stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ירידה מארץ ישראל
היחס ליורדים מצד החברה הישראלית

דחיית הירידה מארץ ישראל וההעדפה של יהודים לחיות בגלות הייתה הנחה מרכזית של כל הזרמים בציונות כאשר "שלילת הגלות" הייתה אמונה מרכזית של החינוך הציוני הישראלי עד לשנות השבעים כאשר מדינת ישראל הייתה חייבת לקבל את האוכלוסייה היהודית הגדולה אשר חיה מחוץ לישראל, בעיקר לנוכח התמיכה הענקית לה זכתה ישראל מאוכלוסייה זו בעקבות במלחמת ששת הימים.
בימי העליות הראשונות הייתה הירידה גורם לפסימיות לגבי הצלחת המפעל הציוני. על הירידה כתב המשורר העברי נח שפירא את השיר "עת לבכות", בשנת 1902. בריאיון עיתונאי ב-1976 כינה רה"מ יצחק רבין את היורדים "נפולת של נמושות". מנחם בגין חישב את חומרת הבעיה בהקשר הצבאי וטען שמאז קום המדינה, ישראל איבדה כתוצאה מהירידה "ארבע אוגדות ושתים עשרה חטיבות". יותר מכל, הפריעה אז להנהגה הציונית במדינת ישראל העובדה שילידי הארץ שנולדו בה, הפנו עורף לחלום הציוני וירדו מישראל. זאת לעומת עולים חדשים שלא נקלטו וירדו, תופעה שתמיד הייתה קיימת באחוזים ניכרים. בריאיון עיתונאי אשר נערך עם שר הביטחון, אהוד ברק, בשנת 2008, הוא ציין כי "היהודים יודעים שהם יכולים להסתדר בכל פינה בעולם. המבחן האמיתי בשבילנו הוא להפוך את מדינת ישראל למקום כל כך אטרקטיבי בתחומי המדע, החינוך, התרבות ואיכות החיים שאפילו בני הנוער היהודיים האמריקנים ירצו להגר לישראל. אם אנחנו לא נצליח לעשות זאת, אפילו מי שנולד כאן יחליט לבסוף להגר למקומות אחרים, זוהי בעיה אמיתית".
בשנת 2013 שר האוצר ודור שני לשואה, יאיר לפיד, יצא בחריפות נגד היורדים: "מילה לכל אלה שנמאס להם והם עוזבים לאירופה. אתם תופסים אותי במקרה בבודפשט. באתי לכאן לנאום בפרלמנט נגד האנטישמיות ולהזכיר להם איך ניסו לרצוח כאן את אבא שלי רק מפני שליהודים לא הייתה מדינה משלהם, איך הרגו את סבא שלי במחנה הריכוז, איך הרעיבו את הדודים, איך ניצלה סבתא ברגע האחרון מצעדת המוות. אז תסלחו אם אני קצת חסר סבלנות לאנשים שמוכנים לזרוק לפח את הארץ היחידה שיש ליהודים כי בברלין נוח יותר".
נושא הירידה עולה לעיתים רבות במהלך הקמפיינים הפוליטיים בישראל. מפלגות שונות מציעים צעדים שיחלישו את הירידה מישראל. לעיתים רבות הצעות חוק רבות אשר עולות בכנסת גורמות לחילוקי דעות רבים על הבסיס האם הם יצליחו למנוע או שמא יגרמו להגירה מישראל.
במאה ה-21 השתנה היחס כלפי היורדים. הירידה החלה להיות מקושרת לשכבות מובילות בחברה הישראלית, וחלק מהישראלים מקשרים בין משברים כלכלים ופוליטיים בישראל ובין הגירה. לעיתים כוללת הירידה אמירה פוליטית, המאשימה את המדינה ב"בגידה" באזרחיה. עם זאת, יש הרואים באופן חיובי שהייה זמנית מחוץ לישראל, בנימוק שהדבר מאפשר לצבור ידע וניסיון המשמש את האדם לאחר חזרתו לישראל.
משרד הקליטה משקיע משאבים במטרה לעודד חזרת יורדים לישראל. בשנת 2008 בשל המשברים האידאולוגיים בחברה הישראלית ובשל הכמות הקטנה והמצטמצמת של העולים המגיעים לישראל, משרד הקליטה הישראלי החל במשימה חדשה אשר מכוונת לאוכלוסיית היורדים הישראליים בנוסף לקהילות היהודיות הלא-ישראליות תחת הכותרת "חוזרים הביתה ב-60 לישראל".
אנטי-ציונים טוענים כי תופעת הירידה מישראל מדגישה את החסרונות בקיומה של מדינה ריבונית-לאומית יהודית בארץ ישראל. כמו כן היא מעלה שאלות לגבי יכולת הקיום של מדינת ישראל במזרח התיכון. מספרם של הישראלים אשר ירדו לארצות הברית עד היום עומד על 1.2 מיליון – נתון אשר אנטי-ציוניים עושים בו שימוש על מנת לחזק את טענותיהם. ברם, לפי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה הערכות אלה מוגזמות בהרבה.
ארגוני יורדים ותרבות יורדים ישראליים מחוץ לישראל

