stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גרגוריו בניטו
סטטיסטיקות > מועדונים

| עונה | קבוצה | ליגה | בליגה> הופעות | בליגה> שערים | בגביע> הופעות | בגביע> שערים | באירופה> הופעות | באירופה> שערים | סך הכול> הופעות | סך הכול> שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1966/1967 | ראיו ואיקאנו | ספרד ליגת המשנה הספרדית | 20 | 0 | 1 | 0 | - | - | 21 | 0 |
| 1967/1968 | ראיו ואיקאנו | ספרד ליגת המשנה הספרדית | 23 | 0 | 3 | 0 | - | - | 26 | 0 |
| 1969/1970 | ריאל מדריד | ספרד ליגת העל הספרדית | 20 | 0 | 8 | 0 | 3 | 0 | 31 | 0 |
| 1970/1971 | ריאל מדריד | ספרד ליגת העל הספרדית | 27 | 0 | 2 | 0 | 10 | 0 | 39 | 0 |
| 1971/1972 | ריאל מדריד | ספרד ליגת העל הספרדית | 28 | 0 | 4 | 0 | 4 | 0 | 36 | 0 |
| 1972/1973 | ריאל מדריד | ספרד ליגת העל הספרדית | 30 | 0 | 2 | 0 | 7 | 0 | 39 | 0 |
| 1973/1974 | ריאל מדריד | ספרד ליגת העל הספרדית | 31 | 0 | 6 | 0 | 2 | 0 | 39 | 0 |
| 1974/1975 | ריאל מדריד | ספרד ליגת העל הספרדית | 32 | 0 | 6 | 0 | 6 | 0 | 44 | 0 |
| 1975/1976 | ריאל מדריד | ספרד ליגת העל הספרדית | 29 | 0 | 1 | 0 | 7 | 0 | 37 | 0 |
| 1976/1977 | ריאל מדריד | ספרד ליגת העל הספרדית | 25 | 0 | 1 | 0 | 3 | 0 | 29 | 0 |
| 1977/1978 | ריאל מדריד | ספרד ליגת העל הספרדית | 22 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 22 | 0 |
| 1978/1979 | ריאל מדריד | ספרד ליגת העל הספרדית | 30 | 1 | 0 | 0 | 3 | 0 | 33 | 1 |
| 1979/1980 | ריאל מדריד | ספרד ליגת העל הספרדית | 27 | 1 | 0 | 0 | 7 | 1 | 34 | 2 |
| 1980/1981 | ריאל מדריד | ספרד ליגת העל הספרדית | 11 | 0 | 0 | 0 | 3 | 0 | 14 | 0 |
| 1981/1982 | ריאל מדריד | ספרד ליגת העל הספרדית | 5 | 0 | 0 | 0 | 3 | 0 | 8 | 0 |
| סך הכול בקריירה | סך הכול בקריירה | סך הכול בקריירה | 360 | 2 | 34 | 0 | 58 | 1 | 452 | 3 |
סטטיסטיקות > נבחרת לאומית

| נבחרת ספרד> שנה | נבחרת ספרד> הופעות | נבחרת ספרד> שערים |
| --- | --- | --- |
| 1971 | 2 | 0 |
| 1972 | 2 | 0 |
| 1973 | 5 | 0 |
| 1974 | 5 | 0 |
| 1975 | 4 | 0 |
| 1976 | 1 | 0 |
| 1977 | 2 | 0 |
| 1978 | 1 | 0 |
| סה"כ | 22 | 0 |
וורן זאיר-אמרי

וורן זאיר-אמרי (בצרפתית: Warren Zaïre-Emery; נולד ב-8 במרץ 2006 במונטרוי שבצרפת) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת פריז סן-ז'רמן מליגת העל הצרפתית ובנבחרת צרפת.
קריירת מועדונים

זאיר-אמרי גדל במחלקות הנוער של אוברוויליה ופריז סן-ז'רמן. ב-6 באוגוסט 2022 ערך זאיר-אמרי את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של פריז סן-ז'רמן, בניצחון 5-0 על קלרמון פוט במסגרת המחזור הראשון בליגת העל הצרפתית לעונת 2022/2023. ב-25 באוקטובר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, בניצחון 7-2 על מכבי חיפה במסגרת שלב הבתים לעונת 2022/2023. ב-1 בפברואר 2023 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 3-1 על מונפלייה במסגרת המחזור ה-21.
קריירה בינלאומית

ב-18 בנובמבר 2023 ערך זאיר-אמרי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת צרפת, בניצחון 14-0 על נבחרת גיברלטר במסגרת מוקדמות  יורו 2024. הוא הבקיע במשחק זה את שער הבכורה שלו, והפך למבקיע הצעיר ביותר בהיסטוריה של נבחרת צרפת.
נכלל בסגל נבחרת צרפת לטורניר יורו 2024.
תארים

פריז סן-ז'רמן
אליפות צרפת (2): 2022/2023, 2023/2024
הסופר קאפ הצרפתי (1): 2023
אליפות אירופה עד גיל 17 (1): 2022
הערות שוליים

