stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המרכז למיפוי ישראל
אחריות ופעילות המרכז

סמכויות המרכז נובעות מפקודות וחוקים שונים, כגון פקודת המדידות 1929 וחוק המקרקעין ה'תשכ"ט-1969, ומהחלטות ממשלתיות כגון חוק שמירת הסביבה החופית 2004.
המרכז פועל במספר תחומים, תחת הנהגתו של רונן רגב מנכ"ל המרכז:
גאודזיה: בתחום הגאודזיה (מדידת הארץ) פועל המרכז כמכון הגאודטי הלאומי. המרכז אחראי ליצירה, תחזוקה ופיתוח של רשת הבקרה הגיאודטית לפי צורכי המדינה, מתוך דגש על צורכי התשתיות, הבנייה והביטחון. המרכז מופקד גם על יצירת כלים להתמרות בין רשת קואורדינטות קיימת לבין רשתות אחרות שהיו בשימוש, ולתמוך, במידת האפשר, בהתמרות לרשתות נוספות.
קדסטר: בתחום הקדסטר (רישום קרקעות) משתמש המרכז גוף ממלכתי המרכז את פעילות המדידות לצורך רישום מקרקעין. על פי השיטה הנהוגה בארץ משנת 1920, שיטת טורנס, נותנת המדינה מעין ערבות לבעלי זכויות במקרקעין לגבי זכויותיהם על ידי רישום ממלכתי מסודר של הקרקעות והזכויות בהן. במסגרת זו מופקד המרכז על ניהול מדידת גבולות הגושים וחלקות המקרקעין וכן על ניהול הרישום בקואורדינטות ובתרשימים של התוכניות לצורכי רישום. כללים למדידות אלה מפורטים בתקנות המודדים.
מיפוי: בתחום המיפוי מהווה המרכז הגוף הלאומי למיפוי. המרכז מופקד על קביעת מוצרי המיפוי הבסיסיים הנדרשים במדינת ישראל לתמיכה בצרכים הממלכתיים הבסיסיים לתכנון וביצוע, מתוך דגש על תשתיות ובנייה, ביטחון ושירותי חירום, שליטה ובקרה, איכות הסביבה, מחקר ופיתוח ותיור וטיול. לצורך כך, מופקד המרכז למיפוי ישראל על קביעת התקנים בנושא, לרבות רשתות קואורדינטות, היטלי מפות, תקני דיוק, שמות וסימבולוגיה.
מידע גאוגרפי ומאגר המידע הגאוגרפי: נושא זה התבסס בעבר על המפות המודפסות שהופקו עוד בתקופת מחלקת המדידות של ארץ ישראל (Survey of Palestine) ומחלקת המדידות של מדינת ישראל לדורותיה (מחלקת המדידות, אגף המדידות והמרכז למיפוי ישראל). נוסף על כך, ניתן שירות מידע ונתונים, בעיקר למודדים, על נקודות הטריאנגולציה, על פנקסי מדידות מהעבר ועל תוכניות קיימות לצורכי רישום.
גלריה

הכניסה הראשית
האגף המערבי של הבניין המיועד לשימור
האגף המזרחי של הבניין המיועד להריסה
נקודת מדידה מס' 1974
נקודת טריאנגולציה בראש גבעת חוליקאת.
נקודת טריאנגולציה בהר מצפה הימים שעל יד אמירים, בגובה 734 מטר. מסומנת על ידי משולש ובו יתד ברזל.
ראו גם

המרכז למיפוי ארץ ישראל
נפתלי קדמון
סוכנות מיפוי לאומית
מערכת מידע גאוגרפי
לשכת המודדים המוסמכים בישראל
האגודה הישראלית לכרטוגרפיה ולמערכות מידע גאוגרפי
לקריאה נוספת

יואל ריפל ואוריאל רפפורט, אנציקלופדיה לתולדות ארץ-ישראל, הוצאת מודן - משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1986 - הערך "מפות ארץ ישראל"
הקרב על בארות יצחק

הקרב על בארות יצחק בנגב היה התקפה מצרית על בארות יצחק בזמן קרבות עשרת הימים במלחמת העצמאות ב-ח' בתמוז תש"ח, 15 ביולי 1948. מגיני הקיבוץ הצליחו להדוף את ההתקפה המצרית, ובסיוע כוח תגבורת גרמו לפגיעות קשות לכוח המצרי. הקיבוץ כמעט ונחרב בעקבות הקרב ולאחר המלחמה הוקם מחדש ליד יהוד.
רקע

בסוף שנות השלושים התגבשה קבוצה של עולים דתיים בשם "רמת השומרון". הקבוצה הקימה משק משותף ליד פרדס חנה וחיפשה מקום קבע להתיישבות.
בינואר 1943 הוקם הקיבוץ הדתי בארות יצחק בנגב המערבי, דרומית מזרחית לעיר עזה. עד שנת 1945 עברה כל הקבוצה לנגב, וניהלה שם משק חקלאי משותף. בראשית 1948 חיו בקיבוץ כמאתיים נפשות, כרבע מתוכם ילדי הקיבוץ. ב-30 בנובמבר 1947 החלה מלחמת העצמאות והערבים החלו לתקוף את הדרכים ומקורות המים של היישובים היהודים באזור הנגב.
רקע > התקפות מצריות ראשונות

