stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
התרסקות מטוס לירג'ט בפילדלפיה
הערות שוליים

↑  ynet והסוכנויות, יומיים אחרי האסון בוושינגטון: הרוגים בהתרסקות מטוס קל בפילדלפיה, באתר ynet, 1 בפברואר 2025
↑  אדם מיכלשווילי, טרגדיה בפילדלפיה: מטוס פינוי רפואי התרסק, לפחות שבעה נהרגו, באתר עכשיו 14, 1 בפברואר 2025
↑  מערכת mako חופש, ‏טרגדיה אווירית שנייה בארה"ב בתוך שבוע: שישה בני אדם, בהם ילדה, נהרגו בהתרסקות מטוס "אמבולנס אווירי" בפילדלפיה, באתר ‏מאקו‏, 1 בפברואר 2025
↑  ארה"ב: מטוס קל התרסק ליד מרכז קניות בפילדלפיה; לפחות שניים נהרגו, באתר ישראל היום, 1 בפברואר 2025
מסלול המטוס לפני ההתרסקות
גבריאלה נאשי

| --- | --- |

 לידה:  3 באוקטובר 1887 קורדיניאנו, ונטו ממלכת איטליה ממלכת איטליה
 פטירה:  12 באפריל 1947 (בגיל 59) ונציה איטליה איטליה
 מדינה:  איטליה, ממלכת איטליה 
 השתייכות:  הצבא המלכותי האיטלקי הצבא המלכותי האיטלקי
 תקופת הפעילות:  1926–1943, 1945 – 1947
 דרגה:  גנרל חיל רגלים
 תפקידים בשירות
 מפקד האוגדה האלפינית הרביעית – קונאו מפקד האוגדה האלפינית השנייה - טרידנטינה  מפקד הגיס ה-26 במהלך מלחמת איטליה–יוון   מפקד הגיס ה-18 במלחמת העולם השנייה   מפקד הקורפוס האלפיני של הצבא האיטלקי במהלך קרב סטלינגרד.
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה 
 עיטורים
 צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה  
 
גָבְּרִיאֶלֶה נָאשִי (באיטלקית: Gabriele Nasci;‏ 3 באוקטובר 1887, קורדיניאנו שבממלכת איטליה - 12 באפריל 1947, ונציה שבאיטליה) היה גנרל איטלקי, מפקד הגיס ה-26 במלחמת איטליה–יוון והקורפוס האלפיני של הצבא האיטלקי במהלך קרב סטלינגרד.
ביוגרפיה > ראשית הקריירה

נאשי התגייס לצבא המלכותי האיטלקי בנובמבר 1905. במלחמת העולם הראשונה פיקד על הפלוגה ה-65 בגדוד "פילטרה" ולחם בקרב אסיאגו. ב-1926 שירת כקצין רגלים ברגימנט האלפיני השמיני. בין 1935 ל-1938 פיקד על האוגדה האלפינית השנייה – טרידנטינה. במהלך מלחמת איטליה–יוון פיקד על הגיס ה-26 האיטלקי, לחם באלבניה ובנובמבר 1940 הובס עם כוחותיו במסגרת מתקפת הנגד היוונית ליד העיר קורצ'ה. ב-14 בנובמבר תקפו היוונים בכיוון קורצ'ה ולאחר קרבות גבול כבדים, הצליחו היוונים ב-17 בנובמבר לפרוץ את קווי הגיס ה-26 ובהמשך לכבוש את קורצ'ה. האיטלקים נסוגו לקווי הגנה חדשים והצליחו לייצב את החזית.
ביוגרפיה > קרב סטלינגרד

ביולי 1942 מונה למפקד הגיס האלפיני במסגרת הארמייה השמינית של הצבא האיטלקי והוצב עם כוחותיו בחזית המזרחית. הגיס נטל חלק בקרב סטלינגרד ובינואר 1943 במהלך מבצע סטורן קטן לחם הגיס תחת פיקודו בקרב הקרבה שנועד לפרוץ את כיתורם של 130,000 חיילי הארמייה האיטלקית בידי כוחות הצבא האדום.
ב-17 בינואר 1943 הורה נאשי לשרידי כוחותיו שהוכו קשות במבצע סטורן קטן לפרוץ את הכיתור הרוסי ולסגת מזירת הלחימה. במהלך קרב הקרבה, הצליחה האוגדה ה-2 טרידנטינה לפרוץ נתיב מילוט ובעקבותיה נסוגו מאזור הקרבות בשני טורים יחידות נוספות מהארמייה השמינית האיטלקית וכן כוחות הונגרים, גרמנים ורומנים. ב-26 בינואר לאחר צעידה רגלית של 200 קילומטרים בתנאי מזג אוויר קיצוניים הגיעו הכוחות לכפר ניקולאייבקה שאויש באוגדה רוסית אשר חסמה את נתיב המילוט. בקרב ניקולאייבקה הצליחו שרידי הקורפוס האלפיני לפרוץ את קווי האוגדה הרוסית תוך מניין נפגעים כבד ובכללם סגל הפיקוד הבכיר שלה כגון ראש מטה הקורפוס מייג'ור-ג'נרל ג'וליו מרטינאט שנפל בראש כוחותיו. ב-1 בפברואר הצליחו נאשי ושרידי הקורפוס להשלים את נסיגתם. כ-5,500 חיילים בלבד שרדו את הקרב. באפריל 1943 שבו נאשי וחייליו לאיטליה והקורפוס האלפיני פורק רשמית.
בספטמבר 1943, עם כניעת איטליה לבעלות הברית והשתלטות הצבא הגרמני על המדינה, ירד נאשי למחתרת אך בהמשך נעצר על ידי הכוחות הגרמנים והושם במעצר בעיר פלטרה אשר בצפון איטליה. ב-1945 לאחר תום המלחמה, הוחזר נאשי לשירות פעיל. הוא הלך לעולמו ב-1947 לאחר שלקה בהתקף לב והוא בן 59 שנים.
הערות שוליים