↑  סגל הנבחרת בחשבון הטוויטר הרשמי של נבחרת צרפת, 16 במאי 2024 (בצרפתית)
| נבחרת צרפת – יורו 2024 |
| --- | --- | --- |
|  1 סמבה •  2 פבאר •  3 קלאוס •  4 אופאמקאנו •  5 קונדה •  6 קמבינגה •  7 גריזמן •  8 צ'ואמני •  9 ז'ירו •  10 אמבפה •   11 דמבלה •  12 קולו מואני • 13 קאנטה •  14 רביו • 15 תוראם • 16 מניאן • 17 סאליבה • 18 זאיר-אמרי • 19 פופאנה • 20 קומאן • 21 מנדי • 22 הרננדס • 23 אראולה • 24 קונטה • 25 ברקולה • מאמן: דשאן |  1 סמבה •  2 פבאר •  3 קלאוס •  4 אופאמקאנו •  5 קונדה •  6 קמבינגה •  7 גריזמן •  8 צ'ואמני •  9 ז'ירו •  10 אמבפה •   11 דמבלה •  12 קולו מואני • 13 קאנטה •  14 רביו • 15 תוראם • 16 מניאן • 17 סאליבה • 18 זאיר-אמרי • 19 פופאנה • 20 קומאן • 21 מנדי • 22 הרננדס • 23 אראולה • 24 קונטה • 25 ברקולה • מאמן: דשאן | צרפת |
האקדמיה הצבאית של ארצות הברית
היסטוריה > ייסוד והשנים הראשונות

מוצב וסט פוינט הוקם בשנת 1778, אויש על ידי הצבא הקונטיננטלי, והוא המוצב הצבאי הפעיל הוותיק ביותר בארצות הברית. המוצב עבר ביצורים בשנים 1778–1780 בראשות המהנדס והמצביא עטור השבחים הפולני תדיאוש קושצ'ושקו. הביצורים נעשו במסגרת מלחמת העצמאות של ארצות הברית נגד הבריטים. מיקומו של המוצב, אשר יושב על היצרות והתעקמות בצורת האות "S" של נהר ההאדסון במדינת ניו יורק, מאפשר הגנה על פנים היבשת ובעצם הפרדה של הקולוניות הבריטיות באמריקה הצפונית. התעקמות הנהר הצריכה האטה משמעותית של ספינות הקרב הבריטיות, ועל ידי כך חשפה אותן לפגיעה מהכוחות היושבים בוסט פוינט שעל הגדה, היושב על רמה מוגבהת מעל הנהר ובין הרים אשר מעניקים לו הגנה טבעית.
אחד מהמקרים השחורים בהיסטוריה של וסט פוינט הוא הבגידה הידועה לשמצה של בנדיקט ארנולד שהתרחשה בעודו פיקד על המוצב, כאשר ניסה למכור את תוכניות המבצר ולמסור אותו לידי הבריטים. הבוגדים אשר נמלטו עם התוכניות מוסט פוינט נתפסו על ידי כוחות הצבא הקונטיננטלי והפלילו בחקירתם את ארנולד. לאחר מעשה הבגידה, כדי להלבין את המוניטין של המוצב החשוב, הצבא שינה את שמו לפורט קלינטון. לאחר המלחמה המוצב שימש כמחסני תחמושת עבור צבא ארצות הברית.
הלימודים בוסט פוינט החלו כקורסים להנדסה וארטילריה בשנת 1794. בשנת 1801, זמן קצר לאחר השבעתו לנשיאות, תומאס ג'פרסון הורה להכין את התוכניות להקמת אקדמיה צבאית בוסט פוינט. המפקד הראשון הנבחר על ידי תומאס ג'פרסון הוא קולונל ג'ונתן ויליאמס (אלוף-משנה). האקדמיה עצמה החלה לפעול ביולי 1802, כאשר הבוגר הראשון שלה היה ג'וזף גרדנר סוויפט, שקיבל את תעודתו באוקטובר אותה שנה.
בשנים הראשונות לפעולתה, האקדמיה קיבלה מועמדים בין הגילאים 10 ל-37 ומשך הלימודים בה היה בין 6 חודשים לקורסים הבסיסיים ל-6 שנים לתארים המתקדמים. בעקבות מלחמת 1812, הקונגרס אישר החדרת מערכות לימודים ואימונים צבאיים יותר פורמליים ומודרניים למוסד והגדיל את כמות הצוערים בה ל-250.
ב-1817, מפקד האקדמיה, הקולונל סילוונוס תייאר, פיתח את תוכנית הלימוד המודרנית שמהווה בסיס ללימודים האקדמיים באקדמיה עד ליום זה. כמו כן הוא החדיר משמעת צבאית קפדנית ואת קוד הכבוד המוכר של המוסד. בעקבות מעשים אלו סילוונוס תייאר מתואר כ"אבי האקדמיה הצבאית". פסלו ניצב כיום בקמפוס.
במהלך המאה ה-19, מקצוע הלימודים העיקרי באקדמיה היה הנדסה אזרחית, ובוגרי המוסד עסקו בבניית התשתיות ברחבי ארצות הברית. עד לשנת 1824, המוסד היה בית הספר היחיד ללימודי הנדסה בארצות הברית.
המוניטין של האקדמיה הצבאית בוסט פויינט החל להתעצם בעקבות מלחמת ארצות הברית במקסיקו בשנים 1846–1848 כאשר בוגרי האקדמיה הוכיחו עצמם בשדה הקרב כלוחמים מיומנים ומנהיגים מוכשרים. מתוך 523 הבוגרים שלחמו, 452 זכו לקידומים בשדה הקרב או לעיטורי הוקרה על גבורתם.
במהלך מלחמת האזרחים האמריקאנית, נלחמו זה מול זה בוגרים שלמדו זה לצד זה. 294 בוגרי האקדמיה השתתפו במלחמה כקצינים בוגרים לצד הצפון כאשר 151 בוגרים השתתפו לצד הדרום, מתוכם מנהיגם, הגנרל רוברט אי לי. בכל אחד מ-60 הקרבות העיקריים של המלחמה, פיקד בוגר האקדמיה על צד זה או אחר.
היסטוריה > לאחר מלחמת האזרחים

