stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מלחמת קאנודוס
מלחמת קאנודוס > המשלחת הצבאית הראשונה

משהגיע הצבא לג'ואזירו וראה שהז'גונסוס לא הגיעו הוא החליט לתקוף את קאנודוס עצמה, מרחק של 200 ק"מ. כשבוע צעדו עד הגיעו לאואהאואה מותשים. מפקד הכוח החליט לתת מנוחה לאנשיו במקום לתקוף את קאנודוס בהפתעה. אולם זאת הגיעה מצד הז'גונסוס, שהפתיעו את הכוח הצבאי במחנהו תוך שהם גורמים למנוסתו. הכוח הצבאי נמלט בחזרה עד לג'ואזירו, כשהוא מותיר אחריו 10 הרוגים ו-13 פצועים. מפקד הכוח סגן פירס פריירה סיפר, שעמד מולו כוח פנאטי בן 3000 איש כשהם אוחזים בצלב ענק ושרים שירי הלל לישו. יותר מאוחר הודה פירס שהז'גונסוס לא מנו יותר מ-150 איש, מספר הגיוני יותר, אולם זה היה כבר מאוחר לגבי דעת הקהל. עיתוני סלבדור ואף עיתונים בדרום ברזיל פרסמו כתבות 'מזעזעות' וקראו להתגייסות כללית כנגד אויב הרפובליקה. גם משאדו דה אסיס החל לפרסם כרוניקות בנושא כשאחד השירים המפורסמים שלו בנושא הוא שיר הפיראטים.
מלחמת קאנודוס > המשלחת הצבאית השנייה

בינתיים כבר יצאה המשלחת הצבאית השנייה לכיוון קאנודוס. היא מנתה כ-620 חיילים וקצינים, שתי מכונות ירייה ובראשה עמד המייג'ור בריטו. מעצמת הכוח נכנסה המשלחת ומפקדיה לאופוריה, עד כדי כך שהשאירו שני שלישים מהאספקה בעיר מונטה סנטו (ההר הקדוש), משום שלא ראו בה צורך. ב-18 בינואר 1897 נפגשו שני הצדדים בדרך העולה לקאנודוס. החיילים הופתעו ממארב בידי הז'גונסוס שהצליחו להפיל רבים. הז'גונסוס בראשותו של פאג'או התנפלו על החיילים ללא מורא, כאשר הם מתים בהמוניהם. הקרב הפך לקרב פנים מול פנים ובתום 5 שעות נסוגו הז'גונסוס בחזרה לקאנודוס. מייג'ור בריטו החליט לחנות באגם קרוב כדי לנוח לפני ההתקפה המכריעה למחרת. בינתיים הוחלט בקאנודוס שלא לחכות. בקריאה נואשת התייצבו כל הכשירים, כשהם נושאים עימם כלי קודש ופסלוני קדושים. אלפי אנשים, על פי תיאור החיילים, התנפלו על מחנה הצבא, ובסוף היום כבר לא הייתה ברירה לבריטו אלא לסגת. הוא השאיר אחריו 10 הרוגים ויותר מ-70 פצועים. במהלך הימלטותם הותקפו החיילים ממארבים בדרך אותם הנהיג פאג'או. בקרב מגני קאנודוס נרשמו מאות הרוגים, דבר שלא פגע במאומה בשמחת הניצחון. האגם שבו נערך הקרב קיבל את השם "אגם הדמים".
מלחמת קאנודוס > המשלחת הצבאית השלישית

בסלבדור התארגנה במהירות משלחת שלישית. הרוחות שם סערו בעיתונות הרפובליקנית נכתב שקאנודוס היא מזימה של המלוכנים להפיל את הרפובליקה. גם כלפי המושל נשלחו חצי ביקורת ובעיתון המפלגה הרפובליקנית המתקדמת הוא נקרא בוגד, וקושר קשר. נציגי הרפובליקנים נשלחו לריו דה ז'ניירו כדי לבקש את התערבותו של נשיא ברזיל. הצבא הפדרלי שלח לסלבדור את מוריירה סזאר לקחת את הפיקוד על המשלחת החדשה. סזאר, יליד סאו פאולו, בוגר מלחמת פרגוואי קנה את עולמו כמדכא המרידה הפדרלית בין השנים 1893–1895. הוא היה ידוע באכזריותו הרבה לאויביו וכן בעונשים הכבדים שהטיל על חייליו. ב-7 בפברואר 1897 יצא סזאר בראש כוח של 1,300 חיילים ושישה תותחים, מקיימאדאס. בדרך למונטי סנטו נתקף סזאר בהתקף אפילפסיה מה שעיכב את המשלחת. בדרך מקומבה לקאנודוס זינבו הז'גונסוס בטור תוך שהם נמנעים מקרב ישיר. הדבר עורר דמורליזציה בקרב החיילים, ופגם בקצב צעידתם. לבסוף בתחילת מרץ הגיע הצבא לקאנודוס. סזאר פקד על התקפה מידית, בתחילה על ידי הפגזת תותחים ואחר כך על ידי הסתערות פרשים. בתי הבוץ של קאנודוס, והסמטאות הצרות והמאובקות, היוו מכשול עבור החיילים המסתערים. עתה כבר לא ניתן היה לשמור על הסדר בשורות הצבא. סזאר בניסיון להגביר את המוטיבציה הסתער לעבר קאנודוס, אך מיד נורה ונפל. זה היה האות למנוסת חייליו שעזבו את כלי נשקם ונמלטו בצורה בלתי מאורגנת. הקצינים, למרות פקודותיו של סזאר הגוסס, החליטו על נסיגה כללית. עם תחילת הנסיגה תקפו הז'גונסוס וגרמו למנוסה כללית תוך כדי הפקרת פצועים ומרבית הארטילריה שנפלה לידי הז'גונסוס. גופתו של מוריירה סזאר, גיבור הצבא הרפובליקני, נותרה מאחור לחסדי הז'גונסוס. בסיכום הכללי נהרגו כ-120 חיילים וקצינים, ובנוסף נספרו כ-220 פצועים.
תגובות > התגובות על מפלת קאנודוס

