stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אליצור אלקנה
הקמה מחדש

לאחר שנתיים ללא קבוצת בוגרים חזרה הקבוצה לשחק והחל מעונת 2013/14 מתמודדת הקבוצה בליגה ב'.
רלף קליין והנצחתו

לאחר מותו של רלף קליין הוחלט להנציח את זכרו בקבוצת אליצור אלקנה והקבוצה שינתה את שמה ל"אליצור רלף קליין אלקנה"
אמנון אלקלעי

| --- | --- |

אמנון אלקלעי מקבל דרגת ניצב, פברואר 2019
 לידה:  1966 (בן 58 בערך) באר שבע
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   משטרת ישראל
 תקופת הפעילות:  1989–2021 (כ־32 שנים)
 דרגה:   ניצב
 תפקידים בשירות
 מפקד תחנת נתיבות  מפקד תחנת באר שבע  מפקד מרחב מוריה  ראש מחלקת מבצעים  מפקד מרחב ציון  מפקד מרחב הנגב  סגן מפקד מחוז מרכז  סגן מפקד מחוז הדרום  ראש אגף שיטור אבטחה וקהילה
 
אמנון אלקלעי (נולד ב-1966) הוא קצין משטרה ישראלי בדימוס בדרגת ניצב. בתפקידו האחרון כיהן כראש אגף המבצעים.
ביוגרפיה

אלקלעי נולד בבאר שבע וגדל בערד. בשירותו הצבאי היה סגן מפקד פלוגת טנקים בגדוד 46 בחטיבה 401 של השריון.
ב-1989 התגייס למשטרת ישראל. שימש ראש ענף סיור ומבצעים במחוז הדרום, פיקד על תחנת נתיבות ועל תחנת באר שבע. ב-2007 מונה למפקד מרחב מוריה במחוז ירושלים. בשנים 2010 עד 2012 שימש כראש מחלקת המבצעים באגף שיטור וביטחון. ב-2012 מונה למפקד מרחב ציון וכיהן בתפקיד עד אוקטובר 2014. בתפקידו הבא שירת כמפקד מרחב הנגב עד יוני 2016. ב-2017 מונה לסגן מפקד מחוז הדרום.
בפברואר 2019 מונה לראש אגף שיטור אבטחה וקהילה בדרגת ניצב. הוא פרש מהשירות ב-2021.
בספטמבר 2023 הגיש תלונה רשמית במח"ש נגד מפכ"ל המשטרה קובי שבתאי על שדקר אותו בירך במהלך במהלך ישיבה של צמרת המשטרה בבית שמש בעת ששיחק בסכין ב-2020 כשהיה מפקד מג"ב.
אלקלעי נשוי ואב לשניים. הוא נכדו של חיים תבורי, המפכ"ל השישי של המשטרה. בוגר תואר ראשון במדע המדינה.
הערות שוליים

↑  מינויי ניצבים לסגל הפיקוד הכללי של משטרת ישראל, באתר משטרת ישראל, 15 בינואר 2019
↑   יהושע (ג'וש) בריינר, בכיר לשעבר במשטרה התלונן נגד המפכ"ל במח"ש על כך ששיחק עם סכין ופצע אותו, באתר הארץ, 14 בספטמבר 2023
אן-טרה-אנה

אן-טרה-אנה מכיש, לפי רשימת המלכים השומרית היה המלך הרביעי של שומר מהשושלת הראשונה של כיש. מלוכתו נמשכה לפי המיתוס 420 שנים.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
מלכי שומר
| הקודם:ננגישלישמה | שושלת כיש הראשונה מאה 26 לפנה"ס | הבא: בבום |
ראו גם

רשימת המלכים השומרית
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אליפז לוי

תמונה של אליפז לוי משנת 1874
אליפז לוי (Eliphas Lévi) הוא שם העט של תאורטיקן המאגיה והאוקולטיזם הצרפתי אלפונס לואי קונסטאן (Alphonse Louis Constant)‏ (8 בפברואר 1810 - 31 במאי 1875). השם אליפז לוי הוא המקבילה העברית של השם Alphonse Louis.
עד 1848 פרסם מספר חיבורים דתיים נוצרים ושני חיבורים רדיקליים ולאחר מכן נידון פעמיים לעונשי כליאה קצרים. ב-1854, בביקור שערך באנגליה, נפגש עם אדוארד בולוור-ליטון ויחד איתו החל בסדרה של כתבות, בנושא המאגיה.
ביוגרפיה