↑  מלחמת איטליה–יוון, באתר militaryphotos.net (באנגלית).
↑  שלמר, תומאס, הצבא האיטלקי בחזית המזרחית 1942/43, הוצאת אולדנבורג, מינכן, גרמניה, 2005, עמוד 139, באתר גוגל ספרים (באנגלית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb17754707p (data)  ISNI: 0000 0004 6828 4978  VIAF: 8497153653264855900006   WorldCat (עם VIAF): 8497153653264855900006
יוסף שילה

| --- | --- |

 לידה:  1 בפברואר 1949 (בן 76) חיפה, ישראל 
 ענף מדעי:  ביוכימיה
 מקום מגורים:  ישראל
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב (1 בספטמבר 1985) 
 פרסים והוקרה:  חתן פרס ישראל בתחום מדעי החיים לשנת 2011
 www.tau.ac.il/~yossih/
 תרומות עיקריות
 חקר מחלה התורשתית חשוכת המרפא אטאקסיה-טלאנגייקטאסיה (ataxia-telangiectasia; A-T).
 
יוסף (יוסי) שילה (נולד ב-1 בפברואר 1949) הוא פרופסור אמריטוס ומופקד על הקתדרה לחקר הגנטיקה של הסרטן על שם דייוויד ואינז מאיירס במחלקה לגנטיקה מולקולרית של האדם ולביוכימיה בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת תל אביב. הוא חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים משנת 2005 וחבר האקדמיה הלאומית האמריקאית למדעים משנת 2023, חתן פרס א.מ.ת לחקר הסרטן לשנת 2005, זוכה פרס קלואוז מטעם האגודה האמריקאית לחקר הסרטן וחתן פרס ישראל בתחום מדעי החיים לשנת 2011.
ביוגרפיה

יוסף שילה נולד בחיפה וגדל בשכונת נווה שאנן, שהייתה אז שכונת פועלים, ובה קנה את חינוכו הבסיסי. הוריו עלו לארץ בשנות ה-20 והיו אנשי תנועת העבודה. הוא קרוי על שם דודו, אחי אביו, שנפל במלחמת השחרור. את שירותו הצבאי עשה ב"גלי צה"ל" ככתב ועורך תוכניות. למד לתואר ראשון בביולוגיה בטכניון, ואת תוארי המוסמך והדוקטור בגנטיקה של האדם קיבל מהאוניברסיטה העברית בירושלים. את עבודת הדוקטור סיים בשנת 1983 וכתב אותה בהדרכת פרופ' יחיאל בקר. השתלם כעמית בתר-דוקטורי במחלקה לגנטיקה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת הרווארד בבוסטון, ומאז 1985 הוא חבר סגל אוניברסיטת תל אביב. ב-1995 מונה לפרופסור מן המניין, וב-2001 הופקד על הקתדרה ע"ש מאיירס לחקר הגנטיקה של הסרטן. היה עמית מחקר בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת מישיגן (1992–1993), עמית פוגארטי במכון הלאומי לחקר גנום האדם במכונים הלאומיים לבריאות של ארצות הברית במרילנד (2005–2006), וחוקר אורח בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת ניו יורק (2012–2013), במכון סלואן קטרינג לחקר הסרטן בניו יורק (2016) ובאוניברסיטת רוקפלר בניו יורק (2019).
יוסף שילה נשוי לפרופסור שושנה שילה מבית הספר למדעי הפסיכולוגיה של אוניברסיטת תל אביב, והם הורים לשני ילדים וסבים לשלושה נכדים.
פרסים וחברויות

