', אותו ראו ככוכב שיוביל את הקבוצה בשנים הבאות. ממדי המגרש נבחרו כך שיתאימו לתכונות החבטה של רות' השמאלי, צידו הימני של המגרש היה קצר משמעותית על מנת לסייע לרות' להשיג כמה שיותר הום ראן, בשל כך כונה האצטדיון "הבית שבייב רות' בנה".
האצטדיון נחנך ב-18 באפריל 1923, את זריקת הפתיחה הגיש מושל מדינת ניו יורק אל סמית', וג'ון פיליפ סוזה הוביל את אחד המארשים בהם נודע. במשחק עצמו ניצחו היאנקיז את הבוסטון רד סוקס 4–1, כשרות' חובט להום ראן נגד קבוצתו הקודמת. בעונה זו זכו היאנקיז לראשונה בתולדותיהם באליפות, והאצטדיון זכה לארח את הראשון מבין 37 וורלד סיריס לאורך שנות קיומו.
האצטדיון עבר שיפוץ משמעותי בשנים 1937–1938, יציעי העץ הוחלפו בבטון ובכך צומצם אורכו של השדה המרכזי, אם כי עדיין נותר אחד העמוקים בין כל מגרשי הבייסבול בליגה. ב-1972 הודיע ראש עיריית ניו יורק על רכישת האצטדיון והשכרתו ליאנקיז, לאחר שיעבור שיפוצים נרחבים. לאחר עונת 1973 נסגר היאנקי סטדיום והיאנקיז עברו לשחק באופן זמני באצטדיון שיי יחד עם הניו יורק מטס. חלק ניכר מהאצטדיון נהרס ונבנה מחדש, הוחלפו כל המושבים, הותקנו גג ותאורה חדשים, וצומצמו ממדי המגרש. לאחר סיום ההשקעות שנעמדו בכ-160 מיליון דולר, נפתח מחדש האצטדיון ב-15 באפריל 1976.
בשנת 2006 החלה בנייתו של אצטדיון חדש שנחנך ב-2009. האצטדיון נושא אף הוא את השם יאנקי סטדיום, והוא ממוקם בסמוך להיכן ששכן האצטדיון הישן. המשחק האחרון ביאנקי סטדיום התקיים ב-21 בספטמבר 2008 ובו ניצחה קבוצת הניו יורק יאנקיז את יריבתה הבולטימור אוריולס 7–3, במשחק בו נכחו רבים מכוכבי העבר של הקבוצה, ובתו של בייב רות' הגישה את זריקת הפתיחה.
קרבות אגרוף

לאורך השנים אירח האצטדיון כמה מקרבות האגרוף המפורסמים בתולדות הענף, ב-22 ביוני 1938 נערך ביאנקי סטדיום הקרב החוזר בין המתאגרף שחום העור ג'ו לואיס לבין יריבו הגרמני מקס שמלינג שניצח אותו שנתיים קודם לכן, ונתמך על ידי השלטון הנאצי. לואיס ניצח את שמלינג בסיבוב הראשון ושמר על תואר אלוף העולם. ב-1 ביולי 1939 נערך קרב האגרוף הראשון ששודר בטלוויזיה בארצות הברית בין המתאגרף היהודי מקס בר ויריבו לו נובה. ב-1952 נכחו 47,000 צופים בקרב על אליפות העולם במשקל בינוני, בו הפסיד שוגר ריי רובינסון את תוארו, לאחר שקרס מעומס חום בסיבוב ה-14, נגד ג'ואי מקסים. בספטמבר 1976 נערך באצטדיון קרב אליפות העולם במשקל כבד בו ניצח מוחמד עלי את קן נורטון, לאחר 15 סיבובים.
משחקי פוטבול