אליפז לוי נולד בפריז שבצרפת, כבנו של סנדלר ולמד בסמינר הרומי-קתולי, אותו עזב לאחר תקופה קצרה.
לוי החל את לימודיו בסמינר והתכונן להתקבל לכמורה בכנסייה הקתולית. הוא כתב מספר יצירות דתיות, ובהן "המנהגים המוסריים והדוקטרינות של הרציונליזם בצרפת" (1839 Des Moeurs et des Doctrines du Rationalisme en France), חוברת ברוח זרם האנטי-נאורות וחוברת בשם "אמו של האלוהים" (1844 La Mère de Dieu). בזמן שהותו בסמינר התאהב ועזב מבלי שהוסמך לכמורה. לאחר שעזב את הסמינר, כתב מספר יצירות, בהן שתי חוברות קיצוניות: "בשורת העם" (L'Evangile du Peuple 1840) ו"עדותה של החרות" (Le Testament de la Liberté), שפורסמה בשנת המהפכות 1848, אשר הובילו פעמיים למאסרו לתקופות זמן קצרות.
בשנת 1853 ביקר לוי באנגליה, שם פגש את הסופר אדוארד בולוור-ליטון (Edward Bulwer-Lytton), אשר התעניין ברוזקרויצניזם כנושא ספרותי והיה נשיא של מסדר רוזיקרוציאני קטן. חיבורו הספרותי הראשון של לוי בנושא הקסם הופיע ב-1854 בשם "הדוגמה והריטואל של המאגיה העליונה" (Dogme et Rituel de la Haute Magie) ותורגם לאנגלית על ידי ארתור אדוארד וייט (Arthur Edward Waite) בשם "קסם טרנסנדנטלי, הדוקטרינות והטקסים שלו" (Transcendental Magic (Levi), its Doctrine and Ritual). ספר זה נחשב ליצירה החשובה ביותר של לוי.
תאוריית הקסם של אליפז לוי

ספריו של לוי נחשבים בעלי דמיון מפותח, אך עם זאת בעלי דיוק נמוך. השורות הראשונות המפורסמות מתוכו מייצגות נושא אחד וחיוני של האוקולטיזם, את טעמו ואת האווירה שהוא נושא עמו:
מתחת צעיף ההירוגליפים והאלגוריות המיסטיות של הדוקטרינות הקדמוניות, מתחת לחשיכה והניסיונות הקשים של טקסי החניכה, מתחת לחותם של כל הכתבים הקדושים, בהריסות נינווה או תבאי, באבנים המתפוררות של המקדשים העתיקים, בפניהם המשחירים של הספינקסים האשוריים או המצריים, בציורים הנהדרים או המפלצתיים, המבארים למאמינים ההודים את דפי הוודות מעוררי ההשראה, בכתבים המוצפנים של ספרי האלכימיה העתיקים שלנו, בטקסים הנהוגים בקבלת מועמדים של כל החברות הסודיות, בכל אלו נמצא אינדיקציות לדוקטרינה אחת. הנמצאת בכל מקום שכזה והיא מוסתרת היטב.
ב-1861 הוא פרסם ספר המשך, "המפתח לתעלומות הגדולות" (La Clef des Grands Mystères). עבודות נוספות של לוי בנושא הקסם כוללות "סיפורים ותמונות" (1862 Fables et Symboles) ואת "המדע של הרוחות" (1865 La Science des Esprits). ב-1868 הוא כתב את "הארקנה הגבוהה, גילוי האוקולטיזם" (Le Grand Arcane, ou l'Occultisme Dévoilé), אשר פורסם רק לאחר מותו ב-1898.
הגרסה של לוי לקסם הייתה להצלחה גדולה במיוחד לאחר מותו. הספיריטואליזם, שהיה מאוד פופולרי משני צידי האוקיינוס האטלנטי בשנות ה-50 של המאה ה-19, תרם רבות להצלחתו. תורת הקסם שלו הייתה משוחררת מפנאטיות מופגנת, גם אם עדיין הייתה אפלה ועמומה. לא היה לו דבר למכור והוא לא העמיד פנים כי התקבל לאיזו אגודת סתרים מזויפת. לוי שילב את קלפי הטארוט בתאוריית הקסם שלו ובשל כך קלפי הטארוט הפכו חלק חשוב בערכת הציוד ההכרחי של קוסמי המערב. בספרו החשוב הוא מייחד 22 פרקים לקלפי הטארוט, בהם הוא מצמיד כל קלף לאות באל"ף בי"ת העברי ולאפיון אחר של האלוהים.
לוי היה הראשון להכריז כי הכוכב בעל 5 הקצוות שחודו האחר מופנה למטה ושניים כלפי מעלה מייצג את "הרע", ומחומש שחודו האחד מצביע למעלה ושניים מטה הוא "טוב".
יצירותיו של לוי מלאות בתיאורים שונים של "הקסם" וה"קוסם" (Magician, Magic).
תאוריית הקסם של אליפז לוי > על הקסם

"לבצע קסם פירושו להיות מתחזה, לדעת מהו קסם פירושו להיות חכם".
"קסם הוא אלוהות האדם המושגת על ידי האיחוד של האמנה".
תאוריית הקסם של אליפז לוי > על הקוסם

