stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צרפת במלחמת העולם הראשונה
העורף הצרפתי

אינטלקטואלים צרפתים רבים בירכו על המלחמה בתור נקמה בגרמנים לאחר ההשפלה והתבוסה במלחמת צרפת–פרוסיה בשנת 1871. רק דמות מרכזית אחת, הסופר רומן רולן שמר על ערכיו הפציפיסטיים ועבר לשווייץ. לאחר שהמנהיג הסוציאליסטי ז'אן ז'ורס, הפציפיסט, נרצח בתחילת המלחמה, חברי התנועה הסוציאליסטית הצרפתית נטשה את עמדותיה האנטי-מיליטריסטיות והצטרפו למאמץ המלחמתי הלאומי. ראש הממשלה רנה ויויאני קרא לאחדות הלאומית "La sacré union" ("האיחוד הקדוש").
מלחמת העולם סיימה את תור הזהב של העיתונות. עיתונאים צעירים גויסו והיה קשה למצוא להם חלופה (נשים לא נחשבו), והיה קושי בהשגת דיו, נייר. תחבורת הרכבות הייתה מוקצבת, ובשל כך הפצת העיתונים הוגבלה. כמו כן, האינפלציה העלתה את מחיר העיתון, ורבים מהיומונים נסגרו. הממשלה הקימה ועדת פיקוח בין-משרדית לפיקוח על העיתונים מקרוב. סוכנות נפרדת הטילה צנזורה הדוקה, שהגבילה מאוד את דיווחי החדשות ומאמרים שונים. היומונים לפעמים צומצמו לשני עמודים בלבד במקום הארבעה הרגילים, והרבה מחדשות המלחמה נכתבו בצורה סאטירית.
ז'ורז' קלמנסו מונה לראש ממשלת צרפת בנובמבר 1917, בעת שהורגשה תחושה ציבורית של תבוסתנות ומרירות. איטליה הייתה במגננה, רוסיה נכנעה. אזרחים כעסו והיה חשש מתקיפה אווירית גרמנית. קלמנסו הבין שהעדיפות הראשונה שלו הייתה העלאת המורל האזרחי, ולכן עצר את ראש הממשלה לשעבר, ז'וזף קאילו, שדיבר על הצורך בשלום מיידי, ובנוסף קרא קלמנסו ל"מלחמה עד הסוף" ולהאמין בניצחון.
ראו גם

החזית המערבית במלחמת העולם הראשונה
לקריאה נוספת

ברברה טוכמן, אוגוסט 1914, תל אביב: מערכות, 1982
סירל פולס, מלחמת העולם הראשונה, תל אביב: מערכות, 1981
הערות שוליים

↑  טוכמן, עמ' 192–193
↑  Weapons of War - Rifles, באתר firstworldwar.com. (באנגלית)
↑  Weapons of War - Machine Guns, באתר firstworldwar.com. (באנגלית)
| מדינות במלחמת העולם הראשונה |
| --- | --- | --- |
| מדינות ההסכמה | איטליה • ארצות הברית • בלגיה • האימפריה הבריטית (אוסטרליה • אירלנד • דרום אפריקה • ניו זילנד • קנדה) • יוון • האימפריה היפנית • ליבריה • מונטנגרו • סין • סרביה • פורטוגל • צרפת • רומניה • האימפריה הרוסית • לוקסמבורג |  |
| מעצמות המרכז | האימפריה האוסטרו-הונגרית (הונגריה) • בולגריה • הקיסרות הגרמנית • האימפריה העות'מאנית |  |
חיילים גרמנים ב-7 באוגוסט 1914
מצב החזית המערבית בשנת 1914 והמירוץ אל הים
החזית המערבית בשנים 1915–1916
המתקפות הגרמניות הבולטות ב-1918
מתקפות מדינות ההסכמה של 1918
חיילים בריטים מפעילים מקלע ויקרס כשלראשם מסכות גז
בובת גרב (אינטרנט)

בובת גרב גולשת באינטרנט
בובת גרב (באנגלית: Sock puppet; לעיתים גם בובת קש) היא מטבע לשון באינטרנט לתיאור זהות וירטואלית נוספת המופעלת על ידי חבר בקהילה מקוונת, מבלי שיתגלה הקשר בינה לבין הזהות המקורית של מפעילו. באמצעות דמות ווירטואלית זו, ניתן לייצג דעות בתוך הקהילה עם יותר "קולות", או לחתור תחת כללי הקהילה המקובלים על ידי הלהטת דיון סוער או בהשחתה סתמית. מקור הביטוי מתייחס לפיתום היוצר אשליית דיבור באמצעות בובת גרב, ולראשונה נעשה בו שימוש ברשת Usenet בשנת 1993, אולם השימוש השכיח בביטוי החל בשנת 1996.
שימוש בבובת גרב כדי לחזק את מעמד מפעילהּ בקהילה, לדוגמה על ידי הצגתה כתומכת בדעתו – הוא פסול ברוב הקהילות. אופן פעולה אחר אשר לעיתים נאסר הוא הפעלת זהות "טובה", המשתלבת באופן פרודוקטיבי בקהילה, וזהות "רעה", המנוצלת להשתלחות באחרים או הפרעה אחרת לקהילה, מבלי לפגוע במעמד הזהות הראשית.
עם זאת, ניתן לערוך הבחנה בין המונח "בובת גרב" לבין חשבונות "קש" משניים המשמשים לשמירת אנונימיות לגיטימית של בעלי החשבון, למשל, מניעת חשיפת פרטיו האישיים והמקצועיים או כאשר הוא מעוניין להשאיר בעילום שם את דעותיו בנושאים רגישים (כגון אנטישמיות, פורנוגרפיה), כאשר החשבון הראשי מאפשר להסיק מסקנות על זהותו האמיתית.
בדומה לבובת גרב, "בובת בשר" (Meat puppet) מציינת חשבון של משתמש חדש שהוזמן למאמר או דיון ספציפי רק במטרה להשפיע עליו. במונח נעשה שימוש לראשונה ברומן הטרילוגי נוירומנסר של ויליאם גיבסון משנת 1984.
התנהלות קהילות מול בובות גרב

