stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
וסיליה מיציץ'
קריירה מקצועית > ז'לגיריס קובנה

לקראת עונת 2017/2018 חתם מיציץ' על חוזה בז'לגיריס קובנה. בעונתו היחידה בקבוצה זכתה ז'לגיריס באליפות ליגת העל הליטאית (בפעם השמינית ברציפות) ובגביע הליטאי, והעפילה לפיינל פור היורוליג בפעם השנייה בתולדותיה ולראשונה מזה 18 שנים. במשחק חצי גמר היורוליג הפסידה הקבוצה מול פנרבחצ'ה בתוצאה 67–76, ובמשחק על המקום השלישי גברה על צסק"א מוסקבה בתוצאה 79–77, הודות למשחק מצוין של מיציץ' אשר קלע 15 נקודות, הוריד 4 ריבאונדים ומסר 4 אסיסטים. לאורך אותה עונה רשם מיציץ' ממוצעים של 7.7 נקודות ו-4.2 אסיסטים ביורוליג, ו-8.3 נקודות ו-3.8 אסיסטים למשחק בליגה הליטאית.
קריירה מקצועית > אנאדולו אפס

ביוני 2018 חתם על חוזה לשתי עונות באנאדולו אפס הטורקית. בעונת 2018/2019 גברה הקבוצה על פנרבחצ'ה בסדרת גמר הליגה הטורקית (4–3), וזכתה באליפות הליגה. לאורך סדרת הגמר העמיד מיציץ' ממוצעים של 16.9 נקודות ו-5.4 אסיסטים למשחק. כמו כן העפילה אנאדולו למעמד גמר יורוליג, לראשונה בתולדותיה, לאחר שמיציץ' הוביל אותה לניצחון מול פנרבחצ'ה במשחק חצי הגמר, עם שיא קריירה של 25 נקודות. במשחק הגמר מול צסק"א מוסקבה קלע 10 נקודות, אך קבוצתו הפסידה בתוצאה 83–91. בסיום העונה נבחר לחמישייה השנייה של העונה ביורוליג, לאחר שרשם ממוצעים של 12.4 נקודות ו-5.5 אסיסטים למשחק.
קריירה מקצועית > אוקלהומה סיטי ת'אנדר

ב-17 ביולי, חתם מיצ'יץ' על חוזה עם אוקלהומה סיטי ת'אנדר שהחזיקה בזכויות הדראפט עליו מטרייד שקרה בפברואר 2020. ב-30 משחקים עם הת'אנדר, למיצ'יץ' היה תפקיד מוגבל והעמיד 3.3 נקודות ו2.5 אסיסטים ב־12 דקות בממוצע.
קריירה מקצועית > שארלוט הורנטס

ב-8 בפברואר הועבר מיצ'יץ' בטרייד לשארלוט הורנטס, לצד דאוויס ברטאנס, טרה מאן, בחירת סיבוב שני ב-2024 וב-2025 וכסף, בתמורה לגורדון הייוורד. ב־30 משחקים עם ההורנטס החזיק בתפקיד משמעותי יותר וסיים עם ממוצעים של 10.8 נקודות ו6.2 אסיסטים ב-27.2 דקות.
נבחרת סרביה

בשנת 2011 זכה מיציץ' במדליית הכסף בטורניר אליפות אירופה בכדורסל עד גיל 18, כשחקן נבחרת סרביה. בשנת 2013 זכה עם סרביה במדליית הכסף בטורניר גביע העולם בכדורסל עד גיל 19, לאחר שהפסידה מול נבחרת ארצות הברית במשחק הגמר. לאורך הטורניר רשם מיציץ' ממוצעים של 12.9 נקודות ו-4.8 אסיסטים למשחק, ובסיומו נבחר לחמישיית הטורניר, לצדם של דנטה אקסום, ארון גורדון, דריו שאריץ' וג'אליל אוקפור.
באותו הקיץ שיחק לראשונה עם נבחרת סרביה הבוגרת, בטורניר יורובאסקט 2013, בו סיימה סרביה במקום השביעי. ביורובאסקט 2017 זכה עם נבחרתו במדליית הכסף, לאחר שהפסידה במשחק הגמר מול נבחרת סלובניה.
בטורניר גביע העולם בכדורסל 2019 הודח עם סרביה במפתיע כבר בשלב רבע הגמר, בו הפסידה מול נבחרת ארגנטינה בתוצאה 87–97. לאחר שגברה על נבחרות ארצות הברית וצ'כיה במשחקי הדירוג, סיימה סרביה במקום החמישי. בשמונת משחקיו בטורניר קלע מיציץ' 5.6 נקודות ומסר 3.3 אסיסטים בממוצע למשחק.
סטטיסטיקה > יורוליג

