stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סמפון

| --- | --- |

 שיוך:  דרכי נשימה תחתונות 
 אספקה עורקית:  ענפי הסמפונות 
 ניקוז ורידי:  ורידי הסימפונות 
 תיאור ב:  האנטומיה של גריי (מהדורה 20) (1084) 
 מזהים
 לטינית (TA98):  bronchi 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A06.4.01.001 
 TA2 (2019):  3226 
 FMA:  7409 
 קוד MeSH:  A04.411.125 
 מזהה MeSH:  D001980 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0006255 
 
תרשים של מערכת הנשימה
סִמְפּוֹן (ברבים: סמפּונות, מיוונית σίφων 'צינור'; בלעז: Bronchus, ברבים Bronchi) הוא אחד משני צינורות דרכם עובר האוויר בין קנה הנשימה והריאות.
קצהו העליון של קנה הנשימה נפתח אל הגרון. הקצה התחתון של הקנה מתפצל לשני סמפונות, האחד נכנס לריאה השמאלית והשני - לימנית. הסמפונות הראשיים הם העבים ביותר ומתפצלים שוב ושוב בתוך הריאות, ונעשים קטנים יותר ויותר, עד שהם נעשים דקים כשערה.
הסמפונונות הקטנים ביותר נקראים הסמפונונות הסופיות או הסמפונונות הנושמות. בדפנות הסמפונות ניתן למצוא סחוס ושרירים, והם מצופים מבפנים בשכבת רירית נשימתית. הרירית הנשימתית מצטיינת בבליטות מיקרוסקופיות הנקראות ריסים. בליטות אלה נעות ועוזרות לסלק מהסמפונות גופים זרים שחדרו אליהם. רירית כזו מצפה את כל דרכי הנשימה, מהאף ועד קצה הסמפונות.
הסחוס המצוי בדפנות הסמפונות נמצא בצורת פיסות של טבעות קטנות. שלא כמו בקנה, אין בסמפונות טבעות של סחוס אלא רק פיסות. סחוס זה מעניק לדפנות הסמפונות קשיחות מסוימת המאפשרת להם להישאר פתוחים.
ברירית הסמפונות עלולה להתפתח דלקת. דלקת סימפונות כרונית (ברונכיטיס) מתאפיינת בשיעול רב. מחלה ידועה של הסמפונות היא אסתמה (בעברית: קצרת או גנחת הסמפונות).
הערות שוליים שלום

↑  Greek Word Study Tool, www.perseus.tufts.edu
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007292425605171  BNE: XX6352896  BnF: cb119760431 (data)  GND: 4259659-2  LCCN: sh85017066  NDL: 00565770  TA98: A06.4.01.001
מרדכי נבון

| --- | --- |

 לידה:  24 בינואר 1910 זוויירצ'ה, רפובליקת פולין 
 פטירה:  21 בינואר 1966 (בגיל 55) 
 מקום קבורה:  בית הקברות נחלת יצחק 
 מדינה:  ישראל 
 פרופיל ב-IMDb
 
מרדכי נבון (משמאל) ויצחק אגדתי, תחילת שנות ה-60
מרדכי נבון (מימין) ושמעון פרס
מרדכי נבון (24 בינואר 1910 – 21 בינואר 1966) היה מייסד חברת סרטי גבע בגבעתיים בשנת 1949 (יחד עם יצחק אגדתי ויוסף נבון), מפיק יומני גבע, סרטי תעודה והסברה וסרטים עלילתיים, ממקימי התשתיות לתעשיית הקולנוע בישראל.
ביוגרפיה

מרדכי נבון נולד בעיירה זביירצ'ה שבפולין בשם מרדכי סטורוזום (בפולנית: Sto-rozum = מאה חוכמות). הוא למד בישיבה ונחשב לתלמיד חריף וחכם. ב-1925 עלה לארץ ישראל עם משפחתו. נישא לצפורה לבית ורשבסקי ובני הזוג היו הורים לשתי בנות - נעמי פורת ועמרה זסלבסקי.
ב-1939 נסע לאוסטרליה במסגרת משלחת מכבי-א"י, וכשפרצה מלחמת העולם השנייה נשאר שם עד שנת 1946. הוא התבסס שם כאחד מגדולי סוחרי הטקסטיל וצבר את הונו. הוא התערה בקהילה היהודית והיה אחד היוזמים העיקריים של בית הספר העברי במלבורן.
בשנים 1947–1949 התגורר בפריז, ועסק ברכש ביטחוני למדינה שבדרך.
בשנת 1949 חזר לישראל והקים בגבעתיים, בשותפות עם יצחק אגדתי ויוסף נבון את חברת סרטי גבע.
בשנת 1963 נפרד משותפו, אגדתי, והיה למנהלה היחיד של החברה.
במהלך צילומי הסרט "שני קוני למל" לקה בשטף דם במוח והתמוטט.
מרדכי נבון נפטר לאחר ימים ספורים בבית החולים ב-21 בינואר 1966. נקבר בבית הקברות נחלת יצחק.
לאחר מותו של נבון ספדה העיתונות על תקופה ועל תעשייה, שעמדה בפני משבר ופרשת דרכים. העיתונאי ובמאי יומני גבע, נתן גרוס, כתב: "עם מותו של מרדכי נבון הסתיים פרק מסעיר בהתפתחות תעשיית הסרטים בארץ. נבון היה בין הראשונים, שהכניסו את הסרט הישראלי למסלול, שבו בקושי זזה המכונה. מרדכי נבון דחף אותה במו ידיו, עד שלאט לאט החלו גלגליה לנוע, להסתובב בקצב יותר ויותר מהיר ואז ניתק ממנה."
סרטי גבע

