stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ניטיש קומאר
הערות שוליים

1 2 3  Hon'ble Chief Minister of Bihar-Shri Nitish Kumar (Profile), האספה המחוקקת של ביהר
1 2 3 4 5  Arfa Javaid, Nitish Kumar Biography: Birth, Family, Political Career and More, Jagran Josh, ‏16 באוגוסט 2022
↑  SWAPAN DASGUPTA, Nitish Kumar's government in Bihar not outvoted as much as outmanoeuvred by Laloo Yadav, India Today, ‏19 במרץ 2000
↑  Bihar Chief Minister Nitish Kumar resigns a day after-poll defeat, NDTV, ‏18 במאי 2014
↑  Nitish Kumar to become the next CM of Bihar, India Today, ‏21 בפברואר 2015
↑  Himanshu Mishra, Nitish Kumar named new JDU chief as Lalan Singh steps down, India Today, ‏29 בדצמבר 2023
↑  'I've resigned': Nitish Kumar ditches INDIA bloc, to join hands with BJP again, India Today, ‏28 בינואר 2024
↑  Yudhajit Shankar Das, Nitish Kumar's ghar wapsi will be multibagger for BJP, India Today, ‏27 בינואר 2024
↑  Rohit Kumar Singh, Nitish Kumar sworn in as Bihar Chief Minister of NDA, assumes post for 9th time, India Today, ‏28 בינואר 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1031578900  ISNI: 0000 0001 1520 5111  LCCN: n2010208690  VIAF: 167974639   WorldCat (עם VIAF): 167974639
מרשה נוגבאוור

| --- | --- |

מרשה נוגבאוור בשנת 1962 כשעבדה במעבדה להנעה סילונית
 לידה:  27 בספטמבר 1932 (בת 92) ניו יורק, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  גאופיזיקאי 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין  אוניברסיטת קורנל  Burr and Burton Academy 
 מוסדות:  נאס"א 
 פרסים והוקרה:  מדליית ארקטובסקי (2010)  פרס ג'ורג' אלרי הייל (2010)  היכל התהילה של נשים בטכנולוגיה (1997)  מדליית השירות המצויין של נאס"א (1996) 
 בן או בת זוג:  גרי נויגבאואר 
 
מרשה נוגבאוור (אנגלית: Marcia Neugebauer; נולדה ב-27 בספטמבר 1932) היא גיאופיזיקאית אמריקאית, הייתה נשיאת האיחוד האמריקאי לגיאופיזיקה ועבדה ובמעבדות החלל של נאס"א, התמחתה בפיזיקה של החלל ותרמה רבות למדעי החלל.
קורות חיים

מרשה נוגבאוור נולדה בשנת 1932 בניו יורק, גדלה במשפחה המורכבת משלושה ילדים, הייתה הבכורה במשפחה, גדלה בפרוורים של ניו יורק ולאחר מכן במדינת ורמונט. כאשר למדה בילדותה אריתמטיקה (חשבון בסיסי) העדיפה להבין דברים מאשר לשנן אותם (כמו שפות זרות), לכן היא למדה פיזיקה באוניברסיטה (על סמך התכתבות עם המדענית מתאריך 23/8/2018). קיבלה תואר ראשון בפיזיקה מאוניברסיטת קורנל (Cornell University) בניו יורק, ותואר שני בפיזיקה מאוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין (University of Illinois at Urbana-Champaign) וקיבלה תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת ניו המפשייר (University of New Hampshire). היו לה תפקידים ניהוליים ופרויקטים רבים ב-JPL (המעבדה להנעה סילונית), נהלה את המחלקה לפיזיקה ופיזיקת החלל, וגם נהלה צוות המחקר מארינר מארק II, פרויקט מדען ריינג'רס 1 ו-2, ומשימת האסטרואיד פלייבי. הייתה מדענית מובילה אשר חקרה משימות רבות עבור החלל. והיא ייסדה את תפקיד סגן היו"ר למועצה אשר מייעצת לנשים הרוצות לעסוק ב-JPL (המעבדה להנעה סילונית). גברת נוגבאוור שירתה בתפקידים בוועדות רבות עבור נאס"א והאקדמיה הלאומית למדעים (ארצות הברית), הייתה יו"ר הוועדה האקדמית לפיזיקה של השמש והחלל. היא גם הייתה פעילה באיחוד האמריקאי לגיאופיזיקה (American Geophysical Union-AGU), מבין התפקידים שלה ב-AGU עבדה כעורכת ראשית בכתב העת Reviews of Geophysics (אשר עסקה בסקירה של נושאים שונים בגאופיזיקה) כמו כן הייתה נשיאה לאיחוד האמריקאי לגיאופיזיקה (1994-1996). בשנת 1956 מרשה התחתנה לג'ראלד נוגבאוור האסטרופיזיקאי, והיו להם שתי בנות (קארול וליי).
חקר הרוח הסולרית