מאחר שבאתרים קהילתיים כגון ויקי פתוח, פורומים, בלוגים, רשתות חברתיות ועוד ניתן ליצור בובות גרב בקלות יחסית, קשה לאמוד בהם את מספר המשתמשים בפועל המייצגים השקפה מסוימת, לאור העובדה שמאחורי טיעונים דומים יכולים להסתתר מספר פסידונימים של אדם אחד.
אתרים האוסרים על תחזוקת דמויות וירטואליות מרובות, מפעילים בדרך כלל מערכות פיקוח ואכיפה לזיהוי מקרים שכאלו ומדכאים זאת באופן שיטתי. הגילוי של שימוש בבובות גרב מוביל בדרך כלל להרחקת כלל הזהויות המשותפות הידועות ולעיתים – גם לחסימת כתובת IP. הדבר נכון במיוחד במשחקים מקוונים, בהם בעל הבובה יכול לעוות את התוצאה. זהויות הופכות לחשודות לרוב עקב מנהגיהן, כגון:
התמצאות טובה במערכת או בין חברי הקהילה, מעבר למה שניתן לצפות לו מאחת מהזהויות.
השתתפות מספר זהויות קבועות באותם דיונים, תוך שהן משמיעות דעות דומות או תומכות זו בזו.
זהויות בעלות הרגלי וזמני גלישה דומים.
דמיון בסגנון ודרך ההתבטאות.
דוגמאות ציבוריות בולטות

דוגמאות בולטות בהן היו מעורבים אנשי ציבור או רשויות מדינה:
ג'ון לוט (אנ'), מחבר הספר "יותר אקדחים, פחות פשע", הפעיל בשנות 2000–2003 פסידונים בשם "Mary Rosh" ברשת usenet ובאמצעותו שיבח את ספריו והתווכח עם מבקריו. לוט הודה כי עשה זאת במטרה להגן על עצמו, אך טען כי ביקורות הספרים נכתבו על ידי בנו ואשתו.
כתב הניו ריפבליק לי סיגל (אנ') הושעה מתפקידו לאחר שתקף את מבקריו בתגוביות למאמריו תחת שם המשתמש "Sprezzatura".
באפריל 2010 פורסם כי ההיסטוריון הבריטי אורלנדו פייג'יס כתב באתר אמזון הבריטי חוות דעת ביקורתיות על ספרי עמיתיו למקצוע, תוך מתן מחמאות לספריו שלו.
בחודש מרץ 2011 פורסם כי פיקוד המרכז האמריקני חתם על חוזה בסכום של 2,760,000 דולר עם החברה הקליפורנית Ntrepid, עבור הקמת יחידה ל"ניהול זהויות מקוונות" ופיתוח תוכנה שתאפשר לאיש שירות אחד לשלוט על 10 זהויות פיקטיביות. מטרת היחידה היא להשפיע על דיוני רשת, ולהפיץ מסרי תעמולה אמריקאית ברחבי העולם באמצעות אתרים כמו פייסבוק וטוויטר.
במתקפה המקוונת על ישראל ועל יהודים ברשתות החברתיות שיצאה לפועל בתיאום עם הטבח ב-7 באוקטובר השתתפו בוטים, אוואטרים ובובות גרב שהוכנו מבעוד מועד  לצורך הפצת המסר ברחבי העולם על ידי מתכנני המתקפה המקוונת בסין, רוסיה ואיראן.
הערות שוליים

↑  Scholar Invents Fan To Answer His Critics, וושינגטון פוסט, 1 בפברואר 2003 (באנגלית)
↑  New Republic Suspends an Editor for Attacks on Blog, באתר הניו יורק טיימס, 4 בספטמבר 2006 (באנגלית)
↑  Revealed: US spy operation that manipulates social media, באתר הגרדיאן, 17 במרץ 2011 (באנגלית)
↑  לונדון את קירשנבאום, ארצות הברית רוצה להשפיע על דעת העולם דרך פייסבוק, באתר נענע10, 22 במרץ 2011
↑  דו"ח רולניק | פרק 2 - אלגוריתם הכאוס, נבדק ב-2024-02-13
ניסים הכהן (שרשרת)

