stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מייקל מור
ביקורת

עבודתו של מור ספגה מנות גדושות של ביקורת, כמו גם לשבחים רבים, במיוחד לאחר הצלחת "פרנהייט 9/11". בעוד שמבקרי הסרטים שיבחו, ברובם, את הסרט, והעניקו לו פרסים, כמה ממתנגדיו של מור תיארו את הסרט כדיוקן מטעה ומוליך שולל של ממשלת ארצות הברית. טענות דומות באשר לעריכה מגמתית, בימוי של סצנות "תיעודיות" והוצאת דברים מהקשרם נטענו באשר ל"באולינג לקולומביין". מור הכחיש טענות אלו.
הסופר ריי ברדבורי זעם על השימוש שעשה מור בכותרת ספרו "פרנהייט 451" ללא רשות, אם כי מבחינה חוקית אין רשות זו נדרשת, וברדבורי עצמו כתב מספר ספרים שכותרותיהם נלקחו מספרים אחרים.
דוברים שמרנים האשימו את מור כי הוא מקבל שכר עבור הרצאותיו בציבור. תומכי מור טענו כי האשמות אלו נגועות בצביעות, וכי דוברים בקנה המידה של מור, וביניהם רבים ממבקריו תומכי הקפיטליזם, מקבלים שכר גבוה יותר עבור הרצאותיהם מן השכר אותו דורש מור.
העיתונאית יסמין אליבאהי בראון האשימה את מור בשנת 2003 בהנצחת סטריאוטיפים כנגד אפרו אמריקנים, וכי מור טען כי נוסעי המטוסים שנחטפו בפיגועי 11 בספטמבר התנהגו בפחדנות, בשל היותם לבנים ברובם, וכי אילו נחטף מטוס שנוסעיו שחורים, היו אלו "מוחצים" את החוטפים.
סגנונו של מור הוא סגנון הנוטה להיות מעורב רגשית בתכניו, ובעל אופי של מסה פוליטית, כאשר מור עצמו ודעותיו מקבלים זמן מסך וחשיפה, באותה מידה שמקבל הנושא בו הוא מטפל. במאי תעודה אחרים מעדיפים נקודת ראות פחות מעורבת, ולהשאיר את היוצר מאחורי המצלמה, במקום לחשוף אותו בפניה. סגנון זה ספג ביקורת.
ביקורת נוספת הוטחה במור בשל הטענה כי בעשיית סרטיו הוא עורך ומציג את סדר האירועים באופן המעוות או מציג שלא כהלכה את עמדותיהם ודעותיהם של נושאי הסרט.
ביום שלאחר פיגועי 11 בספטמבר, פרסם מור באתרו האישי מסר לפיו אם מישהו ריסק את המטוסים כנקמה כנגד ממשל בוש, הרי שהמקומות שנפגעו, בהם ניו יורק, בוסטון, פנסילבניה ווושינגטון (מהם ואליהם נחטפו המטוסים) היו מקומות בהם רוב האזרחים הצביעו כנגד הנשיא בוש ומפלגתו. מסר זה עורר ביקורת בטענה כי משתמע ממנו שריסוק מטוסים באזורים בהם יש רוב לתומכי בוש הוא מעשה מוצדק. ביקורת נוספת נגעה לכך שבעת שהאומה האמריקנית התאחדה באבלה, עסק מור בפוליטיקה ובביקורת על ממשלו של בוש.
על אף המחלוקת מסביב לסרטיו ודעותיו, זכה מור להצלחה כלכלית רבה הן כבמאי והן כסופר. סרטיו זכו להצלחה הקופתית הרבה ביותר לה זכה סרט תיעודי מעולם, ולפרסים רבים.
חיים אישיים

מור נישא לקת'לין גלין ב-19 באוקטובר 1991. הוא אימץ את בתה של גלין, נטלי, מנישואיה הקודמים. הזוג התגרש ב-17 ביוני 2013.
בשנת 2005, הופיע מור בטיים 100 כאחד מבין 100 האנשים המשפיעים בעולם.
הערות שוליים

