אייבל ארצ'ר 83
התגובה האמריקנית

במאי 1984, פריץ ו. ארמרת', מומחה של ה-CIA לרוסיה, חיבר את "השלכות הפעילויות הסובייטיות הצבאיות-פוליטיות האחרונות" ("Implications of Recent Soviet Military-Political Activities"), שמסקנותיו: "אנו סבורים כי פעולות הסובייטים לא נבעו מסכנה לעימות ממשמש ובא עם ארצות הברית, ולתפיסתם של המנהיגים הסובייטיים לא הייתה סכנה כזו". רוברט גייטס, סגן המנהל למודיעין ב-CIA בזמן אייבל ארצ'ר 83, פרסם את מחשבותיו על התרגיל וחלק על מסקנותיו של פריץ:
"מידע על הלך הנפש המוזר של המנהיגים הסובייטיים במהלך זמנים אלו שנגלה מאז קריסתה של ברית המועצות גורם לי לחשוב שקיים סיכוי טוב - לאור האירועים האחרים שהתרחשו ב-1983 - שהם באמת חשו שמתקפה של נאט"ו הייתה לכל הפחות אפשרית ושהם נקטו במספר פעולות והעלאת המוכנות של צבאם. לאחר שהתנסתי באירוע בזמנו, אז באמצעות תחקיר שלאחר האירוע, וכעת באמצעות המסמכים, אינני סבור כי הסובייטים קראו "זאב זאב". אולי הם לא האמינו כי מתקפה ממשמשת ובאה בנובמבר 1983, אך נראה כי הם כן האמינו שהמצב היה מאוד מסוכן. והמודיעין האמריקני כשל בהבנת גודל החרדה שלהם."
דו"ח שמרביתו עודו מסווג שנכתב על ידי נינה סטוארט (Nina Stewart) עבור המועצה המייעצת לנשיא בענייני חוץ מסכים עם גייטס וחולק על דו"חות קודמים של ה-CIA בקובעו כי ניתוח נוסף מראה כי הסובייטים באמת חששו ממתקפה אמריקנית.
מספר היסטוריונים, לרבות בת' ב. פישר (Beth B. Fischer) בספרה "The Reagan Reversal", מצביעים על אייבל ארצ'ר 83 כאירוע שהשפיע עמוקות על הנשיא רייגן וגרם לו לנטוש את מדיניות העימות עם הסובייטים ולפנות למדיניות של התפייסות. מרבית ההיסטוריונים האחרים אומרים כי רייגן תמיד התכוון להגדיל את יכולת ההגנה של ארצות הברית ואז לשאת ולתת עם ברית המועצות מעמדת כוח. מחשבותיו של רייגן ואלו הסבבו אותו מספקים תובנה חשובה על החשש ממלחמה גרעינית והשלכותיה. ב-10 באוקטובר 1983, כחודש לפני אייבל ארצ'ר 83, הנשיא רייגן צפה בסרט הטלוויזיוני הבדיוני היום שאחרי (אנ') שתיאר את השמדתה של העיר לורנס שבקנזס על ידי מתקפה גרעינית. ביומנו כתב הנשיא שהסרט "הותיר אותו מדוכא".
מאוחר יותר באוקטובר, השתתף רייגן בתדרוך בפנטגון על מלחמה גרעינית. במהלך השנתיים הראשונות שלו בתפקיד, הוא סירב לקחת חלק בתדרוך שכזה, מאחר שחש כי אין זה ראוי לערוך חזרות לקראת אפוקליפסה גרעינית; לבסוף, הוא נעתר לבקשות אנשי הפנטגון. לדברי אנשי הפנטגון שנכחו בתדרוך, התדרוך "ייסר" ("chastened") את רייגן. ויינברגר אמר, ”[רייגן] חש שאט נפש מכל הרעיון של נשק גרעיני... משחקי המלחמה האלו שכנעו כל אחד באירועים הנוראיים שיגרמו כתוצאה מתרחיש שכזה.” רייגן תיאר את התידרוך במילותיו שלו: ”חווייה מפכחת ביותר עם קספר ויינברגר וגנרל ויליאם וסי בחדר המצב, תדרוך על תוכניתנו המלאה במקרה של מתקפה גרעינית”.
שתי הצצות אלו לתרחיש של מלחמה גרעינית הכינו את רייגן לאייבל ארצ'ר 83, ונתנו לו תיאור מאוד ספציפי למה היה קורה אילו המצב היה מתפתח. לאחר שקיבל דו"חות מודיעיניים ממקורות שונים, לרבות גורדיבסקי, היה ברור כי הסובייטיים לא היו רגועים. למרות שאנשי הממשל חששו מהפניקה הסובייטית, הם היססו להאמין כי מתקפה סובייטית קרבה. מזכיר המדינה ג'ורג' פ. שולץ (George P. Shultz) סבר כי "בלתי מתקבל על הדעת, לפחות בראייתנו" שהסובייטים יאמינו כי ארצות הברית תפתח במתקפה אמיתית. באופן כללי, רייגן לא היה שותף לאמונתו של המזכיר שקור הרוח יגבור, בכותבו:
"היו לנו תוכניות חירום רבות לתגובה למתקפה גרעינית. אולם הכול יקרה כל כך מהר שתהיתי עד כמה תכנון או הגיון יועילו במשבר שכזה... שש דקות להחליט על דרך התגובה לכתם על צג המכ"ם  ולהחליט האם להתיר ארמגדון! כיצד מישהו יוכל לפעול בתבונה בזמן כזה?"
על-פי מקפרלן, הנשיא הגיב ב"חרדה אמיתית", בחוסר אמון שתרגיל רגיל של נאט"ו יכל היה להוביל למתקפה חמושה. ניתוח רטרואקטיבי שמרביתו עודו מסווג מראה כי תגובתו החרדה של הנשיא הייתה נכונה יותר מראייתם הרגועה יותר של כמה מאנשיו.
לפוליטביורו החולה - שהובל מערש הדווי של החולה הסופני אנדרופוב, אדם שחסר ידע ממקור ראשון על ארצות הברית, והיוצר של מבצע ריא"ן - נראה "כי ארצות הברית מתכוננת לפתוח... במתקפת פתע גרעינית על ברית המועצות". בזיכרונותיו, רייגן, מבלי להזכיר מפורשות את אייבל ארצ'ר 83 (הוא ציין מוקדם יותר כי הוא אינו יכול להזכיר מידע מסווג) כתב על 1983:
"שלוש שנים לימדו אותי דבר מפתיע על הרוסים:
אנשים רבים בפיסגת ההיררכיה הסובייטית פחדו באמת מאמריקה ומאמריקנים. אולי זה לא היה צריך להפתיע אותי, אך זה כן...
במהלך שנותי הראשונות בוושינגטון, אני חושב שרבים מאיתנו בממשל ראו זאת כמובן מאליו שהרוסים, כמונו, ראו כבלתי מתקבל על הדעת שארצות הברית תנחית מכה גרעינית ראשונה נגדם. אך ככל שרכשתי ניסיון עם המנהיגים הסובייטיים וראשי מדינות אחרות שהכירו אותם, התחלתי להבין יותר שאנשי ממשל סובייטיים רבים חששו מאיתנו לא רק כיריבים אלא גם כתוקפנים פוטנציאליים שעלולים להטיל עליהם נשק גרעיני במכה ראשונה...
ובכן, אם זה היה המצב, השתוקקתי עוד יותר להפגש עם מנהיג סובייטי לבד בחדר ולנסות לשכנע אותו שאין לנו תוכניות זדוניות לגבי ברית המועצות ולרוסים אין מה לפחד מאיתנו."