stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שמעון לוי (פרופסור)
על חייו

בן להורים יוצאי גרמניה ואוסטריה. אב לשלושה. נשוי בשלישית, לשרון מימון לוי.
גדל בשכונת גאולה בירושלים. לאחר שביתו הופגז במלחמת העצמאות, עברה המשפחה לרחביה, על גדת עמק המצלבה.. למד בבית הספר בית הילד ובתיכון ליד האוניברסיטה העברית. הצטרף לגרעין נח"ל, המשיך בקורס מ"כים, אחריו בקורס קצינים ונשאר להדריך בו. בתום שירותו הצבאי נסע לשנת טיול והרחבת אופקים באירופה. כקצין מילואים בחי"ר השתתף במלחמת ששת הימים ושב ארצה משהותו בקנדה למלחמת יום כיפור.
בעל תואר ראשון בספרות אנגלית ובפילוסופיה באוניברסיטה העברית, השתתף בהצגות שביים פרופסור אריה זקס ובעצמו ביים את "המשתה" של אפלטון. בעל תואר שני בהצטיינות בספרות אנגלית עם התמחות בדרמה רדיופונית והחל ללמד כעוזר הוראה בחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב. היה מורה בבי"ס תיכון; קריין, עורך ובמאי בקול ישראל. ב-1973 הוזמן ללמד במחלקה ללימודי יהדות באוניברסיטת מקגיל במונטריאול, וקיבל תואר דוקטור מהחוג לספרות אנגלית, על תזה שעסקה במחזותיו של סמואל בקט. שב לישראל ב-1980 וחזר ללמד בחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב. היה מפיק, ראש מגמת בימוי, ראש המגמה העיונית וראש החוג בשנים 2000 - 2005. לימד קורסים בתיאטרון וביים גם בסמינר הקיבוצים, בסמינר דוד ילין ועוד.
היה מנהלו האמנותי של פסטיבל עכו בשנים 1986-1987, והמשיך להיות פעיל בפסטיבל עד שנת 2010 כחבר ועדת-ההיגוי. עוטר כ"יקיר עכו". התפטר מהוועד המנהל ב-2017 במחאה על התערבות העירייה ברפרטואר הפסטיבל. היה דרמטורג בתיאטרון הבימה ובחאן הירושלמי. כיהן כראש או חבר בוועדות ציבוריות כגון אמנות לעם, סל תרבות, משרד התרבות, ובוועדות לפרסי תיאטרון כמו פרס האקדמיה, פרס הפרינג' ועוד.
כתב מאות ביקורות תיאטרון, רשימות ומאמרים בעיתונות יומית ומקצועית וכן בשיחות רדיו. תרגם כ-150 מחזות מאנגלית ומגרמנית, וכן שירה ופרוזה. ביים בתיאטרון וברדיו, בישראל ומחוצה לה. נשא מאות הרצאות פתוחות לציבור, בעיקר על תיאטרון. פרסם מאמרים מקצועיים בעברית, אנגלית וגרמנית, שתורגמו לערבית, פולנית, צרפתית ועוד. הרצה בכמאתיים וחמישים כנסים מקצועיים. מנהל את הוצאת אסף, מחקרי-תיאטרון ומחזות.
בנו הוא המחזאי, הבמאי והמשורר יונתן לוי. אולף קונמן הוא בן של אשתו מנישואין קודמים. שמעון לוי גידל אותו מגיל שש.
מלגות ופרסים

מועצת התרבות האירית וממשרד החוץ האירי (2008)
מכון גתה (1995, 1997, 2005)
משרד החוץ האוסטרי (2007)
האקדמיה הישראלית למדעים (1990)
המועצה הקנדית לתרבות (1995)
קרן קורט לאון (1992)
ספרי מחקר

התיאטרון הישראלי, הוצאת מדר, רמאללה. בערבית 2007
Samuel Beckett’s Self-referential Drama – The Sensitive Chaos, Sussex Academic Press, Brighton & Portland 2002
2000 The Bible as Theatre, Sussex Academic Press, Brighton
סמואל בקט, מדבר, נוכח, נסתר, הקיבוץ המאוחד, ת"א, 1997
Here, There and Everywhere, Sussex Academic Press, Brighton 1996
מקטרים בבמות, אור-עם, ת"א, 1992
The Three I’s, Samuel Beckett’s Self-referential Drama, MacMillan, London,1990
תרגימא: תרגומי מחזות ודברים עליהם, הוצאת ספרא, 2017
מבחר ספרים שערך, קובצי מחזות ומחקר