בין השנים 1956 ל-1973 שימש היאנקי סטדיום כמגרשה הביתי של קבוצת הפוטבול מה-NFL הניו יורק ג'איינטס, ושוחק בו ב-1958 אחד המשחקים הידועים ביותר בתולדות הליגה, גמר חטיבת ה-NFC בין הג'איינטס לבין בולטימור קולטס. לפני כן שימש האצטדיון כמגרשן הביתי של שלוש קבוצות פוטבול מקצועניות שונות, שנקראו כולן הניו יורק יאנקיז.
עד 1947 אירח האצטדיון את המשחק המסורתי בין אוניברסיטת נוטרדאם ונבחרת צבא ארצות הברית, שני משחקים התפרסמו במיוחד, המשחק ב-1928 בו נשא המאמן האגדי של נוטרדאם, ניוט רוקן, נאום מוטיבציה לשחקניו: "נצחו בשביל הגיפר" (Win one for the Gipper), כשהוא מתייחס בכך לכוכב העבר של הקבוצה שנפטר בטרם עת, ג'ורג' גיפ. המשחק הנוסף התרחש ב-1946 ובו נפגשו שתי הקבוצות כשהן בלתי מנוצחות, הוא הסתיים בשוויון 0–0, וכונה "משחק המאה".
אירועי ספורט נוספים

בשנים 1971 ו-1976 שימש האצטדיון כמגרשה הביתי של קבוצת הכדורגל ניו יורק קוסמוס.
היאנקי סטדיום אירח 4 משחקי אולסטאר של ליגת ה-MLB, האחרון בהם בשנת סגירתו של האצטדיון, 2008.
מופעים ואירועים בולטים

באצטדיון התקיימו טקסי מיסה של האפיפיורים פאולוס השישי (1965), יוחנן פאולוס השני (1979) ובנדיקטוס השישה עשר (2008). מאמיני עדי יהוה נהגו להתאסף באצטדיון באירוע המוני מסורתי שהתקיים מדי שנה בין 1950 לסוף שנות ה-80.
מופעי רוק בולטים שנערכו ביאנקי סטדיום כוללים את הופעתו של בילי ג'ואל ב-1990 (מופע הרוק הראשון באצטדיון), והופעותיהם של U2 ב-1992 ושל הפינק פלויד ב-1994.
ב-4 ביולי 1939 נערך באצטדיון טקס הפרידה מכוכב הניו יורק יאנקיז לו גריג לאחר שחלה במחלה הסופנית ALS.
הערות שוליים

↑  A Public Park to Rival the Yankees’ Playground, הניו יורק טיימס, 5 באפריל 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007289782305171  LCCN: sh92003879  MusicBrainz: 03cefc64-0bb7-42e6-9bf2-2200f42c3318  NARA: 10509829  SNAC: w6ph2fqr
הפועל בני לוד

ערך זה עוסק בקבוצת הפועל בני לוד. אם התכוונתם להפועל לוד, מליגה ב', ראו .
הפועל בני לוד רכבת הייתה קבוצת כדורגל ישראלית מהעיר לוד שבשיאה שיחקה בליגה הלאומית בשנים 2006–2020.
היסטוריה