1996 - פרס מייסדי חברת "טבע" (מדעי החיים)
2002 – חבר באיגוד האירופי לביולוגיה מולקולרית (EMBO)
2003 – פרס על מפעל חיים מהאגודה הישראלית למאבק במחלה התורשתית A-T
2005 – חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים
2005 – פרס א.מ.ת במדעי החיים
2007 – פרופסור מחקר של הקרן Israel Cancer Research Fund
2009 – פרס המחקר הבסיסי של אוניברסיטת תל אביב
2010 - חבר באקדמיה האירופית לחקר הסרטן
2011 - פרס קלואוז (Clowes) על הישג יוצא דופן בחקר הסרטן, מטעם האגודה האמריקנית לחקר הסרטן
2011 - פרס ישראל בתחום מדעי החיים
2015- פרס אולאב ת'ון בתחום מדעי הרפואה (אוסלו, נורווגיה)
2023 - חבר בינלאומי באקדמיה הלאומית האמריקאית למדעים (National Academy of Sciences)
2025 - אות הוקרה על מפעל חיים, האגודה הישראלית לגנטיקה
2025 - אות הוקרה לבוגר מצטיין על הישגים יוצאי דופן במדעי החיים, הפקולטה לביולוגיה של הטכניון
מחקריו

יוסף שילה עוסק מאז עבודת הדוקטור שלו ועד היום במחלה התורשתית חשוכת המרפא תסמונת אטקסיה טלנגיאקטזיה (המכונה בקיצור A-T). המחלה הנדירה מופיעה באוכלוסיות שונות בעולם, ובישראל נמצאו חולים במחלה בעיקר בין יהודים יוצאי צפון אפריקה, ערבים, דרוזים ובדואים. המחלה מאופיינת על ידי ניוון עצבי, הגורם לנכות קשה, מחלת ריאות כרונית חסר חיסוני, נטיית-יתר לסרטן (בעיקר לויקמיות ולימפומות), הזדקנות מואצת, אי-יציבות הגנום, המתבטאת בשברים בכרומוזומים, ורגישות קיצונית לקרינה מייננת, כגון קרינת X ולכימיקלים שונים הפוגעים בדנ"א.
מחקריו > זיהוי הגן הפגוע במחלה A-T

בשנים 1988–1995 התרכזה קבוצת המחקר של שילה באוניברסיטת תל אביב במשימה אחת – זיהוי הגן הפגוע בחולי A-T. זיהוי הגן בוצע בשיטת השיבוט האיתורי (positional cloning), שפותחה באותה עת וחייבה השקעת משאבים נרחבת ורכישת הטכנולוגיה לחקר הגנום, שעשתה אז את צעדיה הראשונים. מאמץ זה הניב פרי ב-1995, והגן הפגוע במחלה זוהה על ידי הקבוצה וכונה (ataxia-telangiectasia mutated) ‏ ATM. שיבושים (מוטציות) בגן זה גורמים למחלה A-T בכל אוכלוסיות האדם. זיהוי הגן אפשר לראשונה אבחנה טרום-לידתית מדויקת של המחלה ופתח פתח להבנת הבסיס המולקולרי שלה.
מחקריו > הבנת תפקיד החלבון ATM

מאז גילוי הגן שוקדת הקבוצה על הבנת תפקידו של תוצר הגן – החלבון המקודד על ידו, המכונה אף הוא ATM. קבוצתו של שילה וקבוצות אחרות הבהירו, כי חלבון זה הוא המפעיל והבקר הראשי של תגובת התא לנזק ייחודי, הנגרם למולקולת ה-DNA על ידי קרינה מייננת וכימיקלים שונים – שבר בשני גדילי ה-DNA (שבר דו-גדילי). זהו נזק חמור וקטלני, שאם אינו נענה על ידי תגובה מתאימה של התא, הוא עלול להביא למות התא, או להפיכתו לתא סרטני. החלבון ATM מפעיל רשת תגובות מסועפת לנזק זה, המאפשרת את תיקונו והחזרת חיי התא למסלולם התקין בתוך מספר שעות. הוא עושה זאת על ידי גרימת שינוי כימי זעיר, המכונה זרחון, במספר רב של חלבונים בתא, המשמשים שחקני מפתח במגוון תהליכים. שינוי זה גורם לשינוי בתפקודם או ביציבותם של חלבונים אלה, ועל ידי כך – לשינוי בתהליכים המבוקרים על ידם. בדרך זו מצליח חלבון אחד – ATM להשפיע על מספר רב של תהליכים בתוך זמן קצר ביותר מעת גרימת השברים ב-DNA. היעדרו של חלבון זה בחולי A-T מונע מתאי גופם להגיב תגובה ראויה לנזקים הנגרמים ל-DNA על ידי קרינה וכימיקלים שונים, וכן לנזקים הנגרמים על ידי תוצרי לוואי נורמליים של חילוף החומרים התאי.
הקבוצה ממשיכה לחקור את דרכי הפעלתו של החלבון ATM בעקבות גרימת נזקי DNA ואת התהליכים המבוקרים על ידו. לאחרונה, מתמקדת הקבוצה בהבנת הסיבה לניוון העצבי במחלה A-T, וכן בהבנת ההזדקנות המואצת הקשורה לאי-יציבות הגנום.
לקריאה נוספת

