stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רפאל מערכות לחימה מתקדמות
מבנה ארגוני

מנכ"ל החברה (מאז 2024) הוא יואב תורג'מן, ויו"ר הדירקטוריון הוא ד״ר יובל שטייניץ. החברה מעסיקה מעל ל-8,000 עובדים, רובם מהנדסים וטכנאים, ונחשבת למעסיקה הגדולה ביותר בצפון הארץ.
בשנת 2013 בוצע שינוי במבנה הארגוני של רפאל, שכלל בין היתר בפיצול סמכויות "חטיבת הטילים", וכיום כוללת מספר חטיבות שאחראיות על פיתוח כל אחד ממוצריה:
חטיבת מערכות לעליונות אווירית – מתכננת, מפתחת ומייצרת מגוון של טילים מונחים לרבות טילי א"א (אוויר-אוויר), אוויר-קרקע, טילי נ"ט (נגד-טנקים) ומערכות אלקטרואופטיות.
חטיבת אוויר ומודיעין – מתכננת, מפתחת, מייצרת ומשלבת מערכות אוויר, ים, ויבשה מקיפות, הכוללות תקשורת, לוחמה אלקטרונית (ל"א), אמצעי נגד אלקטרו־אופטיים, פיקוד ושליטה (פו"ש), בקרה וניהול שדה קרב, קישורי נתונים, מערכות הגנה על גבולות וחופים, פתרונות להגנת העורף, מערכות לפריצת שדות מוקשים, מערכות מעקב, מערכות הדרכה והדמיה.
מִנְהֶלֶת אוויר-שטח ונשק מנגד – מנהלה העוסקת במכלול יכולות התקיפה.
מִנְהֶלֶת אלקטרואופטיקה – בין מוצריה מערכות איכון אלקטרואופטיות ומערכות איסוף ומודיעין כמו 'טופלייט', ‘רקהלייט’ ו’לייטנינג’.
מִנְהֶלֶת תקשוב – מפתחת את כל התשתית התקשובית ומערכות קשר (כולל מערכת ‘בינט’ של רדיו מבוסס תוכנה).
מִנְהֶלֶת המודיעין והסייבר – משווקת מערכות מודיעין, אחיזת שטח וסייבר.
החטיבה למערכות יבשה וים – הוקמה ב-2013. מרכזת פיתוח וייצור מערכות יבשה הכוללות, בין השאר, עמדות נשק, מיגון לרק"ם, מערכות משוגרות-כתף ומערכות לחימה ימיות. בנוסף לאלה תעסוק החטיבה בתחום הגנת התשתיות והמתקנים האסטרטגיים בים וביבשה.
חטיבת מנור וטכנולוגיות (מנועים וראשי קרב) – מפתחת מנועי טילים, מערכות הנעה בחלל, ראשי נפץ ופירוטכניקה, התקני פריצה בשלט רחוק ואמצעי הטעייה ימיים חד-פעמיים. מוצרי המפתח של חטיבה זו כוללים מערכות הנעה שנעשה בהן שימוש בלווייני "אופק" ו"ארוס" ובטיל האנטי-בליסטי "חץ", ומגוון של פריטי ציוד לפריצת דלתות וקירות.
חטיבת מו"פ והנדסה ("מפ"ה") – מאגדת בתוכה מגוון פעילויות, בתוכן בין היתר שטח אלקטרוניקה, שטח מכניקה, שטח אלקטרואופטיקה, שטח תוכנה ושטח מו"א (מערכות אווירונאוטיות).
חטיבת חימוש ותשתיות לאומיות – אחראית על שטח הניסויים הלאומי בשדמה, מרכז המחקר הצבאי, מרכז הדמיית לוחמה אלקטרונית (סמל"א - סייבר מודיעין ולוחמה אלקטרונית) העוסק במחקר מערכות RF, אלגוריתמי עיבוד אות, מערכות אלקטרואופטיות, סייבר, GPS, תקשורת, ניווט הנחיה ובקרה.
מבנה ארגוני > פריסה גאוגרפית

משרדי החברה פרוסים במקומות שונים ברחבי-הארץ, ובעיקר בגליל:
מכון דוד הממוקם בקריות, בו שוכנות רוב חטיבות החברה (קרוי על-שם ארנסט דוד ברגמן).
מכון לשם הממוקם בגליל (סמוך לכרמיאל), בו שוכנים: חטיבת מערכות עליונות אווירית, מערכות אוויר ומודיעין, חטיבת מו״פ והנדסה, חטיבת התפעול
תרדיון (רפאל), מרכז פיתוח וחדשנות השוכן בפארק תעשיות משגב ועוסק בסייבר, אינטליגנציה מלאכותית, ביג־דאטה ובפעילות חדשנות של חטיבת מערכות היבשה של החברה.
אתר שדה שדמה הממוקם בנגב ומשמש כשטח ניסויים.
מרכז פיתוח השוכן בירושלים בו פועלת שלוחה הנדסית העוסקת בפיתוח טכנולוגיות ראייה ממוחשבת ליישומים מגוונים, לרבות רובוטיקה ומערכות אוטונומיות.
סניף תל אביב - משרדי הנהלה, מטה ניהול מערך הניסויים ושלוחה הנדסית.
שלוחת שלומי שנחנכה ב-2021 ומשמשת לטובת ייצור ואחזקה של מוצרי החברה.
נציגויות שיווק מחוץ לישראל: וושינגטון, ניו יורק (ארצות הברית), לונדון (בריטניה), מדריד (ספרד), האג (הולנד), ניו דלהי (הודו), סיאול (קוריאה הדרומית), ריו דה ז'ניירו (ברזיל), קנברה (אוסטרליה).
מבנה ארגוני > חברות בת

