stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לה פייטרה דל פרגונה או אבן הבוחן
הערות שוליים

↑  Francis Toye, Rossini, Arthur Baker, London, 1954, עמ' 35
↑  The Metropolitan Opera Encyclopedia Ed. David Hamilton, Thames and Hudson, 1987, עמ' 274
1 2 3  מתרגם לאנגלית Charles JOhnston, חוברת מאמרים מצורפת ל DVD: La pietra del paragone מספר קטלוגי  V 5089, Naïve Records, 2007
↑  Francis Toye, Rossini, Arthur Barker, 1954, עמ' 36
↑  Amanda Holden Ed., The penguin Opera Guide, Penguin Books, 1997, עמ' 329
↑  (Ombretta sdegonsa del Mississippi). הביצוע הוא מתוך הפקה בבימוים של ג'ורג'ו ברבריו קורסטי (Giorgio Barberio Corsetti) ובמאי הווידאו פייריק סורין (Pierrick Sorin). ההפקה הוצגה בכמה בתי אופרה, למשל בפרמה (Parma) שבאטליה (משם יש DVD מסחרי המוזכר בהערת שוליים 3), תאטרו ראל (Teatro Real) במדריד וקליארי (Cagliari) בסרדיניה, משם לקוח הסרטון בשירתו של וינצ'נזו טאורמינה (Vincenzo Taormina ) בתפקיד המשורר פקוביו. בהמשך האופרה יש קטע דומה שבו לועגים לבלדה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 30092903X  LCCN: nr98030391  MusicBrainz work: f10a9bb5-30f0-4c74-a17d-1db394e8de63  VIAF: 177337841   WorldCat (עם VIAF): 177337841
חמש בודהות החוכמה

מנדלה. במרכז וַיירוקנה. אקשוביה למעלה, רַטְנַסָמבהַאווה מימין, אמיתבהא למטה, ואמוגהַסידהי משמאל. (ארבע הדמויות הלבנות הן דמויות בודהיסטווה)
חמש בודהות החוכמה או הבודהות הדהיינים הן חמש דמויות המייצגות בזרם הוג'ריאנה של הבודהיזם חמש תכונות של הבודהה. הדמויות מופיעות תדיר באומנות הוג'ריאנה הטיבטית בציורי מנדלה, גלגל הקיום וציורים אחרים.
בין הדמויות ניתן להבחין על פי תנוחותיהן השונות. החוכמה של כל אחת מהבודהות מהווה סגולה כנגד תכונה שלילית אחרת.
ויירוקאנה הוא הבודהה המלמד, כנגד הבורות שהיא אחד מגורמי הסבל (דוקהה) העיקריים בבודהיזם.
רַטְנַסָמבהַאווה - הבודהה המעניק, המחזק כנגד גאווה וחמדנות.
אַמִיטַאבְּהַה (או אַמִידַה בגרסה הקוריאנית/יפנית) - הבודהה בתנוחת מדיטציה, המגדיל את המודעות כנגד ההתאוות וההשתוקקות. זהו אחד הייצוגים הנפוצים ביותר של בודהה בציור ובפיסול. פירוש המילה אמיטה הוא אין-סוף ופירוש המילה אבהה הוא אור מכאן שזהו הבודהה של האור האינסופי, אותו בודהה שאליו מתפללים זרמים רבים הבודהיזם.
אמוגַסידהי - המרים ידו לסימון "אל פחד" מייצג את ההתגברות על הקנאה.
אקשוביה - הבודהה הנוגע בארץ, מייצג את התגברות ההכרה על השנאה והכעס.
בבודהיזם הטיבטי מופיעים חמשת ייצוגי הבודהה בחמשת חלקי המנדלה.
הויירוקאנה יהיה תמיד במרכז, כי הוא הכוח המאחד. האקשוביה יופיע במזרח,
האמוגסידהי בצפון, האמיתאבהא במערב והראת'אסאמבאווה בדרום.
בבורמה קיים מקדש בשם חמש הבודהות המוקדש לחמשת ייצוגי החוכמה.
בטקס בחירת הקומארי (האלה החיה) בנפאל משתתפים 5 כהני דת המייצגים כל אחד גילום אחר של בודהה.
וַיירוקנה, בודהה מלמד, פסל מקוריאה הדרומית
אמיטאבהה, הבודהה המודט
אקשוביה, הבודהה הנוגע בקרקע. מגילה טיבטית מהמאה ה-13
החיים למען הצאר

| --- | --- |

אוסיפ פטרוב בתפקיד איוון סוסאנין בהצגת הבכורה
 מידע כללי
 מלחין:  מיכאיל גלינקה
 לבריתן:  Karl Georg Woldemar von Rosen 
 תאריך יצירה:  1836 
 מבוסס על:  אירועים היסטוריים רוסים
 סוגה:  לירית-טראגית
 שפה:  רוסית
 מספר מערכות:  4
 זמן התרחשות העלילה:  1612, 1613
 מקום התרחשות העלילה:  דרום ערבות רוסיה
 תפקידים
 איבן סוסאנין  Vanya  Antonida  זיגמונט השלישי ואזה  A Polish courier  Bogdan Sobinin  Ivan Susanin  Commander of the Polish Detachment  Commander of the Russian Detachment 
 
