stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מירקו שונדוב
ביוגרפיה

שונדוב נולד ב-15 בינואר 1962 בכפר בראצ'ביץ'. לאחר שקרואטיה הכריזה על עצמאותה מיוגוסלביה ב-1991, הוא הצטרף לצבא קרואטיה ולחם במלחמת העצמאות של קרואטיה.
בין השנים 1992–1995 הוא שימש כמפקד בריגדת המשמר ה-4. ב-1995 הוא מונה לראש מטה וסגן מפקד המחוז הצבאי ספליט. בהמשך אותה שנה הוא מונה למנהל החינוך הצבאי, ובין 1996–1998 שימש כסגן מפקד המחוז הצבאי סטון. בין 1998–2000 הוא שימש כמפקד המחוז הצבאי קנין. בין 2001–2003 שימש כמפקד פיקוד ההדרכה של הצבא הקרואטי. בין 2007–2011 שימש כמפקד האקדמיה הצבאית "פטר זרינסקי". לאחר מכן הוא נשלח לבריסל כנציג קרואטיה בוועדות הצבאיות של נאט"ו והאיחוד האירופי עד 2014. בין 2014–2016 הוא שימש כמפקח הצבא הקרואטי. ב-1 במרץ 2016 הוא מונה לראש המטה הכללי הקרואטי, וכיהן בתפקיד עד 1 במרץ 2020.
מנצור קרדוש

מנצור קרדוש (אבו תואפיק; נולד ב-1921) היה פעיל ערבי ישראלי של לאומיות ערבית בשנות ה-50 וה-60.
ביוגרפיה

קרדוש הוא בן למשפחה נוצרית אורתודוקסית אמידה. הוא למד בית הספר של הקווייקרים ברמאללה.
בהיותו בן 16 התייתם מאביו והוא ירש ממנו טחנת קמח גדולה ובית חרושת לקרח וגזוז. לאחר הקמת מדינת ישראל נפגעו עסקי המשפחה, המפעל הוסב לייצור גלידה וקרדוש הקים בית קפה בנצרת.
בשנות ה-50 קרדוש היה פעיל בהמפלגה הקומוניסטית הישראלית ונגד הממשל הצבאי על ערביי ישראל.
ביולי 1958 היה ממקימי החזית העממית לשחרור פלסטין והיה לחבר מזכירות החזית ומזכיר הסניף בנצרת.
ב-29 באוקטובר 1958 נעצר קרדוש. לטענת קול העם המעצר נבע מרצון למנוע אספת זיכרון להרוגי טבח כפר קאסם בביתו. בסוף יוני 1959 נעצר קרדוש כדי למנוע קיום אספה הקוראת לדון בבעיית הפליטים ואדמותיהם.
קרדוש היה מיוזמי ומעורכי השבועון אל-ארד והיה בין העורכים שהועמדו לדין על הוצאתו ללא רישיון. ההרשעה והקנסות לא שברו את רוחו של קרדוש והוא הודיע ביוני 1960 שיוציא מחדש את עיתון אל-ארד. בנובמבר 1961 היה ממארגני כנס שקרא לביטול הממשל הצבאי.
ב-13 בנובמבר 1964 נעצר לאחר שמסתנן מעזה סיפר בחקירתו שנשלח על ידי המודיעין המצרי להביא לקרדוש זהב למימון פעילות קבוצת אל-ארד.
בראשית דצמבר 1964 שוחרר בתנאים מגבילים בצו מנהלי שלא לצאת מנצרת ולשהות בביתו במהלך הלילה. הצו הוארך ביוני 1965 לשישה חודשים נוספים. באוגוסט 1965 הוא נכלל ברשימת הסוציאליסטים, של חברי אל-ארד לשעבר, להתמודדות לכנסת.
באפריל 1967 נפגש עם ז'אן-פול סארטר ולשאלתו על תמיכה בפעילות בלתי חוקית של אחרים ענה: "למרות החוקים הקשים שבהם נתונים הערבים בישראל, היינו מעודנו שומרי־חוק, ואף עמלנו קשות כדי לעצור את ערביי ישראל מלבצע פעולות בלתי־חוקיות. הצלחנו בכך וזאת משתי סיבות: "אנחנו יודעים שממשלת ישראל היא שלטון דיקטטורי, ופעולות כאלו עלולות לעלות בחיי אנשים רבים, ואנו יודעים, שפעולות כאלה ימנעו כמאליהן את התחזקות היסודות היהודיים המתקדמים, המנסים להתקרב לערבים".
בשנת 1976 היה ממארגני ההפגנות של יום האדמה ובהמשך היה מראשי ועדת התיאום הלאומית שהוצאה אל מחוץ לחוק באפריל 1981. בפברואר 1979 נעצר בחשד למגע עם סוכן זר. הוא שוחרר לאחר מספר שבועות ותיאר את חקירתו כשיח פוליטי שחבל שהתנהל במעצר. בשנת 1980 פעל להקמת אוניברסיטה ערבית בגליל. בתחילת שנות ה-90 היה חבר בחזית הסוציאליסטית הערבית והתנגד להצבעה לכנסת.
הערות שוליים

