stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מעברה
תוכנית אשכול

כאשר התגברו גלי העלייה, הבינו המוסדות ואשכול בראשם כי פתרונות האכלוס הקיימים אינם נותנים מענה למצוקת הדיור, כמו גם לחוסר המעש של העולים ובכך מעודדים את התלות הכלכלית של העולים במוסדות. מחנות הצבא הבריטי ומחנות העולים החדשים שהוקמו במהירות היו מאוכלסים בעולים רבים, כאשר עלויות אחזקת המתקנים, הוצאות הכלכלה לנפש, כולל אדמיניסטרציה, היו כלירה ביום והכבידו על מוסדות המדינה הצעירים.
אשכול הגה תוכנית חדשה אשר במסגרתה יוקמו ברחבי הארץ "שיכוני עולים" או "שכונות עולים" בסמוך ליישובים וותיקים. כוונתו הייתה לייסד למעשה צורת התיישבות חדשה, שכונתה מאוחר יותר בשם "מעברה". הרעיון שעמד בבסיס הקמת המעברות היה לאפשר לעולים תעסוקה ביישוב הוותיק הסמוך למקום מגוריהם מתוך שאיפה למיזוגו של היישוב החדש עם הוותיק בעתיד, בתהליך שיסייע בשילובם של העולים ובצמצום עלויות מימונם. חוסר המעש והתלות הכלכלית תוכננו להיפתר גם באמצעות עבודות יזומות של הממשלה. בנוסף האמין המִמסד כי הקמת המעברות בפריפריה תיצור פיזור אוכלוסין שיתרום לביטחון המדינה.
תוכנית אשכול יצאה לפועל במהירות, ובמאי 1950 כבר הוקמה המעברה הראשונה בהרי ירושלים. אזכור ראשון למילה "מעברות" מופיע במכתבו של לוי אשכול אל מועצת הרי יהודה מ-21 באפריל 1950 שבו כתוב: "מעברות (כפרי עבודה)".
הרוב הגדול של יושבי המעברות התגוררו במעברות בתוך או בסמיכות לערים, שנועדו לספק תעסוקה. מעברות אחרות פעלו במקומות בהם הייתה תשתית זמינה, כמו מחנות עולים וכפרים ערביים שהפכו למעברות. סוג נוסף של מעברות היו כאלו שהוקמו בנקודות יישוב חדשות במטרה שיושביהן יעבדו בהקמת היישוב החדש. כאלו היו מעברת דימונה ומעברת קיסריה.
החיים במעברה

ההבדל העיקרי בין מחנה העולים למעברה בא לביטוי במידת האחריות של העולים לפרנסתם. במחנות העולים קיבלו העולים מזון ודיור ללא תשלום, במעברות נדרשו העולים לדאוג לפרנסתם בעצמם.
בעיית הדיור נפתרה במהירות על ידי הקמת המעברות. הקמת המעברות המבודדות יצרה פיזור אוכלוסין אך מנעה את השתלבות העולים כמו גם מציאת מקורות פרנסה. בפועל הוקמו 98 מעברות בסמיכות ליישובים וותיקים, ו-31 מעברות נוספות הוקמו הרחק מנקודת יישוב כלשהי (ירוחם לדוגמה). הבתים במעברות היו דלים ביותר מכיוון שתוכננו כפתרון זמני בלבד. סוגי המבנים הנפוצים במעברות היו: אוהלים, בדונים (מבנה דמוי צריף עשוי בד), פחונים (מבנה עשוי פח), אזבסטונים (מבנה עשוי אזבסט) וצריפונים.
החיים במעברה > תברואה

מצב התברואה במעברות היה קשה, מספר המקלחות ותאי השירותים היה קטן ביחס לאוכלוסייה והמזון הוכן בתנאים שאינם מאפשרים שמירה על ניקיונו.
המכונית היחידה והעלובה לפינוי האשפה ושלושת העובדים הסניטאריים אינם יכולים לפנות את האשפה המונחת ערימות-ערימות... משמעת נקיון אין... בתי השימוש הם למטה מכל ביקורת. בממוצע משמש בית שימוש ציבורי אחד כ-100 אנשים ויותר. בעברי ליד אחד המבנים הללו, המכילים כ-10 מקומות, תקפתני בחילה. קירות הפח של הביתנים פרוצים וילדים נכנסים תוך משחקם לתוך זוהמה זו. אדם החפץ להתרחץ או לקחת מים לשתיה חייב ללכת אל הברז המרכזי או ל"מקלחת" הכללית, שמצב הנקיון והמוסר בה אינו עולה בהרבה על המצב בבתי השימוש.
בשנת 1954 היה מספר הנפשות הממוצע ביחידת דיור במעברות 3.4, מספר הנפשות לכל תא מקלחת היה 15.9 ומספר הנפשות לכל תא שירותים היה 14.9. כמחצית מן העולים חלקו פח אשפה עם עוד 2–3 משפחות. כ-70,000 עולים חלקו פח אשפה אחד עם כ-5–10 משפחות. במרבית המעברות פונתה האשפה פחות מ-3 פעמים בשבוע. היו מעברות בהן היו תנאי ההיגיינה חמורים אף יותר: ב-4 מעברות התגוררו בחדר אחד 5 נפשות ומעלה. במעברת קורדני ב' הותקנה מקלחת אחת ל-336 איש. בכרכור היו 53 איש לתא שירותים, ובקסטינה – 48. במעברת זכרון יעקב השתמשו 23 משפחות בברז מים אחד; במעברת ראשון לציון נזקקו 30 משפחות לפח זבל אחד. במעברת תלפיות בירושלים נזקקו 100 איש למקלחת אחת; 25 משפחות – לברז מים אחד, ו-15 משפחות לפח אשפה אחד.
החיים במעברה > מים