המחקרים של מרשה הם בין הראשונים שמדדו את הרוח הסולרית בצורה חד משמעית, והיא התעניינה באופן אישי בפיזיקה של הרוח הסולרית ובאינטראקציה שלה עם שביט. ובצעה גם מחקרים לבדיקת תנאים אקלימיים סביב השמש, למשל: איך הרוח הסולרית משפיעה על גשושית (חללית בלתי מאוישת). אחד הפרויקטים של JPL (המעבדה להנעה סילונית) היה לתכנן ולייצר גשושית שתהיה מתאימה לשיגור ולאסיפת מידע במהלך תנועתה סביב השמש.
אחד המחקרים של מרשה בדק את הקשר בין השדה המגנטי הבין כוכבי ובין החלק היוני החיובי של הרוח הסולרית שנצפה על ידי הגשושית מרינר 2 .
ערכי עוצמת השדה וצפיפות הפלזמה היו גדולות מהרגיל על החזיתות של הרוחות הסולריים שזמן חייהם ארוך ומהירותם גבוהה. במשך רוב תקופת התצפית, היחס בין צפיפות האנרגיה המגנטית לצפיפות האנרגיה של התנועות התרמיות של היונים החיוביים היה שווה לסדר גודל אחד. מהירות הגלים המגנטו-הידרודינמיים: מהירות גלי אלפבן (אשר התגלו על ידי המדען האנס אלפבן) הייתה בדרך כלל בטווח של 30-100 ק"מ/שנייה. במהלך תקופת המדידה, זרימת הרוח הסולארית על פני המעטפת המגנטית של כדור הארץ הייתה תמיד גדולה יותר ממהירות הפאזה של הגלים ההידרו-מגנטיים, וזה תנאי הכרחי לקיומה של קשת הידרו-מגנטית הנוצרת בין המפגש של הרוח הסולרית עם המעטפת המגנטית של כדור הארץ. הספקטרומטר של מרינר 2, שפנה תמיד בכיוון השמש, מדד את מהירות דיספרסיה (התלות בין המהירות לתנע) של הפרוטונים, התלות של הטמפרטורה בכיוון השדה המגנטי הרגעי לא התאימה עם התנאי שנצפה על ידי שני ספקטרומטרי הפלזמה המוצבים על שתי הגישושיות Pioneer 6 ו-Vela 3, למעט המקרה שבו הפלזמה הייתה הרבה יותר חמה כאשר השדה הבין-כוכבי היה ניצב לרדיוס הווקטור הסולרי לעומת המקרה שבו השדה היה מקביל לרדיוס ווקטור.
מרשה בלטה במומחיות הטכנית שלה בתכנון מכשירי חלל וניתוח נתונים המתקבלים מרוח השמש ומשביטים. והייתה החוקרת הראשית של אנלייזר הפלזמה מרינר -2 שעשה את המדידות המדויקות הראשונות של רוח השמש. והיא גם עבדה על מכשירים שמקיפים את כדור הארץ, חלקם הוקמו על הירח על ידי האסטרונאוטים של אפולו, ואחרים ששגרו אותם על ידי שביט האלי במשלחת ג'וטו האירופית.
פרסים

בשנת 2010 מרשה זכתה במדליית ארקובסקי(Arctowski Medal) בגלל תרומתה הגדולה לגאופיזיקה וגם לביסוס קיומה של הרוח הסולרית, וקיבלה הרבה פרסים מנאס"א, הבולט מבניהם מדליית כבוד שירות בנאס"א (the Distinguished Service Medal) (הפרס הגבוה ביותר שניתן על ידי נאס"א) ,בשנת 1967 קיבלה את תואר הכבוד של מדענית השנה ממרכז המדע של קליפורניה, ובשנת 2004 קיבלה את פרס ויליאם קאולה (William Kaula Award) מ-AGU (האיחוד האמריקאי לגיאופיזיקה) עבור מאמציה ותרומתה לקידום מקצוע הגאופיזיקה.
הערות שוליים

