stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רישיון תוכנה
רישיונות תוכנה וחוקי זכויות יוצרים

ניתן לסווג את רוב התוכנות המופצות לפי סוג הרישיון שלה (ראה טבלה).
שתי קטגוריות נפוצות לתוכנה על פי חוק זכויות היוצרים, ולכן עם רישיונות המעניקים למורשה זכויות ספציפיות, הן תוכנה קניינית ותוכנת קוד פתוח וחינמי (FOSS). ההבדל הרעיוני המובהק בין השניים הוא הענקת זכויות לשינוי ושימוש חוזר במוצר תוכנה שהושג על ידי לקוח: תוכנת FOSS מעניקה ללקוח את שתי הזכויות (שינוי ושימוש חוזר), ולכן מצרפת את קוד המקור הניתן לשינוי עם התוכנה ("קוד פתוח"), בעוד שתוכנה קניינית בדרך כלל אינה מעניקה רישיון לזכויות אלו ולכן שומרת את קוד המקור ("קוד מקור סגור").
בנוסף למתן זכויות והטלת מגבלות על השימוש בתוכנות המוגנות בזכויות יוצרים, רישיונות תוכנה מכילים בדרך כלל הוראות המקצות אחריות ואחריות בין הצדדים המתקשרים בהסכם הרישיון. בעסקאות תוכנה ארגוניות ומסחריות, תנאים אלה כוללים לעיתים קרובות מגבלות אחריות, אחריות ויתור על אחריות, ושיפוי אם התוכנה מפרה זכויות קניין רוחני של מישהו.
תוכנות ללא רישיון מחוץ לתחום ההגנה על זכויות יוצרים הן תוכנת נחלת הכלל (PD) או תוכנה שאינה מופצת, אינה מורשית ומטופלת כסוד מסחרי עסקי פנימי. בניגוד לדעה הרווחת, תוכנות ללא רישיון מופץ (לא ברשות הציבור) מוגנות במלוא זכויות היוצרים, ולכן אינן ניתנות לשימוש באופן חוקי (מכיוון שלא ניתנות זכויות שימוש כלל על ידי רישיון) עד שהיא עוברת לרשות הציבור לאחר תום תקופת זכויות היוצרים. דוגמאות לכך הן דליפות תוכנה לא מורשות או פרויקטים של תוכנה המוצבים במאגרי תוכנה ציבוריים כמו GitHub ללא רישיון מוגדר. מכיוון שמסירת תוכנות באופן וולונטרי לרשות הרבים (לפני שמגיעים למונח זכויות היוצרים) היא בעייתית בתחומי שיפוט מסוימים (למשל החוק הגרמני), ישנם גם רישיונות המעניקים זכויות דמויי PD, למשל CC0 או WTFPL.
רישיונות תוכנה וחוקי זכויות יוצרים > בעלות לעומת רישוי

הרבה בתי תוכנה קנייניים או קוד פתוח מוכרים את עותק התוכנה עם רישיון לשימוש בו. אין העברת בעלות על הטובין למשתמש, אשר אין אחריות לזמינות התוכנה לכל החיים, ואינה זכאית למכור, לשכור, למסור אותה למישהו, להעתיק או להפיץ אותה מחדש הרשת. מונחי ותנאי רישיון יכולים לציין עוד סעיפים משפטיים שמשתמש לא יכול לנהל משא ומתן בנפרד או בדרך של ארגון צרכנים, והוא יכול לקבל או לדחות באופן ייחודי, החזרת המוצר אל הספק. ניתן ליישם זכות זו ביעילות כאשר סמכות השיפוט מספקת זמן חובה לגריעת טובין מיד לאחר הרכישה (כמו בחוק האיחוד האירופי), או פרסום ציבורי חובה של תנאי הרישיון, כדי להפוך אותה לקריאה על ידי המשתמשים לפני שהם רוכשים.
בארצות הברית, סעיף 117 לחוק זכויות היוצרים מעניק לבעלים של עותק מסוים של תוכנה את הזכות המפורשת להשתמש בתוכנה עם מחשב, גם אם השימוש בתוכנה עם מחשב מחייב יצירת עותקים או התאמות אגביים (מעשים שעלול להוות אחרת הפרת זכויות יוצרים). לפיכך, בעל עותק של תוכנת מחשב רשאי כחוק להשתמש באותו עותק של תוכנה. מכאן שאם משתמש הקצה של התוכנה הוא הבעלים של העותק המתאים, אזי משתמש הקצה רשאי להשתמש בתוכנה באופן חוקי ללא רישיון ממפרסם התוכנה.
מכיוון שרבים מהרישיונות הקנייניים רק מונים את הזכויות שיש למשתמש תחת הוראה 17 USC § 117, ובכל זאת מכריזים על נטילת זכויות מהמשתמש, ייתכן שחוזים אלה חסרים התחשבות. רישיונות תוכנה קנייניים לרוב מכריזים כי הם מעניקים למפרסמי תוכנה שליטה רבה יותר על אופן השימוש בתוכנה שלהם על ידי שמירת בעלות על כל עותק של תוכנה אצל מפרסם התוכנה. על ידי כך, סעיף 117 אינו חל על משתמש הקצה, ומפרסם התוכנה רשאי לחייב את משתמש הקצה לקבל את כל תנאי הסכם הרישיון, שרבים מהם עשויים להיות מגבילים יותר מאשר חוק זכויות היוצרים בלבד. צורת הקשר קובעת אם מדובר בשכירות או ברכישה.
הבעלות על מוצרים דיגיטליים, כמו יישומי תוכנה ומשחקי וידאו, מאותגרת על ידי הסכמי ה-EULA "מורשה, לא נמכר" של מפיצים דיגיטליים כמו סטים. באיחוד האירופי, בית הדין האירופי לצדק קבע כי בעל זכויות יוצרים אינו יכול להתנגד למכירה חוזרת של תוכנה שנמכרה דיגיטלית, בהתאם לכלל מיצוי זכויות היוצרים במכירה ראשונה כאשר מועברת הבעלות, ושאלות לפיכך "מורשה, לא נמכר "EULA. חברת UsedSoft השווייצרית חידשה את מכירת התוכנה העסקית מחדש ונלחמה על זכות זו בבית המשפט. באירופה, הוראת האיחוד האירופי 2009/24/EC מתירה במפורש לסחור בתוכנות מחשב משומשות.
רישיונות תוכנה קנייניים

