stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קבוצות הבחירה של המחנות העולים
היסטוריה

תחילתה של התנועה בחטיבת בני הקיבוצים של הנוער העובד והלומד בתק"ם בשנת 1986. קבוצות הבחירה היו קבוצות של בני נוער מקיבוצי התק"ם שנפגשו אחת לחודש לסוף שבוע של פעילות מודרכת, ובחופשים למפגשים ארוכים יותר שחלקם משותפים לכלל התנועה. השם "קבוצות הבחירה" נבע מכך שההשתתפות בפעילותן הייתה מתוך בחירה, ולא מתוך חובה, כפי שהייתה כלל הפעילות בחטיבת בני התק"ם. בגלל צורת הפעילות ראתה עצמה תנועת קבוצות הבחירה תנועת נוער "אמיתית" שתכניה לא נקבעים מראש על ידי אנשים מבוגרים. הקבוצות הרבו לעסוק בנושאי החברה הישראלית והתנועה הקיבוצית וביצעו פרויקטים מעשיים שונים על פי בחירתן. חלק מהקבוצות המשיכו יחד לשנת שירות, לגרעיני נח"ל ולחיים משותפים אחרי הצבא.
בשנת 1998 החלה להתגבש תנועת בוגרים לקבוצות הבחירה על בסיס חברי תנועה שבתום שירותם הצבאי לקחו אחריות על ריכוז פעילותה, והחלו לחיות ביחד חיי שיתוף בערים מגדל העמק ונצרת עילית.
לאחר פירוק חטיבת בני הקיבוצים, ב"ועידת יגור" בשנת 1989, הוחלט על צירוף בני התק"ם למחוזות וקיני הנוער העובד והלומד. למרות שמדריכי הקבוצות היו מעתה משויכים לנוע"ל נשארו קבוצות הבחירה נבדלות מפעילות קיני הנוע"ל בגלל האופי השונה של הפעילות ואוכלוסיית היעד שלהן.
עם השנים החלה התנועה לפנות גם לבני נוער שאינם בני קיבוצים ובמקביל עברה להתמקד בעיקר באזור הצפון, שם הייתה לה מראש אחיזה חזקה יותר עקב ריבוי הקיבוצים. פעילות התנועה נעשתה מקבילה יותר ויותר לפעילות השכבות הבוגרות של הנוע"ל באזור הצפון, ופנתה פעמים רבות לאותם החניכים. בשנת 2000 התנתקה תנועת קבוצת הבחירה מהנוע"ל, בין השאר עקב מחלוקות ארוכות על אזורי הפעילות של הקבוצות.
תנועת קבוצות הבחירה פעלה כשנה כתנועה נפרדת, ובשנת 2001 נכנסה לתהליך איחוד עם תנועת המחנות העולים, וזאת, היות ששתי התנועות חלקו מטרות משותפות כלפי החברה הישראלית, קשיים ארגוניים בפעולה כתנועה נפרדת, וכן בעקבות קשרים אישיים בין בוגרי קבוצות הבחירה ובוגרי המחנות העולים. התנועות הכריזו על איחודן ב-26 במרץ, שנת 2005. בתהליך ההסמלה המחודשת שעברו התנועות עם איחודן הוחלט כי השם "קבוצות הבחירה" ישמש מעתה והלאה כשם כולל לתנועת הבוגרים של שתי התנועות.
כיום פעילות קבוצות הבחירה מוטמעת ומשולבת בתוך פעילות תנועת הנוער המחנות העולים. הפעילות פונה לבני נוער מכתה ט' ומעלה וכוללת פעילות חינוכית ערכית, גיבוש גרעינים לשנת־שירות ולנח"ל, ופעילות משימתית־חברתית.
בשנת 2007 הכריזו בוגרי התנועה על הקמת קיבוץ עירוני, שנקרא באופן בלתי רשמי "נעמה", לפי ראשי התיבות של הערים נצרת עילית ומגדל העמק. בשנת 2012 נרשמו חברי הקיבוץ העירוני אצל רשם האגודות כקיבוץ משעול. נכון לאוגוסט 2012 מונה קיבוץ משעול כ-80 חברים ו-40 ילדים החיים ב-8 קבוצות.
ראו גם

המחנות העולים
תנועת בוגרים
קיבוץ עירוני
קיבוץ משעול
קיבוץ נערן
פרנק מקפרלן ברנט

| --- | --- |

 לידה:  3 בספטמבר 1899 טרארלגון, אוסטרליה 
 פטירה:  31 באוגוסט 1985 (בגיל 85) מלבורן, אוסטרליה 
 ענף מדעי:  אימונולוגיה, וירולוגיה 
 מקום מגורים:  קנטרברי 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מלבורן  אוניברסיטת לונדון 
 מנחה לדוקטורט:  John Ledingham 
 מוסדות:  אוניברסיטת מלבורן 
 פרסים והוקרה:  פרס אלברט לסקר למחקר רפואי בסיסי (1952)  הרצאת קרוניאן (1950)  Knight Bachelor (1 בינואר 1951)  מדליית יובל הכסף של המלכה אליזבת השנייה (1977)  מדליית הכתרת המלכה אליזבת השנייה (1953)  עמית האקדמיה האוסטרלית למדעים (1953)  Matthew Flinders Medal and Lecture (1959)  אביר במסדר אוסטרליה (26 בינואר 1978)  honorary Fellow of the Royal College of Surgeons (1969)  עמית החברה המלכותית (1942)  מסדר השמש העולה (1961)  מדליית מולר (1962)  המדליה המלכותית (1947)  מדליית קופלי (1959)  אביר מפקד במסדר האימפריה הבריטית (1 בינואר 1969)  מסדר ההצטיינות (12 ביוני 1958)  פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה (1960)  איש השנה של אוסטרליה (1960)  פרס אמיל פון בהרינג (1952)  מדליית ג'יימס קוק (1954)  Honorary Fellow of the Royal Society Te Apārangi 
 
