stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גופי סיבוב של חתכי חרוט

גוף סיבוב של חתך חרוט הוא גוף תלת־ממדי הנוצר באמצעות סיבוב של חתך חרוט סביב צירו. שמו של גוף הסיבוב נגזר בדרך כלל משמו של חתך החרוט באמצעות הסיומת "איד":
אליפסה – ספרואיד
פרבולה – פרבולואיד
היפרבולה – היפרבולואיד
ספרואיד

| --- | --- |

ספרואיד אובלי: ספרואיד פרבולי
ספרואיד הוא גוף סיבוב שנוצר מסיבוב אליפסה מסביב לאחד משני צירי הסימטריה שלה. במערכת צירים קרטזית, משוואת הספרואיד שמרכזו בראשית וציר הסימטריה שלו הוא ציר ה-z נתונה על ידי אוסף הפתרונות של המשוואה:
הספרואיד הוא מקרה פרטי של אליפסואיד בו שניים מהצירים שווים.
פרבולואיד

נתון על ידי המשוואה
פרבולואיד הוא גוף סיבוב שנוצר מסיבוב פרבולה סביב ציר הסימטריה שלה.
אם נחתוך את הפרבולואיד במקביל למישור x-y נקבל או קבוצה ריקה או אליפסה שמשוואתה היא
כאשר a=b=1 מתקבל פרבולואיד סימטרי במיוחד שניתן לתארו במספר צורות:
אוסף של מעגלים המונחים זה מעל זה, כך שהרדיוס של המעגל המונח בגובה z הוא  \ {\sqrt {z}}. פרבולואיד זה מציג סימטריה מעגלית (גלילית) ולכן נקרא "פרבולואיד מעגלי".
הפרבולה z=x2 כאשר מסובבים אותה במישור x-y סביב ציר z. מסיבה זאת, פרבולואיד כזה נקרא לפעמים "פרבולה מסובבת" או "פרבולה של סיבוב".
נפח פרבולואיד קטום הוא חצי מנפח הגליל החוסם אותו.
היפרבולואיד

היפרבולואיד הוא גוף סיבוב של ההיפרבולה, וצורתו תלויה במיקומו של ציר הסיבוב ביחס להיפרבולה. לתבנית הריבועית המגדירה את ההיפרבולואיד יש סימן סילבסטר 1+ או 1-. במקרה הראשון, המשוואה היא מהצורה  \ \left({\frac {x}{a}}\right)^{2}+\left({\frac {y}{b}}\right)^{2}-\left({\frac {z}{c}}\right)^{2}=1, ומתקבל היפרבולואיד חד-יריעתי, שהוא גוף הסיבוב של ההיפרבולה דרך ציר המאונך לקו המחבר את המוקדים. במקרה השני, המשוואה היא מהצורה  \ -\left({\frac {x}{a}}\right)^{2}-\left({\frac {y}{b}}\right)^{2}+\left({\frac {z}{c}}\right)^{2}=1, עם סימן 1-, ומתקבל היפרבולואיד דו-יריעתי.
מקרה פרטי חשוב הוא המשוואה:
להיפרבולה זו היפרבולואיד בצורת חרוט. נשים לב, שזו צורת הביניים במעבר בין שני סוגי ההיפרבולואיד.
ראו גם

חתכי חרוט
גאומטריה אנליטית
פרבולואיד
היפרבולואיד (חד-יריעתי) עם חתימה 1+
היפרבולואיד (דו-יריעתי) עם חתימה 1-
גטו מוהילב

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  בלארוס 
 מחוז:  מוהילב 
 נתונים
 קואורדינטות:  53°33′N 30°13′E﻿ / ﻿53.55°N 30.21°E﻿ / 53.55; 30.21
 he
 
גטו מוהילב (ביידיש: מולב; בבלארוסית: Магiлёў; ברוסית: Могилёв) היה גטו שהוקם במוהילב שבבלארוס בתקופת השואה.
אוכלוסייה

לפני השואה היו במוהילב כ-20,000 יהודים מתוך כ-100,000 תושבים. הם התפרנסו ממנהל וממשל וכן מעבודה בבתי חרושת ובמלאכה זעירה. לאחר פלישת גרמניה הנאצית לפולין בספטמבר 1939 הגיעו למוהילב מאות פליטים יהודים מפולין. עם פלישת הגרמנים לברית המועצות ביוני 1941 ברחו חלק מיהודי העיר מזרחה לעומק ברית המועצות, חלק התגייסו לצבא האדום וכאלפיים מהם נהרגו בקרבות כיבוש העיר.
הכיבוש הגרמני והקמת הגטו

