stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נורת' אמריקן A-5 ויג'לנטי
היסטוריה מבצעית > סיום השירות

טייסות הויג'ילנטי כללו 6 מטוסים כל אחת בתחילת מלחמת וייטנאם, השחיקה הורידה את המספר לכדי 4–5 מטוסים ב-1971, ב-1973 המצבה הממוצעת חייבת הייתה לרדת ל-3 כלי טיס. עם זאת דרישות המודיעין של כוחות המשימה של הצי גדלו ולא קטנו. זאת אומרת שכל כלי טיס נדרש לטוס יותר שעות, בעוד פס הייצור נסגר וחלקי החילוף הפכו ליותר ויותר נדירים והיה נדרש לקרקע את אחד משלושת המטוסים במהלך שיט בשביל שהוא ישמש לחלפים לשני המטוסים הנותרים. הטייסות נדרשו להשאיל מטוסים מטייסות שמוצבות בארצות הברית בשביל לשמור על כמות מטוסים מינימלית. בשנת 1974 טייסת RVAH-14 הייתה לראשונה להיסגר בגלל מחסור בכלי טיס.
המטוס הצא משירות פעיל ב-20 בנובמבר 1979.
הטסת המטוס

הויג'ילנטי היה מטוס גדול, מתקדם ומורכב ובשל מערכת ההיגוי הייחודית שלו כלל מספר תופעות טיסה שלא אופייניות לכלי טיס אחרים ודרש תשומת לב מיוחדת ויכולת גבוהה מהטייס. במיוחד במהלך נחיתה על גבי נושאת מטוסים. המטוס כלל מהירות גישה ונגיעה גבוהות ולכן היה זמן מאוד מוגבל לתיקונים. המטוס היה ידוע לשמצה בשל התרסקויות על גבי הסיפון.
במרבית כלי הטיס, המשתמשים במאזנות, כאשר מגלגלים ציר התנועה עובר דרך בטנו של הטייס. בויג'ילנטי עקב השימוש במחבלים העילוי על הכנף לכיוונה מגלגלים היה נהרס והכנף הייתה נופלת מטה, מה שהיה יוצר את ציר הסיבוב יותר קרוב לשורש הכנף הגבוהה. בנוסף גלגול על ידי מחבלים יצר הרבה מאוד גרר שיצר החלקה חריפה לכיוון הגלגול, בשביל לפצות על כך מערכת ההיגוי השתמשה במחבלים בקימור התחתון בכנף המנוגדת בשביל לאזן את התופעה, אבל עדיין זה היה לעיתים גורם להאטה או אובדן גובה במהלך טיסה בגובה רב ודרש התחשבות מצידו של הטייס. הגה הכיוון הגדול שנע כמקשה אחת יצר מומנט גלגול חזק מאוד יחסית ולכן דרש תיאום גדול.
עם זאת המטוס כלל מספר יתרונות בביצועים מול מטוסים אחרים. המחבלים שימשו גם כמעצורי אוויר וככאלה היו מאוד נוחים לשימוש, שכן הם הקנו לטייס יכולת שליטה מדויקת בקצב ההאטה והנמכה, מפני שהמחבלים היו מותקנים במרכז הכנף, אלה לא נטו ליצור שינוי במצב המטוס במרחב.
מערכת המצערת האוטומטית סייעה לטייס לנחות על ידי שליטה בכוח המנוע יחסית למצב המטוס במרחב, בפועל הטייס היה יכול לשלוט על המנוע על ידי העלאת או הורדת אף המטוס.
הטייס האוטומטי המתקדם אפשר לבצע גיחות ארוכות עם עומס עבודה נוח שלא היה שוחק את ערנות הצוות, וכן היה יציב מאוד יחסית ואפשר צילום ברור מאוד, מה שהגדיל את איכות התוצרים והמודיעין מכל גיחה.
המטוס היה מהיר מאוד יחסית בכל גובה ומשטר טיסה, מה שהקשה על מטוסי הליווי - לרוב מטוסי F-4 פנטום - שלא יכלו לשמור איתו על אותו הקצב. המטוס היה קשה מאוד ליירוט ולהפלה הן למטוסי הקרב של האויב והן לסוללות ה-SA-2 הן בשל המהירות ובשל הזריזות המפתיעה שלו. עם זאת, מפני שהוא היה טס נמוך מאוד והרבה פעמים לאחר התקיפות שבוצעו באזור במטרה לאמוד את הנזק, האויב לרוב היה ערני ומודע למטוס ולכן המטוס היה מאוד רגיש לאש נ"מ ארטילרית, ואף לעיתים לנשק קל ולכן המטוס סבל משיעור אבדות גבוהה יחסית לאמצעים אלו.
במרבית כלי הטיס כן הנסע הקדמי הותקן מתחת לתא הטייס וזה הקל עליו בהסעה על הקרקע, שכן הוא ידע בדיוק היכן כן הנסע נמצא. בויג'ילנטי כן הנסע הקדמי הותקן מאחורי שני התאים ולכן הטייס דרש עזרה על ידי הכוונה במהלך הסעה לאחר נחיתה. לעיתים זה דרש פנייה בצמוד לסף סיפון הטיסה של נושאת המטוסים, במצב זה הטייס היה מוצא את עצמו מסתכל מעבר לסיפון הספינה, מה שהיה לעיתים חוויה מורטת עצבים.
השפעת המטוס

