stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פיליפ אריאס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  21 ביולי 1914 בלואה, לואר ושר, צרפת 
 פטירה:  9 בפברואר 1984 (בגיל 69) טולוז, גארון עילית, צרפת 
 שם לידה:  Émile Henri François Marie Philippe Ariès 
 מדינה:  צרפת 
 השכלה:  Lycée Saint-Louis-de-Gonzague  תיכון ז'אנסון-דה-סאי 
 מעסיק:  בית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה, פלון 
 מפלגה:  אקסיון פראנסז 
 בן או בת זוג:  Primerose Lascazas de Saint-Martin 
 פרסים והוקרה:  פרס אלבריק-רושרון (1961) 
 
פיליפ אריאס (לעיתים גם ארייס; בצרפתית: Philipe Ariès; ‏21 ביולי 1914 - 8 בפברואר 1984) היה היסטוריון וסוציולוג צרפתי, מחשובי חוקרי ימי הביניים, ההיסטוריה של חיי המשפחה ומנהגים חברתיים. נחשב לאבי חקר הילדות. המונוגרפיות המצליחות שלו, אשר זיכו אותו בהכרה בינלאומית אך גם בביקורת נוקבת, עסקו בחקר ההיסטוריה של הילדות וההיסטוריה של המוות, ובאופן שבו השתנה היחס אליהם בתרבות המערב.
קורות חייו

אריאס, יליד בלואה, גדל במשפחה קריאולית קתולית מלוכנית. לאחר שהחליף כמה בתי ספר הוא החל את דרכו המחקרית כדמוגרף, על אף שלא הוסמך באוניברסיטה. הוא ראה עצמו כ"אנרכיסט ימני", ובצעירותו אף כתב במגזין הסטודנטים של התנועה הימנית-אנטישמית אקסיון פראנסז, אך עם הזמן התרחק ממנה וראה בה התארגנות סמכותית יתר על המידה, מה שנגד לתיאורו העצמי כ"אנרכיסט". כמו כן נמנה עם הכותבים בשבועון הצרפתי המונארכי "La Nation française" (האומה הצרפתית). יחד עם זאת, הוא שיתף פעולה עם היסטוריוני שמאל רבים בצרפת, במיוחד עם מישל פוקו, שעבורו ערך אריאס את תולדות השיגעון בעידן התבונה, ופוקו אף כתב עליו הספד.
בשנת 1943, לאחר שכשל פעמיים במבחני ההיסטוריה, החל לעבוד במחלקת התיעוד ב"מכון מחקר המושבות", שם עסק עד לשנת 1979 בפיתוח שיטות טכניות לסידור וארגון המסמכים. במהלך תקופה זו גם עבד כמנהל אוסף בבית ההוצאה לאור Plon. לצד עיסוקיו המקצועיים, החל אריאס לעסוק בהיסטוריה בתור תחביב, בהשפעת אסכולת האנאל. בשנת 1948 פרסם באנונימיות מוחלטת את המחקר הראשון שלו, "ההיסטוריה של העם הצרפתי וגישותיו לחיים מאז המאה ה-18", שעל אף הליקויים הסטטיסטיים שבו, הוביל לפיתוח תחום המחקר של היסטוריה דמוגרפית בניסיון לנתח את הגישות בחברות הקדומות.
בשנת 1960 פרסם באנונימיות דומה את המונוגרפיה הראשונה שלו, "L’Enfant et la Vie Familiale sous l’Ancien Régime", "הילד וחיי המשפחה תחת המשטר הישן". התרגום לאנגלית של הספר שיצא בשנת 1962, זכה להצלחה גדולה בארצות הברית, ובאופן פרדוקסלי, בימי חייו זכו עבודותיו לפרסום בקרב דוברי האנגלית יותר מאשר בצרפת עצמה. ספרו זה היה פורץ דרך בתחום ההיסטוריה של הילדות, בכך שהיה למעשה הספר הראשון שעסק בכך. עד היום נחשב אריאס למקור ההתייחסות העיקרי בנושא.
לחשיבתו המקורית, הבאה לידי ביטוי בספריו, הייתה השפעה רבה על אינטלקטואלים מאז ראשית שנות ה-60 של המאה ה-20. הוא בלט כיוצא דופן בנוף האינטלקטואלי הצרפתי, והרבה לתאר את עצמו כ"היסטוריון של יום ראשון", קרי: חוקר שולי. בערוב ימיו זכה להכרת הממסד המדעי בצרפת לאחר שהתקבל בשנת 1978 כחבר סגל בבית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה שבפריז. באותה שנה פרסם את ספרו הגדול האחרון, "שעת המוות". כמו כן חיבר, יחד עם החוקרים ז'ורז' דובי ופול וין, את ה"היסטוריה של חיי הפרט", חיבור בן 5 כרכים.
אריאס הלך לעולמו בפריז בגיל 69.
מחקריו > ההיסטוריה של הילדות

