stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טיאגו מנדש
קריירה

טיאגו נולד בויאנה דה קסטלו בפורטוגל. ב-1999 החל לשחק בקבוצת ספורטינג בראגה במשך 4 עונות עד שנת 2002. לאחר מכן הצטרף לבנפיקה ליסבון בה שיחק במשך שנתיים ולבסוף זכה איתה בגביע הפורטוגזי.
ב-20 ביולי 2004 טיאגו עבר לצ'לסי האנגלית תמורת 15 מיליון אירו. הוא הבקיע בהופעת הבכורה שלו ב-24 באוגוסט נגד קריסטל פאלאס והפך לאחד השחקנים החשובים בקבוצה בעונת 2004/2005 ובזכייתה באליפות.
באוגוסט 2005 עבר לקבוצה אולימפיק ליון הצרפתית לארבע שנים עבור 10.1 מיליון אירו. ז'וז'ה מוריניו מאמנה של צ'לסי הודה בראיון כי זו הייתה טעות לתת לו לעזוב את הקבוצה. טיאגו הצטיין בליון והבקיע שבעה שערים ב-37 הופעות. רגעי השיא שלו בקבוצה היו כאשר צמד השערים נגד פ.ס.וו. איינדהובן שבזכותם העפיל עם קבוצתו לרבע גמר ליגת האלופות, ושער הניצחון נגד טרויס AC ב-1 באפריל 2006 שבזכותו זכתה הקבוצה באליפות צרפת. בעונת 2006/2007 זכה עם ליון באליפות נוספת.
ב-21 ביוני 2007 מנדש עבר לקבוצה האיטלקית יובנטוס עבור 13 מיליון אירו. ביצועיו בעונתו הראשונה בקבוצה זכו לביקורת, בנוסף אתר Goal תיאר אותו כ"פלופ" השלישי הגדול ביותר בעונה. בנובמבר 2008 במשחק נגד אינטר מילאנו נפצע חזק בברכו, ונעדר מהמגרשים למשך חודשיים. במחצית הראשונה של עונת 2009/10 טיאגו נשאר בעיקר בספסל ומיעט לשחק.
ב-8 בינואר 2010 הושאל מיובנטוס לאתלטיקו מדריד עד לסוף העונה, הבקיע את שער הליגה הראשון שלו בקבוצה ב-21 בינואר נגד סלטה ויגו במשחק שהסתיים בתיקו 1:1. ב-20 ביולי 2011 חתם באופן קבוע באתלטיקו ובכך עזב את יובנטוס. יחד עם הקבוצה זכה בליגה האירופית, באליפות ספרד ובגביע המלך הספרדי. בסיום עונת 2013/2014 נגמר חוזהו של טיאגו באתלטיקו. ביולי 2014 הוא האריך את חוזהו באתלטיקו לשנתיים נוספות.
קריירה > נבחרת פורטוגל

טיאגו החל בנבחרת הצעירה של פורטוגל בה כיכב רבות. לאחר שעלה לנבחרת פורטוגל המשתתף עם הנבחרת במונדיאל 2006 והגיעה איתה עד לחצי גמר בו הפסיד לצרפת וסיימו במקום הרביעי. הבקיע את שערו הבכורה בנבחרת נגד סרביה במוקדמות יורו 2008. במונדיאל 2010 הבקיע נגד צפון קוריאה במשחק שהסתיים בניצחון 7:0.
לאחר המונדיאל הודיע על פרישתו מהנבחרת מסיבות כדי לפנות הזדמנות לשחקנים צעירים, בסך הכל השתתף ב-58 משחקים בנבחרת והבקיע 3 שערים.
לקראת מוקדמות יורו 2016 חזר לנבחרת לאחר שזומן על ידי מאמנו פרננדו סנטוש.
תארים

הגביע הפורטוגזי: 2003/2004
פרמייר ליג: 2004/2005
גביע הפוטבול ליג: 2004/05
מגן הקהילה: 2005
אליפות צרפת: 2005/2006, 2006/2007
הסופר קאפ הצרפתי: 2005, 2006
אליפות ספרד: 2013/2014
הליגה האירופית: 2011/2012
הסופר קאפ האירופי: 2010, 2012
גביע המלך הספרדי: 2012/2013
הסופר קאפ הספרדי: 2014
חסן אבו זייד

חסן אבו זייד (בערבית: حسن أبو زيد; נולד ב-4 בפברואר 1991) הוא כדורגלן פלסטיני–ישראלי המשחק בעמדת הקשר האחורי בשבאב אל-ח'ליל מליגת העל הפלסטינית.
קריירה

