stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פמיניזם בממלכה המאוחדת
1900–1950 > רפורמה בבחירות

חוק הייצוג של העם הבריטי משנת 1918 נתן זכות בחירה גורפת לגברים, וזכות הצבעה רק לנשים מעל גיל 30. חוק ייצוג העם משנת 1928 העניק זכות בחירה שווה לגברים ולנשים. חוק זה גם שינה את ההרכב החברתי-כלכלי של ציבור הבוחרים שנטה יותר לכיוון מעמד הפועלים, והעדיף את מפלגת הלייבור שבאופן מסורתי הייתה אוהדת יותר לנשים. בבחירות 1918 זכתה הלייבור בכמות הגבוהה ביותר של מושבים עד אז. הרפורמות האלקטורליות אפשרו גם לנשים להתמודד לפרלמנט. באופן ספציפי, חוק הפרלמנט משנת 1918 נתן לנשים מעל גיל 21 את הזכות לבחור ולהתמודד בבחירות כחברות פרלמנט. כריסטבל פנקהרסט לא הצליחה לזכות במושב ב-1918, אך ב-1919 וב-1920 זכו ננסי אסטור ומרגרט וינטינגהאם במושבים עבור השמרנים והליברלים בהתאמה, בכך שזכו במושבים של בעליהן בבית הלורדים. מפלגת הלייבור עלתה לשלטון בשנת 1924. קונסטנס מרקייביץ' (שין פיין) הייתה האישה הראשונה שנבחרה באירלנד ב-1918, אך כלאומנית אירית סירבה להיות חלק מהפרלמנט. הצעתה של ננסי אסטור להקים מפלגת נשים ב־1929 לא צלחה. בשנים שלאחר מכן הנשים לקחו חלק נכבד בתהליכים הדמוקרטים של הבחירות כיוון ששורה של ממשלות מיעוט הובילה לכך שנערכו בחירות כמעט כל שנה (בשנת 1940 היו בפרלמנט 12 נשים). הזיקה של הנשים למפלגת הלייבור נראתה בעייתית בממשלות השמרניות, אבל תמיכתן בראש הממשלה השמרני סטנלי בולדווין גרמה לכך שהחוק לייצוג שווה עבר בפרלמנט בשנת 1928.
1900–1950 > רפורמה חברתית

השינוי הפוליטי לא הוביל מיד לשינוי המציאות החברתית. כשהגיע המיתון הכלכלי, הנשים היו המגזר הפגיע ביותר בכוח העבודה. נשים שעבדו במשרות עוד מלפני המלחמה נאלצו לוותר על מקומן לטובת החיילים החוזרים מהחזית, ואחרות פוטרו. עם זכות הבחירה המוגבלת, האיחוד הלאומי הבריטי של אגודת הנשים (NUWSS) פינה מקום לארגון חדש, "האיחוד הלאומי של אגודות לאזרחות שוויונית"(NUSEC), שאמנם דגל בשוויון בבחירות, אך עסק גם בשוויון בתחומים חברתיים וכלכליים. רפורמה חקיקתית הפכה למטרה בגלל חוקים מפלים (למשל, דיני משפחה וזנות) ובגלל ההבדלים בין שוויון לבין הון עצמי, ובגלל הצורך בהתאמות חוקתיות שיאפשרו לנשים להתגבר על מחסומים להגשמה עצמית (התפרסם מאוחר יותר בשם "הסוגיה של שוויון מול שונות"). אלינור רת'בון (Rathbone), שהפכה חברת פרלמנט בשנת 1929, הייתה נשיאת NUSEC אחרי מיליסנט פוסט בשנת 1919. היא הביעה את הצורך הדחוף להתייחס בצורה שונה ליחסים בין המינים: צריך להבין "מה נשים צריכות כדי להגשים את הפוטנציאל הטמון בהן". חקיקה חברתית חשובה בשנת 1919 הייתה הסרת חוק פסילה על רגע מגדר, אשר פתח את הדלת בפני נשים למקצועות נוספים, ובשנת 1923 את חוק הנישואין.
בשנת 1921 ייסדה מרגרט מקוורת' (ליידי רונדה) את "קבוצת שש הנקודות" (שכללה את רבקה וסט) כקבוצת לחץ פוליטית שמטרתה הייתה להגיע לשוויון בשש נקודות תחוקתיות: פוליטית, תעסוקתית, מוסרית, חברתית, כלכלית ומשפטית. קבוצה זאת המשיכה את עבודתה עד לפירוקה בשנת 1983. אף על פי שנשים נכנסו לבית-הנבחרים כבר משנת 1918, מקוורת', שהייתה בת אצולה בזכות עצמה, נלחמה על זכותה לשבת בבית הלורדים, קרב שבו נצחה רק סמוך למותה (1958). מאבק זה חשף את חולשות חוק הפסילה על רקע מגדרי משנת 1919. מקוורת' הקימה את השבועון "טיים אנד טייד", שהפך לכתב העת של הקבוצה, ואשר סופרות כרבקה ווסט, וירג'יניה וולף, רוז מקולאי ורבות אחרות כתבו בו. כמה כתבי עת אחרים של נשים הופיעו גם הם בשנות העשרים של המאה העשרים, כולל "האישה והבית" ו-Good Housekeeping, אך התוכן שלהם משקף מטרות שונות מאוד. ב-1925 כתבה רבקה ווסט ב"זמן וגאות" דבר שהדגיש את הצורך של התנועה להגדיר מחדש את זכות הבחירה שלה ואת החובה המתמדת לבחון מחדש את המטרות: "כאשר אלו מקרבנו אומרות לנו בקרירות שהימים של המאבק בין המינים הסתיימו ומעכשיו והלאה עלינו לצעוד יד ביד יחד עם הגברים, אני לא מאמינה להן".
1900–1950 > הזכויות על גוף האשה

