stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אבי לי מילר
ביוגרפיה

מילר נולדה לג'ורג' מילר ומריאן לוריין מילר בפנסילבניה שארצות הברית, למשפחה מרקע נוצרי-קתולי. אמה ניהלה סטודיו לריקוד. במהלך שנותיה בבית הספר, אבי למדה ריקוד וכוריאוגרפיה.
בגיל 14 יסדה מילר את הסטודיו Abby Lee Dance Company. מאוחר יותר היא נעשתה למנהלת של העסק של אמה, Maryen Lorrain Dance Studio. במאי 1995 שונה שמו של הסטודיו ל-Reign Dance Productions. שני אולפני הריקוד ממוקמים בפיטסבורג, פנסילבניה. מילר לימדה אלפי תלמידים, חלק מהם עברו להופיע בברודוויי.
ב-2011, מילר התחילה להופיע בתוכנית הריאליטי רקדניות קטנות של Lifetime. התוכנית עוקבת אחרי פעילותן של ילדות צעירות בסטודיו של מילר ובניסיון שלהן להפוך לרקדניות טובות יותר. בתוכנית, מילר משתמשת בטכניקת האימון של רקדנים חדשים כדי להתחרות נגד סטודנטים לשעבר שלה, כדי לתת להם מוטיבציה להפוך לרקדניות טובות יותר בעצמן. שתי תוכניות ספין אוף של רקדניות קטנות הן Abby's Ultimate Dance Competition ו-Abby's Studio Rescue. מילר גם שימשה כשופטת אורחת ב"רוקדים עם כוכבים" בארצות הברית.
בפברואר 2014 מילר נתבעה על ידי משפחת היילנד עבור בריונות כנגד תלמידתה לשעבר, פייג' היילנד. התביעה בסך 5 מיליון דולר יצרה סכסוך משמעותי בין קלי היילנד, אמה של פייג', לבין מילר. לאחר מכן פייג' הגישה תביעה בגין מצוקה רגשית. ההאשמות בוטלו מכיוון שהשופט צידד במילר.[דרוש מקור] באותה שנה גם פרסמה את הספר "כל מה שלמדתי על החיים, למדתי בשיעורי הריקוד".
ב-2015 פתחה מילר סטודיו לריקוד בלוס אנג'לס שנקרא ALDC LA וצילומי התוכנית "רקדניות קטנות" עברו לשם.
אחרי שקלי תבעה את מילר, מילר נכנסה לכלא לשנה אבל יצאה אחרי חצי שנה בעקבות גילוי מחלת הסרטן שלה.
אבריל לאבין

| --- | --- |

לאבין מופיעה בספטמבר 2019, לוס אנג'לס
 לידה:  27 בספטמבר 1984 (בת 40) קנדה בלוויל, אונטריו, קנדה
 שם לידה:  אבריל רמונה לאבין
 מוקד פעילות:  לוס אנג'לס 
 תקופת הפעילות:  מ-1999
 מקום לימודים:  Napanee District Secondary School 
 עיסוק:  זמרת, פזמונאית, שחקנית, מפיקה מוזיקלית, מעצבת אופנה, דוגמנית
 סוגה:  פופ רוק • פאנק פופ • רוק אלטרנטיבי
 סוג קול:  light-lyric soprano 
 שפה מועדפת:  אנגלית, צרפתית 
 כלי נגינה:  גיטרה אקוסטית, גיטרה חשמלית, פסנתר, תופים
 חברת תקליטים:  אפיק רקורדס   תאגיד הרדיו של אמריקה   Arista Records
 בן או בת זוג:  דריק ויבלי (2006–2010) צ'אד קרוגר (2013–2015)  מוד סאן (מרץ 2021–2023) 
 פרסים והוקרה:  Juno Fan Choice (2020)  Juno Fan Choice (2019)  חבר במסדר קנדה (2024)  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 AvrilLavigne.com
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
אבריל רמונה לאבין (באנגלית: Avril Ramona Lavigne; נולדה ב-27 בספטמבר 1984) היא זמרת, פזמונאית, אשת עסקים, דוגמנית, ושחקנית קנדית.
עד גיל 15, החלה לאבין להופיע על במות יחד עם זמרת הקאנטרי שאניה טוויין ושנה לאחר מכן חתמה על חוזה הקלטות של 2 אלבומים עם החברה אריסטה רקורדס בשווי של יותר מ-2 מיליון דולר. פריצת הדרך שלה נוצרה עם אלבום הבכורה משנת 2002, "Let Go" שמכר מעל 20 מיליון עותקים בעולם והועמד לפרס גראמי, וכלל את הסינגלים המצליחים, "Complicated" ו-"Sk8er Boi", שהציגו אותה כזמרת סקייט פאנק והעניקו לה את הכינוי "מלכת פופ הפאנק" על ידי רבים. היא נחשבת למוזיקאית מרכזית בפיתוח מוזיקת הפופ פאנק וכמי שסללה את הדרך בתחילת שנות האלפיים לשאר הנשים בז'אנר זה.
אלבום האולפן השני שלה, "Under My Skin" משנת 2004, הפך לאלבומה הראשון שכובש את מצעד הבילבורד 200 בארצות הברית ומאוחר יותר מכר כ-10 מיליון עותקים ברחבי העולם. אלבומה השלישי, "The Best Damn Thing" (2007), הגיע למקומות הראשונים במצעדי מדינות רבות בהן, קנדה, ארצות הברית, גרמניה, בריטניה ויפן והוציא את הסינגל המוביל, "Girlfriend" שהיה לשירה הראשון בראש מצעד הבילבורד הוט 100 והוכתר כסינגל הנמכר ביותר בעולם לאותה שנה לצד הווידאו קליפ שלו ששבר שיא בכך שהפך לראשון בהיסטוריה שחצה את רף 100 מיליון הצפיות באתר יוטיוב. אלבום האולפן הרביעי, "Goodbye Lullaby" (2011), והחמישי שלה, "Avril Lavigne" (2013), המשיכו את הצלחתה המתמשכת. בשנת 2019, לאחר שלקחה הפסקה מעולם המוזיקה למשך 6 שנים, הוציאה לאבין את אלבומה השישי, "Head Above Water".
בשנת 2009, דורגה על ידי מגזין הבילבורד במקום ה-28 ברשמית אמני העשור ונוסף לקריירת המוזיקה שלה, לאבין דיבבה את הדמויות הת'ר בסרטי האנימציה מעבר ליער ואליס באומת המזון המהיר בשנת 2006 ואת שלגיה בסרט המוזיקלי בלגן בממלכה ב-2018. נכון לספטמבר 2015, מכרה כ-40 מיליון אלבומים ו-30 מיליון סינגלים בעולם לצד זכיותיה ב-8 פרסי הרדיו של דיסני מתוך כ-21 מועמדויות, 2 פרסי המוזיקה של MTV אירופה, 6 פרסי המוזיקה העולמית, ו-8 מועמדויות לפרס גראמי.
ביוגרפיה

