stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עופר בינה
חיים אישיים

עופר בינה נשוי לליליה והם מתגוררים ביישוב נופית. הם הורים לשלושה ילדים (שתי בנות ובן).
הערות שוליים

↑  פריצת דרך: חוקרי רמב"ם והטכניון יצרו במעבדה תאי לב פועמים, באתר מאקו, 27 בדצמבר 2011, חוקרים יצרו במעבדה תאי לב פועמים, ערוץ שבע
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007367696405171  ORCID: 0000-0002-0468-8530  VIAF: 7517158070684608780005   WorldCat (עם VIAF): 7517158070684608780005
ניצה ברקוביץ

| --- | --- |

 לידה:  7 בספטמבר 1955 (בת 69)
 ענף מדעי:  סוציולוגית
 מנחה לדוקטורט:  ג'ון וו. מאייר
ניצה ברקוביץ (נולדה ב-7 בספטמבר 1955) היא סוציולוגית ישראלית, מכהנת כפרופסור חבר במחלקה לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
ביוגרפיה

בת לדולה (לבית קרמש) וליוסף, ילידי פולין, שלאחר מלחמת העולם השנייה נעזרו בתנועת הבריחה, עברו למחנות העקורים באיטליה, ובשנת 1948 עם הקמת מדינת ישראל, עלו לארץ והשתקעו ברמלה. שם גם נולדה וגדלה. יש לה אחות אחת גדולה ממנה. למדה בבית ספר יסודי "אחווה", ואחר כך בתיכון אזורי רמלה-לוד.
לאחר סיום שירותה הצבאי החלה ללמוד באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1981 סיימה בהצטיינות תואר ראשון בסוציולוגיה ומדע המדינה. בשנת 1986 סיימה בהצטיינות תואר שני בסוציולוגיה. את עבודת המ.א. שעסקה בהשפעת המבנה המעמדי על עמדות ותפיסות כלכליות כתבה בהדרכת פרופ' אפרים יער.
עם סיום התואר השני נסעה ללימודי תואר שלישי בארצות הברית, באוניברסיטת סטנפורד. במהלך הלימודים התגוררה בסן פרנסיסקו, ולימדה באוניברסיטת סטנפורד ובאוניברסיטת ווסטרן וושינגטון (אנ'). את עבודת הדוקטור שעסקה בצמיחה ובהתמסדות של המושגים שוויון מגדרי וזכויות נשים במרחב הגלובלי כתבה בהדרכת ג'ון וו. מאייר (John W. Meyer).
בשנת 1995, לאחר סיום לימודי התואר השלישי חזרה לישראל ושהתה שנה באוניברסיטה העברית במסגרת פוסט דוקטורט במרכז שיין.
בשנת 1996 הצטרפה כמרצה לסגל המחלקה למדעי ההתנהגות (לימים המחלקה לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה) באוניברסיטת בן-גוריון בבאר שבע, וכיהנה כפרופ' חבר שם. בשנת 2023 פרשה לגמלאות.
במהלך עבודתה מילאה תפקידי ניהול אקדמיים באוניברסיטה, ובהם: ראשות המחלקה לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה, ראשות מסלול המ.א. בסוציולוגיה והתוכנית לסוציולוגיה ארגונית, ראשות התכנית ללימודי מגדר שהיא הייתה גם בין מקימותיה, ויועצת הדיקאן להוגנות מגדרית.
כמו כן הייתה חברת מערכת של כתב עת Social Politics: International Studies of Gender, State and Society, וכעת היא חברת מערכת של כתב העת סוציולוגיה ישראלית, ושל סדרת הספרים Teaching Gender.
עיסוקים נוספים

ברקוביץ פעילה ותומכת בארגוני שמאל ובארגונים הפועלים למען צדק ושוויון חברתי לכול. ביניהם עמותת אלנוהוד לקידום השכלת נשים בדואיות בנגב, שבה שימשה גם יושבת ראש של הוועד המנהל בשנים 1018–2005. בתקופה זו זכתה העמותה בפרס יו"ר הכנסת לאיכות חיים לשנת תשס"ז, בפרס "פועל צדק בחינוך" מטעם עמותת "קדמה", בפרס למצוינות בחינוך ע"ש אלי הורוביץ (חברת טבע), ובפרס זוסמן-ג'וינט למצוינות בתחום השירותים החברתיים.
כמו כן, מאז שנת 1997 ועד היום, היא חברה בוועד המנהל של מרכז אדוה.
פרסומיה > ספרים שכתבה או ערכה