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות |  % מהשדה |  % משלוש |  % מהעונשין | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2014/2015 | באיירן מינכן | 6 | 1 | 18.0 | 0.450 | 0.200 | 0.875 | 1.5 | 3.2 | 0.5 | 0.0 | 7.5 |
| 2015/2016 | באיירן מינכן | 4 | 0 | 6.2 | 0.000 | 0.000 | 1.000 | 0.8 | 0.8 | 0.5 | 0.3 | 0.5 |
| 2015/2016 | הכוכב האדום בלגרד | 17 | 1 | 17.4 | 0.341 | 0.361 | 0.724 | 1.8 | 3.6 | 0.2 | 0.2 | 5.5 |
| 2017/2018 | ז'לגיריס קובנה | 36 | 10 | 22.4 | 0.432 | 0.355 | 0.707 | 2.2 | 4.2 | 0.9 | 0.0 | 7.7 |
| 2018/2019 | אנאדולו אפס | 37 | 30 | 28.2 | 0.474 | 0.371 | 0.819 | 2.2 | 5.5 | 1.0 | 0.1 | 12.4 |
| קריירה | קריירה | 100 | 42 | 22.8 | 0.438 | 0.355 | 0.762 | 2.0 | 4.4 | 0.8 | 0.1 | 8.6 |
סטטיסטיקה > NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות |  % מהשדה |  % משלוש |  % מהעונשין | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2023/2024 | אוקלהומה | 30 | 0 | 12.0 | 0.407 | 0.244 | 0.737 | 0.8 | 2.5 | 0.3 | 0.1 | 3.3 |
| 2023/2024 | שרלוט | 30 | 21 | 27.2 | 0.437 | 0.294 | 0.839 | 2.1 | 6.2 | 0.7 | 0.1 | 10.8 |
| קריירה | קריירה | 60 | 21 | 19.6 | 0.430 | 0.279 | 0.813 | 1.5 | 4.4 | 0.5 | 0.1 | 7.0 |
הערות שוליים

↑  מיציץ' סובל מפציעה בברכו, באתר beobasket.net,‏ 24 בנובמבר 2011
↑  מיציץ' חותם על חוזה בבאיירן מינכן, באתר היורוליג, 4 באוגוסט 2014
↑  הכוכב האדום מצרפת את מיציץ', באתר היורוליג, 28 בדצמבר 2015
↑  מיציץ' חותם על חוזה בטופאש בורסה, באתר eurohoops.net,‏ 26 ביולי 2016
↑  מיציץ' חותם על חוזה בז'לגיריס, באתר היורוליג, 15 ביוני 2017
↑  סטטיסטיקות המשחק בין ז'לגיריס לצסק"א, באתר היורוליג, 20 במאי 2018
↑  מיציץ' חותם על חוזה באנאדולו אפס, באתר היורוליג, 20 ביוני 2018
↑  סיכום המשחק בין ז'לגיריס לפנרבחצ'ה, באתר היורוליג, 17 במאי 2019
↑  סטטיסטיקות המשחק בין אנאדולו לצסק"א, באתר היורוליג, 19 במאי 2019
↑  ההכרזה על חמישיית העונה השנייה ביורוליג, באתר הרשמי, 10 במאי 2019
↑  Thunder Acquires Al Horford, the Draft Rights to Théo Maledon and Vasilije Micić, and 2025 First-Round Draft Pick, www.nba.com (באנגלית)
↑  Thunder Signs Vasilije Micić, www.nba.com (באנגלית)
1 2  Vasilije Micić Stats, Height, Weight, Position, Draft Status and more, Basketball-Reference.com (באנגלית)
↑  Hornets Acquire Davis Bertans, Tre Mann, Vasilije Micic And Two Second-Round Picks From Oklahoma City, www.nba.com (באנגלית)
↑  הפרופיל של וסיליה מיציץ', באתר פיב"א
↑  גורדון זוכה בתואר ה-MVP של טורניר אליפות העולם 2013, באתר פיב"א, 7 ביולי 2013
↑  נבחרת סרביה באליפות אירופה 2017, באתר פיב"א
↑  נבחרת סרביה בגביע העולם 2019, באתר פיב"א
ארנה לורשי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 בנובמבר 1889 מזסילאש, הונגריה 
 פטירה:  23 באוגוסט 1960 (בגיל 70) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  הונגריה 
 בן או בת זוג:  Stephani Elza 
 חתימה:   
 