אבו זייד נולד בלוד, ישראל, למשפחה ערבית-ישראלית, המגדירה עצמה גם כפלסטינית. גדל במחלקת הנוער של בני יהודה תל אביב, ובעונת 2009/2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון. ב-30 באוקטובר 2010 כבש את שער הבכורה שלו בליגת העל הישראלית, בניצחון בני יהודה תל אביב 2–0 על בני סכנין. בסך הכל שיחק אבו זייד שלוש שנים במועדון משכונת התקווה.
בתחילת עונת 2012/2013 עבר אבו זייד למכבי תל אביב. אבו זייד לא הצליח לתפוס מקום קבוע בהרכב בעונה זו, אך היה חלק מסגל הקבוצה שזכתה באליפות. בתחילת עונת 2013/2014 הושאל להפועל רמת השרון, בה ערך 13 הופעות ליגה, ובינואר 2014 הושאל לא.א.ק. לרנקה מליגת העל הקפריסאית.
לאחר חצי עונה בקפריסין, חזר אבו זייד לישראל, וב-9 ביולי 2014 הושאל למכבי פתח תקווה. אבו זייד שותף בשלושה משחקי גביע הטוטו וכן במחזור הראשון של ליגת העל, אך לאחר מכן החליטה הקבוצה לשחררו, וב-22 בספטמבר 2014 הוא הושאל להפועל פתח תקווה. ב-28 בספטמבר 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו בהפסד 1–3 נגד מכבי חיפה. בסך הכל הבקיע שלושה שערים בעונה זו, ובסופה ירד עם הקבוצה לליגה הלאומית.
ב-19 באוגוסט 2015 חתם אבו זייד לשנתיים בטורפדו ארמאוויר מליגת המשנה הרוסית, ובמדיה שיחק חצי שנה וערך חמש הופעות בליגה.
ב-3 בפברואר 2016 חזר אבו זייד לקבוצת נעוריו, בני יהודה תל אביב. לקראת עונת 2016/2017 מונה לקפטן הקבוצה הבוגרת, ולאחר מכן טען כי סרט הקפטן נלקח ממנו מנסיבות גזעניות.
ב-16 בינואר 2017 חתם אבו זייד לעונה וחצי בהפועל תל אביב, וכבר באותו יום ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשפתח בהרכב בהפסד 0–1 בדרבי מול מכבי תל אביב. בתום העונה ירד עם הקבוצה לליגה הלאומית.
ב-3 ביולי 2017 חתם אבו זייד במכבי אחי נצרת מהליגה הלאומית, ובמדיה כבש שישה שערים בעונת 2017/2018. ב-11 ביוני 2018 חתם בהפועל אכסאל, העולה החדשה לליגה הלאומית. אבו זייד ערך רק הופעה אחת במועדון, נגד קבוצתו לשעבר מכבי אחי נצרת בגביע הטוטו, וב-13 באוגוסט 2018 חתם בהפועל חדרה, העולה החדשה לליגת העל, ובמדיה שיחק חצי עונה וכבש שער אחד, בניצחון 1-0 על הפועל חיפה במחזור הרביעי.
ב-3 בינואר 2019 חתם אבו זייד בהפועל בני לוד.
בינואר 2020 חתם בשבאב אל-ח'ליל מליגת העל הפלסטינית.
תארים

אליפות: 2012/2013
הערות שוליים

↑  דוד נתן, חסן אבו זייד: "לקחו לי את סרט הקפטן רק כי אני ערבי", באתר ynet, 15 בינואר 2017
↑  עמית גולדשטיין‏, הפועל תל אביב: חסן אבו זייד חתם, באתר וואלה, 16 בינואר 2017
↑  ‏העברות: אבו זייד סגר באחי נצרת, אסי בוזגלו בדרך למרמורק, באתר ספורט1, 3 ביולי 2017
↑  קובי פורטל, חסן אבו זייד חתם בהפועל איכסל, באתר דאבל פס, 11 ביוני 2018
↑  אופיר סער‏, חסן אבו זייד חתם בהפועל חדרה: "שמח לחזור לליגת העל", באתר וואלה, 13 באוגוסט 2018
↑  שקד עמירם, ‏אבו זייד חתם בבני לוד, בנודיס: חודש מרץ יכריע, באתר ONE‏, 3 בינואר 2019
↑  נדב צנציפר, חסן אבו זייד: "אני השחקן הכי בכיר שהגיע לפלסטין מישראל", באתר ynet, 15 בינואר 2020
חיים ליב טיקטינסקי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  13 באוקטובר 1823 מיר, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  30 במרץ 1899 (בגיל 75) 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בוורשה 
 מדינה:  בלארוס 
 תקופת הפעילות:  ? – 30 במרץ 1899 
 
רבי חיים ליב טיקטינסקי (ח' בחשוון ה'תקפ"ד, 13 באוקטובר 1823 – י"ט בניסן ה'תרנ"ט, 30 במרץ 1899) היה ראש ישיבה ליטאי, ראש ישיבת מיר במשך כחמישים שנה.
ביוגרפיה

