stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בלנקה קנאלס
התקוממות חיויה

כמתוכנן, בבוקר ה-30 באוקטובר 1950, המנהיגים הלאומניים בחיויה, שכללו את קנאלס, בן דודה אליו טורסולה, וקרלוס איריסארי - הוציאו את הנשק שהוסתר בביתה של קנאלס בבאריו קואבי, וחימשו את קבוצת הלאומנים שהתייצבו במקום. הם הובילו את הקבוצה במתקפה על תחנת המשטרה, ולאחר מכן השתלטו גם על בית הדואר, הציתו אותו, וחתכו את כל כבלי הטלפונים. קנאלס הובילה את המתקוממים לכיכר העיר, ושם הניפה את דגל פוארטו ריקו (פעולה שהייתה אסור על פי חוק), והצהירה על פוארטו ריקו כעל רפובליקה חופשית.
כשקיבלה קנאלס ידיעה שאיריסארי נפצע, הבהילה אותו לבית החולים באוטואדו, העיר השכנה.
הלאומנים הצליחו להחזיק בעיר למשך שלושה ימים, עד שהותקפו אווירית בידי כוחות חיל האוויר האמריקאי, וקרקעית בידי ארטילריה וכוחות רגליים אמריקאיים ושל המשמר הלאומי של פוארטו ריקו. הם נכנעו כשאלה הגיעו לגבולות העיר כדי למנוע הרס נוסף של חיויה ואובדן חיים.
בהתקוממות נהרג שוטר אחד ונפצעו שלושה אחרים. למרות שלא הייתה זו קנאלס שירתה בשוטר ההרוג, היא הואשמה ברציחתו, ונידונה בשל כך למאסר עולם ועוד שישים שנה.
כליאה ושחרור

ביוני 1951 הועברה קנאלס לבית הכלא הפדרלי אלדרסון בווירג'יניה המערבית. לכלא זה הועברה גם המהפכנית לוליטה לברון ב-1954, לאחר שהשתתפה בירי חמישה חברי קונגרס. ב-1967, לאחר 17 שנים בכלא, זכתה קנאלס לחנינה מאת מושל פוארטו ריקו, רוברטו סאנצ'ס וילייה. היא המשיכה בפעילותה למען עצמאות ארצה עד יום מותה.
מורשת

קנאלס נפטרה בביתה, אשר היה בית ילדותה, בשנת 1996.
את ביתה הפכו למוזיאון על שמה. שמה גם מופיע על לוח אבן שהוצב למרגלות אנדרטה לזכר ההתקוממות בחיויה.
בעלי דם חם

תמונה תרמית: של נחש אוכל עכבר, העכבר (באדום) חם יותר מהסביבה בצבע כחול לעומת הנחש
"בעלי דם חם" הוא שם מיושן לבעלי חיים הומיאותרמיים, המסוגלים לשמור על יציבות טמפרטורת הגוף בטמפרטורות סביבה משתנות, על ידי ויסות תהליכים מטבוליים.
כאשר מתייחסים ל"בעלי דם חם" מתכוונים לציפורים ויונקים המקיימים שני תנאי תרמורגולציה: אנדותרמיה (אנ'), ו-Tachymetabolism. לשאר בעלי החיים דרגות שונות של תרמורגולציה שאיננה הומיאותרמית.
"בעלי דם חם" התפתחו כנראה כיצורי לילה ופעלו בזמנים בהם "בעלי דם קר" נאלצו להאט את פעילותם, בהיעדר שמש לחימום גופם.
מונחים

באופן כללי, שני מושגים מתחום התרמורגולציה מקושרים ל"בעלי דם חם":
אנדותרמיה – (אנדו= פנימי. תרמו= חום) זהו מצב שבו טמפרטורת הגוף נשמרת בתחום צר, למרות שינויים סביבתיים, בעזרת תהליכים פנימיים בלבד, ללא תלות במקור חום חיצוני.
Tachymetabolism – שמירה על קצב גבוה של המטבוליזם, אפילו במצב מנוחה. תכונה זו מאפשרת מעבר מהיר בין מצב מנוחה לערנות. יצורים בעלי יכולת כזו זקוקים למזון רב, ולרוב אינם מסוגלים לצום לתקופות ארוכות כפי שמסוגלים זוחלים "בעלי דם קר".
ויסות חום הגוף אצל הומיאותרמים