ארנה לורשי (בהונגרית: Lorsy Ernő באזורים מחוץ להונגריה נקרא גם בשמות ארנסט לורשי. שמו המלא היה ארנו מוריץ לורשי, לפעמים בטעות נקרא ינה לורשי, אמיל לורשי) (מזסילאש, הונגריה (קודם נקראה סילשבלהאש), 28 בנובמבר 1889 - ניו יורק, ריברסייד דרייב, 13 באוגוסט 1960) היה עיתונאי הונגרי-יהודי, מתרגם ספרות, היסטוריון.
ביוגרפיה

בתחילה עבד בפסטר לויד ואחר כך היה יועץ משרד החוץ בתקופת ממשלת מיהאי קארואי. תחת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית היה מזכיר מדיני (סגן שר) של קומיסר העם לחינוך ציבורי. הוא היגר מהונגריה לאחר נפילת הרפובליקה הסובייטית, עבד בתחום העיתונאות בגלות וערך את זיכרונותיו של מיהאי קארואי. שב להונגריה בשנות השלושים של המאה העשרים, אך נאלץ שוב להגר, הפעם לצרפת, בשנת 1938 בגלל שינויים בפוליטיקה הפנימית בהונגריה, עליית הימין הקיצוני הפרו נאצי ופרסום החוק היהודי הראשון. הוא נמלט גם מהפלישה הנאצית לצרפת לכיוון לצפון אפריקה, למעשה למרוקו, משם נסע לארצות הברית בשנת 1941. שם נשאר עד יום מותו בשנת 1960. הוא עסק באמריקה בעיתונאות ובתרגום ספרותי.
"הוא היה אחד העיתונאים המשכילים ביותר של המאה ה-20. הוא דיבר אנגלית, צרפתית וגרמנית בצורה כה מושלמת שהוא נחשב לאנגלי בניו יורק, לצרפתי בפריז - ראיתי זאת - ולגרמני בברלין. זיכרונו שמר על כל מה שקרא או שמע. בשנת 1939 בפריז, כשעברתי בוקר אחד ליד הספרייה הלאומית של צרפת, הוא ביקש ממני לחפש משפט מנאומו של אלפונס דה למרטין (21 באוקטובר 1790 - 28 בפברואר 1869), משורר ומדינאי צרפתי, מחלוצי השירה הרומנטית שנאם בשנת 1848 בדיון בנושא ביטחון לאומי. אני אמצא את זה בעמוד אלף ומשהו של כתב העת הפרלמנטרי, למעלה - אמר לי. חזרתי עם המשפט ושאלתי: מתי בפעם האחרונה שהה בספרייה וציין את מספר העמוד? "בשנת 1913," ענה." ציטוט מפרי עטו של ג'ורג' פאלודי.
קריירה > עד מלחמת העולם הראשונה (1914-1889)

לורשי נולד למשפחה יהודית, לאביו איזידור (אזור) לורשי, שהיה הרופא של היישוב, ולאמו הרמינה ארנסט. היו לו שתי אחיות. הוא סיים בית ספר יסודי בכפר הולדתו ויצא לארבע השנים הראשונות של בית ספר תיכון לעיר סקסארד ומשם המשיך לבודפשט לארבע השנים האחרונות של הגימנסיה. הוא למד בתיכון המלכותי ההונגרי ברובע 7 (הגימנסיה אימרה מדאץ' הוא אחד מבתי הספר התיכוניים הוותיקים של בודפשט והוא בית הספר העל יסודי העתיק בעיר הבירה). הוא סיים את לימודיו בתיכון בשנת 1907 עם תוצאות מצטיינות ואף עבר בחינה נוספת ביוונית. הוא המשיך את לימודיו באוניברסיטת הומבולדט של ברלין.
בנוסף לברלין הוא למד בפריז ובבודפשט באוניברסיטת אטווש לוראנד בלשנות, היסטוריה, פילוסופיה ומדעים והצטרף לחוג גלילאו כסטודנט באוניברסיטה. בשנת 1911 השיג את הדוקטורט שלו בפילוסופיה sub auspiciis regis. הוא דיבר, כתב וקרא יוונית מושלמת, לטינית, צרפתית, גרמנית ואנגלית, ולמד ערבית במהלך הגירתו דרך צפון אפריקה בשנת 1941. אופייני לאוריינותו שכבר באוקטובר 1910 (בגיל 20) ג'רג' לוקאץ' הזכיר אותו כ"פילולוג משכיל" במכתבו ללאו פופר היהודי-הונגרי שהיה מומחה לתולדות האומנות.
בשנת 1910 פרסם לורשי מאמר בכתב העת רנסאנס. משנת 1912 עד 1919 היה מבקר התיאטרון ואחר כך עורך דסק החוץ של פסטר לויד, ובמשך שנים רבות היה חבר מערכת בכיר ואחד הכותבים המובילים בעיתון. במהלך תקופה זו התוודע לטיבור דרי, והתיידד עם אנדרה אדי, קארינתי, בלה באלאז', דז'ה קוסטולאני, גיולה קרודי ומילאן פושט.
קריירה > ממלחמת העולם הראשונה ועד ההגירה הראשונה (1919-1914)

