stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנדרוניקוס השני, קיסר האימפריה הביזנטית
מדיניות מוקדמת כלפי הכנסייה

כאשר אנדרוניקוס ניתק את איחוד הכנסייה של אביו הוא גם הדיח רבים ממינוייו בכנסייה, כולל הפטריארך הפרו-איחוד יוחנן האחד עשר. הפטריארך החדש, האנטי-איחוד, יוסף הראשון, התפטר מתפקידו ומת בשנה שלאחר מכן, והוחלף בקפריסאי שקיבל את השם גרגוריוס השני.
אנדרוניקוס גם התמודד עם הפילוג הארסני, תנועה שהייתה אנטי איחוד, אבל חוץ מזה לא היה לה מכנה משותף עם הקיסר. שמה נגזר מהפטריארך לשעבר ארסניוס, שהודח מתפקידו לאחר שנידה את מיכאל השמיני בגלל שעיוור וכלא את יוחנן הרביעי. הארסנים סברו שיוחנן השבוי היה הקיסר הביזנטי החוקי וכי הפטריארכים יוחנן האחד עשר, יוסף הראשון וכעת גרגוריוס השני היו בלתי לגיטימיים.
כדי לנסות ולתקן את הפילוג הזה, גרגוריוס קרא לסינוד כנסייה שאליו הזמין את שני הפטריארכים של אלכסנדריה ואנטיוכיה, וביקש מהם לבטל את הצהרתם הקודמת הפרו-איחוד. הפטריארך של אנטיוכיה סירב, ואז התפטר ממשרדו וברח לסוריה. גרגוריוס גם הוציא הודעה פומבית מהקיסרית תאודורה, כי היא לעולם לא תבקש שבעלה המנוח מיכאל השמיני יקבל קבורה נוצרית. למרות שהסינוד הזה עשה הרבה כדי לספק את הכמורה האורתודוקסית, הוא לא הצליח לעשות את אותו הדבר עם הארסנים.
כמה שנים לאחר מכן נאלץ גרגוריוס השני להתפטר, מכיוון שחלק מכתביו נחשבו ככפירה. מחליפו, שנבחר על ידי אנדרוניקוס כדי להסיח את דעתו ממצב פוליטי שהלך והחמיר, היה נזיר אתוני שלקח את השם אתנסיוס. הפטריארך החדש היה סגפן עז, ובילה חלק ניכר מזמנו בנידוי אנשי דת על רכושם הארצי; בסופו של דבר הוא ביקש להחרים רכוש מכמה מהכנסיות והמנזרים העשירים יותר. אנשי דת רבים הגיבו בעוינות גלויה, והגיעו עד ליידוי אבנים ברחובות קונסטנטינופול. אתנסיוס הפסיק להופיע בציבור ללא שומר ראש.
כאשר בקיץ 1293 חזר אנדרוניקוס מביקור בנחלותיו האנטוליות המתדלדלות במהירות, פגשה אותו משלחת של אנשי דת מובילים שדרשו את הדחתו של אתנסיוס. אנדרוניקוס לא היה מוכן, אבל עוצמת האופוזיציה אילצה אותו לבסוף להיענות. בינתיים, אתנסיוס כתב בעצמו בולה כנסייתית שבו הוא מנדה את אנשי הדת שהוקיעו אותו, והחביא אותה בעמוד בגלריה הצפונית של איה סופיה. הבולה נמצאה רק כמה שנים לאחר מכן, וגרמה לסערה רבה.
משפחתו

ב-8 בנובמבר 1273 התחתן אנדרוניקוס השני עם אשתו הראשונה אנה מהונגריה, בתם של אישטוואן החמישי, מלך הונגריה ואליזבת הקומנית, ממנה נולדו לו שני בנים:
מיכאל התשיעי פלאיולוגוס (17 באפריל 1277 – 12 באוקטובר 1320).
קונסטנטינוס פלאיולוגוס, דספוט (בערך 1278 – 1335). קונסטנטינוס נאלץ להיות נזיר על ידי אחיינו אנדרוניקוס השלישי פלאיולוגוס.
אנה נפטרה ב-1281, וב-1284 נשא אנדרוניקוס לאישה את יולנדה (ששמה שמה לאירנה), בתו של גיום השביעי ממונפראט, שממנה נולדו לו:
יוחנן פלאיולוגוס (בערך 1286 -1308), despotēs.
ברתולומאיוס פלאיולוגוס (נולד ב-1289), מת צעיר.
תאודורוס הראשון, מרקיז מונפראט (1291–1338).
סימוניס פאליאולוגינה (1294 - לאחר 1336), שנישאה למלך סרביה סטפן מילוטין.
תאודורה פלאיולוגינה (נולדה ב-1295), מתה צעירה.
דמטריוס פלאיולוגוס (1297–1343), despotēs.
איסאאקיוס פלאיולוגוס (נולד ב-1299), מת צעיר.
לאנדרוניקוס השני היו גם שלוש בנות נוספות, לא לגיטימיות רק במובן זה שהן נישאו מחוץ לשבט שלהן. 3 מתוך 4 בנות המלך נישאו לחאנים מונגולים, מה שמציג את המציאות של אז.
אירנה, שנישאה תחילה לע'זאן, החאן הפרסי, ולאחר מכן ליוחנן השני דוקאס, שליט תסליה.
מריה, שנישאה לטוקטה, החאן של אורדת הזהב.
בת הידועה בשם דספינה חאטון, שנישאה ל-Öljaitü, חאן מהשושלת האילח'אנית.
הערות שוליים

