stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מוסואו
תפקידים

נשות המוסואו ממלאות תפקיד חשוב במשפחה; הן סוחבות סלעים, בונות בתים, דואגות לילדים, מנקות, מבשלות ומפרנסות.
הגברים מתפקדים במשפחה כ"דוד" והם דואגים לאחיות שלהם או לילדים של אחיותיהם. התפקידים היחידים שהוגדרו לגברים בתחום הבית היו סחר, שחיטת חיות וטיפול בסבתא, או האם הזקנה, ורעיית עדרי היאק בהרים. 
במשפחות בהן היו יותר משני גברים בבית, מצאו עצמם הגברים חסרי מעש. לכן, החלה עלייה בכמות הגברים שהחלו לרכוש השכלה. ההשכלה הייתה בסיסית ביותר - קריאה וכתיבה, ששימשה לכתיבת קמעות ומגילות בחגים.
בימינו, עם הפתיחות לעולם המודרני, המצב השתנה ורבים מהגברים פונים לעבודה בשלטון ולעבודות בתחום התיירות. כיום, חברת המוסואו היא פחות מטריארכלית; הגברים מהווים חלק ניכר מכוח העבודה בעיקר בתחום התיירות שבחלק מהאזורים הוא מקור הפרנסה העיקרי. לכן, בימינו, רוב השליטה במקומות ציבוריים נמצאת בידי הגברים. מספר דגשים חשובים:
הגברים העובדים במקומות ציבוריים נבחרו בידי החברה. החברה מחלקת בינה את מקומות הפרנסה באופן שווה, הוגן ומתחשב.
מעמד האישה עדיין נחשב למעמד עליון.
בעבר, קומץ מהגברים הפכו להיות לאנשי דת ("לאמה"). גברים אלו נבחרים בידי אימהותיהם להיות לאמה והם החלו מסע ארוך אל ההרים שנמצאים בקרבת האזור. פעמים רבות, לא שבו הביתה. 
בשנים האחרונות חלה עלייה במספר גברים במשפחות שאמהותיהם שולחות אותן להיות איש לאמה.
המסורת/הכללים במערכות היחסים > הפגישה

המוסואו יכולים לראות אחד את השני בכל מקום, אולם, החברה אינה מאשרת לדון בפומבי על מערכות יחסים. לכן, כאשר גבר מעוניין באחת מהבחורות, הוא מעניק לה חגורה ומחכה לריקודים בערב. הנשים באות עם החגורות שהן קבלו והקבוצה כולה יוצרת מעגל ריקודים. אל תוך המעגל נכנסת אחת הבנות וממנה לוקח אחד הגברים חגורה וזורק אותה אל גבר אחר. כאשר האישה לוקחת את החגורה מאחד הגברים, היא מסמלת לאותו גבר שהיא מעוניינת בו.
כאשר בחורה מעוניינת בגבר, היא פונה אל המעיינות החמים. במעיינות החמים נמצאים הגברים עם גביעי יין. כאשר הגביע מתרוקן, יכולה הבחורה לגשת אל הבחור ולקחת ממנו את הגביע כדי למלא אותו מחדש. באותו רגע, יאמר לה הבחור האם הוא מעוניין במערכת יחסים עמה ויציין בפניה את המיקום וזמן פגישתם כדי לקבוע את שאר הפרטים. בדרך כלל, אל המעיינות החמים הולכים רק בימי חג.
יש מקרים של שידוכים. שידוכים נעשים בידי האמהות מסיבות שונות. הזוג המשודך יקבל זמן ופרטיות בשעות היום לדבר ולהכיר זה עם זו.
המסורת/הכללים במערכות היחסים > החלפת בן זוג

כאשר לאישה נמאס מהמאהב שלה, היא משאירה את חפציו תלויים מחוץ לדלת חדרה.
ישנו מצב בו הגבר רוצה לעזוב את המאהבת שלו עבור אחת אחרת. במצב כזה, המאהבת הנוכחית, תפנה אל המאהבת "הישנה" ותספר לה על המצב כשהיא דואגת לכך שלא ייווצר חיכוך ומתחים בין השתיים.
במשך שנים רבות, לסינים, שחונכו על פי הקונפוציוניזם הפטריאכלי, היה קשה לקבל אורח חיים זה. הם ניסו לשנות אותו בדרכים שונות, לפעמים הדרכים האלה היו אלימות וקיצוניות.
טקס  התבגרות