מיד לאחר מלחמת האזרחים האמריקנית, בעקבות החלק החשוב שלקחו בוגרי האקדמיה וההצלחה הכבירה שלהם בקרבות, זכתה האקדמיה לתהילה שלא ידעה כמוה מעולם. עם זאת, האקדמיה נתקלה במספר קשיים בניסיון לקלוט ולהחיל צוערים ממדינות הקונפדרציה בשורות הצוערים ממדינות הצפון, עקב התרעמות מצד התושבים ובכירי הצבא שכולם היו תושבי המדינות הצפוניות. הצוערים הראשונים ממדינות הדרום התקבלו ללימודים באקדמיה רק בשנת 1868, שלוש שנים לאחר סיום המלחמה. הצוער כהה העור הראשון התקבל בשנת 1870, ג'יימס סמית', אשר לא סיים את לימודיו והודח מסיבות שנויות במחלוקת. הצוער השחור הראשון שסיים את לימודיו היה הנרי פליפס, בשנת 1877, אשר סיים במקום ה-50 מתוך 76 בוגרים.
בעקבות ריבוי קונפליקטים צבאיים של ארצות הברית באוקיינוס השקט (מלחמת ארצות הברית–ספרד ב-1899 והמלחמה בפיליפינים ב-1901), הקונגרס האמריקאי הגדיל את מכסת הצוערים מ-250 ל-481. הגדלה זו הביאה לפרץ של בנייה ומודרניזציה בקמפוס האקדמיה.
היסטוריה > בין מלחמות העולם

לאחר מלחמת העולם הראשונה, בשנת 1919, הפיקוד הועבר לידיו של דאגלס מקארתור אשר שם דגש מיוחד על ההכנה הפיזית של צוערי האקדמיה והכניס ענפי ספורט רבים לתוכנית הלימודים האקדמאית. כמו כן, מקארתור שם דגש על לימודי ההיסטוריה לצד הלימודים המדויקים בחושבו כי מי שמבין היסטוריה ולומד מן העבר ינהיג טוב בהווה.
בשנת 1925 האקדמיה הצבאית בוסט פויינט הוכרה סופית כמוסד להשכלה גבוהה בארצות הברית והחלה להעניק תארים ראשוניים במקצועות ההנדסה והמדעים המדויקים משנת 1933. בשנת 1935 מכסת הצוערים הוגדלה משמעותית לכדי 1,960 צוערים.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה והמלחמה הקרה

בעקבות פריצת מלחמת העולם השנייה באירופה, הוגדלה מכסת הצוערים באקדמיה לכ-2,500 צוערים וזאת במטרה להכין את הצבא לקראת השתתפות בלחימה. מעבר להגדלת המכסה קוצרה גם תקופת הלימודים באקדמיה לכדי 3 שנים במקום ה-4 שהיו נהוגות עד אז. בשנת 1943 עקב הלחימה הקשה והאבדות הרבות לצבא, הוצע להפעיל באקדמיה קורס קצינים ללא לימודים אקדמאים באורך של שישה חודשים בלבד וזאת על מנת למלא את השורות בשדות הקרב. ההצעה לא עברה כדי לא לפגוע ביוקרה של המוסד. ארבעה מתוך חמשת הגנרלים בעלי חמישה כוכבים (הדרגה העליונה ביותר בצבא ארצות הברית) בזמן מלחמת העולם השנייה היו יוצאי האקדמיה וכ-500 בוגרים נפלו במלחמה, יותר מבכל מלחמה אחרת בתולדות האקדמיה. מלחמת קוריאה לא גרמה לשינויים בתוכניות הלימודים במוסד ובמכסות הצוערים. במלחמה נפלו 157 בוגרי האקדמיה.
עם הגידול המשמעותי בתפקידה של ארצות הברית בעולם ובגודל צבאה ופיזורו לאחר מלחמת העולם השנייה ומלחמת קוריאה, הוחלט להגדיל את כמות הצוערים באקדמיה לכדי 4,400 צוערים בתחילת שנות ה-60'.
האישה הראשונה התקבלה למוסד היוקרתי בשנת 1968. ובשנת 1971 שוחרר הצוער הראשון אשר הכריז על עצמו כסרבן מצפוני. בתקופת מלחמת וייטנאם, 333 בוגרי האקדמיה נפלו בקרב.
היסטוריה > התקופה המודרנית

