stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הסיבה שאין בי פחד
הערות שוליים

1 2 3 4  נטע ברזילי - הסיבה שאין בי פחד | Linktone, באתר www.linktone.co.il
↑  שניים עד ארבע עם רון שלום ויואב כהן, "השיר הוא לכל מי שרוצה להגיד תודה", באתר 103FM, ‏19 בינואר 2025
1 2 3  נטע ברזילי הסיבה שאין בי פחד, באתר yosmusic.com, ‏15 בינואר 2025
↑  המצעד השבועי של מדיה פורסט, באתר מדיה פורסט, מיקום השיא נקבע בשבוע 5 של שנת 2025
| נטע ברזילי |
| --- | --- | --- |
| אלבומי אולפן | הכל עליי |  |
| מיני-אלבומים | Goody Bag • The Best of Netta's Office, Vol. 1 |  |
| סינגלים | "Toy"‏ • "Bassa Sababa"‏ • "Nana Banana"‏ • "Beg"‏ • "Ricki Lake"‏ • "בום" • "Cuckoo"‏ • "אפס מאמץ" • "CEO"‏ • "I Love My Nails"‏ • "Playground Politica"‏ • "מתמטיקה" • "You Spin Me Round (Like a Record)" ‏• "Everything" •‏ "Wonderful & Great" •‏ "Turn Up The Heat" •‏ "נתק אותי" ‏•‏‏ "הסיבה שאין בי פחד" |  |
| השתתפות בסינגלים | "יש לנו את הכוח" • "Moustache" • "מסיבה רעה" |  |
| שירים אחרים | "בלב אחד" |  |
| ערכים קשורים | ישראל באירוויזיון 2018 • אירוויזיון 2018 |  |
דורית חכים

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  11 בפברואר 1971 (בת 53) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  כפר הילדים והנוער ויצו קנדה הדסים  בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה 
 פרופיל ב-IMDb
 
דורית חכים (נולדה ב-1971) היא במאית קולנוע, יוצרת סרטים ישראלית, תסריטאית וחברה בוועד המנהל של בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה.
ביוגרפיה

דורית חכים היא בת להורים יוצאי מצרים, אמה מתה בלידתה. אביה התחתן שנית ובגיל 12 עברה לגור אצל אחותה. בגיל 15 למדה במשך שנתיים בכפר הילדים והנוער ויצו קנדה הדסים, ואחר כך ב"תיכון רון", תיכון אקסטרני בהרצליה.
ביוגרפיה > קריירה מקצועית

בין השנים 1990–1992 עבדה ככתבת בעיתון "העיר", בשנת 1993 הייתה כתבת לענייני תיאטרון, תרבות ומוסף שבת בעיתון "חדשות". בין השנים 1993–1995 שימשה ככתבת ראשית, עורכת מדור, ובעלת טור אישי "חכים בלילה" ב"העיר". בשנים 1995–1997 עבדה ככתבת ראשית במקומון "זמן תל אביב" ובמוסף "סופשבוע" של "מעריב".
בין השנים 1994–1999 למדה בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה. מחזור ו'. זכתה במלגת שרת התרבות להצטיינות בקולנוע בשנים 1996,1997,1998. יצרה במסגרת לימודי סרט סטודנטים תסריט ובימוי "משהו בעל ערך", עלילתי קצר. הסרט
זכה בפרס הסרט הטוב ביותר, "אריה הכסף", בפסטיבל ונציה 1998, זכה בציון לשבח בפסטיבל מונפלייה 1998, זכה במקום שני בפסטיבל קייב, 1998 והשתתף בעשרות פסטיבלים בעולם.
בין השנים 1997–1999 עבדה כרעיונאית ותחקירנית בתוכנית "פרפר לילה" של טל ברמן. בשנת 2000 הייתה עורכת תוכניות, חברת צוות ההקמה של ערוץ "ביפ". בשנת 2001 כתיבה תסריט לדרמה "קרוואן 841", 50 דק, במסגרת הסדרה שיעור מולדת. הדרמה זכתה בפרס וולגין לתסריט הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע בירושלים.
בשנת 2003 הייתה כתבת מוסף "הארץ". בשנה זו כתבה את התסריט וביימה את "שאיבה, החזרה, דילול, שאיבה", במסגרת הפרויקט "מבטים – יש לי חלום" בפסטיבל הסרטים בירושלים ובערוץ 2, טלעד. בשנת 2004 ביימה את הדרמה "שיווי משקל" בהוט. הדרמה הייתה מועמדת לפרס האקדמיה והשתתפה בפסטיבלים רבים בעולם. בשנת 2005 יצרה, ביימה וכתבה את התסריט של ספיישל דוקומנטרי "איך עושה ישראלי" – בכיכובו של אסי כהן, ערוץ 2, קשת.
בין השנים 2011–2012 כתבה טורים באתר "סלונה" ובין השנים 2013–2007 כתבה מאמרים במוסף הארץ.
ביוגרפיה > קריירה מקצועית > סרט הקולנוע 'ירח בבית 12'