הידיעות על המפלה עוררו מהומות בכל רחבי ברזיל. זו הייתה תקופת הקרנבל, וברחובות הערים הגדולות היו אלפי אנשים. העיתונות הכינה את הקהל לחגיגה הצפויה לאחר ניצחון 'קל ובטוח', על כנופיה של רוצחים וגנבים. משהגיעה הידיעה פסקה תחושת האופוריה. מכנופיה מונהגת בידי מנהיג פנאטי הפכה קאנודוס לאויב הראשי של הרפובליקה. בעיתון הגדול של סאו פאולו נכתב:
במדבריות באהיה, מתחת לכסות של פנאטיות דתית, שאין לה כל בסיס, מסתובב לו הפאביליון של הקיסר. בכלי הנשק והאספקה של צבא זה נמצא הכסף של המלוכנים... המלחמה היא נגד הרפובליקה . על הממשלה להגן עליה. צריך לחנוק את התנועה המונרכיסטית, גם באלימות. נעלמה הנורמליות ובמצב עניינים שכזה יש לנקוט בצעדים א-נורמלים
ואכן פעולות רבות נעשו כנגד המונרכיסטים. עיתוניהם נסגרו, אישים בולטים נרצחו, המונים יצאו לרחוב בחפשם אחר מלוכנים. ז'ואקים נאבוקו (ממובילי המאבק לביטול העבדות ומלוכני) תיאר זאת כך:
אנו נמצאים שוב במדינה אומללה תחת טרור יעקוביני. המלוכנים נעלמים כדי שלא יבוצע בהם לינץ'... המלוכנים שלא היה להם דבר עם קונסילירו, שלא אשמים בפאניקה שאחזה בכוח הצבאי ושלא אחראים לחוסר יכולתו להגן על עצמו בפני חבורת פנאטים, כמעט ולא חמושה, לפתע אשמים בכל. מצבנו כאן הוא כזה: בכל תסכול של הרפובליקה, בכל אי הצלחה שלה, בכל מעשה שטות, יוצאת קריאה להרוג את המלוכנים. רחובות העיר הומים חמומי מוח המוכנים לכל משימה
הבלבול הפוליטי היה כה גדול עד שמספיק היה להיות יליד באהיה כדי להיחשד כמלוכני. הרעיון של קונספירציה מלוכנית קיבל פופולריות רבה. גם הכנסייה שהייתה מזוהה בעבר עם המלוכנים ניסתה לעלות על הגל האנטי-קונסילריסטי. בריו הציעו כמרים עצמם כחיילים או לכל תפקיד וללא תמורה ובפורטו אלגרי נערכה מיסה גדולה לכבוד המתים של המשלחת. ברזיל כולה יצאה בקריאה אחת גדולה: להשמיד את קאנודוס.
תגובות > התגובות על ניצחון הצבא