יוסי שילה, הגנטיקה החדשה ותורשת האדם, בהוצאת משרד הביטחון: אוניברסיטה משודרת, 1991
הערות שוליים

↑  יוסף שילה, מאפייני גידול בתרבית ותיקון נזקי ד.נ.א. בתאים מחולים במחלה התורשתית אטאקסיה-טלאנגייקטאסיה ומקרוביהם ההטרוזיגוטים (בהדרכת יחיאל בקר), ירושלים: האוניברסיטה העברית, 1983
↑  אסף שטול-טראורינג, ישראלי זכה בפרס יוקרתי על תרומתו לחקר הסרטן, באתר הארץ, 25 בינואר 2011
↑ Savitsky, K., Bar-Shira, A., Gilad, S., Rotman, G., Ziv, Y., Vanagaite, L., Tagle, D.A., Smith, S., Uziel, T., Sfez, S., Ashkenazi, M., Pecker, I., Frydman, M., Harnik, R., Patanjali, S.R., Simmons, A., Clines, G.A., Sartiel, A., Gatti, R.A., Chessa, L., Sanal, O., Lavin, M.F., Jaspers, N.G.J., Taylor, A.M.R., Arlett, C.F., Miki, T., Weissman, S., Lovett, M., Collins, F.S. and Shiloh, Y. (1995) A single ataxia telangiectasia gene with a product similar to PI-3 kinase. Science, 268:1749-1753
Savitsky, K., Sfez, S., Tagle, D., Ziv, Y., Sartiel, A., Collins, F.S. Shiloh, Y., and Rotman, G. (1995) The complete sequence of the coding region of the ATM gene reveals similarity to cell cycle regulators in different species. Hum. Mol. Genet., 4:2025-2032
↑ Banin, S., Moyal. L., Shieh, S.-Y., Taya, Y., Anderson, C.W., Chessa, L., Smorodinsky, N.I., Prives, C., Reiss, Y., Shiloh, Y., and Ziv, Y. (1998) Enhanced phosphorylation of p53 by ATM in response to DNA damage. Science, 281:1674-1677
Shiloh, Y. (2006) The ATM-mediated DNA damage response: taking shape. Trends Biochem. Sci., 31:402-410
Biton, S., Barzilai, A., and Shiloh, Y. (2008) The neurological phenotype of ataxia-telangiectasia: solving a persistent puzzle. DNA Repair, 7:1028-1038
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007496527905171  ISNI: 0000 0000 7335 8602  LCCN: nb2009032544  NTA: 323487793  ORCID: 0000-0002-1538-6060  SUDOC: 279117531  VIAF: 103519004   WorldCat (עם VIAF): 103519004 
יוסף שילה
אצטדיון הסינתטיקו

| --- | --- |

 כינוי:  אצטדיון הסינתטיקו
 כתובת:  שדרות ויצמן 5
 מיקום:  רובע ב',  אשדוד, ישראל ישראל
 קואורדינטות:  31°48′11″N 34°39′21″E﻿ / ﻿31.803138888889°N 34.655722222222°E﻿ / 31.803138888889; 34.655722222222
 תקופת הפעילות:  1961–הווה (כ־64 שנים)
 שופץ:  2009, 2018
 הורחב:  1981, 2018
 בעלים:  עיריית אשדוד
 מפעיל:  הרשות העירונית לספורט
 משטח:  דשא סינתטי
 קבוצות:  הפועל אשדוד   עירוני אשדוד   הפועל בני אשדוד אשדוד סיטי   מ.ס. אשדוד [נוער]  
 מושבים:  2,000
 ממדי משטח:  אורך: 105 מטר, רוחב: 68 מטר
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אשדוד מוגדלת) אצטדיון הסינתטיקו(למפת אשדוד רגילה) אצטדיון הסינתטיקו(למפת השפלה רגילה) אצטדיון הסינתטיקו(למפת השפלה מוגדלת) אצטדיון הסינתטיקו  he אצטדיון הסינתטיקוhe אצטדיון הסינתטיקומפת  __ אשדוד  __ גן יבנה [‌למפה דינמית של השפלה וסביבותיה‌]מצפון וממזרח: __ מועצה אזורית חבל יבנה ממזרח ומדרום: __ מועצה אזורית באר טוביה ממערב: הים התיכון tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אצטדיון הסינתטיקו או הסינתטי הוא מתחם כדורגל הממוקם באשדוד. המתחם הוקם בתחילת שנות השישים כאצטדיון רב תכליתי שכלל גם מסלולי אתלטיקה ואף שמו הרשמי היה האצטדיון הרב תכליתי באשדוד וכולל כיום שלושה מגרשים (אחד מערבי ושניים מזרחיים) המשמשים כמגרשם הביתי של קבוצות הכדורגל מכבי עירוני אשדוד, הפועל אדומים אשדוד, בית"ר אשדוד, הפועל בני אשדוד ואשדוד סיטי.
האצטדיון ממוקם בשדרות הנשיא ויצמן, בליבו של פארק בן-גוריון ברובע ב', בסמוך למסוף בני ברית ולבית משפט השלום העירוני.
היסטוריה