סר פרנק מקפרלן ברנט (באנגלית : Frank Macfarlane Burnet;‏ 3 בספטמבר 1899 – 31 באוגוסט 1985) היה וירולוג אוסטרלי הידוע בתרומותיו לחקר האימונולוגיה. הוא זכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או רפואה בשנת 1960 ביחד עם פיטר מדאוור בזכות "גילוי סבילות חיסונית נרכשת". הוא פיתח את תאוריית הברירה המשובטת.
ההישגים העיקריים של ברנט במיקרוביולוגיה כללו גילוי הגורמים הסיבתיים של קדחת Q, זיהוי וחקר ההתרבות של נגיף השפעת והוכחה כי נגיף המיקסומטוזיס אינו גורם למחלה בקרב בני אדם. שיטות מודרניות לייצור חיסוני שפעת עדיין מבוססות על עבודתו של ברנט.
ביוגרפיה

ברנט נולד בטרארלגון, ויקטוריה. אביו, פרנק ברנט, היה מהגר סקוטי שניהל סניף בנק. אמו אף היא ממוצא סקוטי. המשפחה הייתה פרוטסטנטית אנגלו-סכסית ושמרנית. פרנק עצמו היה השני מבין שבעה ילדים. לאחותו הבכורה היו מגבלות נפשיות בולטות, מה שהשפיע רבות על האווירה בבית. משנותיו הראשונות בטרראלגון, בראנט נהנה לחקור את סביבתו. הוא העדיף עיסוקים ספרותיים מגיל צעיר ולא התלהב מספורט. בנוסף על כך, ברנט החל להתעניין בביולוגיה מגיל צעיר, ונהנה לטייל ולאסוף חרקים. בצעירותו זכה ברנט לחינוך יוקרתי והצטיין בלימודיו.
ברנט קיבל את הדוקטורט לרפואה מאוניברסיטת מלבורן ב-1924, ואת הדוקטורט שלו מאוניברסיטת לונדון ב-1928. הוא המשיך לערוך מחקר חלוצי במיקרוביולוגיה ואימונולוגיה במכון וולטר ואלייזה הול למחקר רפואי, מלבורן, ושימש כמנהל המכון בשנים 1944–1965. מ-1965 ועד פרישתו ב-1978, עבד ברנט באוניברסיטת מלבורן. לאורך הקריירה שלו הוא מילא תפקיד פעיל בפיתוח מדיניות רפואה ציבורית באוסטרליה והיה חבר מייסד של האקדמיה האוסטרלית למדע (AAS) הוא שימש כנשיאה בשנים 1965–1969.
בנוסף על הנובל, ברנט זכה להוקרה רבה. בשנת 1978 צורף ברנט למסדר אוסטרליה. הוא גם היה חבר במסדר ההצטיינות, מסדר האימפריה הבריטית ומסדר השמש העולה. הוא גם זכה במדליה המלכותית ובמדליית קופלי.
ברנט הלך לעולמו מסרטן ב-1985.
קו קרזון

קו קרזון (אנגלית: Curzon Line) הוא קו גבול שהוצע בשנת 1919 על ידי שר החוץ הבריטי, הלורד ג'ורג' נתניאל קרזון, בין פולין במערב, לבין ליטא, רוסיה ואוקראינה במזרח. הקו הסתמך באופן גס על הגבול בין פרוסיה לרוסיה בשנת 1797, לאחר חלוקתה השלישית של הממלכה הפולנית, אשר היה הגבול האחרון שהוכר על ידי בריטניה. חלוקת פולין בשנת 1939 בין גרמניה הנאצית לברית המועצות, לפי הנספח הסודי של הסכם ריבנטרופ–מולוטוב, לאחר כיבושה של פולין על ידי צדדים אלו בזמן מלחמת העולם השנייה, הייתה על פי קווים אלו, בסטייה מהם באזור ביאליסטוק בצפון ובאזור גליציה בדרום. הקו שימש כבסיס לקביעת הגבול בין פולין לברית המועצות בשנת 1945, אם כי נערכו בו שינויים משמעותיים.
גבולות פולין והשינויים הטריטוריאליים בין 1919 ל-1945. קו קרזון הוא הקו הירוק העובר במרכז המפה.
לעיתים נאמר כי קו קרזון ייצג את קו הגבול האתני בין הפולנים במערב לבין הסלאבים האחרים (רוסים, בלארוסים, אוקראינים) במזרח. לא זו הייתה כוונתו של הלורד קרזון בעת שפרסם את הצעתו, שהסתמכה, כאמור, על נימוקים היסטוריים ולא אתניים. למרות זאת אכן ייצג הקו חלוקה משוערת, אם כי גסה, בין אזורים במערב שהיו מעורבים, אם כי עם רוב פולני ברור, לבין אזורים במזרח שהיו מעורבים, ובהם מיעוט פולני ורוב אתני שונה.
אתנוגרפיה של השטח שממזרח לקו קרזון

