stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נחום גרוס
מפעלו המדעי > מחקריו, חטיבה שנייה > שונות

מעין נושא צדדי שנגע בו מדי פעם הוא תולדות היהודים ובפרט יזמות יהודית. גרוס כתב הקדמות לשני ספרים שערך: 

Salo W. Baron, Arkadius Kahan & others, Economic History of the Jews (Jerusalem, Keter 1975), 300 pp.
שמכיל מאמרים מהאנציקלופדיה יודאיקה האמריקנית, ו-

יהודים בכלכלה: קובץ מאמרים (מרכז זלמן שזר, ירושלים 1985), 437 עמ' + 50 עמ' תקצירים באנגלית. 

וכן את המאמר

"יזמות יהודית בכלכלה הקפיטליסטית – הצורך בדיון משווה," דת וכלכלה, יחסי גומלין (ערך מנחם בן ששון), ירושלים, מרכז זלמן שזר 1995, עמ' 52-47 [גרסה מקוצרת של הרצאה בכנס על יזמים יהודים במאות ה-19 וה-20 שנערך בגרמניה בשנת 1992]
תחום צדדי שני במחקריו היה תולדות המחלקה לכלכלה באוניברסיטה העברית. בנושא זה התפרסמו שני מאמרים:
"מדעי החברה באוניברסיטה העברית עד 1948/49; תוכניות והתחלות", תולדות האוניברסיטה העברית בירושלים: התבססות וצמיחה (ערכה חגית לבסקי), ירושלים, מאגנס 2005, עמ' 541-503;
"האוניברסיטה העברית ושלוחותיה בתל אביב, 1970-1950," עיונים בתקומת ישראל 19, שדה בוקר, המרכז למורשת בן-גוריון 2009, עמ' 119-93.
אולם למאמר על המחלקה לכלכלה בשנות החמישים לא נמצאה במה לפרסומו, פרט לסדרת 'המאמרים לדיון' (מאמר 04.07) של מכון פאלק.
הערות שוליים

↑  פרס ע"ש ביאליק לסטודנטים מצטיינים, דבר, 12 ביוני 1951
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262156805171  LCCN: n50060604  NTA: 297162454  SUDOC: 254640990  VIAF: 25151897181724071423   WorldCat (עם VIAF): 25151897181724071423
שכונת רמת טבעון

| --- | --- |

רחוב תמר, הרחוב הראשי ברמת טבעון ב'
 מידע
 עיר:  קריית טבעון
 מדינה:  ישראל
 תאריך ייסוד:  1991
 אוכלוסייה:  900 (דירוג: 8)
 קואורדינטות:  32°44′08″N 35°08′44″E﻿ / ﻿32.735525671165°N 35.145458030532°E﻿ / 32.735525671165; 35.145458030532
  (למפת הגליל המערבי מוגדלת) שכונת רמת טבעון(למפת הגליל המערבי רגילה) שכונת רמת טבעון(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שכונת רמת טבעון(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שכונת רמת טבעון
 
שכונת רמת טבעון ממוקמת בנקודה הצפונית ביותר של קריית טבעון, צפונית לרמת הדסה.
השכונה מורכבת משני חלקים: רמת טבעון א' ורמת טבעון ב' שנבנתה מאוחר יותר, בין שני החלקים מפריד כביש 7515. בתי המגורים ברמת טבעון א' הם בתים פרטיים ברובם, לעומת רמת טבעון ב' בה רובם דו-משפחתיים.
נכון ל-2013 גרו בשכונה כ-900 תושבים.
היסטוריה > טבעון

דב פטישי שהקים את קריית עמל פרסם ב-1940 את תוכניתו להקמת עיר-גנים בת 2,000 תושבים בגבעות חרתיה, שייח' אבריק וקוסקוס-טבעוּן. לשם כך פנה לקק"ל וזאת הפגישה אותו עם ליאופולד שן על מנת לשתף פעולה בהקמת עיר הגנים עבור יהודי אנגליה. ב-1945 הוא מונה למנהל הבינוי של החברה הזמנית "בית שערים הצפונית" אותה הקים שן, והחל בעריכת החוזים עם הקבלנים והמשתכנים הארץ ישראלים. סולל בונה בנתה את 200 יחידות הדיור הראשונות ובעקבות סכסוך שהתגלע המשיכה את הבניה חברת "קרת" אותה ייסד ליאופולד שן.
באוגוסט 1947 הוחלף שמה של השכונה לטבעון בהמלצת יעקב אריכא מזכיר ועדת השמות של קק"ל.
באזור בו נמצאת היום שכונת רמת טבעון היה חורש עצי אלון.
היסטוריה > מעברת טבעון

