stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פלפלים צהובים
ביקורות והצלחה

העונה הראשונה של הסדרה זכתה בעיקר לביקורות אוהדות ממבקרי הטלוויזיה.
אריאנה מלמד מאתר ynet כתבה על "פלפלים צהובים" שהוא ”עוסק בנושא קשה ומורכב של גידול ילד אוטיסט, ועושה זאת ברגישות, תבונה, ותסריט כתוב היטב”. מבקר האתר וואלה, פז חסדאי, היה מסויג יותר בביקורתו: ”אמנם לפרקים התפתחות האירועים נעשית בקצב איטי מדי, ולא פעם הסדרה נוטה ליבשושיות קלה”, אך ”הסדרה מצליחה לפרוט במיומנות על אלמנטים קלאסיים ששובים כל אחד מאתנו: ילד מקסים עם בעיות, הורים מבולבלים ומלאי חשש, ומשפחה תומכת ואוהבת.”
חגית גינזבורג מאתר עכבר העיר, הארץ, כתבה כי הסדרה פלפלים צהובים, ובמיוחד בעונתה השנייה, מדגימה כיצד הרצף האוטיסטי חל על כולם, הן על הילד עומרי המאובחן כאוטיסט, והן על בני משפחתו והסובבים אותו. לכל אחד ואחת מהם יש כשלי תקשורת כאלה ואחרים: לקויות חברתיות, היעדר טאקט, קשיים בתקשורת בין בני זוג, וחוסר יכולת לפענח סיטואציות חברתיות פשוטות או מורכבות. התובנה הזאת מתעצמת שבעתיים בדמותה של יעלי, דודתו של עומרי שהיא עצמה רופאה, והיא זו שהבחינה ראשונה באוטיזם של עומרי ואף דחקה בבני המשפחה לבצע עבורו אבחון. קשיי התקשורת שלה עצמה עם כל סביבתה ממחישים כיצד ידע ותובנה אין בהם כשלעצמם כדי להימנע מלקות תקשורתית.
למרות שהסדרה נסבה על דרך התמודדותן של משפחות עם ילדים אוטיסטים, תחום הנחשב למורכב, הסדרה צברה אחוזי צפייה גבוהים, ושני הפרקים הראשונים שהוצמדו לתוכנית הדגל הפופולרית "האח הגדול" במוצאי שבת, צברו רייטינג גבוה (הפרק הראשון 26.3%). הפרק החותם את העונה הראשונה, ששודר ב-17 במרץ 2011, צבר רייטינג של 23.6%. הצלחת הסדרה הגדילה את המודעות לאוטיזם בישראל והכפילה את מספר הפונים אל אלו"ט - אגודה לאומית לילדים אוטיסטים ולארגונים דומים.
שני פרקים של הסדרה הוצגו באפריל 2011 באומות המאוחדות כחלק מ"יום המודעות העולמי לאוטיזם". באפריל 2012 נמכרה הסדרה לאולפן האמריקאי "ליונסגייט", מפיקי הסדרה המצליחה מד מן. בהכנת פרק הפיילוט השתתפה התסריטאית ברנדה האמפטון, והתהליך לווה על ידי קרן מרגלית. באותו חודש פורסם כי מרגלית עובדת על כתיבת העונה השנייה של הסדרה.
הסדרה גם זכתה לכמה מחוות הומוריסטיות:
בתוכנית "נבחרת ישראל בטלוויזיה" שמשודרת בערוץ 10 בפרודיה על הסדרה (מערכון שנקרא "פלפלים חריפים"). המערכון מסופר על ילד טוב ירושלים  (שון גיטלמן) שהוריו נאלצו לשלוח אותו לפסיכולוג ולאבחון שבסופו מתברר כי הילד הוא ערס עם הרבה מאוד הפרעות התנהגותיות.
ב"ארץ נהדרת", התוכנית הנוספת בה עלמה זק השתתפה (מיכאל זפסוצקי השתתף שם כשחקן אורח).
בשנת 2014 הפיקה רשת BBC עיבוד משלה לסדרה. הגרסה, שנקראת "The A Word" (ובישראל "סוג א'") והופקה בשיתוף קשת אינטרנשיונל, נכתבה על ידי התסריטאי פיטר באוקר ועלתה לשידור בבריטניה לראשונה ב-23 במרץ 2016. העיבוד של ה-BBC זכה להצלחה ולעניין רב, וחודש לעונה שנייה בסוף 2017. בסדרה השתתפו בתפקידים הראשיים לי אינגלבי, כריסטופר אקלסטון, מורבן כריסטי ועוד.
חברת Yes רכשה את זכויות השידור של הסדרה הבריטית. פרק הבכורה של הסדרה בישראל שודר ב-3 בינואר 2017 בערוץ Yes Oh, ופרק הסיום שודר ב-7 בפברואר של אותה השנה. העונה השנייה לא עלתה לשידור עדיין, אך זמינה ב-VOD של Yes החל מדצמבר 2017.
גם ביוון הופקה גרסה מקומית ל"פלפלים צהובים", הנושאת את השם "המילה שלא אומרים".
לקריאה נוספת

אסף וייס, "בלי סודות" - ביקורת על הסדרה, ידיעות אחרונות, 4 פברואר 2011
הערות שוליים