לאבין נולדה בבלוויל, אונטריו שבקנדה, למשפחה נוצרית. השם אבריל משמעותו חודש אפריל בצרפתית. בגיל שנתיים, החלה אבריל לשיר עם אמה בכנסייה, וכבר אז אמה גילתה את כישרון השירה שלה. ללאבין יש אח גדול, מאט, ואחות קטנה, מישל. בגיל חמש עברה משפחתה לנאפני שבאונטריו, עיירה קטנה בעלת 5,000 תושבים לערך, שם החלה לאבין לשיר במקהלה ולמדה לנגן בגיטרה בכוחות עצמה. בשנת 1999 השתתפה לאבין בתחרות רדיו וזכתה לשיר עם הזמרת הקנדית שאניה טוויין את השיר "What Made You Say That" מול קהל של 20,000 איש באוטווה במהלך סיבוב ההופעות של טוויין באותה שנה. באותה שנה, הוזמנה לאבין לבצע עם זמר קנדי מקומי, סטפן מאד את השיר "Touch The Sky", שנכנס לאלבומו, "Quinte Spirit". בנוסף, היא שרה איתו את השירים "Temple Of Life" ו-"Two Rivers" ועבור אלבומו השני, "My Window To You" שיצא בשנת 2000.
במהלך שנת 2000, התגלתה לאבין על ידי הסוכן המקצועי קליף פאברי, במהלך הופעתה בחנות ספרים שבקינגסטון, אונטריו, אשר שלח את הופעתה למגוון חברות תקליטים. מארק ג'ואט, ממייסדי חברת התקליטים נטוורק, קיבל הקלטה של אחת מהופעותיה וסידר לה לעבוד עם המפיק המוזיקלי, פטר זיזו בקיץ 2000 בניו יורק. בספטמבר 2000, בזמן שהותה בניו יורק, כשהייתה בסך הכל בת 16, הוחתמה לאבין על חוזה התקליטים הראשון שלה, על ידי תקליטי אריסטה, לאחר שהופיעה בפני מנכ"ל החברה, L.A. Reid.
קריירה > 1999–2001: תחילת הקריירה

