stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מבנה עירוני
מבנה הדרכים בתחום העירוני

ההסדר של רחובות ושל רחובות גדולים בערים ניתן לחלוקה נוספת ברחבי אזורים שונים בעולם לתוך הסדרים שונים. המבנה של הכבישים עצמם הוא מייצג בדרך כלל את התרבות הדומיננטית של האזור. רשת הרחובות וגם הדרכים העירוניות שהם אינם רחובות היא ה"שלד" המרכיב את המבנה העירוני של ערים.
אירופה: עיירות אירופאיות בימי הביניים נבנו בדרך כלל סביב כנסייה או קתדרלה ערים שנוסדו לפני ההשפעה הנוצרית נבנו סביב מקדשים ומבנים אחרים בעלי משמעות תרבותית. כבישים בדרך כלל מקרינים השפעה החוצה מן הגרעין המרכזי הזה, המרכז של ערים שראשיתם בתקופה הרומית יכול להיות מבוסס על צפיפות של רשת מצודת קסטרום הרומית. מקרה כזה קיים גם בווינה.
צפון אמריקה: דפוס של "שתי וערב" נפוץ בערים בצפון אמריקה, אשר בניגוד לערים אירופיות בנויים בדרך כלל סביב מרכז עסקים ראשי. לערים הקולוניאליות הקדומות כגון: "בוסטון" ישנו מבנה עירוני של הכלאה של המבנה בתוך הגרעין מרכזי במבנה השתי וערב.
מבנה הדרכים בתחום העירוני > רחובות > רחוב

רחוב הוא חלק ציבורי של מקום יישוב שלצידו ישנם בניינים ובו מתאפשר מעבר של הולכי רגל ולרוב, גם של כלי רכב. בדרך כלל הרחוב סלול בחלק שנועד לכלי רכב (הוא מהווה כביש), ויש בו מדרכה מרוצפת להולכי רגל, אך לעיתים אלה הן דרכי עפר.
מבנה הדרכים בתחום העירוני > רחובות > סמטה

סִמטה היא מעבר צר בין בניינים, המצוי בעיקר באזורים עירוניים, ומשמש הולכי רגל (אף כי יש מקרים של סמטאות שמשמשות נסיעת כלי רכב). מקור המילה במילה הארמית סִמְטָא.
מבנה הדרכים בתחום העירוני > רחובות > שדרה

שְׂדֵרָה היא דרך, לרוב רחוב, בעלת חשיבות טקסית או סמלית הבאה לידי ביטוי בעיצובה הנופי והעירוני. באופן מסורתי, ההתייחסות לשדרה היא רחוב או שביל ישר ובו שורת עצים המוביל אל מקום חשוב. המילה הלועזית Avenue (בצרפתית ואנגלית, בשפות נוספות קיים שם דומה) היא מלשון המילה "venue" או בשורשה "venir" שמשמעותה "לבוא"; כלומר האטימולוגיה של המילה מרמזת על המעשה הטקסי של הליכה בשדרה.
מבנה הדרכים בתחום העירוני > רחובות > כיכר

כיכר היא חלל עירוני ציבורי פתוח המשמש למטרות ציבוריות שונות. הכיכר העירונית מהווה שטח פתוח המשמש למפגש, לבילוי, לפעולות ספורט ותרבות, ואף לפעילות פוליטית (כגון הפגנות). כיכר מרכזית בלב העיר משמשת לעיתים למפגשים של הקהילה.
מבנה הדרכים בתחום העירוני > רחובות > דרכים עירוניות או אזוריות שהם אינם רחובות

לעיתים ישנם ערים או יישובים חקלאיים אשר בתוכם עוברת דרך שהיא איננה רחוב, כגון כביש 20 העובר בתוך כמה ערים בתור כביש מהיר עירוני, וישנם אף כאלו כבישים מהירים המשולבים עם רחובות סביבם בתוספת של מחלף כבישים עירוני, כדוגמת כביש בגין בירושלים. ישנם מעגלי תנועה המשמשים לעיתים בתור כיכרות ולעיתים בתור צומת עגול, במדינות אנגלו-סקסיות ישנם רחובות מעוגלים או מעגלי תנועה הנקראים "מעגל".
מבנה הדרכים בתחום העירוני > כבישים שהם אינם רחובות

בדרך כלל כבישים העוברים בתחום העירוני אינם בעלי חשיבות ואינם ממוספרים לאחר שהוקמו בתחומי העיר אך כיום ישנם כבישים מהירים העוברים בתחומי העיר.
מבנה הדרכים בתחום העירוני > כבישים שהם אינם רחובות > נתיבי שיט

ישנם ערים מסוימות בעולם בהן תעלות מים משמשות לעיתים גם בתור "רחוב" שבו עוגנות סירות, כמו בוונציה. לעיתים רחוקות ישנן ערים שבהן משולבים אף נהרות בתחומי העיר, כגון איסטנבול שבה עובר נהר הבוספורוס.
מבנה הדרכים בתחום העירוני > כבישים שהם אינם רחובות > מסילות רכבת