↑  סיגל פוקס, חוץ. יום. סמר, קצה המדבר - עיתון חבל אילת, יולי 2010, גיליון 118
↑  גילי איזיקוביץ,'"`UNIQ--nowiki-00000002-QINU`"'הסיפור האמיתי מאחורי סדרת הדרמה "פלפלים צהובים", באתר הארץ, 24 בדצמבר 2010
↑  '"`UNIQ--nowiki-00000007-QINU`"'חגית גינזבורג,'"`UNIQ--nowiki-00000008-QINU`"'פלפלים צהובים: מי כאן האוטיסט?, באתר הארץ, 16 בינואר 2014
↑  דן כספי,'"`UNIQ--nowiki-0000000A-QINU`"'בלי מתח, באתר העין השביעית, 25 בינואר 2011
↑  World Autism Awareness Day, אתר האו"ם
↑  טלי קיים‏, הגרסה הבריטית ל"פלפלים צהובים": "ההפקות האלה עתירות תקציב", באתר וואלה, 23 במרץ 2016
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: 2010 - חטופים | פרס האקדמיה לטלוויזיה - סדרת הדרמה המקורית הטובה ביותר  2011 - פלפלים צהובים | הבא: 2012 - 30 ש"ח לשעה |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012423470605171
אברהם אלמליח

ערך זה עוסק בפוליטיקאי ועיתונאי ישראל. אם התכוונתם לדיין ורב העיר דימונה, ראו .
אלמליח (עומד שני משמאל) בפגישה של ראשי הסוכנות עם נכבדים ערבים במלון המלך דוד בירושלים, 1933 (עוד בתצלום: יישובים במרכז: חיים ארלוזורוב ומשמאלו חיים ויצמן; עומדים בימין התמונה למעלה: משה שרתוק ויצחק בן-צבי)
אברהם רפאל בן־ציון אלמליח (ניסן ה'תרמ"ה, 1885 – 2 באפריל 1967) היה עיתונאי, בלשן, חוקר, היסטוריון, מתרגם, ואיש ציבור ישראלי. כיהן כנשיא ועד העדה המערבית, כסגן נשיא התאחדות הספרדים העולמית, חבר מועצת עיריית ירושלים, וחבר הכנסת בכנסת הראשונה.
ביוגרפיה

אלמליח נולד בשנת 1885 בירושלים, אביו הרב יוסף אלמליח היה דיין, עלה לארץ ישראל בגיל 3. אלמליח למד בתלמוד תורה של עדת המוגרבים בעיר העתיקה אצל הרב יהודה קסטל, בדורש ציון ולאחר מכן בישיבת תפארת ירושלים. את השכלתו הכללית והאקדמית רכש בבית הספר כל ישראל חברים ובבית הספר הצרפתי למקרא ולארכאולוגיה במנזר סנט אטיין בירושלים. בשנים 1902–1912 לימד ערבית וצרפתית בבית ספר כל ישראל חברים בירושלים. בשנת 1904 נמנה עם מייסדי "אגודת צעירי ירושלים" ואגודת "צעירות ירושלים" למען הכרה לאומית ודיבור עברי, והחל לפעול בקרב צעירי העדה הספרדית בארץ ישראל. בהיותו בן עשרים היה עוזרו של אליעזר בן יהודה בפעולתו העיתונאית. בשנת תרס"ז נישא לשמחה, בת הרב יעקב דנון, והיה אביהם של אליהו, לבנה גבאי, עליזה דינגוט, שמואל ויוסף. בשנת 1910 היה ממייסדי אגודת אהבה ואחוה. בשנת 1910 שימש כמזכירו של הרב חיים נחום אפנדי בעת ביקורו בארץ ישראל, ולאחר מכן חזר איתו לקונסטנטינופול, שבה ניהל את תלמוד התורה הציבורי במשך שנה. לאחר מכן עבר לדמשק, בה שימש כמזכיר הקהילה ומנהל בית הספר של הקהילה, והטיף לציונות. בסוף 1913 חזר לארץ ישראל וניהל את סניף בנק אפ"ק בעזה. בשנת תרע"ו שימש לזמן קצר כמורה בבית הספר "תחכמוני" ביפו, ובסוף תרע"ו הוגלה לדמשק.
ביוגרפיה > עיתונאי

היה חבר מערכות עיתונים רבים, בהם: "השקפה" (תרס"ז), "החרות" (תרס"ט–תר"ע), "הפועל הצעיר" (תר"ע–תרע"ב) ודואר היום. בהיותו בקונסטנטינופול היה חבר מערכת של השבועון העברי "המבשר" שהוצא על ידי ההסתדרות הציונית. בהיותו בדמשק היה חבר אגודת "המגן", במסגרתה כתב מאמרים בעיתונות. בשנת 1914 ייסד את העיתון "החרות", שאותו ערך עד 1919, גם לאחר הגלייתו לסוריה בשנת 1916. במהלך מלחמת העולם הראשונה, פעל למען היישוב היהודי בארץ, ובשובו, ב-1919, מונה לראש לשכת העיתונות של ועד הצירים. שימש מעורכי עיתון הלאדינו איל ליביראל.
ביוגרפיה > פעילות ציבורית

