stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גי דה מופאסאן
מספריו של גי דה מופאסאן > קובצי סיפורים שהופיעו בעברית

טואן בתרגומו של ירוחם לוריא הופיע בשנת 1979 בהוצאת עם עובד.
הירושה בתרגומו של ירוחם לוריא הופיע בשנת 1977 בהוצאת עם עובד.
המתכון של רוז'ה בתרגומה של אביבה ברק הופיע בשנת 1997 בהוצאת עם עובד.
אהבות הופיע בהוצאת עמיחי ללא ציון מתרגם או שנת הופעה.
קסמי פריז תורגם על ידי כמה מתרגמים והופיע בהוצאת לדורי ללא ציון שנת הופעה.
אור ירח תורגם על ידי אהובה בת חנה והופיע בהוצאת מחברות לספרות.
יצרים תורגם על ידי ד. בן עמי והופיע בהוצאת הספרייה הקטנה בשנת 1968.
המארוקאית הופיע בהוצאת אופיר בשנת תש"ט ללא ציון מתרגם.
סיפורים תורגם על ידי מספר מתרגמים והופיע בשנה שלא צוינה בהוצאת ספרי זהב.
מבחר הסיפורים - תורגם על ידי מרים ברנשטיין כהן, ללא ציון המו"ל ושנת ההוצאה.
טרקלינים, הוצאת כרמי את שות בע"מ.
השמכאן, בתרגומה של אביבה ברק.
ימי א' של בורגני פריזאי, בתרגומו של אביטל ענבר, נהר ספרים, 2009.
סודות מחדר המיטות, הוצאת מעיין, בתרגומו של אברהם רוזן, 2003.
יופי שאין לו תכלית, תרגמה רמה איילון, הוצאת פן, 2016.
סיפורים שאהבתי, תרגמה לחן הלברטל, הוצאת סטימצקי, 2017.
מכתב של משוגע, תרגמה אביבה ברק -הומי, נהר ספרים, 2021.
הערות שוליים

↑  גי דה מופאסאן באתר BBC.
↑  Thomas Power Lowry. (2005). Venereal Disease and the Lewis and Clark Expedition. University of Nebraska Press. p.85. ISBN 978-0803229594
↑   מעין איתן, הטלטלות האוחזות בגיבורי "מכתב של משוגע" לא ירפו גם מנפשות הקוראים, באתר הארץ, 24 במרץ 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265145105171  PLWABN: 9810702871405606  BIBSYS: 90088962  BNC: 000034582  BNE: XX955960  BnF: cb11915226h (data)  CANTIC: a10452394  CiNii: DA00459158  GND: 118579207  ICCU: CFIV000203  ISNI: 0000 0001 2125 8201  KulturNav: 54bc255b-6c52-499b-82f4-7ffa492a8fff  LCCN: n79069916  LNB: 000002918  MusicBrainz: 1d2faf65-f084-49c6-a9bc-e2a7f4aa1042  NDL: 00449191  NKC: jn19990005488  NLA: 35335643  NLG: 192943  NLK: KAC199618049  NSK: 000101931  NTA: 068834829  RERO: 02-A000112091  SELIBR: 75104  SNAC: w6pc3b3f  SUDOC: 027018466  Trove: 916072  VcBA: 495/86954  VIAF: 29537765   WorldCat (עם VIAF): 29537765
רות בייפוס

אין תמונה חופשית
רות בייפוס (נולדה ב-1969) היא סופרת ילדים, מאיירת ואמנית קומיקס ישראלית חרדית.
ביוגרפיה

נולדה בירושלים. בוגרת הסמינר החדש וסמינר אופקים. בוגרת קורס הציור האקדמי של האמן גדי פולק.
רות איירה עשרות ספרים וספרי ילדים ביידיש ובעברית שתורגמו לשפות נוספות. הייתה מאיירת הבית של עיתון הילדים החרדי "זרקור".
בעלת מדור חודשי בעיתון הילדים "נקודות" מבית 'המבשר'.
נשואה לאברהם בייפוס (מקדם למידה ומפתח שיטת התמקדות") והם מתגוררים מתגוררת במודיעין עילית.
עבודותיה > ספרי ילדים