הקבוצה נוסדה בשנת 1997 על ידי איחוד של שתי קבוצות - "בני לוד" ו"רכבת לוד", ששיחקו בליגות הנמוכות וייצגו את שכונות פרדס שניר ושכונת הרכבת בעיר.
בתחילת עונת 2005/2006 מונה יעקב בנודיס למאמן הקבוצה, במטרה להעלות אותה לליגה הלאומית. בעקבות הכשלונות בתחילת העונה הוא התפטר, ויעקב הלל, בשנתו הראשונה כמאמן כדורגל, מונה למאמן הקבוצה. בני לוד סיימה את העונה במקום הראשון בליגה הארצית ועלתה לליגה הלאומית, ביחד עם מכבי אחי נצרת. הקבוצה השלימה הישג נאה, כאשר עלתה שלוש ליגות בתוך שלוש שנים: מליגה ב' עד לליגה הלאומית. בנוסף לכך הגיעה הקבוצה בעונה זו עד לסיבוב ט' בגביע המדינה, לאחר שעברה בשלבים המוקדמים את הפועל רמת גן ובית"ר שמשון תל אביב. לוד הודחה רק לאחר הפסד ביתי 0–3 למחזיקת הגביע היוצאת, מכבי תל אביב.
את עונת 2006/2007, עונת הבכורה של הקבוצה בליגה הלאומית התחיל כמאמן הקבוצה יעקב הלל, שהעלה אותה לליגה הלאומית, אך לאחר פתיחה רעה, התפטר הלל לאחר מספר מחזורים. במקומו מונה המאמן רמי לוי שנכשל אף הוא והתפטר לאחר שבועות בודדים בתפקיד. לאחר כשבועיים הוחלט למנות את ערן קוליק למאמן הקבוצה. במחזור הסיום שיחקה בני לוד נגד הפועל רעננה והייתה צריכה תוצאת תיקו כדי להישאר בליגה, אך נקלעה לפיגור מוקדם של 0–2, ממנו הצליחה לחזור כמה דקות לפני סיום המשחק ולסיים בתוצאה 2-2, ובזכות כך להינצל מירידה לליגה הארצית. בעונה זו הגיעה בני לוד הגיעה בפעם הראשונה לשלב שמינית הגמר בגביע המדינה, בו פגשה את מכבי חיפה באצטדיון קריית אליעזר, אך למרות משחק טוב הפסידה הקבוצה 1–2 לאחר הארכה.
למרות ההצלחה בעונה הקודמת, החליטה בני לוד שלא להאריך את חוזהו של קוליק בתום העונה, ואת עונת 2007/2008 התחיל כמאמן הקבוצה מישל דיין, שאימן בעונה הקודמת את שתי הקבוצות שירדו לליגה הארצית: הפועל ירושלים והפועל אשקלון. דיין נכשל גם בבני לוד ופוטר באמצע העונה, ובמקומו מונה שוב ערן קוליק למאמן הקבוצה. עם קוליק כמאמן, רשמה הקבוצה ניצחונות רבים.
את עונת 2008/2009 התחיל כמאמן הקבוצה גילי לנדאו, אך הוא נכשל וסיים את תפקידו, לאחר שהקבוצה רשמה בשבעה מחזורים חמישה הפסדים ושתי תוצאות תיקו. במקומו מונה למאמן ערן קוליק, ולאחר מכן אימן את הקבוצה ניסן יחזקאל. בנובמבר 2010 פוטר מאמן הקבוצה נג'ואן גרייב אחרי חודשים ספורים בהם אימן, ובמקומו מונה סלימאן אזברגה.
בעונת 2011/2012 הדיחה בני לוד את בית"ר ירושלים בסיבוב ח' של גביע המדינה בבעיטות הכרעה, והודחה בשלב שמינית הגמר על ידי הפועל תל אביב. בעונת 2012/2013 הודחה בני לוד בשלב שמינית הגמר על ידי בני סכנין.
בעונת 2013/2014, אחרי מספר שנים באצטדיון שכונת התקווה, חזרה הקבוצה לשחק באצטדיון העירוני בלוד, לאחר ששופץ ושודרג בהתאם לתקני האירוח של הליגה הלאומית. בגביע המדינה הודחה בשלב שמינית הגמר על ידי בית"ר ירושלים.
ב-9 בדצמבר 2014 השיגה הפועל בני לוד את התואר הראשון בתולדותיה, כאשר זכתה בגביע הטוטו של הליגה הלאומית לאחר ניצחון 0–2 על בני יהודה.
בסיבוב ז' של גביע המדינה בעונת 2017/2018 נוצחה בני לוד על ידי בני מוסמוס מליגה ג' בבעיטות הכרעה והודחה מהמפעל.
ב-9 באוגוסט 2018 נפטר הבעלים ויו"ר הקבוצה מוחמד אזברגה (אבו סובחי) ממחלה קשה.
בסיום עונת 2019/2020 נשרה בני לוד לליגה א', לאחר 14 שנים ברציפות בליגה הלאומית. בסיום עונת 2021/2022 ירדה הקבוצה לליגה ב'.
ב-14 באפריל 2023 הגיעה למשחקי המבחן בליגה ב' מול בית"ר יבנה מליגה ג' מרכז, הובסה 0–4 וירדה לליגה ג' לאחר 25 שנים, ובכך השלימה ירידת ליגה שנייה ברצף.
ב-20 באוגוסט 2023 פורקה הקבוצה בהחלטת בית המשפט המחוזי.
תארים