סימן ההיכר של רישיונות תוכנה קנייניים הוא שמפרסם התוכנה מעניק שימוש בעותק אחד או יותר של תוכנה במסגרת הסכם הרישיון למשתמש קצה (EULA), אך הבעלות על אותם עותקים נותרה בידי מפרסם התוכנה (ומכאן השימוש במונח "קנייני"). משמעות תכונה זו של רישיונות תוכנה קניינית היא כי זכויות מסוימות לגבי התוכנה שמורות על ידי מפרסם התוכנה. לכן, אופייני לתנאי הסכם EULA לכלול מונחים המגדירים את השימושים בתוכנה, כגון מספר ההתקנות המותרות או תנאי ההפצה.
ההשפעה המשמעותית ביותר של צורה זו של רישוי היא, אם בעלות על התוכנה נשארת אצל מו"ל התוכנה, ואז משתמש הקצה חייב לקבל את רישיון התוכנה. במילים אחרות, ללא קבלת הרישיון, משתמש הקצה אינו רשאי להשתמש בתוכנה כלל. אחת הדוגמאות לרישיון תוכנה כזה היא הרישיון ל-Microsoft Windows. כפי שקורה בדרך כלל עם רישיונות תוכנה קנייניים, רישיון זה מכיל רשימה נרחבת של פעילויות המוגבלות, כגון: הנדסה לאחור, שימוש בו זמנית בתוכנה על ידי מספר משתמשים ופרסום מדדי ביצוע או מבחני ביצועים.
רישיונות תוכנת קוד פתוח בחינם

ישנם מספר ארגונים בתחום ה-FOSS שנותנים הנחיות והגדרות לגבי רישיונות תוכנה. קרן התוכנה החופשית מנהלת רשימות שאינן ממצות של רישיונות תוכנה בעקבות הגדרת התוכנה החופשית שלהן ורישיונות אשר ה-FSF מחשיב כלא חופשיים מסיבות שונות. FSF מבדיל בנוסף בין רישיונות תוכנה חופשיים התואמים או שאינם תואמים לרישיון FSF שנבחר, רישיון הציבורי הכללי של גנו שהוא Copyleft. יוזמת הקוד הפתוח מגדירה רשימה של רישיונות קוד פתוח מאושרים בעקבות הגדרת הקוד הפתוח שלהם. כמו כן, בפרויקט דביאן יש רשימה של רישיונות העוקבים אחר הנחיות התוכנה החופשית של דביאן.
רישיונות קוד פתוח וחינמיים מסווגים בדרך כלל לשתי קטגוריות: אלו שמטרתן להיות עם דרישות מינימליות לגבי אופן הפצת התוכנה מחדש (רישיונות מתירניים), וחלק המגינות של "שיתוף-זהה" (רישיונות copyleft).
דוגמה לרישיון תוכנה חופשי של copyleft הוא הרישיון הציבורי הכללי של GNU, שהוא גם רישיון ה-copyleft הראשון. רישיון זה נועד לתת ולהגן על כל המשתמשים חופש בלתי מוגבל לשימוש, לימוד ושינוי פרטי של התוכנה, ואם המשתמש מקפיד על תנאי ה-GPL, חופש להפיץ מחדש את התוכנה או כל שינוי בה. לדוגמה, כל שינוי שנעשה והופץ מחדש על ידי משתמש הקצה חייב לכלול את קוד המקור עבור אלה, ואסור לרישיון של עבודות נגזרות להגביל שום הגבלה נוספת מעבר למה ש- GPL מאפשר.
דוגמאות לרישיונות תוכנה חופשיים מתירניים הם רישיון BSD ורישיון MIT, המעניקים הרשאה בלתי מוגבלת לשימוש, לימוד ושינוי פרטי של התוכנה, וכוללים רק דרישות מינימליות להפצה מחדש. זה נותן למשתמש הרשאה לקחת את הקוד ולהשתמש בו כחלק מתוכנת קוד סגור או תוכנה שיצאה ברישיון תוכנה קנייני.
ראו גם