העובדה שבארצות היעד העיקריות של המהגרים הישראלים קיימות קהילות יהודיות גדולות מקלה על תהליך ההגירה ומסייעת על שימור זהותם היהודית של היורדים.
יורדים רבים חיים במעין קהילה ישראלית מעבר לים, שבה הם יכולים להמשיך לדבר עברית ולשמור על קשר לישראל. לעיתים נוצר שם מודל חדש של ישראליות. חלק מן הישראלים היורדים משתתפים בארגונים פורמליים ולא פורמליים, משתתפים במוסדות הדתיים של הקהילות היהודיות ושולחים את ילדיהם למוסדות החינוך היהודיים בשיעור רב יותר מהאוכלוסיות היהודיות המקומיות.
בשנת 2002 הוקמה בלוס אנג'לס "מועצת הקהילה הישראלית" (CIC). המועצה הוקמה במטרה לחזק את הסולידריות עם מדינת ישראל שהייתה בעיצומה של האינתיפאדה השנייה. גוף המתנדבים ארגן עצרות תמיכה בישראל, פסטיבל בימי העצמאות הישראליים וכן ארגן כתיבה ותגובות במדיה הכתובה והדיגיטלית.
מגוון רב של אתרי אינטרנט, עיתונים ומגזינים בשפה העברית מתפרסמים בניו יורק, לוס אנג'לס ובאזורים רבים נוספים בארצות הברית. הערוץ הישראלי ביחד עם שני ערוצים נוספים דוברי עברית ניתנים לצפייה ברחבי ארצות הברית באמצעות שידורי לוויין. לפני כניסת הלוויין לשוק נהגו תחנות טלוויזיה מקומיות שונות בניו יורק ולוס-אנג'לס לשדר תכנים בעברית במהלך שנות התשעים. לעיתים רבות מתקיימות הופעות אשר מבוצעות על ידי אומנים ישראליים מובילים במרכזי היורדים הישראליים הגדולים בארצות הברית וקנדה. פסטיבל יום העצמאות הישראלי מתקיים בלוס אנג'לס מדי שנה מאז שנת 1990 בו נוכחים אלפי יורדים ישראליים ויהודים אמריקנים.
היורד הישראלי בתרבות הפופולרית > בתרבות הפופולרית הישראלית

דמותו של היורד הישראלי בתרבות הפופולרית הישראלית לעיתים שלילית. הישראלי היורד מתואר כמי שבא לחפש חלומות בארץ ניכר (בייחוד בארצות הברית) וסופו להתאכזב ולהבין שאת האושר האמיתי ימצא בישראל. כך בסרטו של דודו טופז "תל אביב – לוס אנג'לס", שבו כוכבן טלוויזיה בשיא עלייתו לגדולה בישראל המחליט לנסות את מזלו בהוליווד ולאחר אכזבות מרות הוא מגיע להכרה שעליו לחזור לישראל. גם השיר "ציפי פרימו" של להקת גזוז מספר על בחורה פשוטה מחולון שעברה לקליפורניה, נותרה בחוסר כל ונאלצה לחזור לישראל ולעסוק בזנות.
היורד הישראלי בתרבות הפופולרית > בתרבות הפופולרית האמריקאית

התסריטאי רוברט סמיגל הגה ב-1990 את המערכון "Sabra Shopping Network" אשר שודר בתוכנית הטלוויזיה האמריקנית הקומית Saturday Night Live. שנתיים לאחר מכן, סמייגל יצר מערכון נוסף אשר בשם "Sabra Price is Right" בו כיכב טום הנקס בתפקיד סוחר האלקטרוניקה הישראלי הרמאי והאגרסיבי "אורי שולמסון". במערכון השתתפו גם אדם סנדלר ורוב שניידר בתפקידי משנה.
סרט הקולנוע הקומי ההוליוודי "אל תתעסקו עם הזוהן" משנת 2008, התבסס על המערכונים "Sabra Shopping Network" ו-"Sabra Price is Right" מתוכנית המערכונים הסאטירית "Saturday Night Live", שהציגה את דמותו של זוהן דביר (מגולם על ידי אדם סנדלר), חייל ביחידת קומנדו בצה"ל, המביים את פטירתו על מנת להגשים את חלומו – להפוך למעצב שיער בניו יורק.
בסופו של סרט הקולנוע האמריקני "מינכן" משנת 2005, אשר עלילתו התמקדה בסוכן המוסד הישראלי, אבנר (מגולם על ידי אריק באנה), אבנר מחליט להגר מישראל לברוקלין שבניו יורק על מנת לחיות שם יחד עם אשתו ובנם המשותף.
ראו גם

תפוצת ישראלים בעולם
יהדות התפוצות
דמוגרפיה של ישראל
עלייה לארץ ישראל
בריחת מוחות
לקריאה נוספת

צבי סובל, המסע מן הארץ המובטחת, ספרית אפקים, עם עובד, 1990.
נעמה צבר בן-יהושע, קיבוץ L.A., עם עובד, 1996.
דינמוחמד קונאייב

