stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מו ברג
ביוגרפיה

ברג נולד בניו יורק והיה ילדם השלישי של ברנרד ורוז, שניהם יהודים. המשפחה התגוררה בהארלם. בשנת 1906 עברה המשפחה לניוארק בעקבות עבודתו של האב.
ברג החל לשחק בייסבול כשהיה בן 7. לאחר שסיים את בית הספר התיכון בגיל 16, למד באוניברסיטת ניו יורק במשך שנה, ואחריה, בשנת 1919 עבר לאוניברסיטת פרינסטון, בה סיים תואר ראשון. במקביל שיחק בנבחרת האוניברסיטה בבייסבול.
ברג המשיך ללימודי משפטים במקביל לתחילת קריירת המשחק שלו, ובשנת 1930 סיים את התואר.
ברג, ביקר בארץ ישראל לפחות פעם אחת, בתחילת 1933, במהלך חזרתו מביקור ביפן עם שחקני בייסבול נוספים. הוא ביקר במושבה כנרת, בנהר הירדן ובעמק יהושפט מחוץ לעיר העתיקה של ירושלים, אך לא ידוע על התרשמותו מאותם מקומות או ממקומות אחרים בארץ.
ברג דיבר שבע שפות: לטינית, יוונית, צרפתית, ספרדית, איטלקית, גרמנית וסנסקריט.
ביוגרפיה > קריירת בייסבול

ביוני 1923 הוחתם ברג בקבוצת ברוקלין רובינס (לימים ברוקלין דודג'רס) ושיחק עבורה במשך עונה אחת. בעונות הבאות שיחק בליגות הנמוכות.
בעונת 1926 הוחתם בשיקגו וייט סוקס מהליגה הבכירה. ברג לא התייצב לחודשיים הראשונים של העונה משום שהעדיף לסיים את השנה הראשונה בבית הספר למשפטים באוניברסיטת קולומביה.
ברג המשיך בלימודי המשפטים ולא שיחק גם בתחילת עונת 1927. בהמשך העונה, בעקבות פציעות של מספר שחקנים, החל לשחק בעמדת התופס (Catcher) בקבוצה ובתפקיד זה הצטיין. בעונה הבאה המשיך בתפקיד זה ותפס מקום קבוע בהרכב הפותח.
בעונת 1931 עבר לקליבלנד אינדיאנס. לאחר עונה אחת בקבוצה עבר לקבוצת וושינגטון סנאטורס בה שיחק שלוש עונות. במהלך עונת 1934 חזר לקליבלנד אינדיאנס.
משנת 1935 שיחק במשך חמש עונות בקבוצת בוסטון רד סוקס אך לא בלט. בחמש העונות בבוסטון שיחק בממוצע בכ-30 משחקים בעונה. בשנים 1940-1941 עבר לתפקיד מאמן הבוסטון רד סוקס. בשנת 1941 פרסם ברג מאמר שעסק במשחק הבייסבול. המאמר זכה להערכה רבה.
ברג השתתף בשתי משלחות בייסבול ליפן. במשלחת הראשונה, באוקטובר 1932, היה ברג אחד משלושה שחקנים שנשלחו להעביר סמינרים בנושא בייסבול במספר אוניברסיטאות ביפן. לאחר המשלחת המשיך ברג לבדו לטייל ברחבי המזרח הרחוק.
המשלחת השנייה כללה כמה מכוכבי הבייסבול הגדולים בארצות הברית ובהם בייב רות' ולו גריג, שנשלחו לסדרת משחקי ראווה ביפן. אף שברג לא היה כוכב ברמתם, הוא צורף לנבחרת ברגע האחרון. ברג לקח עימו מצלמת וידאו. כשנחתה המשלחת ביפן, נאם ברג ביפנית בשם השחקנים. באחד הימים הצליח ברג לעלות לגג בית חולים בטוקיו וצילם את העיר, תמונות שיהיו בעלות ערך עבור המודיעין האמריקאי בזמן מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > במהלך מלחמת העולם השנייה

באוגוסט 1943 החל ברג לשרת במשרד לשירותים אסטרטגיים. הוא הוצב בוושינגטון ועקב אחר הנעשה ביוגוסלביה, סייע בהכנת צנחנים ממוצא אמריקאי-סלבי לצניחה ביוגוסלביה, ועסק בתפקידים שונים.
במהלך 1944 עבר לשרת באירופה. בדצמבר 1944 הרצה הפיזיקאי הגרמני ורנר הייזנברג, שהיה שותף בכיר בפרויקט הגרעין של גרמניה הנאצית, בציריך. על ברג, שהיה באירופה, הוטל להקשיב להרצאה במטרה להבין עד כמה קרובים הגרמנים לפצצה גרעינית. אם ישתכנע שהגרמנים קרובים לפצצה, הוראותיו היו לירות בהייזנברג. מסקנתו של ברג הייתה כי הם אינם קרובים לפצצה.
בינואר 1946, לאחר סיום המלחמה, עזב ברג את המשרד לשירותים אסטרטגיים.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