ניהול זכויות דיגיטלי
הגנת תוכנה
אקטיבציה
מספר סידורי (תוכנה)
תנאי שימוש
רישיונות זכויות יוצרים (קטגוריה)
פרוטגורס (דיאלוג אפלטוני)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  אפלטון
 שפת המקור:  יוונית עתיקה
 סוגה:  דיאלוג אפלטוני
 
פרוטגורס הוא דיאלוג סוקרטי שכתב הפילוסוף היווני אפלטון. החיבור נחשב לאחד מן "הדיאלוגים המוקדמים" של אפלטון.
כבמרבית הדיאלוגים הסוקרטיים, שמו של הדיאלוג קרוי על שם פרוטגורס, בן שיחו המרכזי של סוקרטס (מורו של אפלטון). נושא הוויכוח העיקרי בין סוקרטס לפרוטגורס הוא על המידות הטובות, או "הסגולה הטובה", ודרכי הסופיסטים בהשגתה ולימודה. פרוטגורס נחשב לאחד מגדולי הסופיסטים בדורו.
רובו של הדיון מתקיים בביתו של קליאס, המארח את פרוטגורס בזמן שהותו בעיר, ונוגע לאופי הסופיסטים, לאחדות ולמידת הסגולה. בדיאלוג מוזכרות 21 דמויות שונות.
ברוב רובו של הדיאלוג מספר לנו סוקרטס בגוף ראשון את פרטי שיחתו עם פרוטגורס. בדרך זו אפלטון מעלה על נס את גדול הסופיסטים. למרות חילוקי הדעות ביניהם, מתואר פרוטגורס בצורה מעוררת כבוד ואף במידה של אהדה, כשסגנונו הוא לשון הדיון המנומס.
הדמויות

מבין הנוכחים, ניתן לזהות שלושה סופיסטים ידועים. בנוסף לפרוטגורס עצמו, ישנם היפיאס מאליס ופרודיקוס מקאוס. כמו כן נכחו שם שניים מבני פריקלס ולמעט אריסטופנס, כל חבריו של סוקרטס המוזכרים בדיאלוג "המשתה" נוכחים בדיון.
בנוסף, ישנם כמה זרים אלמונים שפרוטגורס אסף במסעותיו, ומשרת (סריס) העובד אצל קליאס המארח.
הדיאלוג > מבוא

צעיר בשם היפוקראטס מציע לסוקרטס למהר ולפגוש את הסופיסט המפורסם פרוטגורס.
סוקרטס מציג להיפוקראטס הצעיר סדרת שאלות נוקבות: מיהו הסופיסט? מה הוא יודע לעשות? האם הולכים לסופיסט כדי לרכוש מקצוע או לקבל חינוך? האם לא מסוכן להפקיר בידו את הנפש, ועוד לשלם לו על כך?
כאשר נפגשים סוקרטס ופרוטגורס, שואל סוקרטס: מהי הסחורה שהסופיסט רוצה למכור לנו, והאם כדאי לקנות אותה? ופרוטגורס משיב: (317-316) "סופיסטן אני, ומחנך בני אדם". הוא מסביר כי הוא מלמד ורוצה להקנות לתלמידיו את הסגולות הטובות הדרושות להם כדי להצליח בחייהם ובענייני המדינה. בתגובה, סוקרטס מטיל ספק באפשרות ללמד את הסגולות הטובות, משתי סיבות:
ראשית, הדמוקרטיה היוונית אינה מכירה במומחים למדינאות, מאחר שהיא מתייחסת בשווה לכל אדם (קרי, לכל גבר שאינו עבד).
שנית, בניהם של מדינאים גדולים הם לעיתים קרובות לא יוצלחים, ומכאן משתמע שמדינאים אלו לא הצליחו לחנך את בניהם.
בשל כך מטיל סוקרטס ספק בשאלה האם הסגולה הטובה ניתנת ללימוד. לפיכך מוצעות בדיאלוג זה שלוש דעות סוקרטיות:
הסגולה הטובה אינה ניתנת ללימוד.
הסגולה הטובה היא הידיעה.
הסגולה הטובה היא אחת.
הדיאלוג > עמדתו של פרוטגורס (320 ג-328 ד)

פרוטגורס בוחר להציג את עמדתו תוך כדי סיפור מיתוס. הוא מדגיש שכל בני האדם ניחנו ברגשות של צדק ובושה ומסביר שלדעתו הסגולה הטובה נקנית בלימוד, כלומר החינוך מתאפיין בתור תהליך רכישת וביסוס התכונות הטובות.
האמצעים החינוכיים שפרוטגורס מדגיש הם הביקורת והענישה לצורך הרתעה ותיקון מידות. מסקנת פרוטגורס היא: הסגולה הטובה ניתנת ללימוד, אך אין זו ידיעה.
הדיאלוג > עמדתו של סוקרטס א': הזהב והפנים (333 -ד 328)