בשנת 1949 חבר מרדכי נבון ליצחק אגדתי ויוסף נבון, וביחד הקימו את "סרטי גבע" ששכנה במבנה זמני בגבעת-רמב"ם, גבעתיים. ב-1950 עד 1952 החברה סיפקה שירותי מעבדה להסתדרות העובדים, לצה"ל ולסרטי תעודה והסברה ממשלתיים. הייתה שותפה להפקת יומן קולנוע שהפך ב-1953 ליומן חדשות דו-שבועי המוכר בשם "יומני גבע".
בתנאים ששררו בישראל בשנות החמישים היה צורך במאבק הישרדות יומיומי על-מנת להבטיח את קיום החברה. מנהלי גבע החלו לגבש צוות עובדים מקצועי ומיומן, לדאוג לרצף הזמנות ולשפר באופן מתמיד את איכות היומן וסרטי התעודה.
נבון, שהיה חדור אמונה בעתיד הקולנוע הישראלי, הקים בגבעתיים בשנת 1958, עם שותפו יצחק אגדתי, מבנה מודרני ובו ציוד מתקדם, מעבדות, חדרי עריכה, ואולפן צילומים. בשנת 1963 נפרד מאגדתי והיה למנהלה היחיד של החברה.
במהלך השנים הפיקה סרטי גבע מאות יומני קולנוע, ירחונים לעולים, סרטי תעודה, סרטי הסברה וסרטים עלילתיים, ונתנה שירותי מעבדה ואולפן להפקות חיצוניות.
סרטי גבע > סרטים עלילתיים

לאחר שנות התנסות הבין נבון שהגיעה העת להפיק סרטים עלילתיים. ב-1956 הפיק עם יצחק אגדתי ולארי פריש את "מעשה במונית". כאן נתן הזדמנות לבמאי אמריקאי צעיר, לארי פריש, להפיק בשותפות איתו את הקומדיה הראשונה באורך מלא שנוצרה כולה בישראל, כולל עבודות המעבדה. בסרט זה הופיע לראשונה שייקה אופיר, והשתתפו מטובי שחקני הבמה באותה תקופה. בהמשך הפיק את "איי לייק מייק", "אלדורדו", "חבורה שכזאת" ו"דליה והמלחים", סרטים מצליחים שסחפו לבתי-הקולנוע מאות אלפי צופים. מרדכי נבון תמך ביוצרי קולנוע חדשים ונתן לבמאים צעירים כמו מנחם גולן, זאב חבצלת ואורי זוהר הזדמנות ראשונה להפיק את סרטיהם. הסרט "חור בלבנה" נחשב עד היום לקלאסיקה ואף זכה בפרס המבקרים הבינלאומי, אבל הסרט נחל כישלון קופתי והכניס את אולפני גבע לחובות כבדים.
נבון היה שותף מרכזי במאבק לחקיקת החוק לעידוד הסרט הישראלי ב-1954, ולהחלטת הממשלה על החזר היטל עינוגים לכל סרט ישראלי. הוא עסק בפעילות מתמדת להחדרת תודעת הסרט הישראלי לממסד, לקהל ולבעלי בתי הקולנוע, וכל הקרנת בכורה של סרט ישראלי הייתה אירוע תקשורתי ומקור לגאווה ישראלית.
סרטי גבע בהנהלתו של מרדכי נבון, היה המקום בו צמחו מיטב יוצרי הסרטים בישראל, בהם אורי זהר,מנחם גולן, דוד פרלוב, דויד גורפינקל, ניסים לאון (ניצ'ו), אדם גרינברג, חיים שרייבר, יאיר פרדלסקי, חיים טופול, גילה אלמגור, גדעון זינגר, יוסי בנאי, בומבה צור, מייק בורשטיין ועשרות יוצרים נוספים, שבהמשך דרכם היוו את עמודי התווך של תעשיית הסרטים הישראלית.
"שני קוני למל", הסרט הראשון שצולם בארץ בשיטת הסינמסקופ, היה תקוותו הגדולה של נבון, והוא ראה בו מצבת זיכרון לעיירה היהודית. שבוע לפני תום הצילומים התמוטט ונפטר. בסרט צפו למעלה מ-900,000 איש, והוא הוכתר כסרט הטוב של השנה, אך נבון לא זכה לראות בהצלחתו.
סרטי גבע > רשימת הסרטים העלילתיים