↑  תרגיל באזרחות עמ' 15
1 2  אנשי האדמה חורשים מזימות, דבר, 4 במרץ 1960
↑  אלפים חותמים על גלוית הידידות, קול העם, 3 בספטמבר 1954
↑  קורא להגן על הגלידה הערבית, שערים, 25 במאי 1960
↑  סניגור "אל ארד" ביקש 3 שופטים, דבר, 19 באפריל 1960
↑  ועידה יהודית־ערבית תתכנס בנצרת בתביעה לביטול הממשל הצבאי המדכא וביטול גזירות "השטה הסגור", קול העם, 29 בינואר 1956
↑  קמה חזית ערבית בישראל, קול העם, 7 ביולי 1958
↑  מעצרים שרירותיים למניעת אסיפות מטעם החזית העממית, קול העם, 29 באוקטובר 1958
↑  הוגלו 6 מהחזית העממית, הצופה, 28 ביוני 1959
↑  עטאללה מנצור, 'שליח מסתורי' שולח 'הוראות' לעורכי שבועון ערבי בנצרת, הארץ, 2 בדצמבר 1959
↑  יוציאו מחדש את 'אל ארד', שערים, 16 ביוני 1960
↑  נמשכות ההכנות לקונגרס לביטול הממשל הצבאי, למרחב, 14 בנובמבר 1961
↑  מסתנן מעזה הביא זהב למימון פעולות "אל - ארד", מעריב, 15 בנובמבר 1964
↑  מרגל נידון לשש שנות מאסר, הַבֹּקֶר, 2 במרץ 1965
↑  שוחרר קרדוש מראשי אל-ארד, מעריב, 4 בדצמבר 1964
↑  הוארך צו הריתוק נגד מ. קרדוש, קול העם, 2 ביוני 1965
↑  "אל ארד" ברשימה לכנסת, חרות, 30 באוגוסט 1965
↑  שניים שנתקבלו אצל סארטר, מעריב, 3 באפריל 1967
↑  "ועדת התיאום הלאומית" הוכרזה ארגון בלתי הוקי, דבר, 17 באפריל 1981
↑  בית משפט השלום, מעריב, 27 בפברואר 1979
↑  יואל דר, תפילת הגשם, דבר, 18 במרץ 1979
↑  יצחק בן חורין, רוצים לאסוף תרומות להקמת אוניברסיטה ערבית בגליל, מעריב, 13 באפריל 1980
↑  למה לא להצביע, חדשות, 23 ביוני 1992
מלך האסיסטים של ה-NBA

| --- | --- |
 ענף:  כדורסל
 תאריך ייסוד:  1947
 מדינות משתתפות:  ארצות הברית ארצות הברית
 זוכה:  טייריס הליברטון
 הכי הרבה זכיות:  ג'ון סטוקטון (9)
 
מלך האסיסטים של ליגת ה-NBA הוא כינוי, ותואר בלתי-רשמי, הניתן לשחקן אשר סיים את העונה הסדירה עם ממוצע האסיסטים למשחק הגבוה ביותר בליגה. עד לעונת 1968/1969, הוענק התואר לשחקן אשר הוריד את סך האסיסטים הרב ביותר לאורך העונה, והחל מהעונה העוקבת הוא ניתן לשחקן בעל ממוצע האסיסטים הגבוה ביותר. על מנת לזכות בתואר, על שחקן להופיע לפחות ב-58 משחקים מתוך 82 משחקי העונה הסדירה.
ג'ון סטוקטון, אשר זכה בתואר מלך האסיסטים תשע פעמים, מחזיק בשיא הזכיות. מלבד סטוקטון, תשעה שחקנים זכו בתואר יותר מפעמיים: בוב קוזי (8), אוסקר רוברטסון (6), ג'ייסון קיד (5), סטיב נאש (5), כריס פול (5), קווין פורטר (4), מג'יק ג'ונסון (4), ראז'ון רונדו (3) וראסל וסטברוק (3). בעונת 1989/1990 קבע סטוקטון את שיא האסיסטים הממוצע בעונה (14.5), ובעונה שלאחריה קבע את שיא הליגה בסך אסיסטים בעונה (1,164).
ארבעה שחקנים שונים זכו בתואר מלך האסיסטים באותה עונה בה זכו באליפות ה-NBA: בוב קוזי (1957, 1959 ו-1960), ג'רי וסט (1972), מג'יק ג'ונסון (1987) ולברון ג'יימס (2020).
הערות שוליים

