stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תומאס בולין, רוזן וילטשייר הראשון
מקורותיו

הוא נולד בערך ב-1477 בבליקלינג הול בנורפוק, והיה בנו של סר ויליאם בולין (1451–1505) מבליקלינג (תואר אשר נרכש על ידי אביו של סר ויליאם, סר ג'פרי בולין, מרסר עשיר שכיהן כראש ראש עיריית לונדון) ואשתו מרגרט באטלר (1454–1539), בתו ויורשת משותפת של תומאס באטלר, רוזן אורמונד השביעי.
משפחתו

בסביבות שנת 1500, הוא התחתן עם אליזבת הווארד, בתם הבכורה של תומאס הווארד, רוזן סארי ואליזבת טילני. יש עדות על שישה ילדים, רק שלושה מהם שרדו את הילדות:
מרי בולין (בערך 1499/1500 - 19 ביולי 1543)
תומאס בולין הצעיר (נפטר לאחר 1506) מת צעיר;
הנרי בולין (נפטר לאחר 1506) מת צעיר;
ג'ורג' בולין, ויקונט רוצ'פורד (בערך 1504 – 17 במאי 1536), הבן הבכור שנותר בחיים ויורש העצר שמת לפני אביו, לאחר שהוצא להורג ב-1536 יחד עם אחותו המלכה. משנת 1529 הוא השתמש בתואר הזוטר של אביו, ויקונט רוצ'פורד
אן בולין (בערך 1501 – 19 במאי 1536); מאוחר יותר מרקיזת פמברוק (1532–1536); לימים המלכה בת הזוג של אנגליה (1533–1536)
קריירה דיפלומטית

בצעירותו, תומאס בולין היה פעיל בחצרו של הנרי השביעי. הוא השתתף בחתונה של הנסיך ארתור עם קתרין מאראגון. בשנת 1503 הוא היה חלק מהליווי של הנסיכה מרגרט טיודור, לסקוטלנד, כדי להינשא למלך ג'יימס הרביעי. הוא קיבל את תואר אביר מסדר האמבט בהכתרת הנרי השמיני ב-1509.
מינויו בשנת 1512 כשגריר בארצות השפלה הביא אותו למגע עם העוצרת הארכידוכסית מרגרטה מאוסטריה. כמו תומאס, מרגרט מאוסטריה דיברה צרפתית ולטינית והם הסתדרו מספיק כדי שהיא תקבל את בתו, אן, כעוזרת כבוד.
בזכות יכולתו והקשרים של משפחתו המורחבת, הפך תומאס בולין לאחד הדיפלומטים המובילים של הנרי השמיני. מינויים ומשימות ידועות כללו:
1511 ו-1517: השריף של קנט.
1512: אחד מקבוצה של שלושה שליחים לארצות השפלה.
1518–1521: שגריר בצרפת, שם היה מעורב בסידורים למפגש "שדה אריג הזהב" בין הנרי למלך הצרפתי החדש פרנסואה הראשון ב-1520.
1521 ו-1523: שליח לקרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
1527: אחד מהנציגים הבכירים לצרפת.
1529: שליח לפגישה של קיסר האימפריה הרומית הקדושה קרל החמישי והאפיפיור קלמנס השביעי, כדי לבקש תמיכה בביטול נישואיהם של הנרי השמיני וקתרין מאראגון. לאחר מכן הגיע נציג נוסף לצרפת.
בתרבות נפוצה

תומאס בולין הוצג על ידי סר מייקל הורדן בסרט אן של אלף הימים (1969), על ידי בנג'מין וויטרו ב"הנרי השמיני", ועל ידי ג'ק שפרד ומארק ריילנס בגרסאות הקולנוע של 2003 ו-2008 של The Other Boleyn Girl, בהתאמה. בסדרת The Tudors משנת 2007ניק דאנינג שיחק בתפקיד שמתאר אותו כשאפתן וערמומי, שפועל ללא הרף כדי להביא כוח למשפחתו נגד כולם ותמיד מוכן "להניע" את בתו, אן, שמא הנרי יאבד בה עניין. דייוויד רוב גילם את בולין כזועם ועצבני בוולף הול.
הערות שוליים

↑   ב-22 בפברואר 1538 הוחזרה רוזנות אורמונד לפייר באטלר, הרוזן השמיני מאורמונד.
↑  Thomas Boleyn, Historic UK (באנגלית בריטית)
↑  List of the Knights of the Garter (1348–present)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb17822013r (data)  GND: 132958961  ISNI: 0000 0000 7876 786X  LCCN: no2004047100  SUDOC: 176475990  VIAF: 28246375   WorldCat (עם VIAF): 28246375
ג'רג' אדם (משפטן)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  27 בספטמבר 1921 בודפשט, ממלכת הונגריה 
 פטירה:  18 ביוני 2011 (בגיל 89) בודפשט, הונגריה 
 מדינה:  הונגריה 
 השכלה:  אוניברסיטת אטווש לוראנד (1948) 
 תפקיד:  פרופסור 
 פרסים והוקרה:  מסדר העמל 
 