גביע הטוטו (הליגה הלאומית): 2014/2015
הערות שוליים

↑  אור שדה, יש רכבת אחרת בלוד, באתר הארץ, 9 במאי 2004
↑  אייל בן יעקב‏, מישל דיין התפטר מבני לוד, באתר וואלה, 29 בינואר 2008
↑  ערן קוליק מונה למאמן בני לוד, באתר וואלה, 28 באוקטובר 2008
↑  גביע המדינה: בני לוד הדיחה את בית"ר ירושלים, באתר הארץ, 7 בפברואר 2012
↑  גביע המדינה: בית"ר ירושלים ניצחה 0:1 את בני לוד, באתר וואלה, 11 בפברואר 2014
↑  בני לוד זכתה בגביע הטוטו של הליגה הלאומית, באתר וואלה, 9 בדצמבר 2014
↑  "גביע המדינה: בני מוסמוס מליגה ג' הדיחה את בני לוד בפנדלים", באתר וואלה, 19 בדצמבר 2017
↑  אבל בלוד: מוחמד אבו סובחי הלך לעולמו, באתר ONE‏, 11 באוגוסט 2018
↑  מיכאל וייסרמן, אחרי 14 שנים בני לוד ירדה לליגה א', באתר דאבל פס, 28 ביולי 2020
↑  מיכאל וייסרמן, עצוב: בית"ר נורדיה ובני לוד ירדו לליגה ב', באתר דאבל פס, 8 באפריל 2022
↑  יונתן גינזבורג, ‏בהחלטת ביהמ"ש: עמותת הפועל בני לוד תפורק, באתר ONE‏, 20 באוגוסט 2023
ברטיטסו

| --- | --- |
 
 מונטאז' של טכניקות ברטיטסו, ובמרכזו אדוארד ויליאם ברטון-רייט
 ארץ מקור:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 תאריך ייסוד:  1898
 מייסד:  אדוארד ויליאם ברטון-רייט
 סגנון:  משולב, גראפלינג, סטרייקינג ושימוש בנשק קר.
 התפתחה מ:  ג'ודו, ג'ו ג'וטסו, סבאט, אגרוף בפרקים חשופים (bare knuckle boxing)
 ספורט אולימפי:  לא
ברטיטסו (אנגלית: Bartitsu) היא אמנות לחימה אקלקטית שפותחה באנגליה בין השנים 1898–1902 על ידי אדוארד ויליאם ברטון-רייט. הברטיטסו לא הייתה פעילה במשך עשרות שנים, ונמצאת בתהליך התחדשות מאז 2002.
רקע

השיטה יוסדה בשנת 1898, לאחר שובו של ברטון-רייט משהות של 3 שנים ביפן. היא כללה אלמנטים ממספר אמנויות לחימה, ששולבו לאמנות שלמה לה קרא "ברטיטסו" – הלחם של "ברטון", שמו, עם המילה היפנית "ג'יטסו", טכניקה.
במקור, הברטיטסו הורכב משילוב בין שתי אמנויות שלמד ברטון-רייט ביפן: שינדן פודו ריו טאיג'יטסו (אחת מהשיטות המרכיבות את הנינג'יטסו) וג'ודו. מאוחר יותר, באנגליה, נוספו לשיטה אלמנטים מג'וג'יטסו, אגרוף, סבאט, לחימת מקל שווייצרית (לה-קאן) ועוד. מתוך האמנויות הללו, הורכבה אמנות לחימה בעלת כלים להתמודדות עם שלושה טווחים עיקריים: טווח לחימת המקל שנגזר מהלה-קאן, טווח הגראפלינג שנגזר מהג'ודו והג'וג'יטסו, וטווח החבטות (סטרייקינג) שנגזר מהאגרוף והסבאט. השיטה התמקדה בעיקר בטווח לחימת המקל ובגראפלינג.
אזכורים בספרות

הברטיטסו הוזכר בסיפור "הרפתקת הבית הריק", מאת ארתור קונן דויל, כאמנות הלחימה בה מיומן שרלוק הולמס. בסיפור  בו השיב הסופר את גיבורו לחיים לאחר שהולמס מצא את מותו במאבק איתנים עם אויבו הראשי, פרופסור מוריארטי. הוא מצא מוצא מן הסבך בהסבירו כי בשיטת היאבקות יפנית מיוחדת, הצליח שרלוק הולמס להפיל את מוריארטי לתוך מפלי הרייכנבאך שבקרבת העיירה מיירינגן, והלה נהרג ואילו הולמס נותר בחיים. האיות בו השתמש קונן דויל, כנראה בטעות, היה Baritsu ("בריטסו").
הברטיטסו מוזכר גם בסרט "שרלוק הולמס" מ-2009.
הערות שוליים