בדרך כלל רכבת קלה היא רכבת העוברת רק בתחומי העיר אך לעיתים היא מחברת בין ערים שכנות שאינם צמודות אחת אל השנייה. ולעיתים אף סוגי רכבות אחרות הנוסעות אך ורק בתחומי העיר עצמה. לעומת זאת רכבת כבדה אומנם עוברת בתחומי העיר אך מיועדת לחבר בין ערים הרחוקות זו מזו.
שטחים פתוחים וריאות ירוקות

בתכנון שימושי הקרקע, שטח פתוח עירוני הוא אזורי בו שטח פתוח מוגדר בתור "גנים", "ריאות ירוקות (שטחים ירוקים)", ושטחים פתוחים אחרים. נוף של שטחים פתוחים עירוניים יכולים לנוע בין מגרשי משחקים, לסביבה בה שומרים על נופים טבעיים יחסית. שטחים ירוקים הם בדרך כלל פתוחים ונגישים לציבור, לעומת זאת, שטחים פתוחים עירוניים עשוי להיות גם בבעלות פרטית. או באזורים מחוץ לגבולות העיר, כגון פארקים לאומיים בבעלות המדינה וכן שטח פתוח מחוץ לעיר, לא נחשב בתור שטח פתוח עירוני. ברחובות, בכיכרות, כיכרות וכיכרות עירוניים אינם מוגדרים תמיד כשטח פתוח עירוני בתכנון שימושי קרקע.
שטחים פתוחים וריאות ירוקות > שטחים פתוחים

שטח פתוח הוא הגדרה של אזור גאוגרפי על פי שימושי הקרקע שלו. הגדרה זו מתייחסת לשטח שאינו בנוי ואינו "מופר" (מפורץ על ידי עבודות עפר). מבחינת המעמד החוקי, נכללים בקטגוריה זו שטחי שמורות טבע וגנים לאומיים, יערות, שטחים חקלאיים ושטחי בור. שמירה על שטח פתוח היא ענף של איכות הסביבה, ובמסגרת זו קיימים גם מספר מודלים של הערכת השטחים הפתוחים לצורך קביעת מדיניות השימור שלהם וסדרי העדיפויות.
שטחים פתוחים וריאות ירוקות > שטחים פתוחים > שטח פרטי פתוח (שפ"פ)

שטח פתוח בבעלות פרטית אשר מחויב להישאר נגיש לציבור הרחב.
שטחים פתוחים וריאות ירוקות > שטחים פתוחים > שטח ציבורי פתוח (שצ"פ)

שטח פתוח בבעלות ציבורית, לא בנוי, אשר מוגדר בחוק כשטח לרשות הציבור ולרווחתו. שטח ציבורי פתוח יכול להיות גנים ציבוריים, כיכרות וכדומה.
שטחים פתוחים וריאות ירוקות > שטחים פתוחים > שטח בנייני ציבור (שב"צ)

שטח ציבורי, אשר מוגדר כשטח לבנייני ציבור לפי תוכנית בניין עיר.
שטחים פתוחים וריאות ירוקות > ריאה ירוקה

"ריאה ירוקה" הוא כינוי לשטח פתוח בתחומי שטחים עירוניים בנויים, כדוגמת פארקים וגינות ציבוריות. בריאות הירוקות מייצרים העצים והצמחים חמצן נקי בתהליך הפוטוסינתזה. הן חשובות גם בגלל מהצורך במניעת שחיקת הקרקע, ספיגת מי גשמים ושיפור הניקוז. העצים סופגים מזהמים וגזי חממה, מספקים הצללה (תורמים להפחתת החום העירוני), מהווים מחיצה לרעש ומקשרים בין העיר ובין בתי גידול חקלאיים או טבעיים מחוץ לעיר, ובכך מסייעים לשיור חיי הבר. בהיבט החברתי, שטחים אלה מאפשרים עיסוק בפעילות ספורטיבית בחינם, גינות ציבוריות מהוות מוקד למפגש וחיבור בין חברי הקהילה, ותורמות להפגת הניכור העירוני. בתי קברות גם הם נכללים בהגדרה של ריאה ירוקה.
דגמים יסודיים של תכנון עירוני > מתווה רחובות שתי וערב

מתווה רחובות שתי וערב (באנגלית: grid plan, ‏grid street plan, או gridiron plan - נקרא גם ישר-זווית[דרוש מקור]) הוא מתווה לתכנון ערים בו הרחובות נפרסים על פני העיר כרשת של רחובות המצטלבים בזוויות ישרות. בהקשר של התרבות היוונית העתיקה מתווה שתי וערב נקרא מתווה היפודמי.
דגמים יסודיים של תכנון עירוני > הדגם האזורי

הדגם המעגלי (נקרא גם דגם קונצנטרי או דגם בורג'ס) היא אחת התאוריות הראשונות בתכנון ערים שהוצגה לראשונה בשנת 1925 על ידי הסוציולוג ארנסט בורג'ס.
דגמים יסודיים של תכנון עירוני > דגם מגזרי

