stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עוצבת מרכבות האש
מפקדי החטיבה

| שם | תקופת כהונה | הערות |
| --- | --- | --- |
| אמי פלנט | יוני 1983 - 1986 | מפקד החטיבה הראשון |
| דוביק טל | 1987 - 1988 |  |
| יצחק הראל | 1988 - 1991 | לימים מנכ"ל רכבת ישראל |
| אודי אדם | 1991 - 1993 | לימים מנכ"ל משרד הביטחון |
| סמי תורג'מן[דרוש מקור] | 1996 - 1997 | לימים מפקד פיקוד הדרום |
גיורא סגל: 
נדב שחר: 
| עודד בסיוק |  | לימים ראש חטיבת התכנון באגף התכנון |
| עינב שלו |  | לימים ראש חטיבת היבשה במפקדת זרוע היבשה |
| דן נוימן | 2010 - 2013 | לימים מפקד עוצבת געש |
סרפנטין

ערך זה עוסק במינרל. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 תכונות המינרל
 הרכב כימי:   (Mg,Fe)3Si2O5(OH)4 
 מערך קריסטלוגרפי:  משתנה בין הסוגים: מונוקליני, טריקליני או אורתורומבי
 צורת הגביש:  אף פעם לא כגבישים בודדים גדולים, בדרך כלל לוחי, קומפקטי או סיבי. עורקים של סרפנטין סיבי מצויים בתוך סרפנטין קומפקטי או בתוך סלעים אחרים.
 צבע:  צהוב עד זהוב, ירוק כהה, ירוק זית, חום או שחור, לרוב בכתמים או בעורקים.
 ברק:  שמנוני, שעוותי או דמוי משי
 שקיפות:  שקוף למחצה עד אטוּם.
 פצילות:  בסוגי הכריזוטיל לא קיימת, טובה בכיוון אחד בליזרדיט ואנטיגוריט.
 שבירה:  דמוית קונכייה בליזרדיט ואנטיגוריט התפצלות לשביבים בסוגי הכריזוטיל.
 קשיות:  3 עד 4.5 בסולם מוס
 משקל סגולי:  2.6-2.2
 שרטוט:  לבן
 מינרלים נלווים:  כרומיט, אוליבין, גארנט, קלציט, ביוטיט וטלק
 סוגים
 אנטיגוריט כריזוטיל ליזרדיט:  מונוקליני, גבישים לוחיים מונוקליני או אורתורומבי, גבישים סיביים  טריקליני גבישים עדינים דמוי קשקשים
סרפנטין הוא שם קבוצת מינרלים יוצרי סלעים השייכת לקבוצת המינרלים הפילוסיליקטיים - (סיליקטים במבנה בצורת לוחיות). הנוסחה הכימית הכללית של הקבוצה היא Fe,Mg)3Si2O5OH4). המינרלים במשפחה עשויים לכלול כמויות זעירות של יסודות נוספים כולל כרום, קובלט, וניקל. במינרלוגיה ובגמולוגיה עשוי הכינוי סרפנטין להתייחס לכל אחד מ-20 הסוגים השייכים לקבוצת הסרפנטין. בשל העובדה שהמינרל מופיע פעמים רבות כתערובת של הסוגים קשה לאבחן את סוג המינרל ולרוב לא מתבצעת הבחנה כזו. קיימים שלושה סוגים פולימורפיים של סרפנטין אנטיגוריט, כריזוטיל וליזרדיט.
סקירה כללית