↑  ארתור קונן דויל, "שובו של שרלוק הולמס - כל הסיפורים חלק ב'", "הרפתקת הבית הריק", הוצאת מחברות לספרות, 2010, עמוד 12, "כשהגעתי לקצה מצאתי את עצמי בין המצרים. הוא לא שלף כל נשק, אך נחפז לעברי וכרך את זרועותיו הארוכות סביבי. הוא ידע כי משחקו שלו כבר הסתיים, ולא רצה אלא לנקום בי. התנודדנו יחד על שפת המפל. אבל אני, כזכור, יודע בריטסו – שיטת ההיאבקות היפנית – שהועילה לי לא פעם בעבר. השתחררתי מאחיזתו, והוא התנודד נואשות בזעקה איומה במשך שניות ספורות ופילח את האוויר בשתי ידיו. חרף כל מאמציו לא הצליח להשיב לעצמו את שיווי המשקל וצנח למטה. רכנתי מעבר לשפה וראיתי אותו נופל הרחק-הרחק. לבסוף פגע בסלע, דילג מעליו וצלל אל תוך המים".
| אמנויות לחימה |
| --- | --- | --- |
| אמנויות לחימה סיניות | וו-שו • באג'י צ'ואן • בה גואה ג'אנג • וינג צ'ון • שינג אי צ'ואן • קונג פו גמל שלמה דרומי • טאי ג'י צ'ואן • אגרוף ארוך • אגרוף שאולין • אגרוף שיכור • אי צ'ואן • ג'ין גאנג בה שי • גמל שלמה צפוני • הונג גאר • טאן טוי • טונג ביי צ'ואן • יין-יאנג בה פאן ז'אנג • ליו חה בה פה • מיזונג אי • עגור לבן פוג'יאני • פאק מיי • פנגיי-נון • פיגואה ז'אנג • צ'ואו ג'יאו • שוואי ג'יאו • סאנדה (ספורט) |  |
| אמנויות לחימה יפניות | איאיידו • אייקידו • ג'ו ג'וטסו • ג'ודו • גנדאי בודו • נין ג'וטסו • סומו • שוטוקאן • שיטוריו • קיוקושינקאי • קיודו • קנדו • שורינג'י קמפו • קיקבוקסינג יפני • שוט-בוקסינג • טנשין שודן קאטורי שינטו ריו |  |
| אוקינוואיות | קראטה • גוג'ו ריו • וויצ'י ריו • שוריי-ריו • שורין-ריו • ריוקיו קמפו • קובודו אוקינאווי |  |
| קוריאניות | הפקידו • טאקוונדו • טאי קיון • טאנג סו דו • טוקונג • סון קואן מו • קוק סול וון |  |
| הודיות | קאלרי-פאיאט • אדיטאדה • אמנויות לחימה הודיות • עגור לבן טיבטי |  |
| טיבטיות | עגור לבן טיבטי |  |
| פיליפיניות | ארניס • יו-יאן |  |
| תאילנדיות | אגרוף תאילנדי |  |
| קמבודיות | פראדאל סראי |  |
| בורמזיות | לאטוואי |  |
| לאוסיות | אגרוף לאוסי |  |
| אירופאיות | היאבקות בסגנון יווני-רומי • פאנקרטיון • סבאט • ברטיטסו • אמנויות לחימה אירופיות היסטוריות |  |
| רוסיות | סיסטמה • סמבו • קיקבוקסינג רוסי |  |
| ארצות הברית | היאבקות מקצועית • ג'יט קון דו • וו-ווי גונג-פו • קנפו אמריקאי • קג'וקנבו • קיקבוקסינג אמריקאי |  |
| ברזילאיות | ג'ו ג'יטסו ברזילאי • קפואירה • ואלה טודו |  |
| ישראליות | אייקי • דניס הישרדות • קרב מגן ישראלי • קרב מגע • קרב פנים אל פנים |  |
| טורקיות | היאבקות בשמן |  |
| אחרות | אגרוף • סיף • קיקבוקס • היאבקות • אמנויות לחימה משולבות (MMA) • גראפלינג • ספורט לחימה |  |
ספורטס אילוסטרייטד