הדגם המגזרי הנקרא גם דגם הויט הוא דגם ערים העוסק בשימושי קרקע והוצג לראשונה בשנת 1939 על ידי הכלכלן הומר הויט. זהו שינוי של הדגם המעגלי של פיתוח העיר שהוצג לפניו. היתרונות של יישום מודל זה כוללות את העובדה שהוא מאפשר התקדמות חיצונית של צמיחה. כמו בכל הדגמים הפשוטים של תופעות מורכבות תוקפו של דגם זה הוא מוגבל.
דגמים יסודיים של תכנון עירוני > דגם רב־קוטבי

הדגם הרב-קוטבי (נקרא גם: הדגם הרב-מוקדי) הוא דגם ערים שפותח בשנת 1945 על ידי שני חוקרים וגאוגרפים אמריקאים, צ'אנקי האריס ואדוארד אולמן. המודל מתאר את הפריסה של עיר. הוא מציין כי בעוד העיר התחילה במקום בו נמצא מרכז עסקים ראשי, או תעשייה דומה עם שימוש הנפוץ בקרקעות ודרישות כספיות המבוססות אחד ליד השני. קבוצות אלה השפעו על הסביבה המיידית שלהם. מלונות ומסעדות סביב שדות תעופה, כמו למשל מספר סוגים של גרעיני הצמיחה של העיר.
דגמים יסודיים של תכנון עירוני > דגם אנכי

דגם העיר האנכית הוא רעיון להקמת עיר הפרושה על פני רחוב ראשי אחד וממנו היא צומחת. לפי רעיון של האדריכל הספרדי ארתורו סוריה שהגה את הרעיון בשנת 1882 וממנו צמחה "תנועת העיר האנכית" שהיה רעיון משופר של דגם הערים הקדום של "רחובות שתי וערב" שהקדימה את רעיון "עיר הגנים" הבנויה בצורה מעגלית. הרעיון ליצור עיר הפרושה לרוחב נוצר לפני שנוצרו הדגמים המקובלים כיום שנוצרו בתחילת המאה ה-20 שנועדו ליצור עיר בצורה מעגלית או קוטבית. הרעיון היה ליצור רצועה של תעשייה ומפעלים בצידו האחד של רחוב ראשי החוצה את כל העיר לעומת צידו השני שיהיה מוקדש למגורים. ככל שהעיר תתרחב יותר כך הרחוב הראשי או הרחובות המקבילים יתארכו יותר מבלי להתרחב לצדדים וכך לא תהיה בעיה של צפיפות וזיהום אוויר.
דגמים יסודיים של תכנון עירוני > דגם לא סדיר

דגם לא סדיר הוא הסדר של שטח עירוני המאפיין את שלב המעבר מן הכפר אל העיר בעיקר במדינות עולם שלישי. דגם עירוני זה נובע מחוסר תכנון או מבנייה לא חוקית וללא סדר מסוים. דגם עירוני זה מתאים מאוד לערים עתיקות, בעיקר באפריקה, דרום אמריקה או אסיה וכמה מקומות מעטים באירופה.
ראו גם

תכנון שימושי קרקע
מפרץ סן פרנסיסקו

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מפרץ 
 מידע נוסף
 נהר מזין:  סקרמנטו, Larkspur Creek, Colma Creek, San Leandro Creek, San Lorenzo Creek, San Mateo Creek, Codornices Creek, Alameda Creek, Cerrito Creek, נהר סן חואקין, נחל אדובי, Strawberry Creek 
 מדינות באגן הניקוז:  ארצות הברית ארצות הברית
 קואורדינטות:  37°39′17″N 122°14′15″W﻿ / ﻿37.6546543°N 122.2374676°W﻿ / 37.6546543; -122.2374676
  (למפת קליפורניה מוגדלת) סקרמנטו לוס אנג'לס סן פרנסיסקו סן דייגו סן חוזה פרזנו בייקרספילד אורגון נבדה א ר י ז ו נ ה  מקסיקו האוקיינוס השקטמפרץ סן פרנסיסקו(למפת קליפורניה רגילה) סקרמנטו לוס אנג'לס סן פרנסיסקו סן דייגו סן חוזה פרזנו בייקרספילד אורגון נבדה א ר י ז ו נ ה  מקסיקו האוקיינוס השקטמפרץ סן פרנסיסקו  מפרץ סן פרנסיסקו, מפרץ סן פבלו וגשר שער הזהב
 
מפרץ סן פרנסיסקו (באנגלית: San Francisco Bay) הוא מפרץ גדול בקליפורניה שבארצות הברית. הוא נפתח לאוקיינוס השקט, ואליו עצמו זורמים הנהרות סקרמנטו וסן חואקין מהרי סיירה נבדה. למעשה, נהר סקרמנטו זורם למפרץ סויזן, אשר זורם דרך מצר קרקינז כדי להגיע לנפת הנהר בכניסה למפרץ סן פבלו, אשר מחובר בדרומו למפרץ סן פרנסיסקו. בנוסף, קבוצה של מפרצים מחוברים למפרץ סן פרנסיסקו מכונים לעיתים כ"מפרץ סן פרנסיסקו". ב-2013 הוכר המפרץ כ"אתר ראמסאר" בהתאם לאמנת ראמסאר.
ממדים