בין ספרי הילדים שציירה רות בייפוס כל ספרי סדרת "שְׁלַבִּים", אותם כתבה "אמא של לאה'לה" (רות עצמה). ספרי הסדרה ראו אור בהוצאות "פלדהיים", "חזון" תפארת" ו"קולמוס"
טעם של אמת מאת אמא של לאה'לה, בני ברק: חזון, תשנ"ה (הספר בקטלוג ULI)
בלגן? לא כאן! מאת אמא של לאה'לה, בני ברק: חזון, תשנ"ה; מהדורה חדשה, ירושלים: פלדהיים, תש"ע
יש שכר למצוות מאת אמא של לאה'לה, בני ברק: חזון, תשנ"ו; מהדורה חדשה, ירושלים: פלדהיים, תש"ע
עכשיו הוא אוהב את כולם מאת אמא של לאה'לה, בני ברק: חזון, תשנ"ו
אתי מחכה לאבא מאת אמא של לאה'לה, בני ברק: חזון, תשנ"ז; מהדורה חדשה, ירושלים: פלדהיים, תש"ע
עוד פעם לילה טוב מאת אמא של לאה'לה, קריית ספר: שלבים; מהדורה חדשה, ירושלים: פלדהיים, תש"ע
בית קטן וחם מאת אמא של לאה'לה, קריית ספר: שלבים; מהדורה חדשה, ירושלים: פלדהיים, תש"ע
רוצה להיות גדול מאת אמא של לאה'לה, קריית ספר: שלבים
מעשים קטנים מאת אמא של לאה'לה, ירושלים: פלדהיים, תשס"ח
מתנה מתאימה בדיוק מאת אמא של לאה'לה, ירושלים: פלדהיים, תשס"ח
ספר אחד ושני ילדים מאת אמא של לאה'לה, ירושלים: פלדהיים, תשס"ח
מי ישמור על העוגיות שלי? מאת אמא של לאה'לה, ירושלים: פלדהיים, תשס"ט
אף פעם לא לבד מאת אמא של לאה'לה, ירושלים: פלדהיים, תש"ע
האדנית שלי תפרח תמיד מאת אמא של לאה'לה, ירושלים: פלדהיים, תש"ע
מילים שנותנות כח מאת אמא של לאה'לה, ירושלים: פלדהיים, תש"ע
עיר של חלומות / תמיד ולפעמים מאת אמא של לאה'לה, ירושלים: פלדהיים, תש"ע
יום חדש מתחיל מאת אמא של לאה'לה, ירושלים: פלדהיים, תש"ע
חם קר וכל השאר. מאת אמא של לאה'לה, איורים: רות בייפוס. ירושלים: תפארת הוצאה לאור והפצה, תשע"ו 2016
ופתאום הכל במקום. מאת אמא של לאה'לה, איורים: רות בייפוס. ירושלים: תפארת הוצאה לאור והפצה, תשע"ו 2016
ברכות וריחות ומה שביניהם. מאת אמא של לאה'לה איורים: רות בייפוס. ירושלים: תפארת הוצאה לאור והפצה, תשע"ו 2016
כל צבעי השבת. מאת אמא של לאה'לה איורים: רות בייפוס. ירושלים: קולמוס, תשפ"ב 2021
בין שקט לקול. מאת אמא של לאה'לה איורים: רות בייפוס. ירושלים: קולמוס, תשפ"ב 2022
ההגדה הראשונה שלי, ירושלים: תפארת, 2014
ספרי קומיקס שנכתבו בידי אחרים:
דבורה צוף, רוצים הביתה!, מודיעין עילית: שלבים, תש"ס
דבורה צוף, פעמון ורימון, מודיעין עילית: שלבים, תש"ס
עבודותיה > ספרים שאיירה

איוריה של רות בייפוס מלווים ספרים רבים, חלקם מספרי הוצאת זרקור. בין הספרים שאיירה:
יהודית גולן, נלך ביחד בשכונה, בני ברק: חזון, תשנ"ד
יהודית גולן, ספורים קטנים על צרכניה גדולה, בני ברק: חזון, תשנ"ה
דבורה צוף, מקל הנדודים, ירושלים: זרקור, תשנ"ז
רחל בן מנחם, לראות אמונה בעיניים: סיפורים על השגחה פרטית, ירושלים: זרקור, תשנ"ח
עדינה בר כוכבא, שעת חלון, ירושלים: זרקור, תשנ"ח
שרה ברגמן, בית רב קומות: רחוב השקמה 5, ירושלים: זרקור, תשנ"ט
חנה רגב, העמוד השלישי, ירושלים: זרקור, תשס"א
שרה ברגמן, אש ברחוב השקמה, ירושלים: זרקור, תשס"א
דבורה צוף, ממכלאות הצאן, ירושלים: זרקור, תשס"ב
דבורה צוף, ארץ מידה, ירושלים: זרקור ודבורה צוף, תשס"א-תשע"ב
יהודית גולן, מוטי פנים חמוצות, ירושלים: פלדהיים, תשס"ב
א. גולדזנד, גלי הגל פגש מעגל: מושגי יסוד ועוד, אשדוד: טללים, תשס"ג
שרה ברגמן, הפתרון מונח בכיס, ירושלים: יפה נוף, תשס"ד
שרה קיסנר, צופן ממעמקים, ירושלים: יפה נוף, 2006
לאה פריד, המסע הארוך של נאן, ירושלים: יפה נוף, 2006
רחל רוזמרין, צימוקים ושקדים: הגיגים חינוכיים להשבחת האווירה המשפחתית, ירושלים: פלדהיים, 2006
גילה שפר, אחרי כיבוי האורות, ירושלים: רובינשטיין, 2009
ציפורה רוזנברג, מעגל השנה, בני ברק: שרשרת, מהדורה חדשה תשס"ח
ספרים תורניים
רייזל פרידמן, קצור ל"ט מלאכות שבת: בלווי ציורים לילדים, ירושלים: תורת חיים, תשנ"ו
שרשרת הברכות: ברכות הנהנין והמצוות בציורים ותמונות לילדי ישראל, ירושלים: תורת חיים, תשנ"ו
הרב יצחק קורנבלאו, מאנגלית: זהבה קולין, מסביב לעולם: מדריך מאויר לילדים ללימוד יומי של הלכות שמירת הלשון על פי החפץ חיים, ניו יורק 2007
הרב יעקב אייזנבאך, בית ה' נלך: דיני בית הכנסת, ירושלים: פלדהיים, 2008
הרב זאב גרינוולד, גם אני נוצר לשוני: ספר הלכות שמירת הלשון מצויר לילדים, ירושלים: אגודת נוצרי לשון, תשס"ח
הרב משה מנחם לוין, בזאת יבוא אהרן - סדר עבודת הכהן הגדול ביום הכיפורים, בני ברק מחשבת בצלאל, תשפ"ב
החל מ-2012 היא משתפת פעולה עם בתה מיכל ובעלה אברהם, והם כתבו את הספרים הבאים באיורה של רות:
בין השלוליות: 36 ספורים לראשית קריאה עד 40 מילים. כתיבה בצוותא, מיכל עם אבא ואמא של לאה'לה, ירושלים: פלדהיים, 2012
יונים על הגג: 36 ספורים לראשית קריאה עד 70 מילים. כתיבה בצוותא, מיכל עם אבא ואמא של לאה'לה, ירושלים: פלדהיים, 2012
ענף על האף: 30 ספורים לראשית קריאה בקמץ ובפתח. כתיבה בצוותא, מיכל עם אבא ואמא של לאה'לה, ירושלים: תפארת הוצאה לאור והפצה, תשע"ו 2016
פעם הייתי ילד קטן: 36 ספורים לראשית קריאה עד 25 מילים. כתיבה בצוותא, מיכל עם אבא ואמא של לאה'לה, ירושלים: תפארת הוצאה לאור והפצה, תשע"ו 2016
ילד במזוודה: 36 סיפורים לראשית קריאה עד 100 מילים. כתיבה בצוותא אבא ואמא של לאה'לה והנכדים. ירושלים: קולמוס, תשפ"ב 2021
ארנסט שטרן