קונאייב בשנות ה-70 של המאה ה-20
דינמוחמד קונאייב (בקזחית: Дінмұхаммед Ахметұлы Қонаев, ברוסית: Динмухаме́д Ахме́дович Куна́ев; ‏12 בינואר 1912 - 22 באוגוסט 1993) היה פוליטיקאי סובייטי, ובמשך יותר מ-20 שנים היה המנהיג של הקזחסטן הסובייטי.
חייו

קונאייב נולד באלמטי. לפי הביוגרפיה הרשמית הוא נולד למשפחה קזחית, אם כי קיימות עדויות שהוא נולד למשפחה טטרית ושינה את מוצאו במטרה לשפר את יכולתו להתקדם בקריירה המפלגתית. לאחר סיום בית הספר הוא עבד כסטטיסטיקאי. בתחילת שנות ה-30 נסע קונאייב למוסקבה, בה למד במכון למתכות וסיים את לימודיו בשנת 1936 עם תואר של מהנדס מכרות. קונאייב חזר לקזחסטן הסובייטי ועבד במפעלים שונים הקשורים עם ייצור מתכות.
בשנת 1942 מונה קונאייב לסגן ראש ממשלת הקזחסטן הסובייטי. במקביל לעבודה במפעלי התעשייה הכבדה, עסק קונאייב במדע, ובשנת 1948 סיים דוקטורט שעסק במחקר בתחום ארגון העבודה במכרות. בשנים 1952-1955 הוא היה נשיא האקדמיה למדעים של קזחסטן.
בשנת 1955 מונה קונאייב לראש ממשלת קזחסטן. בתקופה זו הוא הכיר את ליאוניד ברז'נייב שהגיע לקזחסטן ומונה לראש המפלגה הקומוניסטית ברפובליקה. הם התיידדו והיו חברים קרובים עד למותו של ברז'נייב. ב-19 בינואר 1960 קודם קונאייב לראש המפלגה ברפובליקה (התפקיד הבכיר ברפובליקה סובייטית). קונאייב כיהן בתפקיד כשנתיים וב-26 בדצמבר 1962 הועבר על ידי ניקיטה חרושצ'וב בחזרה לתפקיד ראש הממשלה. קיימת גרסה שהמעבר קשור לכך שחלק משטחי של הקזחסטן הסובייטית הועברו לרפובליקה הסובייטית השכנה - אוזבקיסטן, וקונאייב התנגד למהלך. עם הגעת ליאוניד ברז'נייב לתפקיד המזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות, חזר קונאייב להיות יו"ר המפלגה הקומוניסטית הקזחית. זמן קצר לאחר מכך השטחים שהועברו לפני שנתיים לאוזבקיסטן הוחזרו לשליטת קזחסטן. קונאייב כיהן בתפקיד זה עד לשנת 1986. במקביל, רוב התקופה הוא היה חבר של פוליטביורו של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות. בתקופת שלטונו קידם קונאייב אנשים ממוצא קזחי לתפקידי מפתח רבים במנגנוני השלטון ובכלכלת הרפובליקה. קונאייב פעל רבות לפיתוח אלמטי שהייתה בירת הרפובליקה ועיר הולדתו.
במהלך כהונתו בראש הקזחסטן הסובייטי קונאייב קיבל 3 פעמים את עיטור גיבור העמל הסוציאליסטי (בשנים 1972, 1976 ו-1982).
ב-16 בדצמבר 1986 (בתקופת מיכאיל גורבצ'וב) הועבר קונאייב מתפקידו תוך האשמה בשחיתות שלטונית. במקומו מונה איש מנגנון מפלגתי ממוצא רוסי. כתוצאה מכך ברחבי הקזחסטן היו מהומות על רקע אתני. עד לעלייתו של נורסולטן נזרבייב לשלטון בקזחסטן, קונאייב היה תחת מעקב והיו מגבלות על תנועותיו.
בשנים האחרונות קונאייב היה גמלאי ולא חזר לפעילות פוליטית גם בקזחסטן העצמאית.
מספר רחובות בערי קזחסטן נקראו על שמו של קונאייב. בשנת 2012 נערכו בקזחסטן חגיגות נרחבות לציון 100 שנים להולדת קונאייב.
טלגט מוסאבייב

| --- | --- |

טלגט מוסאבייב, 2012
 לידה:  7 בינואר 1951 (בן 74) אזור אלמטי, ברית המועצות
 מידע כללי
 בשירות:  קוסמונאוט בשירות רוסקוסמוס
 לאום:  ברית המועצות סובייטי/רוסיה רוסיה/קזחסטן קזחסטן
 השכלה:  Riga Civil Aviation Engineers Institute (1974)  Ulyanovsk Higher Civil Aviation School (1989) 
 עיסוק בעבר:  טייס
 עיסוקים נוספים:  מהנדס
 תקופת השירות:  1991–2003 (כ־12 שנים)
 דרגה:  מייג'ור גנרל (רוסיה), לוטננט גנרל (קזחסטן)
 זמן שהייה בחלל:  341 ימים, 9 שעות, 48 דקות
 מספר פעילות חוץ-רכבית:  8
 זמן שהייה בפעילות חוץ-רכבית:  43 שעות 46 דקות
 עיסוק נוכחי:  פוליטיקאי
 משימות
 סויוז TM-19, סויוז TM-27, סויוז TM-32
 עיטורים
  גיבור הפדרציה הרוסית  גיבור העם (קזחסטן)  עיטור ההצטיינות למען המולדת דרגה 2   לגיון הכבוד
 