1956 - "מעשה במונית" בבימויו של לארי פריש.
1959 – "עמוד האש" בבימויו של לארי פריש.
1961 – "איי לייק מייק" בבימויו של פיטר פריי.
1963 – "אלדורדו" בבימויו של מנחם גולן.
1962 - "חבורה שכזאת" בבימויו של זאב חבצלת.
1964 – "דליה והמלחים" בבימויו של מנחם גולן.
1965 – "חור בלבנה" בבימויו של אורי זוהר.
1965 - "פיצוץ בחצות" – קופרודוקציה ישראלית-צרפתית, בבימויו של הרווה ברומברג'ה.
1966 – "שני קוני למל" בבימויו של ישראל בקר.
לקריאה נוספת

מהמקום בו עמדו אולפני גבע --: מרדכי נבון 1966–1908; כתיבה ועריכה: אורי שין, ירושלים: הארכיון הישראלי לסרטים – סינמטק ירושלים, 1996. (ספרון)
הערות שוליים

↑  פורסם ב"על המשמר", וכן בספרם של נתן ויעקב גרוס: הסרט העברי: פרקים בתולדות הראינוע והקולנוע בישראל, 1991
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007291999605171  GND: 1211774163  ISNI: 0000 0003 6979 0242  LCCN: no2012022000  VIAF: 232090267   WorldCat (עם VIAF): 232090267
מוחמד חוסיין סרור

| --- | --- |

 לידה:  8 ביולי 1973 עייתא א-שעב, לבנון
 נהרג:  26 בספטמבר 2024  (בגיל 51) רובע הדאחייה, ביירות, לבנון
 מדינה:  לבנון לבנון
 כינוי:  אבו סאלח
 השתייכות:  חזבאללה חזבאללה
 תקופת הפעילות:  1986–2024 (כ־38 שנים)
 תפקידים בשירות
 מפקד יחידת "עזיז"  מפקד המערך האווירי של חזבאללה
מוחמד חוסיין סרור (בערבית: محمد حسين سرور; תעתיק מדויק: מחמד חסין סרור; 8 ביולי 1973 – 26 בספטמבר 2024) המכונה אבו סאלח היה ראש המערך האווירי של חזבאללה, האחראי על שיגורי הכטב"מים לעבר ישראל במלחמת חרבות ברזל. נהרג בסיכול ממוקד ברובע הדאחייה בביירות ב-26 בספטמבר 2024 במסגרת מבצע חיצי הצפון. בתקיפה נהרגו ארבעה אנשים.
פעילות צבאית בחזבאללה

סרור נולד ביולי 1973 בעייתא א-שעב בלבנון.
סרור הצטרף לחזבאללה ב־1986 וביצע מגוון תפקידים, בהם פיקוד ביחידת טילי קרקע-אוויר ויחידת "עזיז" בארגון.
בתחילת אוגוסט 2006, בעת ששימש כלוחם ביחידת הנ"ט של חזבאללה, השתתף סרור בקרב עייתא א-שעב ונשבה על ידי לוחמי צה"ל שכבשו את הכפר. ביולי 2008 שוחרר סרור ביחד עם סמיר קונטאר ועוד שלושה אסירי חזבאללה במסגרת עסקת חילופי שבויים בין ישראל לארגון הטרור.
סרור השתתף בפעולות חזבאללה במסגרת מלחמת האזרחים הסורית, וב־2020 מונה לפקד על הכוח האווירי של חזבאללה.
בשנים שלאחר מכן הוא היה שליח חזבאללה לתימן בנושא המערך האווירי של החות'ים. הוא הכווין ופיקד על פיגועי רחפנים, טילי שיוט וכטב"מים שכוונו לעבר עורף מדינת ישראל. הוא גם עמד בראש פרויקט לייצור כטב"מי נפץ ואיסוף מודיעין בלבנון. על פי רשת "אל-ערביה", סרור היה אחראי על הפעילות האווירית של החות'ים בתימן, ועל שיגור טילים ומל"טים משם לישראל. הוא חזר מתימן ללבנון רק שלושה ימים לפני חיסולו.
ב-26 בספטמבר 2024, בסביבות השעה 15:15, שיגר חיל האוויר הישראלי שלושה טילים אל מבנה בדאחייה של ביירות שבו שהה, במסגרת מבצע חיצי הצפון. סרור נהרג, ועימו שלושה נוספים. התקיפה בוצעה סמוך לאזור שבו חוסל שבוע קודם לכן ראש מערך המבצעים של חזבאללה, אבראהים עקיל. בתגובה למותו שיגרו החות'ים, שעימם היה סרור בקשר הדוק, טיל קרקע-קרקע לעבר גוש דן בלילה שבין 26 ל-27 בספטמבר, ובתגובה תקפה ישראל בתימן ב-29 בספטמבר.
ראו גם