התגובות לניצחון היו לרוב אוהדות. הנשיא פרודנטי נשא נאום, ובו שיבח את הצבא על הניצחון הגדול, למרות ההקרבה הגדולה, ועל עוד רישום של דף מבריק בהיסטוריה. הוא הוסיף שההחלטה על הריסתה המוחלטת של קאנודוס הייתה של הממשלה כולה וכן "שבקאנודוס לא תישאר אבן על אבן, כדי שלא תוכל להיבנות מחדש אותה עיר של רשע, וזאת לשירותו ההרואי של הצבא הלאומי. הסדר הציבורי שוב לא יופר ברפובליקה שתעשה הכול כדי לדכא כל ניסיון להפר אותו ולא משנה מאיזה כיוון הוא יבוא". חגיגות פרצו בכל רחבי ברזיל. לימודים בוטלו, אנשים שוחררו מעבודתם ותזמורות צבאיות ואזרחיות רבות ניגנו ברחובות ההומים באלפי בני אדם. השמחה הגדולה שהייתה בחלקה ספונטנית, באה על רקע אי ודאות גדולה ששררה במהלך שנת 1897, שגדלה עם התמשכות המערכה. השמועות הרבות על הפסדים וקונספירציות זרמו במשך כל השנה וגרמו לדאגה רבה בציבור. גם במדינות אחרות זכתה הידיעה להרחבה בעיתונות, והניצחון התקבל באהדה. הכנסייה שתמיכתה בצבא הייתה ידועה קיימה טקסים רבים לכבוד הניצחון ולא הסתירה את שמחתה על מותו של קונסילירו שהפך לאויב הגדול ביותר שלה.
לצד החגיגות החלו החיילים לחזור משדה הקרב לסלבדור. עדי ראייה סיפרו שבפני החיילים נראו אותות הקרב הנורא בו השתתפו. הם חזרו שפופים, במדים קרועים, חלקם כמעט ערומים כשהם מחפשים רק מנוחה לנשמתם ולגופם הסובלים. בטליונים שיצאו עם כמה מאות חיילים חזרו עתה עם בקושי מאה. עד היום לא ידוע בוודאות מספר הנופלים אך הוא מוערך בלא פחות מ-5,000 חיילים, ועוד אלפי פצועים. משחזרו למדינות האם שלהם התקבלו החיילים כגיבורים לאומיים. מסיבות רבות נערכו לכבודם, הוכרזו ימי חופש ואף הרבה הטבות הובטחו להם. לחיילים, שמוצאם מריו הובטחו בתים, דבר שלא קוים. את שכונת בתי הפח שהם בנו לעצמם מאוחר יותר על גבעה בריו, כינו פאבלה לזכר הפאבלה של קאנודוס. גם המדליות שהובטחו לחיילים נשכחו לבסוף. מה שהעיב על החגיגות הייתה ההתנקשות בשר המלחמה ביטנקורט שחזר מקאנודוס. הוא נפגע מכדורים שנורו לעבר נשיא הרפובליקה, במהלך החגיגות לכבוד שובם של החיילים. התנקשות זו הביאה איתה שוב את רדיפת היעקובינים שנחשדו במעשה, וברזיל החלה להתעורר מהאופוריה שאחזה אותה.
היו גם תגובות פחות אוהדות, בסלבדור הוגשה עצומה בידי 41 סטודנטים כנגד הטבח שנעשה בשבויים חסרי הגנה וכבולים בקאנודוס ואף בקיימאדס. זמן קצר לאחר מכן הצטרף לעצומה גם המדינאי, תושב הבאהיה, רוי בארבוסה. מפחד ההמון והמשטר לא הייתה תגובה מצד המלוכנים. רק כעבור מספר שנים ובייחוד לאחר פרסום ספרו של דה קונהא קמה ביקורת, בייחוד מצד אנשי רוח על הטבח שנעשה בקאנודוס.
לקריאה נוספת

ורגס-יוסה, מריו, מלחמת סוף העולם, תל אביב, תשמ"ז
רחום, אילן, ברזיל בעבר ובהווה, תל אביב, תש"ן
Burns, E. Bradford, A History of Brazil, 3rd ed., Colombia 1993
Da Cunha Euclides, Rebellion in the Backlands, Chicago 1944
Levine, Robert M., Vale of Tears, California, 1992
Villa, Marco Antonio, Canudos. O Povo da Terra, São Paulo,1995
פדרו השני, קיסר ברזיל (1887)
תמונתו היחידה הידועה של אנטוניו מסיאל, צולמה לאחר מותו בספטמבר 1897
איור המתאר את המראה של קאנודוס
ארטילריה של הצבא הברזילאי
שר המלחמה הברזילאי, המרשל ביטנקורט
אוכלוסייה שנמלטה מקאנודוס
יהודית אוריין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1935 (בת 90 בערך) חיפה, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  ישראל 
 בן או בת זוג:  איתן אבניאון  יעקב בן-הרצל 
 
יהודית אוריין (נולדה בשנת 1935) היא עיתונאית, מבקרת ספרות וקולנוע, יועצת לשונית ולקטורית ישראלית, לשעבר מורה.
ביוגרפיה

יהודית אוריין נולדה בשנת 1935 בחיפה, בתם היחידה של שרה לבית יעקובוביץ' ומאיר אוריין, סופר וחוקר ספרות תורנית וחסידות ופעיל ציבור חיפאי. גדלה בחיפה בבית דתי-חסידי. בהמשך חייה נטשה את הדת.
למדה באוניברסיטה העברית ובאוניברסיטת תל אביב. במשך למעלה מ-20 שנה לימדה בבית ספר תיכון פילוסופיה, ספרות ולשון. במשך שנים רבות הייתה מבקרת קולנוע בשבועון "לאשה" מבית ידיעות אחרונות. כחברה במערכת "ידיעות אחרונות" כתבה ביקורות תרבות, ספרות, תיאטרון וקולנוע. כיום משמשת אוריין לקטור בהוצאת משכל, מבקרת ספרות ויועצת מדעית בענייני לשון.
הייתה נשואה ליעקב בן-הרצל, ולשניים בן. מאז סוף שנות ה-70 נשואה בשלישית, לאיתן אבניאון, מנכ"ל הסנה ומנכ"ל בנק הפועלים לשעבר, ובימים אלה[דרושה הבהרה] בעל הוצאת הספרים איתאב, המתמחה בהוצאת מילון ספיר, לקסיקונים ותזאורוסים.
בשנת 1967 עברה שינוי בהשקפת עולמה ונעשתה שמאלנית, היא תומכת בפינוי התנחלויות ובהפלות ומתנגדת לפמיניזם[דרושה הבהרה].
ספריה