התזה שלו אודות הילדות נשענת על הרעיון כי המחויבות של ההורים לילדיהם היא תופעה מודרנית, שנולדה למעשה בסוף המאה ה-18 עם תחילת השימוש באמצעי מניעה והירידה בשיעורי הילודה. עד אז נתפס הילד רק כמבוגר לעתיד, נמנעה ממנו תשומת לב אמהית ואבהית יתירה, כתוצאה משיעורי התמותה הגבוהים בקרב ילדים. בנושא זה מפורסמת אמרתו על כך שבחברת ימי הביניים, המשמשת לאריאס כנקודת מוצא, "הרעיון של הילדות כלל לא היה קיים". אין משמעות הדבר שילדים הוזנחו, ננטשו או נתקלו בזלזול, משום שמושג ה"ילדות" וחיבה לילדים אינם כרוכים זה בזה: לדידו מתאר המושג את קיומו של מודעות לאופי המיוחד של הילדות, אופי אשר מבדיל למעשה את הילד מן המבוגר, גם זה הצעיר. מודעות מסוג זה, לא הייתה קיימת. רק כאשר הילד עבר את גיל התמותה, בדרך כלל בהיותו בן שבע, והישרדותו נראתה סבירה, הוא החל להתמזג בין המבוגרים כמבוגר קטן ממדים, בלי שתתקיים תקופת מעבר בין ילדות לבגרות. בשלב הזה הוא הצטרף לאדם בעל מעמד חברתי-כלכלי גבוה יותר כשוליה, עד להיותו בעל מקצוע ואדם עצמאי.
את החשיבות הניתנת לילד בחברה בת זמננו, הסביר אריאס בירידת אחוזי התמותה והפריון, ובכך שהתגרענות המשפחה סביב הילד התחזקה בשל פוטנציאל החיים. התזה שלו לא מתבססת על רעיון של התנגשות עם מסורות ישנות, אלא רק על הרעיון של שינוי מנטלי, אשר, בקישור שהוא עורך בין אחוזי התמותה לבין החשיבות של הילדות, מכין את הרקע למחקר של אריאס אודות ההיסטוריה של המוות.
אריאס הדגים את טענותיו בהבדלים שמצא בין החברה המודרנית לחברת ימי הביניים בתחום הלשון, החינוך, משחקי הילדים, הציור, והלבוש. כך למשל, לא ידוע על ציורים שמתארים משחקי ילדים עד להופעת הציור משחקי ילדים של פיטר ברויגל האב בסוף ימי הביניים, וגם שם הילדים לבושים כמבוגרים קטנים.
התזה עוררה פולמוס נרחב בקרב היסטוריונים. בשנת 1973 כבר כתב אריאס, בהקדמה לספרו, כי הוא שם דגש רב מדי על הרעיון שהתרחש שינוי רדיקלי בסופו של עידן הנאורות. ככלל, הוביל המחקר למסקנה כי החברה הימי הביניימית אכן לא הכירה באופי המיוחד של הילדות, ולא התקיימה בה מחויבות עמוקה של הורים לילדיהם. תרומתו של אריאס נותרה אפוא משמעותית הן בכך שהכיר בילדות כהבניה חברתית ולא כנתון ביולוגי, והן בכך שייסד את ההיסטוריה של הילדות כשדה מחקר רציני. בין החוקרים הישראלים שהשתתפו בדיון בלטה ההיסטוריונית שולמית שחר.
מחקריו > שעת המוות

אריאס גילה תשוקה מיוחדת לחקר התמודדות האוכלוסייה עם המוות לאורך ההיסטוריה, וראה בה נדבך חשוב של מבנה החברה. הוא תיאר כיצד הפך המוות בעולם הנוצרי המערבי מדבר שבשגרה בתקופת ימי הביניים לטאבו בחברה בת זמננו. בספרו "שעת המוות", הוא מבחין בין שני סוגים עיקריים של מערכת היחסים בין האדם עם המוות: המוות המאולף, והמוות האסור.
המוות ה'מאולף', על פי אריאס, הסתיים כאשר הקרבה בין המתים לחיים הפכה לדבר לא מקובל. אריאס מביא כדוגמה את בית הקברות, שבעבר הוקם בתוככי חומת העיר, ושכיום נוטים למקמו במקום שאינו קרוב מדי לאנשים חיים. המוות הפך ל'אסור', מהבחינה שהוא הוצא יותר ויותר אל מחוץ לגבולות החיים, וכמעט שאינו נוכח בקרב החיים. גם החולים מפונים לבתי חולים כדי להאריך את חייהם, מה שמבודד אותם מקרוביהם, זאת בניגוד בולט לעבר שבו המת נפרד מהעולם כשהוא מוקף באהוביו.
הטענה של אריאס לא זכתה לאישוש מחקרי, אך האופן שבו הציג והבחין בין השלבים השונים השפיע רבות על המחקר בנושא, אף על פי שסדר השלבים שתיאר לא התקבלו כלשונם ונטען כי הם יכולים להתקיים במקביל, לאוו דווקא ביחס של מוקדם ומאוחר.
כתביו