ערך זה עוסק ברב של בן גרדאן בתוניסיה ושל מושב שרשרת בישראל. אם התכוונתם לאב בית דין בג'רבה, תוניסיה, ראו .
| --- | --- |

הרב נסים הכהן
 לידה:  1912 ה'תרע"ב ג'רבה
 פטירה:  5 ביולי 1974 (בגיל 62 בערך) ט"ו בתמוז ה'תשל"ד
 מקום קבורה:  נתיבות
 מדינה:  תוניסיה הצרפתית, ישראל 
 מקום פעילות:  רב הערים בן גרדאן בתוניסיה, ורב המושב שרשרת בישראל
 תקופת הפעילות:  ? – 5 ביולי 1974 
 תחומי עיסוק:  רבנות ודיינות
 תפקידים נוספים:  שוחט, מחנך וחזן
 רבותיו:  הרב דוד דידו הכהן. הרב רחמים חי חויתה הכהן
 תלמידיו:  ד"ר אשר עידן, רו"ח גבי (גבריאל) טרבלסי, הרב משה חורב, חבר הכנסת (לשעבר) זבולון כלפה
 בני דורו:  הרב רפאל כדיר צבאן, הרב מצליח מאזוז והרב שלמה מאזוז
 חיבוריו:  אחימלך הכהן
 
הרב נסים הכהן (1912–1974) היה דיין, מורה הצדק ורבה הראשי של העיר בן גרדאן שבדרום תוניסיה, ורב מושב שרשרת בישראל.
ביוגרפיה > בתוניסיה

נולד בג'רבה שבתוניסיה בשנת 1912 (ה'תרע"ב) למיחה ולרב כמוס מאסו הכהן, שהיה נשיא הקהילה, נצר למשפחת הכהנים אבריש, ודור שישי לרב שאול הכהן. לאחר פטירת אביו בז' בסיון של אותה השנה, גדל והתחנך כבן בית אצל הרב דוד (דידו) הכהן. בהמשך למד אצל הרב רחמים חי חויתה הכהן, שתמך בו כלכלית, גם בהוצאות חתונתו, וכשרצה לצאת לעבוד לפרנסתו, דאג לו הרב רחמים למשרת מלמד תינוקות בתמורה למשכורת חודשית. בשנת 1931 (ה'תרצ"א) נישא לרחל, ונשלח לשמש כמורה וכמחנך לילדים בעיר בן גרדאן שבדרום תוניסיה, לצד הרב מכלוף יאנה.
בשנת 1938 (ה'תרצ"ח) מונה לשמש כדיין, כמורה הצדק וכרב העיר בן גרדאן, לאחר שהוסמך לכך על ידי הרב דוד כטורזה, ראש הרבנים ואב בית הדין בתוניס. הרב הכהן והרב מכלוף יאנה ישבו בבית הדין בימי רביעי לסירוגין בכל שבוע. במשך שנות כהונתו כרב העיר, מסר שיעורים במשך ימי השבוע ובשבת למבוגרים, והקים את קרן הצדקה "דגל התורה" שמטרתה לדאוג לצורכי תלמידיו, ולרכישת ספרים, וכן הפנה את תלמידיו ללימודים בישיבות ידועות.
מפסקיו הבולטים הוא החיוב לברך ברכת המוציא על מצה, אף בשאר ימות השנה, כנגד מנהג הספרדים, והיתר אכילת צבי ואייל על פי מסורת שהייתה בידיו.
ביוגרפיה > בישראל

ב-7 בנובמבר 1949 (ט"ו בחשוון ה'תש"י) עלה לישראל, והשתכן במעברת בית ליד. בשנה זו הוסמך לרבנות על ידי הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל והרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג, והחל לשמש כרבו של מושב שרשרת, שם הקים את קרן הצדקה "קופת צנועים", וקידם את תחום החינוך והטהרה כשלימד את צעירי המושב בכל ערב, והקים בו מקווה מקומי.
בחודש אייר ה'תשי"ז, היו הרב הכהן וידידו הרב שלמה מאזוז, מהראשונים שהשתתפו ביום עיון שבועי לרבני האזור, שיזם ידידם הרב רפאל כדיר צבאן, רב העיר נתיבות. מדי חודש אלול נהגו השלושה לנסוע פעמיים להתפלל ולומר סליחות בכותל המערבי, עם תושבים ורבנים נוספים מהאזור.
הלך לעולמו ב-5 ביולי 1974 (ט"ו בתמוז ה'תשל"ד) לאחר מחלה, ונקבר בבית העלמין שבנתיבות.
חיבוריו

אחימלך הכהן - דרושים, חידושי גפ"ת והלכות. הודפס לאחר פטירתו (בשני מהדורות), על ידי נכדו הרב ניסים מזגני, בהגהת הרב מאיר מאזוז ירושלים ה'תשל"ה.
מעלות התורה - מאמר מוסרי לבני התורה - קול סיני, שנה א' תשכ"ה (תמונתו בשער הקובץ); קובץ אור ישראל תשל"ו, סימן י"ב.
הערות בעניין ספק קם ליה בדרבה מיניה - תגובה למאמר הרב צבי פסח פרנק, קול תורה, שנה י"א חוברת ו' עמוד י"ח.
לקריאה נוספת