"הוא מביט על הרשעים כנכים אשר יש לרחם עליהם ולרפא אותם, על העולם, עם שגיאותיו והמידות הרעות שבו, שהוא לדידו בית החולים של אלוהים שבו הוא רוצה לשרת."
"הם נטולי פחד ותשוקה, אינם נשלטים על ידי רמאות, אינם חולקים טעויות, אוהבים ללא אשליות, סובלים בסבלנות, מגיבים בשקט של המחשבה הנצחית...המכשף אינו יכול להיות בור, כי הקסם מרמז על עליונות, אומנות, התעלות, ההתעלות מציינת שחרור בעזרת ידע. המכשף מקדם בברכה את העונג, מקבל את העושר, זוכה לכבוד אך לעולם איננו עבד לאחד מהם, הוא יודע כיצד להיות אביון, להתנזר ולסבול, הוא סובל את הנשייה ברצון מפני שהוא אדון לאושרו שלו, אינו מצפה או מקבל דבר מגחמותיו של הגורל. הוא יכול לאהוב מבלי שיהא נאהב, הוא יכול ליצור אוצרות בלתי נדלים, להעלות עצמו מעל לרמת הכבוד והיקר של הגורל. הוא מחזיק במה שהוא מחפש, בעיקר שלווה עמוקה. הוא אינו מצטער על דבר שחייב להסתיים, אך נזכר בסיפוק שפגש אך טוב בכל הדברים. תקוותו היא ביטחון, כי הוא יודע שהטוב הוא נצחי והרע ארעי. הוא נהנה מהבדידות אך אינו בורח מחברת בני אדם, הוא ילד בין ילדים, שמח בחדוות נעורים, שקול עם המבוגרים, סבלני כלפי הטיפשים, שמח עם החכמים. הוא מחייך עם כל המחייכים, אבל עם כל הבוכים, מעודד את החזקים אך סבלני כלפי החלשים, אינו פוגע באף אחד, אין לו צורך לסלוח כי לעולם לא יחשיב עצמו נפגע. הוא מרחם על אלה המבינים אותו בצורה שגויה, ומחפש הזדמנות לשרתם, רק בכוח הטוב הוא נוקם את נקמתו בכפויי הטובה."
"אל תשפוט, דבר כמה שפחות, אהוב ועשה".
תאוריית הקסם של אליפז לוי > יסודות בסיסיים של הקסם

לוי מזהה שלושה יסודות בסיסיים של הקסם:
העולם החומרי הוא רק חלק קטן מהמציאות הכללית, אשר כוללת בתוכה מישורים ורמות תודעה אחרים. ידע מלא וכוח מלא ביקום ניתנים להשגה דרך מודעות למישורי מציאות אחרים אלה. אחד החשובים ברמות המציאות הללו הוא "האור האסטרלי" (Astral Light, האור הכוכבי), נוזל קוסמי אשר בכוח הרצון ניתן לעצבו לצורה פיזית. כוח זה ממלא את כל החלל והיצורים החיים. שליטה בו מעניקה לקוסם כוח בלתי מוגבל. רעיון זה לא היה מקורי של לוי ורווח במאה ה-19.
אדם יכול להגדיר את הלא נודע בעזרת השערותיו וידיעותיו במה שידוע.
האידיאל האלוהי של הזמן העתיק יצר את הסטביליזציות שבאו אל קיצן, אל לו לאדם להתייאש כאשר הוא רואה את אלוהי אבותינו הברבריים הופכים לשטן של ילדינו היותר נאורים.
כוח הרצון האנושי הוא כוח אמיתי, המסוגל להשיג כמעט הכל, מהשגרתי ועד הפלאי.
אקסיומה 1: "שום דבר לא עומד בפני רצונו של האדם כאשר הוא יודע מה אמיתי ורוצה את מה שטוב.
אקסיומה 9: "הרצון של האיש הטוב הוא רצונו של האל עצמו וחוק הטבע."
אקסיומה 20: "קל יותר לשבור שרשרת ברזל משרשרת פרחים".
אקסיומה 21: "אם תצליח לא לפחד מהאריה, האריה יפחד ממך. אמור לסבל 'רצוני שתהפוך לעונג' ותיווכח שהוא כזה – ואף יותר מעונג הוא יהא לברכה."
היצור האנושי הוא מיקרוקוסמוס, מיניאטורה של המאקרו קוסמוס האוניברסלי, השניים מקושרים ביסודם. גרימת שינוי ברמה אחת עשויה להשפיע על רמה אחרת."
השפעתו של לוי

לוי הצהיר כי הוא הושפע מאוקלטיסט וסופר מוקדם יותר, פרנסיס באריט. הוא נחשב כמייסד תנועת תחיית הקסם במאה ה-20. כאמור לעיל, השפיע לוי על הסופר אדוארד בולוור-ליטון (שכתב את ימיה האחרונים של פומפיי) וכן כמה יצירות שהפכו את הקסם לפופולרי בשלהי המאה ה-19. לוי וליטון השתייכו לקבוצה, שכנראה לייטון יסד, אשר עסקה בלימוד אספקטים שונים של אוקולטיזם. ללוי הייתה השפעה עמוקה על "המסדר ההרמטי של השחר המוזהב", שאימץ חלקים רבים מתורתו של לוי. לוי מתייחס בספריו לטמפלרים. הוא מיחס להם עבודת שטן אלילית. בספרו מופיע התחריט המפורסם של בפומט.
לפי מקור אחר, לוי הצטרף לבונים החופשיים ב-1861, ואלברט פייק, מי שהיה המפקד הריבוני הגדול של הנוסח הסקוטי בבניה החופשית בארצות הברית, הושפע מלוי. לפי המקור בספרו של פייק, "מוסר ודוגמה" (1871 Morals and dogma), הוא מצטט מכתביו של לוי ושואב ממנו את התאוריה שלו על היותו של לוציפר למעשה פן אלוהי המייצג את הרע או הכוח האפל בעולם.
אליסטר קראולי, שנולד באותה שנה בה נפטר לוי והיה חבר בשחר המוזהב, טען כי הוא גלגולו של לוי. קראולי זיהה את בפומט עם התגלמותו של הורוס ועל סמך זיהוי זה פיתח את ההגות שלו בדבר תלמה.
מספריו