ג'רג' אדם (בהונגרית: Ádám György; בודפשט, 27 בספטמבר 1921 – בודפשט, 18 ביוני 2011) היה עורך דין יהודי-הונגרי, פילוסוף, פרופסור באוניברסיטה, ניצול השואה.
קורות חיים

ג'רג' אדם נולד במשפחה יהודית כבנם של מנו אדם, מנהל גימנסיה, ושל תאודורה טרי, כימאית, המרצה הראשית של האקדמיה ההונגרית למדעים. אֶחַיו אישטוואן אדם, המתמטיקאי הראשון שזכה בפרס לוראנד אטווש והצ'לן אנדראש אדם ניספו בשואה. לימודיו משנת 1927 בית הספר היסודי, בגימנסיה הריאלית בויאי נמשכו עד שנת 1940 והסתיימו בבגרויות בבית הספר המקצועי לחשמל קנדו קלמן. בשל יהדותו, משנת 1942 יכול היה לעבוד כמורה רק בבית ספר פרטי בבודפשט, בינתיים נלקח לשירות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודיים עבור הצבא ההונגרי) מספר פעמים עד סוף המלחמה. הוא הצליח לשרוד את השואה ומייד בסיום המלחמה נרשם לאוניברסיטה. בשנת 1948 קיבל תואר במדע המדינה ומשפטים בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת אטווש לוראנד ובשנת 1957 תואר דוקטור לפילוסופיה. ב-1987 קיבל את הדוקטורט גם במשפטים. בשנת 1945 הפך למקורב למפלגה הקומוניסטית ההונגרית. בשנים 1945 עד 1949, במקביל ללימודיו, עבד במשטרה הכלכלית.
קריירה

הוא לימד משפט פלילי ופילוסופיה באקדמיה המשטרתית של משרד הפנים (1948–1951 ו-1956–1962). פוטר בשנת 1951 והוחזר רק בשנת 1956)
הוא היה היועץ המשפטי של מרכז חנויות המזון הממשלתי (Közért) (1954–1952),
עורך דין ויועץ משפטי במשרד הבינוי (1954–1956)
מורצה לפילוסופיה באיגוד המוציאים לאור ומפיצי הספרים ההונגרים (MKKE) (1962)
יועץ משפטי בקרן הנפט והגז הלאומית (OKGT) (1962–1964)
מרצה בכיר במחלקה לפילוסופיה של המכון למרקסיזם-לניניזם של אוניברסיטת זמלווייס (1964–1975)
בשנות השישים לימד גם מטריאליזם דיאלקטי והיסטורי ואת תולדות הפילוסופיה באוניברסיטת קרל מרקס לכלכלה.
התמנה לפרופסור, חבר בקבוצת האתיקה כללית-אתיקה רפואית (1975–1988)
פרופסור מן המניין בקבוצה (1891–1988)
פתח משרד עורכי דין (בשנת 1991) בעל פרופיל של עיסוק בדיני בריאות ותיקי רשלנות רפואית.
לימד באוניברסיטת אטווש לוראנד (מאז 1992) כפרופסור מן המניין לאתיקה
הרצה באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט (1982–1988)
אדם היה מורה לפילוסופיה בוועדת מפלגת העם הסוציאליסטי ההונגרי (1960–1988)
בתחילת דרכו המדעית עסק בתורת האחריות, בעיקר במבנה האחריות המוסרית והמשפטית, ואז התעניינותו פנתה לסוגיות של משפט רפואי ואתיקה רפואית. הוא מילא תפקיד מוביל בפיתוח וארגון נושא האתיקה הרפואית באוניברסיטה. כעורך דין, עסק בעיקר במשפטים בנושא השואה. היה חבר בוועדת המשנה לאתיקה של ועדת הפילוסופיה של האקדמיה ההונגרית למדעים (מאז 1980) ובוועדת האתיקה של החברה הגסטרואנטרולוגית (MOTESZ).
פרסים והוקרה

מדליית הכשרון של הרפובליקה העממית ההונגרית (1952)
מדליית הנצחה לכוח עובדים-איכרים (1957)
מדליה לשירות במשרד הפנים BM (1958)
מדליית הנצחה ליובל השחרור (1970)
מדליית העבודה דרג כסף (1980)
לקריאה נוספת