סיכולים ממוקדים במלחמת חרבות ברזל
הערות שוליים

↑  محمود مجادلة, الاحتلال يغير على الضاحية الجنوبية لبيروت في محاولة لاغتيال قائد الوحدة الجوية في حزب الله, ‏26 בספטמבר 2024
↑  שוב תקיפה ממוקדת בביירות, היעד: מפקד יחידת הכטב"מים, באתר "סרוגים", 26 בספטמבר 2024
1 2  מבט לטרור: חזבאללה, לבנון וסוריה (23 - 30 בספטמבר 2024), באתר מרכז המידע למודיעין ולטרור, 30 בספטמבר 2024
↑  ניר יהב‏, מקונטאר עד סלימאן: כל האסירים שישוחררו, באתר וואלה, 14 ביולי 2008
↑  צה"ל חיסל את מחמד חסין סרור, מפקד היחידה האווירית של ארגון הטרור חיזבאללה, באתר דובר צה"ל, ‏26 בספטמבר 2024
↑  יענקי פרבר, בכיר חיזבאללה שחוסל, פיקד על החות'ים בתימן, באתר בחדרי חרדים, 26 בספטמבר 2024
↑  أعلن الاحتلال اغتياله.. ماذا نعرف عن القيادي بحزب الله محمد حسين سرور؟, التلفزيون العربي, ‏26 سبتمبر 2024
↑  ליאור בן ארי, יואב זיתון, איתמר אייכנר, מפקד היחידה האווירית של חיזבאללה חוסל בתקיפת צה"ל בדאחייה, באתר ynet, 26 בספטמבר 2024
↑  לירן וינשטיין, ‏הרמטכ"ל צפה בחיסול מהטלפון של גלנט, באתר "סרוגים", 26 בספטמבר 2024
1 2  ליאור בן ארי, בכיר חות'י רמז: הירי למרכז - תגובה לחיסול בכיר חיזבאללה בדאחייה, באתר ynet, 27 בספטמבר 2024
רותם חטואל

רותם חטואל (נולד ב-12 באפריל 1998) הוא כדורגלן ישראלי, המשחק בעמדת הקיצוני והחלוץ בהפועל תל אביב ובנבחרת ישראל.
קריירת מועדונים

חטואל נולד וגדל בחצור הגלילית, כבן למשפחה בת ארבעה ילדים. מגיל תשע עד גיל 14 גדל והתחנך בקבוצת הנוער של מכבי חיפה, ממנה עבר לקבוצת הנוער של עירוני קריית שמונה. ב-22 באפריל 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, בהפסד 2–3 להפועל רעננה. ב-30 ביולי הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה, בניצחון 0–4 על הפועל עכו במסגרת גביע הטוטו.
ב-29 בינואר 2019 עבר בהשאלה להפועל עכו מהליגה הלאומית.
ב-8 באוגוסט 2019 חתם חטואל בהפועל רמת השרון, אך כחודש וחצי לאחר מכן שוחרר וחתם בהפועל אום אל-פחם. ב-6 בפברואר 2020 חתם במכבי אחי נצרת, ובאותה עונה הבקיע שמונה שערים בכל המסגרות.
ב-12 באוגוסט 2020 חזר חטואל לליגת העל וחתם בהפועל באר שבע. במהלך העונה היה שותף לעליית הקבוצה לשלב הבתים בליגה האירופית והבקיע את שער הניצחון במשחק מול הקבוצה הצרפתית ניס. ב-20 ביוני 2022 האריך את חוזהו בקבוצה בשלוש שנים נוספות.
ב-21 בינואר 2025 הושאל חטואל מהפועל באר שבע להפועל תל אביב, וחתם על חוזה עד סוף עונת 2024/2025.
נבחרות ישראל

חטואל רשם חמש הופעות במדי נבחרת נוער ב' של ישראל עד גיל 18, ושתי הופעות במדי נבחרת הנוער עד גיל 19.
ב-25 בספטמבר 2022 זומן לראשונה לסגל נבחרת ישראל הבוגרת על-ידי המאמן הלאומי אלון חזן, וב-27 בספטמבר 2022 ערך את הופעת הבכורה כשפתח בהרכב במשחק הידידות מול מלטה, שהסתיים בהפסד בחוץ 1–2.
תארים

גביע המדינה: 2021/22
אלוף האלופים: 2022
הערות שוליים

↑  שמעון אלבז, היהלום הבא של איזי שרצקי, באתר ynet, 24 במרץ 2017
↑  יגאל גולדשטיין, ‏שרצקי: "נמאס לי מכדורגל, אבל אין ברירה", באתר ערוץ הספורט, 29 בינואר 2019
↑  יגאל גולדשטיין, ‏רותם חטואל חתם ל-3 עונות ברמת השרון, באתר ערוץ הספורט, 8 באוגוסט 2019
↑  איציק כלפי, ‏רותם חטואל חתם בהפועל באר שבע ל-3 עונות, באתר ONE‏, 12 באוגוסט 2020
↑  הפועל באר שבע החתימה את רותם חטואל לשלוש שנים: "אתן מעצמי 100 אחוז", באתר וואלה, 12 באוגוסט 2020
↑  ליאב נחמני, הפועל באר שבע נפרדה מאירופה עם 0:1 על ניס, באתר ישראל היום, 10 בדצמבר 2020
↑  יניב טוכמן‏, חטואל האריך חוזה, באר שבע הודיעה: "מליקסון מרגיש מצוין", באתר וואלה, 20 ביוני 2022
↑  הדר יעקבי, ‏חטואל חתם בהפועל ת"א: מאמין שנזכה בגביע ונעלה ליגה, באתר ערוץ הספורט, 21 בינואר 2025
↑  ההתאחדות לכדורגל בישראל - פרטי שחקן, באתר www.football.org.il
↑  דורון בן דור, ‏פורסם סגל הנבחרת למלטה: שבירו וחטואל בפנים, באתר ONE‏, 25 בספטמבר 2022
↑  הצעירה חגגה, הבוגרת התבזתה: נבחרת ישראל הפסידה 2:1 למלטה, באתר וואלה, 27 בספטמבר 2022
משפט, חברה ותרבות

| --- | --- |

כרכי סדרת "משפט, חברה ותרבות" בספריית הפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב
 מו"ל:  אוניברסיטת תל אביב 
 תאריכי הופעה:  2003–הווה (כ־22 שנים) 
 שפה:  עברית 
 מדינה:  ישראל 
 אתר רשמי
 