חום נוצר בגוף בעיקר ברמת השרירים ובאברי גוף פנימיים, מתחת לשכבות מבודדות של עור ושומן תת-עורי, תוך ניצול מזון, על ידי נשימה תאית. כאשר הדם עובר דרך האיברים הללו הוא מתחמם ומתקרר כשהוא עובר קרוב לפני שטח הגוף, אם טמפרטורת הסביבה נמוכה מטמפרטורת הגוף. בבעלי חיים הומיאותרמיים מתקיים ויסות חום פיזיולוגי, המבוקר על ידי אזור ההיפוטלמוס במוח.
ויסות חום הגוף בתנאי חום:
-התרחבות כלי הדם ההיקפיים, שגורמת לקרינת חום אל מחוץ לגוף. הגברת זרימת הדם לאזורים היקפיים גם מעלה את הולכת החום לסביבה.
- הגברת ההזעה- התנדפות הזיעה מורידה את טמפרטורת הגוף. בעלי חיים נטולי בלוטות זיעה משיגים אפקט דומה על ידי הלחתה, או ליקוק הפרווה. מצד שני, פעולות אלו גורמות לאיבוד מים, שעלול לסכן את חייהם של יצורים החיים באזורים צחיחים. במצבים כאלה, גם הומיאותרמיים מחפשים מסתור מפני השמש במהלך היום ומרכזים את פעילותם בשעות הלילה
-ירידה בקצב המטבוליזם
-עליה בקצב הנשימה, להוצאת האוויר החם מהריאות
ויסות חום הגוף בתנאי קור - בתנאי קור, המשימה העיקרית היא לא לאבד חום לסביבה
-התכווצות כלי הדם ההיקפיים ועל ידי כך צמצום זרימת הדם ההיקפית. פעולה זו מקטינה את אובדן חום הגוף אל הסביבה הקרה. כשטמפרטורת העור יורדת מתחת לעשר מעלות צלזיוס, כלי הדם הקרובים לפני העור מתרחבים ונחסמים לסירוגין, וכך נמשכת אספקת הדם לעור תוך פרקי זמן קצרים, מבלי לאבד חום רב לסביבה.
-עליה במטבוליזם-בתנאים של קור מתון, משמשת העלאת קצב חילוף חומרים לייצור חום נוסף
-ירידה בקצב הנשימה
-הרעדת שרירים-23 מעלות צלזיוס היא טמפרטורה הקריטית בה מתחיל רעד. רעד שרירים מגדיל את תפוקת החום פי 2 עד פי 5 יחסית לרמה הבסיסית.
- התפתחות שכבת שומן עבה, תת-עורית. אצל דב הקוטב עובי שכבת השומן היא כ-10 סנטימטר
- תרדמת חורף המלווה בירידה במטבוליזם
- אצל יונקים בעלי פרווה, הפרווה סומרת תודות להתכווצות בלתי רצונית של שרירים בבסיס השערות. הפרווה הסומרת לוכדת שכבת אוויר המשמשת בידוד נוסף לגוף. אצל האדם, שהוא חסר פרווה, ניתן להבחין בשריד אבולוציוני של תופעה זו במה שנקרא "עור ברווז". שרירים בעור עדיין מתכווצים בקור, בניסיון לסמור את הפרווה, שכבר התנוונה.
מקרה יוצא דופן התגלה אצל החולד העירום. מכרסם זה, המצוי במזרח אפריקה, חי עמוק מתחת לאדמה, בסביבה של ריכוז חמצן נמוך מאד. הוא יכול לשרוד ללא חמצן כלל במשך 20 דקות, ועד 5 שעות באווירה מעוטת חמצן. הוא עושה זאת על ידי השהיית תנועה, הורדה דרסטית של הדופק והפחתת נשימות. התוצאה של שינויים אלה היא ירידה ברמת המטבוליזם ובטמפרטורת הגוף. כך הוא מוריד את צריכת האנרגיה ומסתפק בנשימה תאית מינימלית. התופעה היא חלק משגרת חייו של החולד, ומלווה בשינויים תדירים בטמפרטורת הגוף שלו, למרות השתייכותו למחלקת היונקים, המצטיינים בשמירה על חום גוף קבוע.
קראו גם

תרמורגולציה
בעלי דם קר
הערות שוליים

1 2  רעיה אילן, חילוף חומרים בתא וגלגולי אנרגיה בעולם החי והצומח, ירושלים: יפתח, 1996, עמ' 176–187
↑  Strauss, Bob, The Basics of Mammalian Temperature Regulation, Thought.Co- Longlife learning, ‏מרץ 2019
1 2 3  ורד שפירא, כך מתחממים בימים קרים, באתר מכון דוידסון- הזרוע החינוכית של מכון ויצמן, ‏ינואר 2017
↑  החולד העירום הוא השורד האולטימטיבי, באתר ‏מאקו‏, 9 במאי 2017
ברכיפלמה

| ברכיפלמה |
| --- | --- |
 טרנטולה אדומת רגליים מקסיקנית (B. emilia)
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: עכבישנים
סדרה:: עכבישאים
תת־סדרה:: אופיסתותלה
משפחה:: פרווניתיים
סוג:: ברכיפלמה
שם מדעי
 Brachypelma ‏סימון, 1891

ברכיפלמה (שם מדעי: Brachypelma) הוא סוג של טרנטולות ממשפחת הפרווניתיים. סוג זה כולל מספר מינים של טרנטולות.
מאפיינים