הגרמנים מינו יודנרט בעיר וציוו עליו לקיים מפקד אוכלוסין. באוגוסט 1941 נמנו בעיר כמעט 6,500 יהודים. היהודים נצטוו לענוד טלאי זיהוי בצורת מגן דוד על בגדיהם. באותה תקופה הוקם הגטו בעיר, ובו נכלאו גם יהודים מיישובים סמוכים. הגטו הוקטן ולאחר מכן הועבר אל מעבר לנהר דוברובנקה (Dubrovenka). מעל מאה מהיהודים נרצחו על ידי הגרמנים בעת המעבר לגטו החדש.
חיסול הגטו

בשני מועדים שונים באוקטובר 1941 רצחו הגרמנים בעזרת בלארוסים מקומיים כ-6,000 יהודים מהגטו בסמוך לעיר. מעל אלף יהודים נותרו בגטו, נרצחו או הועברו למחנה עבודה סמוך. בדצמבר 1941 נרצחו יתרתם, ככל הנראה במשאיות גז.
גנאיוס אוקטאוויוס

גנאיוס אוקטאוויוס, או גנאיוס אוקטביוס (? - 87 לפנה"ס) היה קונסול רומי ברפובליקה הרומית.
לא הרבה ידוע על אוקטאוויוס והוא מוזכר בקצרה אצל סווטוניוס ופלוטרכוס. אוקטאוויוס היה איש אצולה שמרן, כנראה בין הקיצונים במעמדו ובשורות הסיעה האופטימאטית. לאחר פרוץ מלחמת האזרחים הרומית וכיבוש רומא על ידי סולה בשנת 88 לפנה"ס, הוא נבחר למשרת הקונסול של שנת 87 לפנה"ס יחד עם לוקיוס קורנליוס קינה.
בעוד אוקטאוויוס היה נציג מובהק של הסיעה השלטת ברומא בראשות סולה, קינה היה נציגם של הפופולרים. כל עוד סולה נשאר באיטליה היה כוחה של סיעתו מובטח על ידי חרבות צבאו. עם יציאתו של סולה בשנת 87 לפנה"ס למזרח להילחם במיתרידטס השישי, מלך פונטוס החל מיד קינה במאבק להעלות את סיעתו לשלטון ולהחזיר את גאיוס מריוס מהגלות. אוקטאוויוס התנגד בכוח למאמציו של קינה, הדיח אותו מכהונתו והצליח לגרש אותו ואת תומכיו מהעיר לאחר מאבק מזוין ברחובות רומא. לפי ההיסטוריון תאודור מומזן נהרגו במהלך המהומות כעשרת אלפים איש.
לאחר גלותו מהעיר החלו קינה ותומכיו לגייס כוחות צבאיים ולנתק את העיר רומא ממקורות האספקה שלה. כוחם גדל עם חזרתו של מריוס מגלותו ואיחוד כוחו איתם. אוקטאוויוס, בתור הקונסול החוקי, היה אחראי על כוחות האופטימאטים, אולם הוא לא הצליח לעצור את התקדמותם של קינה ומריוס. ניסיונותיו לגייס לצד האופטימאטים את צבאו של גניאוס פומפיוס סטראבו, שחנה בצפון איטליה, הסתיימו בהצלחה מעורבת. האחרון לא הראה מחויבות גורפת להילחם לצד אוקטאוויוס, אם כי החנה את צבאו מול חומות רומא.
המצב הצבאי ההולך ומחמיר של האופטימאטים, שהוחרף על ידי התפשטת הרעב בעיר ומגפות שהכו בכוחות סטארבו ואוקטאוויוס אילצו אותם לקרוא לעזרה מצד מטלוס פיוס שהיה נתון במאבק בדרום איטליה בסאמניטים. עם הגעתו של פיוס איחד איתו אוקטאוויוס כוחות וצבאם יצא לגבעות האלבניות על מנת להתעמת עם צבאו של קינה. לרוע מזלו של אוקטאוויוס נאלץ מטלוס לסגת בחזרה לרומא, דבר שיצר קרע בין השניים. אוקטאוויוס התבצר בעמדותיו, סירב לדון בכל הצעת פשרה עם קינה ותומכיו והתייחס למטלוס כבוגד. חוסר האמון שרכש הצבא האופטימאטי לקונסול, בייחוד לאור ניסיונו הצבאי הדל גרם לגלי עריקה גדולים. לאחר שמטלוס פיוס סירב לדרישת הצבא לקחת את הפיקוד העליון, התגברה העריקה וצבאו של אוקטאוויוס התמוסס.
לאור יתרונם המכריע של הפופולרים, ואי יכולתם להגיב צבאית נכנעו אוקטאוויוס והסנאט הרומי כניעה מלאה לפני הפופולרים. עם כניסת מריוס וקינה בסוף שנת 87 לפנה"ס לעיר החל מסע טבח ברומא ואיטליה כולה, שאוקטאוויוס היה בין הראשונים בקורבנותיו. לפי תיאור המקורות, עם כניסת הכוחות הפופולרים לרומא הוא בחר לחכות לרוצחיו, כשהוא עטוף בלבוש הקונסול, מאשר לנסות לברוח.
דמותו של אוקטאוויוס מתוארת כדמות אציל רומי קלאסי, אדם נשוא פנים ומכובד, אך עיקש. מומזן סבור שקוצר הראייה שלו והתנגדותו לפשרה עמדו לו למכשול. נראה שאולי אם אוקטאוויוס היה חותם על פשרה בינו לבין קינה כל עוד היה בידיו כוח צבאי כלשהו, חייו ומעמדו היו נשמרים בידיו.
גלית אבישי