↑  http://www.boxofficemojo.com/genres/chart/?id=documentary.htm
↑  Alex Ritman, Michael Moore Boards Palestinian Oscar Entry ‘From Ground Zero’ as Executive Producer: ‘It’s an Honor to Stand in Solidarity’ (EXCLUSIVE), Variety, ‏2024-12-30 (באנגלית אמריקאית)
↑  אמיר בוגן, מייקל מור: "טראמפ מקבל אורגזמה כשהוא שומע את נתניהו מדבר", באתר ynet, 13 בספטמבר 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007428858805171  PLWABN: 9810639347905606  BIBSYS: 98079442  BNC: 000585747  BNE: XX1166815  BnF: cb135704031 (data)  CANTIC: a10449334  GND: 124123317  ISNI: 0000 0001 1480 3400  LCCN: n96098247  LNB: 000053462  MusicBrainz: 847d1c5e-116b-42d0-bd79-b0d9b0602211  NDL: 00898071  NKC: js20030414002  NLA: 36751415  NLG: 197036  NLK: KAC200304935  NTA: 08320878X  RERO: 02-A016443321  SELIBR: 77830  SUDOC: 060313455  Trove: 1441165  ULAN: 500255687  VIAF: 115241226   WorldCat (עם VIAF): 115241226 
מייקל מור במחאה נגד טראמפ בניו יורק, נובמבר 2016
שניות מאסון

| --- | --- |

 סוגה:  דרמה דוקמנטרית
 ארץ מקור:  ארצות הברית
 שפות:  אנגלית 
 מספר עונות:  6
 מספר פרקים:  67
 הפקה
 חברת הפקה:  אגודת נשיונל ג'יאוגרפיק 
 מוזיקה:  Graham Reilly 
 אורך פרק:  45-50 דקות
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק
 תקופת שידור מקורית:  6 ביולי 2004 – 22 בפברואר 2018
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
שניות מאסון (באנגלית: Seconds from Disaster) היא סדרה דוקומנטרית שבוחנת אסונות מעשי ידי אדם (תאונות קשות ופיגועים) ואסונות טבע שאירעו במאה העשרים, ובודקת את הגורמים והנסיבות שהובילו לכל אסון.
בסדרה מוצגים שחזורים, ראיונות, עדויות והדמיות ממוחשבות שמציגות לקהל הצופים את התרחשות האירועים שנייה לאחר שנייה.
הסדרה משודרת בערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק. בסך הכל שודרו 45 פרקים בשלוש עונות. לאחר מכן היא הוחלפה בסדרה דומה בשם "מצב קריטי" (Situation Critical), ששודרה לראשונה בערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק ב-12 ביוני 2007.
אופי הסדרה

בסדרה "שניות מאסון" ניתן דגש לרצף הכרונולוגי של האירועים. כמעט ולא מוצגים בה דיאלוגים בין השחקנים בשחזורים, וברובה ניתן לשמוע את קולו של הקריין.
כל פרק מתחיל בהצגת קטע קצר משחזור של האסון. השחזור המלא מחולק תמיד למספר סצנות המציגות רגעים קריטיים של האסון המתגלה, כאשר זמן התרחשות האירוע מופיע על כל סצנה. לאחר הצגת השתלשלות האירועים, הסדרה "רצה לאחור" לאורך הסצנות כדי לבחון את הגורמים והאירועים שהובילו לאסון. בסדרה נעשה שימוש בולט בהדמיה ממוחשבת להצגת פרטי ההתרחשות.
הסדרה מתקרבת לסיומה כאשר שחזור האסון מורץ לאחור ומתחיל מחדש. השעון שמראה את הזמן מוחלף בטיימר שסופר לאחר, והממצאים של חקירת האסון משולבים יחד עם השחזור. לעיתים קרובות, התוכנית מסתיימת עם רגע קצר של סנטימנטליות (ובו המעורבים באסון מדברים על רגשותיהם בעקבות האסון) ולאחר מכן מוצגות התקדמויות טכנולוגיות שנועדו למנוע מאסון דומה להישנות.
פרקי הסדרה - אסונות שהוצגו > עונה רביעית (2011)

