דיוקנה של גברת
עלילת הספר > גארדנקורט

תמונת הפתיחה של הספר היא כפתיחת המערכה הראשונה במחזה - הכול ערוך ומוכן לקראת הופעתה של הדמות הראשית, ה"גברת" שהספר משרטט את דיוקנה. על מדשאה מטופחת למשעי של גארדנקורט, בית אחוזה רב-מידות, עתיק ומכובד הניצב בסמוך לנהר התמזה, כשישים קילומטרים מלונדון, יושב בעל האחוזה הנוכחי - לא אציל אנגלי ממשפחה עתיקת יומין, אלא בנקאי אמריקאי בא בימים, שפרש לעת זקנה מעבודתו - ומתענג על הנועם שבשעות אחר הצהריים הממושכות ביום קיץ אנגלי נאה ועל תה מנחה הערוך לפניו, בעוד בנו, רווק מבוגר וחולני, מטייל על פני המדשאה עם ידידו, אציל בריטי לכל פרטיו ודקדוקיו. בשיחה המתנהלת ביניהם נודע הן ללורד האורח והן לקורא על דבר בואה העתיד (לא ברור מתי) של אחיינית אמריקאית מסתורית, שאשת הבנקאי אמורה להביא עמה כשתשוב ממסעה באמריקה, על פי מברק לאקוני וסתום ששלחה לבעלה ולבנה.
אל סצנה אנגלית ורוגעת זו פורצת, כמשב רוח רענן, איזבל ארצ'ר - צעירה אמריקאית מבריקה, פיקחית, משכילה ועצמאית במחשבה ובמעשה, שדודתה לידיה טאצ'ט, אשת הבנקאי בדימוס, צירפה אליה בביקורה בבית גיסה המנוח באולבני. גברת טאצ'ט, שאיננה נותנת דעתה על נימוסים והליכות מקובלים, פרשה עם הגיען לחדרה והשאירה את איזבל למצוא את דרכה בבית ובגן ולהתוודע אל יושביו, שלא ידעו כלל על קיומה עד הגיע המברק. איזבל מטביעה את חותמה הן ביושבי הבית, מר טאצ'ט ובנו ראלף, והן בשכנם וידידם, לורד וורברטון. אציל זה, הכלול בכל המעלות האפשריות - צעיר, משכיל, יפה-תואר, אדיב ונעים הליכות, עשיר מופלג וליברל נאור - מתאהב באיזבל ומציע לה נישואים זמן קצר לאחר היכרותם. אלא שאיזבל דוחה אותו, ונימוקיה לדחייה זו משקפים נאמנה את אופייה ואישיותה, אם כי נראים תמוהים וחסרי הגיון לאיש עצמו, ולמעשה, אינם ברורים דיים גם לה עצמה. איזבל חוששת, לדבריה, שנישואים ללורד וורברטון ישללו ממנה את הסיכוי להתנסות בחיי צער. לא שהיא רוצה בצער, היא מדגישה, היא שואפת לאושר, ואף מפנה את וורברטון, בטענה ילדותית משהו, אל אחרים ששמעו זאת מפיה, אך היא מרגישה, שמימד הצער או הקושי נעדר יתר על המידה מחייה ונישואים ללורד וורברטון, על כל מה שמשתמע מהם, יביאו בהכרח לצמצום בניסיון החיים האפשרי שלה.
לצד הסתייגות זו של איזבל מהצעת הנישואים של וורברטון, היא מבטאת גם את החשש מחוסר ההתאמה שלה לתפקיד, שיהיה עליה לקבל על עצמה כרעייתו של לורד. היא סבורה, שהיא עצמאית מדי, שכלתנית מדי, מכדי שתתאים עצמה לחייו, והיא חוששת, מעל לכל, לגרום צער או עוול לאדם אחר. וורברטון מבטל אומנם את חששותיה אלה, שאינו רואה בהם ממש, אך היא נחושה בסירובה. אסונה של איזבל הוא, כי אף שהיא יודעת, במידת מה לפחות, ש"שכל" או "אידאות" באישה עלולים לסכן את אושר נישואיה, הרי דווקא בשעה ששיקולים אלה היו יכולים להציל אותה מהחלטה גורלית בחייה, היא לא תעלה אותם כלל בדעתה, עד שתאחר את המועד.
מחזר קודם, קספאר גודווד, תעשיין אמריקאי צעיר, מגיע אף הוא לאנגליה ופונה אל איזבל בניסיון לשנות את דעתה, לאחר שדחתה את הצעת הנישואים הראשונה שלו בביתה באולבני, אך היא דוחה אותו שוב, ותשוב ותדחה אותו בעתיד, גם כשהיענות להצעתו תהיה הסיכוי האחרון להצלתה מחיים שהיו לכלא. עם כל הערכתה אליו, איננה יכולה להתגבר על רתיעתה מכמה מתכונות אופיו, שתלטנות, כוחנות ותקיפות לצד העדר גמור של הומור, דמיון וטבעיות במגעיו עם אנשים אחרים. חברתה הנאמנה, הנריאטה סטקפול, עיתונאית אמריקאית תקיפה ועצמאית, משבחת את איזבל על סירובה ללורד וורברטון, משום שהיא נרתעת באיבה מאורח החיים של האצולה הבריטית, דוגלת בדמוקרטיה וביצרנות האמריקאית ועושה כל שלאל ידה כדי להשיב את איזבל אל מקורותיה, אך גם העידוד שהנריאטה נותנת לקספאר גודווד בניסיונות החיזור שלו איננו משפיע על איזבל לשנות את דעתה לגביו, על אף הערכתה לחברתה ולאורח מחשבתה.