אספקת המים למעברות לא הייתה מספקת, כ-19,500 עולים נהנו מאספקת מים לכל יחידת דיור. שאר העולים חלקו שקתות משותפות. כ-42,000 עולים נמצאו במרחק של עד 24 מטר ממקור המים. כ-42,000 עולים נמצאו במרחק של עד 49 מטר ממקור המים. כ-37,000 עולים נמצאו במרחק של עד 74 מטר ממקור המים וכ-10,000 עולים נמצאו במרחק שעלה על 75 מטר ממקור המים.
החיים במעברה > חשמל

ב-1954, ל-129,000 תושבי מעברות, לא הייתה תאורה ברחובות. לכ-102,000 עולים לא היה כלל קו חשמלי במעברה. 22,000 דיירים היו מרוחקים מרחק של קילומטר, מהקו החשמלי הקרוב יותר. רק 42,000 תושבי מעברה נהנו מחשמל בתוך יחידות הדיור.
החיים במעברה > תחבורה ותקשורת

ל-18 מעברות (כ-33,000 עולים) לא היו כבישי גישה. ב-30 מעברות שאכלסו ב-1954 42,000 תושבים לא היה שירות תחבורה ציבורי כלל. במעברות בהן היה שירות אוטובוסים, הוא עבר בתדירות של פעם ב-3 שעות או פחות. במעברות בהן לא היה שירות אוטובוסים, נמצאו כ-22,000 עולים, במרחק של כק"מ אחד מתחנת האוטובוס. ב-4 מעברות שבהן התגוררו כ-3,500 עולים, מוקמה התחנה הקרובה ביותר, במרחק של 3 ק"מ ויותר.
ב-78 מעברות (מתוך 121), לא היה כלל משרד דואר. ברוב המקרים המרחק למשרד הדואר הקרוב היה ק"מ אחד לפחות. ב-57 מעברות שבהן חיו כ-83,000 תושבים לא היה כלל טלפון. ב-5 מעברות אחרות, הופעל הטלפון רק במשך היום. ב-34 מעברות נמצא הטלפון הקרוב ביותר, במרחק של ק"מ אחד לפחות. ב-12 מעברות נמצא הטלפון הקרוב, במרחק של למעלה מ-3 ק"מ.
החיים במעברה > הרכב עדתי