ב-2014 כתבה את התסריט לסרט חדש, וצילמה ב-2015 את סרט הקולנוע "ירח בבית 12", סרט עלילתי באורך מלא בכיכובם של יובל שרף, יערה פלציג וגפן ברקאי. הסרט זכה בציון לשבח מטעם חבר השופטים בתחרות הרשמית של סרטי הקולנוע בפסטיבל סיאטל 2016 והסרט הופץ בבתי הקולנוע סינמה סיטי ברחבי הארץ בספטמבר 2016.
חיים אישיים

חכים נשואה ליזם ההייטק הסדרתי והאנג'ל שלמה קרמר ולהם שלושה ילדים משותפים. חיו מספר שנים בפאלו אלטו בעמק הסיליקון, קליפורניה.
הערות שוליים

↑  דורית חכים, גיבורי ילדות - דורית חכים נזכרת בחברה הכי טובה, קרן מאירוביץ', באתר הארץ, 27 בספטמבר 2011
↑  "שלמה קרמר". TheMarker. נבדק ב-2021-10-31.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010997769405171  ISNI: 0000 0004 9597 0367  LCCN: n2019032244  VIAF: 5147156133233958430000   WorldCat (עם VIAF): 5147156133233958430000
דיאן אבוט

דיאן ג'ולי אבוט (באנגלית: Diane Julie Abbott; נולדה ב-27 בספטמבר 1953) היא פוליטיקאית בריטית המכהנת כחברת פרלמנט של מפלגת הלייבור מטעם האקני נורת' וסטוק ניוינגטון מאז 1987. בין השנים 2016 ל-2020 כיהנה בקבינט הצללים של ג'רמי קורבין כשרת פנים. אבוט הייתה האישה השחורה הראשונה שנבחרה לפרלמנט הבריטי והיא חברת הפרלמנט המכהנת הוותיקה ביותר לאחר הבחירות הכלליות של 2024.
ביוגרפיה

אבוט נולדה בפדינגטון למשפחה בריטית-ג'מייקנית. שני הוריה עזבו את בית הספר בגיל 14. אביה עבד כרתך ואמה כאחות. היא סיימה את לימודי התיכון בבית הספר לבנות של מחוז הארו ולאחר מכן השלימה תואר בהיסטוריה בניוהאם קולג' בקיימברידג'. עם סיום לימודיה החלה אבוט לעבוד בשירות הציבורי – תחילה במשרד הפנים הבריטי (1976–1978) ולאחר מכן במועצה הלאומית לחירויות האזרח (1978–1980). בהמשך הייתה תחקירנית וכתבת בערוץ "התמזה" (1980–1983), ובחברת ההפקה TV-am שהפיקה את אחת מתוכניות הבוקר הפופולריות בטלוויזיה הבריטית (1983–1985). ב-1985 התמנתה להיות קצינת העיתונות במועצת לונדון רבתי בראשותו של קן ליווינגסטון, ושנה לאחר מכן עברה לשמש ראש מחלקת עיתונות ויחסי ציבור במועצת רובע למבת'.
קריירה פוליטית

הקריירה הפוליטית של אבוט החלה בשנת 1982 כשנבחרה מטעם הלייבור למועצת וסטמינסטר, שבה כיהנה עד 1986. ב-1985 התמודדה ללא הצלחה על המועמדות לפרלמנט מטעם מחוז ברנט מזרח, אך הפסידה לקן ליווינגסטון. בבחירות הכלליות של 1987 נבחרה לפרלמנט כנציגת מחוז האקני נורת' וסטוק ניוינגטון, והייתה לחברת הפרלמנט השחורה הראשונה. במהלך כהונותיה בפרלמנט הייתה חברה בוועדת הכספים ובוועדת החוץ, ומילאה תפקידים שונים בממשלות הצללים של הלייבור.
ב-20 במאי 2010 הודיעה אבוט על כוונתה להתמודד על ראשות הלייבור לאחר שהשיגה את 33 החתימות הדרושות. בין היתר תמכו במועמדותה דייוויד מיליבנד וג'ק סטרו. אבוט הודחה בסיבוב ההצבעה הראשון לאחר שהשיגה 7.24% מהקולות בלבד, ובמירוץ להנהגת המפלגה זכה אד מיליבנד. אבוט נבחרה לכהן כשרה זוטרה לענייני בריאות בממשלת הצללים של מיליבנד, ובתור בת ברית קרובה של ג'רמי קורבין נבחרה לכהן גם כשרה לפיתוח בינלאומי בממשלת הצללים שלו, ולאחר מכן קודמה גם לתפקידי שרת הבריאות ושרת הפנים בממשלת הצללים.
ב-2014 הצהירה אבוט על כוונתה להתמודד מטעם הלייבור על ראשות עיריית לונדון בבחירות ב-2016, אך לא הצליחה לזכות במועמדות מטעם המפלגה.
ב-2019 הייתה אבוט לאדם השחור הראשון שייצג את האופוזיציה בשאלות ראש הממשלה, בעת שהחליפה את ג'רמי קורבין, ושר החוץ דומיניק ראב החליף את ראש הממשלה בוריס ג'ונסון.
קריירה פוליטית > הסתבכויות בתקשורת

