המתחם הישועי חסוס נסרנו דה אטוטונילקו
אדריכלות > מבנים נלווים

בצד הדרומי יש שישה מבנים נספחים ראויים לציון. הקמרון של חדר תשמישי הקדושה הישן מכילה סצנות מחייו של האב נרי ובניית המקדש. יש גם 12 ציורי שמן על בד של השליחים. לפני שחזור לשכת התהילה, כיסו ציורי השמן מדליונים על הקירות. יש גם ציור של אנטוניוס מפדובה מאת חואן קוריאה (Juan Correa) וכן ציורים של מספר אנשי כנסייה חשובים ועוד של ציירים אנונימיים. שני ציורים משווים את ירושלים עם סן מיגל דה איינדה והמקדש.
הקפייה דה סולדד (Capilla de Soledad, "קפלת הבדידות") נבנתה בין 1740 ל-1748. המזבח הראשי מכיל את בתולת הצער, המבכה את ישו הצלוב. על הקיר הדרומי, יש פסל של פטרוס הקדוש בוכה מתוך חרטה על שהתכחש לישו. הקפלה הזו היא החשוכה ביותר במתחם מכיוון שהחלונות מכניסים מעט אור.
קפייה דה לורטו או קפלת לורטו (Capilla de Loreto) נבנתה בשנת 1754. אין גישה ישירה לקפלה זו מהספינה הראשית של הכנסייה; יש צורך להיכנס מחדר תשמישי הקדושה הנוכחי או דרך הקפייה דה סולדד. הממדים והצורה של הקפלה הזו תואמים בדיוק את קפלות לורטו במנזר טפוצוטלאן (אנ') ובכנסיית סן פליפה נרי בסן מיגל דה איינדה. שלוש הקפלות מבוססות על מבנה הקפלה של לורטו באנקונה באיטליה. קיר אחד מצויר בציור קיר של מלאך המבשר למרי על הריונה. ישנם גם תיאורים שונים הקשורים לבתולה ולילד ישו.
האזור המכונה "לה גלוריה אסקונדידה" ("La Gloria Escondida", "התהילה הנסתרת") ממוקם בצד הצפוני של אזור בית המקהלה, אך הגישה אליו קשה. זהו אזור מלבני נסתר חלקית. הוא עוטר על ידי פוקאסנגרה בתיאורים הקשורים ליום הדין האחרון, לגיהנום ולחטא. אין בו את שבעת החטאים, אלא שמונה המיוצגים על ידי שמונה חרבות שעליהן ראש של חיה אחרת. הקיר הצפוני מכיל טריפטיכון שבו אדם גוסס מוקף בכומר, מלאך שומר וכמה שדים המתחרים על נשמתו. בסופו של דבר, השדים מובסים. החלון היחיד הוא מימין שמציג סצנה מתוך יום הדין האחרון המבוססת על תחריט של גוסטב דורה. בצד שמאל, יש תיאורים של ייסורי הגיהנום.
קפייה דל סנטו ספולקרו (Capilla del Santo Sepulcro, "קפלת הקבר הקדוש") נבנתה בין 1759 ל-1763. ציורי הקיר כאן החלו ב-1760 ומתרכזים במותו, קבורתו ותחייתו של ישו. אזור זה מחבר את קפלת גולגולתא, שנמצאת מאחוריו, במעין גשר המעוגן לחומות. קפלה זו מכילה תמונה של ישו ששב לחיים, אך עדיין שוכב, דבר הבולט בפנים המדממות ובמספר האבנים היקרות שהונחו עליה. אבנים אלה נותרו למרות ההתקפות השונות שספגה הכנסייה במהלך ההיסטוריה שלה. הגג בצורת טרפז המעוטר בחלונות רוזטה ובארבעה תבליטים גדולים של צדפים. על הקירות מצוירים דמויות רבות כמו ארבעת השליחים, ארבעת מורי הכנסייה וכמות גדולה של מלאכים וכרובים. יש גם רמיזות לארבע המעלות העיקריות, ומדליונים עם סצנות של תחיית המתים.
קפייה דה קלוואריו (Capilla de Calvario, "קפלת גולגולתא") היא הגדולה במתחם ונבנתה בין 1763 ל-1766. היא גם האחרונה שהאב נרי בנה אף על פי שמת לפני השלמתה. יש לה צורת צלב ומעליה קמרונות וכיפה. עיטוריה הן בארוק מקסיקני כמעט טהור עם ציורי שמן מונומנטליים וקבוצות של פסלים צבועים המוצבים על הרצפה, הקירות והתקרה. העמודים מכילים כתובות של שירים שכתב האב נרי. שלושת המזבחות מכילים את מיטב הפסלים וסוגרים את הטרנספט. פסלים אלה מתארים את צליבתו, יסוריו וירידתו של ישו מהצלב לאחר מותו. בית המקהלה נבנה בין השנים 1759 ו-1763. הוא צויר במקור על ידי פוקאסנגרה, אך מעט נותר בשל הציורים המחודשים שלאחר מכן וסגירת החלל כאשר נוסף "בית התרגילים" (Casa de Ejercicios). רוב הציורים בחלל זה הם משנת 1867. האזור מכיל עוגב מעץ המשמש לליווי התפילות.
שני חלקי המתחם שאינם מתחברים ישירות או בעקיפין לספינה הראשית הם "בית הספר הקדוש של ישו" (Escuela Santa de Cristo) ו"בית התרגילים" (Casa de Ejercicios). "בית התרגילים" הוא מתקן תפילה ומדיטציה אשר נבנה על פי העקרונות של איגנטיוס מלויולה, מייסד מסדר הישועים. הם מבוססים על קבוצה של "תרגילים רוחניים" שתוכננו במהלך הרפורמציה הפרוטסטנטית כדי לעזור לקתולים להתחזק באמונתם. סוג זה של בניין הגיע למקסיקו בסביבות 1665, ו-100 שנים מאוחר יותר, הקים האב נרי את "בית התרגילים". בניין זה נפרד ברובו משאר המתחם ומעוטר בצורה שונה. רק כתובות כגון שירים מופיעות מתוך כוונה לספק עזרה במדיטציה. כשהאב נרי מת, היו שם 7,541 גברים שחיו ולמדו. כיום, יש שלושים, בהם 19 הן נשים. עם זאת, כ-75,000 מבקרים מדי שנה.