בשנת 1951 פנה ברג ל-CIA וביקש להישלח למדינת ישראל. בקשתו סורבה.
ב-1952 שכר ה-CIA את שירותיו של ברג כדי שינצל את קשריו מתקופת מלחמת העולם השנייה ויאסוף מידע אודות פרויקט הפצצה האטומית של הסובייטים. ה-CIA שילם לברג את הוצאותיו ושכר של 10,000 דולר, אולם לא קיבל דבר בתמורה.
לאחר שחזר מאירופה ועד למותו לא החזיק ברג עבודה כלשהי. כנשאל לגבי עבודתו היה משיב שאינו יכול לדבר על כך, מותיר את הרושם שהוא עדיין מועסק כמרגל. הוא התגורר אצל קרובי משפחה וחברים, ביניהם אחיו ואחותו.
ברג מעולם לא נישא, ונותר רווק כל חייו.
ב-29 במאי 1972, בגיל 70, נפטר ברג בבית חולים בניו ג'רזי, מחבלות שנגרמו לו בנפילה בביתו.
לאחר מותו

ברג ביקש שגופתו תישרף ושאפרו ייקבר בישראל. אחותו, אתל, טסה לישראל עם קופסת האפר אך לא הצליחה להשיג אישור לקבור את האפר בקבר רגיל. אף שהדבר אינו ודאי, נראה כי היא פזרה לבסוף את אפרו של ברג בהר הצופים בירושלים.
לאחר מותו קיבלה אתל בשמו של אחיה את מדליית החירות האמריקאית על שירותו בזמן מלחמת העולם השנייה, וזאת לאחר שבימי חייו סירב ברג לקבל את המדליה, תוך שהוא נמנע מלנמק בפומבי את סירובו. אתל תרמה את המדליה להיכל התהילה של הבייסבול והיא מוצגת שם.
בשנת 1996 נכנס ברג להיכל התהילה של הספורטאים היהודים בארצות הברית.
בשנת 2018 יצא לאור הסרט האמריקאי "The Catcher Was a Spy"(אנ'), הנשען על סיפורו של ברג כמרגל במלחמת העולם השנייה. את ברג משחק השחקן פול ראד.
בשנת 2019 יצא הסרט התיעודי "The Spy Behind Home Plate" המספר את סיפורו.
הערות שוליים

↑  הלל קוטלר, מו ברג: שחקן בייסבול ומרגל, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, 9 בספטמבר 2024
↑  Berg, Moe (בספטמבר 1941). "Pitchers and Catchers". The Atlantic Monthly. Vol. 168. pp. 181–188. {{cite news}}:  (עזרה) Reprinted in Berg, Moe (2002). "Pitchers and Catchers" (PDF).  In Dawidoff, Nicholas (ed.). Baseball: A Literary Anthology. New York: Library of America. ISBN 9781931082099. OCLC 849351178.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258520705171  GND: 119402831  ISNI: 0000 0000 6674 7431  LCCN: nr93001965  NDL: 00620355  NTA: 312798873  SNAC: w6280nhs  VIAF: 5740511   WorldCat (עם VIAF): 5740511 
מדליית החירות שקיבל מו ברג לאחר מותו
אלמר ברגר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  27 במאי 1908 קליבלנד, ארצות הברית 
 פטירה:  5 באוקטובר 1996 (בגיל 88) סרסוטה, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת סינסינטי  היברו יוניון קולג' - המכון היהודי לדת 
 תקופת הפעילות:  ? – 5 באוקטובר 1996 
 מעסיק:  American Council for Judaism 
 
הרב אלמר ברגר (באנגלית: Elmer Berger;‏ 27 במאי 1908 – 5 באוקטובר 1996) היה רב רפורמי אמריקאי ופעיל פוליטי אנטי-ציוני. מנכ"ל "המועצה האמריקנית ליהדות" (באנגלית: "American Council for Judaism")
מאז היווסדה ב-1942 ועד 1955, לאחר מכן שימש כיועץ למועצה עד שנאלץ להתפטר מתפקידו ב-1968, כשייסד את "חלופות יהודיות אמריקאיות לציונות" (באנגלית: American Jewish Alternatives to Zionism).
ביוגרפיה > שנותיו הראשונות

ברגר נולד בקליבלנד, אוהיו ב-27 במאי 1908, כבן להורים יהודים. בילדותו הייתה המשפחה פוקדת את בית הכנסת הרפורמי "אנשי חסד" בקליבלנד, שרבה היה הרב לואיס וולסי, אשר עודד את ברגר ללמוד לרבנות. לאחר שסיים בהצטיינות את לימודיו באוניברסיטת סינסינטי, הוסמך ברגר לרבנות בהיברו יוניון קולג' בסינסינטי ב-1932. לאחר מכן, כיהן כרב בפונטיאק, מישיגן ובפלינט, מישיגן בין השנים 1936 ל-1942. ב-3 בספטמבר 1931 נישא לאחות של בן כיתתו בהיברו יוניון, סביל שוורץ. השניים התגרשו ב-1946, וזמן קצר לאחר מכן נישא לרות ויינגרדן, בתו של יצרן רהיטים בולט שהשתייך לקהילה היהודית הרפורמית בפלינט. לרות היה נשוי עד למותה ב-1979.
ביוגרפיה > פעילותו הפוליטית