החיים למען הצאר (ברוסית: Жизнь за царя) היא "אופרה טראגית" בארבע מערכות ואפילוג מאת המלחין הרוסי מיכאיל גלינקה.
הלברית נכתבה על ידי נסטור קוקולניק, איגור פיודורוביץ' פון רוזן, ולדימיר סולוגוב ווסילי ז'וקובסקי. הבכורה של האופרה התקיימה ב-27 בנובמבר 1836 בתיאטרון הבולשוי בסנקט פטרבורג. העלילה של האופרה מתרכזת בסיפורו של איוון סוסאנין, על שם הגיבור, איכר רוסי וגיבור לאומי, המקריב את חייו למען הצאר בהתעיית קבוצה של פולשים פולנים הרודפים אותו. האופרה נחלה הצלחה גדולה. אף כי המוזיקה יותר איטלקית מרוסית באופיה, גלינקה מפגין שליטה מצוינת ברצ'יטטיב, המלכד את חלקי היצירה והתזמור עשוי ביד אמן וצופה את הכתיבה התזמורתית של מלחינים רוסיים מאוחרים יותר. הצאר גמל לגלינקה על יצירתו בטבעת יקרה.
רקע

קדם לגלינקה קטרינו קאווס (אנ') שכתב ב-1815 אופרה בשתי מערכות, "איוון סוסאנין" המבוססת על הסיפור.
גם גלינקה רצה לקרוא כך לאופרה שלו, אך כמחווה לניקולס הראשון. בזמן שזה נכח בזמן חזרה של האופרה, שינה את השם ל"החיים למען הצאר".
זה שם האופרה המקובל היום, אך ב-1924, תחת המשטר הסובייטי החדש, השם "החיים למען הצאר" לא התאים ולא עבר את הצנזורה כך שהאופרה הופיעה תחת הכותרת פטיש ומגל. הפקה זו לא הצליחה וירדה מן הבמה. ב-26 בפברואר 1939 היא הועלתה תחת השם שגלינקה בחר, "איוון סוסאנין", ובשם זה הייתה מוכרת בברית המועצות.
גלינקה והסופרים שכתבו את הלברית המקורית, עמם היה בקשר, בחרו בסוסאנין כגיבור הלאומיות הרוסית שהתאים היטב להלך הרוח של אותה תקופה, תקופת החמישה, קבוצת מלחינים שדגלה בלאומיות וביצירת יצירות עממיות בעלות מוטיבים רוסים.
האופרה זכתה להצלחה ובוצעה בכל פתיחת עונת קונצרטים בתיאטראות הרוסיים הקיסריים. האופרה מוצאת את עצמה בתפקיד חשוב בתיאטרון המוזיקלי הרוסי כאופרה רוסית מקורית, סיפור רוסי היסטורי ולא אגדה, הראשונה שזכתה במקום קבוע ברפרטואר המוזיקה הרוסית והכלל עולמית. זו הייתה אחת האופרות הרוסיות הראשונות שנודעו מחוץ לרוסיה לשאר רחבי העולם. אופרה זו היא לא הראשונה שהולחנה ונכתבה לשפה הרוסית, אבל הראשונה שהצליחה לשאת שם עולמי.
עלילה

העלילה מתרחשת בסתיו 1612 ובחורף 1613.
עלילה > מערכה 1

אנטונידה כמהה לאהובה החדש סובינין ומחכה לרגע בו תגיע חתונתם. אביה סוסאנין בעד חתונתם אך מעדיף לחכות עד שימנו צאר חדש ברוסיה. כאשר סובינין מודיע לו שהמועצה הגדולה במוסקבה מינתה צאר חדש ברוסיה, הם חוגגים את החתונה העתידית.
עלילה > מערכה 2 – בינתיים בפולין

באולם מפואר, ולנוכח ריקודים פולניים, האצולה בפולין חוגגת את הניצחון על רוסיה בשירה וריקודים. במהלך השמחה, מגיעה הודעה על מינויו של מיכאיל רומנוב כצאר רוסיה החדש. אך הוא מסתתר מחשש לאימת הפולנים. הנוחכים באולם נשבעים להפילו ולהרוג אותו.
עלילה > מערכה 3 – בחזרה לרוסיה