שטח המפרץ הוא בין 1,040 ל-4,160 קילומטר רבוע, תלוי אלו תת-מפרצים ולשונות ים נכללים בחישוב. חלקו העיקרי של המפרץ הוא ברוחב (ממערב למזרח) של 5 עד 20 קילומטרים ובאורך (מצפון לדרום) של 77 עד 97 קילומטרים. אחד הקשיים במדידה מדויקת של שטח המפרץ הוא העובדה שלשונות ים קטנות ואדמות ביצה הוצפו במתכוון ובהדרגתיות לאורך השנים, וכך הגדילו את המפרץ ביותר משליש מאז אמצע המאה ה-19. בנוסף, מספר אזורים שהוצפו יובשו משלהי המאה ה-20, מה שמגדיל אף יותר את הבעיתיות בחישוב שטחו המדויק של המפרץ.
למרות ערכו הרב של המפרץ כנמל טבעי, אלפי הדונמים של אדמות הביצה אשר יוצרות את גבול המפרץ נחשבו לשטח מבוזבז במשך שנים רבות. כתוצאה מכך, אדמה שנחפרה לבניית בניינים או הוצאה מתעלות נזרקה לעיתים קרובות לאזור אדמות הביצה ולאזורים אחרים במפרץ. מאמצע המאה ה-19 ועד תחילת המאה ה-20 מולא באדמה יותר משליש מהמפרץ המקורי. בשנות התשעים נמל התעופה הבינלאומי של סן פרנסיסקו הציע למלא עוד כמה מאות דונמים כדי להאריך את מסלולי הנחיתה וההמראה העמוסים שלו, ובתמורה יקנה אזורים אחרים במפרץ ויהפוך אותם בחזרה לאדמות ביצה. הרעיון היה, ונותר, שנוי במחלוקת.
תפקיד ביישוב קליפורניה

הגילוי הראשון של מפרץ סן פרנסיסקו על ידי אירופי היה ב-4 בנובמבר 1769, כאשר מגלה הארצות הספרדי גספר דה פורטולה, שלא הצליח למצוא את נמל מונטריי, עיגן את ספינתו קרוב למקום שבו שוכנת כיום פסיפיקה. בשל מחסור במים ובמזון יצאו פורטולה וצוותו בן 63 אנשים ו-200 סוסים למסע יבשתי שהביאם לפסגת רכס הסוויני, משם ראו את מפרץ סן פרנסיסקו.
הארופאי הראשון שנכנס למפרץ היה כנראה מגלה הארצות הספרדי חואן דה איילה, שעבר בו ב-5 באוגוסט 1775 בספינתו, ה"סן קרלוס", ועגן במפרץ באי המלאך.
אזור המפרץ

האזור שמסביב למפרץ מכונה "אזור מפרץ סן פרנסיסקו" (The San Francisco Bay Area). האזור נמצא בשטח שיפוטן של סן פרנסיסקו, אוקלנד, סן חוזה, שהיא העיר הגדולה ביותר באזור, ועוד 101 יישובים וערים. האזור מכיל תשעה מחוזות, והאוכלוסייה בו מונה 7.4 מיליון תושבים בקירוב.
במפרץ גריזלי המהווה חלק של מפרץ סן פרנסיסקו עוגנות אוניות מילואים של הצי החמישי האמריקאי.
אזור המפרץ > גשרים באזור המפרץ

את המפרץ חוצים מספר גשרים המאפשרים תנועת כלי רכב אל המפרץ ומחוצה לו. בין הגשרים הראשיים יותר נמנים:
גשר שער הזהב - הגשר המפורסם ביותר בארצות הברית.
גשר סן פרנסיסקו-אוקלנד
גשר סן מטאו-היווארד
גשר ריצ'מונד-סן רפאל
גשר דומברטון
ראו גם

עמק הסיליקון
הערות שוליים

↑  ראו: אתר המפרץ, וכן בערך San Francisco Bay Area
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553410305171  BnF: cb12478088r (data)  GND: 4118327-7  LCCN: sh85117095  NARA: 10038178  NDL: 00628560  NKC: ge128569  VIAF: 316432037   WorldCat (עם VIAF): 316432037 
חלוקת אזור המפרץ למחוזות
הגשרים באזור מפרץ סן פרנסיסקו
מצר האסקל

| --- | --- |

מפה המראה את מצר האסקל במעבר בין כף ספנסר-סמית לכף ארמיטאז'
 מידע כללי
 סוג:  מצר ים 
 מידע נוסף
 קואורדינטות:  77°55′00″S 166°45′00″E﻿ / ﻿77.916666666667°S 166.75°E﻿ / -77.916666666667; 166.75
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומימצר האסקל(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומימצר האסקל
 