בתחילת מלחמת העצמאות היה שקט יחסי מבחינה ביטחונית בקיבוץ, אולם סביב הדרכים היו קרבות. במאי 1948 החל הצבא המצרי לרכז כוחות באזור עזה, ובקיבוץ החלו להתכונן למגננה. ב-14 במאי 1948 החלה הפגזה על הקיבוץ. כתוצאה מההפגזה היה פצוע אחד ונגרם נזק לבתים ולמגדל המים. למחרת נהרגה מהפצצה נוספת חברת הקיבוץ, ובקיבוץ הוחלט לפנות את הילדים והאמהות הרחק מהחזית.
גם בשבועות הבאים ההפגזות נמשכו והסבו נזקים לבתים ולחיות המשק. בסוף מאי חיבלו המצרים בצינור המים ואספקת המים הופסקה לשלושה שבועות. ב-2 יוני המצרים תקפו את הקיבוץ, ונהדפו על ידי המגינים.
ב-11 ביוני החלה ההפוגה הראשונה, עקב הפלישה המצרית ההתיישבות באזור הייתה מנותקת באופן חלקי משאר ההתיישבות היהודית, למרות זאת במהלך ההפוגה הגיע אספקת נשק משמעותית להגנת הקיבוץ.
המצרים החלו לתקוף את יישובי הנגב במטרה לשלוט בדרכים לבאר שבע, פאלוג'ה וחברון.
כבר ב-8 ביולי, יום לפני סיום ההפוגה הראשונה, נכבש הקיבוץ כפר דרום לאחר שננטש בלילה שלפני.
ב-12 ביולי הצליחו בנגבה להדוף התקפה מצרית, וב-14 ביולי נכשלה גם ההתקפה על גלאון.
במקביל צה"ל יזם גם הוא מספר התקפות בנגב במסגרת מבצע אנ-פאר במהלך קרבות עשרת הימים.
ב-15 ביולי החליטו המצרים לנסות לכבוש את בארות יצחק.
הכוחות > הכוח הישראלי

ב-15 ביולי היו בבארות יצחק כ־85 לוחמים. רוב הלוחמים היו חברי הקיבוץ שרובם עבר הכשרה צבאית בסיסית במקום בלבד. מספר חברים עברו קורסים של "ההגנה", שנים מתוכם קורס קצינים. חוץ מחברי הקיבוץ היו גם 4 לוחמים מחטיבת הנגב במשימת איסוף מודיעין, ועוד כמה אורחים מיישובים סמוכים שהצטרפו גם הם למגנים.
בנוסף ללוחמים, היו כעשרים בוגרים של מקוה ישראל שבמקור הגיעו לסייע בעבודות המשק, ובמהלך הקרב סייעו ללוחמים.
לרשות הלוחמים היו רובים ומקלעים קלים, רימונים, מקלע בזה ועוד ארבעה מקלעים בינוניים, מטול פיאט ורובה נגד טנקים, ושתי מרגמות.
מסביב לקיבוץ היו גדרות תיל ומוקשים, ועמדות בטון ללוחמים.
בסיום הקרב הגיעו כוחות תגבורת מגדוד 9 של חטיבת הנגב עם צמד תותחי נפוליאונצ'יק.
הכוחות > הכוח המצרי

הכוח המצרי מנה גדוד חיל רגלים של ארבע פלוגות, פלוגת שריון של 12 טנקים, שתי פלוגות חיל רגלים ממוכן שמנו 28 נגמ"שי ברן, תותחים ומספר מטוסי ספיטפייר להפצצה. סך הכל כ-800 חיילים.
מהלך הקרב

בבוקר 15 ביולי יצאו המצרים למתקפה על בארות יצחק, וכבר בשעה 6:00 בבוקר החלה הפצצה על הקיבוץ וכוחות מצרים החלו להיאסף מסביב לקיבוץ. בשעה 7:00 החלו המצרים להתקרב אל הקיבוץ ואחד המשוריינים עלה על מוקש ליד פרדס בקיבוץ. מטוסים הפציצו בצורה מדויקת עמדות בקיבוץ וכוחות הקרקע המשיכו להתקרב לקיבוץ מכמה כיוונים. המגינים החלו להשיב באש מרגמות, ועם התקרבות המצרים גם בירי מקלעים ונשק קל. ההתקפה מכיוון דרום-מערב נהדפה, התקפה נוספת מכיוון צפון-מזרח הגיעה לשער הקיבוץ ונסוגה, כנראה משום שחששה שהכניסה ממולכדת.
בשעה 9:00 לערך חדרו ראשוני התוקפים את הגדר החיצונית, ונעצרו עקב הימצאות מוקשים במקום. כתוצאה מההפצצות, חוטי הקשר נחתכו ועקב ההתקפות המגינים רותקו לעמדותיהם, בלי יכולת להבין את מכלול הקרב.
בשעה 9:20 מטוס הטיל פצצה לתוך מגדל המים, כל המים נשפכו, הציפו את העמדות ותעלות הקשר, הרטיבו את כלי הנשק והתחמושת, והקשו על התנועה של המגינים. בשלב זה היו למגינים מספר הרוגים ופצועים כאשר ההפצצה והתקדמות המצרים ממשיכה.
מהלך הקרב > הפריצה לישוב