אף שהעלייה ההמונית בשלוש השנים הראשונות להקמת המדינה הייתה מורכבת מיוצאי אסיה, צפון אפריקה, אירופה ואמריקה בחלוקה כמעט שווה, ובשנה הראשונה להגעתם ההרכב העדתי במעברות היה באותו יחס, כבר בשנת 1952 היוו יוצאי אסיה וצפון אפריקה כ-80% מתושבי המעברות. יחס זה נשמר לאורך השנים המאוחרות יותר כאשר הסיבות לכך הן מגוונות, ונובעות הן מהעובדה שלעולים אירופאים רבים היו כבר משפחות מבוססות בארץ שעזרו לקלוט אותם, והן ממדיניות מפלה של הגופים האחראים על ההתיישבות במדינה (בעיקר של הסוכנות היהודית) ודאגתה לעולים יוצאי אירופה ואמריקה לדיור קבע (בעיקר במרכז הארץ), לעומת יוצאי אסיה וצפון אפריקה. דוגמה לשיטה המפלה ניתן לראות בפרוטוקול מתוך ישיבה מיוחדת של הסוכנות היהודית בהשתתפות דוד בן-גוריון, בה סקר ראש מחלקת הקליטה יהודה ברגינסקי את פריסת העולים עד לשנת 1956 (הישיבה התקיימה ב-10 בדצמבר באותה שנה):
ב-27 החודשים האחרונים עלו 85 אלף מצפון אפריקה ו-85% מהם הופנו לאזורי פיתוח שהם מחוץ לרצועת גדרה-נהריה, אלא הופנו למקומות כגון: באר שבע, דימונה, אילת, אופקים, עזתה, קריית גת, קריית שמונה, בצת וחצור. לגבי העלייה הפולנית הדבר שונה. בחודשיים האחרונים עלו מפולין יותר מאלפיים איש. חלקם הוכנסו למקומות ריקים שהיו בתוך הרצועה (גדרה-נהריה), משום שנשארו דירות פנויות ויכולנו להשתמש בהם, ואנו נשלח את הפולנים גם לזכרון יעקב, לבנימינה, כי את הפולנים לא נוכל לשלוח לבדונים וצריפונים, להם אנחנו צריכים שיכון המתקבל על הדעת.
טיב הקשרים בין ותיקי הארץ לבין יוצאי אירופה ואמריקה סייע לאלה האחרונים להיעזר באוכלוסיית הוותיקים (בעיקר קרובי משפחה) כדי לצאת מהמעברות.
תנאי החיים הקשים במעברות גבו מחיר יקר, בעיקר במעברות המבודדות. בקרב תושבי מעברות אלה התפתחה תחושת מירמור קשה במיוחד אשר תרמה לקרע חברתי בין העולים מארצות האסלאם, שהיו רוב מניינם של אנשי המעברות, לבין יוצאי אירופה.
פירוק המעברות

כבר בשנת 1953 החלו להתפרק המעברות, חלקן בדרך ספונטנית ובלתי מאורגנת, בשל עזיבת תושביהן למקומות אחרים וחלקן פורקו באופן מכוון על ידי המדינה במטרה להפוך את המעברה לצורת התיישבות שונה.
להפתעתם של אנשי הסוכנות, היו קבוצות עולים שסירבו לעזוב את המחנות ובחרו להישאר תחת חסות הסוכנות ובמימונה. בתגובה הפעילה הסוכנות סנקציות, הפסיקה את חלוקת המזון וסגרה את המטבחים במחנות כדי לאלץ את המתיישבים להתפנות. מינואר 1952 עד מאי 1955, ירד מספר דרי המעברות מ-157,140 נפש ל-88,116 נפש. רוב היוצאים מן המעברות עברו לשיכוני קבע בין השנים 1960-1957. בסוף 1963 נשארו במעברות 15,300 נפש.
מעברות רבות הפכו לערים ולעיירות חדשות. כך למשל: קריית מלאכי, שדרות, בית שאן, בית שמש, קריית שמונה, ירוחם ועוד. היו מעברות שהפכו לשכונות בתוך ערים קיימות דוגמת פרדס כץ בבני ברק, כפר נחמן ברעננה, עמישב בפתח תקווה ועוד.
"מעברות מודרניות"

בסוף שנות השמונים ובתחילת שנות התשעים הוקמו אתרי קראוונים כדי לשמש שיכון זמני לעולים שהגיעו ממדינות ברית המועצות ומאתיופיה. אתרים אלה שימשו למעשה כמעברות, והיה להם גם תפקיד בפתרון מצוקת הדיור של תושבים מקומיים. עידן מעברות אלו תם ב-20 בינואר 2004, עם פירוקה של המעברה האחרונה: חצרות יסף. בקראוונים אלו היו מים זורמים וחשמל בכל יחידת דיור, מאחר שהמדינה הייתה עשירה יותר, ויכלה להעמיד את הממון הנדרש לשם כך.
אזבסטון 94 א' שבקריית מוצקין הוא מבנה המעברה היחיד שעדיין מתגוררים בו.
רשימת מעברות לפי אזור גאוגרפי > אזור הגליל ועמק יזרעאל