מקור שמו של הסרפנטין הוא מהמילה בלטינית לנחש (serpens, מילה שחדרה במשמעות זו לשפות האירופיות השונות). יש כמה סברות מדוע קרוי המינרל כך. סברה אחת היא שהמינרל קיבל את כינויו משום שגווניו או צורת הכתמים שלו מזכירה עור נחש. סברה אחרת היא משום האמונה כי האבן מהווה הגנה יעילה מפני הכשות נחשים. סברה שלישית נובעת מהעובדה כי בסלע הבנוי בעיקר ממינרל זה הקרוי סרפנטיניט מופעים לעיתים עורקים לבנים מתפתלים של מגנזיט שצורתם מזכירה נחש. הסרפנטין נוצר בתהליכי התמרה של פרידוטיט ופירוקסן. בתהליך פסאודומורפי יכולים הסרפנטינים להחליף סיליקטים אחרים של מגנזיום. ההתמרות עשויות להיות בלתי שלמות, עובדה הגורמת לכך שתכונותיהם הפיזיות של הסרפנטינים משתנות בצורה נרחבת. כשהסרפנטינים מהווים חלק משמעותי בפני השטח, בדרך כלל הקרקע עשירה בחרסית.
אַנטיגוֹריט הוא פולימורף של סרפנטין הנוצר בדרך כלל כתוצאה מהתמרה של סלעים אולטרה-מאפיים (עשירים בברזל ובמגנזיום) והוא יציב בטמפרטורות גבוהות מעל ל-600 °C בעומק של כ-60 קילומטרים. בניגוד לו, הליזרדיט והכריזוֹטיל נוצרים בדרך כלל קרוב לפני השטח ומתפרקים בטמפרטורות נמוכות יחסית, כנראה נמוך מ-400 °C. משערים כי הכריזוטיל אף פעם אינו יציב בהשוואה לשני הפולימורפים האחרים של הסרפנטין.
דגימות של הקרום הימי ומחלקה העליון של המעטפת שמתחת לאוקיינוסים מראות שסלעים אולטרה-מאפיים שם מכילים כמויות גדולות של סרפנטין. אנטיגוריט כולל בהרכבו מים, כ-13% ממשקלו. מכאן שייתכן שלאנטיגוריט תפקיד חשוב בהולכת מים לתוך כדור הארץ באזורי הפחתה ועקב אידוי המים נוצרת המגמה הבונה קשת איים (מונח המתאר איים הנוצרים בקשת במקביל ליבשת, לדוגמה יפן), וחלק מהמים מולכים אף לעומק רב יותר.
קרקעות הנוצרים מסרפנטין רעילים לצמחים רבים בשל הריכוזים הגבוהים של ניקל, כרום וקובלט. גידול של צמחים רבים נבלם בשל הריכוזים הנמוכים של אשלגן וזרחן והכמות הנמוכה של סידן/מגנזיום. הפלורה של קרקעות אלו קלה לאבחנה בדרך כלל ומתאפיינת בצמחייה ייחודית הגדלה לאט. שטחים של קרקעות שנוצרו מסרפנטין מכוסים ברצועות של בתה ועצים בודדים (בדרך כלל מקבוצת המחטנאים) בתוך אזורים שהם בדרך כלל מיוערים. שטחים אלה מכונים "שממות סרפנטין".
מבנה הסרפנטין

הסרפנטין בנוי משכבות של טטרהדרונים של סיליקטים שבין השכבות יש שכבות של Mg(OH)2. שכבות אלו מצויות גם במינרל ברוסיט ומכונות שכבות ברוסיט. הצורה שבה נערמות שכבות הברוסיט על גבי שכבות הסיליקטים קובעת את הפולימורפים השונים של הסרפנטין. השכבות אינן נערמות בצורה אחידה ועקב כך נוצרים לוחיות מפותלות. בסוגי האזבסט מתעקמים שכבות הסיליקט והברוסיט לצורת צינוריות שמהן מתפתחת צורת הסיבים האופיינית למינרל.
תפוצה ושימושים

תפוצת הסרפנטין היא עולמית. דוגמאות בולטות הן קלדוניה החדשה, קנדה, (קוויבק), ארצות הברית (צפון קליפורניה), אפגניסטן, קורנוול, סין, צרפת, שווייץ, נורווגיה ואיטליה. סרפנטין הוא הסלע הרשמי של מדינת קליפורניה.
באגן הים התיכון משתרעת רצועת הרים המכילה סרפנטין החל בבלקן דרך יוון, קפריסין (הרי הטרודוס), טורקיה ואיראן. כמו כן מצוי סרפנטין בערב הסעודית ובמדבר המזרחי של מצרים.
בסרפנטינים נעשה שימוש בתעשייה למספר מטרות.
מצע למסילות ברזל.
חומרי בנייה. ה"lapis atracius" של הרומאים הידוע כיום כ-"Verde Antique" הוא סוג של סרפנטיניט המשמש כאבן למשטחים במטבחים, לאריחים ולפסלים. בתקופה הקלאסית חצבו את האבן בקאסאמבלה שבתסליה שביוון. סוגים נוספים של סרפנטיניט בשימוש כ"שיש" הם "שיש קונמארה" הירוק מקונמארה שבאירלנד (ומקורות רבים נוספים) ו"שיש Rosso di Levanto" האדום מאיטליה. השימוש בסרפנטיניט מוגבל לחללים מקורים שכן הסרפנטיניט אינו עמיד לבליה.
כאזבסט בשימוש כמבודד תרמי וחשמלי. הכריזוטיל הוא אחד מסוגי האזבסט החשובים ושימש בעבר ברפידות בלמים ובבגדים חסיני אש עד שהוכח כי האזבסט מסרטן ולכן עברו להשתמש בחומרים אחרים למטרות אלו.
הסרפנטין שמקורו בקלדוניה החדשה עשיר במיוחד בניקל והוא המקור לרוב עפרות הניקל בעולם.
הסוגים הנאים יותר והעמידים של הסרפנטין (כל סוגי האנטיגוריט) מכונים "סרפנטין אציל" או "סרפנטין יקר ערך" ובשימוש נרחב כאבני חן ובעבודות גילוף. השימוש בסרפנטין למטרה זו, בעיקר לפיסול החל עוד בתקופת הפרעונים. המאורים בניו זילנד נהג לגלף חפצים יפהפיים מסרפנטין מקומי שלו נהגו לקרוא "טאנגיווי", כלומר דמעות. לעיתים קרובות כשצובעים את האבן היא יכולה לחקות ירקן. לחומר זה נוהגים לקרוא בשמות מטעים כמו "ירקן קוריאני", "ירקן סוג'ואו", "ירקן שטיריה" ו"ירקן חדש". אפילו לכריזוטיל שהוכח כמסרטן יש ערך קישוטי שכן הוא ניחן בגוון זהוב נאה שנתן לו את שמו (מיוונית "סיבי זהב"), אם כי דגימות של כריזוטיל יש להחזיק במכלים סגורים.
אנטיגוריט