במהלך קמפיין הבחירות של הלייבור לקראת הבחירות הכללית של 2017, במהלך ראיון לתחנת הרדיו LBC אבוט כשלה בניסיון לספק נתונים על התוכניות למימון הבטחות הבחירות של מפלגתה. הראיון הוכתר כ"תאונת דרכים" על ידי פרשנים פוליטיים רבים, אך אבוט זכתה לגיבוי מצידו של ג'רמי קורבין. שלושה שבועות לאחר מכן, בתוכנית הבוקר של אנדרו מאר ב-BBC, נשאלה אבוט על תמיכתה לכאורה ב-IRA בשנות השמונים, וכן על כמה מהצבעותיה השנויות במחלוקת בפרלמנט. בראיון נוסף ל"סקיי ניוז", לא הצליחה לענות על שאלות בנוגע לדו"ח שעסק בהגנה מפני מתקפות טרור על לונדון. אף שהתעקשה כי קראה את הדו"ח, היא לא הצליחה להיזכר באף אחת מ-127 ההמלצות שכלל, ויום למחרת פרשה ברגע האחרון מעימות טלוויזיוני מול אמבר ראד מהמפלגה השמרנית. רק שבוע לאחר מכן פורסם כי אבוט אובחנה כבר בשנת 2015 כחולת סוכרת מסוג 2 וכי "במהלך מערכת הבחירות, הכל השתגע – ורמת הסוכר בדם יצאה משליטה", וזו הייתה הסיבה להתנהלותה בראיונות ולביטול השתתפותה בעימות.
באפריל 2023 אבוט כתבה לאובזרבר תגובה למאמר שעסק בגזענות שאנשים אירים, יהודים ונוודים מתמודדים עימה. אבוט טענה כי מיעוטים אלה אומנם סובלים מדעות קדומות, אך לא חווים גזענות חמורה כפי שחווים אנשים שחורים. לאחר מכן נאלצה לחזור בה מדבריה, והתנצלה באומרה: "גזענות לובשת צורות רבות, ואין להכחיש לחלוטין שהעם היהודי סבל מהשפעותיה המפלצתיות, וכך גם האירים, הנוודים ורבים אחרים". אבוט גם טענה כי התגובה שפורסמה הייתה טיוטה ראשונית שנשלחה בטעות. בעקבות פרסום זה הושעתה מתפקידה כ"מצליפה" במפלגת הלייבור. בספטמבר אותה שנה, בזמן שעדיין הייתה מושעית מחברותה בפרלמנט, אמרה אבוט כי היא הבינה ש"כאישה שחורה, לא אקבל שימוע הוגן מהנהגת הלייבור". בדצמבר 2023 הסתיימה החקירה הפנימית בעניינה, והוועד המנהל של מפלגת הלייבור הוציא לה "אזהרה רשמית" על "התנהלות שהייתה פוגענית ומזיקה מאוד למפלגת הלייבור", וחייב אותה לעבור השתלמות מקוונת בנושא, אותה השלימה בפברואר 2024. במאי 2024 הוחזרה רשמית לתפקיד המצליפה בספסלי מפלגת הלייבור בפרלמנט.
חיים אישיים

אבוט ניהלה מערכת יחסים קצרה עם ג'רמי קורבין בעת שהיה חבר מועצה בצפון לונדון בסוף שנות ה-70. ב-1991 היא נישאה לאדריכל דייוויד איינסו-תומפסון, ונולד להם בן אחד, ג'יימס. השניים התגרשו ב-1993. אבוט בחרה בחבר הפרלמנט השמרני, ג'ונתן אייטקן, שעימו הייתה מתקזזת בהצבעות בפרלמנט, כסנדק של בנה.
נאומה של אבוט על חירויות האזרח בדיון על הצעת החוק ללוחמה בטרור ב-2008, זיכה אותה בפרס "נאום השנה בפרלמנט" של מגזין הספקטייטור, ובפרס זכויות האדם לשנת 2008.בספטמבר 2020 יצאה לאור הביוגרפיה של אבוט, שכתבו רובין באנס וסמארה לינטון.
יהודים בספורט ההונגרי