סוסאנין ובנו המאומץ, ואניה, מתחייבים להגן על הצאר החדש. הם עצמם מקורבים אליו מאוד. סוסאנין מברך את סובינין חתנו ואנטונידה בתו לרגל חתונתם הקרובה, כאשר לפתע חיילים פולנים מתפרצים לחדרם כדי לדרוש את מקום הימצאו של הצאר במטרה לשים קץ לחייו. סוסאנין שולח את ואניה להזהיר את הצאר מיכאיל מפני הסכנה הפולנית בעוד שהוא עצמו מוביל את החיילים הפולנים שולל בדרך אל הצאר. החיילים חושבים שהם קרובים אך סוסאנין יודע בליבו כי הוא יהתל בהם. אנטונידה בתו בוכייה. היא מבינה שזו משימת התאבדות בעבור אביה. סובינין אוסף כמה גברים לצאת למשימת חילוץ, לנסות להציל את סוסאנין. ברגע שהחיילים הפולנים יגלו כי הוא הונה אותם, הם יהרגו אותו.
עלילה > מערכה 4

סובינין משכנע את אנשיו בנכונות משימתם להציל את סוסאנין, אך הקבוצה לא נענת לבקשתו מנוכח הסיכון. כשהלילה יורד, בחלק של היער ליד מנזר, ואניה דופק בשערי המנזר, מקום היחבאו של הצאר, ומזהיר אותו שלא יחולל רעש מחשש לתשומת הלב שזה יעורר אצל החיילים הפולנים. סוסאנין מוביל את החיילים הפולנים לאזור בו לא ניתן להמשיך, הדרך מכוסה שלג והעצים במקום מצופפים. הפולנים ישנים בזמן שסוסאנין נפרד מילדיו ומחכה לגורלו בעלות השחר. סופת שלגים מתחילה ומסתיימת, וכשהיום מגיע, הפולנים מתעוררים. הם מבינים שסוסאנין הונה אותם והורגים אותו.
עלילה > אפילוג

בכל ההמולה צועדים המוני אנשים, חוגגים את ניצחון הצאר החדש והינצלותו מידי הפולנים. לעומתם, אנטונידה, סובינין וואניה מתאבלים על סוסאנין. חיילים רוסים מגיעים אליהם, מגלים את הקשר שלהם עם סוסאנין ומנחמים אותם בתקווה שהכל יהיה בסדר. כשהתמונה משתנה לאספה בכיכר האדומה במוסקבה, האנשים מכריזים על זכרו של סוסאנין כמי שהציל את הצאר וחולקים עמו כבוד אחרון.
תזמור

האופרה מתוזמרת בעבור שני חלילים, שני אבובים, שני קלרינטים, שני בסונים, ארבע קרנות יער, שתי חצוצרות, שלושה טרומבונים, אופיקלאידה, טימפני, פעמונים, נבל, כלי קשת, קלרינט, ותוף.
תזמור > אריות וקטעים בולטים

«В поле, в поле», שרה אנטונידה. (מתוך מערכה 1).
פולונז, קרקוביאק (ריקוד), ואלס ומזורקה. (מתוך מערכה 2).
אריה: "כשהרגו את האמא של הציפור הקטנה", «Как мать убили у малого птенца», שר ואניה. (מתוך מערכה 3).
אריה: "בחושך איננו מסוגלים למצוא את האויב שלנו", שר סובינין. (מתוך מערכה 4).
אריה: "הם חשים את האמת!", «Чуют правду!», שר סוסאנין. (מתוך מערכה 4).
"תהילה, תהילה לך, הצאר הרוסי שלנו!", «Славься, славься, нашъ русскiй Царь!» שרה מקהלה.
היסטוריה > היסטוריית ביצועים

האופרה הוצגה בבכורה ב-27 בנובמבר 1836 בסנקט פטרבורג בניצוחו של קטרינו קאווס. ההפקה כללה תפאורה מאת אנדראס רולר (Andreas Roller). מספר שנים מאוחר יותר עם האופרה הוצגה בבכורה במוסקבה ב-7 בספטמבר 1842 וההפקה כללה הפעם תפאורה שהכין סרקוב ואשניאן.
האופרה הוצגה פעמים רבות במהלך חגיגות יובל המאה לשושלת רומנוב בשנת 1913. היא הוצגה בהצגה חגיגית בתיאטרון מריאינסקי. למרות ההצלחה, העיתונות הרוסית קבעה כי זו יצירה ריקה מתוכן, ללא אופי ואף משעממת.
היסטוריה > בברית המועצות

בתקופת שלטון ברית המועצות נודעה האופרה בשם איוון סוסאנין (ברוסית: Иван Сусанин), על שם הדמות המרכזית בעלילה (אנ'). הסיבה לשינוי השם היא שינוי השלטון. רוסיה הסובייטית החליפה את רוסיה הצארית ולכן שמה של אופרה המספרת על חיים שבן אדם מקריב למען הצאר, נוגד את הפילוסופיה הקומוניסטית.
היסטוריה > עיבודים

1857, החיים למען הצאר, גרסה לפסנתר מאת פיודור סטלובסקי, סנקט פטרבורג.
1881, החיים למען הצאר, גרסה לתזמורת מאת פיודור סטלובסקי, סנקט פטרבורג.
1907, מהדורה חדשה מאת ניקולאי רימסקי-קורסקוב וגאלזונוב, פרסום של חברת ההוצאה לאור שהקים מטירופן באלייב, לייפציג.
1942, גרסה לאופרה בהוצאת מוזגיז (רו')
1949, גרסה שנייה לאופרה בהוצאת מוזגיז.
1953, גרסה שלישית לאופרה בהוצאת מוזגיז.
היסטוריה > השפעות על אופרות אחרות