בשעה 10:00 בערך המצרים החלו לרכז מאמץ באזור הצפון מערבי של המשק, פוצצו את הגדר הפנימית ואת העמדה המגינה באותו אזור, והחלו להיכנס לתוך הקיבוץ. הם הצליחו לכבוש מספר בתים, ואת בית הילדים (שישמש מאז פינוי הילדים כמחסן אוכל). בשלב זה נהרגו ונפצעו מגינים רבים. המפקדה יצאה לקרב רימונים וירי מטווח קרוב, בניסיון לבלום את המצרים, ולאחר למעלה משעה, ובעזרת יותר ממאתיים רימונים המצרים נבלמו, אולם עדיין החזיקו במספר בתים. בשלב זה שני חברים נמלטו לעבר סעד על מנת לקרוא לתגבורת, בנוסף ניסו במערכת הקשר לפנות למפקדת חטיבת הנגב בבקשה לסיוע.
המפקד וסגנו נפגעו ופונו לטיפול רפואי, ודב שנצר קיבל את הפיקוד. הוא החליט לכנס את המגינים לקו הגנה פנימי, ובעזרת קשריות הודיע לעמדות על ההחלטה. הלוחמים בעמדות הרחוקות אפילו לא ידעו על חדירת המצרים לקיבוץ. לאחר ארגון הכוח מחדש, המגנים יצאו למתקפה על הכוחות המצרים שפלשו לקיבוץ, המצרים החלו לסגת תחת אש מקלעים תוך שהם סופגים נפגעים רבים. המצרים ארגנו את כוחותיהם מחדש מצפון לקיבוץ ולקראת השעה ארבע החלו בהתקפה נוספת בניסיון לשבור את הכוחות המגינים. המגינים התארגנו בעמדות הצפוניות אולם חסרו תחמושת ולוחמים מיומנים להפעלת הכלים ארוכי הטווח.
מהלך הקרב > סיום הקרב

החל משעות הבוקר הגיעו למפקדת חטיבת הנגב בקשות העזרה מבארות יצחק, ובסביבות השעה אחת נותק הקשר. בנוסף יורטו תשדורות מצריות על כיבוש הקיבוץ ומאבק במוקדי ההתנגדות האחרונים.
קצין המבצעים של חטיבת הנגב, חיים בר-לב, שלח את גדוד 9 לסייע בקרב. תנועת כוח התגבורת בפיקודו של שמחה שילוני, החלה בסביבות השעה אחת בצהרים וסבלה מהפצצות המטוסים המצרים שהבחינו בהם. לכן הוחלט להתקדם רק עם שני התותחים לעבר הקרב. הם מצאו נקודת תצפית ומיקום לתותחים כשלושה קילומטר מזרחית לבארות יצחק (כיום יער שמחוני). בסביבות השעה ארבע, לאחר תחילת ההתקפה השנייה של המצרים החלו התותחים להפגיז את המצרים. פגיעות התותחים היו מדויקות והסבו בהלה רבה בקרב המצרים, בזמן שהכוחות הקדמיים של המצרים נפגעו מהירי של מגיני הקיבוץ. בשלב זה החלה הנסיגה המצרית תוך כדי שהתותחים ממשיכים לפגוע בהם. לאחר שהחשיך הצליחה להגיעה התגבורת לקיבוץ, ותפסה את הפיקוד על הגנת הקיבוץ.
מהלך הקרב > תוצאות הקרב

מתוך המגינים היו 17 הרוגים, שמונה מתוכם חברי הקיבוץ, ומעל לעשרה פצועים. הקיבוץ נהרס ולאחר המלחמה ננטש. לכוחות המצריים היו כ-200 נפגעים, מתוכם כ-100 הרוגים, שעשרות מהם הושארו בקיבוץ ושדותיו, והועברו בתאום עם הצלב האדום לאחר שבוע וחצי, בזמן ההפוגה השנייה. כוחות התגבורת מחטיבת הנגב יצאו בלילה שלאחר הקרב לאסוף נשק, תחמושת ומסמכים מהחיילים המצרים ההרוגים. המצרים אמנם המשיכו להפגיז את הקיבוץ אולם לא ניסו שוב לכובשו. לאחר המלחמה גבול רצועת עזה המצרית נקבע מערבית לאדמות הקיבוץ בזכות הניצחון בקרב.
לאחר הקרב והנצחה