↑  Bartusis, Mark C. (1992). The Late Byzantine Army: Arms and Society 1204-1453 (באנגלית). University of Pennsylvania Press. pp. 67–85. ISBN 0-8122-1620-2.
↑  Treadgold, Warren (1997). A History of the Byzantine State and Society (באנגלית). Stanford University Press. pp. 841–843. ISBN 9782036274082.
↑  Norwich, John Julius (1998). Byzanz: Verfall und Untergang (בגרמנית). Munich & Dusseldorf: Econ GmbH. pp. 296–299. ISBN 3-430-17163-6.
↑  Previté-Orton, C.W. (1962). The Shorter Cambridge Medieval History. Vol. II. Cambridge at the University Press. p. 922.
↑  Korobeinikov, Dimitri (2014). Byzantium and the Turks in the Thirteenth Century. Oxford University Press. p. 212. ISBN 978-0-198-70826-1.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007451719605171  PLWABN: 9810551391205606  BNE: XX832437  BnF: cb107340615 (data)  GND: 119132877  ICCU: CFIV214177  ISNI: 0000 0001 2143 0382  LCCN: n85041124  NLG: 109505  NTA: 072363797  SELIBR: 174808  SNAC: w61j9v9f  SUDOC: 130622370  VcBA: 495/43821  VIAF: 89594853   WorldCat (עם VIAF): 89594853 
בזיליקום כסף המתאר את אנדרוניקוס השני ומיכאל התשיעי
הפלוגה הקטלונית בראשות רוג'ר דה פלור נכנסת לקונסטנטינופול על ידי חוסה מורנו קרבונרו (1888).
היפרפירון זהב של אנדרוניקוס השני, כורע לפני ישו
כריסבול המתאר את אנדרוניקוס השני לצד ישו, 1301 לספירה.
סימונה סימונס

| --- | --- |

סימון סימונס ב-2009
 לידה:  17 בינואר 1985 (בת 40) ממלכת ארצות השפלה ממלכת ארצות השפלה 
 מוקד פעילות:  ממלכת ארצות השפלה 
 תקופת הפעילות:  מ-2002
 עיסוק:  זמרת-יוצרת, דוגמנית, בלוגרית
 זרם:  מטאל
 סוגה:  מטאל סימפוני
 סוג קול:  מצו-סופרן
 שפה מועדפת:  הולנדית 
 כלי נגינה:  שירה, חליל, פסנתר
 חברת תקליטים:  ניוקליר בלאסט 
 שיתופי פעולה בולטים:  אפיקה, MaYaN, Kamelot
 www.simonesimons.com
 
סימונה סימונס בהופעה לבושה בשמלה גותית שחורה קצרה, 2014.
סימונה סימונס בהופעה, 2004.
סימונה סימונס בהופעה, 2009.
סימונה סימונס, לבושה בשמלה גותית שחורה בהופעה של אפיקה, 2014.
סימונה סימונס בהופעה של אפיקה, 2022.
סימונֶה סימונס (בהולנדית: Simone Simons; נולדה ב-17 בינואר 1985; בעברית נפוץ הכתיב סימון סימונס) היא זמרת מצו-סופרן ואלט הולנדית וסולנית להקת המטאל סימפוני אפיקה.
ביוגרפיה