גדעון גילקרוב, האיר המזרח - לדמותם של רבותינו הספרדים בדורות האחרונים, ירושלים ה'תשס"ב (חלק א', עמ' 415 - 430)
נסים מזגני, הקדמת הספר אחימלך הכהן, מהדורה מחודשת, ה'תשס"ח (עמ' 12 - 42)
הערות שוליים

↑  השלישי. ראה אנציקלופדיה ארזי הלבנון עמוד 1732
1 2 3  נסים מזגני, תולדות הרב נסים הכהן, בספרו אחימלך הכהן.
↑  הרב יאנה שימש אחר עלותו ארצה כרב מושב פורת, ונפטר כבן 96 בשנת ה'תשנ"ח.
↑  בדומה להנהגת רבו, הרב דידו הכהן, עסק בהרבצת תורה ובתלמידים, ולא בכתיבת ספרים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308517305171  ISNI: 0000 0000 7960 4368  VIAF: 121350671   WorldCat (עם VIAF): 121350671
מיכל חזון

| --- | --- |

מיכל חזון, שנות ה-2000
 לידה:  2 ביוני 1961 (בת 63) כפר סבא, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 פרסים והוקרה:  כלת אקו"ם לפרס מפעל חיים על שם לוין קיפניס (2015)  פרס המרכז לספריות וספרות בישראל לספרות ילדים (2016)
 
מיכל חזון (נולדה ב-2 ביוני 1961) היא סופרת, תסריטאית ומשוררת ישראלית. היא ידועה בעיקר בגין סדרת קלטות הילדים שכתבה ללחניה של נורית הירש, "דיג דיג דוג" ו"פים פם פה".
ביוגרפיה

חזון נולדה בכפר סבא וגדלה בתל אביב: את שנות ילדותה העבירה חזון בשכונת הדר יוסף, ובשנת 1970 עברה עם משפחתה לשכונת נווה אביבים.
כבר בילדותה פרסמה שירים בעיתוני ילדים ונוער, בעיקר בהארץ שלנו. בשנת 1974 זכתה בפרס בתחרות כתיבת שירים "השלום שלי" מטעם נשיא המדינה, אפרים קציר, בשם "השלום שלי" כאשר הגיע נשיא מצרים אנואר סאדאת לביקורו ההיסטורי בישראל הוא קיבל את ספר השירים במתנה.
בשנות השמונים נסעה לארצות הברית בעקבות משפחתה, בשהותה שם כתבה באנגלית סיפורים קצרים שהתפרסמו בעיתון הקולג' המקומי וסדרת דרמה למפיק פרטי ששודרה בכבלים בקנדה.
בסוף שנות השמונים חזרה לישראל והחלה לכתוב לעיתונים שונים, ביניהם מעריב, את וחדשות ושירי ילדים בידיעות אחרונות. בשנים אלו אף כתבה שירים לזמרים מבוגרים, כמו מרגלית צנעני, רון שובל, שימי תבורי, יואב יצחק ואביבה אבידן.
בשנת 1992 יזמה ואף כתבה את מילות השירים לקלטת הווידאו לילדים "דיג דיג דוג", ללחנים של נורית הירש. קלטת זו היוותה נקודת מפנה ביצירה לשירי ילדים בישראל מאז. הקלטת, בכיכובם של דליק ווליניץ ושרון שחל, הכילה שירי הפעלה מקוריים. הקלטת זכתה להצלחה חסרת תקדים ונחשבת לקלאסיקה בתחום שירי הילדים הישראלים. לדיג דיג דוג באו שלוש קלטות המשך: "עוד דיג דיג דוג", "דיג דיג דוג השלישי" ו"דיג דיג דוג - שלוש ארבע לעבודה".  בשנת 1994 יצא שיר "הקפה של גברת אושר". בשנת 1999 יצרו השתיים את הקלטת המצליחה "פים פם פה", בכיכובם של טוביה צפיר וסופי צדקה, שהפך מיד לרב מכר.
בשנת 2002 יצאה קלטת נוספת: "פים פם פה בארמון הקסמים" בכיכובם של סופי צדקה ואלונה טל. בשנת 2005 יצאה קלטת בכיכובו של שייקה לוי בשם "במבוני אין כמוני". בעקבות הקלטות אף מועלות עד היום הצגות ילדים בשם זה.
בשנת 2000 התחילה חזון לעבוד בטלוויזיה בערוץ 2, ערוץ הופ!, וערוץ הילדים. במסגרת עבודתה יצרה סדרות מקוריות רבות לילדים ונוער. בד בבד החלה לכתוב להיטים לזמרים באנגלית, חלקם אף זכו בפרסים בתחרויות לכתיבה בחו"ל (אחד מהם Song of the Year - VH1).
כיום עוסקת חזון בכתיבת סדרות מקוריות באנגלית לערוץ בייבי, וממשיכה בכתיבת ספרים לילדים ונוער ותמלילים לזמרים.
בשנת 2016 זכתה בפרס אקו"ם למפעל חיים על כתיבה לילדים ובפרס הספריות לספרות ילדים לשנת 2016 מטעם מרכז הספר והספריות על ספרה "שירלי שמש מנצחת", כרך מסדרת ספריה "שירלי", שזכו לפופולריות רבה.
חיים אישיים