1839, Des Moeurs et des Doctrines du Rationalisme en France, "המוסר, המנהגים המוסריים והדוקטרינה של הרציונליזם בצרפת".
1840, L'Evangile du Peuple, "האוונגליון של העם".
1844, La Mère de Dieu, "אם האל".
1848, Le Testament de la Liberté, "צוואת החירות".
1855, Dogme et Rituel de la Haute Magie, "הדוגמה והריטואל של המאגיה העליונה", שתורגם לאנגלית בשם "Transcendental Magic, its Doctrine and Ritual", "הדוקטרינה והריטואל של המאגיה הטרנסצנדנטלית".
הערות שוליים

↑  Éliphas Lévi, French Magician and Mystic, HeadStuff, ‏2018-10-01 (באנגלית)
↑  Cercle d'Etude du Langage Sacré, Eliphas Levi's Biography, Cercle Langage Sacré (באנגלית)
↑  Paradoxes of the Highest Science, 2007, ISBN 9781434401069
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264868705171  PLWABN: 9810637904605606  BIBSYS: 1000043  BNE: XX997718  BnF: cb118975447 (data)  CANTIC: a11210473  CiNii: DA00472837  GND: 11857230X  ISNI: 0000 0000 8167 8075  LCCN: n50032513  LNB: 000001210  NDL: 00447488  NKC: jn19981001789  NLA: 36170245  NLG: 65178  NTA: 068561326  RERO: 02-A000107974  SUDOC: 026797615  Trove: 1223510  VcBA: 495/184057  VIAF: 95151202   WorldCat (עם VIAF): 95151202 
סמל המאקרו קוסמוס מספרו של לוי
הבפומט או עז השבת מושא סגידתם של הטמפלרים לפי אליפז לוי
אמנון אחי נעמי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1925 
 פטירה:  2007 (בגיל 82 בערך) 
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1956
 
משתתפי התוכנית "שלושה בסירה אחת", 1957
משמאל לימין: גבריאל צפרוני, שלום רוזנפלד, שמואל אלמוג, אמנון אחי נעמי ודן אלמגור
אמנון אחי נעמי (אהרונסון) (1925 – 2007) היה שדר רדיו, כותב תסכיתים בקול ישראל, מתרגם, תסריטאי, ופזמונאי. זכור בעיקר מהשתתפותו בתוכנית הסאטירה שלושה בסירה אחת.
ביוגרפיה

נולד בריגה, ובשנת 1935 עלה עם משפחתו לארץ ישראל. במלחמת העצמאות לחם בגדוד 54 של חטיבת גבעתי.
הוא החל לעבוד בקול ישראל כעורך תוכניות היסטוריות ותוכניות לנוער.
ב-1956 צירף אותו יצחק שמעוני לצוות התוכנית שלושה בסירה אחת שזכתה בהצלחה מסחררת בתקופה של ערוץ רדיו אחד (מלבד גלי צה"ל הצבאי). הוא המשיך בעריכת תוכניות ברדיו כמו: "אמנון אחי נעמי וידידיו", "פרופיל" ו"מסעותי עם אשתי", תרגם מחזות רבים וכתב תסריטים לקולנוע וטלוויזיה.
ב-1965 תרגם ועיבד את המחזה אדם הוא אדם של ברטולט ברכט שלעה בתיאטרון "אהל". באותה שנה גם תרגם את המחזה "קורטוב של דבש" שגם עלה ב"אהל" בבימוי ראובן מורגן, מחזה שנכתב על ידי המחזאית הבריטית שילה דילייני (אנ') שהועלה לראשונה בלונדון ב-1958, כשהייתה בגיל 19.
ב-1967 השתתף בכתיבת התסריט של הסרט "האם תל אביב בוערת?" ("60 שעות לסואץ") (ביחד עם אלכס מימון ויעקב יגר).
ב-1972 כתב את המחזה לילדים "ת'תרופה ניתן לפיג'מה" שיצא בצורת תקליט בביצוע רבקה מיכאלי ללחניו של אריה לבנון. ב-2007, זמן קצר לפני מותו, עובד המחזה להצגה לילדים.
בשנות השמונים שימש כמבקר הספרות של השבועון "כותרת ראשית".
הערות שוליים