אנטיגוריט לוחי מופיע במקבצים קשים בעלי קפלים. צבעו בדרך כלל ירוק כהה, אך יכול להיות צהבהב, אפור,, חום או שחור. קשיותו 4-3.5 והוא בעל ברק שמנוני. הגבישים המונוקליניים מראים פצילות דמוית נציץ. האנטיגוריט קרוי על שם המקום בו נמצא "ואל די אנטיגוריו" באיטליה.
שני סוגים שקופים למחצה של אנטיגוריט, בואניט וויליאמסיט מוערכים על ידי אומנים ואספנים בשל ערכם כקישוט, אלו הם "סרפנטינים יקרי ערך".
בואניט הוא סרפנטין קשה במיוחד (5.5) בצבע ירוק בהיר עד ירוק כהה בגוון התפוח לעיתים קרובות מנומר בכתמים לבנים מעורפלים ועורקים כהים. זהו הסרפנטין הנפוץ ביותר בגילוף ובתכשיטים. לעיתים מכנים בואניט צהוב בשם רטינליט. המינרל מניו זילנד מכונה טאנגאוויט.
אף על פי שבואניט אינו סוג מוכר רשמית הוא הוכרז כמינרל של מדינת רוד איילנד, זהו גם המקום בו נמצא סוג זה. קבושון (ליטוש אבן חן בצורה מעוגלת) של באוניט היווה חלק מ"סיכת מורשת המינרלים שלנו" שהוענקה לגברת הראשונה ליידי בירד ג'ונסון ב-1967.
לויליאמסיט גוון ירוק-נפט שבו משובצים לעיתים קרובות גבישים של כרומיט או מגנטיט. את הויליאמסיט הדומה במידת מה לירקן משובח נוהגים לחתוך לקבושונים או לחרוזים. אבן זו מצויה בעיקר במרילנד ובפנסילבניה שבארצות הברית.
ליזרדיט

ליזרדיט (מכונה גם "אורתואנטיגוריט") מתאפיין בגבישים זעירים ובנטייה להתפצל כקשקשים והוא עיקר הסרפנטין ב"שיש סרפנטין". הגביש הוא טריקליני המתפצל במישור אחד בלבד וצבעו יכול להיות לבן, צהוב או ירוק. ליזרדיט הוא מינרל שקוף למחצה, רך (קשיות 2.5) ומשקלו הסגולי 2.57. הליזרדיט יכול להיות פסודומורף של אנסטטיט, אוליבין או פירוקסן ואז הוא מכונה לפעמים בסטיט. לבסטיט יש ברק דמוי משי.
ליזרדיט קרוי על שם המקום בו נתגלה "כף הלטאה" (The Lizard), קורנוול שבבריטניה. אומנים מקומיים מעבדים אותו לתכשיטים זולים הנמכרים לתיירים.
לקריאה נוספת

R. V. Dietrich - Gemrocks
Mineral description from Mineral galleries
Arthur R. Kruckeberg, Geology and Plant Life; The Effects of Landforms and Rock Types on Plants. University of Washington Press, Seattle (2002).
Bernard W. Evans, The Serpentinite Multisystem Revisited: Chrysotile is Metastable. International Geology Review, v. 46, pages 479-506 (2004).
האנציקלופדיה העברית
דוגמה לאבן חן מלוטשת מסרפנטין
ספינאמיד

| --- | --- |

 שם IUPAC
 N2-{4-[(3-fluorobenzyl)oxy]benzyl}-L-alaninamide
 שמות מסחריים בישראל
 קסדגו - xadago
 נתונים כימיים
 כתיב כימי:  C17H19FN2O2
 מסה מולרית:  302.143056 יחידת מסה אטומית מאוחדת 
 נתונים פרמוקוקינטיים
 זמן מחצית חיים:  20 עד 30 שעות
 הפרשה:  76 אחוזים בכליות, 1.5 אחוז בצואה
 בטיחות
 מעמד חוקי:  תרופת מרשם
 דרכי מתן:  פומי
 מזהים
 קוד ATC:  N04BD03 
 מספר CAS:  133865-89-1
 PubChem:  131682
 ChemSpider:  116349
 