↑  Thomas E.Graedel, AGU-Amercian Geophysical Union, 1994
1 2 3  WITI - Women in Technology Hall of Fame - Marcia Neugebauer, Distinguised visiting scientist, Jet Propulsion Laboratory, www.witi.com
↑  memory biographical Gerry Neugebauer, national academy of science, 2016
↑  Marcia Neugebauer. Conway W. Snyder, Mariner 2 observations of the solar wind: 2. Relation of plasma properties to the magnetic field, journal of geophysical research
↑  National Academy of Sciences - http://www.nasonline.org, Arctowski Medal, www.nasonline.org
↑  Academy honors retired researcher Neugebauer | Science and Technology, scienceandtechnology.jpl.nasa.gov (באנגלית)
↑  [https://californiasciencecenter.org/support/volunteer/the-muses/muses-woman-of-the-year/past-
honorees Past Honorees], California science center.(הקישור אינו פעיל)
↑  "Marcia Neugebauer - Honors Program". Honors Program (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2018-11-15.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007383441405171  BIBSYS: 90563958  BnF: cb12386787w (data)  GND: 1232092630  ISNI: 0000 0000 2446 9330  LCCN: n81060137  NTA: 084661259  SUDOC: 03293730X  VIAF: 22223568   WorldCat (עם VIAF): 22223568
עמי וולנסקי

| --- | --- |

 לידה:  6 במרץ 1947 (בן 77) רמת גן, פלשתינה (א"י) המנדט הבריטי
 ענף מדעי:  חינוך; השכלה גבוהה
 מקום מגורים:  ישראל ישראל
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בר-אילן (חינוך וקרימינולוגיה), תואר שני בפקולטה למשפטים, אוניברסיטת תל אביב (קרימינולוגיה), תואר שלישי בחינוך באוניברסיטת אוקספורד (Wolfson college).
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב
עמי (עמרם) וולנסקי (נולד ב־6 במרץ 1947) הוא פרופסור חבר בדימוס בבית הספר לחינוך באוניברסיטת תל אביב וחבר סגל בבית הספר למנהיגות של קרן מנדל. כיהן כמדען הראשי של משרד החינוך, כיועצם של ארבעה שרי חינוך בתחום ההשכלה הגבוהה, סגן המנהל הכללי של משרד החינוך לתכנון ומנהלה הראשון של היחידה לקידום נוער במשרד. זוכה פרס לנדאו בקטגוריית חקר ההוראה לשנת 2021.
קריירה אקדמית > תחומי המחקר וההוראה

רפורמות בחינוך; זרמים רעיוניים בחינוך; מדיניות ההשכלה הגבוהה; ביזור ומרכוז בחינוך; ניהול עצמי ואוטונומיה בית ספרית; בתי ספר אפקטיביים; טיפול בנוער מנותק ופערים חינוכיים.
קריירה אקדמית > מוסדות הוראה

1991–2019: חבר סגל בבית הספר לחינוך באוניברסיטת תל אביב
1992–1993: המחלקה לחינוך באוניברסיטת בן-גוריון בנגב
2005–2007: המכללה האקדמית אחוה
2009–2013: בית ספר לחינוך, המכללה האקדמית אור יהודה
2016: בית הספר למנהיגות חינוכית, קרן מנדל
2018: המכללה האקדמית בית ברל
יו"ר ועדות מקצועיות

1992: יו"ר הוועדה לבתי ספר בניהול עצמי
1994: יו"ר תוכנית האב למעבר המכללות האזוריות ממשרד החינוך לוות"ת
1997–1998: יו"ר משותף למשרד החינוך ולצה"ל לקידום ההשכלה של צעירים בישראל
2001: יו"ר הוועדה להקמת תאגיד "מחוז חינוך מקומי" לצמצום פערים ולהתייעלות בחינוך
2002: יו"ר צוות חינוך בוועדה המשותפת בנושא חלופה לבחינה הפסיכומטרית יחד עם ועדת הקבלה הבין אוניברסיטאית
2003: יו"ר צוות התכנון הבין משרדי לפיתוח כיווני השכלה ולמידה משמעותיים בעידן של שינוי מבנה התעסוקה במשק
2003: יו"ר הצוות להצעה לתעודת בגרות ממוקדת
2014: יו"ר צוות המחקר ההשוואתי בין ישראל, אנגליה, אוסטרליה, קנדה, פינלנד, הונג קונג וסינגפור.
חוקר אורח

1995 – מכון ברוקינגס, וושינגטון, ארצות הברית
1997 – אוניברסיטה של בריטיש קולומביה, ונקובר, קנדה
2000 – משרד החינוך של יפן
2001 – משרד החינוך של סינגפור
2002 – אוניברסיטת אוקספורד (Wolfson College)
2006 – מרכז המחקר של הונג קונג באוניברסיטה לחינוך
2009 – מרכז לחקר מדיניות ההשכלה הגבוהה, אונ' ברקלי
2010 – אוניברסיטת יאווסקלה, פינלנד
ספרים