מעברת בית שאן – צורפה לבית שאן בשנת 1954
מעברת אשרת כברי – פורקה בשנת 1957
מעברת בית שערים או מעברת רמת ישי – פורקה בשנת 1954
מעברת זרעים או מעברת זרעין – פורקה בשנת 1956
מעברת יבנאל – הראשונה בארץ. הוקמה בשנת 1948
מעברת כדורי – פורקה בשנת 1957
מעברת מנסי – הוקמה ב-1951 בשטח כפר ערבי נטוש (אל מנסי). צורפה למושב מדרך עוז בשנת 1966
מעברת מעלות ( מעונה עירונית) – צורפה לתרשיחא בשנת 1961 ועם היישוב מעלות אוחדו למעלות-תרשיחא בשנת 1963
מעברת נהריה – הוקמה ב-1950, פורקה בערך ב-1958
מעברת עין הנציב – פורקה בשנת 1954
מעברות עפולה – 3 מעברות שהוקמו בחלקים שונים ומרוחקים זה מזה של העיר וסומנו באותיות א', ב' ו-ג' – פורקו בסוף שנות החמישים.
מעברת פוריה – פורקה בשנת 1952
מעברת צמח – פורקה בשנת 1957
מעברת קריית שמונה – צורפה לקריית שמונה
מעברת ראש פינה – צורפה לראש פינה בשנת 1952
מעברת שימרון – מוקמה מצפון לצומת נהלל, העולים עברו למגדל העמק ורמת ישי, פורקה בשנת 1958
מעברת שפר – הוקמה בשנת 1950 כמעברה לעולים מתימן בצמוד לפרוד ונקראה פרוד ב', פרוד העלית או פרדייה. המעברה חוסלה בשנת 1953 ובמקומה הוקם מושב שפר
מעברת תל עדשים – פורקה בשנת 1954
מעברת טבריה
מעברת חצור א' וחצור ב' - מצפון לראש פינה.  מעברת חצור ג' - מדרום לראש פינה.
מעברת צפת
רשימת מעברות לפי אזור גאוגרפי > אזור חיפה

מעברת אחוזה - על הכרמל. שימשה כאולפן ללימוד עברית.
מעברת בנימינה – הוקמה ערב הקמת המדינה כמחנה עולים בשטח "מחנה 101" של הצבא הבריטי, סמוך לתחנת הרכבת ולכביש 652 (הדרך לזכרון יעקב). במקום הוקמו "גבעת ישורון", "שכונת ורבורג" וחלק מאזור התעשייה. תחנת אוטובוס בשם "מעברת בנימינה" נותרה עד היום.
מעברת זכרון יעקב – הוקמה דרומית ליישוב, השיכונים שנבנו הפכו לחלק מהיישוב
מעברות טירה  – צורפו לטירת כרמל בשנת 1954
מעברת כורדני א' - מצפון לקריית שמריהו בקרית ביאליק.
מעברת עיר המפרץ– במזרח קריית ביאליק.
מעברת כורדני ב' - בצפון-מערב קריית מוצקין
מעברת כפר חסידים א' – צורפה לרכסים בשנת 1957
מעברת כפר חסידים ב' – צורפה לרכסים בשנת 1957
מעברת מעיין – בין רחוב רמב"ן לרחוב חנה סנש, במקומה נבנו חלק מרחוב הבעל שם טוב, בתי מגורים ובית ספר
מעברת עירון – פורקה בשנת 1952
מעברת פתח עירון – פורקה בשנת 1952
מעברת קיסריה – צורפה לאור עקיבא בשנת 1953
מעברת קריית נחום – צורפה ב-1951 למועצה המקומית קריית בנימין, וזו אוחדה ב-1965 עם כפר אתא לקריית אתא
מעברת שער העלייה – במקומה נבנו שכונת מחנה דוד ששינתה את שמה ל"נווה דוד" ושכונת "שער העלייה".
מעברת דוד מדרום ל'שער העלייה'
מעברת כפר אתא
מעברת שפרעם או מעברת גילעם – צורפה לקריית אתא בשנת 1958
מעברת קריית חיים – בנייניה לא פורקו עד שנות התשעים, אוכלסה בקרוואנים עם העלייה מאתיופיה בסוף שנות התשעים
מעברת אלרואי - בין קריית טבעון לאלרואי
מעברת טבעון - מצפון לרמת הדסה
מעברת עכו - מדרום לתל עכו
מעברת קריית עמל
מעברת עתלית
מעברת תל חנן - נשר
רשימת מעברות לפי אזור גאוגרפי > אזור השרון