הכשרתו של גלינקה הייתה בגרמניה יחד עם מורים ופרופסורים שלימדו בשיטה שמרנית, כזו שדומה לשומאן וברהמס, ובכך שאב יכולות הלחנה אקדמאיות, בעלות חוקים קבועים ומבנה מסודר. עם זאת, ניתן להבחין בכמה מוטיבים מן האופרה המבוססים על שירי עם רוסיים או ניבים מלודיים עממיים שהופכים לחלק מלא מהמרקם המוזיקלי והופכים את היצירה לכזו שהיא חדשנית ופורצת דרך. סגנון זה אלו השפיע רבות על מלחינים והאופרות שלהם, להלן: בוריס גודונוב מאת מוסורגסקי, המשרתת מפסקוב מאת רימסקי-קורסקוב, "האופריצ'ניק" מאת צ'ייקובסקי והנסיך איגור מאת בורודין.
הערות שוליים

↑  Charles Annesley, The Standard Operaglass: Detailed Plots of Two Hundred and Thirty-Five Celebrated Operas, Brentanos, 1920, עמ' 144
↑  דפי מידע סרוקים על האופרה (באנגלית)
↑  חיים לצאר - A Life for the Tsar (ארכיון)
↑  Ivan Susanin Or A Life For The Tsar, מספר הקלטות של האופרה
↑  A Life for the Tsar (Glinka, Mikhail), פרויקט ספריית התווים הבין-לאומי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007597340705171  BnF: cb13943264g (data)  GND: 300059981  LCCN: n80125009  MusicBrainz work: f5514eb9-2f4f-4690-9fe6-5d7257671193  VIAF: 273637161   WorldCat (עם VIAF): 273637161 
פיודור שאליאפין בתור סוסאנין.
סונאטה לפסנתר מס' 14 של בטהובן

| --- | --- |

 מידע כללי
 מלחין:  לודוויג ואן בטהובן 
 תאריך יצירה:  1801 
 
סונאטה לפסנתר מס' 14, אופוס 27 מס' 2, הידועה גם כסונאטת אור ירח (בגרמנית: Mondscheinsonate), אשר בטהובן כינה גם Quasi una fantasia ("כמעט פנטזיה" באיטלקית), היא יצירה לפסנתר מאת לודוויג ואן בטהובן. היא נכתבה בשנת 1801, והוקדשה לתלמידתו בת ה-17, הרוזנת ג'ולייטה גוויצ'ארדי (Giulietta Guicciardi). כחמש שנים לאחר פטירתו של בטהובן האזין המבקר המוזיקלי לודוויג רלסטאב (Ludwig Rellstab) ליצירה וציין שהיא מזכירה לו את זוהר הירח על פני אגם לוצרן, ומכאן כינויה.
זוהי אחת מיצירותיו הידועות והפופולריות של בטהובן בפרט ובמוזיקה הקלאסית בכלל, ולעיתים תכופות מנגנים אותה ואף משמיעים אותה רבות בסרטים.
מבנה

הסונאטה כתובה בשלושה פרקים:
Adagio sostenuto
Allegretto
Presto agitato
מבנה הפרק הראשון שנוי במחלוקת. יש הגורסים כי מדובר בצורת סונאטה חריגה, ויש הטוענים כי מדובר פשוט בצורה חופשית. המנגינה מנוגנת בעיקר ביד ימין (אותה כינה הקטור ברליוז "קינה") כנגד מקצב טריולות איטי. חלק זה עשה רושם גדול על מאזינים רבים, והפרק מוכר מאוד ומזוהה עם המוזיקה של בטהובן, ולעיתים אף עם המוזיקה הקלאסית בכללה. לדוגמה, ברליוז כתב שזוהי "אחת מהפואמות שהשפה האנושית אינה יודעת להעריך." היצירה הייתה פופולרית מאוד בימיו של בטהובן, על אף ייאושו של המלחין ממנה, שכתב: "מן הסתם כתבתי דברים טובים יותר."
הפרק השני, מינואט וטריו שגרתיים יחסית, מהווה רגע של רוגע, כתוב ברה במול מז'ור. הסולם הזה אנהרמוני לדו דיאז מז'ור, ומהווה את הטוניקה המז'ורית ליצירה, הכתובה בדו דיאז מינור. הצליל המשונה מעט של שמונה התיבות הראשונות הוא התוצאה של המינואט שמתחיל בסולם ה"לא נכון", בלה במול מז'ור הוא הדומיננטה של רה במול. המוזיקה מתיישבת אל תוך רה במול רק במשפט השני, תיבות 5–8.
הפרק האחרון והסוער, Presto agitato, הכתוב בצורת הסונאטה, הוא בעל הכובד הגדול מבין השלושה, ומשקף את ההתנסות של בטהובן (המוצגת גם בסונאטה האחות לה, אופוס 27 מס' 1 ומאוחר יותר באופוס 101) בהצבתו של החלק החשוב ביותר של הסונאטה אחרון. הפרק כולל ארפג'ואים מהירים ותווים בדגשי ספורצנדו. ביצוע הפרק דורש נגינה מיומנת וראוותנית. על הפרק האחרון, כתב צ'ארלס רוזן: "[זהו] חסר הרֶסֶן ביותר בהצגת רגשות. אפילו כיום, מאתיים שנה מאוחר יותר, הפראיות שלו מדהימה". הדינמיקה המוזיקלית בפרק השלישי היא למעשה פיאנו. נראה שהשימוש המרובה של בטהובן בספורצנדו, יחד עם מספר מעברי פורטיסימו, יוצרים תחושה של צליל עוצמתי ביותר למרות הדינמיקה המוחלשת.
ראו גם