בשנת 1985 הוגדרו תארים מדויקים ללימודיהם של הצוערים. עד אז לבוגרים הוענק תואר בוגר במדעים מדויקים כללי. כאשר משנת 1985 על כל צוער לבחור את מסלול ההנדסה או התואר המדויק אותו הוא רוצה ללמוד (חשמל, מכניקה, מחשבים, פיזיקה וכו').
בעקבות מתקפת הטרור של ה-11 בספטמבר 2001 הביקוש ללימודים באקדמיה עלה באופן דרמטי. כיום רק כ-13% ממגישי בקשות לקבלה מתקבלים ללימודים באקדמיה.
קמפוס

האקדמיה ממוקמת כ-80 ק"מ צפונית לעיר ניו יורק על הגדה המזרחית של נהר ההאדסון, בתחומי העיירה היילנד פולס (Highland Falls), במחוז אורנג' שבמדינת ניו יורק, ארצות הברית. שטח הבסיס עצמו הוא כ-65 קמ"ר והוא כולל בתוכו גבעות ויערות בהן מתבצעים אימונים צבאיים, ניווטים ומטווחים של הצוערים הלומדים באקדמיה. רוב שטחה של האקדמיה נכלל ברשימת אתרי המורשת של ארצות הברית (1960) בעקבות חשיבותו של המאחז שהיה קיים במקום בזמן מלחמת העצמאות של ארצות הברית בבריטים.
אחד המקומות המתוירים ביותר בקמפוס הוא "נקודת השלל" (Trophy Point) שהיא נקודת תצפית הצופה על נהר ההאדסון לכיוון צפון ובה מוצגים תותחים רבים שנלקחו שלל במלחמות בהן השתתפו בוגרי האקדמיה. בתצפית קיים אמפיטאתרון המארח מופעים בקייצים.
בשנת 1902 בוצע השינוי החזותי המאסיבי האחרון של האקדמיה, כאשר חברה בוסטונית זכתה במכרז לשיפוץ הקמפוס ברוח האדריכלות הנאו-גותית. רוב הבניינים של הקמפוס בנויים בסגנון זה מאבן גרניט אפורה-שחורה. כאשר הבולט מכולם הוא מבנה הקפלה, שבנייתה הסתיימה בשנת 1910. מעונות הצוערים המודרניים נבנו בשנות ה-60' ונועדו לדמות סגנון נאו-גותי. שאר הבניינים ברחבי הקמפוס ובעיקר מבני המחייה של הסגל בנויים בסגנון הטודור, הג'ורג'יאני והפדרלי. הבניינים הוותיקים ביותר, כגון הכנסייה הישנה, בנויים בסגנון הנאו-קלאסי.
ברחבי הקמפוס מצויים פסלים רבים של גדולי המצביאים שהשפיעו על האקדמיה או למדו בה, כגון וושינגטון, תייאר, אייזנהאואר, מקארתור, קושצ'ושקו, סדג'וויק, פאטון ו-27 פסלים אנושיים אחרים.
במתחם הקמפוס מצוי, כמו כן, בית קברות בו קבורים רבים מבוגרי האקדמיה ובני משפחתם. בית הקברות הוא מעורב ובו קבורים בוגרים מדתות שונות.
קמפוס > מתקני ספורט

מתקני הספורט באקדמיה נמצאים בתחזוקה מתמדת ועוברים שיפורים ומודרניזציה מפעם לפעם. בקמפוס נמצא אצטדיון פוטבול מתקדם, אצטדיון אתלטיקה קלה, מרכז טניס, קומפלקס רוגבי, אולם גימנסטיקה ובריכת שחייה.
אירוע מסורתי יוצא דופן, הנערך מדי שנה ב-5 בספטמבר, הוא 'מלחמת הכריות'. בשנת 2015, האירוע יצא מכלל שליטה, ו-30 סטודנטים נפצעו.
קמפוס > מוזיאון

