stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מחנה הריכוז קומפיין
הערות שוליים

↑  Eugen Kogon, Der SS-Staat. Das System der deutschen Konzentrationslager, 1974
↑  Compiègne, A Place to Remember
| מחנות ריכוז, עבודה והשמדה במלחמת העולם השנייה |
| --- | --- | --- |
| גרמניה | אוהרדרוף • אורניינבורג • ארבייטסדורף • באד זאולגאו • בוכנוואלד • בורגאו • גרמרינג • דורה-מיטלבאו • דכאו • הינצרט • וובלין • זקסנבורג • זקסנהאוזן • טירקהיים • כלא שפנדאו • ליכטנבורג • מלכוב • קאופרינג • קולדיץ • מילדורף • ברלין-מרצאן • נוינגמה • נידרהאגן • פלוסנבירג • קולומביה האוס • ראוונסבריק • ריימסדורף • מחנות המשנה של זקסנהאוזן • מחנות המשנה של דכאו • אלאך • פורטה וסטפליקה • טאוכה |  |
| פולין | אושוויץ • בלז'ץ • חלמנו • טרבלינקה • מיידנק • סוביבור • אושוויץ מונוביץ • בודזין • בלכהמר • גנשובקה • גרוס-רוזן • זאסלאב • טרווניקי • יאבוז'נו • ינובסקה • אלטהאמר • ורשה • פוסטקוב • סקרז'יסקו-קמיינה • פירסטנגרובה • פלאשוב • קונסקובולה• קיטליץ טרייבן • שבנייה • שטוטהוף |  |
| קרואטיה | ג'קובו • גוספיץ' • דניצה • וילה לובוריץ' • טניה • יאסטרברסקו • יאסנובאץ • ידובנו • לובורגראד • גורניה רייקה • קרסטינץ • מטאינה • סטארה גראדישקה • סלאנה • קרושצ'יצה |  |
| צרפת | בון לה רולנד • גירס • דראנסי • ויטל • מבצר רומנוויל • סטפו • נאצוויילר-שטרוטהוף • סן סיפריאן • ריווזאלט • ורנה • מיל • רסבדו • פיטיבייה • קומפיין |  |
| איטליה | פוסולי • פרמונטי די טרזיה • ריזיירה די סן סאבה • ראב • בולצאנו |  |
| אוסטריה | אבנזה • גוזן • מאוטהאוזן • שטרסהוף • גונסקירכן |  |
| בולגריה | גונדה וודה • סומוביט • צ'כלרה |  |
| הולנד | התיאטרון ההולנדי • וסטרבורק • אמרספורט • פוכט |  |
| סרביה | בור • באנייצה • דולאג 183 • טופובסקה שופה • צרווני קרסט • סיימישטה |  |
| ליטא, לטביה ואסטוניה | יונגפרנהוף • סלספילס • קייזרוואלד • ואיווארה • קלוגה • קובנה • קייליס • HPK |  |
| בלארוס, אוקראינה ורוסיה | אקמצ'טקה • סירץ • מאלי טרוסטינץ |  |
| מחוץ לאירופה | ג'אדו • גריאן (ער') • יפרן (ער') • בוקבוק • סידי עזאז • ספקס) • ביזרטה |  |
| אחר | Ostindustrie • אולדרני • טרזיינשטט • מחנה המשפחות (טרזיינשטט) • טרגו ז'יו • חיידרי • סרד • ג'אדו • מכלן • מונופול • מחנות הריכוז הפיניים במזרח קרליה • קישטרצ'ה  |  |
פורטל השואה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303712205171  LCCN: n2008059915   WorldCat (עם LCCN): n2008-059915
סרביט אל-ח'אדם

המקדש לאלה חתח'ור
סרביט אל-ח'אדם (בערבית: سرابيط الخادم; סַרָאבִיט אַל־חָ'אדִם) הוא אתר ארכאולוגי במערב סיני, שימש בימי קדם כמכרה לאבן הטורקיז של ממלכת מצרים.
בשנת 1761 גילה במקום החוקר הגרמני קרסטן ניבור (Carsten Niebuhr), שיצא לחקור את המזרח התיכון במשלחת מדעית מטעם המלך הדני פרדריק החמישי (אנ'), מקדש ובו כתובות ופסלים מצריים. בשנת 1905 נעשו במקום חפירות על ידי הארכאולוג האנגלי פלינדרס פיטרי, שגילה מכרות עתיקים, ומקדש לאלה המצרית חתחור. גולת הכותרת של תגליותיו היו כתובות בכתב פרוטו-סינאי. זאת העדות המוקדמת ביותר של התפתחות כתב ההירוגליפים המצרי, שכלל מאות ואף אלפי סימנים, לכתב אלפביתי, שכולל מספר מצומצם של אותיות. מכתב זה התפתחו האלפבית של  שפות אירופה (האלפבית היווני, האלפבית הלטיני, האלפבית הקירילי) והמזרח התיכון (האלפבית העברי, האלפבית הערבי). הכתובות נכתבו ככל הנראה על ידי עובדים מקומיים ממוצא שמי שעבדו במכרות בראשות אדם בשם חבדד, שהיה "אחיו של נסיך רזנו (אזור בכנען)".
פענוח מִקְטע מהכתובת הפרוטו-סינאית, ובו רצף האותיות "עת מתלבעלת" בשתי שורות היורדות באלכסון משמאל לימין). מתוכן פוענחה המילה "לבעלת" שמשמעותה לגבירה או לאלילה (אשת האל). לצילום המקורי של הכתובת בספרם של ויליאם פטרי וצ'ארלס קורלי "מחקרים בסיני" ראו כאן. הכתובת מסומנת במספר תקן: ISO15924 Psin. לפי פענוח זה הקווים באות ל מתחברים וכפי הנראה היטשטשו.
פרופ' רפאל גבעון מאוניברסיטת תל אביב שלמד את המקום כתב עליו בספרו 'אבני סיני', ובו הוא קורא לכתב הפרוטו-סינאי ההישג התרבותי הגדול ביותר בחצי האי סיני. ד"ר צבי אילן הציע לזהות את סרביט אל-ח'אדם עם הר סיני, זיהוי שלא מקובל על מרבית החוקרים.
ראו גם