בשנת 1999, זכתה לאבין בתחרות רדיו בהופעה עם הזמרת הקנדית שאניה טוויין במרכז קורל באוטווה, לפני קהל של כ-20,000 איש בעודן מבצעות את שירה של טוויין, "What Made You Say That". לאחר זכייתן לאבין אמרה לטוויין כי היא הולכת "להיות מפורסמת". במהלך הופעה בתיאטרון הקהילתי של נוקס, לאבין הבחינה בזמר העממי המקומי סטיבן מדד, הוא הזמין אותה להשתתף בשירו, "Touch the Sky", לאלבומו "Quinte Spirit" משנת 1999. מאוחר יותר השתתפה לאבין בשיריו "Temple of Life" ו-"Two Rivers" באלבום ההמשך שלו, "My Window to You", בשנת 2000.
בדצמבר 1999 התגלתה לאבין על ידי המנהל המקצועי הראשון שלה, קליף פאברי, בזמן שהופיעה עם שירי קאנטרי בחנות ספרים "פרקים" בקינגסטון, אונטריו. פברי שלח קלטות VHS מההופעות הביתיות שלה למספר לקוחות פוטנציאליים בתעשייה, ולאבין עצמה ביקרה אצל כמה מנהלים. מארק ג'ואט, מייסד שותף של חברת הניהול הקנדית, "Nettwerk", קיבל עותק מהופעות הקריוקי שלה שהוקלטו במרתף של הוריה, ג'ואט דאג לכך שלאבין תעבוד עם המפיק פיטר זיזו במהלך קיץ שנת 2000 בניו יורק, שם כתבה את השיר "Why". באותה תקופה, התגלתה במהלך טיול בניו יורק על ידי חברת ההקלטות אריסטה רקורדס.
בנובמבר 2000, קן קרונגארד נציג חברת ההקלטות, "A&R", הזמין את מנהל ההקלטות אנטוניו רייד שהיה לראש חברת אריסטה רקורדס, לאולפן של "זיזו" במנהטן כדי לשמוע את לאבין שרה. האודישן שלה בן ה-15 הדקות "כל כך הרשים" את רייד שהוא החתים אותה מיד עם בחברה עם עסקה בשווי של 1.25 מיליון דולר לשני אלבומים ותוספת של 900,000 דולר עבור קידום פרסומה. בשלב זה לאבין גילתה שהיא משתלבת באופן טבעי עם קליקת הסקייטרים של בית הספר התיכון שלה, דימוי שעבר לאלבום הראשון שלה, אך אף על פי שהיא נהנתה מסקייטבורד, בית הספר השאיר אותה בתחושת חוסר ביטחון. לאחר שחתמה על חוזה תקליטים, ובתמיכה של הוריה, היא עזבה את בית הספר כדי להתמקד בקריירת המוזיקה שלה. להקתה של לאבין נבחרה על ידי "Nettwerk", מכיוון שהם רצו אמנים צעירים שהיו בסצנת הפאנק רוק הקנדית שיתאימו לאישיותה של לאבין.
קריירה > 2002–2003: Let Go

ריד העניק לג'ושוע סרובין מ-"A&R" את האחריות לפקח על התפתחותה של לאבין והקלטת אלבום הבכורה שלה. הם בילו בניו יורק מספר חודשים בעבודתה עם כותבים משותפים שונים, וניסו לגבש עבורה צליל אישי. סרובין אמר בראיון כי הם נאבקו בתחילה, אף על פי ששיתופי פעולה מוקדמים עם מפיקי פזמונאים ובהם סבל בריר, קורט פרסקה, ופיטר זיזו הביאו לכמה שירים טובים, אך הם לא התאימו לקולה של לאבין או לאישיותה. רק לאחר שנסעה ללוס אנג'לס במאי 2001 ויצרה שני שירים עם צוות המפיקים "המטריקס", הרגישה חברת ההקלטות כי היא עשתה פריצת דרך גדולה. לאבין עבדה עוד עם המטריקס וגם עם הזמר והיוצר קליף מגנס. הקלטת אלבום הבכורה שלה הסתיים בינואר 2002.
ביוני 2002, הוציאה לאבין את אלבומה הראשון "Let Go". האלבום הפך להצלחה בין לאומית והגיע למקומות הראשונים באוסטרליה, קנדה, אירלנד, בריטניה, ניו זילנד, סקוטלנד ולמקום השני במצעד הבילבורד 200 בארצות הברית. בבריטניה שבר שיא גינס בכך שהפך את לאבין לאמנית הצעירה ביותר בעודה בת 17 לכבוש את המצעד הרשמי במדינה. עד סוף שנת 2002 האלבום הוסמך לתואר פלטינה מרובעת על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי, (RIAA) ובכך הפך אותה לאמנית הנמכרת ביותר לאותה שנה לצד אלבום הבכורה הנמכר של השנה. עד מאי 2003, מכר מעל מיליון עותקים בקנדה והוכתר בתואר היהלום. עד היום, "Let Go" מכר מעל 20 מיליון עותקים בעולם ומוכתר כאחד האלבומים הנמכרים בכל הזמנים. סינגל הבכורה של לאבין, "Complicated", הגיע למיקומים הראשונים במצעדי נורווגיה, אירלנד, מקסיקו, אירופה, אוסטרליה ולשני במצעד הבילבורד הוט 100 בארצות הברית. הסינגלים הבאים מתוך האלבום, "Sk8er Boi" ו-"I'm with You" הגיעו לעשירייה הראשונה במצעדים רבים בעולם והפכו את לאבין יחד עם סינגל הבכורה, לאמנית השנייה בהיסטוריה אשר כובשת את מצעד המיינסטרים של בילבורד בארצות הברית עם שלושת שיריה הראשונים. ב-1 באפריל 2003, יצא הסינגל הרביעי והאחרון "Losing Grip". בתקופת האלבום, זכתה בפרסים רבים בהם פרס הווידאו קליפים של MTV בקטגוריית אמן הבכורה הטוב ביותר, פרס בחירת הילדים של ניקלודיאון, פרס בחירת הנוער, 4 פרסי מוזיקת "Juno" הקנדיים מתוך 6 מועמדויות שונות והועמדה כ-5 פעמים לפרס גראמי כולל בקטגוריות האמן החדש הטוב ביותר, שיר השנה עם "Complicated", ואלבום הפופ ווקאל הטוב ביותר עם "Let Go".
בשנת 2002, הופיעה לאבין בקליפ השיר "Hundred Million" של להקת הפופ פאנק טרבל צ'אגר. במרץ 2003 הצטלמה לשער המגזין רולינג סטון וחודש לאחר מכן ביצעה את השיר "Fuel" כחלק ממחוות MTV ללהקת הרוק מטאליקה. ב-5 בדצמבר 2002 יצאה לסיבוב ההופעות הראשון שלה, "Try to Shut Me Up Tour" שכלל כ-70 הופעות.
קריירה > 2004–2005: Under My Skin