ה-A-5 ויג'ילנטי היה מטוס מתקדם מאוד בזמנו ושילב מספר גדול של טכנולוגיות מתקדמות שהפכו מאוחר יותר לנפוצות במטוסים בעלי ביצועים גבוהים. המטוס היה לראשון לכלול כונסים מרובעים בעלי רמפה משתנה לשליטה על גלי הלם. עיצוב זה שולב בהרבה כלי טיס סילוניים אחרים. כמו כן העיצוב של להתקין את הכונסים בצידי המבנה הקדמי הקנה מספר יתרונות, כגון קיצור המבנה הקדמי ופישוטו ללא פגיעה בקיבולת הדלק של המטוס. עיצוב זה אומץ בהרבה מטוסי קרב של הדורות השלישי והרביעי. מספר עדויות גורסות שהמטוס השפיע ישירות על העיצוב של מטוס המיג-25 הסובייטי.
המטוס היה לראשון להשתמש בתצוגה עילית מודרנית, רכיב שהפך לסטנדרטי במטוסי הקרב של הדור הרביעי. מחשב הניווט הדיגיטלי המתקדם (VERDAN) היה לפורץ דרך בתחום. מערכת ההיגוי המתקדמת של המטוס הייתה כה מהפכנית עד שהיא לעיתים נקראת מערכת טוס-על-חוט הראשונה במטוס סדרתי. משטח הגה הכיוון האחיד שהיה אופייני למטוס שולב מאוחר יותר בדגם ה-XB-70 של נורת'-אמריקן.
מכ"ם ההפצצה המתקדם שאפשר מיפוי קרקעי הפכה את המטוס למטוס הקרב הראשון בעל יכולות לכל מזג אוויר, המכ"ם הפך מאוחר יותר לבסיס עליו פותחו מערכות עקיבת תוואי קרקע ומכ"מי הפצצה מתקדמים אחרים כגון זאת של ה-F-111.
המשך קריאה

Naval Fighters # 64 - North American A-5A, RA-5C Vigilante by Steve Ginter 2005.
Osprey Combat Aircraft # 51, RA-5C Vigilante Units in Combat, by Robert R. Powell, 2004.
Aerofax Minigraph #9, North American Rockwell A3J/A-5 Vigilante, by Michael Grove and Jay Miller, 1989.
A-5 Vigilante Flight Manual, U.S Navy, 1977.
Model A3J-1 Aircraft - Maintenance Engineering Inspection, North American Aviation inc, 1959.
ראו גם

מיג-25
F-111 ארדוורק
קונבאייר B-58 הסלר
F-105 ת'נדרצ'יף
לוקהיד SR-71
לוקהיד U-2
הערות שוליים

↑  מתוך אתר aeroflight
↑  Model A3J-1 Aircraft - Maintenance Engineering Inspection, North American Aviation inc, 1959, עמוד 1-5.
↑  Osprey Combat Aircraft # 51, RA-5C Vigilante Units in Combat, by Robert R. Powell, עמוד 8.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007568163405171  GND: 7861141-6  LCCN: sh85143322 
צלליות של דגמי ויג'ילנטי השונים. ניתן לזהות את הגיבנת שהוספה לדגמי B ו-C וכן את שדרת אמצעי הביון בגחון של ה-RA-5C.
תרשים הממחיש את אופן העבודה של תא החימוש הליניארי של ה-A-5 ואופן הסידור שך החימוש ותאי הדלק.
צוותי קרקע מתקינים מצלמה, ככל הנראה מודול של תחנה 4.
לטישה ממפורד גיר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1852 מנהטן, ארצות הברית 
 פטירה:  18 ביולי 1935 (בגיל 83 בערך) הברונקס, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות גרינווד 
 תרומות עיקריות
 המצאת המזרק לשימוש ביד אחת
 
אישה מחזיקה מזרק (המחשה)
לטישה ממפורד גיר (באנגלית: Letitia Mumford Geer; 1852 –  18 ביולי 1935) היא אחות, ממציאת המזרק לשימוש ביד אחת.
חייה

נולדה בניו יורק לקורנליה מתילדה גיר לבית ממפורד וג'ורג' וורן גיר. היא הייתה אחת מששת ילדיהם.
המצאת המזרק