במסגרת פעילותו בקהילה הספרדית התמודד אלמליח ברשימת העדה הספרדית לאספת הנבחרים הראשונה. הוא כיהן כחבר אספת הנבחרים באסיפות הראשונה והשלישית ובמהלך אספת הנבחרים השלישית היה חבר הוועד הלאומי. במקביל לפעילותו זו היה אלמליח חבר הנהלת הקהילה היהודית בירושלים, חבר הנהלת עיריית ירושלים, סגן נשיא ההתאחדות העולמית של היהודים הספרדים ועורך הירחון "מזרח ומערב". בין השנים 1921–1932 עבד לפרנסתו במערכת "דואר היום". במשפט הנאשמים ברצח ארלוזורוב הוא העיד שהוא ראה את אב"א אחימאיר ביחד עם נחום סלושץ בירושלים בעת כניסת השבת דבר שנועד לחזק את עמדתו של סטבסקי, שטען שפגש את אחימאיר בירושלים.
בשנת תרפ"א היה בא כח העדה הספרדית הכללית בארץ, והשתתף בוועידה העולמית של יהודי המזרח, אלמליח נבחר לחבר הוועד הפועל של ״התאחדות הספרדית העולמית״. בשנים תרפ"ז ותרפ"ח היה חבר משלחת ההתאחדות הספרדית העולמית למצרים.
אלמליח השתתף במגביות שונות עבור התאחדות הספרדים והוועד הלאומי. בשנת 1923 שהה במשך כשנה בצפון אפריקה בשליחות קרן קיימת לישראל. בלוב, הוא נפגש עם ראשי הארגונים הציוניים, ביניהם "חוג הרצל", "אחדות והתקדמות" ו"חברת ציון" כדי לנסות לפתור את הסכסוך ביניהם, ולשכנעם בחשיבות שיתוף הפעולה להשגת המטרות הציוניות, שיוביל בסופו של דבר לאיחוד בין הארגונים. כתוצאה מכך, לאחר מספר מפגשי גישור, בשנת 1923 יושרו ההדורים בין כל הפלגים הציוניים בלוב.
משנת 1933 ואילך שימש חבר ההנהלה של הוועד הלאומי.
בבחירות לעיריית ירושלים ב־1934 נבחר אלמליח כחבר במועצה כנציג ספרדים ועדות מזרח ברשימה יהודית מאוחדת.
בתחילת 1936 פעל בסלוניקי מטעם מגבית קרן היסוד.
בתחילת מלחמת העצמאות תקפו הערבים את דפוס העיתון ג'רוזלם פוסט ברחוב החבצלת, ומשרדו שהיה ממול בית הדפוס נהרס ונשרף, ובו היו כתבים ספרים ומחקרים שכתב במשך עשרות שנים, בהם כתבי היד שלו עבור המילון הצרפתי-עברי.
בשנת 1949 נבחר אלמליח לכנסת הראשונה מטעם ספרדים ועדות מזרח. במהלך כהונתו שימש חבר ועדת העבודה וועדת החינוך והתרבות. ביוזמתו של אלמליח (יחד עם חברי כנסת נוספים), נקבע שמו של יום העצמאות בשם זה, כתחליף להצעות השמות 'יום הקוממיות' ו'יום המדינה'.
ביוגרפיה > משפחה

אלמליח היה נשוי, והותיר אחריו שתי בנות ושלושה בנים.
חוקר, בלשן, היסטוריון, מתרגם

בעבודתו המקצועית פרסם אלמליח עשרות ספרים ומאות מאמרים ומחקרים על תולדות ישראל וארץ ישראל, הפזורה הספרדית, תולדות השבט הספרדי והמזרחי בארץ ובגולה ועוד. פרסומיו הופיעו בשפות שונות ביניהם: "היהודים בדמשק", "היהודים בסלוניקי", "ארץ ישראל וסוריה במלחמת העולם הראשונה" ועוד. את ספרייתו העשירה הוא הוריש לעיריית ירושלים.
בשנים 1944–1947 שימש כחוקר במכון הארץ ישראלי לפולקלור ואתנולוגיה שהקים רפאל פטאי בירושלים.
כבלשן הוציא את המילונים הצרפתי-עברי והעברי-צרפתי. והעברי-ערבי ערבי-עברי, והיה בקי בעברית, צרפתית ערבית ולאדינו.
כמתרגם תרגם הרבה ספרים משפות שונות הבולטים שבהם: "חמשים שנות היסטוריה" שתרגם מהשפה הצרפתית (נרסיס לוון, שני כרכים), וכלילה ודימנה שתרגם מערבית.
אותות כבוד

