stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זמושץ'
הקהילה היהודית

זמויסקי הזמין לעירו המתהווה בני עמים שונים ובהם גם יהודים, שכן היה מעוניין ביישובה בסוחרים שיפתחו את המסחר בה וברופאים. החל ב-1588 הגיעו לעיר יהודים מוונציה ומהאימפריה העות'מאנית וזכו לשוויון זכויות ולפטור ממיסים למשך 25 שנים. בין היתר הם היו רשאים לעסוק בכל מקצוע למעט ייצור נעליים, בפרוונות ובקדרות, וניתנה להם רשות להקים את מבני הקהילה מאבן ולהיות בעלי בתים. בעיר קמה קהילה יהודית ספרדית שנחשבה לצפונית ביותר באירופה, וזו התרכזה סביב שוק המלח (Rynak Solny) באזור רחוב היהודים (Ul. Żydowska, כיום רחוב זמנהוף - Ul. Zamenhofa) והרחוב הנקרא כיום על שם יליד העיר י"ל פרץ (Ul. Pereca). הקהילה הספרדית התפרקה בשנות ה-20 של המאה ה-17, ובמקביל החלו להתיישב בעיר יהודי אשכנז, אשר חלקם נמלטו מפרעות חמלניצקי. מצבם של יהודי העיר הלך והתדרדר במשך המאה ה-18 והורע אף יותר לאחר הכיבוש הרוסי ב-1815. מושל העיר שקל להגלות את כל הקהילה היהודית מהעיר ומשך מספר שנים הכניסה לתחומיה הייתה אסורה ליהודים. עם זאת, ב-1897 התגוררו בעיר 7,034 יהודים, שהיוו מחצית מהאוכלוסייה, ומספרם גדל לכ-9,000 איש (כ-63% מהתושבים) ב-1909.
ערב השואה מנתה הקהילה היהודית בעיר כ-12,000 נפש שהיוו כ-45% מהתושבים, וכ-5,000 מהם הצליחו להימלט לתחומי ברית המועצות בתחילת המלחמה. הגרמנים הקימו את היודנראט באוקטובר 1939, ולפי מפקד שערך זה נותרו בעיר 4,984 יהודים, ואליהם נוספו כ-500 יהודים שהובאו ממקומות אחרים בפולין. בעיר קם גטו וכל היהודים מהעיר, מקומארוב אוסאדה והסביבה חויבו לעבור אליו עד ה-1 במאי 1941. הגירוש הגדול הראשון התקיים בערב פסח, ה-11 באפריל 1942, וכ-3,000 איש גורשו לבלזץ. בעיר נותרו כ-2,000 יהודים ואליהם נוספו 2,100 נוספים שגורשו מצ'כוסלובקיה ומגרמניה. שני גירושים גדולים נוספים לבלזץ ומשם למאידנק נערכו באפריל ובאוקטובר 1942, ועד מרץ 1943 נרצחו כל הנותרים בגטו. כ-300 יהודים שבו לעיר מברית המועצות לאחר שחרורה, אך הם נתקלו בעוינות ואף היו שני מקרי רצח. ב-1947 נותרו בעיר חמישה יהודים.
אחרי המלחמה הקימו ניצולים בני העיר את ארגון יוצאי זמושץ', המנציח את זכר הניצולים באופן שוטף ובאזכרה שנתית ביום השואה.
בזמושץ' קיימת קהילה בת כ-20 יהודים, הקהילה משמשת כסניף של קהילת ורשה. בית הכנסת העתיק של הקהילה משמש כיום כמוזיאון לתרבות יהודית ואינו כולל ספרי תורה, אך בחגים מביאים ספר תורה מהקהילה בוורשה.
ערים תאומות

גרמניה שוובישה האל, גרמניה
אוקראינה ז'ובקבה, אוקראינה
בריטניה לאפבורו, בריטניה
סלובקיה ברדיוב, סלובקיה
אוקראינה לוצק, אוקראינה
רומניה סיגישוארה, רומניה
ארצות הברית פאונטיין הילס, אריזונה, ארצות הברית
לקריאה נוספת

מ. צאנין, זאמושץ בתוך: תל עולם: מסע על פני מאה קהילות נחרבות, תל אביב: המנורה, 1962. עמ' 60–65 (תיאור של המקום מיד לאחר מלחמת העולם השנייה ומבט האוכלוסייה המקומית על חיסול היהודים והשימוש בשללם)
הערות שוליים

↑  Higher education schools
↑  הקהילה היהודית בזמושץ'
↑  על גירוש יהודי זמושץ' להשמדה, באתר יד ושם
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531801705171  GND: 4248619-1  LCCN: n81084475  MusicBrainz: 2f82c9c5-0192-4da8-beeb-3eeae35e5127  NKC: ge131428  VIAF: 137217458   WorldCat (עם VIAF): 137217458 
בית העירייה
מפת העיר העתיקה
פארק העיר
ארמון זמויסקי והאנדרטה לזכר מייסד העיר
כיכר השוק הגדולה
הארסנאל
בית הכנסת בזמושץ'
אנדרטה לזכר יהודי זמושץ' הניצבת בבית הקברות בקריית שאול בתל אביב
לוח זיכרון בזמושץ'
ישראל אברהם פורטוגל