מעברת אגרובנק – הוקמה על בסיס בריטי לשעבר. צורפה לחדרה בשנת 1952
מעברת רמתיים - מצפון לשכונת גני צבי בהוד השרון
מעברת הדר (מגדיאל) – צורפה להוד השרון בשנת 1953
מעברת קדימה (יציב) – צורפה לקדימה בשנת 1957
מעברת כפר נחמן – צורפה לרעננה בשנת 1958
מעברת עמק חפר – בשנת 1957 הוקם במקומה היישוב אליכין
מעברת פרדס חנה – הוקמה בסמוך למחנה העולים בפרדס חנה, בשטח מחנה צבאי בריטי לשעבר. מחנה העולים היה מן הראשונים שהוקמו ומן הגדולים בישראל
מעברת כרכור
מעברת קאקון נקראה גם "מעברת יכון" – הייתה בתחומי הכפר הערבי הנטוש קאקון בשנת 1952 שונה שמה ליישוב "יכון" ובשנת 1964 המעברה פורקה
מעברת שבות עם או מעברת בית ליד – הפכה ליישוב שבות עם אשר ברבות הימים צורף לפרדסיה בשנת 1982
מחנה העולים שער-מנשה – המחנה הוקם במהלך מלחמת השחרור בשטח מחנה צבאי בריטי לשעבר בשם מחנה עין שמר. רוב יושבי המחנה עלו מתימן במבצע מרבד הקסמים. מאוחר יותר הוקם במקום כפר לקשישים ובתחילת שנות ה-60 הוסב למרכז לבריאות הנפש שער מנשה. מחנה מנשה מדרום לגבעת חביבה
מעברת תל מונד – פורקה בשנת 1954. הוקמה מועצה מקומית תל-מונד הכוללת גוש המכיל מספר יישובים ביניהם: כפר הס, חרות, עין ורד ועוד.
מעברת ג'ליל / מעברת גלילות – הייתה בתחום הכפר הערבי הנטוש אג'ליל. בשנת 1954 צורפה להרצליה. פורקה סופית בשנת 1960 (השטח נשאר בתחומי הרצליה).
מעברת סידנא עלי – הייתה בתחומי הכפר הערבי הנטוש אל-חרם נקראה גם רשף (על שם חורבות אפולוניה-ארסוף הסמוכות) ואחר כך נוף-ים, צורפה להרצליה בשנת 1952. חלק מהשכונה נוף ים בהרצליה.
מעברת נחלת עדה – צורפה להרצליה בשנות ה-50. בתיה פורקו בתחילת שנות האלפיים ונבנו במקומם בניינים חדשים, רחוב אלחריזי.
מעברת שובאקי – הייתה בתחומי הכפר הערבי הנטוש שובאקי, צורפה להרצליה ופורקה סופית בשנת 1960. במקומה הוקמה שכונת "שביב", שב-1969 שונה שמה ליד התשעה.
רשימת מעברות לפי אזור גאוגרפי > אזור גוש דן

מעברת גלילות – משני צידי בריכת המים ליד הקניון, דרומית להרצליה. היו בה כמה חלקים, "הרצליה ב'", ו"הרצליה ג'". הרצליה ג' הוא שם שכונה בהרצליה.
מעברת חיריה (נקראה גם "כפר המסובים") – הוקמה על שטח הכפר הערבי הנטוש אל-ח'ירייה. פורקה רשמית ב-1972, חלקה סופח לרמת גן וחלקה לרמת אפעל
מעברות כפר ענא א' וכפר ענא ב' – הוקמו בשטח הכפר הערבי הנטוש כפר עאנה וצורפו בשנת 1955 למועצה המקומית אור יהודה
מעברות סקיה א' וסקיה ב' – הוקמו על שטח הכפר הערבי הנטוש סאקיה וצורפו לאור יהודה בשנת 1957
מעברת מחנה ישראל – הוקמה בשטח מחנה צבאי בריטי לשעבר ופורקה רשמית ב-1965. בשטח התעשייה האווירית
מעברת פרדס רוזנבלום – צורפה לגבעת שמואל
מעברת כפר אונו – צורפה לקריית אונו בשנת 1954
מעברת רמת השרון (הכפר הירוק) – צורפה לרמת השרון בשנת 1954
מעברת עמישב – צורפה לפתח תקווה
מעברת חולון – פורקה בשנות ה-70 המוקדמות.
מעברת בת ים
מעברת כפר שלם
מעברת בני ברק
מעברת יד המעביר במקום בו שוכנת היום קריית עתידים
רשימת מעברות לפי אזור גאוגרפי > אזור ירושלים

מעברת הר טוב – צורפה לבית שמש בשנת 1953
מעברת עין כרם – צורפה לירושלים בשנת 1952
מעברת תלפיות
מעברת מקור חיים
מעברת מעוז ציון/קסטל
רשימת מעברות לפי אזור גאוגרפי > אזור השפלה ומישור החוף