טלגט מוסאבייב (בקזחית: Талғат Аманкелдіұлы Мұсабаев; ‏נולד ב־7 בינואר 1951) הוא קוסמונאוט רוסי ממוצא קזחי שטס ב-3 משימות חלל כמפקד צוות לתחנת החלל מיר ולתחנת החלל הבין-לאומית.
ביוגרפיה

טלגט מוסאבייב נולד בכפר באזור אלמטי למשפחת בעלי השכלה אקדמאית. בשנת 1968 סיים לימודי בית הספר ורצה להיות טייס. מוסאבייב החל לימודים במכון למהנדסי תעופה אזרחית בריגה (אז בתחומי ברית המועצות. עד מהרה התברר לו שלימודים לא כוללים לימודי טייס, אך בלחץ הורים סיים את הלימודים עם תואר בהנדסת אלקטרוניקה. הוא חזר לקזחסטן הסובייטית ולאחר תקופה קצרה בה עבד במקצוע, השתלב במנגנון הקומסומול ובהמשך במנגנון של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות בחברת "אארופלוט". בגיל 36 הוא הצליח לעבור קורס טיס והתחיל לעבוד כטייס משנה במטוס מדגם "אנטונוב An-2". בשנת 1990 הוא עבר ל-"טופולב Tu-134".
בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 שלטונות קזחסטן הסובייטית חיפשו יליד הרפובליקה שיכול להיכלל ביחידת הקוסמונאוטים של ברית המועצות. טלגט מוסאבייב היה מועמד מתאים, אך חוסר ניסיון מקצועי לא איפשר לא ליהות מועמד ליחידת קוסמונאוטים אזרחית. בסופו של דבר הוחלט לגייס אותו לשירות פעיל בחיל האוויר הסובייטי ולהעניק לו דרגה רב-סרן.
לאחר קבלת השכרה הוא נכלל בצוות של "סויוז TM-19" שטס לחלל בשנת 1994. יורי מלנצ'נקו היה מפקד צוות. החחלית התחבר לתחנת החלל מיר בה כבר פעלה משלחת מס' 15 בפיקוד ויקטור אפנסייב. לאחר ביצוע חפיפה משלחת מס' 16 החלה את פעילותה. הם חזרו לכדור הארץ לאחר 125 ימים בחלל וביצוע פעילות חוץ רכבית במשך כולל של 11 שעות.
בשנת 1998 מוסאבייב טס כמפקד צוות של סויוז TM-27 ומשלחת מס' 25. במהלך שהייה בתחנת החלל בוצעו עבודות תחזוקה רבות שכללו 6 פעילויות חוץ רכביות במשך כולל של כ-33 שעות. חברי המשלחת חזרו לכדור הארץ לאחר 208 ימים בחלל.
בשנת 2001 מוסאבייב טס כמפקד צוות של סויוז TM-31. החללית התחברה לתחנת החלל הבין-לאומית עם חברי צוות חדשים והביאה אספקה חדשה. היא חזרה לאחר 7 ימים בחלל.
בשנת 2003 מוסאבייב עזב את יחידת הקוסמונאוטים ומונה לסגן מפקד אקדמיה של חיל האוויר. הוא קודם לדרגת מייג'ור גנרל.
בשנת 2005 מוסאבייב עזב את הצבא, עבר לקזחסטן ובשנת 2007 קיבל אזרחות. במרץ 2007 הוא הועמד בראש "סוכנות החלל של קזחסטן". בשנת 2017 הוא מונה לחבר פרלמנט.
מה הם החיים?

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ארווין שרדינגר 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  עיון, מדע פופולרי 
 נושא:  מדע 
 הוצאה
 מקום הוצאה:  הממלכה המאוחדת 
 תאריך הוצאה:  1944 
 מספר עמודים:  194 
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת מאגנס
 תאריך:  2024
 תרגום:  גל מנלה, רונה אבירם
 מספר עמודים:  163
 