מצר האסקל (באנגלית: Haskell Strait. Antarctica) הוא שמו של מעבר אוקיינוס בדרום מצר מקמרדו, הנמשך בין כף ארמיטאז', האי רוס וכף ספנסר-סמית, וייט איילנד, אנטארקטיקה. מבחינה אוקיינוגרפית, הוא מבדיל את מצר מקמרדו מאגן האוקיינוס (מכתש מדף הקרח) מתחת למדף הקרח רוס. רוחב המצר עצמו הוא בסביבות 25 ק"מ ועומקו מגיע במקומות מסוימים ליותר מ-900 מטרים. זרמים של קרוב לחצי קשר נמדדו במצר, אף כי זרמים טיפוסיים נמוכים יותר. המצר מכוסה ברובו הקרח ממדף הקרח מקמרדו וקרח מוצק בדרום מצר מקמרדו. לעיתים רחוקות נפרץ הקרח וחושף את הפינה הצפון-מערבית של מימי המצר, ואז יכולים כלי שיט לעגון ממש ליד בסיס סקוט.
היסטוריה

המצר היה זירת דרמה כבירה בתקופת העידן ההרואי של חקר אנטארקטיקה. אפסלי צ'רי-גארארד מתאר את מאמצי האנשים בקבוצות המשלחת של סקוט להעביר את עצמם ואת סוסי הפוני שלהם מעבר לקרח עם מתפורר, על פני מארבים של לווייתנים קטלניים ומעלה אל חומת הקרח. בסיס סקוט, תחנת המחקר המדעי של ניו זילנד, נוסד במהלך השנה הגאופיזית הבינלאומית 1957 ומשקיף אל מצר האסקל.
היסטוריה > מקור השם

המצר נקרא ב-2009 על שם ד"ר טימותי ג. האסקל, מדען קוטב ניו זילנדי. לא ברור מדוע לא כונה קודם כמצר. ייתכן, שהסיבה היא שהמצר מכוסה על פי רוב בקרח וחוסה בצל חומת מדף הקרח מקמרדו. עם זאת, הוא עולה במידה רבה בגודלו על מצרים אחרים באזור.
אוקיינוגרפיה

בהיותו אחד המצרים הגדולים הדרומיים ביותר בעולם, מצר האסקל מושפע במידה רבה מאוד מסיבוב כדור הארץ. הוא גם המוצא המערבי אל מכתש מדף הקרח רוס - גוף מים ענקי, בלתי נודע מעיקרו. המכתש הוא מקור עיקרי של מים בצינון-על, כלומר, מים שהצטננו בעומק רב מתחת למדף הקרח ובהשתחררם נמצאים קרים יותר מן הטמפרטורה המקפיאה. מים כאלה משפיעים על צמיחת קרח ים המשפיע, בתורו, על תהליכים אקלימיים בסדר גודל כלל-עולמי.
מראה פנורמי של מצר האסקל בכיוון דרום, עם בסיס סקוט (שמאל רחוק), כף ספנסר-סמית (מרכז רחוק) וגבעת התצפית (ימין למטה)
הערות שוליים

↑  http://www.linz.govt.nz/placenames/consultation-decisions/a-to-z/haskell-strait
↑  אפסלי צ'רי-גארארד, (1989), [1992], "המסע הגרוע ביותר בעולם", לונדון: קרול וגראף. ISBN 978-0-88184-478-8. OCLC
↑  סטיבנס, ק. ל., רובינזון, מ. ג., ויליאמס, מ. ג. מ. והאסקל, ט. ג.: תצפיות התערבלות מתחת לקרח ים בדרום מצר מקמרדו, אנטארקטיקה, "מדעי האוקיינוס", 5, 445-435, 2009. http://www.ocean-sci.net/5/435/2009/os-5-435-2009.pdf
↑  מאהוני, א. ר., א. ג. גאף, פ. ג. לאנגהורן, נ. ג. רובינזון, ק. ל. סטיבנס, מ. מ. ג. ויליאמס ו-ט. ג. האסקל (1011), "ההופעה העונתית של מימי מדף קרח באנטארקטיקה החופית והשפעתה על צמיחת מדף הקרח", J. Geophys. Res., 116, C11032, doi:10.1029/2011JC007060
מרב זקס-פורטל

| --- | --- |

מרב זקס-פורטל ב-2016
 לידה:  18 באפריל 1965 (בת 59) 
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  מתרגמת, סופרת, משוררת
 
מרב זקס-פורטל ב-2021
מרב זקס-פורטל (נולדה ב-18 באפריל 1965) היא מתרגמת ספרות, סופרת ומשוררת ישראלית.
ביוגרפיה