השטח שהשתרע בין קו קרזון, ובין הגבול אותו הצליחה פולין להשיג ב־1921 כלל כ־12 מיליון תושבים על שטח של 188,000 קמ"ר. על פי סטטיסטיקות ממפקד האוכלוסין הפולני מ־1931 (אשר יש להניח כי היה מוטה לטובת הפולנים) הורכבה האוכלוסייה מן הרכיבים הבאים:
פולנים – 4,794,000 – 39.9%.
אוקראינים ורותנים (סלאבים מזרחיים) – 4,139,000 – 34.4%.
יהודים – 1,045,000 – 8.4%.
בלארוסים – 993,000 – 8.5%.
רוסים – 120,000 – 1%.
ליטאים – 76,000 – 0.6%.
אחרים – 845,000 – 6.4%.
ה"אחרים" הם כפי הנראה דוברי הדיאלקט ה"פולישוקי" מאזור ביצות פולסיה.
נראה כי על אף שהפולנים היו המיעוט האתני והדתי הגדול ביותר בשטחים אלו, היו הם רחוקים מלהיות רוב, וכי סלאבים מזרחיים כאוקראינים, הבלארוסים והפולישוקים גברו עליהם במספרם. נראה כי האוכלוסייה הפולנית התרכזה בערים, בעוד האוכלוסייה הסלאבית-המזרחית הייתה כפרית.
גירושם והימלטותם של הפולנים למזרח בין השנים 1939 – 1941 והשמדת היהודים בשואה הותירו את הסלאבים המזרחיים כרוב באזורים אלו. בלבוב, וילנה, גרודנו וערים אחרות, עדיין היה רוב אתני פולני אף לאחר מלחמת העולם השנייה. לאחר 1945 נמלטו רוב הפולנים באזורים אלו, או גורשו, לפולין, אך גם היום מהווים הפולנים רוב במחוז וילנה הליטאי (להוציא את העיר עצמה, בה הם מהווים מיעוט של כ-20%) ומיעוט של כ-25% אחוזים במחוזות גרודנו ולבוב.
יש הטוענים שהאוכלוסייה האוקראינית בדת האוניאנית (UNIAN) הם בעצם צאצאי פולנים שהתערבו עם האוקראינים המקומיים, אך דבר זה לא נפוץ כדעה רווחת במערב אוקראינה.
ראו גם

קו אודר-נייסה
קארי לאם

קארי לאם (במנדרינית: 林鄭月娥, תעתיק: לין-גֶ'נְג יוּאֶאֶה; באנגלית: Carrie Lam; נולדה ב-13 במאי 1957) היא פוליטיקאית מהונג קונג שכיהנה כראש הרשות המבצעת של הונג קונג בשנים 2017-‏2022, האישה הראשונה המכהנת כמנהיגת הונג קונג.
קורות חיים

לאם נולדה בהונג קונג למשפחה שמוצאה ממחוז ג'ג'יאנג. היא הייתה הילדה הרביעית מתוך חמישה ילדים. היא למדה בבית ספר קתולי. לאחר מכן למדה סוציולוגיה באוניברסיטת הונג קונג.
לאחר שסיימה את לימודיה הצטרפה לשירות האזרחי של הונג קונג הבריטית ב-1980 ושירתה במספר סוכנויות ממשלתיות. היא נשלחה ללמוד באוניברסיטת קיימברידג' ושם פגשה את בעלה, המתמטיקאי סיו פור לאם.
לאם נשארה בשירות הציבורי גם לאחר מסירת השלטון בהונג קונג לידי סין העממית. בשנת 2000 מונתה למנהלת מחלקת הרווחה. הייתה זו תקופה של משבר כלכלי עם אבטלה גבוהה יחסית. לאם פעלה למענק דמי אבטלה רק לתושבים ותיקים בהונג קונג (למעלה משבע שנים). באותה תקופה התמודדה הונג קונג עם מגפת הסארס והיא הקימה קרן לחינוך יתומים מהמגפה.
ב-2004 נשלחה לעמוד בראש הנציגות של הונג קונג לפיתוח כלכלי בלונדון.
ב-2006, מונתה למנכ"ל משרד הפנים.
ב-2007 מונתה לשרת הפיתוח. בתקופת כהונתה, קיבלה את הכינוי "הלוחמת הקשוחה" בעקבות מאבקה המתוקשר לסגירת מזח המלכה (מזח שייצג את שלטון בריטניה בהונג קונג).
ב-2012, מונתה לראש מנהל האדמיניסטרציה, תחת ראש הרשות המבצעת לאונג צ'אן-יינג. מ-2013 עד 2015 הובילה את כוח המשימה לפיתוח חוקתי לתיקון חוקת הונג קונג, וניהלה שיחות עם סטודנטים ומנהיגי אופוזיציה בעקבות המחאות ב-2014.
קורות חיים > כראש הרשות המבצעת