לודוויג ואן בטהובן
הפרק הראשון של סונאטת אור ירח לשמיעה, סרטון  באתר יוטיוב
הערות שוליים

↑  Beethoven, Ludwig van (2004). Beethoven: The Man and the Artist, as Revealed in His Own Words. 1st World Publishing. p. 47. ISBN 978-1-59540-149-6.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012501372005171  BNE: XX2241997  BnF: cb13908188k (data)  CANTIC: a11951734  GND: 300016670  LCCN: n82028186  MusicBrainz work: d754d820-2036-39f6-9fd5-636cda85b3b2  NLA: 35473249  SELIBR: 300172  VIAF: 184686463   WorldCat (עם VIAF): 184686463
יריד עלמות

| --- | --- |

גלויה של גרטי מילר וריימונד לאוזרט ביריד העלמות 1913
 מידע כללי
 מלחין:  ויקטור יעקובי
 לבריתן:  ויקטור לאון 
 תאריך יצירה:  1911 
 סוגה:  אופרטה
 שפה:  הונגרית
 מספר מערכות:  3
 זמן התרחשות העלילה:  לפני מלחמת העולם הראשונה
 מקום התרחשות העלילה:  ליד סן פרנסיסקו ארצות הברית
 
האופרטה יריד עלמות (בהונגרית: Leányvásár השם שאומץ באנגלית: Marriage Market) היא יצירה בת שלוש מערכות מאת המלחין היהודי-הונגרי ויקטור יעקובי, הלברית נכתבה על ידי מיקשה ברודי, ואת שירי החרוזים כתב המשורר וסופר פרנץ מרטוש. היצירה עלתה לראשונה ב-14 בנובמבר 1911 בתיאטרון קיראי בבודפשט. אופרטה זו הייתה ההצלחה הגדולה הראשונה של יעקובי לא רק בהונגריה, אלא גם מחוץ לה.
האופרטה הוצגה גם באנגלית ב-1913, בעיבוד של גלדיס אונגר, הלברית נכתבה על ידי ארתור אנדרסון ואדריאן רוס, והאופרטה הוצגה ב-Daly's Theatre בלונדון. היא הוצגה בברודוויי על ידי תיאטרון ניקרבוקר (Knickerbocker Theatre), עם שירים נוספים שנכתבו על ידי ג'רום קרן המפורסם.
בשנת 1916, היא בוצעה גם בספרדית תחת השם "Jack" ב-Teatro de la Zarzuela, במדריד, העיבוד נעשה על ידי אמיליו גונזלס דל קסטיו, את המוזיקה עיבד פאבלו לונה. מאוחר יותר הוסרה האופרטה מרפרטואר התיאטראות הזרים (למעט תיאטראות הונגריים ברומניה), אך היא מוצגת גם היום מדי פעם בהונגריה.
הדמויות

| דמות | קול |
| --- | --- |
הריסון: 
גברת הריסון: 
לוסי, בתם של האריסונים: סופרן
בסי: סופרן
טום מיגלֶס: טנור
הרוזן רוטנברג: 
פריץ, בנו של הרוזן רוטנברג: 
ג'פרסון, מזכירו של הריסון: 
פּוּנדְקַאִי: 
סם, פונדקאי שחור: 
סימפסון, סוהר: 
ג'ים סטיוארד: 
ברקפילד, מנהל הופעות: 
קפטן ספינה: 
בּוֹקֵר: 
משרת: 
חדרנית:
עלילה

פרנץ מרטוש ומיקלוש ברודי כתבו אופרטה "אנגלית" עם יעקבי.
מקום:
יישוב כפרי ליד סן פרנסיסקו
עלילה > מערכה ראשונה