1943. Les Traditions sociales dans les pays de France, Éditions de la Nouvelle France.
1948. Histoire des populations françaises et de leurs attitudes devant la vie depuis le XVIIIe, Self.
1949. Attitudes devant la vie et devant la mort du XVIIe au XIXe, quelques aspects de leurs variations, INED.
1953. Sur les origines de la contraception en France, from Population 3 (July-September): pp. 465-72.
1954. Le Temps de l'histoire, Éditions du Rocher.
1954. Deux contributions à l'histoire des pratiques contraceptives, from Population 4 (October-December): pp. 683-98.
1960. L'Enfant et la vie familiale sous l'Ancien Régime, Plon. Translated into English by Robert Baldick as Centuries of Childhood. A Social History of Family Life. New York, 1962.
1975. Essais sur l'histoire de la mort en Occident: du Moyen Âge à nos jours, Seuil.
1977. L'Homme devant la mort, Seuil. (English title: The Hour of Our Death, 1981)
1980. Un historien du dimanche (with Michel Winock), Seuil.
1983. Images de l'homme devant la mort, Seuil.
1985-1986-1987. Histoire de la vie privée, (with Georges Duby), 5 volumes: I. De l'Empire romain à l'an mil; II. De l'Europe féodale à la Renaissance; III. De la Renaissance aux Lumières; IV. De la Révolution à la Grande guerre; V. De la Première Guerre mondiale à nos jours, Seuil.
1993. Essais de mémoire: 1943-1983, Seuil.
1997. Le présent quotidien, 1955-1966, Seuil. Collection of articles published in La Nation française between 1955 and 1966.
2001. Histoire de la vie privée, (with Georges Duby), le Grand livre du mois.
לקריאה נוספת

אילנה קראוזמן בן-עמוס, נעורים ומודרניות - התזה של פיליפ אריאס, זמנים חדשים: מחקרים בהיסטוריוגרפיה המודרנית/רעננה: האוניברסיטה הפתוחה, תשס"ח 2008.
פיסנוזאורוס

| פיסנוזאורוס |
| --- | --- |
שלד של פיסנוזאורוס 
תקופה
טריאס עליון, 228–216.5 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי עוף
סוג:: פיסנוזאורוס
שם מדעי
 Pisanosaurus

פיסנוזאורוס (שם מדעי: Pisanosaurus) הוא סוג של זוחל קדום שחי בטריאס העליון ומתוערך ללפני 228 עד 216.5 מיליון שנה מזמננו. הוא דומה בצורתו לדינוזאור, אך השתייך לקבוצה נפרדת - סילאזאוריים. הדינוזאור חי באמריקה הדרומית (חבל פטגוניה שבארגנטינה) והוא קרוי על שם החוקר הארגנטינאי ממוזיאון לה פלטה (אנ') חואן ארנלדו פיסנאו (Juan Arnaldo Pisano) בסיומת "saurus" – זוחל/לטאה.
מאפיינים

הזוחל הקדום דמה במראהו לדינוזאור והגיע לאורך של מטר אחד ומשקל של 2.27 עד 9.1 קילוגרם. ממבנה שיניו ולסתותיו הוא היה אוכל צמחים שנע על שתי רגליים או על בהונותיו. עם זאת חלק מהמפרקים ומפרק האגן היה בעל ציר נמוך והוא לא היה יכול להזדקף בקלות בדומה לדינוזאורים אמיתיים. כמה חוקרים כמו פול סרנו ראו בו כימרה שנוצרה ממספר דינוזאורים, בעוד אחרים ראו בו דינוזאור בעל אגן דמוי עוף הקרוב להיפסילופודוניים, לפברוזאוריים ולהטרודונטוזאוריים. בשנת 2017 מחקר של מבנה השלד העריך שהוא למעשה דמוי דינוזאורים, אך קרוב מאוד לראשוני הדינוזאורים האמיתיים.
המאובנים של היצור התגלו בתצורת איסצ'יגואלסטו (אנ'), לא רחוק מאיסצ'יגואלסטו והפארק הלאומי טלמפאז'ה שבסן חואן, ארגנטינה, בו חי לצד ראשוני הדינוזאורים כמו ההררזאורוס או אאורפטור וכן מינים שונים של תראפסידים, ארכוזאורים כמו אטוזאורים ודמויי-תנינים טורפים כמו הזאורוסוכוס הענק וכן דמויי יונקים שונים.
ככל הנראה הזוחל הקדום נכחד בתחרות מול ארכוזאורים מפותחים יותר כמו הדינוזאורים או שלא עמד בשינויי אקלים קשים.
פנאופטיקון