בשנת 1929 חוּקק חוק שימור חיי הילוד. חוק זה הציג את המונח "השמדת ילדים" (child destruction), ושינה את החוק הקיים בכך שקבע שהפלה הנעשית בתום-לב, למטרה היחידה של שמירה על חיי האם, איננה עבירה.
בשנת 1938 סיים ד"ר אלק בורן את ההריון של נערה שנאנסה על ידי חילים. בורן זוכה לאחר שהסגיר את עצמו לרשויות החוק.
ראש צוות

ראש צוות (באנגלית: team leader) הוא אדם שתפקידו לספק הדרכה, הנחיה, הוראות, הכוונה ומנהיגות לקבוצה של אנשים אחרים (הצוות), במטרה להשיג מטרות, יעדים או תוצאות מסוימות. ראש הצוות עובד ביחד עם חברי הצוות ומפקח על התוצאות הכמותיות והאיכותיות של העבודה. בהתאם למבנה הפנימי של הארגון, יכול להיות שראש הצוות יהיה כפוף למנהל פרויקטים (אשר מפקח על מספר צוותים).
תחומי האחריות של ראש צוות עשויים להשתנות בין ארגונים שונים, אבל בדרך כלל הם כוללים סוג כלשהו של אחריות על בניית הצוות והבטחת עבודת צוות בין חברי הקבוצה. המושג "ראש צוות" בא להדגיש את האופי של שיתוף הפעולה שבתוך הצוות, להבדיל ממבנה פיקודי, בו ראש הקבוצה הוא המפקד שלה.
לרוב, ראש הצוות הוא חבר בכיר בארגון אבל הוא לא בהכרח יוגדר כמנהל. יכול להיות שחברי הצוות לא ידווחו ישירות לראש הצוות, אלא יצופה מהם לתמוך בעבודה שלו ושל חברי הצוות האחרים במטרה להשיג את יעדי הצוות.
ראו גם

מנהיגות ארגונית
צוות עבודה
ערך זה הוא קצרמרבנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קריית המלאכה

| --- | --- |

מבט מרחוב העמל אל שביל המרץ
 מידע
 עיר:  תל אביב-יפו 
 תאריך ייסוד:  1964 
 קואורדינטות:  32°03′06″N 34°46′23″E﻿ / ﻿32.051781183322°N 34.773116945521°E﻿ / 32.051781183322; 34.773116945521
  (למפת גוש דן מוגדלת) קריית המלאכה(למפת גוש דן רגילה) קריית המלאכה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום קריית המלאכה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום קריית המלאכה
 
שביל המרץ, קריית המלאכה, קיץ 2023. מבט ממרפסת אל הבניינים ממול
קריית המלאכה היא מתחם בדרום תל אביב, בין הרחובות בר יוחאי מצפון, שוקן ממערב, שדרות הר ציון ממזרח ודרך קיבוץ גלויות מדרום.
קירות הבניינים בקריית המלאכה רוויים ביצירות גרפיטי רבות המתעדכנות תדיר. לב הקריה מוגדר "מרקם בנוי לשימור". במתחם נערכים סיורי אמנות, ארכיטקטורה והיסטוריה.
היסטוריה