אמנמחת השלישי
אבן שחיקה ממקדש בסרביט אל-ח'אדם בסיני, 1200 לפנה"ס, מוזיאון דגון בחיפה
גוייו

| גוייו |
| --- | --- |

תקופה
סוף הסילור 419 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי סנפירים בשרניים
מחלקה:: בעלי סנפירים בשרניים
סוג:: גוייו
מין:: Guiyu oneiros
שם מדעי
 Guiyu oneiros ‏ז'ו, 2009

גוייו (שם מדעי: Guiyu; משמעות השם ממנדרינית: "鬼魚 ,guǐyú" ופירושה: "דג רוח רפאים") הוא סוג של דג פרהיסטורי, שהתקיים בסוף הסילור שלפני 419 מיליון שנה מזמננו. נחשב לדג העתיק ביותר במחלקה בעלי סנפירים בשרניים, ממנה התפתחו החולייתנים בעלי ארבע הרגליים.
מאובניו התגלו במזרח יונאן שבדרום סין. הממצאים הכילו בעיקר עצמות זנב והערכת אורך הדג מגיעה ל-33 ס"מ בקירוב. הוא תואר ב-2009 בידי החוקר הסיני זו מין (Zhu Min) ושותפיו. הסוג מכיל מין אחד - Guiyu oneiros.
מאפיינים

לגוייו היו תכונות הדומות לאלה של הלטימריה החיה כיום, והיה בעל אונות סנפירים בשרניים המותאמים יותר וכן חגורת כתפיים הכוללת חלל צלעות בדומה לחולייתני יבשה. לא ברור אם דג זה היה יכול לנשום אוויר מאחר שלא נמצאו שרידי ריאות או איברים דומים בגופו. הזנב היה ארוך בעל אונות מחודדות שנועדו לנוע במהירות במים.
הוא חי לצד פאונה ימית שכללה מקריני סנפיר פרימיטיביים, חסרי לסתות שונים, דגי סחוס, בעלי שריון ואקנתודים וכן רכיכות גדולות שנמצאו בתצורות קואנטי (Kuanti Formation). עקב מבנה הלסתות הגדולות שלו סביר שהיה טורף שפיצח טרף קשה עם לסתותיו ושיניו.
חיידרי (מחנה ריכוז)

ערך זה עוסק במחנה ריכוז ביוון. אם התכוונתם לעיירה ליד אתונה, ראו .
| --- | --- |
בלוק 15 הנודע במחנה הריכוז חיידרי
בלוק 15 הנודע במחנה הריכוז חיידרי
 מידע כללי
 סוג:  מחנה מעבר, מחנה ריכוז
 מדינה:  יוון
 מחוז:  עיריית חיידרי 
 תאריכים
 תאריך הקמה:  2 בספטמבר 1943
 תאריך סגירה:  20 בספטמבר 1944
 תאריך שחרור:  27 בספטמבר 1944 
 אוכלוסייה
 מפקדי המחנה:  פאול רדומסקי, קרל פישר
 צבא משחרר:  הצבא הבריטי במסגרת כוחות בעלות הברית
 השתייכות האסירים:  יהודים, יוונים
 נתונים
 מספר הנספים:  כ-2,000
 קואורדינטות:  38°1′N 23°39′E﻿ / ﻿38.017°N 23.650°E﻿ / 38.017; 23.650
  (למפת אתונה מוגדלת) חיידרי(למפת אתונה רגילה) חיידרי
 
מחנה הריכוז חיידרי (מיוונית: Στρατόπεδο συγκέντρωσης Χαϊδαρίου), היה מחנה ריכוז גרמני אשר פעל ביוון בין ה-2 בספטמבר 1943 עד ה-20 בספטמבר 1944 ושכן בתוך בסיס צבאי שהוקם עוד בשנת 1936 בעיירה חיידרי הסמוכה לעיר אתונה.
המחנה הופעל על ידי האס אס ובתקופת פעילותו היו עצורים בו 23,000 בני אדם, חלקם יהודים וחלקם שבויי מלחמה וחברי המחתרת היוונית. כ-2,000 בני אדם נרצחו במחנה עצמו ועוד 21,000 גורשו למחנות ההשמדה אושוויץ וברגן-בלזן. בממוצע שהו במחנה בין 2,000 ל-3,000 עצורים ברגע נתון. העינויים הקשים שעברו האסירים וההוצאות להורג זיכו את המחנה בתואר "הבסטיליה של יוון".
ייסוד המחנה