| --- | --- |

שער השבועון ספורטס אילוסטרייטד מיום 25 באוגוסט 2008 המציג את מייקל פלפס ענוד בשמונה מדליות זהב בהן זכה באולימפיאדת בייג'ינג (2008)
שער השבועון ספורטס אילוסטרייטד מיום 25 באוגוסט 2008 המציג את מייקל פלפס ענוד בשמונה מדליות זהב בהן זכה באולימפיאדת בייג'ינג (2008)
 סוג:  שבועון ספורט
 תדירות:  30 יממה 
 מו"ל:  Time Inc. 
 בעלים:  טיים וורנר
 תאריכי הופעה:  1954–הווה (כ־71 שנים) 
 שפה:  אנגלית
 מערכת:  ארצות הברית רוקפלר סנטר, ניו יורק, ארצות הברית
 תפוצה:  3,150,000
 מדינה:  ארצות הברית
 ISSN:  0038-822X, 2169-1649
 http://sportsillustrated.cnn.com/
 
ספורטס אילוסטרייטד (באנגלית: Sports Illustrated) הוא שבועון הספורט הנפוץ ביותר בארצות הברית, והוא מתפרסם פעמיים מדי שבוע. השבועון מופץ החל משנת 1954, והיה שייך לענקית התקשורת טיים וורנר. העיתון מסקר אירועי ספורט וספורטאים ברחבי העולם, ובליגות אמריקאיות בפרט: פוטבול, בייסבול, הוקי קרח, כדורסל, פוטבול מכללות, כדורסל מכללות, נאסקאר, גולף, אגרוף, רכיבה על סוסים, כדורגל, וטניס.
עיקר תפוצתו של השבועון היא באמצעות מנויים: לשבועון יש כ-3,065,000 מנויים, בעוד שבדוכנים נמכרים רק כ-85,000 עותקים.
ספורטס אילוסטרייטד גם מפיץ שבועון לדור הצעיר בשם ספורטס אילוסטרייטד לילדים שתפוצתו מיליון עותקים בשבוע.
ספורטאי השנה

מאז 1954, מעניק המגזין את תואר "ספורטאי השנה" לספורטאי או לקבוצה שהישגיהם משקפים בצורה הטובה ביותר את רוח הספורט. הכדורסלן לברון ג'יימס הוא הספורטאי היחיד שזכה בתואר שלוש פעמים.
גיליון בגדי הים

גיליון בגדי הים של ספורטס אילוסטרייטד, היוצא לאור מדי שנה מאז 1964, הוא המפורסם ביותר, וממנו נמכרים בדוכנים למעלה ממיליון עותקים. הגיליון מלווה באירוע תקשורתי, תוכנית טלוויזיה, וידאו ולוחות שנה.
ייצוג נשים

מחקר שנערך בשנת 2018 בחן את ייצוג הספורטאיות האולימפיות בשער המגזין לאורך 60 שנים בגיליונות קיץ סמוך או בעת קיומה של האולימפיאדה. מתוך המחקר עלה שספורטאים זכו לייצוג רב יותר מספורטאיות. עם זאת, נרשמה עליה בכמות ההופעות של ספורטאיות במגזין לאורך השנים. נוסף על כך, נבחן גם אופי הייצוג ונמצא שבעוד שגברים מוצגים לעיתים קרובות בתמונות שמתייחסות לפעילות הספורטיבית שלהם, בהבעת פנים רצינית או תוך כדי תנועה, נשים מוצגות מחייכות למצלמה, בתנוחות שלא רלוונטיות לספורט בו הן עוסקות. כותבי המחקר זיהו את החיוך למצלמה ואת מידת הרלוונטיות של התמונה לפעילות הספורטיבית של הספורטאי/ת כאינדיקטורים להחפצה.
הערות שוליים

