stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיזוג אוויר
קירור ברוח

לפני המצאת המזגן המודרני, נעשה שימוש באדריכלות ייעודית עבור קירור מבנים באזורים חמים ויבשים.
דוגמה לכך היא מגדל רוח, ארובה חיצונית צמודה למבנה אשר מקורה באיראן.
השימוש באלמנטים אדריכליים לקירור מבנים הוזנח על ידי האדריכלות המודרנית, משיקולים של יעילות ופשטות עבודה, אולם בשנים האחרונות יש עניין מחודש בהטמעת שיטות לאוורור בניינים מודרניים, לטובת הגברת האוורור וחסכון בחשמל.
מאחר שאופן הפעולה תלוי באקלים ותנאים מקומיים, לא כל השיטות מתאימות בכל מקום, ויש להתאים את התכנון לגאוגרפיה.
ראו גם

קירור
הסקה מרכזית
מקרר
המקרר של איינשטיין
הערות שוליים

↑  Hydrochlorofluorocarbon Refrigerant - an overview | ScienceDirect Topics, www.sciencedirect.com
↑  דייויד סלע, מתחילים חיפושי הנפט, באתר ישראל היום, 29 במרץ 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4120572-8  NKC: ph114912 
מבט מבחוץ על מערכת מיזוג אוויר ביתית, שהייתה נפוצה ברביע השלישי של המאה ה-20 בישראל, ועודנה נפוצה בארצות הברית. מערכות אלו היו ממוקמות לעיתים תכופות בתוך חור מלבני בקיר חיצוני (כפי שהיה נהוג בישראל) או בתוך חלון (כפי שנהוג בארצות הברית), ואז נחסך הצורך לפתוח פתח בקיר. על כן, וגם כדי להבדיל ממערכות מיזוג אחרות, כונו מזגן חלון (באנגלית: Window air conditioner).
מזגן חלון, כפי שהוא נראה בתוך הבית.
1 - מעבה, 2 - שסתום התפשטות, 3 - מאייד, 4 - מדחס
יחידה חיצונית של מזגן שעובד על חימום בתנאי קפיאה.
מצנן אוויר מתועל בארצות הברית
Hymn: Sarah Brightman in Concert

Hymn: Sarah Brightman In Concert הוא סיבוב הופעות של הזמרת-יוצרת האנגלייה שרה ברייטמן, אשר נועד לקדם את אלבום האולפן השנים עשר, Hymn. סיבוב ההופעות החל ב-24 בנובמבר 2018, והיה עתיד להסתיים ב-9 ביולי 2020, בהופעה שהייתה צריכה להיות בתל אביב-יפו, ישראל. ההופעות בוטלו בעקבות מגפת הקורונה.
סיבוב הופעות זה חולק לארבעה חלקים, תוך שהתקיים באמריקה הלטינית, אמריקה הצפונית, אסיה ואירופה.
רשימת השירים

להלן רשימת השירים אשר בוצעו במהלך סיבוב ההופעות:
מערכה ראשונה
"Gothica"
"Fleurs du Mal"
"Stranger in Paradise"
"Carpe diem" (בשיתוף מריו פרנגוליס בשנת 2018 \ וינסנט ניקלו בשנת 2019)
"Sometimes I Dream" (קטע סולו בביצוע מריו פרנגוליס בשנת 2018)
"Ameno" (קטע סולו בביצוע וינסנט ניקלו בשנת 2019)
"Anytime, Anywhere"
"Gia Nel Seno"
"Hijo de la Luna"
"Follow Me"
"Misere Mei"
"Figlio Perduto"
"Who Wants to Live Forever"
"Tu Che M'Hai Preso Il Cuor"
"La Wally" (לא בוצע בשנת 2018)
"Miracle"
מערכה שנייה
"Hymn Overture"
"Hymn"
"Sogni" (בשיתוף מריו פרנגוליס בשנת 2018 \ וינסנט ניקלו בשנת 2019)
"Better Is One Day"
"Canto Per Noi"
"Pie Jesu" (בשיתוף נרקיס יוסטין יאנאו)
"Caruso" (קטע סולו בביצוע נרקיס יוסטין יאנאו)
"Fly to Paradise"
"Time to Say Goodbye"
"Masquerade Overture"
"The Phantom of the Opera" (בשיתוף מריו פרנגוליס בשנת 2018 \ וינסנט ניקלו בשנת 2019)
"Running"
הדרן
"Deliver Me"
"Ave Maria"
"Sky and Sands" (בוצע בשנת 2018 בלבד)
"A Question of Honour"
מדרשת הר הרצל

| --- | --- |

הכניסה אל מרכז הרצל בשביל העולה אל רחבת הר הרצל וחלקת גדולי האומה
 מוזיאון
 תקופת הפעילות:  2013–הווה (כ־12 שנים)
 מיקום
 מיקום:  רחוב הזיכרון בהר הרצל, ירושלים
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  31°46′19.30″N 35°10′51.06″E﻿ / ﻿31.7720278°N 35.1808500°E﻿ / 31.7720278; 35.1808500
 www.herzl.org.il
 he
 