לאחר כיבוש הממלכה היוונית בידי הגרמנים, חולקה המדינה לשלושה אזורי שליטה: גרמני, בולגרי ואיטלקי. אזור העיר אתונה נכלל בשטח האיטלקי ובכלל זה מספר מחנות מעצר בהם נכלאו אסירים פוליטיים. באביב 1943, כאשר החזית החלה לנטות לרעת מדינות הציר, החלו האיטלקים להעביר את העצורים מהמחנות השונים ולרכזם באזורים שעדיין נשלטו בבטחה על ידם. ב-29 באוגוסט 1943 הגיע למחנה חיידרי משלוח ראשון של 600 אסירים ובכללם 243 קומוניסטים. הם הגיעו למחנה ב-2 בספטמבר והושמו במעצר בקסרקטינים השונים. האיטלקים לא הכבידו את ידם על עצורי המחנה, אך ב-10 בספטמבר 1943 לאחר כניעת איטליה לבעלות הברית, השתלט הצבא הגרמני על המחנה.
ייסוד המחנה > מבנה המחנה

בנייתו של המתקן מעולם לא הושלמה, והמבנים נבזזו עוד בשלהי שנת 1941, כך שעם הגעת האסירים למקום היה המתקן במצב תחזוקתי ירוד. למחנה היה מבנה מלבני והוא הוקף בגדרות תיל ומגדלי שמירה שמוקמו במרחק של 200 מטרים האחד מהשני. שער המחנה מוקם בצידה המערבי של הגדר ומבני העצורים 1–4 בחלקו הצפוני של האתר. המבנים בני שתי קומות כל אחד, חולקו לשני אגפים, מזרחי ומערבי עם כניסה נפרדת לכל אגף.
מבנה (בלוק) 16 יועד לכליאת נשים בבידוד ובצינוק ומבנה 20 שימש את מפקדת המחנה. מבנה (בלוק) 15 מוקם מזרחית למפקדת המחנה, שימש לכליאת אסירים בבידוד ובצינוק והכיל את מגורי השומרים וחדר האוכל הצבאי. מבנה זה נודע לשמצה בקרב ניצולי המחנה בשל העינויים ומעשי הרצח שבוצעו בין כתליו. מבנה מספר 6 מוקם בקצה הדרום מזרחי המבודד של המחנה ושימש כאגף הנשים, כאשר הקומה הראשונה יועדה ליהודיות והשנייה לנוצריות. ההערכה היא שכ-2,500 נשים יהודיות ולמעלה מ-300 נוצריות בעיקר חברות המחתרת היוונית היו עצורות במחנה.
תחת השלטון הגרמני