לאחר הקרב מבני הקיבוץ נהרסו כמעט לחלוטין, הלולים, השדות והמטעים נפגעו מאוד, ומעל הכל, עד ההפוגה השנייה, נמנו עשרה הרוגים מבין מחברי הקיבוץ שהותירו אחריהם אלמנות ויתומים. חברי הקיבוץ החליטו שהם לא מעוניינים לחזור לבארות יצחק שבנגב. הקבוצה החלה לחפש מקום התיישבות חדש, ולאחר כשלוש שנים קיבלו נחלות ממזרח ליהוד והקימו מחדש את בארות יצחק. לאחר המלחמה הוקם מצפון לבארות יצחק הישנה הקיבוץ נחל עוז ובשנת 1966 הוקם מדרום לבארות יצחק הישנה הקיבוץ הדתי עלומים. בניגוד ליישובים אחרים שלחמו במלחמת העצמאות וקיבלו את נס הקוממיות בשנת 1955, מבארות יצחק נשלל האות משום שהם עזבו את הנגב. זאת על אף שהקיבוץ שרד כל המלחמה במקומו, בזמן שישובים אחרים שננטשו בזמן המלחמה (כמו יד מרדכי) קיבלו את האות. בשנת 1981 החליטה ממשלת ישראל להעניק את האות גם לבארות יצחק.
במקום בארות יצחק יש כיום אתר מורשת לאומית ובו סיפור ההתיישבות והקרב, ובו נמצא עד היום מגדל המים ההרוס. בנוסף בקיבוץ עלומים הוקם מוזיאון בארות בנגב המספר את סיפור ההתיישבות והקרב של בארות יצחק. גם בקיבוץ בארות יצחק החדש יש מוזיאון שמספר את סיפור הקיבוץ והלחימה.
לקריאה נוספת

עופר רגב, 'סיפור מחפש מספר - מדוע לא הפך סיפורה של בארות יצחק למיתוס?', עמודים, 760: 25-27, 2013
בארות יצחק בנגב
ויליאמיטים

הכוכב הסגול של הצבא הוויליאמיטי נוכח על דגל מסדר אורנז'
ויליאמיטים היו תומכיו של ויליאם השלישי, מלך אנגליה (1689–1702) שהדיח את המלך ג'יימס השני והשביעי במהפכה המהוללת. ויליאם, סטאדהאודר של הרפובליקה ההולנדית, החליף את ג'יימס בתמיכתם של ויגים אנגליים.
אחת ממטרותיו של ויליאם הייתה להבטיח את כניסתה של אנגליה לליגת אוגסבורג נגד צרפת במלחמת תשע השנים. עבור הוויליאמיטים באנגליה, סקוטלנד ואירלנד, ויליאם נתפס כערובה לחירות האזרחית והדתית ולמלוכה הפרוטסטנטית נגד האבסולוטיזם הקתולי.
המונח "ויליאמי" משמש בדרך כלל גם להתייחס לצבא הרב-לאומי של ויליאם באירלנד במהלך מלחמת הוויליאמי באירלנד, 1689–1691. באירלנד עצמה, ויליאם נתמך בעיקר על ידי הפרוטסטנטים והתנגדו לו אירים ויעקוביטים קתולים אנגלו-אירים שתמכו בג'יימס. לאחר שג'יימס השני עלה לכס המלכות בשנת 1685, הוא הורה למשנה למלך שלו ריצ'רד טלבוט, רוזן טירקונל להחליף בממשלה את הפרוטסטנטים בקתולים. הצבא האירי המלכותי טוהר מפרוטסטנטים, שהוחלפו בקצינים וחיילים קתולים. המיליציה האירית פורקה מנשקה וכלי הנשק שלה נמסרו לקתולים.
בתגובה בשנת 1689 הקימו פרוטסטנטים אירים את צבא הצפון שלהם, הכריזו על ויליאם מאורנז' כמלך, והחלו לכבוש מעוזים סביב קורק ובמיוחד באלסטר. עם זאת, הצבא האירי היעקוביטי הצליח לבסס מחדש את השליטה, לכבוש את בנדון ולנתב את צבא הצפון במהלך הבקעת דרמור. תוך זמן קצר רק דרי ואניסקילן עדיין החזיקו מעמד.
לאחר הכישלונות המוקדמים הללו, הכוחות הוויליאמיטים זכו בשורה של ניצחונות במהלך המלחמה, הגנו על דרי וכבשו את קאריקפרגוס ב-1689. קרבות שלאחר מכן ב- Bone and Aughrim הובילו לניצחון מכריע בלימריק ב-1691. ויליאם בעצמו הוביל את כוחותיו בבוין ב-1690, אשר הונצחה באופן נרחב בציורים כמו הקרב על הבוין של בנג'מין ווסט. הוא עדיין מתואר באיקונוגרפיה של מסדר אורנג', ששמו בא מהשושלת של ויליאם, בית אורנג'-נסאו.
בית סטוק (1695) ב- Vitruvius Britannicus I (1715)
"ויליאמי" מוחל לפעמים על ארכיטקטורת בתים כפריים  של תקופת סטיוארט המאוחרת שנבנו בין השנים 1690–1710 במסורת האנגלית הקלאסית השמרנית שהוקמה תחת צ'ארלס השני על ידי יו מיי וסר כריסטופר רן, אשר בית בלטון, לינקולנשייר, ולשעבר סטוק אדית, הרפורדשייר  הן דוגמאות אופייניות להן. בתים קומפקטיים כאלה אינם מתאימים בקלות למוסכמות של אדריכלות הבארוק האנגלית.
"הכוכב הסגול הוויליאמי" הוא עדיין חלק מדגל מסדר אורנג' בצפון אירלנד.
ז'אן פרמנטייה