מה הם החיים? ההיבטים הפיזיקליים של התא החי הוא ספר מדע פופולרי משנת 1944 שנכתב על ידי הפיזיקאי ארווין שרדינגר. ספר קצר זה דן באנטרופיה שלילית וברעיון של מולקולה מורכבת שמכילה את הקוד הגנטי של אורגניזמים. בכך, עסק בעצם בבסיס הפיזיקלי של תופעה ביולוגית - טבעם של גנים.
הספר יצא לאור בעברית בהוצאת מאגנס בשנת 2024, בתרגומם של גל מנלה ורונה אבירם, ובעריכתו של פרופסור אבשלום אליצור.
מדובר בספרון של כ-90 עמודים, שהתבסס על קורס של הרצאות פומביות שהעביר שרדינגר בפברואר 1943, בחסות מכון דבלין ללימודים מתקדמים, שם היה מנהל הפיזיקה התאורטית, בטריניטי קולג', דבלין. ההרצאות משכו קהל של כ-400, שהוזהרו "שהנושא הוא נושא קשה ושאי אפשר להגדיר את ההרצאות כפופולריות, למרות שבקושי יעשה שימוש בנשק הנורא ביותר של הפיזיקאי, דדוקציה מתמטית." הרצאתו של שרדינגר התמקדה בשאלה חשובה אחת: "כיצד יכולים האירועים במרחב ובזמן המתרחשים בתוך הגבול המרחבי של אורגניזם חי להתייחס לפיזיקה וכימיה?" שרדינגר ניסה לתרום את תרומתו לפאזל של אחדות המדע - ולקשרים בין פיזיקה, מתמטיקה, כימיה וביולוגיה.
בספר הציג שרדינגר את הרעיון של "מוצק א-מחזורי" המכיל מידע גנטי בתצורתו של קשרים כימיים קוולנטיים. בשנות הארבעים, רעיון זה עורר התלהבות לגילוי הבסיס הכימי של תורשה גנטית. אף על פי שהשערה על קיומו של מידע תורשתי כלשהו הייתה קיימת מאז 1869, תפקידו ברפרודוקציה וצורתו הסלילית עדיין לא היו ידועים בזמן הרצאתו של שרדינגר.
תוכן

שאלה שחוזרת בספר היא "כיצד הפיזיקה והכימיה יכולות להסביר את האירועים במרחב ובזמן המתרחשים בתוך היצור החי?" שרדינגר מתאר את הקשרים בין פיזיקה וכימיה לבין תהליכים ותופעות ביולוגיות במספר מישורים:
תוכן > מדוע היצורים החיים מורכבים מאטומים רבים כל כך

הספר נפתח בשאלה "מדוע האטומים קטנים כל כך?" שאלה שנראית קצת מוזרה, שרדינגר מסביר כי האטומים הם קטנים יחסית לאדם וליצורים חיים אחרים, ומכאן השאלה האמיתית היא מדוע היצורים החיים גדולים כל כך לעומת האטומים? מדוע אנו רואים יצורים המורכבים מכמות גדולה מאד של אטומים ולא מכמות קטנה יותר? התשובה של שרדינגר היא שהעולם ברמת האטומים הבודדים (עוד לפני שיקולים של מכניקת הקוונטים) הוא עולם אקראי וכאוטי ונשלט על ידי חוקים סטטיסטיים. תנועתם של האטומים מאופיינת באי-סדר (תנועה בראונית) כך שקשה מאד לנבא להיכן ינוע אטום בודד.
שרדינגר מציין כי העולם האטומי שונה מאד מהעולם המקרוסקופי שנראה כאילו הוא נשלט על ידי חוקים מוחלטים. היצורים החיים מסתמכים על חוקים אלה, ונדרשים לסדר וארגון. מכאן עולה פרדוקס לכאורה שכן בקנה המידה של אטומים בודדים אין סדר ארוך טווח. התשובה של שרדינגר היא שהחיים מצליחים להתקיים בגלל שגופי היצורים החיים מורכבים ממיליארדי אטומים. באופן זה התנועות המקריות של האטומים מבטלות זו את השפעתה של זו ויחד יוצרות בממוצע דפוס בר-חיזוי לא רנדומלי.
תוכן > טיבו של החומר התורשתי