סימונה יוהנה מריה סימונס נולדה ב-17 בינואר 1985 בהולנד.
סימונס התעניינה במוזיקה עוד מגיל 10 ואף ניגנה בחליל במשך שנה. בגיל 14 החלה ללמוד פיתוח קול ולשיר מוזיקה פופולרית. אחרי שהאזינה לאלבום Oceanborn של להקת המטאל הסימפוני Nightwish בגיל 15, היא החלה ללמוד פיתוח קול קלאסי. לאחר מכן, הוזמנה לאודישן בלהקת בלאק מטאל והלכה אליו, אף על פי שקצת חששה לשיר. היא שרה במקהלה למשך חודשיים בשנת 2002 והצטרפה ללהקת אפיקה לאחר מכן.
לאפיקה היא הוזמנה על ידי בן-הזוג שלה, מארק יאנסן, שהקים את הלהקה אחרי שעזב את אפטר פוראבר. סימונה לא הייתה מוכרת בתחילת דרכה, אך מהר מאוד היא והלהקה זכו להצלחה והפכו לאחת הלהקות הידועות, הפופולריות והמצליחות בסצנת המטאל ואף הצליחו בסצנת המיינסטרים. אפיקה נגנה מטאל סימפוני המשלב בין מטאל גותי לפאוור מטאל ופרוגרסיב מטאל, כאשר סימונה סימונס הייתה הזמרת המובילה והסולנית של הלהקה. בלהקה היא כתבה והלחינה את השירים ביחד עם מייסד הלהקה מארק יאנסן, ואף דגמנה לעטיפות האלבומים של הלהקה ולכתבות במגזינים על הלהקה.
בינואר 2008 הודיעה "אפיקה" שסימונס סובלת מ-MRSA, דבר שגרם ללהקה לבטל הופעות רבות. בפברואר מצבה השתפר אך היא לא החלימה לגמרי. במסע ההופעות של הלהקה בארצות הברית החליפה אמנדה סומרוויל (המאמנת הקולית של סימונס) את סימונס עד ל-11 במאי 2008, אז חזרה סימונס להופיע.
סימונס הופיעה בהרבה הופעות אורח אצל להקות מטאל אחרות, בהן קמלוט ו-MaYaN, הן בהקלטות באולפן והן בהופעות חיות.
סימונה סימונס ידועה בין השאר בזכות שערה הג'ינג'י הארוך. כאשר נשאלה לגבי האם מראה החיצוני מושך מעריצים ללהקה היא ענתה שאיכות הצליל והקול שלה הם הדברים החשובים ביותר, ושהמראה החיצוני נועד בעיקר להופעות חיות, שם יש חשיבות גם למה שהקהל רואה ולא רק למה שהוא שומע, ולכן היא דואגת להיראות יפה ו"לטפל טוב בעצמה".
בנוסף לעיסוקה כזמרת עוסקת סימונס גם באופנה, איפור (היא עובדת גם כמאפרת), טיפוח גוף וסגנון חיים. היא כותבת בלוג בנושאים אלה בשם SmoonStyle וגם מדגמנת עבורו. היא אוהבת טיולים, צילום ובישול.
כיום היא נשואה לאוליבר פאלוטאי מלהקת קמלוט, איתו התחתנה ב-2013, ולהם ילד אחד. הם גרים בשטוטגרט, גרמניה.
שירה

סימונה סימונס שרה שירה אופראית בעיקר בטווח המצו סופרן אך לעיתים גם בקול אלט שתואר כ"ברור, בעל טון מושלם והרבה רגש". סימונס שרה בלהקת אפיקה כחלק משירת היפה והחיה, אם כי בהרבה שירים היא שרה לבד כסולנית ללא שירת גרואלינג מצד מארק יאנסן.
סימונה סימונס הזכירה מספר להקות מטאל שנותנות לה השראה, בהן לקונה קויל, Nightwish (עם הזמרת טאריה טורונן), טריסטניה (עם הזמרת ויבקה סטנה), Kamelot,‏ Within Temptation (עם הזמרת שרון דן אדל), דימו בורגיר ו-Tiamat. סימונה מושפעת גם ממוזיקה קלאסית כגון מוצרט.
דיסקוגרפיה > עם אפיקה > אלבומים

The Phantom Agony (2003)
Consign to Oblivion (2005)
The Score - An Epic Journey (2005)
The Divine Conspiracy (2007)
Design Your Universe (2009)
Requiem for the Indifferent (2012)
The Quantum Enigma (2014)
דיסקוגרפיה > עם אפיקה > סינגלים

"The Phantom Agony" (2003)
"Feint" (2004)
"Cry for the Moon" (2004)
"Solitary Ground" (2005)
"Quietus (Silent Reverie)" (2005)
"Never Enough" (2007)
דיסקוגרפיה > עם אפיקה > DVD

We Will Take You with Us (2004)
דיסקוגרפיה > עם אפיקה > אחרים

Cry for the Moon (אלבום דמו, 2003)
The Road to Paradiso (ספר ואוסף, 2006)
דיסקוגרפיה > הופעות אורח

Aina - Days of Rising Doom (2003)
Kamelot - The Black Halo in "The Haunting (Somewhere in Time)" and appears in its video (2005)
Kamelot - Ghost Opera in "Blücher" (2007)
Kamelot - One Cold Winter's Night-live CD in "The Haunting (Somewhere in Time)" and appears in the concert DVD-during this song.
Primal Fear - New Religion in "Everytime It Rains" (2007)
Ayreon - 01011001 (2008)
גלריה

סימון סימונס בהופעה, 2004.
סימונה סימונס בהופעה, 2009.
סימונה סימונס בהופעה, 2009.
סימונה סימונס בהופעה, 2009.
סימונה סימונס בצילומים לוידאו קליפ, 2012.
סימונה סימונס בהופעה, 2014.
הערות שוליים

↑  "Simone Simons – Official Website". Simonesimons.nl. אורכב מ-המקור ב-2013-01-12. נבדק ב-2012-11-18.
↑  "Twitter / SimoneSimons: Fav NW album is 'Oceanborn'". Twitter.com. נבדק ב-2012-11-18.
↑  "Simone Simons 3rd interview in heavyworlds.com". www.heavyworlds.com. נבדק ב-2007-09-10.
↑  "Metalist Magazine - Interviews Epica - הקונספירציה חוזרת לישראל". Metalist.co.il. נבדק ב-2012-11-18.
↑  Chad Bower,‏ Epica - The Divine Conspiracy, באתר About.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0003 7243 5655  MusicBrainz: 0a99b857-b89a-424f-a83a-47346b0ab4d0  NTA: 115359591  VIAF: 290285670   WorldCat (עם VIAF): 290285670
פודוחפה