השאלה העולה לדיון היא שאלת היחס בין הסגולות הטובות השונות. בסך הכול נמנות חמש סגולות: צדק, יישוב הדעת - מתינות, חסידות, חכמה ואומץ לב. האפשרות העולה היא, שהסגולה הטובה היא דבר אחר, והסגולות הטובות הן חלקיה, וכדי להבהיר את היחס שלם - חלק, משתמשים בשני דימויים - חלקי הפנים וחלקי הזהב שבאמצעותם יבדילו בין שתי המשמעויות של המשפט: "הסגולה הטובה היא אחת".
בדימוי חלקי הזהב, כל חלק זהב עשוי זהב. לומר שהסגולות הטובות השונות הן כחלקי הזהב פירושו לומר שבכולן יש מרכיב זהה לגמרי, ושמרכיב זהה זה עושה אותן לסגולות טובות. אמנם ההבדלים הם משניים לגמרי. על פי דימוי זה, כשטוענים שהסגולה הטובה היא אחת, פירושו לטעון שכל הסגולות הטובות דומות זו לזו. כמו במקרה הזהב, לכולן יש מהות אחת. זאת אומרת שמי שניחן באחת הסגולות הטובות ניחן ממילא בכולן.
בדימוי חלקי הפנים, הסגולות הטובות נבדלות זו מזו כשם שאיברי הפנים, אף, פה, עיניים וכו' נבדלים זה מזה. ואף על פי כן הן מתלכדות לפנים. על פי דימוי זה, אין שום תכונה משותפת לסגולות הטובות השונות, אלא הן מצטרפות ביחד לשלמות אחת באדם. מדימוי זה לא משתמעת שום תלות הדדית הכרחית בין הסגולות הטובות השונות.
סוקרטס מודה שהסגולה הטובה היא אחת, בדומה לחלקי הזהב. פרוטגורס לעומתו סבור שהסגולות הטובות הן כחלקי הפנים מנימוקים אלה:
הסגולות הטובות נבדלות בפעולתן זו מזו. לכל אחת מן הסגולות תחום פעילות משלה, תפקיד משלה ולכן בסופו של דבר היא כושר מיוחד.
אפשרי שאדם יהיה ניחן בסגולה אחת ולא באחרת. תחילה מנסה סוקרטס לערער את נימוק 1, אבל הדיון לא הוביל למסקנה ברורה. פרוטגורס מוכן להודות במקצת שישנו בכל זאת מעט דמיון בין הסגולות השונות. סוקרטס לא מסתפק בכך ומביא טיעון שאפשר לכנותו "הטיעון על סמך הניגודים" (332 א-333 ג ליבס א 26–29). טיעון זה אמור להוכיח כי כל הסגולות הטובות הן סגולה אחת, בדומה לחלקי הזהב.
סוקרטס עושה כמה הקדמות כי להגיע לעיקר. הוא טוען:
חכמה ואיוולת הם ניגודים.
יישוב הדעת ואיוולת הם ניגודים.
לכל דבר אחד יש רק ניגוד אחר. לכן חכמה היא יישוב דעת.
סוקרטס התכוון להוכיח את הזהות והאחדות (כחלקי הזהב) של כל הסגולות הטובות. אולם סוקרטס לא שכנע את פרוטגורס בדוגמאות שהעלה והרגיש שהטיעון לא הוביל למסקנות שרצה, ולכן נוטל לו סוקרטס פסק זמן ארוך.
הדיאלוג > שירו של סימונידס (334 ג- 349 א, ליבס א 40–56)

בפסק הזמן נערך דיון בשירו של סימונידס, בדיון זה מבהיר סוקרטס שהשירה אינה יכולה להיות מקור להשקפות מוסריות, וזאת בגלל האפשרויות לפרשה באופנים שונים ומנוגדים.
הדיאלוג > שאלת האחדות של הסגולות הטובות (349 א- 351 ליבס 56–59)

השאלה העיקרית חוזרת ועולה הפעם בניסוח פשוט: "האם חכמה, יישוב דעת, אומץ לב, צדק וחסידות הן חמש מילים לעניין אחד, או שכל אחת ממילים אלו מוסבת על הוויה מיוחדת ועל עניין בעל פעולה משלו?". פרוטגורס מוכן מייד להסכים עם סוקרטס, שמדובר כאן על "מילים לעניין אחד", חוץ מ"אומץ לב", שכן ישנם רשעים אמיצים.
בהמשך נסב הוויכוח על אומץ לב בלבד, והמטרה של סוקרטס היא להוכיח שאומץ לב הוא ידיעה. ואם אומץ לב היא ידיעה אזי כל אחת מחמש הסגולות הטובות היא ידיעה וכולן זהות זו עם זו. או במילים אחרות: הסגולה הטובה היא ידיעה, ולכן הסגולה הטובה היא אחת. תחילה מביא סוקרטס טיעון פשוט, בו הוא מבחין בין אומץ לב לתעוזה. תעוזה איננה אומץ לב אם אין בבסיסה בקיאות או ידיעה, אלא שיגעון. פרוטגורס אינו משתכנע, ומשום כך פותח סוקרטס במערכת טיעונים חדשה.
הדיאלוג > עמדתו של סוקרטס ב' וסיום הדיאלוג (351 ב־362 ,ליבס 59–62)