מרכז המבקרים של הבסיס והאקדמיה נמצא מחוץ לשערי הכניסה למוסד בעיירה היילנד פולס ומאפשר הרשמה לביקורים ולסיורים מודרכים במתחם האקדמיה באוטובוסים. אין אפשרות לציבור הרחב לבקר באקדמיה שלא במסגרת סיור מודרך והרשמה מראש. מוזיאון וסט פוינט נמצא בסמוך למרכז המבקרים. המוזיאון נפתח בשנת 1854 ועל כן הוא המוזיאון הצבאי הוותיק במדינה. בחודשי הקיץ המוזיאון מתפקד גם כניסה לפורט פוטנאם אשר בתקופת מלחמת העצמאות שימש כמוצב עזר לוסט פוינט על גדות ההדסון. דרך פורט פוטנאם ניתן לבקר באי קונסטיטיוטיון (חוקה, Constitution Island) ששימש את אחד העוגנים לשרשרת הגדולה (Great Chain) שנמתחה מתחת לפני המים של ההאדסון על מנת לפגוע בספינות הבריטיות השטות בו.
במוזיאון עצמו ניתן לראות, בין שאר המיצגים, את האקדחים של ג'ורג' וושינגטון, חרבו של נפוליאון, פגיונו ואקדחו של גרינג כשנתפס ואקדחו המצופה זהב של היטלר.
אדמיניסטרציה

המפקד בפועל של האקדמיה הצבאית מוגדר בתרגום מילולי מאנגלית כמפקח (Superintendent) ודרגתו, בשנים האחרונות, הוא לוטננט גנרל – גנרל בעל שלושה כוכבים. המפקח מדווח ישירות לראש המטה של צבא ארצות הברית (CSA). המפקח בפועל כיום הוא לוטננט גנרל רוברט קסלן ג'וניור מיולי 2013.
במטה האקדמיה ישנם עוד שני בעלי תפקידים בדרגות גנרלים. בריגדיר גנרל – גנרל בעל כוכב אחד, דיאנה הולנד המפקדת על הצוערים ואחראית על ההכנה הצבאית באקדמיה (המפקח הנוכחי קסלן שימש בתפקיד זה בעברו) ובריגדיר גנרל סינדי ווב המשמשת כדיקן האקדמיה.
בסה"כ ישנן 13 מחלקות במוסד שבראש כל אחת מהן עומד קצין בדרגת קולונל. האקדמיה מפוקחת על ידי מועצת מבקרים (BOV) המאוישת בידי סנטורים, נציגים מבית הנבחרים ונציגים מטעמו של הנשיא. נכון ל-2017 בראש מועצת המבקרים עומד חבר בית הנבחרים של ארצות הברית ג'ון שימקוס והיא מורכבת משלושה סנטורים, 5 חברי בית הנבחרים ושישה נציגי הנשיא.
אדמיניסטרציה > דרישות קבלה לאקדמיה

על המועמדים להיות בגילאי 17–23, אינם נשואים וללא ילדים. ציוניהם צריכים להיות מעל הממוצע הן בבתי הספר והן במכללות (אם למדו). דרישות הציון בבחינה הפסיכומטרית האמריקאית (SAT) עומדות על 1100–1360. כמו כן על המועמדים להיות ב-20% העליונים בכיתותיהם טרם המועמדות. על מנת להיות מועמד, על המועמד לעבור בדיקות רפואיות, בדיקות מאמץ ובחינה גופנית.
כל שנה ישנם עד 60 מועמדים מחוץ לארצות הברית, כאשר הלימודים שלהם ממומנים על ידי המדינה המשלחת על בסיס התל"ג של אותה מדינה. מועמד אחד מתקבל על בסיס המלצתו של נשיא הפיליפינים בכל שנה.
תהליך הגשת הבקשה מורכב משתי בקשות נפרדות. בקשה ראשונה מוגשת ישירות לאקדמיה והבקשה השנייה מוגשת על סמך המלצתו של סנטור או נבחר קונגרס מטעם המדינה ממנה מגיע המועמד. אחדים מקבלים את המלצתו של נשיא ארצות הברית או סגנו. תהליך ההמלצות מחויב להיות א-פוליטי והמועמדים אינם מחויבים להכיר את נציג הציבור הממליץ עליהם. באופן כללי הגשת הבקשה להמלצה מבוצעת בעזרת כתיבת מכתב והגשת המלצות ממקורביו ומוריו של המועמד.
בשנת 2012 התחילו את לימודיהם 1292 צוערים המהווים 12.75% מכלל המועמדים שהגישו מועמדות מלאה לאקדמיית וסט פוינט.
בוגרים בולטים