"9/11". תאריך האסון: 11 בספטמבר 2001. ארבעה מטוסי נוסעים נחטפו בידי מחבלים מוסלמים ורוסקו בכוונה במקומות שונים ברחבי ארצות הברית. שניים מהמטוסים רוסקו על מגדלי התאומים, אחד על הפנטגון, ואחד התרסק בשדה סמוך לפנסילבניה לאחר שהנוסעים ניסו להתגבר על החוטפים. בפיגועים נרצחו 3,000 בני אדם.
"פרל הארבור". תאריך האסון: 7 בדצמבר 1941 במהלך מתקפה אווירית שבוצעה על ידי הצבא היפני, הופגז הבסיס הימי פרל הארבור שבהוואי. במסגרת ההתקפה נהרגו 2,403 בני אדם ונפצעו כ-1,178, ומאורע זה גרר את ארצות הברית, ששמרה עד אז על נייטרליות, אל מלחמת העולם השנייה.
"אסון הרכבות בפדינגטון". תאריך האסון: 5 באוקטובר 1999. שתי רכבות נוסעים התנגשו אחת בשנייה בשעות הבוקר של 5 באוקטובר סמוך לתחנת פדינגטון שבלונדון, לאחר שאחת הרכבות לא צייתה לרמזור אשר הורה לה להאט. 31 נהרגו, כולל שני נהגי הקטר, ו-523 נפצעו.
"התנגשות בגובה 35 אלף רגל". תאריך האסון: 1 ביולי 2002. מטוס טופולב 154 של חברת בשקיריאן איירליינס, שהיה בטיסה 2937 ממוסקבה-דומודדובו לנמל התעופה של ברצלונה, התנגש במטוס מטען מדגם בואינג 757 של חברת DHL, שהיה בדרכו משדה התעופה בברגמו ליד מילאנו לבריסל. שני המטוסים התנגשו זה בזה בגובה של כ-35,000 רגל, וכל נוסעיהם, 71 במספר, נספו.
"התנגשות באלפים". תאריך האסון: 3 בפברואר 1998. מטוס של חיל האוויר האמריקני עבר בטעות מעל כבל אשר הסיע רכבל נוסעים הסמוך לעיר האיטלקית קוולסה, וחתך אותו. כתוצאה מכך הרכבל צנח אל התהום והוביל למותם של 20 איש.
"הסיוט בבופאל". תאריך האסון: 3 בדצמבר 1984. מכל ובו גז רעיל ביותר מסוג מתיל איזוציאנט (MIC) התפוצץ במפעל סמוך לעיר בופאל שבהודו, והגז שהשתחרר ממנו גרם למותם של למעלה מ-3000 איש.
פרקי הסדרה - אסונות שהוצגו > עונה חמישית (2012)

"פוקושימה". תאריך האסון: 11 במרץ 2011. האסון הגרעיני שנגרם כתוצאה מהרס הכור הגרעיני בפוקושימה שביפן עקב רעידת אדמה הרסנית בעוצמה של 9 בסולם ריכטר, והצונאמי שהתחולל בעקבותיה.
"הביסמרק". תאריך המאורע: 27 במאי 1941. הטבעתה של אוניית המערכה הנאצית "ביסמרק", מהגדולות ביותר שנבנו אי פעם, על ידי חיל הים המלכותי.
"צונאמי הררי". תאריך האסון: 9 באוקטובר 1963. מפולת שנגרמה סמוך לסכר וג'ונט שבאיטליה, הסכר הגבוה ביותר בכל אירופה, גרמה להרס של מספר כפרים ועיירות סמוכות, וקטלה כ-2000 איש.
"כת וייקו". תאריך המאורע: 28 בפברואר 1993–19 באפריל 1993. הפשיטה של כוחות ביטחון הפנים של ארצות הברית על מבצר "הר כרמל" שבווייקו, טקסס, בו התבצרו חברי "כת הדיווידים" של דייוויד כורש. בשיא הקרב, כוחות ה-FBI פורצים למקום, אך שריפה שהתחוללה במתחם גבתה את חייהם של 82 מחברי הכת ו-4 סוכנים. מאורע זה היה לימים המאורע אשר ידחוף את טימותי מקוויי לבצע את הפיגוע במשרדי הממשל באוקלוהומה סיטי, מאורע שסוקר כבר בעונה הראשונה של הסדרה.
"דיפווטר הורייזון". תאריך האסון: 15 באפריל 2010. סדרה של טעויות אנוש וכשלים מובילות להתפוצצות של אסדת קידוח נפט, ולדליפת הנפט הגדולה ביותר בהיסטוריה.
"הטבח במומבאי". תאריך האסון: 26 בנובמבר 2008. סדרת פיגועים שבוצעו על ידי 10 מחבלים מוסלמים מארגון לשקאר א-טייבה, בהם נרצחו 166 איש.
פרקי הסדרה - אסונות שהוצגו > עונה שישית (2012)