רבי ישראל אברהם פורטוגל (פרטיגול; י"ח בסיוון ה'תרפ"ג, 2 ביוני 1923 – כ"ה באדר ב' ה'תשע"ט, 1 באפריל 2019) היה האדמו"ר השני מחסידות סקולען, מחבר ספר מאור ישראל. עסק בשחרור יהודים ממאסר בתקופת השלטון הקומוניסטי.
ילדותו ותקופת השואה

נולד בעיירה סקולן שבמולדובה על גבול רומניה, לרב אליעזר זוסיא פורטוגל ולרבנית שיינא רחל. בגיל 9 נסע ללמוד בישיבת דמשק אליעזר בעיירה וויז'ניצא אצל האדמו"ר רבי אליעזר הגר, שם הסתופף בצל האדמו"ר מויז'ניץ רבי ישראל הגר ואף היה מתכבד בטישים, בעודו ילד, לשיר מניגוני בית אבותיו. בגיל 15 עבר ללמוד בעיר קישינב בישיבתו של רבי יהודה לייב צירלסון.
בי' בשבט ה'תש"י נישא לריזל, בתו של רבי מנחם זאב שטרן אב"ד וישווה שברומניה (ולאחר מכן רבה של גבעת שאול) והרבנית פייגא רויזא. החתונה התקיימה בביסטריץ ולאחר מכן עבר להתגורר בבוקרשט.
לאחר שעבר לצ'רנוביץ יחד עם אביו וכל משפחתו, פעל במרץ לחיזוק היהדות בעיר. בפרוץ מלחמת העולם השנייה נכלא יחד עם אביו ומשפחתו בתחומי הגטו שהוקם על ידי הנאצים בעיר, וסבל את נחת זרועם של הנאצים ושל הרוסים ששלטו חליפות על העיר במשך המלחמה.
ילדותו ותקופת השואה > הצלת היתומים

לאחר מלחמת העולם השנייה פעל עם אביו להצלת ילדים יתומים בשואה, בעיקר ברומניה. בית אביו התמלא במאות יתומים. לאחר החרפת המצב בקרב יהודי העיר צ'רנוביץ שבאוקראינה בשל רדיפות הבולשביקים הבריחו יחדיו את הילדים לבוקרשט. אביו נכלא ברומניה בשל הצלת הילדים[דרוש מקור] ולאחר ששוחרר חזר לפעילות זו. הרב אליעזר זוסיא נכלא שוב, במשך חמישה חודשים, וכן נכלא בנפרד גם הרב ישראל אברהם. בשנת ה'תשי"ט בערב שבת נחמו, הם שוחררו, אך נותרו לשבת בכלא עוד כמה ימים מכיוון שלא רצו לחלל את השבת.
ההגירה לארצות הברית והאדמו"רות

שנה לאחר ששוחרר עם אביו מהכלא הרומני, עזבו את רומניה והיגרו לארצות הברית, שם התגורר אביו בשכונת קראון הייטס בברוקלין שבמדינת ניו יורק. בקראון הייטס פתח ביחד עם אביו בית כנסת קהילתי והמשיך בהצלת היהודים מהשואה[דרושה הבהרה]. לאחר פטירת אביו בל' באב, ה'תשמ"ב הוכתר הרב ישראל אברהם לאדמו"ר השני מסקולען.
הוציא את כתבי סבו רבי ישראל אברהם בספר "שם ושארית ישראל".
בית המדרש המרכזי של חסידות סקולען בראשותו שוכן בבורו פארק. בתקופות החגים היה האדמו"ר שוהה בשכונת וויליאמסבורג בקרב חסידיו. חסידי סקולען מתגוררים גם בבני ברק, בלונדון, בויליאמסבורג, במונסי ובליקווד.
בחודשים האחרונים לחייו חלה ואושפז בבית החולים בבולטימור, בכ"ה באדר ב',ה'תשע"ט נפטר. בהלווייתו שיצאה מבית מדרשו 'ישועות ישראל' שבבורו פארק, השתתפו עשרות אלפים. נקבר סמוך לציון אביו בבית הקברות במאנסי.
צאצאיו