↑  Sports Illustrated Magazine, באתר Echo Media
↑  Sports Illustrated for Kids, באתר Echo Media
↑  MacKenzie Dafferner, Jenna Campagna, Rachel F. Rodgers, Making gains: Hypermuscularity and objectification of male and female Olympic athletes in Sports Illustrated across 60 years, Body Image, Volume 29, June 2019, Pages 156-160
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספורט ובנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דיולה פאפ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  10 בנובמבר 1899 אורושהאזה, הונגריה 
 פטירה:  24 בספטמבר 1983 (בגיל 83) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרקשרטי בבודפשט 
 מקום לימודים:  באוהאוס (1923, 1924) 
 
1923
דיולה פאפ (במקור קוהן, כלומר כהן, בהונגרית: Pap Gyula; אורושהאזה, 10 בנובמבר 1899 – בודפשט, 24 בספטמבר 1983) היה צייר יהודי-הונגרי, מעצב גרפי, אמן תעשייתי שימושי, מורה לאמנות וצלם.
קורות חיים

דיולה קוהן (כהן) נולד במשפחה יהודית כבנם של איגנץ פאפ (קוהן), סוחר עופות, ושל האני פולאק. הוא בילה את שנות ילדותו באורשובה ובטמשוואר, ולאחר מכן בשנת 1912 הוא והוריו עברו לסביבת וינה.
בשנת 1914/15 נרשם למכון הגרפי K. u. K. Graphische Lehr- und Versuchsanstalt, שם כבר מסוף המאה ה-19 לימדו צילום ואת טכניקות הצילום (של אז), בעת לימודיו עבד בצינקוגרפיה. ב-1917 גויס לגדוד חיל הרגלים ה-61 של טמשוואר ונשלח לחזית דוֹבֶּרְדוֹ ולכן נאלץ להפסיק את לימודיו. לאחר המלחמה, בשנת 1918, במשך כמה חודשים כסטודנט בבית הספר לאמנויות שימושיות בבודפשט (שמה היום אוניברסיטת מוהולי-נאג' לאמנות ועיצוב), המאסטר שלו היה הצייר Jenő Haranghy. בשנת 1919 נסע לווינה בכוונה ללמוד בבית הספר הפרטי של יוהנס איטן, אך בית הספר נסגר עקב עזיבתו של איטן לוויימאר. הוא ארגן את התערוכה הראשונה שלו ב-1920, שעסקה בעליבות המלחמה. הוא הכיר את בלה אוליץ ואת רוברט ברן, והצטרף למאמצים של קבוצת האמנים סביב דר שטורם.
בין השנים 1920–1923, היה תלמיד המחלקה לעבודות מתכת של בית הספר לאמנות באוהאוס הממלכתי בראשות ולטר גרופיוס בוויימאר. מ-1923 עבד בליטוגרפיה, צייר וצילם בקלוז' ובסיביו, עד 1926. הוא פרסם מגזין העוסק באורחות חיים טבעיים בשם Life Science ואז יוהנס איטן הזמין אותו להיות מורה בבית הספר החדש שלו לאמנות שנוסד בברלין, ה־Moderne Kunstschule (מ-1929 Ittenschule), שם לימד עד 1934. בסביבות 1933, הוא יצר גרפיקה פרסומית בשיתוף עם לאסלו מוהולי-נאגי. ב-1933 הציג את עבודתו הגרפית באוטרכט ובהאג.
הוא חזר להונגריה ב-1934, התיישב בבודפשט, ובמחצית השנייה של שנות ה-30 הפך למעצב טקסטיל במפעל טקסטיל גולדברגר. הוא גם לימד את האמנים העובדים של חוג העבודה לאיוש קשאק. הוא שרד את השואה, אך אין על כך פרטים. לאחר מלחמת העולם השנייה בין 1946 לבין 1949, הוא היה המארגן והמנהל של בית הספר לציור Nagy Balogh והמכללה העממית בנאג'מארוש. הוא היה חבר גם בקבוצת האמנים הסוציאליסטים. בין 1949 לבין 1962 לימד באוניברסיטה ההונגרית לאמנויות יפות, ודורות של אמנים צמחו תחתיו.
אשתו לנקה האוליש (נולדה ב-28 בינואר 1930 בשלגוטריאן) היית היסטוריונית אמנות.
אמנותו