שקספיר, קארדניו, אסף\מחזות וספרא, ת"א, 2011
בלהה פלדמן, שלוש גישות לאמנות המשחק, אסף\מחקרים וספרא, ת"א 2011
אריה סובר, מחזות, עריכה, אסף\מחזות וכרמל, ת"א וי-ם, 2010
(עם דורית ירושלמי) אל נא תגרשוני, עיונים חדשים בהדיבוק, עריכה ומבוא, אסף\מחזות וספרא, ת"א, 2009
(עם גד קינר), מוטי לרנר, שבעה מחזות, עריכה, אסף\מחזות וספרא, ת"א, 2009
גלעד עברון, שישה מחזות, עריכה ומבוא, אסף\מחזות וספרא, ת"א, 2009
אירית קדם, דרמת אמצע החיים, עריכה ופתח דבר, אסף\מחקרים וספרא, ת"א, 2008
סמואל בקט, עריכה, תרגום ומבוא, כל מחזותיו, אסף\מחזות (מהדורה שנייה בהוצאת ספרא), ת"א,2007
דניאל הורוביץ, ארבעה מחזות, עריכה ומבוא, אסף\מחזות וספרא, ת"א, 2007
קולות חדשים: מחזאים ישראלים צעירים, אנתולוגיה, עריכה ומבוא, אסף\מחזות וספרא, ת"א, 2007
(עם עדנה שביט) מישל דה גלדרודה, מחזות, עריכה, אסף\מחזות, ת"א 2006
(עם גד קינר) עיונים בתיאטרון מאת שוש אביגל, עריכה, אסף\מחקרים, ת"א, 2005
(עם נורית יערי) האיש עם המיתוס באמצע (מאמרים על חנוך לוין), עריכה ומבוא, הקיבוץ המאוחד, ת"א, 2004
(עם גד קינר) מחזות מאת ג'ורג' טבורי, עריכה, תרגום חלקי ומבוא, אסף\מחזות, ת"א, 2004
(עם קורינה שואף) קאנון התיאטרון הישראלי, עריכה ומבוא, הקיבוץ המאוחד, ת"א, 2002
Theatre and Holy Script (Ed. & Intro.), Sussex Academic Press, Brighton, 1999.
שלושים שנות ביקורת בקט בישראל, דיונון, ת"א, 1986
מבחר מיצירותיו

"אחרי מות", מחזה מאת שמעון לוי. הועלה בתיאטרון אוניברסיטת ת"א ובתיאטרון המעבדה בירושלים. פורסם בכתב העת "תיאטרון" גיליון 22 וכן בגרמנית, ב-L. Cejpec (ed.), Beckett Pause, Sonderzahl, Wien 2009
"שחמט הודי ושירה כתיירות", סיפור ותרגומים מוערים, עיתון 77, גיליון 317, שנת 2007
"כשאנו המתים", תסריט. גג, גל' 14. 1989-97 "בדידות כפולה", מחזה. הופעות בהרכבים שונים בשווייץ, גרמניה, קנדה, ישראל 2007. פורסם ב-Peace Review, Vol. 15 No.1, 2003, 71-81
"תמר", מחזה. הועלה בסמינר הקיבוצים, 1991
"לשחק במציאות", מחזה. הועלה בסמינר הקיבוצים, 1991
"דרוך ונצור", מחזה. הועלה באוניברסיטת ת"א, 1990
"האישה הגדולה מהחלומות", מחזה ע"פ יהושע קנז, הועלה בחאן הירושלמי ופורסם בהוצאת אורעם, 1990
"קול קרא והלכתי", מחזה על חנה סנש, הועלה בתיאטרון איריס, 1973
"שיחות עם שמואל", תסכית. ייצג את ישראל בפרס איטליה. גם באנגלית, צרפתית וסרבו-קרואטית, 1971
מבחר מיצירות שביים לתיאטרון ולרדיו

"המאהב", מאת הרולד פינטר, תיאטרון הקאמרי 2012, 2013
"אחרימות", תיאטרון אוניברסיטת ת"א 2010
"קפיצה", אלה וייס-מושקוביץ תיאטרון תמונע 2009
"וידיה על הסף", מתוך התנ"ך, בגרמנית, התיאטרון העירוני של ברן, שווייץ, 2009
"תבורך מנשים" (תנ"ך), תיאטרון אוניברסיטת ת"א, 2009
"שבעה לבקט", תיאטרון אוניברסיטת ת"א, 2006
"אנצנסברגר, השקיעה של הטיטניק", אוניברסיטת ת"א 2002 וכן, כתסכית חי בקול ישראל 1986
"חמישה מחזות של בקט", תיאטרון אוניברסיטת ת"א, 1999. הגתאנום בשווייץ, 1995
בית ברנרדה אלבה, מאת פדריקו גארסיה לורקה תיאטרון ווד בוונקובר, קנדה, 1994, "קטסטרופה" (מאת סמואל בקט), האג, הולנד, 1994
"הכף השבורה", שאול טשרניחובסקי, הוועידה ה-35 של אגודת הסופרים, 2 באפריל 1992
"כל הנופלים", "רמץ", "רדיו "I, "רדיו "II ויצירות אחרות מאת סמואל בקט, קול ישראל 1985
"רע נראה רע נאמר", (בקט) קול ישראל 1985
קווארטט, מאת ארתור מילר קול ישראל 1985
"הקלפנים", ניקולאי גוגול, סמינר הקיבוצים 1984
"לא אני", אוניברסיטת תל אביב 1982 ועוד שבע הפקות שונות של המחזה בשלוש שפות
בת המלך שנאבדה, מאת רבי נחמן מברסלב, הכנס הבינלאומי לתיאטרון יהודי, תל אביב 1982
תרגומי מחזות, שירה ופרוזה