מרב זקס-פורטל נולדה בקיבוץ גבעת ברנר להורים ילידי הקיבוץ. בילדותה התגוררה במשך שנתיים בבוסטון עם משפחתה. שירתה בצה"ל ככתבת צבאית בעיתון "במחנה נח"ל". עם שחרורה מצה"ל עזבה את הקיבוץ, ועבדה במשך שלוש שנים בנמל התעופה בן-גוריון. בתקופה זו החלה ללמוד לתואר ראשון באוניברסיטת תל אביב בחוג לספרות אנגלית, וסיימה אותו בהצטיינות.
בשנת 1990 החלה לעבוד כמנהלת מחלקת ההדרכה בחברת IAS, שסיפקה שירותי ביטחון אווירי לחברת TWA ולחברות אחרות באירופה.
בשנת 1992 חזרה עם בן זוגה לישראל, והחלה ללמוד תרגום באוניברסיטת תל אביב. בעקבות הלימודים החלה להתמחות בהוצאת כנרת זמורה-ביתן. מאז תרגמה עשרות ספרים עבור ההוצאות המובילות בארץ, בהן ידיעות ספרים, כתר, כרמל, מטר, פן ועם עובד.
בשנת 2010 החלה ללמוד לתואר שני במגמה לכתיבה יוצרת באוניברסיטת בן-גוריון, ובמהלך הסדנאות אצל חיים באר, שמעון אדף, סמי ברדוגו, שרון אס, אתגר קרת ואחרים החלה לכתוב סיפורים קצרים. את הלימודים סיימה כשבאמתחתה כתב היד לרומן הביכורים בשם "מלאכים באופק". לאחר הלימודים החלה לפרסם סיפורים קצרים בכתבי עת ובמגזינים מקוונים.
ספרה "מלאכים באופק" התקבל למפעל לספרי ביכורים "קסת", ובשנת 2016 יצא לאור בהוצאת אקס ליבריס וידיעות ספרים בעריכתו של חיים באר.
ב-2015 החלה לפרסם שירים, ואלו ראו אור בכתבי עת שונים. שירהּ "קינה", שהוקדש לזכרה של אנגווץ וואסה, שנרצחה על ידי בעלה בנתניה ב-2018, הוקרא בעצרת המחאה על רצח נשים שנערכה בכיכר דיזנגוף ופורסם ב"ידיעות אחרונות".
בשנת 2000 יזמה והקימה את "פורום תרגום ועריכה - אג'נדה", הראשון מסוגו בארץ. הפורום נפתח תחילה בפורטל IOL ולאחר מכן עבר באתרים שונים, עד שמצא בית בפייסבוק. בפורום חברים כשלושת אלפים חברים העוסקים באופן פעיל בתרגום ועריכת טקסטים.
חברה בוועד הפועל של איגוד אנשי הספר משנת 2017.
בשנת 2021 יצא לאור ספר השירה הראשון שלה, "אין השלם", בהוצאת עתון 77.
מרב זקס-פורטל נשואה לאיציק פורטל, צלם קולנוע וטלוויזיה, ולהם שלושה ילדים.
ספרים שתרגמה

דייוויד לוויט, ריקוד משפחתי, זמורה ביתן, 1994
חניף קורישי, האלבום השחור, זמורה ביתן, 1997
ויקראם צ'אנדרה, אדמה אדומה וגשם סוחף, כתר, 1999
אליס מקדרמוט, בילי המקסים, כתר, 2001
שונה סינג בולדווין, מה שהגוף זוכר, כתר, 2002
לאונרד קורן, וואבי סאבי, אסיה, 2003
דאגלס אדמס, סלמון הספק, כתר, 2005
דיימון גלגוט, הרופא הטוב, כתר, 2006
מרי הלן סטפניאק, הטורקי ואמא שלי, כרמל, 2007
ג'יימס קאניון, מעשיות מעולם של אלמנות, מטר, 2008
אולגה גרושין, חיי החלום של סוחאנוב, מטר, 2008
אקיל שארמה, האב הצייתן, פן, 2008
ליונל שרייבר, העולם שאחרי יום ההולדת, כנרת, 2009
מג רוסוף, ג'סטין קייס, מטר, 2010
לואי דה ברנייר, בת של פרטיזן, כנרת, 2010
טרקווין הול, תעלומת המשרתת הנעדרת, מטר, 2011
קיוֹנג סוֹק שִין, בבקשה תשגיחו על אמא, ידיעות ספרים, 2011
שיוון פרקינסון, נשים בתמונות, הוצאת פן, 2011
הישאם מטר, אנטומיה של היעלמות, כתר וידיעות ספרים, 2012
קיונג סוק שין, בדרך אליך, ידיעות ספרים, 2013
אולגה גרושין, התור, מטר, 2013
ויליאם לאנדיי, להגן על ג'ייקוב, מטר, 2014
רייצ'ל קושנר, זורקי הלהבות, מטר, 2015
נאקומי היגאשידה, למה אני קופץ, ידיעות ספרים, 2016
ריצ'רד פלנגן, הדרך הצרה אל הצפון העמוק, מטר, 2017
ריצ'רד פלנגן, בנפש חסרה, מטר, 2018
בריין גרינווד, כל מה שקרה שם באמת, עם עובד, 2018
רותה ספטיס, מלח אל הים, עם עובד, 2018
ירון רגב, רוחות של אהבה ומולדת (נובלה גרפית), הוצאת הכובען, 2018
דנתורן גו, חטאים והפרעות קטנות, מטר, 2018
אמילי סנט ג'ון מנדל, מלון הזכוכית, עם עובד, 2023
פרסומים > פרוזה