תוכנית הפנאופטיקון של הרפורמטור ג'רמי בנת'ם, בה דן פוקו בספר "לפקח ולהעניש"
מבנה הפנאופטיקון: מרחב "כולא", בו המנהל יכול לחזות ב"אסירים", אך אלו אינם יכולים להשיב אליו מבט. המרחב המסומן באפור אינו נגיש לאסירים, בעוד שהמרחב כולו (ירוק ואפור באיור) נגיש למנהלים.
"בית הכלא לדוגמה" ("Presidio Modelo") שנבנה במתכונת פנאופטיקון, בקובה, 2005
מבט על פנים "בית הכלא לדוגמה" ("Presidio Modelo") שנבנה במתכונת פנאופטיקון, בקובה, 2005
פנאופטיקון או משקיף־כֹּל הוא מבנה שהגה הפילוסוף המדיני והמשפטן ג'רמי בנת'ם בשנת 1787, כחלק מהצעותיו לרפורמות חברתיות ומשפטיות. זוהי מערכת ארכיטקטונית שתפקידה לארגן ולמשטר את החברה, אותה ניתן ליישם על בתי סוהר, מפעלים, בתי־מחסה, בתי־מקלט ובתי־ספר. עקרון הפעולה של הפנאופטיקון הוא בידוד ומעקב מתמיד.
מישל פוקו תיאר את הפנאופטיקון של בנת'ם כך: "בניין היקפי בצורת טבעת. במרכזו מגדל המנוקב חלונות גדולים הפונים אל פנים הטבעת. המבנה החיצוני מחולק לתאים, רוחבו של כל אחד מהם כעוביו של הבניין. לתאים הללו יש שני חלונות, האחד פונה פנימה כלפי חלונות המגדל המרכזי, ואילו השני פונה החוצה ומאפשר לאור היום למלא את התא. כל שנותר לעשות הוא להציב משגיח במגדל ולאכלס כל תא במטופל, אסיר, פועל או תלמיד. תאורת הגב מאפשרת לעקוב מהמגדל המרכזי אחר הצלליות הקטנות הלכודות בטבעת התאים. בקצרה, זהו היפוך של עקרון הצינוק; אור היום ומבטו של המשגיח לוכדים את האסיר ביעילות גבוהה יותר מאשר החשכה, שסיפקה בסופו של דבר מידה של הגנה."
אף שנבנו רק בתי סוהר ספורים במתכונת הפנאופטיקון, הרעיון השפיע לא מעט על הוגים בדורות הבאים, כמו גם על עיצובו הרדיקלי של כלא פנטונוויל ועל תכנונם של בתי כלא אחרים. הצעתו של בנת'ם שימשה השראה ליוצרים רבים וברבות השנים חרגה מגבולותיה כתוכנית מתאר לבית כלא.
גיזרון

המונח "פנאופטיקון" הוא הלחם ממקור יווני של "פנ" שפירושו "הכול" ו"אופטיקון" שפירושו "לצפות" או "להתבונן".[דרוש מקור]
פנאופטיקון לפי פוקו