הגרמנים מינו בתחילה מש"ק לפיקוד על המחנה, והלה החיל בהדרגה את המדיניות הגרמנית הנוקשה כלפי אסירים פוליטיים. אוכלוסיית עצירי המחנה גדלה בהדרגה כאשר עד תחילת נובמבר 1943 הועברו למחנה 700 עצירים נוספים. מסיבות שאינן ידועות הודח מפקד המחנה רודי טרפטה ונעצר על ידי הגסטפו, וב-28 בנובמבר מונה למפקד המתקן שטורמבאנפיהרר (רב-סרן באס אס) פאול רדומסקי, לאחר שהמחנה הועבר מידי הוורמאכט לידי האס אס. רדומסקי היה חבר ותיק במפלגה הנאצית הגרמנית (בגרמנית: Alter Kämpfer), ושירת תחת ריינהרד היידריך עוד בטרם הוקם המשרד הראשי לביטחון הרייך. רדומסקי, שנחשב אלים ואכזרי במיוחד אפילו בעיני חבריו לשורות האס אס, כיהן קודם לכן כמפקד מחנה הריכוז סִירֶץ שליד באבי יאר באוקראינה, ונודע גם שם באכזריותו כלפי עצירים: הוא נהג להכותם ואף להוציאם להורג ביריה מאקדחו האישי. תחת פיקודו חולקו האסירים לקבוצות של 100 וביצעו במשמרות עבודות כפייה במחנה, ללא תכלית מסוימת מלבד שבירת רוחם. על העצירים הוטל, למשל, לחפור בורות במחנה ולכסותם, או להעביר סלעים ושקי חול בתוך המחנה וחוזר חלילה.
ב-7 בדצמבר בוצעה ההוצאה להורג הראשונה במחנה, כאשר רדומסקי עצמו ירה למוות ביהודי ששם משפחתו לוי, בתואנה שניסה להימלט במהלך מעצר. במהלך שנת פעילותו של המחנה הוצאו להורג 1,800 עצירים ועוד 300 מתו במהלך עינויים שעברו, מתוכם 30 נשים, 104 נכי מלחמה ו-230 סטודנטים.
בפברואר 1944 הודח רדומסקי מתפקידו לאחר שהשתכר ואיים לירות בשלישו, ובמקומו מונה סגן קרל פישר.
פישר שינה את מדיניותו הברוטאלית של קודמו, הסתמך על מידע מודיעיני שנמסר על ידי משתפי פעולה מקרב העצורים, ונמנע מעינויים בקרב עצירי המחתרת היוונית. עם זאת, שיא פעילותו של המחנה בכל הנוגע ליהודי יוון היה בתקופת פיקודו של פישר. משנוכחו הגרמנים שהכף נוטה לרעתם בחזית והם עשויים לאבד את אחיזתם ביוון, רוכז מאמץ מיוחד במאסרם ושילוחם להשמדה של כל היהודים שטרם נאסרו בממלכה, והגירושים נמשכו עד לימיו האחרונים של הכיבוש הגרמני.
החל מחודש מרץ 1944 החל השלטון הגרמני במאסר המוני של פוליטיקאים יוונים בכירים וכליאתם במחנה חיידרי, בחשד לשיתוף פעולה עם הבריטים. ב-1 במאי 1944 הוצאו להורג 200 אסירים יוונים חברי המפלגה הקומוניסטית שהיו עצורים במחנה, הצעיר שבהם בן 14, כפעולת נקמה על חיסולו של הגנרל הגרמני פרנץ קרך בידי המחתרת. אסירי המחנה נרצחו ביחד עם עוד 400 עצורים יוונים אחרים באירוע שכונה מאוחר יותר "הטבח בקסריאני"‏(גר'). 200 העצורים מחיידרי ידעו שהם הולכים אל מותם, ובדרך לא דרך הצליחו להשאיר מזכרות ומכתבי פרידה ליקיריהם, אותם השליכו מהמשאיות שהובילו אותם לאתר ההוצאה להורג בקסריאני. המכתבים נאספו מאוחר יותר והפכו חלק מנרטיב ההנצחה היווני.
ב-20 בספטמבר 1944, לאחר שחרורה של יוון מעול הנאצים, שוחררו גם כ-2,000 עצורים שהיו כלואים עדיין במחנה.
גירוש היהודים

ראשוני העצורים היהודים הגיעו למחנה חיידרי בדצמבר 1943 והם הושמו בבידוד במרתפו של בלוק מספר 3. בהדרגה יהודים נוספים הגיעו למחנה מרחבי האזור שנתון היה לשליטת האיטלקים וכן מרודוס וכרתים. עיקר היהודים הובאו למחנה בראשית שנת 1944 והוא שימש כמחנה מעבר לקראת גרושם למחנה ההשמדה אושוויץ. ב-23 במרץ 1944 נעצרו חלק מיהודי אתונה. לפי גרסה אחת מדובר ב-300 יהודים ולפי אחרת בין 700 ל-1,000 מבני הקהילה.
בהגיעם למחנה הופרדו הנשים מהגברים ונכלאו. למחרת צורפו אליהם בני משפחותיהם. מספר ימים מאוחר יותר הגיעו למחנה 614 יהודים שנעצרו בערים ארטא, פרבזה, אגריניון, יואנינה ופטרס, חלקם בעלי נתינויות זרות. מספר היהודים הכלואים במחנה הגיע לכדי 3,000 נפשות. ב-2 באפריל גורשו 1,300 יהודים מחיידרי למחנה ההשמדה אושוויץ. יהודים בעלי אזרחות טורקית ושווייצרית שוחררו. המגורשים הגיעו לאושוויץ ב-11 באפריל ונרצחו תוך ימים אחדים. בראשית יוני הועברו למחנה כ-1,850 יהודים מהאיים היוניים, בעיקר מקורפו. ב-23 ביולי 1944 נעצרו 1,673 מיהודי רודוס, הובלו לנמל העיר רודוס והועלו על מעבורות משא שהפליגו לכוון נמל פיראוס ממנו הובלו היהודים לחיידרי. בדרך אספו עימן כ-100 מבני קהילת קוס.7 יהודים מתו במהלך המסע מרודוס לנמל פיראוס. ב-1 באוגוסט הגיעו יהודי רודוס וקוס למחנה חיידרי ולאחר מספר שבועות שולחו למחנה ההשמדה אושוויץ, שם נרצחו בני הקהילה להוציא כ-150 מיהודי רודוס שניצלו.
ב-1980 נמצא באקראי במחנה ההשמדה אושוויץ, באתר קרמטוריום מספר 3, חלק ממכתב פרידה ביוונית, שהותיר יהודי אלמוני בן העיר אתונה אשר הוצב לתפקיד בזונדרקומנדו ונרצח במחנה:
”לקרוביי, ידידיי ומולדתי האהובה יוון לה הייתי אזרח נאמן כל חיי. גורשתי מאתונה לאושוויץ ב-2 באפריל 1944, לאחר שבמשך חודשים הייתי כלוא במחנה חיידרי ועברתי עינויים קשים, אך גם זכיתי לחבילות מזון מאישה טובת לב בשם ספארו אשר את חסדה אני נוצר גם ברגעים קשים אלו”.
הנצחת האתר