"Ádám György - Névpont 2021". Névpont.hu (בהונגרית). Ádám György. נקודת שם. 2021.
"הלך לעולמו ד"ר ג'רג' אדם, עו"ד, ניצול שואה - המרכז לזיכרון ותיעוד השואה". hdke.hu. מרכז לזיכרון ותיעוד השואה. שלושה חודשים לפני יום הולדתו ה-90, ב-18 ביוני 2011, ד"ר עורך הדין ג'רג' אדם (1921–2011) ניצול שואה, פרופסור בדימוס ב-SOTE, פרופסור כבוד בפקולטה למשפטים באוניברסיטת אטווש לוראנד יועץ משפטי וחבר מועצת המנהלים של האיגוד האנטי-פשיסטים וההתנגדות ההונגרית.
טיבור פצ'י: פונדקאות. ראיון עם ג'רג' אדם, פרופסור למשפטים ולאסלו קונצוולד, רופא ראשי (חיים ומדע, 1991)
אניקו קבלי: תקלות ותביעות אמיתיות. ראיון עם פרופסור ג'רג אדם. (נפסבדשאג, 26 ביולי 1993).
מיקלוש הלאס: בתביעת רשלנות רפואית צריך לזכות פעמיים. ראיון עם פרופסור ג'רג' אדם. (האומה ההונגרית, 30 באוקטובר 1993)
גאבור הלמאי: לזכור של ג'רג' אדם (2011)
אליזבת סקיפיאדס: כאשר גם השורדת מתה. שיחה אחרונה עם ג'רג' אדם, פרופסור למשפטים. (נפסבה, 9 ביולי 2011)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1253805857  ISNI: 0000 0000 3945 0798  LCCN: nb2007025542  VIAF: 73382764   WorldCat (עם VIAF): 73382764
אמיתי יעיש בן אוזיליו

| --- | --- |

 לידה:  15 בנובמבר 1965 (בן 58)
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1991
 עיסוק:  שחקן, במאי
 בן או בת זוג:  גילי בן אוזיליו (?–2009) 
 פרופיל ב-IMDb
 
אמיתי יעיש בן אוזיליו (נולד ב-15 בנובמבר 1965) הוא שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה, במאי, יוצר ומורה למשחק ישראלי.
ביוגרפיה

אמיתי יעיש נולד בכפר גבירול, שם גם גדל והתחנך. בנעוריו החל את דרכו כשחקן בבימת הנוער ברחובות. בשנת 1991 השלים את לימודיו בבית הספר לאומנויות הבמה בית צבי. לאורך השנים הופיע במחזות, בסרטים ובסדרות טלוויזיה רבות.
ביוגרפיה > תיאטרון

דרכו בתיאטרון החלה כחבר בשלישיית "לא רואים ממטר" שהעלתה מופעי אלתור בשנים 1993–2005.
בהמשך הופיע בתיאטרון הבימה בשנים 1994–1996 במחזות "כריתת ראש" (בימוי: חנוך לוין), "מלניקי" (בימוי: עדנה שביט) "תעלולי סקפן" (בימוי: רוני פינקוביץ') ובשנת 2003 ב-"אליס בארץ הפלאות" (בימוי: אופירה הניג)
בשנים 1993–1994 הופיע בתיאטרון ילדים ונוער בהצגה "שבועת האדרה" בבימוי של רמי דנון.
בשנת 1996 הופיע בתיאטרון חיפה במחזה "מלאכים באמריקה" (בימוי: רוני פינקוביץ').
בשנים 1996–2001 היה חבר בקבוצת השחקנים בתיאטרון החאן במחזות: "אנה גלקטיה" ו-"שמיים" (בימוי: אופירה הניג), "אנטיגונה" (בימוי: גדליה בסר), "מידה כנגד מידה" (בימוי: גדי רול), "נוף ילדות" (בימוי: בן לוין), "שש נפשות מחפשות מחבר" (בימוי: יוסי יזרעאלי), "מלקולם הקטן ומלחמתו בסריסים" (בימוי: משה פרלשטיין) ובהצגה "צל חולף" (בימוי: מיקי גורביץ)
בשנת 2007 הופיע בתיאטרון הקאמרי בהצגה "מאה" (בימוי: אבישי מילשטיין)
בשנת 2010 שיחק בפסטיבל תיאטרון קצר בהצגה "רחמים" (בימוי: מולי שולמן). כמו כן, הופיע בשנים 2010 ו-2011 במחזות "שלוש אחיות" ו-"איש ואישה אחת" (בהתאמה-בימוי: אופירה הניג), בשנת 2011 השתתף בפרויקט 48/14 בפסטיבל תיאטרון קצר בהצגה "ארוחה משפחתית" (בימוי: ארי רמז) וב-2012 השתתף בהצגה "זוז אתה מסתיר לי את השמש" (בימוי: אופירה הניג, הפקה בינלאומית). ב-2015 שיחק ב-"הצעה מגונה" (בימוי: ניר ארז) בתיאטרון ב"ש. משנת 2014 מופיע במחזה ״השימוע״, יצירתה של רננה רז, לצידה ולצד השחקנים עופר עמרם ונעמי פרומוביץ.
ביוגרפיה > קולנוע