סה"כ האקדמיה הוציאה כ-65,000 בוגרים מאז הקמתה. ביניהם:
יוליסס גרנט, דווייט אייזנהאואר – נשיאי ארצות הברית.
פידל ראמוס – נשיא הפיליפינים לשעבר.
אנסטסיו סומוסה דביילה – נשיא ניקרגואה לשעבר.
18 אסטרונאוטים, ביניהם 5 שצעדו על הירח. הבולטים ביותר ביניהם: באז אולדרין, מייקל קולינס, פרנק בורמן, אדוארד וייט, דייוויד סקוט.
אלכסנדר הייג – שר החוץ של ארצות הברית.
ג'פרסון דייוויס – נשיא קונפדרציית המדינות של אמריקה.
ג'ורג' קסטר, רוברט אנדרסון, ג'יימס לונגסטריט, רוברט לי, ויליאם שרמן, תומאס ג'קסון, אלברט סידני ג'ונסטון, וינפילד סקוט, המפרי מרשל, פ.ג.ט. בורגארד – גנרלים במלחמת האזרחים האמריקנית.
ג'ון פרשינג – מפקד חיל המשלוח האמריקני במלחמת העולם הראשונה.
דאגלס מקארתור, ג'ורג' פטון, עומר בראדלי, נתן בדפורד פורסט השלישי, ג'וזף סטילוול, מארק קלארק – גנרלים במלחמת העולם השנייה.
ויליאם וסטמורלנד, הרולד מור – גנרלים במלחמת וייטנאם.
ג'יימס קימזי – ממייסדי אמריקה און ליין.
דוד מרכוס – ממפקדי צה"ל הראשונים במלחמת העצמאות.
בארי מקאפרי, נורמן שוורצקופף – גנרלים במלחמת המפרץ.
מרטין דמפסי, דייוויד פטראוס, סטנלי מק'קריסטל – גנרלים במלחמת עיראק ומלחמת אפגניסטן.
פרדריק קגן – היסטוריון צבאי, שהגה את ה-Surge, ששינה את פני מלחמת עיראק.
74 מקבלי מדליית הכבוד של צבא ארצות הברית (Medal of Honor), העיטור העליון ביותר לאנשי צבא בארצות הברית.
ראו גם

מפקד האקדמיה הצבאית של ארצות הברית
בית הקברות וסט פוינט
הערות שוליים

↑  מלחמת כריות הסתיימה עם 30 פצועים
| צבא ארצות הברית |
| --- | --- | --- |
| מחלקת הצבא של ארצות הברית | מזכיר הצבא של ארצות הברית • ראש מטה צבא ארצות הברית |  |
| פיקודים מרכזיים | פיקוד כוחות הצבא • פיקוד האימונים וההדרכה  • פיקוד האמצעים • פיקוד העתיד |  |
| פיקודים מרחביים | פיקוד מרכז • פיקוד צפון • פיקוד דרום • פיקוד אירופה • פיקוד אוקיינוס השקט • פיקוד אפריקה |  |
| פיקודים פונקציונליים | פיקוד הסייבר • פיקוד המבצעים המיוחדים • פיקוד החלל וההגנה מפני טילים • פיקוד הפריסה והפצת הכוחות |  |
| מוסדות הדרכה | האקדמיה הצבאית של ארצות הברית • מכללת המלחמה של הצבא • המכללה לפיקוד ומטה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269137105171  BnF: cb12329538m (data)  ISNI: 0000 0001 2287 2270  LCCN: n79074300  MusicBrainz: 242b1015-a8fe-4bce-a56f-af57c45e2aac  NARA: 10048584  NKC: kn20050506055  SUDOC: 032222998  Trove: 1107521  VIAF: 133396889   WorldCat (עם VIAF): 133396889 
מפת הביצורים של וסט פוינט משנת 1780
פסלו של קולונל סילוונוס תייאר
תצפית Trophy Point על ההאדסון לכיוון צפון
הקפלה באקדמיית וסט פוינט
שלט המתאר את אי החוקה ואקדמיית וסט פויינט יחד עם השרשרת הגדולה
זריקת כובעים מסורתית אחרי פקודת "שחרור" בטקס הסיום – 2008
הפיקניק

| --- | --- |

פתיח הסרט
 בימוי:  ברט גילט
 הופק בידי:  וולט דיסני
 מדבבים:  וולט דיסני, מרסלייט גארנר, פינטו קולביג
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  אולפני וולט דיסני
 חברה מפיצה:  סרטי קולומביה
 הקרנת בכורה:  9 באוקטובר 1930
 משך הקרנה:  7 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט קצר, סרט הנפשה, סרט לכל המשפחה, סרט מוזיקלי
 דף הסרט ב־IMDb
הפיקניק (באנגלית: The Picnic) הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי משנת 1930 בבימויו של ברט גילט ובהפקתו של וולט דיסני. זהו הסרט הקצר ה-23 בסדרת סרטי "מיקי מאוס" והשמיני שהופק באותה שנה.
הסרט בולט כהופעתו הראשונה של כלב המחמד בשם "רובר", גרסה מוקדמת של הדמות ששמה שונה לפלוטו שישה חודשים מאוחר יותר, בסרט המצויר "ציד האיילים" באפריל 1931.
עלילה