שדות זרים: סיפורת מתורגמת 1975–1980, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשמ"ב 1982. (קובץ מסות על ספרות כללית)
6 סיפורים שרירותיים ורומן, תל אביב: זמורה-ביתן ("עמודים לספרות עברית"), תשנ"ו 1995.
כל יום רביעי, תל אביב: משכל, 2001. (קובץ סיפורים והשקפות על אנשים ועל החיים; רשימות שפורסמו בעיתון ידיעות אחרונות)
הערות שוליים

↑  הלקסיקון המקוון של אורי ברייטמן למבקרי קולנוע בישראל.
↑  יעקב בר-און, ‏סולם יעקב: מחלוצי הרדיו הישראלי שהסעיר מדינה שלמה, באתר מעריב אונליין, 12 באוגוסט 2015.
↑  שרי שיין, הגשמת חלום ושמה: מילון, מוטק'ה, 26 ביולי 2018.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269358405171  BnF: cb14528762d (data)  GND: 1158729960  ISNI: 0000 0000 6657 3937  LCCN: n89138002  SUDOC: 076700224  VIAF: 32232995   WorldCat (עם VIAF): 32232995
עמית לנג

| --- | --- |

 לידה:  12 באוקטובר 1970 (בן 54) 
 מדינה:  ישראל 
 מעסיק:  מקורות 
 
עמית לנג (נולד ב-12 באוקטובר 1970), הוא כלכלן ישראלי, ומנכ"ל מקורות– חברת המים הלאומית של מדינת ישראל. טרם מינויו זה כיהן בתפקידים ניהוליים במגזר הממשלתי והפרטי. לנג הוא ספורטאי אולימפי לשעבר בענף הג'ודו ואלוף ישראל בתחום
ביוגרפיה > ספורט ולימודים

לנג גדל בתל אביב. בגיל צעיר החל להתאמן בג'ודו. בשנת 1987 זכה בגביע העולם עד גיל 18, ובשנת 1990 זכה במדליית ארד באליפות אירופה שנערכה בגטבורג, ובשנת 1990 זכה במדליית ארד באליפות אירופה ומקום שביעי באליפות העולם. בשנת 1992 השתתף באולימפיאדת ברצלונה. להישג הגבוה ביותר בגילאי בוגרים הגיע בשנת 1995, כשסיים במקום החמישי באליפות אירופה בג'ודו שנערכה בברמינגהאם וזכה באותה שנה במדליית ארד באליפות בריטניה הפתוחה. את לימודיו האקדמיים לנג החל לאחר פרישתו מהג'ודו. לנג בוגר תואר שני במדיניות כלכלית וציבורית מאוניברסיטת תל אביב, תואר שני בהצטיינות במנהל עסקים עם התמחות במימון מהמכללה למנהל ותואר ראשון בכלכלה וניהול ממכללת ת"א-יפו.
ביוגרפיה > עסקים ושירות ציבורי

בשנים 1999 - 2010, עבד לנג באגף התקציבים במשרד האוצר שם כיהן בתפקידו האחרון כסגן הממונה על התקציבים (תשתיות וסביבה). לנג עסק, בין היתר, בתחומי פנים, הגנת הסביבה, תיירות, חקלאות, אנרגיה ותחבורה והוביל רפורמות ומהלכים משמעותיים, כדוגמת: רפורמה בנמלים, הפיכת נתיבי ישראל לחברה ממשלתית, ייצוב רכבת ישראל, רפורמה בתעריפי המים וקידום הקמת מתקני התפלה, מדיניות שמיים פתוחים, קידום יצרני חשמל פרטיים ועוד.
בין השנים 2010 - 2013 לנג כיהן כסמנכ"ל חטיבת הכלכלה, פיתוח עסקי, רגולציה וקשרי מפעילים בחברת פרטנר תקשורת. במסגרת תפקידו הוביל את רכישת 012 קווי זהב ואת הסכם המותג של אורנג' עם חברת פראנס טלקום.
בין השנים 2017-2013 לנג חזר לשירות הציבורי לתפקיד מנכ"ל משרד הכלכלה. בתקופת כהונתו עמד לנג בראש הוועדה להסרת חסמים בייבוא והוביל למהלכים נוספים ובניהם הכנסת קרנות Private Equity למימון והשקעה בעסקים קטנים ובינוניים, הגדלת הקרן בערבות המדינה לעסקים קטנים, קידום השקעות זרות ועסקאות מורכבות (אינטל, GE ועוד), הקמת רשות החדשנות, קידום הסכמי סחר בינלאומיים, השקעות ומו"פ עם מדינות זרות (יפן, סין, קוריאה) והגדלה משמעותית של ההשקעות בתעשייה.
בין השנים 2022-2018 לנג מונה למנכ"ל חברת שח"מ מקורות ביצוע, חברה בת של חברת המים הלאומית מקורות. החברה פועלת בפריסה ארצית ומתמחה בביצוע מגוון עבודות תשתית למים. בתקופת כהונתו הוביל לנג שינוי מודל עסקי בחברה, נוכח החלטות הממשלה, לפיהן תקטן התלות של שח"מ בעבודות ממקורות וביצוע עבודות בשוק החופשי.
באפריל 2022, מונה לנג לתפקיד מנכ"ל חברת מקורות.
בתקופת כהונתו הוכרה החברה כאחת מ-60 חברות המים הטובות בעולם על ידי ארגון ה-GWI (ארגון הגג העולמי שמאגד פעילות של מאות חברות פרטיות וממשלתיות שפועלות בתחום המים.) כמו כן, הוגדלה פעילות החברה בזירה הבינלאומית, הוטמעו טכנולוגיות מתקדמות, קודמו השקעות בסטארטאפים ישראליים וניתן דגש על התייעלות אנרגטית. בנוסף, הושגו הישגים רגולטורים משמעותיים לחברה בחוק ההסדרים ובוצעו שינויים בכללי המים. החברה שמרה על דירוג AAAil ולראשונה דורגה בעשירייה הראשונה של מדד BDI(החברות שהכי טוב לעבוד בהן).
משפחה