מעברת טבעון הייתה מעברה שהוקמה ב-1952 מצפון ליישוב טבעון, היכן שכיום נמצאת שכונת רמת טבעון. היא הוקמה שנה לאחר מעברת קריית עמל, שהוקמה סמוך ליישוב קריית עמל ולמושב אלרואי. מעברות אלו היו חלק מריכוז המעברות של אזור העיר חיפה ואזור עמק זבולון ועמק יזרעאל.
למעברת טבעון היו שני שלבים: בין 1952 ל-1957 נבנו 400 יחידות דיור. המעברה תוכננה ונבנתה באופן חדשני. כל ארבעה צריפים חלקו ביניהם ברז מים ובית שימוש משותף, הצריפים נבנו על משטחי בטון. במעברה למדו עד כיתה ד' ולאחר מכן בבית ספר "נרקיסים" בטבעון.
בשלב השני ב-1957 נבנתה מעברה נוספת צפונית לטבעון, היא כללה בניית 104 אסבסטונים במדרון המרוחק מרמת הדסה ומטבעון כחלק מן ההכנות לקליטת גל העלייה שהגיע מצפון אפריקה. בשלב הזה בשתי המעברות שוכנו למעלה מאלף משפחות. במעברה גרו עולים ממרוקו לצד ניצולי שואה ואנשי טבעון נרתמו לעזור לעולים החדשים ככל יכולתם. אחד הצריפים שימש קופת חולים, בו אחות ורופא הגיעו פעמיים בשבוע.
בשנת 1958 אוחדו קריית עמל וטבעון לישות מוניציפלית אחת בשם קריית טבעון. ליישוב המאוחד צורפו גם מושב אלרואי ומוסד עליית הנוער רמת הדסה וכן מעברת טבעון. באותה תקופה חיו במעברה מאה וחמישים משפחות והייתה תחושה שהמקום עומד לקראת חיסולו הסופי, למרות התחושה שכל עוד המעברה קיימת "היא מעוררת בעיות חדשות לבקרים". בראשית שנת 1959 אוכלסו מחדש מעברות רבות על-ידי גל עלייה גדול שהגיע מרומניה. בין המעברות שהוכשרו לקליטה מחודשת הייתה גם מעברת טבעון.
המעברה חוסלה סופית רק ב-1966 ותושבי המעברה עברו לשיכונים שהוקמות על ידי חברת קרת ולישובים אחרים בסביבה.
ב-2021 הוצבו שלטי הנצחה חדשים למעברה על ידי ראש המועצה עידו גרינבלום ובנוכחותו של בני אשר, היזם ויו"ר עמותת "המעברות– מעקירה לתקומה".
היסטוריה > שכונת רמת טבעון

עד 1975 לא הייתה בקריית טבעון ועדה מקומית לתכנון ובנייה והוועדה המחוזית בחיפה הייתה אחראית על הוצאת היתרי בניה. ועדה זו דחפה להקים בניינים רבי קומות בקריית טבעון, בניגוד לאופיו של היישוב. עם הקמת הוועדה המקומית לתכנון ובנייה על ידי עמיחי בן-דרור ראש המועצה, היא עצרה את הבנייה לגובה שכבר החלה ברחובות האיריס והיסמין. משרד השיכון תכנן לבנות שכונה ברמת טבעון של בניינים בני 8 ו-12 קומות, תוכניות אשר נעצרו על ידי ראש המועצה והוועדה המקומית אשר רצו לשמור על אופיו של היישוב. בביקור שערך יחד עם שר השיכון אברהם עופר, הסכים זה מיד לבניית בתים צמודי קרקע בשכונה שהייתה אז בעיקר חורשת עצים ולביטול תוכניות הבנייה לגובה.
במשך שנים רבות התנאי להקמת השכונה היה בניית כביש צפונית לקריית טבעון. שמואל אבואב, ראש המועצה שהחליף את בן-דרור, ניהל משא ומתן ממושך עם מינהל מקרקעי ישראל ושרים שונים עד שזה נרתם לבסוף ובנה את הכביש שהיווה יציאה נוספת מטבעון. מינהל מקרקעי ישראל גם ביצע את עבודות הפיתוח והתשתיות של השכונה. אחד התנאים שהציב אבואב היה מתן העדפה לצעירים שנולדו בקריית טבעון. ב-1989 החלה בניית השכונה.
במקביל לבניית השכונה נבנתה חטיבת ביניים חדשה. עד אז היה תיכון שש שנתי בשכונת קריית עמל, שהיה צפוף מלהכיל את כל התלמידים. החטיבה השתרעה על שטח גדול, כחלק משטח רמת טבעון וצמוד לחטיבה נבנה גם אולם ספורט חדש.
את השכונה החלו לשווק בינואר 1991, והאכלוס החל ב-1993. ברמת טבעון א' נבנו כ־90 בתים שכולם בתים פרטיים. כחמש שנים מאוחר יותר נבנתה רמת טבעון ב' - שם נבנו 250 בתים, כולם בתים צמודי קרקע: בתים פרטיים, קוטג'ים דו משפחתיים וקוטג'ים טוריים.
כיום האזור סביב השכונה כולל את אזור החנויות של זבידאת, שם ישנן חנויות, בתי קפה ומאפיות ואת קניון מול היער בו ישנן חנויות, סופר ומרכזי פיזיותרפיה ומרפאות של מכבי שירותי בריאות וקופת חולים כללית. בשכונה ישנם מספר גני ילדים. ילדי השכונה לומדים בבית הספר היסודי "נרקיסים" וצמוד לשכונה נמצאת חטיבת הביניים אורט על שם חיים גרינברג.
עוד בשכונה מתנ"ס פעיל המשמש גם בית כנסת בשבתות וחגים, גן משחקים, גינת כלבים שתוכננה על ידי אדריכלית ופעילויות קהילתיות שונות.
הערות שוליים