מימין, האלה חבת ופודוחפה, משמאל חתושילי השלישי ואל מזג האוויר, בתבליט הסלע תבליט פירקטין
פוּדוּחֶפַּה (משמעות שמה הוא "המשרתת של חבת"; המאה ה-13 לפנה"ס) הייתה מלכה חתית, אשתו של המלך החתי חתושילי השלישי (1267–1237 לפנה"ס). היא נחשבת כאחת הנשים המשפיעות הידועות במזרח הקרוב העתיק. אהבתם של בני הזוג באה לידי ביטוי בטקסטים החתיים, בתפילות שהיא נשאה לשלום בעלה ולבריאות בעלה בעת שהיה זקן, כשאהבה מיוחסת להשגחת האלה אשתר.
ביוגרפיה > מוצאה ונישואיה

פודחפה נולדה במאה ה-13 לפנה"ס בעיר לַוַוזַנתִיַה בממלכת כִּיזוּוַאתנַה (ממלכה באזור קיליקיה, מחוז בדרום הממלכה החתית). אביה Bentepsharri היה הכהן הגדול של האלה אשתר, האלוהות הראשית של העיר. פודוחפה גדלה כשהיא מתאמנת להיות כוהנת האלה אשתר. ייתכן והייתה ממוצא מלכותי. האזור היה ידוע בקשריו עם החורים וממלכת מיתני החורית.
חתושילי פגש את פודוחפה כאשר חזר כמצביא מקרב קדש שהתרחש בשנת 1274 לפנה"ס. באותה עת, עדיין לא היה המלך. הוא עבר בעיר לווזנתיה כדי להקריב קורבן לאלה אשתר, שהייתה האלה המועדפת עליו, ועל פי הטקסטים קיבל הוראה מאשתר לשאת אותה לאישה. גילה היה כמחצית גילו. היא הלכה איתו צפונה כדי למלוך על חַכּפִּישה שהייתה ממלכה משנית של ממלכת החתים. בתקופת מלכותם שם, היה חתושילי עסוק במלחמות כנגד פולשים ואויבים שמסביב לאזור מלכותו. לאחר שחתושילי הצליח להוריד מהשלטון את אחיינו מורשילי השלישי, הוא הפך למלך והיא למלכה. לפודוחפה וחתושילי נולדו לפחות ארבעה ילדים ששמותיהם ידועים.
ביוגרפיה > תקופת מלוכתה