ספינאמיד (safinamide) הוא החומר הפעיל בתרופה קסדגו (xadago). המשמשת כטיפול מוסף (add-on) למחלת פרקינסון, במהלך אפיזודות "קיפאון" (Off episodes). לתרופה מנגנוני פעולה רבים, בכללם עיכוב של מונואמין אוקסידז B‏.
שימושים רפואיים

ספינאמיד משמש לטיפול במחלת פרקינסון אידיופתית, כטיפול מוסף עבור אנשים הנוטלים מנה קבועה של לבודופה (Levodopa – L-Dopa) בלבד או בשילוב עם תרופות אחרות למחלת פרקינסון, לסיוע במצבי "קיפאון" כאשר לבודופה מפסיקה לפעול.
היסטוריה ואישור התרופה

התרכובת התגלתה במקור ב-Farmitalia-Carlo Erba(אנ'), אשר נרכשה על ידי פרמסיה(אנ') בשנת 1993. בשנת 1995, פרמסיה התמזגה עם אפג'ון(אנ'). ספינאמיד נחשף לראשונה בשנת 1998‏. במסגרת ארגון מחדש משמעותי באותה שנה, הועברו כל הזכויות עבור ספינאמיד, לחברה חדשה בשם "ניורון פרמסוטיקלס" (Newron Pharmaceuticals), אשר פיתחה את התרופה, עד שזו נמכרה ל- Merck KGaA מקבוצת מרק בשנת 2006.
בשנת 2007, החל ניסוי קליני שלב III, שתוכנן להתנהל עד 2011‏. אולם באוקטובר 2011, קבוצת מרק הודיעה כי כל הזכויות לפיתוח התרכובת יחזרו לחברת ניורון, משום שחברת מרק רצתה לתת עדיפות לפרויקטים אחרים וכי היא הנמיכה את הערכותיה לגבי פוטנציאל השוק של ספינאמיד.
מנהל המזון והתרופות האמריקני (FDA), סירב לקבל את הבקשה לאישור של ניורון שהוגשה בתחילת שנת 2014, בשל סיבות טכניות. ניורון הגישה את הבקשה מחדש בדצמבר 2014‏. באביב 2015, סוכנות התרופות האירופית (EMA) אישרה את התרופה. ספינאמיד היא התרופה הראשונה כנגד מחלת פרקינסון, שזכתה לאישור, מזה עשר שנים. ספינאמיד אושרה על ידי ה- FDA בארצות הברית במרץ 2017‏ עבור אנשים עם פרקינסון הנוטלים לבודופה\קרבידופה (levodopa/carbidopa), במהלך אפיזודות "קיפאון".
התרופה אינה רשומה בישראל, אך מיובאת לישראל, על פי הצורך, תחת אישור מיוחד של משרד הבריאות.
מחלת פרקינסון

מחלת פרקינסון (רטטת) היא מחלה ניוונית של מערכת העצבים, המאופיינת בהפרעות מוטוריות טיפוסיות. המחלה מופיעה כאשר תאי עצבים במוח אינם מייצרים את המוליך העצבי, דופמין, בכמות מספקת. לעיתים, המחלה גנטית, אך רוב המקרים אינם קשורים לתורשה. חשיפה לכימיקלים בסביבה עלולה למלא תפקיד בהתפתחות המחלה. תסמיני המחלה מתחילים באופן הדרגתי, לעיתים בצד אחד של הגוף ומאוחר יותר הם משפיעים על שני צידי הגוף. התסמינים עלולים לכלול: רעידות של הידיים, הזרועות, הלסת והפנים, נוקשות של הזרועות, הרגליים והצוואר. איטיות בתנועה ושיווי משקל וקואורדינציה גרועים.
התוויות נגד

ספינאמיד הוא בעל התוויות נגד באנשים עם מחלת כבד חמורה, עם לבקנות, רטיניטיס פיגמנטוזה, נוירופתיה סוכרתית חמורה, אובאיטיס ומחלות אחרות של הרשתית. שילוב עם מעכבים אחרים של מונואמין אוקסידז (MAO) ופטידין מהווה אף הוא התווית נגד.
ספינאמיד אינו בטוח לנטילה על ידי נשים בהיריון. התרופה מופרשת בחלב אם וההשפעות על תינוקות אינן ידועות.
תופעות לוואי

תופעות לוואי נפוצות במהלך הניסויים הקליניים (יותר מאשר ב-1% מהאנשים) כללו: בחילה, סחרחורת, עייפות, נדודי שינה, תת-לחץ דם תנוחתי(אנ') וכאבי ראש. לא נמצא הבדל משמעותי לגבי ההיקרות של השפעות אלה, בין ספינאמיד לבין אינבו.
בניסויים בחולדות (אך לא בקופים), נצפו רטינופתיות(אנ')‏.
מינון יתר

השפעות צפויות של מינון יתר הן יתר לחץ דם, תת-לחץ דם תנוחתי, הזיות, אי-שקט פסיכומוטורי(אנ'), בחילה, הקאות ודיסקינזיה. בניסויים, אדם יחיד נחשד כי קיבל מינון יתר על פני חודש; התסמינים היו: בלבול, נמנום ומידריאזיס(אנ') (אישונים מורחבים) ואלה נעלמו לחלוטין לאחר הפסקת השימוש בתרופה. אין בנמצא תרופת נגד(אנ') (אנטידוט).
פעילות גומלין