עלתה לאוויר שנה לאחר אירועי הטבח בנורווגיה שבוצע ב-22 ביולי 2011, ומסוקר בפרק הראשון שנחשב כ"פרק ספיישל".
"הטבח בנורווגיה: הייתי שם". תאריך האסון: 22 ביולי 2011. פרק ספיישל שעלה לאוויר ביום השנה לטבח בנורווגיה שבוצע על ידי אנדרס ברינג בריוויק ובו נרצחו 77 בני אדם.
"התאבדות כת ג'ונסטאון". תאריך האסון: 18 בנובמבר 1978. ג'ים ג'ונס, אמריקני אשר הנהיג כת בגיאנה שבדרום אמריקה, הוביל את מאורע ההתאבדות ההמונית הגדול ביותר בהיסטוריה של ארצות הברית, ובמסגרתו התאבדו כ-909 מחברי הכת.
"אש בתא הטייס". תאריך האסון: 2 בספטמבר 1998. מטוס נוסעים בדגם מקדונל דאגלס MD-11 מתרסק אל תוך הים סמוך לנובה סקוטיה שבקנדה עקב שריפה שהשתוללה בתא הטייס.
"בלק הוק דאון". תאריך המאורע: 3 באוקטובר–4 באוקטובר 1993. קרב שמתחולל בין יחידת ריינג'רס אמריקנית לבין חמושים סומלים מסתיים במותם של 18 חיילים אמריקנים ו-1000 חמושים סומלים.
"אל תוך אזור המוות". תאריך האסון: 10-11 במאי 1996. שמונה מטפסים נקלעו לסופת שלגים חמורה בירידתם מפסגת הר האוורסט ונהרגו.
"אימה מעל טוקיו". תאריך האסון: 12 באוגוסט 1985. מטוס מדגם בואינג 747-SR46 שטס מטוקיו לעבר אוסקה, התרסק על צלע הר טאקאמהגארה, כמאה קילומטרים מטוקיו, כתוצאה מנזק למערכות ההידראוליות שבמטוס. כל 15 אנשי הצוות ו-505 מבין 509 הנוסעים נהרגו.
תאריך האסון: 25 באפריל 2005. רכבת ירדה מהפסים והתרסקה סמוך לתחנת אמאגאסאקי שבטוקיו. כתוצאה מרשלנות ותנאי עבודה לא נאותים בהם היה מועסק נהג הקטר. בתאונה זו נהרגו 107 בני אדם ונפצעו כ-562.
"נגסאקי - הפצצה הנשכחת". תאריך האסון: 9 באוגוסט 1945. בשלהי מלחמת העולם השנייה, ארצות הברית מטילה בפעם השנייה בהיסטוריה פצצה גרעינית, שכינוייה היה "איש שמן", הפעם על נגסאקי שביפן. הפיצוץ הגרעיני קטל רבבות ופצע מאות אלפים, רבים מהם נשאו עימם את נזקי ההפצצה גם עשרות שנים לאחר המלחמה.
"הטבעת הקובנטרי". תאריך: 25 במאי 1982. הטבעת אוניית המלחמה הבריטית "קובנטרי" בידי חיל האוויר הארגנטינאי, במהלך מלחמת פוקלנד.
"התרסקות מסוק הצ'ינוק". תאריך האסון: 2 ביוני 1994. מסוק מדגם צ'ינוק של חיל האוויר המלכותי שהיה בטיסה מצפון אירלנד אל סקוטלנד פגע בקרקע בחופה המערבי של סקוטלנד שבבריטניה. בתאונה נספו כל 29 יושבי המסוק (25 נוסעים וארבעה אנשי צוות).
האירי (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  שמעתי שאתה צובע בתים 
 בימוי:  מרטין סקורסזה 
 הופק בידי:  רנדול אמט, ג'יין רוזנטל, מרטין סקורסזה, אמה טילינגר קוסקוף, Gastón Pavlovich, רוברט דה נירו, Gabriele Israilovici, Gerald Chamales, אירוין וינקלר 
 תסריט:  סטיבן זאיליאן 
 עריכה:  תלמה סקונמייקר 
 שחקנים ראשיים:  רוברט דה נירו (פרנק שיראן) סטיבן גראהם (Anthony Provenzano) Bo Dietl (Joseph Glimco) גארי בסארבה (Frank Fitzsimmons) ג'ק יוסטון (רוברט קנדי) ריי רומנו (Bill Bufalino) הארווי קייטל (Angelo Bruno) ג'ו פשי (ראסל באפלינו) אל פצ'ינו (ג'ימי הופה) דומיניק לומברדוזי (Anthony Salerno) פטריק גאלו (Anthony Giacalone) אקשן ברונסון ג'רמי לוק ג'סי פלמונס קתרין נרדוצ'י בובי קנאבלי אנה פקווין פול הרמן 
 מוזיקה:  רובי רוברטסון 
 צילום:  רודריגו פריטו 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברה מפיצה:  נטפליקס, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה, ישירות לווידיאו 
 הקרנת בכורה:  27 בספטמבר 2019 
 משך הקרנה:  209 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט דרמת פשע, סרט אפי, מותחן פשע, סרט היסטורי, סרט מאפיה, סרט שמבוסס על ספרים, סרט מתח, סרט ביוגרפי, סרט פשע, historical drama film 
 מקום התרחשות:  ניו יורק 
 פרסים:  APRECI Award for Best International Premiere  פרס מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית לסרט הטוב ביותר  מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר 
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
האירי (באנגלית: The Irishman) הוא סרט פשע אפי אמריקאי, שהפיק וביים מרטין סקורסזה ונכתב על ידי סטיבן זאיליאן, המבוסס על ספר הזיכרונות משנת 2004 "שמעתי שאתה צובע בתים" מאת צ'ארלס ברנדט. בסרט מככבים רוברט דה נירו, אל פצ'ינו וג'ו פשי בתפקיד פרנק "האירי" שירן, ג'ימי הופה וראסל באפלינו בהתאמה, ועוקב אחר שיראן כשהוא מגולל את מעשיו והפשעים שביצע עבור משפחת הפשע באפלינו. זהו שיתוף הפעולה התשיעי בין דה נירו וסקורסזה והוא הראשון שלהם מאז קזינו משנת 1995, זהו גם הסרט הרביעי שמככבים בו יחד דה נירו ופצ'ינו (אחרי "הסנדק חלק ב'", "היט" ו"רצח מוצדק"), זהו גם הסרט החמישי שמככבים בו דה נירו ופשי (אחרי "השור הזועם", "היו זמנים באמריקה", "החבר'ה הטובים" ו"קזינו").
הצילומים העיקריים החלו בספטמבר 2017 בעיר ניו יורק ובחלקים ממינולה ופארק ויליסטון בלונג איילנד, והושלמו במרץ 2018. תקציב ההפקה של הסרט היה 159 מיליון דולר ואורכו 209 דקות. זהו הסרט הארוך והיקר ביותר של סקורסזה.
"האירי" הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל הקולנוע ה-57 בניו יורק, שהתקיים ב-27 בספטמבר 2019, ויצא לאקרנים בתפוצה מוגבלת ב-1 בנובמבר 2019 ולאחריו הועלה בסטרימינג דיגיטלי ב-27 בנובמבר 2019 על ידי נטפליקס. הסרט זכה לשבחים רבים ממבקרים והקהל כאחד, כשהמבקרים והקהל הדגישו את ההיבטים הטכניים, הבימוי, התסריט, גודל ההפקה והופעותיהם של דה נירו, פצ'ינו ופשי. בטקס פרסי האוסקר ה-92 היה הסרט מועמד ל-10 פרסים, כולל הסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר, שחקן המשנה הטוב ביותר (עבור אל פצ'ינו ופשי) והתסריט המעובד הטוב ביותר, אך הפסיד את כולם והיה לסרט הראשון של סקורסזה שעשה זאת. בנוסף היה הסרט מועמד לחמישה פרסים בטקס פרסי גלובוס הזהב ה-77 כולל הסרט הטוב ביותר בקטגוריית דרמה, וקיבל גם עשר מועמדויות בטקס פרסי האקדמיה הבריטית ה-73, כולל הסרט הטוב ביותר.
שחקנים ודמויות