לרפאל מספר חברות בת בבעלות מלאה או חלקית:
R-jet – פיתוח מנועי סילון זעירים
Vision map – פיתוח מערכות מיפוי
SMART – חברה יצרנית
אופגל – יצור שיווק ומכירת מערכות אלקטרואופטיות
RUSA – שיווק, אחזקות, טיפול ברכש בארצות הברית.
אמפרסט מערכות – פיתוח פרויקטי תוכנה בתחום המכ"ם, התקשורת והשו"ב, ובכלל זה מערכת השו"ב של "כיפת ברזל"
בקר הנדסת מערכות טורבו – חברה ליצור מנועי סילון קטנים בעלי נצילות גבוהה
שפיר מערכות ייצור – פיתוח ויצור מערכות ממוחשבות, פתרונות אוטומציה, פיתוח מערכות ממוחשבות.
CATS – סיוע בעבודות הממומנות מתקציבי הסיוע האמריקאי (FMS)
PAP – לצורך שיפור יכולת זכייה בהזמנות מול משרד הביטחון הספרדי
קונטרופ טכנולוגיות מדויקות
Rafa Latino – חברה ברזילאית
Dynamit Nobel Defence – חברה גרמנית, יצרנית מטול רקטות נגד טנקים ידוע בשם Panzerfaust לטווחים קצרים של מאות מטרים. נרכשה על ידי רפאל ב-2004 ובהמשך פיתחו ומייצרות ביחד את ה-MATADOR (רקטת מפצח).
ERCAS – חברת בת הולנדית, מרכזת את פעילות רפאל באירופה
כנפית ממגדל העמק, המייצרת חלקי מבנה לכטמ"מים, בספטמבר 2019 רכשה רפאל 50% מהחברה
פירסון – חברה בריטית לציוד מכני הנדסי לשדה הקרב. נרכשה בספטמבר 2022  תמורת 100 מיליון ליש"ט.
Pine Telecom – חברת תקשורת דרום קוריאנית
גרין סיטי
גל-אל
אל סיאלו פתרונות אינרציאליים
מרכז טכנולוגיות אנרגיה מתחדשת
DIR
RFE – חברת שיווק
אקיוביט – פיתוח ובייצור של שעונים אטומיים
RAFSEC
אמרל – שירותים מקצועיים בתחומי תיעוד הנדסי, כתיבה טכנית, אחזקה ותחזוקה, ייעוץ לניסויים, הטמעה ופיתוח הדרכה ומערכות מידע
שילת אופטרוניקה
DSIT – פיתוח ציוד לגילוי עצמים תת-מימיים.
SCD – התקנים מוליכים למחצה
חברת אירונאוטיקס ליצור כטמ"מים. נרכשה באוגוסט 2019 במשותף עם אביחי סטולרו. רפאל שילמה על 50 אחוז מהחברה 425 מיליון ש"ח.
PVP – יצרנית אלקטרו-אופטיקה מקליפורניה, שנרכשה ביוני 2022.
מבנה ארגוני > חברות בת > Rafael Development Corporation

RDC ‏– Rafael Development Corporation‏ – הממוקמת במגדלי עזריאלי בתל אביב, היא חברה להשקעות בחברות הזנק המוחזקת בשותפות עם אלרון. החברה הוקמה בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 במטרה למסחר טכנולוגיות צבאיות שפותחו ברפאל לשימושים אזרחיים. בין השאר השקיעה ב:
חברת "גיוון אימג'ינג" שהוקמה בשנת 1998 ופיתחה גלולה שכוללת מצלמת וידאו זעירה לאבחון אי סדירויות במעי הדק על בסיס פטנט רשום של רפאל. בשנת 2013 נמכרה לחברת "קובידיאן" תמורת כמיליארד דולר.
חברת "אורמיר (Oramir)" שנמכרה ליצרנית ציוד ייצור השבבים האמריקאית "אפלייד מטיריאלס".
חברת "מדינגו", שפיתחה משאבת אינסולין ממוזערת לחולי סוכרת ונמכרה בשנת 2010 לחברת "הופמן לה רוש", תמורת 170 מיליון דולר.
חברת "3DV Systems" שפיתחה טכנולוגיה למצלמות וידאו המאפשרת לכידה של ממד העומק בחפצים בזמן אמת, המיושמת במצלמה שפיתחה הקרויה ZCam. נמכרה בשנת 2009 לחברת "מיקרוסופט" תמורת כ-35 מיליון דולר.
חברת "אוונטרי", הוקמה במקור בשם "וויטקום" בשנת 1997 וגייסה כ-20 מיליון דולר, בין השאר מקרן הון הסיכון של ג'ורג' סורוס. נמכרה בשנת 2006 לחברת "יוניטי" הקנדית.
מוצרים בולטים