↑  דרישות הסף להכללה ברשימות סטטיסטיות, באתר basketball-reference.com
| מובילי הסטטיסטיקות בליגת ה-NBA |
| --- | --- | --- |
| מובילים עונתיים | מלך הסלים • מלך הריבאונדים • מלך האסיסטים • מלך החטיפות • מלך החסימות |  |
| מובילי כל הזמנים | הקלעים המובילים • הריבאונדרים המובילים • מוסרי האסיסטים המובילים • החוטפים המובילים • החוסמים המובילים • קלעי השלשות המובילים |  |
| מובילי כל הזמנים (פלייאוף) | הקלעים המובילים בפלייאוף ה-NBA • הריבאונדרים המובילים בפלייאוף ה-NBA |  |
| הישגים נוספים | מועדון ה-50-40-90 • משחק 100 הנקודות של וילט צ'מברלין • רשימת שיאי העונה הסדירה ב-NBA |  |
ג'ון סטוקטון, זכה בתואר 9 פעמים
בוב קוזי, זכה בתואר 8 פעמים
אוסקר רוברטסון, זכה בתואר 6 פעמים
ג'ייסון קיד, זכה בתואר 5 פעמים
סטיב נאש, זכה בתואר 5 פעמים
כריס פול, זכה בתואר 5 פעמים
מסיב מישבל

| --- | --- |

מסיב מישבל. צילום מצידו הצפוני
 מידע כללי
 גובה:  4,545 מ' 
 מדינה:  שווייץ שווייץ
 מיקום:  ואלה
 רכס הרים:  האלפים הפניניים 
 קואורדינטות:  46°05′37″N 7°51′33″E﻿ / ﻿46.093611111111°N 7.8591666666667°E﻿ / 46.093611111111; 7.8591666666667
  (למפת שווייץ מוגדלת) ברן בזל ז'נבה ציריך לוגאנו לוזאן לוצרן סנט גאלן כור צרפת גרמניה איטליה אוסטריה ליכ.מסיב מישבל(למפת שווייץ רגילה) ברן בזל ז'נבה ציריך לוגאנו לוזאן לוצרן סנט גאלן כור צרפת גרמניה איטליה אוסטריה ליכ.מסיב מישבל
 
מסיב מישבל הוא רכס באלפים הפיניניים, השוכן בין עמק מטר (Mattertal) ממערב ועמק סאס (Saastal) ממזרח מדרום לו ניתן למצוא את מסיב מונטה רוזה.
הפיסגה הגבוהה ביותר ברכס היא הדום שגובהה 4,545 מטרים, והוא ההר השלישי בגובהו באלפים והשני בשווייץ.
מקור השם של הרכס הוא קלשון בגרמנית עתיקה שם שניתן לו על ידי האיכרים המקומיים מכיוון שיש בו אוסף פסגות קרובות זו לזו. למעשה ליד פסגת הדום ישנן עוד שתי פסגות משנה קרובות.
מלבד פסגת הדום ברכס ישנן עוד 10 פסגות מעל 4,000 מטרים. בצידו המערבי (הפונה למטרטל) ישנם עשרה קרחונים ואילו בצידו המזרחי שבעה.
מורילו (כדורגלן)

מורילו סנטיאגו קוסטה דוס סנטוס (בפורטוגזית: Murillo Santiago Costa dos Santos; נולד ב-4 ביולי 2002 בסאו פאולו שבברזיל) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת נוטינגהאם פורסט.
קריירת מועדונים

מורילו גדל במחלקות הנוער של סאו קייטנו, ECUS, סאו ברנרדו, אוניאו ברברנסה וקורינתיאנס. בעונת 2023 ערך 11 הופעות ליגה בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל הברזילאית, והוסיף ארבע הופעות במסגרת גביע ליברטדורס.
מיכל רולה-ז'ימיירסקי

| --- | --- |

רולה-ז'ימיירסקי במדי מרשל של פולין
 לידה:  4 בספטמבר 1890 קרקוב, האימפריה האוסטרו-הונגרית האימפריה האוסטרו-הונגרית
 פטירה:  15 באוקטובר 1989 (בגיל 99) ורשה, הרפובליקה העממית הפולנית פולין
 מקום קבורה:  בית הקברות הצבאי פובונזקי 
 מדינה:  פולין 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית סן-סיר  Bartłomiej Nowodworski High School 
 השתייכות:  האימפריה האוסטרו-הונגרית האימפריה האוסטרו-הונגרית   פולין הרפובליקה הפולנית השנייה   ברית המועצות ברית המועצות   פולין הרפובליקה העממית הפולנית
 תקופת הפעילות:  1911–1927   1942 – 1949
 דרגה:   מרשל פולין
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה   המלחמה הפולנית-סובייטית   מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
 עיטור הניצחון (9 באוגוסט 1945)  עיטור הידידות בין העמים (1973)  מפקד ראשי בלגיון ההצטיינות (1945)  צלב גדול של לגיון הכבוד (1967)  עיטור לנין  Wound Decoration  Medal Rodła  מדליה להנצחת 100 שנים להולדתו של לנין  מדליה להנצחת 40 שנים לניצחון במלחמה הפטריוטית הגדולה 1941־1945  מפקד במסדר פולוניה רסטיטוטה  צלב הכסף של וירטוטי מיליטארי  מדליית הניצחון  מדליה להנצחת 30 שנים לניצחון במלחמת המולדתה הגדולה 1941-1945  אביר בלגיון הכבוד  הצלב הגדול עם כוכב של וירטוטי מיליטארי  קצין בלגיון הכבוד  מסדר נס העבודה, דרגה ראשונה  מדליה להנצחת 20 שנים לניצחון במלחמת המולדתה הגדולה 1941–1945  מדליית יובל ה-40 לפולין העממית  הצלב הגדול של מסדר פולוניה רסטיטוטה  מסדר הבונים של הרפובליקה העממית הפולנית  Medal "For Oder, Nysa and the Baltic"  גיבור יוגוסלביה  גיבור יוגוסלביה  לגיון ההצטיינות של ארצות הברית בדרגת לגיונר  מדליה על חיזוק הברית הקרבית  מדליית זהב להצטיינות בהגנה הלאומית  מדליית הניצחון והחירות 1945  מדליית יובל ה-30 לפולין העממית  מדליית המלחמה 1939-1945  צלב הפרטיזנים של פולין  מסדר צלב גרונוולד, דרגה 1  מסדר כתר הברזל 
 