נולד בעיר מיר הסמוכה למינסק לרב שמואל טיקטינסקי, ראש הישיבה המקומית ומייסדה. בילדותו למד אצל אביו ואחריו אצל אחיו רבי אברהם טיקטינסקי עד פטירתם בשנת ה'תקצ"ה. בשנות העשרים לחייו למד ונסמך להוראה בעיר דרצ'ין שבפלך גרודנה, בדרצ'ין היה מקורבו של הרב המקומי רבי אליהו שיק (לימים רבה של לידא), ומילא את מקומו ברבנות בזמנים שבהם נעדר מן העיר.
בהיותו בן עשרים ושבע, בשנת ה'תר"י (1850), נקרא בידי הרב משה אברהם אייזנשטט שכיהן אז כרבה של מיר וכראש הישיבה, לכהן כראש הישיבה על מקומם של אביו ואחיו. הוא כיהן לצדו של הרב אייזנשטט עד לפטירת האחרון בח' בכסלו ה'תרכ"ז (סוף 1866) ומאז הנהיג את הישיבה עד פטירתו.
שיטת לימודו הייתה בדרך הפשט, בעיקר בדברי הראשונים כמו התוספות והרא"ש, מסוגיית התלמוד לפסיקת ההלכה. רבים מכתביו נשרפו בשתי שרפות גדולות שפקדו את העיר מיר, האחת בכ' באב ה'תרל"ח (קיץ 1878) והשנייה בכ"ח באב ה'תרנ"ב (קיץ 1892), בשתיהן נשרפה גם הישיבה.
בשנת ה'תרל"ו (1876) מינה לצדו את בנו הרב שמואל טיקטינסקי להרצות בישיבה, בנו זה נפטר בצעירותו לאחר מחלה ממושכת בי"ח בשבט ה'תרמ"ג. שנה לאחר מכן מינה במקומו את בנו השני, הרב אברהם טיקטינסקי לכהן כראש ישיבה בישיבת מיר.
רבי חיים ליב טיקטינסקי חלה במחלה קשה בחורף תרנ"ט, הוא הספיק לפקח על בניית בנינה החדש של הישיבה במיר שהחליף את המבנה שנשרף בשרפה של שנת תרנ"ב. נפטר בוורשה, אליה בא לשם טיפולים רפואיים, בחול המועד פסח, י"ט בניסן ה'תרנ"ט, 30 במרץ 1899. הוא הובא לקבורה למחרת בהלוויה המונית, ונטמן בבית הקברות היהודי בוורשה.
על מצבתו נכתב:
חבל! זיו התבונה זיו החכמה פנה

יום בו אסף נגהו עטרת ראשנו

ישיבת מיר בה הרביץ תורה יובל שנה

מר תבכה על אבדן כלי חמדתה מחמד עינינו

יהודה וישראל במועד צאתם ממצרים

לא נתנו עליו דמי וכעל חורבן ירושלים

יחד זקנים ונערים ספקו כפים

בכי רב בכו וכנחל הורידו דמעה כל עיניים

על פטירת אדמו"ר הגאון האמיתי המפורסם בכל קצוי

תבל ציס"ע חו"ע ע"ה פ"ה הטוב ומטיב לאחריני כקש"ת

מרן חיים יהודה ליב זצללה"ה

בהרב הג' חו"ע מוה' שמואל זצללה"ה

אשר עמל בתורה וגדל בתורה למד ולמדה והרביץ תורה בישראל

בהיותו ראש ישיבת מיר יצ"ו תשע וארבעים שנה

והעמיד תלמידים לאלפים אשר הרבה מהם הם גדולי ישראל

נפטר בשם טוב בשנת השבעים ושש לימי חייו

ביום ה' ג' דחוהמ"פ י"ט ניסן שנת תרנ"ט לפ"ק

ולמחר ביום ו' עש"ק הובל לקבורה בכבוד גדול.

תנצב"ה
משפחתו

בניו ר' שמואל ור' אברהם טיקטינסקי כיהנו לצדו בראשות ישיבת מיר.
בתו מינה, נישאה לרב שמואל שפירא (נפטר תרל"ד) ובנם הרב יהודה יודל שפירא מונה בידי סבו למשגיח בישיבת מיר בשנת תרמ"ז בהיותו בן 24. לאחר פטירת בעלה נישאה מינה בשנית לרבי אלכסנדר משה לפידות רבה של ראסיין (היא הייתה אשתו השלישית).
הערות שוליים

↑  ווארשא. אתמול בשעה 5 לפנות ערב... (ידיעה על פטירתו), הצפירה, 31 במרץ 1899
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007462553605171  VIAF: 308261174   WorldCat (עם VIAF): 308261174
חיים ליברמן (עיתונאי)

.
אין תמונה חופשית
חיים ליברמן (ביידיש: ליבערמאן; באנגלית: Chaim (Herman) Lieberman;‏ 1890 (או 1889) – 16 במאי 1963, כ"ב באייר תשכ"ג) היה עיתונאי, מבקר ספרות ומסאי כותב יידיש, יהודי אמריקאי ידוע, בעל טור ב"פאָרווערטס", שנודע במאמריו החריפים והפולמוסניים.
קורות חיים