"תמונות ילדות", גיליון 128, זוטא, 13 בספטמבר 2011.
"נס", בתוך כתב העת פטל בעריכת אביבית משמרי, פברואר 2018
"אליס", מסע כתיבה שיתופי, פרק שני, הארץ ספרים, 31 בינואר 2013.
"בתי את צוחה או בוחקת", מגזין יקום תרבות, 2016
"תרפי תרפי", בתוך אנתולוגיה של יצירה נשית ברשת, בעריכת מירי שחם, 2016
"יין-יאנג", מגזין יקום תרבות, 11 בספטמבר 2015.
"טוב שאין ילד בסיפור הזה", מגזין יקום תרבות, 26 ביוני 2015.
"הכלב השחור", מגזין יקום תרבות, 31 ביולי 2015.
"פילד טריפ", "חדשים" המחלקה לספרות עברית, אונ' בן-גוריון, 11 בפברואר 2014.
"קחי", מגזין יקום תרבות, 9 בנובמבר 2012.
"פיל ורוד ובננה צהובה", גיליון 144, זוטא, 3 בינואר 2012.
"עוגה, עוגה, עוגה", יקום תרבות, מגזין מקוון, 28 בספטמבר 2012.
"אמא בתוך עונות", מוסף ספרים, הארץ, 13 בינואר 2013.
מלאכים באופק, הוצאת אקס ליבריס וידיעות ספרים 2016.
את שתי ידיה היא", ננו פואטיקה 15, מקום לשירה, מאי 2018. פרוזה, תרגום
"Scenes from a Kibbutz Childhood, תרגום דניס לוין, Spillwords Press ינואר, 2020.
"Happy Now", תרגום ירון רגב, כתב העת Asymptote, פברואר, 2021.
"Good Thing There Aren't Any Children in this Story", תרגום ירון רגב, Jewish Fiction Journal, מאי 2021.
פרסומים > שירה

"רפרוף", בתוך: את לא נולדת אישה, מרום תרבות ישראלית, 2015
"טליתא קומי (לסוניה)", כתב העת המקוון המוסך, 18 במאי 2017.
"אמא, הכל קשור אני אומרת לך", עיתון 77, גיליון 396, אוגוסט-ספטמבר 2017.
"שני שירים מתוקים", כתב העת המקוון ליריקה, 28 באוגוסט 2018.
"לרגע, בקיץ הזה", כתב העת המקוון המוסך, 15 במאי 2018.
"בחדר האמבטיה", בתוך: גיליון מאזניים "על הטבילה", עורכות: רננה אייזנברג ואפרת ביגמן, קיץ תשע"ח.
"לשונות", מאזניים, עורכת דיתי רונן, גיליון מס' 2, מאי 2018
"קינה", מוסף 24 שעות, ידיעות אחרונות, 16 באוקטובר 2018.
למורה שלי, עמוס עוז, מוסף 24 שעות, ידיעות אחרונות, 31 בדצמבר 2018.
"סן פרנסיסקו, בסופרפארם", המוסך, 13 בינואר 2019.
"געגוע", ידיעות אחרונות, 25 בספטמבר 2019.
אין השלם (עריכה: שלומית נעים-נאור), הוצאת עיתון 77, 2021.
"תמיד יש משהו נוצץ, אני שוקלת להפסיק לשקר לרקפת שלי", המוסך, 23 במרץ 2022.
"ברוש ארץ ישראלי", המוסך, 26 במאי 2022.
"הזמן שנותר, דיזנגוף 2022, שממית, אבק", גרנטה, 29 ביולי 2022.
"הזמן הכי מתוק היה הקיץ", מוסף ספרות ותרבות, ידיעות אחרונות, 22 בספטמבר 2022.
"תגידי בת" ועוד שירים בתוך: חבלים - אנתולוגיית הורות, הוצאת קתרזיס, 2023.
פרסומים > טורים, ראיונות והרצאות

"אנשי הדממה: על עולמם הנשכח של המתרגמים", יותם שווימר, ynet ספרים, 8 ביולי 2011.
ריאיון ב"ספרים רבותי ספרים" בגלי צה"ל, על תרגום נשים בתמונות, 28 באוקטובר 2011.
ריאיון בבלוג לתרגום ושפה The Typewriter, בעקבות פרסומו של הספר בדרך אליך בתרגומה, 30 במאי 2013.
ריאיון בתוכנית הספרות "בסימן קריאה" של רונה גרשון, רשת א', 7 ביוני 2013.
השאלון במגזין הספרות המקוון "קורא בספרים", 10 ביוני 2013.
"לקרוא קוריאנית בעברית", הרצאה באוניברסיטה העברית בירושלים, 7 במאי 2013.
"איך תשפרו את האנגלית העסקית שלכם", מתוך כתבה בפורטל היזמות, 8 בינואר 2014.
ריאיון באתר ילדי הקומדיה על תרגום סלמון הספק של דאגלס אדמס, 28 בינואר 2015.
"מה חיפשה האישה עם הכריך התוניסאי מתחת לכיסא", המקום הכי חם בגיהנום, 31 ביולי 2015.
"אשת הצללית: דיוקנה של גברת, גרסת תפוז", המקום הכי חם בגיהנום, 6 בינואר 2015.
"שנים ברחתי מהסיפור הזה…בכתיבה היה לי אומץ", ריאיון לדפנה לוי בשבועון "לאשה" (פורסם גם בבלוג "המדור לאיבוד קרובים" יולי 2016).
הערות שוליים