אלמליח קיבל 3 עיטורים צרפתיים, בסוף שנת 1934 הוכתר בתואר "קצין האקדמיה הצרפתית" ובכ"ח באלול תש"ו (24 בספטמבר 1946) נתכבד בתואר "אביר לגיון הכבוד", ובשנת 1960 הועלה לדרגת "קצין לגיון הכבוד".
ביום העצמאות תשט"ו (1955) הוא הדליק משואה בטקס הדלקת המשואות שהוקדש לנציגי ארצות שונות, כנציג ותיקי הארץ.
באוגוסט 1963 החליטה מועצת עיריית ירושלים פה אחד להעניק לו אזרחות כבוד של ירושלים.
באוקטובר 1965 קיבל מממשלת ספרד עיטור גבוה "קומנדור דיל אורדן מריטו סיביל" (מפקד מסדר ההגינות האזרחית) על מחקריו וספריו בכלל, ועל חקר הספרות ושפת הלאדינו בפרט.
זכרו הונצח ברחוב הנושא את שמו בגוננים (קטמון ט') בירושלים.
פרסומיו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מילון חדש צרפתי-עברי, הוצאת אחיאסף, 1950.
מילון חדש עברי-צרפתי, הוצאת אחיאסף, 1959.
מילון עברי-ערבי ערבי-עברי, הוצאת י. שרברק, 1970.
מילון חדש עברי-צרפתי צרפתי-עברי, הוצאת אחיאסף, 1976.
הפרופסור אברהם גלאנטי: חייו ופעלו הספרותי, ההיסטורי והמדעי, הוצאת המחבר, תשי"ד.
'הסופרת-המספרת אליסה ראיס - חייה ויצירותיה הספרותיות', מחברת 97-100 (תשרי-כסלו תשכ"ב), עמ' 26–32.
אברהם אלמאליח, הראשונים לציון, תולדותיהם ופעולתם, הוצאת ראובן מס, ירושלים, תש"ל 1970. (372 עמודים)
בעריכתו:
ספר הוד יוסף: מצבת זיכרון ספרותית לזכרו של ... הרה"ג יוסף יצחק שלוש כולל מאמרי הערכה ... ודברי הלכה ואגדה מאת מוקיריו, ירושלים: ועד עדת המערבים, תשכ"ו 1965.
לתולדות עדת המערבים בירושלים (תרס"ט)
היהודים בדמשק ומצבם הכלכלי והתרבותי (תרע"ב)
ארץ רפאים או מושגי הקדמונים על שאול (תרע"ב, ספריית לע"ם)
לתולדות היהודים בסלוניקי (תרפ"ד)
שבתי צבי, כתותיו ושרידי תנועתו המשיחית (תרפ"ז)
ארץ ישראל וסוריה במלחמת העולם הראשונה (ג' כרכים, תרפ"ח–תרצ"ה)
מזרח ומערב – כ-40 חוברות. (ירחון מדעי, היסטורי, ספרותי, לחקירת המזרח והיהדות בתפוצות ישראל, תרע"ט–תרצ"ב)
המורה הערבי (תרפ"ט)
אברהם גאלאנטי חייו ופעלו הספרותי (תשי"ד)
משה בן שבת אמזלג (תשכ"ב)
לקריאה נוספת

'אלמליח, אברהם רפאל בן-ציון', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 49–50. (הספר בקטלוג ULI)
ספרי יובל:
מנחה לאברהם: ספר יובל לכבוד אברהם אלמאליח... במלאת לו שבעים שנה, תרמ"ה-תשט"ו / מוגש על ידי חבר מלומדים וידידים, ירושלים: הוצאת ועד היובל, תשי"ט 1959. (בצרפתית: Hommage à Abraham: recueil littéraire en l’honneur de Abraham Elmaleh à l’occasion de son 70ème anniversaire, 1885-1955)
Albert Cohen, Abraham Elmaleh, quelques traits de sa vie: publié à l’occasion du 60ème anniversaire de sa naissance, Istanbul: "La Boz de Türkiye", 1945.
אברהם אלמאליח: אזרח כבוד של ירושלים הבירה, ירושלים: [חמו"ל], תשכ"ד 1963. ("דברים שנאמרו ונכתבו לכבודו של אזרח הכבוד במעמד הטקס")
לאחר מותו:
"אברהם אלמאליח ז"ל", מחברת (ביטאון חברת כי"ח) טו (תשכ"ז 1967).
ח"ז הירשברג (עורך), זכור לאברהם: קובץ מאמרים לזכר ר' אברהם אלמאליח נ"ע חמש שנים לפטירתו <כ"א אדר שני תשכ"ז), ירושלים: ועד עדת המערבים בירושלים, תשל"ב 1972.
עוזי אלידע, העולם בצהוב - לידת עיתונות ההמון הארץ-ישראלית 1884–1914, הוצאת אוניברסיטת תל אביב, 2015
אברהם חיים אלחנני, ירושלים ואנשים בה, ירושלים: ראובן מס, 1973. 34-30.
סוף לסיפור

| --- | --- |
 סוגה:  סדרה תיעודית
 יוצרים:  אילנית באומן, ברק הימן
 בימוי:  ברק הימן
 פסקול:  אופיר לייבוביץ'
 ארץ מקור:  ישראל
 שפות:  עברית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  5
 הפקה
 מפיקים בפועל:  טלי שמיר ורצברגר
 חברת הפקה:  האחים הימן הפקות
 אתר צילומים:  ישראל
 צלמים:  אורי לוי
 אורך פרק:  כ-35 דקות
 שידור
 רשת שידור:  yes
 רשת שידור בישראל:  yes דוקו
 תקופת שידור מקורית:  11 בינואר 2011 – 2012 
 קישורים חיצוניים
 http://yes.walla.co.il/?w=2/10405
 דף התוכנית ב-IMDb
 