| --- | --- |

 לידה:  1 באפריל 1876 בוקרשט, ממלכת רומניה 
 פטירה:  28 באוגוסט 1954 (בגיל 78) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  1896–1954 (כ־58 שנים) 
 תחום יצירה:  ציור, תפאורן 
 
ארנסט שטרן (בגרמנית: Ernst Stern;‏ 1 באפריל 1876 – 28 באוגוסט 1954) היה צייר, ומעצב תפאורות יהודי גרמני - בריטי יליד רומניה. באמצעות שיתופי הפעולה שלו עם מרבית הבמאים הגרמנים הבולטים בתחילת המאה ה-20 סייע בהגדרת האסתטיקה של האקספרסיוניזם, הן בתיאטרון והן בקולנוע.
קורות חיים > ראשית חייו

שטרן נולד בבוקרשט שברומניה, להורים יהודים ממוצא גרמני והונגרי, ולמד אצל ניקולאוס גיזיס ופרנץ פון שטוק באקדמיה לאמנויות יפות במינכן החל משנת 1894.
קורות חיים > קריירה

שטרן עבר לברלין בשנת 1905, שם שכר אותו מקס ריינהרדט כמעצב תפאורה עבור דויטשס תיאטר. הוא נשאר בשיתוף פעולה מלא של מקס ריינהרדט עד לעזיבתו של הבמאי בשנת 1921. שטרן תכנן בערך תשעים מופעים באותה תקופה, עם יצירות בולטות, כולל עיבודים של "הלילה השנים עשר" של ויליאם שייקספיר (1907), "המלט" (1909) ו"חלום ליל קיץ" (1913), הנס של קרל פלמלר (אנ') (1911), הקבצן של ריינהרד זורגה (אנ') (1917) ו"ג'ון גבריאל בורקמן" של הנריק איבסן (1917).
הדויטשס תיאטר של ריינהרדט הפך למרכז התיאטרון האקספרסיוניסטי הגרמני, ולכן שטרן עיצב תפאורות רבות בסגנון זה. מכיוון שהאסתטיקה העיצובית של שטרן נטתה לשלווה ולריאליזם, אולם זיווג זה לא תמיד הצליח. אולי יצירתו האקספרסיוניסטית הראויה לציון ביותר הייתה סרטו האילם "ווקסוורקס" משנת 1924 של פול לני (1924), עבורו עיצב את התלבושות. שטרן שיתף פעולה בשלב כלשהו כמעט עם כל במאי הקולנוע הגרמניים החשובים של התקופה, כולל פרידריך וילהלם מורנאו, ארנסט לוביטש, ריכרד אוסוולד (אנ'), קרל פרליך (אנ') וויליאם דיטרלה (אנ').
בשנת 1924 עבר שטרן לגרוסס שאושפילהאוס (אנ'), שם עיצב תפאורות למספר מופעים מוזיקליות ולמחזמר הפופולרי "פונדק הסוס הלבן" (1930). בסוף שנות העשרים החל שטרן לבלות זמן ניכר בלונדון, שם עיצב את הסטים לסרט של נואל קאוורד (1929) ול-Ever Green של ריצ'רד רוג'רס ולורנץ הארט (1930) העיצוב שלו הוגש לרופרט ד'אולי קארט עבור הסרטים "הגונדוליירים "ו"ילדי המשמר", המכילות איכויות עיצוב מסורתיות רבות, השונות מהמוניטין שלו לאקספרסיוניזם, אך הן לא הוכנסו להפקה (הציורים עדיין קיימים).
כאשר המפלגה הנאצית תפסה את השלטון בגרמניה בשנת 1933, היה שטרן בפריז והשתתף בהופעה של "הפונדק הלבן". הוא נשאר בעיר זמן מה ואז התיישב לצמיתות בלונדון בשנת 1934.
במשך כל חייו שיתף פעולה בעיקר עם סופרים בריטים בתיאטרון סבוי, בתיאטרון אלדוויץ' ובתיאטרון אדלפי. הוא גם עיצב את התצוגות עבור סלפרידג'ס לכבוד הכתרתו של המלך ג'ורג' השישי ושיתף פעולה עם דונלד ולפיט בכמה הפקות של שייקספיר במהלך מלחמת העולם השנייה.
לשטרן הוענק קצבה על ידי ג'ורג' השישי והוא מת בלונדון.
הערות שוליים