מדרשת הר הרצל (שם רשמי: המרכז החינוכי ע"ש סטלה ואלכסנדר מרגוליס או בשם הקצר: מרכז הרצל) היא המכון הלאומי ללימודי ציונות שהוקם על ידי ההסתדרות הציונית העולמית בהר הרצל בירושלים במטרה ללמד בני נוער את ערכי הציונות והתנועה הציונית. המדרשה מופקדת גם על מוזיאון הרצל הסמוך ונמצאת בשביל העולה אל רחבת הר הרצל ואל חלקת גדולי האומה, בצידה השני ממוקם הבניין ברחוב הזיכרון המוביל אל "מוזיאון יד ושם".
מדרשת הר הרצל הוקמה במקור במבנה המשמש כיום את מוזיאון הרצל ונקראה בעבר: "מדרשת הר הרצל ע"ש ד"ר אריה צימוקי". בשנת 2003 נהרס הבניין בחלקו לצורך שיפוצים והקמת המוזיאון שהחליף את "חדר הרצל המשוחזר" ששכן במבנה. בשנת 2013 עברה המדרשה אל בניין חדש שהוקם בסמוך אל מוזיאון הרצל בשביל העולה אל חלקת גדולי האומה ואל "גן האומות" ועל הכביש המוביל אל מוזיאון יד ושם מצדו השני. בכניסה אל הבניין ישנו גן זיכרון קטן בשם "גן נורמן" לזכרו של סטפן תאודור נורמן, נכדו של הרצל שהתאבד בארצות הברית ונקבר בחלקת ראשי ההסתדרות הציונית העולמית ומשפחת הרצל הסמוכה.
המבנה תוכנן על ידי האדריכלים יעקב ויואב מולכו בעלות של 16.5 מיליון שקל ומצויים בו מרכז הדרכה, אודיטוריום, ואולם תצוגה ממוחשב. מדרשת הרצל ביחד עם מוזיאון הרצל הסמוך מהווים את קמפוס מרכז הרצל שמוקם במטרה להנציח את פועלו ורעיונו של הרצל.
גלריה

בניין המרכז החינוכי בהר הרצל
גן הזיכרון לנורמן הרצל
מייסון אסדי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  7 בנובמבר 1963 דיר אל-אסד
 פטירה:  29 ביוני 2023  (בגיל 59) חיפה
 מדינה:  מדינה פלסטינית, ישראל 
 לאום:  פלסטיני
 עיסוק:  סופרת
 מקום לימודים:  אוניברסיטת חיפה, אוניברסיטת קלארק, אוניברסיטת תל אביב, אוניברסיטת חיפה 
 שפות היצירה:  ערבית
 תחום כתיבה:  ספרות
 סוגה:  סיפור קצר, ספרות ילדים
 נושאי כתיבה:  שאלות הקשורות לחינוך, לחיי מעמד העובדים בחברה, לפליטים הפלסטינים, לנשים, ועוד.
 יצירות בולטות:  מעשיות בתי הקפה, האם הילדים יודעים, משלוח תקווה
 תקופת הפעילות:  עד ל-2023
 מספר צאצאים:  2 
 
מייסון אסדי (בערבית: ميسون أسدي, תעתיק: מיסון אסדי; 7 בנובמבר 1963 – 29 ביוני 2023) הייתה סופרת ערבית־פלסטינית אזרחית ישראל, ילידת דיר אל-אסד, תושבת חיפה.
אסדי כתבה כ־30 ספרי ילדים, לצד מספר אסופות סיפורים למבוגרים, שחלקם תורגמו לעברית ולאנגלית. בדצמבר 2022, קובץ הסיפורים שחיברה, "עם התנצלות לציבור", היה אחד משלושת הזוכים בקטגוריית אוספים בפרס 'מָנְף' לספרות הערבית.
אסדי הייתה גם עובדת סוציאלית ועבדה לפרנסתה בעמותת אקים. יחד עם בן זוגה, האמן אוסאמה מסרי, ייסדה את התיאטרון הראשון של שחקנים בעלי מוגבלות שכלית התפתחותית. במקביל כתבה בעיתון אל־איתיחאד.
הערות שוליים

