stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרכז התרבות האסלאמי של מצרים

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מסגד, מרכז תרבות 
 מיקום:  בירת מצרים החדשה 
 מדינה:  מצרים 
 הקמה ובנייה
 עלות:  45 מיליון דולרים אמריקאים
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות אסלאמית
 מידע טכני
 קיבולת:  120,000 מתפללים
 קואורדינטות:  30°00′03″N 31°45′14″E﻿ / ﻿30.000897°N 31.753973°E﻿ / 30.000897; 31.753973
 he
 
מרכז התרבות האסלאמי של מצרים הוא מסגד מרכזי ממוקם בבירה המנהלית החדשה של מצרים. זהו אחד המסגדים הגדולים באפריקה והגדול ביותר במצרים, המסגד משתרע על שטח של כ-250,000 מ"ר ויש לו יכולת להכיל כ-120,000 מתפללים במקביל. עלות הפרויקט הסתכמה ב-45 מיליון דולרים אמריקאים.
בניית המסגד הגדול במצרים נעשתה ביוזמת ממשלת מצרים כחלק מפרויקט גדול יותר לשיפור תדמיתה של קהיר כמרכז בינלאומי של התרבות האסלאמית וכן כחלק מפרויקט הבירה המנהלית החדשה של מצרים.
ארכיטקטורה

העיצוב של מרכז התרבות האסאלמי משלב אדריכלות אסלאמית מסורתית עם אלמנטים מודרניים, תוך השראה מהנוף הטבעי של הדלתא של הנילוס. המבנה החיצוני של המסגד מזכיר פרח לוטוס פורח (שנחשב לפרח המסמל טוהר וצמיחה רוחנית). חלקו הפנימי מעוטר בצורות גאומטריות מורכבות, קליגרפיה ואלמנטים טבעיים שונים.
המרכז כולל מסגד בו יש אולם תפילה מרכזי, ספרייה, מוזיאון אסלאמי, מרכז כנסים ועוד. בצדדי המסגד ניצבים כ-2 מינרטים בגובה של כ-140 מטר, המסגד עצמו מכיל כ-12 כיפות קטנות, 8 כיפות בינוניות וכיפה ראשית בקוטר של כ-29.5 מטר.
הערות שוליים

↑  אלדד בק, קהיר, מאחורייך: ביקור ראשון בפרויקט הפרעוני הענק ומעורר הביקורת - הבירה החדשה של מצרים, באתר ישראל היום, 31 באוגוסט 2023
↑  "All you need to know about Egypt's Islamic Cultural Center". Egypti ndependent (באנגלית). 24 במרץ 2023. נבדק ב-11 במאי 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Sisi joins new capital workers for Ramadan's first Sohour, inaugurates Islamic Cultural Centre". Ahram online (באנגלית). 23 במרץ 2023. נבדק ב-11 במאי 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Egypt's Islamic Cultural Center In The New Administrative Capital". Arabcont (באנגלית). נבדק ב-11 במאי 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
ערך זה הוא קצרמרבנושא מצרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מסטיק בזוקה

מסטיק בזוקה
מסטיק בזוקה (באנגלית: Bazooka) הוא מסטיק שיוצר לראשונה ב-1947 בארצות הברית, והוא עודו פופולרי כיום.
"בזוקה" הוא שמו המקורי של המסטיק באנגלית. מקורו שם השם אינו ברור; יש האומרים שנקרא על שם מטול הרקטות נגד טנקים בשם זה, ששימש במלחמת העולם השנייה. כלי הנשק עצמו נקרא על שם כלי הנגינה בזוקה (כלי נגינה). לעומת זאת, היצרנית המקורית, חברת Topps, טענה שהמוצר נקרא על שם כלי הנגינה ללא כל רקע מלחמתי.
אריזת המסטיק עוצבה בצבעים פטריוטיים מתוך דגל ארצות הברית: אדום, כחול ולבן. בשנת 1953 נוספה תחת אריזת המסטיק רצועת קומיקס שגיבורה הוא בזוקה ג'ו.
מסטיק בזוקה משווק גם בישראל מאז שנת 1958. בתחילה שווק על ידי חברת ליבר, ולאחר מיזוג החברות בשנת 1970 על ידי חברת עלית.
הקומיקס