↑  עדינה חכם, רוח צעירה: ביקור בשכונת רמת טבעון, באתר ynet, 4 בספטמבר 2012
↑  60 בניינים נחנכו בקריית עמל, משמר, 28 בינואר 1945
↑  אבן פנה לשיכון יהודי אנגליה, הצופה, 24 בדצמבר 1945
↑  בית שערים הצפונית, דבר, 31 בינואר 1947
↑  דבר, 28 באוגוסט 1947
1 2 3 4  הולצמן, תמר, מעברות בטבעון ובקריית עמל 1951 - 1966, אוניברסיטת חיפה
הפקולטה למדעי הרוח
החוג ללימודי ארץ ישראל, בהנחיית פרופסור יוסי בן ארצי, מאי 2013
↑  מחלקת המדידות, מפת נהלל 1958, הדפסת 1959., באתר הספרייה הלאומית. אוסף המפות ע"ש ערן לאור
↑  נדב לנקין, עדותו האישית של מרדכי אברג'יל מטבעון (משנת 2019) | מעברות - מעקירה לתקומה, ‏2020-07-07
1 2 3  עושים כבוד לוותיקות ולוותיקי המעברות, באתר קריית טבעון, ‏10 במרץ 2021
↑  שר הפנים לוחץ לביצוע איחוד טבעון וקריית עמל ההסתדרותית, חרות, 11 באוגוסט 1957
↑  נדב לנקין, ערב הצדעה לתקופה ולבוגרי המעברות ולתושבי קרית טבעון | מעברות - מעקירה לתקומה, ‏2019-12-08
↑  עמיחי בן-דרור, קמתי בבוקר - מעגלים משתלבים - ביוגרפיה, נוצה - ספרים, 2012, עמ' 170-171
1 2  שכונות בקרית טבעון, באתר אינדקס עסקים קרית טבעון
מעברת טבעון
מעברת טבעון והסביבה, צילום אוויר, 1961
ראש המועצה עמיחי בן-דרור מארח את שר השיכון אברהם עופר בדיון על הקמת שכונת "רמת טבעון" לאחר פינוי המעברה. עוד בתמונה הרב יהודה זילברשטיין וחבר המועצה יחזקאל פנט, 1975
ראש המועצה עמיחי בן-דרור בסיור עם ראש הממשלה יצחק רבין ומזכירו הצבאי אפרים פורן בשכונה שתקום "רמת טבעון" יחד עם חנה שחורי, מהנדסת המועצה, 1975
גינת הכלבים ברמת טבעון, 2024
זריחה בשכונת רמת טבעון, 2024
מבט משכונת רמת טבעון לבסמת טבעון, 2024
נתן שיפריס

| --- | --- |

נתן שיפריס וחבר בחזית בית הבטון, בסביבות שנות ה-30
 לידה:  1882 
 פטירה:  1950 (בגיל 68 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות סגולה 
 
שיפריס ב-1904 לפני עלייתו לארץ ישראל (שני משמאל)
נתן שיפריס (1882 – 1 באפריל 1950) היה איש העלייה השנייה, ממייסדי מפלגת הפועל הצעיר, ממתיישבי עין גנים, מכונאי ובלשן עברית.
ביוגרפיה