אלבומה השני של לאבין, "Under My Skin", יצא ב-25 במאי 2004 בארצות הברית. הוא מוקם במקום הראשון בארצות הברית, באנגליה, בגרמניה, בקנדה, במקסיקו, בארגנטינה, בספרד, באירלנד, בתאילנד, בקוריאה ובהונג קונג. את רוב האלבום כתבה לאבין עם הזמרת הקנדית שאנטאל קראוויאזוק, ועל ההפקה ניצחו דון גילמור, בוטץ' ווקר וריאן מיידה. לאבין עבדה עם בן מודי (חבר להקת אוונסנס לשעבר) על מספר שירים, אך רק "Nobody's Home" נכנס לבסוף לאלבום.
הסינגל הראשון מתוך האלבום, "Don't Tell Me", הגיע למקום הראשון במצעד הארגנטינאי והמקסיקני, לטופ 5 במצעדי אנגליה וקנדה ולטופ 10 באוסטרליה ובברזיל. "My Happy Ending", הסינגל השני, הגיע לטופ 10 בארצות הברית. השיר היה הלהיט השלישי הכי גדול של לאבין בארצות הברית. הסינגל השלישי, "Nobody's Home", לא הצליח כמצופה, והגיע רק עד למקום ה-41 במצעד. הסינגל הרביעי, "He Wasn't", נכנס למקום ה-23 במצעד הבריטי ולמקום ה-25 באוסטרליה אבל לא יצא בארצות הברית. "Fall To Pieces" היה לסינגל החמישי והאחרון מתוך האלבום. השיר יצא כסינגל לרדיו בלבד, ללא וידאו קליפ. בבילבורד האמריקאי הוא הגיע רק אל המקום ה-106 והפך לסינגל הפחות מצליח של לאבין. האלבום מכר מעל 370,000 עותקים בארצות הברית בשבוע הראשון לצאתו והפך לאחד האלבומים הנמכרים ביותר מאז שנת 2000 וכן זיכה את לאבין בשני תארים ב"פרסי המוזיקה העולמית" בשנת 2004, "זמרת הפופ-רוק הטובה ביותר" ו"הזמרת הקנדית המוכרת ביותר".
קריירה > 2006–2008: The Best Damn Thing

אלבומה השלישי, "The Best Damn Thing", יצא ב-17 באפריל 2007 בארצות הברית וב-15 באפריל בישראל. האלבום הופק על ידי ד"ר לוק, דריק ויבלי, ורוב קאבאלו. באלבום 12 שירים.
הסינגל הראשון מתוך האלבום, הוא השיר "Keep Holding On" שיצא לרדיו כתקליט שדרים והיה הסינגל הקולנועי של הסרט אראגון, אך לא רשמי של האלבום עצמו. הסינגל הרשמי הראשון הוא "Girlfriend" שהצליח בקנה מידה עולמי והפך ללהיט כמה ימים לאחר יציאתו והגיע למקום ראשון במצעד השירים הרשמי של ארצות הברית. גרסה נוספת של השיר יצאה עם הראפרית ליל מאמא וכן גרסאות בשפות שונות. הסינגל השני מהאלבום הוא הבלדה "When You're Gone" שהצליחה לשחזר את ההצלחה של השיר "Girlfriend". הסינגל השלישי היה "Hot". הסינגל הרביעי והאחרון מהאלבום הוא "The Best Damn Thing". כמו כן, אבריל זכתה בתואר "זמרת הקאנטרי הטובה בעולם" בשנת 2008.[דרוש מקור]
קריירה > 2009–2011: Goodbye Lullaby