טילים
שפריר ולאחריו פיתון – משפחת טילי אוויר-אוויר מונחי תת-אדום לטווח קצר.
דרבי – טיל אוויר-אוויר וגם קרקע-אוויר מונחה מכ"ם לטווח בינוני.
פופאיי – טיל אוויר-קרקע כבד.
ברק – טיל ים-אוויר/קרקע-אוויר נגד-מטוסים (נ"מ) ונגד-טילים.
ספייק (גיל) – משפחת טילים נגד-טנקים. נכון ל-2014 נמכרו כ-20 אלף טילים ל-15 מדינות.
אנקורים – משפחת טילי מטרה – אנקור שחור, אנקור כחול ואנקור כסוף.
רוקס – טיל ארוך טווח  בעל ניווט אוטונומי,  מונחה טלוויזיה  בסופו, טיל אוויר  קרקע  בעל דיוק  CEP  של 3 מטר
מערכות הגנה אווירית
SPYDER – מערכת הגנה אווירית (נ"מ) המבוססת על טילי פיתון ודרבי.
כיפת ברזל – מערכת הגנה אווירית ליירוט רקטות לטווח קצר-בינוני.
כיפת רחפן – מערכת הגנה אקטיבית ליירוט רחפנים המבוססת על נשק לייזר קל ולוחמה אלקטרונית.
קלע דוד – מערכת הגנה אווירית ליירוט רקטות וטילים לטווח בינוני, טילי שיוט וכלי טיס (הן מאוישים והן לא מאוישים).
מגן אור (קרן ברזל) – מערכת הגנה אקטיבית מבוססת על נשק לייזר להגנה מפני רקטות ומרגמות בטווחים קצרים וכלי טיס.
מערכות אוויוניקה
לייטנינג (LITENING) – פוד הנחיית נשק מונחה למטוסי קרב.
טופלייט (TOPLITE) – מטע"ד תצפית אלקטרואופטי לפלטפורמות אוויריות, ימיות ויבשתיות.
ספייס (Spice) – ערכת הנחיה לחימוש בלתי-מונחה.
מערכות לכוחות היבשה
"דוד" – מחשב ירי לחיל התותחנים
"עמדת רפאל" (OWS עבור Overhead Weapon Station) – עמדה המותקנת על רכב קרבי משוריין ומאפשרת לחייל לבצע ירי כאשר הוא נמצא בתוך הרכב, במרחב מוגן. העמדה כוללת חצובה עליו יושב הנשק, פריסקופ, מערכות אופטיות ומתקן הזנה לתחמושת. הנשק שבדרך כלל מותקן על העמדה הוא מקלע מאג 7.62 מ"מ, והעמדה נקראת בעגה הצבאית "מאג רפא"ל".
קטלנית (Samson RCWS) – עמדת נשק כבדה הנשלטת בשלט רחוק, בדרך כלל חמושה במקלע כבד (0.5 אינץ') או בתותח אוטומטי בקליבר של 20 מ"מ עד 40 מ"מ.
מערכת CARPET לפריצת שדות מוקשים המותקנת על גבי רק"מ הנדסי.
חבילות מיגון ושריון: פאסיבי וכן מיגון ריאקטיבי.
מעיל רוח (Trophy) – מערכת הגנה אקטיבית לטנקים.
סיימון – רובה רימונים לפריצת דלתות.
מטאדור (Matador) – משפחת משגרי כתף המיועדת לפריצת קירות, השמדת מבנים או שימוש רב-תכליתי.
"מאמן רפאל" – סימולטור לאימון תותחני טנקים.
מערכת "רואה-יורה" מטרתה לספק יכולת פגיעה בכוחות אויב בתפעול מרחוק.
Spotlite – "מאמין" ומאמין קל" – מערכת אלקטרואופטית לאיתור צלפים.
THOR / אש קרה – מערכת לניטרול מטעני חבלה וסילוק פצצות המבוססת על מקלע כבד ולייזר רב-עוצמה.
סקיילייט (SkyLite B) – מיני מזל"ט טקטי, לדרג השדה.
גולן – כלי רק"מ בעל הנעת 4X4 המשמש כאב טיפוס לרכב לחימה.
מערכות לכוחות הימיים
אבשלום ואמנון – רקטות מוץ להגנה על כלי שיט.
טייפון – עמדת נשק מיוצבת לכלי שיט.
פרוטקטור – כלי שיט בלתי מאויש.
לקריאה נוספת

מוניה מ. מרדור, רפא"ל – בנתיבי המחקר והפיתוח לביטחון ישראל, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1981.
ד"ר זאב בונן, דן ארקין, רפא"ל – ממעבדה למערכה, נ.ד.ד. מדיה, 2003.
יוסף עבו עברון, התעשייה הביטחונית בישראל, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1980.
אבנר כהן, ישראל והפצצה, הוצאת שוקן, 2000.
צייטלין (בית ספר)