החל מסוף שנות ה-40 שימש המחנה כבית ספר צבאי למקצועות חיל הרגלים, הארטילריה והקשר. בראשית שנות ה-50 שוב שימש מבנה (בלוק) 15 כמתקן מעצר לאחר מלחמת האזרחים ביוון. להבדיל ממחנות הריכוז הגרמנים סיפורו של מחנה חיידרי נותר מוצנע במשך שנים רבות. עד ראשית שנות ה-80 לא ניתן היה כלל לבקר במקום. בשנת 1986 הוכלל ציור בלוק 15 ומסביבו גדר תיל בסמל העיירה חיידרי ושמו של הרחוב הראשי אשר דרכו הובלו העצורים אל הוצאתם להורג שונה ללוחמי מחנה חיידרי. בפאתי המחנה הוקצה על ידי משרד ההגנה היווני שטח ובו הוקם פארק הנצחה היסטורי, המשלב תיעוד לימודי של האירוע, אנדרטאות ופסלים שונים שעוצבו על ידי אמני יוון.
מבנה 15 הוכרז כאתר הנצחה לאומי יווני, ואחת לשנה נערכים במקום טקסי זיכרון. בראשית המאה ה-21 עדיין מהווה מרביתו של האתר שטח צבאי והגישה אליו מוגבלת. ההקשר לשואת יהודי יוון כמעט ואינו מוזכר באתר וגם לא בנרטיב ההיסטורי היווני.
הערות שוליים

↑  Mazower, Mark, Inside Hitler's Greece: The Experience of Occupation, 1941-44, Yale University Press, United States, 1995, pages 226-228.
↑  Mazower, Mark, page 377.
↑  מחנה הריכוז חיידרי, "הקמת מחנה הריכוז", באתר הרשות המקומית חיידרי (ביוונית).
↑  .Mazower, Mark, page 229
↑  Mazower, Mark, page 227.
↑  ריאיון עם נינו ברזילי ניצול שואה, "תקופת המעצר במחנה הריכוז חיידרי", באתר "קולות מן השואה" (באנגלית).
↑  מחנה הריכוז חיידרי, "ההוצאה להורג הראשונה במחנה", באתר הרשות המקומית חיידרי (ביוונית).
↑  Mazower, Mark, page 229-230.
↑  מחנה הריכוז חיידרי, "היהודים בחיידרי", באתר הרשות המקומית חיידרי (ביוונית).
↑  יהדות יוון במלחמת העולם השנייה, "גירוש יהודי אתונה", באתר המרכז לטכנולוגיה חינוכית.
↑  קהילת יהודי רודוס, "תקופת השואה", באתר המוזיאון היהודי ברודוס (באנגלית).
↑  קליינמן יהודית וראובן דפני, "מכתבי פרידה של קורבנות השואה", באתר יד ושם (באנגלית).
↑  מחנה הריכוז חיידרי, "מחנה חיידרי בזיכרון ההיסטורי", באתר הרשות המקומית חיידרי (באנגלית).
↑  דרזי, אריה, "המסע למחנה הריכוז חיידרי".
| מחנות ריכוז, עבודה והשמדה במלחמת העולם השנייה |
| --- | --- | --- |
| גרמניה | אוהרדרוף • אורניינבורג • ארבייטסדורף • באד זאולגאו • בוכנוואלד • בורגאו • גרמרינג • דורה-מיטלבאו • דכאו • הינצרט • וובלין • זקסנבורג • זקסנהאוזן • טירקהיים • כלא שפנדאו • ליכטנבורג • מלכוב • קאופרינג • קולדיץ • מילדורף • ברלין-מרצאן • נוינגמה • נידרהאגן • פלוסנבירג • קולומביה האוס • ראוונסבריק • ריימסדורף • מחנות המשנה של זקסנהאוזן • מחנות המשנה של דכאו • אלאך • פורטה וסטפליקה • טאוכה |  |
| פולין | אושוויץ • בלז'ץ • חלמנו • טרבלינקה • מיידנק • סוביבור • אושוויץ מונוביץ • בודזין • בלכהמר • גנשובקה • גרוס-רוזן • זאסלאב • טרווניקי • יאבוז'נו • ינובסקה • אלטהאמר • ורשה • פוסטקוב • סקרז'יסקו-קמיינה • פירסטנגרובה • פלאשוב • קונסקובולה• קיטליץ טרייבן • שבנייה • שטוטהוף |  |
| קרואטיה | ג'קובו • גוספיץ' • דניצה • וילה לובוריץ' • טניה • יאסטרברסקו • יאסנובאץ • ידובנו • לובורגראד • גורניה רייקה • קרסטינץ • מטאינה • סטארה גראדישקה • סלאנה • קרושצ'יצה |  |
| צרפת | בון לה רולנד • גירס • דראנסי • ויטל • מבצר רומנוויל • סטפו • נאצוויילר-שטרוטהוף • סן סיפריאן • ריווזאלט • ורנה • מיל • רסבדו • פיטיבייה • קומפיין |  |
| איטליה | פוסולי • פרמונטי די טרזיה • ריזיירה די סן סאבה • ראב • בולצאנו |  |
| אוסטריה | אבנזה • גוזן • מאוטהאוזן • שטרסהוף • גונסקירכן |  |
| בולגריה | גונדה וודה • סומוביט • צ'כלרה |  |
| הולנד | התיאטרון ההולנדי • וסטרבורק • אמרספורט • פוכט |  |
| סרביה | בור • באנייצה • דולאג 183 • טופובסקה שופה • צרווני קרסט • סיימישטה |  |
| ליטא, לטביה ואסטוניה | יונגפרנהוף • סלספילס • קייזרוואלד • ואיווארה • קלוגה • קובנה • קייליס • HPK |  |
| בלארוס, אוקראינה ורוסיה | אקמצ'טקה • סירץ • מאלי טרוסטינץ |  |
| מחוץ לאירופה | ג'אדו • גריאן (ער') • יפרן (ער') • בוקבוק • סידי עזאז • ספקס) • ביזרטה |  |
| אחר | Ostindustrie • אולדרני • טרזיינשטט • מחנה המשפחות (טרזיינשטט) • טרגו ז'יו • חיידרי • סרד • ג'אדו • מכלן • מונופול • מחנות הריכוז הפיניים במזרח קרליה • קישטרצ'ה  |  |
פורטל השואה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2014160195  NLG: 310448  VIAF: 311785747   WorldCat (עם VIAF): 311785747 
בתוככי בלוק 15 של המחנה
מפקד המחנה פאול רדומסקי
גירוש יהודי יואנינה שבחבל אפירוס
ניצולים מהמחנה, בני משפחותיהם וחברי משלחת מישראל בביקור במחנה הריכוז חיידרי ב-2008
עבירה (יהדות)