השאלה הבאה שבה עסק הספר היא המנגנון שאפשר את הגנטיקה. בשנות ה-40, זמן פרסום הספר, לא ידעו עדיין כיצד המידע התורשתי עובר מדור לדור, עם זאת היו מספר ניסויים בתחום הגנטיקה שסיפקו רמזים לכך. בתקופה זו, המדענים ידעו כבר כי מה שמעביר את המידע התורשתי, גנים, נמצאים בכרומוזומים שבגרעין התא. בנוסף, המחקר של מקס דלבריק ועמיתיו הראה כי שינוי זעיר בחלק מן הכרומוזומים, אפילו ברמה של אטומים בודדים, יכול לגרום למוטציות, כלומר שינוי בתכונות של האורגניזם. כמו כן, החוקרים גילו כי השינוי הזה יציב כמו השינוי המקורי - הוא עובר לדורות הבאים וגם בהם תופיע תכונה בגרסת המוטציה שלה.
שרדינגר מצביע פעם נוספת על פרדוקס לכאורה שקיים בניתוח - אטומים בודדים לא יכולים לשמור מידע בגלל שהם נעים ללא הרף. מכאן עולה השאלה כיצד קבוצה קטנה של אטומים יכולה לשמור מידע וכיצד עובד המנגנון שבו שינוי שנערך במקום זה נשמר בצורה יציבה גם בדורות הבאים. התשובה של שרדינגר היא שהחומר התורשתי הוא מולקולה כזו שבה יש קשר יציב בין האטומים שיכול להישאר יציב במשך זמן רב. במכניקת הקוונאטים יציבות זו דומה ליציבות חומר מוצק ולכן שרדינגר דימה את המולקולה הלא ידועה הזו לגביש. גביש זה צריך להיות גביש מיוחד שכן גבישים בדרך כלל הם בעלי תבנית שחוזרת על עצמה בדיוק באותו סדר - בצורה מחזורית - אבל סידור כזה לא יכול לשאת מידע רב. שרדינגר טען כי המידע התורשתי שמור ב"גביש לא-מחזורי". הוא חזה נכונה כי לגביש זה יהיו יחידות בסיס מעטות אבל יחידות אלה לא יחזרו על עצמן בסדר קבוע. המידע שמתקבל מה"גביש" הזה הוא הסדר של היחידות הבסיסיות שלו, המייצרות יחד סדר או "תוכנית בניה" הנדרשות כדי "לבנות" את היצור החי במהלך התפתחות העובר. כדי להדגים את כוונתו שרדינגר ציין כי קוד מורס הבנוי מ-3 סוגי תווים (קו, נקודה, רווח) מאפשר לשאת או לשמור כל מסר מורכב שנרצה. באופן דומה ה"גביש הלא מחזורי" יכול לקודד כמות גדולה מאד של מידע למרות פשטותו.
לימים התברר כי תיאור זה מתאים בדיוק למבנה ה-DNA ולדרך בה ארבעת סוגי מולקולות הבסיסים שלו יכולות לקודד מידע תורשתי באופן יציב. ב-DNA יש נוקלאוטידים מארבעה טיפוסים - אדנין, ציטוזין, גואנין ותימין (אורציל ב-RNA). הפענוח של מבנה -DNA על ידי ווטסון וקריק מתאים בדיוק לרעיונות של שרדינגר של מולקולות ענק עם מספר קטן של אבני בניין המסודרות בצורה לא מחזורית. כדי להבין את הצופן הגנטי נדרשת גם תובנה נוספת לפי רצף של שלושה בסיסים כאלה יצור "מילה" כך שהם מתורגמים בהמשך לחומצת אמינו מסוימת. רצף הנוקלאוטידים מתרגם בהמשך לשרשרת של חומוצות אמינו, ורצף של חומצות אמינו כאלה, בתוספת היבטים נוספים כמו מבנה שלישיוני של קיפול החלבון קובע את מבנה החלבון ומכאן גם את דרך התפקוד שלו.
תוכן > אנטרופיה וחיים

שאלה נוספת שמופיעה בספר נוגעת לפרדוקס לכאורה שקיים בביולוגיה ביחס החוק השני של התרמודינמיקה. לפי החוק, במערכת מבודדת רמת האנטרופיה אינה יכולה לרדת. היות שאנטרופיה מפורשת לרוב כאי סדר, נראה כאילו החיים מפרים את החוק השני של התרמודינמיקה - החיים הם בעלי מבנים מסודרים (מולוקולות DNA, תאים וכו'), והם מצליחים לשמור את הסדר במשך דורות רבים. כאשר יצורים חיים מתרבים הם אף מגדילים את כמות המבנים המסודרים שיש בעולם. כל זה מתנגש לכאורה עם הרעיון לפיו "אי סדר" (אנטרופיה) תגדל באופן ספונטני במערכת מבודדת.
שרדינגר מצביע על כך שהסתירה מתקיימת רק לכאורה. החיים אינם מערכת מבודדת אלא מחליפים חומר ואנרגיה עם סביבתם. הירידה באנטרופיה שאכן מתרחשת בתוך הגוף של היצורים החיים, כרוכה בעליה גדולה יותר של אנטרופיה בסביבתה הא-ביוטית. כך שאם יצור חי יהיה בתוך סביבה א-ביוטית אזי כלל המערכת הכוללת את היצור החי ואת המערכת הא-ביוטית מצייתת לחוק השני ויש בה עליה באנטרופיה. בנוסף לכך, כדור הארץ כולו מקבל בכל רגע נתון שטף של אנרגיה חופשית בצורת אור שמש. ניצול אור השמש הזה (על ידי יצרנים ראשוניים כמו צמחים וכחוליות, ובהמשך על ידי יצורים שאוכלים אותם או יצורים אחרים במעלה שרשרת המזון) מאפשר להפחית את העלייה באנטורפיה. כך למרות שסה"כ כמות האנרגיה הנכנסת והיוצאת מכדור הארץ היא בממוצע אותה כמות, האיכות של האנרגיה שונה - נכנסת אנרגיה חופשית המסוגלת לבצע עבודה ומה שנפלט או חום - אנרגיה בעלת אנטרופיה גבוה יותר ופחות יכולת לקיים עבודה.
שרדינגר ניסח רעיון זה בטענה כי יצורים חיים ניזונים מ"אנטרופיה שלילית". רעיון הזה מאפשר ליישב, לפחות באופן עקרוני, בין החוק השני הגורם לירידה הדרגתית של סדר במערכת סגורה, לבין העובדה שיצורים חיים הם מערכות מסודרות ויציבות.
בשנות ה-40 היו מדענים והוגי דעות רבים שדגלו בויטליזם – עמדה שטענה שהחומר החי שונה מהותית בטבעו מהחומר הדומם. לפי הגישה הזאת, כוחות לא ידועים, שאין להם קשר לחוקי הפיזיקה שולטים בעולם החי, והם אלה שמאפשרים את המורכבות, היציבות והייחודיות שלו. שרדינגר (ובעקבותיו רוב הביולוגים והפיזיקאים) התייחס לחיים כאל תופעה פיזיקלית, ובהסברים שלו ערער את הויטליזם.
שרדינגר גם שיער שאולי אנחנו לא מכירים את כל חוקי הפיזיקה, וכי ייתכן שהמחקר הביולוגי יעודד מציאת חוקי פיזיקה חדשים, רעיון שבינתיים לא קיבל חיזוק.
ביקורות ותגובות