פודוחפה מילאה תפקיד חשוב בחצר המלכות החתית ובדיפלומטיה הבינלאומית של התקופה. היא הופיעה בקביעות לצד בעלה בעת שהוא הודיע על החלטותיו ופסיקותיו. היא מופיעה כמי שמלכה ביחד עם בעלה, ולא כמי שהייתה כפופה לו. פודחפה מוזכרת רבות במסמכים של בעלה: במסמך "ההתנצלות" שלו, בתפילותיו, שבועותיו, ומסמכיו האישיים שנשלחו אל ומאת חצר המלוכה. בעקבות כך, ידוע עליה הרבה יותר מאשר על כל אישה אחרת שחיה בתקופת הברונזה המאוחרת. המלכות החתיות היו מעורבות תמיד בפולחן הדתי בעקבות תפקידן ככוהנות הגדולות של אלת השמש של ארינה, אבל פודחפה הרחיבה את תפקידה גם להיבטים פוליטיים וחברתיים של הממלכה. לפודחפה היה חותם משלה שבו רואים אותה מאוחזת בחיבוק את אלת השמש של ארינה. החותם נשא את הכתובת "המשרתת של האלה", היא ניהלה בעצמה את ההתכתבויות הדיפלומטיות שלה, ארגנה את נישואי בנותיה בנישואים דיפלומטיים. אחת לרעמסס השני, השנייה לנסיך ממלכת אמורו. הייתה לה מרכבה משלה, כנראה כדי שתוכל להגיע בקלות לביצוע תפקידה הפולחניים ברחבי הממלכה. הייתה לה גישה לאוצרות המקדשים, אבל היא לא יכלה לגבות מיסים. היא הייתה מעורבת גם בעניינים שיפוטיים, תוך כדי התערבות בתיקים משפטיים, מצב שהיה בלתי רגיל בהליך המשפטי החתי.
לפודחפה היה תפקיד חשוב בדיפלומטיה של האימפריה החתית עם מצרים העתיקה. היא התכתבה מספר פעמים עם המלך המצרי רעמסס השני, שהיה צד בהסכם השלום החתי-מצרי שנחתם כנראה בשנת 1259 לפנה"ס, בינו ובין חתושילי השלישי. כחלק מההסכם, נשלחה בתה למצרים כדי להינשא לרעמסס השני. בארכיון בואזקיי נמצאו מכתבים רבים בין שתי הממלכות. תקופת מלכותם של חתושילי ופודוחפה נחשבת כעידן "השלום החתי". הם שמרו על הממלכה, אבל נקטו במדיניות החוץ בקו פייסני.
לאחר נישואי נסיכה מבבל, כנראה בתו או אחותו של כודור-אנליל, לתודחליה הרביעי בנם של פודוחפה וחתושילי, הביע רעמסס השני את אי שביעות רצונו מנישואים אלה כשהוא מציין שאינו מחשיב יותר את בית המלוכה הבבלי-כשי, ככוח פוליטי משמעותי. פודחפה ענתה לו במכתב: "אם אתה אומר שמלך בבל אינו "מלך גדול", אינך יודע מהו מצבה של בבל". על פי איתמר זינגר, ההתקרבות בין הממלכה החתית ובבל נעשתה על רקע עליית כוחה של ממלכת אשור, שהייתה אויבת משותפת של שתי הממלכות. ייתכן והיא השיאה את אחת מבנותיה למלך בבל הכשי כדאשמאנאנליל השני (1263–1255 לפנה"ס).
במסגרת פעילותה, עסקה גם בארגון וייעול הדת החתית. פודוחפה פעלה נמרצות להפצת פולחן אשתר ופולחנים נוספים מדרום אנטוליה ברחבי הממלכה החתית. בתקופתה התקיים תהליך של סינקרטיזם, כשהיא מזהה את האלים הראשיים של מולדתה כִּיזוּוַאתנַה, שהיו אלים חוריים, עם ראשי האלים בפנתאון האלים החתי. בתפילה שנשאה לשלום בעלה לעת זִקנתו, היא הכריזה שאלת השמש של ארינה היא בעצם האלה חבת.
או אלת השמש של ארינה גבירתי, מלכת כל הארצות! בארץ חַתי את נושאת בשם אלת השמש של ארינה, ואילו בארץ שבה את בוראת את עצי הארז, שמך חבת ופודוחפה תמיד עמדה לשירותך.
לאחר מותו של חתושילי השלישי

לאחר מותו של חתושילי השלישי בשנת 1237 לפנה"ס, עלה לשלטון בנה תודחליאש הרביעי. תפקידה של פודחפה התרחב והיא קיבלה את התואר אלה-מלכה. היא הייתה מעורבת בעניינים דיפלומטיים ועסקה בענייני הממלכה לצד בנה המלך.
הערות שוליים

1 2 3  omen in the Hebrew Bible: A Reader, מאת Alice Bach, הוצאת Routledge,‏ 2013, עמ' 171
↑  Puduhepa. Eine hethitische Königin in ihren Textzeugnissen by Heinrich Otten מאת Judith O. Barisas, ‏1979, באתר Jstor
↑  איתמר זינגר, החתים ותרבותם, בסדרה ספרית האנציקלופדיה המקראית (בעריכת שמואל אחיטוב), מוסד ביאליק, ירושלים, 2009, עמ' 82
1 2 3  Women in the Hebrew Bible: A Reader, מאת Alice Bach, הוצאת Routledge,‏ 2013, עמ' 170
↑  איתמר זינגר, החתים ותרבותם, עמ' 84
↑  איתמר זינגר, החתים ותרבותם, עמ' 85
↑  איתמר זינגר, החתים ותרבותם, עמ' 83
↑  החתים ותרבותם, עמ' 169
↑  Historical Dictionary of the Hittites מאת Charles Burney, הוצאת Scarecrow Press,‏ 2004, עמ' 29
↑  איתמר זינגר, החתים ותרבותם, עמ' 93
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007287541405171  GND: 128753854  ISNI: 0000 0000 6422 9307  LCCN: nr94015373  Trove: 953362  VIAF: 4811793   WorldCat (עם VIAF): 4811793
תהליך הפיך (תרמודינמיקה)