גיבור הקומיקס של מסטיק בזוקה הוא דמות אשר זכתה לכינוי "בזוקה ג'ו". ג'ו חבש רטייה על עינו הימנית. אל ג'ו הצטרפו שני חבריו: צביקה ("Pesty"), אשר חבש סומבררו, ומוטי ("Mort"), אשר נהג למשוך את צווארון הפולו של הסוודר שלו מעל פיו.
כל רצועת קומיקס הייתה קטע קצר הכולל פאנץ' הומוריסטי. לצד רצועת הקומיקס, הופיע קטע "עתידות", תחזית מחויכת לעתידו של לועס המסטיק. בשנות ה-80 הוחלפו ה"עתידות" בקטעי "הידעת", שאינם קשורים לגמרי לתוכן הקומיקס, וכוללים פיסות טריוויה. אמינותן של חלק מהעובדות שם מוטלת בספק. את עובדות אלו כתב יהודה פרדיס, שכתב טורי מדע פופולרי למעריב לנוער.
הקומיקס בזוקה ג'ו, בעברית, כלל כמה עשרות של בדיחות שלכל אחת מהן היה מספר סידורי. במקור האמריקני היו כאלף חמש מאות רצועות קומיקס שונות. עם השנים הפך הקומיקס פופולרי בקרב אספנים, שאוספים את רצועות הקומיקס השונות.
ב-3 בדצמבר 2012 הודיעה החברה המייצרת בארצות הברית, שהקומיקס של בזוקה ג'ו יחדל מלהיות חלק מעטיפת המסטיק ויוחלף בקונספט אחר.
המסטיק המחודש

מסטיק הבזוקה המחודש והגדול יותר כבר אינו מכיל את הבדיחות המסורתיות של "בזוקה ג'ו וחבורתו", אלא מכיל בדיחות עדכניות יותר (כמו סצנה בה נתפסת בחורה כשהיא ממהרת לקניון בכוכב נוגה). במקום ה"הידעת" המפורסם מופיעות עתידות, מהן כאלה שכבר הופיעו בעבר (עד אמצע שנות ה-80).
העתידה הכי מפורסמת היא הקובעת: "עד גיל 21 תגיע לירח". משפט מיתולוגי זה הפך לסימן ההיכר של המסטיק. את המשפט טבע כנראה אחד הכותבים במסטיק האמריקאי בתקופת המרוץ לחלל. לתרגומו אחראית רות אדלר, שעבדה כמזכירה במפעל ליבר שרכשה בהמשך חברת עלית ואדלר תרגמה את כל המשפטים שהופיעו מאנגלית. בשנת 1991, חברי העולם הערב אף הכילו את העתידה הידועה באחד משיריהם שהופיע בפרסומת למוצר. מספר שנים מאוחר יותר הוחלפה העתידה בקביעה: "אם עד גיל 21 לא הגעת לירח, סימן שלא ניסית מספיק". בשנת 2009 שונה שוב הניסוח, לכזה שחוזה שבגיל 21 תגיע להודו.
בסוף שנת 2009 יצא בישראל טעם חדש של בזוקה מתוך סדרת "בזוקה ללא סוכר" – ענבים. העטיפה של מסטיק זה היא בצבע סגול.
בשנת 2012, הוציאה קבוצת שטראוס מהדורת חולצות מוגבלת שעיצבו תלמידי בית הספר לעיצוב שנקר והופיעה ברשת TNT.
גרסת 2013

בסוף שנת 2012 יצאה הודעה על שינוי העיצוב של עטיפת המסטיק, ל"סגנון גרפיטי", וצבעי הכחול, אדום ולבן הוחלפו בגוני פוקסיה וצהוב. עטיפת המסטיק החלה להכיל חידונים, שעשועונים, הוראות לקיפולי נייר, והפניות לתכנים דיגיטליים באתר האינטרנט של המוצר, והחברה הפסיקה לצרף לו בדיחות.
הערות שוליים

↑  The Unofficial Official History of Bazooka Joe Bubble Gum, candyfavorites.com
↑  מה מיוחד בעתידות של מסטיק בזוקה?, באתר אנציקלופדיה אאוריקה
↑  אחרי 60 שנה: הסוף לבדיחות ב"בזוקה", באתר ynet, 2 בדצמבר 2012
↑  שטראוס גרופ, אחרי שעד גיל 21 לא הגיע לירח – בזוקה ג'ו מגיע ל-TNT - קבוצת שטראוס, באתר קבוצת שטראוס, ‏1 ביולי 2012
↑  דפנה ארד, סוף לבדיחה הלעוסה - לאחר 59 שנים, מסטיק בזוקה האמריקאי ישווק ללא בדיחות, באתר הארץ, 2 בדצמבר 2012
דוגמה לרצועת הקומיקס בעברית, אשר לצידה קטע "הידעת?"
מרכז התערוכות והכנסים סוקולניקי

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מרכז כנסים 
 מדינה:  רוסיה
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1959
 קואורדינטות:  55°47′57″N 37°40′28″E﻿ / ﻿55.79916667°N 37.67444444°E﻿ / 55.79916667; 37.67444444
 https://www.sokolniki.com/en
 he
 
מרכז התערוכות והכנסים סוקולניקי (ברוסית: Конгрессно-выставочный центр «Сокольники») במוסקבה, רוסיה הוא אחד ממרכזי התערוכות והכנסים. הוא ממוקם ברובע המנהלי סוקולניקי, ב"פארק סוקולניקי לבילוי ופנאי". זהו אחד מאתרי התערוכות הוותיקים והראשון שהחל את תעשיית התערוכות בברית המועצות והראשון בכל רוסיה כולה. אולם הכנסים נפתח לראשונה בשנת 1959 בתקופה הסובייטית. זה היה האולם המסחרי הראשון לאחר פתיחת מרכז התערוכה של כל רוסיה בשנת 1935 הממוקם לא הרחק משם. מרכז התערוכות סוקולניקי בנוי בצורת: "פארק תערוכות" בניגוד אל מרכז התערוכה של כל רוסיה הבנוי בצורת "עיר תערוכות".
היסטוריה