↑  עטרה אופק, למות מחוסר אושר, באתר מרמלדה, ‏22 ביוני 2016 (ארכיון)
↑  דפנה לוי, שנים ברחתי מהסיפור הזה… בכתיבה היה לי אומץ, באתר המדור לאיבוד קרובים, ‏נלקח ב-26 בדצמבר 2018
↑  נילי דגן, ספוטלייט – מרב זקס-פורטל, באתר ספוטלייט, ‏נלקח ב-26 בדצמבר 2018
↑  מרב זקס-פורטל, "קינה", "שיר אחד ביום", ידיעות אחרונות, מוסף 24 שעות, 16 באוקטובר 2018, עמ' 2.
↑  מרב זקס־פורטל / אין השלם, עיתון 77
↑  מרב זקס-פורטל, "בתי את צוחה או בוחקת" – סיפור ליום השבת, באתר יקום תרבות, ‏30 בספטמבר 2016
↑  מרב זקס-פורטל, סיפור ליום השבת – "יין-יאנג", באתר יקום תרבות, ‏11 בספטמבר 2015
↑  מרב זקס-פורטל, סיפור קצר ליום השבת - "עוגה, עוגה, עוגה", באתר יקום תרבות, ‏28 בספטמבר 2012
↑  מרב זקס-פורטל, עתון 77, גיליון 396, באתר עיתון 77, ‏אוגוסט-ספטמבר 2017
↑  מרב זקס-פורטל, שני שירים מתוקים, באתר ליריקה, ‏28 באוגוסט 2018
↑  יותם שווימר, אנשי הדממה: על עולמם הנשכח של המתרגמים, באתר ynet, 8 ביולי 2011
↑  דרור ניר קסטל, איך מתרגמים הומור, באתר ילדי הקומדיה, ‏28 בינואר 2015
↑  מרב זקס פורטל, מה חיפשה האישה עם הכריך הטוניסאי מתחת לכיסא?, באתר "המקום הכי חם בגיהנום", 31 ביולי 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306722605171  LCCN: no2002071849  VIAF: 553145857087922921837   WorldCat (עם VIAF): 553145857087922921837
משרד הבינוי והשיכון של רוסיה

| --- | --- |


חזית בניין המשרד במוסקבה
 מידע כללי
 מדינה:  רוסיה 
 תחום שיפוט:  רוסיה 
 תאריך הקמה:  1 בנובמבר 2013
 סוכנות קודמת:  הסוכנות הפדרלית לבינוי ושיכון 
 שר:  אירק פייזולין
 תאריך כניסה:  9 בנובמבר 2020
 מטה מרכזי:  מוסקבה 
 http://www.minstroyrf.ru
 
משרד הבינוי והשיכון של הפדרציה הרוסית (ברוסית 'Министерство строительства и жилищно-коммунального хозяйства Российской Федерации, בקיצור Минстрой России) הוא משרד ממשלתי שהוקם כחלק מממשלת מדבדב הראשונה ב-1 בנובמבר 2013 על בסיס הסוכנות הפדרלית לבינוי ושיכון (Федеральное агентство по строительству и жилищно-коммунальному хозяйству) שהוקמה ב-21 במאי 2012.
תפקידים

המשרד אחראי על תחום הבנייה והדיור ברחבי רוסיה, כמו גם על יצירת תנאים שיאפשרו למשקי הבית בה אפשרות סבירה לדיור. בין השאר, המשרד מעודד הגברת הבנייה למגורים במזרח הרחוק הרוסי, אכיפת תקני בנייה, שיקום שכונות והתחדשות עירונית ומעודד מימון פרויקטים לבניית בנייני מגורים באמצעות קרנות ממשלתיות לענייני דיור ושיכון.
היסטוריה: גלגולי המשרד

|  |
| --- | --- |
2008-2012: מחלקת האדריכלות, הבינוי ומדיניות הבנייה העירונית; מחלקת מדיניות השיכון של המשרד לפיתוח אזורי
2004-2008: הסוכנות הפדרלית לבינוי ושיכון
1999-2004: הוועדה הממלכתית לבינוי ושיכון
1998-1999: הוועדה הממלכתית לבינוי, מדיניות שיכון ואדריכלות
1998-1998: המשרד למדיניות האדמות, בינוי ושיכון
1997-1998: הוועדה הממלכתית למדיניות בינוי ושיכון
1994-1997: משרד הבינוי
1992-1994: הוועדה הממלכתית לענייני אדריכלות ובינוי
1991-1992: משרד האדריכלות, הבינוי והשיכון
1959-1991: הוועדה הממלכתית לאדריכלות ובינוי
1991-1991: הוועדה הממלכתית לשיכון