סוקרטס טוען, שהטוב זהה עם ההנאה, והרע זהה עם כאב או סבל. ועל השאלה איך לבחור ומה לבחור - מה לעשות? קובע סוקרטס שהעשייה כרוכה בחישוב ההנאות והכאבים בהווה ובעתיד, הנובעים מן המעשה. תחשיב ההנאות והכאבים מחייב ידיעה.
הפחדן (היפך האמיץ) הוא זה שאינו יודע לחשב נכון את ההנאות והכאבים. ואומץ לב קשור לידיעה כזאת. לכן אומץ לב הוא זה שאינו יודע לחשב נכון את ההנאות והכאבים. ואומץ לב קשור לידיעה כזאת. לכן אומץ לב הוא ידיעה ככל שאר הסגולות הטובות שלגביהם כבר הוסכם שהם ידיעה. לכן הסגולה הטובה היא אחת.
על אף מסקנה ניצחת זו, הדיאלוג מסתיים ללא הכרעה בוויכוח בין סוקרטס ופרוטגורס, כלומר באפוריה – מבוכה של חוסר מוצא. חוסר מוצא זה בא לידי ביטוי בכך שאי אפשר לזהות את הסגולה הטובה עם הידיעה ולהכחיש את האפשרות להורות וללמד אותה.
בדיאלוג זה מביע סוקרטס שתי השקפות הסותרות זו את זו.
טקסטים ותרגומים

כתבי אפלטון, כרך 1, תרגום מיוונית יוסף ג. ליבס. הוצאת שוקן, 1997.
אפלטון. אופרה, כרך ג'. טקסטים קלאסיים באוקספורד. ISBN 978-0198145424
אפלטון. עבודות שלמות. אד. JM קופר ו-DS Hutchinson. האקט, 1997. ISBN 978-0872203495ISBN 978-0872203495
לקריאה נוספת

בריאן מגי, הפילוסופים הגדולים: מבוא לפילוסופיה המערבית, ספרי עלית הגג, ידיעות אחרונות, ספרי חמד.
שמואל שקולניקוב ואלעזר וינריב, פילוסופיה יוונית, האוניברסיטה הפתוחה.
Davidson college, Socratic Akratic Action, Alfred R. Mele. Philosphical papers, Vol xxv (1996), NO.3 V.25
Rudolph H. Weingartner, The Unity of the Platonic Dialogue, University of Chicago Press, 1973, p. 75.
צלו של ערפד

| --- | --- |

 בימוי:  E. Elias Merhige 
 הופק בידי:  ניקולס קייג' 
 תסריט:  Steven A. Katz 
 שחקנים ראשיים:  ג'ון מלקוביץ' (פרידריך וילהלם מורנאו) קתרין מק'קורמק (Greta Schröder) קרי אלווס (פריץ ארנו וגנר) אדי איזרד (גוסטב וון ונגנהיים) וילם דפו (מקס שרק, הרוזן אורלוק) אודו קיר (Albin Grau) Myriam Muller רונאן ויברט אינגבורגה דפקונייטה Patrick Hastert איידן גילט Sascha Ley 
 מוזיקה:  דן ג'ונס 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, ארצות הברית, לוקסמבורג 
 חברת הפקה:  Saturn Films, BBC Films, Madman Entertainment 
 חברה מפיצה:  ליונס גייט אנטרטיינמנט, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  21 ביוני 2001 
 משך הקרנה:  91 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט אימה, סרט ערפדים, סרט דרמה 
 הכנסות באתר מוג'ו:   shadowofthevampire
 דף הסרט ב־IMDb
 
צלו של ערפד (באנגלית: Shadow of the Vampire) הוא סרט אימה דרמטי משנת 2000 בבימויו של אי. אליאס מרהיג' ובכיכובם של ג'ון מלקוביץ' ווילם דפו. הסרט הוא גרסה בדיונית המתארת את הפקת הסרט האילם הקלאסי "נוספרטו" (1922) של הבמאי פרידריך וילהלם מורנאו, ומעלה את האפשרות שהשחקן הראשי ששיחק את הערפד, מקס שרק, היה ערפד אמיתי.
הסרט היה מועמד לפרס האוסקר לאיפור הטוב ביותר, והפסיד להגרינץ'. על הופעתו, דפו היה מועמד לפרס האוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר. וזכה בפרס אינדפנדנט ספיריט לשחקן המשנה הטוב ביותר.
עלילה