סוף לסיפור היא סדרת טלוויזיה ישראלית תיעודית מאת אילנית באומן וברק הימן, המשודרת בערוץ yes דוקו, החל מ-11 בינואר 2012.
מבצע סדר חדש

| חלק ממבצע חיצי הצפון במלחמת חרבות ברזל |
| --- | --- |

עשן ההפצצות מעל הדאחייה בביירות
 תאריך:  27 בספטמבר 2024, 18:20
 מקום:  לבנון רובע הדאחייה, ביירות, לבנון
 סוג:  תקיפה אווירית, סיכול ממוקד
 תוקף:  ישראל ישראל  חיל האוויר הישראלי  טייסת 69
 יעדים:  חזבאללה המפקדה המרכזית של חזבאללה  חזבאללה חסן נסראללה (ראש הארגון)
 תוצאות:  הצלחה ישראלית אסטרטגית השמדת מפקדת חזבאללה  הריגת הנהגת חזבאללה: חסן נסראללה  עלי כרכי  גנרל עבאס נילפורושאן, מפקד כוח קודס בלבנון
 אבדות:  33 
 אמצעי תקיפה:  מטוסי F-15I רעם שהטילו 83 פצצות ברד כבד וחודרות בונקרים BLU-109
  (למפת לבנון מוגדלת) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןמיקום התקיפה(למפת לבנון רגילה) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןמיקום התקיפה
 
מימין: מפקד חיל האוויר תומר בר, הרמטכ"ל הרצי הלוי ושר הביטחון יואב גלנט במוצב הפיקוד של חיל האוויר במהלך המבצע
מבצע סדר חדש היה מבצע צבאי שעיקרו תקיפה אווירית של מפקדת חזבאללה ברובע הדאחייה בביירות ב-27 בספטמבר 2024. במבצע התנקש חיל האוויר הישראלי במזכיר הכללי של חזבאללה, חסן נסראללה. בנוסף אליו נהרגו בכירים נוספים בהנהגת הארגון, לרבות מפקד החזית הדרומית, עלי כרכי. הפעולה בוצעה כחלק ממבצע חיצי הצפון בחזית הצפונית במלחמת חרבות ברזל. בתקיפה נעשה שימוש בפצצות מפצחות בונקרים כדי להרוס את המפקדה ששכנה מתחת לבנייני מגורים.
רקע

מתחילת מלחמת חרבות ברזל בסוף שנת 2023 נלחמים חזבאללה וישראל בצפון ישראל ובדרום לבנון, אחרי שחזבאללה תקף את ישראל ב-8 באוקטובר 2023 כדי לסייע לחמאס, שביצע מתקפת פתע וטבח המוני ב-7 באוקטובר 2023. במסגרת הלחימה נגרם הרס רב משני צידי גבול ישראל–לבנון. ב-17 בספטמבר 2024 התקבלה בקבינט המדיני-ביטחוני של ישראל החלטה לפיה יצירת תנאים לחזרת תושבי הצפון לבתיהם היא אחת ממטרות המלחמה. ההחלטה הסמיכה את שר הביטחון יואב גלנט וראש הממשלה בנימין נתניהו "לנקוט בפעולות הגנה והתקפה נגד חזבאללה על מנת לעמוד במטרת המלחמה". בהמשך להחלטה התפוצצו זימוניות חזבאללה בפעולה המיוחסת לישראל ולאחר מכן פתח צה"ל במבצע חיצי הצפון, שבו נהרגו בסיכולים ממוקדים בין היתר אבראהים עקיל, אבראהים קובייסי, מוחמד סרור ורבים מבכירי הארגון.
יומיים קודם לכן שיגר חזבאללה לראשונה רקטת קרקע-קרקע לעבר גוש דן.
לפני התקיפה

הקבינט המדיני-ביטחוני התכנס במהלך אותו השבוע והסמיך את ראש הממשלה ושר הביטחון לקבל את ההחלטה. באותו ערב קבלת ההחלטה המריא ראש הממשלה בנימין נתניהו לניו יורק במטוס כנף ציון, לנאום בפני הכינוס השנתי של העצרת הכללית של האו"ם בניו יורק. בלילה שבין חמישי לשישי כונס הקבינט לדיון טלפוני (כל השרים קיבלו טלפון אדום). הסיבה להתייעצויות הייתה החשש שהמבצע יוביל למלחמה כוללת. ראש הממשלה ושר הביטחון הוסמכו להתקדם. בחמישי בבוקר ראש הממשלה בנימין נתניהו קיים התייעצות הביטחונית נוספת עם שר הביטחון יואב גלנט, הרמטכ"ל הרצי הלוי, ראש המוסד דדי ברנע, מפקד חיל האוויר תומר בר וגורמים נוספים. חצי שעה לפני הנאום של ראש הממשלה באו"ם הגיע מידע מודיעיני משמעותי. הוא קיים התייעצות ביטחונית נוספת ואישר את המבצע.
התקיפה