האצטדיון נבנה בתחילת שנות השישים ומשמש בעיקר את משחקי הליגות הנמוכות ומחלקות הנוער. בשנת 1990 הוקם בצמוד לו מגרש כדורגל לאימונים ומשחקי מחלקת הנוער בלבד. בשנת 2009 שופץ האצטדיון. הותקן בו דשא סינתטי והוקם מבנה דו קומתי המכיל חדרי הלבשה ומחסנים. המבנה משמש את מחלקת הנוער של מ.ס אשדוד. מסביב לכר הדשא היו מסלול ריצה ואתלטיקה. האצטדיון מכיל כ-2,000 מקומות ביציע בטון אחד ללא מושבים. מתחת ליציע בנויים חדרי הלבשה, משרדי אגודות הכדורגל ומספר מחסנים.
סבב שיפוצים גדול בוצע באצטדיון בקיץ 2018 שכלל:
החלפת משטח הדשא הסינתטי וקירוב המגרש ליציע.
ביטול מסלולי הריצה סביב המגרש.
הוספת שני מגרשי אימונים קטנים מאחורי השערים.
הצבת עמודי תאורת לד חדשים לאצטדיון ולמגרש המזרחי, המתאימים למשחקי ערב.
בין שני המגרשים נבנו חדרי הלבשה לשופטים ולקבוצה אורחת.
הוקם יציע קטן של כ-300 מקומות למגרש המזרחי והכשרתו למשחקי בוגרים בליגה ג'.
עם פתיחת עונת 2020-2019 הוקמה עמדת שידור באצטדיון.
בפתיחת עונת 2023-2022 נחנך בפינה הדרום מזרחית מגרש מזרחי נוסף, ללא יציע.
בספטמבר 2023 הושלם קירוי קל ליציע הראשי באצטדיון.
גלריה

מבט מדרום מזרח
יציע האצטדיון (לפני הקירוי)
המגרש המזרחי במתחם
האצטדיון לפני השידרוג
מרקו פיינגולד

| --- | --- |

 לידה:  28 במאי 1913 באנסקה ביסטריצה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  19 בספטמבר 2019  (בגיל 106) זלצבורג, אוסטריה 
 מדינה:  אוסטריה 
 מפלגה:  המפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית 
 פרסים והוקרה:  צלב מסדר ההצטיינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה (2019)  אות השירות למען השחרור של אוסטריה  אות כבוד כסוף על שירות למען אוסטריה 
 
מרקו מ. פיינגולד (באנגלית: Marko M. Feingold;‏ 28 במאי 1913 – 19 בספטמבר 2019) היה ניצול שואה אוסטרי, ששרד ארבעה מחנות ריכוז והשמדה. בתום מלחמת העולם השנייה סייע לתנועת הבריחה ולעשרות אלפי יהודים לעלות לארץ ישראל. כיהן כנשיא הקהילה היהודית בזלצבורג, והיה אחראי על בית הכנסת של זלצבורג. הרבה להרצות בנושא השואה וזכה לאותות הוקרה רבים.
ביוגרפיה

מרקו פיינגולד נולד בבסטרצבניה/נויזול שבאוסטריה-הונגריה, היום באנסקה ביסטריצה שבסלובקיה. הוא גדל ברובע לאופולדשטאדט של וינה. לאחר שהחל להתמחות בעסקים, מצא עבודה בווינה. לאחר שהפך למובטל עבר עם אחיו, ארנסט, לאיטליה. בשנת 1938, זמן קצר לאחר האנשלוס, נעצר בווינה במהלך ביקור קצר שם. תחילה נמלט לפראג, גורש כפליט חסר אזרחות לפולין וחזר לפראג עם תעודות מזויפות. בעקבות פעילות אנטי-נאצית נעצר  שוב עם אחיו במאי 1939 וגורש לבסוף למחנה הריכוז אושוויץ. הוא נכלא גם במחנות הריכוז נוינגמה ודכאו, ולבסוף במחנה הריכוז בוכנוואלד ב-1941, שם שהה עד לשחרורו בשנת 1945.
הוא עבר לזלצבורג באופן לא מתוכנן ונשאר לגור שם. בשנים 1945–1948 עזר לניצולים יהודים שגרו במחנות עקורים בזלצבורג, וארגן, יחד עם תנועת הבריחה, את עלייתם של יהודים ממזרח אירופה וממרכז אירופה לארץ ישראל המנדטורית.
בשנת 1948 רכש חנות אופנה. באותה תקופה היה בתחילה חבר במפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית (SPÖ), אך בהמשך עזב את המפלגה בשל נטייתה האנטישמית שהושפעה על ידי קרל רנר וברונו קרייסקי. עם זאת, לימים הפך לחבר כבוד.
כאחד העדים הוותיקים, ציין פיינגולד בתקשורת בשנת 2013 וב-2018 את תמיכתו של קרל רנר באנשלוס ובאנטישמיות. פיינגולד גם מתח ביקורת על הסוציאל-דמוקרטים בהקשר זה, ואמר כי לאחר 1945, לאחר תלונה של מזכיר המפלגה של ה-SPÖ, הוא נרדף במילים "Saujud, verschwind!" ("יהודי מלוכלך, הסתלק!").
בין 1946 ל-1947 היה פיינגולד למשך זמן קצר נשיא הקהילה היהודית בזלצבורג. זמן קצר לאחר פרישתו לגמלאות בשנת 1977, הוא הפך לסגן נשיא, ובשנת 1979 שוב לנשיא הקהילה היהודית. לאחר פרישתו נשא הרצאות רבות על זמנו במחנות ריכוז, השואה והיהדות.
בשנת 1993 יצא לאור ספרו Ein ewiges Dennoch. 125 Jahre Juden in Salzburg ("עדיין נצחי: 125 שנות יהודים בזלצבורג").