עבור הפילוסוף הצרפתי מישל פוקו, הפנאופטיקון מספק מטאפורה מרכזית לכוח הממשמע המודרני המבוסס על בידוד, אינדיבידואליזציה, ופיקוח. פוקו מדגיש את העובדה כי שוכני הפנאופטיקון אינם יכולים להביט אל מגדל השמירה המרכזי, ולכן אינם יכולים לדעת מתי צופים בהם ועליהם להניח שהם נצפים באופן תמידי. הנקודה המרכזית עבור פוקו היא הפנמת המבט הממשמע על ידי הפרט, גם כאשר אין מביטים בו. הארגון המרחבי שיוצר הפנאופטיקון גורר אחריו תבניות ספציפיות של יחסי כוח והגבלת התנהגות.
הפנאופטיקון מגלם, עבור פוקו, צורה חדשה של הפעלת כוח; בניגוד לכוח שהושת מלמעלה, בדמות עונשים גופניים ועינויים פומביים שהציגו ברבים את כוחו של הריבון, הפנאופטיקון מאפשר להפעיל כוח בתוך הגוף החברתי. במקום פגיעה בגוף לשם ענישה, מופעלת שיטת מעקב ופיקוח שממשטרת את גופו של הפרט. כמו כן מהווה הפנאופטיקון מודל לאנונימיות של הכוח בחברה המודרנית; הכוח הוא פונקציה של חלוקת החלל; המפקח הוא ישות אנונימית אשר ניתנת להחלפה (סוהר, שומר). כוחו של המפקח נובע ממיקומו במגדל השמירה, ולא הודות לכוחות מיוחדים הטבועים בו (בשונה מכוחו של המלך). מבטו של השומר אינו נראה, ולא ניתן להחזיר לו מבט.
ניתן למקם את הניתוח שעורך פוקו לפנאופטיקון גם בהקשר של דיוניו במרחבים הטרוטופים. בהתייחסו למרחב החברתי הנועד לשמר את מבנה הכוח וההיררכיה של החברה תוך הפרדה, פיקוח ו"תיקון" של החריגים לפי הנורמות והערכים המקובלים, הגדיר פוקו את הפנאופטיקון ככזה שמהווה את הביטוי הפיזי של המרחב ההטרוטופי.
לפי פוקו, כליאתו של אדם שעבר על הנורמה המקומית, פירושה הדרתו מהמרחב הציבורי ויצירת קו גבול בינו לבין שאר חברי הקבוצה שלא עברו על אותו החוק. כליאתו איננה מאפשרת רק "תיקונו" והחזרתו למוטב ברוח חוקי החברה, אלא גם חיזוק של אותם כללים ואישורם מחדש, פעם אחר פעם.
לפנאופטיקון שתי הגדרות עיקריות הנגזרות מאופי המרחב ההטרוטופי:
הוא מוקף בקיר מפריד כלשהו, עליו מופקדת שמירה קפדנית. מדובר הן בקיר חיצוני (המונע יציאה וכניסה חופשית אל תוך המבנה), והן בקירות פנימיים, החוצצים בין מתחמים שונים לפי רמות נגישות.
המרחב הפנימי של המבנה נחלק לפי רמת הנגישות של גורמים שונים אל גורמים אחרים – כך שהוא מאפשר יצירתה של היררכיה ומבנה כוח. במקרה זה, המפקחים (מנהלי הכלא, הסוהרים) יכולים להתבונן ולשלוט על המרחב באמצעים שונים (מצלמות במעגל סגור, סיורים וכדומה) ויש להם שליטה ונגישות על כל חלקיו. לעומת זאת, האסירים אינם יכולים לנוע כאוות נפשם אלא בתוך מרחב מוגדר ומצומצם, והנגישות שלהם, כמו גם יכולת המבט, היא חלקית ומוגבלת לפי תקנות ההנהלה.
פנאופטיקון דיגיטלי

פנאופטיקון דיגיטלי הוא מונח המתייחס לאינטרנט ולשימוש ברשתות החברתיות בפרט. מבנה הרשת כמקום מבוזר שמקושר למחשבים אחרים ברחבי העולם, מאפשר מעקב מצד גורמים מדיניים אחר פעולות נוגדות משטר ובכך שומר על סדר היום הציבורי ומונע פעילות לא חוקית כנגד המשטר, כך הוא מחזק את יציבותו תוך כדי שמירה על שלטון החוק. מנגד, ישנן טענות כי השימוש ברשת לצורך מעקב יוצר מקום אורווליאני ובו גורמי המדינה עוקבים אחר האזרחים באופן מתמיד, ובכך פוגעים בחופש הביטוי ובתהליכים של דמוקרטיזציה בחברה שעליה היא מנסה להגן.
הבלוגר והעיתונאי הבלארוסי, יבגני מורוזוב, טוען כי גורמים מדיניים משתמשים ברשת כמכשיר למעקב אחר פעילות לא רצויה. הוא מתאר את הפגנות ה"פלאש מוב" שנערכו בבלארוס ב־2006, בתיווך אתר הבלוגים LiveJournal, כנגד המשטר של הנשיא בזמנו – אלכסנדר לוקשנקו. בפעם הראשונה הפעילים צלחו בארגון ההפגנה וחלקם אף נעצרו על ידי גורמי משטרה כשהגיעו למקום, אך לאחר שיתוף של תמונות וסרטונים מהאירוע, כוחות השיטור כבר היו ערוכים למניעתה. זאת אחרי מעקב שהם עשו באותו האתר.
פנאופטיקון דיגיטלי > פנאופטיקון וולונטרי