המטרה שהובילה את גיר להמציא את המזרק לשימוש ביד אחת הייתה לספק כלי שיאפשר להזריק את התוכן לרקטום ללא עזרת עוזר, שכן המזרקים שהיו בשימוש עד אז הצריכו שימוש בשתי הידיים, או סיוע של אדם נוסף.
בבקשת הפטנט שלה, שהוגשה ב-12 בפברואר 1896, היא צירפה שרטוטי הסבר לשימוש בו, וציינה כי מדובר במכשיר פשוט וזול והבהירה כי ניתן לגוון את צורתו במידה מסוימת, מבלי לפגוע ברוח ההמצאה.
בתיאור של ההמצאה נכתב כי המפעיל מחדיר את הזרבובית לתוך פי הטבעת ומחזיק את הגליל המלא בנוזל ההזרקה מראש. המזריק יכול להחזיק את המכל ובאותה עת להושיט אצבע אחת או יותר כדי ללחוץ על הידית. העיצוב במעוקל של ידית המזרק מונע את החלקת היד ומאפשר הזרקה עצמית של החומר ביד אחת, ללא עזרת אדם נוסף.
הפטנט אושר ב-11 באפריל 1899.
הכרה בפועלה

ממפורד גיר הלכה לעולמה בניו יורק בשנת 1935 בגיל 83. במסגרת יום האישה הבינלאומי במרץ 2021 צוות בית החולים במחוז קדיס בספרד (Hospital Quirón Salud Campo de Gibraltar) הקדיש לה אלבום תמונות עם תמונות אנשי הצוות כשהם מחזיקים מזרקים
ראו גם

מזרק
הערות שוליים

↑  lassinsombrerocastrourdiales, לטישה ממפורד גיר: ממציאת המזרק העכשוי (בספרדית)
↑  ג'ורג' וורן גיר, באתר ancestors.familysearch.org
↑  לטישה ממפורד גיר, בקשת פטנט על מזרק
↑  מצדיעים לממציאת המזרק ביום האישה בבית החולים קירונסלוד קמפו דה חיברלטר, באתר 8directo, ‏2021-03-08 (בספרדית)
פלגות הבט"ש

| --- | --- |
  
 פרטים
 כינוי:  "דבורנים"
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:  חיל הים הישראלי חיל הים הישראלי
 סוג:  ביטחון שוטף וסיור ימי
 בסיס האם:  בסיס חיפה, בסיס אשדוד ובסיס אילת
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1970- קבלת השם מפלגות הטרפדות – הווה
 מקים היחידה:  אלוף אברהם בוצר
 מלחמות:    מלחמת יום הכיפורים   מלחמת לבנון הראשונה האינתיפאדה הראשונה האינתיפאדה השנייה   מלחמת לבנון השנייה  מבצע חורף חם  מבצע עופרת יצוקה  מבצע עמוד ענן   מבצע צוק איתן מלחמת חרבות ברזל
 נתוני היחידה
 ציוד עיקרי:  ספינות דבורה וספינות שלדג. בעבר ספינות דבור.
 פיקוד
 דרגת המפקד:   סגן אלוף
פלגות הבט"ש הן יחידות של ספינות חיל הים הישראלי, האחראיות על הביטחון השוטף ועל מבצעים ימיים בגבולותיה הימיים של מדינת ישראל ומחוץ להם. קיימות 3 פלגות: פלגה 914 ממוקמת בבסיס חיפה, פלגה 915 בבסיס אילת, ופלגה 916 בבסיס אשדוד. על כל אחת מהפלגות מפקד קצין בדרגת סגן-אלוף פרט לפלגה 915 עליה מפקד קצין בדרגת רב-סרן כל פלגה מחולקת ליחידות משנה הנקראות "סיירות" שעל כל אחת מהן מפקד קצין בדרגת סרן או רב-סרן.
כלי השיט בפלגות הבט"ש

בפלגות הבט"ש מופעלות כיום הספינות בדגמים: דבורה (כלי שיט), שלדג (כלי שיט) וסירת צרעה (כלי שיט) המשמשת להגנת נמלים.
חימוש ספינות הבט"ש

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
חימוש ספינות הבט"ש במשך שנים רבות כלל שני תותח אורליקון 20 מ"מ ושני מקלעי 0.5. במלחמת יום הכיפורים חומשו הדבורים במפרץ סואץ במטול נגד טנקים 'קרגו'.
כיום מותקנים בספינות הבט"ש (הדבורה והשלדג) עמדת טייפון עם תותח אוטומטי מיוצב 25 מ"מ של רפא"ל כחימוש עיקרי, יחד עם מקלע M2 כבד בירכתיים ושני שני מקלעי מאג 7.62 מ"מ מצדדים ומספר פצצות עומק להגנה מצוללות. ולמבצעים מיוחדים גם טילי ספייק.
ובספינות הצרעה כיום חמושות במקלע מאג 7.62 מ"מ, כלי נשק קלים, מטענים נגד צוללים ושחיינים.
התפתחות פלגות הבט"ש