↑  My Life, my Stage. London o. J. Ins Deutsche übersetzt unter dem Titel Ernst Stern, Bühnenbildner bei Max Reinhardt. Henschel, Berlin 1955.
↑  . In: Hans Vollmer (Hrsg.): Band 4: Q–U. E. A. Seemann, Leipzig 1958, S. 358–359.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007275105105171  PLWABN: 9810689033605606  BIBSYS: 90227354  BnF: cb146581109 (data)  CiNii: DA0602123X  GND: 118753614  ICCU: RAVV490039  ISNI: 0000 0001 0956 4986  LCCN: n83180242  LNB: 000288699  NKC: xx0024261  NLA: 35734646  NSK: 000318264  NTA: 07039069X  RERO: 02-A003863561  RKD: 75108  SUDOC: 179469703  Trove: 1063343  ULAN: 500041697  VIAF: 15565110   WorldCat (עם VIAF): 15565110
יב

| --- | --- |

הנילומטר מכיוון הנהר
 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  נהר הנילוס
 קואורדינטות:  24°05′00″N 32°53′00″E﻿ / ﻿24.083333°N 32.883333°E﻿ / 24.083333; 32.883333
 נתונים מדיניים
 מדינה:  מצרים מצרים
 אזור זמן:  UTC +2
  (למפת מצרים מוגדלת) קהיר אלכסנדריה אל-עריש אסואן אסמאעיליה לוקסור שארם א-שייח'  סואץ סיווה ישראל ירדן סודאן ערב הסעודית  ל ו ב  הים התיכון הים האדוםיב(למפת מצרים רגילה) קהיר אלכסנדריה אל-עריש אסואן אסמאעיליה לוקסור שארם א-שייח'  סואץ סיווה ישראל ירדן סודאן ערב הסעודית  ל ו ב  הים התיכון הים האדוםיב
 
מוזיאון אסואן באי יב והנילומטר למטה משמאל
הנילומטר במקדש סטיס
מלון באי
תצפית לעבר דרום האי
גדת האי המערבית
יֵב (מקופטית: Ⲓⲏⲃ או Ⲉⲓⲏⲃ; בערבית: إلفنتين, אִלְפַנְתִין, מיוונית: Ἐλεφαντίνη, אֱלֶפַנְטִינֵה - אי הפילים) הוא אי בנהר הנילוס באזור אסואן בדרומה של מצרים. כיום האי הוא חלק מהעיר אסואן. משמעות שמו היווני של האי "אלפנטינה" היא "אי הפילים", וזאת על-שום הסלעים דמויי-הפילים הנראים בו, או בשל סחר השנהב שהתנהל במקום. גם השם יב בשפת המקום משמעותו "פיל"; ומכאן גם המלה העברית "שנהב", שן של הב. אורך האי כ-1,200 מטר מצפון לדרום וכ-400 מטר לרוחב בנקודה הרחבה ביותר.
מצרים העתיקה