המינים השייכים לסוג זה נפוצים בחלקים של מרכז אמריקה. הרס סביבת המחיה הטבעית וסחר בבעלי חיים לצורך גידול כחיות מחמד הביא את סוג זה של עכבישים להפוך לאחד מפרוקי הרגליים הבודדים המוגנים בחוקים הנובעים מאמנת וושינגטון. טרנטולות אלה הן רגועות וקל להחזיקן בטרריום. המינים המפורסמים ביותר הם הטרנטולה אדומת הברכיים המקסיקנית (B. smithi), טרנטולה מקורזלת (B. albopilosum), טרנטולה אדומת רגליים מקסיקנית (B. emilia) ומינים נוספים. טרנטולות אלה ייזונו כמעט על כל בעל חיים הקטן מהן, כגון חרקים, יונקים קטנים, זוחלים שונים, צפרדעים ואף דגים קטנים. מינים אלו, כמו רוב סוגי הטרנטולה, יאכלו גם את בני מינם אם יוחזקו יחד באותו הכלי, ולכן יש להפריד ביניהם, אם כי ניתן לאחד בין שתי טרנטולות לצורך זיווג, תוך הקפדה להרחיק את הזכר מיד בסיום.
מחזור חיים

עכבישים אלה מתבגרים לאט ותוחלת חייהם נעה סביב 20 שנה לנקבות. במהלך החודשים הראשונים לאחר שיבקעו מהביצים (בין 100 ל-600 ביצים בכל הטלה), יתנשלו העכבישונים מדי שבועיים ולאחר מכן פחות ופחות. ברכיפלמה בוגרת תתנשל אחת לשנה. טרנטולות אלה מגיעות לבגרות מינית בסביבות גיל חמש.
התנהגות

בשל מזגן הרגוע וגודלן משמשות טרנטולות מסוג ברכיפלמה פעמים רבות בסרטים הוליוודיים שונים (דוגמת סרטי אינדיאנה ג'ונס והמומיה חוזרת). ברוב המקרים מדובר במין טרנטולה אדומת הברכיים המקסיקנית או טרנטולה אדומת רגליים מקסיקנית, אם כי לעיתים משתמשים בGrammostola rosea היקרה פחות שהיא רק מעט יותר אגרסיבית. כמעט לא מוכרים מקרים שבהם טרנטולות מסוג ברכיפלמה נשכו אדם, אך הן ימהרו לבעוט מבטנן שערות צורבות כאקט של הגנה עצמית. שערות אלה הן צורבות פחות מאלו של סוגים אחרים של טרנטולות, כמו אלו של תראפוזה בלונדי למשל.
מינים

נכון לחודש יולי 2017 מסווגים תחת הסוג המינים הבאים. החלוקה לשתי קטגוריות מתבססת על החלוקה שהוצעה במאמר של Turner et al שפורסם בשנת 2017. על פי המאמר הסוג ברכיפלמה כולל למעשה שני סוגים נפרדים, אדומי רגליים (ברכיפלמה) ואדומי בטן (שיוגדרו בעתיד תחת שם סוג חדש). נכון למועד זה לא הוצע שם סוג חלופי למינים אדומי הבטן.
ברכיפלמה אדומי רגליים
Brachypelma albiceps (פוקוק, 1903) — מקסיקו
Brachypelma auratum (שמידט, 1992) — מקסיקו
Brachypelma baumgarteni (סמית, 1993) — מקסיקו
Brachypelma boehmei (שמידט וקלאאס, 1993) — מקסיקו
Brachypelma emilia (וייט, 1856) — מקסיקו
Brachypelma hamorii (טסמוין, קלטון וורדז, 1997) — מקסיקו
Brachypelma klaasi (שמידט וקראוס, 1994) — מקסיקו
Brachypelma smithi (פ' א' פ'-קיימברידג', 1897) — מקסיקו
ברכיפלמה אדומי בטן
Brachypelma albopilosum (ולריו, 1980) — קוסטה ריקה
Brachypelma andrewi (שמידט, 1992) — לא ידוע
Brachypelma aureoceps (צ'מברלין, 1917) — ארצות הברית (כנראה יובאה)
Brachypelma epicureanum (צ'מברלין, 1925) — מקסיקו
Brachypelma fossorium (ולריו, 1980) — קוסטה ריקה
Brachypelma kahlenbergi (רודולף, 2008) — מקסיקו
Brachypelma sabulosum (פ' א' פ'-קיימברידג', 1897) — גוואטמלה
Brachypelma schroederi (רודולף, 2003) — מקסיקו
Brachypelma vagans (אאוסרר, 1875) — מקסיקו, מרכז אמריקה
Brachypelma verdezi (שמידט, 2003) — מקסיקו
שני מינים שסווגו בעבר תחת הסוג ברכיפלמה הועברו בשנת 2015 לסוג Sericopelma
Sericopelma angustum (ולריו, 1980) — קוסטה ריקה
Sericopelma embrithes (צ'מברלין ואייווי, 1936) — פנמה
המין Brachypelma annitha (טסמוין, קלטון וורדז, 1997 — מקסיקו) שסווג בעבר כמין נפרד, מסווג כיום תחת המין B. smithi.
הערות שוליים