הוליד שלוש בנות וחמישה בנים:
הרב ישעיה יעקב, כיהן כממלא מקומו באדמו"רות סקולען ובנשיאות מוסדות 'חסד לאברהם' (שאר האחים הוכתרו לרבני הקהילה במקומות מושבותיהם וכסגני נשיאים במוסדות 'חסד לאברהם'). לפני הכתרתו שימש כרב קהילת "מאור הגולה" במונטריאול. היה נשוי לסילקא בת רבי מאיר גרינוואלד, אב"ד קהילת טעטש. נפטר ב-ה'תשפ"ד.
הרב מאיר, אדמו"ר מסקולען בווילימסבורג.
הרב אפרים חיים יודא, אדמו"ר מסקולען במונסי, נשוי לשרה רבקה בת רבי משה רוזנר, רב קהילת פאפא במונסי ואב"ד טערצאל.
הרב צבי נח, אדמו"ר מסקולען בלייקווד, נשוי לרוחמה בת רבי מאיר אברהם אילאוויטש, אב"ד סאו פאולו.
הרב שמואל מרדכי, אדמו"ר מסקולען בירושלים, נשוי לשיינא רחל בת גיסו רבי חיים דב שטרן מבני ברק.
הרבנית לאה ליבא, נשואה לרב חיים דב שטרן, רב ביהמ"ד סקולען בבני ברק, בנו של רבי יצחק יהודה, אב"ד קהילת ביליץ בני ברק.
הרבנית חיה שרה, נשואה לרב שמעון יואל וויינברגר אב"ד סקולען וויליאמסבורג, בן רבי משה דב רב קהילת פאיא.
הרבנית נחמה נשואה לרב דוד לייב קלוגהויפט, רב בית המדרש סטרעליסק וראש כולל סקולען בבורו פארק.
הערות שוליים

↑  מאיר הלחמי, תולדות החסידות בארץ ישראל: מהעליה החסידות הראשונה עד ימינו, במה, 1996, עמ' 279. (בiw)
↑  אדמו"ר רבי אליעזר זוסיא פורטוגל מסקולען, באתר www.mytzadik.com
↑  אבל כבד בעולם החסידות: כ"ק האדמו"ר מסקולען זצוק"ל, באתר כיכר השבת, ‏כ"ו באדר ב' תשעט
↑  ה'ממשיך' של האדמו"ר מסקולען: בנו בכורו, באתר כיכר השבת
↑  משה ויסברג, וְהָיוּ לְאַרְבָּעָה רָאשִׁים: הכירו את ארבעת אדמו"רי סקולען • מיוחד, באתר בחדרי חרדים, 22 באפריל 2019
↑  זאב בלוי, לְשִׁמְךָ נָּאֶה לְזַמֵּר • שמחת בית השואבה בחצר הקודש סקולען לייקווד, באתר JDN
↑  זאב בלוי, קָבְעוּ שִׁיר וּרְנָנִים • נר א' דחנוכה בחצה"ק סקולען ירושלים, באתר JDN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308296105171  ISNI: 0000 0003 6781 7835  LCCN: no2012031365  MusicBrainz: c013526f-3186-45c5-a570-f624c035694c  VIAF: 299360515   WorldCat (עם VIAF): 299360515
סטיוארט מונץ'

| --- | --- |

 לידה:  1962 (בן 62 בערך) צפון דקוטה
 השכלה:  קולג' הרטפורד 
 השתייכות:  צי ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-1989
 דרגה:   אדמירל
 תפקידים בשירות
 מפקד צוללת התקיפה USS Albuquerque (SSN 706)  מפקד פלגת פיתוח הצוללות 5  מפקד כוח הצוללות השביעי  ראש אגף מבצעים ותכנון של הצי  ראש אגף פיתוח הכוח במטות המשולבים  פקד כוחות הצי בפיקוד אירופה ופיקוד אפריקה
 עיטורים
   מדליית השירות המצוין של מחלקת ההגנה   מדליית השירות המצוין של הצי   מדליית השירות העילאי של מחלקת ההגנה  לגיון ההצטיינות (5)
 
סטיוארט מונץ' (באנגלית: Stuart B. Munsch, נולד ב-1962) הוא קצין בדרגת אדמירל בצי ארצות הברית המכהן כמפקד כוחות הצי בפיקוד אירופה ופיקוד אפריקה.
ביוגרפיה

מונץ' גדל באוקס שבצפון דקוטה בן להורים מחנכים. ב-1985 סיים לימודי תואר ראשון בהנדסת חשמל באקדמיה הימית של ארצות הברית. במהלך לימודיו היה נשיא המחזור, ספורטאי מצטיין ואלוף המכללות בארצות הברית בקליעה באקדח.  הוא זכה במלגת רודס ובמסגרתה סיים תואר שני באוניברסיטת אוקספורד בתוכנית פילוסופיה, כלכלה ומדע המדינה.
בתום לימודי התואר שני התגייס לצי ארצות הברית ושירת כקצין בצוללת הטילים הבליסטיים USS Will Rogers (SSBN 659) ובצוללות התקיפה מסדרת לוס אנג'לס USS Jefferson City (SSN 759) ו-USS Tucson (SSN-770). ב-1999 מונה לקצין תכנון בפיקוד האוקיינוס השקט וכעוזר למפקד הפיקוד. בתום תפקידו שימש עוזר מיוחד למזכיר מחלקת החקלאות של ארצות הברית.
בשנים 2002 עד 2005 פיקד על צוללת התקיפה USS Albuquerque (SSN 706). לאחר מכן שירת כעוזר צבאי לסגן מזכיר ההגנה וכעוזר לענייני לוחמת צוללות לראש המבצעים הימיים. ב-2008 מונה למפקד פלגה 5, פלגת הפיתוח של הצוללות. ב-2010 מונה לראש ענף אסטרטגיה בפנטגון וראש תחום לוחמת הצוללות.
ב-2013 מונה למפקד כוח הצוללות השביעי, הכוח אחראי לצוללות הפועלות במערב האוקיינוס השקט, המפרץ הפרסי, הים האדום, הים הערבי, מפרץ עומן וחלקים מהאוקיינוס ההודי.
ב-2015 שב לפנטגון ומונה לעוזר צבאי בכיר לסגן מזכיר ההגנה. ב-2018 מונה לראש אגף מבצעים ותכנון של הצי. ב-2019 ייסד את אגף פיתוח הלחימה בצי ועמד בראשו עד מינוי ב-2020 לראש אגף פיתוח הכוח במטות המשולבים במקום דניאל אודונהיו.
ביוני 2022 קודם לדרגת גנרל ומונה למפקד כוחות הצי בפיקוד אירופה ואפריקה.
נשוי לאליזבת' ואב לשניים.
הערות שוליים