ב-27 בספטמבר 2024, בשעה 18:20, ביצעה ישראל תקיפה אווירית כבדה על המפקדה המרכזית של חזבאללה השוכנת בשכונת בכיכר הביטחון שבחארת חריכ, ברובע הדאחייה בביירות. התקיפה בוצעה באמצעות 10 מטוסי F-15I רעם מטייסת 69 שהמריאו מבסיס חצרים ומטוסי F-16I סופה ושהטילו יחד 83 פצצות במשקל של טונה כל אחת, בהן פצצות חודרות בונקרים. על פי ניתוח של הניו יורק טיימס של סרטון ההמראה שפרסם דובר צה"ל, הפצצות בשימוש היו מדגם BLU-109 עם ערכת JDAM.
דובר צה"ל דניאל הגרי מסר כי יעד התקיפה היה המפקדה הראשית של חזבאללה, הממוקמת מתחת לפני הקרקע, כאשר מעליה בנייני מגורים. מספר בניינים נהרסו כליל בתקיפה, ובמקום נוצר מכתש גדול. משרד הבריאות הלבנוני דיווח על 6 הרוגים, אך לפי הערכות בישראל המספר יגיע לכ-300.
המזכיר הכללי של חזבאללה חסן נסראללה נהרג בתקיפה, ולצידו בכירים נוספים בארגון, בהם עלי כרכי, מפקד חזית הדרום של חזבאללה. בתקיפה נהרג גם הגנרל האיראני עבאס נילפורושאן, מפקד כוח קודס בלבנון, ששהה במפקדה יחד עם נסראללה.
לאחר התקיפה

דובר צה"ל בערבית, אביחי אדרעי, קרא לראשונה לתושבים באזורים שונים בביירות להתפנות מבתיהם. דובר צה"ל, דניאל הגרי, הצהיר כי שלושה מבנים בדאחייה יותקפו כדי להשמיד נשק אסטרטגי של חזבאללה שמוחבא בהם, ובפרט טילי חוף-ים ארוכי-טווח. בסביבות 00:39 מבנים אלו הותקפו בצורה ממוקדת.
מספר שעות לאחר התקיפה, לאורך הלילה וביום שלמחרת, חזבאללה שיגר עשרות רקטות ליישובים בגליל, בעמק יזרעאל, במפרץ חיפה ובמועצה אזורית מנשה ומספר רקטות ארוכות טווח בזמנים שונים, שנפלו בשטחים פתוחים בגוש אדומים ובבנימין ובים באזור גוש דן. בהמשך תיאר חזבאללה מספר אירועי ירי למרכז ישראל כתגובה להריגת נסראללה בשם "מבצע חייבר".
בבוקר 28 בספטמבר הודיע צה"ל רשמית כי המבצע הצליח. מספר שעות מאוחר יותר אשרר זאת ארגון חזבאללה. בעקבות המבצע הקשיח פיקוד העורף את ההנחיות בכל אזור מרכז ישראל. זמן קצר לאחר מכן התקבל דיווח כי המנהיג העליון של איראן עלי ח'אמנאי "הועבר למקום בטוח עם אמצעי אבטחה מוגברים".
בלבנון הוכרזו שלושה ימי אבל לאומי בעקבות הריגת נסראללה, ובאיראן הוכרז על חמישה ימי אבל. איראן אמרה שהמתקפה האיראנית על ישראל (1 אוקטובר 2024) הייתה תגובה למבצע ולהתנקשות באסמאעיל הנייה.
נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן ברך על הריגת נסראללה ואמר שהריגת נסראללה עשתה צדק עבור כל אלפי קורבנותיו. הוא גיבה את ישראל והורה לתגבר את כוחות ארצות הברית במזרח התיכון כדי למנוע הסלמה אזורית.
יומיים לאחר התקיפה פורסם בלבנון על חילוץ גופתו של נסראללה מבין ההריסות, ולפי הדיווח היא לא ניזוקה בתקיפה, מאחר שהוא מת כתוצאה מחנק מהגזים הרעילים שדלפו לתוך הבונקר. בדיווח נוסף נטען כי גופתו נקברה באופן זמני בטקס חשאי מחשש לתקיפה ישראלית במהלך ההלווייה, גופתו של עבאס נילפורושאן, שנכח עם נסראללה בעת התקיפה, נמצאה ב-12 באוקטובר, כשבועיים לאחר התקיפה.
מספר ימים לאחר התקיפה, בלילה שבין 30 בספטמבר ל-1 באוקטובר 2024, פתח צה"ל בתמרון קרקעי בדרום לבנון. התמרון העמיק את השגי המבצע ובמהלכו השמידו כוחות צה"ל את רוב תשתיות חזבאללה וכוח רדואן בדרום לבנון, כולל החרבת מוצבים תת-קרקעיים אסטרטגיים שהיו אמורים לשמש את כוח רדואן לפשיטה רחבת-היקף על ישראל. בתמרון הקרקעי נהרגו אלפי מחבלי חזבאללה, אמצעי לחימה רבים (בהם רקטות, רובים וטילי נ"ט) הוחרמו והושמדו וכפרי "קו הרכסים" שחלשו על יישובי קו העימות הוחרבו כמעט לגמרי. בעקבות המכה הקשה שספג חזבאללה נחתם הסכם ישראל–לבנון 2024 במסגרתו הוסכם על הפסקת אש תמורת פירוז דרום לבנון מחזבאללה ומיליציות אחרות, הפסקת תקיפות ארגוני הטרור על ישראל וזכותה של ישראל לאכוף את ההסכם בכוח בגיבוי ארצות הברית.
הלווייתו וקבורתו של נסראללה נערכו ב-23 בפברואר 2025.
ראו גם