מקום: יישוב כפרי ליד סן פרנסיסקו
בכפר מתקיים בימים אלה יריד עלמות, בו "מוכרים" חקלאים את בנותיהם לנישואים. חוק ישן של היריד הוא שהנערה שנדחית על כולם נישאת לבחור ה"אחרון" של הכפר מתוך שעשוע. נישואי מהתלה אלה אינם תקפים ורק מחייבים את הנערה לרקוד כל הלילה. כמו כן, מגיע ליריד הריסון, חבר בית הנבחרים מיליונר מסן פרנסיסקו, שהכפר שייך למחוז הבחירה שלו. גם בתו לוסי באה איתו. היא זו שסירבה הפעם לכולם, כי יש לה ארוס, הרוזן רוטנברג ג'וניור. עם זאת, כלל הוא כלל, וחוק השוק לנערות מיושם גם על לוסי הריסון: "משיאים" אותה לטום מיגלס, הנווד של האזור. בהיותו אופרטה, טום אינו נווד אמיתי - הוא היה פעם איש סן פרנסיסקו, בשם האמיתי טום פליטווד. אביו בדיוק הפסיד הכל בבורסה בגלל הריסון האב, ומאז שני הפליטוודים (אב ובנו) נעלמו ללא עקבות. טום מיגלס (כלומר טום פליטווד) רואה את ההזדמנות לנקום בהריסון, שעשה עוול רב למשפחתו. הוא משחד את השריף, שמחתן בחגיגיות ובתוקף חוקי את טום ללוסי בחתונה. מטבע הדברים, שערורייה לוהטת פורצת כאשר מתברר שהנישואים תקפים. ההאריסונים מתחננים ל"נווד", שלעומת זאת, נחרץ בהחלטה ונותן ללוסי חופשה רק עד חג הפנטקוסט. עד אז הנערה רשאית לחזור להוריה.
עלילה > מערכה שנייה

מִקוּם: יאכטת שייט בשם לוסי
ההאריסונים והרוזנים רוטנברג (גם אב ובנו) משוטטים בעולם על היאכטה שלהם כדי לברוח מטום. זה יום חג ההפנטקוסט. בדיוק כשהאריסונים חושבים שהם ברחו, מסתבר שאחד ממהמסיקים בספינה הוא טום מיגלס. הריסון מנסה להיפטר מחתנו באמצעות שוחד, אך ללא הועיל. טום נחרץ על אחת כמה וכמה כי לוסי, שמאוד אוהבת את הקאובוי הפראי והאנרגטי, כבר התוודתה על אהבתה אליו. רוטנברג הזקן נוקט בטריק ערמומי. לאחר מכן טום מצהיר בפני כל החבורה שהוא בנו של פליטווד המפורסם ושהוא נשבע את השבועה מתוך נקמה. בסוף המערכה השנייה, בגלל התסבוכת המחייבת, לוסי מאמינה כעת שטום התחתן איתה רק מתוך נקמה ולכן היא דוחה אותו ומבטיחה את ידה לרוזן הצעיר.
עלילה > מערכה שלישית

הם מתכוננים לחתונה של לוסי ורוטנברג ג'וניור. כולם עצובים, במיוחד הרוזן הצעיר, שנמצא בצרות גדולות כי הוא נאלץ להודות שהוא התחתן עם המשרתת הצעירה והיפה של לוסי, בסי, יומיים קודם לכן. לאחר שהסוד יוצא לאור, לוסי שוב משוחררת. אבל לא להרבה זמן. טום מוכיח במהרה את כוונותיו הטהורות, והקהל שנאסף יכול לחגוג את האירוסים הרציני של טום ולוסי כעת. האופרטה מסתיימת בלהיט של המחזה.
להיטי האופרטה

בשפת המקור
Lucy dala (De nagyot iramodtam...)
Mondjad igazán, leszel a babám... (Ha lennék egy lánykának édes szerelme...)
Kettecskén (Kettecskén, az élet édes álom...)
Dzsiloló (Gilolo) (Történt hajdanán, hogy egy hottentotta lány...)
Tele van az élet (Tele van az élet rejtelemmel...)
Finálé (Merész vagy ember, látom...)
Négyes (Kezdje végre gróf uram...)
Lucy és Tom kettőse (Mondjad igazán, leszel a babám... Vártalak ide...)
No de méltóságos úr
Tengerész-dal (Ha zúg a szél és viharos a tenger...)
בתרגום
שירה של לוסי (אבל הייתי מהיר מדי...)
תגיד לי את האמת, אתה תהיי אהובתי... (לו הייתי אהוב מתוק של נערה...)
בטנדו (בטנדו, החיים הם חלום מתוק...)
ג'יגולו (זה קרה פעם, שילדה הוטנטוטית...)
החיים מלאים (החיים מלאי מסתורין...)
פינאלה (אתה איש אמיץ, אני רואה...)
רביעייה (סוף סוף תתחיל, אדוני הרוזן...)
צמד לוסי וטום (תגיד לי, אתה תהיי אהובתי... חיכיתי כאן...)
ובכן, כבוד אדוני
שיר מלחים (כשהרוח שואגת והים סוער...)
הצגות