רוברט דה נירו - פרנק שירן
אל פצ'ינו - ג'ימי הופה
ג'ו פשי - ראסל באפלינו
ריי רומנו - ביל באפלינו
בובי קנאבלי - "תער רזה"
הארווי קייטל - אנג'לו ברונו
סטיבן גראהם - אנתוני פרובנצאנו
אנה פקווין - פגי שיראן
לוסי גולינה - פגי הצעירה
ג'סי פלמונס - צ'אקי או'בריאן
קתרין נרדוצ'י - קארי באפלינו
דומיניק לומברדוזי - אנתוני סאלרנו
ג'ק יוסטון - רוברט קנדי
סטפני קורטזובה - איירן שיראן
ווקר וואייט - ג'וזפין הופה
ג'ייק הופמן - אלן דורפמן
ג'רמי לוק
הפקה > פיתוח

מרטין סקורסזה התעניין כבר זמן רב בבימויו של "האירי" ובליהוק של דה נירו, פצ'ינו ופשי. המפיקה ג'יין רוזנטל אמרה שהיא עבדה על הפרויקט מאז 2007. בספטמבר 2014 אישר פצ'ינו כי הסרט נמצא בפיתוח וכי זה יהיה הפרויקט הבא של סקורסזה אחרי "שתיקה" (2016). בובי קנאבלי הצטרף לצוות השחקנים. באוקטובר 2015 הצהיר דה נירו כי הסרט עדיין קורה ויכול להתחיל להצטלם בשנת 2016; סקורסזה אישר שסטיבן זאיליאן יכתוב את התסריט.
ביולי 2017 דווח כי הסרט יוצג כסדרת פלאשבקים של פרנק שיראן המבוגר, המתואר כנזכר במעשיו הפליליים הרבים לאורך כמה עשורים, כאשר דה נירו מופיע הן "כצעיר מגיל 24 וכזקן בן 80." המפיק ארווין וינקלר הגדיר את הפרויקט כ"התכנסות של אנשים שעבדו יחד מאז היו ילדים", ואילו המפיק רוזנטל אמר ש"מה שיפתיע הוא, כסרט של סקורסזה, זה סרט איטי יותר [ ...] אלה בחורים שמסתכלים על עצמם דרך נקודת מבט ותיקה יותר".
הפקה > טרום הפקה