ספינות פלגות הבט"ש מגינות ברציפות על הגבול הימי של ישראל. מאז שנות השבעים של המאה העשרים עצרו ופגעו פלגות הדבורים מדרום ומצפון במחבלים שפעלו ביבשה בסמוך לגבולות ישראל והן בפעילי טרור מושטים על סירות, אופנועי ים וספינות אויב. פלגות הדבורים פועלות כנגד איומי מחבלים פלסטינים וגורמי ג'יהד עולמי בזירת ים סוף, בגבול עזה וחזבאללה מלבנון. לוחמי ספינות הסיור מסיירים בימים ובעיקר בלילות לאורך כל חופי ישראל כדי למנוע פעילות חבלנית עוינת בים ובחוף, מהווים מחסום בפני בעלי כוונות עוינות המתקרבים בכלי שיט.
אחרי מלחמת ששת הימים עם התארכות הגבולות הימיים של ישראל, התגברו פעולות הטרור ניסיונות חדירה לישראל מהים, טרפדות העץ המהירות החלו לצאת מהשירות עקב התיישנות ובלאי, אף על פי שהיו מהירות וחמושות היטב (37 -40 קשר וחימוש כבד כסת"ח תותחי 20 מ"מ בחרטום ובירכתיים, תותח 40 מ"מ בירכתיים ומקלעי 0.5 בצידי הגשר. ראה פירוט מורחב בערך: פלגות הטרפדות) ושירתו את חיל הים באותה תקופה במשימות הביטחון השוטף. לאחר תהליך חשיבה הוחלט בחיל הים להצטייד בכלי שיט שונה שיענה על האיומים והצרכים החדשים מולם ניצבה מדינת ישראל בזירה הימית. ארבע ספינות ה"דבור" הראשונות הגיעו בנובמבר 1970 התבססו על אב טיפוס של ספינה אמריקאית אזרחית שתוכננה להובלת נוסעים ומטען למתקני קידוח נפט בים. הן צוידו במנועים תוצרת GENERAL MOTORS בעלי 12 בוכנות, במכ"ם, במקלע 0.5 בעל קצב אש גבוה, ובמכשירי קשר שונים.
בספטמבר 1971 הגיעו שש ספינות נוספות, ומאז בניית הספינות התבצעה במפעל רמת"א בבאר שבע. ספינות שנוספו להן שיפורים כגון תותח אורליקון 20 מ"מ, זרקור 30 מ"מ ותוספות נוספות.
בסוף שנות ה-70, עקב התפתחות אמצעי הלחימה בקרב ארגוני הטרור, נולד הצורך בשיפור ספינות הדבור למה שנקרא אז "דבור מוסב" בעל מנועי GM V16, מכלי דלק נוספים, תורן יעיל יותר לגילוי מטרות במכ"ם. אך לאחר זמן מה הוחלט כי יש צורך בכלי חדש שיענה להתפתחות המהירה של ארגוני הטרור.
בשנת 1978 השיק רמת"א את ה"דבורה": ספינת בט"ש המבוססת על הדבור אך גדולה יותר ומהירה יותר. מסיבות שונות רק בשנת 1989 הוחלט בחיל הים להצטייד בהן. כחלק מחוזה לבנית שש ספינות הגיעה הדבורה הראשונה באותה שנה בנוסף לארבע שנוספו לחוזה עקב המרדף בחוף ניצנים. הדבורות החדשות צוידו במנועי חברת MTU בשונה מדבורות משנות ה-70.
בשנות ה-90 נזקק חיל הים לכלים בעלי כושר תמרון טוב יותר. במסגרת השינויים נבחנה מערכת ההנעה .A.D של חברת "אריסון" המקנה את האפשרות לתמרן את הספינה בעזרת הזזת מדחפים בלא שימוש בדפי ההגה, מה שמקטין את קוטר סיבוב הספינה. המערכת נוסתה על הדבור 907 בהצלחה. השינוי תורגם בתכנון סופר דבורות סימן 2.
עם התפתחות מפרץ אילת וכלי השיט התיירותיים הרבים בו, כדי להקטין את נראות כלי מלחמה במפרץ מה שעלול להוביל לפגיעה בתיירות, הוחלט לרכוש את ה"נחשול". כלי קטן בעל מראה אזרחי ויכולת תמרון גבוהה המגיע עד ל-45 קשר. מה שתורם לשמור על הסדר בגבול עם מצרים וירדן ועם זאת לא להרתיע או להפריע ליאכטות הרבות הפוקדות את המרינה באילת.
צוותי הספינות > הצוות