Berkovitch, N., From Motherhood to Citizenship: Women’s Rights and International Organizations, Baltimore, MD: Johns Hopkins University Press, 1999
Berkovitch, N. and V. Moghadam (eds.), Middle East Politics: Feminist Challenges, Special issue of Social Politics. Oxford University Press, 1999
הנרייט דהאן-כלב, ניצה ינאי וניצה ברקוביץ (עורכות), נשים בדרום: מרחב, פריפריה, מיגדר, שדה בוקר, מכון בן-גוריון, הוצאת הספרים של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, 2005.
אורי רם וניצה ברקוביץ (עורכים), אי/שוויון, באר שבע, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, 2006.
אורי רם, שלמה סבירסקי וניצה ברקוביץ (עורכים), לכסיקון סוציולוגי לעת קורונה, תל אביב, מרכז אדוה וסוציולוגיה ישראלית, (2)21, 2021.
פרסומיה > מבחר ממאמריה

ברקוביץ פרסמה פרקים בספרים ערוכים ומאמרים רבים לבד ועם שותפות ושותפים רבים. רבים מהם נכללו לאחר פרסומם בקבצים ערוכים. להלן מבחר מהם:
ניצה ברקוביץ, "אשת חיל מי ימצא?" - נשים ואזרחות בישראל, סוציולוגיה ישראלית ב (1), 1999, עמ' 277-317
ניצה ברקוביץ וניב גורדון, הכלכלה הפוליטית של המשטרים העל-לאומיים בראי זכויות האדם, המרחב הציבורי, גיליון 4, 2010, עמ' 75–109.
ניצה ברקוביץ, גלובליזציה של זכויות אדם ושל זכויות נשים: המדינה והמערכת הפוליטית העולמית, תיאוריה ובקורת 23, סתיו 2003, עמ' 13-48
ניצה ברקוביץ, פמיניזם, מתוך: אורי רם וניצה ברקוביץ (עורכים), אי/שוויון, הוצאת אוניברסיטת בן-גוריון, 2006, עמ' 324–331.
ניצה ברקוביץ, סבאסבתא, לכסיקון סוציולוגי לעת קורונה 21 (מס' 2), מרכז אדוה וסוציולוגיה ישראלית, 2021
Berkovitch, N. 1997. "Motherhood as a National Mission: The Construction of Womanhood in the Legal Discourse in Israel". Women's Studies International Forum, 20(5):605-619.
Berkovitch, N. 1999. “The Emergence and Transformation of the International Women's Movement.” In: Constructing World Culture: International Non-Governmental Organizations Since 1875. Edited by J. Boli and G. Thomas. Stanford University Press.
Yanay, N. and N. Berkovitch. 2006. Gender Imago: Searching for New Feminist Methodologies. Cultural Studies critical Methodologies: 5(4): 193-216.
Kemp, A. and N. Berkovitch. 2020. Uneasy passages between neoliberalism and feminism: Social inclusion and financialization in Israel’s empowerment microfinance. Gender Work and Organization. 27:507–526.
Berkovitch, N. and S. Manor. 2022. Between familism and neoliberalism: The case of Jewish Israeli grandmothers. Feminist Theory, https://doi.org/10.1177/14647001221075538
כמו כן כתבה ערכים בסוציולוגיה לאנציקלופדיות מרכזיות:
Berkovitch, N. 2012. Women's Movements. In: Encyclopedia of Global Studies, edited by M. Juergensmeyer, H. K. Anheier. Thousand Oaks, CA: Sage Publication. Vol. 4,
Berkovitch,. N. 2012. Transnational Women's Movement(s). In: The Encyclopedia of Globalization, edited by G. Ritzer. Blackwell. Vol. 5
פרסומיה > ספרי לימוד בעריכתה או בהשתתפותה

עריכה מדעית של המהדורה העברית של הספר: ג'. מורגן, דימויים של ארגון (תרגם: יורם שדה), רעננה, האוניברסיטה הפתוחה, 2010
עריכה של הקובץ: סוציולוגיה של ארגונים - מקראה (תרגום המאמרים: יעל אונגר, אורית פרידלנד, יורם שדה), רעננה, האוניברסיטה הפתוחה, 2010.
השתתפות בקובץ: ניצה ינאי ואחרות (עורכות), דרכים לחשיבה פמיניסטית, רעננה, האוניברסיטה הפתוחה, 2007.
הערות שוליים