↑  32 IN U.S. NAMED RHODES SCHOLARS, ניו יורק טיימס, 17 בדצמבר 1984
↑  A Short History Of The National Trophy Individual Pistol Match
ליאו פרנק

| --- | --- |

 לידה:  17 באפריל 1884 קוארו, טקסס, ארצות הברית 
 נרצח:  17 באוגוסט 1915 (בגיל 31) מרייטה, ג'ורג'יה, ארצות הברית 
 שם לידה:  Leo Max Frank 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  קווינס 
 מקום מגורים:  אטלנטה 
 השכלה:  אוניברסיטת קורנל  הקולג' להנדסה של אוניברסיטת קורנל 
 השקפה דתית:  יהדות 
 חתימה:   
 
ליאו פרנק במהלך המשפט
גופתו של ליאו פרנק שנתלתה לראווה על ידי ההמון לאחר הלינץ'
ליאו מקס פרנק (Leo Max Frank;‏ 17 באפריל 1884 – 17 באוגוסט 1915) היה יהודי אמריקאי, שנפל קורבן לעלילה ומעשה לינץ' שבוצע באטלנטה, ארצות הברית, ב-1915.
משפטו של פרנק, עוד בטרם הלינץ', היווה תמריץ ועמד ברקע להקמת הליגה נגד השמצה ב-1913, שמטרתה להגן על שמם הטוב של היהודים באשר הם.
חייו

ליאו פרנק נולד בטקסס לרודולף ורחל פרנק, יהודים אמידים יוצאי גרמניה, וכשהיה בן שלושה חודשים עברו הוריו להתגורר בברוקלין שבניו יורק. לאחר שסיים לימודי הנדסת מכונות באוניברסיטת קורנל עבד במספר מפעלים, עד שבהמלצת דודו התקבל לניהול בית חרושת לעפרונות באטלנטה שבג'ורג'יה, בשנת 1907, ועבר להתגורר במקום.
משפטו של ליאו פרנק