לנג גרוש, אב לשלושה ומתגורר בשוהם.
הערות שוליים

↑  צבי זרחיה, עמית לנג ימונה לתפקיד מנכ"ל מקורות, באתר כלכליסט, 28 בפברואר 2022
↑  אורן דורי, ‏עמית לנג, מנכ"ל משרד הכלכלה לשעבר, ימונה למנכ"ל חברת מקורות, באתר גלובס, 28 בפברואר 2022
1 2  אסף לבנון, “בכל מצב - בצורת או לוחמה - תמיד יש אספקת מים“, באתר ישראל היום, 3 בינואר 2023
↑  זאב קליין, ‏עמית לנג מונה לסגן הממונה על התקציבים באוצר, באתר גלובס, 17 באפריל 2007
↑  מערכת פורט2פורט, עמית לנג: בקרוב יחלו שיחות המו"מ על אס"ח בין ישראל וסין, באתר https://www.port2port.co.il/, ‏26.9.2023
↑  עמית לנג מונה לסגן הממונה על התקציבים בפועל לענייני תחבורה, פנים, חקלאות ואיכות הסביבה, באתר פורט2פורט
↑  גד פרץ, ‏שינויים בפרטנר: עמית לנג פורש וגיא אמודי סמנכ"ל כלכלה, באתר גלובס, 22 בנובמבר 2012
↑  ג'רוזלם פוסט. Mekorot named as one of world’s top water companies
↑  הדר קנה, בנט מתכוון למנות את עמית לנג למנכ"ל משרד הכלכלה, באתר כלכליסט, 20 במאי 2013
↑  אמיתי גזית, עמית לנג, לשעבר מנכ"ל משרד הכלכלה, ימונה למנכ"ל שח"מ, חברת בת של מקורות, באתר כלכליסט, 15 ביולי 2018
↑  צבי זרחיה, עמית לנג ימונה לתפקיד מנכ"ל מקורות, באתר כלכליסט, 28 בפברואר 2022
↑  ליאור נוביק, ‏גאווה ישראלית: חברת המים "מקורות" - מהמובילות בתחומן בעולם, באתר מעריב אונליין, 25 במאי 2022
↑  מעיין הופמן, ג'רוזלם פוסט, ‏מקורות תכין תכנית אב למשק המים של הרפובליקה הדומיניקנית, באתר מעריב אונליין, 28 ביוני 2023
↑  ישראל פישר. TheMarker | אנרגיה ותשתיות

הסכם של 5 מיליון שקל: מקורות תתכנן את משק המים במחוזות ייצור היין בארגנטינה.
↑  עדיאל איתן מוסטקי, מקורות משקיעה בסטארט-אפ שמזהה זיהומים במים, באתר כלכליסט, 9 במרץ 2023
↑   עידן בנימין, המוביל הארצי — לא רק מים, גם חשמל, באתר TheMarker‏, 27 באוגוסט 2023
↑  דירוג חברת מקורות
↑  דירוג החברות שהכי טוב לעבוד בהן 2023
|  משלחת ישראל לאולימפיאדת ברצלונה (1992)  |
| --- | --- | --- |
|  אתלטיקה | ואדים בביקין • אלכסיי בזרוב • רוגל נחום • דני קרסנוב |  |
|  ג'ודו |  יעל ארד • עמית לנג • סימון מיגרשווילי •  אורן סמדג'ה |  |
|  היאבקות | מטביי ברנוב • מקס גלר • אלכסנדר דוידוביץ' • ניק זגרניצ'ני |  |
|  הרמת משקולות | אנדריי דניסוב • ראובן חדינטוב • אולג סדיחוב |  |
|  התעמלות מכשירים | רון קפלן |  |
|  טניס | גלעד בלום |  |
|  סיף | לידיה חטואל-צוקרמן |  |
|  קליעה | מנחם אילן • אדוארד אלייב • ילנה טריפולסקי |  |
|  שחייה | יואב ברוק • ערן גרומי • טימאה טוט • קרן רגאל |  |
|  שיט | אלדד אמיר • שי בכר • יואל סלע • עמית ענבר • ארז שמש |  |
עמוס אלנבוגן