1 2 3  אורי דרומי, האיש המשעשע מהרדיו, באתר הארץ, 3 בדצמבר 2007
↑  בין תשובותיו המקוריות: חודורוב - הסתימה הלאומית בשן החולה; פורנוגרפיה - אמנות העוסקת במופשט; נודיסט - אדם המסתפק במה שיש לו
↑  נחמן בן עמי, ברכט הוא ברכט - "אדם הוא אדם" לברכט - בתאטרון "אהל", מעריב, 19 ביולי 1966
↑  י. להב, יותר מקורטוב של דבש, קול העם, 12 במרץ 1965
תמר אבידר, אחר קורטוב של סכסוך - שולמית אדר בתפקיד ג'ו, מעריב, 12 בפברואר 1965
↑  טלילה בן זכאי, "האם תל־אביב בוערת ? מתחיל "לרוץ", מעריב, 8 בנובמבר 1967
↑  מבחר ביקורות שכתב:
אמנון אחי נעמי, כדור תועה - דיק הצלף - קורט וונגוט, כותרת ראשית, 11 בנובמבר 1987
אמנון אחי נעמי, שורשים - 'החרדים' מאת: אמנון לוי, הוצאת כתר, כותרת ראשית, 16 בנובמבר 1988
אמנון אחי נעמי, הסיוט הפרובינציאלי, כותרת ראשית, 12 בדצמבר 1984
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298370205171  VIAF: 299386595   WorldCat (עם VIAF): 299386595
אליצ'ה, נסיכת בורבון-פארמה

אליצ'ה, נסיכת בורבון-פארמה (באיטלקית: Alicia di Borbone-Parma;‏ 13 בנובמבר 1917 - 28 במרץ 2017), הייתה אשתו של אלפונסו, דוכס קלבריה, שהיה הטוען לכתר ממלכת שתי הסיציליות בין השנים 1960–1964.
ביוגרפיה

אליצ'ה נולדה ב-13 בנובמבר 1917 בווינה, לאליא, דוכס פארמה ולמריה אנה, ארכידוכסית אוסטריה, בתם של הארכידוכס פרידריך, דוכס טשן ואיזבלה, נסיכת קרוי. היא הייתה בת דודתם של בוריס השלישי, מלך בולגריה, ז'אן, הדוכס הגדול של לוקסמבורג, אוטו, נסיך הכתר של אוסטריה ואנה, מלכת רומניה. ב-16 באפריל 1936 התחתנה אליצ'ה בווינה עם אלפונסו, דוכס קלבריה, ממנה נולדו לו 3 ילדים.
בשנת 1960 מת הנסיך פרננדו פיו, דוכס קלבריה ללא בנים, ובעלה אלפונסו טען לזכותו על התארים. מנגד דודו הנסיך רניירי, דוכס קסטרו טען שאביו קרלוס, נסיך בורבון-שתי הסיציליות ויתר על התארים קודם חתונתו עם מרסדס, נסיכת אסטוריאס, ומשום כך הוא יורש אותם. המחלוקת עדיין לא נפתרה, ובעוד רוב בתי המלוכה באירופה מכירים בצאצאי רניירי כטוענים לכתר, בית המלוכה הספרדי מכיר ביורשיו של אלפונסו כטוענים לכתר. בשנת 1964 מת בעלה אלפונסו, ובנם קרלוס, דוכס קלבריה ירש את תאריו, וב-28 במרץ 2017 מתה אליצ'ה במדריד, ובזמן מותה היא הייתה הנכדה האחרונה של רוברטו הראשון, דוכס פארמה שנותרה בחיים.
יש הטוענים שאליצ'ה הייתה הטוענת לכתר הבריטי, משום שעל פי החוק האנגלי דודתה מריה ביאטריצ'ה, נסיכת סבויה לא יכלה להתחתן עם דודה פרנץ החמישי, דוכס מודנה, ובשל כך עבר סדר הירושה לאחותה מריה תרזה, נסיכת סבויה, שהיא אם קדמונית של אליצ'ה. אולם, כמו שאר המונרכים היעקוביטים מאז מותו של הנרי בנדיקט סטיוארט, לא ניסה לפעול כדי להשיגו.
משפחתה

ב-16 באפריל 1936 התחתנה אליצ'ה עם אלפונסו, דוכס קלבריה, ממנו נולדו לה 3 ילדים:
תרזה מריה, נסיכת בורבון-שתי הסיציליות (נולדה ב-1937), התחתנה עם אניגו מורנו וארטגה
קרלוס, דוכס קלבריה (1938–2015), התחתן עם אן, נסיכת אורליאן
אינס מריה, נסיכת בורבון-שתי הסיציליות (נולדה ב-1940), התחתנה עם לואיס דה מוראלס
אמא גלוריה

| --- | --- |

כרזת הסרט בעברית
 בימוי:  מארי אמשוקלי 
 תסריט:  מארי אמשוקלי, בשיתוף עם פאולין גואנה
 שחקנים ראשיים:  לואיז מאורוי־פנזאני, אילסה מורנו־זגו, ארנו רבוטיני
 מוזיקה:  פאני מרטין
 מדינה:  צרפת
 הקרנת בכורה:  17 במאי 2023 
 משך הקרנה:  84 דק' 
 שפת הסרט:  צרפתית, קריאולית
 סוגה:  סרט דרמה 
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
אמא גלוריה הוא סרט דרמה צרפתי בבימויה של מארי אמשוקלי שיצא לאקרנים בשנת 2023. הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל הקולנוע בקאן וזכה גם בתחרות הבין-לאומית בפסטיבל הקולנוע ירושלים.
עלילה