מיכל רולה-ז'ימיירסקי (בפולנית: Michał Rola-Żymierski ,שמו במקור: מיכל ליז'ווינסקי – Michał Łyżwiński, כינויו המחתרתי: רולה; 4 בספטמבר 1890 – 15 באוקטובר 1989) היה מרשל פולין, מפקד הכוחות המזוינים הפולניים בחזית המזרחית במהלך מלחמת העולם השנייה, ושר ההגנה של פולין בשנים 1945–1949.
ביוגרפיה

רולה-ז'ימיירסקי נולד בקרקוב (אז בתחומי האימפריה האוסטרו-הונגרית, כיום בפולין) כמיכל ליז'ווינסקי בשנת 1890. בשנת 1910 התקבל ללימודים בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת קרקוב. בשנים 1911–1912 שירת בצבא, עבר קורס קציני מילואים. בשנת 1913 שינה את שמו לאחר שאחיו ביצע שוד ורצח מתוקשר בקרקוב. לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914 התגייס ללגיון הפולני במסגרת הצבא האוסטרו-הונגרי ולחם בחזית המזרחית כמפקד פלוגה ולאחר מכן כמפקד גדוד. בשנת 1917 הוא פרש מהצבא האוסטרו-הונגרי וחזר לקרקוב, שם השלים את לימודי המשפטים.
עם כינון פולין העצמאית בשנת 1918 הוא הצטרף לצבא הפולני החדש ומונה למפקד חטיבת חיל הרגלים. הוא נטל חלק במלחמה עם רוסיה הסובייטית, תחילה כמפקד חטיבה ולאחר מכן כמפקד דיוויזיה. את המלחמה סיים בדרגת קולונל.
אחרי המלחמה הוא נשלח לפריז, שם למד באקדמיה צבאית. אחרי חזרתו לפולין - קודם לדרגת גנרל ועבר לשרת במטה הכללי של צבא פולין. במהלך ההפיכה הצבאית של מרשל יוזף פילסודסקי בשנת 1926, הוא לחם לצד הממשלה כנגד אנשי פילסודסקי. בעקבות הפסד הממשלה ותפיסת השלטון על ידי פילסודסקי הוא הועמד למשפט צבאי ונמצא אשם באשמות מעוררות מחלוקת של שוחד והפרת אמונים. הוא הורד לדרגת טוראי, סולק מהצבא ונידון לחמש שנות מאסר.
אחרי שחרורו מן הכלא בשנת 1931, הוא גויס על ידי המודיעין הסובייטי והפך לחבר סודי במפלגה הקומוניסטית של פולין. בשנת 1938, לאחר הפילוג במפלגה הוא היגר לצרפת. למרות זאת, זמן קצר לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, הוא חזר לפולין והצטרף לתנועת ההתנגדות לכיבוש הנאצי. בשנת 1943 הוא מונה למפקד[דרושה הבהרה] של "גוורדיה לודובה" (לאחר מכן "ארמייה לודובה"), ארגון צבאי מחתרתי של המפלגה הקומוניסטית הפולנית. בעת פעילותו במחתרת היה ידוע בכינויו המחתרתי - רולה, אותו צירף לשם משפחתו לאחר המלחמה. בשנת 1944 העניקה לו הממשלה הפולנית הפרו-סובייטית חזרה את דרגת גנרל, אשר נשללה ממנו בשנת 1927. בתחילת 1945, לאחר שחרור רוב שטחה של פולין בידי הצבא האדום מונה ז'ימיירסקי למפקד העליון של הצבא הפולני העממי (צבאה של פולין הקומוניסטית) ולשר ההגנה בממשלה הזמנית (הפרו קומוניסטית). ב-3 במאי 1945 הוא הועלה לדרגת מרשל.
לאחר המלחמה המשיך ז'ימיירסקי לכהן כשר ההגנה של פולין, עד שנת 1949, כאשר הוחלף בתפקידו על ידי מרשל ברית המועצות קונסטנטין רוקוסובסקי. בשנת 1953, במסגרת מאבקי כוח במפלגת הפועלים המאוחדת הפולנית נאסר ז'ימיירסקי (בפקודת הנשיא בולסלאב ביירוט) והוחזק במאסר במשך שנתיים, מבלי שהוגש נגדו כתב אישום. לאחר מות הנשיא ביירוט שוחרר ז'ימיירסקי מהכלא.
בשנים 1956–1967 היה ז'ימיירסקי סגן הנשיא של הבנק הלאומי של פולין, לאחר מכן פרש לגמלאות. בשנת 1981 לאחר שראש ממשלת פולין, וויצ'ך ירוזלסקי הנהיג במדינה משטר צבאי, חזר שוב ז'ימיירסקי לפוליטיקה. לפי בקשתו אישית של ירוזלסקי הוא מונה להיות חבר בוועד המרכזי של מפלגת הפועלים המאוחדת הפולנית.
מיכל רולה-ז'ימיירסקי נפטר בוורשה ב-15 באוקטובר 1989.
מיכאיל בויארסקי