כל יצירותיו לדרמה (34) של סמואל בקט, אסף\מחזות והוצאת ספרא 2009.
מחזות קנדיים, אנתולוגיה, עריכה ומבוא, תרגום חלקי, מגנס, ירושלים 2005
(עם לינדה בן צבי) מחזות אמריקניים, אנתולוגיה, תרגום ועריכה, אסף\מחזות, ת"א, 2004
מחזות אוסטריים, אנתולוגיה, מבוא, תרגום ועריכה, אסף\מחזות (עורך הסדרה), ת"א, 2004
הנס מגנוס אנצנסברגר, מלאך רגיל לגמרי, מבחר שירים. תרגום, עריכה ומבוא, הקיבוץ המאוחד, ת"א 2002.
שיר החלום של אולף אוסטזון, מחבר אלמוני, תרגום ומבוא, תלתן, ירושלים 2000 + הליקון גל' 46, ת"א 2002
סמואל בקט, אינאיך הלאה, נובלות מאוחרות תרגום ואחרית דבר, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1997, ת"א.
המעשיות המלא של האחים גרים, ספריית פועלים 1994, ת"א.
אדגר אלן פו, התולעת המנצחת, תרגום, עריכה ואחרית דבר, אופיר 1992, ת"א.
נקודה על דף ניר ירוק, שירה קנדית, עריכה, תרגום ומבוא, עם אביבה רבאל, אופיר, ת"א 1992
מבעד לאלים, 10 מחזות גרמנים, עריכה, תרגום ומבוא, דיונון ת"א 1987.
ה"מ אנצנסברגר, השקיעה של הטיטניק, תרגום ומבוא, ספרית פועלים ת"א 1986.
מחזותיו של הרולד פינטר: המאהב, לילה, נוף, אפר אל אפר, החממה, אחת לדרך ועוד.
הנסיך מהומבורג של היינריך פון קלייסט. בית צבי 1989
אחר צהריים קסום של וולפגאנג באואר בעיבוד ובימוי של דור פלס, אוניברסיטת ת"א 1996
תרמוס

תרמוס המיועד לשמירה על טמפרטורת הנוזלים שבתוכו

תֶּרְמוֹס (או: שְׁמַרחוֹם) הוא מכל המיועד לשמור על טמפרטורת הנוזל שבתוכו לאורך זמן ללא צורך בהשקעת אנרגיה.
מבנה

התרמוס בנוי ממכל זכוכית בעל מעטפת כפולה. בין הדפנות של המעטפת יש ואקום. הוואקום מונע העברת החום בין סביבת הבקבוק לתוכו על ידי מניעת תהליכי הולכה והסעת חום. מכל הזכוכית מותקן בתוך מכל מתכת או פלסטיק חיצוני להגנה על מכל הזכוכית, ופתחו סגור בפקק. בדרך כלל על הפקק נוסף פקק מתברג בצורת כוס המשמשת לשתייה.
קיימים שימושים נוספים למבנה התרמוס, במדע ובמכונות כגון NMR ו-MRI.
צורה קצת שונה של שמרחום היא כלי הנקרא מטמן, כיסוי לקנקן תה עשוי בד או צמר, שנועד לשמור על חום בתוך הקנקן למשך זמן רב.
היסטוריה

התרמוס הומצא בשנת 1892 על ידי הפיזיקאי והכימאי סר ג'יימס דיואר (אנ'). התרמוסים הראשונים לשימוש מסחרי יוצרו בשנת 1904 על ידי חברת תרמוס (אנ') הגרמנית. דיואר ניסה לרשום פטנט על המצאתו, אך נכשל בעקבות מאבק משפטי עם חברה זו.
הערות שוליים

↑  החלטות האקדמיה בישיבתה האחרונה (אייר תשפ"ב, מאי 2022), באתר האקדמיה ללשון העברית, ‏9 ביוני 2022
↑  שְׁמַרחוֹם במילון הנדסה כימית [כימיה] (תשמ"ט), באתר האקדמיה ללשון העברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550684205171  GND: 4570412-0  LCCN: sh85037416  NDL: 00576015 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
תרמוסטט

תרמוסטט אלקטרוני מסחרי
תֶרְמוֹסְטָט (מיוונית: תרמוס: חם; סטטוס: יציב) או וַסַת חום הוא מכשיר לבקרת הטמפרטורה של מערכת. מטרת התרמוסטט לגרום למערכת להימצא בתחום רצוי של טמפרטורה.
מעגל הבקרה מורכב ממדידת הטמפרטורה ושינוי שלה אם נדרש. שינוי הטמפרטורה מתבצע על ידי הפסקת פעולת החימום או הקירור של המכשיר, או שינוי קצב זרימת החום.
מגוון הסוגים והשימושים של תרמוסטטים רחב מאוד. בין השימושים הבולטים: בקרה של מערכות מיזוג אוויר, מקררים, חימום מים וקיטור, מנועים ועוד.
היסטוריה