↑  מערכת האתר, أسماء الفائزين في جائزة منف للآداب العربية بدورتها الخامسة, bukja.net, ‏15 במאי 2023
↑  שירין פלאח סעב, אוסאמה מסרי: "לחברה הערבית מגיע לצחוק — זה לא מסר חשוב?", באתר הארץ, ‏11 ביוני 2023
↑  שחר בן־חורין, מייסון אסדי (1963–2023), באתר מאבק סוציאליסטי, ‏8 ביולי 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310094505171  ISNI: 0000 0004 0182 7878  LCCN: no2013021244  VIAF: 296115340   WorldCat (עם VIAF): 296115340 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים ובנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ברייני בייבי

| --- | --- |

 שיר הנושא:  מנגינת מנצנץ כוכב קטן בפסנתר
 סוגה:  פעוטות, חינוך, מילים ראשונות
 מדבבים:  ליז רפאל הלגסן ולרי יואי ססיליה גונזלס לינדל ברבר מיירין פררה
 מדבבים בעברית:  נורית בנאי קורן
 ארץ מקור:  בריטניה בריטניה
 שפות:  אנגלית (דובב למספר שפות ביניהן עברית)
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  32
 הפקה
 מפיק:  דניס פודורוק (אחראי) מרסייה מ. גרימסלי (בכירה)
 מפיקים בפועל:  לורי מיוריאל
 חברת הפקה:  Small Fry Production The Brainy Baby Company
 עורכים:  בריאן רובינסון (בכיר) ביל בוואן מרק פרמר צ'אק טרוסינו
 צלמים:  בריאן רובינסון מרק פרמר ג'וש פדורוק
 מוזיקה:  אריק גרנט בנט גרג קנרד טוי טיונס קידסאפ בע"מ
 שידור
 רשת שידור:  Smile BabyFirstTV ערוץ בייבי (חו"ל)
 רשת שידור בישראל:  ערוץ בייבי
 תקופת שידור בישראל:  2003 – 2009
ברייני בייבי (באנגלית: Brainy Baby) היא סדרת סרטונים חינוכיים בריטית של Small Fry Productions שנוצרה בשנת 1999, מאוחר יותר שוחרר על ידי The Brainy Baby Company בשנת 2002. בישראל הסדרה שודרה בערוץ בייבי החל משנת 2003 (מאז יום הקמתו) והופק באולפני נ.ל.ס.
תקציר

סדרת ברייני בייבי מציגה ילדים ופעוטות ממוצא אתני מגוונים באינטראקציה עם בעלי חיים וצעצועים, מעורבבים עם מוזיקה מקורית תוססת, שירים לתינוקות וקלאסיקה אינסטרומנטלית. הסדרה מציגה אבני יסוד לחינוך, כמו אותיות, צורות, חיות, אמנות ומוזיקה בסביבה מהנה ומרתקת.
ספריית הקלטות שדובבו לעברית

המוח הימני
המוח השמאלי
סדרת 123
צבעים וצורות
חיות
אומנות
מוזיקה
לצחוק וללמוד
סדרת קוקו
לדבר עם הידיים
השירים של ברייני בייבי שתורגמו לעברית

Old MacDonald (לדוד משה) - מתוך הפרק: חיות
Name your shapes (תן שם לצורות שלך) - מתוך הפרק: צבעים וצורות
Counting to 20 (לספור עד 20) - מתוך הפרק: סדרת 123
Art (אומנות) - מתוך הפרק: אומנות
Crazy colors (צבעים משגעים) - מתוך הפרק: צבעים וצורות
Music (מוזיקה) - מתוך הפרק: מוזיקה
כמה מהשירים אפילו היו בשידורי שירים ראשונים שבערוץ בייבי.
אותות ופרסים

"ברייני בייבי" קיבלה פרסים ותשבחות רבים, כולל אישור מועצת ההורים, אישור מ-Kid's First!, גושפנקא של קרן דאב, פרס סרטוני הווידאו הטובים ביותר לילדים של ד"ר טוי, פרס 1-00 למוצרי הילדים הטובים ביותר של ד"ר טוי, ופרס מגזין LifeWorks "Real Life".
הערות שוליים

↑  Contributors to BabyFirstTV Wiki, Brainy Baby, Fandom, Inc.
↑  אורן פרסיקו, ‏קופסה שחורה, באתר גלובס, 18 באוקטובר 2006
ריטה בהופעה

ריטה בהופעה הוא סיבוב הופעות הראשון של הזמרת-יוצרת הישראלית ריטה, אשר נועד לקדם את האלבומים "ריטה" ו"ימי התום" והתקיים ברחבי ישראל. המופע עלה בשנת 1988 והסתיים בשנת 1992, הוא נמשך שלוש וחצי שנים וכלל למעלה מ-400 הופעות.
סיבוב ההופעות נבחר למופע השנה של שנת 1988.
רשימת השירים

זוהי רשימה חלקית של השירים שבוצעו בהופעה:
הנסיכה והרוח
הכניסיני תחת כנפך
שביל הבריחה
אני חיה לי מיום ליום
לקבל ולתת
עבד של הזמן
נוצה ברוח
מחול מטורף
הפקה

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  לואי להב - מפיק מוזיקלי |  משה לוי - עיבוד מוזיקלי |  נאור דיין - גיטרה חשמלית |  אלון הלל - תופים, כלי הקשה |  בנצי גפני - גיטרה בס |  עודד גרא - תלבושות |  |  |
סינגל ווידאו קליפ