ז'אן פָּרְמֶנְטיֶיה (בצרפתית: Jean Parmentier) (1529–1494), יליד דייפ בצרפת, היה נווט, קרטוגרף ומשורר. ז'אן ואחיו ראול ערכו מסעות רבים עבור בעל הספינות ז'אן אָנגוֹ (צר').
ב-3 באפריל 1529 הוא הפליג עם שתי ספינות לאי סומטרה במטרה לשבור את מונופול סחר התבלינים הפורטוגזי. הוא הגיע לחוף המערבי של סומטרה בסוף אוקטובר, אך לא הצליח לקנות את כמות התבלינים הרצויה. הוא נפטר מול חופי סומטרה, ב-1529.
אנשי הצוות חזרו לצרפת.
על אף שהיה ידוע כקרטוגרף, לא שרדה אף אחת מהמפות שלו.
עבודותיו השפיעו על פיתוח מערכת מפות דייפ (אנ').
סומטרה - מפה טופוגרפית
עבודות

בשנת 1531 התפרסם אוסף משיריו של פרמנטייה. יצא לאור מחדש בשנת 1971, בהוצאת Droz, ז'נבה.
המסע של ז'אן פרמנטייה, מדייפ, לאי סומטרה, בשנת 1529 (Journal du voyage de Jean Parmentier, de Dieppe, à l'Ile de Sumatra en l'année 1529). יצא לאור מחדש בשנת 2001, בהוצאת: Clermont-Ferrand.
הערות שוליים

1 2  Biographie – PARMENTIER, JEAN – Volume I (1000-1700) – Dictionnaire biographique du Canada, www.biographi.ca
↑  Jean Parmentier, prabook.com
↑  Explorers and colonies: America, 1500-1625 David B. Quinn p.57
↑  Jean Parmentier, Œuvres poétiques, Librairie Droz, 1971. (בצרפתית)
↑  Journal de voyage de Dieppe à l'île de Sumatra en l'année 1529 - Jean Parmentier. (בצרפתית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007396772105171  PLWABN: 9810641838205606  BnF: cb12109364v (data)  GND: 1055205632  ISNI: 0000 0001 2284 3373  LCCN: nr91003196  NTA: 070182345  SUDOC: 029473608  VIAF: 116293947   WorldCat (עם VIAF): 116293947 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ז'אן פרמנטייה".
ויליאמס קולג'

| --- | --- |
סמל ויליאמס קולג'

סמליל ויליאמס קולג'
 liberal arts college
 על שם:  Ephraim Williams 
 מוטו:  E liberalitate E. Williams, armigeri
 תקופת הפעילות:  1793–הווה (כ־231 שנים) 
 מייסדים:  Ephraim Williams 
 בעלי תפקידים
 יו"ר:  Adam Falk 
 סגל:  1,308 (נכון ל־אוגוסט 2020) 
 תלמידים
 :  2,198 (נכון ל־1 בספטמבר 2021) 
 מיקום
 מיקום:  880 Main St, Williamstown, MA, 01267 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 קואורדינטות:  42°42′45″N 73°12′18″W﻿ / ﻿42.7125°N 73.205°W﻿ / 42.7125; -73.205
 www.williams.edu
 