קריית המלאכה נחנכה בשנים 1964-1965 כאזור מלאכה ותעשייה זעירה חדשני לזמנו, על ידי "החברה לשיקום המלאכה בתל אביב יפו" (חברה משותפת לממשלת ישראל, עיריית תל אביב, חברת כלל והתאחדות בעלי המלאכה). המתחם הוקם על אדמות שהשתייכו לפני קום המדינה לכפר אבו כביר.
שמות הרחובות בקרית המלאכה הולמים את ייעודה המקורי: התנופה, העמל, המרץ, המפעל. המתחם תוכנן על ידי משרד האדריכלים יצחק רפופורט-אשר גליברמן-צבי פרנקל, הוא כולל 12 בניינים מאורכים בסגנון ברוטליסטי חף מקישוטים, מלבד רפפות אנכיות ואופקיות המצלות על החלונות ועל חדרי המדרגות. המבנים בני ארבע קומות, ניצבים במקביל לרחובות הר ציון, התנופה, המפעל, המרץ.
מטרת הקמת הקריה הייתה הוצאת מפעלים מזהמים ורועשים מאזורי המגורים והמסחר בעיר, על ידי עידוד בעליהם להשתכן במבנים המותאמים לצורכי התעשייה. חדשנות המתחם באה לידי ביטוי בחללי העבודה המרווחים, שטחי אחסון מתחת לקומת העמודים, החניון התת-קרקעי, מעליות המשא מהחניון ומקומת העמודים אל בתי העסק, רשת הכבישים הפנימים המאפשרת פריקה וטעינה של סחורות באמצעות מעליות ומנופים מכל הקומות, החיבור לקווי טלפון, שירותי הניקיון והתחזוקה, והכללת סניף בנק ומסעדות במתחם.
בשנת 1966 רוכשי בתי המלאכה במתחם התלוננו על עלויות התחזוקה והניהול הגבוהות, ועל עלויות הובלה הנובעות מריחוק המתחם מאזורי המסחר.
בשיא פעילות פעלו במתחם כ–420 עסקים. במשך השנים המבנים הוזנחו והתיישנו ובעלי עסקים רבים עזבו. כ-200 בתי מלאכה לשעבר משמשים החל משנות ה-2000 כגלריות לאמנות ואולפני הקלטות, חדרי חזרות וסטודיות של אמנים מתחומים שונים - ציור, פיסול, מוזיקה, צילום, ריקוד, מיצב ועוד. קריית המלאכה ידועה גם כאזור רווי בגרפיטי ואמנות רחוב.
בין מוסדות האמנות השוכנים במתחם:
בית בנימיני - בית ספר וחלל תצוגה לאמנות הקרמיקה
גלריית מקום לאמנות
תא תרבות קריית המלאכה - מרכז פעילויות תרבות ואמנות של עיריית תל אביב-יפו
המרץ 2 תיאטרון ותרבות אלטרנטיבית
גלריה חנינא - גלריה שיתופית המציגה תערוכות ומקיימת פעילויות תרבות
בנייני קריית המלאכה בשדרות הר ציון
שביל המרץ
גרפיטי מתחת למיצג סירות הצלה בגלריה RawArt
גרפיטי
תא תרבות קריית המלאכה
סטודיו בקריית המלאכה
הערות שוליים

↑  קרת המלאכה אישור מדיניות, עיריית תל אביב-יפו, 13/05/2020
↑  מודרך בכרך - קריית המלאכה, באתר בית ליבלינג
↑  קריית המלאכה - בתנופה ובמרץ, "בתים מבפנים"
↑  סטודיו פתוח בקריית המלאכה, אירועי אוהבים אמנות עושים אמנות 2022, עיריית תל אביב-יפו
↑  הבניין הראשון בקריית המלאכה בת"א ייחנך בשבוע הבא, חרות, 2 בינואר 1964
↑  קרית המלאכה בגבעת הרצל, חרות, 29 באוקטובר 1965
1 2 3   אסתר זנדבר, הקסם האורבני של קרית המלאכה, רגע לפני שתיהפך למתחם מלוקק לתיירים, באתר הארץ, 8 ביוני 2016
↑  הצעות להתחדשות עירונית בקרית המלאכה בתל אביב, 5 ביוני 2017, אתר "אורבנולוגיה" אתר המעבדה לעיצוב עירוני בראשות פרופ' טלי חתוקה
↑  קרית המלאכה בתל אביב, מעריב, 18 בדצמבר 1975
↑  קרית המלאכה בתל־אביב, הַבֹּקֶר, 22 בדצמבר 1964
↑  מצבה הכושל של קרית־המלאכה , מעריב, 8 בנובמבר 1966
↑  גילוי דעת, מעריב, 25 באוקטובר 1966
↑  איל שפירא‏, הרפתקאות בצבעים: יצאנו לשיטוט סהרורי ב"שביל הגרפיטי", באתר וואלה, 27 ביולי 2023
↑  דף הפייסבוק של תא תרבות קריית המלאכה
↑  יובל סער, ת״א תרבות: ״כמו חצר פנימית של בניין מגורים גדול״, 9 במרץ 2022, באתר פורטפוליו
↑  המרץ 2
קנת' ארו