| --- | --- |

 בית ספר תיכון
 תקופת הפעילות:  1950–הווה (כ־74 שנים)
 שכבות לימוד:  ז'–י"ב
 בעלי תפקידים
 מנהלת:  ריקי אילוז
 באחריות:  מינהל חינוך, עיריית תל אביב
 תלמידים
 :  1,000 
 מיקום
 מיקום:  ברחוב צייטלין תל אביב  תל אביב
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°04′45″N 34°47′05″E﻿ / ﻿32.07909167°N 34.78471389°E﻿ / 32.07909167; 34.78471389
 www.tik-tak.co.il/zeitlin
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת תל אביב מוגדלת) צייטלין(למפת תל אביב רגילה) צייטלין(למפת גוש דן רגילה) צייטלין(למפת גוש דן מוגדלת) צייטלין  he צייטליןhe צייטליןמפת  מרכז __ תל אביב (in English: Tel Aviv) [‌גוש דן וסביבותיו‌]ממזרח: __ בני ברק (in English: Bnei Brak), __ רמת גן (in English: Ramat Gan), __ גבעתיים (in English: Givatayim) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
בית ספר תיכון עירוני תורני ב'-ג' צייטלין, הקרוי על שם הלל צייטלין, הוא בית ספר ממלכתי דתי על יסודי לבנים ולבנות בתל אביב.
בית הספר מונה קרוב ל-1,000 תלמידים, בכיתות ז' עד י"ב. בית הספר שוכן ברחוב צייטלין במרכז תל אביב ומגיעים אליו תלמידים מתל אביב ומאזור גוש דן. בין מגמות הלימוד בבית הספר נמנות מגמת קולנוע, תקשורת, פיזיקה, כימיה, ביולוגיה, מחשבים, פסיכולוגיה ומשפטים.
היסטוריה

בית ספר נוסד בשנת 1950 בקריית מאיר, כ"תיכון עירוני ב' דתי לבנים", ו"תיכון עירוני ג' דתי לבנות", שמוקמו במתחם אחד עם חצר משותפת. זאת, על בסיס בית הספר מוריה שהוקם בשנות השלושים, ברחוב טשרניחובסקי 49, בבית הבאר של משפחת חינאווי.
בשנות ה-50 שונה שם הרחוב שבו שוכן בית הספר לרחוב צייטלין (עד אז הרחוב היה המשך של רחוב פרישמן) ושם בית הספר שונה בהתאמה ל"תיכון צייטלין".
מנהלו הראשון של בית הספר היה הרב ד"ר דוד אוקס. מנהלו השני של בית הספר היה ד"ר דב אברון בשנים 1957–1982 שישם את תוכנית האינטגרציה בחינוך שיזם יגאל אלון ויסד את המגמה התורנית. בין השנים 1985–2000 ניהל אותו ד"ר אביעזר וייס שייסד את מגמת חוק ומשפט.
גילה פינקלשטיין, בוגרת בית הספר, ומורה לאנגלית בו, ניהלה את בית הספר במשך שנתיים, 2001–2003. בתקופת כהונתה פרסם "ידיעות אחרונות" מאמר פרי עטו של יוסי יהושע ובו טענות על אפליה לכאורה בבית הספר, בין תלמידים ממוצא אשכנזי (רובם מצפון תל אביב) לבין תלמידים ממוצא מזרחי (רובם מדרום תל אביב). לאחר בדיקה של משרד החינוך נקבע כי לא הייתה נהוגה בבית הספר מדיניות של אפליה על רקע עדתי. עם זאת, בשנת 2011 כתבה תלמידה לשעבר על אירועים שונים בהם חוותה אפליה בבית הספר, וגם מנהל בית הספר תיאר את השינויים שחלו בו עקב אותו מאמר[דרוש מקור].
בשנת 2011 נפתח בתיכון מסלול מופ"ת ללימודי מדעים, פיזיקה ותרבות, ובשנת 2014 נפתח בתיכון מסלול "צופי"ה", מסלול דתי־ליברלי, על פי מודל תיכון פלך הירושלמי, מסלול שבוטל ב-2018.
מנהל בית הספר בשנים 2014–2018 היה שמעון אש שפוטר באפריל 2018. בעקבות מחאת ההורים והשבתת בית הספר, מנהל בית הספר הוחזר עד סיום השנה. בשנה שלאחר מכן מונתה למנהלת ריקי אילוז.
באוקטובר 2024 במנהל החינוך של עיריית תל אביב התקבלה החלטה להעביר את בית הספר למבנה ברחוב שושנה פרסיץ בצפון העיר כבר בשנה הבאה ובית הספר ייהרס ועל השטח ייבנה מבנה חינוך על יסודי לתלמידי הממלכתי במרכז העיר
בין בוגרי בית הספר נמנים: ב. מיכאל (בריזון), רוני בר-און, פרופסור יונתן הלוי, יעקב עמידרור, אלי סדן, אביגדור פלדמן (לא סיים), אליקים רובינשטיין, יצחק עמית, נשיא מדינת ישראל יצחק הרצוג, סמדר שיר, שלמה ינאי.
ראו גם