| --- | --- |

 לידה:  26 בדצמבר 1949 (בן 74) לנינגרד, רוסיה הסובייטית, ברית המועצות
 שם לידה:  Михаил Сергеевич Боярский 
 סוגה מועדפת:  דרמה והיסטוריה
 מדינה:  ברית המועצות, רוסיה 
 תקופת הפעילות:  מ-1973 
 עיסוק:  שירה
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנויות התיאטרון בסנקט פטרבורג (1972) 
 בן או בת זוג:  לריסה לופיאן 
 צאצאים:  יליזבטה בויארסקאיה, סרגיי בויארסקי 
 פרסים והוקרה:  מדליה להנצחת 300 שנים לייסוד סנקט פטרבורג (2003)  עיטור הידידות (רוסיה) (2001)  עיטור הכבוד של מולדובה (2011)  אמן מצטיין של רוסיה הסובייטית (1984)  עיטור ההצטיינות למען המולדת דרגה רביעית (2009)  אמן העם של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית (1990)  עיטור הכבוד של הפדרציה הרוסית (2020) 
 http://www.mboyarskiy.ru
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:   
 
מיכאיל סרגייביץ' בויארסקי (ברוסית: Михаил Сергеевич Боярский; ב-26 בדצמבר 1949) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה וזמר רוסי וסובייטי. בשנת 1990 הוענק לו תואר אמן העם של רוסיה הסובייטית.
ביוגרפיה

מיכאיל בויארסקי נולד בלנינגרד (כיום סנקט פטרבורג) ב-26 בדצמבר 1949, למשפחה של שחקני תיאטרון, סרגיי בויארסקי ויקטרינה מלנטייבה. סבו אלכסנדר בויארסקי היה כומר.
בויארסקי למד במכון הממלכתי הלנינגרדי לתיאטרון, מוזיקה וקולנוע ובקונסרבטוריון העירוני. הוא השלים לימודיו ב-1972 והחל בקריירה כשחקן תיאטרון והתפרסם בזכות משחקו במחזמר של גנאדי גלדקוב, "טרובדור וחבריו". הוא התפרסם במיוחד לאחר 1978 כשגילם את דמותו של ד'ארטניאן בסרט "ד'ארטניאן ושלושת המוסקטרים" ושב וגילם אותו גם בשלושה סרטי המשך.
בשנת 1974 התגייס לצבא ברית המועצות ושירת כמתופף בלהקה המוזיקלית של גדוד הארטילריה והרובאים הנפרד ה-41, בכפר צ'ורנאיה שבמחוז המשנה וסוולוז'בק במחוז לנינגרד. מאז השתתף בהפקות קולנוע וטלוויזיה רבות והשתתף גם בתוכניות בידור שונות.
לצד אנסטסיה זבורוטניוק השתתף בתוכנית "שני כוכבים" והגיע לגמר. משנת 1986 נחשב לשחקן הבית של תיאטרון לנסובייט בסנקט פטרבורג.
משפחתו וחיים אישיים

הוא נשוי ללריסה לופיאן (ילידת 1953) ויש לו ממנה בן: סרגיי בויארסקי, חבר הדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית ובת: יליזבטה בויארסקיה (ילידת 1985), שחקנית קולנוע וטלוויזיה ידועה, הנשואה לשחקן אחר, מקסים מאטבייב (יליד 1982), להם יש בן: אנדריי מאטבייב.
בויארסקי אוהד מושבע של מועדון הכדורגל זניט סנקט פטרבורג. הוא גם מעשן כבד וידוע כתומך נלהב בזכויות המעשנים והוא חבר באגודה להגנה על זכויות המעשנים.
פילמוגרפיה