גלית אבישי
גלית אבישי (נולדה ב-1 ביוני 1962 בירושלים) היא יושבת ראש מכון התקנים הישראלי. אשת ציבור הפעילה בתחום הגנת הצרכן בישראל, מייסדת ארגון אמון הציבור. בעבר כיהנה כראש לשכת הקשר של ההסתדרות הכללית, כמנכ"לית המועצה הישראלית לצרכנות והייתה חברה במועצת בתי הדין המנהליים, במועצה המייעצת לפיקוח על הבנקים וחברת דירקטוריון במכון התקנים הישראלי.
ביוגרפיה

בשנת 1994 נתמנתה אבישי לראש לשכת הקשר של ההסתדרות הכללית. ב-1998 מונתה לתפקיד מנכ"לית הרשות להגנת הצרכן של ההסתדרות.
בשנת 2000 מונתה לתפקיד מנכ"לית המועצה הישראלית לצרכנות, וכיהנה בתפקיד עד לתחילת 2005. בין הנושאים שקידמה המועצה בתקופת כהונתה של אבישי ניתן למנות את יישום הדרישה לגילוי נאות בעמלות הבנקים, תחקירים בתחום הבנקאות והביטוח, פעילות בנושא מחירי ספרי הלימוד, הטעיות במכירה ושיווק של יחידות נופש. כמו כן, הגישה עם צוות המועצה עתירה לבג"ץ העוסק בחוסר היעילות בתמחור הבז"ן, מהלך שהוביל לרפורמה בפיקוח בתחום.
בתחילת 2005 התפטרה אבישי מתפקידה על רקע התנגדותה למעורבות משרד התמ"ת בהתנהלות המועצה הישראלית לצרכנות וטענתה לניגוד עניינים מובנה בפעילות המשרד בתחום הגנת הצרכן.
ארגון "אמון הציבור"

במאי 2005 הקימה גלית אבישי את "אמון הציבור" (חברה לתועלת הציבור - מלכ"ר) בשיתוף אנשי מקצוע מהתחום הכלכלי והמשפטי ובסיוע אנשי ציבור. הארגון הוקם במטרה לשנות את כללי ההתנהגות של עסקים וגופים ציבוריים בישראל ולהנחיל תרבות כלכלית המבוססת על הוגנות שתועיל לציבור, לממשלה ולעסקים כאחד.
בתחילת הדרך התמקד הארגון בעיקר בפן הצרכני-כלכלי אך כיום פועל הארגון במגוון רחב של תחומים: זכויות כלכליות וצרכניות, הגנה על הפרטיות, הגנה על הסביבה, העסקה הוגנת וההגבלים עסקיים וקידום זכויות כלכליות-חברתיות בישראל ככלל ובקרב אוכלוסיות מוחלשות בפרט. אחת ממטרותיו המרכזיות של הארגון היא להשפיע דרך כוחות השוק תוך קידום העיקרון הכלכלי כי כיבוד זכויות הצרכנים משתלמת לעסקים ולגופים ציבוריים. הארגון פועל במספר מישורים: מוקד התלונות של ארגון אמון הציבור המטפל בפניות הציבור ללא תמורה, פעילות מול עסקים המתחייבים לכללי אמון הציבור ונמצאים בבקרה שוטפת בתשלום (עסקים אלה רשאים לשאת את תו אמון הציבור), פעילות מול הרגולטור ומקבלי ההחלטות, עריכת דוחות דירוג ודוחות ענפיים ועוד. כמו כן, לאחרונה השיק הארגון את המוסד הארצי ליישוב מחלוקות המציע הליכים אלטרנטיביים של יישוב מחלוקות בין פרטים לעסקים ומוסדות ציבוריים, המהווה חלופה יעילה להליך משפטי ארוך ומסורבל.
כמייסדת ומנכ"לית הארגון יזמה גלית אבישי מהלכים ויוזמות שונות, ביניהם:
תיקון לחוק החוזים האחידים: הצעת חוק שניסח הארגון והוגשה ב 2009 בשיתוף ח"כ פאינה קירשנבאום (ישראל ביתנו), תיקון שאושר והוביל להגדלת השקיפות בתחום.
גיבוש הסדרת פעילות מכונים ללימוד פסיכומטרי הוגשה על ידי ח"כ סילבן שלום (הליכוד) והתקבלה בשנת 2008.
קידום יוזמה להקמת רשות מזון מרכזית בישראל – לבקשת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת, הארגון ניסח הצעת חוק המבוססת על מחקר יסודי שערך בנושא.
הובלת רפורמה ברגולציה על מכשיר הסלולר כאמצעי תשלום.
הובלת פרויקטים שמטרתם הגדלת נגישות הציבור למידע הנוגע למימוש זכויות השונות: פרסום מדריכי זכויות בתחומים שונים, קידום בניית מאגר מידע ארצי לזכויות זמין לכל אזרח, קידום מתן שירותי רפואה מתורגמים לערבית, אמהרית ורוסית ועוד.
בסוף שנת 2013 פרשה ממנכ"לות הארגון והמשיכה כיו"ר שלה.
יושבת ראש מכון התקנים

