הצבא האדום
הצבא האדום במבצע ברברוסה > ההסברים לתוצאות "מבצע ברברוסה"

ההסברים לכשלונות הצבא האדום בראשית המבצע מחד, ולהצלחותיו בשלבים המאוחרים מאידך:
הטיהורים הגדולים למלחמת העולם השנייה הצבא האדום הגיע ללא מפקדיו הוותיקים שרובם הוצאו להורג במהלך הטיהורים הגדולים ופרשת טוכאצ'בסקי וגרוע מכך המפקדים שכן שרדו פחדו להביע את דעתם. המצב היה עגום עד כדי כך, שבשלבים הראשונים של הלחימה אבד ציוד צבאי רב והורגש חוסר בציוד.
הכשלים המודיעיניים
הפוליטיזציה בצבא האדום
חוסר הנאמנות והמוטיבציה של העמים הלא רוסיים
הנחות יסוד שגויות בנוגע לצבא האדום – היטלר האמין, שהצבא האדום יתמוטט בקלות יחסית מול הצבא הגרמני. ההנהגה הנאצית האמינה שהמשטר הקומוניסטי רקוב מבפנים, ולכן די יהיה בדחיפה חזקה כדי למוטט אותו. בפועל, למרות כל חולשותיו של הצבא האדום הוא עדיין היה יריב אימתני. החייל הסובייטי הפשוט לחם בדרך כלל באומץ לב ובעקשנות, במיוחד במגננה, אף על פי שהונהג בצורה גרועה, והפיקוד הסובייטי, לפחות ברמות הגבוהות, הוציא מקרבו לא מעט קצינים מוכשרים, שהתבלטו בשדה הקרב. למרות המכות הנוראות שספג הצבא האדום בחודשים הראשונים של הפלישה הגרמנית.
התנגדות הצבא האדום (מלחמת מולדת) – חיילי הצבא האדום נלחמו בתחושה, שהמלחמה נגד גרמניה הנאצית היא מלחמת הישרדות, שאסור לברית המועצות להפסיד בה. מלחמה טוטאלית של להיות או לחדול. אף על פי שבחודשים הראשונים של המלחמה נפלו מיליוני חיילים סובייטיים בשבי הגרמני, הצבא האדום לא נשבר וגילה התנגדות עזה להתקדמות הכוחות הגרמניים. לאחר שהתאוששו מההפתעה הראשונית של הפלישה הגרמנית רכשו כוחות הצבא האדום בהדרגה ניסיון, ולמדו להתמודד כנגד טקטיקת הבליצקריג הגרמנית. ככל שעבר הזמן כך התקשחה ההתנגדות הסובייטית והואטה ההתקדמות הגרמנית. ההתנגדות הגוברת של כוחות הצבא האדום, בשילוב עם תנאי מזג האוויר הקשים, הם שבלמו בסופו של דבר את התקדמות הצבא הגרמני במבואות מוסקבה באוקטובר–נובמבר 1941.
המרחבים של ברית המועצות – שטחה העצום של ברית המועצות העניק לצבא הסובייטי מרחב נסיגה ותמרון כמעט בלתי מוגבל, אך עם זאת מרבית האוכלוסייה ורובה של התעשייה הסובייטית היו מרוכזים בשטח מצומצם יחסית במערב ברית המועצות. ובנוסף, המרחבים של ברית המועצות העמידו בעיות לוגיסטיות עצומות בפני הצבא הגרמני, שהתקשה מאוד לתספק את כוחותיו בחזית שרוחבה מגיע לכשלושת אלפים ק"מ ובעומק של אלפי קילומטרים.
התמקצעות הצבא האדום
עתודות כוח האדם של ברית המועצות – ערב "מבצע ברברוסה" כללה אוכלוסיית ברית המועצות כ-193 מיליון איש (כולל התושבים שחיו באזורים שסופחו לברית המועצות אחרי ספטמבר 1939), לעומת 79 מיליון תושבים שחיו בגרמניה הנאצית ערב פרוץ מלחמת העולם השנייה. הפיקוד הסובייטי העליון ניצל היטב את עתודות כוח האדם שעמדו לרשותו, כדי להשלים את האבדות העצומות שספג הצבא האדום בחודשים הראשונים של מבצע ברברוסה. עד סוף 1941 הוקמו, או נמצאו בתהליך הקמה, למעלה מ-400 דיוויזיות חדשות. מערכת גיוס המילואים של הצבא האדום, שהתבססה על המחוזות הצבאיים, הוכחה כיעילה ביותר, ואפשרה לצבא האדום להקים, לאמן ולצייד במהירות יחידות צבאיות חדשות, על בסיס קאדרים של קצינים מנוסים במילואים. בחמשת החודשים הראשונים של המלחמה נגד גרמניה (עד ראשית דצמבר 1941) נשלחו כמיליון וחצי חיילים חדשים להשלים אבדות של יחידות שלחמו בחזית הגרמנית, ובנוסף לכך נשלחו 194 דיוויזיות חדשות (מתוכן 35 דיוויזיות מיליציה, שהוקמו מאזרחים שהתנדבו לשירות צבאי, בעיקר בערים מוסקבה ולנינגרד בקיץ 1941) ו-94 בריגדות עצמאיות, כדי לתגבר את כוחות הצבא האדום שלחמו בחזית הגרמנית. בסה"כ הוקמו עד סוף 1941 לא פחות מ-66 ארמיות חדשות (מתוכן נשלחו 46 לחזית הגרמנית ו-20 הוצבו בעתודת הסטאבקה) ו-20 ארמיות נוספות הוקמו מחדש, לאחר שספגו אבדות כבדות. בראשית דצמבר 1941 כלל הצבא האדום כ-8.9 מיליון חיילים (מתוכם כ-4.5 מיליון חיילים לחמו בחזית הגרמנית, או הוצבו בעתודת הסטאבקה) לעומת כ-5.3 מיליון חיילים ערב "מבצע ברברוסה", זאת למרות האבדות העצומות שספגה ברית המועצות בחודשים הראשונים של הפלישה הגרמנית. הצבא הגרמני, לעומת זאת, התקשה אפילו להשלים את 750 אלף האבדות שספגו כוחותיו בחזית המזרחית עד ראשית דצמבר, ולכן כוחו בחזית הסובייטית פחת בכ-340 אלף חייל. עד סוף 1941 הושמדו כמעט לחלוטין כוחות הצבא האדום, שהוצבו במחוזות הצבאיים המערביים של ברית המועצות ביוני 1941, אך ארמיות העתודה מילאו את מקומם, ואפשרו לפיקוד הסובייטי לא רק להמשיך במלחמה, אלא אף לצאת למתקפת נגד גדולה בדצמבר 1941.