סיכולים ממוקדים במלחמת חרבות ברזל
מבצע חיצי הצפון
מלחמת חרבות ברזל
פעולות דומות בחזית הצפונית:
תקיפת המטכ"ל הסורי
מבצע שעת לילה
צפוף (תוכנית טלוויזיה)

| --- | --- |

סמליל הסדרה
 סוגה:  קומדיית מצבים
 יוצרים:  נטלי מרכוס אסף בייזר
 כותבים:  נטלי מרכוס אסף בייזר רמי פרג טוליק פיפלקס הדר תדמור  ניר ברגר
 בימוי:  אורן שקדי נטלי מרכוס
 שחקנים:  אלי פיניש יעל שרוני דניאל ליטמן שירה נאור בר מיניאלי נעם פרנק איתן יהושע אורי גוטליב גאיה שליטא כץ נועה קולר
 פרסים:  פרס סיטקום השנה בטקס נבחרי הילדים 2017 פרס סדרת השנה לילדים ונוער 2017 המועצה לכבלים ולווין פרס האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2018
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 שפות:  עברית
 מספר עונות:  4
 מספר פרקים:  80
 הפקה
 מפיק:  יואב גרוס
 עורכים:  ניר נחום
 אתר צילומים:  אולפני Broadcast חולון
 צלמים:  ניתאי נצר
 אורך פרק:  22-34 דקות
 שידור
 רשת שידור:  Zoom‏ (HOT)
 תקופת שידור מקורית:  25 באפריל 2017 – 3 בפברואר 2021
 קישורים חיצוניים
 צפוף האתר הרשמי - ZOOM
 דף התוכנית ב-IMDb
צפוף היא קומדיית מצבים ישראלית לילדים ונוער שנוצרה על ידי נטלי מרכוס ואסף בייזר, ששודרה בערוץ זום של HOT החל מ-25 באפריל 2017, ועד 3 בפברואר 2021. הסדרה מספרת על זוג גרושים, שעוברים לגור ביחד עם הילדים שלהם מהנישואין הקודמים. הסדרה זכתה בפרס מועצת הכבלים והלווין לשידורי ילדים ונוער ב-2018.
סקירת הסדרה

| עונה | עונה | פרקים | פרקים | שודרה לראשונה (ישראל)> הפרק הראשון | שודרה לראשונה (ישראל)> הפרק האחרון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 20 | 20 | 25 באפריל 2017 | 25 במאי 2017 |
|  | 2 | 20 | 20 | 19 באוגוסט 2018 | 27 בספטמבר 2018 |
|  | 3 | 20 | 20 | 29 בדצמבר 2019 | 29 בינואר 2020 |
|  | 4 | 20 | 20 | 3 בינואר 2021 | 3 בפברואר 2021 |
עלילה > עונה 1

הסדרה מספרת על מיקי (המגולם על ידי אלי פיניש), גרוש עם שתי בנות - דניאל "הבת" (שירה נאור) ותמר (בר מיניאלי). מיקי הוא בן זוגה של נירית (יעל שרוני), שגם היא עצמה אמא לשלושה בנים מנישואיה הקודמים - דניאל "הבן" (דניאל ליטמן), אורי (נעם פרנק) ונועם (איתן יהושע). נירית ובניה עוברים לגור בביתו של מיקי. בנותיו של מיקי, דניאל "הבת" ותמר, מתקשות לקבל את זה שעוברים לגור איתן שלושה בנים, וכך גם הבנים של נירית. הילדים מתחילים לריב ויוצרים רעש והמולה, ומכאן שם הסדרה "צפוף!".
בפרק סיום העונה, נירית מציעה נישואין למיקי, והוא עונה בחיוב.
עלילה > עונה 2

משפחת חי בר חוזרת לעונה שנייה, מיקי ונירית התחתנו ויוצאים לירח דבש מהגיהנום. מיקי ונירית מנסים לדאוג למשפחה, להשליט סדר, ללמד את הילדים ערכים ובעיקר לדאוג שכולם יישארו בחיים.
בפרק סיום העונה, מיכל, האמא של הבנות מגיעה לביקור ומציעה לתמר ולדניאל לעבור לגור איתה בקליפורניה. הבנות מסרבות ונשארות בארץ, ומיכל שוכרת דירה בבניין ועוברת לגור בארץ.
עלילה > עונה 3

משפחת חי בר חוזרת לעונה שלישית, דניאל הבן התגייס לצבא ודניאל הבת רוצה להשתלט לו על החדר כשהוא נמצא בשירותו הצבאי. דניאל הבת מתחילה לצאת עם נער בשם רוי. בסוף העונה נירית נכנסת להריון ממיקי.
עלילה > עונה 4