כל ילדה בגלאי 9-11 חולמת על חדר משלה, ללכת למסיבות הליליות ועוד. טקס ההתבגרות לנשים נקרא "טקס החצאית" ונחשב לחג חשוב עבור כל נערה. הוא נערך לאחר שהאם מגלה כי בתה קבלה וסת ראשונה.
ההכנות לטקס כוללות ניקיון הבית והכנת הסעודה. כל אורח מקבל קופסה ובתוכה יש שלושה פרטים - "תה חמאה", "יין אורז" ו"סולימה" (sulima – יין חזק שעשוי מדבש ודגן). 
כשבוע לפני הטקס, מתחילה הנערה להיערך לטקס. במהלך היום היא עוברת הרצאות והסברים על כללי הישיבה, קבלת אורחים, הצגה עצמית ועוד. בשעות הערב, הנערה שוטפת את שערה בחמאה (שעשויה מחלב יאק הבית), ומאריכה את השיער באמצעות שער זנבו של היאק וסרטים צבעונים.
בבוקר הטקס תולים מגילות ולפעמים גם קמעות. לפני שקיעת החמה, האם והבת מתחילות ב"טקס כריעות ברך" בפני פרטים רבים, כגון; השמש, מזבחות, אורחים, הלאמה ועוד.
בתום "טקס הכריעות", הבת נלקחת אל עמדת האם והאורחים מתחילים בתפילות עבור האלה. משם, היא מלווה (על ידי האם או אישה מאותו מזל אסטרולוגי) אל "עמוד האישה". האישה המלווה שרה שירי שבח לחלקי גוף הנערה בזמן שהיא מפשיטה אותה ומלבישה אותה בבגדים מסורתיים (שרשראות, חגורות, תכשיטים, תוספת שער מזנב היאק והביגוד). מעתה והלאה, הבגדים שייכים לנערה ומתחיל טקס הכריעות שוב. 
בין שאר האורחים שהנערה כורעת בפניהם, היא כורעת גם בפני הלאמה, והוא מעביר מעל ראשה ספר ברכות ומתפלל לחכמתה. בהמשך, מוגשת הארוחה.
גם לנערים יש טקס בגרות בגיל 13, "טקס המכנסיים", אולם הוא אינו טקס גדול ומרכזי.
פרנסה

על אף התפתחות וחדירת הטכנולוגיה אל אזורים נידחים בעולם, בני המוסואו עדיין חיים באורח חיים מסורתי כבעבר, כלומר, חזירי בר עדיין מסמלים עושר, כלבים הם חיות קדושות, ועוד.
בדרך כלל, האנשים שחיים רחוק מאגם, עובדים בחקלאות. רק בשנים האחרונות החלו להיכנס מכשירים חקלאיים טכנולוגיים. שאר האוכלוסייה, שחיה קרוב אל אגם, עוסקת במקצועות שקשורים לדייג ולתיירות.
דת

המוסואו מאמינים בשתי דתות: "דאבה" (הדת שלהם) ובודהיזם טיבטי. 
הדאבה היא דתם של המוסואו שליוותה אותם במהלך השנים. הדאבה מבוססת לפי תפיסת עולם אנמיסטי, המייחסת נפש גם לחיות ועצמים, לעצים, אבנים, אגמים והרים והיא כוללת מערכת כללים מפורטת שבעיקר מדגישה את מערכת היחסים בין בני האדם. למשל, אחד מהחוקים אוסר לצעוק. למוסואו יש שני חגים: "תחילה של שנה חדשה" וחג "אלת ההר".
ברבות השנים, המוסואו הושפעו מהבודהיזם הטיבטי והיא שולבה בצורה ייחודית בתרבותם. כך למשל, נזיר יכול להיות עם נשים.
המסורת של המוסואו מספרת על ראשיתו של השבט - היה מבול על הארץ והאלה הצילה צעיר וצעירה מבני המוסואו כאשר הביאה להם סירה עשויה מעור חזיר. הם שטו בסירה על המים עד שהגיעו למקומו הנוכחי של השבט, בהרים הגבוהים בצפון סין[דרוש מקור]. המסורת הזאת מזכירה את סיפורי המבול במקרא, במסופוטמיה, אצל האינדיאנים באמריקה ועוד.
כתב

למוסואו אין כתב משלהם. ביום יום הם כותבים בכתב סימניות סיני (Chinese character). 
כתיבה בכתב טיבטי נעשה רק עבור כתבים דתיים. 
בימינו ישנם מאמצים ליצירת "כתב מוסואו".
בגלל שלמוסואו אין שפה כתובה, המסורת והיסטוריה עברה מאם לבת, כשעל "אנשי הדאבה" מוטלת האחריות לשנן את זיכרונות אלו. 
בתקופה בה סין ניסתה לשנות את אורח החיים של אנשי המוסואו נוצר משבר. סין הכניסה כוהנים לא חוקיים וכך נעלמו אנשי הדאבה שפוחתים מיום ליום בימינו. לכן קיים החשש הגדול מהיעלמות התרבות וההיסטוריה של החברה.
שפה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
אמונות > איך החלה המסורת של Walking marriages

האגדה מספרת על אישה שעבדה בשדה ונכלאה בין גזעים בעקבות הצפה. האישה ביקשה מהאלה לעזור לה והאלה השיבה לזעקתה באמצעות הפיכת אחד מהגזעים לגבר. יום אחד האלה מבקשת מהזוג לשבור דלתות. האישה שוברת יותר דלתות מהגבר, ולכן, הוחלט כי על הגבר להגיע אל חדר האישה.
אמונות > אגם לוגו והאלה "אמא אגם"

האגדה המפורסמת ביותר היא על אגם לוגו ועל האלה "אמא אגם" שחייה בהרים שליד שפת האגם. האגדה מספרת כי הרים אלו, הם בצורה של אישה שאוחזת בגבר שנקרא אתפולוא (athapoloa). הסיפור מספר כי אתפולוא תפס את בת זוג בוגדת בו עם גבר אחר. הנערה, שלבה עדיין היה שייך לאתפולוא החלה לרוץ בעקבותיו בניסיון למנוע ממנו לעזוב אותה. השמש החלה לזרוח והזוג הפך לאבן. לכן מאז, על פי אמונת המוסואו, על הגברים לחזור אל ביתם לפני זריחת החמה.
אמונות > גו