על פי המגזין "Nylon", אלבומה הרביעי של לאבין, "Goodbye Lullaby", היה אמור לצאת בספטמבר 2010, אך הוא נדחה למועד לא ידוע, עד שב-10 בנובמבר 2010 פרסמה לאבין הודעה רשמית שהיא סיימה את אלבום האולפן הרביעי שלה. בטקס פרסי ה-AMA שנערך ב-21 בנובמבר 2010, לאבין חשפה את תאריך היציאה ושמו הרשמי. הסינגל הראשון, "What The Hell", יצא לאור ב-31 בדצמבר 2010 והגיע למקום הראשון בדרום קוריאה, אינדונזיה ומצעד המבוגרים היפני בעוד שביפן ובצ׳כיה הגיע למקום השני ואילו בהונגריה, סלובקיה, ניו זילנד, קנדה, אוסטרליה ומצעד המיינסטרים האמריקאי הגיע לעשרת הגדולים. הסינגל השני, "Smile", יצא לאור במאי 2011 והגיע למקום השני במצעד הפלמי בבלגיה, למקום השלישי בברזיל ולעשרת הגדולים במצעד הוולוני בבלגיה. הסינגל השלישי "Wish You Were Here" יצא לאור בספטמבר 2011 והגיע למקום השלישי בלבנון ולעשרת הגדולים בבלגיה ודרום קוריאה. במהלך שנת 2011 יצאה לאבין לסיבוב הופעות בינלאומי בשם "Black Star Tour".
בינואר 2010, יצא הסינגל "Alice" מתוך פסקול הסרט "אליס בארץ הפלאות" שמבוצע ונכתב על ידי לאבין, והופק על ידי בוטץ' ווקר. הסינגל נכלל באלבום במהדורה מורחבת.
בעקבות רעידת האדמה בהאיטי ב-2010 אבריל התארחה בגרסה למען האיטי של השיר "Wavin' Flag" של קיינאן לצד אמנים נוספים מקנדה, וביניהם פייר בובייה, דרייק, נלי פורטדו וג'סטין ביבר.
קריירה > 2012–2015: Avril Lavigne

שלושה חודשים בלבד לאחר צאת "Goodbye Lullaby" הודיעה לאבין שהתחילה לעבוד על אלבומה החמישי. האלבום, על פי לאבין, יהיה מבחינה מוזיקלית ההפך מ-"Goodbye Lullaby" וש "האלבום הבא יהיה יותר פופ ויותר כיפי שוב. יש לי שיר שאני כבר יודעת שיהיה סינגל, אני רק צריכה להקליט אותו מחדש!". לקראת סוף 2011, לאבין חתמה חוזה חדש עם חברת התקליטים "Epic Records".
האלבום, שקרוי על שמה, יצא לאור ב-1 בנובמבר 2013 והיווה את האלבום הראשון אותו הקליטה תחת אפיק. סינגל הבכורה מתוכו, "Here's To Never Growing Up", יצא ב-9 באפריל 2013. הסינגל הופק בידי מרטין ג׳ונסון מלהקת בויז לייק גירלז והקליפ לשיר לווה באזכור לסינגל הראשון של לאבין, ״Complicated״ דרך הלבוש והסקייטבורד המופיעים בקליפ. הסינגל הגיע ל-20 הגדולים בארצות הברית, בריטניה ואוסטרליה. ביפן ובטאיוואן, לעומת זאת, השיר הגיע למקום הראשון, בדרום קוריאה הגיע למקום השני ואילו במצעד הוולוני בבלגיה ובברזיל הגיע למקום השלישי. ב-18 ביולי 2013, יצא לאור הסינגל השני "Rock N Roll". ב-7 באוקטובר, יצא לאור הסינגל השלישי "Let Me Go" בו היא משתפת פעולה עם בעלה לאותם ימים וסולן להקת ניקלבק, צ'אד קרוגר. הסינגל הרביעי והאחרון מתוכו, ״Hello Kitty״, יצא לאור באפריל 2014 ועורר סערה בעקבות הקליפ אשר הכיל סטריאוטיפים גזעניים כלפי היפנים. לאבין בתגובה אמרה כי "הקליפ נעשה בעזרת צוות יפני עבור המעריצים היפנים שלי וטסתי לטוקיו במיוחד לצלם שם את הקליפ". השיר ״Give You What You Like״ אמנם לא יצא כסינגל, אך נתרם עבור סרט הטלוויזיה הספר השחור של האומנת. האלבום מכר מעל ל-500,000 עותקים בארצות הברית והגיע למעמד זהב באוסטרליה. האלבום קיבל בקנדה תואר זהב ומועמדות לפרס ג'ונו עבור פופ אלבום השנה.
בזמן ההקלטות לאלבום, תרמה לאבין גרסאות כיסוי לשירים "How You Remind Me" (במקור של להקת ניקלבק) ו-"Bad Reputation" (במקור של ג'ואן ג'ט) לפסקול הסרט ה-12 של וואן פיס.
במהלך אמצע 2014, לאבין הייתה מופע החימום עבור להקת הבנים הבקסטריט בויז במסגרת סיבוב הופעות עולמי והופיעה בפסטיבל מוזיקה קיץ סוניק בטוקיו שביפן.
ב-26 באפריל 2015, הוציאה לאבין סינגל בשם "Fly", שפורסם בשיתוף ספיישל אולימפיקס 2015, ולהוציא אלבום עבור חג המולד.
קריירה > 2016–הווה: Head Above Water