האי, שנודע בשם אַבּוּ או יֵבּוּ, עמד בגבול בין מצרים ונוביה. הוא היווה נקודת הגנה מצוינת לעיר ומיקומו עשהו נקודת מסחר טבעית לסחר בנהר. הגבול היה קרוב לחוג הסרטן, הנקודה הצפונית ביותר בה השמש יכולה להופיע בדיוק באמצע השמים בצהרי היום (נקודת היפוך).
אלפנטין היה מבצר שעמד לפני האשד הראשון בנילוס. בתקופת הביניים השנייה (1650 - 1550 לפני הספירה), המבצר סימן את הגבול הדרומי של מצרים.
לפי המיתולוגיה המצרית, כאן היה מעונו של ח'נום, אל האשדים בעל ראש האייל, ששמר וריסן את מימי הנילוס ממערות מתחת לאי. הסגידה לאל כאן הייתה חלק משילוש מקודש בפנתיאון המצרי. ה"שילוש האלפנטיני" כלל גם את סטיס (אנ') ובתה ענקת, שתיהן נשותיו של ח'נום. סטיס נסגדה עוד מתקופות קדומות כאלת מלחמה וכמגינה של אזור אסטרטגי זה של מצרים. כשהתייחסו אליה כאל אלת הפיריון, היא האנישה את השפיעה הנדיבה של הנילוס שזוהתה כבתה אנוכיס. הפולחן של סטיס החל בעיר העתיקה סוונט (היום אסואן). מאוחר יותר כשהשילוש נוצר, ח'נום זוהה כבן זוגה, ולכן כאביה של אנוכיס. תפקידו במיתולוגיה השתנה מאוחר יותר ואל אחר תפס את תפקידיו בנהר. בזמן ההוא, תפקידו כקדר איפשר לו לתפקד כיוצר גוף האדם.
המקדש

קיימות עדויות של מקדש המוקדש לח'נום על האי מתקופות מוקדמות עד השושלת השלישית. רוב הקצה הדרומי של האי מכיל שרידים של מקדש שלו מאוחר יותר. המקדש נבנה כולו מחדש בתקופה מאוחרת בזמן השושלת ה-31, רגע לפני השלטון הזר של תקופת היוונים-רומאים. היוונים יסדו את בית תלמי לאורך 300 שנות שלטונם על מצרים (305 עד 30 לפני הספירה), ושמרו על מנהגים דתיים ומסורות עבר, לעיתים בזיהוים את האלים המצריים עם האלים שלהם עצמם. מצרים הפכה לחלק מהאימפריה הרומית ומסורותיה ודתה נשמרו בצד תרבויות שונות עד ל-600 לספירה.
בזמן עבר, האי שימש גם כמחצבה חשובה בספקו אבני גרניט לכל רחבי מצרים לבניית מבנים ואנדרטאות.
חפירות ארכאולוגיות מתמשכות של המכון הגרמני לארכאולוגיה באזור חשף ממצאים רבים שכעת מוצגים במוזיאון על האי, כולל מומיה של אייל של ח'נום. חפצים המתוארכים עד לתקופת טרום השושלות נמצאו אף הם על האי.
ההריסות העתיקות ביותר שעדיין עומדות על האי הם של פירמידת מדרגות מגרניט מתקופת השושלת השלישית ומקדש קטן, שנבנה עבור נומארך מקומי מהשושלת השישית בשם חֵקַיִבּ. יב הייתה בירת המחוז (נום) Ta-Seti, אחד מ-42 מחוזות שהרכיבו את מצרים העתיקה מתקופת הממלכה הישנה ועד לתקופה הרומאית.
לפני 1822, היו מקדשים לתחותמס השלישי ואמנחותפ השלישי והם נהרסו בידי השלטון העות'מאני. שני המקדשים היו שלמים יחסית עד להרס המכוון.
לוח שנה אלפנטיני

לוח שנה נדיר, הידוע בשם לוח השנה האלפנטיני של חפצים ומתוארך לתקופת תחותמס השלישי, התגלה על האי. כמו כן יש באי את אחד הנילומטרים העתיקים במצרים, שנבנה לאחרונה בתקופה הרומאית והיה עדיין בשימוש עד למאה ה-19. 90 מדרגות שירדו אל הנהר סומנו בספרות הודיות-ערביות, בספרות רומיות ובמספרים הירוגליפים. כתובות שנחרתו עמוק בסלע בתקופת השושלת ה-17 יכולות להיראות סמוך לפני המים.
יהודים ביב