השיר "מחול מטורף" הוקלט במהלך סיבוב ההופעות ויצא לאור כסינגל ומלווה בוידאו קליפ.
ביקורות

המופע זכה לביקורות חיוביות, אחת מהביקורות הגיע מצד עירית לינור: "ההופעה של ריטה ממחישה באופן חד וחלק שבגרונה מצוי הקול הטוב ביותר בארץ, יחד עם איכות ביצוע נקייה מזיופים, הרבה תיאבון לקהל, יכולת פיזית וקולית להחזיק על כתפיה הופעה ארוכה ופוטנציאל...במלואו".
ביקורת חיובית נוספת הגיעה מצד יוסי חרסונסקי: "ריטה...זועקת רגשות ובסערתם אתה מאבד לעיתים את העיקר ונפעם מעצם ההבעה והנוכחות שלה...ריטה פשוט גדולה. מתעלה על עצמה בביצועים שעולים ביופיים ובעוצמתם על אלה שבתקליטיה...ריטה מביאה קודם כל את עצמה בביצועים מרגשים, בטונים בלעדיים, מרוכזת בתוך עצמה ולפתע פורשת כנפיה לתוך הקהל כנוצה קלילה. גם ב"הבעת היתר" שלה יש יופי חד-פעמי, היא הופכת כמעט כל טקסט למיני-מחזמר פרטי".
ביקורת חיובית נוספת הגיעה מצד אסי ציון: "הקהל עמד על הרגליים. וכך זה נמשך כמעט שלוש שעות רצופות. כולם שרו ורקדו איתה, ילדים ומבוגרים. בהמשך, כשהורידה את הז'קט הארוך ועינטזה על הבמה, בחולצה מעטפת מנוקדת, הקהל נכנס להילוך גבוה. וריטה נתנה את כולה".
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדי עשור (1980-89)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי עשור (1980-89)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי עשור (1980-89)> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | — |
|  ישראל | מעריב | 1 |
כפר הרי"ף

| --- | --- |
בית העם בכפר הרי"ף
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: הדרום
מועצה אזורית: יואב
גובה ממוצע: ‎70 מטר
תאריך ייסוד: 1956
תנועה מיישבת: האיחוד החקלאי
סוג יישוב: מושב
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2023
  - אוכלוסייה: 838 תושבים
    - מתוכם, תושבי ישראל: 830 תושבי ישראל
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת השפלה מוגדלת) כפר הרי"ף(למפת השפלה רגילה) כפר הרי"ף(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כפר הרי"ף(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כפר הרי"ף31°44′44″N 34°47′34″E﻿ / ﻿31.7456388911405°N 34.7927473831805°E﻿ / 31.7456388911405; 34.7927473831805  heמפת היישובים של מועצה אזורית יואב באדום - כפר הרי"ף בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 9 מתוך 10
http://kfarharif.com/  (הקישור אינו פעיל, 14 בספטמבר 2018)
כְּפַר הָרִי"ף הוא מושב בגבול השפלה ומישור החוף הדרומי, סמוך לקריית מלאכי וצומת מסמיה. שייך למועצה אזורית יואב והגדול ביישוביה. היישוב מחולק למושב וותיק ולהרחבה, אשר נבנתה בשנת 1998 והכפילה את מספר התושבים.
ממזרח למושב זורם נחל הרי"ף. בסביבתו מספר בארות קדומות ויער חרובית.
אופיו של המושב הוא חילוני ומרבית תושביו עוסקים בעבודות חוץ ובודדים ממשיכים לנהל משק חקלאי. בין הענפים המרכזיים: מטעים, כרמים, פרדסים, שלחין, פרחים ולולים. שייך ארגונית לתנועת "האיחוד החקלאי". בשטחי הכפר נמצאת תחנת הרכבת קריית מלאכי – יואב.
היסטוריה

כפר הרי"ף נוסד בשנת 1956 כמושב על אדמות הכפר הערבי מסמיה אלזע'ירה. המושב יועד לציונים אמידים ממרוקו, שרכשו את משקיהם וזכו בתנאי דיור משופרים. כפר הרי"ף קרוי על שמו של הרב יצחק אלפסי, מחשובי הפוסקים בימי הביניים. מרבית העולים המקוריים בחרו לבסוף שלא לבוא או שעזבו, ואת מקומם תפסו עולים מפולין ומרוסיה, ניצולי שואה ברובם. חלקם הגיעו למושב בגיל מבוגר יחסית, וללא ידע בחקלאות. עם זאת, למרות הקושי והמחסור, טיפחו רובם משקים לתפארת בתוך שנים אחדות. המשברים של שנות ה-70 וה-80 אילצו את התושבים לתת מענה לירידה ברווחיות מגידולי השדה, לכן התאגדו באגודת רם, המאגדת כ-90% מהמשקים והופכת אותם ל"משק אחד גדול", וזאת כדי להתייעל ולחסוך באמצעי היצור, כגון כלים חקלאיים ועובדים.
היסטוריה > במאה ה-21