מההתחלה, היה ברגר במחנה הרבנים הרפורמים שהתנגדו ל"מצע קולומבוס", שאומץ על ידי ועידת "איחוד הקהילות הרפורמיות" ב-1937, החליף את "מצע פיטסבורג", ושינה את יחסה של התנועה לציונות, מיחס אנטי-ציוני מובהק ליחס פרו-ציוני מובהק, כשמצעה הציג את הסיוע בבניית המולדת היהודית כחובה דתית. וכמו כן, שינה את הדחייה המוחלטת של הרפורמים את הפולחן המסורתי.
היה זה מורהו הרוחני של ברגר, לואיס וולסי, שקרא ביוני 1942 לייסד את "המועצה האמריקנית ליהדות", בתגובה לאימוץ "מצע קולומבוס", וזה שמינה אותו למנכ"ל הראשון שלה. במהלך המאבק של הארגון בתוכנית הציונית שהתקבלה בוועידת בילטמור במאי 1942, הפך פרצופו של ברגר להיות למזוהה יותר ויותר בעיני הציבור עם התנועה. תהליך זה נמשך ביתר שאת עם פרסום ספרו "הדילמה היהודית" ("The Jewish Dilemma") ב-1945, בו טען כי הציונות היא כניעה למיתוסים הגזעניים והאנטישמיים על היהודים, הרואים ביהודים גזע ו/או לאום נפרדים, ו"נטע זר" בכל מקום בו הם יושבים בעולם, דבר המסכן את ביטחונם של היהודים באשר הם נמצאים, וכי היטמעות היא עדיין הדרך הטובה ביותר עבור היהודים בעולם המודרני.
להשקפתו של ברגר, שהייתה גם השקפת המועצה, היהודים הם קבוצה דתית ולא אומה או גזע, ולכן מדינת ישראל והלשון העברית אינן נוגעות כלל ליהודי אמריקה.
התנועה התמקדה יותר מכל בניסיון להיאבק כנגד ההשפעות הציוניות על היהדות האמריקנית, אך נותרה שולית באופן יחסי, כאשר מספר החברים בתנועה נאמד בכ-14,000 בני אדם ב-1948.
ברגר המשיך לשמש כמנכ"ל הארגון עד 1955, ולאחר מכן המשיך להרצות ולכתוב, ולשמש כיועץ וכסגן נשיא המועצה. בתקופה זו זכה ברגר להכרה ותיעוב גדולים יותר כלפיו מצד המחנה הציוני ביהדות האמריקאית, זאת במיוחד לאחר שסייר בישראל וברחבי העולם הערבי ב-1955, ופרסם את הספר "מי שמיטיב לדעת חייב לומר זאת" (באנגלית: "Who Knows Better Must Say So! American Council for Judaism"), בו שטח את התרשמויותיו ודעותיו לאחר הסיור; דבר זה הוביל לכך שדעותיו ומטרותיו תויגו על ידי יריביו הציונים יותר ויותר כדעות ומטרות "ערביות" ו"פלסטיניות".
לאחר מלחמת ששת הימים, אירוע שהגביר באופן חד את התמיכה בציונות בקרב יהדות אמריקה, הוקע ברגר באופן נרחב, גם על ידי חברים אחרים במועצה האמריקנית ליהדות, זאת לאחר שהכריז כי ישראל היא התוקפן המרכזי בסכסוך, ואשמה בתוקפנותה בפרוץ המלחמה. דבר זה אילץ אותו להתפטר מהארגון כשנה לאחר מכן, ב-1968.
באותה שנה, ייסד את הארגון "חלופות יהודיות אמריקאיות לציונות".
ביוגרפיה > מותו

אלמר ברגר נפטר מסרטן ריאות בביתו שבסרסוטה, פלורידה, ב-5 באוקטובר 1996, בן 88 היה במותו.
מספריו

Elmer Berger: The Jewish Dilemma : The Case Against Zionist Nationalism, Devin-Adair, New York, 1945
Elmer Berger: A Partisan History of Judaism : The Jewish Case Against Zionism, Devin-Adair, New York, 1951
Elmer Berger: Who Knows Better Must Say So! American Council for Judaism, New York, 1955
Elmer Berger: Judaism or Jewish Nationalism: The Alternative to Zionism, Bookman Associates, 1957
Elmer Berger: Israel's Threat to Judaism: A speech delivered to the Irish Arab Society, Dublin, 5 February 1970
Elmer Berger: Letters and Non-Letters: The White House, Zionism and Israel, Institute for Palestine Studies, Beirut, 1972.
Elmer Berger: Memoirs of an Anti-Zionist Jew. Institute for Palestine Studies, Beirut, 1978.
Deane A. Tack, Elmer Berger: Thorns of Resistance, Destra Publishers, 1993 ISBN 0-9635982-0-1
Elmer Berger: Peace for Palestine: First Lost Opportunity, University Press of Florida Gainesville, FL 1993 ISBN 0-8130-1207-4
הערות שוליים