| --- | --- |

צילום מ-1996
 לידה:  23 באוגוסט 1921 ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  21 בפברואר 2017 (בגיל 95) פאלו אלטו, ארצות הברית 
 שם לידה:  Kenneth Joseph Arrow 
 ענף מדעי:  כלכלה, economics and politics, ספרות 
 מקום מגורים:  קליפורניה, ניו יורק 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קולומביה (1941)  אוניברסיטת קולומביה (1951)  הסיטי קולג' של ניו יורק  תיכון טאונסנד האריס  אוניברסיטת העיר ניו יורק 
 מנחה לדוקטורט:  הארולד הוטלינג 
 מוסדות:  אוניברסיטת שיקגו  מכון סנטה פה 
 תלמידי דוקטורט:  ג'ון הרסני, Ted Bergstrom, Thomas Marschak, David Donaldson, David Bradford, Hajime Oniki, Dean Jamison, David A. Starrett, Michael Reich, Ross Starr, David M. Grether, סבסטיאן פיניירה, Alain A. Lewis, Jan Kmenta, מנחם יערי, Karl Shell, מיכאל ברונו, Esther-Mirjam Sent, Michael A. Schwarz, William Kip Viscusi, Michael Bruno, William Balson, Jerry Stewart Kelly, Elena Antoniadou, Luis Fernando Medina S., Peter Joseph Edward Stan, Junjie Edward Li, Takatoshi Ito, Herakles M. Polemarchakis, Pankaj Tandon, Daniel William Osborn, Meiring de Villiers, Andrea Prat, אריק מסקין, Jean-Jacques Laffont, אברהם בז'ה, ננסי סטוקי, רוג'ר מאירסון, Prashant Parikh, מייקל ספנס, John Stuart Lane, Peter Ole Anderson, Walter P. Heller, Thomas D. Quint, Robert Clarence Lind, John Conlisk, John Geanakoplos 
 פרסים והוקרה:  מדליית ג'ון בייטס קלארק (1957)  עמית החברה האקונומטרית (1951)  Kampé de Fériet Award (1998)  עמית האיגוד האמריקני לסטטיסטיקה (1959)  חבר זר של החברה המלכותית (2006)  עמית המכון לסטטיסטיקה מתמטית (1951)  הרצאת ג'ון פון נוימן (1977)  פרס ג'ון פון נוימן (2013)  פרס נובל לכלכלה (1972)  המדליה הלאומית למדעים (2004)  פרס ג'ון פון נוימן (1986)  עמית מכובד של האגודה האמריקאית לכלכלה  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים  מלגת גוגנהיים 
 אתר רשמי
 
קנת' ג'וזף ארו (בשם מלא באנגלית: Kenneth Joseph Arrow; ‏23 באוגוסט 1921 – 21 בפברואר 2017) היה כלכלן יהודי אמריקאי, פרופסור באוניברסיטת סטנפורד. ארו זכה בפרס נובל לכלכלה ב-1972, בשיתוף עם ג'ון היקס על תרומתם לתאוריית שיווי המשקל הכללי בכלכלה, ולתאוריה של כלכלת רווחה. בן 51 בעת הזכייה, היה צעיר הזוכים בפרס נובל לכלכלה. בשנת 2004 זכה במדליה הלאומית למדעים, העיטור המדעי הנכבד ביותר שמחולק על ידי ארצות הברית, על מחקריו בנושאי קבלת החלטות בתנאי אי ודאות ומחקרו על נטילת סיכונים.
יחד עם פול סמואלסון, הוא נחשב לאחד מהמייסדים של הכלכלה הנאו-קלאסית המודרנית (שלאחר מלחמת העולם השנייה). רבים מתלמידיו לשעבר זכו בפרס נובל בעצמם.
התרומות הבולטות שלו הן מתחום של תאוריית הבחירה הציבורית, בעיקר משפט אי האפשרות של ארו; וכן עבודתו על ניתוח של שיווי משקל כללי. הוא הציב יסודות לכמה ענפים נוספים בכלכלה, ביניהם תאוריית הצמיחה האנדוגנית, כלכלת בריאות וכלכלת מידע.
קורות חיים

קנת' ארו נולד בניו יורק למשפחה יהודית שהיגרה מרומניה. אמו, ליליאן, נולדה ביאשי ואביו, הרי, היה יליד פודו אילואיי.
ארו קיבל תואר ראשון מהסיטי קולג' של ניו יורק ב-1940, ותואר שני ודוקטורט מאוניברסיטת קולומביה ב-1941 ו-1951. משנת 1946 עבד במקביל למחקרו באוניברסיטת קולומביה גם כחוקר באוניברסיטת שיקגו, שם כיהן כפרופסור חבר. ארו הקים יחד עם פרופ' מנחם יערי את בית הספר קיץ לכלכלה תאורטית במכון ללימודים מתקדמים אשר באוניברסיטה העברית בירושלים ועמד בראשו במשך 19 שנה עד שנת 2007.
ארו היה אחיה של הכלכלנית אניטה סאמרס, דודו של הכלכלן לארי סאמרס, וגיסו של הכלכלן פול סמואלסון (אחיו של הכלכלן רוברט סמואלסון).
מחקריו > משפט ארו