בשנת 1915 היה לורשי אחד המייסדים של חוג יום ראשון יחד עם בלה באלאז' וג'רג' לוקאץ', אך לא היה משתתף קבוע. כעיתונאי באותה תקופה, הוא כתב מאמרים על סוציולוגיה וכלכלה, הוקיע את הרדיקליזם הבורגני, כמו גם אוסקר יאסי, ובמאמריו הרים קול נגד מלחמת העולם הראשונה, אך לאחר שקיבל את צו הגיוס לצבא התגייס לבסוף בספטמבר 1915. לאחר שהמשטרה הפסיקה את פעולת חוג גליליאו בתחילת 1918, הקימו לורשי ומקורביו שני ארגוני נוער חדשים שאחד מהם היה "חוג קארואי", שחבריו שלחו מברק קבלת פנים נלהב למיהאי קארואי. קארואי הבחין בעיתונאי הצעיר, בחלקו באמצעות כתביו נגד המלחמה ובחלקו דרך עבודתו בארגון החוג סביבו, והזמין אותו להשתתף במנגנון הממשלתי שלו. בנובמבר 1918 היה לורשי חבר במשלחת השלום הרשמית לבלגרד כמזכירו של השר אוסקר יאסי. מאוחר יותר, תחת שלטון ממשלת קארואי מונה לורשי ליועץ במשרד החוץ. לדברי ג'ורג' פאלודי הוא היה גם השגריר ההונגרי בשווייץ באותה תקופה. ב-11 בפברואר 1918, נשא לאישה את ארז'בט שטרן, בתם של גוסטב שטרן ותרזה הרצוג. העדים בחתונה היו יוז'ף וסי ולאיוש בירו. הנישואין התפרקו בשנת 1931. אשתו השנייה של לורשי הייתה ארז'בט לאנג, בתם של אגושטון לאנג ולאורה שווייצר. ילדם הראשון, אליז, נולדה בברלין בשנת 1932, ילדם השני פטר נפטר כמה שבועות לאחר לידתו בשנת 1933, וילדם השלישי (1935, בודפשט) נקרא גם הוא פטר.
בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית התמנה למזכיר מדיני (סגן שר) ליד קומיסר העם לחינוך ציבורי ובהמשך שימש כראש מחלקת עיתונות החוץ. לאחר נפילת הרפובליקה הסובייטית הוא נעצר בבודפשט ב־28 באוגוסט 1919 בשעה תשע בערב מכיוון שכיהן בתפקיד ברפובליקה, אך שוחרר באותו היום בהיעדר אשמה כלשהי על פי החלטה סופית מיום 7 בספטמבר 1919.
קריירה > ההגירה הראשונה והשיבה (1938-1919)

מאוחר יותר באותה השנה היגר לאוסטריה, והצטרף לעיתון ההונגרי הווינאי, כעורך העיתון, וככותב מאמרי המערכת. במאי 1920, "איגוד העיתונאים של הונגריה" הוציא אותו משורותיו יחד עם אילש קוצר ופרנץ גנדר. עד שנת 1933 עבד בעיתונים שונים בווינה, ברלין ובפריז, אך לאחר עלייתו של אדולף היטלר בראשית שנות השלושים עזב את ברלין וחזר לבודפשט, שם התגורר בדרך אטילה. בתקופה זו פגש את ג'ורגי פאלודי במערכת העיתון של מדיאר הירלאפ, ונקשרה ביניהם ידידות לכל החיים.
קריירה > ההגירה לצרפת (1940-1938)

בסוף 1938, עזב את אשתו וילדיו, היגר לצרפת, שם הצטרף למהגרים ההונגרים והתגורר ב"אוטל דה פראנס" בפריז. הוא התקשר עם מוציא לאור כדי לכתוב ספר על קו מאז'ינו, אך מעולם לא עשה זאת וטען כי המערכת המבוצרת לא מגיעה לים בצפון צרפת, כך שהגרמנים יוכלו בקלות לעקוף אותה דרך בלגיה. בתקופת שהותו בפריס, הסופר אנדרה הוואש היה מזכירו. הגרמנים פתחו במתקפה על צרפת באביב 1940 מה שמכונה המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה. לורשי, שחשב שהם עלולים לכבוש את פריז, החליט לנסוע לדרום צרפת. הוא יצא עם הוואש לתחנת אוסטרליץ, שם התנתק ממנו והמשיך ברכבת למונטובן, ואז לאחר הפצצת בורדו לבאיון בדרום מערב צרפת באקויטניה. משם המשיך את מסעו עם פאלודי וחבורתו.
קריירה > צפון אפריקה וארצות הברית (1960-1940)