חיים ליברמן נולד בשנת 1890 בקוֹלְק (קאָלק, Kolki) שבווהלין, רוסיה (אוקראינה). התחנך ב"חדר" ובבית ספר יהודי מתקדם.
בשנת 1905, בנעוריו, היה בין היהודים הרבים מרוסיה שהיגרו לארצות הברית. שם המשיך את לימודיו בסיטי קולג' של ניו יורק (1907-10) ולאחר מכן בקולומביה קולג' (אוניברסיטת קולומביה), שם קיבל תואר בוגר ב-1926 והמשיך ללימודים מתקדמים בספרות, פילוסופיה ופסיכולוגיה. בשנת 1930 הצטרף לציונות הדתית.
כתב ספר פולמוסי נגד כתביו של שלום אש שנראו בעיניו מיסיונריים. ספרו שנכתב ביידיש תורגם לעברית בשם "נצרותו של שלום אש: תגובה על כתביו המיסיונריים" (תל אביב, 1954).
בשנת 1924 הצטרף לעיתון "פאָרווערטס", שבו כתב עד מותו.
בשנת 1959 (תשי"ט) הוציא לאור קונטרס נגד האדמו"ר מסאטמאר רבי יואל טייטלבוים בשם "דער רבי און דער שטן" (הרבי והשטן).
ליברמן נפטר ב-1963, בגיל 73.
לקריאה נוספת

הלל זידמן, חיים ליברמן וספרו החדש: סופר גדול במערכה למלחמת ה', המודיע, 19 בינואר 1951, עמ' 4
הערות שוליים

↑  קולקי באתר JewishGen.
ערך זה הוא קצרמרבנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
טיאגו לופש

טיאגו חורחה אוליביירה לופש (בפורטוגזית: Tiago Jorge Oliveira Lopes; נולד ב-4 בינואר 1989) הוא כדורגלן פורטוגזי המשחק בעמדת המגן הימני.
קריירה

לופש נולד בווילה נובה דה גאיה שבמחוז פורטו, ושיחק בקבוצות נוער מקומיות. אחיו התאום הוא המגן השמאלי הלדר לופש. בקיץ 2008 עבר לואל ד'אוסטה, קבוצת חובבים מהליגות הנמוכות באיטליה.
בקיץ 2010 חזר לפורטוגל ושיחק באספיניו מהליגה הפורטוגלית השלישית.
בקיץ 2011 חתם בטונדלה, ובתום העונה העפיל איתה לליגה הפורטוגלית השנייה.
בקיץ 2012 חתם בטרופנסה מהליגה השנייה. בקיץ 2013 חתם בקובילה, מאותה ליגה.
ב-19 בינואר 2014 עבר לצ'.פ.ר. קלוז', מליגת העל הרומנית, כשהוא חותם על חוזה לשנתיים וחצי.
ביולי 2017 עבר בהעברה חופשית לקייסריספור מליגת העל הטורקית, וחתם על חוזה לעונה עם אופציה לעונה נוספת. בעונה הראשונה סיים עם קבוצתו במקום התשיעי, ובעונתו השנייה בקבוצה סיים איתה במקום העשירי.
ביולי 2019 עבר בהעברה חופשית לדניזליספור, העולה הטרייה לליגת העל הטורקית, וחתם על חוזה לעונה עם אופציה לעונה נוספת. בעונה הראשונה סיים עם הקבוצה במקום ה-14, ובעונתו השנייה סיים עם הקבוצה במקום ה-21 והאחרון, וירד לליגת המשנה הטורקית.
תארים

הגביע הרומני (1): 2015/2016
הערות שוליים

↑  "Criza fara sfarsit la CFR, jucatori din liga a II-a portugheza, Tiago Lopes ultimul venit in Gruia" [Crisis without end at CFR, players from the second Portuguese league, Tiago Lopes the last one that arrived in Gruia] (ברומנית). Stirile Pro TV. 27 בינואר 2014. נבדק ב-14 בספטמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "FOTO EXCLUSIV E dorit de "caini" si e rivalul FCSB, dar anunta: "Steaua n-are cum sa rateze titlul"" [EXCLUSIVE PHOTO He is wanted by "the dogs" and he is the rival of FCSB but announces: "Steaua cannot miss the title"]. Gazeta Sporturilor (ברומנית). 19 באפריל 2017. נבדק ב-14 בספטמבר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "D. Aves-Trofense, 2–0: Golos a abrir e a fechar" [D. Aves-Trofense, 2–0: Early and late goals]. Record (בפורטוגזית). 12 באוגוסט 2012. נבדק ב-2 באוקטובר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Tiago Lopes nos romenos do Cluj" [Tiago Lopes to Romania's Cluj]. O Jogo (בפורטוגזית). 19 בינואר 2014. נבדק ב-2 באוקטובר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "OFICIAL: Tiago Lopes assina pelo Kayserispor" [OFFICIAL: Tiago Lopes signs for Kayserispor] (בפורטוגזית). TVI 24. 18 ביולי 2017. נבדק ב-18 בדצמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Kayserispor'lu Tiago Lopes Denizlispor'da" [Tiago Lopes from Kayserispor to Denizlispor] (בטורקית). Kayserispor. 18 ביוני 2019. נבדק ב-18 בדצמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Jesus, Diogo (17 במאי 2016). "Roménia: Cluj de António Conceição conquista a Taça" [Romania: António Conceição's Cluj conquer Cup]. Record (בפורטוגזית). נבדק ב-4 באוקטובר 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
חננאל דה פוליניו
לקריאה נוספת