אקדמיה בסביבה משתנה: מדיניות ההשכלה הגבוהה של ישראל 1952–2004, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2005.
2003 ,The Pendulum Syndrome – Centralisation and Decentralisation of Education in England and Wales, Ramot, Tel Aviv University.
Volansky, A. & Friedman, A. I. (Eds.) (2003). School-Based Management – An International Perspective, MOE, Jerusalem, (English and Hebrew).
תלמידי האתמול, תלמידי המחר – שלושה גלים של רפורמות בעולם החינוך 1918–2018 (כרך א' – מערכות חינוך בעולם; כרך ב': מערכת החינוך של ישראל (שוקן) שפרינגר (אנגלית), 2020.
מדינית ההשכלה הגבוהה של ישראל 2000–2023, הוצאת מאגנס, 2024.
הערות שוליים

↑  מועצת הפיס לתרבות ואמנות, פרס לנדאו, קטגוריית חקר ההוראה, מוענק לפרופ' עמי וולנסקי, באתר מפעל הפיס, ‏דצמבר 2021
נאנדור הגדוש

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  29 בספטמבר 1884 אוראדיה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  19 בנובמבר 1969 (בגיל 85) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 מדינה:  הונגריה, רומניה 
 
נאנדור הגדוש (במקור הירשל, בהונגרית: Hegedűs Nándor;‏ נאג'ווארד, 29 בספטמבר 1884 – בודפשט, 19 בנובמבר 1969) היה סופר, עורך ראשי, היסטוריון ספרותי יהודי-הונגרי יליד טרנסילבניה. הגדוש היה חבר בפרלמנט הרומני במשך שש שנים (1928–1934).
ביוגרפיה

נאנדור הירשל נולד במשפחה יהודית ילדם השמיני של ברנאט הירשל, סנדלר וסוחר נעליים ושל יטה שנברגר. הוא סיים את התיכון כחבר לכיתה של המשורר, סופר, עיתונאי לימים אקוש דוטקה בבית הספר התיכון המקומי הריאלי הראשי, שם כבר בלט בחוג החינוך העצמי עם הרצאותיו החינמיות שנתן. הוא המשיך את לימודיו באוניברסיטת בודפשט (היום אוניברסיטת אטווש לוראנד) בפקולטה למדעי הרוח. כבר כמועמד להוראה, הצטרף לאדה שאש העיתונאי ועורך למערכת של העיתון "נאג'ווארד" (Nagyvárad). בשנת 1909 התקבל לתא הבונים החופשיים של "המלך לאסלו". הוא היה חבר מייסד של "אגודת הולנפ", כלומר "אגודת המחר" (Holnap Társaság) שהוציאה את כתב העת באותו שם. וכן הוציא הגדוש את האנתולוגיה הספרותית בנאג'ווארד, ובשנת 1918 קיבל לידיו את תפקיד העורך הראשי של העיתון. הוא נטל על עצמו תפקיד ציבורי משמעותי בתקופה שבין שתי מלחמות העולם. תחילה, כחבר במועצת העיר, הוא עמד על המשכיות מסורות התיאטרון של נאג'ווארד, לאחר מכן הפך לסגן נשיא סניף מחוז ביהאר של המפלגה ההונגרית הלאומית, ומשנת 1928, חבר פרלמנט מטעם מפלגה זו במשך כמה קדנציות. ללא קשר לשיוך המפלגתי, הוא תמך בתנועות השמאל ההונגריות ברומניה. תפקיד חשוב בחיי התרבות של העיר מילאו לשכת החדשות וספריית השאלות הקשורה אליה שהוקמו על ידו. הוא התגורר בבודפשט מתחילת שנות ה-40 של המאה ה-20.
הוא כבר היה בן שישים, כאשר החסרון של מהדורה ביקורתית של יצירות אנדרה אדי גרמו לו להבהיר ביסודיות פילולוגית את תולדות שנותיו של אנדרה אדי בנאג'ווארד. בהמשך התכוון להרחיב את בדיקותיו, שנשזרו בחוויות אישיות, לכל חיי התרבות של עיר "המחר" (כתב העת בשם זה), אך את שנותיו הנותרות הגביל למספר מחקרים חלקיים בלבד.
הוא עבר להונגריה לאחר מלחמת העולם השנייה. היה מזכיר העיתונות של משרד ראש הממשלה (1945–1947), ראש המחלקה (1947–1949), עורך עיתון בשם "וילאג" כלומר "עולם" (1949), עובד ראשי במחלקת העיתונות הזרה של סוכנות הידיעות ההונגרית (1950–1955).
כתביו