התערוכה הראשונה שהתקיימה במרכז התערוכות התקיימה בשנת 1959. "התערוכה הלאומית האמריקאית" הייתה האירוע הבינלאומי הראשון שהפגין כמה הישגים זרים בברית המועצות בו נכחו נשיא ברית המועצות דאז ניקיטה חרושצ'וב וסגן נשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון אשר פתחו רשמית את התערוכה. ביתן התצוגה הראשון והיחידי שהיה אז הדגיש את האירוע. זו הייתה בניית כיפה עגולה שהוקמה על ידי האדריכל והמהנדס האמריקאי ריצ'רד פולר ובכך התחיל סוקולניקי את פעילותו עד היום.
הקמת ביתני תצוגה חדשים החלו בשנות ה-60 ואלה היו מבנים שהוקמו בבנייה קלה בקומה אחת. שנים רבות סוקולניקי היה אתר התערוכות הבינלאומי היחיד בברית המועצות. 56 תערוכות לאומיות ובינלאומיות הוצגו בסוקולניקי בשנים 1959–1976. האירועים הגדולים ביותר הציגו ייצור תעשיות דפוס, כימיה, הנדסת מכונות, מכוניות וגיאודזיה. באותה תקופה ביקרו בביתני התערוכה 19,000 מיליון איש. התערוכה הלאומית האמריקאית (1959) משכה למעלה ממיליון מבקרים ואת התערוכה הלאומית הצרפתית (1961) ביקרו כ -1.8 מיליון איש. את אותו עניין משכו תערוכות תעשייתיות מיוחדות שנערכו במקום.
היסטוריה > לאחר נפילת ברית המועצות

בשנים 2009–2010 המרכז שוחזר ושופץ. הביתנים הישנים תוקנו והוקמו שניים חדשים: ביתנים דו-קומתיים: "ביתן 4" ו-"ביתן 7". בשנת 2011, מרכז התערוכות הפך לחבר מלא באיחוד התערוכות והירידים הרוסי, ב-"איגוד העולמי לתעשיית התערוכות (UFI)" וב-"איגוד מרכזי הקונגרסים הבינלאומי (AIPC)". בשנת 2011 נוצרה אינטראקציה הדוקה בין מרכז התערוכות לבין פארק סוקולניקי הנמצא סביבו ושולבו רעיונות אסטרטגייתיים לפיתוח חדשה שתגדיל את שטח מרכז התערוכות ותפתח את הפארק.
כיום מתחם מרכז התערוכות והכנסים סוקולניקי ומרכז הכנסים סוקולניקי כולל 10 ביתנים ומדי שנה הוא מארח למעלה מ-200 אירועי תערוכות וכנסים מיוחדים ביניהם גם פרויקטים חברתיים. בשנת 2008 נפתח במרכז התערוכות "המוזיאון לקליגרפיה עכשווית" הפועל באופן מסחרי ופרטי.
ראו גם

ודנ"ח
מסטרה בימבה

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  23 בנובמבר 1899 סלבדור, ברזיל 
 פטירה:  5 בפברואר 1974 (בגיל 74) גויאניה, ברזיל 
 מידע כללי
 מדינה:  ברזיל 
 אתר רשמי
 ספורט
 ענף ספורט:  קפואירה
 תקופת הפעילות:  1918–1974 (כ־56 שנים)
 הישגים
 דרגה:  מסטרה
 תלמידים:  מסטרה קמיזה
 פרסים והוקרה:  מסדר ההצטיינות בתרבות של ברזיל (2005) 
 
מסטרה בימבה (מוכר בתור Mestre Bimba. שמו המלא בפורטוגזית: מנואל דוס רייס משאדו – Manuel dos Reis Machado; ‏23 בנובמבר 1899 – 15 בפברואר 1974) היה מאסטר קפואירה ברזילאי, מחשובי המאסטרים בקפואירה.
ביוגרפיה