עמוס אֶלֶנבּוֹגֶן (נולד ב-5 באוקטובר 1963) הוא מאייר, קריקטוריסט, עיתונאי והומוריסטן ישראלי. לאורך השנים שימש כמאייר וקריקטוריסט בעיתונים רבים כגון "ידיעות אחרונות", "לאישה", "מוניטין", "חדשות", "בלייזר", "העיר", "כולנו" ו"דבר", התמחה באיור לקמפיינים מסחריים, ובמשך למעלה מעשור פרסם כתבות רבות וכן טור אישי.
מרצה לאיור, עיצוב ואנימציה באקדמיה ובאופן פרטי וכן מנחה סדנאות איור לגילאים שונים.
ביוגרפיה

עמוס אלנבוגן נולד וגדל בתל אביב בבית בעל תודעה אמנותית ועושר תרבותי. אמו, רחל (שלי), הייתה עקרת בית ותופרת, ואביו, אוטו אלנבוגן (יליד וינה 1922), הוא צייר, ארכאולוג ומורה דרך, שכיהן כיו"ר אגודת הציירים והפסלים בשנות ה-70.
בעת לימודיו בבית הספר לא היה תלמיד מצטיין, ואף נשאר כיתה פעמיים, שכן סבל מהפרעות קשב וריכוז. את לימודי העיצוב החל במגמה לגרפיקה בתיכון עירוני י"ד, ולאחר שסיים את שירותו הצבאי כסגן מפקד ספינת דבור, התקבל ללימודים באקדמיה לאמנות ועיצוב "בצלאל", שאותם סיים בהצטיינות. לאחר מכן נישא לאורלי (כיום בעלת חברת הפקות, שבה הוא שותף) והיה לאב לשלושה בנים: בר, אורן ובן.
מתגורר בתל אביב עם משפחתו.
קריירה > איור ועיצוב

עבודותיו הראשונות של אלנבוגן התפרסמו בשנת 1988 במדורו הידוע של דידי מנוסי "בדיחמין לשבת". לאחר מכן, בהיותו סטודנט ב"בצלאל", החל מפרסם עבודות נוספות בעיתונות הכתובה. לאורך שנות ה-90 שימש אלנבוגן כמאייר הבית של שבועון הילדים "כולנו", ירחון "מוניטין" ועיתון "במחנה", אייר עבור עיתון "חדשות", ליווה בקריקטורות את טור העצות של דניאלה שמי במוסף "זמנים מודרניים", ופרסם במוסף "שבעה ימים" את רצועת קומיקס  "על קצה הדף".  בין לקוחותיו המסחריים מצויות חברות כמו "קוקה קולה", "דיסקונט", "טרה", "קרן קרב", "טבע", "תנובה", "radwin", "נשר-מאלט", "ענבי טלי", "NobleWorks - N.Y", "בזק" ועוד. בנוסף אלנבוגן יצר ציורי קיר במבנה חברת החשמל בפארק יהושוע ובבסיס חיל הים באשדוד.
בשנת 1997 אלנבוגן זכה במדליית זהב ב-New York festival עבור עיצוב כרטיסי טלכרט של "בזק" מסדרת "ידיעות אחרונות". הונפקו כ-1,260000 כרטיסים מסדרה זו. באותה השנה הוא זכה במדליית ארד בתחרות Free Design-London עבור עיצוב נייר מכתבים למשרד פרסום "סימבול פרס", וכן בשנת 1998 זכה במדליית כסף ב-New York festival עבור הפרויקט "הגלויות של שלי" למשרד הבריאות. בשנת 1998 אלנבוגן החל ללמד איור במכון הטכנולוגי חולון, והמשיך לעסוק בהוראה לסירוגין במכללת "שנקר", מכללת "ספיר", האוניברסיטה הפתוחה, מכללת "ויטל", ומכללת "אסכולה" שם שימש כראש מסלול איור בין השנים 2000-2002.
בשנת 1999 פרסם את ספר הקריקטורות הראשון שלו "9 סיבות לקנות את הספר הזה" בשיתוף עם התסריטאי גיא מאירסון והחל משתתף בתערוכות אישיות וקבוצתיות.
ב-2007 אלנבוגן החל לשתף פעולה עם המאייר ויוצר הקומיקס ניר מולד. שיתוף פעולה זה הניב את ספר הקריקטורות "שלפוחיות" אשר יצא לאור ב-2009. השם "שלפוחיות" נועד להעביר את דחיסותו של כל פריים כמאיים "להתפוצץ" מרוב צחוק ועצב גם יחד. בעקבות עבודה זו שני היוצרים זכו במקום הראשון בפסטיבל הקריקטורות "בולונצ'ו" בבראיה שברומניה ב-2013. הספר וכן תהליך יצירתו הוצגו ב-4 תערוכות שונות בישראל, כאשר האחרונה שבהן מוצגת עד היום במוזיאון הישראלי לקריקטורה וקומיקס בחולון. 
בנוסף, כיום אלנבוגן עוסק בהנחיית סדנאות חשיבה יצירתית לחברות וארגונים וסדנאות איור לגילאים שונים ומשמש כמנחה סדנאות במוזיאון הישראלי לקריקטורה וקומיקס ומוזיאון העיצוב חולון.
קריירה > עבודה עיתונאית