מספר התושבים גדל, מכיוון שאופיו הקהילתי, מיקומו האטרקטיבי וחזותו הנאה של המושב מושך אליו משפחות צעירות. במושב ישנה חשיבות רבה בשמירה על הסביבה: כל הצמחייה הנשתלת בו חסכונית במים, השדות מושקים בקולחין, לתאורה הציבורית מערכת חיסכון בחשמל, וקיימים בו שני אזורי מחזור מרכזיים.
מוסדות חינוכיים ותרבותיים

בכפר נמצאים מספר מוסדות חינוך שונים כמו: גני ילדים, צהרונים ומועדון לנוער (השייך לתנועת "האיחוד החקלאי"). בנוסף מצויים במושב גם מספר מוסדות לרווחת כלל התושבים כגון: בית עם, מרפאה, בית כנסת, צרכניה, ספריה, מגרשי ספורט וגני שעשועים.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף דצמבר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  נערכים לפתיחת תחנת הרכבת קריית מלאכי – יואב, באתר המועצה האזורית יואב
↑  כפר הרי"ף באתר המועצה האזורית יואב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007467850105171  VIAF: 316747183   WorldCat (עם VIAF): 316747183
יפן במשחקים האולימפיים

יפן השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת סטוקהולם (1912). היא נעדרה מאז רק משתי אולימפיאדות - באולימפיאדת לונדון (1948), הראשונה שנערכה לאחר מלחמת העולם השנייה, לא הורשתה להשתתף, ואת אולימפיאדת מוסקבה (1980) שהחרימה, בדומה למדינות מערביות נוספות, במחאה על הפלישה הסובייטית לאפגניסטן.
יפן היא המדינה הראשונה שאוכלוסייתה אינה ממוצא אירופאי, שהשיגה מדליה אולימפית: באנטוורפן 1920, ומדליית זהב אולימפית באמסטרדם 1928. במהלך השנים צברו הספורטאים היפנים 542 מדליות במשחקי הקיץ, מהן 189 מדליות זהב, ולאחר אולימפיאדת פריז (2024) היא מדורגת במקום ה-8 בטבלת המדליות של כל הזמנים. הענפים בהם התבלטו הספורטאים היפנים במיוחד הם ג'ודו (ענף בו היא מדורגת ראשונה בטבלת המדליות המצטברת, עם 96 מדליות, מהן 48 מדליות זהב), התעמלות (ענף בו היא מדורגת שלישית בטבלת המדליות המצטברת, אחרי ברית המועצות וארצות הברית, עם 103 מדליות, מהן 33 מדליות זהב), היאבקות (76 מדליות, מהן 37 מדליות זהב) ושחייה (83 מדליות, מהן 24 מדליות זהב).
באולימפיאדות החורף משתתפת יפן מאז האולימפיאדה השנייה, אולימפיאדת סנט מוריץ (1928). היא נעדרה מהן פעם אחת בלבד, כאשר לא הורשתה להשתתף באולימפיאדת סנט מוריץ (1948), הראשונה שנערכה לאחר מלחמת העולם השנייה. באולימפיאדות החורף צברו היפנים 76 מדליות, מהן 17 מדליות זהב. הענפים הבולטים הם החלקה מהירה עם 26 מדליות, בהן 5 זהב וקפיצות סקי עם 14 מדליות, מהן 4 מדליות זהב.
אירוח המשחקים

יפן אירחה את משחקי הקיץ פעם אחת ואת משחקי החורף פעמיים.
טוקיו הייתה אמורה לאחר את משחקי הקיץ ב-1940, אך ב-1938, לאחר שפרצה מלחמת סין–יפן השנייה, החליט הוועד האולימפי הבינלאומי לקיים את המשחקים בהלסינקי. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה בוטלו משחקים אלה לגמרי. היא הגישה את מועמדותה בשנית לאירוח המשחקים של 1960, אך דורגה במקום האחרון, אחרי רומא, לוזאן, דטרויט, בודפשט, בריסל ומקסיקו סיטי. ארבע שנים מאוחר יותר נזקקה לסיבוב הצבעה אחד בלבד כדי לגבור על דטרויט, וינה ובריסל, ולזכות באירוח המשחקים של 1964. במכרז לאירוח המשחקים ב-2016 דורגה במקום השלישי, אחרי ריו דה ז'ניירו ומדריד.
טוקיו נבחרה לארח את המשחקים האולימפיים גם ב-2020, לאחר שגברה על איסטנבול ומדריד. בכך, תהיה טוקיו לעיר החמישית שמארחת את המשחקים יותר מפעם אחת, אחרי פריז, לונדון, לוס אנג'לס ואתונה.
ערים יפניות נוספות שהגישו את מועמדותן לאירוח משחקי הקיץ היו נגויה, שהתמודדה על אירוח המשחקים ב-1988 והפסידה לסיאול, ואוסקה, שהתמודדה על אירוח המשחקים ב-2008, ודורגה במקום החמישי אחרי בייג'ינג, טורונטו, פריז ואיסטנבול.
בדומה למשחקי הקיץ, גם אולימפיאדת החורף הראשונה שהייתה אמורה להיערך על אדמת יפן בוטלה בסופו של דבר. אולימפיאדת החורף של 1940 הייתה אמורה להיערך בסאפורו, אך הועברה לסנט מוריץ ובסופו של דבר בוטלה לגמרי. היא הגישה את מועמדותה פעם נוספת, לאירוח אולימפיאדת החורף של 1968, אך דורגה במקום הרביעי אחרי גראנובל, קלגרי ולאהטי. ארבע שנים מאוחר יותר, נזקקה לסיבוב הצבעה אחד בלבד כדי לזכות באירוח, לאחר שהועדפה על פניהן של באנף, לאהטי וסולט לייק סיטי, ואירחה את אולימפיאדת החורף של 1972. בהמשך הגישה את מועמדותה פעם נוספת, לאירוח המשחקים של 1984, אך הפסידה לסרייבו על חודם של שלושה קולות.
האולימפיאדה השלישית שנערכה על אדמת יפן הייתה אולימפיאדת נאגנו (1998). נאגנו הועדפה על פניהן של סולט לייק סיטי, אסטרסונד, חאקה ואאוסטה.
היסטוריה > ההופעות הראשונות: 1912 עד 1924