F. m.: Amiről a város beszél. Tárcák. (Nagyvárad, 1913)
Magyar küzdelem a román parlamentben. (Nagyvárad, 1940)
Erdélyi levelek. (Nagyvárad, 1941)
Nincs béke igazság nélkül. (Nagyvárad, 1941)
Ki szabadult fel? (Balassa Könyvtár 4. Bp., 1948)
Ady Endre Nagyváradon. Irodalmi forrástanulmány. (Irodalomtörténeti füzetek. 6. Bp., Akadémiai Kiadó, 1956)
Az Ady-kutatás új feladatai. (Az MTA Nyelv- és Irodalomtudományok Osztálya Közleményei, 1957)
Hét ismeretlen Ady-vers és néhány ismeretlen Ady-próza. (Irodalomtörténeti Közlemények, 1957. 1-2.)
Juhász Gyula ismeretlen bökversei. (Irodalomtörténet, 1958. 1.)
Ady Endre nagyváradi napjai. 8 táblával. (Új magyar múzeum. Irodalmi dokumentumok gyűjteménye. Az MTA Irodalomtörténeti Intézete kiadványa. Bp., 1957)
Ady elnyeri a főváros szépirodalmi díját. Irodalomtörténeti füzetek. 26. 1959)
Kis kék dereglye. Ady ismeretlen szerelmei. 1-2. (Magyar Nemzet, 1961. dec. 28-29.)
Újabb adatok Juhász Gyula nagyváradi napjaiból. (Irodalomtörténet, 1962. 1.)
Ady Endre Mylitta-versei. (1962. 2.)
Ady és Ada. (Irodalomtörténeti Közlemények, 1964. 1.).
לקריאה נוספת

Romániai magyar irodalmi lexikon: Szépirodalom, közírás, tudományos irodalom, művelődés II. (G–Ke). Főszerk. Balogh Edgár. Bukarest: Kriterion. 1991. ISBN 973-26-0212-0 (לקסיקון ספרותי הונגרי ברומניה: סיפורת, עיון, ספרות מדעית, תרבות II. (G–K). עורך ראשי. אדגר באלוג. בוקרשט: קריטריון. 1991. ISBN 973-26-0212-0)
לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. גישה מקוונת
נקודת שם
אלבום יום השנה "Nagyvárad "1930–1870. שנת 1930
יוז'ף וארגה: נאנדור הגדוש (1884–1969). עלוני תולדות הספרות, בודפשט 1970/1.
László Vitályos–László Orosz: ביבליוגרפיה-אנדרה אדי 1896–1970. בודפשט 1972
חיי הספרות ההונגרית של נאג'ווארד
ספרות הבונים החופשיים ההונגרית ברומניה
הערות שוליים

↑  "Halotti bejegyzése a Budapest XII. kerületi polgári halotti akv. 2763/1969. folyószáma alatt". נבדק ב-2019-11-23.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296335005171  BnF: cb11179052b (data)  ISNI: 0000 0000 6642 0551  LCCN: n84107206  SUDOC: 250656981  VIAF: 71383902   WorldCat (עם VIAF): 71383902
מרי לורה שריל

| --- | --- |

 לידה:  14 ביולי 1888 סולסברי, ארצות הברית 
 פטירה:  27 באוקטובר 1968 (בגיל 80) היי פוינט, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  כימיה
 מקום מגורים:  ארצות הברית
 מקום לימודים:  קולג' רנדולף 
 מוסדות:  מכללת מאונט הוליוק 
 פרסים והוקרה:  פרס ג'יימס פלאק נוריס (1957)  מדליית גרוון-אולין (1947) 
 הערות:  ידועה בזכות הישגיה במחקר כימי, במיוחד בשם הסינתזה של תרכובות נגד מלריה. נוסף על כך, היא ידועה בשם הוראתה באוניברסיטת 'Mount Holyoke'(מאונט הוליוק).
 