"גו" הוא מפלצת בצורת חיה. המוסואו מאמינים כי חלק מהאנשים הופנטו בידי החיה והם מגדלים אותה. 
משפחה בה קיים אדם, שהופנט בידי הגו, תנודה מהחברה. בדרך כלל, היה מדובר במשפחה בה אחת מהבנות לא נהגה על פי כללי החברה. כך למשל, ידועים הסיפורים המספרים על בנות שלא הדליקו אור בחדרן (כלומר, לא חיכו לגבר), ולכן משפחתה נודתה מהחברה, שוב בטענה שלמשפחה יש "גו" בבית.
אמונות > חיי כלב ואדם

ידוע כי המוסואו דואגים ומטפלים בכלבים כבבני אדם. בכל חג הם נותנים לכלבים בשר משובח כשל אדם. התנהגות זו נובעת מאגדה. האגדה מספרת כי בני האדם והחיות חיו חיי אלמוות בשלווה ובאושר בגן עדן, אך ככל שהתרבו גדל המחסור במזון וגם הרעש שהם העלו והקטטות ביניהם, עד שהאלים לא יכלו לסבול זאת עוד. אל הרקיע החליט לקצוב את שנותיהם. האל ביקש מכל אחד מהיצורים לבחור במספר, על פי המספר שהם קיבלו, נקבע אורך חייהם. האדם לא היה מהיר מספיק, לכן, קיבל אורך חיים קצר. הוא התלונן בפני האל. האל ענה לתלונתו ואמר לאדם לפנות אל החיות ולבקש מהן להחליף עמו את אורך חייהם. רק הכלב היה מוכן לשנות את אורך חייו באורך חייו של אדם, בתמורה לכך שבני האדם ידאגו לו ויטפלו בו. קציבת חיי האדם מחיי אלמוות בגן עדן לחיים קצרים יותר מוכרת גם מהמסורת המסופוטמית ואף מהתנ"ך.
לקריאה נוספת

יאנג ארצ`ה נאמו וכריסטין מאתייה, פרידה מאמא אגם.  תרגום: עודד פלד. הוצאת משכל (ידיעות אחרונות, ספרי חמד) (2005).
הערות שוליים

↑  יאנג ארצ`ה נאמו וכריסטין מאתייה, פרידה מאמא אגם, 2005, עמוד 77-76
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: sh85087465
טל אלקובי

| --- | --- |

 לידה:  1987 (בן 38 בערך) צפת, ישראל ישראל
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד מחלקה פלוגת ונוס גדוד 74  מפקד פלוגת מחץ גדוד 71 חטיבה 188  סמג"ד הכשרות גדוד 198 חטיבה 460  קצין הדרכה אוגדה 36  מפקד גדוד 53 חטיבה 188  מפקד בית הספר לשריון חטיבה 460  מפקד חטיבה 14
 פעולות ומבצעים
   מלחמת לבנון השנייה  מבצע עופרת יצוקה  מבצע עמוד ענן    מבצע צוק איתן  מבצע שומר החומות  מלחמת חרבות ברזל
טל אלקובי (נולד בשנת 1987) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה המשמש כמפקד חטיבה 14.
ביוגרפיה

אלקובי גדל באחוזת ברק שבעמק יזרעאל. למד בבית הספר "העמק המערבי" שבקיבוץ יפעת.
שירות צבאי

בשנת 2005 התגייס לצה"ל לחיל השריון שם ביצע מסלול מהיר לקצונה (זימון ישיר). בסיום קורס קציני שריון מונה למפקד מחלקת טנקים בפלוגת ונוס בחטיבה 188. במהלך תקופתו כמפקד מחלקה נלחם עם מחלקתו במבצעים חודרים בעזה. לאחר מכן שימש כסגן מפקד פלוגה בגדוד 71 ונלחם במבצע עופרת יצוקה ביחד עם חטיבת גולני ויחידת אגוז. לאחר מכן יצא לקורס מפקדי פלוגות ושובץ כמפקד פלוגה מסלול של מחזור אוגוסט 2009.
לאחר סיום המסלול חזר לפלוגתו – פלוגת מחץ בגדוד 71 וקיבל עליה את הפיקוד למשך שנה ושמונה חודשים. במהלך תקופה זו קיבל אות הצטיינות ממפקד פיקוד הצפון. בסיום התפקיד המשיך לתקופת לימודים של מנהל עסקים ומשאבי אנוש וחזר לתפקיד סמג"ד הכשרות בגדוד 198. במהלך מבצע צוק איתן נלחם עם גדוד 71 ונכנס כקמב"ץ מג"ד בטנק בגזרת סג'עייה. לאחר מכן שובץ לתפקיד קה"ד אוגדה 36 ושימש בתפקיד זה במשך שנתיים.
עם סיום תפקידו באוגדה, יצא אלקובי לפו"ם אלון ומשם שובץ לתפקיד מג"ד 53 בחטיבה 188 אותו עשה בין השנים 2018–2020. במהלך תפקידו פיקד על הגזרה המרחבית במבצע מגן צפוני אשר בגזרתו פעלו 5 אתרי קידוח לאיתור מנהרות וחיכוך רב במרחב מובלעת "רקפת" אשר נמצאת מול מיס אל-ג'בל. עם סיום תפקידו קיבל הגדוד הצטיינות ממפקד אוגמ"ר 80 על התעסוקה המבצעית בגזרת 'חריף' בה הגדוד השיג הצלחות מבצעיות רבות.
בין השנים 2020–2022 שימש כמפקד בית הספר לשריון והיה אחראי על הכשרת כלל טירוני החיל – לוחמים מדריכות ותומכי הלחימה.
במאי 2023 נכנס אלקובי לתפקיד מפקד חטיבת המחץ – חטיבה 14 באוגדה 252. אלקובי גם פיקד על החטיבה במלחמת חרבות ברזל, במהלכה כבשה החטיבה את "מוצב "פלסטין"" ששימש את חמאס כבסיס אימונים לפעילויות טרור. במוצב נחשפו מנהרות טרור, מטענים ומוקשים שנועדו לפגוע בלוחמי צה"ל במהלך הקרבות ההשתלטות. בהמשך לחמה החטיבה בפיקודו בגזרת העיר עזה, ופגעה בפעילי חמאס, איתרה והשמידה אמצעי לחימה ותשתיות טרור.
חיים אישיים