ככל הנראה הדוגמאות המתועדות הקדומות ביותר של בקרה תרמוסטטית נבנו על ידי חדשן הולנדי, קורנליס דרבל (1572–1633), בערך ב-1620 באנגליה. הוא המציא תרמוסטט כספית כדי לווסת את הטמפרטורה של חממת עוף. זהו אחד המכשירים הרשומים הראשונים שנשלטי משוב.
בקרה תרמוסטטית מודרנית פותחה בשנות ה-30 של המאה ה-19 על ידי אנדרו אור (1778–1857), כימאי סקוטי. מפעלי הטקסטיל של אותה תקופה היו זקוקים לטמפרטורה קבועה ויציבה כדי לפעול בצורה מיטבית, ולכן תכנן אור את התרמוסטט הדו-מתכתי, שיתכופף כאשר אחת המתכות התרחב בתגובה לטמפרטורה המוגברת ונתק את אספקת האנרגיה.
וורן ס. ג'ונסון (1847–1911), מוויסקונסין, רשם פטנט על תרמוסטט חדר דו-מתכתי ב-1883, ושנתיים לאחר מכן חיפש פטנט על מערכת הבקרה התרמוסטטית הרב-אזורית הראשונה.

 אלברט בוץ (1849–1905) המציא את התרמוסטט החשמלי ורשם עליו פטנט ב-1886.
אחד השימושים התעשייתיים הראשונים של התרמוסטט היה בוויסות הטמפרטורה באינקובטורים של עופות. צ'ארלס הרסון, מהנדס בריטי, עיצב את החממה המודרנית הראשונה לביצים, שנלקחה לשימוש בחוות עופות ב-1879.
טכנולוגיות

טכנולוגיות לחיישני הטמפרטורה כוללות:
פס דו-מתכת חשמלי או מכני
גופי שעווה מתרחבים (אנ')
תרמיסטורים אלקטרוניים והתקני מוליכים למחצה
צמד תרמי
שסתום רדיאטור תרמוסטטי (TRV)
טכנולוגיות מוקדמות יותר כללו מדי-חום מכספית לתוכו הוחדרו אלקטרודות, כך שמעגל חשמלי נסגר בטמפרטורה מסוימת.
אמצעים לשינוי הטמפרטורה יכולים להיות מכניים, חשמליים או פנאומטיים.
הערות שוליים

↑  Thermostat Maker Deploys Climate Control Against Climate Change 11 July 2008
↑  Johnson Controls Inc.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4713855-5  NDL: 00570088 
ערך זה הוא קצרמרבנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שטיבלך מאה שערים

| --- | --- |

שטיבלאך מאה שערים
 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת 
 שימוש:  לימודים תורניים, אירועים
 כתובת:  ישועות יעקב 8, ירושלים
 מיקום:  ירושלים 
 מדינה:  ישראל
 בעלים:  ועד מאה שערים
 הקמה ובנייה
 אדריכל:  ועד מאה שערים
 קואורדינטות:  31°47′13.13″N 35°13′22.22″E﻿ / ﻿31.7869806°N 35.2228389°E﻿ / 31.7869806; 35.2228389
  (למפת ירושלים מוגדלת) שטיבלך מאה שערים(למפת ירושלים רגילה) שטיבלך מאה שערים
 
שטיבלך מאה שערים הוא מתחם בתי תפילה מסוג שטיבלאך השוכן בלב השוק בשכונת מאה שערים שבירושלים.
היסטוריה

המתחם נבנה בשנת תרל"ד (1874) כחלק ממתחם בית הכנסת המרכזי, "ישועות יעקב". תחילה שכן במקום תלמוד תורה מאה שערים . כמה שנים לאחר מכן, עם מעבר התלמוד תורה לבניינו הנוכחי, הוסבו החדרים ששימשו אותו לבתי כנסת קטנים, ובמקום החלו להתקיים תפילות לאורך שעות היום והלילה.
בשנת 1991 נבנה השטיבלאך המחודש, מצופה אבן ירושלמית. המבנה כולל בתוכו מספר חדרי בית כנסת, ונוספו לו מרפסות לבניית סוכה בחג הסוכות, בנוסף לכך גדלה נוחות הגישה אליו, ונבנו בתוכו מדרגות רבות להגעה אל כל קומות בניין השטיבלאך.
כיום מתקיימים במקום מנייני תפילה רבים לאורך רוב שעות היממה, בימות חול, בשבתות ובחגים.
ראו גם

בית הכנסת זיכרון משה
שטיבלך בית ישראל
ערך זה הוא קצרמרבנושא יהדות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שב (שיר)

שב הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית שרית חדד. השיר יצא לאור ב-15 במאי 2017, כסינגל החמישי מתוך אלבום האולפן ה-23 שלה, שרה שרה, על ידי חברת התקליטים אבי גואטה הפקות בע"מ.
השיר הגיע למקום ה-12 במצעד של רדיו אמצע הדרך.
רקע