בתרמודינמיקה, תהליך הפיך הוא תהליך שניתן להפוך את כיוון התרחשותו על מנת להחזיר את המערכת למצבה הראשוני, זאת באמצעות הכנסת שינויים אינפיניטסימליים בתכונה כלשהי של סביבת המערכת. במהלך התהליך ההפיך, המערכת נמצאת תמיד בשיווי משקל תרמודינמי עם הסביבה שלה. לאחר שהתהליך נהפך, הוא אינו מותיר כל שינוי במערכת או בסביבה שלה. מכיוון שהתרחשותו של תהליך הפיך אורכת זמן אינסופי, תהליכים הפיכים באופן מושלם אינם בגדר האפשר. עם זאת, במידה והמערכת שעוברת שינויים מגיבה אליהם מהר למדי בהשוואה למהירות שבה השינוי מופעל, הסטייה של התהליך מתהליך הפיך תהיה זניחה.
תהליכים תרמודינמיים יכולים להיעשות בשתי דרכים: באופן הפיך או בלתי הפיך. הפיכות פירושה שהתהליך מתרחש ברציפות ונמצא כל העת בשיווי משקל. למשל, במערכת המורכבת מגליל המכיל גז אידיאלי ובוכנה החופשית לנוע ימינה/שמאלה, הפיכות משמעותה שלחץ הגז בתוך הבוכנה שווה ללחץ החיצוני המופעל על הבוכנה בכל רגע נתון, והשינויים בלחץ הגז בגליל מספיקים לעקוב אחר השינויים האינפיניטסימליים בלחץ החיצוני המופעל על הבוכנה. ביצוע התהליך באופן בלתי הפיך פירושו הפחתת/הגדלת הלחץ של הגז באמצעות הכנסת שינויים סופיים (לא אינפיניטסימליים) בלחץ החיצוני המופעל; בדרך זו, המערכת אינה יכולה לעקוב במדויק אחר השינויים החיצוניים בלחץ, והבוכנה מגיבה בתנודתיות יתר.
מאפיין מרכזי של תהליכים הפיכים הוא מקסום העבודה המכנית שהמערכת מבצעת על הסביבה בהם: מכיוון שלחץ המערכת מצוי כל העת בשיווי משקל עם הלחץ החיצוני, העבודה שמבצעת המערכת שווה במדויק לשטח שמתחת לגרף התאורטי של הלחץ כפונקציה של הנפח בתהליך ההפיך; בתהליך בלתי הפיך לעומת זאת, העבודה שמבצעת המערכת קטנה יותר מהשטח מתחת לגרף, שכן הקפיצות הסופיות בלחץ גורמות למערכת לבצע עבודה השווה לשטח הכולל של סדרת מלבנים סופיים מתחת לגרף. כהמחשה של עיקרון זה, ניקח מקרה קיצוני של הפחתת הלחץ החיצוני: התפשטות חופשית או התפשטות כנגד ריק; במקרה זה הלחץ החיצוני המופעל יורד בבת אחת לאפס, והמערכת אינה מבצעת כלל עבודה על סביבתה. לעיקרון זה של עבודה מקסימלית בתהליכים הפיכים חשיבות מרכזית בניתוח הנצילות התאורטית של מנועי חום.
בתהליך הפיך, האנטרופיה הכוללת של היקום נותרת בעינה, ובתהליך בלתי הפיך לעומת זאת, האנטרופיה הכוללת שלו עולה.
ראו גם

מעגל קרנו
משפט קרנו
תהליך בלתי הפיך
קונג אנגוו

| --- | --- |
 לידה:  156 לפנה״ס 
 פטירה:  74 לפנה״ס (בגיל 82 בערך) 
 השקפה דתית:  קונפוציאניזם 
 עיסוק:  פילוסוף, פוליטיקאי 
 מדינה:  שושלת האן המערבית 
 צאצאים:  Kong Yan 
 
קוֹנְג אָנְגְווֹ (בסינית מסורתית: 孔安國, בסינית מפושטת: 孔安国, בפין-יין: kǒng ānguó, בערך 156-74 לפנה"ס), המכונה דְזְה-גְווֹ (子國), היה מלומד קונפוציאני, פקיד ממשל בשושלת האן המערבית בסין העתיקה וצאצא של קונפוציוס. הוא כתב את "מסורת אדון קונג על הכתובים הנערצים", פרשנות על גרסת "הטקסט הישן" של הקלאסיקה של המסמכים שכללה גם את טקסט המקור. היצירה אבדה במרוצת השנים, אולם במאה הרביעית הופיע זיוף של טקסט המקור שהופיע בה, והוכר כקלאסיקה קונפוציאנית למשך יותר מאלף שנים.
רקע

קוֹנְג אָנְגְווֹ היה יליד צ'וּ'פֿוּ במדינת לו, אחת מהרבה ממלכות חצי-אטונומיות בשושלת האן המערבית. הוא היה בנו השני של קוֹנְג ג'ונְג, וצאצא דור אחד-עשר של קונפוציוס. הוא למד את הקלאסיקה של השירים ואת הקלאסיקה של המסמכים מן המלומדים הקונפוציאניים המפורסמים שֶׁן פֵּי ופֿוּ שֶׁנְג. הוא גם שימש מטעם חצרו של הקיסר ווּ מהָאן בתור מומחה הרבצת מוסר (諫大夫), קצין ומושל מחוז, וזכה להערכת הקיסר כמומחה לחמש הקלאסיקות.
על פי המסורת, באחרית ימיו כתב את הספרים "לימוד וניתוח המאמרות", "מסורת הטקסט הישן של קלאסיקת כיבוד ההורים" ו"אמרות מבית מדרשו של קונפוציוס".
"הטקסט הישן" של הקלאסיקה של המסמכים