ביולי 2017, פשי ופצ'ינו הצטרפו רשמית לצוות השחקנים, כאשר ריי רומנו הצטרף גם הוא ובובי קנווייל והארווי קייטל היו במשא ומתן אחרון. לפשי הוצע התפקיד 50 פעמים לפני שהסכים לקחת אותו; דה נירו מילא חלק גדול בשכנוע פשי לקחת את התפקיד ואמר לו "אנחנו חייבים לעשות את זה. מי יודע אם יהיה משהו אחר כך? בספטמבר 2017 הצטרפו ג'ק יוסטון, סטיבן גרהאם, דומיניק לומברדוזי, ג'רמי לוק, ג'וזף רוסו, קתרין נרדוצ'י, דני אבקאסר, ג'יי. קיי מקנזי וקרייג וינסנט. באוקטובר הצטרפו גארי בסאראבה, אנה פקווין, ווקר וואייט וג'סי פלמונס. מאוחר יותר נודע על ליהוקם של קרייג די פרנסיה, אקשן ברונסון, סבסטיאן מניסקאלקו ופול בן-ויקטור.
הפקה > צילומים

הצילומים אמורים היו להתחיל במקור באוגוסט 2017, בעיר ניו יורק, ולהימשך עד דצמבר 2017. הצילומים החלו בפועל ב-18 בספטמבר 2017 בעיר ניו יורק, במינולה ופארק וויליסטון בלונג איילנד, והסתיימו ב-5 במרץ 2018, לאחר 108 ימי צילום בסך הכל. מאמן יציבה הובא להפקה כדי להציע טיפים לדה נירו, פצ'ינו ופשי כיצד להציג את עצמם כגברים צעירים בהרבה. הסרט צולם בסרט צילום 35 מ"מ מעל 117 מיקומים שונים.
הפקה > פוסט פרודקשן

האחראי על האפקטים החזותיים רוברט לגאטו מאולפני Industrial Light & Magic היה אחראי על האפקטים לסרט. באוגוסט 2015, סקורסזה ודה נירו ביצעו שחזור של סצנה מ"החבר'ה הטובים" (1990), כדי לבדוק אם תהליך ההצערה (דה-אייג'ינג) של הדמויות יכול לעבוד. במרץ 2018, כשדיבר על תהליך ההתיישנות, אמר פצ'ינו ל-IndieWire: "גילמתי את ג'ימי הופה בגיל 39, הם עושים את זה במחשב[...] עברנו את כל הבדיקות והדברים האלה[ ...] מישהו היה ניגש אלי ואומר 'אתה בן 39'. [אתה זוכר] איזשהו זיכרון של 39, והגוף שלך מנסה להסתגל לזה ולחשוב כך. הם מזכירים לך את זה" .
הפקה > מימון ותקציב

בחודש מאי 2016, חברת ההפקות המקסיקנית Fábrica de Cine הציעה 100 מיליון דולר כדי לממן את הסרט בעוד סרטי פרמאונט תשמור על זכויות הפצה מקומיות. כאשר חברת STX Entertainment רכשה את זכויות ההפצה הבינלאומיות לסרט תמורת 50 מיליון דולר. בפברואר 2017, פראמונט ויתרה על זכויות ההפצה המקומית עבור "האירי" בעקבות הודעה של Fábrica de Cine לפיה לא תממן את הסרט בגלל העלייה בתקציב. לאחר מכן רכשה נטפליקס את הסרט תמורת 105 מיליון דולר והסכימה לממן את התקציב של הסרט בסך 125 מיליון דולר עם תאריך יציאה מתוכנן לאוקטובר 2019. במרץ 2018 דווח גם כי תקציב הסרט קפץ בכ-125 מיליון דולר ל-140 מיליון דולר, בעיקר בשל האפקטים הוויזואליים הדרושים כדי לגרום לדה נירו, פשי ופצ'ינו להראות צעירים יותר בנקודות שונות לאורך הסרט. עד חודש אוגוסט של אותה שנה, על פי הדיווחים, העלות עלתה לסכום של 175 מיליון דולר. לאחר השלמת שלב הפוסט-פרודקשן כמה פרסומים אמרו כי התקציב עומד על כ-200 מיליון דולר. באוגוסט 2019 דווח כי העלות הרשמית של הסרט הייתה 159 מיליון דולר.
פסקול

המוזיקאי הקנדי רובי רוברטסון הלחין את פסקול הסרט, הכולל רצועות מוזיקה מקוריות וקיימות כאחד.
שחרור