מעברת באר יעקב – (נקראה גם "מעברת חוטר") צורפה לבאר יעקב בשנת 1965
מעברת גבעת ברנר – צורפה לקריית עקרון בשנת 1955
מעברת הרמה (נקראה גם "מעברת רחובות") – הוקמה מזרחית לשכונת "אושיות" ברחובות בשטח מחנה צבאי בו ישבה מפקדת חטיבת "גבעתי" במלחמת העצמאות. חלק מרחובות.
מעברות זרנוקה א' וזרנוקה ב' – הוקמו על שטח הכפר הערבי הנטוש זרנוגה וצורפו לרחובות בשנת 1957
מעברת יבנה – (נקראה גם "מעברת יוחנן") פורקה בשנת 1959 (במפות של אזור יבנה מסומנת מעברה בקו רוחב 142, וכן בקו רוחב 139 "מעברת יוחנן")
מעברת אשדוד ים – בקצה הצפוני של העיר אשדוד, פורקה בשנת 1959.
מעברת אשדוד א' – פורקה בשנת 1953, מושב בית עזרא
מעברת נחל שורק – בשנת 1958 הוקם במקומה היישוב בני עי"ש
מעברות עקיר ועקיר החדשה – הוקמו על שטח הכפר הערבי הנטוש עאקיר וצורפו לכפר עקרון בשנת 1953 ו-1958
מעברת קסטינה – צורפה לקריית מלאכי בשנת 1951
מעברת קריית גת – הוקמה בשנת 1954 וצורפה למועצה המקומית קריית גת
מעברת שחריה – הוקמה בשנת 1956, כ-4 קילומטרים מזרחית למעברת קריית גת.
מעברת אשקלון – שלוש מעברות שהוקמו בין 1950-1952 בתוך אשקלון ובצמוד לה.
מעברת גדרה
מעברת חרובית
רשימת מעברות לפי אזור גאוגרפי > אזור הנגב

מעברת גבים דורות – צורפה לשדרות בשנת 1955
מעברת סעד תקומה – פורקה בשנת 1952
מעברת תל ירוחם – צורפה לירוחם בשנת 1952
מעברת עזתה – שינתה שמה לנתיבות בשנת 1960
מעברת חוליקאת – חלץ
מעברת אופקים (בשני אתרים בישוב). אחד מסומן במפה משנת 1959.
מעברת באר שבע - חצרים
מעברת דימונה
ראו גם

מחנה עולים
שיכונים בישראל
לקריאה נוספת

שלמה סבירסקי, לא נחשלים אלא מנוחשלים: מזרחים ואשכנזים בישראל, ניתוח סוציולוגי ושיחות עם פעילים ופעילות, מחברות למחקר ולבקורת, 1981(הספר בקטלוג ULI)
יצחק נוי, גבעת האיריסים השחורים, ספר המתאר את היחסים שבין יישוב ותיק לבין תושבי המעברה שהוקמה בקרבת היישוב.
תום שגב, 1949 הישראלים הראשונים, דומינו, ירושלים 1984(הספר בקטלוג ULI)
יוסי אלפי, לובה אליאב, משני עברי המעברה, הוצאת מעריב 2006(הספר בקטלוג ULI)
לאה רוטנשטרייך-נויפלד. יומן המעברה. 1951. יומן אוטוביוגרפי של עבודתה בסיוע לתושבי מעברת עין הנציב. מצוי בארכיון קבוץ טירת צבי, בארכיון עין הנציב. בארכיון ארץ ישראל בבר-אילן, בארכיון הקבוץ הדתי בקבוץ יבנה, ביד בן צבי.
נצר רות. 2012. המעברה. בתוך: ההתחלה - נומה עמק - אוטוביוגרפיה משפחתית. הוצאת כרמל. עמ' 55-58.
דליה גבריאלי נורי ומתן פלום, "מעברות" זה לא רק שם של קיבוץ - ייצוגי המעברות בתרבות הישראלית בין השנים 2015-1950, 2021
גדי אלגזי, "התארגנות נוכח כפיפות - מאבק המעברות, 1951–1952", זמנים 149, 2024, עמ' 76–95.
Amir Goldstein, 'The Kibbutz and the transit-camp (Maabara), the case of Kiryat Shmona', Journal of Israeli History, 35/1 (March 2016), 17-37
ז'יגמונד שבק

| --- | --- |

 לידה:  22 בספטמבר 1861 שטורובו, סלובקיה 
 פטירה:  4 ביוני 1916 (בגיל 54) טרזווארוש (רובע 6), הונגריה 
 שם לידה:  Sternfeld Zsigmond 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות קרפשי 
 
ז'יגמונד שבק (במקור שטרנפלד, בהונגרית: Sebők Zsigmond; שטורובו, 22 בספטמבר 1861 – בודפשט, 4 ביוני 1916)  היה סופר, עיתונאי, קלאסיקן של ספרות הילדים ההונגרית, הוא יצר את הדמויות של מר מצקו (Maczkó) דמטר דרמגה, זבולון ודורקה, רוקה מיקשה, מלץ מישי שמותיו הבדויים הספרותיים היו: Lőrinczy György, Öreg Medve.
ביוגרפיה