ב-25 בדצמבר 2016 הודיעה לאבין באמצעות חשבון האינסטגרם שלה שהיא עובדת על מוזיקה חדשה והיא תוציא אלבום חדש בשנת 2017. לאבין השתתפה בשיר "Listen" מאלבום האולפן השמיני של להקת הרוק היפנית One Ok Rock.
ב-14 בפברואר, יצא האלבום "Head Above Water". הסינגל הראשון מתוכו, "Head Above Water", הגיע למקום השני במצעד הנוצרי האמריקאי בעוד שבהונגריה, צ׳כיה וקנדה הגיע לעשרת הגדולים.. בביקורות שעלו באתרי ביקורות מוזיקה נחשבים, טענו הסינגל משמש כ'קאמבק' של לאבין, לאחר שבמשך כ-5 שנים לא הוציאה מוזיקה חדשה. נוסף על כך, השיר מתאר את מאבקה של לאבין במחלת הליים שעמה התמודדה והחלימה. סינגלים נוספים שליוו את האלבום היו "Tell Me it's Over",‏ "Dumb Blonde" (עם ניקי מינאז') ו-"I Fell in Love with a Devil". האלבום הגיע לעשרת הגדולים באוסטרליה, אוסטריה, קנדה, גרמניה, יפן, איטליה, שווייץ ובריטניה בעוד שבארצות הברית הגיע למקום ה-13.
בשנת 2019, יצאה לסיבוב ההופעות "Head Above Water Tour", אך כל עשרות המופעים שהיו צריכים להתקיים בשנת 2020, בוטלו עקב מגפת הקורונה. לאחר מכן הכריזה לאבין על סבב הופעות "Avril Lavigne World Tour 2021", אשר יכיל את המדינות אשר ההופעות בוטלו ויחל בשנת 2021. בעקבות המגפה, הוציאה לאבין שיר בשם ״We Are Warriors״.
בשנת 2021, הוציאה לאבין את הסינגל "Flames", עם הזמר מוד סאן. ב-10 בנובמבר, הוציאה סינגל חדש בשם "Bite Me".
קריירת משחק

במהלך השנים החלה לאבין להתעניין בהופעות בטלוויזיה ובקולנוע וטענה שהניסיון הרב שלה ביצירת קליפים מוזיקליים יהיו לטובתה. לאבין ציינה במיוחד שהקליפ לשיר "Nobody's Home" דרש את יכולת המשחק הטובה ביותר. ההופעה הראשונה שלה בטלוויזיה הייתה בשנת 2002 בפרק של סברינה המכשפה הצעירה שם הופיעה עם הלהקה שלה במועדון לילה עם השיר "Sk8er Boi". לאחר מכן, בשנת 2004, השתתפה לאבין כשחקנית אורחת בסרט "הולכים רחוק". בסרט, הכוכבים הראשיים נתקלים בה מאחורי הקלעים לאחר הופעתה עם השיר "Losing Grip" בטקס פרסי MuchMusic.
בנובמבר 2005 הצטלמה לאבין לסצנה בסרט "העדר" בכיכובו של ריצ'רד גיר. הסרט יצא בשנת 2007 והצילומים נערכו בניו מקסיקו. לאבין גילמה בחורה בשם ביאטריס בל, חברתו של פושע מבוקש.
ב-2006 דיבבה לאבין את דמותה של האט'ר, האופוסום בסרט "מעבר ליער".
מאוחר יותר ב-2006, לאבין השתתפה בסרט "פאסט פוד" אשר בוים על ידי ריצ'רד לינקלייטר. לאבין גילמה את אליס, תלמידת תיכון.
חיים אישיים > מערכות יחסים

ב-5 ביולי 2006, נישאה בראשונה לסולן להקת הרוק הקנדית סאם 41, דריק וויבלי. הזוג החל לצאת עוד ב-2005. וויבלי הציע לה  נישואין ביוני 2005. ב-9 באוקטובר 2009 הזוג התגרש. הגירושים נכנסו לתוקף ב-16 בנובמבר 2010.
לאחר גירושיה החלה לאבין בקשר זוגי עם כוכב "הוליווד הילס" ברודי ג׳נר. הם היו בזוגיות במשך כשנתיים, מפברואר 2010 ועד ינואר 2012.
ב-1 ביולי 2013, נישאה בשנית עם סולן להקת הרוק הקנדית ניקלבק, צ'אד קרוגר. את קרוגר היא הכירה במסגרת עבודתם המשותפת על אלבומה החמישי, והזוג התארס באוגוסט 2012, כחודש לאחר שהחלו לצאת. כשנתיים לאחר מכן, ב-2 בספטמבר 2015 הודיע הזוג על גירושיהם והבהירו שהגירושים נעשו מתוך כבוד וידידות.
במרץ 2021 החלה לצאת עם מוד סאן, זמר וראפר אמריקאי. הם אף התארסו ב-27 במרץ 2022, אם כי נפרדו בפברואר 2023.
בפברואר 2023, דווח כי החלה במערכת יחסים עם הראפר האמריקאי טייגה.
חיים אישיים > קעקועים