בראשית דרכו הקולנועית, השתתף בסרט "זהר" בבימוי של ערן ריקליס משנת 1993. בשנת 1995, שיחק בסרטו של ארנון צדוק "לילה לבן" לצידם של זוגתו גילי בן אוזיליו, ליאורה רבלין, שמיל בן ארי, שרון אלכסנדר, עידן אלתרמן ואחרים. הופיע בין היתר בסרטים "איש החשמל" (בימוי: אבי כהן, 2003), "קרוב לבית" (בימוי: וידי בילו, 2005),"פרינסס" (בימוי: טלי שלום עזר, 2015), האיש שבקיר (2015). כמו כן השתתף בסרט זוכה פרס אופיר "ימים נוראים" של הבמאי ירון זילברמן (2019).
ביוגרפיה > סדרות טלוויזיה

הופיע בין היתר בסדרות: "שמש", "עיר מקלט", "חברות", "מתים לרגע", "השוטר הטוב", "זגורי אימפריה", "בלתי הפיך", "האלופה", ״בני אור״, ״אזהרת מסע״, ״מנגן ושר״ "מנאייכ" ובוגד ובסרט הטלוויזיה "עכשיו או לעולם לא".
יצירה ובימוי

בשנת 2000 עיבד וביים את המחזה "דון קישוט" במסגרת עמותת שק"ל. בשנת 2002 כתב וביים את ההצגה "Uno Momento", פרויקט רב-תחומי שהוצג בתיאטרון תמונע. ב-2008 כתב וביים את ההצגה "מוות בנעלי בית" במסגרת המעבדה לאמנויות הבמה בירושלים, וב-2005 כתב וביים את "הגדת נווה צדק", מחזה המשלב בובות ושחקנים במוזיאון בית רוקח תל אביב.
בשנת 2007 ביים את Mirrors, מופע בינתחומי המשלב וידאו ומוזיקה קלאסית מודרנית עם אנסמבל Eighth Blackbird שיקגו, בשיתוף פעולה עם המלחינה, תמר מוסקל ואמן הווידאו דני רוזן. ב-2008 כתב וביים את ההצגה "המבוך, הקונכייה וחוט הזהב", מופע לילדים בתיאטרון אנסמבל הרצליה המשלב דמויות אנימציה. ב-2013 הפיק והשתתף במופע "שמועות על אהבה בתימנית", העוסק בשיריו של המשורר שלום שבזי יחד עם עמוס אלקנה, דן וינשטיין, דודיק הופנהיים ויורם לכיש.
ניהול אמנותי

משמש כיו"ר הוועדה לאמנויות הבמה וחבר מועצת הפיס לתרבות ולאמנות, וכחבר ויועץ בוועדה אמנותית במחלקה לתרבות ואמנות בעיריית תל אביב-יפו.
בשנת 2005 ייסד את אירועי "ניסוי כלים" במרכז ביכורי העיתים, אירוע דו-שנתי רב תחומי שעיקרו היה פיתוח רעיונות חדשים לבמה, אותו גם ניהל עד שנת 2008. שימש כמנהל האומנותי של אליפות ישראל לאימפרוביזציה בשנים 2011–2014 ושל "פסטיבל בת ים לתיאטרון ואמנות רחוב" בשנים 2014–2017. ייסד את מתחם האמנות ליצירה והקהילה, "פקטורי בת ים" ואף ניהל אותו עד שנת 2019.
הוראה

לאורך השנים לימד במוסדות שונים. כיום מלמד מקורות יצירה ובימוי שחקנים במחלקה לאומנויות המסך האקדמיה לעיצוב ואמנות בבצלאל. עד לשנת 2018 לימד משחק יצירתי ואימפרוביציה בסטודיו ע"ש יורם לוינשטיין, כמו כן בשנים 2004–2011 לימד בבית הספר למשחק "גודמן" בבאר שבע, במכללת ספיר, ובמכללת מנשר לאמנות.
חיים אישיים

מתגורר בתל אביב-יפו, היה בן זוגה של השחקנית גילי בן אוזיליו (הוסיף את שם משפחתה לשמו) עד לפטירתה ממחלת הסרטן, ואב לשתי בנות.
הערות שוליים

↑  בפרויקט 48/14
↑  אבנר שפירא, גלריה, הארץ, צעדים ראשונים, באתר הארץ, 21 בדצמבר 2006
↑  "פקטורי בת ים"
↑  ובמכללת מנשר לאמנות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 369c0718-02b3-407e-8545-6df0f7977296
הלל לנדסמן

הלל לנדסמן, 1973
הלל לנדסמן (1897–1973) היה איש העלייה השנייה, ממנהיגי ההתיישבות בגליל העליון המזרחי. היה ממגיניי תל חי, ממייסדי קיבוץ איילת השחר, סוכן מודיעין של ההגנה, ממנהלי זיכיון החולה ומזכיר ועד הגוש ליישובי הגליל העליון. שימש כראש מועצה אזורית הגליל העליון ומועצה מקומית חצור הגלילית.
לקריאה נוספת