מאחר שלא הצליח להשיג ויזה לפורטוגל, הפליג לצפון אפריקה והשאיר את חבריו מאחור. בהמשך התגורר אצל שאנדור אויווארי, שעבד שם כמורה אצל משפחה אמידה, אך הרשויות של צרפת כלאו אותו במחנה המעצר במיסור, בצפון מזרח מרוקו, בגלל האזנה בלתי חוקית לתחנת הרדיו של צרפת החופשית ששידרה מברזוויל ברפובליקה של קונגו. כאשר הוזמן על ידי רוזוולט לארצות הברית, הוא שוחרר מהמחנה.
לורשי נסע תחילה לספרד יחד עם משפחתו ועם ג'ורג' פאלודי. שם עלו כולם על האוניה "אס אס נאַבֶמַר", שהפליגה לארצות הברית. "במהלך ההפלגה של ששת השבועות הוא הקים קמפינג על הסיפון ומכיוון שלא הצליח להשיג אוכל, הקיף את עצמו בהמוני בקבוקי קוניאק". הם הגיעו לניו יורק ב־12 בספטמבר 1941. בארצות הברית הוא חי זמן מה מכספו של אלכסנדר אויווארי ובהמשך מינה אותו מושל אוהיו למנהל הספרייה הציבורית בקליבלנד, שם הפך גם לעמית בכיר בעיתון "חופש". במהירה הצטרף לפעילות "הברית הדמוקרטית של ההונגרים באמריקה", ובשנת 1942 כבר יחד עם נשיא הברית רוסטם ואמברי ועם לאסלו פנייש, פאל קרי והוגו איגנוטוש חתם על מכתב בשם קבוצת שיקגו כחבר נשיאות הארגון. ב־25 בדצמבר 1941 פרסם מחקר על פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה בכתב העת "מאבק" של הארגון. בשנת 1944 הוזכר לורשי כמנהיג הקבוצה של קליבלנד של "הברית הדמוקרטית של ההונגרים באמריקה".
הוא עבר לניו יורק בשנת 1949, שם התפרנס מתרגום ספרותי כמו גם בבודפשט, ועבד ב-International Motion Picture Division of Department of State. בשנת 1950, ה-FBI התייחס אליו כחשוד קומוניסטי, אך לא ננקטו נגדו צעדים נוספים בהיעדר ראיות. בשנותיו האחרונות עבד שוב כעיתונאי ב"מאבק", והיה מכותבי המאמרים של "האדם והאופק". לורשי נפטר בשנת 1960 בביתו בריברסייד דרייב במנהטן. אפרו הובא להונגריה באופן לא חוקי על ידי בתו אליז, ולבקשת לורשי הוטמן לצד אביו בשנת 1964 בבית הקברות היהודי בכפר הולדתו, מזהסילש. אשתו, ארז'בט לאנג, נפטרה בספטמבר 1978.
כתביו

לטענת בלה ז'ולט, לורשי כתב את זכרונותיו של ג'ק בילבו "בשירותו של אל קפונה".
כתביו > פרסומיו

Ein Besuch bei Meister Stróbl, Pester Lloyd, 1913. május 29.
"A császár futárja". Századunk. 1. (1.): 467–471. 1926.
"Ököllel a cápa ellen". Tolnai Világlapja. 35 (33): 35. 1935-08-14.
""Hittem benne, mert szép volt"". Pesti Napló. 87 (114): 37. 1936-05-17. (Interjú Max Planckkal)
"A nagy Dossena". Pesti Napló. 87 (119): 38. 1936-05-24. (Megemlékezés Alceo Dossena olasz szobrászművészről halála alkalmából)
"Ideges lóhere, bódult sárgarépa". Pesti Napló. 88 (277): 33–34. 1936-12-05. (Megemlékezés Sir Jagadish Chandra Bose indiai polihisztorról halála alkalmából)
"Remarque: Három bajtárs". Színházi Élet. 7: 64. 1938. נבדק ב-2016-01-28.
Bartók Béla szerb melódiákat hallgat. Medvetánc, 8. évf., (1988) 1. sz. 296-297. o.
כתביו > תרגומיו