קליאו היא ילדה בת שש המתגוררת בפריז עם אביה. קלואי קשורה מאוד למטפלת שלה גלוריה, ומבלה איתה שעות רבות וחלק ניכר מהיום. כבר בתחילת הסרט הצופה מתוודע לגלוריה וקליאו בביקור אצל אופטומטריסט להתאמת משקפיים, בדרך הלוך ושוב מגן הילדים ועוד. בהמשך הסרט מתברר שאמא של קליאו נפטרה ממחלת הסרטן.
גלוריה היא זו שדואגת לצרכיה של קליאו: מאכילה אותה, מטפלת בה, מחבקת אותה כשהיא עצובה. יום אחד גלוריה מקבלת בשורות בשיחת טלפון בעקבותיהן היא מחליטה לשוב למולדתה, האי סנטיאגו שבכף ורדה, ולמשפחתה. בעקבות כך היא מודיעה לקליאו שהיא נפרדת ממנה, אבל מבטיחה לה שהן ייפגשו בקרוב ומבקשת במעמד הפרידה מאביה של קליאו שישלח אותה בחופשת הקיץ לאי מגוריה כדי לבלות את החופשה ביחד. כשקליאו מגיעה לביקור היא מכירה גם את סזאר, בנה המתבגר של גלוריה, ופרננדה, ביתה של גלוריה שעומדת ללדת את התינוק שיהיה לנכד הראשון של גלוריה. במקביל גלוריה גם מפקחת על השלמת פרויקט בניה באי, שעתיד להיות המלון שהיא מקווה לפתוח לקראת תחילת עונת התיירות.
הפקה

עוזרת במאי: קרוליין רונזון
תפאורה: זואי קארה
הלבשה: אגטה מינמר
צילום: אינס טבארין
אנימציה: מארי אמשוקלי, מארי לייט ופייר-עמנואל לייט
חברת הפקה: Lilies Films, בשיתוף עם ארטה
חברת הפצה: פירמיד הפצה
הסרט יצא לאקרנים בצרפת ב-17 במאי 2023 (הבכורה בפסטיבל קאן).
אמשקולי הבמאית כתבה את התסריט בהתבסס על נסיבות חייה. לטענתה הנושא נבחר כדי להדגיש את ה"משולש" ילד-אמא-מטפלת, ולהעלות על גבי המסך נושאים הנחשבים טאבו בחברה שלנו. אמשקולי אומרת כי לעיתים הילדים אוהבים את המטפלת יותר מאשר את אמא אבל לא יאמרו 'אמא, אני אוהבת את האישה הזו יותר ממך כי היא מטפלת בי טוב יותר'. כל זה קורה בעקבות מערכת היחסים ילד-מטפלת, כאשר האימהות הביולוגיות נוטות להדחיק את העובדה שהמטפלת השאירה את כל החיים שלה מאחור בשביל לטפל בילדם.
שחקנים

לואיז מאורוי-פנזאני: קליאו
אילסה מורנו-זגו: גלוריה
ארנו רבוטיני: ארנו
אבנארה גומס וארלה: פרננדה, ביתה של גלוריה
פרדי גומס טבארס: סזאר, בנה של גלוריה
דומינגוס בורחס אלמיידה: יואכים
הערות שוליים

↑  אמא גלוריה | LEV, ‏2024-02-20
↑  אבנר שביט‏, "ילדים אוהבים את המטפלת יותר מאשר את אמא שלהם, אבל לא יכולים להגיד את זה", באתר וואלה, 14 במרץ 2024
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אמא גלוריה".
אינגבורג מלו

אינגבורג מלו דה פרייס (בגרמנית: Ingeborg Mello de Preiss;‏ 4 בינואר 1919 – 25 באוקטובר 2009) הייתה אתלטית גרמנייה ארגנטינאית-יהודייה. אלופת המשחקים הפאן-אמריקאיים (בואנוס איירס 1951) בהדיפת כדור ברזל ובזריקת דיסקוס. ייצגה את ארגנטינה בשתי אולימפיאדות (לונדון 1948 והלסינקי 1952) וסיימה במקום שמיני ותשיעי בזריקת דיסקוס ובהדיפת כדור ברזל בהתאמה. היא זכתה ב-7 תוארי אליפות דרום אמריקה, 4 תארים בהדיפת כדור ברזל (1941, 1947, 1949 ו-1952) ו-3 תארים בזריקת דיסקוס (1947, 1949 ו-1952) ובין השנים 1940–1962 היא זכתה ב-22 תוארי אליפות ארגנטינה.
קורות חיים

מלו דה פרייס נולדה וגדלה בברלין. היא התאמנה במועדון הספורט היהודי בעיר הולדתה, "Juedische Sportgemeinschaft 33" ובגיל 19 ברחה לארגנטינה מפני הנאצים.
קורות חיים > 1948

באולימפיאדת לונדון (1948) סיימה מלו דה פרייס במקום שמיני בזריקת דיסקוס בתוצאה של 38.44 מטר ובמקום תשיעי בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 12.085 מטר.
קורות חיים > 1951