↑  סידרופל, שנאת-ציון של יהודים ואהבת-ישראל של גוי, על המשמר, 3 ביולי 1953, המשך
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296831605171  PLWABN: 9810571550305606  BnF: cb121219582 (data)  GND: 1016217757  ISNI: 0000 0001 1511 2126  LCCN: n86824855  NTA: 068712235  SNAC: w62f8988  SUDOC: 087459205  VIAF: 29567006   WorldCat (עם VIAF): 29567006
ג'ונגל סיטי

| --- | --- |

 בימוי:  סטיב ויליאמס 
 הופק בידי:  חברת וולט דיסני
 תסריט:  אד דקסטר, ג'ון סטראוס 
 מדבבים:  קיפר סאת'רלנד ג'יימס בלושי אדי איזרד ג'נין גרופלו ויליאם שאטנר
 מוזיקה:  אלן סילבסטרי 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  C.O.R.E., סרטי וולט דיסני 
 חברה מפיצה:  בואנה ויסטה
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  14 באפריל 2006
 משך הקרנה:  89 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט הרפתקאות, סרט קומדיה 
 תקציב:  80,000,000 דולר
 הכנסות:  $102.3 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   wild
 movies.disney.com/the-wild
 דף הסרט ב־IMDb
 
ג'ונגל סיטי (באנגלית: The Wild, "הטבע הפראי") הוא סרט אנימציה ממוחשבת אמריקאי משנת 2006, שעשו בואנה ויסטה והפיצו חברת וולט דיסני.
את שיר הנושא של הסרט, שר הזמר שון פול והסינגל נקרא "Temperature", הסינגל היה להיט גדול, בשונה מהסרט שנכשל.
עלילה

בגן החיות של ניו יורק חיים בכלוב משותף האריה סמסון ובנו ראין.
סמסון אוהב לספר סיפורים על ההרפתקאות שחווה בג'ונגל, ראין בנו היה גור אריות חלשלוש שכל מה שרצה היה לשהות לבדו בג'ונגל וללמוד כיצד להיות אריה חזק. ראין בורח בטעות למשאיות המביאות חיות לג'ונגל וסמסון שומע על כך ויוצא מגן החיות לחפש אותו ביחד עם חבריו-בני הסנאי, ברידג'ט הג'ירפה, ניג'ל הקואלה ולארי הנחש.
כאשר סמסון וחבריו מגיעים לג'ונגל הם בשעה טובה מוצאים את ראין חי ונושם.
אף על פי שהם מוצאים אותו הם נתקלים בבעיה לא קטנה - קזאר, גנו אכזרי רוצה להרוג את סמסון ולאכלו כי רק כך לטענתו הוא יעלה שלב בשרשרת-המזון. קזאר מתעמת עם סמסון, ולמרות שחבריו היו לכודים על ידי העדר של קאזאר, פתאום ראין קפץ על קזאר אך ללא הצלחה. אך כאשר קזאר פוקד על העדר שלו לחסל את שני האריות העדר שלו מחליט לנטוש אותו לעבור לצד של סמסון. בשל כך, קזאר מחליט לחסל את סמסון לבדו, סמסון וריאן שאגו שאגה על קזאר ומצליחים לחסל אותו על ידי פריצת הר הגעש. וראין סוף-סוף למד כיצד להיות אריה אמיתי. אחרי הכל סמסון, ראין וכל החברים חוזרים הביתה רגועים, שמחים ומאושרים.
ביקורות

סרט זה קיבל לרוב ביקורות שליליות מאוד התוקפות את מבנה העלילה שלו בטענה שהוא מנסה לחקות את ההצלחה של "מדגסקר" מבית אולפני דרימוורקס.
דמויות ומדבבים

קיפר סאת'רלנד - סמסון האריה
ג'יימס בלושי - בני הסנאי
ג'נין גרופלו - ברידג'ט הג'ירפה
אדי איזרד - נייג'ל הקואלה
ריצ'רד קיינד - לארי נחש האנקונדה
גרג קייפס - ריאן גור האריות
ויליאם שאטנר - קאזאר הגנו
תומאס האריס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  11 באפריל 1940 (בן 84) ג'קסון, טנסי, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 לאום:  אמריקאי
 עיסוק:  סופר, תסריטאי
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ביילור 
 שפות היצירה:  אנגלית
 סוגה:  פשע, אימה, מתח
 יצירות בולטות:  הדרקון האדום,   שתיקת הכבשים,   חניבעל
 תקופת הפעילות:  מ-1975 
 פרסים והוקרה:  פרס אנתוני (1989)  הפרס הגדול לספרות בלשית (1991) 
 thomasharris.com
 