מיקי מגיע לביתה של מיני כדי לקחת אותה לפיקניק. מיני שואלת אם היא יכולה להביא את "רובר הקטן" שלה, למרות שרובר מתגלה ככלב דם ענק בגודל של מיקי. זוג העכברים קושרים את רובר לחלקה האחורי של המכונית ונוסעים למקום הפיקניק, אבל בדרך רובר מבחין בזוג ארנבים ופותח במרדף אחריהם, תוך כדי גורר את המכונית הקשורה אליו איתו. רובר דולק אחרי ארנב אחד דרך סדרה של מחילות ארנב, אבל לבסוף הארנב מושך את החור משם, והכלב דופק את ראשו בקרקע, ומהמם אותו.
מיקי ומיני מתכוננים לפיקניק, ומיקי מפעיל את הגרמופון הנייד. יחד עם מיני, השניים רוקדים לצלילי "In the Good Old Summertime", אבל גם הציפורים והסנאים פעילים, גונבים את האוכל של הפיקניק בזמן שמיקי ומיני רוקדים. רובר מרחרח את דרכו עד שהוא מוצא את מיקי, בדיוק כשענן סערה מופיע ומתחיל לזלוג גשם. מיקי אוסף את האוכל ואת הגרמופון - שניהם מוצפים בחיות וחרקים - ושלושת החברים עולים למכונית ונוסעים הרחק מהגשם כשזנבו של רובר משמש כמגב שמשה.
דמויות ומדבבים

מיקי מאוס – וולט דיסני
מיני מאוס – מרסלייט גארנר
פלוטו – פינטו קולביג
הפקה

הכלב, המכונה "רובר" בסרט זה, הוא צעד חשוב לקראת יצירת פלוטו כדמות מרכזית בסדרה. האנימטור נורם פרגוסון צייר לראשונה זוג כלבי דם בסרט הקצר של מיקי מאוס "כנופיית השלשלאות" (שיצא כחודשיים לפני סרט זה), ורובר הוא ללא ספק המשך של יצירה זו, אפילו כולל צחקיק ממוחזר מהסרט ההוא שבו אחד הכלבים מרחרח לתוך המסך (לאותו צחקיק נעשה שימוש חוזר ב"ציד האיילים" מ-1931 וב"המצביע" מ-1939).
בספרו "הסרטים של מיקי: סרטי הקולנוע של מיקי מאוס", הייס גרוב כותב: "פרגוסון הנפיש את כלבי הדם ב'כנופיית השלשלאות' אשר היווה את התוכנית אב לפלוטו, והוא יישאר המומחה לדמות למשך שארית הקריירה של פלוטו, והנפשת סצנות חשובות עבורו, כמו סצנת נייר הזבובים ב'פלוטו השובב' (1934) וסצנת ההחלקה על הקרח ב'על הקרח'. כבר ב'הפיקניק', פרגוסון מראה שהוא מבין את הכלבלב הכי טוב, מנפיש את פלוטו מלקק באהבה את מיקי, פלוטו נושך את עצמו כדי להיפטר מפרעושים ופלוטו מרחרח לתוך המסך".
הכלב חזר בתור פלוטו שישה חודשים מאוחר יותר ב"ציד האיילים", והפך לפופולרי עד כדי כך שהוא קיבל סדרה משלו בשנת 1937.
בינואר 1931, פלויד גוטפרדסון צייר עיבוד ל"הפיקניק" ברצועת הקומיקס של מיקי מאוס שהתפרש על פני שבוע. ברצועה, שמו של הכלב היה "קטנטן" (Tiny), ולא דמה לעיצוב הסופי של פלוטו כמו רובר. פלוטו עצמו הופיע ברצועה שישה חודשים מאוחר יותר, ב-8 ביולי.
ביקורת

ב-29 בנובמבר 1930 כתב העת "Motion Picture News" פרסם: "משעשע. מיקי מאוס מכניס את עצמו יפה לבלגן בפיקניק. מה שהציפורים הנמלים ומה-לא עושים לאוכל זה פשוט חבל בשביל מיקי, אבל במידה ובצורה מושלמת בכדי שהקהל שלו יצחק. הופק בסגנונו הרגיל, הבלתי ניתן לחיקוי של וולט דיסני".
ב-7 בדצמבר 1930 עיתון חדשות הקולנוע "The Film Daily" פרסם: "נראה שאין סוף לתעלולים המקוריים ולפעלולים מעוררי הצחוק שנובעים מבית המלאכה של וולט דיסני ומבוצע על ידי מיקי מאוס הנמרץ ועמיתתו הראשית, מיני מאוס. בסרט הנוכחי מיקי לוקח את מיני שלו לפיקניק ביער, שם הם מתרחקים בזמן שחיות היער פושטות על ארוחת הצהריים שלהם, עד שסופת גשמים מכריחה את כולם למקומות מכסה".
הערות שוליים