מנואל דוס רייס משאדו נולד בסלבדור בבאהיה, ברזיל, והיה הצעיר מבין 25 ילדים. את הכינוי "בימבה" קיבל בעקבות התערבות של אימו והמיילדת האם התינוק שזה עתה נולד הוא בן או בת. "בימבה" בסלנג הברזילאי הוא איבר המין הגברי.
תחילת דרכו של משאדו באמנויות הלחימה הייתה אצל אביו. האב לימד את בנו באטוקי, שהיא אמנות לחימה פשוטה יחסית המורכבת מבעיטות ברגליים (דמוי באנדות – טיטוא רגליים), וניסיון להוציא את היריב משיווי משקל.
בשנת 1892, נשיא ברזיל דאודורו דה פונסקה, חוקק חוק פדרלי שבו הוצאה הקפואירה אל מחוץ לחוק. בפועל החוק אסר על אימון קפואירה או שימוש בה, והטיל עונשים חמורים, שישה חודשי מאסר, על אלו שנתפסו עוסקים באומנות האסורה. הקפואירה המשיכה להתקיים בשכבות החלשות. משחקי קפואירה ואימונים נערכו אחרי העבודה, בחגים ובכל השעות הפנויות, אך לא באולמות מסודרים ובשעות קבועות, אלא ברחוב. המתאמנים החליפו את מקומות ושעות האימון לעיתים תכופות כדי לא ליפול לידי המשטרה. אך בכל זאת, לא פעם אירעו מהומות עקב הגעת משטרה למקום האימון.
מנואל שיחק בהודות הרחוב (מעגלי לחימה), אך ללא אימון הדבר לא היה קל. מנואל החל ללמוד קפואירה בגיל שתים עשרה בבאהיה אצל נווט ממוצא אפריקאי בשם בנטיניו (Bentinho) אשר למד קפואירה בסנזלות (סנזלות זה מגורי העבדים) עם העבדים. באותה תקופה לא היו קבוצות קפואירה, ואם מישהו רצה ללמוד קפואירה, היה עליו למצוא לעצמו מורה שירצה ללמדו, ולהפוך למעין מתלמד של מורהו.
בצעירותו עבד בעבודות שונות – נגר, כורה פחם וסוור – עד שהקדיש את חייו לקפואירה.
ביוגרפיה > משנתו של מסטרה בימבה

תורת האימון של מסטרה בימבה, הקרויה קפואירה רגיונל, כוללת בתוכה ארבעה חלקים. כושר פיזי, טכניקה, טקטיקה ורוח. מסטרה בימבה החל להכניס את הראשון, השני והרביעי.
כושר פיזי – מסטרה בימבה רצה להביא את הקפואריסטים לשיאים חדשים. על ידי אימונים אינטנסיביים הרבה יותר, אשר כללו תרגילי כוח וגמישות שונים תרם לפיתוח הגוף והכושר של הקפואריסט ובעצם הגדיל את הפוטנציאל של הקפואריסט.
טכניקה – על ידי אימונים סיסטמיים הרבה יותר ומקצועיים הרבה יותר, פיתח מסטרה בימבה אצל תלמידיו טכניקה טובה הרבה יותר – כלומר מימוש הפוטנציאל שיצר אצלם. הייצוג בפועל של האימונים הסיסטמטיים הוא שמונה הסיקוונציות המפורסמות של בימבה. בימבה גם פיתח שיטת אימון על ידי הטלות במטרה ללמד את הקפואריסט ליפול בצורה נכונה.
רוח – הסיפור מספר שמסטרה בימבה ראה שתלמידיו עצלים. הוא ראה שתלמידיו לא כל כך משקיעים באימוני הכוח שיצר עבורם, אלא מעדיפים לשחק כל היום בהודות שונות ברחוב. מסטרה בימבה לימד את אחד מהם סלטה. ראו כל חבריו איך הוא עושה סלטה, התלהבו מכך, והתחילו להתאמן גם. שאר התלמידים לא ויתרו, וכל אחד מהם עשה אותו יום לפחות מאה סלטות. למחרת התעוררו כולם עם שרירי בטן תפוסים. אך למרות הכול לא ויתרו והמשיכו להתאמן. מסטרה בימבה בחן את תלמידיו והיה מרוצה. כל אחד מהם שהצליח לבצע את התרגיל, פיתח תוך כדי האימון שרירי בטן בהתאם לכך.
מעבר לשיפור הקפואירה מבחינת אימונים וטכניקה, ניסה בימבה גם לשנות את מעמד הקפואירה – ניסה למסדה, כלומר לקבל הכרה על ידי השלטונות אשר בשל שימוש לרעה בקפואירה, אסרו על האימון והשימוש בה. הקפואירה משכה את תשומת לב השלטון, והמושל החליט שהוא רוצה לראות במו עיניו מהי אותה קפואירה. זימן המושל את הקפואריסט המסוכן ביותר אשר היה מוכר באותה תקופה – הוא מסטרה בימבה, לו היה עוד כינוי, בימבה שלוש המכות (Bimba Três Pancadas) כיוון שלא היה לוחם אשר הצליח לספוג ממנו יותר משלוש מכות. בהופעה הרשים מסטרה בימבה עם קפואריסטים נוספים את המושל, Juracy Magalhães. מסטרה בימבה הצליח סוף סוף לשכנע את הרשויות לאשר בחוק את אמנות הלחימה בעלת הערך התרבותי "קפואירה".
בשנת 1932 נפתח בית הספר האזורי של באהיה ברזיל לקפואירה (Luta Bahina Regional) בהדרכת מסטרה בימבה – הוא בית הספר הרשמי הראשון לקפואירה. אך מיסוד הקפואירה לא הסתיים כאן. גם לאחר שהוסר האיסור לעסוק בקפואירה, והקפואירה הוכרה בחוק, המעמד העליון עדיין לא קיבל את אמנות הלחימה הזו בסבר פנים יפות. מסטרה בימבה רצה קשרים טובים עם בני המעמד הגבוה, וכל מקורבי השלטון, בידיעה שהדרך להשאיר את הקפואירה חיה, נושמת, ללא צורך להתגונן כל הזמן היא קרבה למוקדי הכוח. זאת השיג על ידי הצבת תנאים חדשים לקפואריסטים הלומדים בבית ספרו. הוא הכריח אותם לקבל נימוסים, ללבוש בגדים לבנים ונקיים, ולהראות מכובדים יותר. הוא אף הרחיק לכת ודרש רמת מוסריות מסוימת על מנת להיות תלמיד שלו. מסטרה בימבה הוסיף את החגורות (חבלים, Cordao) לקפואירה, על מנת שתראה מסודרת יותר. החגורות מזכירות דרגות צבא, ובכלל מסמלות היררכיה, מה שהתאים למשטר הריכוזי של אותה תקופה (שלטון ז'טוליו ורגאס בין השנים 1930–1954). אט אט החלו זורמים בני המעמד הגבוה לשיעורים של מסטרה בימבה. הוא לא הסתפק בזאת, ואף החל לאמן את הכוחות המיוחדים של המשטרה, על מנת להתקרב עוד למוקדי הכוח. כך הבטיח לעצמו את מקום הקפואירה בצד הנכון של החוק.
ביוגרפיה > השנים האחרונות ומורשתו של מסטרה בימבה