ב-27 באפריל 1913 נמצאה בבית החרושת לעפרונות שניהל פרנק, גופתה של אחת העובדות, נערה בת 14 בשם מרי פייגן (Phagan). שומר בית החרושת אשר מצא את הגופה נאסר, אולם שוחרר לאחר שהוכיח את האליבי שלו. החקירה העלתה כי הנרצחת הגיעה לבית החרושת לקבל את משכורתה, והאחרון שעזב את המפעל היה המנהל – פרנק. פרנק הואשם ברצח והועמד למשפט בפני חבר מושבעים. בניגוד למקובל באותה תקופה, המשטרה העמידה אדם שחור להעיד נגד אדם לבן. המשפט שהתנהל היה שנוי במחלוקת ורווי בשנאה בעלת מאפיינים אנטישמיים, וכללו עדים שהעידו על סטיותיו המיניות לכאורה של פרנק. במהלך המשפט היו חשופים המושבעים מדי יום לאספסוף כפרי שעמד בצדי הדרך מבית המשפט לבית המלון שבו התאכסנו המושבעים, וקרא: "לתלות את היהודי".
פרנק הורשע, וזאת על אף שרוב העדויות במשפט הצביעו על שרת המפעל, ג'ים קונלי, כעל הרוצח. לטענת התביעה, קונלי סייע לפרנק להיפטר מהגופה בלבד. המשפט התנהל באווירה כה מתוחה עד כי לקראת קריאת פסק הדין ביקש השופט מפרנק ומבן דודו שלא יגיעו לאולם בית המשפט, בשל ההמון המתפרע שהתאסף סביב הבניין. פרנק נדון למוות, והחלה מערכת שתדלנות להמיר את עונשו.
במפנה המאות ה-19 וה-20 התפתח בארצות הברית גל לאומנות קיצונית, שאחת מתוצאותיו הייתה ריאקציה אנטישמית, בעיקר במדינות הדרום. בין ביטויי לאומנות ואנטישמיות זו ניתן למנות את יציאתו לאקרנים של הסרט "הולדתה של אומה", כחצי שנה טרם משפטו של פרנק. הסרט מציג באור חיובי ביצוע לינץ' באדם שחור על ידי חברי ארגון הקו קלאקס קלאן.
לאחר המשפט, תומאס אדוארד ווטסון (אנ'), עורך העיתונים "The Jeffersonian" ו-"Watson's Magazine", החל לנהל מסע מתוקשר בעל מאפיינים אנטישמיים כשהוא רומז שמרי פייגן נאנסה לפני מותה, בכך שעסק שוב ושוב בפרטי הראיות במשפט תוך שהוא מוסיף השמצות וחצאי-אמת, הצליח ווטסון להגדיל את מכירות עיתוניו, מחזור המכירות גדל מ-25,000 עותקים לגיליון, ל-87,000. מחיר העיתון הוכפל.
ווטסון פרט על רגשות השנאה המתגברים בדרום, והפנה את הזעם ל"יהודי מניו יורק": "ילדתנו הקטנה נרדפה עד מותה האיום ועד לקברה העקוב מדם בידי היהודי המלוכלך והסוטה הזה מניו יורק", הוא הדפיס את תמונתו של פרנק לצד הכיתוב: "אפשר לראות שהוא סוטה ותאוותן, האשם בפשע שהביא בשעתו את ריבון העולמים להשמיד את ערי הכיכר, אם רק מעיינים היטב בתמונות הרצופות, בעיניים היוצאות מחוריהן, בשפתיים החושניות הבולטות ובלסת החייתית". בתגובה לשתדלנות שהפעילו יהודים בעלי קשרים ובעלי הון כדי להמיר את עונשו של פרנק, כתב ווטסון: "פרנק הוא מבני האריסטוקרטיה היהודית, והיהודים העשירים החליטו כי שום אריסטוקרט מבני גזעם לא ישלם בחייו על מותה של נערה עובדת". הוא פרט גם על רגשות ההמון: "בעוד איש-מעשה-סדום זה שקיפד את חייה המתוקים מתרווח לו באור החמה, בשרה החמוד של הילדה המסכנה משמש מאכל לתולעים".
ההסתה הבלתי פוסקת עשתה את שלה, ופרנק הותקף בכלאו על ידי אסיר אחר ששיסף את גרונו, והוא אושפז במשך חודש במרפאת הכלא. בהמשך המיר מושל ג'ורג'יה, ג'ון סלייטון, את גזר דין המוות בעונש מאסר עולם, לאחר שהשתכנע שהמשפט התנהל בצורה לא הוגנת, התפטר ממשרתו ועזב את ג'ורגיה. ב-17 באוגוסט 1915 פרצה קבוצה של 25 גברים חמושים שכינתה את עצמה "אבירי מארי פייגן" אל חצר הכלא, חטפה את פרנק וגררה אותו כמאתיים וחמישים קילומטרים בדרכי עפר, עד סמוך לבית שבו נולדה פייגן, שם תלו אותו על עץ. היה זה מעשה הלינץ' המתועד הראשון שבוצע ביהודים בארצות הברית. חוקרים מסכימים כי הלינץ', אשר בוצע על ידי מקימי ארגון הקו קלאקס קלאן, מהווה רגע מכונן בלידת הארגון.
לאחר הלינץ'

בעקבות הלינץ', כ-1,500 יהודים (מחצית מהיהודים שהתגוררו בג'ורג'יה) עזבו את המדינה. המקרה של ליאו פרנק היה התמריץ והרקע להקמת הליגה נגד השמצה ב-1913, ששמה לעצמה למטרה להגן על שמם הטוב של היהודים ולהיאבק נגד האשמתם.
שישים שנה לאחר הלינץ', במרץ 1982, הודה והעיד עובד המפעל אלונזו מאן כי ראה את קונלי גורר את גופת פייגן ההרוגה, אלא שזה איים עליו כי אם יגלה זאת יהרוג גם אותו. הוא הסביר כי החליט להוציא את האמת לאור לעת זקנתו כדי למות במצפון שקט. בשנת 1995 הציב הרב סטיבן לבלו לוח זיכרון באתר התלייה לזכרו של פרנק עליו נרשם "הואשם בשל טעות, הורשע בשל שקרים, נרצח בשל הפקרות." ב-7 במרץ 2008 הוצב באתר לוח זיכרון לזכרו של פרנק, מטעם האגודה ההיסטורית של ג'ורג'יה.
בשנת 1937 יצא לאקרנים הסרט "הם לא ישכחו" (אנ'), בבימויו של מרווין לרוי, המבוסס על סיפורו של פרנק. בשנת 1988 הופקה מיני סדרה בת שני חלקים בטלוויזיה בשם "הרצח של מרי פייגן", עם ג'ק למון בתפקיד המושל ופיטר גלאגר בתפקיד ליאו פרנק.
בשנת 1998 הולחן סיפורו של פרנק למחזמר בשם "המצעד".
משפטו של ליאו פרנק
יו דורסי, התובע במשפטו של פרנק
כותרת בעיתון מקומי: "ההמונים דורשים לינץ" בעקבות החלטת המושל להמיר את עונשו של פרנק מעונש מוות למאסר עולם
מרי פייגן
ראו גם