השיר נכתב על ידי אבי אוחיון, הולחן על ידי אוחיון ומתן דרור, והופק על ידי רמי עזרא ומתן צור. השיר הוא מעין בלדה המשלבת בתוכה את הז'אנר הים-תיכוני בה מספרת ושרה חדד על משבר בזוגיות מסוימת.
גרסתה של אגם בוחבוט

ב-10 במרץ 2018, פרסמה אגם בוחבוט בערוץ היוטיוב שלה את גרסתה לשיר. גרסת הכיסוי יצאה בהמשך כסינגל שלא מתוך אלבום, ולוותה בעטיפה בה נראית בוחבוט על רקע צבעים בהירים, וכובע לראשה.
יומיים לאחר מכן, פורסם מאשאפ ששילב את גרסתה של חדד ואת גרסתה של בוחבוט. המאשאפ הפך לוויראלי וצבר למעלה מ-2 מיליון צפיות.
וידאו קליפ

לפני שהוציאה את הווידאו קליפ המלא של השיר, העלתה שרית חדד לערוץ היוטיוב שלה אודיו של השיר, המציג את עטיפתו של הסינגל ואת מילותיו. האודיו זכה לוויראליות רבה, ונכון לדצמבר 2020, מונה הצפיות שלו עומד על כ-7.5 מיליון צפיות, מה שהופך אותו לאחד מהנצפים ביותר מתוך האלבום.
גרסתה של אגם בוחבוט עומדת על כ-700 אלף צפיות, וגרסת המאשאפ עומדת על כ-2.1 מיליון צפיות.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2017)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2017)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2017)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2017)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | רדיו אמצע הדרך | 12 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2017)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2017)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2017)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2017)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 37 |  |
שרגא פייבל יעקבזון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1830 
 פטירה:  1905 (בגיל 75 בערך) רחובות, האימפריה העות'מאנית 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 
שרגא פייבל יעקבזון (תק"צ, 1830 - א' בטבת תרס"ו, 1905) היה מאנשי העלייה הראשונה, מראשוני רוכשי הקרקעות ברחובות, תלמיד חכם ופילנתרופ, שתמך בתלמידי חכמים ובמשפחות עניות ביישוב הישן בירושלים. בונה "בתי יעקבזון" בשכונת כנסת ישראל בירושלים.
ביוגרפיה

נולד בזאגר (Żagory) שבליטא, ליהודה לייב יעקבזון, בן יוסף יעקבזון מזאגר, שעלה לארץ ישראל בשנת תרט"ז (1856) והתגורר בירושלים, ולגיטה. בצעירותו קיבל חינוך תורני והיה מתלמידי רבי ישראל מסלנט בישיבת סלבודקה. עבר להתגורר במוסקבה והתעשר מעיסוקו בסחר באריגים. הצטרף לתנועת חיבת ציון ותמך בה מכספו. בין ידידיו היו הרב יעקב מזא"ה, אברהם אידלסון וקלונימוס זאב ויסוצקי.
הצטרף לחברת "מנוחה ונחלה". בשנת תר"נ (1890) היה בקבוצה של חובבי ציון בראשותו של הרב שמואל מוהליבר שביקרה בארץ ישראל. רכש קרקעות במושבה רחובות, שהייתה אז בראשיתה. לעצמו רכש קרקע בירושלים ובנה עליה את ביתו. שב לרוסיה לחסל את עסקיו, ושלח לארץ ישראל את בנו יחידו מרדכי ואת חתנו אברהם זאב גורדון, והם התיישבו ברחובות.
בשנת תרנ"ג (1893) עלה שרגא פייבל יעקבזון עם אשתו ליבה לארץ ישראל והם התיישבו בבית שבנה בירושלים. הקדיש את זמנו ללימוד תורה ולמעשי צדקה. היה מהדמויות הידועות ביישוב הישן בירושלים וממקורביו של רבה של ירושלים הרב שמואל סלנט. תמך ביד רחבה בתלמידי חכמים ובמשפחות עניות בירושלים. כמו כן גייס את ידידיו העשירים ברוסיה לטובת מוסדות צדקה וחסד בירושלים. בנה בשכונת כנסת בירושלים בתים לתלמידי חכמים עניים, והם קרויים  על שמו "בתי יעקבזון". היה שותף ליוזמת יעקב ברוידא בהקמת בתי ברוידא, יוזמה שהונצחה בשלט על שער בתי ברוידא, עליו נכתב:
ב"ה
ונתתי להם בביתי ובחומותי יד ושם טוב מבנים ובנות

החמישה ועשרים בתים וביהמ"ד קהילת יעקב והמגרש והבור נבנו מכסף הגביר הצדיק הנדיב המפורסם 

מוהר"ר יעקב יוסף ברוידא זצ"ל

בהרב ר' בנימין זצ"ל, שנל"בע א'דרח מרחשון תרס"ז והקדישם הקדש עולם לדור בהם תלמידי חכמים מצוינים