יוסף עדיחי כהן, חננאל דה פוליניו: דמותו ותקופתו, איטליה, המחצית הראשונה של המאה ה-ט"ז (דיסרטציה), רמת גן, 2004.
יוסף עדיחי כהן, צעד אחד יותר מדי, סגולה גיליון 12, מאי 2011.
יוסף עדיחי כהן, 'עבודתו של מומר איטלקי במאה השש-עשרה בספריית הוטיקן', איטליה, כתב עת לחקר תולדותיהם תרבותם וספרותם של יהודי איטליה, כרך כ', תש"ע. עמודים כ"ט-ס"ד.
הערות שוליים

↑  יוסף עדיחי כהן, חננאל דה פוליניו, דמותו ותקופתו, איטליה, המחצית הראשונה של המאה ה-ט"ז. חיבור לשם קבלת התואר "דוקטור לפילוסופיה", המחלקה לתולדות ישראל אוניברסיטת בר אילן., רמת גן, תשס"ה, עמ' 87-89
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309305705171  VIAF: 297792364   WorldCat (עם VIAF): 297792364
חצי האי שימוקיטה

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  מחוז אאומורי
 קואורדינטות:  41°20′08″N 140°59′54″E﻿ / ﻿41.335555555556°N 140.99833333333°E﻿ / 41.335555555556; 140.99833333333
 שטח:  1,876.86 קמ"ר
 גובה מרבי:  879 מטר
 נתונים מדיניים
 מדינה:  יפן 
 אוכלוסייה:  87,672 (1 באפריל 2024)
 צפיפות:  46.7 תושבים/קמ"ר (נכון ל־1 באפריל 2024)
 עיר ראשית:  מוצו
  (למפת יפן מוגדלת) טוקיו אוסקה סאפורו סנדאי ניאיגטה פוקואוקה נהה ד. קו.  צ. קו.  סין רוסיה ים יפן האוקיינוס השקט חצי האי שימוקיטה(למפת יפן רגילה) טוקיו אוסקה סאפורו סנדאי ניאיגטה פוקואוקה נהה ד. קו.  צ. קו.  סין רוסיה ים יפן האוקיינוס השקט חצי האי שימוקיטה(למפת מחוז אאומורי רגילה) אאומורי האצ'ינוהה הירוסאקי טוואדה מוצו הוקאידו איווטה אקיטה מצר צוגרוחצי האי שימוקיטה(למפת מחוז אאומורי מוגדלת) אאומורי האצ'ינוהה הירוסאקי טוואדה מוצו הוקאידו איווטה אקיטה מצר צוגרוחצי האי שימוקיטה
 
חצי האי שימוקיטה (ביפנית: 下北半島) הוא חצי אי הממוקם במחוז אאומורי, בקצה הצפוני של האי היפני הונשו.
שטחו של האי הוא 1,876.86 קילומטרים רבועים. לפי אומדן אפריל 2024, אוכלוסיית חצי האי משוערת ב־87,672 תושבים, והצפיפות – 46.7 נפשות לקמ"ר.
גאוגרפיה

חצי האי ממוקם בקצה הצפוני ביותר של האי היפני הגדול ביותר – הונשו, במחוז אאומורי. צורתו דומה לצורת גרזן, ומכאן נובע גם שמו הנוסף של האי: "חצי האי הגרזן". מצידו המזרחי של חצי האי נמצא האוקיינוס השקט. בדרום ובמערב נמצא מפרץ מוצו (אנ'), הקרוי של שם העיר הגדולה ביותר בחצי האי – מוצו. מצפון נמצא מצר צוגרו, המחבר בין האוקיינוס השקט לים יפן, בין האיים הונשו והוקאידו. האי מחובר ליתר מחוז אאומורי באמצעות מצר יבשה שרוחבו הממוצע כ־10 קילומטרים.
בשנת 2012 נקבע שיא עולם לקידוח הימי העמוק ביותר (לעומק 2,111 מטרים), שהתבצע במימי מצר צוגרו, מול חופי חצי האי.
על פי שיטת קפן, האקלים בחצי האי הוא אקלים ימי (Cfb), אך ישנה השפעה של ההרים המצויים בחצי האי.
הערות שוליים

↑  "Chikyu sets a new world drilling-depth record of scientific ocean drilling". Science Daily (באנגלית). 6 בספטמבר 2012. נבדק ב-4 במרץ 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007538855905171  LCCN: sh85121456  NDL: 00630957  VIAF: 252981383   WorldCat (עם VIAF): 252981383 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של יפן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חוק האוזר