משפט ארו הוצג בתיזה שלו לדוקטורט. הוא קובע שכלל הבחירה החברתי היחיד אשר מקיים שני תנאים בסיסיים (יעילות פארטו ובחירה בלתי-תלויה), הוא כלל הדיקטטור, בו פרט יחיד קובע באופן בלעדי את ההעדפות החברתיות (כלומר: לא קיים כלל בחירה כזה שהוא גם דמוקרטי).
מחקריו > שיווי משקל כללי בשוק

ביחד עם ז'ראר דברה, סיפק ארו את ההוכחה המדוקדקת הראשונה לקיומו של שיווי משקל כללי המנחה את השוק, בהינתן כמה הנחות מגבילות. ארו הרחיב את המודל כך שיעסוק גם בנושאי אי-ודאות, יציבות שיווי המשקל, ויעילותו של שיווי משקל תחרותי.
מחקריו > תאוריית הצמיחה האנדוגנית

ארו מילא תפקיד חיוני בראשית המחקר בתאוריית הצמיחה האנדוגנית (או: תאוריית הצמיחה החדשה), שניסתה להסביר את מקורם של שינויים טכנולוגיים, שנחשבים לגורם העיקרי שמאפשר צמיחה כלכלית. עד לפיתוחה של תאוריה זאת, ההנחה הייתה כי שינויים טכנולוגיים מתרחשים מסיבות אקסוגניות (חיצוניות למערכת)- כלומר, קורים ללא הסבר לסיבת התרחשותם מתוך המערכת הכלכלית. תאוריית הצמיחה האנדוגנית סיפקה הסבר כלכלי לסיבות לחדשנות של חברות - כך ששינויים טכנולוגיים וחדשנות באים מבפנים - מתוך המודל הכלכלי (אנדוגני - פנימי למערכת - ומכאן השם). בהמשך לעבודתו החלוצית של ארו, התפתחה ספרות מחקרית ענפה בנושא.
מחקריו > כלכלת מידע

במחקר חלוצי נוסף, חקר ארו את הבעיות הנגרמות עקב מידע א-סימטרי בשווקים. בעסקאות רבות, לאחד הצדדים (לרוב המוכר) יש יותר מידע על המוצר הנמכר מאשר לצד האחר. אסימטריה של מידע יוצרת תמריץ לצד שלו מידע רב יותר לרמות את הצד בעל המידע המועט יותר, ודבר זה עלול לגרום מצב של כשל שוק. כתוצאה מכך, התפתחו מספר מנגנוני שוק, ביניהם ערבויות ואימות על ידי צד שלישי, המאפשרים לשווקים עם מידע א-סימטרי לתפקד. ארו ניתח סוגיה זו בתחום הטיפול הרפואי (במחקר מ-1963, שכותרתו "אי-ודאות וכלכלת הרווחה של טיפול רפואי"). מאוחר יותר, נחקרו שווקים נוספים - בעיקר נכסים יד שנייה, מכירות פומביות ברשת וביטוח.
הערות שוליים

↑  עד לשנת 2019 בה זכתה בפרס אסתר דופלו בגיל 46
| זוכי פרס נובל לכלכלה |
| --- | --- | --- |
| 1969–1975 | פריש, טינברגן (1969) • סמואלסון (1970) • קוזנץ (1971) • היקס, ארו (1972) • לאונטיף (1973) • מירדאל, האייק (1974) • קנטורוביץ', קופמאנס (1975) |  |
| 1976–2000 | פרידמן (1976) • אולין, מיד (1977) • סיימון (1978) • שולץ, לואיס (1979) • קליין (1980) • טובין (1981) • סטיגלר (1982) דברה (1983) • סטון (1984) • מודיליאני (1985) • ביוקנן (1986) • סולו (1987) • אלה (1988) • הוולמו (1989) • מרקוביץ, מילר, שארפ (1990) • קוז (1991) • בקר (1992) • פוגל, נורת' (1993) • הרסני, נאש, זלטן (1994) • לוקאס (1995) • מירליס, ויקרי (1996) • מרטון, שולס (1997) • סן (1998) • מנדל (1999) • הקמן, מקפאדן (2000) |  |
| 2001 ואילך | אקרלוף, ספנס, שטיגליץ (2001) • כהנמן, סמית' (2002) • אנגל, גריינג'ר (2003) • קידלנד, פרסקוט (2004) • אומן, שלינג (2005) • פלפס (2006) • הורוביץ, מסקין, מאירסון (2007) • קרוגמן (2008) • אוסטרום, ויליאמסון (2009) • דיאמונד, מורטנסן, פיסרידס (2010) • סימס, סרג'נט (2011) • רות, שפלי (2012) • פאמה, הנסן, שילר (2013) • טירול (2014) • דיטון (2015) • הארט, הולמסטרום (2016) • ת'יילר (2017) • נורדהאוס, רומר (2018) • קרמר, באנרג'י, דופלו (2019) • מילגרום, וילסון (2020) • אימבנס, אנגריסט, קארד (2021) • ברננקי, דיימונד, דיבוויג (2022) • קלודיה גולדין (2023) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257958005171  PLWABN: 9810619070005606  BIBSYS: 90068852  BNE: XX992399  BnF: cb12277447p (data)  CANTIC: a10375661  CiNii: DA00113470  dblp: 37/6965  GND: 118986856  ICCU: MILV000439  ISNI: 0000 0001 2144 6683  LCCN: n79074306  LNB: 000011172  MGP: 51175  NDL: 00431773  NKC: jn19990000274  NLA: 35008587  NLG: 130990  NSK: 000096225  NTA: 068217366  RERO: 02-A011921057  SELIBR: 307433  SNAC: w66x06jn  SUDOC: 031589421  Trove: 139958  VIAF: 97632349   WorldCat (עם VIAF): 97632349
קיפודנית