החל משנת 1994 החל אלנבוגן בעבודה עיתונאית, בין היתר בכתיבת טורו האישי "מילה של גבר" - תחילה במוסף "זמנים מודרניים" של "ידיעות אחרונות" ולאחר מכן בשבועון "לאישה". טור זה מתמקד לרוב ביחסים מגדריים בין גברים לנשים.
כמו כן אלנבוגן כתב את הטור "אבא אחר" בהד החינוך בין השנים 2000-2005 ואת טור האוכל "הגיג" במגזין "שף" בין השנים 2006-2011.
בנוסף אלנבוגן משמש כמנחה "המהדורה" - מגיש פינת קריקטורה במהדורת חדשות לילדים "זאפ".
סגנון אישי וחזון אמנותי

בעבודתו אלנבוגן עוסק בקשת רחבה של נושאים, כשהמשותף להם הוא הדיון ביחסים בין בני אדם והניסיון להבין את המניעים וההשלכות של ההתנהלות האנושית. אלנבוגן נוגע הן בנושאים חברתיים ופוליטיים והן יומיומיים ביותר, תוך הצגתם באופן הומוריסטי, אבסורדי וקליל ולעיתים באמצעות שימוש בהומור שחור. הסגנון האיורי של אלנבוגן, אשר מבוסס על שימוש בקו וכתם חופשיים, דימויים לא ריאליסטיים, אשר אינם מאופיינים לרוב בפרטים רבים, וצבעוניות עזה - תומך ברעיונותיו ושאיפתו להציג את המסר באופן קליל ונגיש.  
כפי שאלנבוגן מעיד, "פופאי המלח" הוא בין הקומיקסים הראשונים אשר השפיעו עליו, וכן הוא הושפע מסגנונו של אביו ושואב השראה מיוצרים כמו סול סטיינברג, דודו גבע, טומי אונגרר, סרג'יו ארגונס, גארי לארסון, ג'ורג' גרוס ועוד.
תערוכות > תערוכות יחיד

2002 - "קווי דמיון" - תיאטרון חולון
2009 - "שלפוחיות" - המוזיאון הישראלי לקריקטורה וקומיקס חולון
2011 - "שלפוחיות 2" - פסטיבל אנימקס תל אביב
2013 - "שלפוחיות 3" - פסטיבל אנימקס תל אביב
תערוכות > תערוכות קבוצתיות

16 תערוכות במסגרת איגוד הקריקטוריסטים הישראלי
9 תערוכות במסגרת אגודת המאיירים הישראלית
ספרים

1997 – "תשע סיבות לקנות את הספר הזה" - הוצאת ידיעות אחרונות
2009 - "שלפוחיות" -(בשיתוף ניר מולד) בהוצאת המוזיאון הישראלי לקריקטורה וקומיקס חולון
2009 - "Blisters" - מהדורה בשפה האנגלית (בשיתוף ניר מולד) בהוצאת המוזיאון הישראלי לקריקטורה וקומיקס חולון
2013 - "Blisters" - מהדורה דיגיטלית Kindle edition דרך אתר amazon
הוראה

משנת 1998 במכון טכנולוגי חולון - איור
משנת 1999 באוניברסיטה הפתוחה - איור
משנת 1999 במכללת "אסכולה" - איור
משנת 2005 במכללת "שנקר" - איור
משנת 2007 במכללת "ספיר" - מסלול אנימציה
משנת 2008 במכללת "שנקר" - מסלול מכינה לתקשורת חזותית וכן קורס כתיבה אישית
משנת 2008 סדנאות במוזיאון הישראלי לקריקטורה וקומיקס חולון ומוזיאון העיצוב חולון
הערות שוליים

↑  עמוס אלנבוגן מתוך האתר הרשמי
↑  רחל (שלי) אלנבוגן באתר "אבלים".
↑  כך העיד על אודות עצמו. אודות מנחי "המהדורה" מתוך אתר זאפ
↑  מתוך הארכיון הדיגיטלי של "בצלאל"
↑  מתוך אתר אוספים colnect
↑  על פי האתר caricaturque
↑  מתוך אתר המוזיאון הישראלי לקריקטורה וקומיקס
↑  מתוך X+Y קומיקס ישראלי, בהוצאת המוזיאון הישראלי לקריקטורה וקומיקס
↑  מתוך X+Y קומיקס ישראלי, בהוצאת המוזיאון הישראלי לקריקטורה וקומיקס
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007447708805171  ISNI: 0000 0000 4217 8537  LCCN: no99060663  VIAF: 73491259   WorldCat (עם VIAF): 73491259
עידו תדמור

| --- | --- |

 לידה:  27 בינואר 1964 (בן 60) 
 מדינה:  ישראל 
 מקצוע:  רקדן וכוריאוגרף
 פרסים והוקרה:  פרס רוזנבלום לאמנויות הבמה 
 www.idotadmor.co.il
 