Frigyes Karinthy: Bitte Herr Professor: Szenen aus der Mittelschule (Tanár úr kérem, 1916)
Lajos Bíró: Die Juden von Bazin (A bazini zsidók, 1921)
Lajos Bíró: Hotel Imperial: Schauspiel in vier Aufzügen (Hotel Imperial)
Sándor Bródy: Die Geliebte (A szerető, 1925)
Sir Galahad (Eckstein-Diener, Berta): Bizánc (Byzanz. Von Kaisern, Engeln und Eunuchen., 1936)
Jenő Józsi Tersánszky: Die Hasengulasch-Legende (Legenda a nyúlpaprikásról, 1937)
Hans Habe (Békessy János): Hárman a határon át (Bp., 1937)
Erich Maria Remarque: Három bajtárs (Drei Kameraden, 1947)
Anna Lesznai: Spätherbst im Eden (Kezdetben volt a kert, 1965 (postumus edition))
לקריאה נוספת

Amerikai magyarok arcképcsarnoka. Főszerk. Tanka László. Szerk. Balás Róbert. Bp, 2003, Médiamix Kiadó. 209. o.
Borbándi Gyula: Nyugati magyar irodalmi lexikon és bibliográfia. Budapest, 1992, Hitel. ISBN 963-04-1859-2
Fejér megyei életrajzi lexikon. Székesfehérvár: Vörösmarty Mihály Könyvtár. אורכב מ-המקור ב-2014-08-08.
Faludy György: Pokolbéli víg napjaim. Budapest, 1989, Magyar Világ Kiadó. ISBN 963 7815 00 7
Gartner Brigitta: Berlin szerepe a modern magyar kultúra megteremtésében. Magyarországi zsidó diákok a berlini egyetemen a 19–20. század fordulóján.
"Híres szülöttünk". Mezőszilas község hivatalos honlapja.(הקישור אינו פעיל)
Lorsy Ernő művei az Országos Széchényi Könyvtár internetes katalógusában.
Magyar Életrajzi Lexikon. 1000–1990. Főszerk. Kenyeres Ágnes. CD-ROM. Budapest, 2001, Arcanum Adatbázis Kft. ISBN 963-9374-13-X
Nagy Csaba: A magyar emigráns irodalom lexikona. Bp., 2000, Argumentum Kiadó-Petőfi Irodalmi Múzeum és Kortárs Irodalmi Központ. 627-628. o.
Révai Új Lexikona. Főszerk. Kollega Tarsoly István. Szekszárd, 1996–2008, Babits, 470. o.
Tetteikben élnek. A forradalmi munkásmozgalom Fejér megyei harcosainak életrajzgyűjteménye. Székesfehérvár: MSZMP Fejér megyei bizottsága. 1984. p. 365.
Új magyar életrajzi lexikon. IV. köt. Főszerk. Markó László. Budapest, 2002, Magyar Könyvklub. 286. o. ISBN 9635474148
Új magyar irodalmi lexikon. II. köt. Főszerk. Péter László. Bp., 1994, Akadémiai Kiadó. 50. o.
Új magyar irodalmi lexikon. II. köt. Bp., 2000, Akadémiai Kiadó. 1338. o.
הערות שוליים