| קיפודנית (אכינצאה) |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: חד פסיגיים
סדרה:: אסטראים
משפחה:: מורכבים
סוג:: קיפודנית
שם מדעי
 Echinacea ‏מואנך
קיפודנית (מוכרת גם בשמה היווני, אֵכִינָצֵאָה, שפירושו "דוקרני"; שם מדעי: Echinacea) היא סוג של פרח עשבוני ממשפחת המורכבים. הצמח נפוץ ברחבי צפון ומרכז אמריקה. מינים שונים של הצמח משמשים כצמחי מרפא, בעיקר כנגד הצטננות, אולם המחקר המדעי לא הוכיח את יעילותם באופן חד משמעי.
תיאור

הקיפודנית היא צמח רב-שנתי, בעל גבעולים גבוהים היכולים להגיע ל-140 סנטימטר. עלי הצמח בדרך כלל שעירים בעלי מרקם גס. פרח הקיפודנית הוא בצבע ורוד או סגול, שבמרכזו זרעי הצמח, אשר צורתם כשל קוץ.
שימוש כצמח מרפא

מינים שונים של הקיפודנית וכן חלקים שונים בצמח מכילים תרכובות וחומרים שונים, ולכן קיים קושי מתודולוגי בבחינת יעילותו של הצמח ויש להבדיל במחקר בין מינים שונים וחלקים שונים של הצמח.
בשנת 2007 פורסם מחקר של אוניברסיטת קונטיקט אשר בחן כ-14 מחקרים שנעשו על הקיפודנית, והסיק כי השימוש בצמח יכול להקטין בחצי את הסיכוי לחלות בסוגים של הצטננויות ולקצר את משך המחלה ב-1.4 יום. אולם ד"ר וואלאס סאמפסון מאוניברסיטת סטנפורד פרסם בכתב העת, Scientific Review of Alternative Medicine, כי הוא מפקפק במתודולגיה שבה נערך המחקר המסוכם.
במחקר מדעי בשיטת סמיות כפולה בבית הספר לרפואה באוניברסיטת וירג'יניה שנערך בשנת 2003, נמצא כי לתמציות קיפודנית "אין שום אפקט קליני משמעותי", על אחוז ההידבקות או על עוצמת הסימפטומים.
הקיפודנית הייתה בשימוש נפוץ כצמח מרפא בקרבי שבטי הילידים באמריקה. לפני האמונה העממית הצמח עוזר למערכת החיסון להילחם בדלקות, זיהומים ומחלות.
המרכז הארצי לבריאות משלימה ואינטגרטיבית (NCCIH) של המכונים הלאומיים לבריאות בארצות הברית ערך סיכום על האפקטיביות הרפואית של הקיפודנית. בסיכום נכתב כי נעשו מחקרים רבים על האפקטיביות של קיפודנית להצטננות וזיהומים של דרכי הנשימה העליונות. ממחקרים אלה עולה שקיפודנית יכולה להפחית במעט את הסיכויים להידבק בהצטננות. עם זאת, היא אינה יכולה לקצר את משך מחלת ההצטננות. על מחלות אחרות נעשו פחות מחקרים, ואין עדיין די עדויות כדי להצביע על תועלת רפואית.
עבור רוב המבוגרים, צריכה אוראלית של קיפודנית לטווח קצר היא כנראה בטוחה, אך הבטיחות של צריכה מתמשכת אינה ברורה. לא ברורה גם הבטיחות בשימוש עבור נשים בהריון או מניקות. תופעות לוואי נפוצות הן בחילה וכאבי בטן. ייתכנו גם תגובות אלרגיות כמו פריחה.
מינים

Echinacea angustifolia
Echinacea atrorubens
Echinacea laevigata
Echinacea pallida
Echinacea paradoxa
Echinacea purpurea
Echinacea sanguinea
Echinacea simulata
Echinacea tennesseensis
הערות שוליים