מרי לורה שריל (אנגלית: Mary Lura Sherrill;‏ 14 ביולי 1888 - 27 באוקטובר 1968) הייתה כימאית אמריקאית, ידועה בזכות הישגיה במחקר כימי, במיוחד עבור הסינתזה של תרכובות נגד מלריה. נוסף על כך, היא ידועה בשל הוראתה באוניברסיטת 'Mount Holyoke' (מאונט הוליוק). בשנת 1947 זכתה במדליית גרוון-אולין.
ראשית חייה

שריל נולדה בסליסבורי, שבצפון קליפורניה בביתם של מיילס ושרה (בוסט) שריל. היא למדה בבתי ספר ציבוריים בצפון קליפורניה, עד שהחלה את לימודיה האקדמיים במכללה לנשים של רנדולף-מייקון, שם היא סיימה תואר ראשון בכימיה בשנת 1909. ההתעניינות שלה בכימיה התפתחה בזכות אחד מהמורים שלה בשנת הלימודים הראשונה, פרננדו מרטין ווד.
לימודים והוראה

שריל המשיכה את החינוך שלה על ידי שילוב של הוראה ומחקר. היא עבדה כעוזרת בכימיה ברנדולף-מייקון בזמן הלימודים לתואר השני בפיזיקה, שאותו קיבלה בשנת 1911. היא המשיכה ללמד ברנדולף-מייקון עד 1916.
במהלך השנה האקדמאית - 1916–1917, שריל למדה באוניברסיטת שיקגו תוכנית לדוקטורט. משנת 1917 עד שנת 1920, היא למדה באוניברסיטת שיקגו בקיץ, ולימדה בחורף. היא עבדה ברנדולף-מייקון במהלך השנים 1917-1918, ובמכללה לנשים של קרוליינה הצפונית ב-1918–1920. מורה הרוחני היה יוליוס שטיגליץ, וממנו היא הושפעה. למחקר שלה לתוארה השני, למדה את הסינתזה של כדורי שינה, ושיטות סינתזת אסטר (סוג של תרכובת אורגנית) של חומצה סליצילית.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, שטיגליץ גויס באופן פעיל ככימאי, לסיוע למאמץ המלחמתי. שריל עבדה עמיתת מחקר בשירות הלוחמה הכימי (CWS) בשנים 1920–1921. מחקרה עסק בסינתזה של גז לגרום התעטשות, והיא קיבלה פטנט על הייצור המסחרי שלה.
לאחר המלחמה, שטיגליץ המליץ על שריל לאמה פרי קאר, ראש המחלקה לכימיה ב"הר הוליוק". שריל עבדה כעוזרת מחקר בשנים 1921–1923, בעוד שסיימה את תֵזָת הדוקטורט שלה. היא קיבלה את הדוקטורט שלה מאוניברסיטת שיקגו בשנת 1923.
בבית ובעבודה ב"הר הוליוק"

לאחר שסיימה את הדוקטורט שלה, שריל הועלתה לדרגת פרופסור לכימיה (1924), ולאחר מכן לפרופסורית מן המניין (1931). היא הפכה ליו"רית המחלקה ב-1946. היא ואמה פרי קאר הפכו לחברות נאמנות, בחיים, בעבודה, ובנסיעות משותפות. עמיתם, לוסי ווסטון פיקט, נזכרה:
היא הייתה מאוד מסורה לגברת קאר ... והן עבדו טוב מאוד ביחד. היא הייתה מורה טובה ומדענית טובה בזכות עצמה, אבל איכשהו חשבנו עליהן ביחד.
המחלקה לכימיה בהר הוליוק הייתה מאורגנת כקבוצת מחקר, שבה, חברי סגל, סטודנטים לתואר שני ותואר ראשון עבדו יחד. שריל דגלה בשילוב של הוראה, מחקר וחקירה פעילים, בשל היתרונות שלה למורים ולתלמידים. קבוצת "הר הוליוק" חקרה את הספקטרוסקופיה האולטרה סגולה של מולקולות אורגניות. תרומתה של מרי שריל לקבוצה הייתה הסינתזה והטיהור של תרכובות אורגניות, כהכנה לבחינה ספקטרוסקופית. זו הייתה עבודה חיונית, אם תוצאות הניתוח היו משמעותיות. שריל עבדה בתחילה עם הספקטרוגרף - פרי, אחרי 1926 עם הספקטרוגרף - קוורץ הילגר, ולאחר 1930 עם הספקטרוגרף - פריזמה פלואוריט. מאוחר יותר, המעבדה השיגה שני ספקטרופוטומטרי בקמן.
ב - 1928–1929, לשריל הוענקה מלגה ללמוד טכניקות טיהור חדשות, שנעשה בהן שימוש בחו"ל. היא ביקרה את ז'אק אררה בבריסל ואת יוהנס דידריק ואן דר ואלס באמסטרדם. עם אררה, היא גם חקרה את הקשר בין רגעי דיפול ומבנה מולקולרי. מרי שריל גם ביקרה באירופה בשנת 1936, כשלמדה בבריסל, באוקספורד, ובאוניברסיטה של וינה.
במהלך מלחמת העולם השנייה, השגת כינין לטיפול במלריה נהייתה קשה. הבנת הפעולה של תרכובות אורגניות ומציאת טיפולים אלטרנטיביים למלריה הפכו להישג חשוב של עבודה למאמץ המלחמתי. שריל ואחרים, כולל אמה פרי קאר, מרי רוט מרקורי, אלינור אנדרסון וז'אן קרופורד עבדו על הסינתזה של תרופות נגד מלריה למשרד המלחמה של המחקר והפיתוח המדעיים (OSRD).
מרי שריל פרסמה מאמרים במגוון רחב של נושאים, כולל: הכנה וזיהוי של נגזרים כימיים, איזומרים, תרכובות טבעת, רגעי דיפול וחוקה מולקולרית, פנטנים, הפתאנינים, מטילי בוטאנים ונגזרי קווינזולינים.
ואסר כרוניקל (1948) דיווח:
חוקרת פעליה ומתמידה פרופ' שריל - תרמה לידיעת הקשר בין מאפיינים פיזיים ומבנה מולקולרי, ופיתחה את היישום של שיטות פיזיקליות למחקר של תרכובת אורגנית|תרכובות אורגניות.
פרסים והצטיינויות