↑  Turner, Steven P.; Longhorn, Stuart J.; Hamilton, Chris A.; Gabriel, Ray; Pérez-Miles, Fernando; Vogler, Alfried P. (2017), "Re-evaluating conservation priorities of New World tarantulas (Araneae: Theraphosidae) in a molecular framework indicates non-monophyly of the genera, Aphonopelma and Brachypelma", Systematics and Biodiversity, 0 (0): 1–19, doi:10.1080/14772000.2017.1346719
↑  Gabriel, Ray; Longhorn, Stuart J. (2015), "Revised generic placement of Brachypelma embrithes (Chamberlin & Ivie, 1936) and Brachypelma angustum Valerio, 1980, with definition of the taxonomic features for identification of female Sericopelma Ausserer, 1875 (Araneae, Theraphosidae)", ZooKeys, 526: 75–104, doi:10.3897/zookeys.526.6315
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph444986
בעלי ברית (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  רוברט זמקיס 
 הופק בידי:  גרהם קינג סטיב סטרקי רוברט זמקיס
 תסריט:  סטיבן נייט 
 עריכה:  מיק אודסלי 
 שחקנים ראשיים:  בראד פיט מריון קוטיאר ליזי קפלן ג'ארד האריס
 מוזיקה:  אלן סילבסטרי 
 צילום:  דון בורגס 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 חברת הפקה:  סרטי GK, ImageMovers, פרמאונט 
 חברה מפיצה:  סרטי פרמאונט
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 23 בנובמבר 2016
 משך הקרנה:  124 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט מתח, סרט רומנטי, סרט דרמה, סרט מלחמה 
 הכנסות באתר מוג'ו:   pittcotillard
 www.alliedmovie.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
בעלי ברית (באנגלית: Allied) הוא סרט מתח בריטי-אמריקאי בבימויו של רוברט זמקיס, שכתב סטיבן נייט ובכיכובם של בראד פיט ומריון קוטיאר.
הסרט מבוסס על סיפור אמיתי של שני מתנקשים במלחמת העולם השנייה שבמהלך משימת התנקשות בפקיד גרמני התאהבו. הסרט יצא לאקרנים ב־23 בנובמבר 2016.
תקציר העלילה

בשנת 1942 במרוקו הצרפתית קצין המודיעין, מקס וטן (בראד פיט), מתאהב בלוחמת המחתרת הצרפתייה, מריאן ביז'ור (מריון קוטיאר), במהלך משימה מסוכנת בשטח אויב, כאשר השניים אמורים להרוג קצין נאצי מסוכן. מריאן גרה במרוקו כבר כמה חודשים ומדריכה את מקס על מנהגי האזור. הם נוסעים למטווח ומתאהבים שם. לאחר מכן הם נפגשים עם קצין תקשורת במרוקו ומקס מרשים אותו עם יכולותיו, בעקבות כך מריאן נאלצת לשקר שהוא עובד כרייה בפריז וכי הוא לא מדבר אנגלית. לאחר הצלחת המשימה, מקס מציע למריאן לטוס איתו ללונדון ולהיות אשתו, מריאן מקבלת אישור שהייה והשניים מתאחדים בלונדון, לאחר שהשניים מנהלים חיים נורמלים לחלוטין ואף נולדה בתם, אנה, נקרא מקס למדור תקשורת וריגול מיוחד ומתברר לו שחושדים באשתו כמרגלת גרמנייה (נאצית). מודיעים לו שכעבור 48 שעות ידעו סופית ואם זה יתברר כנכון הוא יצרך להוציא להורג את מריאן במו ידיו באשמת בגידה. הוא מגלה שהשמרטפית המבוגרת של אנה היא מרגלת של גרמניה הנאצית והיא איימה על בתם- ובעקבות כך אשתו ריגלה גם כן לטובת הנאצים (באי רצון). היא מסבירה לו את זה והוא סולח לה אך מדור התקשורת מגלה זאת ואומר למקס, שאם יתנגד להוציא להורג את מריאן, הוא בעצמו ייתלה. הם מתכננים לברוח (בעזרת אחד המטוסים בבסיס שבו עובד מקס) למדינה נייטרלית עם בתם אנה אך המשטרה סוגרת אותם שם ומצווה על מקס לרצוח את מריאן. הוא מתנגד אך מריאן מתאבדת במו ידיה.
צוות השחקנים

בראד פיט - מקס וטן
מריון קוטיאר - מריאן ביז'ור
ג'ארד האריס - פרנק הסלופ
מת'יו גוד - גיא סנגסטאר
ליזי קפלן - ברידג'יט וטן
אנטון לסר - עמנואל לומברד
אוגוסט דיהל - הובר
שרלוט הופ - לואיז
קאמי קוטן - מוניק
מריון ביילי - סינקלייר
סיימון מקברני - S.O.E
ג'וש דילן – קפטן אדם הנטר
הפקה