↑  Turner, Ronald B.; Rudolf Bauer, Karin Woelkart, Thomas C. Hulsey, and J. David Gangemi (28 July 2005). "An Evaluation of Echinacea angustifolia in Experimental Rhinovirus Infections". The New England Journal of Medicine 353 (4):.
1 2 3 4  Echinacea, NCCIH (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007541724705171  BnF: cb12337611k (data)  LCCN: sh90005852
קלוד-אנרי דה סן-סימון

| --- | --- |

 לידה:  17 באוקטובר 1760 פריז, ממלכת צרפת 
 פטירה:  19 במאי 1825 (בגיל 64) פריז, צרפת 
 מקום קבורה:  פר לשז 
 זרם:  סוציאליזם אוטופי 
 עיסוק:  פילוסוף, סוציולוג, מהנדס אזרחי, מהנדס, מתכנן ערים ואזורים, סופר, עיתונאי, היסטוריון, כלכלן, פוליטיקאי 
 מדינה:  צרפת 
 בן או בת זוג:  Sophie Bawr (1801–1802) 
 
קלוד-אנרי דה סן-סימון (בצרפתית: Claude-Henri de Rouvroy, comte de Saint-Simon;‏ 1760–1825), הוגה דעות ואוטופיסט צרפתי, מייסד הסוציאליזם הצרפתי.
חייו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
הגותו

סן-סימון יכול להחשב דמות מקשרת בין התקופה ה"אנציקלופדיסטית" והסוציאליסטית. בכתביו הראשונים ביקש סן-סימון לייסד דת חדשה, "דת ניוטון", שתבוסס על חוק המשיכה ושכוהניה יהיו מדעני כל העולם, וכל זאת בהנהגת נפוליאון, שלו יועד תפקיד "המנהיג המדעי של האנושות."
מאוחר יותר, החל דוגל ברעיון שמנהיגי החברה צריכים להיות "מעמד התעשיינים" שכלל בנקאים, מדענים, פועלים ובעלי המפעלים ולא האצולה, הכמורה והבירוקרטיה שנתפשו בעיניו כטפילים. כדרכו, ביקש סן-סימון משארל העשירי, מלך צרפת, המלך הבורבוני השמרני לעילא להפוך ל"תעשיין הראשון של הארץ," להכריז על דיקטטורה זמנית ולהקים "מונרכיה מדעית."
בגלגולו השלישי, זמן קצר לפני מותו, החל סן-סימון מפתח חזון סוציאליסטי שבו מוקמת "נצרות חדשה" אשר מטרתה העיקרית הוא "השיפור המוסרי והחומרי של מצב המעמד הגדול והעני ביותר." סן-סימון אינו שולל את עקרון הקניין הפרטי, אך ממליץ על הגבלתו בהתאם לעניין הכלל, ובמיוחד הוא שולל את זכות הירושה.
ממשיכי דרכו של סן-סימון פיתחו מתורתו תזה היסטוריציסטית, שלפיה קיימים שני עקרונות חברתיים הנאבקים זה בזה בתולדות האנושות: זה של אנטגוניזם, המאופיין במלחמה, אנוכיות ואנרכיה, וזה של הדת, המאופיין ברוח של ציות, דבקות וקישור-שיתופי (אסוסיאציה). רוח הקישור השיתופי מתפתחת בעידן המודרני, טענו, כשהקישור השיתופי מתרחב ממשפחה לעיר, מעיר לאומה ומאומה לפדרציה של אומות. תחת המשטר הנוכחי, טענו, התעשיין מנצל את הפרולטריון שחבריו, אף שהם כביכול חופשיים, חייבים לקבל את תנאיו כדי להימנע מרעב. התרופה לכך, גרסו, תימצא בביטול חוקי ההורשה והעברת הירושה למדינה ובהפקעת כל אמצעי הייצור לטובת המדינה, שהיא הקישור-השיתופי העליון.
לאחר מותו, פעילים בתנועה מתחומי הפוליטיקה והעיתונות, המשיכו להפיץ את הסן סימוניזם בצרפת ומחוץ לה. מבין התומכים הבולטים היו פרדיננד דה לספס, סוחר המשי פרנסואה ברתלמי ארל-דופור, ברתלמי פרוספר אינפנטין (אנ'), רפורמטור חברתי צרפתי וסוזן וואלקין
ראו גם

סוציאליזם אוטופי
קלוד, נסיכת אורליאן

קלוד, נסיכת אורליאן (בצרפתית: Claude d'Orléans;‏ נולדה ב-11 בדצמבר 1943), היא אשתו לשעבר של הנסיך אמדאו, דוכס אאוסטה.
ביוגרפיה