בשנת 2000 יצא לאור ספרו Wer einmal gestorben ist, dem tut nichts mehr weh: Eine Überlebensgeschichte ("מי שמת לא ייפגע יותר: סיפור הישרדות").
היה נשוי פעמיים. נפטר ב-19 בספטמבר 2019, בגיל 106.
פרסים ואותות הוקרה

אות השירות למען השחרור של אוסטריה (1977)
מדליית כסף לשירותים לרפובליקה של אוסטריה (אנ')‏ (1985)
מכתב אזרחי של העיר זלצבורג (1985)
מדליית זהב של עיר זלצבורג (1988)
צלב הזהב של המדינה הפדרלית זלצבורג (1988)
חבר מועצה ממונה (1991)
גביע הכבוד של זלצבורג (1993)
מדליית כבוד זהב של מחוז זלצבורג (1998)
טבעת העיר זלצבורג (2003)
אזרח כבוד של העיר זלצבורג (2008)
פרס הזיכרון לקורט שוברט (2010)
טבעת הכבוד המוזהבת של אוניברסיטת זלצבורג (2012)
פרס הסובלנות של האקדמיה האירופית למדעים ואומנויות- 2018
הערות שוליים

↑  Alexandra Föderl-Schmid: Marko Feingold gestorben: Der Retter. sueddeutsche.de (in German). Retrieved 2019-09-20.
↑  "Max "Marko" Feingold: "Selbst bei den Sozialisten hieß es: Saujud, schleich Dich!"". stern.de (בגרמנית). 2018-02-17. נבדק ב-2018-06-12.
↑  "1. SPÖ-Präsident „war lange als Antisemit bekannt"". krone.at (בגרמנית). נבדק ב-2018-06-12.
↑  Marko M. Feingold: Wer einmal gestorben ist, dem tut nichts mehr weh. Eine Überlebensgeschichte. Wien 2000. S. 277–279.
1 2  "Pressemitteilung Ehrenbürgerschaft für Hofrat Marko M. Feingold" (בגרמנית). 18 בינואר 2008. אורכב מ-המקור ב-15 בספטמבר 2012. נבדק ב-26 ביולי 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Reply to a parliamentary question about the Decoration of Honour" (pdf) (בגרמנית). p. 737. נבדק ב-26 ביולי 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261027005171  PLWABN: 9810662178705606  GND: 122687000  ISNI: 0000 0000 6629 4129  LCCN: n94077534  NLG: 120256  SUDOC: 07418265X  VIAF: 8275184   WorldCat (עם VIAF): 8275184
יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק (בית הלוי)

| --- | --- |
הבית הלוי
הבית הלוי
 לידה:  1820 ה'תק"ף ניאסוויז', בלארוס 
 פטירה:  1892  (בגיל 72 בערך) ד' באייר ה'תרנ"ב ברסט, האימפריה הרוסית 
 מקום פעילות:  וולוז'ין, סלוצק, בריסק, ליטא
 תקופת הפעילות:  ? – 1 במאי 1892 
 תחומי עיסוק:  חינוך
 תלמידיו:  חיים הלוי סולובייצ'יק, ברוך הלוי אפשטיין 
 חיבוריו:  בית הלוי
 שם השושלת:  סולובייצ'יק 
 אב:  יצחק זאב סולובייצ'יק 
 צאצאים:  חיים הלוי סולובייצ'יק  שמחה סולובייצ'יק 
 
 תפקידים נוספים:  רב העיר בריסק
 
רבי יוסף דוב (יוסף דובער הלוי, או יושֶׁה בֶּר) הלוי סולובייצ'יק (1820 – 1892, ה'תק"ף - ד' באייר ה'תרנ"ב) מכונה הבית הלוי, היה משנה ראש ישיבה בישיבת וולוז'ין, אחר כך היה רבה של העיר סלוצק ואחריה רבה של העיר בריסק בליטא בין השנים 1879–1892. נחשב לראשון לשושלת בריסק - שושלת שרבנים רבים ומפורסמים נמנו עליה. בנו היה רבי חיים סולובייצ'יק, שכאביו אף הוא כיהן כמשנה ראש ישיבת וואלוז'ין וכרב ואב"ד בריסק, ונכדו רבי יצחק זאב סולובייצ'יק היה רבה האחרון של העיר, ובפרוץ השואה עלה לירושלים. רבי יוסף דב חיבר ספרי שו"ת וספר על המקרא. ספריו נקראים בשם "בית הלוי".
תולדותיו