מתוך הכרה בעבודת המחקר ובהוראה, למרי לורה שריל, הוענקה מדליית גרוון אולין, לנשים בכימיה בשנת 1947. היא אחת משלוש נשים מקבוצת המחקר שלה באוניברסיטת "הר הוליוק", שזכו בפרס היוקרתי הזה באופן עצמאי. האחרות הם : אמה פרי קאר (1937) ולוסי וו. פיקט (1957). כמו כן היא קיבלה עם אמה פרי קאר, את פרס ג'יימס נוריס פלאק (James Flack Norris Award for Outstanding Achievement in the Teaching of Chemistry awarded), להישגים יוצא דופן בהוראה של כימיה מהסניף הצפון-מזרחי של האגודה האמריקנית לכימיה באביב, 1957. היא פרשה מהוראה ב"הר הוליוק" בשנת 1954.
מרי לורה שריל מתה ב-27 באוקטובר 1968, בנקודת השיא, צפון קרוליינה.
הערות שוליים

↑  הוכחת עיסוקה של מרי לורה שריל עם תרופות נוגדות מלריה, קטע מעיתון.
↑  הוכחת הוראתה של מרי לורה שריל ברנדולף מייקון
↑  sysadmin (1947). "Mary Lura Sherrill (1888-1968)". Smithsonian Institution Archives (באנגלית). נבדק ב-2021-07-25.
↑  מותה של מרי בשנת 1968.
קתלין פרייז'ר, אנה ג'יין הריסון, מרי שריל, מארי מרקורי (1947).
מייקל רוקפלר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  18 במאי 1938 ניו-יורק, ארצות הברית
 נעדר:  19 בנובמבר 1961 (בגיל 23) אסמאט, אינדונזיה 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  לא ידוע. נעלם בעת מסע לרכש פריטי אמנות ילידית בדרום מערב גינאה החדשה
 ידוע בשל:  בנו של מושל ניו-יורק וסגן נשיא ארצות הברית, נלסון רוקפלר
 השכלה:  היסטוריה וכלכלה באוניברסיטת הרווארד
 עיסוק:  צלם, אספן אמנות ילידית
 תפקיד:  דירקטור ואוצר במוזיאון לאמנות פרימיטיבית במנהטן
 
מייקל רוקפלר (באנגלית: Michael Clark Rockefeller;‏ 18 במאי 1938 – 19 נובמבר 1961 במשוער) היה בנו של מושל ניו-יורק (ומאוחר יותר סגן נשיא ארצות הברית) נלסון רוקפלר, ובן הדור הרביעי של משפחת רוקפלר העשירה. הוא נעלם, וככל הנראה מצא את מותו, במהלך מסע באזור אסמאט (Asmat)(אנ') בדרום מערב גינאה החדשה.
ביוגרפיה

מייקל קלארק רוקפלר היה בן הזקונים מבין חמשת ילדיהם של מרי טודהנטר ובעלה נלסון רוקפלר והייתה לו אחות תאומה בשם מרי. הוא התחנך בבית ספר בניו יורק ואחר כך באקדמיית פיליפס אקסטר (Phillips Exter Academy) בניו-המפשייר, שם היה תלמיד מצטיין והשתתף בנבחרת ההיאבקות של המוסד. הוא המשיך בלימודי היסטוריה וכלכלה באוניברסיטת הרווארד וסיים תואר ראשון בהצטיינות. עם סיום לימודיו בשנת 1960 שירת כשישה חודשים בדרגת טוראי בצבא היבשה של ארצות הברית. הוא החל להתעניין באיסוף פריטי אמנות ומונה לדירקטור בהנהלת המוזיאון לאומנות פרימיטיבית בני-יורק שיזם אביו.  לאחר מכן, באותה שנה, הצטרף למשלחת של מוזיאון פיבודי לארכאולוגיה ואתנולוגיה בהרווארד (Peabody Museum of Archaeology and Ethnology), שיצאה לחקור ולתעד את חיי שבט הדאני (Dani) במערב גינאה החדשה - אזור שהיה באותה עת תחת שלטון קולוניאלי הולנדי.
השהות בגינאה החדשה