"האירי" הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל הקולנוע ה-57 בניו יורק שהתקיים ב-27 בספטמבר 2019. צאתו לאקרנים מתוזמנת ל-1 בנובמבר 2019 ויכלול הפצה מוגבלת שלאחרי יועלה לשידור סטרימינג דיגיטלי ב-27 בנובמבר 2019 בשרתי נטפליקס.
הסרט לא יוקרן בבתי הקולנוע שבבעלות AMC, סינמרק, ריגאל או סינפלקס, בשל חוסר יכולתן של רשתות אלה להתחרות בפורמט "וידאו על פי דרישה" בעבר דווח בפברואר 2019 שנטפליקס אולי תאפשר הפצה נרחבת של הסרט, לבקשת סקורסזה. ראשי כמה רשתות קולנוע, כולל אדם ארון מ-AMC, שסירבו להקרין את "רומא" בנובמבר קודם, אמרו שהם יהיו פתוחים לאפשרות להקרין את האירי, רק אם נטפליקס תכבד את האפשרות להקרין את הסרט כמה חודשים ורק לאחר מכן תעלה אותו לשרתיה.
הבכורה הבינלאומית של הסרט תעלה בגאלה של הלילה האחרון בפסטיבל הסרטים בלונדון BFI ב-13 באוקטובר 2019. מנהלת הפסטיבל, טרישיה טאטל, אמרה שזה יהיה "ריגוש קולנועי עצום" לסגור את האירוע עם "אפוס בקנה מידה מורכב, נועז ועוצר נשימה" מתוך "אחד הגדולים האמיתיים של הקולנוע".
שחרור > שיווק

טריילר ראשון לסרט הוקרן בבכורה בטקס פרסי אוסקר ה-91 ב-24 בפברואר 2019. בזמן שהטריילר הרשמי עלה לראשונה בתוכנית "The Tonight Show" בכיכובו של ג'ימי פאלון ב-25 בספטמבר 2019.
ביקורת > תגובת המבקרים

באתר Rotten Tomatoes, הסרט גרף 96% אחוזי תמיכה בהתבסס על 235 סקירות, עם דירוג ממוצע של 8.8/10. בקונצנזוס של מבקרי האתר נכתב: "דרמת מאפיה אפית שמרוויחה את זמן הריצה הארוך שלה". "האירי" מוצא את מרטין סקורסזה חוזר על נושאים מוכרים להשפעה נוקבת, מצחיקה ועמוקה." האתר Metacritic, שמשתמש בממוצע משוקלל, הקצה לסרט ציון של 92 מתוך 100 על סמך 24 מבקרים, מה שמעיד על "שבחים עולמיים".
בכתיבתה עבור טיים, סטפני זכארק העניקה לסרט את הניקוד המושלם וכינתה את הסרט "פיקח ומבדר, עד כדי כך שאתה עשוי לחשוב שזה כל מה שהוא הולך להיות" וכי "חצי השעה האחרונה שלו מרגשת בצורה עמוקה באופן שמתגנב אליך, ואז אתה רואה על מה סקורסזה עבד כל הזמן". באופן דומה, אוון גלייברמן מ-"Variety" כינה את הסרט "נוק-אאוט מרתק וקר-צורה - אפוס מאפיונרי מלכותי עם קרח בעורקיו", הוא הילל במיוחד את ביצועיו של פצ'ינו בתור "החלק המיוחד ביותר של הסרט". מאט צולר סייץ מאתר RogerEbert.com נתן לסרט שלושה וחצי כוכבים מתוך ארבעה ותיאר את סקורסזה כ"אחד הגדולים ביותר, אם כי עדיין במידה רבה לא מוערך כבמאי קומדיה" וגם שיבח את העריכה של תלמה סקונמייקר, ששימשה כעורכת הסרט.
בנג'מין לי מה"הגרדיאן" כתב כי בסרט "יש בגרות כמעט לא אמיתית, כאילו סקורסזה גם מסתכל אחורה על הקריירה שלו עצמו. הסרט מותיר אותנו עם תזכורת רודפת לא להאדיר גברים אלימים ואת ההריסות שהם משאירים אחריהם". מייק ראיין מאתר Uproxx כינה אותו "סרט פנומנלי", וקבע כי עבודת הדה-אייג'ינג (הצערת הגיבורים) היא "די טובה" ו"הטוב ביותר שראיתי עד כה", אך ציין כי" אם אתה בוהה בזה, כן, אתה יכול לראות את הפגמים [...] אבל מתרגלים לזה". ג'וני אולקסינסקי מהניו יורק פוסט כתב כי לסרט יש "נימה שונה מסרט הגנגסטר הממוצע" וכי "סקורסזה נמצא בראש של המשחק שלו [...] הסרט שלו אף פעם לא משעמם והוא בוחן כמה נושאים עמוקים ומפתיעים עבור המאפיונרים". אריק קוהן מאתר IndieWire הצהיר כי "'האירי' הוא סרט הפשע הטוב ביותר של מרטין סקורסזה מאז החבר'ה הטובים והמחשה טהורה וחסרת מעצורים של מה שהפך את קולו לקולנוע כל כך ייחודי במשך כמעט 50 שנה" הוא גם חלק שבחים מיוחדים לתסריט של סטיבן זאיליאן וכתב ש"זאיליאן לא העביר תסריט מצוחצח כזה מאז "מאניבול".
דייוויד רוני מהוליווד ריפורטר נתן ביקורת חיובית אך ביקר את האורך המופרז (כ-3 וחצי שעות) וטען שבסופו של דבר זו חולשה וכי ניתן היה להשתמש בחומר טוב יותר על ידי הורדה של שעה או יותר. לעומת זאת, קארן האן מאתר "פוליגון" הצהירה כי "סקורסזה כל כך מיומן בלסור סיפורים, והקאסט שלו כל כך לא ייאמן, עד ש[...] בקושי מרגישים את אורכו".
פרסים ומועמדויות