ב־6 בפברואר 2015 הודיעה חברת סרטי פרמאונט כי רוברט זמקיס יביים מותחן רומנטי במלחמת העולם השנייה בו יככב בראד פיט וסטיבן נייט יכתוב את התסריט המקורי.
ב־8 ביוני 2015 מריון קוטיאר לוהקה לשחק את הלוחמת הצרפתייה בסרט לצד פיט. באוגוסט אותה שנה מסר נייט כי התסריט יתבסס על סיפור אמיתי ושהצילומים יחלו בינואר 2016.
ב־28 בינואר 2016 ג'ארד האריס הצטרף לסרט וליזי קפלן הצטרפה לצוות השחקנים במרץ.
הצילומים העיקריים החלו בפברואר 2016 בלונדון. במאי עברו הצילומים לגראן קנריה, האיים הקנריים לסצנות המתרחשות בקזבלנקה.
פסקול

אלן סילבסטרי, ששיתף פעולה עם זמקיס בכל סרטיו, הלחין את המוזיקה לסרט.
בין דת ולאום: לקראת זהות לאומית ישראלית

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  יוסף אגסי 
 שפת המקור:  עברית 
 סוגה:  ספר עיון 
 הוצאה
 הוצאה:  אוניברסיטת תל אביב 
 תאריך הוצאה:  1984
 
בין דת ללאום: לקראת זהות לאומית ישראלית הוא ספר עיון מאת יוסף אגסי, שיצא בהוצאת פפירוס של אוניברסיטת תל אביב ב-1984. מהדורה שלישית יצאה בשנת 2019 בהוצאת עלו-עט (מספרי העמודים מתייחסים למהדורה הראשונה).
הספר דן בבעיית הזהות הלאומית של אזרחי מדינת ישראל, ומציע תוכנית להכרה פומבית בלאום חדש: הלאום הישראלי (או: האומה הישראלית, בהיות אומה מושג זהה ללאום; ולהבדיל מעם, שמציין מוצא אתני). על פי ההצעה, הלאום הישראלי יורכב מכל האזרחים של מדינת ישראל, שיש להם אתוס מדיני משותף - בדומה למדינות לאום אחרות בעולם המודרני. התוכנית שונה מהרעיון של מדינת כל אזרחיה (בגרסתה הטכנית) בכך, שהיא מתבססת על הכרה בשיתוף של תרבות, היסטוריה וטריטוריה משותפות של אזרחי המדינה. לטענתו של אגסי, חסרונה של הכרה בלאום ישראלי גורמת נזק זהותי ופוליטי, הן לתושבי ישראל והן ליהודים הגרים מחוץ לישראל, ועל כן שאלת הלאומיות הישראלית כל כך חשובה.
אגסי מדגיש, בספר זה ובפורומים אחרים, שאין לראות בהצעתו את האופציה היחידה לתיקונה של מדינת ישראל, מבחינת הפונקציה הלאומית שלה. הוא מפרט בספר את הפונקציה הרצויה, לדעתו האישית; אך יותר משחשוב לו לקדם את הפתרון שהוא מציע, חשוב לו להתחיל לקיים דיון מעמיק בשאלת הזהות המשותפת של אזרחי ישראל - דיון שמעולם לא התקיים.
תרגום של הספר לאנגלית פורסם בשנת 2013, בשם: Liberal Nationalism for Israel: Towards an Israeli National Identity. Franklin Classics Trade Press
רקע

הרעיון להכרה בקיומו של לאום ישראלי נבט אצל יוסף אגסי בעקבות פגישותיו עם הלל קוק, שהיה נציג הארגון הצבאי הלאומי בארצות הברית, וחבר האספה המכוננת של מדינת ישראל מטעם תנועת החרות. בישיבתה ביום 16 בפברואר 1949 (יומיים בלבד לאחר ישיבתה הראשונה), האספה המכוננת קיבלה את חוק המעבר, ובכך הכריזה על עצמה ככנסת הראשונה של מדינת ישראל, מבלי שהציבור הכללי בחר בה לכך. לטענתו של קוק וערי ז'בוטינסקי עמיתו לסיעה, שנכחו בישיבה, המעשה היווה הפיכה כנגד המשטר הדמוקרטי, והפרה של התחייבותה של האספה לחוקק חוקה, ולאחר מכן לפזר את עצמה כדי להעביר את הבחירה לציבור. מיד בעת המעשה, הכריז קוק בתרעומת: "זהו פוטש!". אמירה זאת נמחקה מדברי הכנסת[דרוש מקור].
אגסי פגש את קוק באמצע שנות ה-70 של המאה ה-20, תקופה בה עסק אגסי בחקר מחשבה מדינית, וחיפש תוכנית מדינית לישראל. אגסי השתכנע מהצעתו של קוק לכונן לאום ישראלי. מאז טוען אגסי בעקביות, שאירוע ההכרזה על כינון הכנסת שבה נכח קוק גרמה לבכיה לדורות, בכך שהוחמצה הזדמנות היסטורית לעצב את מדינת ישראל כמדינת לאום מודרנית.
האנומליה של מדינת ישראל

