נורמן אנג'ל
חייו

אנג'ל היה אחד משישה ילדים שנולדו לתומס אנג'ל ליין ולמרי ליין (לבית בריטיין), משפחה אמידה ממעמד הביניים בהולביץ' (אנ'), עיירה בלינקולנשייר שבאנגליה. הוא נולד בשם ראלף נורמן אנג'ל ליין, אך מאוחר יותר אימץ את השם הקצר יותר "נורמן אנג'ל" כשם עט שבו התפרסם. בילדותו קרא את ספרי וולטייר, צ'ארלס דרווין, תומאס הנרי האקסלי והרברט ספנסר, ובגיל 12 הושפע מאוד מקריאת "על החירות" של ג'ון סטיוארט מיל. הוא התחנך בבתי ספר באנגליה ובצרפת, ובמשך שנת לימודים אחת למד קורסים באוניברסיטת ז'נבה שבשווייץ בעת שעסק בעריכת עיתון בשפה האנגלית שיצא לאור בז'נבה.
בז'נבה חש אנג'ל שאירופה "שקועה עמוק בבעיות ללא פתרון", ובגיל 17 בלבד החליט להגר לחוף המערבי של ארצות הברית, שם עבד במשך כשבע שנים ככורם, חופר תעלות השקיה, קאובוי, חוואי בקליפורניה (לאחר שהגיש בקשה לאזרחות אמריקאית), דוור בשכונת מגוריו, כורה זהב, ולאחר מכן באופן הולם יותר את כשרונותיו ככתב במספר עיתונים ובכללם הסן פרנסיסקו כרוניקל.
בשל עניינים משפחתיים שב לאנגליה לזמן קצר בשנת 1898, ולאחר מכן עבר לפריז כדי לעבוד כעורך וככתב של עיתונים בשפה האנגלית, וככתב שליח בפריז לעיתונות האמריקאית. במסגרת זו סיקר גם את פרשת דרייפוס. רשמיו מן הפרשה, כמו גם מלחמת ארצות הברית–ספרד ומלחמת הבורים, הביאו אותו לכתוב בשנת 1903 את ספרו הראשון "פטריוטיות תחת שלושה דגלים: עתירה לרציונליות בפוליטיקה" (Patriotism under Three Flags: A Plea for Rationalism in Politics), שעליו חתם עדיין בשמו המקורי "ראלף ליין". בספר זה גזר גזירה שווה בין האנטישמיות בצרפת, הג'ינגואיזם בבריטניה והלהיטות למלחמה בארצות-הברית, כדוגמאות להסלמה בלתי-רציונלית בפוליטיקה פטריוטית. לאחר פרסום הספר הפך לכותב ולמרצה מבוקש, ובשנים 1905 עד 1912 היה העורך הפריזאי של הדיילי מייל בבעלותו החדשה של איל העיתונות הבריטי אלפרד הארמסוורת(אנ').
בפריז נשא לאשה את ביאטריס קובליה, עיתונאית אמריקאית אותה פגש בעת שהותו בארצות הברית. הנישואים לא עלו יפה והשניים חיו בנפרד במשך מרבית שנות חייהם, אך אנג'ל המשיך לתמוך כספית באשתו עד מותה בשנת 1951. לא היו להם ילדים.
בשנת 1909 הוציא לאור על חשבונו הפרטי פמפלט בשם "האשליה האופטית של אירופה", שהראה כי אין לגרמניה היגיון כלכלי ביציאה למלחמה. כדי שלא להביך את מעסיקיו בדיילי מייל ובייחוד את הארמסוורת עצמו, אשר טענו כי מלחמה נגד גרמניה בלתי-נמנעת, הוא חתם לראשונה על הפמפלט בשמותיו האמצעיים "נורמן אנג'ל". שם זה הפך לשם העט הקבוע שלו לאחר שהפמפלט נחל הצלחה גדולה, ולבסוף הוא אף שינה את שמו באופן רשמי ל"נורמן אנג'ל". ב-1910 הרחיב אנג'ל את הפמפלט לספר והוציא אותו לאור תחת השם "האשליה הגדולה", שם שהוצע על ידי הארמסוורת. הספר הפך מיד לרב-מכר בבריטניה, תורגם ל-11 שפות וזכה לאהדה והערכה גם במדינות אחרות באירופה. הטענה המרכזית בספר, שמלחמה באירופה בהכרח תגרום הפסד כלכלי אדיר לכל מדינה שתיקח בה חלק, נפוצה בחוגים אינטלקטואלים, כונתה לפעמים "אנג'ליזם" או "נורמן אנג'ליזם", וחסידיה נקראו לפעמים "אנג'ליטים".