| פרס | תאריך הטקס | קטגוריה | מקבל הפרס | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| פרס טריילר הזהב | ‏29 במאי 2019 | הגרפיקה הטובה ביותר | נטפליקס | זכייה |
| פרס טריילר הזהב | ‏29 במאי 2019 | הגרפיקה הטובה ביותר ב-TV ספוט (לסרט קולנוע) | נטפליקס | מועמדות |
הערות שוליים

↑  "Harvey Keitel May Also Be On Board Martin Scorsese's 'The Irishman' With De Niro, Pacino And Pesci". IndieWire
↑  The Irishman' Producer Jane Rosenthal: It's About "Toxic Masculinity" With "An Older Perspective". Deadline
↑  "Al Pacino Says Martin Scorsese's 'The Irishman' Still Happening; Bobby Cannavale Joins Cast"
↑  "Exclusive: Robert De Niro says he'll be Reuniting With Martin Scorsese Next Year for 'I Heard You Paint, דיגיטל ספיי
↑  "Martin Scorsese Talks 'Vinyl,' 'The Departed' at Lyon Lumiere Fest". Variety.
↑  The Irishman': 9 Things You Must Know About Martin Scorsese's $100 Million 'Goodfellas' Reunion". IndieWire
↑  "The Irishman: Robert De Niro Recreated Iconic GoodFellas Scene To Test De-Ageing Tech – Exclusive". Empire
↑  "Irwin Winkler on a life in movies". CBS News
↑  The Irishman' Producer Jane Rosenthal: It's About "Toxic Masculinity" With "An Older Perspective. Deadline
↑  וול סטריט ג'ורנל, ‏הצילו, נטפליקס: המפלצת שנוגסת בהוליווד ובתעשיית הטלוויזיה בארה"ב, באתר גלובס, 27 במרץ 2017
מרטין סקורסזה (בתמונה משנת 2006), במאי ומפיק הסרט.
טרישה בראון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  25 בנובמבר 1936 אברדין, ארצות הברית 
 פטירה:  18 במרץ 2017 (בגיל 80) סן אנטוניו, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  קולג' מילס  בייטס קולג' 
 תקופת הפעילות:  1958–2010 (כ־52 שנים) 
 פרסים והוקרה:  פרס לורנס אוליבייה להישג בריקוד (1987)  עמיתי מקארתור (יולי 1991)  פרס הריקוד קאפצ'יו (2010)  המדליה הלאומית לאומנויות (2002)  מלגת גוגנהיים  פרסי בסי  מפקד מסדר האמנויות והספרות 
 www.trishabrowncompany.org
 
טרישה בראון (25 בנובמבר 1936 – 18 במרץ 2017, באנגלית Trisha Brown, נולדה בשם Patricia Ann Brown) הייתה כוריאוגרפית, רקדנית ואמנית חזותית. יצירותיה ומחקרה התנועתי של בראון תרמו רבות לשבירת מסורות במחול הבימתי המודרני ולהתפתחות שפה תנועתית מופשטת שמזוהה עם המחול העכשווי. עיקר חדשנותה של בראון הוא בשימוש בתרגילי אימפרוביזציה ככלי המרכזי בתהליך היצירה, וכן בעבודה אינטרדיסציפלינרית ושיתופי פעולה עם אמנים מתחומים שונים. בראון מזוהה עם סצנת האוונגרד של שנות ה-60 וה70 של המאה העשרים בניו-יורק. בראון פעלה גם בתחום האמנות הוויזואלית, וציוריה הוצגו במוזיאונים וגלריות רבות.