מיכאל בן יוסף (עורך), הלל (לנדסמן), אילת השחר: [חמו"ל], תשל"ד. (דברים משלו ולזכרו.)
שמחה גואטה-בוקובזה,  'הלל לנדסמן בחצור - המתח בין איש העלייה השנייה ואנשי העלייה הגדולה', עת-מול, 289, ירושלים: יד יצחק בן צבי, 2024, עמ' 37-32.
פטר הורטון (במאי)

| --- | --- |
הורטון, 1988
הורטון, 1988
 לידה:  20 באוגוסט 1953 (בן 71) בלוויו, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1964 
 מקום לימודים:  Principia College  תיכון רדווד  אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס  The Principia 
 בן או בת זוג:  מישל פייפר (1981–1988) 
 פרופיל ב-IMDb
 
פטר הורטון (באנגלית: Peter Horton; נולד ב-20 באוגוסט 1953) הוא שחקן ובמאי אמריקאי. בשנים 1987–1991 גילם את דמותו של פרופסור גארי שפרד בסדרת הטלוויזיה "שלושים ומשהו".
שנותיו הראשונות

הורטון נולד בבלוויו שבמדינת וושינגטון. אביו עסק בענף הספנות. כנער למד בבית הספר התיכוני "רדווד" במחוז מרין שבקליפורניה ובמכללת "פרינסיפה" באילינוי. מאוחר יותר סיים לימודי תואר ראשון בהלחנת מוזיקה מאוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה.
קריירה

בשנים 1987–1991 גילם את דמותו של פרופסור גארי שפרד בתוכנית "שלושים ומשהו". במהלך תקופה זו כינה אותו מגזין "פיפל" כאחד מ-50 האנשים היפים ביותר בעולם. במרוצת השנים שיחק במספר סדרות טלוויזיה, דוגמת "מקום אחר", The White Shadow, "דאלאס", "משפחה שכזו", "בטיפול", "ברימסטון" (תפקיד ראשי) ו-The Geena Davis Show.
בשנת 1997 הופיע בגרסה הקולנועית לספר Into Thin Air: Death on Everest מאת ג'ון קראקאוור, כשגילם את סקוט פישר, ממנהיגי המטפסים באסון בהר האוורסט ב-1996.
כבמאי עבד במספר סדרות, כגון "המגן", "שלושים ומשהו", "שנות הקסם" ו"להתחיל מחדש". כמו כן, הוא ביים את פיילוטים רבים: "האנטומיה של גריי", Class of '96,‏ Birdland, Dirty Sexy Money,‏ The Philanthropist ו-Reconstruction. בשנת 1995 ביים את הסרט הקולנועי "התרופה".
משנת 2010 מונה הורטון למפיק הראשי ולבמאי של "האנטומיה של גריי", המשודרת ב-ABC. ב-2015 חתם על חוזה עם יוניברסל TV.‏ הורטון הוא בעלה של חברת פיקו קריק פרודקשיינס.
חיים אישיים