פרנץ קמני
אלפרד האיוש האלוף האולימפי הראשון בשחיה, אתונה 1896
אגנס קלטי
ספורטאים, מאמנים ועסקני ספורט רבים מיהדות הונגריה תרמו להצלחת הספורט בהונגריה. למרות האנטישמיות שהופנתה אליהם מקרב הספורטאים המתחרים שעמדו בדרכם ומקרב הקהל, הם רשמו הישגים מכובדים בתחומי ספורט רבים ומגוונים.
ספורטאים יהודים מהונגריה זכו במשחקים האולימפיים ב-97 מדליות בסך הכל (34 אישיות), מהן 54 מדליות זהב (20 אישיות), 22 מדליות כסף (7 אישיות) ו-21 מדליות ארד (8 אישיות). עד מלחמת העולם השנייה הם זכו ב-43 מדליות בסך הכל, מהן 28 מדליות זהב, 10 כסף ו-5 ארד. מ-1948 ועד 1976 הם זכו ב-51 בסך הכל, מהן 23 מדליות זהב, 12 מדליות כסף ו-16 מדליות ארד. שחקן הכדורמים טיבור בנדק זכה ב-3 מדליות זהב (2000 - 2008). בנוסף הם זכו במשחקי החורף ב-4 מדליות ארד. למעשה עד 1968, שליש מהמדליות שבהן זכו יהודים במשחקים האולימפיים היו של ספורטאים מהונגריה.
שבע שנים לאחר שואת יהדות הונגריה הקהילה השורדת הקטנה (כ-150,000 אנשים), זכתה באולימפיאדת הלסינקי (1952) ב-11 מדליות בסך הכל (5 אישיות), מהן 6 זהב (3 אישיות), 2 כסף (1 אישית) ו-3 ארד (2 אישיות).
הספורטאית האולימפית הגדולה ביותר שיצאה מיהדות הונגריה, היא המתעמלת אגנס קלטי שזכתה ב-10 מדליות אולימפיות (6 אישיות), 5 מדליות זהב (4 אישיות), 3 מדליות כסף (1 אישית) ו-2 מדליות ארד (1 אישית). קלטי עלתה לישראל בשנת 1956 וייסדה בה את ענף ההתעמלות.
הצטיינות מיוחדת הייתה של הסייפים היהודים, שזכו ב-33 מדליות אולימפיות, מהן 23 זהב, 6 כסף ו-4 ארד. אילדיקו אוילקי רייטו זכתה ב-7 מדליות, מהן 2 זהב, אילונה אלק זכתה ב-3 מדליות אישיות, 2 זהב ו-1 כסף, ינה פוקס זכה ב-4 מדליות זהב ואנדרה קאבוש זכה ב-4 מדליות, 3 מהן זהב.
טניס שולחן היה לענף הספורט המצליח ביותר בקרב יהדות הונגריה. באותן השנים הוא לא נכלל במשחקים האולימפיים. הצלחתם של שחקני טניס השולחן היהודים נגדעה במלחמת העולם השנייה. ענף זה נכנס למשחקים רק באולימפיאדת סיאול (1988). שחקן טניס השולחן ויקטור ברנה זכה ב-41 מדליות מאליפויות העולם, יותר מכל שחקן אחר בהיסטוריה, מהן 22 מדליות זהב (5 אישיות), יותר מכל שחקן אחר בהיסטוריה ו-8 בזוגות גברים, גם כן יותר מכל שחקן אחר בהיסטוריה.
מאמנים, עסקני ספורט ונדבנים מיהדות הונגריה תרמו את חלקם להצלחה הספורטיבית של מדינה זו. פרנץ קמני חבר מייסד של הוועד האולימפי הבינלאומי, שיזם והשיק את המשחקים האולימפיים המודרניים, ומזכיר ומייסד של הוועד האולימפי ההונגרי. התעשיין היהודי אלפרד בריל, פטרון של הספורט ההונגרי, נשיא או נשיא כבוד של כמה אגודות ספורט בהונגריה. גוסטב שבש שאימן את "נבחרת הזהב" של הונגריה בשנות ה-50, נבחרת הונגריה בכדורגל הטובה בכל הזמנים. בלה קומיאדי שאימן את נבחרת הונגריה בכדורמים וזכה עימה במדליית הזהב הראשונה שלה ובלה רייקי שהוביל את נבחרת הכדורמים ל-3 מדליות זהב אולימפיות (הלסינקי 1952, מלבורן 1956 ומינכן 1972).
ד"ר פרנץ מזה היסטוריון של הספורט, זוכה מדליית זהב אולימפית (אמסטרדם 1928) באמנות. באולימפיאדת ברלין (1936), הוענק לו העיטור האולימפי הגרמני דרגה שנייה. הוא היה היהודי היחיד שזכה בעיטור הגבוה הזה של הרייך השלישי. ב-1947 שימש ראש מחלקת האימון הגופני בהונגריה.
יש לציין שמשפחתו של אביו של מארק ספיץ, השחיין השני המעוטר בכל הזמנים ואחד הספורטאים הטובים בכל הזמנים, היגר לארצות הברית מהונגריה.
אגודות ספורט יהודיות