משפט, חברה ותרבות (אנגלית: Tel Aviv University Journal of Law, Society and Culture) הוא כתב עת משפטי רב-תחומי שמפרסמת הפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב מאז שנת 2003.
כתב העת מהווה במה ייחודית למחקרים אקדמיים בינתחומיים, העוסקים בבחינת הקשר שבין המשפט לבין תחומי דעת אחרים, כמו פוליטיקה, סוציולוגיה, היסטוריה, פילוסופיה, דת, מדע, פסיכולוגיה וטכנולוגיה. כתב העת הוא חלק מהמגמה הבינתחומית בחקר המשפט, המתפתחת בישראל בעשורים האחרונים. כל אחד מכרכי כתב העת מוקדש לנושא מוגדר ומהווה אסופת מאמרים עצמאית, בעלת זיקה לאופייו הייחודי של כתב העת. המאמרים המתפרסמים בכתב העת מצוטטים תדיר בספרות ובפסיקה הישראלית, לרבות בפסיקת בית המשפט העליון.
העורך הראשי של כתב העת כיום הוא פרופסור אסף חמדני.
היסטוריה

"משפט, חברה ותרבות" הוא השם שניתן במקור לסדרת ספרים שנוסדה על ידי פרופסור אשר מעוז בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת תל אביב, כחלק ממוסד כתבי העת המשפטיים של הפקולטה (הכולל את כתבי העת עיוני משפט, מעשי משפט, דיני ישראל ו-Theoretical Inquiries in Law). סדרת הספרים החליפה את פרסומי כתב העת "פלילים", שראה אור בהוצאת המכון לחקר המשפט הפלילי בפקולטה למשפטים.
"פלילים" נוסד בשנת 1989 והתמקד במשפט פלילי. בשנת 1996 שינה כתב העת את פניו לשנתון שכרכיו מוקדשים לנושאי משפט, חברה ותרבות. תחילה, הוחלפה כותרתו והוא נקרא "פלילים – כתב העת הרב-תחומי למשפט ציבורי, חברה ותרבות"; בהמשך, בשנת 2001, הושלם השינוי, ובמקום "פלילים" נוסדה כאמור סדרת ספרים בשם "משפט, חברה ותרבות", שכל כרך שלה עומד ברשות עצמו, אך בזיקה לחיבור הרב-תחומי שבין חברה, תרבות ומשפט. הכרך הראשון יצא לאור בשנת 2003.
בשנת 2018 הפכה "משפט, חברה ותרבות" מסדרת ספרים לכתב עת משפטי. עד לשנת 2017, הוקדשה הסדרה לזכרו של המשפטן חיים יוסף צדוק ונתמכה במימון משפחתו. משנת 2020 יוצא כתב העת לאור בסיוע משרד עורכי הדין ארדינסט, בן-נתן, טולידאנו ושות'.
לאחר פרישת מעוז מתפקיד העורך הראשי בשנת 2006, ערך את הסדרה פרופסור מנחם מאוטנר. מחליפו, שהתמנה ב-2016, היה פרופסור אסף לחובסקי. בשלהי 2022 מונה לתפקיד פרופסור אסף חמדני.
מתכונת עבודה

כלל המאמרים הרואים אור במסגרת כתב העת "משפט, חברה ותרבות" עוברים הליך שיפוט אקדמי חיצוני (ביקורת עמיתים) טרם פרסומם ונערכים מהותית וטכנית על ידי סטודנטים מצטיינים למשפטים באוניברסיטת תל אביב. העבודה במערכת כוללת עריכה וליווי של המאמרים מרגע הגעתם למערכת ועד לפרסומם הסופי. עם פרסומו של כרך, מתקיים סימפוזיון אקדמי לכבודו בהשתתפות בכירים ממערכת המשפט ומחברי המאמרים.
כל כרך בכתב העת מופק על ידי מערכת ייעודית המוקצה לו, המורכבת מעורכים בכירים, עורכי משנה וחברי מערכת:
עורכיו הבכירים של כל כרך הם לרוב חוקרים וחוקרות בתחום המשפט. העורכים הבכירים מתמקדים בסוגיות האקדמיות הנדרשות לשם הפקת הכרך.
עורכי המשנה של כתב העת הם עורכי דין וסטודנטים מצטיינים למשפטים בפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב. עורכי המשנה אמונים על הקשר בין מערכת כתב העת לבין המחברים, קריאה ביקורתית של המאמרים ועריכה מהותית שלהם וניהול המערכת הסטודנטיאלית.
חברי המערכת הם סטודנטים וסטודנטיות מצטיינים לתואר ראשון ושני במשפטים האמונים על עריכה מהותית וטכנית של המאמרים טרם פרסומם.
פרסומי כתב העת > אופי הפרסומים