קטגוריה:בוגרי בית הספר צייטלין
הערות שוליים

↑   ב. מיכאל, בזכות שיטת שני השערים של אבנרי נעשיתי שמאלן, באתר הארץ, 9 באוגוסט 2018
↑  דני רכט, שיכון מפוני צריפי נורדיה, באתר האנציקלופדיה העירונית "תל.אביב.פדיה"
↑  יוסי יהושוע, תחקיר: אפליה בבית הספר הדתי היוקרתי בתל אביב, באתר ynet, 9 במרץ 2003
↑  עינת טורס, זכרונות מצייטלין: "היו שתי כיתות – אחת לבנה ואחת שחורה", באתר nrg‏, 13 ביולי 2011
1 2  אדיר ינקו, סערה בספינת הדגל של החינוך הדתי: מנהל בית הספר צייטלין פוטר, באתר ynet, 25 באפריל 2018
↑   מחרוזת 70 שנה מסיבת סיום צייטלין, סרטון  באתר יוטיוב
↑  התגעגעתם?! מסיבת סיום מחזור ע' – הטריילר.... – תיכון צייטלין תל אביב, נבדק ב-2019-07-03
↑  דנה ירקצי‏, ההורים נגד פיטורי מנהל ביה"ס הדתי היוקרתי: "ניסיון השתלטות קיצוני", באתר וואלה, 24 באפריל 2018
↑  משה כהן, ‏"לא קיבל את מרות העירייה": מחאה עקב פיטורי מנהל תיכון "צייטלין" בת"א, באתר מעריב אונליין, 26 באפריל 2018
↑  אפרים מיכאלי, מדוע מתנכל ראש העיר ת"א לתיכון הדתי?, באתר ערוץ 20, 25 באפריל 2018
↑  יוני רוטנברג, ניצחון עם טעם מר, באתר ערוץ 7, 3 במאי 2018
↑  סוף עידן בתל אביב, התיכון הממלכתי דתי צייטלין עובר מהמרכז - לצפון העיר אתר ישראל היום, אבי כהן, 6 באוקטובר 2024
מתניה אברמסון

מתניה אברמסון
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
הפסל "אם הבנים" של מתניה אברמסון בגן הזיכרון במושבה כנרת
הפסל "פוריות" של מתניה אברמסון (1980), בגן ברלין בתל אביב
פסל בראש הר הבנים ברמת גן
לוחית זיכרון למתניה אברמסון בכיכר קדומים ביפו העתיקה
מתניה אברמסון (1920 – פברואר 2004) היה אמן, פסל וצייר ישראלי. עבד בחומרים מגוונים - שיש, אבן ועץ, וכן יציקות ברונזה, אלומיניום ונחושת. פסליו הוצגו בישראל ובעולם.
קורות חיים

מתניה אברמסון נולד במושבה כנרת, לחופי ים כנרת, בן למשפחת איכרים חלוצים אשר עלתה מרוסיה בתחילת המאה העשרים.
אברמסון החל לצייר בילדותו. לאחר שהשלים את לימודיו בבית הספר החקלאי "מקוה ישראל", למד ציור אצל אמנים ישראלים שונים. הוא שירת בשירות צבאי משך 12 שנה, בהגנה, משטרת היישובים העבריים, הצי הבריטי, פלי"ם, פלמ"ח וצה"ל.
לאחר מלחמת העצמאות למד פיסול אצל פרופ' יוסף שוורצמן וקוסו אלול. בשנת 1954 שהה 6 חודשים בפריז, ולאחר חזרתו חזר למשק בכנרת ועסק בחקלאות, ובאמנות בשעות הפנאי.
בשנת 1959 עזב את המשק בכנרת ועבר לרובע האמנים בצפת. מאז, עסק אך ורק באמנות.
בשנת 1962 נסע לשנתיים לאיטליה, להשתלם באמנות. שישה חודשים היה במכרות השיש של קרארה ושנה וחצי בפירנצה. עבודותיו מאיטליה הוצגו בתערוכה בניו-יורק באוקטובר 1963.
בשנת 1964 חזר לישראל והשתקע בעין כרם. בשנת 1965 עבר לסטודיו ביפו העתיקה, שם עבד מאז.
אברמסון נפטר בפברואר 2004 ונקבר במושבתו, כנרת, לחופי ים כנרת. במסגרת המפעל להנצחת אמנים ואנשי במה בתל אביב, נקבעה לוחית זיכרון ליד הסטודיו שלו בכיכר קדומים 14 ביפו העתיקה.
תערוכות

1960 – תערוכת יחיד, בית ציוני אמריקה, תל אביב
1963 – תערוכת יחיד, גלריה "נומרו", פירנצה
1963 – תערוכת יחיד, גלריה "ורסל", ניו יורק
1965 – תערוכת יחיד, גלריה "ורסל", ניו יורק
1966 – תערוכת יחיד, החמאם, יפו העתיקה
1966 – תערוכה עם הפסל אלכסנדר,[דרושה הבהרה] מוזיאון רמת גן
1967 – תערוכה עם הצייר רוזנבוים,[דרושה הבהרה] מוזיאון בת ים
1969 – השתתף בסדנת פיסול בינלאומית, סנט מרגרטן, אוסטריה
1970 – תערוכת יחיד, בית האמנים בירושלים
1971 – תערוכת יחיד, גלריה "ירקון", בוסטון
1978 – תערוכת יחיד, גלריה "אלטע שמידע" (Alte Schmiede), וינה
1980 – תערוכת יחיד, בית הקונגרסים של יהודי אמריקה, ניו יורק
1983 – תערוכת יחיד, המכון הצרפתי, וינה (אנ')
1986 – תערוכת יחיד, גלריה סוזן פישר, באדן-באדן
1992 – תערוכה עם הצייר עמנואל קיפניס,[דרושה הבהרה] "ציריך קוסמוס", וינה.
יצירות במרחב הציבורי