ביב התקיימה בסוף תקופת בית ראשון ובתקופת האימפריה הפרסית מושבה של שכירי חרב יהודים, שתפקידם היה לשמור על גבולה הדרומי של מצרים בעבור ממלכת פרס בראשות כנבוזי המלך, ולפני כן בעבור השלטון המצרי במקום. ככל הנראה היהודים התיישבו במקום כמה עשרות שנים לפני חורבן הבית הראשון, ושהו שם עד סוף שלטון ממלכת פרס באזור. ייתכן שיהודים הגיעו ליב בעקבות חורבן ממלכת ישראל ב-722 לפנה"ס, וזאת על פי נבואת הגאולה של הנביא ישעיהו: וְהָיָה בַּיּוֹם הַהוּא יוֹסִיף אֲדֹנָי שֵׁנִית יָדוֹ לִקְנוֹת אֶת-שְׁאָר עַמּוֹ אֲשֶׁר יִשָּׁאֵר מֵאַשּׁוּר וּמִמִּצְרַיִם וּמִפַּתְרוֹס וּמִכּוּשׁ וּמֵעֵילָם וּמִשִּׁנְעָר וּמֵחֲמָת וּמֵאִיֵּי הַיָּם (פרק י"א, פסוק י"א). האל המצרי של יב היה ח'נום - אל בדמות אייל, שמזכיר את עגל הזהב של ירבעם בבית אל (המקדש הישראלי שנזכר בפפירוסים של יב). נראה כי יהודי יב עבדו גם ל'מלכת השמים' (אשרה) כפי שמוזכר בנבואת ירמיהו פרק מ"ד.
היהודים הושפעו מהסביבה הנוכרית סביבם. הם קיימו חיי קהילה ייחודיים, עסקו במסחר, נשאו נשים שבחלקן היו נוכריות, חגגו חגים יהודיים ובעיקר הקפידו על חג הפסח. הם החליפו תכתובות עם השלטון הפרסי ועם הקהילה היהודית שבארץ ישראל, אם כי במשך תקופה מסוימת שרר מתח בין שתי הקהילות משום שבני קהילת יב בנו מקדש באי. בשל הקמת מקדש זה היו גם כמה סכסוכים עם הקהילה המצרית המקומית, שהקימה גם היא מקדש לאל המצרי ח'נום, שנחשב אחראי לעליית מי הנילוס. בשנת 410 לפנה"ס, באחד הסכסוכים האלה החריבו המצרים את המקדש היהודי, והקהילה היהודית נאלצה לשקם את המקום.
לפי המסורת המסופרת בקרב הכנסייה האורתודוקסית האתיופית בימי מנשה מלך יהודה, בנו של חזקיהו, הוברח ארון הברית מבית המקדש למצרים, למקום הנקרא באר הנשמות ומשם נלקח לאי יב. לפי המסורת, כיום הוא מוחזק בכנסיית גבירתנו מרים מציון בעיר אקסום שבאתיופיה, אך רק הכומר הראשי של הכנסייה מורשה לראות אותו.
ככל הנראה היהודים חיו באי עד סוף השלטון הפרסי במקום, ולאחר מכן השתלבו בקהילה היהודית באלכסנדריה[דרוש מקור]. לפי השערה אחרת מקורה של יהדות אתיופיה הוא בקהילה היהודית מימי הבית הראשון ביב.
רק מעט ידוע על הקהילה במקום, ומה שידוע לנו נודע בעיקר מתוך מכתבי יב, הכוללים כארבעים פפירוסים, כעשר מגילות קלף וכשלוש מאות אוסטרקונים (מכתבים הכתובים על-גבי שברי חרס), שהתגלו במקום במאה ה-19.
כתבים אלה כתובים בניב ארמי דרומי המיוחד למקום. רוב הכתבים עוסקים בעניינים כלכליים וחברתיים ומיעוטם דן בענייני דת של הקהילה.
נילומטר

ישנם שני נילומטרים על האי. המפורסם יותר הוא נילומטר מסדרון המקושר למקדש של סטיס, עם מדרגות אבן היורדות בתוך המסדרון. ישנם סימונים וסמלים רבים על שני קירות הנילומטר למדידת גובה פני המים של הנילוס. הנילומטר השני הוא אגן מרובע הממוקם בקצה הדרומי של האי, סמוך למקדש של ח'נום ממול למלון המודרני "Old Cataract". הוא כנראה המוקדם יותר בין השניים. אחד מהנילומטרים מוזכר אצל סטרבו, היסטוריון יווני, אך לא ברור איזה מהם.
מקורות רבים טוענים שמיקום המעשיה "הבאר של ארטוסתנס", המפורסמת בשל חישוב היקף כדור הארץ בידי ארטוסתנס, היה על האי. סטרבו אמנם מזכיר שהייתה באר ספציפית ששימשה לתצפיות ושסיין נמצאת על חוג הסרטן, אך האזכור הוא של באר בסיין (אסואן) ולא על אלפנטין. אף אחד מהנילומטרים גם לא מתאים לתפקיד זה, ובכל מקרה נראה שהבאר בסיין אבדה.
בנוסף לאתר הארכאולוגי, היום האי כולל את מוזיאון אסואן בדרום האי, שלושה כפרים נובים במרכז, ומלון מפואר בצפון האי במורד הזרם.
ראו גם

מקדש יב
מכתבי יב
לוקסור
הערות שוליים

↑  Ian Shaw (ed), Oxford History of Ancient Egypt, New York, 2000, page 206
↑  אהרן זאב אשכולי, ספר הפלשים - יהודי חבש תרבותם ומסורותיהם, עמ' 199
↑  P. G. P. Meyboom (1994). The Nile Mosaic of Palestrina: Early Evidence of Egyptian Religion in Italy. BRILL. p. 52. ISBN 9004101373.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007540851105171  BnF: cb119341670 (data)  GND: 4014421-5  LCCN: sh85042530  VIAF: 315127893   WorldCat (עם VIAF): 315127893
סדאן

ערך זה עוסק בעיר בצרפת. אם התכוונתם לצורת מרכב רכב, ראו .
| --- | --- |
סמל סדאןסמל סדאן