כותבי המאמרים ב"משפט, חברה ותרבות" הם בעיקר משפטנים – חוקרים מהאקדמיה, שופטים בכירים, עורכי דין ופעילים חברתיים. מבין הכותבים הבולטים מהרשות השופטת שמאמריהם פורסמו בכתב העת: שופטי בית המשפט העליון פרופסור אליקים רובינשטיין, פרופסור דפנה ברק-ארז ופרופסור עופר גרוסקופף, שופטי בית המשפט המחוזי בתל אביב-יפו ד"ר מיכל אגמון-גונן וד"ר גרשון גונטובניק ושופט בית משפט השלום במחוז תל אביב, איתי הרמלין. בכרכים אחדים פורסמו רשימות של עורכי המשנה בכרך – תלמידות ותלמידי תואר ראשון למשפטים: בין אם כמבוא לכרך ובין אם כמאמר. לצד זאת, מפרסמים בכתב העת גם חוקרים וכותבים שאינם משפטנים, אשר תחום מומחיותם או עיסוקם נוגע לנושאו של הכרך. בכמה מכרכי כתב העת מופיעים מדורים שונים. המרכזי שבהם, "בגוף ראשון", כולל פרסומים ורשימות קצרות של מי שהייתה להם נגיעה משפטית מעשית לנושא הכרך, וכן ראיונות קצרים במתכונת זו, שנערכים על ידי עורכי הכרך.
פרסומי כתב העת > כרכים שיצאו לאור במסגרת סדרת הספרים

עד להפיכת סדרת הספרים "משפט, חברה ותרבות" לכתב עת, יצאו לאור 13 כרכים שונים כספרים עצמאיים, כמפורט להלן:
טכנולוגיות של צדק: משפט, מדע וחברה – עורך: שי לביא; עורכי משנה: גל וינגולד, אלעד פרנקל, הילה שמיר (2003)
משפטים על אהבה – עורכות: ארנה בן-נפתלי וחנה נוה; עורכי משנה: נמרוד אביעד, ג'ניפר שקבטור (2005)
שקט, מדברים! – התרבות המשפטית של חופש הביטוי בישראל – עורך: מיכאל בירנהק; עורכי משנה: רונן וודלינגר, מיכל פרי (2006)
העצמה במשפט – עורכים: מימי אייזנשטדט וגיא מונדלק; עורכי משנה: רונן זיו, ענבל מימון-בלאו (2008)
קהילות מגודרות – עורך: אמנון להבי; עורכת משנה: רתם רוזנברג (2010)
האם המשפט חשוב? – עורכות: דפנה הקר ונטע זיו; עורכי משנה: דורית לוין וולף, יניב רון-אל (2011)
רשת משפטית: משפט וטכנולוגיית מידע – עורכים: ניבה אלקין-קורן ומיכאל בירנהק; עורכי משנה: ישראל (רולי) בר, שני שלם (2010)
זהות יהודית – עורכים: אשר מעוז; אביעד הכהן; עורכי משנה: דלית קן-דרור פלדמן, עמית איתי (2014)
פרוצדורות – עורכים: טליה פישר, יששכר רוזן-צבי; עורכות משנה: כרמל בן-צור, יאנה רבינוביץ (2014)
מסדירים רגולציה: משפט ומדיניות – עורכים: ישי בלנק, דוד לוי-פאור ורועי קרייטנר; עורכי משנה: איילת הוכמן, אלון חספר, דן לרגמן (2016)
משפט, מיעוט וסכסוך לאומי – עורכים: ראיף זריק ואילן סבן; עורכי משנה: ניצן גרין, איה מרקביץ', יואב שחורי (2017)
לחם חוק: עיונים במשפט ואוכל – עורכים: אייל גרוס ויופי תירוש; עורכי משנה: רביע אגבריה, מיכל דניאלי, דנה צוק (2017)
משפט צדק? ההליך הפלילי בישראל – כשלים ואתגרים – עורך: אלון הראל; עורכי משנה: דפני בר-נתן, דביר יוגב, איילת כרמלי (2018)
פרסומי כתב העת > כרכים שיצאו לאור במסגרת כתב העת

כרך א: המשפט והחרדים בישראל, עורכים: יורם מרגליות וחיים זיכרמן; עורכי משנה: לימור מורד, שירה לוקסנבורג, מיכאל קגזנוב (2018)
כרך ב: מן הפרט אל הכלל: פרטיות וחברת המעקב, עורך: מיכאל בירנהק; עורכות משנה: סתיו כרמל, נעם פיינסטון (2019)
כרך ג: משפט ורגשות, עורכים: יורם שחר ואורית רוזין; עורכי משנה: ספיר חי, יונתן חסדאי, סתיו צרפתי (2020)
כרך ד: משטרה ושיטור, עורכות: תמר קריכלי-כץ ונעמי לבנקרון; עורכי משנה: הילה גולדשמיד, שי דרומי, עמוס עצמון (2021)
כרך ה: כלכלה, מוסדות ומשפט בישראל, עורכים: רון חריס ודרור גולדברג; עורכי משנה: יצחק בומבך, מטר בן ישי, סתיו גור (2022)
כרך ו: סחר בבני אדם. עורכות: הילה שמיר, מעין נייזנה, חני בן ישראל; עורכות משנה: אלונה גואטה, נגה מולד, עומר רוזנוקס (2023)
כרך ז: משפט והמפנה החומרי, עורכות: ליאורה בילסקי וענת רוזנברג; עורכי משנה: נתן ברגר, עומק צוק, אביגיל זייפמן (2024)
פרסומי כתב העת > כרכים שצפויים לראות אור בעתיד