למרות הצלחתו הכבירה, ועל אף שתלמידים שלו הופיעו באזורים נרחבים של ברזיל, בימבה לא קיבל את הסיוע המתאים משלטונות באהיה. הוא זעם על חוסר העזרה מצד מוסדות השלטון, ובהזמנת תלמיד עבר לגויאניה (Goiana) שליד ברזיליה (עיר הבירה).
בפברואר 1974 נפטר מסטרה בימבה, אך דרכו בקפואירה ממשיכה בלעדיו במרבית בתי הספר לקפואירה בעולם.
הערות שוליים

1 2  “I challenged all the tough guys” – Mestre Bimba, 1973, Capoeira Connection
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb14046980z (data)  GND: 1056357150  ISNI: 0000 0000 4195 4186  LCCN: no2002053210  VIAF: 66139838   WorldCat (עם VIAF): 66139838
משרד החדשנות האמריקנית

| --- | --- |


ג'ארד קושנר, מי שהיה מנהל המשרד
 כפוף:  משרד הרשות המבצעת של נשיא ארצות הברית
 מושב המשרה:  הבית הלבן
 ייסוד המשרה:  27 במרץ 2017
 איוש ראשון:  ג'ארד קושנר
 איוש אחרון:  ג'ארד קושנר
 תאריך ביטול המשרה:  20 בינואר 2021
 אתר רשמי
 
משרד החדשנות האמריקנית (באנגלית: Office of American Innovation) היה משרד בתוך משרד הבית הלבן אשר נוצר על ידי ממשל טראמפ ופורק בינואר 2021. מטרת המשרד הייתה לצמצם את הבירוקרטיה הפדרלית, והוא נוהל על ידי ג'ארד קושנר.
החל מיולי 2017, הצוות התפעולי של המשרד הורכב מג'ארד קושנר, כריס לידל, ריד קורדיש ומאט לירה. התקשורת נוהלה על ידי ג'וש רפל, לשעבר מנהל יחסי ציבור בהוליווד.
מרצ'לו אבאדו

| --- | --- |

 לידה:  7 באוקטובר 1926 מילאנו, ממלכת איטליה 
 פטירה:  4 ביוני 2020 (בגיל 93) סטרזה, איטליה 
 מוקד פעילות:  איטליה 
 שפה מועדפת:  איטלקית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 צאצאים:  רוברטו אבאדו 
 פרסים והוקרה:  מדליית זהב של מסדר ההצטיינות האיטלקי לתרבות ואמנות  Steinway artist 
 פרופיל ב-IMDb
 
מרצ'לו אבאדו (באיטלקית: Marcello Abbado;‏ 7 באוקטובר 1926 – 3 ביוני 2020) היה מלחין, מנצח ופסנתרן איטלקי. מכלול יצירותיו כולל כמה יצירות לתזמורת, בלט, יצירות רבות לפסנתר סולו ומספר יצירות קאמריות. הוא היה שותף לכתיבת כמה יצירות עם רוברטו גויטרה. בשנת 1989 זכה במדליית הזהב על הצטיינות בתרבות ובאמנות (Medaglia d'oro ai benemeriti della cultura e dell'arte) מטעם ממשלת איטליה.
ביוגרפיה