תומאס האריס (באנגלית: Thomas Harris; נולד ב־11 באפריל 1940) הוא מחבר ספרי מתח אמריקאי ויוצרו של ד"ר חניבעל לקטר.
חייו

תומאס האריס נולד בעיר ג'קסון במדינת טנסי בארצות הברית. בגיל צעיר עקרה משפחתו למדינת מיסיסיפי בה גדל. למד באוניברסיטת ביילור שבעיר וייקו בטקסס (העיר שתתפרסם לימים בגין המצור בווייקו, אירוע של ההתאבדות הקבוצתית בהנהגת דייוויד כורש וכת מאמיניו בשנת 1993). היה כתב לענייני פלילים בארצות הברית ובמקסיקו. שימש ככתב ועורך של סוכנות הידיעות אסושיאייטד פרס בעיר ניו יורק.
בשנת 1977 התפרסם ספרו הראשון "יום א' השחור", סיפור על לוחם מוסד ישראלי המסכל מזימת טרוריסטים ערבים לבצע, בעזרת אמריקאי בוגר מלחמת וייטנאם, פיגוע המוני בסופרבול, משחק הגמר של ליגת הפוטבול האמריקאית.
בשנת 1981 הופיע ספרו "הדרקון האדום" המתאר לראשונה בספריו רוצח סדרתי, המסתייע בעזרתו של רוצח סדרתי אחר שנלכד ומרצה עונשו בכלא שמור, והוא ד"ר חניבעל לקטר, רופא, רוצח אכזרי וקניבל, הדמות הקבועה לאורך הטטרולוגיה.
בשנת 1988 התפרסם ספרו "שתיקת הכבשים", בו מנסה סוכנת ה FBI קלריס סטרלינג ללכוד רוצח סדרתי באמצעות ניצול כישוריו של ד"ר לקטר הכלוא.
בשנת 1999 הופיע ספרו "חניבעל", בו ד"ר לקטר, שנמלט לאיטליה, חוזר לארצות הברית ומצליח להערים על קלריס סטרלינג המנסה ללוכדו.
הביקורות לא נטו חסד לספריו, אך ציינו כי היטיב לאפיין דמויותיהם של רוצחים סדרתיים. ספריו הפכו לרבי מכר. כל ספריו עובדו לסרטי קולנוע וכולם תורגמו לעברית.
סרטי קולנוע על פי ספריו של האריס

יום א' השחור (1977) סרט מתח על המוסד בכיכובו של רוברט שואו.
צייד אדם (1986) גרסה מוקדמת לספר "דרקון אדום" עם השחקן בריאן קוקס בתפקיד ד"ר לקטר
שתיקת הכבשים (1991). בהשתתפות אנטוני הופקינס כד"ר לקטר וג'ודי פוסטר כקלריס סטרלינג.
חניבעל (2001). אנטוני הופקינס הוא שוב ד"ר לקטר, אך את קלריס מגלמת הפעם ג'וליאן מור.
דרקון אדום (2002). בהשתתפות אנטוני הופקינס כד"ר לקטר והפעם עם אדוארד נורטון כסוכן האף. בי. איי.
מקור הרוע (2007). הסרט מספר על ילדותו והתבגרותו של חניבעל לקטר מגיל 6 עד 20. מבוסס על הספר  מקור הרוע.
ספריו בעברית

יום א' השחור. הוצאת ש. פרידמן, 1983.
הדרקון האדום. הוצאת זמורה ביתן 1983.
שתיקת הכבשים.הוצאת מודן 1992
חניבעל. הוצאת מודן 1999.
חניבעל: מקור הרוע. הוצאת מודן 2007.
פרנק בלאק

| --- | --- |

 לידה:  6 באפריל 1965 (בן 59) בוסטון, ארצות הברית 
 שם לידה:  Charles Michael Kittridge Thompson IV 
 שם במה:  Frank Black 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1986 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מסצ'וסטס אמהרסט, Westport High School, תיכון נרבון 
 סוגה:  רוק אלטרנטיבי, אינדי רוק, קאנטרי אלטרנטיבי 
 סוג קול:  טנור לירי 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה 
 חברת תקליטים:  4AD, Sonic Unyon, קוקינג ויניל, אמריקן רקורדינגס, SpinART Records 
 www.frankblack.net
 פרופיל ב-IMDb
 
פרנק בלאק בהופעה, 2005
פרנק בלאק (באנגלית: Frank Black; נולד ב-6 באפריל 1965) הוא אחד משמות הבמה של המוזיקאי האמריקני צ'ארלס תומפסון, הידוע כזמר, הגיטריסט וכותב השירים העיקרי של להקת הפיקסיז. לאחר פירוק הלהקה, התחיל בלאק בקריירת סולו שזכתה להצלחה ביקורתית מסויגת ולהצלחה כלכלית מועטה.
סולן הפיקסיז