כרך ח: אלגוריתמים, בינה מלאכותית והמשפט, עורכות: ניבה אלקין-קורן ומעיין פרל; עורכי משנה: מאיה דונר, נדב זק, אלונה צפריר (2025)
כרך ט: חוקה ופרוצדורה, עורכים: אלון קלמנט ויניב רוזנאי; עורכי משנה: גיל ארליך, עדן גלזר, יותם דואק (2026)
פרסים והערכה אקדמית

מאמרים אחדים שפורסמו ב"משפט, חברה ותרבות" הן כחלק מסדרת הספרים והן כחלק מכתב העת, זכו בשנים האחרונות בפרסים יוקרתיים על תרומתם לחקר המשפט בישראל וכביטוי למצוינות אקדמית. להלן יפורטו הפרסים והמאמרים הזוכים.
פרסים והערכה אקדמית > פרס אמנון גולדנברג לקניין רוחני מטעם מכון ש. הורוביץ לקניין רוחני

2017 - "משפט, מטבח עילי ותרבות: המקרה (המוזר) של הגנת זכות יוצרים על מנות גורמה" מאת עמרי רחום-טוויג (פורסם בכרך "לחם חוק: עיונים במשפט ואוכל"). הפרס הוענק במעמד נשיא בית המשפט העליון (בדימוס) אשר גרוניס והמשנה לנשיאת בית המשפט העליון חנן מלצר.
פרסים והערכה אקדמית > פרס צגלה למאמר מצטיין בעברית של חבר סגל צעיר

2018 - "'אנשים שקראו מאמר זה התעניינו גם ב -...': על הקשר בין פרטיות לפרופיילינג" מאת מיקי זר (פורסם בכרך ב', בנושא "מן הפרט אל הכלל: פרטיות וחברת המעקב").
2017 - "האיסור הפלילי על מין ביחסי מרות בעבודה: בין הגנה על אוטונומיה לאסדרה של סמכות" מאת גליה שניבוים (פורסם בכרך "משפט צדק? ההליך הפלילי בישראל – כשלים ואתגרים").
פרסים והערכה אקדמית > פרס הכתיבה ע"ש עו"ד מישל הלפרין ז"ל לעידוד כתיבה מקורית בזכויות האדם ועריכת דין חברתית

בראש ועדת הפרס מכהנת נשיאת בית המשפט העליון (בדימוס) דורית ביניש.
2018 - "'אחותי את לא פה לבד': חוויות של שונות מגדרית במערכת הענישה הפלילית" מאת עידו קטרי וליהי יונה (פורסם בספר "משפט צדק? ההליך הפלילי בישראל – כשלים ואתגרים"). הפרס זכה בקטגוריית "ציון לשבח".
2018 - "שאלה של פרטיות? הקלטה ללא ידיעת המוקלט ביחסי עבודה" מאת עידית צימרמן (פורסם בכרך ב, בנושא "מן הפרט אל הכלל: פרטיות וחברת המעקב"). הפרס זכה בקטגוריית "עידוד הכתיבה".
פרס מנחם גולדברג מטעם האגודה הישראלית למשפט העבודה
2018 - "שאלה של פרטיות? הקלטה ללא ידיעת המוקלט ביחסי עבודה" מאת עידית צימרמן (פורסם בכרך ב, בנושא "מן הפרט אל הכלל: פרטיות וחברת המעקב").
לקריאה נוספת

אשר מעוז, "על 'משפט, חברה ותרבות'", משפט, חברה ותרבות – טכנולוגיות של צדק: משפט, מדע וחברה, עמ' 5–6.
מאיר שמגר ואסתר חיות, "דברים לזכרו של חיים י' צדוק", משפט, חברה ותרבות – משפטים על אהבה, עמ' 9–12.
רונית ורד, הכל שפיט, חוץ מהסביח של עובד, באתר הארץ, 14 ביוני 2017
גרדה גלזר‏, אוכל, משפט ומה שביניהם, באתר וואלה, 26 ביוני 2017
הערות שוליים