בניגוד למבנה הארכיטקטוני של בנת'ם, שנוצר על מנת לעקוב אחרי אנשים כלואים – הפנאופטיקון הדיגיטלי הוא תוצאה של שיתוף של המשתמשים ברשת, ולכן הם יוצרים באופן לא מודע מערכת וולונטרית של מעקב, המשמשת גורמים חוקיים ומסחריים. שימוש רציף ופעיל ברשתות חברתיות מאפשרות לגורמים מסחריים לייצר תוכן מותאם לגולשים, בדומה לנעשה בפייסבוק ובגוגל.
כמו כן, שיתוף מידע ברשת מאפשר מעקב פיזי אחר הגולשים. תוכנות מבוססות מיקום כמו Waze,‏ Foursquare (אנ') ועוד, משתפות מידע על הימצאות פיזית של המשתמש המקוון.
ראו גם

לפקח ולהעניש
האח הגדול
הזכות לפרטיות
יבגני מורוזוב
משטרה חשאית
הערות שוליים

↑  מַשְׁקִיף־כֹּל במילון גאוגרפיה אנושית (תשע"ז), באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  פוקו בראיון "עינו של הכוח", מצוטט אצל: שרה מילס, מישל פוקו, תרגום: אהד זהבי, הוצאת רסלינג 2005, עמ' 67–68
↑  ראו ספרו "לפקח ולהעניש" (Discipline and Punish), עמודים 195–228.
פיטר מותריקה

ארתור פיטר מותריקה (באנגלית: Arthur Peter Mutharika;‏ נולד ב-1940) הוא פוליטיקאי מלאוי, מחנך ועורך דין, היה נשיא מלאווי בין במאי 2014 ליוני 2020. הוא מומחה במשפט כלכלי בינלאומי, משפט בינלאומי ובמשפט חוקתי השוואתי שכיהן למשך 39 שנה כפרופסור באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס, מיזורי, בארצות הברית. הוא כיהן בעבר כשר המשפטים, שר החינוך ובשנים 2011–2012 כשר החוץ של מלאווי. פיטר מותריקה סייע בעבר לאחיו, הנשיא המנוח בינגו וה מותריקה, כיועץ בלתי פורמלי בענייני מדיניות חוץ ופנים עד למותו של זה ב-5 באפריל 2012. 
פיטר מותריקה נבחר לנשיא מלאווי בשנת 2014 מטעם המפלגה הדמוקרטית הפרוגרסיבית והחליף בתפקיד הרם את ג'ויס באנדה.
ביוגרפיה > ילדות וצעירות

ארתור פיטר מותריקה נולד בשנת 1940 ביישוב צ'יסוקה במחוז תיולו באזור הדרומי של המושבה הבריטית ניאסאלנד, בימינו מלאווי. יישוב הולדתו נמצא באזור הקהילה המסורתית צ'ימלירו. הוריו רייסון תום מותריקה ואלן תום מותריקה, היו חברים בעדת המיסיון של הכנסייה של סקוטלנד באזור, לימים הכנסייה הפרסביטריאנית של מרכז אפריקה. האב, רייסון, עבד למשך 37 שנה כמורה בבית ספר יסודי, והיה צאצא של משפחת מלכי לומווה ממוזמביק. בשנות ה-80 של המאה ה-19 סביו הגיע עם כמה מבני משפחתו לניאסאלנד והתיישב במחוז תיולו. אמו, אלן תום, עסקה גם היא בחינוך בקרב נשות מוואנו. אחיו של פיטר, בינגו וה מותריקה, שנהיה כלכלן ופוליטיקאי ונבחר ב-2004 לנשיא מלאווי, היה ב-6 שנים מבוגר ממנו.
מותריקה למד בבית ספר יסודי פרסביטריאני במולנג'ה, אחר כך בבית הספר ליקולזי בפלומבה, בית הספר צ'ינגולי במולנג'ה, ובית הספר נטבניאמה בתיאולו. בהמשך למד בתיכון בדדזה. לאחר מכן נסע מותריקה לאנגליה ולמד משפטים באוניברסיטת לונדון. ב-1966 סיים תואר שני ובשנת 1969 דוקטורט באוניברסיטת ייל.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת בחו"ל בתחום ההוראה והמשפטים