אלקובי נשוי ואב לבת ובן.
הערות שוליים

↑   לוחמי חטיבת המילואים 14 השתלטו על מוצב פלסטין של חמאס. תיעוד, באתר צה"ל, 15 בנובמבר 2023
↑  יואב זיתון, מכאן יצאו מחבלים לפיגועים: חטיבת המילואים השתלטה על מוצב "פלסטין" | תיעוד, באתר ynet, 15 בנובמבר 2023
מולך

ערך זה עוסק במונח פולחני. אם התכוונתם לסוג לטאה, ראו .
מֹלֶךְ הוא מונח המופיע במקרא בהקשר לפולחן פוליתאיסטי בשני הקשרים שונים. האחד, פולחן כלשהו הכרוך ב"העברת הבנים באש". על פי חלק מפירושי המקרא ביהדות, הכוונה לקרבן אדם. לפי גישה אחת במחקר, מולך הוא שמו או כינויו של האל שלכבודו נערך פולחן זה; ולדעה אחרת, זהו מונח המתייחס לאופן ביצוע הפולחן.
בהקשר נוסף, נזכר השם מֹלֶךְ פעם יחידה במקרא כשמו של אלוהי העמונים, המכונה במקום אחר במקרא ובכתובות עמוניות גם מִלְכֹּם. הפרשנות המסורתית מזהה אל זה עם האל שלכבודו נערך פולחן המולך ולפיה שני ההקשרים מקורם אחד; אולם במחקר יש חילוקי דעות בנוגע לזיהוי זה. יש פרשני מקרא מודרניים שמייחסים את ההקרבה לה', וסוברים שיש לקרוא מלך ולא מולך. שמות דומים לשם מולך, הגזורים כנראה מהשורש השמי-מערבי מל"ך, מתועדים כשמות של ישויות אלוהיות במזרח הקדום, וקיימות סברות שונות הקושרות אותן אל המולך. דעה נפוצה במחקר המודרני היא שהמולך הוא שמה של שיטת הפולחן ולא האל אליו יועדה.[דרוש מקור][מפני ש...]
בירושלים וסביבתה לא נמצאו ראיות ארכאולוגיות לפולחן של הקרבת ילדים.
בתקופה המודרנית משמש המולך כדימוי לגורם רב כוח אשר מדכא ומשמיד את גופם ו/או רוחם של בני אדם.
במקורות העת העתיקה > האל "מלך" באוגרית

בלחש עלילת האלים הנאבקים בנחש, הדמות המרכזית "אם פחל" קוראת לאמה, הדמות המרכזית השנייה, שמש, להוביל קול אל אלים שונים במעונותיהם, כדי להודיעם לחש קסם נגד נשיכת נחשים. לכל קריאה לאל מוקדש קטע ביצירה, כאשר ההבדל בין הקטעים הוא רק בשם האל ומעונו; לאל "מלך" מוקדש הקטע השמיני מבין קטעים אלה, ומעונו הנזכר בלוח הוא "עתֿתרת", כלומר עשתרות. בלוח הממשיך את הלוח הזה, בשל ערפל שכיסה את הארץ גברה "חמה" (ארס), ובין האלים הרבים שנזכרו כאוספי ה"חמה" מוזכרים שוב "מלך ב עתֿתרת" (כלומר מלך מעשתרות), וזאת בניגוד לשאר האלים שמוזכרים רק בשמם הפרטי (ורובם מוזכרים בזוגות).
במקורות העת העתיקה > העברה באש במקרא