ביהדות, עבירה היא הפרה של אחת מתרי"ג מצוות או המצוות דרבנן, ובמשמעות רחבה יותר כל מה שמוגדר כעשייה נגד רצון ה'.
סוגי עבירות

בתורה מופיעים שלושה מושגים שונים בהקשר זה: חטא, עוון ופשע. על פי חז"ל, חטא הוא עבירה בשוגג, עוון הוא עבירה במזיד לתיאבון, ופשע הוא עבירה שמטרתה להכעיס את ה'.
בתלמוד הבבלי נאמר שעבירה על מצוות לא תעשה חמורה מביטול מצוות עשה, אך עם זאת עשה דוחה לא תעשה. עוד נאמר שאדם חייב להוציא את כל ממונו כדי לא לעבור על "לא תעשה", ואילו על מצוות עשה צריך להוציא רק חמישית מנכסיו.
חלוקה נוספת היא בין עבירות שבין אדם למקום לעבירות שבין אדם לחברו. בתלמוד נאמר שעבירות שבין אדם לחברו חמורות יותר, כי אין עליהן כפרה עד שירצה את חברו. בספרות המוסר מוסבר שכל עבירה שבין אדם לחברו כוללת בתוכה גם עבירה שבין אדם למקום.
העונש על עבירות שונות

על חלק מהעבירות ישנם דיני עונשין וכפרה. באופן כללי, על עבירה בשוגג יש חיוב קורבן, ואילו על עבירה במזיד (בין לתיאבון ובין להכעיס) עונש גופני, מלקות או מיתה. עם זאת, גם כאשר נהגו בפועל עונשים גופניים אלה – הם היו נדירים בשל התנאים המחמירים שנדרשו לכך. על חלק מעבירות דרבנן יש עונש מכת מרדות. בנוסף ישנם דיני קנסות, שבדרך כלל באים על היזק ממוני.
העבירות נחלקות לדרגות חומרה, על פי העונש הקבוע להן בתורה. העונש החמור ביותר הוא ארבע מיתות בית דין – המדורגות גם בינן לבין עצמן על פי חומרה. העונשים הבאים בתור בדרגת החומרה הם (מן הכבד אל הקל) כרת, מיתה בידי שמיים ומלקות.
חומרת העבירה מכריעה במקרה של אדם שמוכרח לעבור אחת משתי עבירות, כגון לצורך פיקוח נפש לחולה או במקרה שנאנס על ידי גויים לעבור ואין עליו חובת יהרג ואל יעבור. במקרים אלה על האדם לעבור את העבירה הקלה יותר.
תשובה

בתורה ובנביאים נאמר שתשובה מועילה לכל העבירות. בתלמוד ישנם סיפורים על אנשים שחטאו כל ימיהם והצליחו לחזור בתשובה. עם זאת, בתלמוד הבבלי מבואר שישנן עבירות שלא מספיקה תשובה בשביל כפרה גמורה עליהן, והן דורשות זיכוך נוסף כמו ייסורים, יום כיפור או מיתה. על עוון חילול השם אין כפרה עד למיתת האדם.
הערות שוליים

1 2 3  תלמוד בבלי, מסכת יומא, דף ל"ו, עמוד ב'
↑  פירוש רש"י על התורה, ספר שמות, פרק ל"ד, פסוק ז'
↑  תלמוד בבלי, מסכת יבמות, דף ז', עמוד א'
↑  ראו יד מלאכי אות תקט"ו, מנחת חינוך סוף מצווה ח'. ראו עוד בנושא במאמר זה ובשיעורו של הרב אשר וייס.
אשל אברהם