על פי המסורת, הנסיך גונְג מלוּ הרס בניין במתחם משפחת קונג במהלך הרחבת ארמונו, וכמה טקסטים עתיקים התגלו חבויים באחד הקירות, כולל הקלאסיקה של המסמכים. כפי הנראה הם הוסתרו שם כדי להציל אותם משריפת הספרים של הקיסר הראשון. גרסה זו של הקלאסיקה של המסמכים הכילה 16 פרקים יותר ממה שהועבר על ידי פֿוּ שֶׁנְג. מאחר שהטקסטים המוחבאים היו כתובים בכתב החותם העתיק, הגרסה שנתגלתה קיבלה את השם "הטקסט הישן", בעוד שהגרסה של פֿוּ שֶׁנְג קיבלה את השם "הטקסט החדש". קוֹנְג אָנְגְווֹ כתב פרשנות לגרסת הטקסט הישן, בשם "מסורת אדון קוֹנְג על הכתובים הנערצים" (尚書孔氏傳), וההיסטוריון המפורסם סְה-מָה צְ'ייֵן למד ממנו את הטקסט, והתייעץ בו במחקריו על הפרקים שעוסקים בקיסרים הקדומים שון ויו'.
ליצירה הייתה הקדמה מאת קוֹנְג.
במהלך שושלת האן המזרחית (25-220 לפנה"ס) אבדה "מסורת אדון קוֹנְג על הכתובים הנערצים". ובתקופת שושלת ג'ין המזרחית הופעה לפתע עותק-כביכול של יצירתו של קוֹנְג. המלומד מֵיי דְזֶה הגיש לקיסר יְוֵּ'אן מגִ'ין עותק של גרסת "הטקסט הישן" של הקלאסיקה של המסמכים, כולל הקדמה שלכאורה נכתבה בידי קוֹנְג אָנְגְווֹ. חצר הקיסר קיבלה את הגרסה של מֵיי כאותנטית. בשנת 653, בתקופת שושלת טאנג, הפכה גרסת "הטקסט הישן" שהציג מֵיי דְזֶה לגרסה הרשמית של הקלאסיקה הקונפוציאנית. למרות שמלומדים רבים פקפקו באותנטיות שלה במהלך מאות השנים שלאחר מכן, מעמדה כגרסה רשמית נשמר במשך יותר מאלף שנים, עד תקופת שושלת צ'ינג. כיום הגרסה של מֵיי דְזֶה נחשבת זיוף של היצירה של קוֹנְג אָנְגְווֹ.
לקריאה נוספת

Declercq, Dominik (1998). Writing Against the State: Political Rhetorics in Third and Fourth Century China. Brill. ISBN 9789004103764.
Underhill, Anne P. (2013). A Companion to Chinese Archaeology. Wiley. ISBN 9781118325728.
史记 בפרק 儒林列传.
הערות שוליים

↑  Declercq 1998, p. 169.
1 2  孔安國 [Kong Anguo] (in Chinese). Xinhua. 2003-09-24. Retrieved 2013-05-19.
↑  尚書孔氏傳
↑  鲁国曲阜
↑  申培公
↑  伏生
↑  "Kong Anguo". Chinaknowledge.de. Retrieved 2013-05-19.
↑  论语训解
↑  古文孝经传
↑  孔子家语
↑  "Kong Anguo". Chinaknowledge.de. Retrieved 2013-05-19.
↑  孔安國 [Kong Anguo] (in Chinese). Xinhua. 2003-09-24. Retrieved 2013-05-19.
↑  Lagerwey (2009). Early Chinese Religion: Part One: Shang through Han (1250 BC-220 AD). Brill. p. 773. ISBN 978-90-04-16835-0.
↑  Underhill 2013, p. 454.
↑  Declercq 1998, pp. 169-170
↑  Underhill 2013, p. 454.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007339545505171  BIBSYS: 1498562804819  BnF: cb170578409 (data)  CiNii: DA05171791  ISNI: 0000 0000 6355 7464  LCCN: n82128468  NDL: 00340976  NLA: 36613600  NLK: KAC2018P0883  NTA: 172974852  SUDOC: 13113759X  VIAF: 75204936   WorldCat (עם VIAF): 75204936
שין ג'ווי

המומיה של שין ג'ווי
בד המעטפת של שין ג'ווי
שִין גְ'ווֵי (במנדרינית תקנית: 辛追 בפין-יין: Xīn Zhuī), שנקראה גם הגברת של דאי, הייתה אשתו של שליט מקומי בתקופת שושלת האן. חייתה בתחילת המאה ה-2 לפנה"ס בחבל דאי שבמחוז שאנשי. בשנת 1971, תוך כדי עבודות בשולי העיר, נתגלה סרקופג ובו מומיה, שזוהתה כשִין גְ'ווֵי.
שִין גְ'ווֵי היא המומיה שנתגלתה במצב השימור הטוב ביותר אי פעם. בנתיחת הגופה התברר כי מצבה של המומיה היה בלתי רגיל, שכן העור היה גמיש וניתן היה לראות את סימני הבד ששימש כתכריכים, דם היה בעורקים, את הגפיים היה ניתן לכופף, השיער היה שלם לחלוטין, ואפילו את סיבת המוות המדויקת הצליח לקבוע הפתולוג שביצע את נתיחת הגופה. לא ידוע כיצד השתמרה הגופה במצב כה מצוין.
להבדיל מן המומיות של הפרעונים, שבמקרה שלהם נהגו להוציא את האיברים הפנימיים ולשמור אותם בכדים בסמוך לסרקופגים, בשיטת החניטה של שִין גְ'ווֵי כל האיברים הפנימיים של שִין גְ'ווֵי נותרו במקומם ובמצב טוב.
הגילוי