ויליאמס קולג' (מכללת ויליאמס, באנגלית: Williams College) היא מכללה פרטית הנמצאת בעיירה ויליאמסטאון (כ-8,000 תושבים), מסצ'וסטס, ארצות הברית, מקבוצת המכללות המתמחות בשבע האמנויות החופשיות
(Liberal Arts), שכוללים, כנהוג בארצות הברית, את מדעי החברה ותחומים נוספים. לוויליאמס קולג' הסדר מיוחד עם אוניברסיטת אוקספורד הבריטית (Study Away), שבמסגרתו יכולים תלמידי המכללה ללמוד שם במסלולים מיוחדים.
מרכז 62 לתיאטרון ומחול, 
 ויליאמסטאון, מסצ'וסטס
המוסד נוסד ב-1793, בכספי קרן על שם אפרים ויליאמס, כמכללה לגברים. רק ב-1970 הפך למוסד לשני המינים. הוא כולל היום 3 חטיבות (מדעי הרוח, מדעי החברה ומדעים - בעיקר מדעי הטבע ומדעי המחשב), 24 מחלקות, 33 תחומים ראשיים ובהם לימודי שפות, שתי תוכניות לתואר שני (בתולדות האמנות ובכלכלת פיתוח). בכל שנתון לומדים כמה מאות סטודנטים. בסך הכל לומדים במוסד כ-2000 סטודנטים לתואר ראשון וכ-50 תלמידים לתואר שני.
ויליאמס קולג' דורג ב-2013 על ידי U.S News & World Report כמכללה המובילה במקום הראשון ברשימה של 266 מכללות בקבוצת "מדעי הרוח". המגזין "פורבס" דירג ביולי 2013 את המוסד במקום התשיעי ברשימת מוסדות ההשכלה הגבוהה הטובים ביותר בארצות הברית.
המכללה מקיימת מסלול התמחות במדעי היהדות.
ווטרלו הוקס

| --- | --- |
 תאריך ייסוד:  1948
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 אולם ביתי:  מק'אלרוי אודיטוריום (5,155 מושבים)
 מיקום:  ווטרלו, איווה, ארצות הברית
 תאריך פירוק:  1951
 ליגה:  ליגת ה-NBL‏ (1948/1949)  ליגת ה-NBA‏ (1949/1950)  ליגת ה-NPBL‏ (1950/1951)
 אזור:  האזור המערבי
 צבעי תלבושת:  זהוב, שחור, לבן
 
ווטרלו הוקס (באנגלית: Waterloo Hawks) הייתה קבוצת כדורסל מהעיר ווטרלו, איווה, אשר שיחקה בליגת ה-NBA בעונת 1949/1950. ההוקס הם קבוצת הספורט היחידה ממדינת איווה שהשתתפה אי פעם באחת מארבע ליגות הספורט הבכירות של ארצות הברית (MLB ,NHL ,NFL ו-NBA).
היסטוריה

הקבוצה הוקמה בשנת 1948 והצטרפה לליגת ה-NBL, במסגרתה שיחקה בעונת 1948/1949. ההוקס ניצחו 30 מתוך 62 משחקיהם (48.4%) ולא העפילו לשלב הפלייאוף. לקראת עונת 1949/1950 התמזגו ליגת ה-NBL וליגת ה-BAA וייסדו את ליגת ה-NBA, אליה עבר מועדון ההוקס. את עונתה היחידה בליגת ה-NBA סיימה ווטרלו במקום החמישי בבית המערבי, עם מאזן שלילי 19–43, ונותרה מחוץ לפלייאוף.
השחקנים הבולטים בקבוצה היו הפאוור פורוורד דיק מהן והסנטר הארי בויקוף, שהובילו את קלעי ההוקס בשתי עונותיה. ביוני 1950, לאחר פירוק הקבוצה, נערך ב-NBA "דראפט פיזור" במסגרתו נבחרו שחקני הקבוצה על ידי יתר קבוצות הליגה. השחקנים היחידים שנבחרו בדראפט הפיזור היו מהן ובויקוף, שניהם על ידי בולטימור בולטס.
בשנת 1950 הצטרפה הקבוצה לליגת ה-NPBL, וניצבה בסיום עונת 1950/1951 כמוליכת הבית המערבי, עם מאזן 24–32 (57.1%). עם סיום העונה הסדירה התפרקה הליגה מבלי לקיים שלבי פלייאוף וללא הכתרת אלופה.
מאזנים לפני עונה

| עונה | ליגה | מאמן | ניצחונות | הפסדים | אחוז ניצחונות | פלייאוף |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1948/1949 | NBL | אין נתונים | 30 | 32 | 48.4% | לא העפילה |
| 1949/1950 | NBA | צ'ארלי שיפ, ג'ק סמיילי | 19 | 43 | 30.6% | לא העפילה |
| 1950/1951 | NPBL | אין נתונים | 32 | 24 | 57.1% | לא התקיים פלייאוף |
הערות שוליים

↑  היסטוריית הקבוצה, באתר nbahoopsonline.com
↑  סיכום עונת 1948/1949 של ההוקס ב-NBL, באתר basketball-reference.com
↑  סיכום עונת 1949/1950 של ההוקס ב-NBA, באתר basketball-reference.com
↑  נבחרי דראפט הפיזור של ווטרלו הוקס, באתר realgm.com
הרמיוני לי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  29 בפברואר 1948 (בת 76) וינצ'סטר, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  סנט הילדס קולג', אוקספורד, סנט קרוס קולג', אוקספורד, בית הספר לבנות של הסיטי של לונדון, Lycee Francais Charles de Gaulle 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 פרסים והוקרה:  גבירת הצלב הגדול של מסדר האימפריה הבריטית (30 בדצמבר 2022)  עמית החברה המלכותית לספרות  עמית האקדמיה הבריטית  גבירה מפקדת במסדר האימפריה הבריטית 
 hermionelee.com
 