1963 – "אותיות, מנורות ונבלים", בית הכנסת הגדול, הרצל 54, רמת גן. ביחד עם קוסו אלול
1965 – אנדרטה, קיבוץ עין גדי
1967 – אנדרטת זיכרון לנופלים, המושבה כנרת
1968 – פרס שלישי בתחרות לבניית אנדרטה בכיכר שבה נשרף בית כנסת, מינכן
1975 – אנדרטה לזכר דודו אברמסון וארנון נול, המושבה כנרת
1980 – פסל אבן גדול, גן ברלין, נאות אפקה, תל אביב
1980 – "דייגים וסירה" תבליט קיר במתנ"ס לשעבר, במושבה כנרת
1984 – "המחוללות" תבליט על קיר 'גולן' – מרכז מסחרי, אחוזה 198, רעננה
1985 – מופשט תבליט על קיר בנק הפועלים, פנחס רוזן 28, תל אביב יפו
1985 – "נבל דוד" גדר בית הכנסת הגדול, הרצל 47, רמת גן
1989 - "הפטריה", דרך הפסלים ביער צרעה
1995 - פסל בכיכר קדומים ביפו העתיקה.
פסל בראש הר הבנים, רמת גן
קאת (עוף מקראי)

לילית מדבר, אחד הזיהויים המוצעים לקאת
שקנאי – זיהוי העוף על פי הרב יוסף קאפח.
כוס החורבות. אחד מתת-המינים של כוס החורבות הוא הקאת, לפי אחד הזיהויים
קָאָת (או: קָאַת) הוא מין עוף דורס לילה, שהוזכר בתורה ברשימת העופות הטמאים, ובישעיהו ובתהילים כעוף מדברי, המסמל חורבן של מקום. זיהויו של העוף אינו ברור ונתון למחלוקת בין החוקרים. בין השאר, יש המזהים אותה עם העוף הנקרא כיום לילית מדבר (Strix Butleri), הדומה לכוס החורבות, אך גדול ובהיר ממנו. היו גם שזיהו אותה עם תת-מין של כוס החורבות, Athene Noctua Saharae. לעיתים זוהה הקאת גם כשקנאי.
זיהוי העוף

בספר ויקרא נאמר:
וְאֶת אֵלֶּה תְּשַׁקְּצוּ מִן הָעוֹף לֹא יֵאָכְלוּ שֶׁקֶץ הֵם: [...] וְאֶת הַתִּנְשֶׁמֶת וְאֶת הַקָּאָת וְאֶת הָרָחָם.
איסור זה באשר לקאת חוזר על עצמו בספר דברים (י"ד, י"ז).
רמז למהותו של העוף ניתן ללמוד מספר ישעיהו, שם נאמר:
וִירֵשׁוּהָ קָאַת וְקִפּוֹד, וְיַנְשׁוֹף וְעֹרֵב יִשְׁכְּנוּ בָהּ, וְנָטָה עָלֶיהָ קַו תֹהוּ וְאַבְנֵי בֹהוּ.
בספר צפניה, שם נאמר:
וְרָבְצוּ בְתוֹכָהּ עֲדָרִים, כָּל חַיְתוֹ גוֹי, גַּם קָאַת גַּם קִפֹּד, בְּכַפְתֹּרֶיהָ יָלִינוּ, קוֹל יְשׁוֹרֵר בַּחַלּוֹן, חֹרֶב בַּסַּף, כִּי אַרְזָה עֵרָה.
כך שמדובר ככל הנראה בעוף לילי, המסמל שממון וחורבן של מקום (בהקשר זה מופיעה הקאת יחד עם הקפוד, שבמקרים אלו[דרושה הבהרה] הוא עוף לילי). כן עולה גם מן הכתוב:
דָּמִיתִי לִקְאַת מִדְבָּר, הָיִיתִי כְּכוֹס חֳרָבוֹת.
מכתוב זה עולה גם, ככל הנראה, שעוף זה נוהג להשמיע קולות הדומים ליללות ובכיות בלילה.
בתלמודים מזוהה הקאת כציפור הנקראת בלשונם 'קיק', מזיהוי זה משתמע ש'שמן הקיק' המופיע במשנה, מסכת שבת, פרק ב', משנה א' כאחד השמנים הפסולים להדלקת נר שבת מופק מציפור זו. בתלמוד הבבלי מוסיפים שציפור ה'קיק' שוכנת "בכרכי הים".
רס"ג תרגם את המילה למילה הערבית 'קוק', שהרב יוסף קאפח מסבירה כ"עוף מים לבנבן בעל מקור ארוך, חי מציד דגים", ומשום זה יש הסוברים שהקאת הוא השקנאי המוכר לנו היום ש"מקיא" את הדגים מפיו ואוכל אותם.
בקרב החוקרים החדשים, יש המזהים אותה עם העוף הדומה לכוס החורבות, לילית מדבר (Strix Butleri); פליקס מזהה אותה עם תת-מין של כוס החורבות אשר שמו המדעי הוא Athene Noctua Saharae.
שמה של הקאת נגזר אולי מהמייתה, או על שם הקאתה את עצמות הטרף שלה, כדרכם של דורסי הלילה.
בעוד שבתורה מנוקד שמה של הקאת בשני קמצים (קָאָת), בנביאים הוא מנוקד בקמץ ופתח (קָאַת).
הערות שוליים

↑  ראובן אלקלעי, מילון עברי אנגלי שלם, מסדה, תל אביב, 1965, עמ' 2218: קָאָת, קָאַת – Pelican.
↑  יהודה אבן שמואל קאופמן, מילון אנגלי-עברי, דביר, תל אביב 1961 עמ' 488: Pelican - שקנאי קאת קקה רחמה.
↑  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף כ"א, עמוד א'; תלמוד ירושלמי, מסכת שבת,  פרק ב', הלכה א'.
↑  החי של התנ"ך, תל אביב, תשט"ו, עמ' 72.
ניקולאי טיחונוב