נולד ב-1882 בעיירה הקטנה פודול שברוסיה (קרוב לפרוסקורוב וקמניץ-פודולסקי) לשמעון ורצה שיפריס. היה החמישי בין שישה ילדים. בצעירותו למד בחדר וניבאו לו עתיד רבני גדול אך נתן החליט ללמוד מלאכת כפיים הקשורה לחקלאות ולכן הלך ללמוד מכונאות ומסגרות ב"אורט" שבפרוסקורוב.
בשנת תרס"ד (1904) עלה לארץ ישראל. תחילה עבד במפעל של וואגנר הטמפלרי. בהמשך עבד בפרדסי פתח תקווה. בשנת 1905 היה בין מקימי בית החרושת לשמן חדיד באזור בן שמן ולאחר אי הצלחת המפעל עבר לחיפה והקים שם את בית החרושת לשמן "עתיד" ממנו צמח מפעל שמן תעשיות.
באותה שנה (1905) היה ממייסדי הסתדרות העובדים "הפועל הצעיר" וחבר הוועד המרכזי שלה. לאחר שעלתה התנגדות לקרוא לארגון החדש בשם "פועלי ציון", בנימוק שאין לקרוא לארגון בארץ ישראל בשם מפלגה הקיימת בחוץ לארץ, הציע שיפריס לקרוא לארגון "הסתדרות הפועלים הצעירים בא"י", והצעתו התקבלה בקיצורו של השם ל"הפועל הצעיר".
שיפריס התיישב בעין גנים ונטע פרדס, ולפרנסתו עבד כמכונאי במפעל "פלשתינה" לשאיבת מים מהירקון, שייסד בצלאל יפה. בשנת תרע"ב (1912) נשלח לגרמניה על ידי בצלאל יפה להביא למפעל מנוע דיזל, שהיה מנוע הדיזל הראשון בארץ ישראל, וכמו כן הביא עמו משאבות צנטריפוגליות. הציוד הותקן בתוך מבנה מיוחד ("בית הבטון") שעל גדות הירקון. המשאבות שאבו את מי הירקון במשך כל שעות היממה והמים הוזרמו להשקיית פרדסי פתח תקווה. כעבור זמן חוברו המשאבות לבריכת ההשקיה שנבנתה על הגבעה בעין גנים, ושיפריס היה אחראי לטיפול בהן והשגיח על פעילותן התקינה.
בביקורו בגרמניה הביא עמו שיפריס גם מנוע קטן עבור הבאר של תל אביב, שנוסדה שלוש שנים קודם לכן. באפריל 1917, בעקבות הוראת השלטונות העות'מאניים על יציאת היהודים מיפו ומתל אביב, הוטל עליו (יחד עם אהרן סברדלוב) לפרק את המנוע ששימש את מפעל המים של תל אביב ולהסתיר את חלקיו בבור, כדי שהטורקים לא יחרימוהו.
במשך שנים עבד בחברת "הירקון" (שבבעלות "חברת החשמל א"י"), שרכשה את מבנה "בית הבטון" מידי בצלאל יפה. כמו כן המשיך בעסקנותו בתנועת הפועלים בארץ ישראל, וכן היה פעיל בארגון בעלי המלאכה בארץ ישראל.
לצד פעילותו המקצועית ועסקנותו הציבורית, התמסר שיפריס לבלשנות בתחום מדעי הטבע, החקלאות, המכונאות והטכניקה. לימים צירפו חיים נחמן ביאליק לוועד הלשון העברית. הוא חיבר ביחד עם יחיאל גרינפלד את הכותר "מונחים לחקלאות ומלאכה", שיצא לראשונה בשנת 1929 ולאחר מכן יצא בשנית בשנת 1947.
שיפריס היה בידידות קרובה עם אישים ידועים בני התקופה ההיא, ובהם חיים נחמן ביאליק ולוי אשכול. לאשכול, בהיותו צעיר כבן עשרים, היה קשר מכתבים עם רעייתו של שיפריס, שהייתה מבוגרת מאשכול בלמעלה מעשור. לימים היא אושפזה בבית חולים פסיכיאטרי בווינה, ואשכול ביקר אותה מספר פעמים. לאחר פטירתה נישא בשנית לפסיה גרינברג.
נהרג בתאונת דרכים בליל פסח תש"י (1 באפריל 1950). לאחר מותו נקרא על שמו רחוב בשכונת עין גנים בפתח תקווה. האקדמיה ללשון העברית הנציחה את זכרו בקריאת מחלקת המילונים הטכניים על שמו.
משפחתו