בנובמבר 2020 מונתה לתפקיד יושבת ראש מכון התקנים, לאחר שהתפקיד לא היה מאויש מאז 2018.
בתקופה זו, פעלה לשינוי יסודי בתפקודו, ובכלל זה היה המכון שותף מלא בגיבוש הרפורמה ביבוא ומעבר להצהרות יבואנים. אסטרטגיית הפעילות שהתוותה עם הדירקטוריון ומבנה ההכנסות החדש של המכון, נשענו על פעילות וולונטרית ולא מנדטורית.
במרץ 2023 הודיעה כי ברצונה לסיים את תפקידה.
חיים אישיים

אבישי נשואה ואם לשניים.
הערות שוליים

↑  זהבה דברת, ‏גלית אבישי - מנכ"ל רשות ההסתדרות לצרכנות, באתר גלובס, 8 בפברואר 1999
↑  טל פמסון, בג"ץ: על המדינה להסביר על העלאת מחירי הדלק ב-2002, באתר nrg‏, 12 ביולי 2004
↑  ביולי 2019 פרשה אבישי מכל תפקידיה בארגון.

מיכל רז-חיימוביץ', ‏גלית אבישי פורשת מניהול אמון הציבור: מירב כהן תחליף אותה, באתר גלובס, 17 בנובמבר 2013
↑  היאלי יעקבי-הנדלסמן, לאחר כשנתיים בתפקיד: יו"ר מכון התקנים גלית אבישי הודיעה על סיום תפקידה, באתר www.israelhayom.co.il, ‏2023-03-09
גטו מינסק מזובייצקי

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  פולין 
 מחוז:  מינסק מזובייצקי 
 נתונים
 קואורדינטות:  52°10′45″N 21°34′20″E﻿ / ﻿52.1792°N 21.5721°E﻿ / 52.1792; 21.5721
 
גטו מינסק מזובייצקי היה גטו בעת מלחמת העולם השנייה שהוקם על ידי גרמניה הנאצית בפולין. כ-7,000 יהודים פולנים נכלאו שם מכל היישובים השכנים לצורך רדיפה וניצול. שנתיים לאחר מכן, החל מ-21 באוגוסט 1942, בשלב הקטלני ביותר של השואה בפולין הכבושה, הם רוכזו - גברים, נשים וילדים - וגורשו למחנה ההשמדה טרבלינקה על גבי רכבות השואה. בתהליך חיסול הגטו, כ-1,300 יהודים הוצאו להורג סופית על ידי ה-SS ברחובות מינסק מזובייצקי.
לאחר הפלישה הנאצית-סובייטית לפולין בספטמבר 1939, ב-25 באוקטובר 1940 נוצר גטו במינסק 41 קילומטרים (25 מיל) מזרחית לוורשה, סביב כיכר העיר המופגזת בכבדות, ולאורך רחובות סיניצקה, נדרז'צ'נה, מוסטובה ו-ורשבסקה. כ-5,000 יהודים נאלצו לעבור לשם מכל רחבי העיר, ובעקבות זה התרחב הגטו עם עוד יהודים מגורשים שהובאו מקלושין, קליש, ליפנו ופביאניס. ליהודים בתחומי הגטו הורשו מנות רעב על ידי ה-SS תמורת סכומי כסף בלתי סבירים. כשהתאפשר, היהודים קיבלו עזרה מהפולנים הלא יהודים מבחוץ שהבריחו אוכל, והסתובבו בקנינקארטים שחושלו מהמחתרת. פעילות כזו היוותה סכנה חמורה עקב נוכחות המיעוט הגרמני במינסק המשרת בגדוד הזונדרדינסט המקומי. בין חסידי אומות עולם מפולין היו הלנה וג'וליאן גרובלני, נשיא ז'גוטה, שאכסנו למעלה מתריסר פעילים יהודים בביתם הסמוך. היו גם פולנים נוצרים שהוצאו להורג על ידי ה-SS תחת האשמה של סיוע ליהודים.
התנגדות הגטו