אבאדו נולד במילאנו. הוא היה בנו של הכנר מיקלאנג'לו אבאדו, אחיו של המנצח קלאודיו אבאדו ואביו של המנצח רוברטו אבאדו. הוא למד נגינה בפסנתר באופן פרטי אצל ג'אנאנדראה גאבאצני לפני שנכנס לקונסרבטוריון של מילאנו. אחרי שהופיע שנים אחדות כפסנתרן קונצרטים, התמנה בשנת 1958 למנהל קונסרבטוריון "ג'וזפה ניקולינו" בפיאצ'נצה. הוא עזב משרה זו ב-1966 כדי לקבל עליו את משרת מנהל הקונסרבטוריון ע"ש ג'ואקינו רוסיני בפזארו, משרה בה החזיק עד שנת 1972. לאחר זאת כיהן כמנהל הקונסרבטוריון ע"ש ג'וזפה ורדי במילאנו, משנת 1972 עד 1996. אבאדו הרבה להופיע כפסנתרן ומנצח עם הפילהרמונית של וינה, שעמה ביצע, בניצוח ובנגינה, את כל 27 הקונצ'רטו לפסנתר של מוצרט.
נפטר בסטרזה ב-3 ביוני 2020.
מרצ'ינקנץ

| --- | --- |
סמל מרצ'ינקנץסמל מרצ'ינקנץ

 מדינה:  ליטא ליטא
 מחוז:  מחוז אליטא
 מחוז משנה:  וריאנה
 גובה:  118 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  640 (2011)
 קואורדינטות:  54°03′N 24°24′E﻿ / ﻿54.050°N 24.400°E﻿ / 54.050; 24.400
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ליטא מוגדלת) וילנה קלייפדה שיאוליאי מריאמפולה קובנה פוניבז' אוטנה אליטא טלז טאורגה לטביה בלארוס פולין רוסיה מחוז קלינינגרד מרצ'ינקנץ(למפת ליטא רגילה) וילנה קלייפדה שיאוליאי מריאמפולה קובנה פוניבז' אוטנה אליטא טלז טאורגה לטביה בלארוס פולין רוסיה מחוז קלינינגרד מרצ'ינקנץ  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מרצ'ינקנץ  (בליטאית: Marcinkonys, מרצינקוניס; בפולנית: Marcinkańce, מרצ'ינקנצה) הוא כפר במחוז אליטא שבדרום ליטא, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
היישוב נזכר משנת 1637, עת היה מתחם מבוצר. צמיחתו של היישוב החלה לאחר חיבורו לקו מסילת הברזל ורשה-סנקט פטרבורג בשנת 1864.
לאחר מלחמת העולם הראשונה נכלל היישוב בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.
יהודי מרצ'ינקנץ

בין מלחמות העולם נמנו בכפר כ-270 יהודים, רוב תושביו, ופעלו בו בית ספר עברי ותנועות נוער יהודיות. בשנת 1935 פרעו ביהודי המקום תושביו הליטאים. עם כיבוש האזור בידי הסובייטים בספטמבר 1939, נאסרה הפעילות הציבורית היהודית ביישוב.
ב-24 ביוני 1941, זמן קצר לאחר פרוץ מבצע ברברוסה, נכבש היישוב בידי הגרמנים, ובו ביום ביצעו ליטאים מעשי שוד, התעללות ורצח ביהודיו. בד בבד הוטלו על יהודי היישוב תשלומי כופר, והם נצטוו לענוד טלאי צהוב. יושב ראש היודנרט, אהרון קוברובסקי, תמך בקבוצת צעירים שהתכוונה להצטרף לפרטיזנים ואף תיקצב רכישה של 12 רובים.
באפריל 1942 רוכזו כ-600 יהודי היישוב והפליטים היהודים שהגיעו אליו בגטו (אנ') מגודר בן 14 בתים שהוקם בו, בו התקיימה צפיפות רבה. ב-2 בנובמבר 1942, הוקף הגטו והיהודים נצטוו להתייצב למשלוח. יושב ראש היודנראט, קוברובסקי, צעק ליהודים להימלט והם אכן רצו לכיוון הגדרות. גרמנים וליטאים פשטו על הגטו שבכפר, ורצחו ביריות קרוב ל-130 יהודים שיצאו מבתיהם. לאחר מכן עברו מבית לבית, וחיפשו אחר יהודים מסתתרים. כאשר הגיעו לבונקר בו הסתתר ראש היודנרט, ירו עליהם היהודים המסתתרים, ואלו נרצחו בידי הגרמנים באמצעות רימונים. לאחר מכן הסגירו ליטאים מקומיים לגרמנים יהודים שתפסו בעת שבזזו את בתיהם.
במהלך האקציה הצליחו להימלט מהגטו יהודים רבים, ובמצוד שערכו אחריהם הגרמנים, מצאו ורצחו למעלה מ-100 מהם.
מרוקו במשחקים הפאראלימפיים