בשלהי שנות ה-70 היה בזוגיות עם השחקנית ואלרי הרפר. הורטון היה נשוי פעמיים. נישואיו הראשונים אירעו ב-1981 והיו למישל פייפר, אותה הכיר בשיעורי המשחק של מילטון קצאלס. לאחר שבע שנים החליטו להתגרש. ב-1995 נישא בשנית לניקול דפוטרון. לזוג יש שני ילדים.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | שם | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1980 | Serial | חבר כת 4 |  |
| 1980 | Fade to Black | ג'ואי |  |
| 1982 | Split Image | ג'ייקוב |  |
| 1984 | ילדי התירס | בארט |  |
| 1986 | Where the River Runs Black | האב מאוניי |  |
| 1987 | נשות האמזונס על הירח | הארי לנדרס |  |
| 1990 | Side Out | זאק ברנס |  |
| 1992 | סינגלס | ג'יימי |  |
| 1995 | The Baby-Sitters Club | פטריק |  |
| 1996 | שני ימים באל. איי. | רוי פוקס |  |
| 1997 | The End of Violence | בריאן |  |
| 1998 | טי-רקס: בחזרה לקרטיקון | ד"ר דונלד היידן |  |
| 2004 | The Dust Factory | ליאונל |  |
| 2005 | Happy Endings | טד האורולוג | ללא קרדיט |
| 2005 | The Naked Brothers Band: The Movie | פטר הורטון |  |
| 2018 | משפחה | צ'ארלי |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | שם | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1979 | The White Shadow | ריימונד קולינס | פרק: "One of the Boys" |
| 1979 | Kaz | רון | פרק: "Trouble on the South Side" |
| 1979 | דאלאס | ויין | שני פרקים |
| 1979 | הבורחים | סם ברננד | פרק: "Throwaway Child" |
| 1979 | She's Dressed to Kill | טוני סמית | סרט טלוויזיה |
| 1979 | משפחה שכזו | מרטי / אריק | שני פרקים |
| 1981 | נס על הקרח | ג'ק או'קאלן | סרט טלוויזיה |
| 1981 | Freedom | ביל | סרט טלוויזיה |
| 1981 | Flamingo Road | סקוט | פרק: "The Victim" |
| 1982–1983 | שבע כלות לשבעה אחים | קריין מקפאדן | 22 פרקים |
| 1983 | מקום אחר | בארי דורן | פרק: "Lust Et Veritas" |
| 1983 | Choices of the Heart | דוג | סרט טלוויזיה |
| 1983 | Sawyer and Finn | טום סאוור | סרט טלוויזיה |
| 1987–1991 | שלושים ומשהו | גארי שפרד | 85 פרקים |
| 1993 | Class of '96 | פרופסור הארטמן | פרק: "Pilot" |
| 1994 | Children of the Dark | ג'ים האריסון | סרט טלוויזיה |
| 1994 | המתנה | ג'ו | סרט טלוויזיה |
| 1996 | Death Benefit | סטיבן קיניי | סרט טלוויזיה |
| 1996 | Crazy Horse | ג'ורג' ארמסטרונג קסטר | סרט טלוויזיה |
| 1997 | Murder Live! | קליי מלוניי | סרט טלוויזיה |
| 1997 | Gun | ג'אק קייס | פרק: "Columbus Day" |
| 1997 | Into Thin Air: Death on Everest | סקוט פישר | סרט טלוויזיה |
| 1998 |  מכדור הארץ לירח | במאי דוקומנטרי | פרק: "We Have Cleared the Tower" |
| 1998–1999 | ברימסטון | אזיקיאל סטון | 13 פרקים |
| 2000–2001 | The Geena Davis Show | מקס ריאן | 22 פרקים |
| 2003 | Karen Sisco | ריי ניקולטה | פרק: "The One That Got Away" |
| 2003 | Thoughtcrimes | ד"ר מייקל ולס | סרט טלוויזיה |
| 2003, 2004 | Line of Fire | ניק בראסטין | 2 פרקים |
| 2004 | While I Was Gone | אלי מאיהו | סרט טלוויזיה |
| 2004 | LAX | אלכס | פרק: "Abduction" |
| 2007 | Six Degrees | בחור בליקוי ירח | פרק: "A Simple Twist of Fate" |
| 2007 | אחים ואחיות | ורן סאלטר | פרק: "Unaired Pilot" |
| 2008 | In Treatment | זאק | פרק: "Sophie: Week Nine" |
| 2010 | חיים בלתי צפויים | גראנט קסידי | פרק: "Father Unfigured" |
| 2012 | CSI: NY | קייד קונובר | פרק: "2,918 Miles" |
| 2018 | ניו אמסטרדם | קרדיולוג | פרק: "Pilot" |
הערות שוליים

↑  "Peter Horton Biography - Yahoo! Movies". Movies.yahoo.com. נבדק ב-2013-07-06.
↑  McKerrow, Steve (21 באפריל 1995). "Director Peter Horton pays one last visit to childhood in 'The Cure' One for the Boys". The Baltimore Sun. נבדק ב-26 באוקטובר 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Wagmeister, Elizabeth (2015-09-18). "Universal TV Extends First-Look Deal with Peter Horton". Variety (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2021-01-09.
↑  Otterson, Joe (2018-01-13). "NBC Orders Bellevue Hospital Drama to Pilot". Variety (באנגלית). נבדק ב-2020-10-20.
↑  Actress Valerie Harper and actor Peter Horton attend the Seventh Annual American Film Institute (AFI) Lifetime Achievement Award Salute to Alfred Hitchcock on March 7, 1979 at the Beverly Hilton Hotel in Beverly Hills, California.. Getty Images
↑  D. Thompson, Pfeiffer: Beyond the Age of Innocence, London, Warner Books, 1995, p. 45.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007376093105171  PLWABN: 9811498139505606  BNE: XX1308640  BnF: cb140481989 (data)  GND: 139527265  ISNI: 0000 0000 7980 7755  LCCN: no96054434  NLK: KAC2020N5557  SUDOC: 230860079  VIAF: 120708450   WorldCat (עם VIAF): 120708450
שף ניקולאי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1914 
 פטירה:  אוקטובר 1973 (בגיל 59 בערך) 
 
שף ניקולאי (1914 – אוקטובר 1973) הוא הכינוי של יצחק ניקולאי-נירן, שף ישראלי בולט ומחבר ספרי בישול.
אודות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
נולד ב-1914. ב-1962 ייסד את המערך הקולינרי של בית הספר למלונאות "תדמור", ובמשך כעשור ניהל את מחלקת הטבחות שם.
שימש כשופט בתחרויות "מלכת המטבח".
ב-1972 החל להגיש בגלי צה"ל תוכנית בשם "שף ניקולאי מכין מנות קרב".
שימש כפרנזטור של חברות שונות, ביניהן פזגז ותנורי שביט.
עסק גם בציור.
מת מהתקף לב בעיצומה של מלחמת יום הכיפורים. על שמו נקראה ספרייה בבית הספר "תדמור".
ספריו