לחזון שתי בנות. בתה הבכורה יעלי מאובחנת כאוטיסטית, והיוותה השראה עבורה לכתיבתה לילדים.
חזון אלמנה ומתגוררת בירושלים.
יצירותיה > קלטות לילדים

דיג דיג דוג, 1992 (קלטת וידאו, DVD בשנת 2002)
עוד דיג דיג דוג, 1993 (קלטת וידאו, DVD בשנת 2002)
עולם קטן - שירי ילדים מסביב לעולם בגרסה עברית, 1994 (קלטת וידאו, DVD בשנת 2002)
דיג דיג דוג 3, 1995 (קלטת וידאו, DVD בשנת 2003)
הטנטנים בארץ הצבעים, הטנטנים בארץ הגדלים, 1997 (קלטת וידאו, DVD בשנת 2002) - לחנים של קובי אשרת, בכיכובה של חני נחמיאס
פים פם פה, 1999 (קלטת וידאו, DVD בשנת 2002) - בכיכובם של סופי צדקה וטוביה צפיר
פים פם פה בארמון הקסמים, 2002 (קלטת וידאו, DVD) - בכיכובם של סופי צדקה, אלונה טל וזיו מאיר
דיג דיג דוג - האוסף, 2003 (DVD)
במבוני אין כמוני, 2005 (DVD) - מחזמר לילדים
דיג דיג דוג - שלוש, ארבע, לעבודה!, 2005 (DVD)
איני מיני מו מטיילים בספר האנגלית, 2008 (DVD, תקליטור וחוברת צביעה) - תסריטאית ומילות השירים.
יצירותיה > הפקות טלוויזיוניות

סופי טופי, 2001-2002 - תוכנית טלוויזיה לילדים בערוץ 2 (בשידורי רשת). בין סופי הציירת (סופי צדקה) לטופי התנין (גליה ישי) נרקמת ידידות מיוחדת במינה, הם עוברים חוויות משותפות ומספרים סיפורים על חפצים שגילו ועל מקומות בעולם, בהם סופי ביקרה.
איפצ'י ודיפצ'י, 2002 - סדרת טלוויזיה בערוץ 2 (בשידורי קשת).
בילי בם בם (תוכנית אנימציה) - סדרת הפעלה לפעוטות. קורותיהם של האחים השובבים בילי ובם בם.
יצירותיה > ספרים

יערה מסתדרת לא רע, הוצאת מעריב - הד ארצי, 1988
שירלי שמש הגדולה מכולם, הוצאת משכל (ידיעות ספרים), 2010
שירלי שמש מנצחת, הוצאת משכל (ידיעות ספרים), 2012
יפתח המוצלח, הוצאת משכל (ידיעות ספרים), 2012
בית הסודות , הוצאת ידיעות ספרים, 2014
אתי הדבונית הבלשית והתעלומה המתוקה, הוצאת כנרת, 2014
שירלי שמש חוזרת, הוצאת משכל (ידיעות ספרים), 2014
החיים המושלמים שלי, הוצאת ידיעות אחרונות, 2016
הרוח במגירה, הוצאת ידיעות ספרים, 2018
מי אמר מו?, הוצאת אגם, 2024
הערות שוליים

↑  נימוקי הוועדה באתר מרכז הספר והספריות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301211305171  BnF: cb169444682 (data)  ISNI: 0000 0003 6976 8942  LCCN: no2012047665  MusicBrainz: 3ac92f0c-7c5b-4d86-aa8d-24df76406c40  VIAF: 248775754   WorldCat (עם VIAF): 248775754
אוביידו

ערך זה עוסק בעיר בספרד. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
אוביידו (אסטורית: Uviéu, ספרדית: Oviedo, לטינית: Ovetus) היא עיר הבירה של הקהילה האוטונומית אסטוריאס בצפון ספרד.
קתדרלת סן סלבדור
היסטוריה

בשנת 761 הקימו הנזירים מקסימו ופרומסטנו את העיר על גבעה במרכז אסטוריאס. ההתיישבות במקום החלה לאחר בניית כנסייה קטנה שהוקדשה לקדוש ויסנטה.
המלך פרולה הראשון, הרביעי בשושלת מלכי אסטוריאס, היה הפטרון הראשון של העיר ובנה בה ארמון וכנסייה. למרות זאת, חייבת אוביידו לאלפונסו השני (791-842) את הפיכתה לעיר בירה ולמושב המלוכה. הוא העביר לעיר את בית המשפט מפרביה, סלל את הדרך לסנטיאגו דה קומפוסטלה ובנה בה את קתדרלת סן סלבדור.
בתקופה זו הפכה העיר למרכז אדריכלות מקורית ומיוחדת; מין שילוב של אדריכלות גותית, רומאית ונורדית, שהגיעה לשיא תפוצתה בתקופת שלטונו של רמירו הראשון. רמירו היה הפטרון של פרויקטים מיוחדים רבים, שכיום הפכו לסמליה של אוביידו.
העברת חצר המלוכה ללאון לאחר מותו של אלפונסו השלישי, מלך אסטוריאס הפחיתה את חשיבות העיר, עיקר חשיבותה היה בשימור שאריות הקתדרלה ולצליינים שעברו בה לביקור בקתדרלה בדרך לסנטיאגו דה קומפוסטלה. בימי הביניים אוביידו התפתחה וחומותיה נבנו. בערב חג המולד בשנת 1512 פרצה בה שרפה שהרסה חלקים נרחבים מהעיר. במאה ה-16 נבנה מוביל המים המרכזי של העיר.
במאה ה-17 ייסד פרננדו דה ולדז סאלאס את אוניברסיטת אוביידו בתור מכללה לאמנויות, וכתוצאה מכך התרחבה העיר רבות. במאות הבאות המשיכה העיר להתרחב; במאה ה-18 נבנו בה ארמונות, במאה ה-19 גדלה בה התעשייה והחלו להיבנות הפרברים. במאה ה-20 התפתחה אוביידו מסחרית ומנהלית.
אתרים