השנה היא 1921. ד"ר פרידריך וילהלם מורנאו, במאי גרמני פורץ-דרך, מתעתד לצלם סרט שיתבסס על "דרקולה" לבראם סטוקר. מאחר שאין להפקה את ההון הנדרש לרכוש את הזכויות, התסריט נכתב תחת השם "נוספרטו" והעלילה מתוקנת במקצת כדי לחמוק מתביעה. מורנאו, הנחשב בעיני כל מכריו לגאון מבריק ובה בעת אובססיבי ואקסצנטרי, נחוש לשמור את הפרטים בסוד גמור מן העיתונות, ולביים את הסרט בשלמות אמנותית שתתעלה על כל יצירה אחרת. המפיק אלבין גראו, התסריטאי הנריק גאלן והשחקנים נאנקים להתמודד עם שגעונותיו של הבמאי.
בעוד שהתפקידים הראשיים מאוישים על ידי שחקנים מוכרים, איש אינו יודע מי יגלם את הערפד מטיל-האימה אורלוק, האנטגוניסט. רק ברגע האחרון נודע לגראו כי שחקן אופי עלום בשם מקס שרק, יוצא התיאטרון של מקס ריינהרדט, זכה בתפקיד. שרק, חניך שיטת סטניסלבסקי, קיצוני בשיטותיו ונכנס לדמותו באופן מוחלט. בשל כך, הוא יופיע ביניהם אך ורק באיפור מלא כשהוא מתנהג לכל דבר כרוזן אורלוק.
מורנאו נוטל את הצוות מברלין לאתר צילומים מרוחק בעמקי צ'כוסלובקיה, בטירה עתיקה בהרי הקרפטים.    
הכפריים המקומיים מתלוננים על כך שהבמאי מסיר את הצלבים, שלדבריו מפריעים לקומפוזיציה, מהפונדק בו הוא מצלם. שרק מתגלה לעיני הצוות בסצנה בטירה, וגורם לשחקן שיתוק מרוב פחד. הרוזן אורלוק חיוור כמת, מדבר במבטא כבד ומתנהג באופן מושלם כערפד. מורנאו אוסר לאפר אותו, מאחר שהוא דאג לעצמו. בסצנה אחרת, כשהתאורה נכבית לרגע, שרק נמצא רוכן מעל הצלם במה שנראה כאילו הוא מוצץ את דמו; המפיק גראו פוטר זאת בכך שמדובר ב"מטורף מאסכולת סטניסלבסקי". הצלם ההמום והרועד הולך ומתחלה עד שאין ברירה אלא להחליפו. המפיקים נפעמים מאיכויות המשחק של שרק, ואף מבקשים ממנו לחוות את דעתו על ספרו של סטוקר, "בתור ערפד אמיתי": אורלוק עונה ברצינות תהומית, ומתייחס דווקא לבדידותו הנוראית של דרקולה, זווית שהם מתקשים לראות. הוא תופס עטלף חי ומוצץ את דמו, והתסריטאי אומר לו שהתיאטרון הגרמני זקוק לו.
בעת שחברי צוות זוטרים מתחילים להיעלם, מורנאו מתעמת עם "שרק" בהיחבא ואוסר עליו לפגוע ביתר, או שההסדר ביניהם לא יתקיים. הצוות מבחין בכך שהוא לחוץ ועצבני יותר ויותר. לבסוף, תחת השפעת סמים, הוא מגלה לגראו ולפריץ וגנר, הצלם החדש, את האמת: אורלוק איננו שחקן כלל וכלל. מורנאו קרא בספר ישן על שושלת עריצים שהתגוררה בסלובקיה ונטען שהם ערפדים, ומצא את אורלוק בעת שתר את טירתם. בתמורה להסכמתו של הערפד להשתתף בסרט, הובטחה לו השחקנית הראשית גרטה שרדר. גראו ווגנר מחליטים להרוג את אורלוק בעת צילום הסצנה האחרונה.
בעת הצילומים, שרדר נבעתת לראות שאורלוק איננו מטיל צל. מורנאו אחוז הדיבוק מרגיע אותה ומצווה עליה להמשיך לשחק. אורלוק מוצץ את דמה, כאמור גם בתסריט, ונרדם מאחר שהיא מכורה לסמים. וגנר וגראו תוקפים אותו אך הוא הורג אותם. מורנאו, שהתמסרותו לסרט כילתה את שפיותו, ממשיך להסריט בעוד הם נאבקים זה בזה. לבסוף, יתר הצוות מגיע, פותח את האשנב ומציף את החדר באור השמש, השורף את אורלוק לאפר. מורנאו ממשיך לתת הוראות בימוי ולהסריט בעוד שסרט הצילום שלו נגמר מזמן. הוא עוזב את המסרטה רק כשאחד מאנשי הצוות ההמומים, הפוסעים בינות לגופות עוזריו, נענה לדרישתו להפעיל את הנקש.
צוות השחקנים

ג'ון מלקוביץ' בתפקיד פרידריך וילהלם מורנאו - הבמאי הגרמני המפורסם שמפיק את "נוספרטו".
וילם דפו בתפקיד מקס שרק - השחקן שמשחק את הערפד ב"נוספרטו", ומתגלה כערפד אמיתי.
קתרין מק'קורמק בתפקיד גרטה שרדר - השחקנית הראשית בסרט של מורנאו.
קרי אלווס בתפקיד פריץ ארנו וגנר - צלם הסרט שנכנס לחשדנות כלפי שרק.
ביקורות