שיפריס נישא לרבקה צדיקוב-שיפריס (בתו של המגיד בצלאל צדיקוב) וממנה נולדו שלושה ילדים: הבוטנאי פרופסור עובד שיפריס ושתי בנות, כרמליה ויהודית. רבקה נפטרה ב-1921 ולאחר מספר שנים נישא לפסיה גרינברג ומנישואין אלו נולדו שני בנים: ראובן, והבוטנאי פרופ' חן שיפריס. פסיה נפטרה ב-1954. נכדו הוא ד"ר נתן שיפריס, היסטוריון, ופעיל וחוקר בפרשת ילדי תימן.
הנצחתו

על שמו רחוב בפתח תקווה בסמוך לנחל הירקון.
חיבוריו

מלון למונחי התכניקה : סדר על פי... "מלוני התכניקה המצוירים", חובר בידי נתן שיפריס, ו-יחיאל גרינפלד, בהשתפות חיים נחמן ביאליק ו-יוסף טישלר, ונערך בידי "הוועדה למונחי התכניקה" בתל אביב על ידי ועד הלשון העברית בירושלים, הוצאת שלומן-אולדנבורג, תרפ"ט, 1929.
מונחים לחקלאות ומלאכה, ועד הלשון העברית בארץ ישראל, בהשתתפות מוסד ביאליק, 1946.
לקריאה נוספת

יוסף שפירא (עורך), נתן שיפריס: תרמ"ב – ערב פסח תש"י (1882–1950), תל אביב: הוצאת המשפחה, [תשל"ו]. (דברים משלו ולזכרו; כולל גם דברי זיכרון לאשתו הראשונה רבקה צדיקוב-שיפריס ואשתו השנייה פסיה גרינברג-שיפריס, ודברים משלהן.)
הערות שוליים

↑  יוסף שפירא (עורך), נתן שיפריס, תל אביב: בהוצאת המשפחה, תשל״ה, עמ' 32
↑  יגאל דרורי, ראשית התארגנותם של בעלי המלאכה בארץ, עמ' 146
↑  יוסי גולדשטיין, אשכול: ביוגרפיה, עמ' 34.
↑  נתן שיפריס באתר "ביליונגרייבס"
↑  קרבנות תאונת דרכים, הצופה, 4 באפריל 1950
↑  פסיה הייתה מעולי העלייה השלישית ולפני שנישאה עבדה בדגניה א' ובמשק הפועלות פתח תקווה
↑  פסיה שיפריס, דבר, 21 במרץ 1954
↑   אינס אליאס, החוקר האשכנזי מוכיח: חטיפת ילדי תימן היתה ממוסדת, באתר הארץ, 24 ביולי 2019
↑  אתר הספרייה הלאומית, ערך : חיים נחמן ביאליק
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007430693205171  LCCN: nr97037682  VIAF: 19587774   WorldCat (עם VIAF): 19587774
טרואה

טרואה (בצרפתית: Troyes) מכונה בספרות הרבנית גם בשם טרוייש היא עיר הבירה של מחוז אוב שבחבל גראנד אסט בצרפת. העיר שוכנת על הנהר סן וממוקמת כ-160 ק"מ מזרחית דרומית לפריז.
היסטוריה > העת העתיקה

העיר טרואה התקיימה כבר בתקופת הקיסרות הרומית. שמה היה אוגוסטובונה טריקאסיום (Augustobona Tricassium) על שם השבט הגאלי טריקאסס (Tricasses), שהורחק על ידי אוגוסטוס קיסר מהשבט סנונס (Senones) והושב על ידו בעיר זו. מתחילתה של תקופה זו בקורות העיר נמצאו שרידים מועטים, ביניהם חלקים קטנים של אקוודוקט. מיקומה של העיר היה במרכזן של דרכים ראשיות אחדות, ביניהן ויא אגריפה שהתמשכה צפונה לעבר ריימס ודרומה לעבר לאנגר ועד מילאנו שבאיטליה. דרכים רומאיות אחרות הובילו אל פואטייה, אורליאן ואוטן.
בסוף תקופת האימפריה הרומית הצטמצם גודלה של העיר, אך למרות זאת נודעה לה חשיבות מסחרית רבה, עקב מיקומה המרכזי. באותו זמן היא נקראה טריקאסיום (Tricassium) או טריקאסאה (Tricassae). שם זה, ששורשו הוא המספר שלוש בלטינית, הפך במרוצת הזמן לשם טרואה (Troyes), שנגזר מהמילה "Trois" – שלוש בצרפתית.
היסטוריה > ימי הביניים

