אברהם מרדכי אלתר
קורות חייו > פעילותו כאדמו"ר > שאלת ארץ ישראל

רבי אברהם מרדכי אלתר נודע בגישתו החיובית כלפי התיישבות חרדית בארץ ישראל ובפעולותיו להגשמת מטרה זו, אך התנגד לציונות ולתנועת המזרחי וכתב כי היא סכנה ליהדות ובפרט במדינתנו מדינת פולין. כבר בשנת ה'תרע"ג (1913) בכינוס אדמו"רי פולין שנערך בעיירה גרבטקה (מחוז ראדום) הביא להחלטה על הקמת יישובים חסידיים בארץ ישראל. בקול קורא שפורסם בשבט תרע"ח (1918) נאמר כי אחת ממטרות אגודת ישראל בפולין תהיה "להשתדל לטובת יישוב ארץ ישראל על ידי פעולות מעשיות" באמצעות הקמת מחלקה מיוחדת לצורך יישוב הארץ ברוח התורה. את הכרוז ניסח רבי יצחק מאיר לוין, חתנו של רבי אברהם מרדכי, שהיה החותם הראשון על הכרוז.
הראשון מבין חמשת ביקוריו בארץ ישראל היה באביב ה'תרפ"א (1921). מטרות הביקור היו הכנות מעשיות להתיישבות חרדית בארץ (ולצורך זה הצטרפו למשלחת אנשי מקצוע בתחום המסחר והתעשייה), חיזוק מעמד החרדים בארץ והשכנת שלום במחלוקות שנתגלעו בקרב הציבור החרדי בארץ, כדוגמת המחלוקת בין אנשי הרב קוק ובין ועד העיר האשכנזי. בביקור זה נפגש עם הנציב העליון הרברט סמואל, עם הרב אברהם קוק ועם הרב יוסף חיים זוננפלד. את רשמי הביקור ניתן למצוא במכתבו לחסידיו שכתב בז' באייר "מעל הספינה" בדרכו חזרה:
"הנה פחד ורחב ללבי והתענגתי מזיו כבודה... הנני שבע רצון מאוד בראותי כי יכולים גם לבוא אל המנוחה ולהתענג שמה בדרכי היהדות כאשר הורונו אבותינו ואבות אבותינו. ומי אשר חננו השי"ת בהון, יוכל בלי שום ספק למצוא שמה פרנסתו במנוחה שלמה ולשמור היהדות כראוי באין מעצור, אולם גם אלו שאין יכולין ואין חפצין להשתקע בארץ הקודש, דעתי - כדי לעזור לאחיהן בני ישראל החרדים להתיישב שמה - יפרישו כל אחד מהונו סכום מסוים ולהקנות לו שם חבל נחלה, והוא נושא פירות גם בעולם הזה... ולקשט עצמי מקודם עשיתי מיד עם החבורה שבאתי עמה ואיזה מיקירי ירושלים השתתפות על יסוד חברת מניות וקנינו בעיר יפו חלקת אדמה כעשרים אלף אמה לבנות שמה בנינים וחנויות ובמשך שנה יגמרו הבנינים. לכן אקוה ואבקש שממני יראו וכן יעשו, כי הגיעה השעה לעשות דברים ממשיים בפועל, וגדולה מזאת הבאתי בכמה עניינים הצעות נכבדות עבור אגודת שלומי אמוני ישראל שעליהם להוציאם אל הפועל, ונכון שתהיה אסיפה של מועצת גדולי התורה... למען הגדיל עבודת היישוב בארץ הקודש בפעולות ממשיות... בטח כבר ידעתם, כי בוויען על האסיפה של מועצת גדולי התורה החליטו שהאגודה תעסוק בעבודה ממשית בכל המקצועות ביישוב ארץ ישראל, מבלי הבט על התנאים המתחלפים ובאים. וכן היא באמת דעתי, אשר מצוות יישוב ארץ ישראל... איננה דבר התלוי בזמן, רק בהיכולת והאפשרות, ולכן גם עתה צריכים להשתמש בהאפשרות של עכשיו ולעבוד בכל עוז, כי בריבוי העולים החרדים לארץ ישראל תגדל השפעתם שמה, וזה יגרום שמירת קדושת הארץ... והנני כופל את דברי, אשר על אגודת שלומי אמוני ישראל, לעורר את כל החרדים שישתדלו להרבות הישוב באה"ק [בארץ הקודש]..."
בביקורו זה הראשון רכש קרקע שעליה נבנו מחסנים בשכונת עג'מי ביפו. מאוחר יותר מושכן הנכס, הועמד למכירה פומבית ב־1942 ונקנה בידי אחד החסידים.