ספינות הבט"ש מאוישות בצוות של כ-12 חיילים כל אחת. על הספינה
מפקד הדבורה- חובל בדרגת סגן או סרן, שמילא כבר תפקיד סגן קצין מחלקה בסטי"ל, הוכשר בפלגות הבט"ש תוך איוש תפקיד סגן מפקד דבורה (סגמ"ד) ובוגר בית הספר לפיקוד ימי (פי"מ). במהלך שירותו כסגמ"ד יקבל סיכת לוחם לאחר שהוסמך לכך והוכיח את עצמו. בסוף הכשרתו כמפקד דבורה, במעמד טקס סיום קורס מפקדי כלי בט"ש, יקבל החובל את סיכת מפקד-דבורה שהיא סיכת דבורן מוזהבת. החובל מתפקד בדרך כלל כמפקד כלי בט"ש בין שנה וחודשיים לשנה ושמונה חודשים עד שיעבור לתפקיד בכיר יותר בפלגת הבט"ש או מחוצה לה, כגון: מפקד בית ספר שיט וימאות או מס"ר (מפקד סיירת).
סגן מפקד דבורה - לוחם חוגר האחראי על תפקוד צוות המי"ק בעמדות הקרב, משמש כקצין בטיחות בסודרי ימאות, כקצין משמרת בסיורי הבט"ש ומחליף את מפקד הספינה במצבי חירום.
הצ'יף (מכונאי ראשי)- הוא האחראי על מערכות ההנעה. בכך כלול: טיפולים, ביקורת, תדלוק, טיפול בתקלות ותחזוקה. הוא ישמש וראש צוות בקנ"ז במקרה של שרפה או הצפה. שניהם מהווים יחד עם מפקד הספינה את הסגל האחראי לתפקוד צוות הספינה וניהולו בים ובחוף ועל הכשרת הימאים והמכונאים מאנשי צוות ללוחמים ובסופו של דבר להכנתם ליציאה לקורסי סגני מפקדים ונגדי מכונה.
לוחם פלגות הבט"שאנשי הצוות- לוחמים בשירות סדיר, שעברו טרום גיוסם, גיבוש סטי"לים/דבורים. לאחר טירונות רובאי 02 בבה"ד חיל הים מתקיים מיון לקורסים: לוחמים במגמת שיט -ימאים. ולוחמים מגמת הנעה - מכונאים. מפקדי הקורסים  חושפים את החניכים לאורח החיים של הדבורן בפלגות הבט"ש, מאמנים אותם לעבודת צוות, מעבירים הדרכות הקשורות להסמכות להן הם מיועדים הלוחמים. במהלך הקורס נחשפים החניכים למסעות, אימוני כושר ושבוע ס"ג כל זאת על מנת להכינם לתפקידם כלוחמים בפלגות הבט"ש. בשלהי הקורס מוצבים החניכים בפלגות בהן שובצו, ועוברים את תקופת "שהיות הסוף" בה נערכים מבחני "ההסמכות הבסיסיות" ובכך הופכים אותם מחניכים בקורס ללוחמים בספינות הבט"ש.
צוותי הספינות > הכשרה

מירב הכשרות הלחימה נרכשות במהלך השנה הראשונה ביחידה והן משתנות בהתאם לתפקיד הלוחם: מכונאי או ימאי. המכונאים מוסמכים כשומרי ספינה, כבאים, מנוענים ומאגיסטים כדי להיות זכאים לסיכת דבורן. הימאים מוסמכים כשומרי ספינה, כמאגיסטים, עמדת נק"ל, תאורות, עבודות ימאות, ומפעילי עמדת טייפון או תותחן ירכתיים. לאחר ההסמכה יהיו זכאים לסיכת דבורן. עם קבלת הסיכה יוכשרו הימאים והמכונאים כבעלי רובאי ימי 08. לאחר קבלת הסיכה ימשיכו הלוחמים להכשרת העמדות והמערכות השונות בספינה בהתאם לצורכי הספינה או ברצונו של החייל לעבור הסבת מקצוע, לגוון את שירותו ולהתקדם לקורסים בכירים. לקראת קבלת הסמל יעברו מבחן עיוני. עם קבלת הסמל וההתקדמות הכללית של הלוחם, הוא נעשה מרכזי ומשמעותי יותר בצוות. שלב זה בשירות, חשוב להתפתחות המנהיגות והפיקודיות של החייל בדרכו למסלולים הבכירים או בהמשך הובלת הצוות כחייל מהמניין בתור לוחם וותיק המדריך את החיילים הצעירים ומוביל את ניהול הספינה.
במהלך השירות תינתן ההצעה לחלק מהלוחמים לצאת לקורס חובשים קרביים בבה"ד 10 והשלמה בבה"ד חיל הים ולשוב לספינות כחובש ספינתי.
בתקופת הקורס יסומנו על ידי המפקדים חיילים בעלי פוטנציאל הדרכה שיעברו מיונים בזמן הקורס ולאחר מכן בשירותם בספינות כשלבסוף אלה שיעברו את המיונים יחזרו לבה"ד ויעברו קורס שיכשירם כמפקדי קורס לוחם בט"ש ולוחם בט"ש השטה. לוחמים בעלי נתוני קב"א גבוהים יקבלו זימון למיוני קצונה של תומכי לחימה או לחלופין יוכלו להתנדב לקורס חובלים כדי להפוך לקצינים לוחמים.
לאחר תקופה מסוימת בספינות, חיילים שיבחרו לצאת לקורס להכשרת סגן מפקד וקורס מנוען ראשי (צ'יף - מגמת הנעה) ושעמדו בהסמכות הנדרשות: ימאים המוסמכים על כל נשקי הספינה ומערכות הגנ"ק ומכונאים המוסמכים על כל מערכות ההנעה, הבקרת נזקים וכדומה; יצאו לשני הקורסים, המקדמים את החיילים להוות חלק מסגל הספינה ומקנה להם עמדה של מש"ק, שנערכים בבה"ד חיל הים ואורכם 3 עד 4 חודשים. קורס סגנים מעניק רובאי ימי 09 ואילו קורס צ'יפים מעניק רובאי ימי 010. בדצמבר 2013 אושר רשמית בצה"ל הוספת סיכה רשמית לסגנים ולצ'יפים.
פלגה 914