ב-1971 חשפו עובדים שעבדו בחפירת מקלט עבור בית חולים ליד שאנגחאי את קברה של שין ג'ווי, את קברו של בעלה, וכן את קברו של אדם צעיר, שככל הנראה היה בנם. בסיוע של למעלה מ-1,500 תלמידי תיכון, החלו הארכאולוגים בחפירה גדולה באתר החל מינואר 1972. גופתה של שין ג'ווי נמצאה בתוך ארבעה מבני אורן מלבניים, האחד בתוך השני, שנקברו תחת שכבות של פחם וחמר לבן. הגופה הייתה עטופה בעשרים שכבות של בגדים קשורים בסרטי משי. הגלימה שבה הייתה עטופה שין ג'ווי הייתה מאוירת באיורים שמתארים כיצד הנפטרת עולה לשמים.
גופתה של שין ג'ווי נשתמרה להפליא. עורה היה רך ולח, ושריריה אפשרו לכופף את המפרקים בזרועותיה וברגליה. שימור זה אפשר לרופאים במכון הרפואי של פרובינציית הו-נאן לבצע נתיחה שלאחר המוות ב-14 בדצמבר 1972. הרבה ממה שידוע על אורח החיים של שין ג'ווי נלמד מבדיקה זו ומבדיקות אחרות.
בקברה של שין צ'ווי נמצאו כמויות רבות של מזון ומתכוני אוכל, וכן מערכת כלי הלכה העתיקה הגדולה ביותר שנמצאה אי-פעם.
הממצא החומרי בקברה של שין ג'ווי

פריטי ומנחות הקבורה אשר התגלו בקברה של שין ג'ווי יכולים ללמד הרבה על המיתולוגיה הסינית, על התרבות הפולחנית של התקופה, ועל תפיסת החיים שלאחר המוות. מבין שלושת הקברים שהתגלו, קברה של שין ג'ווי הוא העשיר והמרתק ביותר. היות שחלקו העליון של הקבר נאטם בשכבות של פחם וסיד, התאפשרה השתמרות יוצאת דופן של ממצאים, כולל כאלה העשויים מחומרים מתכלים, כגון בדים. מעל המלבושים בהם הייתה גופתה של שין ג'ווי הונח נס משי בצורת האות T, המעוטר בסצנות שמתארות את מעברה של המנוחה לעולם הבא. נראה כי הנס שימש כמעין מפה קוסמית אשר נועדה להדריך את נשמתה של שין ג'ווי למצוא את דרכה לעולם הבא. על גבי הנס מתוארים סמלים ודמויות רבים, המאורגנים בסדר עולה מן עולם הרוחות התת-קרקעי, עולם בני האדם, בו מתואר טקס הפרידה משין ג'ווי, ועולם בני האלמוות, שהוא החלק הרחב והמפורט ביותר. נס הקבורה הוא אחת היצירות החשובות ביותר בתולדות סין, היות שהוא מייצג את אמנות הציור הסינית המרשימה והמפותחת של תקופת האן.
חשיבות

המומיה וקברה של שין ג'ווי נחשבים לאחד הממצאים הארכאולוגיים החשובים ביותר של המאה ה-20. מלבד מכך שמדובר בגופה שנשתמרה במצב הטוב ביותר שהתגלה אי פעם, ובפרט בסין, תוכנו של קברה של שין ג'ווי חשף כמות עצומה של מידע על החיים בתקופת שושלת האן שלא היו ידועים קודם לכן. הגילוי ממשיך לקדם תחומי ארכאולוגיה ומדע במאה ה-21, במיוחד בתחום של שימור שרידי אדם קדמוניים. בשנת 2003 פיתחו מדענים תרכובת סודית שהוזרקה לכלי הדם שעדיין קיימים במצב טוב יחסית בגופתה של שין ג'ווי, כדי להבטיח את שימורה בצורה הטובה ביותר.
הערות שוליים

↑  שלח ג', ״כל אשר מתחת לשמיים״: תולדות הקיסרות הסינית, כרך ב': סין הקיסרית המוקדמת, האוניברסיטה הפתוחה, 2013
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
עות'מאן השלישי

עות'מאן השלישי
עות'מאן השלישי (בטורקית III. Osman; טורקית עות'מאנית عثمان ثالث, 2 בינואר 1699 – 30 באוקטובר 1757) היה הסולטאן העשרים-וחמישה של האימפריה העות'מאנית, ושלט בה מ-13 בדצמבר 1754 ועד יום מותו ב-1757. הוא היה בנו של הסולטאן מוסטפא השני ואחיו של הסולטאן שקדם לו מהמוט הראשון.