בבחירות של שנת 2017 התמודדה לתפקיד ראש הרשות המבצעת, הנחשב לבכיר ביותר בהונג קונג, לאחר שקיבלה את תמיכתה של הנהגת המפלגה הקומוניסטית בביג'ינג. בוועידת האלקטורים בחרו בלאם 777 מתוך 1,194 אלקטורים.
כראש הרשות המבצעת פעלה לקדם חוקים חדשים שיזמה סין, ביניהם "חוק הביטחון הלאומי", שיאפשר לסין לשלוח כוחות צבא לעיר, וחוק שיאפשר להסגיר לסין חשודים בפלילים. לטענתה נאמנות לסין תאפשר להונג קונג להמשיך ליהנות מהאוטונומיה גם לאחר 2047. הצעות חוק אלו הביאו לגל מחאות.
עם פריצת מגפת הקורונה, בתחילת ינואר 2020, הכריזה לאם על שורה של צעדים, כולל ניטור נוסעים המגיעים מסין היבשתית, חובת חבישת מסכת, ועוד. הונג קונג הצליחה לדכא את המגפה בהצלחה רבה ונכון לינואר 2021 נרשמו בה כ-150 נפטרים מהמחלה. הידרדרות הייתה בתחילת 2022 ומתו כמה אלפים.
בשנת 2021, הציגה לאם רפורמה בחוקי הבחירות שנועדו להבטיח כי רק תושבים "פטריוטים" המגלים נאמנות לבייג'ינג יורשו לכהן במשרה ציבורית.
ב-3 באפריל 2022, לאם הודיעה שהיא תפרוש ולא תנסה להיכנס לכהונה שנייה, בטענה שהיא רוצה לבלות יותר זמן עם משפחתה.
ביקורת

שלטון לאם גרם לשערוריות בעקבות משפטם וכליאת של פעילים דמוקרטיים, הדחתם של מספר תומכי דמוקרטיה והפשיעה כנגד המפלגה הלאומית של הונג קונג, תומכת העצמאות. במהלך 2019, בעקבות תיקון שהציעה שלטונה, לחוק ההסגרה, שזכה להתנגדות וביקורת רחבת היקף ברחבי העולם, פרצו מהומות ענק בהונג קונג שדרשו את התפטרותה. בעקבות כך, דחתה בתחילה את התיקון לחוק, אך היא הדפה בתקיפות את בקשות המפגינים. בהפגנות נעצרו למעלה מ-6,000 מפגינים.
ממשלת סין, הודיעה שתחליף אותה במהלך באוקטובר 2020, אך הדבר לא יצא עדיין לפועל.
במאי 2020 שוב פרצו הפגנות נגד כוונת סין להטיל חוקים שעשויים לפגוע בעצמאות הונג קונג.
בעקבות פעילותה היא נכללה ברשימת SDN של ארצות הברית.
חיים אישיים

לאם נשואה ואם לשניים.
הערות שוליים

↑   בנג'מין האס, גרדיאן, מנהיגת הונג קונג הראשונה: מועמדת מטעם סין שנאבקה ברפורמות דמוקרטיות, באתר הארץ, 26 במרץ 2017
↑  סוכנויות הידיעות‏, "הנני" ניצחה את "פרינגלס": אישה נבחרה לראשונה למנהיגת הונג קונג, באתר וואלה, 26 במרץ 2017
↑   רויטרס, מושלת הונג קונג קראה לתושבים "לא לדאוג" מהחוקים החדשים שמקדמת סין, באתר הארץ, 26 במאי 2020
↑  גרדיאן וניו יורק טיימס, החוקים החדשים של סין בהונג קונג יאפשרו לה לשלוח כוחות צבא לעיר, באתר הארץ, 23 במאי 2020
↑  ניו יורק טיימסו רויטרסו הארץ, מאות אלפים הפגינו בהונג קונג נגד חוק שיאפשר להסגיר לסין חשודים בפלילים, באתר הארץ, 9 ביוני 2019
↑  AP, מנהיגת הונג קונג: נאמנות לסין תאפשר לנו להמשיך ליהנות מהאוטונומיה גם לאחר 2047, באתר הארץ, 16 בינואר 2020
↑   ניו יורק טיימס ו-AP, אשת הברזל של הונג קונג תמיד משיגה את מה שהיא רוצה. המפגינים הרסו לה את התדמית, באתר הארץ, 16 ביוני 2019
↑  אי-פיו ניו יורק טיימס, סין מודאגת ממחלת ריאות חדשה, המזכירה את התפרצות מגפת הסארס, באתר הארץ, 7 בינואר 2020
↑  Wolfe, Jonathan (2022-03-03). "From 'Zero' to Surge". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2022-05-08.
↑   המועמד היחיד לתפקיד מושל הונג קונג, שזכה לתמיכת סין, ניצח בבחירות, באתר הארץ, 8 במאי 2022
↑  Carrie Lam declines to seek second term, leaving behind a divided Hong Kong, South China Morning Post, ‏2022-04-04 (באנגלית)
↑  לילך בן דוד, גם העוצמה הסינית והאלימות הקשה לא עוצרות את המחאה בהונג קונג, באתר "שיחה מקומית", 4 בדצמבר 2019
↑  שירות גלובס, ‏דיווח: סין מתכננת להחליף את מנהיגת הונג קונג, באתר גלובס, 23 באוקטובר 2019
↑   איי.פי, רויטרס וד-פ-א, הפגנות נגד כוונת סין להטיל חוקים שעשויים לפגוע בעצמאות הונג קונג, עשרות נעצרו, באתר הארץ, 24 במאי 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810808898505606  GND: 119282010X  ISNI: 0000 0005 0081 5944  LCCN: no2019147709  VIAF: 845156619139428780002   WorldCat (עם VIAF): 845156619139428780002
צורן (חברה)