בתורה ויראת שמים ושתורתם אמנותם מעניי עדת הפרושים לשלש שנים חליפות עפ"י דעת האפוטרופוס

ועל הטוב יזכר שם הרה"ג שרגא פייבל יעקבזאהן זצ"ל אשר בהשתדלותו ועל ידו נבנו הבתים
אשתו ליבה (נפטרה בכ"ג באייר תרס"ד) הייתה שותפה למעשי החסד והיא כונתה בירושלים "הצדקנית העשירה".
נפטר בחנוכה תרס"ו, ונקבר בבית הקברות בהר הזיתים בירושלים.
נכדו זלמן יעקבזון נישא לבתו של זלמן דוד ליבונטין, רוזה (שושנה). נכדו אליעזר יעקבזון היה חותנו של אריה ליבונטין, בן אחיו של זלמן דוד ליבונטין.
שלט ההנצחה בשער בתי ברוידא
תרמודינמיקה לא בשיווי משקל

תרמודינמיקה לא בשיווי משקל (באנגלית: Non-equilibrium thermodynamics) היא ענף של תרמודינמיקה העוסק במערכות פיזיקליות שאינן בשיווי משקל תרמודינמי אך ניתן לתאר אותן במונחים של גדלים מאקרוסקופיים (משתני מצב לא בשיווי משקל) המייצגים אקסטרפולציה של המשתנים המשמשים לציון המערכת בשיווי משקל תרמודינמי. תרמודינמיקה לא בשיווי משקל עוסקת בתהליכי הובלה (אנ') ובקצבי התגובות הכימיות.
כמעט כל המערכות המצויות בטבע אינן בשיווי משקל תרמודינמי, שכן הן משתנות או ניתנות להפעלה כך שיתנו לאורך זמן, והן כפופות באופן רציף ובלתי רציף לשטף של חומר ואנרגיה אל ומן מערכות אחרות וכן עשויות לקיים תגובות כימיות. עם זאת, ניתן להחשיב מערכות ותהליכים רבים כבעלי שיווי-משקל מקומי, ובכך לאפשר תיאור שלהן על ידי תרמודינמיקה שאינה בשיווי משקל המוכרת כיום. אף על פי כן, חלק מהמערכות והתהליכים הטבעיים נותרים מעבר להיקף של שיטות תרמודינמיות שאינן בשיווי משקל בשל קיומה של דינמיקה לא וריאציונית, שבה אובד המושג של אנרגיה חופשית.
המחקר התרמודינמי של מערכות שאינן בשיווי משקל מצריך מושגים כלליים יותר מכפי שעוסקים בהם בתרמודינמיקה של שיווי משקל. הבדל מהותי אחד בין תרמודינמיקה בשיווי משקל לתרמודינמיקה לא בשיווי משקל טמון בהתנהגותן של מערכות לא-הומוגניות. כדי ללמוד על מערכות אלה נדרש ידע על קצבי תגובה שאינם נחשבים בתרמודינמיקה של שיווי משקל של מערכות הומוגניות. הבדל מהותי נוסף וחשוב מאוד הוא הקושי, בהגדרת המושג אנטרופיה ברגע מסוים בזמן במונחים מקרוסקופיים עבור מערכות שאינן בשיווי משקל תרמודינמי. עם זאת, ניתן לעשות זאת באופן מקומי, והאנטרופיה המקרוסקופית תינתן לאחר מכן על ידי האינטגרל של צפיפות האנטרופיה המוגדרת מקומית. נמצא שמערכות רבות מחוץ לשיווי משקל גלובלי עדיין מצייתות למושג שיווי משקל מקומי.
יישומים

תרמודינמיקה לא-בשיווי משקל יושמה בהצלחה כדי לתאר תהליכים ביולוגיים כגון קיפול חלבונים והובלה דרך ממברנות. הוא משמש גם כדי לתת תיאור של הדינמיקה של ננו-חלקיקים, שיכולים להיות מחוץ לשיווי משקל במערכות שבהן מעורבים קטליזה והמרה אלקטרוכימית. כמו כן, רעיונות מהתרמודינמיקה לא בשיווי משקל ומהתיאוריה האינפורמטית של האנטרופיה הותאמו לתיאור מערכות כלכליות כלליות.
ראו גם

מערכת מורכבת
ארגון עצמי
היסטוריה של התרמודינמיקה
הערות שוליים

↑  Baranowski, B. (April 1991). "Non-equilibrium thermodynamics as applied to membrane transport". Journal of Membrane Science. 57 (2–3): 119–159. doi:10.1016/S0376-7388(00)80675-4
↑  Pokrovskii, Vladimir (2011). Econodynamics. The Theory of Social Production. Springer, Dordrecht-Heidelberg-London-New York.
↑  Chen, Jing (2015). The Unity of Science and Economics: A New Foundation of Economic Theory. Springer.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007533846805171  GND: 4171730-2  LCCN: sh85092245  NKC: ph201869
תמיסת מלח