המולך מוזכר כמה פעמים במקרא. בספר ויקרא קיים איסור מפורש על עבודתו, והעונש מנוסח באריכות יתרה (ויקרא כ, ב'-ה'; יח, כ"א). בספר דברים מוכפל האיסור ”לֹא יִמָּצֵא בְךָ מַעֲבִיר בְּנוֹ וּבִתּוֹ בָּאֵשׁ” (דברים יח, י'). האיסור מוזכר במילים מאפיינות "לתת/להעביר מזרעו למולך". ייתכן שהדגש המיוחד במקרא על פולחן פוליתאיסטי זו מוסבר בפירוש בפסוק בדברים, כי זביחת הבנים בפרט הוא דבר שמתועב ושנוא לפני ה'.
יש פרשני מקרא מודרניים שמייחסים את ההקרבה לה', וסוברים שיש לקרוא מלך ולא מולך. ישנו מאמר מחקרי הטוען כי האל למענו ביצעו בני ישראל את פולחן המולך הוא ה' אלוהי ישראל, ורק שם העבודה הוא מולך.
בספר ישעיהו מזכיר הנביא קורבן "לַמֶּלֶךְ", ששריפתו מתבצעת במקום הנקרא "תָּפְתֶּה". ייתכן ששני שמות אלה מציינים את מקום הקורבן ומקבלו, לפני ששובשו לשמות גנאי לעגניים על משקל "בושת" בעת ניקוד הטקסט בידי בעלי המסורה: "תָּפְתֶּה" הפכה ל"תֹּפֶת" ו"מֶּלֶךְ" הפך ל"מֹּלֶךְ".
בתנ"ך מוזכר שנעבד בין היתר גם בגיא בן הינום בירושלים ב"במות התופת": ”וּבָנוּ בָּמוֹת הַתֹּפֶת אֲשֶׁר בְּגֵיא בֶן הִנֹּם לִשְׂרֹף אֶת בְּנֵיהֶם וְאֶת בְּנֹתֵיהֶם בָּאֵשׁ אֲשֶׁר לֹא צִוִּיתִי וְלֹא עָלְתָה עַל לִבִּי” (ירמיהו, ז', ל"א). פסוק דומה מובא בהמשך הספר, וממנו ניתן להבין שיש קשר בין פולחן המולך לבין הבעל: ”וַיִּבְנוּ אֶת בָּמוֹת הַבַּעַל אֲשֶׁר בְּגֵיא בֶן הִנֹּם לְהַעֲבִיר אֶת בְּנֵיהֶם וְאֶת בְּנוֹתֵיהֶם לַמֹּלֶךְ אֲשֶׁר לֹא צִוִּיתִים וְלֹא עָלְתָה עַל לִבִּי לַעֲשׂוֹת הַתּוֹעֵבָה הַזֹּאת לְמַעַן הַחֲטִיא אֶת יְהוּדָה” (ירמיהו פרק לב פסוק לה).
על אחז ועל מנשה מלכי יהודה כתוב בתנ"ך שהעבירו את בניהם באש; בהמשך נכתב שהמלכים שירשו אותם היו בניהם, כך שההעברה באש לא כללה את המתת הבנים. על יאשיהו המלך סופר כי השבית פולחן זה מגיא בן הינום, ”וְטִמֵּא אֶת הַתֹּפֶת אֲשֶׁר בְּגֵי בֶן הִנֹּם לְבִלְתִּי לְהַעֲבִיר אִישׁ אֶת בְּנוֹ וְאֶת בִּתּוֹ בָּאֵשׁ לַמֹּלֶךְ” (מלכים ב', כ"ג, י').
במקורות העת העתיקה > אלוהי בני עמון

על פי המתואר בתנ"ך, שמו של האל העמוני היה מֹלֶךְ (לפי ניקוד המסורה) או מִלְכֹּם. על שלמה המלך בערוב ימיו נאמר: ”אָז יִבְנֶה שְׁלֹמֹה בָּמָה לִכְמוֹשׁ שִׁקֻּץ מוֹאָב בָּהָר אֲשֶׁר עַל פְּנֵי יְרוּשָׁלָ‍ִם וּלְמֹלֶךְ שִׁקֻּץ בְּנֵי עַמּוֹן” (מלכים א', י"א, ז').
לפי ההשלמה המקובלת, כתובת מצודת רבת עמון (שהיא כנראה שריד למצבה מלכותית במקדש מלכם) מזכירה את "[מ]לכם", המצווה על המלך לבנות "מבואות סובבות", מבטיח לו ניצחון על אויביו, מצווה סדרי מקדש ויראת האלים, ומסיים בברכה למלך ולביתו. מספר קטן מהשמות התאופוריים בחותמים וכתובות עמוניות מזכירים את מלכם, למשל "מלכמית" (בדומה ל"כמשית" אבי מישע מלך מואב), "בדמלכם" (בְיד מלכם), "מלכמגד" ו"מלכמאור", וכן כמה חותמים עליהם נכתב "חתם [שם בעל החותם] ברך למלכם", כלומר "החותם של [בעל החותם], ברוך לְמלכם", כאשר שמות בעלי החותמים האלה היו כנראה אשוריים.
במחצית השנייה של המאה העשרים התגלו בשטח שדה התעופה של עמאן שרידי מבנה ובו מערך אבנים עם מספר רב של עצמות אדם שרופות. בין ארכאולוגים יש מחלוקת האם מדובר בעדות לפולחן של קורבנות אדם (ושל ילדים בפרט) או במשרפה (קְרֶמָטוֹרְיוּם) של גופות נפטרים.
המחלוקת המחקרית על הקרבת ילדים במושבות פיניקיות