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה פרטית
 בורסה:  נאסד"ק (ZRAN) 
 מייסדים:  לוי גרצברג
 תקופת הפעילות:  1981–2011 (כ־30 שנה)
 מיקום המטה:  סאניווייל, עמק הסיליקון
 משרד ראשי:  מת"ם, חיפה, ישראל
 ענפי תעשייה:  אלקטרוניקה
 מוצרים עיקריים:  שבבים בתחום הבידור הביתי
 הכנסות:  357.34 מיליון דולר בשנת 2010
 רווח:  (47.6-) מיליון דולר בשנת 2010
 עובדים:  1,532 בשנת 2010
  
 www.zoran.com
 
צורן קורפוריישן (באנגלית: Zoran Corporation) הייתה חברת חומרה, שנוסדה על ידי יזמים ישראלים ומרכז הפיתוח העיקרי שלה היה בישראל, בחברת בת בשם צורן מיקרואלקטרוניקה (Zoran Microelectronics) שישבה בחיפה. החברה עסקה בפיתוח שבבים למוצרי אלקטרוניקה ביתית כמו מצלמות דיגיטליות, מכשירי DVD ומדפסות ונסחרה בנאסד"ק. צורן נמכרה בשנת 2011 לחברת CSR Plc הבריטית תמורת 484 מיליון דולר. בשנת 2014 נרכשה CSR על ידי חברת קוואלקום.
היסטוריה > הקמת החברה

צורן נוסדה בשנת 1981 על ידי ד"ר לוי גרצברג, מהנדס חשמל, בעל תואר שני מטעם הטכניון שעשה את לימודי הדוקטורט באוניברסיטת סטנפורד בארצות הברית בשנות השבעים.
גרצברג החל לעבוד בתעשיית האלקטרוניקה כיועץ לחברות כמו זירוקס ואינטל לאחר מכן כיהן כסגן מנהל המעבדות בסטנפורד והנחה דוקטורנטים. בשנת 1981 החליט להקים את צורן, אך רק בשנת 1983 החל בהקמה מעשית של החברה כאשר פגש את יובל אלמוג שצורף כשותף. בהמשך פגשו, במקרה, את עוזיה גליל, נשיא אלרון, ואת דן טולקובסקי, יו"ר דיסקונט השקעות, כאשר נחתו בבן-גוריון זיהו אותם והציגו את עצמם. אלרון יחד עם פרד אדלר, משקיע הון סיכון מניו יורק, השקיעו בחברה. עוזיה גליל מונה ליו"ר (תפקיד שמילא עד שנת 2011).
בתחילה תכננו לבנות מפעל לייצור בישראל, אך הוחלט שהאתר בישראל יתמקד בתכנון בלבד. המוצר הראשון שהחברה פיתחה היה שבב לעיבוד אותות, המסוגל לבצע עיבודים מורכבים ומרובים בעלויות נמוכות, על ידי מתמטיקה חכמה. בשנת 1985, היה המוצר מוכן והחל להימכר.
היסטוריה > קווי מוצר

בשנות ה-90 שינתה החברה כיוון והחלה להתמקד בתכנון שבבים לתחום המולטימדיה והתמחתה במוצרים שהתבססו על דחיסה, קידוד ופיענוח של נתונים דיגיטליים. המוצרים הראשונים בתחום היו מעבדי שמע ששימשו את הדור הראשון של מכשירי הקולנוע הביתי, ומעבד ל-JPEG ששימש במערכות לעריכת וידאו דיגיטלי וכן במצלמות הדיגיטליות הראשונות. במחצית השנייה של שנות ה-90 הייתה צורן מהחלוצות ומהמובילות בשוק ה-DVD. בהמשך נכנסה לתחום הצילום הדיגיטלי, הממירים לטלוויזיה דיגיטלית, הטלוויזיה בהפרדה גבוהה והדפוס הדיגיטלי.
היסטוריה > המודל העסקי

צורן הייתה חברת פאבלס, כלומר השבבים שתכננה יוצרו על ידי חברות אחרות שזו התמחותן. לקוחות החברה היו היצרניות של מוצר הבידור שנמכר ללקוח הסופי, למשל נגן DVD, רובן המוחלט במזרח אסיה - יפן, סין, טייוואן וקוריאה.
היסטוריה > התפתחות עסקית