הספר עורר מחשבות והשפעות בקרב רבים (ראו בהמשך) אולם גם נתקל בביקורות שליליות שונות.
ביקורות ותגובות > אנתרופיה וחיים

מרבית הביקורת על הספר נגעה בתחילה להסבר לגבי המושג "אנטרופיה שלילית". פיזיקאים, כמו פרנסיס סימון, טענו שהמונח הוא שגוי ומטעה, והציעו הסברים מדויקים יותר. שרדינגר התייחס לביקורתו של סימון בהערה שהוסיף למהדורה השנייה של הספר.
הסבר של אנטרופיה וחיים בצורה ברורה יותר ניתן על ידי הפיזיקאי רוג'ר פנרוז. ניתן לשים צמחים מסוימים בתוך בקבוק עם קרקע מתאימה ומים ואז לסגור אותם לתמיד. הצמחים יחיו, יתרבו וימותו בתוך הסביבה הסגורה של הבקבוק למשך זמן רב. ניתן לשכלל את הדבר זה למערכת אקולוגית משוכללת יותר הכוללת פרוקי רגליים וכן חד תאיים המאפשרים פרוק והרכבה של יסודות שונים וכך קיום של מחזורים ביוגאוכימיים שונים כמו מחזור החמצן, מחזור הזרחן, מחזור הפחמן ומחזור החנקן, באופן שריכוזי החומרים בתוך הבקבוק נשארים בריכוזים קבועים מה שמאפשר את המשך החיים בבקבוק.
החומרים בבקבוק נשמרים במערכת סגורה, כך שלא נגרע או מתווסף חומר. לעומת זאת כדי שהחיים בבקבוק יימשכו יש צורך בהספקת אור מתמדת - אור נחוץ לשם קיום פוטוסינתזה - זו מאפשרת חיים לצמחים ואלו בתורם מאפשרים את הזנת היצורים החיים והמיקרו אורגניזמים אחרים. האנרגיה הזו נפלטת לבסוף כחום. לכאורה ניתן למחזר גם את האנרגיה - לצפות את כל הדפנות הפנימיות של המכל בחומר מחזיר אור, נשמור על שכבות בידוד מסביבו כך שכל החום יישאר בתוך הבקבוק. אפילו ניתן לייצר מתקן שימיר אנרגיה כימית מהפרשות בעלי החיים לשם יצור אור. באופן זה לכאורה כל האנרגיה שנדרשת לקיום החיים בתוך המכל תשמר בתוכו בדומה לכך שאנו שומרים בו מחזור סגור של כל היסודות שיש בו.
אם נכין בקבוק אטום שכזה ונפתח אותו כעבור כמה שבועות נגלה שכל היצורים החיים שהיו בו, ימותו. האנרגיה שנדרשת לקיום החיים חייבת לבוא ממקור חיצוני ואז להפלט החוצה כחום. במערכת תרמודינמית מבודדת החומר והאנרגיה יישארו באותו גודל שהיו, אבל האנטרופיה במערכת תגדל למקסימום.
בכדור הארץ או במכל סגור החיים מתמודדים עם עליית האנטרופיה על ידי כך שאנרגיה שנכנסת היא בעלת אנטרופיה נמוכה (נצילות גבוהה) והיא יוצאת כאנרגיה בעלת אנטרופיה גבוהה (נצילות נמוכה - כמו החום הנפלט מהמנוע). בכדור הארץ הפוטונים הבאים מהשמש מכילים הרבה פוטונים שיש להם אורכי גל קצרים - ירוק, כחול, סגול ואולטרה סגול, לעומת זאת הקרינה העוזבת היא בעלת פוטונים בעלי אורך גל גדול יותר - אינפרא אדום. מכאן מעיר אבשלום אליצור כי ניתן לנסח את הדברים בצורה שניסח אותם שרדינגר - החיים ניזונים מאנטרופיה שלילית.
ביקורות ותגובות > טענות נוספות