כמעכב של MAO, ספינאמיד יכול לגרום, באופן תאורטי, למשברים של יתר לחץ דם, תסמונת סרוטונין(אנ') ותופעות לוואי חמורות אחרות, בשילוב עם מעכבי MAO אחרים או עם תרופות הידועות כמגיבות עם מעכבי MAO, כגון פטידין, דקסטרומורפן(אנ'), מעכבי ספיגה-מחדש סלקטיביים של סרוטונין (SSRIs), מעכבי ספיגה-מחדש של סרוטונין-נור-אדרנלין (SNRIs), תרופות נוגדות-דיכאון טריציקליות ונוגדי דיכאון טטרציקליים(אנ'). אינטראקציה עם טיראמין(אנ'), חומר שנמצא במזונות שונים, צפויה מאותה סיבה, אך חומר זה לא נכלל במחקרים.
ספינאמיד לא צריך להינתן עם אופיואידים; התגלו מספר תגובות קטלניות.
אינטראקציה תאורטית נוספת היא עם תרופות עם זיקה לנשא (חלבון) ABCG2(אנ')(הידוע גם בשם BCRP), כגון פיתבסטטין(אנ'), מתוטרקסט, ציפרופלוקסצין, פרבסטטין(אנ') ודיקלופנק; מחקר עם דיקלופנק לא הראה רלוונטיות קלינית. מחקר שבחן אינטראקציות אפשריות עם מעכבי אמידז(אנ') הוא חלק מתוכנית הפיתוח שלאחר אישור התרופה. לא נמצאו אינטראקציות רלוונטיות, הקשורות לאנזימי ציטוכרום P450(אנ') ‏(CYP) בכבד, אף על פי שמסלול השבתה (אינאקטיבציה) אחד של ספינאמיד מסתמן כמתווך על ידי CYP3A4(אנ')‏.
פרמקולוגיה > מנגנוני פעולה

כמו תרופות קודמות כנגד מחלת פרקינסון, סלג'ילין ורסג'ילין, ספינאמיד הוא מעכב סלקטיבי של מונואמין אוקסידז B‏(אנ'), המפחית פירוק של דופמין; בניגוד לשתי התרופות האחרות, פעולתו הפיכה. ספינאמיד גם מעכב שחרור גלוטמט, דופמין וסרוטונין. ספינאמיד נקשר גם לקולטני סיגמא(אנ'), עם ערכי IC50‏(אנ'), עבור עיכוב קישור, של 19 ננומולר (nM) עבור σ1‏(אנ') ו-nM‏ 1,590 עבור σ2‏(אנ'). בנוסף, ספינאמיד חוסם תעלות נתרן(אנ') ותעלות סידן, אך, הרלוונטיות של חסימה זו, לגבי פעילותו האנטי-פרקינסונית, אינה ידועה.
פרמקולוגיה > פרמקוקינטיקה

ספינאמיד נספג במהירות וכמעט לחלוטין מן המעיים ומגיע לריכוזים הגבוהים ביותר בפלזמה לאחר 1.8 עד 2.8 שעות. אין מטבוליזם רלוונטי של מעבר ראשון בכבד (first-pass metabolism); הזמינות הביולוגית הכוללת היא 95%. החומר נקשר לחלבוני פלזמה ברמה של 88-90%‏.
החילוף החומרים אינו מובן היטב. השלב העיקרי מתווך על ידי אמידזות(אנ') אשר לא זוהו, ומייצרות חומצת ספינאמיד (NW-1153). מטבוליטים רלוונטיים אחרים הם O-Debenzylated safinamide‏ (NW-1199)‏. ה- amine N-dealkylated אשר עובר חימצון לאחר מכן, לחומצה קרבוקסילית (NW-1689), ולגלוקורוניד(אנ') שלו. בבדיקות עם מיקרוזומים(אנ') של תאי כבד, נראה כי דה-אלקילציה מתווכת על ידי CYP3A4, אבל נראה כי אנזימי CYP אחרים, מעורבים גם כן. חומצת ספינאמיד נקשרת לנשא אניונים אורגניים 3(אנ')‏ (OAT3), אך כנראה, ללא רלוונטיות קלינית. ספינאמיד עצמו נקשר אל ABCG2. לא נמצאו זיקות לנשאים נוספים, בניסויים מוקדמים.
Safinamide מסולק בעיקר (> 90%) בצורה של המטבוליטים שלו, דרך הכליה, עם זמן מחצית חיים של אלימינציה של 20 עד 30 שעות. רק 1.5% מופרשים בצואה.
מחקר