תפקיד פלגה 914 הוא הגנה על צפון המדינה על אף שבימי שגרה הפלגה מבצעת את סיורי הביטחון הימי השוטף, וכוחותיה לוקחים חלק בכל פעילות מבצעית במרחב הימי שמטרתה סיכול פעילות ארגוני טרור, פגיעה בתשתיותיהם ובגורמים המסייעים להם. 

ראשיתה של פלגה 914 בשייטת הטרפדות בבסיס חיפה. עם סגירת הטרפדות והצטיידות בספינות דבור קיבלה היחידה את המשרדים והמעגנות ושמרה את השם. פלגה 914 אחראית על הביטחון השוטף של רצועת החוף הצפונית של ישראל, בקרבת לבנון. הפלגה מורכבת מספינות דבורה, וסופר דבורה סימן 2 ו-3. הפלגה מחולקת לסיירות "יסעור" ו"פרס" וכן יחידת סנפיר.
ארגון - פלגה 914 מחולקת כיום לשתי סיירות: סיירת פרס, וסיירת נשר, ובנוסף אליהן יחידת סנפיר. כל סיירת היא בפיקוד קצין בדרגת סרן, לשעבר מפקד כלי שיט, בוגר בית הספר לפיקוד ימי (פי"מ) ובוגר קורס חובלים.
דבורים של פלגה 914 ברציף הצוללות 1972, ברקע אח"י דולפין (צ-79).
ספינת דבור ממתינה בשעות היום בעגינה ליד האי מדרום לראש הנקרה
חילוץ דבור 862 ששקע לאחר פיצוץ בו נהרג איש הצוות נסים מלכה, 1979.
ספינות פלגה 914 ברציף העגינה הקבוע בבסיס חיפה, 1990.
לוחמי פלגה 914 בתרגיל לחימה ימי בזירה צפונית, אוגוסט 2024
לוחמי פלגה 914 בתרגיל לחימה ימי בזירה צפונית, אוגוסט 2024
פלגה 915

את הביטחון בים האדום החזיקה פלגה 912 שכללה שלוש טרפדות בבסיס אילת. פלגה 915 הוקמה בבסיס מפרץ שלמה בשארם א-שייח' החליפה את הטרפדות.  על הביטחון השוטף בזירת הים האדום כולל אבטחת נמל אילת, באזור בו גובלות בים גם ירדן, מצרים וערב הסעודית. הפלגה מורכבת מספינות דבורה, וצרעה. הפלגה מורכבת מסיירת כלי בט"ש אחת, סיירת "ברק" ויחידת סנפיר הכפופה לה.
פלגה 916

פלגה 916 פועלת במסגרת בסיס אשדוד ומבצעת את הביטחון השוטף של חוף מדינת ישראל בכל אזור המרכז, ובדגש בקרבת רצועת עזה ומבצעים בשיתוף יחידות העלית של צה"ל. על פעילותה זכתה בפרס הרמטכ"ל ליחידות לוחמות בשנת 2007. הפלגה מורכבת מספינות דבור, סופר-דבורה סימן 3, שלדג וצרעה. הפלגה כוללת את סיירות "כריש", "כסיף", "בזק" ו"טריגון", המורכבות מספינות סופר-דבורה סימן 3 והשלדג, ויחידת סנפיר שמשמשת למגוון פעילויות הדורשות כלי שיט וכוח קטנים יותר.
דבור שהועבר מאילת מורד למים באשדוד נובמבר 1990.
דבורות פלגה 916 בכוננות במרינה הרצליה מאי 2006.
סא"ל גיא ברק וספינות פלגה 916 בנמל אשדוד יוני 2019.
ספינות דבורה פלגה 916 במסדר חזיתי.
סמל פלגה 916 על גבי פאצ'
ספינת בט"ש מדגם שלדג, אוגוסט 2024
לוחמי פלגת 916 בתרגיל לחימה זירתי, 2024
לוחם פלגת 916 בתרגיל לחימה זירתי, 2024
כלי שיט בעבר