נולד בניסוויז בשנת תק"פ. אביו היה רבי יצחק זאב, תלמיד חכם ועסקן ציבורי, בנם של רלקה, בתו של רבי חיים מוולוז'ין ורבי יוסף, אב"ד קובנה. אמו הייתה רבקה בת רבי משה כהנא שפירא רבה של ניסוויז, חסידו של רבי מרדכי מלעכוויטש ואביו החורג של רבי יצחק זאב.
בילדותו למד בתלמוד תורה המקומי של ניסוויזש. בגיל 10 נסע לוולוז'ין, שם למד אצל מלמד פרטי, עד הגיעו לגיל 13. עם הכנסו למצוות נתקבל כתלמיד בישיבת וולוז'ין, שם למד עד שהתמנה כממלא מקומו של רבי גרשון תנחום ממינסק בישיבתו ב"בלומקה'ס קלויז" במינסק.
אשתו הראשונה הייתה בתו של חסיד חב"ד עשיר מבוברויסק הוא התגרש ממנה לאחר כשנה, כשכבר הייתה להם בת אחת. לאחר תקופה נישא בשנית לצירל, בתו של ר' יצחק עפרון מוולוז'ין, חסיד לעכוויטש.
בשנת ה'תרי"ד (1853) הוכתר למשנה לראש ישיבת וולוז'ין - רבי נפתלי צבי יהודה ברלין, הנודע בכינויו "הנצי"ב".
בשנת תרכ"ג 1863 פרסם את ספרו הראשון - שאלות ותשובות "בית הלוי", וילנא תרכ"ג. חלק שני - ורשה תרל"ד, וחלק שלישי וארשא תרנ"א. כן הדפיס ספר "בית הלוי" על "דרוש ומילי דאגדתא", לפי סדר הפרשיות. ספר נוסף בשם "יד הלוי", הדפיס בעילום שם ובעותקים מעטים.
בתחילת שנת תרכ"ה 1864, לאחר שעזב את משרתו בישיבת וולוז'ין, נתמנה לרבה של העיר סלוצק שבליטא, תחת רבה הקודם שנפטר - רבי יוסף פיימר. בסלוצק התקבצו סביבו חבורה של בחורים, שחפצו ללמוד תורה מפיו. בשנת תרל"ב בהיותו בסלוצק, נפטרה אשתו צירל, שהייתה אמם של רוב ילדיו, בהם רבי חיים מבריסק.
נישא בשלישית לאסתר ביילא רובינליכט בת רבי מרדכי יהודה (מאָדזע) טמקין מוורשה, שהייתה אלמנה ואמא לשמונה ילדים. אביה היה בנו של הנגיד רבי דוד טמקין מוורשה וגיסו של רבי יצחק אלחנן ספקטור מקובנה. אמה ליבא (ליפקא) מוורשה, הייתה בתו של רבי אריה, מחשובי הקהל בהורודנא ובנו של רבי אלכסנדר זיסקינד בעל יסוד ושורש העבודה.
בפסח שנת תרל"ה 1875, החליט להסתלק מרבנות סלוצק, עקב מחלוקת עם פרנסי העיר, שהנהגתו התקיפה בעניינים ציבוריים לא נשאה חן בעיניהם. הוא עקר לוורשה שבפולין, והתגורר שם כארבע שנים. בוורשה נוצרו קשרים בינו לבין האדמו"ר החסידי מגור - רבי יהודה אריה לייב אלתר, הנודע בספרו "שפת אמת". זאת למרות היותו של ר' יוסף דב מתנגד.
בשנת תרל"ט 1879, הוכתר לרבה של העיר בריסק, תחת רבה הקודם - רבי יהושע לייב דיסקין, שנאלץ לברוח לארץ ישראל. בבריסק הוא שימש ברבנות עד יום מותו.
בשנת תרמ"ח 1888 חלה רבי יוסף דב בכיב קיבה וסבל כאבים עזים במשך כמה שנים. בשנת תרנ"א 1891 הורע מצבו והוא נותח.
סגירת ישיבת וולוז'ין על ידי ממשלת רוסיה השפיעה עליו לרעה, וביום ד' באייר תרנ"ב 1892 נפטר. ההלויה התקיימה בו ביום, ובמהלכה הוכתר בנו רבי חיים לרבה של בריסק. הספידוהו ברחבי העולם היהודי.
משנה ראש ישיבת וולוז'ין (תרי"ד - תרכ"ד)