בהמשך המכתב סיפר על מפגשו עם הנציב העליון ועל הבטחתו לסייע להחרדים שיבואו להתיישב ולתת להם את כל הזכויות שנתנו לאחרים, וכן על ביקוריו בירושלים ובחברון. המכתב פורסם לראשונה ב"דגלנו", ביטאון צעירי אגודת ישראל בפולין ועשה רושם רב. באותה שנה החלה גם הפעילות להקמת העיר בני ברק ורבי אברהם מרדכי עודד את יצחק גרשטנקורן מייסד העיר להמשיך בתוכניותיו על אף הקשיים, והבטיח לעודד את חסידיו שיצטרפו לאגודה שהקים גרשטנקורן.
בהמשך המכתב כותב על קשרי הידידות שקשר עם הרב אברהם יצחק הכהן קוק אף שלא הסכים עם דרכו, וכתב: "והרב הגאון רבי אברהם קוק שיחיה הוא איש האשכולות בתורה ומדות תרומיות. גם רבים אומרים כי הוא שונא בצע. אולם אהבתו לציון עוברת כל גבול, ואומר על טמא טהור ומראה לו פנים, כאותו שאמרו חז"ל בפרק קמא דעירובין על מי שלא היה בדורו כמותו ומטעם זה לא נקבע הלכה כמותו, ומזה באו הדברים הזרים שבחיבוריו. והרבה התוכחתי עמו, כי אם כונתו רצוי, אבל מעשיו וכו'".
השתתף בכנסייה הגדולה הראשונה ב־ה'תרפ"ג 1923, ודבריו שם פורשו כגישה מתונה יחסית המעודדת את השלום בעולם היהודי ואף מתירה שיתוף פעולה אפשרי עם תנועת המזרחי. עודד חסידים בעלי יכולת כלכלית לעלות לארץ ישראל, ובהשפעתו עלו מאות משפחות מחסידי גור החל מתקופת העלייה הרביעית. מנגד, פעילות זו שלו ושל אגודת ישראל הביאה להתנגדות מצד האדמו"ר מחב"ד, רבי יוסף יצחק שניאורסון שסבר כי אין לשתף פעולה כלל עם תנועת המזרחי והתנועה הציונית החילונית. גם רבי ישכר דב רוקח מבעלזא הביע התנגדות לעלייה ולהתיישבות בארץ והאמרי אמת שלח אליו מכתב וכתב: בעניין ששמעתי וגם ראיתי כי כ"ק יתנגד בעניין ישוב ארץ ישראל מטעמים כמוסים, אולי יואיל כ"ק לגלות טפח בעניין זה.., גם האדמו"ר ממונקאטש התנגד לעליה לארץ ויצא בחריפות כנגד האמרי אמת, אגודת ישראל, בית יעקב, והמתיבתא בווארשא בראשות רבי מנחם זמבא, אגודת הרבנים בפולין פרסמה בעיתונות מחאה גלויה והכחשה כנגד הדברים שכתב בכ"ו באלול ה'תרפ"ב הגיב בחריפות הרבי מגור במכתב אל הרב אשר למיל שפיצר על דברי האדמו"ר ממונקאטש וכתב, ותהי האמת נעדרת, חוצפה יסגי להדפיס בשמי שקר שאמרתי שצריך לבטל את הסמינר (המתיבתא), לומדים בגלוי הראש וכו', והנני נסוג מאגודה'
בשנת ה'תרפ"ד (1924) ביקר פעם שנייה בארץ ישראל, והסביר כי "כמו חסיד שמוכרח למדי פעם לבקר את רבו" כך הוא "מוכרח בכל כמה שנים לבקר את האם - ארץ ישראל". לנסיעה זו הצטרפו גיסו רבי חנוך צבי לוין מבנדין, חתנו יצחק מאיר לוין והאדמו"ר מסוקולוב-קוצק רבי יצחק זליג מורגנשטרן. ביקור זה נמשך כשישה שבועות. הם ביקרו בירושלים, צפת, טבריה, חברון, ותל אביב ועודדו את החסידים העולים שנתקלו בקשיי פרנסה. במהלך הביקור רכש יחד עם חסידיו מקרקעין בשכונת קריית שמואל בטבריה, ומלוויו השתתפו בסיור במקומה העתידי של בני ברק יחד עם מייסד המקום, יצחק גרשטנקורן. לאחר חזרתו לפולין אמר: "דעתי היא שאם יעלו עכשיו לארץ ישראל כחמש מאות משפחות אמידות מאנשי שלומנו, נכבוש את הארץ בחומר וברוח". במהלך ביקורו זה ניסה ללא הצלחה לפשר במחלוקת בין הרב הרב קוק והרב זוננפלד.