נוף סדאן
 מדינה:  צרפת צרפת
 חבל:  גראנד אסט
 מחוז:  ארדן
 ראש העיר:  דומיניק בילודל (מ-2001)
 תאריך ייסוד:  1424
 שטח:  16.28 קמ"ר
 גובה:  157 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  16,727 (1 בינואר 2022)
  ‑ צפיפות:  1,262 נפש לקמ"ר (1999)
 קואורדינטות:  49°42′07″N 4°56′25″E﻿ / ﻿49.701944444444°N 4.9402777777778°E﻿ / 49.701944444444; 4.9402777777778 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.sedan.fr
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת צרפת מוגדלת) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי סדאן(למפת צרפת רגילה) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי סדאן(למפת גראנד אסט רגילה) שטרסבורג מילוז מץ נאנסי אפינאל ורדן שאלון-אן שמפאן  ריימס שרלוויל מזייר  טרואה שומון בורגון-פראנש-קונטה א. דה פ.  או-דה פראנס  בלגיה לוקס. גרמניה שווייץסדאן(למפת גראנד אסט מוגדלת) שטרסבורג מילוז מץ נאנסי אפינאל ורדן שאלון-אן שמפאן  ריימס שרלוויל מזייר  טרואה שומון בורגון-פראנש-קונטה איל דה פראנס  או-דה פראנס  בלגיה לוקסמבורג גרמניה שווייץסדאן  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
סדאן (בצרפתית: Sedan) היא עיר וקומונה בצפון צרפת, בחבל גראנד אסט. היא ממוקמת בסמיכות לגבול בלגיה על גדת הנהר מז, ומשמשת כנקודה אסטרטגית לחציית הנהר. בשל מיקום זה היוו העיר וסביבתה זירת קרבות לאורך הדורות. אוכלוסיית העיר כיום מונה כ-20,000 נפש, והיא משמשת כמושב 3 נפות מקומיות.
היסטוריה

העיר סדאן החלה להתפתח סביב טירת סדאן שנבנתה בעיקול הנהר מז, החל מ-1424. במאה ה-16 הוכרה סדאן כנסיכות ריבונית של למשפחת האצולה לה טור ד'אוברן, שקבעה את דת הנסיכות כפרוטסטנטית. ככזו, שימשה סדאן עיר מקלט לפליטים פרוטסטנטים בעת מלחמות הדת בצרפת במהלך המחצית השנייה של המאה ה-16. בין הפרוטסטנטים שנהרו לעיר היו משכילים ואנשי מקצוע מיומנים בתחומים רבים, שתרמו לפריחתה הכלכלית והתרבותית של העיר והיא נודעה כמרכז משגשג של אומנות. 1641 הצליחה הנסיכות, בעזרת סיוע מן האימפריה הרומית הקדושה, להביס את הכוחות הצרפתים בקרב לה מארפאה (Bataille de la Marfée), אך בעקבות זאת החל מצור צרפתי על העיר שהסתיים באובדן עצמאותה של הנסיכות והעברתה לשלטון צרפתי ב-1642. תחת השלטון הצרפתי נמשך שגשוגה הכלכלי של סדאן, והיא נודעה בעיקר בתעשיית הבדים שלה שהיוותה את מרכז כלכלתה עד המאה ה-19.
במלחמת צרפת–פרוסיה (1870-1871) התנהל בסביבת העיר קרב סדאן קרב בין גייסות הקיסרות הצרפתית של נפוליאון השלישי לבין פרוסיה (גרמניה לעתיד), בנוכחות הקיסר נפוליאון השלישי. הקרב החל ב-1 בספטמבר 1870. 135,000 החיילים הצרפתים, בפיקודו של המצביא פטריס דה מק-מהון, אוגפו וכותרו על ידי 220,000 החיילים הפרוסיים בפיקודו של הלמוט פון מולטקה הזקן. מפקדתו של מק-מהון נפגעה במהלך הקרבות, והוא עצמו נפצע, דבר שהקשה על ניהול המערכה הצרפתית. הצרפתים ניסו לפרוץ את המצור מספר פעמים, אך נכשלו. הגרמנים החלו לבסוף בהפצצה ארטילרית קשה על העיר, והביאו לכניעתם של הכוחות הצרפתיים בראשות הקיסר. אבדות הגרמנים היו כ-9,000 איש, לעומת 17,000 לצרפתים. נפילתו של נפוליאון השלישי סיימה את תקופת הקיסרות השנייה, והביאה להכרזת הרפובליקה הצרפתית השלישית. תבוסה זו לגרמניה החדשה (שהתאחדה בעקבות המלחמה) נחרטה בזיכרון הלאומי הצרפתי כעלבון צורב, והובילה ליריבות הגרמנית-צרפתית, שנמשכה במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה.
במלחמת העולם השנייה התנהל בעיר קרב בין גרמניה הנאצית לכוחות צרפת הרפובליקנית, בין ה-13 ל-15 במאי 1940. העיר הותקפה במפתיע משני צדיה, ושבירת מערך ההגנה הצרפתי ("קו מאז'ינו") פתחה את הדרך למרכז צרפת ולכיבושה המוחלט בידי גרמניה. בכך סבלו הצרפתים מתבוסה שנייה מידי גרמניה בדיוק במקום שבו נפל נפוליאון השלישי. הדבר תרם לתחושות מרמור כלפי שלטון וישי וגרמניה, ושיחק לידי התעמולה של כוחות "צרפת החופשית" בראשות הגנרל הגולה שארל דה גול ממקום מושבו שבלונדון.
טירת סדאן