החברה שנוסדה על ידי משקיעים פרטיים הונפקה למסחר בנאסד"ק בסוף 1995. לאחר מכן יזמה שורה של רכישות ומיזוגים בעיקר בארצות הברית ובישראל. בשיאה, היו לחברה מרכזי פיתוח בישראל, ארצות הברית, קנדה, סין, בריטניה, ולתקופות קצרות גם בגרמניה, צרפת ושוודיה. עסקת המיזוג הגדולה ביותר הייתה עם חברת Oak Technology שנרכשה ב-2003 תמורת 358 מיליון דולר.
היסטוריה > סגירה

ב-2011, לאחר ירידה מתמשכת במכירות וברווחיות מוזגה צורן לתוך חברת CSR הבריטית וחדלה להתקיים כחברה עצמאית. תחת CSR נסגרו בהדרגה כמעט כל קווי המוצרים הקיימים. CSR עצמה נקנתה ב-2014 על ידי קוואלקום ומרכז הפיתוח של צורן נסגר סופית.
ראו גם

פאבלס
קולנוע ביתי
DVD
הערות שוליים

↑  דותן לוי, האם הדולר עוצר להפוגה? - נחלש הבוקר ב-0.38%, באתר ביזפורטל, 3 במאי 2007
↑  קוואלקום רוכשת את CSR תמורת 2.5 מיליארד דולר, באתר גלובס, 15 באוקטובר 2014
↑  אביגדור פרי, ישראלים בעמק הסיליקון, מעריב, 4 באוגוסט 1987
↑  שבבים של תקווה : סיפוריהם של יזמי תעשיית ההיי-טק הישראלית; מאת עמוס לבב, זמורה-ביתן 1998.
↑  מאיר הראובני, "צורן" = סולנים שמצליחים כצוות, מעריב, 20 בינואר 1987
קופישוק (מחוז משנה)

קופישוק (בליטאית: Kupiškio rajono savivaldybė ‏האזנהקובץ:Kupiskis.ogg‏Ⓘ‏, קופישקיס) הוא אחד מ-60 מחוזות משנה של ליטא. מבחינה מנהלית הוא מחוז משנה של מחוז פוניבז'.
מחוז-המשנה קופישוק משתרע על פני 1,080 קמ"ר, ואוכלוסייתו מנתה בשנת 2014, למעלה מ-19,000 תושבים. העיר קופישוק (קופישקיס) היא העיר הגדולה ביותר במחוז-המשנה, ומשמשת כמרכז המנהלי שלו.
יישובים

במחוז המשנה שתי עיירות גדולות: עיירת המחוז קופישוק, וסובאצ'יוס (סובוטש). שבע עיירות קטנות: אליזאווה, אנטשווה, פלייבניי, סלמייסטיס, סקופישוק, סנאסיס סובאצ'יוס ושימוניס; ו-400 כפרים קטנים וחוות.
קו קולצביה

קו קולצביה (ברוסית: Кольцева́я ли́ния, הקו הטבעתי) הוא קו במערכת הרכבת התחתית של העיר מוסקבה, בירת רוסיה. הוא קו מעגלי, המקיף את מרכזה של מוסקבה, וממלא תפקיד חיוני במעבר נוסעים בין קווי הרכבת התחתית בה. הקו, שמספרו הוא 5, נבנה בשנים 1950–1954 באורך כולל של 19.4 קילומטרים. הוא המפורסם שבקווי הרכבת התחתית, בעיקר בשל תחנותיו, שנבנו בשיאה של תקופת האדריכלות הסטאליניסטית.
תולדות הקו

התוכנית המקורית להקמת המטרו של מוסקבה לא כללה הקמה של קו מעגלי. התוכנית כיוונה לכך שמספר קווים יחצו את מרכז העיר לאורכו ולרוחבו, והמעבר ביניהם ייעשה בתחנות המצטלבות שלהם. למרות זאת התברר כבר ב-1938 לאור העומס בתחנות אלו כי לא יהיה די בשיטה זו כדי להתמודד עם העלייה במספר הנוסעים במטרו לכשיתפתח עוד יותר. בעת תכנון הקו נשקלה האפשרות שנתיבו יחפוף את זה של טבעת הגנים, שדרה מעגלית במרכז מוסקבה. לבסוף הוחלט על חפיפה חלקית, כאשר בחלקו הצפוני יחרוג נתיב הקו מזה של הטבעת, באופן שהוא יקושר אל מרבית תחנות הרכבת של מוסקבה.
הקמת הקו נדחתה עקב מלחמת העולם השנייה והחלה מיד אחריה. הקו הופעל בשלושה שלבים:
ב-1950 החל לפעול הקטע הראשון (בן 6.5 קילומטרים), מתחנת קורסקאיה לתחנת פארק קולטורי (ראו להלן);
ב-1952 הופעל הקטע השני (7 קילומטרים), מתחנת בלורוסקאיה לתחנת קורסקאיה;
בשנת 1954 הופעל הקטע השלישי והאחרון (5.9 קילומטרים), מתחנת בלורוסקאיה לתחנת פארק קולטורי.
הקמת הקו איפשרה הכנסת שינויים גדולים בארגון התנועה בקווי המטרו והניחה בסיס לפיתוח עתידי שלו. בעת הפעלת הקו התפצלו ממנו שבעה קווים כחישורי גלגל כלפי חוץ, וארבעה מהם חוברו בהמשך כדי ליצור קווים החוצים את העיר לרוחבה.
התחנות בקו