במשחקים הפאן אמריקאים שנערכו בבואנוס איירס בשנת 1951 זכתה מלו דה פרייס בשתי מדליות זהב, בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 12.45 מטר ובזריקת דיסקוס בתוצאה של 38.55 מטר.
קורות חיים > 1952

באולימפיאדת הלסינקי (1952) סיימה מלו דה פרייס במקום 12 בזריקת דיסקוס בתוצאה של 39.04 מטר, בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 40.91 מטר ועלתה מהמקום החמישי לגמר ובמקום 19 בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 10.82 מטר.
מלו דה פרייס המשיכה להשתתף בתחרויות וסיימה בשנת 1969 באליפות ארגנטינה במקום רביעי בזריקת דיסקוס בגיל 50.
שיאים אישיים

הדיפת כדור ברזל: 12.45 מטר (1951)
זריקת דיסקוס: 42.10 מטר (1949)
הערות שוליים

↑  South American Championships (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1038767857  World Athletics: 14556261  VIAF: 305231151   WorldCat (עם VIAF): 305231151
אמנון אריאלי

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  1923 
 פטירה:  3 במרץ 2007 (בגיל 84 בערך) 
 מדינה:  ישראל ישראל
 עיסוק:  פרסומאי
 מעסיק:  פרסום אריאלי (1965–1998) פרסום טל-אריאלי (1950–1965)
 
אמנון אריאלי (1923 – 3 במרץ 2007) היה פרסומאי ישראלי, מחלוצי ענף הפרסום בישראל.
ביוגרפיה

בשנת 1950 הקים, בשותפות עם אליהו טל, את משרד הפרסום טל-אריאלי. ב-1965 נפרדו השניים, והקימו משרדי פרסום נפרדים. אריאלי עמד בראש משרד הפרסום אריאלי, שנחשב לגדול בישראל, עד אמצע שנות השמונים. ב-1978 מונה כיושב ראש האיגוד הישראלי לפרסום.
בתחילת שנות ה-70 שב בנו, רוני, לישראל לאחר סיום לימודי פרסום בחו"ל והקים חברת פרסום משלו, בנו השני אורי חזר גם הוא בלימודי מנהל עסקים בלונדון והצטרף למשרד כמנהל קריאיטיב ראשי ולאחר מכן מנכ״ל. שני הבנים ירשו את המשרד, ניהלו אותו יחד והוא היה אחד ממשרדי הפרסום הגדולים בישראל. ב-1997 נמכרה השליטה ב"פרסום אריאלי" לתאגיד הפרסום הרב-לאומי "פובליסיס". בשנת 2001 בנו אורי אריאלי הוכרז כפושט רגל, והוא עצמו נקלע לחוב של 5 מיליון שקל עקב ערבות לבנו.
במסגרת עבודתו טבע אריאלי את הסיסמאות המוכרות "תנו לגבר גולדסטאר" (לבירה גולדסטאר), "תן לאצבעות ללכת במקומך" (לדפי זהב) ו"מעולה לעולה כוחנו עולה" (למשרד העלייה והקליטה). הוא הישראלי הראשון שזכה בפרס הפרסום הבינלאומי "אריה הזהב", על סרטון פרסום לתרסיס נגד חרקים בכיכובם של זהרירה חריפאי ובומבה צור.
בשנת 2000 העניק לו האיגוד הישראלי לפרסום פרס למפעל חיים.
אמנון אריאלי נפטר ב-2007 ונטמן בבית העלמין של כפר שמריהו, שם התגורר.
הותיר אחריו שלושה ילדים ושמונה נכדים.
בסוף 2008 נסגרה סופית פעילות משרד הפרסום "אריאלי", חלקה מוזג לתוך פעילות "פובליסיס" בישראל וכשליש מעובדי המשרד פוטרו.
הערות שוליים

↑  דנה פרץ, טל הלוחם הבודד, חדשות, 22 בפברואר 1991
↑  אמנון אריאל יו"ר האיגוד הישראלי לפרסום, מעריב, 20 בדצמבר 1978
↑  מיכל הולצמן, "פירסום אריאלי - לא למכירה", מעריב, 11 ביוני 1990
↑  ורד שרון-ריבלין, ‏סוכנות פובליסיס הבינלאומית תרכוש 51% מאריאלי, באתר גלובס, 30 ביולי 1997
↑  יצחק דנון, ‏צו לכינוס נכסי אורי אריאלי שהיה בעבר מבעלי חברת הפרסום אריאלי, באתר גלובס, 25 ביוני 2001
↑  יצחק דנון, ‏מייסד מש' הפרסום אריאלי: נותרתי חסר כל וחייב מיליונים לאחר שערבתי לחובות בני, באתר גלובס, 11 בפברואר 2001
↑  מיכל שדה, זכרוני, זכרונו לברכה, באתר TheMarker‏, 23 ביולי 2000
↑  ורד שרון-ריבלין, ‏ליאון קופלר יקבל פרס על מפעל החיים בשיווק מטעם תחרות "קקטוס הזהב" 2003, באתר גלובס, 16 במרץ 2003
איילה צורף, פרס מפעל חיים בשיווק ובפרסום לליאון קופלר - יו"ר הסופר פארם, באתר TheMarker‏, 16 במרץ 2003
↑  איילה צורף, סוף עידן: שליש מעובדי משרד הפרסום פובליסיס-אריאלי פוטרו; היתר יסונפו לגלר-נסיס, באתר TheMarker‏, 27 בנובמבר 2008
אלכסנדר אלכסנדרוב (קוסמונאוט)