הגבירה הרמיוני לי DBE, FBA, FRSL (באנגלית: Hermione Lee; נולדה ב־29 בפברואר 1948) היא ביוגרפית ומבקרת ספרות בריטית. היא נשיאה לשעבר של וולפסון קולג', אוקספורד, ובעבר החזיקה באותה אוניברסיטה בקתדרה על שם גולדסמית' לספרות אנגלית והייתה עמיתה בניו קולג'. היא עמיתה באקדמיה הבריטית ובאגודה המלכותית לספרות.
ביוגרפיה > ראשית לימודיה

לי נולדה בווינצ'סטר שבהמפשייר וגדלה בלונדון, שם היה אביה רופא משפחה. היא התחנכה בתיכון הצרפתי על שם שארל דה גול, בבית הספר לבנות של לונדון ובקווינס קולג'. בשנת 1968 השלימה תואר ראשון בספרות אנגלית בקולג' סנט הילדה שבאוקספורד, ובשנת 1970 תואר MPhil בסנט קרוס קולג' שבאוניברסיטה זו.
ביוגרפיה > קריירה אקדמית

לי לימדה במכללת ויליאם ומרי בווירג'יניה, באוניברסיטת ליברפול (אשר העניקה לה תואר DLitt לשם כבוד ב־2002) ובאוניברסיטת יורק מ-1977 עד 1998, שם החזיקה בקתדרה במחלקה לספרות אנגלית וספרויות אחיות; אוניברסיטת יורק העניקה לה תואר DLitt לשם כבוד ב־2007. מאז 1998 החזיקה לי בפרופסוּרת גולדסמית' לספרות אנגלית, והייתה האישה הראשונה שכיהנה כעמיתה בדרגת פרופסור בניו קולג', אוקספורד. בשנת 2008 החליפה את סר גארת' רוברטס כנשיאה השישית של וולפסון קולג', אוקספורד, וכיהנה בתפקיד זה עד 2017. היא עמיתת כבוד לכל החיים של מכון רות'רמיר האמריקאי באוקספורד.
נוסף על כך, לי עמיתה באקדמיה הבריטית ובאגודה המלכותית לספרות, עמיתת כבוד של קולג' סנט הילדה ושל סנט קרוס קולג' באוקספורד והיא חברה במועדון אתנאום בלונדון.
בשנת 2003 קיבלה תואר אבירות בדרגת מפקדת מסדר האימפריה הבריטית (CBE) עבור תרומתה לספרות ובשנת 2013 הועלתה לדרגת גבירה מפקדת של מסדר של האימפריה הבריטית (DBE) עבור תרומתה לחקר הספרות.
בארצות הברית לימדה לי באוניברסיטת ייל, כיהנה במועצה למדעי הרוח בפרינסטון וכעמיתה אורחת באוניברסיטת אינדיאנה בבלומינגטון, ובשנת 2004–2005 שימשה עמיתת מחקר במרכז קולמן לחוקרים וסופרים של הספרייה הציבורית בניו יורק. בשנת 2003, הפכה לחברת כבוד זרה באקדמיה האמריקאית לאמנויות ומדעים.
ביוגרפיה > כתבים

לי כתבה רבות על סופרות, על ספרות אמריקאית, על כתיבה ביוגרפית ועל סיפורת מודרנית. בין ספריה חיבור עיוני בשם "הרומנים של וירג'יניה וולף" (1977); מחקר על הסופרת האנגלו־אירית אליזבת בואן (1981, מהדורה מחודשת 1999); ספר עיוני על פיליפ רות (1982) וביוגרפיה מחקרית של הסופרת האמריקאית וילה קאתר (1989, מהדורה מחודשת ב-2008).
לי פרסמה ביוגרפיה של וירג'יניה וולף (1996) שזכתה בפרס על שם רוז מרי קרושיי מטעם האקדמיה הבריטית, ושה-"The New York Times Book Review" הכתיר כאחד הספרים הטובים ביותר של שנת 1997.
לי פרסמה קובץ מאמרים על כתיבה ביוגרפית ואוטוביוגרפית בשם Body Parts: Essays on Life-Writing‏ (2005) וכן ביוגרפיה של אדית וורטון (2007), שזכתה בביקורות מעורבות. בשנת 2013 ביקש ממנה המחזאי טום סטופארד לכתוב את הביוגרפיה שלו. הביוגרפיה ראתה אור בשנת 2020.
כמו כן, חיברה לי מספר רב של מבואות למהדורות ואנתולוגיות של קיפלינג, טרולופ, וירג'יניה וולף, סטיבי סמית', אליזבת בואן, וילה קאת'ר, יודורה ולטי, ופנלופי פיצג'רלד, ואף ערכה את חלקן. היא הייתה אחת העורכים של סדרת "אנתולוגיות משוררי אוקספורד" בין השנים 1999 ו־2002.
לי מפרסמת ביקורות ספרים בגרדיאן, ב־"The New York Review of Books", ובכלי תקשורת שונים. בין השנים 1982 ו־1986, הגישה את תוכנית הספרים הראשונה של ערוץ 4, "ספר 4", והיא משתתפת בקביעות בתוכנית הרדיו "Front Row" ובתוכניות רדיו אחרות. בשנת 2006 כיהנה כיו"ר פרס מאן בוקר לספרות, ושפטה בפרסים ספרותיים רבים אחרים. כמו כן כיהנה בוועדות ייעוץ לענייני ספרות של מועצת האמנויות ושל המועצה הבריטית.
ביוגרפיה > חיים אישיים