על פי תפיסתם של קוק ושל אגסי, מדינת ישראל מגדירה את עצמה כמדינתו של העם היהודי, וזאת בשעה שרובו של העם היהודי לא חי בה, איננו שותף בחובות האזרחיות שלה, ואינו נושא בתוצאות של בחירותיו. מצב זה גורם נזק כפול, ואף משולש: לציבור הישראלי היהודי - הוא יוצר זיקה בלתי ברורה (מבחינה פוליטית) עם יהודים שאינם תושבי ישראל; ואילו תושבי המדינה שאינם יהודים סובלים מאפליה, בשל אי-השתייכותם ללאום שהמדינה היא שלו; וליהודים החיים מחוץ לישראל הוא יוצר בעיה של נאמנות כפולה, למדינת מושבם ולמדינת ישראל - מצב שבו אכן מואשמים היהודים מדי פעם במדינות מגוריהם.
לעומת מצב אנומלי זה, המצב הרצוי הוא של מדינת לאום מודרנית, שבה הלאום זהה לאזרחות, ונפרד מן המוצא האתני ומן הדת. במדינת לאום כזו, קיימת הכרה בקיומה של קבוצה מדינית, המתאפיינת בשיתוף של תרבות, היסטוריה, בדרך כלל גם שפה עיקרית, ובכל המקרים - טריטוריה עם גבולות ברורים, ויחסים מוגדרים עם מדינות העולם האחרות. כך למשל, המדינה הצרפתית היא מדינתם של כל הצרפתים החיים בה, והשותפים למכלול של ערכים, היסטוריה ומסורת תרבותית, ללא הבדל של מוצא אתני או דת - ולא של אנשים ממוצא צרפתי שבחרו לחיות מחוץ לצרפת.
מדינת ישראל הוקמה כדי לפתור בעיה פוליטית של אותם יהודים שרצו בשלטון עצמי; אולם בהמשך הדברים היא הוגדרה (לטענתו של אגסי - כתוצאה של תאונה היסטורית) כמדינתו של כל העם היהודי. כתוצאה מכך, במקום לפתור את בעיית היהודים המפוזרים בעולם בלא מסגרת מדינית - מדינת ישראל יצרה בעיה יהודית נוספת. בין היתר, אגסי מאפיין בעיה זו בקביעה, שישראל היא מדינה שאינה מכירה באומתה, ועל כן לבני האומה הזאת אין חירות לאומית. אי-ההכרה בבעיית הזהות הלאומית של תושבי ישראל מונע לחלוטין כל דיון בבעיה, וכל עוד הבעיה קיימת הדבר מסכן את עצם קיומה של ישראל כמדינה שוויונית וליברלית.
גורם נוסף לאנומליה של ישראל, לדעת אגסי, הוא הזיקה שיצרו ראשי מפלגת מפא"י, מייסדי המדינה, בין לאומיות לבין לאומנות, זיקה שבעקבותיה הם לא הסכימו לאפשרות קיומה של לאומיות ליברלית. לטענתו של אגסי, הסתירה המלאכותית שבין לאומיות לבין ליברליות משתיקה כל ניסיון למחשבה מדינית רציונלית.
חלקי הספר > טרגדיה של אומה

בחלק זה אגסי מתאר בקצרה את פעילותו של הלל קוק בארצות הברית, וקושר אותה להצעתו לכינונו של לאום ישראלי.
אגסי מציין, שבהיותו פילוסוף, הוא אינו אוהב לתאר את הרעיונות או את ההיסטוריה באופן פשטני (כלשונו: "בצבעים עזים"), ומעדיף בדרך כלל להעמיד מסגרת כללית כדי לקיים דיון שיטתי, שיאפשר להתבונן בבעיות מנקודות מבט שונות ומנוגדות. אך בבואו לתאר את רעיון הלאום הישראלי, הוא חורג ממנהגו הזה, ומתאר את הלל קוק באופן מעט סכמטי, בעיקר בגלל רצונו להניע את הציבור בישראל לקראת שינוי דרסטי בתפיסת עולמו.
במכתבו של פיטר ברגסון (הלל קוק) אל חיים ויצמן, הוא הציע שהמדינה שתקום תהיה מיועדת לבני האומה העברית, כלומר: ליהודים וללא-יהודים בארץ ישראל, וליהודים חסרי המולדת באירופה; ואילו ליהודי ארצות הברית (שהיוו אז את הקהילה היהודית החזקה מחוץ לארץ ישראל) הוא ממליץ לא להיכלל באומה זו, כדי שלא ייקלעו לסכסוך פנימי.
בקונגרס הציוני ה-22, שהתכנס ב-1946, ושהיה האחרון לפני כינונה של מדינת ישראל, התקבל גינוי לוועד ההצלה של קוק; וזאת בין היתר בגלל ההבחנה שעשה בין יהודים לבין עברים. אולם, אגסי מציין שהבחנה זו נעשתה בנאום המרכזי של הקונגרס עצמו, על ידי הנואם הראשי, דוד בן-גוריון, שהתנגד הן למדינה יהודית-תאוקרטית (מדינת הלכה), והן למדינה שאזרחיה הם כל היהודים בעולם.
אגסי קורא לחקור את מהלך הקונגרס באופן היסטורי-מיומן, כדי לחשוף את ההשתקה של הפעילות של קבוצת ברגסון, ואת תרומתה להגעה להחלטה להכריז על עצמאות - וזאת כשנה בלבד אחרי הקונגרס, שבזמן קיומו איש לא האמין שההכרזה תהיה קרובה כל כך.
חלקי הספר > תוכנית עדכנית לאומה הישראלית