"המטבח הקר" (עם חנן אפרים), 1966.
"בשר עוף דגים רטבים" (עם חנן אפרים), 1970.
"מרקים מנות ביניים מאכלי ביצים ירקות" (עם חנן אפרים).
"עוגות, מנות אחרונות, גלידה" (עם טיבי דגן וחנן אפרים), 1974.
בית המדרש (קובצי מדרשים)

אהרן ילינק, "בית המדרש", 1853 לייפציג. לחצו על התמונה לדפדוף בספר מעמוד 2
בית המדרש הוא שמם של קובצי מדרשים קטנים, ספרים חיצוניים ומאמרים קבליים בהם פורסמו למעלה ממאה מדרשים נדירים. הקבצים פורסמו בשני חלקים על ידי אהרן ילינק. תחילה יצאו לאור ארבעה "חדרים" (כרכים) ב-1853, בלייפציג ולאחר מכן, ב-1877 יצאו בווינה עוד שני "חדרים".
ילינק, מייסדו של בית המדרש לרבנים בווינה, היה אספן כתבי יד עבריים וביניהם מדרשים קטנים רבים (רובם מדרשי אגדה). בהמרצת ובתמיכת מורו יום-טוב ליפמן צונץ, החל לערוך את כתבי היד, לחקור אותם ולבסס מהם גרסאות על סמך מספר מקורות כהכנה להוצאתם בדפוס. בין המדרשים שהדפיס ילינק היו טקסטים מספרות ההיכלות, שזו הייתה הופעתם הראשונה בדפוס ובמהדורה ביקורתית. בתחילה הוציא קונטרסים נפרדים והחל מ-1853 קיבץ את המדרשים ל"חדרים", כל "חדר" הכיל מספר מדרשים בעלי זיקה משותפת. הקובץ "בית המדרש" הכיל שישה "חדרים" ומבוא בגרמנית. בראש החיבור נכתב:
בית המדרש: בו נקהלו ... מדרשים קטנים ישנים ומאמרים שונים ... אספתי וערכתי על פי כתבי יד ודפוסים יקרים ... מבוא שמתי בראשם...
כמעין המשך למפעלו של ילינק, בשנת 1865 החל תלמידו וידידו, אייזיק הירש וייס, להוציא בווינה כתב עת באותו שם ובו מדרשים נוספים שהתקין ילינק לדפוס וכן "מאמרים שונים בענייני תורה וחכמה וספור קורות ישראל בזמן העבר וההווה." כתב עת זה יצא לאור בין השנים תרכ"ה (1865) – תרכ"ח (1868) וזכה לארבעה גיליונות בלבד.
הקבצים זכו להצלחה ונדפסו במספר מהדורות.
מהדורה א – לפסיא (לייפציג): בהוצאת ניעס, 1853 (חדרים א–ד), וויען (וינה) בהוצאת ווינטער (חדרים ה–ו), תרל"ח (1877)
מהדורה ב – במברגר את וואהרמן, ירושלים, תרצ"ח
מהדורה ג – וואהרמן, תשכ"ז (דפוס צילום של הוצאת תרי"ג–תרל"ח)
לקריאה נוספת

עלי יסיף, לקט אגדות יהודיות מימי הביניים על סמך קובצי "בית המדרש", הוצאת האוניברסיטה העברית
משה אידל, 'על אהרן ילינק והקבלה', פעמים 100 (תשס"ד), עמ' 15–22.
קרן ציטר

| --- | --- |

קרן ציטר בפסטיבל ברלין
 לידה:  22 באוגוסט 1977 (בת 47) גבעתיים, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום מגורים:  ישראל, גרמניה, ארצות הברית
 פעילות בולטת:  אמנית רב תחומית
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים (2021) 
 kerencytter.com
 
קרן ציטר (נולדה ב-22 באוגוסט 1977) היא אמנית חזותית וסופרת ישראלית. פועלת בגרמניה וארצות הברית.
ביוגרפיה

ציטר, נולדה בגבעתיים וגדלה באריאל. בשנים 1997–1999 למדה אמנות פלסטית במכון אבני לאמנות ועיצוב, תל אביב. לאחר שהצליחה בגלריות שונות בארץ, עברה בשנת 2002 לאמסטרדם במלגה מבית הספר לאמנות האטלייה (De Ateliers), שם למדה אצל וילם דה רויג' ומרלן דיומא. היקף עבודתה כולל סרטים, מיצבי וידאו, מיצגים, רישומים וצילום. היא גם כותבת רומנים, מחזות תיאטרון ושירה.
קריירה > אמנות וידאו