הקו איננו כולל תחנות המשתייכות לו לבדו. כל אחת מ-12 התחנות מקשרת בינו לבין קו אחר, ושלוש מהן מקשרות אותו עם שני קווים אחרים כל אחת. בסך הכל מחברות התחנות בין הקו לבין תשעה מ-11 הקווים האחרים של הרכבת התחתית:
| תחנה | קווים מתחברים |
| --- | --- |
נובוסלובודסקאיה: 9
פרוספקט מירה: 6
קומסומולסקאיה: 1
קורסקאיה: 3, 10
טגנסקאיה: 7, 8
פאבלטסקאיה: 2
דוברינינסקאיה: 9
אוקטיברסקאיה: 6
פארק קולטורי: 1
קייבסקאיה: 3, 4
קרסנופרסננסקאיה: 7
בלורוסקאיה: 2
תוכניות פיתוח

הקו הוא אחד העמוסים ביותר במערכת המטרו, ועבודות פיתוח מתמידות נדרשות על מנת שיעמוד במספר הנוסעים הגדל והולך החולף דרכו. עבודות אלו כללו בעבר שיפוץ של הקו (כמו גם של התחנות ויצירות האמנות המוצגות בהן). ב-1998 נפתחה כניסה שנייה לתחנת בלורוסקאיה וחפירת כניסה שנייה מתוכננת לשתי תחנות נוספות.
בתוכנית נמצאת גם פתיחת שתי תחנות נוספות בקו - בחלקו הצפוני ובחלקו הדרום-מערבי - על מנת לחבר בינו לבין שני קווים חדשים (המשכיהם של קו 8 וקו 10) האמורים לחצות את מרכז העיר לרוחבו. בניית התחנה החדשה הראשונה החלה אך מתעכבת בשל קשיי מימון, ותסתיים בשנת 2025. בניית התחנה השנייה בוטלה בשלב זה (נכון ל-2021).
ציונות רוחנית

ציונות רוחנית היא זרם בתנועה הציונית, שגרס את התגשמות התחייה הלאומית של עם ישראל על ידי יצירת מרכז רוחני בארץ ישראל, שיהיה מרכז מחנך לתפוצות העם וישמש חוצץ מול סכנת ההתבוללות המאיימת על קיום העם היהודי. לדעת אחד העם (אשר גינצברג), אין ארץ ישראל באה לפתור את השאלה הקיומית או הכלכלית של היהודים, ואינה אמורה להיות מקלט פיזי מפני צרות הגלות, אלא מטרתה לפתור את בעייתו הרוחנית והתרבותית של העם.
בזרם הציוני, הדעה הנגדית העיקרית היא ציונות מדינית שייסד הרצל.
הקמת אגודת בני משה

אחד העם רצה בחבורת אנשים מסורים בליבם ובנפשם למטרה, ולכן הקים אגודה בשם בני משה - אגודת סתרים של אנשים בעלי תכונות של מסירות נפש, הנהגה, סובלנות וכו' (השם "בני משה" הוא סמלי. לכאורה הנ"ל הם ממשיכי משה רבנו אבי הנבואה שהוביל את העם לא"י). חבורה זו של נבחרים (כוהנים בלשונו) היא שתכשיר את הלבבות ותחולל את המהפכה הפנימית בקרב עם ישראל לקראת גאולת האומה. בכך הייתה ביקורת כלפי דרכם של חובבי ציון.
האגודה התקיימה שנים אחדות והתפרקה. למרות זאת, הצליחה להשיג מספר יעדים:
בקונגרס השני בשנת 1898 התקבלה ביוזמתה ההחלטה העקרונית על עבודת התרבות (הקולקטרא) ברוח אחד העם. נקבע כי הפעילות התרבותית, חינוך העם ברוח לאומית - הם אחד היסודות המובהקים והמהותיים של תוכנית בזל. קמה סיעה אופוזיציונית להרצל מקרב תומכים צעירים של אחד העם, ושמה הפרקציה הדמוקרטית.
האגודה ביקשה לתקן את החינוך היהודי ברוסיה ובארץ ישראל, והניחה יסודות לחדרים המתוקנים ובתי ספר עבריים.
ייסדה בתי ספר עבריים, לדוגמה ביפו - שם ייסדו בית ספר ובו הנהיגו את העברית בכל מקצועות הלימוד. כן נוסדו בתי ספר עבריים במושבות.
בני משה ייסדה את העיר רחובות כסמל למושבה עברית עצמאית שאינה מקבלת תמיכה.
להפצת השפה העברית, נוסדה הוצאת הספרים אחיאסף וירחון השילוח.
ראו גם

תרבות יהודית חילונית
תחיית הלשון העברית
בני משה (אגודה ציונית)
אריה (לאון) סימון
לקריאה נוספת > מחקרים