מרוקו השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים בסיול (1988), ומאז משתתפת במשחקים דרך קבע. במשחקי החורף לא נטלה מרוקו חלק מעולם.
בקרב הספורטאים המרוקאים בלטה האצנית צנעא בן חאמה שזכתה בשלוש מדליות זהב במשחקים הפאראלימפיים בייג'ינג (2008) במרוץ ל-100, 200 ו-400 מטרים (קטגוריה T13). במירוץ ל-100 מטרים שברה בן חאמה את השיא הפאראלימפי במקצה המוקדמות והעמידה אותו על 12.38 שניות. במקצה הגמר היא שברה את השיא שנית, והעמידה אותו על שיא עולם בקטגוריית הנכות שלה עם 12.28 שניות. גם במקצה הגמר של התחרות ל-400 מטר קבעה בן חאמה שיא פאראלימפי כשהשיגה במקצה הגמר תוצאה של 55.56 שניות.
ראו גם

מרוקו במשחקים האולימפיים
מרוקו במשחקים האולימפיים לנוער
הערות שוליים

↑  Beijing 2008 Paralympic Games Women's 100 m T13
↑  Beijing 2008 Paralympic Games Women's 400 m T13
מסטלאן

| --- | --- |
סמל מסטלאןסמל מסטלאן

מסלטאן
 מדינה:  מקסיקו מקסיקו
 מדינה:  סינלואה סינלואה
 גובה:  10 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  501,441 (2020)
 קואורדינטות:  23°13′12″N 106°25′12″W﻿ / ﻿23.22000°N 106.42000°W﻿ / 23.22000; -106.42000
 אזור זמן:  UTC -7
 www.mazatlan.gob.mx
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מקסיקו מוגדלת) מקסיקו סיטי גוודלחרה מונטריי פואבלה טיחואנה לאון סיודאד חוארס סלטיו סן לואיס פוטוסי ארצות הברית גוא. ב. הונ. האוקיינוס השקט  מפרץ מקסיקו מסטלאן(למפת מקסיקו רגילה) מקסיקו סיטי גוודלחרה מונטריי פואבלה טיחואנה לאון סיודאד חוארס סלטיו סן לואיס פוטוסי ארצות הברית גוא. ב. הונ. האוקיינוס השקט  מפרץ מקסיקו מסטלאן(למפת סינלואה רגילה) קוליאקאן לוס מוצ'יס גואסבה אסקואינפה דה אידלגו לה קרוס אל פוארטה דורנגו האוקיינוס השקט  מפרץ קליפורניה  ב. ק. ד.  נאי. סונורה צ'יוואווהמסטלאן(למפת סינלואה מוגדלת) קוליאקאן לוס מוצ'יס גואסבה אסקואינפה דה אידלגו לה קרוס אל פוארטה דורנגו האוקיינוס השקט  מפרץ קליפורניה  ב. ק. ד.  נאיאריט סונורה צ'יוואווהמסטלאן  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מסטלאן (בספרדית: Mazatlán ‏האזנהקובץ:Mazatlán.ogg‏Ⓘ‏) היא עיר במדינת סינלואה במקסיקו. מסטלאן נמצאת בדרום סינלואה, בחוף האוקיינוס השקט.
היסטוריה

ספרד כבשה את אזור מסטלאן ב-1531, אך הוא ננטש על ידי הספרדים כעבור זמן קצר. ב-1576 ספרד שוב השתלטה על האזור.
בשלב מסוים במאות שלאחר מכן מסטלאן נוסדה ככפר דייגים קטן. ב-1821 הוחלט להקים במסטלאן נמל. באזור 1830 הגיע לאזור בנקאי בשם חואן נפומוסנו מצ'דו אשר השקיע בנמל ובמסטלאן. בעקבות פעולותיו נמל מסטלאן הפך לאחד החשובים בחוף המערבי של מקסיקו ומסלטאן גדלה לכדי עיירה.
ב-1847, במהלך מלחמת ארצות הברית–מקסיקו, צבא ארצות הברית כבש את מסטלאן והחזיק בה עד 1848. ב-1864, במהלך ניסיון ההשתלטות של צרפת על מקסיקו, צבא צרפת כבש את מסטלאן תוך הפצצה כבדה על העיר שגרמה לנזקים רבים. המקסיקנים כבשו בחזרה את מסטלאן ב-13 בנובמבר 1866.
ב-1914, במהלך המהפכה המקסיקנית, ונוסטיאנו קרנסה השתלט על העיר. במהלך ההשתלטות קרנסה שלח מטוס כדי להפציץ את העיר ומסטלאן הייתה אחת הערים הראשונות בהיסטוריה שהופצצו על ידי מטוס.
כלכלה

כלכלת מסטלאן מתבססת כיום בעיקר על תיירות ודיג.
ארצות הברית מקיימת סוכנות קונסולרית בעיר, בנוסף לשגרירות ארצות הברית במקסיקו סיטי
תחבורה

את העיר משרת נמל התעופה הבינלאומי חנרל רפאל בואלנה, המציע טיסות ליעדים בתוך מקסיקו וכן ליעדים בארצות הברית וקנדה.
ערים תאומות

גרמניה האם, גרמניה
ארצות הברית סיאטל, וושינגטון, ארצות הברית
מקסיקו טיחואנה, באחה קליפורניה, מקסיקו
הערות שוליים