| --- | --- |

 לידה:  20 בפברואר 1943 (בן 81) מוסקבה
 מידע כללי
 בשירות:  קוסמונאוט בשירות תוכנית החלל הסובייטית ורוסקוסמוס
 לאום:  ברית המועצות ברית המועצות/רוסיה רוסיה
 השכלה:  האוניברסיטה הטכנית ע"ש באומן במוסקבה (1969)  Serpukhov Military Institute of Missile Forces (1963) 
 עיסוקים נוספים:  מהנדס
 תקופת השירות:  1978–1993 (כ־15 שנים)
 זמן שהייה בחלל:  309 ימים, 18 שעות, 2 דקות
 מספר פעילות חוץ-רכבית:  2
 זמן שהייה בפעילות חוץ-רכבית:  5 שעות 45 דקות
 משימות
 סויוז T-9, סויוז TM-3
 עיטורים
  (פעמיים)   (פעמיים)
 
אלכסנדר פבלוביץ' אלכסנדרוב (ברוסית: Александр Павлович Александров; ‏נולד ב־20 בפברואר 1943) הוא קוסמונאוט סובייטי-רוסי שטס לחלל כחבר צוות תחנת החלל סאליוט 7 ותחנת החלל מיר.
ביוגרפיה

אלכסנדר אלכסנדרוב נולד במוסקבה. לאחר סיום בית הספר הוא התחיל לימודים בבית הספר הטכני של חיל האוויר הסובייטי. עם סיומו אלכסנדרוב החל את השרות. הוא השתחרר מהצבא כעבור שנה בעקבות פטירת אביו. בשנת 1969 הוא סיים לימודי הנדסה.
בשנת 1964 הוא התחיל לעבוד במחלקת תכנון מס' 1 תחילה כטכנאי ולאחר סיום הלימודים כמהנדס.
בשנת 1978 אלכסנדר אלכסנדרוב התקבל ליחידת הקוסמונאוטים והחל הכנות לטיסה לחלל.
בשנת 1983 אלכסנדר אלכסנדרוב שוגר לחלל  בחללית סויוז T-9 לצד ולדימיר ליאחוב כמפקד צוות. הם עברו לתחנת החלל ובכך החלה לפעול משלחת מס' 2. במהלך טיסה זו הם ביצעו מספר רב של מחקרים ופעילויות תחזוקה לרבות פעילות חוץ רכבית.
בשנים 1987 אלכסנדר אלכסנדרוב שוגר לחלל בחללית סויוז TM-3 לצד אלכסנדר ויקטורנקו ומוחמד פאריס. החללית התחברה לתחנת החלל מיר ואלכסנדר אלכסנדרוב חזר לכדור הארץ כעבור 160 ימים במהלכם פעל כחבר משלחת מס' 2 לתחנת החלל מיר.
בשנת 1993 אלכסנדר אלכסנדרוב עזב את יחידת הקוסמונאוטים אך המשיך לעבוד בתאגיד הטילים והחלל אנרגיה. הוא מתגורר במוסקבה.
אליצ'ה, נסיכת פארמה

אליצ'ה, נסיכת בורבון-פארמה (27 בדצמבר 1849 – 16 בנובמבר 1935), הייתה בתו של קרלו השלישי, דוכס פארמה ואשתו של פרדיננד הרביעי, הדוכס הגדול של טוסקנה.
ביוגרפיה

אליצ'ה נולדה ב-27 בדצמבר 1849 בפארמה, לקרלו השלישי, דוכס פארמה וללואיז מארי תרז, נסיכת ארטואה בתם של שארל פרדינן, דוכס ברי ומריה קרולינה, נסיכת נאפולי וסיציליה, דוכסית ברי.
בשנת 1854 נרצח אביה קרלו השלישי, דוכס פארמה, ואחיה רוברטו הראשון, דוכס פארמה עלה לשלטון במקומו, תוך שאמה משמשת כעוצרת. בשנת 1859 הודח רוברטו מתפקידו, והדוכסות צורפה לממלכת סרדיניה, כחלק מתהליך איחוד איטליה. אליצ'ה ומשפחתה גורשו על ידי ג'וזפה גריבלדי מהדוכסות, ועברו להתגורר בוונציה, שהייתה תחת שלטון האימפריה האוסטרית.
ב-11 בינואר 1868 התחתנה אליצ'ה עם פרדיננד הרביעי, הדוכס הגדול של טוסקנה, ממנו נולדו לה 10 ילדים. בשנת 1908 מת בעלה פרדיננד, וב-14 בנובמבר 1935 מתה אליצ'ה בשוורטברג באוסטריה.