שניים מהמנהיגים הציונים החשובים ביותר, תיאודור הרצל ומקס נורדאו, נולדו בבודפשט. בקונגרס הציוני העולמי השני שנערך בבזל בשנת 1898 הגה נורדאו את חזון "יהדות השרירים".
ב-1895 הרופא הראשי של המוסד לביטוח לאומי, הנריק שושני (הו') יהודי הונגרי, יליד פראג, הדגיש את חשיבות החינוך הגופני, אולם, בניגוד להצעתו של נורדאו, מטרתו של שושני הייתה התבוללות: "אימון גופני מגביר לא רק את הכוח הגופני אלא גם את הביטחון העצמי (...) אם ליהודי ההונגרי, מלבד היותו פטריוט ומשכיל, יש גוף מאומן ותודעה עצמית, אז ההבדל היחיד בינו לבין כל פטריוט אחר תושב ארצנו יהיה דתו."
מועדון הסיוף והספורט (VAC) בבודפשט היה המועדון היחיד עם חברות יהודית בלעדית. הוא הוקם בשנת 1906 על ידי מנהיג ציוני, לאיוש דמן (הו'). הבסיס של המועדון היה בית הספר התיכון היהודי, והוא השתמש במתקני בית הספר. ענפי הספורט שהיו במועדון: סייף, אתלטיקה, התעמלות, כדורגל, שחייה, כדורמים ואגרוף. משנות ה-20, נוספו טניס שולחן, כדוריד, כדורסל וטניס. נבחרת ההתעמלות לגברים וקבוצת טניס שולחן לגברים ולנשים זכו באליפויות לאומיות. בתחילת שנות ה-20 שיחקה קבוצת הכדורגל של המועדון בליגת העל.
אגרוף

דיולה טרק	אלוף אולימפי (רומא 1960) במשקל זבוב.
ג'רג' גדו	אלוף אולימפי (מינכן 1972) במשקל זבוב קל.
אתלטיקה

מיהאי דוד זכה במדליית כסף אולימפית (אתונה 1906) בהדיפת כדור ברזל.
אדן בודור זכה במדליית ארד אולימפית (לונדון 1908) בריצת שליחים מעורבת (200 מטר, 200 מטר, 400 מטר ו-800 מטר). נוסף לכך, היה שחקן נבחרת הונגריה בכדורגל.
האתלטית איבויה צ'אק אלופה אולימפית (ברלין 1936) ואלופת אירופה (וינה 1938) בקפיצה לגובה. הייתה הספורטאית האישה הראשונה שזכתה במדליית זהב אולימפית עבור הונגריה.
החלקה אמנותית

מחליקה אמנותית על קרח ביחידות לילי קרונברגר, זכתה 4 פעמים ברציפות באליפות עולם (1908–1911).
אמיליה רוטר זכתה בשתי מדליות ארד אולימפיות (לייק פלאסיד (1932) וגרמיש-פרטנקירכן 1936) וארבע פעמים אלופת עולם בזוגות.
היאבקות

ריכרד וייס אלוף אולימפי (לונדון 1908) ו-7 פעמים ברציפות אלוף הונגריה (1903–1909) בהיאבקות בסגנון יווני-רומי במשקל כבד.
קארוי קרפטי אלוף אולימפי (ברלין 1936) וסגן אלוף אולימפי (לוס אנג'לס 1932) בהיאבקות חופשית עד 66 ק"ג.
התעמלות

הספורטאית האולימפית הגדולה ביותר שיצאה מיהדות מהונגריה, היא המתעמלת אגנס קלטי שהשתתפה בשתי אולימפיאדות (הלסינקי 1952 ומלבורן 1956) זכתה ב-10 מדליות אולימפיות (6 אישיות), 5 מדליות זהב (4 אישיות), 3 מדליות כסף (1 אישית) ו-2 מדליות ארד (1 אישית). קלטי עלתה לישראל בשנת 1956 וייסדה את ענף ההתעמלות בישראל. לצידה של קלטי השתתפה אליז קרטס זכתה בשתי מדליות אולימפיות (מלבורן 1956), זהב וכסף ובמדליית כסף באליפות עולם (רומא 1954).
שאמו פוטי, אימרה גלרט וגיוזו הברפלד	זכו במדליית כסף אולימפית כל אחד (סטוקהולם 1912) בתחרות הקבוצתית.
חתירה

קארוי לוויצקי זכה במדליית ארד בסירת יחיד באולימפיאדת לונדון (1908).
טניס

הטניסאית ז'וז'ה קרמצי דורגה בשיאה במקום שני בעולם (1958) והייתה הטניסאית ההונגרייה המצליחה ביותר בכל הזמנים. הישג השיא שלה הוא זכייה בטורניר גראנד סלאם, באליפות צרפת (1958).
טניס שולחן