ההתנגדות המחתרתית נוצרה בגטו באמצע שנת 1941 והחלה תכנון הבריחה אל החופש. תרומות נאספו לצורך קניית נשק. ביוני וביולי 1942 אורגנה התרמה יהודית. עם זאת, כבר בחודש לאחר מכן החלה פעולת חיסול של הגטו ב-21 באוגוסט בפיקודו של ה-SS-Untersturmführer שמידט, ראש הגסטפו של מינסק. כ-5,000 יהודים הועלו על רכבות משא, ננעלו ונשלחו לטרבלינקה למחרת. רוב 1,000 עד 1,300 היהודים הנותרים (רבים ניסו להסתתר) נורו במקומות שונים ברחבי העיר, יחד עם כל חברי היודנראט כולל נשיאו משה קרמארץ, סגנו מג'ר ברייקס וכן יענקל. פופובסקי, היל מורגנשטרן, משה ויינברג, מר ברסלר, מר סלון, מר שטוטמן ואחרים שנרצחו מאחורי בניין ה-SS ברחוב Warszawska 35. כמה מאות גברים הושארו בחיים והתפצלו לגדודי עבודה של אסירים, באופן זמני. הקבוצה הראשונה שהורכבה מ-150 איש הוצבה במפעל יציקת ברזל עליו השתלטו הנאצים במהלך המלחמה, ושכן ברחוב Piłsudskiego 55. הקבוצה השנייה של כ-500 גברים הועברה למתחם בית הספר ציבורי, ככוח העבודה של החברה הגרמנית Wolf & Goebel.
הגל האחרון של ירי ההמוני החל מספר חודשים לאחר מכן. קבוצה גדולה של יהודים מבניין בית הספר הועברה ב-24 בדצמבר 1942 לבית הקברות היהודי ונרצחה שם; אלה שנותרו (כ-250 עובדי עבדים) נהרגו ב-10 בינואר 1943 בעקבות מרד אסירי קופרניקוס. ה - הקצינים הנאצים הקיפו את המקום על מנת להחיל את פעולת הגירוש, אך האסירים הסתגרו בפנים והתנגדו, והכניסו את ה - הקצינים הנאצים למצב של הלם. לאחר מאבק הוצת בסופו של דבר הבניין ונשרף כשהיהודים בתוכו. בינתיים, בבית היציקה ק. רודצקי (ששמה קרופ א.ג.) חולצו למעלה מ-100 פועלים יהודים ב-5 יוני 1943. תנועת התנגדות מחתרתית התפתחה במינסק, ומאוחר יותר קיבל צבא הבית הפולני (AK) הזדמנות להשיב. ב-22 ביולי 1943 ארבו למפקד הגסטפו שמידט ונורה על ידי הפרטיזנים.
בתום הכיבוש הגרמני של פולין שוחררה מינסק מזובייצקי לא על ידי הצבא האדום המתקדם, אלא על ידי החיילים הפולנים של הא"ק שנכנסו לעיירה לפניהם. למרות שידוע כי 250 יהודי מינסק שרדו - רבים מהם ניצלו על ידי המשפחות הפולניות בצד ה"ארי" של העיר (כולל אלו שהצליחו להימלט מגירושי טרבלינקה), הקהילה היהודית שלפני המלחמה נמחתה למעשה במינסק במהלך השואה. אחרי שהמלחמה הסתיימה לא נשאר אף אחד, ולא היה למה לחזור. הקהילה היהודית ששגשגה משנת 1768, חדלה להתקיים לחלוטין. מאז המלחמה, הקהילה לא הוקמה מחדש.
אנשים בולטים