Premier: 1911. november 14. Király Színház (הצגת הבכורה הראשונה בתיאטרון קיראי)
1913. május 17. Daly's Theatre, London, Nagy Britannia (423 מספר ההצגות)
1913. szeptember 22. Knickerbocker Theatre, Broadway, USA (שמונים הצגות)
1992. Szegedi Nemzeti Színház, Szeged
2004. április 24., Győri Nemzeti Színház, Győr
2007. május 4., Sziget Színház
2009. március 27., Pécsi Nemzeti Színház, Pécs
2010. január 29., Szigligeti Színház, Szolnok
2013. július 5., Szegedi Szabadtéri Játékok – Dóm tér
2019. január 20. Fedák Sári Színház, Soroksár, Budapest
2019. május 25. Nemzeti Lovas Színház, Kincsem Park, Budapest
סרט

Leányvásár (קומדיה רומנטית הונגרית, 88 דקות, 1941), במאי: פליקס פודמניצקי
Leányvásár (סרט עלילתי הונגרי, 1982), במאית: אווה ז'וּרז'
סיום המערכה הראשונה בבכורה
מלך לשעה

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מלחין:  ג'וזפה ורדי
 לבריתן:  פליצ'ה רומאני 
 תאריך יצירה:  1840 
 סוגה:  דרמה ג'וקוזו
 שפה:  איטלקית
 מספר מערכות:  2
 זמן התרחשות העלילה:  1733
 מקום התרחשות העלילה:  ארמון בסמוך לעיר ברסט, צרפת
 תפקידים
 האביר די בלפיור (בריטון)- קצין צרפתי המתחזה לסטניסלאב לשצ'ינסקי, מלך פולין  הברון די קלבאר (בס) - מנסה לתפוס את השלטון  המרקיזה דל פוג'ו (סופרן) - אלמנה צעירה, אחייניתו של הברון, מאוהבת בבלפיור  ג'ולייטה די קלבאר (מצו-סופרן) - בת הברון  אדוארדו די סאנבאל (טנור) - אחיין של לה רוקה  לה רוקה (בס) - אוצר  הרוזן איבראה (טנור) - מפקד על העיר ברסט, מאורס למרקיזה  דלמונטה (בס) - בן לוויה של "סטניסלב"  מקהלות - משרתים, צמיתי הברון
 
עמוד השער של לברית האופרה "מלך לשעה"
מלך לשעה (איטלקית: Un giorno di regno, ossia il finto Stanislao, תרגום מילולי: "יום אחד של שלטון" או "סטניסלב המזויף") היא אופרה בשתי מערכות מאת המלחין ג'וזפה ורדי, ללברית מאת פליצ'ה רומאני, המבוססת על המחזה Le faux Stanislas ("סטניסלב המזויף") מאת אלכסנדר וינסן פינו-דובאל. הופעת הבכורה התקיימה ב-5 בספטמבר 1840 בתיאטרון לה סקאלה במילאנו.
היסטוריה

זו האופרה השנייה שכתב ורדי, והיא נכתבה בסגנון קומי ("דרמה ג'וקוזו"), והייתה הניסיון הראשון של ורדי לכתוב אופרה בסגנון זה. הופעת הבכורה נחלה כישלון חרוץ, וורדי שישב בדות התזמורת יכול היה לשמוע את תגובות המאזינים בעצמו. לאחר מכן, תלה ורדי את הכישלון באסונותיו הפרטיים - אשתו הראשונה, מרגריטה ברצי ושני ילדיו נפטרו במהלך ההלחנה, ולא היה זה זמן מתאים להלחין קומדיה. בית האופרה ביטל את שאר ההופעות המתוכננות, וורדי החליט לפרוש מהלחנת אופרות. הלחץ שהופעל עליו להלחין את נבוקו, וההצלחה הגדולה שנחלה, שכנעו את ורדי לחזור להלחין אופרות ולפתח קריירה ארוכה ומפוארת של כתיבת יצירות, שהפכו לנכסי צאן ברזל של האופרה האיטלקית ואופרה בכלל. למרות זאת, עד לאופרה האחרונה שלו, פלסטף, לא ניסה ורדי להלחין שוב קומדיה.
אמנם האופרה זכתה להפקות עוד בימיו של ורדי, בוונציה (1845), ברומא (1846) ובנאפולי (1859), אך במשך שנים רבות כמעט ולא הוצגה. בית האופרה לה סקאלה חידש את העלאת האופרה רק בשנת 2001.
עלילה

רקע: מלך פולין סטניסלאב לשצ'ינסקי הודח מכסאו בשנת 1709 בעקבות תבוסת פטרונו קרל השנים עשר, מלך שוודיה בקרב פולטבה. גלה תחילה לשוודיה ולאחר מכן לצרפת. בשנת 1733 חזר לפולין במטרה לכבוש את המלוכה מחדש. סיפור האופרה מתרחש בחזרתו של לשצ'ינסקי לפולין בשנת 1733, כאשר הוא ממנה קצין צרפתי להתחזות לו ולפעול במקומו בצרפת.
עלילה > מערכה ראשונה