בכמה מושבות פיניקיות בים התיכון (אך לא בפיניקיה עצמה, וגם לא במושבות באיבריה ובמאורטניה) התגלו בתי קברות ובהם כדים רבים עם עצמות ילדים, וכן עצמות בעלי חיים. על מרבית השרידים נכרו סימני שריפה. כן נמצאו בבתי הקברות מצבות עם הקדשות לתנת ולבעל חמון. החוקרים שגילו את בתי הקברים כינו אותם "תופת" (מונח מקראי) וקישרו אותם לתיאורים של סופרים קלאסיים יוונים ורומאים על קרבן ילדים בקרב הקרתגנים. החל משנות ה־80 של המאה ה־20 התפתחה נחלקו החוקרים, האם מדובר בילדים שהוקרבו לאלים, או בילדים שמתו בצורה טבעית (במסגרת זאת נידונה התפלגות הגילאים); וכן האם המקורות הקלאסיים המייחסים לתושבי קרתגו מנהג כזה הם דיווח עובדתי, או השמצה של הקרתגיים בידי אויביהם והרומיים. מקרב החוקרים הטוענים לקרבנות ילדים, ההיסטוריון פאולו קסלה משער שמקורו של המנהג בצור, והוא התקיים ואף התחזק במושבות הפיניקיות של יוצאי צור גם לאחר שבטל ונשכח במולדתו. הוא מצטט את ההיסטוריון הרומאי קורטיוס רופוס אשר מספר כי כאשר אלכסנדר מוקדון צר על צור, היו בין תושביה מי שהציעו לחדש מנהג קדום של הקרבת ילדים, אך מועצת העיר דחתה זאת. מנהג פיניקי זה הוא, לדעתו, מה שעומד ביסוד ההתייחסויות המקראיות לפולחן המולך.
בפרשנות הספרות הרבנית המאוחרת

| --- | --- |

איור דמיוני נוצרי המתאר את עבודת המולך בגיא בן הינום; איור מעשה ידי אתנסיוס קירכר משנת 1652
 מקרא:  ויקרא, י"ח, כ"א; דברים, י"ח, י'
 ספרי מניין המצוות:  ספר המצוות, לאו ז' ספר החינוך, מצווה ר"ח
בפרשנות הספרות הרבנית המאוחרת > האם הייתה הקרבת אדם?

פרשני המקרא נחלקו בשאלה האם הבנים רק הועברו באש, מבלי שקרה להם כל דבר רע, או שמא הם נשרפו חיים במדורות הפולחן. הקושי טמון בתיאורי המקרא: האם האב רק ”הֶעֱבִיר אֶת בָּנָיו בָּאֵשׁ”, או שמא ”וַיַּבְעֵר אֶת בָּנָיו בָּאֵשׁ”? על המלך מנשה נכתב שהעביר את בנו באש, ולאחר מכן בנו אמון ירש אותו ומלך על יהודה. לעומת זאת, בתיאור המופיע בספר ירמיהו עולה כי מדובר בשריפה: ”וּבָנוּ בָּמוֹת הַתֹּפֶת אֲשֶׁר בְּגֵיא בֶן הִנֹּם לִשְׂרֹף אֶת בְּנֵיהֶם וְאֶת בְּנֹתֵיהֶם בָּאֵשׁ אֲשֶׁר לֹא צִוִּיתִי וְלֹא עָלְתָה עַל לִבִּי” (ירמיהו, ז', ל"א), וכך מפרשים הרמב"ן והרד"ק אף שלא נאמר דבר במפורש על מוות. לעומת דעות אלו, רש"י והרמב"ם, בהסתמכו על הפסוק "לא יימצא בך, מעביר בנו ובתו באש", סובר כי הבן היה רק מועבר מעל להבות המדורה, אך לא נשרף למוות. עוד כותב בהקשר לזה הרמב"ם (מורה הנבוכים), כי כהני המולך היו מאיימים על מי שלא יעבוד באופן הזה את המולך כי בניו ימותו, ולכן התורה הזהירה באזהרה נגדית שמי שיעבוד למולך יוכרת זרעו.
בפרשנות הספרות הרבנית המאוחרת > צורת הפולחן

יש הסוברים כי היו מעבירים את הקורבן בשַׁלְהֶבֶת המדורה עד שנשרף (מלבי"ם), יש הסוברים כי בפולחנו נהגו להניח את הקרבן בכפות ידיו של פסל ברזל מלובן בדמות אדם יושב, ואילו רלב"ג בדומה לרמב"ם, סובר כי כהני המולך היו מעבירים את האנשים בין שתי מדורות.
פולחנו, לפרשנות חז"ל מתואר במדרג של שבעה קרבנות אפשריים: הפשוט ביותר היה עוף, לאחריו עז וכן הלאה: השישי – שור, והשביעי – הבן, שנחשב למובחר ביותר.
על פי מדרש ילקוט שמעוני כלל מבנה במות התופת שבע מחיצות סורגים, שביניהן פסלו של האליל, שהיה חלול ומוסק מבפנים באש. לפסל היו פני עגל, וידיו היו פשוטות לקבלת הקרבנות. לבמה היו שבעה תחומים אחד לפנים מהשני, להקרבת קרבנות העבודה הזרה. הראשון – להקרבת עופות; השני – להקרבת צאן; השלישי – להקרבת שה; הרביעי – להקרבת עגל; החמישי – להקרבת פר; השישי – להקרבת שור; השביעי – להקרבת קרבנות אדם. לפני שהאב היה מכניס את בנו לתחום השביעי הפנימי מכולם, הוא היה מנשקו, ולאחר מכן המולך (האדם שעבד בעבודה הזו) היה נותן את הבן על כפות ידיו המלובנות של המולך ושורפו באש. עוד על פי ילקוט שמעוני נקרא גיא 'בן הינום' בשמו, מפני שקולו של התינוק המוקרב היה 'נוהם מכח האש', בזמן שהיו מתופפים בתופים (גי התופת) כדי להחריש את קולו, או לפי פירוש נוסף מפני שהנאספים היה נוהמים ואומרים לאב המקריב "ינהם לך, יערב לך".
על פי פרשנים שונים כמצודות (שם) הרמב"ן והמלבי"ם, העברת בני אחז ומנשה באש הייתה עבודת המולך, בשל הטכניקה והדמיון המילולי, אף שהיא אינה מוזכרת בפירוש בשמה.
בפרשנות הספרות הרבנית המאוחרת > אזכורים נוספים