פאפ לא היה שייך לקטגוריית סגנון אחת. בתחילת הדרך, רוח האוונגרד והבאוהאוס השפיעה על הגרפיקה ועיצוב האובייקטים שלו. במחצית הראשונה של תקופתו בוויימאר, הוא ייצר אגרטלים וכדים משילוב של נחושת, ארד וכסף. חפצי המתכת שלו שנוצרו בסביבות 1922 (סמובר חשמלי עשוי מתכת וזכוכית, מנורת רצפה עם אור מפוזר) כבר מצביעים לכיוון של עיצוב מודרני. אחת מיצירותיו המוקדמות ששרדו, הרישום העדין בשם "האישה הזקנה", מציג גם כמה מאפיינים בסגנון אר-נובו. הוא צייר מתחילת שנות ה-20. מהמחצית השנייה של העשור, הציור שלו מאופיין בצורה גאומטרית קפדנית יותר ובמבנה דימוי קשה יותר (הדיוקן העצמי, בסביבות 1926).
בעבודותיו בין 1928 ל-1930, האור הקורן מבפנים הופך את קווי המתאר של צורות האובייקט למטושטשים וסוריאליסטיים יותר (משיכה ; חזון בסביבות 1930). סגנון הציור האינדיבידואלי שלו התפתח בסביבות 1934, שהתבסס על צורות סיכום גדולות (זרם, רקדן מנוחה, דייג זקן), מאוחר יותר התרחב עם מאפיינים סוריאליסטיים בעלי חזון (Current, Coral). בין השנים 1934 ל-1945, הוא ביקר ללא הרף באזורים הכפריים וצייר אנשים ונופים ביתיים וסביבתיים. בנוסף לתמונות הנוף והטבע הדומם שלו, הנושא האהוב עליו היה תיאור תנועתו של אדם שעושה עבודה פיזית. משנות ה-40, תיאורים ריאליסטיים של עבודת כפיים קשה: פועלי מתכת ונפחים הפכו לאחד הנושאים האהובים עליו, שצוירו במפעלים (Kovácsok, 1945; Nagykalapács, 1950). הוא גם לימד את האמנים העובדים של חוג העבודה של לאיוש קשאק. בין 1946 לבין 1949, הוא היה המארגן והמנהל של המכללה העממית ובית הספר לציור בנג'מארוש.
צילום היה אחד התחומים החשובים באמנות היצירתית של דיולה פאפ. את תצלומיו הראשונים הוא עשה מוקדם, כילד, בסביבות וינה, ואז במהלך מלחמת העולם הראשונה, כחייל.
לאחר שסיים את לימודיו בווימאר, ב-1924, צילם סדרת תצלומים בדרום המישור ההונגרי הגדול ובבאנאט ושם יצר את תמונותיו ה"סוציוגרפיות", שבהן לכד את אורח חייהם של תושבי טמשוואר (הונגרים, רומנים, שוואבים, צוענים). בין 1926 לבין 1933, כמורה ב-Itten Schule בברלין, הוא העשיר את מה שנקרא צילום הבאוהאוס. בשובו להונגריה בתחילת 1934, צילם אנשים המגדלים ענבים בעיקול הדנובה, פאלוצפלד ובהרי הבלטון הצפוניים, ציופק, סיגליגט, ולאחר מכן, במקביל לנושאי הציור שלו, פנה לצילום עבודות תעשייתיות, במיוחד מטלורגיה. בתמונותיו האחרונות, בשנות ה-60, הוא תיאר יחידי טבע בסכנת הכחדה, עצים, מים וסלעים.
הצילום של דיולה זכה להכרה נרחבת ובינלאומית בעיקר לאחר מותו ופרסומיו הופכו אותו ליותר ויותר מוכר.
פרסים

1961, 1974 • עיטור מסדר ההצטיינות של העמל דרג זהב
1972 • פרס האמן המצטיין של הרפובליקה של הונגריה
1979 • מדליית הזיכרון של הבאוהאוס, דסאו (או 1978)
1981 • פרס האמן הדגול של הרפובליקה של הונגריה
עבודותיו > עבודותיו הציבוריות

וינטג' (פרסקו, 1959, לובי של בית הספר התיכון Móricz Zsigmond, Szentendre)