ניקולאי אלכסנדרוביץ' טיחונוב (ברוסית: Николай Александрович Тихонов;‏ 14 במאי 1905 – 1 ביוני 1997) היה מדינאי סובייטי, ראש ממשלת ברית המועצות ב-1980–1985.
חייו

טיחונוב נולד בחרקוב ב-14 במאי 1905; את השכלתו המקצועית רכש במכון המטלורגי של דנייפרופטרובסק, ב-1930 קיבל את תעודת הסיום. בשנים 1930 - 1941 עבד ב"מפעל המטלורגיה לנין" ומונה למהנדס ראשי. ליאוניד ברז'נייב שלימים יהיה מנהיג ברית המועצות גם למד במכון זה והוא עבד בשורות המפלגה באזור. הם חברו וטיחונוב נהיה לבן חסות של ברז'נייב.
ב-1940 הצטרף טיחונוב למפלגה הקומוניסטית הסובייטית, מונה למנהל מפעל באוקראינה ובסוף שנות ה-40 עבד במשרד המתכות. במשרד זה התקדם בסולם התפקידים עד שב-1955 נתמנה לסגן השר. ב-1960 נהיה חבר במועצת הכלכלה והמדע וב-1961 הפך לחבר מועמד בוועד המרכזי של המפלגה.
ב-1964 הודח ניקיטה חרושצ'וב מתפקידו בהפיכת חצר. השלטון החדש הורכב מ"טרויקה" של שלושה אנשים: ליאוניד ברז'נייב בתפקיד המזכיר הכללי של המפלגה, ניקולאי פודגורני בתפקיד יושב ראש נשיאות הסובייט העליון (נשיא המדינה) ואלכסיי קוסיגין בתפקיד ראש הממשלה. ברז'נייב מינה את טיחונוב לסגן ראש הממשלה, תפקיד שבו החזיק מ-1965 עד 1976. בנוסף, ב-1966 טיחונוב נהפך לחבר מלא בוועד המרכזי. ב-1976 נתמנה לאחד משני סגנים ראשונים לראש ממשלת ברית המועצות, באותה עת אלכסיי קוסיגין. ב-1979 התמנה גם לחבר מלא בפוליטביורו - הגוף השלטוני החזק ביותר במדינה שהורכב מקבוצה של כשבעה אנשים, שהם אלו שבפועל ניהלו את המדינה וקיבלו את ההחלטות הסופיות.
ב-1980, בגיל 75 מונה טיחונוב לראש ממשלת ברית המועצות לאחר מותו של אלכסיי קוסיגין. לאחר מות ברז'נייב המשיך לכהן בתפקיד זה גם בתקופת יורי אנדרופוב (1982–1984) וגם בתקופת קונסטנטין צ'רניינקו (1984 - 1985). בתקופתם של שני האחרונים היה טיחונוב לאחד מחברי הפוליטביורו המשפיעים ביותר ביחד עם דמיטרי אוסטינוב שר ההגנה ואנדריי גרומיקו שר החוץ. לאחר מותו של צ'רניינקו במרץ 1985 ועליית מיכאיל גורבצ'וב הרפורמיסט לשלטון, ירד מעמדו של טיחונוב. בספטמבר 1985 הוא הודח מתפקידו כראש ממשלה, ואיבד את כסאו בפוליטביורו באוקטובר של אותה שנה. הוא נשאר בוועד המרכזי עד 1989 אם כי לא היה פעיל.
התגורר בגפו בדצ'ה במחוז מוסקבה (אשתו מתה ב-1980, לזוג לא היו ילדים). נפטר ב-1 ביוני 1997 ונקבר בבית הקברות נובודביצ'י.
תקופת ג'ומון

תקופת ג'ומון (ביפנית: 縄文時代) היא תקופה בפרהיסטוריה של יפן שבין שנת 14,000 לפנה"ס לבין שנת 400 לפנה"ס. בתקופה זו יפן אוכלסה על ידי שבטי ציידים-לקטים המכונים "תרבות ג'ומון".
השם ג'ומון הוא תרגום ליפנית של המונח באנגלית "cord-marked" ("מוטבע על ידי חוט") שנתן הארכאולוג והזואולוג האמריקני אדוארד מורס (אנ') לסגנון של כדים שהתגלו בשנת 1877. סגנון עיצוב הכדים בתקופת ג'ומון אופיין בלחיצת חוטים לפני השטח של החמר הרטוב. צורת קדרות זאת אשר מתוארכת לכ-16,000 לפנה"ס, היא אולי שיטת הקדרות העתיקה ביותר בעולם (כדים מאותה התקופה נמצאו גם בסין, בקוריאה ובמזרח הרחוק של רוסיה). התקופה הייתה שופעת בכלים ותכשיטים העשויים עצם, אבן וקרן אייל; צלמיות חימר ועצים מצופי לכה. לעיתים קרובות משווים את התרבות של תקופת ג'מון לתרבות השבטים באמריקה הצפונית בתקופה הפרה-קולומביאנית, בעקבות אורח החיים של ציידים-לקטים, והשימוש המועט בחקלאות.
תיארוך