ספינות מדגמי ברטרם ויתוש שירתו בפלגות הבט"ש במשך שנים. בהמשך החזיקו ספינות דבור את הביטחון השוטף במשך עשרות שנים.
בנמל אילת הופעלו ספינות נחשול שהוצאו מהשירות בשנת 2018.
ספינה מדגם דבור.
המטבח וחדר האוכל בספינת דבורה.
ספינת 'נחשול' ששירתה בפלגה 915 בבסיס אילת
לקחי מלחמת יום הכיפורים

בעקבות אירועי הזירה הימית במלחמת יום הכיפורים שהתחילה בקרב מרסא תלמאת חלו התפתחויות בפלגות הבט"ש.
לקחי מלחמת יום הכיפורים > שדרוג ההכשרה ונוהלי הלחימה

פיקוד בים – מפקד הכוח ומפקד כלי השיט צריכים להיות אנשים שונים. מפקד שהטילו עליו משימה ומסרו לו כוח עליו להבין את התמונה, לעבד את המודיעין, לגבש החלטות ותגובות ולהיות בקשר עם המפקדות. ואילו מפקד כלי השיט צריך לנווט ולנתב ולנהל את הירי תוך פיקוד על אנשי הצוות. הלקח היה ידוע ונהוג במבצעים וקרבות הטרפדות בעבר. ומומש גם בזירת ים סוף כאשר באוגוסט 1973 יצא אותו מפקד, צבי שחק, עם שני דבורים שלכל אחד מפקד משלו ונלחם עם ספינת דה קסטרו מצרית בהצלחה יחסית. בקרב מרסא תלמאת לו היה שחק, כמפקד הכוח, חופשי מניהוג הדבור, הייתה לו שליטה טובה יותר - ודאי לא היה נדרש באמצע הירי להתעסק בעצמו עם טרוטלים של מנועים שנחנקים.- בהמשך המלחמה במהלך כל קרבות הדבורים האחרים מונה מפקד נפרד לכוח וכך גם בכל קרבות שייטת ספינות הטילים בים התיכון. לאחר המלחמה נקבעו בפלגות הבט"ש תקנים ל'מפקדי סיירת' - ואוישו במפקדי דבורים בעלי ניסיון, אף כי המושג 'מוביל זוג' המשיך להתקיים.
מגישי עזרה ראשונה – בקרב מרסא תלמאת נפגעו מחצית אנשי הצוות. פעולות החובש משה זילבור ב-867 והמוכ"ם מאיר נחמיאס ב-864 היו חיוניות והחזיקו את הפצועים בחיים. קצין הרפואה החילי חיים שוהם סיכם עם חיל הרפואה על השתלמות מגישי עזרה ראשונה. אנשי צוות מכל כלי השיט של חיל הים עברו השתלמות בת חודש ימים בה הגיעו לרמה שיכלו להגיש עזרה ראשונה לפצועים קשים.
הכשרת החובלים – קורס החובלים שונה ומתכונתו כוללת פרק שלם המוקדש לשירות בדבורים. קצינים בוגרי חובלים רוכשים – במסגרת קורס פי"ם (פיקוד ימי, שארך 8 חודשים) - ניסיון תאורטי ומעשי בכלי הנשק של הדבור ומערכותיו ובפיקוד על הדבור וצוותו.
קוד באלחוט דיבור - 'מלקוד סגול' ששימש את מפקדת חיל הים להטלת המשימה בקרב מרסא תלמאת היה בשימוש צה"ל. נושאים ימיים היו חסרים בו וחלקים ממנו לא התאימו לכלי שיט. כלי השיט של חיל הים השתמשו במושגים מתוך הקוד הבינלאומי. בשנת 1974 חובר בשייטת ספינות הטילים 'קוד איתן' שכלל מושגי הפעלת כלי שיט וקרבות ימיים.
מורל הצוותים - המערכת החיילית החלה לטפל בצורה טובה יותר בצוותי הדבורים.
לקחי מלחמת יום הכיפורים > שדרוג החימוש והציוד