במאה החמישית נכבשה העיר על ידי אטילה ההוני, אך חזרה ונכבשה מידו על ידי הבישוף לופוס, שקבע את הבישופות בטרואה. חשיבותה הדתית של העיר הוכרה ב-878, כאשר הכתיר בה האפיפיור יוחנן השמיני את לואי השני, מלך צרפת לקיסר האימפריה הרומית הקדושה.
בסוף המאה התשיעית נכבשה טרואה על ידי הנורמנים, שבזזו אותה כליל. במאה העשירית הוקמה רוזנות שמפאן, וטרואה נבחרה להיות עיר הבירה של הרוזנות. (עד המהפכה הצרפתית נשארה טרואה בירת הפרובינציה של שמפאן). נזירי מנזר סנט לופ ייסדו בה ספרייה וסקריפטוריום (חדר הגות וכתיבה כנסייתי, בעיקר להעתקת כתבי יד).
טרואה המשיכה לשגשג במשך ימי הביניים. לעיר היה מעמד כלכלי חשוב. בטרואה פותחה שיטת "משקל טרוי", ששימשה לשקילת מתכות יקרות, אבק שרפה ואבני חן. אונקיית טרוי (Troy ounce) היא יחידת המידה המקובלת בתחום המתכות היקרות, לרבות לשקילת זהב וכסף. במאות השתים עשרה והשלוש עשרה התקיימו בעיר ירידי שמפאן פעמיים בשנה, בהם נמכרו סחורות מכל רחבי אירופה, בעיקר אריגים מפלנדריה ואף תבלינים מאסיה, הוקמה בה מטבעה, וסוחריה זכו לאשראי נרחב.
ב-1208 החלה בניית קתדרלת טרואה בסגנון גותי. מאוחר יותר נבנתה בעיר כנסיית סנט אירבן בסגנון גותי קורן מאוחר. שתי הכנסיות נחשבות למונומנטים גותים חשובים באזור ואף בצרפת.
ב-1285, עם נישואיו של פיליפ הרביעי, מלך צרפת, לז'אן הראשונה, מלכת נווארה שהייתה היורשת של רוזנות שמפאן, קיבלה צרפת אחיזה ברוזנות זו שאוחדה לבסוף עם צרפת על ידי בנו לואי העשירי.
ב-1417 תכנן ז'אן הראשון, דוכס בורגונדיה, שהיה בן בריתם של האנגלים ונלחם בבית אורליאן, להפוך את טרואה לבירת צרפת. הוא הגיע להסכם עם המלכה איזבו מבוואריה, אשתו של שארל השישי, מלך צרפת, להעתקת מוסדות השלטון לטרואה, אך התוכנית לא יצאה אל הפועל. ב-1420 נחתם בעיר "הסכם טרואה" (או "חוזה טרואה"), שהעניק לאנגלים את השליטה על רוב שטחה של צרפת.
ב-1524 נשרפו רוב בתי טרואה העתיקים, אף שבעיר זרמו תעלות מים רבות. בשריפה זו נשרף גם בית מדרשו העתיק של רש"י, שהיה תושב העיר.
היסטוריה > הרנסאנס והעת החדשה

בתקופת הרנסאנס התפתחה בטרואה אסכולה של אמנות יפה. ציירי העיר ואמני הוויטראז'ים שבה, פיארו את קתדרלת סן פייר וסן פול, שהחלה להבנות במאה השלוש עשרה והסתיימה במאה השמונה עשרה. בעיר קיים מוזיאון היסטורי, המציג אוסף מרשים של ציורים ופסלים של אסכולת טרואה.
במאה השש עשרה ובמאה השבע עשרה נבנו בעיר מאות בתים יפים, בעלי חזיתות עץ צבועים ומהוקצעים. רוב הבתים קיימים עד היום, והם עוברים תחזוקה מתמדת למטרות שימור ותיירות.
במחצית המאה השמונה עשרה התפתחה בטרואה תעשייה ענפה של טקסטיל. בעיר נבנו בתי חרושת גדולים, שייצרו וגרביים עבור המעמד הפשוט. מפעלים אלו פעלו עד מחצית המאה התשע עשרה. בטרואה פועלים כיום מספר מוזיאונים, המתעדים את תעשיית הטקסטיל לדורותיה.
יהדות טרואה (טרוייש)