טניס שולחן היה לענף הספורט המצליח ביותר בקרב יהדות הונגריה. באותן השנים הוא לא נכלל במשחקים האולימפיים. הצלחתם של שחקני טניס השולחן היהודים נגדעה במלחמת העולם השנייה. ענף זה נכנס למשחקים רק באולימפיאדת סיאול (1988). בין שתי מלחמות העולם, זכו שחקני טניס השולחן היהודיים ביותר ממאה מדליות עבור ארצם באליפות העולם.
ויקטור ברנה זכה ב-41 מדליות מאליפויות העולם, יותר מכל שחקן אחר בהיסטוריה, מהן 22 מדליות זהב (5 אישיות), יותר מכל שחקן אחר בהיסטוריה, 7 מדליות כסף ו-12 מדליות ארד, לאסלו בלאק זכה ב-22 מאליפויות העולם, מהן 7 מדליות זהב, 9 מדליות כסף ו-6 מדליות ארד ומיקלוש סבדוש זכה ב-24 מאליפויות העולם, מהן 15 מדליות זהב, 6 מדליות כסף ו-3 מדליות ארד.
זולטאן מכלוביץ' זכה ב-11 מדליות מאליפויות עולם, מהן 6 מדליות זהב, 2 כסף ו-3 ארד ורולנד יעקובי זכה ב-6 מדליות מאליפויות עולם, מהן 4 מדליות זהב, 1 כסף ו-1 ארד, היו בין מייסדי הפדרציה הבינלאומית לטניס שולחן.
אלופי עולם נוספים היו: סטיבן קלן (בהונגרית: אישטוואן קלן) זכה ב-15 מדליות מאליפויות עולם, מהן 7 זהב, 5 כסף ו-3 ארד, שנדור גלנץ זכה ב-14 מדליות מאליפויות עולם, מהן 4 זהב, 4 כסף ו-6 ארד וטיבור האזי זכה ב-9 מדליות מאליפויות עולם, מהן 3 זהב, 1 כסף ו-5 ארד ולאיוש דוויד זכה ב-8 מדליות מאליפויות עולם, מהן 4 זהב, 3 כסף ו-1 ארד.
מבין שחקניות טניס השולחן, אנה שיפוש זכתה ב-21 מדליות מאליפויות עולם, מהן 11 מדליות זהב, 6 כסף ו-4 ארד. הייתה האישה הראשונה בעולם ששיחקה טניס שולחן כשאחזה את המחבט בסגנון עט ונחשבת בעיני רבים לאחת השחקניות הטובות ביותר בכל הזמנים. מגדה גל זכתה ב-20 מדליות מאליפויות עולם, מהן 8 כסף ו-12 ארד ודורה ברגי זכתה ב-6 מדליות מאליפויות עולם, מהן 2 זהב, 2 כסף ו-2 ארד.
כדורגל

דיולה בירו שחקן נבחרת הונגריה בכדורגל (כבש 3 שערים ב-36 משחקים). ב-1906, בגיל 16, שיחק לראשונה בנבחרת הלאומית. סיים במקום חמישי עם הנבחרת באולימפיאדה (סטוקהולם 1912). בלה שבשטין בין 1906 ל-1912 הוא שיחק בנבחרת הונגריה 24 פעמים וכבש שער אחד. שיחק עם הנבחרת באולימפיאדה (סטוקהולם 1912). אנטל ואגו בין 1908 ל-1917 הופיע בנבחרת הונגריה 17 פעמים, כולל באולימפיאדת סטוקהולם.
פרנץ וייס שחקן נבחרת הונגריה בכדורגל בתפקיד חלוץ, שופט ומאמן כדורגל. בין 1903 ל-1917 שיחק בנבחרת הונגריה 17 פעמים וכבש 3 שערים.
בנבחרת הונגריה בכדורגל, ששיחקה באולימפיאדת פריז (1924), השתתפו שמונה כדורגלנים יהודים, ביניהם: יוז'ף "צ'יבי" בראון
בלה גוטמן אחד השחקנים והמאמנים היהודים הטובים בכל הזמנים.
פרנץ שאש היה לכדורגלן היהודי הראשון, והיחיד עד כה, ששיחק בגמר גביע העולם (מונדיאל 1938).
גוסטב שבש אימן את "נבחרת הזהב" של הונגריה בשנות ה-50 וזכה עמה במדליית זהב באולימפיאדת הלסינקי (1952) ובמדליית כסף בגביע העולם בכדורגל בשנת 1954. לצידו עבד גיולה מאנדי התמנה בשנת 1950 לאחד ממאמניה של נבחרת הונגריה. ב-1959 אימן את נבחרת ישראל בכדורגל עד 1963.
ארפאד אורבאן זכה במדליית זהב אולימפית (טוקיו 1964) בנבחרת הונגריה בכדורגל.
כדורמים

שחקני הכדורמים אישטוואן ברטה, גאורג ברודי, מיקלוש שרקן, רוברט אנטל, ג'רג' קרפאטי (זכה ב-4 מדליות, 3 זהב ו-1 ארד), מיהאי מאייר (זכה ב-4 מדליות, 2 זהב ו-2 ארד) וטיבור בנדק (זכה ב-3 מדליות זהב) השתתפו בנבחרת הונגריה בכדורמים המפוארת, שזכתה במדליות זהב במשחקים האולימפיים (לוס אנג'לס 1932, ברלין 1936, הלסינקי 1952, מלבורן 1956, טוקיו 1964, סידני 2000, אתונה 2004, בייג'ינג 2008 ובמדליית ארד (רומא 1960).
בלה קומיאדי, "הדוד קומי", אימן את נבחרת הונגריה בכדורמים שהוביל אותה למדליית זהב אולימפית, הראשונה שלה באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932).
סיף