.
תמיסת מלח סטרילית לעירוי
ברפואה, תמיסת מלח (באנגלית: Saline; בתעתיק לעברית לעיתים: סליין, סיילין) היא תמיסה של מלח בישול (NaCl)  במים.
תמיסת מלח נקראת גם מים פיזיולוגיים.
ריכוז המלח בתמיסת מלח סטנדרטית הוא 0.9%  (9 גרם NaCl בליטר מים).
התמיסה חומצית (pH=5.5). קיימת גם תמיסה בריכוז מלח 0.45% לשימוש במקרים מיוחדים, למשל בילדים קטנים.
ניתן למדוד את ריכוז המלח בתמיסה על ידי שימוש במכשיר סלינומטר.
שימושים עיקריים בתמיסה:
עירוי נוזלים לאנשים מיובשים, לחולים ופצועים; עם זאת, במקרה של התייבשות חמורה לא מומלץ להשתמש בעירוי זה, אלא בעירוי של תמיסת הרטמן על מנת למנוע ערעור מאזן חומצה ובסיס (אצידוזיס, עלייה בחומציות הדם).
ביצוע דיאליזה בחולי כליות. הימצאות המלחים בתמיסה: למניעת בריחת מלחים מדמו של החולה, והחדרת מלחים נחוצים אם חסרים. התהליך נעשה באמצעות דיפוזיה של התמיסה בין דמו של החולה למכונת הדיאליזה (בהתאם לריכוזים).
הזרקת התמיסה לשתלי חזה חדשניים במקום סיליקון.
ניקוי עדשות מגע המשמשות לראייה.
מהילת תרופות.
שטיפה של פצעים.
ראו גם

מליחות (ריכוז מלח)
תקיפת מטוס טופולב עיראקי בישראל

תקיפת מטוס טופולב עיראקי בישראל הייתה אירוע בו מטוס טופולב 16 עיראקי חדר לשטח ישראל ב-6 ביוני 1967, יומה השני של מלחמת ששת הימים, הפציץ את נתניה, מנחת מגידו ואת שדה התעופה הצבאי רמת דוד. המטוס הופל על ידי הכוחות הישראליים, אך התרסק על בסיס צה"ל מחנה עמוס, וכתוצאה מההתרסקות נהרגו 14 חיילי צה"ל וכן צוות המטוס העיראקי. אזרחית אחת נהרגה בהפצצה בנתניה. שני חיילי הנדסה נהרגו לאחר ההתרסקות כשטיפלו באחת הפצצות שהיו במטוס ולא התפוצצו.
היערכות לתקיפה בעיראק ובישראל

בצהרי יומה הראשון של מלחמת ששת הימים הגיעו למודיעין הישראלי ידיעות על הצטרפות עיראק למלחמה. לנוכח הידיעות ביצע חיל האוויר הישראלי מכה מקדימה ובמסגרת מבצע מוקד שהופעל מראשית שעות הבוקר הפציץ גם את שדה התעופה H-3 במערב עיראק.
בתגובה להפצצה תכננה עיראק לתקוף למחרת בבוקר את תל אביב ואת בסיס חיל האוויר רמת דוד באמצעות מבנה של מפציצי סילון כבדים מסוג טופולוב 16, שמסוגלים לשאת בגחונם כשישה טון פצצות.
בבסיס חיל האוויר העיראקי בחבניה תודלקו ארבעה מפציצים, כל אחד מהם חומש בשש פצצות והוכן לגיחת ההפצצה. בבוקר 6 ביוני המריאו שני מפציצי הטופולב לכוון ישראל ובשני האחרים נתגלתה תקלה ומשימתם בוטלה. בצוות של אחד המפציצים שהמריאו נכלל העקיד (אל״מ) חוסיין, מפקד בסיס חבניה.
אל מודיעין חיל האוויר הישראלי הגיעו ידיעות על ההפצצה המתוכננת של מפציצי טופולב. לשם סיכול ההפצצה שוגרו בזה אחר זה זוגות של מטוסי מיראז' 3 לפטרול באזור יהודה ושומרון, אך הם לא זיהו חדירת מטוסים לישראל.
התקיפה