נירית נמצאת בהריון מתקדם עם בת. מיקי, בעקבות התערבות עם נירית, נכנס לנעליה של אישה הרה. מיכל מנסה להתקרב לתמר ולנסות שהיא תשתף אותה בדברים שנוגעים אליה. נועם מגלה שמישהו גנב את כספו ושולח את אמו נירית לברר מי האשם. בהמשך, אבישי מקבל בעונה הזאת פרק ספיישל משלו. אורי מנסה ללמד את דניאל הבת היסטוריה, לאחר שנכשלה במבחן הבגרות בהיסטוריה ומוצא דרך מקורית ללמד אותה. דניאל הבת מתחילה לקבל חסות מחברת הקוסמטיקה שלה ומקבלת מהם משכורת. בסוף העונה נירית יולדת את בתו השלישית של מיקי, יולי חי- בר.
דמויות > דמויות ראשיות

מיקי חי-בר (אלי פיניש) – נשוי לנירית, אבא לשלוש בנות, דניאל (הבת), תמר, ויולי. ואב חורג לדניאל (הבן) אורי ונועם, ועובר לגור יחד איתה ועם שלושת בניה. סופר ילדים במקצועו. ילדותי מאוד, בסוף העונה ראשונה נירית הציעה לו נישואים והוא הסכים. כתב את הספרים "החור שבחור של המנעול", "הקופה אפי שרק רצתה סלפי" ועוד. מנסה למצוא אירועי גיבוש משותפים כל הזמן (לא תמיד בהצלחה). בן 45. בסוף העונה הרביעית נולדת בתו השלישית יולי חי-בר.
נירית בר-חי (יעל שרוני) – בת 43, נשואה למיקי, ואם חורגת לדניאל (הבת) ותמר. אמא לשלושה בנים, דניאל (הבן) אורי ונועם ולבת, יולי. רופאת משפחה במקצועה. בסוף העונה הראשונה הציעה למיקי נישואים והוא הסכים. נכנסת להריון בסוף עונה 3. בעונה 4 נמצאת בהריון מתקדם עם תינוקת. באמצע העונה מתחלפת בגוף עם דניאל הבת ונהיית בת 18, בסוף העונה הרביעית היא יולדת את בתה הראשונה עם מיקי יולי ואף פעם שמזכירים את סבתא רומיה מסרבת להסביר לנועם שהיא מתה.
דניאל "הבן" בר (דניאל ליטמן) – בן 20. בנם הבכור של נירית ואבישי, אח של אורי, נועם ויולי. אח חורג של דניאל (הבת) ותמר. אוהב כדורסל, טיפש ובעל אופי ילדותי. בעונה 2 שורץ בבית בחוסר מעש ומחכה לגיוס ובמקביל, מתחיל לאהוב כדורגל. מתגייס לצבא בין העונות השנייה והשלישית, ובן זוגה של איילת שמעולם לא ראו אותה בסדרה. בעונה 3 נמצא חלק מהזמן בבית וחלק בצבא. אוהד של מכבי תל אביב לכדורסל.
דניאל "הבת" חי (שירה נאור) – נערה מתגברת בת 18. בתם הבכורה של מיקי ומיכל, אחותה של תמר ויולי. אחות חורגת של דניאל (הבן), אורי ונועם. חוצפנית, מכורה לסמארטפון ואוהבת סנאפצ'ט ואינסטגרם. היא לא מסוגלת לחיות שנייה בלי הנייד וחייבת להיות תמיד מחוברת לרשתות החברתיות ולהיות במרכז העניינים, בפרט בכל הקשור לרכילות. בעונה השלישית מנסה להשתלט על חדרו של דניאל הבן, כאשר הוא בצבא. בעלת כישרון לבישול. בת זוגו של רוי. מזייפת חתימות של אביה. לפני גיוס. יו"ר מועצת התלמידים כבר כמה שנים. באמצע העונה מתחלפת בגוף עם נירית ונהיית בת 43
תמר חי (בר מיניאלי) – בת 16. בת-הזקונים של מיקי ומיכל, אחותה של דניאל (הבת) ושל יולי. אחות חורגת של דניאל (הבן), אורי ונועם. מרדנית, מתבודדת כל הזמן, סגורה בחדר שלה, טבעונית, מנגנת על גיטרה באס ומתבגרת באפלה. ממורמרת, חשה מאוד מקופחת והיא מתכננת קריירה פוליטית.
אורי בר (נעם פרנק) – בן 16 ובכיתה י. בנם האמצעי של נירית ואבישי, אח של נועם, דניאל (הבן) ויולי. אח חורג של דניאל (הבת) ותמר. חכם ואוהב לקרוא ספרים. הבן האהוב של נירית ובעל התנהגות מתנשאת על האחים שלו. בעל איי קיו של 180. מעריץ את מיכל אשתו לשעבר של מיקי. מכונה על ידי דניאל הבת "עולב".
נועם בר (איתן יהושע) – בן 10. בן-הזקונים של נירית ואבישי, אח של אורי, דניאל (הבן) ויולי. אח חורג של דניאל (הבת) ותמר. חושב שסבתא רומיה עדיין בחיים אף על פי שהיא לא. בעונה השנייה נפטר מנבי, הבובה שלו שהייתה חשובה בעונה. מתואר כתמים במיוחד, למרות גילו.
יולי חי-בר – בתם המשותפת של נירית ומיקי ואחותם הקטנה של דניאל הבת, תמר, אורי, נועם ודניאל הבן.