אתר הביקור המוכר ביותר בסדאן הוא טירת סדאן, טירת המבצר הגדולה ביותר באירופה. הטירה משתרעת על שטח בנוי של 30,000 מ"ר על פני 7 מפלסים, והיא כיום השריד האחרון שנותר לביצורים המסיביים שהגנו על העיר.
ערים תאומות

גרמניה אייזנך, תורינגיה, גרמניה
ראו גם

בית הכנסת סדאן
אנדריי טרקובסקי

| --- | --- |

 לידה:  4 באפריל 1932 זאבראז'יה, ברה"מ 
 פטירה:  29 בדצמבר 1986 (בגיל 54) פריז, צרפת 
 מקום קבורה:  בית הקברות הרוסי סן-ז'נביאב-דה-בואה 
 שם לידה:  Andrei Arsenyevich Tarkovsky 
 מדינה:  ברית המועצות, צרפת, איטליה 
 תקופת הפעילות:  1958–1986 (כ־28 שנים) 
 מקום לימודים:  Institute of Oriental Studies of the Russian Academy of Sciences  המכון לקולנוע על שם גרסימוב 
 בן או בת זוג:  Irma Raush (אפריל 1957–יוני 1970)  Larisa Tarkovskaya (1970–29 בדצמבר 1986) 
 פרסים והוקרה:  פרס נשר הזהב (2002)  פרס פסטיבל הקולנוע בקאן לבמאי הטוב ביותר (1983)  פרס לנין (1990)  פרס אריה הזהב (1962)  גרנד פרי של פסטיבל קאן  פעיל מצטיין באמנויות  של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית של רוסיה  אמן העם של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית 
 פרופיל ב-IMDb
 
אנדריי ארסנביץ' טרקובסקי (ברוסית: Андре́й Арсе́ньевич Тарко́вский;‏ 4 באפריל 1932, מחוז איוואנובו, רוסיה הסובייטית, ברית המועצות – 28 בדצמבר 1986, פריז) היה במאי קולנוע רוסי עטור פרסים. סרטיו מרבים לעסוק בסוגיות פילוסופיות ומטפיזיות, והם בעלי סגנון קולנועי ייחודי, מובחן ומוקפד. הבמאי אינגמר ברגמן אמר עליו: "טרקובסקי הוא עבורי [הבמאי] הגדול ביותר, זה שהמציא שפה חדשה".
סרטים נבחרים

| שנה | סרט | בימוי | תסריט | עריכה | משחק |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1956 | The Killers | כן | כן |  | כן |
| 1958 | There Will Be No Leave Today | כן | כן |  | כן |
| 1960 | המכבש והכינור | כן | כן |  |  |
| 1962 | נעורי איבן | כן | כן |  |  |
| 1966 | אנדריי רובליוב | כן | כן |  |  |
| 1972 | סולאריס | כן | כן |  |  |
| 1974 | מראה | כן | כן |  | כן |
| 1979 | סטאלקר | כן | כן |  |  |
| 1983 | Nostalghia | כן | כן |  |  |
| 1986 | The Sacrifice | כן | כן | כן |  |
לקריאה נוספת

אנדריי טרקובסקי, לפסל את הזמן (עריכה מדעית: דני ורט), רמת השרון, אסיה, 2013.
רות נצר, "הקורבן הגואל - הקורבן של טרקובסקי", בתוך: נפש הקולנוע, רסלינג. 2014. עמ' 233-242
הערות שוליים

↑  The Sheila Variations
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007469451305171  PLWABN: 9810671373805606  BIBSYS: 90199360  BNC: 000240850  BNE: XX895839  BnF: cb122597943 (data)  CANTIC: a10162501  CiNii: DA01922305  GND: 118620835  ICCU: CFIV193632  ISNI: 0000 0001 2320 4450  LCCN: n78010232  LNB: 000064589  MusicBrainz: 3ac3ce3f-9724-4aa4-90ac-da12de4dcc38  NDL: 00475955  NKC: jn20000720298  NLA: 35812548  NLG: 84331  NLK: KAC201113481  NSK: 000035828  NTA: 072102829  RKD: 314692  RSL: 000083926  SELIBR: 212047  SNAC: w6kj42fs  SUDOC: 028243943  Trove: 1098979  ULAN: 500233097  VIAF: 34515002   WorldCat (עם VIAF): 34515002 
פסל של א. טרקובסקי
החקיקה בישראל

חוברת בקובץ "ספר החוקים"
החיים במדינת ישראל מוסדרים במידה רבה באמצעות חוקים. על פי שיטת המשפט בישראל מאז הקמת המדינה מחוקקת הכנסת את חוקיה, אך מערכת החוקים בישראל כוללת גם חוקים שמקורם בשלטון המנדט הבריטי בארץ ישראל, ובמידה מצומצמת גם חקיקה שמקורה עוד בשלטון העות'מאני. כיום יש בישראל יותר מ-1,000 חוקים תקפים. בישראל אין חוקה אך הכנסת חוקקה חוקי יסוד.