עידו תדמור (נולד ב-27 בינואר 1964) הוא רקדן וכוריאוגרף ישראלי. שימש כמנהלה האומנותי של להקת הבלט הישראלי.
ביוגרפיה

תדמור נולד בירושלים, בנם של נטע ברדיצ'בסקי, רקדנית, וישעיהו תדמור, איש צבא ולימים מנהל בית הספר הריאלי העברי בחיפה. כשהיה בן 3 עברה המשפחה לרמת השרון. כשהיה בן 14 עברה המשפחה לניו יורק, וכשהיה בן 17 שבה המשפחה לארץ והתיישבה בחיפה. באותה תקופה החל תדמור לרקוד ויצא מהארון, ומאז לא הסתיר את נטיותיו המיניות כהומוסקסואל, ומספר פעמים אף התראיין בנושא.
ב-1982 התגייס תדמור לחיל הנדסה קרבית אך בפברואר 1983, כשהיה בן 19, שוחרר מהצבא והצטרף ללהקת בת דור. לאחר 6 חודשים הפך לסולן הלהקה.
ב-1987 הצטרף תדמור ללהקת בת שבע והיה חבר בה עד 1990. ב-1990 זכה בפרס "יאיר שפירא". באותה שנה, יצר את יצירתו הראשונה ככוריאוגרף במסגרת 'Fast Food', ערב אשר הפיק ויזם למען המלחמה באיידס. ב-1991 נסע לניו יורק לעבוד עם הכוריאוגרף לאר ליבוביץ. את יצירת הסולו הראשונה שלו, "שבע מילים אחרונות", יצר ב-1992. ב-1995 יצר את יצירת המחול "הסיר של סימה". בעקבות היצירה הוקמה להקתו "עידו תדמור – הלהקה".
בשנת 2001 סייעה עיריית תל אביב בהקמת מרכז מחול שניהל תדמור בבית מרכזים בדרום תל אביב בשם "עידו תדמור - הבית", שתוך זמן קצר הפך למרכז לאמני הריקוד של גוש דן. ביוני 2003, בעקבות שריפת הענק ב"בניין מרכזים", עבר המרכז למבנה התחנה המרכזית החדשה של תל אביב. ביולי 2005 התפטר מניהול המרכז, בטענה שעיריית תל אביב לא עמדה בהתחייבותה לתקציב, העירייה אמרה בתגובה שתדמור קיבל תקציב של 1.3 מיליון שקל אך ניהל את המרכז בגירעון.
ב-2002 שיתף פעולה עם גל אלסטר בסדרת ההופעות "off center". באותה שנה יצר את "מכתוב", יצירה העוסקת בשאלה עד כמה משפיע הגורל על חיינו ואיזה משקל יש לבחירה החופשית בהחלטות חשובות שמקבל הפרט.
בשנים 2005–2006 השתתף תדמור כשופט בתוכנית "נולד לרקוד", אשר שודרה בשידורי קשת, ערוץ 2.
בשנת 2006 שיחק לראשונה בחייו בסרט "ידיים קשורות" של הבמאי דן וולמן לצידה של השחקנית גילה אלמגור. בסרט, פנינה (אלמגור) יוצאת להשיג גראס עבור בנה, עוזי (תדמור) הגוסס מאיידס.
ב-2007 עיצב ליין בגדים לחברת האופנה "כאוס" והחל להופיע במופע הסולו אשר נקרא "רוקד". בנוסף, הוא שיחק בתפקידי אורח בסדרות "הפיג'מות" בעונה הרביעית, ב"הנפילים" כאיש בעל כוחות על-טבעיים, וב"לאהוב את אנה" שמשודרת בערוץ 10.
בשנים 2008–2010 ניהל תדמור את מגמת המחול בבית הספר התיכון "עירוני ה'" בחיפה ושמש יועץ אמנותי לעיריית חיפה ולתיאטרון חיפה.
ב-2011 יצר את המחול "חדר ריק", והעלה אותו יחד עם שתי יצירות של כוריאוגרפים אחרים, "שלושה חדרים" שיצרה רייצ'ל ארדוס ו"עשתונות" שיצר אריאל כהן. בפברואר 2014 הופיע עם יצירתו "חדר ריק" בתיאטרון בולשוי במוסקבה.
באפריל 2013 מונה תדמור לתפקיד המנהל האמנותי של להקת הבלט הישראלי. בדצמבר 2014 הודיע תדמור להנהלת הלהקה על רצונו לסיים את התפקיד. בספטמבר 2017 חזר לבלט הישראלי בתפקיד היועץ האמנותי.
ביוני 2015 במלאת 40 שנה לאגודת הלהט"ב זכה תדמור להיכלל בין 40 המשפיעים בתולדות קהילת הלהט"ב.
ביוני 2017 השתתף במופע "אינ פאוסט" (INFAUST) מופע של הלהקה האיטלקית 'אימ-פרפקט', המבוסס על המחזה "פאוסט" של גתה. המופע משלב בין מחול, תיאטרון, תאורה וצייר המצייר את עבודותיו על הבמה במהלך הריקוד.
חיים אישיים

מאז 2007, בן זוגו הוא איש האופנה והסטיילינג שָׁלֵו לבן.