חוק האוזר (באנגלית: Hauser's law) הוא טענה המוסקת מתצפית מדעית, לפיה בארצות הברית, מתום מלחמת העולם השנייה, היחס בין תקבולי הממשלה מהמס לתוצר הלאומי הגולמי שווה תמיד בקירוב ל-19.5%. שינויים קיצוניים במס ההכנסה השולי לא שינו מהותית את היחס.
תקבולי מס לאורך ההיסטוריה

לאורך ההיסטוריה בארצות הברית מהשנה הפיסקלית 1946 ועד סוף השנה הפיסקלית 2007 היו בממוצע תקבולי הממשלה 17.9% מתוך התל"ג והם נעו בטווח שבין 14.4% ל-20.9%.
ההיסטוריה של חוק האוזר

המשפט נהגה לראשונה ב-1993 על ידי וילאם קורט האוזר, חוקר כלכלה מסן פרנסיסקו. במקור הוא כתב: "לא משנה מה היה שיעור המס באמריקה אחרי מלחמת העולם השנייה, תמיד התקבולים היוו בקירוב 19.5% מהתוצר הלאומי הגולמי".
האוזר התייחס במאמרו לרעיונו של ארתור לאפר, עקומת לאפר. שני הרעיונות מאוד דומים זה לזה, אך בעוד עקומת לאפר היא ייצוג תאורטי – חוק האוזר הוא משפט אמפירי.
ב-20 במאי 2008, כתב דויד רנסון בוול-סטריט ז'ורנל מאמר בו הוא הראה שלמרות ששיעור המס מ-1950 עד 2007, נע במרווחים גדולים מאוד - מ-28% עד ל-19%, התקבולים עדיין היו בקירוב 19.5% מהתל"ג. הכתב גם הוסיף: "כלכלת המיסוי תגסוס עד שכלכלנים יוכלו להסביר את חוק האוזר. אם ברצונינו להתקדם אין ברירה אלא להתמודד עם הנתונים האלה, להתייחס לעובדות, ולשלב אותן כך שיהיו נקודת הפתיחה של הידע המקובל."
אולם תקבולי המס ב-2009 היו 15% מהתוצר הלאומי הגולמי. תקבולים אלו היו הנמוכים ביותר ביחס לתל"ג בחמישים השנה האחרונות, והיו נמוכים מההערכה שחוק האוזר הציע. הקרן למורשת הצהירה שהמשבר האחרון פגע בתקבולים קשות, והוריד אותם משמעותית מתחת לממוצע ההיסטורי.
פרשנות וביקורת

דניאל מיטשל, כותב טורים באתר forbes.com, טען שחוק האוזר תקף בארצות הברית רק מאחר שהמס שנלקח בארצות הברית לא כולל מס מכירות אלא רק מס לפי המערכת הפדרלית בניגוד למדינות מערביות אחרות. בנוסף הוא טוען שארצות הברית ירשה מערכת מיסוי פרוגרסיבית יותר. לכן, הוא מסכם החוק משקף תופעה מקומית הנובעת מתנאים פוליטיים ספציפיים ולא אמת גלובלית ואבסולוטית – שהרי אם תשתנה המדיניות ויחוקקו בארצות הברית מס ערך מוסף כלל זה לא ישמר.
מייק קימל, כלכלן שכתב לאתר Angry Bear הצהיר שחוק האוזר מטעה כשהוא מטאטא הבדלים גדולים מתחת לשטיח. הוא כתב שתקבולי המיסים גדלו בשנים שלאחר הגדלת שיעור המס, וקטנו בשנים שלאחר קיצוצים במס. קימל הגדיר את התקופות 1951–1953, 1967-1968, ו-1991 עד 2001, כתקופות של העלאות במיסים, ואת התקופות 1953–1967, 1968-1991 ו-2001–2010, כתקופות של קיצוצי מס. לאחר מכן הוא טוען שהעלאה בשיעור המס מעלה את תקבולי הממשלה מהמס, ושקיצוצים אינם מביאים להעלאה בתקבולי הממשלה מהמס.
זובין ז'לווה, כתב באתר Portfolio.com, ביקר את עורך הוול סטריט ז'ורנל, על כך שלא התחשב מספיק בהפרדה בין ביטוח לאומי, ובין מס רגיל (מס הכנסה ומס חברות לדוגמה). מאחר שכספי הביטוח הלאומי עוברים ישר אל קרנות הנאמנות של הביטוח הלאומי, הפדיון שמיועד ללכת לפנסיה למעשה קטן ב-50 שנה האחרונות. ז'לווה מסביר זאת על ידי ירידה של התקבולים ממס החברות, שפעם היה יותר מ-5% מהתוצר הלאומי הגולמי, כשהיום הוא פחות מ-2%. ז'לווה משתמש בטיעונים אלו כדי לבקר את הפרשנות שדויד רנסון נתן לחוק. רנסון משתמש בחוק כדי לטעון שהעלאת המס על העשירים אינה אפקטיבית להגדלת תקבולי הממשלה.
הכתב יונתן צ'אייט כתב ב"רפובליקה החדשה", ש"התנודות די קיצוניות" על התנודות ביחס שבין תקבולי המס לתוצר הלאומי לאורך השנים. הוא טען שממשלת קלינטון ובוש קיבלו פדיונות גדולים. אך בשל קיצוצי המס של בוש התקבולים ירדו משמעותית. לכן הוא מכנה את המס השטוח "מזימה".
ראו גם