בתקופה זו הוציא איסור כנגד קרן קיימת לישראל. ב־1925 מונה לנשיא תנועת אגודת ישראל.
בשנת ה'תרפ"ז (1927) ביקר פעם שלישית בארץ ישראל יחד עם גיסו רבי צבי חנוך לוין. במהלך הביקור ערך את חתונת אחיו רבי נחמיה אלתר ראש ישיבת שפת אמת בירושלים, וכן ערך ביקור בצפת, מירון, חיפה ובבני ברק. במהלך הביקור בירושלים הוציאו נגדו קיצונים פשקוויל בשל קשריו עם הרב אברהם קוק. הרב יוסף חיים זוננפלד ואנשי "ועד העיר האשכנזי" שייצגו את סניף אגודת ישראל הירושלמית התנערו מפשקוויל זה, אגודת הרבנים בפולין החליטה להטיל חרם ונידוי על כותב הפשקוויל והמדפיס כמבואר בשולחן ערוך, ופנוו במכתב חריף להרב זוננפלד וכתבו, "הננו מוכרחים להביע פליאה מדוע כתה"ר והבד"צ לא קיימו המוטל עליהם חיוב זה"גם בביקורו זה חיזק חסידי גור שנתקלו בקשיי פרנסה. הוא הורה להם לא לעזוב את ארץ ישראל כל זמן שנותר חלק מכספם, מאחר שארץ ישראל נקנית בעקשנות.
בשנה זו פרסם בפומבי מכתב כנגד המזרחי, שבו ראה סכנה ליהדות. לדברי הרב זאב גולד, שהיה ממנהיגי תנועת המזרחי, האמרי אמת (יחד עם הרב דושינסקי) התנגד להסכם שיתוף פעולה בין תנועת המזרחי לתנועת אגודת ישראל שהתגבש באמצע שנות ה־30, והתנגדות זו, אף שהייתה דעת מיעוט בקרב מועצת גדולי התורה, סיכלה את ההסכם ב-ה'תרפ"ט ־ 1928 הצטרף למתנגדים לחברות בכנסת ישראל, וקרא לכל 'ירא וחרד' לפרוש ממנה.
בשנת ה'תרצ"ב (1932) ביקר בארץ בפעם הרביעית. בפעם הזו הגיע דרך היבשה, דרך ווינה, קושטא וחיפה. לנסיעה הצטרף בנו רבי ישראל אלתר והיא נמשכה כחמישה שבועות. במהלך ביקורו בירושלים ביקר גם בוועד הלאומי ובבית הרב קוק, וכן בחברון, בתל אביב ובטבריה.
בקיץ ה'תרצ"ה 1935 התערערה בריאותו, ובעצת רופאיו החליט לעבור למשך החורף לארץ ישראל החמה. ביום רביעי ו' אלול ה'תרצ"ה יצא לכוון ארץ ישראל ובי"ג אלול תרצ"ה (1935) הגיע לארץ ישראל בפעם החמישית, כשאליו הצטרפו בניו רבי מאיר ורבי ישראל (בנו הלב שמחה התגורר בתקופה זו בארץ). במהלך הנסיעה ביקר במערת המכפלה ובמקום התרחשה קטטה שבה נעצרו כמה מחסידיו, הועמדו לדין ונידונו לקנס. במהלך שהותו הגיש בקשה שהתקבלה לקבלת רישיון ישיבת קבע בארץ, ובפסח תרצ"ו (1936) נמנע מלחגוג יום טוב שני של גלויות כיוון שראה עצמו כתושב ארץ ישראל. עם זאת לאחר הפסח שב לפולין, שם נשאר בלחץ חסידיו ועל רקע התדרדרות המצב הביטחוני בארץ עם פרוץ המרד הערבי הגדול. בשנים שלאחר השואה התבטא בנו רבי שמחה בונם שנסע להביא את אביו לארץ כי מנעו מאביו לעלות ארצה כרצונו בטרם פרוץ מלחמת העולם השנייה, אילו הוא היה עולה כרצונו בעת ההיא היו אלפי חסידים צועדים בעקבותיו והיה קטן חורבן יהדות פולין
בתחילת ה'תרצ"ח 1938 דווח בעיתונות על תפיסת כנופיית עבריינים שניסתה לחטוף את האמרי אמת למטרת כופר, בזמן ביקורו בעיר לודמיר.