↑  Simonovics Ildikó: Lesznai Anna mesevilága. In Tanulmányok Budapest múltjából XXVI. Budapest, 1997, 150. o.
↑  Utójáték Löw szegedi főrabbi ügyéhez. 8 Órai Újság, 6. (1920: 250.) 4.
↑  Tetteikben élnek. Székesfehérvár, 1984, MSZMP Fejér megyei bizottsága, 69–70. o.
↑  Lukácsy András (1960). Elmés játékok játékos elmék. Budapest: Minerva. p. 97.
↑  "Lorsy Ernő". Digitális Irodalmi Akadémia.
↑  "Kurucz János: Mezőszilas In: Fejér Megyei Történeti Évkönyv 21". Arcanum. 1990. p. 207.
↑  A házasságkötés bejegyezve Budapest V. ker. polgári akv. 59/1918. folyószám alatt.
↑  HU_BFL_VI_502_d_VIIkerAFG_1907_2__05-06_31_0006992 Lorsy Móric Ernő, 1907 (Irat)
↑  HU_BFL_VI_502_d_VIIkerAFG_1907_4__12_71_0006991 Lorsy Móric Ernő, 1907 (Irat)
↑  In Austria, the highest possible honor in education is the promotio sub auspiciis (praesidentis rei publicae). In this ceremony, the President honors the country's best students with a gold ring, engraved with the words "sub auspiciis praesidentis" and the emblem of Austria.
↑  Lakatos Éva: Magyar irodalmi folyóiratok. Bp. 1986. (A Petőfi Irodalmi Múzeum Bibliográfiai Füzetei) 2108. p.
↑  Nyíri János Kristóf: Lukács: Die Seele und die Formen c. esszékötetének fordítástörténetéhez. = Magyar Filozófiai Szemle 1974. 2–3.
↑  Déry Tibor (1998). Az emigráció első állomása, Bécs (62-99. levél) In: Liebe Mamuskám!. Budapest: Balassi Kiadó–Magyar Irodalmi Múzeum. p. 95.
↑  Karádi Éva, Vezér Erzsébet, ed. (1980). A Vasárnapi Kör. Budapest: Gondolat Könyvkiadó.
↑  "A békedelegáció bevonulása Belgrádba". Pesti Napló. 69 (263): 4. 1918-11-09.
↑  "A külügyminisztérium főtisztviselőinek kinevezése". Pesti Napló. 70 (31): 6. 1919-02-05.
↑  Ekkor már Stephani Elza néven volt ismert, lásd: "Házasság". Budapesti Hírlap. 38 (36): 7. 1918-02-10. ארכיון מ-2016-02-05.
↑  A házasságkötés bejegyezve Budapest V. ker. polgári akv. 59/1918. folyószám alatt.
↑  A Budapesti Kir. Törvényszék 1.P.48.872/5-1931. sz. ítélet.
↑  Bellér Béla (1979). "Az 1981/19-es forradalmak közoktatáspolitikája". Századok. 113 (1): 202.
↑  Göndör Ferenc kizáratása. 8 Órai Újság, 6. (1920: 131.) 3.
↑  תבנית:CitPer
↑  New York Passenger and Crew Lists, 1909, 1925-1957
↑  Faludy György (2011). Pokolbéli víg napjaim után. Budapest: Petőfi Irodalmi Múzeum.
↑  "Dokumentumok – Amerikai magyarok a második világháború első éveiben. Részletek Vince Sándor levelezéséből". Múltunk – poitikatörténeti folyóirat. 45 (3): 222, 225–288. 2000.
↑  "Elizabeth Lorsy". United States Social Security Death Index. familysearch.org.
↑  Zsolt Béla irodalmi levele. Színházi Élet, (1933) 40. sz. 51. o.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb10912732z (data)  GND: 1155891651  ISNI: 0000 0000 8014 2375  LCCN: n2018056845  SUDOC: 243362692  VIAF: 306153830   WorldCat (עם VIAF): 306153830 
תחנת הרכבת אוסטרליץ בפריז שנפתח בשנת 1840
ספריית קליבלנד
בסיס ריבאצ'יי

|  מידע על המבנה |
| --- | --- |
 סוג:  posyolok 
 תקופת הבנייה:  ?–1931
 קואורדינטות:  52°55′00″N 158°31′00″E﻿ / ﻿52.916666666667°N 158.51666666667°E﻿ / 52.916666666667; 158.51666666667
  (למפת רוסיה מוגדלת) מוסקבה סנקט פטרבורג נובוסיבירסק אנאדיר נורילסק סקנדינביה אי רו פה  קזחסטן איראן סין מונגוליה ק. יפן האוקיינוס השקט  אוקיינוס הקרח הצפוניבסיס ריבאצ'יי(למפת רוסיה רגילה) מוסקבה סנקט פטרבורג נובוסיבירסק אנאדיר נורילסק סקנדינביה אי רו פה  קזחסטן איראן סין מונגוליה ק. יפן האוקיינוס השקט  אוקיינוס הקרח הצפוניבסיס ריבאצ'יי
 
בסיס ריבאצ'יי (Рыба́чий; עד 1954 - טאריה החדשה) היה כפר לשעבר במחוז קמצ'טקה המשמש כבסיס לצוללות אטומיות עבור צי האוקיינוס השקט של רוסיה.
ריבאצ'יי ממוקם על שפת מפרץ קרשניניקוב במפרץ אבאצ'ינסקי. הוא נוסד בשנת 1931 בשם טאריה החדשה (Новая Тарья) ומאז 1954 נושא את שמו הנוכחי. בשנת 1968, התמזגה עם הכפרים פרימורסקי וסלדאוויה והפך לחלק מהעיר וילוצ'ינסק. צוללות גרעיניות של צי האוקיינוס השקט הרוסי ממוקמות שם ובבסיס הסמוך ויליוצ'ינסק. עד 1994 נקרא הבסיס בשם פטרופובלובסק-קמצ'טסקי-53.
לקריאה נוספת

Пирагис А. П. Населённые пункты Камчатки.
הערות שוליים

↑  Закон Камчатской области от 17 декабря 2004 г. N 242 О наделении Вилючинского городского муниципального образования статусом городского округа и об установлении границ Вилючинского городского округа
ערך זה הוא קצרמרבנושא צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בלה נויפלד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  6 ביולי 1894 וינוהרדיב, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  18 באוקטובר 1962 (בגיל 68) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרקשרטי בבודפשט 
 תפקידים:  רופא, סופר, סוציולוג 
 