סיפורה של יהדות טרואה, שנקראה בלשון היהודים טרוייש, הוא במידה רבה סיפורה של יהדות צפון צרפת. לפי המסורת, קהילות יהודיות היו קיימות בה כבר מעת שהרומאים כבשו את גאליה. מהמאה החמישית ישנן עדויות ברורות לקהילות יהודיות במץ, פואטייה, אביניון, סן-ברטראן-דה-קומנז' (Saint-Bertrand-de-Comminges), קלרמון-פראן, נרבון ואורליאן.
על ראשית הקהילה היהודית בטרואה אין פרטים מדויקים. עם זאת, במאה האחת עשרה כבר הייתה בה קהילה יהודית גדולה. ב-1040 נולד בה אחד מהאישים היהודים המפורסמים מימי הביניים – רש"י. הוא ומשפחתו המשיכו והתגוררו בטרואה, וככל הנראה אף עסקו לפרנסתם בייצור יין, האופייני לחבל שמפן המבורך בכרמים (לדעת ההיסטוריון חיים סולובייצ'יק לא עסקו רש"י ומשפחתו בייננות). העיר טרואה הכירה בכבוד שנפל בחלקה, והקימה אנדרטה לזכרו ולציון פעלו של רש"י. האנדרטה ניצבת ב"אוניברסיטת רש"י" וחקוקות עליה האותיות ר' ש' י' בעברית. בעיר קיים גם רחוב על שם רש"י.
גם רבנו תם, נכדו של רש"י, חי חלק מחייו בטרואה, ואף תיקן בה את תקנת הנדוניה התקפה עד ימינו במשפט העברי.
מלבד רש"י ומשפחתו, חיו בטרואה חכמים יהודים נוספים, שהתפרסמו בפירושיהם למקרא ולתלמוד. אחד מהם היה רבי יוסף קרא, שחיבר פירוש על התנ"ך. חכם אחר היה רבי מנחם בן יוסף חזן, שחי בעיר בסוף המאה השלוש עשרה ובמאה הארבע עשרה. הוא ליקט וערך את "סדר טרוייש", חיבור המתאר את סדר התפילה ומנהגי קהילת טרואה.
ככל יהודי צרפת, סבלו גם יהודי טרואה מנגישות והצקות מצדם של שכניהם הנוצרים. אחד המאורעות הבולטים ברדיפות אלו, הייתה עלילת הדם בשנת 1288. כתוצאה ממנה הועלו שלושה עשר יהודים על המוקד, ביניהם כמה מחשובי הקהילה ועשיריה.
הקהילה היהודית בטרואה התרכזה בעיקר ברובע סן-פלובר (Saint-Flobert). מקובל כי יהודים רבים ששם משפחתם טרייויש, הם צאצאים של יהודי טרואה – טרוייש. בשנת 1960 הסתיימה בניית בית הכנסת רש"י.
כלכלה

כהמשך לעברה ההיסטורי, משמשת טרואה עד היום מרכז טקסטיל, הלבשה והנעלה. לצד מאות חנויות אופנה מהודרות הנמצאות במרכז העיר, קיימות בטרואה וסביבתה הקרובה חנויות מפעל רבות, בהן נמכרים פריטי לבוש מוזלים. בסמוך למרכז טרואה נמצאים שני מרכזי קניות גדולים, שבהם כ-250 חנויות, בהן מוכרים הלבשה אופנתית במחירי מציאה. כמיליון וחצי קונים פוקדים את החנויות הללו מדי שנה בשנה. גם בכפרים סן ז'וליין לה וילה (Saint Julien les Villas) ופון סן מארי (Pont Saint Marie) הנמצאים ק"מ ספורים מטרואה, קיימים מספר קניונים גדולים המתמקדים בעיקר בתחום ההלבשה.
בטרואה שוכנים המשרדים הראשיים של חברת לקוסט,[דרושה הבהרה] אחת מחברות ההנעלה הפופולריות בעולם המערבי.
כלכלת העיר מתחלקת לענפים הבאים (נכון ל-1999):
שירותים – 70.2%
תעשייה – 23.9%
בינוי – 5.4%
חקלאות – 0.5%
תיירות

כרוב עריה העתיקות של צפון צרפת, נהנית גם טרואה מתיירות מפותחת. הנהר סן חוצה את העיר העתיקה. אזור עתיק זה מתאפיין בסמטאות צרות ומתעקלות, המעוטרות משני צדיהן בחזיתות בתי עץ צבעוניות, מהמאות השש עשרה והשבע עשרה. בניינים עתיקים מדגם אחר, מתאפיינים בשילוב של אבנים לבנות וכהות, המעניק לחזיתותיהם דוגמת לוח שחמט.
בעיר מספר מוזיאונים המציגים אוספים מגוונים בתחומים שונים. מוזיאון הגרביים מציג את התפתחות הטקסטיל משחר ההיסטוריה ועד ימינו. מוזיאון אחר הוא "בית כלי העבודה ומחשבת מעמד הפועלים", המציג אף הוא תצוגות העוסקות בטקסטיל, בעיקר מתעשיית העיר במאות השמונה עשרה והתשע עשרה. בנוסף מציג המוזיאון תצוגה של 10,000 כלי עבודה שונים מתקופות קדומות. מוזיאונים אחרים עוסקים בארכאולוגיה, תרבות מקומית וקריקטורות פוליטיות.
אחד המוזיאונים הבולטים בעיר הוא המוזיאון לאמנות מודרנית, הממוקם בארמון הבישוף הישן, מן המאה השבע עשרה. במקום מוצגות, בין השאר, יצירות משנותיו האחרונות של אמן הפוביזם אנדרה דרן.
ערים תאומות