בפברואר 1913 ערך אנג'ל מסע הרצאות באוניברסיטאות מרכזיות בגרמניה, בעידודו של התומך הנלהב ארתור ג'יימס בלפור, על-מנת לקדם את רעיונות "האשליה הגדולה" ואת תרגומו לגרמנית, ובתקווה למנוע את פריצת המלחמה. ההרצאות זכו לקהל גדול, התרגום לגרמנית נמכר בלמעלה מ-10,000 עותקים בשבועות שלאחר הביקור, ומספר קבוצות דיון אנג'ליטיות הופיעו בגרמניה בחוגים אקדמיים. אך מחוץ לאקדמיה הגרמנית נתפס הספר בעיקר כתעמולה בריטית, ולא הייתה לו השפעה ממשית כנגד התלהטות הרוחות והרגשות המיליטריסטיים הגואים שהובילו להצטרפות גרמניה למלחמת העולם הראשונה ביולי ובאוגוסט 1914.
עם שובו לאנגליה בשנת 1914 היה אנג'ל לאחד ממייסדי האיגוד הדמוקרטי לבקרה (Union of Democratic Control), קבוצת אינטרס בריטית שביקשה לקדם מדיניות חוץ פחות מיליטריסטית, ביחד עם צ'ארלס טרווליאן(אנ') ורמזי מקדונלד. הוא המשיך לכתוב בנושאי פוליטיקה, יחסים בינלאומיים, כלכלה ועיתונאות, בקצב ממוצע של כספר אחד לשנה, בנוסף על מאמרים רבים ועריכה, במשך כארבעת העשורים שלאחר מכן. לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה פרסם ספר בשם האירוני "פירות הניצחון" (The Fruits of Victory), בו טען שלמרות ניצחונה של בריטניה, תוצאות המלחמה אכן היו הרסניות מבחינה כלכלית כפי שחזה ב"האשליה הגדולה".
בשנת 1920 הצטרף למפלגת הלייבור, ונבחר כחבר פרלמנט לשנים 1929 עד 1931, מטעם מחוז ברדפורד צפון ביורקשייר. באותן שנים היה גם עורך של ה-Foreign Affairs. הוא לא העמיד את עצמו לבחירה לתקופת כהונה שנייה בפרלמנט, משום שחש שעיסוקו ביחסים בינלאומיים יתקבל טוב יותר אם יהיה משוחרר מקשרים מפלגתיים.
בשנת 1923 רכש את האי הזעיר נורת'י לחופי אסקס, וגר בבית היחיד בו. המקום הוא כיום שמורת טבע לציפורים. בשנת 1928 פרסם ספר ומשחק קלפים בשם "משחק הכסף" (The Money Game) שנועד ללמד את יסודות הכלכלה, המימון והבנקאות לילדי בית-ספר. הספר, שיצא לאור בהוצאת ג'וזף מלבי דנט ובניו, כלל חיבור על כסף, דיון בתאוריה כלכלית והסברים לכללי המשחק.
בשנת 1931 הוכתר כאביר על שירותו הציבורי. בשנת 1933 פרסם מהדורה מורחבת של "האשליה הגדולה", שכללה הצעה להתאחדות מדינות לשכנוע גרמנים להתנגד למדיניותו של אדולף היטלר, בתקווה למנוע את המלחמה הקרבה. שנה לאחר מכן הוענק לו פרס נובל לשלום לשנת 1933. באתר האינטרנט של פרס נובל נכתב כי נורמן אנג'ל הוא האדם היחידי שזכה בפרס נובל לשלום על כתיבת ספר.
ההיסטוריון הישראלי יוסף גורני כתב כי נורמן אנג'ל היה אולי הדמות היחידה במפלגת הלייבור שתמכה בציונות באופן מוחלט. אנג'ל החשיב את שאלת לאומיות העם היהודי כשאלה מוסרית אוניברסלית: מכיוון ש"הבעיה היהודית" (כפי שנקראה אז) נוצרה על ידי האומות שבהם גרו היהודים, העולם היה חייב להם סיוע בבניית בית לאומי במולדתם ההיסטורית בפלשתינה. באפריל 1930 פרסם אנג'ל מאמר תמיכה בציונות: "A Non-Jew’s Defence of Zionism" בכתב העת The New Judea, וביוני 1943 מאמר "The Conditions for Zionist Success" בכתב העת Jewish Frontier של תנועת פועלי ציון בארצות הברית.
ממחצית שנות ה-30 היה אנג'ל פעיל בארגון התנגדות בינלאומית למדיניותן הלוחמנית של גרמניה, איטליה ויפן. בשנת 1940 הרצה בארצות הברית למען תמיכה אמריקאית בבריטניה במלחמת העולם השנייה, ונשאר שם עד לאחר פרסום האוטוביוגרפיה שלו ב-1951. שב לבריטניה ומת שם בגיל 94 בסארי.