בלה נויפלד (בהונגרית: Neufeld Béla;‏ וינוהרדיב, 6 ביולי 1894 – בודפשט, 18 באוקטובר 1962) משפטן יהודי-הונגרי וכן דוקטור לרפואה וסופר בתחום הסוציולוגיה. נויפלד היה הרופא הראשי של "מוזיאון הבריאות" בבודפשט ולאחר מכן הרופא הראשי של "המכון להגנת הבריאות של הסטודנטים בתעשייה". עשרות מחקריו פורסמו בעיתונות ובספרו.
קורות חייו

בלה נויפלד נולד במשפחה יהודית בזקרפטיה (אז הונגריה לאחר מכן צ'כוסלובקיה והיום אוקראינה). הוא קיבל תואר במשפטים בברטיסלאבה ב-1920 ותואר ברפואה בפראג ב-1926. כסטודנט באוניברסיטה, השתתף בתנועות פרוגרסיביות והיה חבר בחוג גלילאו. הוא היה עמיתו בכתב העת ה"מאה העשרים" (Huszadik Század), בעריכת אוסקר יאסי, ולאחר מכן של "תקופתנו" (Korunk) בקלוז', וכתב של העיתון היומי בשפה ההונגרית של הקומוניסטים הצ'כוסלובקים, "יום הונגרי" (Magyar Nap) ו"סקירה חברתית" (Társadalmi Szemle). ב-1935 הצטרף למפלגה הקומוניסטית של צ'כוסלובקיה. ב-1936 היה במסע לימודי בברית המועצות, וגם ספרו הראשון בשם העידן והאדם יצא לאור בשנה זו. הספר הוא למעשה אוסף מחקרים, המכיל עשרים ממחקריו שפורסמו בין השנים 1916–1936. בין שתי מלחמות העולם הוא עסק ברפואה בוינוהרדיב, שהשתייכה אז לצ'כוסלובקיה.
ב-1939 היגר מצ'כוסלובקיה לרומניה ולאחר מכן חזר להונגריה. ב-1941 נאסר עליו לעסוק ברפואה בשל יהדותו ופעילותו הפוליטית והספרותית האנטי-פשיסטית. הוא נעצר כבר ב-1940 כחבר בתנועה הקומוניסטית הבלתי חוקית. בקיץ 1944 גורש לאושוויץ ומשם נשלח למחנה הריכוז בוכנוולד. הוא שוחרר ב-11 באפריל 1945, אך בשל תנאי מחנה הריכוז לקה בהתקף לב ונזקק לטיפול בבית חולים. ממשלת צ'כוסלובקיה שלחה אותו לסנטוריום בפראג, משם חזר להונגריה לאחר החלמתו. הוא היה הרופא הראשי של מוזיאון הבריאות (כיום של אוניברסיטת זמלווייס) ולאחר מכן של המכון להגנת הבריאות לסטודנטים בתעשייה.
עבודותיו

העידן והאדם (בודפשט, 1936)
פרסים והוקרה

עיטור מסדר ההצטיינות של העמל (1955)
לקריאה נוספת

Adatai a Petőfi Irodalmi Múzeum katalógusában (נתוניו במאגר המוזיאון הספרותי פטפי)
Bán Imre – Tóth József – Meszesi Vilmos: Feljegyzések Aradi Viktorról, a MADOSZ-ról és Neufeld Béláról (1969) Korunk 28. évfolyam, 6. szám (רישומים על ויקטור ארדי ובלה נויפלד)
Eugene Weinstock: Beyond The Last Path: A Buchenwald Survivor's Story
Magyar életrajzi lexikon II. (L–Z). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1969. (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש)
Magyar irodalmi lexikon I–III. Főszerk. Benedek Marcell. Budapest: Akadémiai. 1963–1965. (לקסיקון ספרותי הונגרי)
בלה נויפלד: מזכרונותיי (1981) Kritika 10., 7. szám
הערות שוליים

↑  "Elhunyt dr. Neufeld Béla". נפסבדשאג (עיתון). 1962-10-19. p. 8. נבדק ב-2021-02-04.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 7968 9568  NKC: uk2014801710  VIAF: 121403465   WorldCat (עם VIAF): 121403465
בלה שטיינר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  3 בנובמבר 1893 Sebiș, רומניה 
 פטירה:  27 באפריל 1972 (בגיל 78) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת אטווש לוראנד 
 תפקידים:  רופא, רופא ילדים 
 
בלה שטיינר (בהונגרית: Steiner Béla;‏ בורושבש, 3 בנובמבר 1893 – בודפשט, 27 באפריל 1972) היה דוקטור לרפואה (MD) רופא ילדים, פרופסור באוניברסיטה, קנדידט ("דוקטורט קטן" .CSc דומה ל-PHD) במדעי הרפואה (1953).