לדעת אחדים מהמפרשים, כשנאמר ”וַיִּקַּח אֶת עֲטֶרֶת מַלְכָּם מֵעַל רֹאשׁוֹ” (שמואל ב', י"ב, ל') לאחר מלחמת דוד בחנון בן נחש מלך עמון, אין הכוונה לעטרתו של המלך חנון אלא לעטרת שהייתה שייכת לאל העמוני מלכם.
לדעת פרשני המקרא היהודים, מקור השם "תופת" היה בכך שכהני המולך היו מקישים בתופים כדי להחריש את זעקותיו של הבן הנשרף.
ייצוג המולך בספרות ובאומנות

בפואמה "גן העדן האבוד" של המשורר האנגלי בן המאה ה-17 ג'והן מילטון מזמן השטן, אשר נכלא על ידי האל בגיהנום, את פמלייתו להתייצב לפניו
הָרִאשׁוֹן מֵהֶם הוּא מֹלֵךְ מֶלֶךְ בַּלָּהוֹת/
מְגֹאָל בְּדַם יְלָדִים וְדִמְעוֹת אֲבוֹתֵימוֹ/
אֲשֶׁר כִּסּוּ מִזְבְּחוֹ בְּהַעֲבִיר בְּנֵיהֶם בָּאֵשׁ;
אַךְ נַאֲקַת הַשְּׂרוּפִים לְקוֹל תּוֹף וּמְצַלְתַּיִם/
לֹא נִשְׁמְעָה שָׁם. וְהוּא הָיָה לֵאלֹהִים/
בְּרַבַּת בְּנֵי עַמּוֹן וְכָל עָרֵי הַמִּישׁוֹר/
חֶבֶל אַרְגּוֹב וְהַבָּשָׁן מִן שַׁדְמוֹת הַפִּסְגָּה/
עַד קְצֵה אַרְנוֹן. וּמֵאַבִּירֵי בָשָׁן אֵלֶּה/
עוֹד לֹא שָׂבְעָה נַפְשׁוֹ עַד כִּי הִטָּה/
גַּם לֵב שְׁלֹמה רֹאשׁ חֲכָמִים וּמְלָכִים/
לִבְנוֹת לוֹ בָמָה בְּהַר הַמַּשְׁחִית/
מִנֶּגֶד לְמִקְדַּשׁ יְיָ; וְגַם בָּמוֹת הַתֹּפֶת/
נִקְדְּשׁוּ לַעֲבֹדָתוֹ בְּגֵיא בֶּן הִנֹּם/
וְלָכֵן יֹאמְרוּ הַמּשְׁלִים “שְׁאוֹל כְּתוֹפֶת וְגֵיהִנֹּם.
ספרו של גוסטב פלובר "סלמבו" (1862) שואב את השראתו מהמקורות הקלסיים על הקרבת ילדים בקרתגו. לאחר ששכירי חרב שהתמרדו מטילים מצור על קרתגו, מוקרבים ילדים (פרק 13) למולך על ידי הטלתם לכבשן יוקד. הספר היווה השראה למספר אופרות, סרטים ומחזות.
בתקופה המודרנית משמש מושג המולך כמטפורה לכוח – בדרך כלל, חברתי, צבאי או פוליטי - אשר רומס את הקיום האנושי. בסרטו של פריץ לנג "מטרופוליס" (1927) המפעל התעשייתי מוצג כאליל מפלצתי השוחק את גופם ונשמתם של הפועלים. בפואמה "יללה" ("Howl") משנת 1956 של האמריקאי אלן גינסברג מקונן המשורר על כך ש”מולך שנשמתו היא רק מכאנית ובדמו זורם הכסף” (דהיינו, העיר האמריקנית) כילה את נשמותיהם של "הטובים בבני דורי".
לקריאה נוספת

מ. ויינפלד, עבודת המולך בישראל ורקעה, דברי הקונגרס העולמי למדעי היהדות ה, 1969, עמ' 37–61‏, JSTOR 23516489
טובי הנדי

טובי הנדי (באנגלית: Toby Hendy, נולדה ב-11 ביולי 1995) היא אשת תקשורת מדעית (אנ') ויוטיוברית ניו זילנדית המתמקדת בתוכן חינוכי הקשור לפיזיקה, מתמטיקה ואסטרונומיה.
השכלה > בית ספר תיכון

הנדי למדה במכללת קטיקטי במפרץ פלנטי, ניו זילנד. בשנת 2011, היא נבחרה על ידי החברה המלכותית של ניו זילנד כאחת משני נציגים לאומיים להשתתף במחנה החלל הבינלאומי של ארצות הברית בהאנטסוויל, אלבמה. בשנת 2012, היא זכתה במקום הראשון בקטגוריית בתי הספר התיכוניים של פרסי NZ Eureka לתקשורת מדעית.
השכלה > אוניברסיטה