הצלת התעשייה הצבאית הסובייטית – העברת חלק גדול ממפעלי התעשייה הסובייטיים מהמחוזות המערביים של ברית המועצות, שנמצאו בסכנת כיבוש, לאזורים מרוחקים, מחוץ להישג ידו של הצבא הגרמני והלופטוואפה, אפשרה לברית המועצות להמשיך לנהל את המלחמה, ומילאה תפקיד מרכזי בניצחון הסובייטי במלחמה נגד גרמניה הנאצית.
"גנרל חורף" – הגנרלים הגרמניים, שפיקדו על הכוחות שהשתתפו בפלישה לברית המועצות טענו בדיעבד, שבעיות שנבעו מתנאי האקלים ברוסיה, ובמיוחד העובדה שהצבא הגרמני לא הצליח להשיג את יעדי "מבצע ברברוסה" לפני כניסת "החורף הרוסי", מילאו תפקיד מרכזי בכישלון התוכנית הגרמנית להשיג הכרעה צבאית במערכה נגד ברית המועצות ב-1941. גשמי הסתיו, שהחלו לרדת בראשית אוקטובר 1941 והפכו את הקרקע באזור מוסקבה לבוץ טובעני, ולאחר מכן הקור העז ששרר באזור זה החל מהמחצית השנייה של חודש נובמבר הקשו על התקדמות הצבא הגרמני לכיוון מוסקבה, וגרמו לו לנפגעים רבים לעומת זאת הצבא הסובייטי שאף שגם הוא סבל מאותן בעיות היה מוכן ומצויד היטב ללחימה בתנאי אקלים קשים.
הסכם הנייטרליות עם יפן – למרות מאמציה של גרמניה לשכנע את יפן לתקוף את ברית המועצות ממזרח, החליטה ההנהגה היפנית שלא להיכנס למלחמה עם ברית המועצות, הדבר אפשר לסטלין ולפיקוד הסובייטי להעביר במהלך המחצית השנייה של 1941 כמה מאות אלפי חיילים מצוידים ומאומנים היטב מהמחוזות המזרחיים של ברית המועצות לחזית הגרמנית. הדיוויזיות הסיביריות, למרות מספרן הקטן יחסית, מילאו תפקיד משמעותי בבלימת המתקפה הגרמנית על מוסקבה באוקטובר–נובמבר 1941 וכן במתקפת הנגד הסובייטית באזור מוסקבה.
החלטות אסטרטגיות מוטעות – הגנרלים הגרמניים, שפרסמו את זיכרונותיהם לאחר המלחמה, מצביעים על שתי טעויות אסטרטגיות קשות שביצע היטלר, אשר מנעו, לדעתם, את השגת יעדי "מבצע ברברוסה" לפני כניסת "החורף הרוסי": ההחלטה לכבוש את יוגוסלביה ויוון באפריל 1941, שעיכבה את מועד הפלישה לברית המועצות במספר שבועות, וההחלטה להפנות חלק מכוחות קבוצת ארמיות מרכז הגרמנית דרומה, כדי לסייע לקבוצת ארמיות דרום בהשמדת הכוחות הסובייטיים במרחב קייב, ובהשלמת כיבוש שטח אוקראינה, שהתקבלה במחצית השנייה של אוגוסט 1941.
התנגדות האוכלוסייה בשטחים הכבושים – האידאולוגיה הנאצית ראתה בעמים הסלאביים בני אדם נחותים מטבעם ("אונטרמנשן"), שנועדו לשרת את גזע האדונים הארי. יחידות הס"ס ושלטונות הכיבוש הנאציים התייחסו לאוכלוסייה המקומית באזורים הכבושים בהתאם לאידאולוגיה הנאצית, ולא ניסו כלל לרכוש את תמיכתה. כתוצאה מכך גברה העוינות של התושבים באזורים הכבושים כלפי השלטון הנאצי, והתארגנויות מקומיות של קבוצות מחתרת אנטי נאציות (הפרטיזנים) צברו תנופה, והפכו לגורם משמעותי תוך זמן קצר. פעולות התגמול הקולקטיבי שערכו הנאצים ונסיונותיהם לדכא בכוח את התנגדות האוכלוסייה באזורים הכבושים באמצעות צעדי דיכוי אכזריים רק הגדילו את התמיכה העממית בצבא האדום ובפרטיזנים וחיזקו את כוחם.