ערך זה עוסק בעץ הנזכר בתורה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  עץ ראוי לציון, heirloom 
 כתובת:  מנזר השילוש הקדוש בחברון 
 מיקום:  חברון 
 מדינה:  הרשות הפלסטינית 
 
 קואורדינטות:  31°32′10″N 35°05′08″E﻿ / ﻿31.5360035°N 35.0856543°E﻿ / 31.5360035; 35.0856543
  (למפת הר חברון מוגדלת) אשל אברהם(למפת הר חברון רגילה) אשל אברהם(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אשל אברהם(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אשל אברהם he
 
אשל אברהם, בסביבות 1900-1890
תלמידי ישיבת חברון באשל אברהם תרפ"ז
אשל אברהם הוא עץ שעל פי המתואר במקרא, ניטע על ידי אברהם אבינו בבאר שבע.
בבראשית, כ"א, ל"ג כתוב שלאחר כריתת הברית שבין אברהם לבין אבימלך מלך גרר ופיכל שר צבאו. מתוארת פעולתו של אברהם: ”וַיִּטַּע אֶשֶׁל בִּבְאֵר שָׁבַע וַיִּקְרָא שָׁם בְּשֵׁם ה' אֵל עוֹלָם”.
אשל אברהם במקרא

מרבית פרשני המקרא מזהים את הפסוק הנוגע לנטיעת האשל על ידי אברהם כמבטא פעילות דתית שאברהם עשה. אך הם נחלקים ביניהם במה שנוגע לטיב הפעילות ולמטרתה. יש ביניהם הרואים פעולה סמלית המביעה זיכרון ויש הרואים בה פעילות פולחנית של ממש.
לדעת מחר בפירוש הקתולי של המקרא, פעולתו של אברהם היא פעולה פולחנית דתית מובהקת. בדומה לבניית המזבח אותו בנה קודם לכן. פירוש זה מתאים גם לדבריו של הרס"ג על הפסוק.
לדעת חוקרים אחרים, אברהם עשה מעשה סמלי שיהיה לו לזיכרון. הבחירה דווקא באשל לשם כך היא בשל כמה תכונות ייחודיות לו, כמו תוחלת חיים ארוכה במיוחד שמסמלת את אינסופיות האל, או בגלל היותו ירוק עד שמסמלת נצחיות האל.
אשל אברהם בספרות חז"ל, בתרגומי התורה ואצל פרשני ימי הביניים

נאמר בתלמוד בבלי, מסכת סוטה, דף י':
"ויטע אשל בבאר שבע אמר ריש לקיש מלמד שעשה פרדס ונטע בו כל מיני מגדים רבי יהודה ורבי נחמיה חד אמר פרדס וחד אמר פונדק...אמר ריש לקיש אל תיקרי ויקרא אלא ויקריא מלמד שהקריא אברהם אבינו לשמו של הקב"ה בפה כל עובר ושב כיצד לאחר שאכלו ושתו עמדו לברכו אמר להם וכי משלי אכלתם משל אלהי עולם אכלתם הודו ושבחו וברכו למי שאמר והיה העולם."
כלומר, לפי המדרש, אברהם עצמו לא קרא בשם ה' תחת העץ אלא חינך ולימד את אורחיו לקרוא בשם ה' במקום זה.
גם תרגום יונתן וגם התרגום הירושלמי הולכים ברוח המדרש ומפרשים את מעשיו של אברהם כגיור המוני במקום העץ.
זיהוי העץ במקורות קדומים

מסורות קדומות מזהות את העץ עם העץ הידוע בעבר בשם
"עץ אברהם אבינו", שנקרא על שם האשל שנטע אברהם אבינו. היקף גזע העץ הוא כ-10 מטר.
"עץ אברהם אבינו בחברון" מוזכר לראשונה בכתבי יוסף בן מתתיהו. עולי רגל ונוסעים בימי הביניים כתבו בחיבוריהם על "עץ אברהם אבינו בחברון". הירונימוס (חי במאה ה-4) מספר על אישה באיטליה שהיה לה ענף "מעץ אברהם מחברון". ארקופולוס שביקר בחברון ב-670 מספר בחיבורו "De Locis Sanctis" על עץ אלון עתיק שקרוי "עץ אברהם אבינו" שממנו לקחו קיסמים עבור קמעות. רבי פתחיה שביקר בחברון ב-1087 מתאר ”באלוני ממרא, רחוק משם, יושב זקן אחד. וכשבא ר' פתחיה לשם נטה הזקן למות. וציוה לבניו להראות לר' פתחיה העץ שנשענו בו המלאכים”.
בלוח ארץ ישראל שיצא לאור בשנת תרפ"ה (1925) תואר "אשל אברהם":
"במשעול הצר העובר בין דרך ירושלם ובין דרך עזה, נמצא עץ אחד נפלא במינו, והוא אלון זקן ורענן מאוד, אשר על דברת המסורה הוא 'אלון ממרא'.
האלון הזה וכל ענף מענפיו נושאים עליהם חותם הזיקנה. היקף גזעו בתחתית הוא עשרה מטר, ובגובה תשעה מטר. מעל העץ ישתרג לארבעה שריגים גדולים, אשר בהתאחדם למעלה יהיה הקפם חמשה ותשעים צעד. לפנים היה לו שריג חמישי, אך זה כארבעים שנה נפשח על ידי השלג הרב אשר ירד אז, והשריג הזה הובל בריטניה. המון העם יקרא לעץ הזה 'אשל אברהם'.
אחד מזיהויו המקובלים הוא עץ אלון הנטוע במערב חברון דרומית לאלוני ממרא, והקרוי "אשל אברהם" או "אלון אברהם". לפי הערכה אחרת, העץ הקרוי כיום "אשל אברהם" הוא בן ב-1,000 שנה בלבד. גם לפי הערכה זו מדובר בעץ העתיק מבין אלוני ארץ ישראל
העץ נמצא בשטחה של הרשות הפלסטינית בעקבות הסכם חברון. על פי ההסכם המשטרה הפלסטינית אחראית לאפשר גישה חופשית של יהודים ל"אשל אברהם". המשטרה הפלסטינית לא קיימה את התחייבותה, ומאז מסירת השטח לידיה לא התאפשרה הגעת יהודים ל"אשל אברהם".
אגדות על העץ