ללאבין ישנם קעקועים רבים, נכון לשנת 2010, רק מעטים מקעקועיה של לאבין ייחודיים לה והשאר תואמים את אלה של חברותיה. בחלק הפנימי של פרק כף היד השמאלי שלה קעקעה כוכב, שנוצר במקביל לקעקוע זהה של חברה בן מודי. בסוף שנת 2004 היה לה קעקוע לב ורוד קטן סביב האות "D" שנמצא על פרק ידה הימנית, שייצגה את החבר שלה באותה העת, דריק וויבלי. לאבין ובעלה באותה העת, וויבלי קיבלו קעקועים תואמים במרץ 2010, לרגל יום הולדתו ה-30. באפריל 2010 הוסיפה קעקוע נוסף על פרק כף היד שלה, של ברק והמספר 30. במאי 2010, זכתה לתשומת לב תקשורתית לאחר שהיא ובן זוגה באותה העת ברודי ג'נר קיבלו כל אחד קעקועים תואמים של המילה "FUCK" על צלעותיהם.
לאבין הופיעה בשער המגזין "Inked" בחודש יוני אותה שנה שם שוחחה על הקעקועים שלה, כולל קעקוע "שחר המנזר" ואישרה את קעקוע ה-"FUCK" בעודה מכנה את המילה כמילה "האהובה עלייה". היא הוסיפה כי היא רוצה לקבל קעקוע של "לב גדול תחת דגל עם שם... אני אחכה כמה שנים ואוודא שאני עדיין רוצה את זה, אני צריכה לחכות למישהו מיוחד שיחזור לחיי". ביולי 2010, קעקעה את שמו של חברה באותה העת ברודי ג'נר מתחת לשדה הימני.
חיים אישיים > אזרחות צרפתית

לאבין יכלה להחשב כאזרחית צרפתית כבר מלידה, בזכות אביה שנולד שם ועל פי חוק דין הדם שבצרפת. ב-2011 הגישה בקשה לדרכון צרפתי, וקיבלה אותו. ב-2012 דווח כי מכרה את ביתה בבל אייר (הבית בו התגוררה מימי נישואיה לבעלה הראשון וויבלי), ושעברה להתגורר בדירה בפריז גם כדי ללמוד את השפה הצרפתית בבית ספר ברליץ.
חיים אישיים > בריאות ותזונה

בשנת 2014, נפוצו שמועות על מחלה מסתורית שלוקה בה לאבין, לאחר שלא נראתה בציבור במשך זמן. לאבין שלחה הודעה למעריציה בחשבונה בטוויטר שבו ביקשה "להתפלל עבורה". ב-1 באפריל 2015, הודיעה כי הייתה מרותקת למיטתה משום שחלתה במחלת ליים.
לאבין שמרה על תפריט תזונתי קשוח ועל ספורט, יוגה ומדיטציה, עד שחל שיפור במצבה. בריאיון שהעניקה למגזין "People", הצהירה כי "זה הדבר הגרוע ביותר שאירע לי אי פעם". כחודשיים לאחר מכן, ב-29 ביוני סיפרה בדמעות ובבכי במהלך ריאיון לתוכנית הבוקר האמריקאית "בוקר טוב אמריקה" שמצבה טוב יותר לאחר שמחצית הטיפול מאחוריה והיא מרגישה בהתקדמות גדולה. לאבין היא צמחונית.
הישגים בולטים