שימושים פוטנציאליים נוספים, עשויים להיות עבור תסמונת הרגליים העצבניות (restless legs syndrome - RLS) ועבור אפילפסיה (כפיון). שימושים אלה נבחנו במהלך ניסויים קליניים שלב II, בשנת 2008‏, אך התוצאות אינן זמינות.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  Xadago 50mg film-coated tablets Xadago 100mg film-coated tablets באתר UK Electronic Medicines Compendium
1 2 3 4 5  Safinimide label
1 2  Perez-Lloret, S; Rascol, O (2016). "The safety and efficacy of safinamide mesylate for the treatment of Parkinson's disease". Expert review of neurotherapeutics. 16 (3): 245–58. doi:10.1586/14737175.2016.1150783. PMID 26849427.
↑  Pevarello, P; Bonsignori, A; Dostert, P; Heidempergher, F; Pinciroli, V; Colombo, M; McArthur, RA; Varasi, M (1998). "Synthesis and Anticonvulsant Activity of a New Class of 2-[(Arylalkyl)amino]alkanamide Derivatives". Journal of Medicinal Chemistry. 41 (4): 579–590. doi:10.1021/jm970599m. PMID 9484507.
↑  http://www.pdtrials.org/en/browse/all/view/276 Study of Safinamide in Early Parkinson's Disease as Add-on to Dopamine Agonist (MOTION)]
↑  הודעה לעיתונות
↑  Information about FDA Refusal to File
↑  Information about FDA re-application
1 2 3  Summary of Product Characteristics for Xadago
↑  FDA approves drug to treat Parkinson’s disease
↑  john carroll After an odyssey of setbacks, FDA finally green-lights Newron’s Parkinson’s drug Xadago
↑  Parkinson's Disease  באתר MedlinePlus
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Haberfeld, H, ed. (2015). Austria-Codex. Vienna: Österreichischer Apothekerverlag] (בגרמנית)
1 2  Summary of the risk management plan (RMP) for Xadago(safinamide) מסמך EMA/3163/2015
1 2  Caccia, C; Maj, R; Calabresi, M; Maestroni, S; Faravelli, L; Curatolo, L; Salvati, P; Fariello, RG (2006). "Safinamide: From molecular targets to a new anti-Parkinson drug". Neurology. 67 (7 Suppl 2): S18–23. doi:10.1212/wnl.67.7_suppl_2.s18. PMID 17030736.
↑  Fabbri M, Rosa MM, Abreu D, Ferreira JJ (2015). "Clinical pharmacology review of safinamide for the treatment of Parkinson's disease". Neurodegener Dis Manag. 5 (6): 481–96. doi:10.2217/nmt.15.46. PMID 26587996.
↑  Salvati P, Maj R, Caccia C, Cervini MA, Fornaretto MG, Lamberti E, Pevarello P, Skeen GA, White HS, Wolf HH, Faravelli L, Mazzanti M, Mancinelli E, Varasi M, Fariello RG (1999). "Biochemical and electrophysiological studies on the mechanism of action of PNU-151774E, a novel antiepileptic compound". J. Pharmacol. Exp. Ther. 288 (3): 1151–9. PMID 10027853.
↑  Pevarello, P; Bonsignori, A; Caccia, C; Amici, R; Salvati, P; Fariello, RG; McArthur, RA; Varasi, M (1999). "Sodium channel activity and sigma binding of 2-aminopropanamide anticonvulsants". Bioorganic & Medicinal Chemistry Letters. 9 (17): 2521–2524. doi:10.1016/s0960-894x(99)00415-1.
↑  Krösser, Sonja; Marquet, Anne; Gallemann, Dieter; Wolna, Peter; Fauchoux, Nicolas; Hermann, Robert; Johne, Andreas (2012). "Effects of ketoconazole treatment on the pharmacokinetics of safinamide and its plasma metabolites in healthy adult subjects". Biopharmaceutics & Drug Disposition. 33 (9): 550. doi:10.1002/bdd.1822. PMID 23097240.
↑  Chazot, PL (2007). "Drug evaluation: Safinamide for the treatment of Parkinson's disease, epilepsy and restless legs syndrome". Current Opinion in Investigational Drugs. 8 (7): 570–579. PMID 17659477.
עבד אל-מונעם א-ריפאעי

עבד אל-מונעם א-ריפאעי (בערבית: عبد المنعم الرفاعي; 23 בפברואר 1917 – 17 באוקטובר 1985) היה פוליטיקאי ומשורר ירדני, שימש פעמיים כראש ממשלת ירדן בסוף שנות ה-60.
ביוגרפיה