| סרט / סדרת טלוויזיה | שנה | דמות | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| צוערי הצי 5 | 2022 | שבאלייה דה בריליה |  |
| צוערי הצי 4 | 2022 | שבאלייה דה בריליה |  |
| החתול השחור | 2016 | איגור גראנין | סדרת טלוויזיה |
| פטרבורג. באהבה | 2016 | שמאן |  |
| שרלוק הולמס | 2013 | המפקח לסטרייד | סדרת טלוויזיה |
| פיוטר הראשון: הצוואה | 2011 | דמיטרי קנטמיר | מיני-סדרות טלוויזיה |
| טאראס בולבה | 2009 | מויסיי שילו | מבוסס על ספרו של ניקולאי גוגול |
| שיבת המוסקטרים, או אוצר הקרדינל מאזארן | 2009 | ד'ארטניאן |  |
| מאושר | 2005 |  | מיני סדרה |
| האידיוט | 2003 | קלר | מיני-סדרה |
| אשלם מראש! | 2001 | מיכאיל רספיאטוב |  |
| חדר ההמתנה | 1998 | ויטיה | סדרה |
| המלכה מרגו | 1996 | מורוול | סדרת טלוויזיה |
| סודות המלכה אן, או המוסקטרים אחרי שלושים שנה | 1993 | ד'ארטניאן |  |
| המוסקטרים אחרי עשרים שנה | 1992 | ד'ארטניאן |  |
| טרטף | 1992 | טרטף |  |
| שגעונות | 1991 | ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה |  |
| לחיי צוערי הצי! | 1991 | דה ברילה |  |
| דון סזאר דה בזאן | 1989 | דון סזאר | סדרה |
| אמנות החיים באודסה | 1989 | מ. בויארסקי | תעודה |
| האסיר של שאטו ד'איף | 1988 | פרנאן מונדגו, רוזן מורסרף | עיבוד של הרוזן ממונה כריסטו |
| האיש מהבולבאר דה קפוצ'ין | 1987 | צ'רני |  |
| צוערי הצי, קדימה! | 1987 | שבאלייה דה בריליה | מיני סדרה |
| גבוה מהקשת | 1986 | אביו של אליק | סדרה |
| גאם-גאם | 1985 |  |  |
| גיבור הרומן שלה | 1984 |  |  |
| כרטיס יקר | 1983 |  |  |
| פפי | 1982 | אביו של פפי |  |
| מכס | 1982 | יורי חורונז'ב |  |
| נפש | 1981 |  |  |
| לאן הוא הלך! | 1981 |  |  |
| ספינת אוויר | 1979 | דיבוב |  |
| ד'ארטניאן ושלושת המוסקטרים | 1978 | ד'ארטניאן | מיני-סדרת טלוויזיה |
| ועדת החקירה | 1978 |  |  |
| כשהחלום מתגשם | 1978 |  |  |
| השף והזמרת | 1978 | ברמלייב (דיבוב) |  |
| כלב בתנומה | 1977 | תאודורו |  |
| גברילה הפראי | 1976 |  |  |
| הגור כחול | 1976 | שודד ים (דיבוב) |  |
קבלת מסדר הידידות מידי נשיא רוסיה ולדימיר פוטין. 22 בינואר 2002.
מורילו בקר

מורילו בקר (בפורטוגזית: Murilo Becker; נולד ב-14 ביולי 1983) הוא כדורסלן ברזילאי המשחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר בקבוצת מינאס טניס מליגת העל הברזילאית. גובהו 2.07 מטרים.
קריירה

בקר החל את דרכו בכדורסל המקצועני בקבוצת קוריאנתיאנס הברזילאית. לאחר מכן עבר לפרנקה סאו פאולו. ב-2005 הוא נרשם לדראפט ה-NBA, אך יצא ממנו בסופו של דבר. הוא שיחק בסאו פאולו במשך שלוש עונות, כאשר עונת השיא שלו הייתה 2006/2007, שבה הוא קבע ממוצעים של 16.6 נקודות ו-7.1 ריבאונדים למשחק והוביל את קבוצתו לגמר אליפות הליגה, בו היא הפסידה לאוניברסאו. הוא נבחר לחמישייה השנייה של העונה.
באוגוסט 2007 חתם בקר על חוזה של שלוש שנים במכבי תל אביב, קבוצה ישראלית המשחקת ביורוליג. עם זאת, הוא לא הצליח להשתלב בסגל הקבוצה, ועקב כך הושאל לאקדמיק סופיה, כאשר היה מועמד לעבור גם לעירוני רמת גן.
הוא הציג יכולת טובה במדי סופיה, ושיחק עימה אף בגביע יול"ב. במרץ 2008 הוא הוחזר למכבי תל אביב מההשאלה, לאחר פציעה של הסנטר המוביל שלה מרכוס פייזר שחייבה אותה להביא שחקן חיזוק. אף על פי כן, הוא לא שותף במדי מכבי גם לאחר חזרתו, ובסיום העונה חזר לברזיל, אל קבוצת מינאס טניס.
בקר הוא מהשחקנים המובילים של נבחרת ברזיל. הוא זכה עם הנבחרת במשחקים הפאן-אמריקאיים ב-2003 וב-2007, בזכות ניצחונות במשחקי הגמר על הרפובליקה הדומיניקנית ופוארטו ריקו בהתאמה. הוא שיחק מספר פעמים גם באליפות אמריקה בכדורסל, וזכה עם נבחרת ברזיל באליפות ב-2005.
בקר הוא בעל יכולת פיזית גבוהה וידוע כמצטיין בלקיחת ריבאונדים.
מורייבת