קשר משופר – מכשירי הקשר בדבורים שודרגו, רמת הטיפול עלתה והפרעות הקשר האופייניות שהקשו על הדבורים קטנו.
מכ"ם מתקדם – המכ"ם דקה 916 הוחלף ברייתאון Pathfinder משוכלל שנתן תמונה טובה וברורה גם בקרבת איים ושרטונות.
זרקור חזק - כלקח מקרבות הדבורים לרבות מרסא תלמאת הוכנס לשימוש זרקור קסנון בהפעלתו הדבור מגלה את מקומו אך גם מסנוור את כלי האויב אליו הוא מכוון. הזרקור הועבר בתליה אל התורן וכך הורחבה זווית החיפוש שלו.
ראיית לילה – כדי למנוע צורך בהפעלת זרקור המגלה את הדבור לכל הסביבה צוידו ספינות הבט"ש במתקן אופטרוני המותקן על התורן ומאפשר חישת לילה וזיהוי מוקדם.
שדרוג התותחים  – העמדה החשופה על הסיפון הפתוח והצורך לטעון מחסניות שלמעשה שיתקו את כוח הירי של הדבורים בקרב עם הזמן עברו לתותחים בשליטה מרחוק עם כמות רבה של פגזים מוזנים בשרשרת ובעלי דיוק מרבי.
נשק קטלני – תותח אורליקון אינו מספיק כדי להטביע כלי שיט אויב קטן. הקרב עם ה'דה קסטרו' (שהיה גדול פי שלושה מן הדבור) באוגוסט 1973 הראה זאת והפתרון הזמני לתקופת המלחמה היה תול"ר 'קרגו' 84 מ"מ. בשתי הספינות שהשתתפו בקרב מרסא תלמאת עוד לא היה החימוש הכבד מותקן. שנים רבות מאוחר יותר צוידו ספינות הבט"ש בטילים קצרי טווח.
נשק נגד מטוסים - בתחילת הערב הבחינו הדבורים בתנועת מסוקי אויב, ביקשו וקיבלו אישור לירות בהם, אך לא היה חימוש מתאים שיוכל לפגוע ולהפיל אותם. לאחר שהתברר כי בידי האויבים יש טיל כתף נגד מטוסים מתוצרת סובייטית 'סטרלה' חומשו כלי השיט של חיל הים בטילי (Redeye) תוצרת ארצות הברית.
ספינות בט"ש חדישות – הקשיים של הדבורים להתקיים במזג האוויר של המפרץ הבהירו שיש צורך בכלי שיט גדולים יותר התעשייה האווירית יצרה את ספינת הדבורה וחיל הים הצטייד בה וגם בספינות שלדג תוצרת מספנות ישראל שנבנו להתנהג טוב יותר בים.
גלריה

ספינת דבור בדגם מתקדם כולל מכ"ם משופר וראיית לילה, בעגינה במפרץ אילת, 1982.
ספינת דבורה מאבטחת את פארק המצפה התת-ימי באילת.
סירת מדגם "דבורה" מול חופי חדרה
לוחם פלגת הבט"ש בתרגיל ירי
לוחם פלגות הבט"ש יורה במק"כ במהלך אימון
לוחמי פלגה 916 בבסיס אשדוד
ספינה מדגם "דבורה" מול חופי תל אביב-יפו
לוחם דבורן זורק חבל במהלך תרגיל
ספינת דבורה
לוחמי דבורה עוגנים בבסיס אשדוד
מקורות וקריאה נוספת

גדי שכטר, תולדות הדבורה, מוזיאון ההעפלה וחיל הים, 2014.
פיני שריג, לא בגאווה אבל בלי חרטה, אח"י פלברה אגדות שקרו באמת, בית החובל 2020, עמ' 157.
יצחק שמיר ואחרים, פיצוץ בדבור 862, אח"י פלברה אגדות שקרו באמת, בית החובל 2020, עמ' 374.
מיכאל שניטקין ואחרים, הלילה הזה הוא הלילה (הטבעת סירת מחבלים), אח"י פלברה אגדות שקרו באמת בהוצאת בית החובל, 2020, עמ' 385.
בוריס וסלר, חיסול זוג מחבלים במים- עם דבורה 813 ב-10 ביולי 1994, אח"י פלברה אגדות שקרו באמת בהוצאת בית החובל, 2020, עמ' 393.
ביאורים

↑  לוחמים מהספינות שעברו קורס הכנה של 5 שבועות
↑  המספר 915 היה קיים כמסגרת פנימית בשייטת הטרפדות בחיפה.
↑  הקרב היה באור יום הפתיחה באש בטווח גדול והובחנו פגיעות טובות.
↑  ברטרם מצרי שניסה לסייע לו לא נפגע.
↑  ארגון החזית העממית בראשותו של ג`ורג` חבש נטלה עצמה את האחריות לאירוע ומסרה כי המחבלים היו בדרכם לפיגוע מיקוח.
↑  סרט לזכרו של עמית סלע ז"ל עמותת מגדלור בוגרי קורס חובלים.
↑  חלק מצוות 811 שהשתתף בהשמדה השתתף גם בפיצוץ סד"ג התופת פחות משנה לפני כן.
↑  ב-24 ביוני 1990, דבורה הופעלה מול מטרה מערבית לרשידיה, שני מחבלים ירו אר פיג'י ונהרגו.