עבד אל-מונעם א-ריפאעי נולד ב-23 בפברואר 1917 בעיר צור שבלבנון. פעילותו הפוליטית הייתה בעיקר בתחום יחסי חוץ. הוא שימש כשגריר מטעם ממלכת ירדן בלבנון, בבריטניה, בארצות הברית ובאו"ם. באפריל 1965 הוא כיהן כיו"ר מועצת הביטחון של האו"ם. בספטמבר 1965 הוא הוחזר בפתאומיות לארצו בותקשורת נטען שהדבר היה לבקשת ארצות הברית, בגלל שא-ריפאעי נקט עמדה אנטי-אמריקאית.
בשנת 1968 שימש כשר החוץ של ירדן. מונה לראש ממשלה לראשונה ב-24 במרץ 1969, לאחר התפטרותו של קודמו בהג'ת א-תלהוני על רקע תמיכתו של האחרון בפעולות הפדאיון במדינה. כהונתו הראשונה של א-ריפאעי בתפקיד ארכה כחמישה חודשים, והוא סיים אותה ב-13 באוגוסט. החליף אותו קודמו א-תלהוני.
ההסלמה בקשר בין בית המלוכה לבין הפדאיון היא שהביאה לכהונתו השנייה של א-ריפאעי. בראשית יוני 1970, בעקבות התחלת פעילותם של הכוחות המיוחדים של צבא ירדן, אש"ף והארגונים הפלסטיניים האחרים פתחו בהתקפות כנגד השלטון והצבא. במהלך התקיפות נורו יריות על שיירת המלך חוסיין והופצץ הארמון המלכותי בעמאן. הסכם הפסקת אש נכנס לתוקף ב-10 ביוני, כאשר חוסיין נענה לחלק מדרישותיהם של הפדאיון. בין היתר חוסיין פיטר קציני צבא בכירים שהיו מקורבים לו, וכונן ממשלה חדשה שצידדה יותר בפעולות הפדאיון. בעקבות זאת א-תלהוני פוטר, ובמקומו מונה א-ריפאעי בשנית לראשות הממשלה ב-27 ביוני. ממשלתו השנייה של א-ריפאעי כללה גורמים שהיו ידועים בתמיכתם בפעולות הפדאיון, וכן אישים מן "הליכוד הלאומי" בראשות סולימאן א-נאבולסי, שתמכו בצורה מובהקת באינטרסים הפלסטיניים.
גם ממשלתו השנייה של א-ריפאעי לא האריכה ימים. היחסים עם הפדאיון הסלימו למרות ניסיונות גישור של מדינות ערב שונות. בראשית ספטמבר 1970 חטפו אנשי החזית העממית לשחרור פלסטין מטוס והנחיתו אותו בשטח ירדן, תוך שהם רומסים את הריבונות של ממשלת ירדן על שטחה. המצב החמיר כאשר ניסיונות הפשרה עם יאסר ערפאת ואש"ף כשלו. לאחר שהבין את חומרת המצב, המלך חוסיין הודיע על כינונה של ממשלת צבאית זמנית לפתרון המשבר. ב-16 בספטמבר הגיש א-ריפאעי את התפטרותו, ובמקומו מונה לראשות הממשלה הבריגדיר גנרל מוחמד דאוד.
לבד מפעילותו הפוליטית, א-ריפאעי גם היה משורר ירדני רב-פעלים. בין היתר חיבר את מילות המנון ירדן.
א-ריפאעי נפטר ב-17 באוקטובר 1985 בעמאן בירת ירדן.
חיים אישיים

משפחתו של א-ריפאעי הצמיחה מספר פוליטיקאים ירדנים נוספים: אחיו הבוגר סמיר א-ריפאעי כיהן שש פעמים כראש ממשלת ירדן. אחיינו (בנו של סמיר), זיד א-ריפאעי גם הוא כיהן בתפקיד זה. גם בנו של זיד, סמיר ריפאעי, כיהן כראש ממשלה.
לקריאה נוספת

יוסף נבו, ירדן: החיפוש אחר זהות, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, תשס"ה, עמודים 152–181.
הערות שוליים

↑  "ירדני" — יושב ראש מועצת הבטחון באפריל, חרות, 1 באפריל 1965
↑  ריפאעי הורחק מהאו"ם לפי בקשתה של ארה"ב, מעריב, 21 בספטמבר 1965
↑  נבו, עמ' 160
↑  נבו, עמ' 164–165
↑  אהוד יערי, ייצוג גדול לאוהדי המחבלים בממשלת ירדן, דבר, 28 ביוני 1970; המשך
↑  נבו, עמ' 169
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299391705171  BnF: cb14575764d (data)  ISNI: 0000 0000 2181 3327  LCCN: n81045167  NTA: 237948885  VIAF: 69175065   WorldCat (עם VIAF): 69175065
עבד אל-מונעם אבו בכר

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  1907 
 פטירה:  1976 (בגיל 69 בערך) 
 
עבד אל-מונעם יוסף אבו בַכּר (בערבית: عبد المنعم يوسف أبو بكر ‏ 1907–1976) היה ארכאולוג מצרי, אגיפטולוג.
הקריירה האקדמית

למד ארכאולוגיה באוניברסיטת קהיר אצל ולדימיר גולנישצ'ב ובשנת 1938 סיים עבודת הדוקטורט באוניברסיטת ברלין. בין השנים 1939–1954 לימד באוניברסיטת אלכסנדריה והחל משנת 1954 באוניברסיטת קהיר, שבה כיהן כדיקן של הפקולטה לאגיפטולוגיה.
ממצאיו הארכאולוגיים