קתדרלת סן סלבדור שנבנתה ב-1388 על שרידי הקתדרלה הקודמת מהמאה השמינית. בקתדרלה נשמר הסודריום מאוביידו.
קמרה סנטה דה אוביידו, משנת 802. נמצא בתוך הקתדרלה. מוכר כאתר מורשת עולמית.
היכל סנטה מריה דל נרנקו, מהמאה התשיעית. ביתן ציד שבנה המלך רמירו הראשון. אתר מורשת עולמית.
סן מיגל דה לילו, כנסייה קטנה מהמאה התשיעית. אתר מורשת עולמית.
בזיליקת סן חוליאן דה לוס פרדוס. אתר מורשת עולמית.
לה פונקלדה, מהמאה התשיעית. אתר מורשת עולמית.
אוניברסיטת אוביידו שנבנתה ב-1604 ונחנכה ב-21 בספטמבר 1608.
בניין העירייה (קסה קונסיסטוריאל), משנת 1662.
קפלת לה בלסקידה, מהמאה ה-13. מוקדשת לבתולת התקווה.
ספורט

קבוצת הכדורגל של העיר היא ריאל אוביידו. קבוצת הכדורסל היא "דומו רזידנקאל אוביידו".
קבוצת הכדורגל ריאל אוביידו שיחקה שנים רבות מאוד בליגה הספרדית הראשונה אך בתחילת שנות האלפיים הידרדרה הקבוצה במורד הליגות עד הליגה הרביעית בספרד, כיום הקבוצה משחקת בליגה הספרדית השנייה.
אוביידו היא מקום הולדתו של נהג המרוצים פרננדו אלונסו, אשר זכה בעבר באליפות הפורמולה 1 עם קבוצת רנו, אשר צבעיה מתאימים לצבעי דגל העיר, כחול וצהוב.
תרבות

העיר משמשת כאחד האתרים המרכזיים בסרט ויקי קריסטינה ברצלונה של וודי אלן.
ערים תאומות

צ'ילה ולפראיסו, צ'ילה (מ־1976)
גרמניה בוכום, גרמניה (מ־1979)
ארגנטינה בואנוס איירס, ארגנטינה (מ־1983)
מקסיקו וראקרוס, מקסיקו (מ־1983)
צרפת קלרמון-פראן, צרפת (מ־1988)
ארצות הברית טמפה, פלורידה, ארצות הברית (מ־1991)
ספרד סנטיאגו דה קומפוסטלה, גליסיה, ספרד (מ־1993)
קובה סנטה קלרה, קובה (מ־1995)
ארצות הברית ג'רזי סיטי, ניו ג'רזי, ארצות הברית (מ־1998)
ערן הילדסהיים

| --- | --- |

 לידה:  22 בדצמבר 1975 (בן 48) בת ים, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  האוניברסיטה הפתוחה 
 מעסיק:  רשות השידור, גלובס, ערוץ עשר 
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  eran.hildesheim
 טוויטר:  EranHIl
 
ערן הילדסהיים (נולד ב-22 בדצמבר 1975) הוא עיתונאי עצמאי ובלוגר העוסק בתחומי הכלכלה והחברה.
ביוגרפיה

ערן הילדסהיים נולד וגדל בבת ים להורים מורים. הוא בוגר תואר ראשון במדעי המחשב מהאוניברסיטה הפתוחה.
בשנת 2011 הקים את בלוג "הכלכלה האמיתית" העוסק בכלכלה וחברה תוך אתגור המוסכמות המקובלות בתחומים כגון אופן יצירת הכסף, עולם הבנקאות, תחום הבריאות, השפעת התאגידים הגדולים על חיי האזרחים ועוד. בין השאר, הביע הילדסהיים תמיכה ברעיון שכסף נוצר על ידי הבנקים יש מאין, ועל כן יש לשמוט את חובותיהם של לווים המתקשים להחזיר את הכסף, כי ממילא הבנק לא מפסיד מכך, והביא ביקורת על בית המשפט העליון ובנק ישראל שדחו את הטענות. בשנת 2012 הבלוג נבחר על ידי עיתון ידיעות אחרונות לבלוג הכלכלי הטוב ביותר לשנה זו. בשנים 2014 - 2017 ערך והגיש ברשת א' של קול ישראל תוכנית הנושאת את שמו של הבלוג הכלכלה האמיתית. עם סגירת קול ישראל ופתיחת תאגיד השידור הציבורי, עבר הילדסהיים להגיש את התוכנית "מכאן ומכאן" ברשת כאן תרבות עד להורדתה משידור בינואר 2018.
משנת 2016 הוא חבר בוועד המנהל של "שקוף" (בעבר "קרן התחקירים העצמאית"). בשנים 2016–2017 שימש כפרשן בתוכנית לילה כלכלי ששודרה בערוץ עשר. משנת 2017 הוא בעל טור דעה בגלובס.
מנובמבר 2018 השתתף הילדסהיים בתוכנית התחקירים "הרשת החברתית" בערוץ רשת 13, לצדם של תומר אביטל ואור-לי ברלב.
הילדסהיים נשוי ואב לשלושה.
הערות שוליים