↑  Kaufman, J.B.; Gerstein, David (2018). Walt Disney's Mickey Mouse: The Ultimate History. Cologne: Taschen. ISBN 978-3-8365-5284-4.
↑  "The Picnic (1930) - SFdb". Sweden: Swedish Film Database, Swedish Film Institute. נבדק ב-8 בפברואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3 4  Grob, Gijs (2018). "The Picnic". Mickey's Movies: The Theatrical Films of Mickey Mouse. Theme Park Press. ISBN 978-1683901235.
↑  Lenburg, Jeff (1999). The Encyclopedia of Animated Cartoons. Checkmark Books. pp. 108–109. ISBN 0-8160-3831-7. נבדק ב-6 ביוני 2020. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Grant, John (1998). Encyclopedia of Walt Disney's Animated Characters (2nd ed.). Hyperion. p. 38. ISBN 978-0786863365.
↑  Gottfredson, Floyd (2011). Walt Disney's Mickey Mouse, vol 1: Race to Death Valley. Seattle, WA: Fantagraphics Books. pp. 103–104. ISBN 9781606994412.
↑  Gottfredson, Floyd (2011). Walt Disney's Mickey Mouse, vol 1: Race to Death Valley. Seattle, WA: Fantagraphics Books. p. 163. ISBN 9781606994412.
↑  "Short Subjects". Motion Picture News: 41. 29 בנובמבר 1930. נבדק ב-23 בפברואר 2020. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "Reviews of Sound Shorts". The Film Daily: 12. 7 בדצמבר 1930. נבדק ב-23 בפברואר 2020. {{cite journal}}:  (עזרה)
דוד ברנסקי

| --- | --- |

 לידה:  1944 
 פטירה:  2013 (בגיל 69 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 
דוד ברנסקי (1944 בתל אביב - 2013 בירושלים) היה רופא ילדים. כיהן כפרופסור מן המניין באוניברסיטה העברית בירושלים, וניהל את אגף הילדים בבית החולים הדסה בירושלים.
קורות חיים

דוד ברנסקי נולד וגדל בתל אביב. למד בבית הספר התיכון הדתי צייטלין. בצבא שירת בנח"ל. למד בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית והדסה. לאחר סיום לימודיו התמחה ברפואת ילדים בביה"ח ביקור חולים בירושלים. תוך כדי ההתמחות נסע לבאפלו, ניו-יורק, שם השתלם בגסטרואנטרולוגיה ילדים, תת-התמחות שטרם הייתה בארץ.
עם חזרתו לארץ הצטרף לצוות הרופאים של מחלקת הילדים בביקור חולים, שם שימש לאורך השנים בתפקידים שונים: רופא בכיר, מנהל היחידה לגסטרואנטרולוגיה ילדים וייעוץ תזונתי, סגן ראש המחלקה וראש מחלקת ילדים. בשנת 1991 החל לנהל את מחלקת הילדים בבית החולים שערי צדק בירושלים. בתפקיד זה כיהן עד לשנת 2002, אז התמנה למנהל אגף הילדים של הדסה בירושלים. בתפקיד זה כיהן עד לפרישתו בשנת 2011.
במשך שנות עבודתו כרופא היה פעיל באיגודים מקצועיים וממשלתיים שונים כחבר, יועץ ומזכיר, הן בארץ והן בעולם. בין היתר שימש כיו"ר האיגוד לרפואת ילדים בישראל, חבר המועצה המדעית ויו"ר ועדת הבחינות ברפואת ילדים. בתפקיד זה הוא שמיסד את תבנית בחינות שלב א' ו- ב' בתחום רפואת הילדים. הרצה בפני רופאים ובפני אנשים העוסקים במקצועות הרפואה בנושאים שונים בתחום רפואת הילדים. בנוסף, תרם לפיתוח תוכניות לחינוך בהוראה ברפואה בכלל וברפואת ילדים וגסטרואנטרולוגיה ילדים בפרט, בישראל ובמדינות נוספות.
במקביל, היה פעיל מאוד בעולם האקדמי, החל מהזמן שבו שימש כמרצה באוניברסיטה העברית ועד לקבלת דרגת פרופסור מן המניין ברפואת ילדים בשנת 1996. כמו כן, לאורך השנים נטל חלק מרכזי בכנסי ה-ESPGHAN (האיגוד האירופאי לגסטרואנטרולוגיה, מחלות כבד ותזונה בילדים). בין השנים 2003–2009 שימש כחבר וכמזכיר הכללי של החברה האירופאית ברפואת הילדים (European pediatric association – UNEPSA).
בשנת 1965 התחתן דוד ברנסקי עם אפרת. לזוג נולדו ארבעה ילדים: שמואל ברנסקי, אל"ם (מיל') יונתן ברנסקי, ד״ר שרה ברנסקי-כהן ואהוד ברנסקי.
פרסומים

פרופ' ברנסקי כתב יותר מ-140 מאמרים שפורסמו בעיתונות הרפואית. ערך סדרה בת 16 ספרים ששמה Pediatric and Adolescent Medicine, היה שותף בעריכת עשרה ספרים וכתב 44 פרקים בספרים רפואיים. היה עורך ראשי של כתב העת של ESPGHAN בין השנים 2010-2013. נטל חלק בארגון כנסים, ימי עיון ומפגשי מחקר, כמו כן הציג עבודות מחקר בעשרות כנסים.