סייפים רבים זכו ב-36 מדליות אולימפיות מהן, 24 מדליות זהב, 6 מהן אישיות. אילדיקו אוילקי רייטו (רומח) זכתה ב-7 מדליות, מהן 2 זהב (1 אישית), אילונה אלק (רומח) זכתה ב-3 מדליות אישיות, מהן 2 זהב ו-1 כסף ינה פוקס (חרב) זכה ב-4 מדליות זהב, מהן 2 אישיות ואנדרה קאבוש זכה ב-4 מדליות, 3 מהן זהב. דז'ו פולדס, אוסקר גרדה ולאיוש ורקנר זכו ב-2 מדליות זהב כל אחד בחרב קבוצתי (לונדון 1908 וסטוקהולם 1912), יאנוש גאראי (חרב) זכה ב-3 מדליות, אחת מכל סוג, זולטאן שנקר (חרב ורומח) זכה ב-3 מדליות, אחת מכל סוג, שנדור גומבוש (חרב) 1 זהב, אטילה פטשאואר (חרב) זכה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף, טמאש גאבור (דקר) 1 זהב, פטר בקוני (חרב) 2 ארד, שאנדור ארדש (דקר) 1 זהב.
סייפים נוספים: מרגיט אלק (רומח) זכתה ב-13 מדליות באליפויות עולם, מהן 8 זהב, 4 כסף ו-1 ארד.
קאנו/קיאק

לאסלו פביאן אלוף אולימפי (מלבורן 1956) בקיאק זוגי ל-10,000 מטר, 4 פעמים אלוף עולם (זוגות: 1958, 1963, 1966 ורביעייה: 1963), 6 פעמים אלוף אירופה (1961, 1963, 1965, 1967) ו-23 פעמים אלוף הונגריה. בכך היה לאלוף האולימפי ההונגרי הראשון בקיאק/קנו. אימרה פרקש זכה בשתי מדליות ארד אולימפיות (מלבורן 1956 ורומא 1960) בקנו 10,000 זוגות.
קלרה באנפלווי זכתה מדליית ארד אולימפית (רומא 1960) ואלופת העולם (1954) בקיאק זוגי ובכך הייתה להונגרייה הראשונה שזכתה במדליה אולימפית ובמדליית זהב באליפות עולם במקצוע זה. במהלך הקריירה שלה היא זכתה ב-33 מדליות זהב באליפויות הונגריה בקיאק (1945–1962) למרחק של 500 מטר ו-3000 מטר.
אנה פפר פעמיים סגנית אלופה אולימפית (מקסיקו סיטי 1968 ומונטריאול 1976) ואלופת עולם (בלגרד 1971) בקיאק זוגות וזוכת מדליית ארד (מינכן 1972) אלימפית בקיאק ליחידות.
שחייה

אלפרד האיוש היה האלוף האולימפי הראשון בשחיה והאלוף האולימפי הצעיר ביותר, זכה בשתי מדליות זהב אישיות באולימפיאדה הראשונה באתונה, 1896. הוא הוזמן להשתתף בתחרות לתכנון ערים ומתקני ספורט באולימפיאדת פריז (1924). בתחרות עצמה הוא זכה במדליית כסף (לא היה זוכה במדליית זהב). לפיכך הוא אחד משני זוכים אולימפיים בלבד שזכו מעולם במדליה אולימפית הן בספורט והן באומנויות. האצטדיון האולימפי שהיה שותף בתכנונו נחשב כיצירה ארכיטקטונית מרשימה. מתקן הספורט המפורסם ביותר אותו תכנן היה אצטדיון השחייה האולימפי באי מרגיט שבבודפשט. מתקן הספורט המפורסם ביותר אותו תכנן היה היכל השחייה האולימפי באי מרגיט שבבודפשט. היכל זה שנבנה בשנת 1930 שימש באליפויות אירופה בשחייה, ב-1958, ב-2006, ב-2010 ובאליפות העולם בכדור-מים בשנת 2006. אחיו הצעיר הנריק האיוש אלוף אולימפי (אתונה 1906).
יוז'ף מונק ואימרה זכר זכו כל אחד במדליית כסף אולימפית (לונדון 1908) במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי.
לסלו סבדוש ואנדראש סיקיי זכו כל אחד במדליית ארד אולימפית (לוס אנג'לס 1932) במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי
שורדת השואה אווה סקיי שיאנית העולם, זכתה בשתי מדליות אישיות במשחה ל-200 מטר חזה, מדליית זהב באולימפיאדת הלסינקי 1952 ומדליית כסף באולימפיאדת מלבורן 1956. הייתה ידועה בכינויה "מאדאם באטרפליי". ולריה ג'נגה זכתה במדליית זהב במשחה ל-400 מטר חופשי (הלסינקי 1952). יחד איתן שורדת השואה ד"ר יהודית תמש שיאנית העולם, זכתה בשתי מדליות (הלסינקי 1952), מדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בשיא עולם חדש ומדליית ארד במשחה ל-100 מטר חופשי. 7 שנים לאחר השואה, הן זכו ב-4 מדליות, 3 זהב מתוך 5 אפשריות ו-1 ארד.
מריה פרנק סיימה פעמיים במקום רביעי בשתי אולימפיאדות (אולימפיאדת רומא 1960 ואולימפיאדת טוקיו 1964) וזכתה במדליית ארד באליפות אירופה (לייפציג 1962) במשחה שליחות 4x100 מטר
אנדריאה ג'רמטי, בתה של אווה סקיי, שיאנית עולם במשחה ל-100 מטר פרפר, זכתה בשתי מדליות אולימפיות, כסף וארד (מינכן 1972) ואנדראש הרגיטאי זכה במדליית ארד אולימפית (מינכן 1972) במשחה ל-400 מטר מעורב אישי.
טמש דויטש זכה שתי מדליות ארד באליפות העולם (רומא 1994) במשחה ל-100 מטר גב ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב וסיים מקום שביעי במשחקים האולימפיים (ברצלונה 1992).
המאמן אימרה שארושי אימן את נבחרת הונגריה בשחייה ב-4 אולימפיאדות (לונדון 1948, הלסינקי 1952, מלבורן 1956 וטוקיו 1964).
שחמט