בלפיור מתארח בבית הברון, הוא שבע רצון ממזלו ששפר עליו: אילו רק יכלו לראות אותי בפריז, הקצין העלוב ביותר בגדוד הפך למלך! הברון אירס את בתו ג'ולייטה לגזבר בית המלוכה הבריטי, לה רוקה, במטרה ליצור ברית פוליטית, אך ג'ולייטה מעוניינת דווקא באחיינו של לה רוקה, אדוארדו. גם אחייניתו של הברון, המרקיזה, מאורסת בניגוד לרצונה לרוזן איבראה, אך היא מאוהבת בבלפיור, שאינו מסוגל להתחייב לנישואים למרות שגם הוא אוהב את המרקיזה.
בלפיור שומע שהמרקיזה אמורה להגיע וחושש שהיא תגלה את זהותו האמיתית, הוא כותב ללשצ'ינסקי בקשה לשחרר אותו מהתפקיד. אדוארדו, מספר ל"מלך" את מצבו המביך ומבקשו לקחת אותו עמו לפולין, להשכיח מלבו את האישה שהוא אוהב. המרקיזה מגיעה ומוצגת בפני ה"מלך", היא מזהה אותו אך אינה מגלה מאומה, גם הוא עושה עצמו כמי שאינו מכירה. המרקיזה מחליטה לנסות אותו, ומביעה את אהבתה לרוזן איבראה.
ג'ולייטה נמצאת בחברת משרתותיה, ומביעה את חוסר רצונה להנשא לאדם זקן. כאשר הרוזן מגיע עם בלפיור, לה רוקה, אדוארדו והמרקיזה, בלפיור מורה לרוזן וללה רוקה להצטרף אליו לשיחה בנושאים מדיניים, כשהוא מותיר את האוהבים הצעירים עם המרקיזה.
בלפיור ממשיך לשחק את תפקיד המלך, ומציע ללה רוקה העלאה בדרגה בתנאי שישא איזו אלמנה עשירה. אם יסכים לה רוקה להצעה, יוותר על אירוסיו לג'ולייטה. כאשר הגזבר מקבל את הצעת המלך, נפגע הברון מכך שהוא מוותר על בתו ומזמין את לה רוקה לדו-קרב. בבלבול שנוצר מציעה המרקיזה להשיא את ג'ולייטה לאדוארדו, אך בלפיור אומר, כי הוא רוצה לחשוב על הסדר שירצה את כלם.
עלילה > מערכה שנייה

משרתים שרים על תחושת הבלבול השוררת בארמון, אדוארדו מביע את תקוותו שאולי עוד יזכה לשאת את ג'ולייטה. בלפיור, הגזבר וג'ולייטה נכנסים, דנים בסיבות סירובו של הברון לנישואי אדוארדו וג'ולייטה. ג'ולייטה מציעה כי העובדה שלאדוארדו אין שום הון אישי, מונעת מהברון להסכים. בלפיור, ה"מלך" מורה לגזבר להעניק לאדוארדו אחת מטירותיו וסכום כסף גדול, כך יסתיים העניין לשמחת כולם. לה רוקה איננו מתלהב מההצעה, אך מפחד לסרב ל"מלך" ומעוניין למצוא דרך להימנע מדו-קרב עם הברון.
בלפיור והמרקיזה נפגשים במרפסת. בלפיור עדיין אינו מגלה את זהותו האמיתית, והדבר מכעיס את המרקיזה שיודעת מיהו. המרקיזה בכעסה מודיעה לו כי בכוונתה להנשא לרוזן איבראה. היא לא מצליחה להבין מדוע בלפיור המעוניין לכבוש את ליבה עדיין אינו מתגלה בפניה. הכרוז מודיע על בואו של הרוזן איבראה. ג'ולייטה מגיעה וברצונה כי ה"מלך" ישחרר את אדוארדו מההתחייבות לנסוע לפולין. הרוזן איבראה נכנס, והמרקיזה מודיעה שוב כי תנשא לו. ה"מלך" מכריז כי הוא אוסר על הנישואים להתקיים מ"סיבות מדיניות", ופוקד על הרוזן לנסוע מיידית לפולין לטפל "בענייני מדינה".
הכל מביעים את רגשותיהם, כשמכתב מגיע הממוען לבלפיור. שולח המכתב הוא סטניסלאב לשצ'ינסקי (האמיתי) המספר כי הגיע בשלום לוורשה וכי הוא משחרר את בלפיור מתפקידו כמתחזה, וממנה אותו למרשל של צרפת. רגע לפני שהוא חושף את זהותו האמיתית, מכריז בלפיור על נישואי אדוארדו וג'ולייטה. לאחר מכן הוא מראה את המכתב לנוכחים וחושף את דרגתו האמיתית. לאחר שסילק את הברון מאיבראה, חופשי בלפיור להביע את אהבתו למרקיזה, והאופרה מסתיימת בסוף שמח בשתי החתונות.