לאחר שסיימה את לימודיה באמסטרדם, ציטר יצרה מספר עבודות וידאו שהוצגו ברחבי העולם, כולל "סדרת התאריכים" (2004, סדרה של נרטיבים קצרים שנכתבו, צולמו והופקו במהלך שנה אחת), "הקורבן" (2006), "דחיה" (2005, מבוסס על הדחיה של פולנסקי), ו"החלבן" (2003). אחת מיצירותיה המפורסמות ביותר היא "דר שפיגל" מ-2007. "ארבע עונות" (2009) היא דוגמה נוספת לעבודתה של ציטר: תערובת אבסורדית של מגוון ז'אנרים קולנועיים, מפילם נואר ועד מלודרמה, מגיעה לשיאה בצילום האייקוני של עץ חג המולד בוער, על רקע המוזיקה הדרמטית של פרנטה וטייכר.
קריירה > מחול ותיאטרון

בשנת 2008 הקימה ציטר להקת ריקוד בשם DIE NOW (Dance International Europe Now) המורכבת מ-5 רקדנים לא מקצועיים. ההפקה הראשונה שלהם "היסטוריה בהתהוות - הסיפור האמיתי של ג'ון וובר", שהתבססה על מגוון רחב של השפעות כולל פינה באוש, סמואל בקט, דיסני על הקרח, מייקל ג'קסון, איבון ריינר וסרט מילוי רחבת הריקודים Lambada של שנות ה-80. בסיבוב הופעות בינלאומי והוצג ב'אולם הטורבינות' של מוזיאון טייט מודרן בלונדון, 'המטבח' בניו יורק, 'חשמלית' בגלאזגו ו'הבל אם אופר' בברלין.
היא יזמה את הקרן שלה APE – עידן פרויקטים אמנותיים יחד עם האוצרת ההולנדית מאיקה גוונברג ב-2010. מטרת הארגון היא לפתח פרויקטים (מופעים, תערוכות, דפוס, פגישות) שלא בהכרח ניתנים למימוש במסגרת פורמטים או מסגרות מוסדיות מסורתיות.
מאוחר יותר באותה שנה היא כתבה וביימה את המחזה "הצג דרמה אמיתית", שהופק על ידי APE ומבוסס בחלקו על חייהם של שני השחקנים שלה, סוזנה מאייר ופביאן שטום. ביצירה, המשתמשת בסרטונים ובדיאלוג חוזר ותנועות היוצרות קו עלילה שבור אך אמפתי, הם נאבקים בעסקי הבידור התובעניים בעוד מערכת היחסים ביניהם מתפרקת אט אט. ההפקה זכתה להצלחה רבה, יוסטון כרוניקל כינה אותה "מסקרנת (...) משהו שהאדריכל הדה-קונסטרוקציוניסט פרנק גרי היה יכול להעלות על הדעת אם הוא היה מחזאי; סיפור שהתפרק בתפרים ואז הותאם מחדש עם שנינות מגניבה וחרדה של המאה ה-21" החל משנת 2014, המחזה הוצג בכל רחבי העולם החל מלונדון, ניו יורק ויוסטון ועד שנחאי, בייג'ינג וסיאול.
באביב 2010 הוצגה עבודתה על שער מגזין האמנות האמריקאי ארטפורום, שפרסם סיפור נרחב על עבודתה.
המחזה הבא שלה "אנקה איננה או שאני אוכל חמוצים בהלוויה שלך" נפתח בברלין ב-הבל אם אופר בשנת 2011 והוזמן לפסטיבל התמונות בטורונטו בשנת 2012.
בשנת 2013 ציטר שיתפה פעולה עם המוזיקאים קיירה פוקס, צ'רלי פיינשטיין ודייוויד איירד ב"קולני", שילוב קולח של קונצרט מוזיקלי, עבודת וידאו והופעה שהוצג במכון ICA לאמנות עכשווית, לונדון. אדריאן סירל כתב בביקורת שלו בגרדיאן: "כשילוב של הופעה חיה ווידאו, שיתוף הפעולה האחרון בין אדם קרטיס ומאסיב אטאק בפסטיבל הבינלאומי של מנצ'סטר קבע סטנדרט. קולני הוא גם אינטימי יותר, מנוכר יותר, וגם יותר מעורבב (...) לאחר זמן מה התייאשתי מלנסות לעקוב אחר כל דבר כמו סיפור, אם היה כזה, או לרדוף אחרי התמונות המוקרנות, שבאו והלכו לסירוגין, תחילה על מסך אחד, ואז אחר. הרגשתי קצת מטומטם, רץ בין הקהל עם מחברת, מנסה לעמוד בקצב, כמו שוטר סמוי שמפוצץ את הכריכה שלי. לקראת הסוף, פוקס ופיינשטיין לוקחים את התופים האלקטרוניים, ופוקס מתחיל לשיר מתוך סדין מרופט של מילים, המוזיקה מגיעה לגובה כזה ששערות הנחיריים שלי מתחילות לרטוט באהדה."