↑  ערן הילדסהיים, "לא מצאנו ממש בטענות, ואיננו רואים להרחיב": מדוע העליון מצדד באופן אוטומטי בבנקים?, באתר "המקום הכי חם בגיהנום", 20 בנובמבר 2019
בג"ץ 7918/18 יצחק הילמן ואחרים נ' נגיד בנק ישראל ואחרים, ניתן ב־6 בנובמבר 2019
↑  אורן פרסיקו, התאגיד מבטל תוכנית ביקורתית, באתר העין השביעית, 8 בינואר 2018
↑  "הרשת החברתית" - השריר האקטיביסטי בפעולה, באתר ynet, 1 בנובמבר 2018
שאקטיזם

השאקטיזם (Shaktism, शक्तिवाद) הוא אחד מהזרמים המרכזיים בהינדואיזם. שאקטיזם מתמקד בעבודת האלה (दवी, Devī) על צורותיה השונות. צורותיה השונות של האלה אשר באות בין השאר לידי ביטוי דרך מגוון רחב של אלות, נחשבות ביטויים או התגלמות של האנרגיה הנשית האלוהית הנקראת שאקטי. המונח "שאקטי" מתייחס לכוח הקוסמי הנשי, המהווה את מקור היקום ומניע אותו.
השאקטיזם מציג תפיסה ייחודית של האלוהות, המשלבת אלמנטים פילוסופיים, תאולוגיים ופרקטיים. הוא מדגיש את חשיבות האנרגיה הנשית בבריאה, בשימור ובהרס של היקום. מאמיני השאקטיזם, המכונים שאקטים, רואים באלה את הביטוי העליון של המציאות האלוהית. האלה נתפסת כאחדות של כל הניגודים, מגלמת בו-זמנית את הבריאה, השימור וההרס.
בשאקטיזם ישנן צורות רבות של האלה, כאשר כל אחת מהן מייצגת היבט שונה של השאקטי. הצורות הפופולריות ביותר כוללות את דורגה, האלה הלוחמת המגנה על היקום; קאלי, התגלמות הזמן והשינוי; לקשמי, אלת העושר והשפע; וסראסווטי, אלת החוכמה והאמנות.
הפילוסופיה השאקטית מבוססת על התפיסה כי המציאות האולטימטיבית היא תודעה טהורה (चित्, Cit), המכונה גם "שאקטי". תודעה זו נתפסת כבעלת היבטים סטטיים ודינמיים, המכונים בהתאמה פרקאשה (प्रकाश, Prakāśa), ו-וימרשה (विमर्श, Vimarśa). השאקטי נחשבת למקור כל ההוויה, כולל העולם החומרי.
השאקטיזם מתאפיין במגוון רחב של מסורות אזוריות, המשקפות את ההבדלים התרבותיים והחברתיים ברחבי תת-היבשת ההודית. הוא קשור באופן הדוק למסורות הטנטריות בהינדואיזם. הטנטרה בהקשר השאקטי מתייחסת למערכת של טקסטים, פרקטיקות וטכניקות שנועדו לחבר את המתרגל לאנרגיה האלוהית הנשית. עם זאת, קיימת מחלוקת בתוך השאקטיזם לגבי הפרשנות והיישום של טקסטים ופרקטיקות טנטריות.
הפרקטיקות בשאקטיזם מגוונות ומשלבות אלמנטים מסורתיים הינדואיים עם טכניקות טנטריות ייחודיות. אלה כוללות פוג'ה, טקסי הערצה לאלה; מדיטציה ויוגה; שימוש בינטרות (אנ'), דיאגרמות גאומטריות מקודשות; ומנטרות, צירופי מילים או הברות בעלות כוח רוחני.
השאקטיזם חולק מאפיינים רבים עם זרמים הינדואיים אחרים, אך גם מתייחד מהם. לדוגמה, קיים קשר הדוק בין השאקטיזם לשיוויזם, כאשר שאקטי נתפסת לעיתים כבת זוגו של האל שיווה. עם זאת, השאקטיזם מדגיש את העליונות של העיקרון הנשי. בניגוד לווישנויזם שמתמקד באל הזכרי וישנו, השאקטיזם שם את הדגש על האלה הנשית.
בעת המודרנית, רעיונות מהשאקטיזם השפיעו גם על תנועות פמיניסטיות ורוחניות במערב, המדגישות את חשיבות העיקרון הנשי בחיים הרוחניים והחברתיים. עם זאת, השאקטיזם גם עורר ביקורת, במיוחד בנוגע לפרקטיקות טנטריות מסוימות שנתפסו כבעייתיות בעיני מבקרים מערביים ומסורתיים כאחד. למרות הקשיים בקביעת מספר המאמינים המדויק, השאקטיזם נותר כוח משמעותי בתרבות ובחיים הרוחניים של מיליוני אנשים ברחבי העולם, במיוחד בהודו. הוא ממשיך להתפתח ולהשתנות, תוך שמירה על מהותו כדת המדגישה את העיקרון הנשי האלוהי.
תאולוגיה ופילוסופיה