ז'יגמונד שטרנפלד הוא בנם של הסוחר רז'ה שטרנפלד ושל מריה יאולוס (1837–1906). את לימודיו התיכוניים השלים באסטרגום ובבית הספר התיכון ברז'ני דניאל בבודפשט. בשנת 1880 התקבל לאוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה ולכלכלה כמועמד לתעודת הוראה ולהתמחות במדעים. המשיכה שלו, לעומת זאת, לקחה אותו לקריירה של סופר ועיתונאי.
לאחר שעזב את לימודיו באוניברסיטה הפך בשנת 1882 לכותב מאמרים ביומון "פשטי הירלפ" (Pesti Hírlap). בשנת 1884 נסע לסגד ובמשך ארבע שנים היה כתב ב"יומן סגד" (Szegedi Napló). חיי המישור ההונגרי הגדול ועולם הנחלות המבודדות השאירו בו רושם עמוק שהשפעתם מורגשת גם ביצירתו הספרותית. בסגד, הוא התיידד עם לאיוש פושה, הדמות הפופולרית ביותר בספרות הילדים ההונגרית באותה תקופה.
ב-1887 חזר למערכת של פשטי הירלפ, וב-1892 הצטרף ל"יומן בודפשט" (Budapesti Hírlap). הוא כתב סקירות פרלמנטריות, תיאורים שונים וכראש מדור וטור כתב גם סיפורים קצרים, ביקורות ספרים ולעיתים קרובות גם מאמרי מערכת. בנוסף, בין 1889 לבין 1909, לאיוש פושה שיתף אותו בכתיבת עיתון הילדים "העיתון שלי" (Az Én Újságom), אך כתב גם בעיתונים נוספים (בעיקר תחת השם הבדוי Keve). הוא כתב ל"עיתון הערב" ולעיתון ההיתולי "קאקש מארטון" (Kakas Márton). משנת 1909 ערך את "החבר הטוב" (Jó Pajtás) ביחד עם אלק בנדק. הוא פרסם יותר מ-30 ספרי ילדים. היצירות המצליחות ביותר שלו היו סיפורי הדובים של "מר מצקו" (לימים השם התחלף ל"דמטר הנוהם" - Dörmögő Dömötör).
הוא נבחר כחבר במספר אגודות ספרותיות (אגודת פטפי, 1891; אגודת דוגוניץ' 1892; אגודת קישפלודי, 1904).
חייו הפרטיים

אשתו הייתה ארז'בט ראקושי (1874–1961), שנשא לאישה ב-10 באוקטובר 1895 בבודפשט.
ילדיהם:
אנדור אישטוואן שבק (1896–1985) היה מהנדס מכונות. אשתו, אירן היינל הייתה אמנית.
קלרה אוגניה קרולינה שבק (1901–?). בעלה היה, גאבור גובאץ' (1891–1953), מורה.
מגדולנה אנה מריה שבק (1904–?). בעלה היה ד"ר אלברט שובר (1900–1973) פקיד בנק.
פעילותו

בסיפוריו מורגשתם של הסופרים השפעת מור יוקאי ושל קלמן מיקסאט. הוא החל לעסוק בספרות ילדים ונוער משנות ה-80 של המאה ה-19. שבק פרסם יותר משלושים ספרים לצעירים. יצירותיו המצליחות ביותר הן סיפורי "מר מצקו" (אדון דובי). מר מצקו המסורבל וקצת חסר המצפון צובר חוויות שונות בקרב האנשים כאשר דמותו משתנה ומתפתחת. מאוחר יותר הוא המשיך בהרפתקאותיו בתור דמטר דרמגה כלומר "דמטר הנוהם" (Dörmögő Dömötör).
ראו גם

פרנץ מולנר נזכר בז'יגמונד שבק. ניוגט, 1923
פירושקה קטונה: ז'יגמונד שבק. קצ'קמט, 1939
גבריאלה קומארומי: ספרות נשכחת, 1990
לקריאה נוספת

לקסיקון הספרות ההונגרי החדש כרך ג', 1793
מי זה מי בספרות ההונגרית? ספרי טארוגטו מסת"ב 963-8607-10-6
הפסל של מר מצקו מזוויות שונותhttps://web.archive.org/web/20140302081158/http://www.budapest-foto.hu/Macko%20urfi%20Roka%20komaval_1.htm
הספרייה ההונגרית האלקטרונית
קברו באתר billiongraves.com
הערות שוליים