שיעוריו בישיבה ושיטת לימודו הייתה בחריפות ובפלפול. שיטתו זו שונה משיטת לימודו של ראש הישיבה רבי נפתלי צבי יהודה ברלין (הנצי"ב) שהיה פחות מפלפל בשיעורו, יותר מעמיק בפשט, ומוסר את שיעורו בבקיאות יתירה. שיטתו זו הייתה חביבה על התלמידים המוכשרים בישיבת וולוז'ין בשל חריפותה וחידודה, אם כי לא זו הייתה שיטת הלימוד הנהוגה בישיבה מקדמת דנא מאז הקמתה על ידי ר' חיים מוולוז'ין, השיטה הנהוגה בישיבה עד אז הייתה כשיטת לימודו של הנצי"ב - פחות חריפה ומפולפלת, ויותר משקיעה בפשט הסוגיא בבקיאות ובעמקות.
רבי יצחק מאיר, האדמו"ר מגור, שלח אחדים מתלמידיו ללמוד תורה מפי ר' יוסף דב.
ימיו בראשות הישיבה לא ארכו, ועקב חילוקי דעות בינו לבין הנצי"ב הוא התפטר ממשרתו. לאחר התפטרותו שלח אליו הנצי"ב מספר פעמים בקשה שיחזור אל משרתו כמשנה לראש ישיבת וולוז'ין.[דרוש מקור]
רב העיר סלוצק (תרכ"ה - תרל"ה)

רבי יצחק אלחנן ספקטור שהיה מגדולי הדור ורבה של קובנא הוא שהמליץ על ר' יוסף דב לשמש כרב לפרנסי העיר.
ר' יושה בער התנה את מינויו לרב העיר בהסכמתו של ר' מנחם מנדל עפשטיין (רבי מנדלי) שהיה מגדולי הדור ותלמיד מובהק של ר' חיים מוולוז'ין, אשר שימש רב בהאלוסק. אחר כך הוא עבר להתגורר בסלוצק שם הרביץ תורה לשנים עשר אברכים שהחזיקו על חשבונם הגבירים ר' יונה ובנו ר' שכנא איסרלין ואחריהם יוצאי חלציהם, וכן ביקש את הסכמת בנו של רבי יוסף -רבי מאיר פיימר.
ר' יוסף דב דאג לצורכי עניי עירו והסתכסך עם העשירים ונכבדי העיר. מחלוקות אלו גרמו לכך שהוא החליט להתפטר מרבנות העיר סלוצק.
ספריו

בית הלוי - שו"ת ג' חלקים. בספר זה ניתן לראות את ניצניה של שיטת הלימוד המכונה שיטת בריסק. דוגמה לכך היא חידושו של רב יוסף דב, שבמצוות "לימוד התורה", ישנם שני חלקים: האחד, "מבוא לקיום המצוות", כעין "הכשר מצווה", ובחלק זה גם נשים מחויבות בהלכות ובדינים השייכים להן. השני - "תכלית בפני עצמה", כמו הנחת תפילין, שבזה חיוב הלימוד הוא תמידי וגם בכל חלקי התורה, אולם רק לגברים בלבד. ודוגמה נוספת בחידושו הידוע, שבמצוות אכילת קרבנות ישנם שני חלקים: האחד - הקרבן פסח בו מצווה על האדם שיאכל את הקרבן, כדרך שישנה מצווה לאכול מצה בליל הסדר, למשל, ואז יש צורך בשיעור "כזית", ככל דיני אכילה. השני - בשאר קדשים שהמצווה היא על החפצא שהקרבן ייאכל, אולם אין מצווה על אדם מסוים ואין נפקא מינה מיהו האוכל, ולכן מתקיימת המצווה גם באכילה בכמות כלשהי.
בית הלוי - על התורה. בספר זה נוקט רבי יוסף דב בשיטה דרשנית, ומצביע על קשר רב בין המקרא למדרש.
יד הלוי - בהסכמה שכתב לספר סדר הדורות חתם מחבר ספר בית הלוי ויד הלוי. לא ידועים על ספר זה פרטים נוספים.
קונטרסים בית הלוי - על קצת הלכות, על ידי אחיינו יוסף דובער עפרון מוואלוז'ין, ווילנא תרע"א.
קונטרסים בית הלוי - דרוש ואגדה, חלק שמות, ווילנא תרע"א, על ידי אחיינו יוסף דובער עפרון מוואלוז'ין.
משלחנו של בית הלוי - שיחות ומאמרים, חלקם מכתב ידו של המחבר אשר מסרו בניו מספרינג ואלי, וחלק מאסף מספרים שונים בהם הובאו חידושים בשמו, וחלק מכתבי תלמידים לבית בריסק.
חובת הביטחון או מאמר הביטחון - מאמר קצר על ביטחון בה'; נדפס לראשונה מכתב ידו בתוך: בית הלוי: ליקוטי מאמרים וליקוטים על מילי דאגדתא (בסוף "בית הלוי על התורה"), ירושלים, תשמ"ה (1985)