השאקטיזם מציג תפיסה ייחודית של האלוהות והמציאות, המדגישה את העיקרון הנשי כמקור וכוח מניע של היקום. הפילוסופיה השאקטית מבוססת על התפיסה כי המציאות האולטימטיבית היא תודעה טהורה (चित्, Cit), המכונה גם "שאקטי". תודעה זו נתפסת כבעלת היבטים סטטיים ודינמיים, המכונים בהתאמה פרקאשה ווימרשה. השאקטי נחשבת למקור כל ההוויה, כולל העולם החומרי. בשאקטיזם, האלה נתפסת כאחדות של כל הניגודים. היא מגלמת בו-זמנית את הבריאה, השימור וההרס. תפיסה זו באה לידי ביטוי בדמותה של האלה קאלי, המסמלת את מחזור החיים והמוות. הפילוסופיה השאקטית מדגישה את האחדות בין הנשמה האינדיבידואלית (आत्मन्, Ātman) לבין המציאות האוניברסלית (ब्रह्मन्, Brahman), כאשר שתיהן נתפסות כביטויים של השאקטי.
מושג מרכזי בפילוסופיה השאקטית הוא ה"קונדליני", אנרגיה רוחנית הנתפסת כמפותלת בבסיס עמוד השדרה. הפרקטיקות השאקטיות מכוונות להעלאת אנרגיה זו דרך מרכזי האנרגיה בגוף (צ'אקרות), עד להתאחדותה עם התודעה הקוסמית בצ'אקרה העליונה. תהליך זה נתפס כמסע רוחני המוביל להארה ולשחרור (मोक्ष, Mokṣa).
בניגוד לתפיסות הינדואיות אחרות המדגישות את הסגפנות והפרישות, השאקטיזם מאמץ גישה חיובית יותר לעולם החומר. העולם הפיזי נתפס כהתגלמות של האלה, ולכן אינו נחשב לאשליה שיש להתעלות מעליה, אלא כביטוי אמיתי של האלוהות. גישה זו מובילה לקבלה של החיים הארציים ולראייתם כחלק מהמסע הרוחני. בהקשר האתי, השאקטיזם מדגיש את חשיבות הפעולה בעולם כחלק מהמסע הרוחני. בניגוד לגישות המדגישות פרישות, השאקטיזם מעודד מעורבות פעילה בחיים, תוך ראיית כל פעולה כהזדמנות לביטוי האלוהי. עם זאת, הדגש הוא על פעולה מתוך מודעות ואי-היצמדות לתוצאות.
הפילוסופיה השאקטית מציעה תפיסה מורכבת של היחסים בין הנשי והגברי באלוהות. בעוד שהשאקטי נתפסת כעיקרון הפעיל והדינמי, היא פועלת בשיתוף עם העיקרון הגברי, המיוצג לרוב על ידי האל שיווה. היחסים ביניהם מתוארים כאיחוד מושלם, המסומל לעיתים קרובות בדמות ארדהנארישווארה (अर्धनारीश्वर, Ardhanārīśvara), ישות המשלבת את המאפיינים הנשיים והגבריים.
תפיסה מרכזית נוספת בשאקטיזם היא הרעיון של שאקטי פיטהס (אנ') מקומות קדושים הפזורים ברחבי תת-היבשת ההודית, הנחשבים למוקדי כוח של האלה. על פי המסורת, מקומות אלה נוצרו כאשר חלקי גופה של האלה סאטי (אנ') נפלו לאדמה. כל אחד ממקומות אלה מייצג היבט שונה של כוחה של האלה ומהווה מוקד לעלייה לרגל ופולחן.
הפילוסופיה השאקטית פיתחה גם תורת הכרה ייחודית, המכונה פראטיאבהיג'נה (אנ'), או "הכרה מחדש". על פי תורה זו, הדרך להארה היא דרך הכרה בטבע האמיתי של העצמי כזהה לשאקטי. תהליך זה כרוך בהסרת המחסומים המונעים מהאדם לראות את טבעו האלוהי האמיתי.
קיימות גישות שונות בתוך השאקטיזם עצמו, עם דגשים פילוסופיים שונים. למשל, הזרם ה"סמיה" (सम्य, Samaya) מדגיש פרשנות יותר מופשטת ופילוסופית, בעוד הזרם הקאולה (אנ') נוטה לגישה יותר מעשית וטקסית.