1 2  Az engedélyt tartalmazó BM rendelet száma/évszáma: 28324/1881. Forrás: Névváltoztatási kimutatások 1881. év 18. oldal 37. sor
↑  "Gyászjelentése (1916)".
↑  "Sternfeld Rezsőné halotti bejegyzése a Budapest VII. kerületi polgári halotti akv. 449/1906. folyószáma alatt".
↑  "Szülei házasságkötési bejegyzése az esztergomi neológ izraelita hitközség házassági akv. 44/1859. folyószáma alatt".
↑  Más forrás szerint jogásznak készült – mirarcképcs
↑  "Sebők Andor házasságkötési bejegyzése a Budapest III. kerületi polgári házassági akv. 60/1931. folyószáma alatt".
↑  "Sebők Klára házasságkötési bejegyzése a Budapest VIII. kerületi polgári házassági akv. 777/1926. folyószáma alatt".
↑  "Sebők Magdolna házasságkötési bejegyzése a Budapest VIII. kerületi polgári házassági akv. 245/1926. folyószáma alatt".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1326456156  ISNI: 0000 0000 7905 1855  LCCN: n92115269  SUDOC: 272900125  VIAF: 26265061   WorldCat (עם VIAF): 26265061 
פסל של מר מצקו בפארק בבודה, שנוצר על ידי Gyula Maugsch בשנת 1934 והוצב בפארק בשנת 1970
כריכת אחד מספרי הסיפורים שלו
המכון המלכותי לאדריכלים בריטים

| --- | --- |

בנין מטה המכון המלכותי לאדריכלים בריטים בלונדון
 שפה רשמית:  אנגלית
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מטה הארגון:  לונדון, אנגליה אנגליה
 סינוף בינלאומי:  לונדון
 מקום פעילות:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת, עולמי
 מייסדים:  פיליפ הארדוויק 
 חברים:  מעל 44,000
 נשיא:  אלן ג'ונס (אנ') 2021-2019
 מנכ"ל:  אלן וואלנס
 עובדים:  200
 תקופת הפעילות:  1834–הווה (כ־191 שנים)
 RIBA
 
"המכון המלכותי לאדריכלים בריטים" (באנגלית: The Royal Institute of British Architects ידוע בראשי תיבות: RIBA) הוא הגוף המקצועי לאדריכלים בבריטניה.
המכון נוסד בשנת 1834 והוכרז בשנת 1837 כצ'ארטר מלכותי על ידי המלך ויליאם הרביעי שחודש מספר פעמים כשהאחרון ניתן בשנת 1971. במהלך המאות ה-19 וחלק מהמאה ה-20 היה הארגון וחבריו בעל תפקיד מרכזי בקידום ההכשרה והחינוך בתחום האדריכלות בבריטניה.
בארכיון חברים כ-44 אלף חברים להם ניתנת האפשרות להציג עצמם כאדריכלים מורשים. מרכז הארגון פועל ברחוב פוטלנד 66 בלונדון, בבניין שנחנך בשנת 1935 בנוכחות המלך ג'ורג' החמישי והמלכה מרי. כיום מוגדר הבניין לשימור בדרגה 2. בבניין פועלת גלריה לתערוכות מתחלפות, אולמות התכנסות, ארכיון וספרייה, חנות ספרי אדריכלות, בית קפה ומסעדה.
בספרייה שנוסדה בשנת 1934, שמורים כיום כ-4 מיליון פריטים.
המכון מעניק מדי שנה את מדליית הזהב המלכותית, פרס אדריכלי מטעם בית המלוכה כהוקרה על יצירה משמעותית. הפרס הוא מהחשובים בעולם הארכיטקטורה.
מראה כללי של אולם העיון המרכזי בספריית הארגון
אולם ההתכנסות המרכזי בבניין בלונדון
חנות ספרי האדריכלות של הארגון
פיס ארנה ירושלים

| --- | --- |


 כינוי:  הארנה
 כתובת:  דרך דוד בנבנישתי 1
 מיקום:   מלחה, ירושלים, ישראל
 קואורדינטות:  31°45.06237′N 35°11.62332′E﻿ / ﻿31.75103950°N 35.19372200°E﻿ / 31.75103950; 35.19372200
 אבן יסוד:  2009
 תקופת הפעילות:  11 בספטמבר 2014 – הווה (10 שנים)
 עלות הבנייה:  400 מיליון ש"ח
 בעלים:  עיריית ירושלים 
 מפעיל:  החברה העירונית אריאל
 משטח:  משטח מתחלף: פרקט בטון קרח
 אדריכל:  ארתור ספקטור
 קבוצות:  הפועל ירושלים (2014–הווה)
 מושבים:  11,000
 http://arena-jer.co.il/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ירושלים מוגדלת) פיס ארנה(למפת ירושלים רגילה) פיס ארנה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
פיס ארנה ירושלים הוא אולם רב-תכליתי בירושלים, ממזרח לאצטדיון טדי, לקניון מלחה ולמרכז הטניס, ממוקם בשכונת מלחה. האולם, אשר נחנך בספטמבר 2014, הוא אולם הבית של הפועל ירושלים כדורסל, מכיל 11,000 מקומות ישיבה, והוא הגדול בישראל.