הסרט "צלו של ערפד" זכה לביקורות חיוביות מאוד מצד המבקרים, ששיבחו את ההופעות החזקות של ג'ון מלקוביץ' ווילם דפו, וכן את האווירה המיוחדת והמקוריות של הסיפור. ווילם דפו זכה לשבחים מיוחדים על תפקידו כמקס שרק, ואף היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר. הסרט הצליח לשלב בין אלמנטים של אימה ומתח לבין סאטירה על תעשיית הקולנוע, והוא זכה למעמד של סרט פולחן בקרב אוהבי ז'אנר האימה והקולנוע האמנותי. הסרט קיבל ציון של 81% באתר Rotten Tomatoes וציון של 71 מתוך 100 באתר Metacritic.
הערות שוליים

↑  "The 73rd Academy Awards - 2001". Oscars.org. נבדק ב-24 בספטמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 7743074-8  VIAF: 316752046   WorldCat (עם VIAF): 316752046
שלום דב ליפשיץ

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  4 ביולי 1929 כ"ו בסיוון תרפ"ט 
 פטירה:  23 בספטמבר 2011 (בגיל 82) כ"ד באלול תשע"א 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 השכלה:  ישיבת פוניבז' 
 תקופת הפעילות:  ? – 23 בספטמבר 2011 
 השתייכות:  חסידות חב"ד 
 
הרב שלום דב (דובער) ליפשיץ (כ"ו בסיוון תרפ"ט, 4 ביולי 1929 – כ"ד באלול תשע"א, 23 בספטמבר 2011) היה מייסד ויושב ראש ארגון "יד לאחים" ורב קהילת חב"ד ברמת גן.
תולדותיו

נולד באנייצ'א שברוסיה לישראל-לייב וזלטה מאשה ליפשיץ. אביו למד בישיבת תומכי תמימים בלובביץ'. בשנת תרצ"ז (1937), בהיותו בן שמונה, עלה עם משפחתו לארץ ישראל והמשפחה התיישבה ברמת גן. למד בישיבת תפארת ציון, לאחר מכן בישיבת "אחי תמימים"-חב"ד בתל אביב ומשם עבר ללמוד בישיבת פוניבז'. בראשית שנות ה-50 עמד בראש קבוצת בחורי ישיבות שהקימה את ארגון "חבר הפעילים – יד לאחים". בשנים הראשונות פעל הארגון בעיקר בקרב עולי תימן וצפון אפריקה, ועם השנים התרחבה פעילותו לתחומים נוספים ובהם פעילות רוחנית ביישובי הפריפריה.
באלול תשכ"ה (1965) נישא למרים, פסיכולוגית קלינית בת ה'משפיע' החב"די הרב נחום גולדשמיד. ליפשיץ היה חסיד חב"ד ורוב עמיתיו להנהגת הארגון ופעילי השטח נמנו עם המגזר החרדי ליטאי. בשנת תשמ"ט (1988), בעקבות הפילוג באגודת ישראל והקמת דגל התורה, פרסם הרב ליפשיץ תמיכה פומבית ברשימת אגודת ישראל לקראת הבחירות לכנסת השתים עשרה. בעקבות זאת פרשו רוב הפעילים הליטאים מהארגון והקימו ארגון מקביל – "לב לאחים". בשנותיו האחרונות של הרב ליפשיץ מיקד ארגונו את פעילותו במאבק במיסיון ובמניעת טמיעה והתבוללות של יהודים. במסגרת פעילות זו פעל להוצאת נשים יהודיות שנישאו לערבים מתוך הכפרים הערביים שהתגוררו בהם. במשך שישים שנות עמידתו בראשות הארגון לא קיבל מעולם משכורת עבור התפקיד.
הרב ליפשיץ כיהן כרב שכונת הלל ברמת גן וחבר לשכת הרבנות בעיר. לאחר שהרב גדליהו אקסלרוד עזב בשנת תשמ"א (1981) את רמת גן, התמנה תחתיו לרב קהילת חב"ד ברמת גן. שימש כראש כולל 'מאורות ישראל' ברמת גן ועמד מאחורי מספר פרויקטים בתחום הספרות התורנית. כמו כן היה ממייסדי עמותת הרבנים פיקוח נפש.
נקבר בחלקת חב"ד הישנה בבית הקברות בהר הזיתים, סמוך לקבר חמיו וחמותו.
משפחתו

בנו הרב ישראל לייב, רב קהילת חב"ד ברמת גן (חתן הרב יצחק יהודא ירוסלבסקי)
בנו הרב שמואל, ר"מ בישיבת 'תומכי תמימים' במגדל העמק וממלא מקומו בהנהלת יד לאחים (חתן הרב יוסף יצחק וילשנסקי)
הרב בנימין קופרמן, דיין ורב בית הכנסת הגדול ברמת גן
הרב שלמה חיים פלדמן, ראש ישיבת 'תומכי תמימים' בקרית אתא
הרב שלמה גרשקוביץ, ראש כולל ערב בבית הכנסת חב"ד "עוזיאל" ברמת גן
לקריאה נוספת