המשלחת צילמה את הסרט התעודי האתנוגרפי "ציפורים מתות" (Dead Birds) של הקולנוען רוברט גרדנר (Robert Gardner), אותו פגש מייקל בעת לימודיו בהרווארד. מייקל רוקפלר שימש כאיש הקול וההקלטה בהפקה זו. במהלך ההפקה עזב מייקל רוקפלר את המשלחת לזמן קצר, ויצא עם חבר לסייר בדרום גינאה החדשה וללמוד על חיי שבט האסמאט שם. לאחר שובו הביתה בתום מסעה של משלחת המוזיאון, יצא מייקל שוב למסע באזור שבט האסמאט על מנת להמשיך במחקרו ולאסוף פריטי אמנות פרימיטיבית עבור המוזיאון שהקים אביו במנהטן. הוא ביקר בכפרים רבים לאורך החוף הדרומי של אסמאט תוך שהוא רוכש בסחר חליפין עבודות יד רבות בתמורה לסחורות כגון גרזנים מפלדה או גפרורים. בין השאר ביקש מייקל לאסוף גם גולגולות מעוטרות אשר ייתכן שמקורן היה בצייד ראשים. השלטונות ההולנדים לא ראו בעין יפה את פעולתו זו בטענה שהוא מעודד את הילידים באזור לשוב ולעסוק בצייד ראשים בעוד הממשל ניסה למגר את התופעה ואסר על התושבים לעסוק בכך. תוך שלושה שבועות ביקר מייקל ב-13 כפרים לאורך החוף.
היעלמות

ב-17 בנובמבר 1961 שייטו רוקפלר והאנתרופולג ההולנדי רנה וואסינג (Rene' Wassing) ליעד נוסף בו ביקשו לאסוף פריטי אומנות, כאשר סירתם, קטמרן מאולתר באורך 12 מטרים, התהפכה במרחק של 5 ק"מ מהחוף. שני המדריכים המקומיים שלהם שחו לחוף להזעיק עזרה בעוד רוקפלר ורנה וואסינג נותרו ליד הסירה ההפוכה. בבוקר 19 בנובמבר, לאחר שלא הגיעה עזרה, החליט רוקפלר לשחות אל החוף, באומרו לוואסינג: "אני חושב שאני יכול להצליח". הוא קשר למותניו שני מכלי דלק ריקים כמצופים ויצא לדרכו. הסירה כבר הייתה אז במרחק של כ-19 ק"מ מהחוף, מה שתומך בסברה שרוקפלר נספה בטביעה לאחר שתשו כוחותיו. שני הילידים הצליחו להגיע לחוף וצעדו לכפר המרוחק כ-20 ק"מ מהמקום על מנת להזעיק עזרה. השלטונות ההולנדים ארגנו חיפוש שכלל מטוסים ומסוקים שגויסו ממרחקים, וכאלף מקומיים שסרקו את השטח, החופים והנהרות. כשמונה שעות לאחר שמייקל רוקפלר עזב את הסירה ההפוכה גילה מטוס חיפוש את מיקומה ולמחרת חולץ וואסינג. כשהגיעה הידיעה על היעלמו של מייקל, שכר נלסון רוקפלר מטוס מיוחד והגיע לגינאה יחד עם מרי - אחותו התאומה של מייקל, ובלווית עיתונאים רבים. הם שהו באזור מרוחק כ-300 ק"מ מאזור התאונה ולא הייתה בידם אפשרות לסייע רבות למאמצי החיפוש. ב-28 בנובמבר חזרו נלסון ומרי רוקפלר לארצות הברית לאחר שכבר ימים ספורים לפני כן הצהיר שר הפנים ההולנדי שאין יותר סיכוי למצוא את מייקל בחיים. עקבותיו של רוקפלר אבדו וגופתו לא נמצאה למרות מאמצי החיפוש הנמרצים שנמשכו כשבועיים. הידיעה על היעלמותו עשתה כותרות ברחבי העולם ובשנת 1964 נקבע מותו באופן סופי .