הרצח של מרי פייגן
המצעד
לקריאה נוספת

רוברט א' רוקאווי, מהגרים פועלים וגנגסטרים: פרקים בתולדות היהודים בארצות הברית. תל אביב המכון לחקר התפוצות, אוניברסיטת תל אביב, תש"ן-1990, עמ' 22–23.
הערות שוליים

↑  שלמה רכב, "משפטים יהודים", על המשמר, 3 בפברואר 1961
↑  Hang the Jew, Hang the Jew. Trial of Leo Frank, 1913
↑  הציטוטים מתוך ספרו של אלי נחמסון אוונס, אנשי הפרובינציה, מאנגלית: גד לוי, ירושלים: מאגנס, תשמ"ה. עמ' 252–253.
↑  נדב איל, המרד נגד הגלובליזציה, ראשון לציון: ידיעות אחרונות, 2018, עמ' 107–108
↑  Wrongly accused. Falsely convicted. Wantonly murdered
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261094305171  PLWABN: 9810646503905606  BnF: cb12448759g (data)  GND: 124522831  ISNI: 0000 0000 6684 3685  LCCN: n83125300  NTA: 070924538  SELIBR: 352066  SNAC: w6bc4n5b  SUDOC: 033640483  VIAF: 74787079   WorldCat (עם VIAF): 74787079
קירק האמט

| --- | --- |

האמט בהופעה של מטאליקה בלונדון 2008
 לידה:  18 בנובמבר 1962 (בן 61) סן פרנסיסקו, קליפורניה
 שם לידה:  קירק לי האמט
 שם במה:  Kirk Hammett 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1979
 מקום לימודים:  אוניברסיטת המדינה בסן פרנסיסקו, De Anza High School 
 סוגה:  ת'ראש מטאל, הבי מטאל, הארד רוק
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה חשמלית, גיטרה בס וסיטאר
 חברת תקליטים:  מגה-פורס, אלקטרה, האחים וורנר, ורטיגו
 שיתופי פעולה בולטים:  מטאליקה, אקסודוס, ספסטיק צ'ילדרן
 פרופיל באתר של מטאליקה
 פרופיל ב-IMDb
 
קירק לי האמט (באנגלית: Kirk Lee Hammett; נולד ב-18 בנובמבר 1962) הוא הגיטריסט המוביל של להקת הת'ראש מטאל האמריקאית מטאליקה.
ביוגרפיה

האמט נולד בסן פרנסיסקו, קליפורניה, לאב אירי ולאם פיליפינית.
כשמשפחתו עברה לאיסט ביי, הוא למד בתיכון "דה אנזה" באל סוברנטה, קליפורניה.
כילד ונער, התעניין האמט באוסף הנרחב של אחיו הגדול ריק, אשר כלל: גיטרות, גיטרות בס ותקליטי רוק כבד הכוללים את: לד זפלין, בלאק סבאת', סטטוס קוו, הרולינג סטונז, ג'ימי הנדריקס ו-UFO. הוא החל לנגן בגיל 15, לאחר צפייה בסרט על ג'ימי הנדריקס.
ההשפעה הגדולה ביותר עליו הייתה נגינתו של ג'ימי הנדריקס, אך הוא עצמו טען פעמים רבות כי נגינתו הושפעה ביותר מאולי ג'ון רות' ומייקל שנקר והזרם האירופאי של אותה התקופה. ניכרת בו גם השפעה של מורהו, בשלב מסוים, ג'ו סטריאני. בצעירותו עבד בברגר קינג כדי לחסוך כסף לקניית מגבר מחברת " Marshall".
ביוגרפיה > קריירה

ב-1982 היה ממקימי להקת הת'רש מטאל אקסודוס, והצטרף למטאליקה ב-1983 כשהחליף את דייב מאסטיין זמן קצר לפני תחילת הקלטת אלבומם הראשון. האמט כתב והקליט עם הלהקה את כל אלבומי הסטודיו והלייב מלבד האלבום הראשון, Kill 'Em All שהיה שותף להקלטתו, אך הוא התבסס בו על הסולואים והריפים שדייב מאסטיין כתב.
למרות היותו גיטריסט מוביל, האמט תרם וכתב ריפים שונים מאמצע שנות השמונים, ובעיקר בעידן ה-Load ו-ReLoad (אמצע עד סוף שנות ה-90). הריף המפורסם ביותר שהאמט כתב הוא Enter Sandman, אותו כתב באמצע הלילה בחדר מלון בזמן מסע הופעות. האמט מבוקר עקב היותו משתמש כמעט כפייתי בפדאל ה־wah המפורסם בסולואים שלו. בתגובה אמר האמט שפדאל ה־wah הוא נדבך נוסף באישיות שלו כגיטריסט.
בשנת 2007 חברת הגיטרות האמריקאית ESP הציעה למכירה דגם בשם KH-20 במהדורה מוגבלת של 41 גיטרות שמבוססות על הדגם שקירק האמט מנגן עליו, אך בעלות מספר שינויים מיוחדים, לציון 20 שנים של שותפות בין החברה לנגן המפורסם.
ביוגרפיה > חייו האישיים