↑  אליקים רובינשטיין, השקות עם העולם החרדי בשירות הציבורי, משפט, חברה ותרבות א, 2018, עמ' 21
↑  דפנה ברק-ארז, איסורי החזיר כמקרה של רגולציית מזון: בין עולם הרוח והעולם הכלכלי, משפט, חברה ותרבות - לחם חוק: עיונים במשפט ואוכל, 2017, עמ' 437-413
↑  עופר גרוסקופף וסלה חלבי, הפרה של הבטחת נישואין: מדגם ״הפיתוי הגברי״ לדגם ״שברון הלב״, משפט, חברה ותרבות - משפטים על אהבה, 2005, עמ' 156-107
↑  מיכל אגמון-גונן, האינטרנט כעיר מקלט?! הסדרה משפטית לאור אפשרויות העקיפה הטכנולוגיות וגלובליות הרשת, משפט, חברה ותרבות - רשת משפטית: משפט וטכנולוגית מידע, 2011, עמ' 244-207
↑  גרשון גונטובניק, קבוצות מיעוט המבקשות מהמדינה לסגור עצמן: חומות משפטיות, גדרות חברתיות והפליה בדיור, משפט, חברה ותרבות - קהילות מגודרות, 2010, עמ' 568-425
↑  איתי הרמלין, ייצוגו של לוחם חזבאללה מוחמד סרור, משפט, חברה ותרבות - האם המשפט חשוב?, 2010, עמ' 551-543
↑  שירה לוקסנבורג, לימור מורד ומיכאל קגזנוב, מהיכל התורה להיכל המשפט - על יחסי הגומלין שבין המשפט לבין החרדים בישראל, משפט, חברה ותרבות א, 2018, עמ' 9
↑  איילת הוכמן, אלון חספר ודן לרגמן, מדברים על רגולציה: על המושג "רגולציה" ומקומו במשפט הישראלי, משפט, חברה ותרבות - מסדירים רגולציה: משפט ומדיניות, 2016, עמ' 85-47
↑  דביר יוגב ואיילת כרמלי, קבלת החלטות בוועדת שחרורים: מבט ביקורתי, משפט, חברה ותרבות - משפט צדק? ההליך הפלילי בישראל – כשלים ואתגרים, 2018, עמ' 812-787
↑  רביע אגבריה, "מאבק עכוב מזעתר": צמחי המאכל מהמטבח הפלסטיני וחוקי הגנת הצומח בדין הישראלי, משפט, חברה ותרבות - לחם חוק: עיונים במשפט ואוכל, 2017, עמ' 533-497
↑  פרס אמנון גולדנברג לקניין רוחני - רשימת הזוכים
↑  פרס צגלה - רשימת הזוכים
↑  פרס כתיבה ע"ש עו"ד מישל הלפרין ז"ל - רשימת הזוכים
אביעזר בורשטיין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  7 בפברואר 1918 גובורובו, רפובליקת פולין 
 פטירה:  18 באוגוסט 1996 (בגיל 78) ירושלים 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מדינה:  ישראל 
 מקום מגורים:  כפר צבי סיטרין, ירושלים 
 תקופת הפעילות:  ? – 18 באוגוסט 1996 
 
אביעזר בורשטיין (7 בפברואר 1918–18 באוגוסט 1996) היה סופר ומחנך דתי ישראלי.
ביוגרפיה

נולד בגובורובו בפולין למרדכי וגיננדל בורשטיין. למד בישיבת חכמי לובלין והוסמך לרבנות.
בשנת 1947 נישא לרוזה רינגר. בשנת 1949 עלה לישראל. היה ממייסדי המוסד לנוער עולה "תלפיות" בירושלים וניהל אותו במשך מספר שנים. לאחר מכן שימש מנהל ישיבת "תורה ומלאכה" בכפר סיטרין.
הרב בורשטיין עסק בחקר תולדותיהם של גדולי הרבנים באלף השנים האחרונות. פרסם מספר ספרי ביוגרפיה על גדולי הרבנים מתקופות שונות. כמו כן פרסם בקביעות מונוגרפיות ומאמרים בנושאים שונים בעיתונות הדתית והחרדית, בעברית וביידיש.
היה מעורכי כתב העת 'זכור', ופרסם בו מאמרים שונים, ביניהם סיפור הצלתו ממוות במחנה הריכוז אושוויץ, בזכות קופסת שימורים.
לאחר שפרש מתפקידו בכפר סיטרין התגורר בשכונת רחביה בירושלים. זכה בפרס יקיר ירושלים.
חיים אישיים

היה נשוי לרוזה רינגר, ולהם ארבעה בנים: אברהם, מנחם, אוריאל בר אבן ונועם.
ספריו

מורי דעה, הוצאת א. ציוני, תש"ך
אדירי דעה, הוצאת א. ציוני, תשכ"א
גדולי דעה, הוצאת א. ציוני, תשכ"א
צדקת החכם: קורות חייו ותורתו של ... רבי נפתלי מרופשיץ : נלווה קונטרס "אמרי שפר" : ליקוט דברי תורה ואמרות מהר"ן / על ידי האדמו"ר ... מויזניץ, חיפה, תשכ"ו
האדמו"ר הרופא, תל אביב, תש"ל (על ר' חיים דוד ברנהרד)
בקרב חסידים: סיפורים חסידיים לרגלים ומועדי ישראל, ירושלים, תשמ"ט
ספר הזהב לבר מצווה, תל אביב, תשל"ב
חסידישע מעשיות, ירושלים, תשל"ז
חסידים דערציילן, תל אביב, תשל"ז
כן היה מהעורכים של ספרי היזכור לקהילות אושפיצין וגובורובו.