מותריקה לימד באוניברסיטת דאר א-סלאם בטנזניה, באוניברסיטת היילה סלאסי באדיס אבבה (אתיופיה), באוניברסיטת ראטגרס בארצות הברית, אחר כך במסגרת תוכנית האו"ם ללימודים והמחקר לקציני שירותי החוץ באוניברסיטת מקררי בקמפלה באוגנדה. למשך 39 שנה לימד כפרופסור באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס בארצות הברית. כמו כן היה מצרה אורח בלונדון סקול אוף אקונומיקס
היה יועץ של איגוד המשפטנים האמריקאי בנושא שלטון החוק באפריקה. כיהן כיושב ראש המכון לדמוקרטיה ולמדעי המדינה של מלאווי.
ביוגרפיה > הקריירה במלאווי

בשובו למלאווי נבחר מותריקה במאי 2009 כחבר בפרלמנט מטעם מפלגת השלטון של אחיו הנשיא - המפלגה הדמוקרטית הפרוגרסיבית. 
מותריקה שימש בשנת 2009 ליועץ במערכת הבחירות של אחיו בינגו וה מותריקה לצורך בחירתו מחדש כנשיא מלאווי. בהמשך כיהן כשר המשפטים והעניינים החוקתיים, אחר כך כשר החינוך, המדע והטכנולוגיה. למשך חצי שנה בספטמבר 2011 - אפריל 2012 כיהן כשר החוץ של מלאווי.
בשנת 2010 תכנן הנשיא בינגו וה מותריקה למנות את אחיו פיטר כסן נשיא במקום ג'ויס באנדה. במפלגה פרצו מתחים עקב תקיפה בפומבי של חברת הפרלמנט אניטה קלינדה על ידי תומכי הנשיא בגלל תמיכתה בג'ויס באנדה. בסופו של דבר סולקה ג'ויס באנדה מהמפלגה והקימה מפלגה משלה, מפלגת בעם. היא נשארה פורמלית סגנית הנשיא בהתאם לחוקי מלאווי.
באוגוסט 2011 החליטה המועצה הלאומית המושלת של המפלגה DPP על מועמדות פיטר מותריקה בבחירות העתידיות לנשיאות מלאווי בשנת 2014.
הועלו ספקות לגבי זכותו להיבחר בגלל שהותו הארוכה בארצות הברית. שגרירות ארצות הברית במלאווי אישרה שהוא אינו מחזיק באזרחות אמריקאית אלא בתושבות קבע אמריקאית בלבד עם גרין קארד בלחץ דעת הקהל ויתר מותריקה בשנת 2014 על מעמדו כתושב בארצות הברית ועל הגרין קראד.
ביוגרפיה > נשיא

פיטר מותריקה נבחר כנשיא בבחירות בשנת 2014 עם 36.4% מקולות הבוחרים, מול לזרוס צ'אקוורה - שזכה ב-27.8%, הנשיאה ג'ויס באנדה - 20.2%. באנדה הכירה לבסוף את תוצאות הבחירות והעבירה את השלטון לפיטר מותריקה. לפני כן התלוננה על "זיופים" אולם בית המשפט הגבוה דחה טענות אלה. פיטר מותריקה הושבע כנשיא ב-31 במאי 2014. ביוני הוא הרכיב ממשלה, שבה מחזיק גם את תיק הביטחון. כשר האוצר הוא מינה את הכלכלן הוותיק גודול גונדווה וכשר משאבי הטבע את אטופלה מולוזי, שהיה אחד מועמדים היריבים לנשיאות.
ביוני 2014 החליט הנשיא החדש לתמוך בגיוון ענף החקלאות במלאווי לגידולים נוספים מעבר לתעשיית גידול הטבק.
באוגוסט 2021, בית המשפט החוקתי בוחן ערעור שהגישה המפלגה הדמוקרטית המתקדמת של פיטר מוטריקה. הוא קורא לבטל את הבחירות לנשיאות 2020 כיוון שנאסר על ארבעה מנציגיו לשבת בוועדת הבחירות.
ביוגרפיה > חיים פרטיים

מותריקה היה נשוי לראשונה בעבר לאשה קתולית מקריבים ונולדו להם 3 ילדים - 2 בנות - מויינדה מותריקה קנאפ ומוניק מותריקה, ובן, מהופלה מותריקה. היא נפטרה בשנת 1990 מסרטן. 
מותקריקה נשוי כעת לחברה בפרלמנט לשעבר מבאלאקה, גרטרוד הנדרינה.
פרסים ואותות הוקרה

2008 - פרס בינלאומי למשפטנים מטעם המועצה הבינלאומית של המשפטנים שמושבה בבריטניה
2016 - פרס המנהיגות האפריקאית ומדליית כבוד מטעם קבוצת המנהיגות האפריקאית בלונדון - מנהיגות מצטיינת ואימפקט חיובי על החיים
2016 - דוקטור לשם כבוד של אוניברסיטת אדיס אבבה
ספרים