↑  קונסוליות ארצות הברית במקסיקו Locations". U.S. Department of State, United States Diplomatic Mission to Italy. Archived from the original on 18 June 2015. Retrieved 20 June 2015.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555016405171  LCCN: n81108257  MusicBrainz: e0df6d26-57b9-4d56-8655-fd5015fe6535  SUDOC: 100545165  VIAF: 144179203   WorldCat (עם VIAF): 144179203
מסמרת

מסמרות גדולות
מסמרות וברגים המחברים את הקשת התומכת של  גשר הירקון
מסמרות אלומיניום בגדלים שונים.
מַסְמֶרֶת (ברבים: מַסְמָרוֹת) המוכרת גם בשמה הגרמני ניט היא אביזר מתכתי המשמש לחיבור חלקי מתכת זה לזה. המסמרת בנויה כקנה שבצדו האחד כיפה.
מתחילת המאה ה-19 עד לאמצע המאה ה-20, טרם עידן הריתוך, היו המסמרות השיטה הנפוצה לחיבור חלקי מתכת כבדים. מסמרי ענק אלה חוממו לטמפרטורה גבוהה מאוד והוכנסו בכוח אל חורים בלוחות המתכת שהוכנו מבעוד מועד. בצִדן השני של המסמרות עמד אדם או מכונה שתפקידם היה להכות עם פטיש כדורי על הקצה השטוח עד שייווצר אוגן שלא יאפשר למסמרות להחליק החוצה, וכך היו חלקי המתכת תפוסים בחוזקה.
מונומנטים מפורסמים רבים נבנו בשיטת חיבור הלוחות על ידי מסמרות ובהם מגדל אייפל בפריז וגשר שער הזהב בסן פרנסיסקו. בישראל ניתן לראות את השימוש במסמרות בעיקר באלמנטים פיסוליים.
האונייה הענקית "טיטניק" נבנתה באמצעות כשלושה מיליון מסמרות כאלו. חלק מההיסטוריונים טוענים כי העבודה נעשתה בצורה לקויה במיוחד בחלקים הנמוכים יותר של דופן הספינה בדיוק באזורים כמו אלה שנפגעו על ידי הקרחון. הם טוענים כי אילו היו המסמרות חזקות יותר, ייתכן והנזק שהיה נגרם היה מצומצם יותר.
כמו כן, שימוש בניטים היה נפוץ בגרסאות הראשונות של נעלי כדורגל, על מנת לייצר אחיזה טובה יותר של השחקן במגרש.
כיום פסק השימוש במסמרות ששימשו בתעשיות הברזל, אך עדיין נפוץ השימוש במסמרות קטנות, לדוגמה בבניית מטוסים.
ראו גם

רוזי המסמררת
הערות שוליים

↑  http://hebrew-academy.huji.ac.il/sheelot_teshuvot/MivharTeshuvot/Pages/25071301.aspx
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4171891-4  NDL: 00569441 
ערך זה הוא קצרמרבנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מריה קיארה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  24 בנובמבר 1939 (בת 84) פיאבון, איטליה
 מוקד פעילות:  איטליה 
 מקום לימודים:  קונסרבטוריון ונציה על שם בנדטו מרצ'לו 
 עיסוק:  זמרת אופרה
 סוגה:  אופרה 
 סוג קול:  סופרן
 שפה מועדפת:  איטלקית
 פרופיל ב-IMDb
 
מריה קיארה (באיטלקית Maria Chiara; נולדה ב-24 בנובמבר 1939) היא זמרת סופרן איטלקית. כונתה "טבאלדי השנייה".
ביוגרפיה

נולדה ב־24 בנובמבר 1939 בפיאבון, וונטו, איטליה.
לאחר אודישן, שהומלצה על ידי הסופרן טוטי דאל מונטה, היא נרשמה לקונסרבטוריון בנדטו מרצ'לו בוונציה, שם למדה אצל המורה מריה קרבון. בהופעת הבכורה שלה בוונציה ב-1965 הייתה דסדמונה ב"אותלו" (עם פייר מירנדה פרארו בתפקיד אותלו). בשנת 1967 היא הגיעה לתיאטרון סן קרלו בנאפולי כמימי בלה בוהם. עדיין בנאפולי, אבל בארנה פלגרה, הופיעה שוב ב"אותלו", לצד מריו דל מונקו.
מומחית ברפרטואר של פוצ'יני וורדי, הפרשנויות שלה כוללות את "מאדאם באטרפליי", "טוסקה", "לה טרוויאטה" (מטרופוליטן אופרה ב-1977), "כרמן" (מיקאלה), "אאידה" (לה סקאלה ב-1986). למרות כמה בחירות רפרטואריות פחות מוצלחות, שבהן לא באה לידי בטוי הרגיסטר הגבוה שלה ("נשף המסכות", "אטילה", "כוחו של גורל"), בזכות איכויותיה הקוליות היא זכתה לכינוי "טבאלדי השנייה".
לאחר פרישתה מהבמה התמסרה להוראת שירה.