קלוד נולדה בלראצ'ה, מרוקו הספרדית ב-11 בדצמבר 1943 לאנרי, רוזן פריז ולאיזבל, נסיכת אורליאן-ברגנסה, בתם של פדרו דה אלקנטארה, נסיך גראו-פארה ואלז'בייטה, רוזנת דוברז'נסקי דה דוברז'ניץ. קלוד התחנכה בסינטרה, פורטוגל, יחד עם אחיה אנרי, רוזן פריז, דיאן, נסיכת אורליאן והנסיך ז'אק, דוכס אורליאן.
ב-22 ביולי 1964 התחתנה קלוד עם הנסיך אמדאו, דוכס אאוסטה, אותו פגשה באתונה בחתונתם של חואן קרלוס, נסיך אסטוריאס וסופיה, נסיכת יוון ודנמרק בשנת 1962. החתונה התקיימה בסינטרה, פורטוגל, בהשתתפות אומברטו השני, מלך איטליה, וחואן קרלוס וסופיה, נסיכי אסטוריאס, ונולדו להם 3 ילדים.
בשנת 1976 נפרדו השניים, בשנת 1982 הם התגרשו בגירושין אזרחיים, ובשנת 1987 הם קיבלו היתר מהכנסייה על ביטול הנישואים.
בשנת 1982 התחתנה קלוד עם ארנאלדו לה קנינה בטקס אזרחי. הם התגרשו בשנת 1996.
בשנת 2006 התחתנה קלוד עם אנריקו גנדולפי בטקס דתי. ב-27 באוקטובר 2015 מת אנריקו בביתם בלטרינה.
משפחתה

ב-22 ביולי 1964 התחתנה קלוד עם הנסיך אמדאו, דוכס אאוסטה, ממנו נולדו לה 3 ילדים:
ביאנקה, נסיכת סבויה (נולדה ב-1966), התחתנה עם ג'יברטו אריוואבנה ולנטי גונזגה
הנסיך איימונה, דוכס אפוליה (נולד ב-1967), התחתן עם אולגה, נסיכת יוון ודנמרק
מפאלדה, נסיכת סבויה (נולדה ב-1969), התחתנה עם הנסיך אלסנדרו רופו די קלבריה, ולאחריו עם פרנצ'סקו לומברדו די סן קיריקו
קריקט במשחקים האולימפיים

קריקט הוא ענף במשחקים האולימפיים שהיווה חלק מהתוכנית האולימפית באולימפיאדת פריז (1900), אך יחודש באולימפיאדת לוס אנג'לס (2028). ב-1900 התקיים טורניר לגברים בלבד, אך בעתיד מתוכננות להשתתף בו גם נבחרות נשים.
היסטוריה

קריקט היה אמור להיכלל במקור באולימפיאדת הקיץ הראשונה שנערכה באתונה ב-1896, אך בוטל עקב חוסר רישום לתחרות מצד המדינות המשתתפות. ארבע שנים לאחר מכן, באולימפיאדת פריז, התקיימה תחרות קריקט, אך רק שתי מדינות התחרו - בריטניה והמארחת צרפת. במקור גם בלגיה והולנד היו אמורות לקחת חלק בטורניר, אך פרשו לפני שהוא התחיל. נבחרת צרפת יוצגה בעיקר על ידי גולים אנגלים, ובאופן רשמי נחשבה לקבוצה מעורבת, בעוד שהקבוצה הבריטית יוצגה על ידי מועדון הקריקט של דבון וסומרסט וונדררס, כך שגם היא לא נחשבה לנבחרה לאומית. הקבוצות שיחקו משחק בן יומיים על פני שני אינינגים עם 12 שחקנים בכל צד, ובסיומו ניצחה בריטניה במשחק בהפרש של 158 ריצות, וזכתה במדליית הזהב.
טורניר קריקט היה מתוכנן גם לאולימפיאדת 1904 שהתקיימה בסנט לואיס, אך כמו ב-1896 הוא בוטל עקב מחסור במדינות משתתפות.
ב-16 באוקטובר 2023, לאחר שהוסרו ההתנגדויות של התאחדויות הקריקט של הודו (BCCI) ושל אנגליה ו-ויילס (ECB), התקבלה החלטה שטורניר הקריקט יחזור לתוכנית האולימפית במסגרת אולימפיאדת לוס אנג'לס ב-2028.
זכיות > גברים

| אולימפיאדה | מארחת | המשחק על מדליית הזהב> מדליית זהב | המשחק על מדליית הזהב> תוצאה | המשחק על מדליית הזהב> מדליית כסף | המשחק על מדליית הארד> מדליית ארד | המשחק על מדליית הארד> תוצאה | המשחק על מדליית הארד> מקום רביעי |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1900 | צרפת פריז | בריטניה בריטניה | בריטניה ניצחה ב-158 ריצות | צרפת צרפת | רק שתי קבוצות השתתפו | רק שתי קבוצות השתתפו | רק שתי קבוצות השתתפו |
| 2028 | ארצות הברית לוס אנג'לס |  |  |  |  |  |  |
זכיות > נשים

| אולימפיאדה | מארחת | המשחק על מדליית הזהב> מדליית זהב | המשחק על מדליית הזהב> תוצאה | המשחק על מדליית הזהב> מדליית כסף | המשחק על מדליית הארד> מדליית ארד | המשחק על מדליית הארד> תוצאה | המשחק על מדליית הארד> מקום רביעי |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2028 | ארצות הברית לוס אנג'לס |  |  |  |  |  |  |