ישראל אלפנביין, פעילי ההצלה, עיתון כפר חב"ד, גיליון 1576, ערב ר"ה תשע"ה
הערות שוליים

↑  יוסי וייס, ‏ברוך דיין האמת: יו"ר ארגון 'יד לאחים' הרב שלום בער ליפשיץ, באתר כיכר השבת, כ"ד באלול תשעא 23.09.11
↑  מערכת שטורעם, אבל > הלך לעולמו יו"ר 'יד לאחים' הרשד"ב ליפשיץ, כ"ד באלול תשע"א
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007574940805171  VIAF: 286144782717811088108   WorldCat (עם VIAF): 286144782717811088108
דובי נמלים

| דובי נמלים |
| --- | --- |
 דוב נמלים בינוני
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
על־סדרה:: דלשינאים
סדרה:: פילוסאים
תת־סדרה:: דובי נמלים
שם מדעי
 Vermilingua ‏יליגר, 1811

דוב נמלים ענק עם גור
דוב נמלים זוטי
דובֵּי נמלים (שם מדעי: Vermilingua) הם תת-סדרה של יונקים בעל-סדרת הדלשינאים, הם טורפים שחבריה ידועים בשל התאמתם לאכילת נמלים וטרמיטים. הם בעלי חרטומים ארוכים דמויי צינור והם חסרי שיניים. תת-הסדרה מתחלקת לשתי משפחות: דובי נמלים זוטיים (Cyclopedidae) ודובי נמלים גדולים (Myrmecophagidae).
מאפיינים

הנציג הגדול ביותר של הקבוצה הוא דוב נמלים ענק (Myrmecophaga tridactyla). אורכו כ-1.3 מטרים, אורך הזנב כמטר אחד וגובהו 60 ס"מ. ראשו רזה, זנבו גדול ושערו עבה. הזנב משמש לו כיסוי בעת השינה. צבע מרבית מגופו הוא אפור ובחזהו מתחיל פס שחור רחב שבגבולותיו לבן, אשר נמשך לאורך הכתפיים ומגיע עד אזור המותניים.
דובי נמלים נפוצים מאוד בחלקים הטרופיים של דרום אמריקה ומרכזה. הוא שוהה בערבות שבהן ביצות נמוכות, לאורך גדות נהרות, ובעומקי יערות לחים. מזונו מורכב בעיקר מטרמיטים, אשר אותם הוא צורך על ידי פתיחת קניהם בעזרת טפריו הקדמיים החדים והחזקים. כאשר החרקים נוהרים אל החלק הפגוע של משכנם, הוא מושך אותם אל תוך פיו באמצעות לשונו הארוכה והגמישה, אשר נעה במהירות ומכוסה רוק דביק. אורך הלשון הוא כ-30 סנטימטרים.
דובי נמלים חיים על עצים או על פני הקרקע ואינם חופרים תחתיה כמו הארמדיל. לרוב דוב הנמלים אינו חיה תוקפנית, אך כאשר הוא מותקף הוא עשוי להגן על עצמו בטופריו החדים. הריונה של הנקבה נמשך כ-190 יום ובסופו היא ממליטה גור יחיד.
דוב הנמלים הבינוני (Tamandua tetradactyle) קטן בהרבה מדוב הנמלים הענק (כמחצית מגופו), ונבדל ממנו בעיקר במנהגיו. בהיותו שוכן עצים עליהם הוא מטפס בעזרת זנבו הדק. דובי הנמלים הבינוניים חיים ביערות עד עבותים בדרום ובמרכז אמריקה. צבעם לבן צהבהב, עם פס צדדי שחור רחב המכסה כמעט את כל צד גופם.
דוב הנמלים הזוטי (Cyclopes didactylus) חי בחלקיהן החמים של דרום ומרכז אמריקה. שוכן עצים מובהק זה מגיע לאורך של כ-15 ס"מ ואורך זנבו ל-18 ס"מ, צבעו הכללי זהוב וכינויו בשפות מקומיות שונות "מלאך קטן". משערים כי עבר התאמה התפתחותית ללינה יומית על עצים ממשפחת הבומבקסים, שהלקטיהם הכדוריים והסיביים דומים לדוב נמלים זוטי מכורבל (לפחות בעיני טורפים כהרפיה). בלילות הוא ניזון מעלוות ליאנות למיניהן.
מיון

למרות שמם, דובי הנמלים אינם סוג במשפחת הדוביים. הם משויכים לדלשינאים (שם מדעי: Xenarthra) שהיא על-סדרה ייחודית במחלקת היונקים, שחבריה נפוצים כיום ביבשת אמריקה (הצפונית והדרומית) בלבד.
משפחת דובי נמלים גדולים (Myrmecophagidae )
סוג טמנדואה (Tamandua )
דוב נמלים מקסיקני (Tamandua mexicana)
דוב נמלים בינוני (Tamandua tetradactyla)
סוג ומין יחיד דוב נמלים ענק (Myrmecophaga tridactyla)
משפחת דובי נמלים זוטיים (Cyclopedidae )
סוג ומין יחיד דוב נמלים זוטי (Cyclopes didactylus)