ניהל חפירות בין השנים 1939 ל-1953 בנקרופוליס בגיזה, באזור ממערב לפירמידה הגדולה. חלק גדול מעבודותיו - כולל רישום הממצאים בשטח הנקרופוליס הלכו לאיבוד והיה צורך לשחזרם ולהרחיבם במסגרת הסקר האפיגרפי "אבו בכר", שנקרא על שמו, ושבו השתתף צוות מאוניברסיטת בראון מארצות הברית.
בשנת 1945 גילה אבו בכר פיר מלא מים בתוך מנהרה קטנה שהייתה חפורה בימי קדם בכיוון צפון-דרום מתחת ל"שביל של חעפרע" שבין הפירמידה של חעפרע בגיזה ובין הספינקס. הוא מצא שם גם מערכת של חדרים. אולם בגלל קשיים טכניים רבים לא יכול היה לחפור במקום ולא פרסם בכתב את תגליתו.

זאהי חוואס ואחרים חפרו שם בשנת 1999 ושוב ב-2008, מצאו שיטות לשאוב את המים מן הפיר ובמה שקראו "הפיר של אוסיריס" גילו סרקופגים, שלדים, כדים וכתובות רבות.
בין השנים 1960–1965 אבו בכר השתתף בפעילויות הצלת המורשת העתיקה של נוביה עקב עבודות בניית סכר אסוואן.
בשנים 1960–1976 חפר בזווית הצפון מערבית של ה"שדה" ממערב לפירמידה הגדולה, וחקר שורה של קברי מסטבה.
בין ממצאיו משנת 1963 שלא פורסמו בכתב, ישנם גם 16 פסלים שהתגלו בקבר חפור בתוך סלע.

בין פסלים אלה שהוחזקו במרתף המוזיאון של קהיר והוצגו בפני הקהל הרחב כעבור כ-40 שנה, נמצא גם פסל של פקיד שעורר עניין רב בגלל השוני לעומת דמות הפקיד הידועה ממוזיאון לובר.
עם תלמידי אבו בכר נמנו לביב חבאשי, גבאללה עלי גבאללה, זאהי חוואס, ג'יל כמיל ואגיפטולוגים אחרים.
הנצחה

הנקרופוליס בגיזה ממערב לפירמידה ו"הסקר האפיגרפי" שנעשה בו נקראים לזכרו - אבו בכר.
הערות שוליים

↑  ד"ר האוואס על הפיר המסתורי של אוסיריס
(הקישור אינו פעיל, 31 באוקטובר 2023)
↑  "הקללה והגמד" מאמר של ד"ר חוואס באתר שלו ברשת
(באנגלית)
סיקריקון

במשנה, בתוספתא, ובתלמוד הוזכרו בכמה הקשרים סִיקְרִיקוֹן וסִיקָרִין. "סיקריקונים" אלו היו גויים גזלנים וחמסנים שניצלו את המצב המדיני המעורער של היהודים בארץ יהודה שכלל גזרות שמד (בהם גם גזירות אדריאנוס) ושדדו קרקעות מהיהודים בכוח הזרוע, תוך איומים על חיי הנגזל. מלכתחילה הייתה הפקעת הקרקעות כעונש על המקיימים את מצוות ברית מילה, כחלק מאיסור סירוס שהיווה עבירת חוק (מלבד עונש מוות או גלות שהיו צפויים למפר החוק), בהמשך הורחבה הענישה אף על סיבות אחרות, כמו אי תשלום מסי קרקע.
אטימולוגיה

מקור המילה הוא מיוונית: sikarios) σικαριος) ובלטינית: sicarius - רוצח (על שם ה-sica - מין חרב קצרה או פגיון), והמילה "סיקריקון" היא צורה יוונית שנגזרה מהמילה הלטינית, ופירושה: העניינים הנוגעים במעשי רוצחים ושודדים. רש"י בפירושו על התלמוד מוצא נוטריקון לכינוי זה במילים "שׂא קרקע". לעומת זאת, פרופ' שמואל צבי מרגליות, לאחר שמציין כמה שיטות בביאור המונח ומקורו, מסיק כי ה"סיקריקון" מתייחס לפעולת העברת בעלות קרקע שלא כדין, ומשם השתלשלה המילה לשמש את תואר הגזלן עצמו ואת "דין סיקריקון", אך יצחק משה אלבוגן ופרופ' יהודה ליב אשר גולאק ערערו במקצת על קביעה זו. פרופ' יאיר פורסטנברג הציע כי השם המקורי של מוסד זה היה "קיסריקון" (kaisarikon), כלומר נכסי הקיסר, והוא עוות בפי היהודים שסבלו מנחת זרועו ל"סיקריקון", כלומר נכסי הרצחן.