ג'וליאן גרובלני, חסידי אומות העולם הפולני שעמד בראש ז'גוטה, והגן על יהודים במחבוא ליד מינסק.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  "עלון הקהילה הדתית היהודית בוורשה" (2014). במלאת 70 שנה לחיסול גטו מינסק מזובייצקי. שבועון Strefa Mińsk.pl, Jarosław Rosłoniec (האתר הרשמי של Mińsk)., באתר web.archive.org, ‏2015-10-27
1 2 3  Justyna Laskowska, Krzysztof Bielawski (2014). "Getto w Mińsku Mazowieckim". Miejsca martyrologii - Zabytki: Mińsk Mazowiecki. Wirtualny Sztetl (Virtual Shtetl), Muzeum Historii Żydów Polskich. נבדק ב-12 במאי 2014. Stłoczono w nim [w Mińsku Mazowieckim] około siedmiu tysięcy osób [7 000], w tym także przesiedleńców z Kałuszyna, Kalisza, Lipna, Pabianic. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Justyna Laskowska (trans. Katarzyna Majdan) (2014). "Mińsk Mazowiecki". History - Jewish community. Virtual Shtetl. pp. 6 of 6. אורכב מ-המקור ב-4 במרץ 2016. נבדק ב-13 במאי 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  The Erwin and Riva Baker Memorial Collection (2001). Yad Vashem Studies. Wallstein Verlag. p. 57. ISSN 0084-3296. נבדק ב-12 במאי 2014. {{cite book}}:  (עזרה)
1 2 3  Małgorzata Frąckowiak & K. Bielawski (2014). "Gmina żydowska dla Mińska Mazowieckiego". Cmentarz żydowski w Mińsku Mazowieckim. Kirkuty.xip.pl. נבדק ב-12 במאי 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  U.S. Holocaust Memorial Museum. "Jewish Resistance in Ghettos and Camps". Jewish Virtual Library. נבדק ב-12 במאי 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "The history of Mińsk Mazowiecki". Polsko-Amerykańska Fundacja Wolnosci (בפולנית). Polski Portal Edukacyjny "Interkl@sa". נבדק ב-12 במאי 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
אנדרטה לזכר קורבנות השואה בבית העלמין היהודי במינסק
הודעה גרמנית במינסק האוסרת על יהודים לצאת מחוץ לשטח המוגדר בגטו. חתום על ידי Kreishauptmann Bittrich ב-12 בדצמבר 1941.
גאורג ארליך

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 בפברואר 1897 וינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  1 ביולי 1966 (בגיל 69) לוצרן, שווייץ 
 מקום קבורה:  בית הקברות המרכזי בווינה 
 תקופת הפעילות:  1915–1966 (כ־51 שנים) 
 פרסים והוקרה:  פרס וינה לאמנויות יפות (1961) 
 בן או בת זוג:  בטינה ארליך (27 בנובמבר 1930–?) 
 
גאורג ארליך (בגרמנית: Georg Ehrlich;‏ 22 בפברואר 1897 – 1 ביולי 1966) היה פסל יהודי-אוסטרי. הוא התגורר בלונדון משנת 1938 והיה אזרח בריטי ב-1947.
"האוהבים הצעירים", גני קתדרלת סנט פול
קורות חיים

ארליך נולד בווינה. בין השנים 1912 עד 1915 למד באוניברסיטה לאומנויות ומלאכה, בווינה, אצל האדריכל אוסקר סטרנאד.
במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא שירת בצבא האוסטרי 1915–1918. לאחר המלחמה עסק למחייתו בליטוגרפיה ותחריטים. בגלל השפל הכלכלי שלאחר מלחמת העולם הראשונה באוסטריה עבר למינכן (1919–1921) ואז לברלין (1921–1923). הוא חזר לווינה בשנת 1924, והחל לעסוק כמעט אך ורק לפיסול.
ב־27 בנובמבר 1930 הוא התחתן עם האמנית בטינה ארליך, שכמוהו, הייתה יהודייה. אחרי האנשלוס במרץ 1938 הוא נשאר בלונדון, שם היה באותה תקופה. אשתו הצטרפה אליו לשם ביולי 1938 והביאה רבות מיצירותיו. הוא הפך לאזרח בריטי בשנת 1947. הוא נבחר לחבר באקדמיה המלכותית לאמנויות בשנת 1962.
משנת 1951 ארליך סבל מבעיות לב. הוא עבר לאיטליה בשנת 1963, ולאחר מכן לשווייץ.
ארליך נפטר בלוצרן ב־1 ביולי 1966 ונקבר בבית הקברות המרכזי בווינה.
תערוכות

ארליך הציג באקדמיה המלכותית עשר פעמים, כולל תערוכה אחת לאחר מותו בשנת 1967. תערוכות אחרות כוללות:
הביאנלה בוונציה, (ביתן אוסטרי), 1932, 1934, 1936 ו-1958
תערוכת פריז העולמית, 1937 (מדליית זהב)
גלריה מתיסן, לונדון, 1939
פיסול בבית, תערוכת המועצה לאמנויות, 1946
גלריות לסטר, 1950
האקדמיה המלכותית הסקוטית, תערוכה 125, 1951
פסטיבל אלדברג, 1964
יצירותיו