בשנת 2003 זכתה לאבין בפרס ההישג הבינלאומי עבור השיר "Complicated" בטקס פרסי "SOCAN" בטורונטו, קנדה. בשנתיים בלבד, קיבלה לאבין כ-8 מועמדויות לפרס גראמי כולל קטגוריית האמן החדש הטוב ביותר. כמו כן היא הועמדה כ-3 פעמים בטקס פרסי המוזיקה האמריקאית לצד מועמדות בטקס פרסי המוזיקה הבריטית זכייה ב-2 פרסי המוזיקה של MTV אירופה בקטגוריות הסולו הטוב ביותר והשיר המושך ביותר עבור "Girlfriend". היא זכתה ב-8 פרסי הרדיו של דיסני והועמדה כ-14 פעמים בטקס פרסי המוזיקה העולמית מתוכם זכתה ב-8 קטגוריות. בין השנים 2003–2008, זכתה ב-3 פרסים בטקס פרסי בחירת הילדים של ניקלודיאון. נכון לנובמבר 2020, לאורך שנות הקריירה שלה, לאבין זכתה סך הכל בכ-169 פרסים שונים מתוך 308 מועמדויות.
ברחבי העולם, מכרה לאבין מעל 40 מיליון אלבומים ו-30 מיליון סינגלים שלה, בהם 12.4 מיליון עותקי אלבומים בארצות הברית נכון לספטמבר 2015 על פי מגזין הבילבורד. בשנת 2009 דורגה על ידי המגזין כאמנית הפופ במקום ה-10 של שנות האלפיים ובמיקום ה-28 ברשימת האמן המוביל ביותר של שנות האלפיים בהתבססות על מכירות מסחריות בארצות הברית. בינואר 2003, שברה שיא גינס בכך שהפכה לאמנית הסולו הצעירה ביותר בכל הזמנים אשר כבשה את מצעד האלבומים הרשמי בבריטניה בעודה בת 18 שנים ו-106 ימים עם האלבום "Let Go". היא החזיקה בשיא עד שנת 2004 עד שדווח כי האמנית ג'וס סטון שברה אותו בעודה בת 17 וחודשיים עם אלבומה "Mind Body & Soul".
בשנת 2007 לאבין שברה שיא נוסף, בכך שהווידאו קליפ של שירה "Girlfriend" הוכתר כראשון בהיסטוריה אשר חוצה את רף 100 מיליון הצפיות ביוטיוב, נכון לנובמבר 2020 השיג מעל 536 מיליון צפיות באתרה. בשנת 2008, לאבין הפכה לאמנית המערב הראשונה אשר קיימה כחלק מסיבוב הופעות רשמי תאריכי הופעות בסין עם כ-6 מופעים שונים עם "The Best Damn Tour" והיא נחשבת לאמנית המערב הגדולה ביותר ביבשת אסיה במיוחד ביפן בה מוכתרת כאמנית המערב היחידה שמחזיקה בכ-3 אלבומים ראשונים עם מעל למיליון עותקים מאז שנות האלפיים. לאבין היא האמנית היחידה שהופיעה בשלושה טקסים רשמיים של אירועי תחרויות ספורט שונות בהם, משחקי החורף האולימפיים בטורינו בשנת 2006 ובוונקובר ב-2010, ובטקס הפתיחה של משחקי אולימפיאדת העולם בקיץ 2015.
תדמית ציבורית

לאחר שלאבין הוכרה כזמרת בין לאומית בשנת 2003, היא הייתה ידועה בסגנון הטום בוי שלה שכלל לבוש גופיות, עניבות, וסניקרס. היא העדיפה בגדים רחבים, נעלי החלקה, רצועות יד ולפעמים שרוכי נעליים כרוכים סביב אצבעותיה. במהלך צילומיה השונים, היא העדיפה ללבוש חולצות טי "ישנות ומקומטות" מאשר בגדים "יקרים ונוצצים". בתגובה להשפעותיה האופנתיות והמוזיקליות, פרסומים רבים בתקשורת כינו אותה "נסיכת או מלכת הפופ פאנק" והגרסה הנשית ללהקת הרוק בלינק-182. עיתונאים ומעריצים החלו לראות בה כמי שמוגדרת כ-אנטי בריטני", מאחר תדמיתה הפחות ממוקדת מסחרית אלא "אמיתית" אך גם משום שהייתה חזקה מאוד. בתגובה לאבין אמרה כי "אני לא מורכבת ולא אומרים לי מה להגיד ואיך לפעול, אז הם היו חייבים לקרוא לי "אנטי בריטני" מה שאני לא".
בנובמבר 2002, טענה כי היא מרגישה שהיא "לובשת תחפושת" ולכן הפסיקה לענוד עניבות בעודה אומרת כי היא עושה מאמץ מודע לשמור על המוזיקה שלה בראש סדר העדיפויות שלה ולא על הדימוי הציבורי שלה. בשנת 2011 בצאתו של אלבום האולפן השני שלה, לאבין החלה להופיע בסגנון גותי והתלבשה בבגדי חצאית טוטו שחורה ופיתחה תדמית המתארת חרדה. במהלך תקופתה שנות אלבומה "The Best Damn Thing", לאבין החלה לשנות כיוונים בתדמיתה וצבעה את שערה השטני לבלונדיני עם פס וורד ולבשה תלבושות נשיות בהן נכללו ג'נס ועקבים גבוהים ודגמנה למגזינים כגון הרפרס בזאר.
בראיון התייחסה לסגנונה החדש ואמרה כי, "אני לא באמת מתחרטת על שום דבר, אתה יודע, היה לזה את הזמן והמקום המתאים לו ועכשיו כולי התבגרתי ועברתי הלאה". לאבין ידועה בכך שהיא נושא בולט לאורך השנים של תאוריית קונספירציה לכך שהתאבדה בשנת 2003, והוחלפה בגוף של כפילה שגויסה בעבר בכוונה כדי להסיח את דעתם של צלמי הפפראצי. מקורה של קונספירציה זו הייתה בדיחה בבלוג ברזילאי, אך מאז שהוצאה לאור הפכה למחלוקת גדולה בקרב המעריצים והתקשורת. בראיון שערכה תחנת רדיו באוסטרליה בנובמבר 2018, לאבין הגיבה לנושא ואמרה כי, "הרבה אנשים חושבים שאני זאת לא אני האמיתית, מה שכל כך מוזר! כאילו, למה שהם יחשבו את זה בכלל?".