הביקורות על הספר משנות ה-60 ואילך היו חריפות יותר ונגעו לחוסר בקיאותו של שרדינגר במחקר הביולוגי של תקופתו, דבר שהוביל אותו להתבסס על מידע מיושן ושגוי. עם זאת אפילו בעשור השני של המאה ה-21, כשברור שפרטים רבים בספר כבר מיושנים מבחינה ביולוגית, הרעיונות העולים ממנו עדיין יכולים להצית את הדמיון ואת המחשבה של מדענים בקשרים בין פיזיקה, כימיה וביולוגיה.
ביקורת נוספת על הספר הייתה שרעיונותיו לא היו מקוריים, ושאת חלקם העלו מדענים אחרים, לעיתים עשרות שנים קודם לכן. מקס פרוץ, חתן פרס נובל בכימיה לשנת 1962, כתב ב-1987 במאמר ביקורת על הספר, שלאכזבתו "הדברים הנכונים בספר אינם מקוריים, ומה שכן מקורי היה שגוי כבר על פי מה שהיה ידוע בזמן כתיבתו". התגובה לכך היא ששרדינגר לא הצטיין במתן קרדיט למדענים אחרים, אולם גם לא טען שרעיונותיו מקוריים. הספר מבוסס על הרצאות לקהל הרחב, שמטבען מספרות על ממצאים ידועים ולא מתיימרות בהכרח להציג ממצאים חדשים. כמו כן קיימת הסכמה רחבה כי באופן הצגת הדברים, ובנקודת המבט הייחודית שלו על הנושא, שרדינגר שבה את ליבם של מדענים רבים ושינה את התפיסה הרווחת לגבי נושאים אלה.
השפעת הספר

הספרון השפיע על דורות של מדענים. רבים העידו כי היווה מקור השראה ישיר לעבודתם, בעיקר חוקרים שהניעו את מהפכת הביולוגיה המולקולרית בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20. חלק ניכר מאותו דור הורכב מפיזיקאים שעברו לחקור היבטים בביולוגיה, לעיתים בעקבות הקריאה של הספר. בין מי שהעידו כי הספר השפיע עליהם בצורה חזקה נכללו גם ג'יימס ד. ווטסון ופרנסיס קריק (שהחל כפיזיקאי). בשנת 1953, הם הציעו במשותף את מבנה הסליל הכפול של חומצה דאוקסיריבונוקלאית (DNA) על בסיס, בין שאר תובנות תאורטיות, ניסויי עקיפה של קרני רנטגן שערכה רוזלינד פרנקלין. רעיונות שונים שהובילו אותם הופיעו בספרו של שרדינגר לדוגמה למשל הרעיון שמידע גנטי צריך להיות "מקודד" איכשהו באופן כימי על גבי מולקולה גדולה ויציבה.
בספרו המקיף על מהפכת הביולוגיה המולקולרית, The Eighth Day of Creation, כתב הוראס פ. ג'דסון: "כולם קוראים את שרדינגר" ("Everybody read Schrödinger"). הוא התכוון בכך להשפעה העצומה שהייתה לספרון זה על רבים מחלוצי המהפכה: על פי ספרו של ג'יימס ווטסון "הסליל הכפול", ספרו של שרדינגר העניק לווטסון השראה לחקר הגנים, שהוביל לגילוי מבנה הסליל הכפול של ה-DNA. גם פרנסיס קריק, שותפו של ווטסון למחקר, ציין כי רעיונותיו של שרדינגר בנוגע לאחסון המידע הגנטי במולקולות השפיעו עליו ועל מחקרו. גם מוריס וילקינס, שותפם של ווטסון וקריק לפרס נובל עבור גילוי מבנה הדנ"א, קרא את הספר קודם לגילוי. כך עשה גם סימור בנזר (Seymour Benzer), אף הוא מחלוצי המהפכה, ורבים אחרים.
ראו גם

היסטוריה של התרמודינמיקה
החוק השני של התרמודינמיקה
מערכת דיסיפטיבית
ארגון עצמי
מערכת אקולוגית
אחדות המדע
גילוי מבנה ה-DNA
הערות שוליים

1 2  Judson, H. F., The eighth day of creation: Makers of the Revolution in Biology. Twenty-fifth anniversary edition, New York: Simon & Schuster, 1996
1 2 3 4  'מה הם החיים?', ארווין שרדינגר, "הנפש כמהה למחשבות גדולות, על היסודות של חיינו.",  מגזין "מקו ועד תרבות", דצמבר 2024
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13  גל מנלה, כשהפיזיקאי שאל "מהם החיים?", מכון דוידסון לחינוך מדעי, 15 באוקטובר 2020
↑  בדיעבד דוקינס מתאר כיצד ה-DNA יותר דומה למתכון ולא לתוכנית בניה, שכן אין התאמה חד-חד ערכית בין מה שכתוב ב-DNA לבין התפתחות עוברים, ראו ההצגה הגדולה בתבל (ספר)
1 2 3 4 5  פוסט של פרופסור אבשלום אליצור על הספר, עם הסבר על "אנטרופיה שלילית", רשת פייסבוק, 13.01.2025
↑  Julian F. Derry (2004). "Book Review: What Is Life? By Erwin Schrödinger". Human Nature Review. (מאורכב בארכיון האינטרנט)