יצירותיו של ארליך מוצגות בגלריית טייט, במועצה לאמנות הבריטית, במוזיאון הבריטי ובמוזיאון ויקטוריה ואלברט. עבודתו "האוהבים הצעירים" ניצבת בגן קתדרלת סנט פול בלונדון. עבודות אחרות כוללות:
ילד איטלקי, 1935
בנג'מין בריטן, אוסף פרטי (יציקת גבס בגלריית הדיוקנאות הלאומית, לונדון 1951)
ילד עומד, 1951
ילד חולה, 1951
פליט, 1951
ילד וילדה עם גור, בית הספר התיכון הייסטינגס, בורבג', לסטרשייר, 1956
ראש סוס, 1956
שור בגודל מלא, וינה, 1960 (הוענק לו פרס וינה לאמנויות יפות)
פיטר פירס (יציקת גבס בגלריית הדיוקנאות הלאומית, לונדון 1963)
גטו נג'בנייה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  גטו
 מדינה:  רומניה
 מחוז:  מרמורש
 תאריכים
 תאריך הקמה:  אביב 1944
 תאריך סגירה:  מאי-יוני 1944
 אוכלוסייה
 מספר אסירים בשיא:  6,000
 השתייכות האסירים:  יהודים רומנים
 נתונים
 קואורדינטות:  47°40′00″N 23°35′00″E﻿ / ﻿47.6666666667°N 23.5833333333°E﻿ / 47.6666666667; 23.5833333333
  (למפת רומניה מוגדלת) בוקרשט קלוז' נאפוקה טימישוארה יאשי קונסטנצה קראיובה גאלאץ בראשוב פלוישט אוראדיה אוקראינה מולדובה אוק. בולגריה סרביה הונגריה ס. הים השחור גטו נג'בנייה(למפת רומניה רגילה) בוקרשט קלוז' נאפוקה טימישוארה יאשי קונסטנצה קראיובה גאלאץ בראשוב פלוישט אוראדיה אוקראינה מולדובה אוק. בולגריה סרביה הונגריה ס. הים השחור גטו נג'בנייה
 
גטו נג'בנייה (ברומנית: Ghetoul Baia Mare) היה גטו בשואה שהוקם על ידי הנאצים ליהודי אירופה במהלך מלחמת העולם השנייה והשואה. הגטו היה ממוקם בבאיה מארה, מרמורש, ממלכת הונגריה (כיום: באיה מארה, מרמורש, רומניה) מכוון שהשטח הפך לחלק מהונגריה בעת התרחשות תכתיב וינה בצפון טרנסילבניה עד לסוף מלחמת העולם השנייה. הגטו היה פעיל באביב 1944, לאחר שגרמניה הנאצית כבשה את הונגריה במלחמת העולם השנייה במבצע מרגרטה.
היסטוריה

על פי מפקד שנערך בשבוע השני של 1944, השתייכו לקהילה האורתודוקסית של באיה מארה כ-3,340 אנשים.
תהליך הגטואיזציה ליהודי באיה מארה וקהילות המחוזות הדרום-מזרחיות של מחוז שאטמאר התרחש מספר ימים לאחר שוועידה בסאטו מארה קבעה קריטריונים תפעוליים בסיסיים לתהליך. פגישה של פקידים מקומיים התקיימה במטה מפלגת צלב החץ באיה מארה; גם עוזרו של אדולף אייכמן, לסלו אנדרה, נכח. קרולי תמאס, עוזרו של ראש העיר, ייצג תחילה את העיר, אך עד מהרה הוחלף באיסטבן רוזנר, עוזרו של מפקד המשטרה שהפגין התלהבות רבה יותר. משתתפים נוספים כללו את ג'נו נאגי, מפקד המשטרה; סנדור וג'אי, לשעבר המזכיר הכללי של לשכת ראש העיר; טיבור ורהלי, מפקד יחידת הז'נדרמריה המקומית; גיורה גרגלי, ראש מפלגת צלב החץ של צפון טרנסילבניה; וגוז'ף הרקסק, מנהיג ארגון בארוס, אגודה אנטישמית חריפה של אנשי עסקים נוצרים.
יהודים מהעיר עצמה שכנו במגרש הפנוי של מפעל הזכוכית "König", בעוד אלה מהמחוזות באיה מארה אחרות, הוצבו ברפתות בכפר וואלה בורקוטולוי, במרחק של כ-3 ק"מ ממרכז העיר. ג'נו נאגי וגיוגה גרגלי פיקחו על איסוף היהודים ועל החיפוש אחר חפצי הערך שלהם; קצין האס אס פרנץ אברומייט סייע. כ-3,500 תושבים חיו בגטו העיר, ו-2,000 נוספים בוואלה בורקוטולוי. מבין האחרונים, רק כ-200 יכלו להיכנס לרפתות, והשאר גרו בחוץ. טיבור ורהלי היה מפקד הגטו.
כמקובל בתקופה, היהודים עונו והועברו לשיטות חקירה אחרות. על סוגיות כאלו היו אחראים נאגי ווורהלי; עוזריהם כללו את קארולי באלוג ולסלו ברנטס, מקורבים במפעל "Phoenix" בעיר, וכן את Haracsek,, זולטן אוסבת, פיטר צ'יזברגר, הרקסק והבלשים יוזף אורגובני, אימרה וג'אי ואיסטבן ברטלאן. ב-25 באפריל, ממשלתו של דמה סטויאי כינתה את שמו של מחוז ברנבאס אנדרודי, והוא החזיק באחריות כללית לניהול האזור. הגירושים מבאיה מארה התרחשו בשני טרנספורטים: 31 במאי (3,073) ו-5 ביוני (2,844), עם סך של 5,916 יהודים שנשלחו למחנה הריכוז אושוויץ.
לקריאה נוספת