היה נשוי שלוש שנים לרבקה עד 1990.
ב-1998 נישא ללאני. לזוג שני בנים. המשפחה מתגוררת בסן פרנסיסקו.
האמט חובב גלישה וקריאת ספרי קומיקס, את חיבתו לספרי קומיקס וסרטי אימה ניתן לראות בגיטרות המיוחדות שלו, אשר בהן מצוירות דמויות קומיקס ומפלצות.
ציוד > גיטרות

בתחילת דרכו ניגן האמט על Flying V של חברת הגיטרות האמריקאית גיבסון. לקראת סוף שנות ה-80 החל האמט לנגן על גיטרת קאסטום של חברת הגיטרות ESP שנבנתה על פי דרישותיו על בסיס הדגם M-II, דגם שלאחר מספר שנים החל להמכר לקהל הרחב וידוע כ-ESP KH-2. בנוסף, האמט משתמש בפיקאפים האקטיביים EMG-81 בפוזיציית הגשר והצוואר בכל הגיטרות שלו.
גיטרת קאסטום KH-2 של חברת ESP (גיטרת ההופעות העיקרית שלו)
גיטרת קאסטום KH-2 של חברת ESP "מומיה" שעליה צביעה של הפוסטר של הסרט המומיה המקורי - גיטרה יחידה מסוגה שכן האמט רכש את הזכויות על הפוסטר
גיטרת קאסטום KH-2 Ouija של חברת ESP
גיטרת קאסטום KH-3 של חברת ESP עם פיקאפים תוצרת EMG בעלת גוף Les Paul
גיטרת לס פול קאסטום של חברת גיבסון שנת 1968
גיטרת ג'קסון רודס
גיטרת Flying V של חברת גיבסון שנת 1974 - הגיטרה איתה הקליט את ארבעת האלבומים הראשונים של מטאליקה. ב-1989 החליף את הפיקאפים של הגיטרה ל-EMG81
גיטרת קאסטום
גיטרת קאסטום KH-2 של חברת ESP "אשת המומיה"
גיטרת גיבסון לס פול שנחתמה על ידי גארי מור. קירק החליף לגיטרה זו את הפיקאפים ל-EMG81
גיטרת KH-1 של חברת ESP בה השתמש האמט בשנות השמונים
ציוד > מגברים

האמט, ביחד עם ג'יימס הטפילד נחשב לתומך נלהב של חברת המגברים מסה בוגי ומשתמש בדגמים שונים של החברה. בתחילת דרכו ניגן על מגברי מרשל מדגמי TSL ו-DSL.
כיום בהופעות האמט מנגן על מגברי רקטיפייר (Rectifier) של חברת מסה בוגי ועל מגבר הסיגנצ'ור שלו מחברת ראנדל.
אחת מגיטרות ה־ESP של קירק, עם ציורים מהסרט "המומיה" עליה
התזמורת הסימפונית של בוסטון

| --- | --- |


 תאריך ייסוד:  1881 
 מייסד:  הנרי לי היגינסון
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מיקום:  בוסטון, ארצות הברית
 אולם קונצרטים:  בוסטון סימפוני הול, טנגלווד
 מנצח:  אנדריס נלסונס
 פרסים:  אקו קלאסיק להרכב/תזמורת 
 www.bso.org
 
התזמורת הסימפונית של בוסטון (באנגלית: Boston Symphony Orchestra) נמנית עם המפורסמות בתזמורות העולם. היא נודעת בייחוד באיכות קבוצת כלי הקשת שלה. משכנה הקבוע הוא "בוסטון סימפוני הול", אולם קונצרטים הנחשב לאחד המשובחים בעולם.
היסטוריה