הופעת הבכורה של יפן במשחקים האולימפיים הייתה צנועה למדי. שני אתלטים ייצגו אותה בסטוקהולם. אחד מהם, רץ המרתון שיזו קנקורי, הבחין במהלך הריצה במסיבת גן בה שתו הנוכחים מיץ תפוזים. קנקורי, שסבל מהחום, הצטרף למסובים, נשאר שם זמן מה, ולאחר מכן עלה על רכבת לסטוקהולם. מאחר שחש בושה על שלא סיים את המירוץ, עלה למחרת על ספינה מבלי להודיע לאיש. מבחינת הרשויות בשוודיה היה קנקורי בחזקת נעדר, עד שב-1962 איתר אותו בביתו עיתונאי שוודי. הוא הוזמן לשוודיה להשלים את המירוץ, וב-1966, כשהוא בן 75, נכנס בשעריו של האצטדיון האולימפי בסטוקהולם, 54 שנים, 8 חודשים, 6 ימים, 8 שעות 32 דקות ו-20 שניות לאחר שהחל במירוץ.
היפני הראשון שזכה במדליה אולימפית היה הטניסאי איצ'ייה קומגאה. קומגאה זכה במדליית הכסף באולימפיאדת אנטוורפן (1920), לאחר שהפסיד במשחק הגמר לדרום אפריקאי לואיס ריימונד. בהמשך זכה במדליית כסף נוספת, בטורניר הזוגות, יחד עם שותפו סאיצ'ירו קשיו, לאחר שהשניים הפסידו במשחק הגמר לצמד בריטי. רץ המרתון קנקורי נטל חלק גם במשחקים אלה. הפעם השלים את הריצה וסיים במקום ה-16.
באולימפיאדת פריז (1924) זכה רק ספורטאי יפני אחד לעמוד על הפודיום, המתאבק קצוטושי נאיטו, שזכה במדליית הארד. ספורטאי בולט נוסף היה מיקיו אודה, שזכה במקום השישי בקפיצה משולשת.
היסטוריה > אולימפיאדת אמסטרדם (1928)

באולימפיאדת אמסטרדם (1928) היה אודה ליפני הראשון שזוכה במדליית זהב אולימפית, בקפיצה משולשת. מדליית הזהב השנייה לא איחרה לבוא, ובה זכה השחיין יושיוקי צורוטה במשחה ל-200 מטר חזה. קינואה היטומי זכתה במדליית הכסף בריצת 800 מטר, והייתה ליפנית הראשונה שזוכה במדליה אולימפית. נבחרת השחייה היפנית זכתה בהישגים נוספים: נבחרת השליחים ב-200X4 מטרים חופשי זכתה במדליית כסף, ואחד החברים בה, קטסואו טקאישי, זכה גם במדליית ארד במשחה ל-100 מטר חופשי.
היסטוריה > אולימפיאדת לוס אנג'לס (1932)

אולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) הייתה הראשונה בה התברגה יפן בצמרת טבלת המדליות. הספורטאים היפנים זכו ב-18 מדליות, מהן 7 מדליות זהב, ויפן דורגה במקום החמישי בטבלת המדליות, אחרי ארצות הברית, איטליה, צרפת ושוודיה.
הענף הבולט ביותר היה השחייה - 12 מדליות, מהן 5 מדליות זהב. במשחי הגברים, זכו היפנים ב-5 מתוך 6 מדליות זהב אפשריות, וב-11 מתוך 16 מדליות אפשריות. במשחה ל-100 מטר גב היו שלושת זוכי המדליות יפנים: מסאג'י קיוקאווה, טושיו איריה וקנטרו קוואטסו. יושיוקי צירוטה שמר על תוארו במשחה ל-200 מטר חזה, ורייזו קויקה זכה במדליית הכסף. קוסו קיטאמורה קבע שיא אולימפי במשחה ל-1500 מטר חופשי (19:12.4 דקות), וגם במשחה זה זוכה מדליית הכסף היה יפני, שוזו מקינו. משחה שלישי שבו שני הראשונים היו יפנים היה המשחה ל-100 מטר חופשי, שבו ניצחו יאסוג'י מיאזאקי וטצוגו קוואישי. מיאזאקי זכה גם במדליית זהב במשחה השליחים ל-200X4 מטר חופשי, קבעה שיא עולם חדש (8:58.4 דקות), והייתה לנבחרת הראשונה בהיסטוריה ששוחה את המשחה בפחות מ-9 דקות. במשחה היחיד שבו לא ניצח שחיין יפני, המשחה ל-400 מטר חופשי, זכה צוטומי אויוקוטה במדליית ארד. במשחי הנשים זכתה הידקו מאהאטה במדליית כסף במשחה ל-200 מטר חזה, והייתה ליפנית הראשונה שזוכה במדליה אולימפית.
אודה אמנם כבר לא השתתף המשחקים אלה, אך התואר האולימפי בקפיצה משולשת נותר בידי יפן, כאשר צ'ואהיי נמבו זכה במדליית הזהב, עם שיא עולם חדש (15.72 מטר). נמבו זכה גם במדליית ארד בקפיצה לרוחק. אתלט יפני נוסף, שוהיי נישידה, זכה במדליית כסף בקפיצה במוט, וקנקיצ'י אוקימה זכה במדליית ארד בקפיצה משולשת. במדליית הזהב השביעית זכה הרוכב טקאיצ'י נישי, בתחרות הקפיצות. נישי, לימים קצין בצבא היפני, נהרג בקרב איוו ג'ימה.
במדליה הראשונה בענף ספורט קבוצתי זכתה נבחרת ההוקי שדה. יפן הייתה אחת משלוש המדינות היחידות ששלחו נבחרות הוקי שדה, ולאחר שגברה על ארצות הברית והפסידה להודו, זכתה במדליית הכסף.
היסטוריה > אולימפיאדת ברלין (1936)

באולימפיאדת ברלין (1936) זכו הספורטאים היפנים ב-18 מדליות, מהן 6 מדליות זהב, ויפן דורגה במקום השמיני בטבלת המדליות. כל המדליות הושגו בשני ענפים - שחייה ואתלטיקה.
השחיינים היפנים זכו בברלין ב-11 מדליות, מהן 4 מדליות זהב. במשחה ל-1500 מטר חופשי ניצח נובורו טראדה, ושונפיי אוטו זכה במדליית הארד. אוטו זכה גם במדליית כסף במשחה ל-400 מטר חופשי. במשחה ל-200 מטר חזה ניצח טצואו המורו עם שיא אולימפי חדש (2:41.5 דקות), ורייזו קויקה זכה במדליה אולימפית שנייה, מדליית ארד. במשחה השליחים ל-200X4 מטר שוב שברו היפנים את שיא העולם, והעמידו אותו על 8:51.5 דקות. שניים מהשחיינים שהשתתפו במשחה זה זכו במדליות כסף וארד במשחה ל-100 מטר חופשי, מסאנורי יוסה ושיגאו אראי. מסאג'י קיוקאווה איבד את תוארו ב-100 מטר גב, והסתפק במדליית ארד, ובמדליית ארד נוספת זכה שוזו מקינו, ב-400 מטר חופשי. לאחר שבלוס אנג'לס הייתה הידקו מאהאטה ליפנית הראשונה שזוכה במדליה אולימפית, בברלין הייתה מאהאטה לראשונה לזכות במדליית זהב אולימפית, במשחה ל-200 מטר חזה. בשלב המוקדמות, קבעה מאהאטה שיא אולימפי חדש, 3:01.9 דקות.
האתלטים שייצגו את יפן זכו ב-7 מדליות, מהן שתי מדליות זהב. השליטה בקפיצה משולשת נמשכה, כאשר נאוטו טאג'ימה זכה במדליית הזהב לאחר שקבע שיא עולם חדש (16.00 מ'). במדליית הכסף זכה מסאו הראדה. בדומה לנמבו בלוס אנג'לס, זכה טאג'ימה גם במדליית ארד בקפיצה לרוחק, לאחר שסיים במקום השלישי, אחרי ג'סי אוונס ולוץ לונג. מאחר שקוריאה הייתה בשליטה יפנית בין 1910 ל-1945, ספורטאים קוריאנים התחרו במסגרת המשלחת היפנית. שניים מהם היו רצי המרתון סון קי-צ'ונג ונאם סונג-יונג, שזכו במדליות הזהב והארד, בהתאמה. בקפיצה במוט, זכה שוהיי נישידה במדליית כסף שנייה ברציפות וסואאו אואה זכה במדליית ארד.
נבחרת יפן בכדורגל השתתפה לראשונה בטורניר האולימפי, והודחה בשלב רבע הגמר בידי נבחרת איטליה, שהביסה אותה 0–8.
היסטוריה > אולימפיאדת הלסינקי (1952)