תקופת ג'ומון ארוכה במיוחד, ולפי הערכות מסוימות משך התקופה מתקרב לעד 14,000 שנים, ולכן נוטים לחלקה למספר תקופות: התחלתית, מוקדמת, תיכונה, ומאוחרת. על תחילתן וסופן של רוב תת-התקופות יש הסכמה ברורה, מלבד התקופה ההתחלתית, אשר התאריכים בנוגע להתחלתה נעים בין 14,000 לפנה"ס עד ל-10,500 לפנה"ס. ישנם מספר היסטוריונים שחילקו את תקופת ג'ומון למספר תקופות שונות בצורה ברורה, וכלל לא קראו לה תקופת ג'ומון. הדבר הגיוני בהתחשב בעובדה שבין התחלת תקופת ג'ומון לתקופת ג'ומון התיכונה עבר פי 2 זמן מאשר מבניית הפירמידות בגיזה עד למאה ה-21.
תקופת ג'ומון ההתחלתית

תיעודים לשימוש בכלי אבן ביפן מתוארכים עד ל-30,000 לפנה"ס. החלק המוקדם ביותר של תקופת ג'ומון התרחש בעוד יפן הייתה מחוברת לאסיה כחצי אי. בשנת 10,000 לפנה"ס לערך הופרדה יפן מיבשת אסיה לגמרי, ונשארה קרובה מספיק בשביל להיות מושפעת מאסיה, אך רחוקה מספיק בשביל לפתח את תרבותה שלה. בסופו של עידן הקרח אשר ליווה את שלב זה, השתנתה בצורה ניכרת הצמחייה ביפן. בדרום-מזרח הונשו, שיקוקו והוקאידו, צמחים ירוקי עד בעלי עלים רחבים היו נפוצים במיוחד ביערות, ואילו עצים נשירים בעלי עלים רחבים היו נפוצים בצפון-מזרח קיושו והונשו.
תקופת ג'ומון ההתחלתית > הקדרות הראשונה

כיום רבים טוענים כי העדויות הראשונות לקדרות נמצאות ביפן, בסביבות תחילת תקופת ג'ומון.[דרוש מקור] ב-1998 נמצאו ביפן מספר שרידים ארכאולוגים אשר תוארכו לסביבות 14,000 לפנה"ס. ג'ונקו האבו (Junko Habu) טוענת כי במקור הכדים הגיעו ממזרח אסיה, ונשארו בחלק שהתנתק מהיבשת והפך ליפן עם הזמן. נמצאו כדים רבים מתקופת ג'ומון, שאותם מחלקים הארכאולוגים ל-70 סוגים שונים. העדויות הראשונות שנמצאו מתקופת ג'ומון היו כלים קטנים, אשר ככל הנראה שמשו להרתחת מים ואולי אף לאגירת מזון. כלים אלו היו שייכים לאוכלוסיות נודדות, וככל הנראה היו קטנים בגלל הצורך בניידות. מסיבה זאת, כלים גדולים יותר מתקופות אלו מעידים לרוב על אוכלוסיות יותר משוקעות ופחות נודדות. במהלך תקופת ג'ומון התפתח בהדרגה עיצובם של הכלים, ונוצרו סוגים חדשים של כלים שונים. 
השימוש בכדים לרוב מצביע על חברות יותר משוקעות, שאין נודדות ממקום למקום. כדים הם דבר כבד, שיעילותו קטנה במיוחד לחברות ציידים-לקטים. למרות זאת, סביר כי זה לא היה המצב אצל האנשים בתקופת ג'ומון, אשר מספרם הגיע לפי הערכות מסוימות ל-20,000. המזון ביפן בתקופה זאת היה שופע, וסביר כי אוכלוסיות יחסית גדולות יכלו להתקיים ממנו.
תקופת ג'ומון ההתחלתית > גידול האוכלוסין

לקראת סוף תקופת ג'ומון המוקדמת, בערך בשנת 8,000 לפנה"ס, אורח חיים פחות נוודי הוביל לגידול באוכלוסייה של יפן. בתקופה זאת, מחקרים בנוקדה למיפוי גנטי מראים כי אוכלוסייה גדולה אשר מקורה ביפן התפשטה ברחבי מזרח אסיה.
תקופת ג'ומון המוקדמת

תקופת ג'ומון המוקדמת התרחשה בין השנים 4,000–2,500 לפנה"ס. בתקופת ג'ומון המוקדמת והתיכונה התרחש תהליך של גידול מהיר ומשמעותית באוכלוסין, דבר שמשתקף במספר היישובים מתקופה זאת. שתי תקופות אלו התרחשו במהלך תקופה חמה במיוחד בכדור הארץ, תקופה החמה בכמה מעלות יותר מהיום.
תקופת ג'ומון התיכונה

תקופה זאת התרחשה בין השנים 2,500–1,500 לפנה"ס. מתקופה זאת נמצאו דמויות מקושטות במיוחד, עצים מצופי לכה, וכדים מיוחדים אשר נקראים "סגנון להבה". רמת החקלאות בתקופה זאת נתונה לוויכוח, אך רובם של החוקרים מסכימים כי רמה מסוימת הייתה נמצאת כבר החל מתקופה זאת ברחבי יפן. בתקופה זאת ניתן לראות התקדמות בעיצוב הבתים, ובחלק מהבתים ניתן אפילו לראות רצפות אבן.