לטרואה יש כיום (2008) חמש ערים תאומות באירופה:
בלגיה טורנה, בלגיה
הולנד אלקמאר, הולנד
גרמניה דרמשטאדט, גרמניה
פולין ז'לונה גורה, פולין
הממלכה המאוחדת צ'סטרפילד, הממלכה המאוחדת
הערות שוליים

↑  הרב חיים דב שעוועל – חוקר גדול על רש"י ותולדות ישראל – מסיק על פי שמותיה הראשונים של העיר – שהיו טריקאסיום וטריקאסאה – את השתלשלות שינוי שמותיה ע"פ הספרים הקדמונים 1. קריווש/ס. 2. טריווס. 3. טרוייס/ש – כיום בצרפתית נקראת העיר טרויש/ס ומחוץ לצרפת נקראת "טרואה"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007552782605171  BnF: cb15246479v (data)  GND: 4061034-2  LCCN: n81022026  MusicBrainz: a34fe17d-3786-4cb2-b74e-e873302188be  NKC: ge132311  SUDOC: 026564319  VIAF: 128951954   WorldCat (עם VIAF): 128951954 
העיר העתיקה בטרואה
"סדר טרוייש" – חיבור המתעד את מנהגי קהילת טרואה
קתדרלת טרואה וכנסיית סנט אירבן הם מונומנטים חשובים המכילים אדריכלות גותית בסגנון Rayonnant. בתמונה: טריפוריום מואר בקתדרלה.
בית עץ עתיק בטרואה
קיצור שולחן ערוך מקור חיים

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  הרב חיים דוד הלוי
 שפת המקור:  עברית
 תורגם לשפות:  איטלקית
 סוגה:  ספר הלכה
 הוצאה
 הוצאה:  הוועדה להוצאת כתבי הגרח"ד הלוי, תל אביב  (דפוס ארזי)
 תאריך הוצאה:  ה'תשל"ה (1975)
 מספר עמודים:  425 עמוד 
 
קִצּוּר שֻׁלְחָן עָרוּך מְקוֹר חַיִּים הוא ספר הלכה שחיבר בשנת תשל"ה 1975 הרב חיים דוד הלוי, שהיה הרב הראשי של תל אביב. ספר זה הוא תמצית הלכתית מחמשת חלקי ספרו הקודם "מקור חיים", ובו הוצגו המנהגים על פי העדות השונות.  היה בכך חידוש ביחס לקיצור שולחן ערוך, שכתב הרב שלמה גאנצפריד, שבנוי על פסקי ומנהגי יהדות אשכנז. בשל כך, הפך ספרו של הרב הלוי לפופולרי במיוחד במערכת החינוך הממלכתית-דתית בישראל.
הספר מקור חיים נקרא כן על שם מחברו הרב חיים דוד הלוי ועל שם התורה שנותנת חיים ללומדיה ולמקיימיה, כמו שנאמר בפרקי אבות "מרבה תורה מרבה חיים", ומקורו מהפסוק בספר תהלים (פרק ל"ו, פסוק י'): כִּי עִמְּךָ מְקוֹר חַיִּים בְּאוֹרְךָ נִרְאֶה אוֹר.
מבנה הספר

הספר בנוי כהלכות על סדר היום (מההשכמה עד השינה). הספר מחולק לעשרה שערים הכוללים 170 פרקים. ציון המקורות בספר הוא לספרי "מקור חיים השלם".
בחלק ממהדורות הספר מובאות הערות בהלכה לפי עדות אשכנז מהרב נתן אורטנר (רבה של לוד) במקומות שהם נוהגים אחרת מהמובא בספר עצמו.
מבנה הספר > פרקי הספר

פרקים א-כו: סדר היום
פרקים כז-נה: ברכות
פרקים נו-פ: שבת
פרקים פא-קיד: חג ומועד
פרקים קטו-קכד: לחתן לכלה ולמשפחה
פרקים קכה-קל: יסודות הבית היהודי
פרקים קלא-קלו: השולחן הכשר
פרקים קלז-קמג: מצוות התלויות בארץ
פרקים קמד-קנו: הלכות שמחות (דיני אבלות)
פרקים קנז-קע: יסודות דיני ממונות
תרגומים

מנחם עמנואל הרטום תרגם את הספר לאיטלקית, והתרגום יצא לאור ברכסים בתשנ"ב.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010400085805171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספרות תורנית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.