הנדי קיבלה תואר ראשון במדעים, בהתמחות בפיזיקה ומתמטיקה, באוניברסיטת קנטרברי. היא זכתה במלגת אורורה לאסטרונומיה שאפשרה לה לצאת לסיור אל מעבדות ומצפי כוכבים מובילים.
הנדי המשיכה את שנת ההצטיינות שלה באוניברסיטה הלאומית של אוסטרליה בקנברה. בשנת 2017, החלה דוקטורט ב-ANU תוך התמקדות בשימוש בננו-אינדנטציה כדי לבחון את התגובה המכנית של תאי צמחים ללחץ המופעל. היא זכתה במלגת מנהיג עתיד של Westpac. בתקופתה כסטודנטית לדוקטורט היא הגיעה למקום השני בגמר הלאומי של אוסטרליה בתחרות התקשורת המדעית של FameLab על המצגת שלה "Poking Plants" ("לדקור צמחים"). במצגת היא מראה כיצד היא דוקרת צמחים עם מחטים כדי לחקור כיצד הם מגינים על עצמם ממחלות. כותרת עבודת הגמר שלה הייתה "בחינת התגובה המכנית של תודרנית לבנה באמצעות ננו-אינדנטציה ומידול אלמנטים סופיים", עליה היא זכתה בהצטיינות.
בשנת 2018, הנדי הפסיקה את לימודי הדוקטורט שלה, בגלל שחיקה מהאקדמיה ורצון להתמקד ביצירה ביוטיוב במשרה מלאה.
קריירת יוטיוב > היסטוריה

הנדי פתחה ערוץ יוטיוב ב-2011, כשהייתה בת 15. הנדי תיארה את הסרטונים המוקדמים שלה כ"אקראיים". במהלך שנת 2018, אז הנדיב כבר התמקדה בסרטונים מדע, כמות המנויים לערוץ שלה זינקה מ-2,000 ל-100,00. בקיץ 2023 מספר המנויים עבר את המליון.
קריירת יוטיוב > תוכן

הנדי שואפת שסרטוניה "יעזרו לאנשים להתגבר על פחד ממתמטיקה, ויעזרו לאנשים לראות את הצד היצירתי של המתמטיקה". אחת מסדרות הסרטונים המצליחות ביותר של הנדי היא The Joy of Mathematics, סרטונים בסגנונו של הצייר בוב רוס.רוס הנחה את סדרת הטלוויזיה הקלאסית The Joy of Painting, בה לימד את הצופים ציור בטון רגוע ומזמין, בטענה שכל אחד יכול לצייר. ב-The Joy of Mathematics, הנדי מסבירה בצורה נגישה נושאים מורכבים במתמטיקה, בטון רגוע ומזמין, כשברקע טבע פסטורלי וקולות טבעיים. במאמר על חינוך מתמטי ביוטיוב בכתב העת Notices of the American Mathematical Society (אנ'), צוטט צופה של הסדרה שסיפר: "אילו הייתי מחויב לצפות בזה כשהייתי בן 10 - מעולם לא הייתי מפתח את החרדה ממתמטיקה, מחשש לכישלון מתמשך או פתורונת שגויים".
הנדי עוקבת אחרי טרנדים אינטרנטיים ולעיתים מאמצת אותם, תוך התאמה לסגנונה ומטרותיה. סדרת סרטונים פופולרית בערוץ שלה היא Unboxing Exams (משחק על סרטוני ה-unboxing (אנ'), בהם פותחים אריזה של מוצרים), שבהם היא מעיינת בבחינות בעלות עניין מסוים, למשל בחינות קשות במיוחד, בחינות ממדינות זרות או בחינות בעלות עניין היסטורי. בעקבות הצלחת סרטונים קצרים בפלטפורמות כגון טיקטוק ויוטיוב שורטס, הנדי הצטרפה למגמה והעלתה לפלטפורמות אלו עשרות סרטונים קצרים שעוסקים במרחב ארבע-ממדי. בנוסף העלתה סרטוני גיימינג בהם שיחקה בפורטנייט ו-The Sims, כמו גם סרטוני אתגרים.
כמו כן, הנדי העלתה סרטונים על היסטוריה של המדע. למשל סרטונים העוסקים במאמרים פורצי דרך, תזות דוקטורט של פיזיקאים מפורסמים כגון ריצ'רד פיינמן וניל דה-גראס טייסון, ואפילו לימוד שיטת הספירה הבבלית דרך אפיית לחם זנגביל. בעבר הייתה מפרסמת סרטונים אישיים על החיים בתור דוקטורנטית לפיזיקה וסרטונים שבהם למדה נושאים בפייזקה ומתמטיקה באמצעות האתר Brilliant.org.
באוגוסט 2020 הודיעה הנדי שהיא עובדת על סרט סטופ-מושן קצר בנושא מתמטי, 'Finding X', הנתמך על ידי היוזמה הממשלתית Screen Australia Skip Ahead. הסרט יצא ב-25 בינואר 2022.
קריירת יוטיוב > תוכן > שיתופי פעולה

הנדי שיתפה פעולה עם מספר יוטיוברים אחרים, כולל Vsauce3 (אנ'), וריטסיום, Physics Girl (אנ') ועוד. בשנת 2023, היא הופיעה בעונות 5 ו-10 של תוכנית תחרות הנסיעות "ג'ט לג: המשחק", שצולמו בניו זילנד ובאוסטרליה בהתאמה.