באולימפיאדת השחמט הנפרדת בלטו ההצלחות של האחים שטיינר, אנדרה שטיינר ולאיוש שטיינר ואנדור לילינטל. ומעל כולם האחיות פולגאר, יהודית פולגאר, סוזן פולגאר וסופיה פולגאר שהן מהשחקניות הטובות בעולם גם היום.
אישטוואן אבוני עסקן שחמט, סופר מומחה לשחמט. ממייסדי "איגוד השחמט ההונגרי" וממייסדי איגוד השחמט הבינלאומי - (פיד"ה). הנשיא לשעבר של "האיגוד הבינלאומי של שחמט בהתכתבות". היה העורך הראשי של "עולם השחמט ההונגרי".
ראו גם

יהודים וספורט
יד לאיש הספורט היהודי
יהודים במשחקים האולימפיים
אנטישמיות בספורט
יהודים בספורט הרומני
אנה שיפוש
גוסטב שבש
אילונה אלק
אווה סקיי
1138

שנת 1138 היא השנה ה-38 במאה ה-12. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד.
כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני.
אירועים

11 באוקטובר – מתרחשת רעידת האדמה בחלב המוערכת כשלישית בחומרתה בהיסטוריה על פי מספר ההרוגים, כ-230 אלף בני אדם
נולדו

הרמב"ם
נפטרו

25 בינואר – האנטי-אפיפיור אנקלטוס השני
28 באוקטובר – בולסלאב השלישי, דוכס פולין (נולד ב-1086)
ראו גם

ילידי 1138‎
נפטרים ב-1138‎
ערפילי אבלון

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  מריון זימר בראדלי
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  פנטזיה
 מקום התרחשות:  בריטניה 
 הוצאה
 הוצאה:  אלפרד א. קנופף 
 הוצאה בשפת המקור:  Knoff
 תאריך הוצאה:  1983
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת מודן
 תאריך:  2000
 תרגום:  עדי גינצבורג-הירש
 פרסים
 פרס לוקוס לנובלת פנטזיה (1984)  100 ספרי המדע הבדיוני והפנטזיה הטובים ביותר של NPR 
 סדרה
 ספר קודם:  Priestess of Avalon 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001907248
 
ערפילי אבלון (באנגלית: The Mists of Avalon) הוא רומן משנת 1983 מאת מריון זימר בראדלי, שבו היא מספרת את אגדות המלך ארתור מנקודת המבט של הדמויות הנשיות. הדמות הראשית והמספרת העיקרית היא מורגיין, כוהנת האלה הגדולה, הנלחמת להציל את הדת והתרבות הבריטוניות המטריארכליות בארץ שבה הנצרות הפטריארכלית מאיימת להרוס את דרך החיים הפגנית. האפוס מתאר גם את חייהן של גוונוויפר, ויויאן, מורגאוס, איגריין ונשים אחרות, שתפקידן בסיפורי ארתור הוא על פי רוב שולי. בספרה של בראדלי, דווקא המלך ארתור ואבירי השולחן העגול הם שחקנים משניים ולא הדמויות הראשיות. בניגוד לדימויה השלילי והחד-ממדי המקובל של מורגיין, ב"ערפילי אבלון" היא מוצגת כגיבורה אשר נקראת להגן על מורשת ארצה כנגד כל הסיכויים. הספר, שבמרכזו חוויותיהן של נשים, נחשב כקו פרשת המים בפרשנות-מחדש הפמיניסטית לספרות האנדרוצנטרית.
הספר היה לרב-מכר מיד עם פרסומו, ונשאר פופולרי היום. מאוחר יותר, בראדלי ודיאנה ל. פאקסון הרחיבו את הספר לסדרת "אבלון".