בחלק האחרון מציע אגסי תוכנית מפורטת, להפיכתה של מדינת ישראל למדינה של הלאום הישראלי, במתכונת של דמוקרטיות ליברליות מודרניות.
לדבריו: "גם אם תיושם הצעה זו... ותיכשל - יהיה בכך יתרון עצום על חוסר היוזמה הישראלי הנוכחי, המזיק לישראל... מטרת ההצעה: לאפשר לישראל להתמודד עם בעיותיה באופן דמוקרטי."
בין יתר פרטי התוכנית, אגסי מונה כצעד הכרחי את עדכונו של חוק השבות, שגורם נזק לכל המעורבים בחיי מדינת ישראל.
החוק מפלה את אזרחי ישראל שאינם יהודים, מפני שהוא מקנה אזרחות רק מכוח השתייכות אתנית. כתוצאה עקיפה מכך, באופן מעשי הוא מעמיד בספק את נאמנותם של אלה שאינם יהודים (שהרי הם אינם זכאים לאזרחות אוטומטית כזו).
ליהודים בישראל החוק יוצר תודעה שהיהודים בישראל הם רק "חיל חלוץ" בשירותו של כל העם היהודי, ועל כן אין למדינה חובות ספציפיות לדאוג דווקא לרווחתם של תושביה - באשר היא נועדה להיות מדינת העם היהודי כולו. הדור הצעיר במדינה מפתח טינה ליהודי התפוצות, שלדעתו אינם נושאים בנטל באופן שווה; ואילו היהודים בתפוצות חשים שדרישות הישראלים מהם מוגזמות, ושמטילים עליהם אחריות לליבוי הסכסוך של ישראל עם שכנותיה, והם מפתחים תחושות זרות; יש סכנה שיתרחקו מהיהדות, או מהקשר שלהם לישראל.
בדומה לאפקט של החוק על אזרחי ישראל שאינם יהודים - הוא מעורר ספק גם בנאמנותם של יהודי התפוצות, למדינות מגוריהם. 
אגסי כותב: "ישראל רואה עצמה כמדינה השייכת לדת-עם, ומשום כך מסרבת (באמצעות חוק השבות) לראות את יהודי האומות האחרות כבני אותן אומות לכל דבר" (עמ' 255). על כן, אגסי לא מציע לבטל את חוק השבות, אלא לתקנו כך שיעניק הגנה ליהודים נרדפים, אם יהיו כאלה בעתיד; אולם כך שהוא לא יהווה בסיס לאזרוח אוטומטי של כל יהודי בעולם. כדבריו בפרקי הסיכום: "חוק יסוד (שיהיה תחילתה של חוקה)... יקבע עקרונית תנאי הגירה והתאזרחות מתאימים. בנוסף לכך, תקבענה ממשלות ישראל בעתיד מגבלות מספריות כנדרש, אך אלה לא תפלינה לרעה בני או בנות דתות אחרות או בני או בנות עמים וגזעים שונים, מלבד מכך שתהיה העדפה של מהגרים הידועים במקומותיהם כיהודים. במסגרת חוק יסוד זה, יהיה תחליף לחוק-השבות שיבטיח דלת פתוחה לכל המחפשים מפלט בישראל משום היותם נרדפים כיהודים, כדי שישבו קבע בישראל ואף יוכלו להתאזרח בה ככל תושבי-קבע" (עמ' 220).
רעיונות עיקריים