מוּרֵייְבֶּת (בערבית: المريبط, "אל-מֻרַ֫יְבַּט") הוא אתר ארכאולוגי בקרבת נהר הפרת בסוריה, ובסמוך לתל אבו הוריירה, מיישובי הקבע הראשונים בהם התפתחה החקלאות.
האתר נסקר לראשונה בשנת 1964. עונת החפירות הראשונה באתר התרחשה בשנת 1971 בראשות הארכאולוג הצרפתי ז'אק קוון (Jacques Cauvin). קוון הוחלף בשנת 1993 על ידי דניאל סטרודור. ביישוב נתגלו ארבעה שלבים עיקריים: השלב הנאטופי (10,600 - 9,600 לפנה"ס) שמקביל לתקופה הנאטופית המאוחרת, השלב החיָאמי (10,000 – 9,500 לפנה"ס) שמשתרע ברובו על השלב הנאטופי, השלב המורייבתי (9,500 – 8,800 לפנה"ס) והשלב הנאוליתי הקדם־קרמי אשר נמשך לתוך האלף ה־8 לפנה"ס.
מהמכלול הצורני באתר עולים טיפוס החודים חיאם, חלוואן, ירדן, ביבלוס ועמוּק. צורת הבתים המקובלת בכפר הייתה מעגלית, אולם לקראת תום התקופה הנאוליתית הקדם־קרמית א' חל מעבר לצורת בתים ריבועית. הבתים נבנו מלבני גיר וטיט. בתחילת התקופה המורייבתית הוקם "מבנה משותף" מעגלי אשר שימש לראשונה לאחסון דגנים, ואולי למטרות טקסיות. המבנה שמר על צורתו המעגלית גם כאשר סגנון הבניה הפך ריבועי. באותה התקופה, אומנם, המבנה החל לתפקד כמוקד דתי מובהק.
האתר ממוקם באזור מצומצם בתוך הסהר הפורה העשיר בצמחי בר אכילים כגון: שיפון, אפונה, חיטת אינקורן, חיטת אמר, בקיה, עדשים וחומוס. רוב הזנים האלו נמצאו במורייבת. השוואת עובי זרעי החיטה בין שכבה לשכבה מעידה על מגמת גדילה לאורך הזמן. ניתן לראות בכך עדות לטיפוח וגידול של הזן המסוים, אולם עד כה לא הוצגה טענה בעד ביות הצמחים. שור הבר  כנראה נצוד באזור זה בתקופות המוקדמות, ובתקופה המאוחרת בויתו הכבש, העז, החזיר והשור.
ממצאים אחרים מהאתר כוללים כדי אבן, ריהוט וסיכות נחושת. פסלוני אלות פריון נמצאו גם כן, וכיום הם מוצגים במוזיאון הלאומי של דמשק. בנוסף לכל אלו, נתגלו באתר אותות חימר קטנים. כלים אלו שימשו, לדעת החוקרים, כאמצעי תקשורת עתיק אשר קדם לכתב. השימוש בסימנים אלו אינו ייחודי למורייבת ואף היה שכיח באזור רחב בשעתו. לכל אות חימר צורה ייחודית, ואליה מתלווה משמעות בלעדית. יושבי מורייבת אפוא תקשרו אחד עם רעהו בעזרת כלים אלו.
לאחר הקמת סכר טבקה, האזור הוצף והאתר נמצא  מתחת למי אגם אסד.
הערות שוליים

1 2  O. Aurenche et al., Proto-Neolithic and Neolithic Cultures in the Middle East —
The birth of Agriculture, Livestock Raising, and Ceramics: A calibrated 14C Chronology 12,500–5500 cal BC, Radiocarbon 43:3, 1191– 1202, 2001.
↑  S. Lev-Yadun et al., Enhanced: The Cradle of Agriculture, Science Magazine 288, 2000.
↑  Andie Byrnes, The Epiplaeolitic cultures: Abu Hureyra and Mureybet.
↑  John Alan Halloran, Symbolic Counting Tokens from the Early Near East, 1996.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 242334967   WorldCat (עם VIAF): 242334967
מהדי תוראבי

מהדי תוראבי (בפרסית: مهدی ترابی; נולד ב-10 בספטמבר 1994 באשתהארד שבאיראן) הוא כדורגלן איראני המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת פרספוליס מליגת העל האיראנית ובנבחרת איראן.
קריירת מועדונים

תוראבי גדל במחלקת הנוער של סאיפא. בשנת 2012 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל האיראנית, במדיה ערך 114 הופעות ליגה והבקיע שבעה שערים.
ב-6 בינואר 2019 חתם תוראבי בפרספוליס מליגת העל האיראנית. הוא ערך 40 הופעות ליגה, בהן הבקיע 12 שערים.
ב-10 באוקטובר 2020 חתם תוראבי באל-ערבי מליגת העל הקטרית. הוא ערך תשע הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שני שערים.
ב-6 בפברואר 2021 חזר תוראבי לפרספוליס מליגת העל האיראנית.
ניאזמנד גדל במחלקת הנוער של פייכאן. הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל האיראנית, וערך 30 הופעות ליגה במדי המועדון.
קריירה בינלאומית

ב-11 ביוני 2015 ערך תוראבי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת איראן, בניצחון 0–1 על נבחרת אוזבקיסטן במשחק ידידות. במשחק זה הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת.
הוא היה חלק מסגל נבחרת איראן בטורניר גביע אסיה 2019, וערך ארבע הופעות בטורניר.
נכלל בסגל נבחרת איראן לטורניר מונדיאל 2022.
נכלל בסגל נבחרת איראן לטורניר גביע אסיה 2023.
הערות שוליים