בשעות הבוקר המוקדמות קלטו מערכות המכ"ם הישראליות מטוס בודד שטס מעל ירדן לכיוון ישראל. היה זה מטוס טופולב עיראקי שנשא בבטנו שש פצצות במשקל 500 ק"ג כל אחת. הבקרה הישראלית סברה שזהו אחד ממטוסי הווטור שחזרו מתקיפת שדות התעופה של מדינות ערב במסגרת מבצע מוקד. למסקנה זו תרמה העובדה שנצפה מטוס יחיד שאינו אופייני לגיחת תקיפה אלא למטוס שנגלתה בו תקלה טכנית ושב על עקבותיו.
מטוס הטופולב חצה בשעה 6:00 לערך את גבול ישראל באזור טולכרם ללא הפרעה והמשיך את טיסתו מערבה לכוון מישור החוף. בשל טעות בניווט הגיע המפציץ לעיר נתניה והטיל שלוש פצצות ברח' הרצל ורזיאל במרכז העיר. עקב שגיאה של אנשי הקרקע העיראקיים הפצצות לא חומשו טרם המראת המטוסים ולכן לא התפוצצו. אך עצם חבטת נפילתן גרמה לנזק רב למספר מבנים ולהרס של בניין בנק הפועלים החדש בפינת הרחובות הרצל-אחד העם, להרוגה ולכחמישה פצועים. המטוס הטיל גם שתי פצצות שלא התפוצצו, על מושב צור משה. המטוס הטיל פצצות גם על היישוב אליכין שבעמק חפר.
בשלב זה, משזוהה המפציץ מעל שמי נתניה, נשלחו ליירוטו זוג מיראז'ים מטייסת 117 שהיו בפטרול.
לאחר זמן קצר נצפה מטוס הטופולב טס מעל ג'נין לכוון בסיס רמת דוד. המפציץ לא זיהה את רמת דוד ופתח בירי מקלע על מנחת מגידו, ככל הנראה מאחר שהוצבו בו מטוסי דמה. לאחר התקיפה הראשונה ביצע המפציץ סיבוב בגובה נמוך כדי לבצע יעף תקיפה נוסף. תוך כדי סיבוב חלף מעל לשדה התעופה רמת דוד. המקלען האחורי במפציץ זיהה את המסלולים של רמת דוד ופתח באש מקלעים עליהם.
בתגובה מיידית פתחו סוללות הנ"מ שבשדה באש על הטופולב. הטופולב נפגע מאש תותח נ"מ ישראלי מדגם בופורס L-70. באותו זמן התמקם מאחורי המפציץ העיראקי מטוס מיראז' שהוטס על ידי אמנון ארד והוזנק קודם לכן כדי ליירטו. מטוס המיראז' שיגר טיל אוויר אוויר מסוג שפריר 1 שככל הנראה פגע גם הוא בטופולב.
כתוצאה מהפגיעות צלל הטופולב, הזדקר בגובה מטרים בודדים מעל לחורשה כשהוא גודע את גזעי העצים, התרומם מעט והתרסק על מחנה עמוס שליד העיר עפולה. בהתרסקות המטוס נהרגו 14 חיילי מילואים שישנו באותו הזמן באוהלים בשטח הבסיס. עשרות חיילים נפצעו ונזק נגרם למבנים.
לאחר התקיפה יצאו מטוסי חיל האוויר כמתוכנן מראש לשתי תקיפות חוזרות של שדה התעופה H-3 בעיראק. עד לסוף המלחמה לא שבו לתקוף מטוסי חיל האוויר העיראקי.
אי־בהירויות באשר לאירוע

בתחקירים שלאחר התקיפה לא היה ברור אם הטופולב הופל מאש נ"מ או בטיל שפריר. לבסוף החליט מפקד חיל האוויר לזכות את יחידת הנ"מ ב"חצי הפלה" ואת טייס המיראז' ב"חצי הפלה". מאוחר יותר נרשמה ההפלה לזכות כוח הנ"מ.
לא ברור אם ישראל הותקפה על ידי מטוס יחיד או שני מטוסים. מהתחקירים עלה שישראל הותקפה על ידי מטוס יחיד אולם מפקד חיל האוויר הירדני, מחמד אבאבנה, אשר ביקר בישראל ביולי 1998, סיפר ששני מטוסי טופולב חדרו לשטח ישראל: האחד תקף את נתניה וחזר בשלום לבסיסו והשני יצא לתקוף את רמת דוד ושם הופל.
עדי ראייה מסרו כי היה נראה שהמטוס מתמרן לקראת נחיתת אונס וחלק סבורים שההתרסקות אל תוך מחנה עמוס הייתה מכוונת במטרה לגרום לנפגעים ישראלים במהלך ההתרסקות הבלתי נמנעת.
תוצאת התקיפה

כתוצאה מהתרסקות המטוס נהרגו 14 חיילים במחנה עמוס ועשרות נפצעו. צוות המטוס נהרג. על זיהוי החללים סיפר חיים באר, ששירת ברבנות הצבאית: "בששת הימים נפל מטוס טופולב עיראקי על מחנה עמוֹס, התרסק והרג קבוצה שלמה של מילואימניקים. הגופות התערבבו. הביאו את כל זה לחדר המתים, בחום הקיץ, הריח היה נורא ואיש לא העז לגשת – והרב גורן לבש חלוק וכפפות, התמרח באלכוהול ובא עם מטהר אוויר, וגמר את הפרשה." שני חיילי הנדסה נהרגו לאחר ההתרסקות כשטיפלו באחת הפצצות שהיו במטוס ולא התפוצצו.
פצצות הטופולב שהוטלו במרכז נתניה לא היו חמושות בשל טעות של צוות הקרקע, ובכך נמנעו הרס רב ועשרות רבות של נפגעים.
בשל חשש לתקיפות נוספות תיגבר חיל האוויר הישראלי את סיורי המיירטים בגבולה המזרחי של ישראל.
ב-6 ביוני 2011 נחנכה במחנה עמוס אנדרטת זיכרון ל-16 החיילים שנהרגו בהתרסקות המפציץ.