"Foreign Investment Security in Sub-Saharan Africa: The Emerging Policy and Legal Frameworks"
הספר מתאר מאמציהן של 48 מדינות אפריקאיות מדרום לסהרה ליצור תנאים שיביאו למשיכת השקעות ישירות באזור. החלק הראשון נוגע למסגרות המדיניות הנחוצות והחלק השני בהופעת מסגרות חוקיות חדשות למשיכת השקעות זרות.
מאמרים

"Accountability for Political Abuses in Pre-Democratic Malawi: The Primacy of Truth" – Third World Legal Studies, 2003.
"Approaches to Restorative Justice in Malawi", 13th Commonwealth Law Conference, Melbourne, Australia, April 2003.
"Legal System of Malawi", 3 Legal Systems of the World 949 (2002)
"Some Thoughts on Rebuilding African State Capability," 76 Washington University Law Quarterly 281 (1998)
"Creating an Attractive Investment Climate in the Eastern and Southern Africa (COMESA) Region," 12 Foreign Investment Law Journal 1 (1997)
"The Role of the United Nations Security Council in African Peace Management: Some Proposals," 17 Michigan Journal of International Law 537 (1996)
"The 1995 Democratic Constitution of Malawi," 40 Journal of African Law 205 (1996)
"The Role of International Law in the Twenty-First Century: An African Perspective," 18 Fordham International Law Journal 1706 (1995) and reprinted in 21 Commonwealth Law Bulletin 601 (1995).
הערות שוליים

↑  BBC News 31.05.2014
↑  באתר my heritage
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 173082882  ISNI: 0000 0000 8201 0616  LCCN: n79106277  NTA: 069585504  SUDOC: 158759869  VIAF: 16053292   WorldCat (עם VIAF): 16053292
פרנק קפריו

פרנצ'סקו קפריו (באנגלית: Francesco Caprio; נולד ב-24 בנובמבר 1936) הוא משפטן ופוליטיקאי אמריקאי, לשעבר השופט הראשי של בית המשפט העירוני בפרובידנס. ב-2017 סרטונים המציגים את אולם בית המשפט שלו הפכו לוויראליים, וזכו למאות מיליוני צפיות ברשתות החברתיות.
ביוגרפיה

קפריו נולד בשכונה האיטלקית-אמריקאית פדרל היל בפרובידנס, רוד איילנד, השני מבין שלושת הבנים של אנטוניו ופילומנה קפריו. אביו היגר מנפת קזרטה שבאיטליה, ומשפחתה של אימו היגרה מנאפולי. אביו עבד כירקן וכחלבן.
קפריו למד בבתי הספר הציבוריים של פרובידנס בזמן שעבד כשוטף כלים ומצחצח נעליים. ב-1953 זכה באליפות המדינה בהיאבקות. לאחר שסיים תיכון, למד לימודי תואר ראשון במכללת פרובידנס, ולאחר מכן לימד אזרחות וממשל בתיכון מקומי, תוך שהוא ממשיך ללמוד בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת סאפוק (אנ') בבוסטון. בתום לימודיו החל לשמש כעורך דין. בשנים 1954–1962 שירת בגדוד הנדסה קרבית של המשמר הלאומי של רוד איילנד (אנ').
קריירה

קפריו נבחר למועצת עיריית פרובידנס ב-1962 וכיהן עד 1968. הוא התמודד לתפקיד התובע הכללי של רוד איילנד ב-1970, אך הפסיד בבחירות הכלליות לריצ'רד ג'יי ישראל. הוא נבחר לציר בוועדת החוקה של רוד איילנד בשנת 1975, נבחר כציר בחמש ועידות לאומיות דמוקרטיות ועמד בראש מועצת הנגידים של רוד איילנד להשכלה גבוהה. ב-1985 הוא החל לשמש כשופט בבית המשפט העירוני בפרובידנס. חלקים מההליכים שבהם ניהל שודרו במשך יותר משני עשורים בטלוויזיה המקומית, ולאחר מכן גם בארצית. סדרת הטלוויזיה של קפריו, "Caught in Providence", שודרה לראשונה בשנת 2000, ומאז שודרה לפרקים עד לפברואר 2020. קפריו הכריז על פרישתו מהתפקיד ב-2023. במהלך השנים, סרטונים המציגים את אולם בית המשפט שלו הפכו לוויראליים וזכו למאות מיליוני צפיות ברשתות החברתיות. לערוץ הרשמי של התוכנית ביוטיוב יש כ-2.5 מיליון עוקבים, ובו הועלו למעלה מ-1,500 סרטונים, שזכו ליותר מ-600 מיליון צפיות.