אמנון רובינשטיין, מהרצל עד רבין והלאה: מאה שנות ציונות, 1997
אלפרד יחיאל גוטשלק, אחד העם: ציונות רוחנית-תרבותית וקיום יהודי בתפוצות הגולה, גשר, 117, תשמ"ח 1988, עמ' 82-88
יואל רפל, אין זו אגדה: ציונות, הסיפור והמעשה, 1997
גדעון שמעוני, האידאולוגיה הציונית, 2001
יוסף לנג, "לאימות אדמתית" ו"ציונות רוחנית" והעברית שביניהן: על יחסי אחד-העם ובן-יהודה, הציונות, כ"ג, תשס"ב 2001, עמ' 195-280
קובי דנה, אחד העם: עיונים בכתביו - לא זה הדרך, מגזין אימגו, 2013
הערות שוליים

↑  ראו עוד: יהדות כתרבות
↑  לא זה הדרך (מאמר ראשון); לא זה הדרך (מאמר שני), באתר פרויקט בן-יהודה
↑  אמת מארץ ישראל, באתר פרויקט בן-יהודה
| ציונות ישראל |
| --- | --- | --- |
| נושאים ומושגים מרכזיים | התנועה הציונית • התקווה • ארץ ישראל • אוטואמנציפציה • תוכנית בזל • תוכנית אוגנדה • תוכנית בילטמור • "אלטנוילנד" ו"מדינת היהודים" • עלייה לארץ ישראל, ההעפלה וחוק השבות • תחיית הלשון העברית • עבודה עברית וכיבוש העבודה • חלוציות • קיבוץ • מחתרות עבריות בארץ ישראל • כוח המגן העברי • כרונולוגיית ההתיישבות היהודית בארץ ישראל בעת החדשה • אנטישמיות • טריטוריאליזם יהודי • הצהרת בלפור, הספר הלבן הראשון ותוכנית החלוקה • הכרזת העצמאות ומלחמת העצמאות • דגל ישראל • הסכסוך הישראלי-פלסטיני • פוסט-ציונות ואנטי-ציונות • החלטת האו"ם 3379 • החלטת האו"ם 4686 |  |
| זרמים בציונות | ציונות מדינית • ציונות מעשית • ציונות סינתטית • ציונות רוחנית • הציונים הכלליים וציונות כללית • ציונות סוציאליסטית • ציונות רוויזיוניסטית • ציונות דתית • ארץ ישראל השלמה • ציונות נוצרית • ניטשה והציונות |  |
| ארגונים ציוניים | קונגרס פוקשאן והוועד המרכזי ליישוב ארץ ישראל וסוריה • ההסתדרות הציונית העולמית • הקונגרס הציוני העולמי • הוועד הפועל הציוני וההנהלה הציונית • הסוכנות היהודית • קרן קיימת לישראל • קרן היסוד • מינהל מקרקעי ישראל • המשרד הארצישראלי • המוסדות הלאומיים • הכשרת הישוב • אוצר התיישבות היהודים ובנק אנגלו-פלשתינה • פיק"א • הגדודים העבריים • ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל • הסתדרות העובדים הכללית החדשה • סולל בונה • הארכיון הציוני המרכזי • ארכיון התצלומים של קק"ל |  |
| תנועות ציוניות | ביל"ו • חובבי ציון • ציוני ציון • פועלי ציון • ההתיישבות העובדת • התנועה הקיבוצית • עליית הנוער • תנועת המזרחי • ברית הציונים הרוויזיוניסטים • ציונות ברוסיה • ציונות בלוב |  |
| מחתרות עבריות | בר-גיורא • השומר • הרועה • הגדעונים • ארגון המגן • ניל"י • הקיבוץ • ההגנה • פלמ"ח • אצ"ל • לח"י • תנועת המרי העברי |  |
| ראשוני הציונות | מבשרי הציונות • יהודה לייב פינסקר • בנימין זאב הרצל • נתן בירנבוים • מקס נורדאו • אחד העם • ליאו מוצקין • דב בר בורוכוב • משה הס • נפתלי הרץ אימבר • דוד וולפסון • חיים ויצמן • משה לייב ליליינבלום • נחום סוקולוב • נחמן סירקין • יוסף לוריא • מקס בודנהיימר • אדמונד ג'יימס דה רוטשילד • יצחק יעקב ריינס • אוטו ורבורג • נחום גולדמן • יחיאל צ'לנוב • אבא הלל סילבר • צבי הירש קלישר • שמואל מוהליבר |  |
| אישים ציונים נוספים ואנשי היישוב | אהרן דוד גורדון • מרטין בובר • רחל המשוררת • שמואל הוגו ברגמן • הנרייטה סאלד • זאב ז'בוטינסקי • מאיר בר-אילן • חיים ארלוזורוב • זלמן שזר • אברהם יצחק הכהן קוק • ארתור רופין • דוד בן-גוריון • מנחם אוסישקין • אב"א אחימאיר • חיים בוגר (בוגרשוב) • ברל כצנלסון • אלכסנדר זייד • יוסף שפרינצק • ישראל שוחט • שמריהו לוין • יוסף טרומפלדור • מיכאל הלפרן • גרשם שלום • יהודה לייב מאגנס • יצחק טבנקין • יצחק בן-צבי • מנחם בגין • אברהם שטרן (יאיר) • ציונים לא יהודים |  |
ראו גם 100 מושגי יסוד • פורטל ישראל • פורטל היישוב • היסטוריה של עם ישראל • היסטוריה של ארץ ישראל
אחד העם