רנדולף ל. ברהם, נאג'באניה, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך III, עמ' 357–358), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
הערות שוליים

1 2 3 4  MMHTN - Muzeul Memorial al Holocaustului din Transilvania de Nord, web.archive.org, ‏2008-08-27
↑  יד ושם, THE HOLOCAUST IN NORTHERN TRANSYLVANIA
גאורג אלכסנדר, דוכס מקלנבורג-שטרליץ

גאורג אלכסנדר, דוכס מקלנבורג-שטרליץ (בגרמנית: Georg Alexander Herzog zu Mecklenburg;‏ 6 ביוני 1859 – 5 בדצמבר 1909) היה ראש בית מקלנבורג-שטרליץ משנת 1934 עד מותו. דרך אמו, הוא היה צאצא של פאבל הראשון, קיסר רוסיה.
ביוגרפיה

גאורג אלכסנדר נולד ב-6 ביוני 1859 ברמפלין, לגאורג אוגוסט, דוכס מקלנבורג-שטרליץ וליקטרינה מיכאילובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, בתם של מיכאיל פאבלוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה ושרלוטה, נסיכת וירטמברג. בילדותו עברו הוריו לגור ברוסיה, והוא קיבל חינוך צבאי, ואף התגייס לצבא האימפריה הרוסית. הוא התעניין במוזיקה, והיה פסנתרן טוב, נגן צ'לו מעולה ואף אהב לכתוב יצירות מוזיקליות. בין השנים 1879–1881 הוא למד אמנות ופילוסופיה באוניברסיטאות לייפציג ושטרסבורג.
גאורג אלכסנדר התאהב באחת מבנות לווייתה של אמו, נטליה פיודרובנה ואנלריאסקיה, אולם אמו כעסה על כך, מכיוון שנטליה לא הייתה ממשפחה מלכותית. היא גירשה את נטליה מחצרה, אולם גאורג אלכסנדר נסע בשנת 1889 לגרמניה, וקיבל אישור לנישואים מדודו פרידריך וילהלם, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ, שאף העניק לנטליה את התואר רוזנת קרלוב, וב-14 בפברואר 1890 התחתנו השניים בסנקט פטרבורג, ונולדו להם ארבעה ילדים.
גאורג אלכסנדר היה אספן אמנות נלהב, ואף ירש מסבו, מיכאיל פאבלוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, אוסף עשיר של ליתוגרפיות צרפתיים, ציורים, חרסינת מייסן וספרים מהודרים של ספרים. למרות מעמדו הגבוה, הוא היה אדם נגיש, ונטול כל סנוביות. במקביל לתשוקתו למוזיקה הוא המשיך בקריירה הצבאית שלו. בשנת 1902 הוא הועלה מונה לדרגת גנרל-מיור, ומונה למפקד חטיבת הדראגונים של משמר-החיים, ובשנת 1906 מונה למפקד חטיבה 1 של דיוויזיית הפרשים ה-1 של המשמר. בשנת 1907 הוא מונה לראש הכוחות העומדים לרשות המשמר ברובע הצבאי של סנט פטרבורג. הוא עסק ברפורמות צבאיות בשם שר המלחמה, והיה סופר ומתרגם של תאוריה צבאית ועבודות היסטוריות.
ב-5 בדצמבר 1909 מת גאורג אלכסנדר במפתיע בסנקט פטרבורג, ובשנת 1934 ירש בנו גאורג, דוכס מקלנבורג את ראשות בית מקלנבורג-שטרליץ.
משפחתו

ב-14 בפברואר 1890 התחתן גאורג אלכסנדר עם נטליה פיודרובנה ואנלריאסקיה, ונולדו לו ממנה ארבעה ילדים:
הרוזנת קתרינה פון קרלוב (1891–1940), התחתנה עם הנסיך ולדימיר גורביץ' גוליצין.
הרוזנת מריה פון קרלוב (1893–1979), התחתנה עם הנסיך בוריס דמיטרייביץ' גוליצין, ולאחריו התחתנה עם הרוזן ולדימיר פטרוביץ' קליינמיכל.
הרוזנת נטליה פון קרלוב (1894–1913).
גאורג, דוכס מקלנבורג (1899–1963), התחתן עם אירינה מיכאילובנה רייבסקיה, ולאחריה התחתן עם שרלוטה, ארכידוכסית אוסטריה.