לי נשואה לג'ון בַּרנרד, פרופסור אמריטוס לספרות אנגלית מאוניברסיטת לידס.
פרסים וכיבודים

1997 – פרס רוז מרי קרושיי עבור הביוגרפיה של וירג'יניה וולף
2003 – תואר אבירות בדרגת מפקדת מסדר האימפריה הבריטית (CBE)
2013 – קידום לדרגת גבירה מפקדת של מסדר האימפריה הבריטית (DBE)
2013 – פרס ג'יימס טייט בלאק על הביוגרפיה של פנלופי פיצג'רלד
2015 – פרס פלוטארכוס על הביוגרפיה של פנלופי פיצג'רלד
ביבליוגרפיה חלקית

The Novels of Virginia Woolf (1977)
Elizabeth Bowen: An Estimation (1981)
Philip Roth (1982)
Willa Cather: Double Lives (1989)
Virginia Woolf (1996)
Body Parts: Essays on Life-Writing (2002)
Virginia Woolf's Nose: Essays on Biography (2005)
Edith Wharton (2007)
Biography: A Very Short Introduction (2009)
Penelope Fitzgerald: A Life (2013)
Lives of Houses (editor, with Kate Kennedy, 2020)
Tom Stoppard: A Life (2020)
הערות שוליים

↑  "Hermione Lee". Gale Literature: Contemporary Authors (Collection). Gale. 2015. ISBN 9780787639952. נבדק ב-6 בספטמבר 2021. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "Hermione Lee, President of Wolfson College, University of Oxford". אורכב מ-המקור ב-18 בינואר 2014. נבדק ב-16 בינואר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Author Biography", Hermione Lee website.
1 2  "Hermione Lee", Lannan.
↑  "Distinguished Fellows", Rothermere American Institute.
1 2 3 4 5  Procter, James (2008). "Hermione Lee". British Council. נבדק ב-5 בספטמבר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Tom Stoppard: A Life-A great biography of a great playwright". www.irishtimes.com. נבדק ב-24 באוקטובר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Hermione Lee". The Guardian. נבדק ב-16 בינואר 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Hermione Lee", The New York Review of Books.
↑  "President-elect", Wolfson College.
↑  Page 7 | Supplement 60534, 15 June 2013 | London Gazette | The Gazette, www.thegazette.co.uk
↑  "Authors join book prize's hall of fame". University of Edinburgh. נבדק ב-23 באוגוסט 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "2015 Plutarch Award Presented to Hermione Lee's Penelope Fitzgerald". אורכב מ-המקור ב-14 ביוני 2015. נבדק ב-12 ביוני 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305398105171  PLWABN: 9810574513905606  BIBSYS: 90074294  BNE: XX6025176  BnF: cb120267007 (data)  CANTIC: a10882686  CiNii: DA00910286  GND: 121113493  ISNI: 0000 0001 2122 2671  LCCN: n81117226  LNB: 000045548  NKC: jn19990004946  NLA: 35705820  NLK: KAC201951362  NSK: 000510688  NTA: 073100366  RERO: 02-A003507196  SNAC: w6699rjg  SUDOC: 028429923  VIAF: 17237264   WorldCat (עם VIAF): 17237264
ווי העמודים

וָוֵי העמודים הוא מנהג בכתיבת ספר תורה, שעל פיו מתחילים כל העמודים בספר התורה באות ו"ו, למעט חמישה עמודים, שמתחילים באותיות 'בי"ה שמ"ו'. מנהג זה הוזכר לראשונה בהגהות מימוניות, שהביא שיש שנהגו כן, אך הסתייג מהמנהג.
שם המנהג עצמו לקוח מהפסוק "וָוֵי הָעַמֻּדִים וַחֲשֻׁקֵיהֶם כָּסֶף" (שמות, ל"ח, י'), המתאר ווים אשר היו בראש עמודי העץ אשר במשכן. מנהג זה הוא רשות, מלבד עמוד אחד החייב להתחיל דווקא בו"ו: "ואעידה בם" (דברים, ל"א, כ"ח).
בספרי תימן לא נהגו בווי העמודים, אלא כל עמוד מסתיים בסוף פסוק.