תומפסון הקים את הפיקסיז בבוסטון, מסצ'וסטס ב-1986, אז בחר לעצמו את שם הבמה בלאק פרנסיס. הוא היה סולן וגיטריסט בלהקה. מלבדו כללה הלהקה במשך כל שנות פעילותה עוד שלושה חברים קבועים: קים דיל - שירה וגיטרה בס; דייוויד לאברינג - תופים; וג'ואי סנטיאגו - גיטרות.
למרות התקופה הקצרה שבה פעלה הלהקה, והעובדה שהוציאה רק ארבעה אלבומים באורך מלא, היא הפכה לאחת מלהקות הרוק המשפיעות ביותר של שנות השמונים והתשעים של המאה העשרים.
הלהקה התפרקה ב-1993 עקב מתחים וחילוקי דעות, בעיקר בין פרנסיס ודיל. דיל החלה לאחר מכן בקריירת סולו מצליחה, בלהקה משלה בשם הברידרז. לאברינג וסנטיאגו הקימו יחד את להקת The Martinis, אשר הוציאה אלבום בודד.
פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
קריירת סולו 1993-1996

בלאק פרנסיס שינה את שם הבמה שלו לאחר פירוק הלהקה לשם פרנק בלאק. הוא הוציא בשנים הראשונות לקריירת הסולו שלו את האלבומים "פרנק בלאק", "הטינאייג'ר המצטיין" (Teenager of the Year), ו"הכת של ריי" (על שם סופר המדע הבדיוני ריי ברדבורי). האלבום "פרנק בלאק" התחיל כפרויקט מתוכנן של גרסאות כיסוי לשירים, אך בלאק כתב מספיק שירים כדי ליצור אלבום מלא. האלבום כלל שימוש נרחב בסינטיסייזרים, והשתתפו בהקלטתו סנטיאגו, גיטריסט הפיקסיז, ואריק דרו פלדמן, אשר ניגן עם קפטן ביפהארט. האלבום כלל גרסת כיסוי לשיר "Hang on to your ego", גרסה מוקדמת של השיר "I know there's an answer" של הביץ' בויז, ואת המיני-להיט "לוס אנג'לס", מחווה לערים בשם לוס אנג'לס מלבד זו שבקליפורניה. בהופעות חיות ניגן בלאק לעיתים את "לוס אנג'לס" אחרי "נכנסים ללוס אנג'לס" של ארלו גאת'רי.
האלבום השני של בלאק, "הטינאייג'ר המצטיין", נחשב לטוב שבאלבומיו. האלבום הוא דוגמה למגוון הסגנונות המוזיקליים של בלאק, שכללו רגאיי וקאנטרי בנוסף לרוק האלטרנטיבי האופייני לו. האלבום כלל את השיר "Headache", שהוא השיר המצליח ביותר בקריירת הסולו של בלאק; את "ספידי מארי", שיר אהבה לג'ין מארי וולש, אשתו באותו הזמן, שכלל אקרוסטיקה של שמה; ואת "Freedom Rock", מחווה למוזיקה לא ממסדית. ה"כת של ריי" נחשב לאחד מהחלשים שבאלבומיו, אם כי הוא כלל את השיר "גברים בשחור", אשר זכה להצלחה מסוימת. בין שני האלבומים הוציא בלאק אלבום בהופעה חיה שהוקלטה בפריז.
הקתולים

ב-1997 הקים בלאק להקה משלו, הקתולים, עמם הקליט שישה אלבומים. כל ששת האלבומים הוקלטו בעת ביצועם, בשיטת live to two tracks (בשני ערוצים). חלק מהאלבומים כללו כעשרה אנשים אשר ניגנו בו זמנית. האלבום "כלב בחולות" (Dog in the Sand) נחשב לטוב שביניהם, ולאחד מהטובים שבאלבומיו של בלאק; הוא כלל שירים כגון "רוברט אוניון", מחווה לפיזיקאי רוברט זוברין, ו"האסון בסכר סט. פרנסיס" על התמוטטות סכר בקליפורניה ב-1928.
ב-2002 הוציא בלאק שני אלבומים בו זמנית, Black Letter Days ו-Devil's Workshop. הראשון היה אלבום ארוך בהשפעת מוזיקת פולק, שכלל את שיר הנושא, מחווה לימים הרגילים של עבודה וקשיי פרנסה (ימים המסומנים בשחור בלוח השנה, להבדיל מחגים ומועדים), וכן מספר מחוות לקליפורניה, כולל "Califronia Bound", שנחשב לאחד משיריו הטובים ביותר. האלבום כלל גם שתי גרסאות לשירו של טום ווייטס "הרוכב השחור". האלבום השני, "Devil's workshop", היה קצר יותר, וכלל עיבודים לשירים ישנים של בלאק, כולל ל-"Velvety", שיר שבגרסה אינסטרומנטלית בוצע על ידי הפיקסיז.
האלבום האחרון של בלאק עם הקתולים היה "Show Me Your Tears", אשר נושאו העיקרי היה התמוטטות נישואיו של בלאק. האלבום כלל את "הנחש", שיר על סימנים אסטרולוגיים סיניים, ו"Massif Central" על שם האזור בלב צרפת.
איחוד הפיקסיז וחזרה לשם Black Francis