יש להכיר בקיומו של לאום ישראלי, שמדינת ישראל היא מדינתו ותפקידה לדאוג לקיומו הבטוח ולרווחתו. הלאום הישראלי כולל את כל אזרחי ישראל, ואינו כולל את בני העם היהודי שמחוץ לישראל.
כל חברה חופשית צריכה (בפועל ממש, ולא כמודל אפלטוני-אידיאלי) להעמיד כערכים עליונים הן את הפרט ורווחתו, והן את החברה (ולשם כך צריך לטפח רגש לאומי, שהוא תנאי הכרחי לליכודה של כל חברה אנושית). כדברי אגסי: "ההנחה (כאילו רק לאחד מהשניים: הפרט, או החברה, יש קיום של ממש)... היא חלום באספמיה, וכל מדע חברתי חייב להניח הן את קיום הפרט כעובדה, והן את קיום החברה כעובדה; ואם תתבקש מכך המסקנה, שייתכן חיכוך תמידי בין הפרט לבין חברתו, הרי שמסקנה זו מתאימה יותר למציאות חיינו, מאשר האוטופיות של המשכילים ושל הרומנטיקנים כאחד" (עמ' 63).
המשברים שעוברים על מדינות דמוקרטיות, מקורם בעיקר בעובדה שלא היה להן ביסוס מספיק בפילוסופיה חברתית ומדינית; וכל הניסיונות לתת ביסוס רעיוני כזה, על בסיס הפילוסופיה של תנועת ההשכלה או הפילוסופיה של הרומנטיקה - נכשלו שוב ושוב. משברים דומים עברו על הלאומיות, בגלל הבלבול בינה לבין לאומנות (עמ' 64).
בתחרות בין הזרמים השונים בתנועה הציונות, גבר קו הפעולה של הציונות המעשית, שהכניע אף את דרכו של מייסד התנועה, והמייצג הבולט של הציונות המדינית, בנימין זאב הרצל; כתוצאה מכך, רבות מההכרעות של ההנהגה נעשו מבלי שנלקחו שיקולים מדיניים ארוכי טווח באופן מספיק, ובין היתר: לא כוננה חוקה, ולא הוגדר הלאום שלמענו קמה מדינת ישראל.
חוק השבות היה חיוני לשעתו, כשיהודים נרדפו בגלל השתייכותם הדתית או האתנית. אולם כיום, החוק מזיק הן לאזרחי ישראל, והן ליהודים החיים מחוצה לה. על כן מציע אגסי לתקנו, כך שישמש רק למטרתו המקורית: הגנה על יהודים נרדפים.
ביחסים בין מדינת ישראל ליהודים בתפוצות, בעיקר בארצות הברית, ממשלת ישראל מגלה עניין רק בתרומתם הכספית והאנושית לישראל, ומעבר לכך מתעלמת מהאינטרסים הכוללים שלהם. בניגוד לכך, הלל קוק הביא את האינטרסים שלהם בחשבון, ולכן בין היתר לא דרש מהם לשלוח את בניהם לצבא היהודי שיזם.
ראו גם

גישות למאפייניה של מדינת ישראל
עם ככל העמים: ספר שכתב משה ברנט (תלמיד של הלל קוק), בהשראת "בין דת ללאום"
הערות שוליים

↑  בלשונו של אגסי: "החזון (של הציונות) היה אמנסיפאציה של היהודים... כיום, לא רק שנשארה האנומליה של העם היהודי המפוזר, אלא שזו אף קיבלה הצדקה רעיונית ומדינית מטעם מדינת ישראל, שכן היא מדינה שייחודה הוא היותה מרכז האנומליה."
↑  כתוצאה מתפיסתם זו, הם השתיקו את פעולותיו של הלל קוק בארצות הברית להצלת יהודי אירופה (מפני שקוק היה חבר האצ"ל, שנתפס כארגון לאומני ואף פאשיסטי). ניסיונות הצלה אלה "זכו" לגינוי רשמי בקונגרס הציוני העולמי ה-22 ב-1946.
↑  וכוונתו, שהפרט הוא הערך העליון על פי השקפת ה"השכלה" ההומניסטית, בעוד שהחברה היא הערך המועדף על פי התפיסה הרומנטית או הפאשיסטית.
ג'יימי לי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  15 במרץ 1983 (בת 41) דאלאס, ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2010 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת טקסס באוסטין 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'יימי לי (נולדה ב-15 במרץ 1983) היא קומיקאית ושחקנית אמריקאית.
ביוגרפיה

נולדה וגדלה בדאלאס, טקסס למשפחה ממוצא יהודי. היא בוגרת לימודי קולנוע, תיאטרון ותסריטאות מאוניברסיטת טקסס. לאחר סיום לימודיה עברה לניו יורק.
עם הגיעה לניו יורק עבדה במחלקת הפרסום בערוץ קומדי סנטרל ועזבה לאחר מכן כדי להתמקד בסטנדאפ. עבדה בצוות הכותבים בתוכנית The Marriage Ref. בשנת 2010 לי חוותה פריצה בקריירה כשהעפילה לשלב חצי הגמר בעונה השביעית של תוכנית הריאליטי Last Comic Standing ברשת NBC. לאחר מכן החלה לקיים הופעות בקולג'ים, הופיעה בתוכנית האירוח של קונאן או'בריאן, ביצעה תפקיד אורח ב-Chelsea Handler’s roundtable וכתבה לתוכנית Ridiculousness ב-MTV. בשנת 2021 נבחרה לי לאחת מהפנים החדשות מבין הקומיקאים במסגרת Just For Laughs.
לי הייתה חלק מצוות השחקנים בסדרה Girl Code ב-MTV. בנוסף הופיעה בתוכנית הלייט נייט של ג'יימס קורדן. היא הוציאה את הספר Weddiculous: The Unfiltered Guide to Being a Bride.
בשנת 2018 החלה לשחק בעונה השנייה של הסדרה "נופל וקם". קודם לכן שימשה ככותבת בסדרה.