לפי האגדה, עץ זה הוא העץ באזור אלוני ממרא עליו מספר המקרא: ”וירא אליו ה' באלוני ממרא, והוא יושב פתח האוהל כחום היום. וישא עיניו וירא והנה שלושה אנשים ניצבים עליו, וירא וירץ לקראתם מפתח האוהל וישתחו ארצה. ויאמר: אדוני, אם נא מצאתי חן בעיניך אל נא תעבור מעל עבדך. יוקח נא מעט מים ורחצו רגליכם והשענו תחת העץ... ויקח חמאה וחלב ובן הבקר אשר עשה ויתן לפניהם, והוא עומד עליהם תחת העץ ויאכלו...”.
אגדה אחרת מספרת כי "עץ אברהם אבינו בחברון" צמח ממטה שהביא מלאך.
ראו גם

האלון הבודד
הערות שוליים

↑  מתוך "אגדות ארץ ישראל", סעיף ז'/ זאב וילנאי
↑
↑  "ואברהם ישב על יד עץ האלון הנקרא "אוגיגי" (=בראשיתי, קדמוני), מקום סמוך לחברון העיר שבארץ כנען" (קדמוניות היהודים, א', י' א'). "העיר הזאת הייתה משכן אברהם אבי היהודים... מצבות קברותיהם נראות בעיר הזאת עד היום הזה והן עשויות שיש יפה לכבוד ולתפארת. ובמרחק ששה ריס מן העיר נראית שם אלה גדולה, ולדברי האנשים האלה הזאת עומדת מראשית בריאת העולם ועד עתה" (תולדות מלחמת היהודים עם הרומאים, ספר ד, פרק ט, ז).
↑  מתוך "אגדות ארץ ישראל", סעיף ז' סעיף קטן ג'/ זאב וילנאי
1 2  מתוך "אגדות ארץ ישראל", סעיף ז' סעיף קטן ד'/ זאב וילנאי
↑  וילכו שניהם יחדיו, רבי דב כהן, הוצאת פלדהיים, ירושלים 2009, עמוד 187
↑  באתר "מקרא גשר"
↑  הצומח במקרא: אלון, באתר הספרייה הווירטואלית של מטח
↑  פרוטוקול הסכם חברון
↑  נועם ארנון, ‏מסמך מרתק: נועם ארנון חוזר 15 שנה ל'הסכם חברון', באתר "סרוגים", 25 בינואר 2012
↑  מתוך "אגדות ארץ ישראל", סעיף ז' סעיף קטן א'/ זאב וילנאי
↑  מתוך "אגדות ארץ ישראל", סעיף ז' סעיף קטן ב'/ זאב וילנאי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007547418105171  LCCN: sh2009000025
המכביה השמינית

| --- | --- |

סמל המכביה השמינית
 עיר מארחת:   תל אביב-יפו, ישראל
 מדינות משתתפות:  27
 ספורטאים משתתפים:  1,500
 טקס הפתיחה:  28 ביולי 1969
 טקס הנעילה:  7 באוגוסט 1969
 נפתח רשמית על ידי:  נשיא המדינה זלמן שזר
 השביע את המשתתפים:  אלעזר דודמן
 הדליק את הלפיד האולימפי:  אמנון אבידן
 האצטדיון הראשי:  אצטדיון רמת גן
 → המכביה השביעית המכביה התשיעית ← 
בול המכביה השמינית
אצטדיון רמת גן במהלך פתיחת המכבייה
הכדורסלן אמנון אבידן מדליק את לפיד המכביה בטקס הפתיחה
המכביה ה - 8 1969
המכביה השמינית הייתה אירוע ספורט המוני יהודי, שנערך בישראל, בסוף יולי תחילת אוגוסט 1969, כחלק מסדרת אירועי המכביה.
כ-1,500 ספורטאים מ-27 מדינות השתתפו במכביה השמינית. נושא לפיד המכביה היה הכדורסלן אמנון אבידן.