לאחר פירוק הקתולים ב-2004, איחד בלאק מחדש את הפיקסיז לסיבובי הופעות מצליחים. כן הקליט שלושה אלבומים חדשים, ביניהם שניים שנופקו בנשוויל וכללו נגנים מתקופות הזוהר של מוזיקת רוק וקאנטרי. ב-2007 בלאק חזר לשם הבמה שלו כסולן הפיקסיז - בלאק פרנסיס. תחת שם זה הוציא אלבום סולו בשם "אצבע כחולה", מחווה לזמר ולצייר ההולנדי הרמן ברוד. בנוסף יצא אוסף בשם "The Best of 1993-2003", אשר כלל את השירים הידועים ביותר מקריירת הסולו של בלאק.
בשנת 2008 יצא לסיבוב הופעות באירופה, שנודע בשל הופעות סולו במהלך היום שלפני ההופעה, אותן כינה באלק "פרה-קור" (Precore). בהופעה שכזו באירלנד, נלקח בלאק על ידי המשטרה כדי לפזר את ההתקהלות שנוצרה. באותה שנה הוציא בלאק גם מיני-אלבום בשם "SVN FNGRS". ב-2009 הוציא 500 עותקים בלבד של "The Golem" - פסקול לסרט "הגולם" שיצא ב-1920.
ב-2010 יצא אלבומו "NonStopErotik". ב-2011 יצא האלבום "Abbabubba", שכלל מספר שירים חדשים לצד בי-סיידים ורימקסים מאלבומים קודמים. בהמשך אותה שנה הוציא אלבום משותף עם רייד פאליי בשם "Paley & Francis", ולאחר מכן הופיעו השניים מספר פעמים בהופעות משותפות. הם חזרו לסיבוב הופעות משותף בארצות הברית בפברואר 2013.
חיים אישיים

בלאק נשוי בשנית לוויולט קלארק, ולהם שלושה ילדים משותפים, לצד שני ילדיה מנישואיה הראשונים.
פרנק בלאק (במרכז) בהופעת איחוד של הפיקסיז, 2004
פרנק בלאק בהופעה, 2010
חנה רוט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  8 בינואר 1939 פירנצה, ממלכת איטליה 
 פטירה:  5 בדצמבר 2019 (בגיל 80) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  1961–2019 (כ־58 שנים)
 בן או בת זוג:  אברהם פסקא 
 פרסים והוקרה:  פרס רוזנבלום לאמנויות הבמה 
 פרופיל ב-IMDb
 
חנה רוט (שנייה מימין בשמלה כהה) במהלך צילום הסרט אלכס חולה אהבה ב-1985.
חנה רוט (8 בינואר 1939, י"ז בטבת ה'תרצ"ט – 5 בדצמבר 2019, ז' בכסלו ה'תש"ף) הייתה זמרת, שחקנית תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה, סופרת ומשוררת ישראלית, בעלת קריירה בינלאומית שמרביתה באיטליה.
חיים אישיים

נישאה לסופר אברהם פסקא. לבני הזוג בן ובת.
חנה רוט הלכה לעולמה ב-5 בדצמבר 2019, בגיל 80. רוט הותירה אחריה בעל, שני ילדים ושני נכדים.
חיים אישיים > ספריה

ספר השירים "תמונות מתערוכה רחוקה", בהוצאת "עם עובד" (1987)
ספר הסיפורים "אתמול יקר", בהוצאת הקיבוץ המאוחד (1997)
ספר השירים "הסתיו של פרימורה" בהוצאת גוונים (2003)
הערות שוליים