הישגיה של יפן עם שובה למשחקים באולימפיאדת הלסינקי (1952) היו נמוכים יחסית לשתי האולימפיאדות הקודמות בה השתתפה: 9 מדליות, בהן מדליית זהב אחת, בה זכה המתאבק שוהאצ'י אישיאי. מתאבק נוסף, יושו קיטאנו, זכה במדליית כסף. ארבעה מתעמלים זכו לראשונה במדליות בענף זה: בתרגיל הקפיצות זכה מסאו טקמוטו במדליית כסף, ובמדליית הארד חלקו טקאשי אונו וטדאו אואסאקו. אואסאקו זכה גם במדליית כסף בתרגיל הקרקע. השחיין הירושי סוזוקי זכה בשתי מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי ובמשחה השליחים ל-200X4 מטר חופשי. שחיין נוסף, שירו השיזומה, זכה במדליית כסף במשחה ל-1500 מטר חופשי.
היסטוריה > אולימפיאדת מלבורן (1956)

באולימפיאדת מלבורן (1956) שבה יפן והשיגה הישגים רבים - 19 מדליות, מהן 4 מדליות זהב, שהקנו לה את המקום העשירי בטבלת המדליות. המדליות הושגו בשלושה ענפים בלבד: התעמלות, שחייה והיאבקות.
המתעמלים זכו ב-11 מדליות, בהן מדליית זהב אחת. המתעמל הבולט ביותר היה טקאשי אונו, שזכה במדליית זהב בתרגיל המתח, במדליות כסף בתרגיל על סוס הסמוכות ובתרגיל הקרב-רב, במדליית ארד בתרגיל המקבילים, והיה שותף גם לזכייתה של הנבחרת היפנית במדליית הכסף בתחרות הקבוצתית. מסאמי קובוטה זכה במדליית כסף בתרגיל המקבילים ובמדליית ארד בתרגיל הטבעות, נובויוקי אאיהרה זכה במדליית כסף בתרגיל הקרקע, ומסאו טקמוטו זכה בשלוש מדליות ארד, בתרגילי המתח, המקבילים והטבעות.
השחיינים זכו בחמש מדליות. מאסארו פורוקאווה זכה במדליית הזהב היחידה בענף זה, במשחה ל-200 מטר חזה, וסגנו היה מאסאהירו יושימורה. צויושי ימנקה זכה בשתי מדליות כסף, במשחים ל-400 ול-1500 מטר חופשי, וטקאשי אישימוטו זכה במדליית כסף במשחה ל-200 מטר פרפר. המתאבקים זכו בשלוש מדליות. שוזו ססהארה ומיטסואו איקדה זכו במדליות זהב, ושיגרו קסהארה זכה במדליית כסף.
היסטוריה > אולימפיאדת רומא (1960)

גם באולימפיאדת רומא (1960) שמרה יפן על הישגים גבוהים. ספורטאיה זכו ב-18 מדליות, מהן 4 מדליות זהב, והיא דורגה במקום השמיני בטבלת המדליות.
9 מהמדליות, ובהן כל מדליות הזהב, הושגו בהתעמלות. טקאשי אונו זכה במדליות זהב בתרגילי המתח וסוס הקפיצות (את האחרונה חלק עם בוריס שאחלין), במדליית כסף בקרב-רב ובמדליות ארד בתרגילי הטבעות והמקבילים. נובויוקי אאיהארה זכה במדליית זהב בתרגיל הקרקע, מסאו טקמוטו זכה במדליית כסף במתח ושוג'י צורומי זכה במדליית ארד בסוס הסמוכות. ארבעתם היו שותפים לזכייתה של הנבחרת היפנית במדליית הזהב בתחרות הקבוצתית.
השחיינים היפנים זכו ב-5 מדליות, אף אחת מהן לא מזהב. צויושי ימנאקה זכה במדליות כסף במשחה ל-400 מטר חופשי ובמשחה השליחים ל-200X4 מטר חופשי, יושיהיקו אוסאקי זכה במדליית כסף במשחה ל-200 מטר חזה ובמדליית ארד במשחה השליחים ל-100X4 מטר מעורב, וסאטוקו טנאקה זכתה במדליית ארד במשחה ל-100 מטר גב. המתאבק מסאיוקי מצובארה ומרים המשקולות יושינובו מיאקה זכו במדליות כסף, ובמדליות ארד זכו המתאגרף קיושי טנאבה והקלע יושיהיסה יושיקאווה (בירי באקדח).