עקומת לאפר
חילות האוויר של צבא ארצות הברית

| --- | --- |
סמל חילות האוויר של צבא ארצות הברית
סמל חילות האוויר של צבא ארצות הברית
 פרטים
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 שיוך:  צבא ארצות הברית 
 סוג:  חיל אוויר
 בסיס האם:  Main Navy and Munitions Buildings, הפנטגון 
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1941 – 18 בספטמבר 1947 (כ־6 שנים) 
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה 
 
חילות האוויר של צבא ארצות הברית (באנגלית: United States Army Air Forces; בראשי תיבות: USAAF או AAF) היה גוף בצבא ארצות הברית שפעל בשנים 1941 עד 1947 והיה מופקד על הפעלת כלי טיס בצבא. ב-18 בספטמבר 1947 הפך לזרוע נפרדת כחלק מהכוחות המזוינים של ארצות הברית - חיל האוויר של ארצות הברית. השם "חילות האוויר של צבא ארצות הברית" החליף את השם הקודם של הארגון, הגיס האווירי של צבא ארצות הברית, ביוני 1941 במהלך ההכנות להשתתפות אפשרית של ארצות הברית במלחמת העולם השנייה.
במהלך מלחמת העולם השנייה השתתף החיל בלוחמה בזירת אירופה ובזירת האוקיינוס השקט.
בזירת אירופה - חיל האוויר השתתף בהפצצות יום, על ידי מבנים גדולים וצמודים של מפציצים. החיל ספג אבדות רבות, בעיקר מעל רומניה (תקיפת בתי זיקוק לנפט) ומעל גרמניה (תקיפת מפעלים לייצור חלקים למנועים). בעקבות כניסתו לשירות של מטוס הקרב החדש P-51 מוסטנג אבדות החיל פחתו, ומטוסים רבים של חיל האוויר הגרמני (הלופטוואפה) הופלו.
בזירת האוקיינוס השקט - החיל הפעיל מפציצים מדגם B-29, שהמריאו מסין להפצצות על יפן. בתחילת המערכה נערכו הפצצות מדויקות, אך משנת 1944 החלו הפצצות רחבות שיצרו דליקות, במטרה להשמיד את המפעלים היפניים. ערים רבות נפגעו, ובמהלך ההפצצות הכבדות על טוקיו נהרגו יותר ממאה אלף בני אדם.
מפציץ מדגם B-29 שימש להטלת פצצות האטום על הערים היפניות הירושימה ונגסאקי באוגוסט 1945 - הפצצות שהביאו לכניעתה של יפן, ולסיומה של המלחמה.
הקמה > בעיות הפיקוד בחיל האוויר

שורשיהם של חילות האוויר של צבא ארצות הברית התעוררו בגיבוש תיאוריות של הפצצות אסטרטגיות בבית הספר הטקטי של חיל האוויר של ארצות הברית שנתנו תנופה חדשה לטיעונים למען חיל אוויר עצמאי, שהוביל הגנרל בילי מיטשל. למרות תפיסה של התנגדות ואף חסימה אז על ידי הבירוקרטיה במטכ"ל של מחלקת המלחמה, שחלק ניכר ממנה היה מיוחס למחסור בכספים, חיל האוויר עשה מאוחר יותר צעדים גדולים בשנות ה-30, הן מבחינה ארגונית והן מבחינה דוקטרינית. שבה נוצרה אסטרטגיה המדגישה הפצצות מדויקות של מטרות תעשייתיות על ידי מפציצים ארוכי טווח וחמושים בכבדות.
צעד גדול לקראת חיל אוויר נפרד הגיע במרץ 1935, כאשר הפיקוד על כל יחידות האוויר הקרביות בארצות הברית רוכז תחת ארגון יחיד בשם "חיל האוויר של המטה הכללי". מאז 1920, השליטה ביחידות התעופה הייתה אצל מפקדי אזורי החיל (דרג מנהלי של כוחות היבשה בזמן שלום), לפי המודל שקבע המפקד גנרל ג'ון ג'יי פרשינג במהלך מלחמת העולם הראשונה. בשנת 1924 תכנן המטה הכללי לתקופת מלחמה הפעלת מפקדה כללית של הצבא (GHQ), בדומה למודל חיל המשלוח האמריקאי של מלחמת העולם הראשונה.
הפעלתו של חיל האוויר GHQ ייצגה פשרה בין הרוצים כוחות אוויר אסטרטגיים לבין מפקדי כוחות קרקע שדרשו שמשימת חיל האוויר תישאר קשורה לזו של כוחות היבשה.
ההפעלה הצפויה של המטה הכללי של הצבא גרמה לרמטכ"ל הצבא ג'ורג' סי מרשל לבקש מחקר ארגון מחדש ממפקד חיל האוויר האלוף הנרי ה. ארנולד שהביא ב-5 באוקטובר 1940 להצעה ליצירת מטה אווירי, איחוד הזרוע האווירית תחת מפקד אחד, ושוויון עם כוחות הקרקע והאספקה. הצעתו של ארנולד זכתה להתנגדות מיידית של המטכ"ל מכל הבחינות, תוך שהוא מחזיר את הטיעון הדוקטרינרי המסורתי שלו לפיו, במקרה של מלחמה, לחיל האוויר לא תהיה משימה ללא תלות בתמיכה של כוחות היבשה. מרשל יישם פשרה שחיל האוויר מצא כבלתי מספקת לחלוטין, שם את ארנולד כממלא מקום כ"סגן הרמטכ"ל לאוויר", אך דחה את כל הנקודות הארגוניות של הצעתו. חיל האוויר GHQ במקום זאת הוקצה לשליטת המטה הכללי של הצבא, למרות שהאחרון היה אימון ולא מרכיב מבצעי, כאשר הוא הופעל בנובמבר 1940. חלוקה של חיל האוויר GHQ לארבעה מחוזות הגנה אווירית גאוגרפית ב-19 באוקטובר. 1940 היה במקביל להקמת חילות אוויר כדי להגן על הוואי ותעלת פנמה. מחוזות האוויר הוסבו במרץ 1941 לחילות אוויר ממוספרים עם ארגון כפוף של 54 יחידות.
חן וינקלר