↑  רן בוקר, השחקנית חנה רוט הלכה לעולמה, באתר ynet, 5 בדצמבר 2019
↑  נילי ברקן, ‏הצגה של להקה נהדרת, באתר גלובס, 30 באפריל 2000
↑  מיכאל הנדלזלץ, איך נפטרים מריח של מלפפונים חמוצים, באתר הארץ, 4 בינואר 2005
↑  נילי ברקן, ‏זה שלום עליכם עדכני?, באתר גלובס, 17 בפברואר 2002
↑  מים גנובים, באתר הארץ, 10 בנובמבר 2002
↑  ציפי שוחט, ילד משלי, באתר הארץ, 12 במאי 2004
מיכאל הנדלזלץ, באושר ועושר עד עצם היום הזה, באתר הארץ, 22 ביולי 2004
↑  מיכאל הנדלזלץ, שעם, שעמום ושעשוע, באתר הארץ, 11 בספטמבר 2006
↑  מיכאל הנדלזלץ, זה לא עובר, באתר הארץ, 21 במאי 2007
↑  מיכאל הנדלזלץ, משיח: אכן, תמונות קשות, באתר הארץ, 25 בפברואר 2009
↑  אביב הברון, רחוב הסומסום בעברית, בטלוויזיה / השוטף החדש של מוחות הילדים, כותרת ראשית, 7 בספטמבר 1983
↑  אביבה קרול, ‏נימנומים בקשת, באתר גלובס, 9 באוגוסט 2000
↑  טל פרי, ‏זוכר אותה מהמכולת, באתר גלובס, 7 בדצמבר 2010
טל לוין, עכבר העיר, "מכולת": יותר מדי רגעי שיא, באתר הארץ, 27 בנובמבר 2010
↑   איה חיות, השחקנית והזמרת חנה רוט מתה בגיל 80, באתר הארץ, 5 בדצמבר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312794305171  BnF: cb14222425d (data)  ISNI: 0000 0001 1875 9806  LCCN: n91021927  MusicBrainz: 7cc6b26a-aaa6-4044-8c8c-f9249fb79fd4  VIAF: 50860364   WorldCat (עם VIAF): 50860364
אילנית הקוף

| אילנית הקוף |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: דו-חיים
סדרה:: חסרי זנב
משפחה:: אילניתיים
סוג:: אִילָנִית הֶעָלִים
מין:: אילנית הקוף
שם מדעי
 Phyllomedusa sauvagii ‏בולנז'ר, 1882

אילנית הקוף (שם מדעי: Phyllomedusa sauvagii) הוא מין של דו-חיים ממשפחת האילניתיים, החי ביערות הגשם של אמריקה הדרומית בברזיל, בוליביה, פרגוואי וארגנטינה.
מאפיינים

אילנית זו היא שוכנת עצים מובהקת והיא בעלת זרועות ארוכות ואצבעות חזקות העוזרות לה להיאחז בענפים. אורכה מגיע ל-70–90 מ"מ בזכרים ו-83–96 מ"מ בנקבות. היא בעלת גוף עגלגל בעל עור גבשושי שצבעו ירוק ובעל פסים מעטים לבנים לצידי גופם ועל הבטן. בעורה של אילנית זו ישנם ליפידים רבים, חומצת שתן ובלוטות המפרישות שומנים המגוננים עליה מהשמש, אך הם מופרשים מרגליה והיא צריכה למרוח אותם על גופה כדי להתגונן מהשמש. היא עושה זאת כדי להתחמם כראוי ולהיות פעילה רוב שעות היממה בג'ונגל. למעשה האילנית (שהיא סוג של צפרדע), השתחררה מהצורך להיות בסביבה לחה אך הראשנים צריכים לחיות במים. היא מטילה ביצים על ענף מעל המים והראשנים נופלים אליו בבקיעתם.
האילנית מפרישה מעורה הרבה סוגי פפטידים בעלי הרבה שימושים מדעיים כמו הפפטיד Dermorphin. מצב שימור הצפרדע הוא ללא חשש.
מאפיינים > ראו גם

צפרדע הקמבו - קרובתה לסוג
הערות שוליים

↑  אילנית הקוף באתר הרשימה האדומה של IUCN
תנועת הצופים בהונגריה

פסל הצופה, כחלק מאנדרטת הנסיך סנט אמריק, בודפשט
מעגל צופים מהונגריה במהלך ג'מבורי הצופים העולמי 2007
תנועת הצופים והצופות בהונגריה מורכבת ממספר ארגונים:
Magyar Cserkészlány Szövetseg, ארגון החבר באגודת המדריכות והצופות העולמית - בנות בלבד, 477 חברות (נכון לשנת 2015)
Magyar Cserkészszövetség, ארגון החבר בארגון הצופים העולמי - בנים ובנות. מעל 14,000 חניכים בכ-200 שבטי צופים.
Magyarországi Európai Cserkészek, ארגון החבר בהתאחדות הצופיות האירופית
Magyar Öregcserkész Klub, ארגון החבר באחווה הבינלאומית לצופים וצופות
הפורום הבינלאומי לצופיות הונגרית

הפורום הבינלאומי לצופיות הונגרית הוא איגוד של ארגוני צופים הונגריים בהונגריה וגם בחו"ל. חבריה הם:
Magyar Cserkészlány Szövetség
Magyar Cserkészszövetség
Külföldi Magyar Cserkészszövetség (אגודת הצופים ההונגרית בגלות), ארגון צופים בגלות.
חמישה ארגוני מיעוטים במדינות הסמוכות:
קרואטיה : Horvátországi Magyar Cserkészszövetség (HZMCSSZ)
רומניה: Romániai Magyar Cserkészszövetség (RMCSSZ)
וויבודינה (סרביה): Vajdasági Magyar Cserkészszövetség (VMCSSZ)
סלובקיה: Szlovákiai Magyar Cserkészszövetség (SZMCSSZ)
אוקראינה : Kárpátaljai Magyar Cserkészszövetség (KáMCSSZ)