התזמורת נוסדה בשנת 1881 על ידי הנרי לי היגינסון בבוסטון, מסצ'וסטס. בהמשך היו לה כמה מנצחים ידועי שם, בהם ארתור ניקיש משנת 1889 עד 1893 ופייר מונטה מ-1919 עד 1924, שהוציא לתזמורת שם של בעלת צליל "צרפתי", דעה שהשתמרה במידת מה עד עצם היום הזה. עם זאת, שרביטו של סרגיי קוסביצקי הוא שהקנה לתזמורת את עיקר פרסומה.
בניצוחו של קוסביצקי הופיעה התזמורת בשידורי רדיו קבועים וקבעה את משכנה הקיצי בטנגלווד, שם ייסד קוסביצקי את מרכז ברקשייר למוזיקה (כיום מרכז המוזיקה טנגלווד). קוסביצקי גם הזמין הרבה יצירות חדשות ממלחינים בולטים, בהן הסימפוניה הרביעית מאת סרגיי פרוקופייב וסימפוניית תהילים מאת איגור סטרווינסקי. התזמורת עם קוסביצקי גם ניגנה בביצוע בכורה את הקונצ'רטו לתזמורת מאת בלה בארטוק, שגם הוא הוזמן על ידי קרן קוסביצקי.
בשנת 1949 החליף שארל מינש את סרגיי קוסביצקי. בניצוחו הופיעה התזמורת לראשונה מעבר לים. בשנת 1962 החליף אותו אריך ליינסדורף, שפינה את מקומו בשנת 1969 לוויליאם שטיינברג.
בשנת 1973 לקח סייג'י אוזאווה את התזמורת לידיו, וסגנונו עתיר הרגש עשה אותו תוך זמן קצר לאחד המוזיקאים האהובים ביותר על תושבי בוסטון. הוא נשאר המנצח הראשי עד שנת 2002, תקופת הכהונה הארוכה ביותר של מנצח בתזמורת הסימפונית של בוסטון. החליף אותו ג'יימס לוויין, המנצח הראשון יליד אמריקה במשרה זו. כיום המנצח הראשי של התזמורת הוא אנדריס נלסונס.
הכנר הווירטואוז וילי הס היה כנר ראשי משנת 1904 עד 1910.
שלוחה של התזמורת הסימפונית של בוסטון היא תזמורת הטיילת של בוסטון, שנוסדה בשנת 1885 ומנגנת מוזיקה קלאסית קלה ופופולרית יותר.
עם הסימפונית של בוסטון ועם תזמורת הטיילת שלה מופיעה, ביצירות כוראליות חשובות, מקהלת פסטיבל טנגלווד. המקהלה, שארגן בשנת 1970 המנהל המייסד, ג'ון אוליבר, מורכבת ממאתיים חמישים זמרים מתנדבים. לפני יצירת המקהלה, וזמן מה לאחר מכן, נעזרה התזמורת לעיתים קרובות במקהלות של אוניברסיטת הרווארד ושל רדקליף.
מנהלים מוזיקליים

אנדריס נלסונס, (2014 - ממשיך)
ג'יימס לוויין, (2002 - 2011)
סייג'י אוזאווה, (1973 - 2002)
ויליאם שטיינברג, (1969 - 1972)
אריך ליינסדורף, (1962 - 1969)
שארל מינש, (1949 - 1962)
סרגיי קוסביצקי, (1924 - 1949)
פייר מונטה, (1919 - 1924)
אנרי ראבו, (1918 - 1919)
קרל מוק, (1912 - 1918)
וילהלם גריקה, (1898 - 1906)
אמיל פאור, (1893 - 1898)
ארתור ניקיש, 1889 - 1893)
וילהלם גריקה, (1884 - 1889)
גיאורג הנשל, (1881 - 1884)
הערות שוליים

↑  הערך באנגלית Radcliffe Choral Society
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258921105171  BnF: cb13902087h (data)  CiNii: DA04027009  GND: 1038474-1  ISNI: 0000 0004 0424 9575  LCCN: n50056384  MusicBrainz: 6ed6a493-0300-428d-82da-91c62b4d50aa  NKC: ko2002148989  SNAC: w6204xdh  SUDOC: 067075959  VIAF: 265605164   WorldCat (עם VIAF): 265605164
דוגלאס הרלי

| --- | --- |

דוגלאס הרלי, 2018
 לידה:  21 באוקטובר 1966 (בן 57) אנדיקוט, ניו יורק
 מידע כללי
 בשירות:  אסטרונאוט בשירות נאס"א
 לאום:  ארצות הברית ארצות הברית
 השכלה:  אוניברסיטת טוליין  בית הספר לטייסי ניסוי של הצי האמריקאי  The Basic School 
 עיסוקים נוספים:  טייס
 תקופת השירות:  2000–2021 (כ־21 שנים)
 דרגה:  קולונל
 זמן שהייה בחלל:  92 ימים ו-11 שעות
 ביוגרפיה בנאס"א:  דוגלאס הרלי
 משימות
 STS-127,‏ STS-135 ,‏ SpaceX Demo-2
   /
 עיטורים
  לגיון ההצטיינות    מדליית השירות הראוי לשבח של מחלקת ההגנה  מדליית השירות הראוי לשבח   מדליית הכבוד של הקונגרס בתחום החלל   מדליית הטיסה בחלל של נאס"א (3 פעמים)
 
דוגלאס הרלי (באנגלית: Douglas Gerald Hurley;‏ נולד ב-21 באוקטובר 1966, אנדיקוט ניו יורק) הוא טייס קרב ואסטרונאוט בתוכנית מעבורות החלל וטס בחללית מאוישת ראשונה מדגם דרגון 2.
ביוגרפיה

דוגלאס הרלי נולד וגדל במדינת ניו יורק. בשנת 1988 הוא סיים magna cum laude לימודי הנדסה אזרחית וקיבל תואר ראשון מאוניברסיטת טוליין.
לאחר סיום הלימודים הרלי התגייס לחיל הנחתים של ארצות הברית ובשנת 1989 החל לימודי טיס. באוגוסט 1991 הוא קיבל הסמכה. הוא היה טייס "מקדונל דאגלס F/A-18 הורנט". בשנת 1997 הוא הוסמך לטייס ניסוי ועבר למטוס "F/A-18 סופר הורנט".
ניסיון טייס של הרלי מסתכם בכ-5,500 שעות טיסה ב-25 מטוסים.