| --- | --- |
חן וינקלר על רקע היצירה "הנשר החלול", האנדרטה לחללי נשר במערכות ישראל, 25 בנובמבר 2021
חן וינקלר על רקע היצירה "הנשר החלול", האנדרטה לחללי נשר במערכות ישראל, 25 בנובמבר 2021
 לידה:  1969 (בן 55 בערך) נְתַנְיָה, ישראל 
 לאום:  ישראל
 תחום יצירה:  פסל, פיסול סביבתי
 יצירות ידועות:  "הכנפיים" - אנדרטת הניצחון בנתניה
 www.winklerchen.com
 
חן וינקלר (נולד ב-1969) הוא אמן ופסל ישראלי, קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה.
ביוגרפיה

וינקלר נולד וגדל בנתניה. שירת בצה"ל בחטיבה 188 ושימש כסמח"ט שריון במילואים. למד פיסול באבנים והוכשר בקורסים מתקדמים בבתי-ספר בישראל ובעולם. כן למד לימודי הנדסאי אדריכלות.
וינקלר מתכנן, מפסל ובונה אנדרטאות ופסלים באבן, בשיש ובחומרים נוספים. מרבית החומרים בהם הוא יוצר הם חומרים טבעיים שמקורם בישראל. עבודותיו הוצגו בתערוכות יחיד ובתערוכות קבוצתיות בארץ ובעולם ומוצבות במוזיאונים, בגנים ציבוריים ובמבנים. הקים עשרות אנדרטאות ומאות מצבות אומנותיות ברחבי הארץ לאנשים ומוסדות פרטיים, ליישובים ולמשרד הביטחון.
אחת מעבודותיו הידועות היא אנדרטת "הכנפיים" - אנדרטת הניצחון בנתניה, שהוקמה בשיתוף פסלים רוסים לציון ניצחון הצבא האדום על גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה.
וינקלר מתמחה בפיסול סביבתי ומשתמש בפיסולו בשיטת המיחזור הירוקה, ההופכת פסולת תעשייתית למוצרי אמנות שימושיים. במסגרת מימוש חזון זה הקים חברה שבה מוסבים מדי יום כ-8 טון פסולת תעשייתית לאלמנטים מעוצבים.
בשנת 2019, יזם אירוע הוקרה למערך המילואים ובו תערוכת האמנות ״מילואים: יומן מסע״. שלושה שבועות של אירועי תרבות, תוכן ופנאי שעוסקים ומנגישים את מערך המילואים לכלל בכניסה חופשית ללא עלות. לרגל האירוע הוקם קמפיין גיוס המונים.
בשנת 2020 יצר קולקציית תכשיטים בעיצובו האישי והייחודי, מעוצב ומפוסל, המשלב בין אבנים מארץ ישראל או אבנים מאבני החושן וצורפות בכסף וזהב.
בשנת 2021 נבחר וינקלר לכהן כיו"ר איגוד האומנים של נתניה.
בשנת 2022 ערך וינקלר יחד עם בנו, אשד וינקלר, את תערוכת "אבן סגולה" - תערוכה המציגה לראשונה פיסול בקריסטלים וביקרו בה למעלה מ-30,000 איש[דרוש מקור].
וינקלר הוא מורה מוסמך ליוגה וסיים לימודי הילינג וטיפול בקריסטלים.