↑  معرفی ۲۵ بازیکن تیم ملی برای حضور در جام جهانی באתר הרשמי של פדרציית הכדורגל האיראנית, 13 בנובמבר 2022 (בפרסית)
↑  بخش رسانه‌ای تیم ملی فهرست نهایی این تیم برای حضور .در رقابتهای جام ملتهای آسیا را اعلام کرد באתר הרשמי של פדרציית הכדורגל האיראנית, 2 בינואר 2024 (בפרסית)
| נבחרת איראן – גביע אסיה בכדורגל 2019 |
| --- | --- | --- |
|  1 ביירנבאנד •  2 קאפורי •  3 חאג'-ספי •  4 צ'שמי •  5 מוחמדי •  6 נור-אלהי •  7 שוג'אעי •  8 פוראליג'אנג'י •  9 אבראהימי •  10 אנסארי-פרד •   11 אמירי •  12 עבדזאדה • 13 כנאניזאדגן •  14 קודוס • 15 מונטזרי • 16 תוראבי • 17 טארמי • 18 ג'האנבח'ש • 19 חוסייני • 20 אזמון • 21 דז'אגה • 22 ניאזמנד • 23 רזיאן • מאמן: קיירוש |  1 ביירנבאנד •  2 קאפורי •  3 חאג'-ספי •  4 צ'שמי •  5 מוחמדי •  6 נור-אלהי •  7 שוג'אעי •  8 פוראליג'אנג'י •  9 אבראהימי •  10 אנסארי-פרד •   11 אמירי •  12 עבדזאדה • 13 כנאניזאדגן •  14 קודוס • 15 מונטזרי • 16 תוראבי • 17 טארמי • 18 ג'האנבח'ש • 19 חוסייני • 20 אזמון • 21 דז'אגה • 22 ניאזמנד • 23 רזיאן • מאמן: קיירוש | איראן |
| נבחרת איראן – מונדיאל 2022 |
| --- | --- | --- |
|  1 ביירנבאנד •  2 מוחרמי •  3 חאג'-ספי •  4 ח'ליל-זאדה •  5 מוחמדי •  6 עזת-אללהי •  7 ג'האנבח'ש •  8 פור-עלי-גנג'י •  9 טארמי •  10 אנסארי-פרד •   11 אמירי •  12 ניאזמנד • 13 כנעאני-זאדגאן •  14 קודוס • 15 צ'שמי • 16 תוראבי • 17 קולי-זאדה • 18 כרימי • 19 מ. חוסייני • 20 אזמון • 21 נור-אלהי • 22 עאבד-זאדה • 23 רזאיאן • 24 ח. חוסייני • 25 ג'לאלי • מאמן: קיירוש |  1 ביירנבאנד •  2 מוחרמי •  3 חאג'-ספי •  4 ח'ליל-זאדה •  5 מוחמדי •  6 עזת-אללהי •  7 ג'האנבח'ש •  8 פור-עלי-גנג'י •  9 טארמי •  10 אנסארי-פרד •   11 אמירי •  12 ניאזמנד • 13 כנעאני-זאדגאן •  14 קודוס • 15 צ'שמי • 16 תוראבי • 17 קולי-זאדה • 18 כרימי • 19 מ. חוסייני • 20 אזמון • 21 נור-אלהי • 22 עאבד-זאדה • 23 רזאיאן • 24 ח. חוסייני • 25 ג'לאלי • מאמן: קיירוש | איראן |
| נבחרת איראן – גביע אסיה בכדורגל 2023 |
| --- | --- | --- |
|  1 ביירנבאנד •  2 מוחרמי •  3 חאג'-ספי •  4 ח'ליל-זאדה •  5 מוחמדי •  6 עזת-אללהי •  7 ג'האנבח'ש •  8 אבראהימי •  9 טארמי •  10 אנסארי-פרד •   11 אסדי •  12 ניאזמנד • 13 כנעאני-זאדגאן •  14 קודוס • 15 צ'שמי • 16 תוראבי • 17 קולי-זאדה • 18 קאידי • 19 מ. חוסייני • 20 אזמון • 21 מוחבי • 22 ח. חוסייני • 23 רזאיאן • 24 יוספי • 25 פלאח • 26 מוגאנלו • מאמן: קלעה-נוי |  1 ביירנבאנד •  2 מוחרמי •  3 חאג'-ספי •  4 ח'ליל-זאדה •  5 מוחמדי •  6 עזת-אללהי •  7 ג'האנבח'ש •  8 אבראהימי •  9 טארמי •  10 אנסארי-פרד •   11 אסדי •  12 ניאזמנד • 13 כנעאני-זאדגאן •  14 קודוס • 15 צ'שמי • 16 תוראבי • 17 קולי-זאדה • 18 קאידי • 19 מ. חוסייני • 20 אזמון • 21 מוחבי • 22 ח. חוסייני • 23 רזאיאן • 24 יוספי • 25 פלאח • 26 מוגאנלו • מאמן: קלעה-נוי | איראן |