↑  ניצה ברקוביץ, מעמד ועמדות: המבנה המעמדי והשפעותיו על עמדות ותפיסות כלכליות חברתיות (בהנחיית פרופ' אפרים יער), תל אביב: אוניברסיטת תל אביב, 1985
↑  Nitza Berkovitch, From Motherhood to Citizenship: The Worldwide Incorporation of Women into the Public Sphere in the Twentieth Century, (advisor: John Meyer), Stanford: Stanford University, 1995
↑  כתב עת זה יוצא לאור בהוצאת Oxford University Press
↑  הסדרה Teaching Gender יוצאת לאור בהוצאת Sense Publishers
↑  Kemp, A. and N. Berkovitch. 2020. Uneasy passages between neoliberalism and feminism: Social inclusion and financialization in Israel’s empowerment microfinance. Gender Work and Organization. 27:507–526.
↑  אלנוהוד, אלנוהוד: העמותה לקידום השכלת נשים בדואיות בנגב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 2652880   WorldCat (עם VIAF): 2652880
מירה נאיר

| --- | --- |

מירה נאיר
 לידה:  15 באוקטובר 1957 (בת 67) רורקלה, אודישה, הודו
 סוגה מועדפת:  דרמה, תעודה
 מדינה:  הודו 
 תקופת הפעילות:  מ-1979 
 עיסוק:  במאית, מפיקה, תסריאטית
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הרווארד  אוניברסיטת דלהי  מירנדה האוז 
 יצירות בולטות:  סאלאם בומביי! חתונת מונסון
 בן או בת זוג:  Mitch Epstein (?–1987)  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 צאצאים:  Zohran Mamdani 
 פרסים והוקרה:  Padma Bhushan פרס אריה הזהב
 פרופיל ב-IMDb
 
מירה נאיר (באודיה: ମୀରା ନାୟାର; באנגלית: Mira Nair; נולדה ב-15 באוקטובר 1957) היא במאית הודית-אמריקאית. חברת ההפקה שלה, מירבאי סרטים, מתמחה בסרטים המיועדים לקהל בינלאומי על החברה ההודית. בין סרטיה הידועים הם "סלאם בומביי!" (1988), שהיה מועמד לפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר, "מיסיסיפי מסאלה" (1991), וזוכה פרס אריה הזהב "חתונת מונסון" (2001).
ביוגרפיה

מירה נאיר נולדה ברורקלה, שבאודישה, הודו. היא גדלה עם שני אחיה הגדולים והוריה בבובנשוואר. אביה, אמריט איברהים, הוא פקיד ממשלתי, ואמה, פראווין איברהים, היא עובדת סוציאלית, שעובדת עם ילדים מחוסרי השכלה. כשהייתה בת עשר, נאיר ומשפחתה עברו לדלהי בעקבות עבודתו של אביה. בגיל 13 היא עזבה את הבית כדי ללמוד במנזר לורטו, בית ספר מיסיונרי אירי-קתולי בסימלה, שם היא התאהבה בספרות אנגלית. משם היא המשיכה ללמוד באוניברסיטת דלהי, בחוג לסוציולוגיה. כשהייתה בת 19, הוצעו לה מלגות ללימודים באוניברסיטת קיימברידג' ובאוניברסיטת הרווארד והיא בחרה בשנייה.
קריירה > סרטים דוקומנטריים

לפני שהתחילה לעשות סרטים, נאיר התעניינה במשחק, והייתה מופיעה במחזותיו של בדאל סרקא, מחזאי בנגלי, וכן זכתה בפרס עבור ביצועה במחזה אדיפוס של סנקה.
בתחילת קריירת הקולנוע שלה, נאיר בעיקר עשתה סרטים דוקומנטריים בהם חקרה את המסורת התרבותית ההודית. סרט הסיום שלה בהרווארד, עליו עבדה בשנים 1978 - 1979, היה סרט שחור-לבן, שכותרתו Jama Masjid Street Journal. בסרט, נאיר בוחנת את הרחובות של דלהי העתיקה ומנהלת שיחות אקראיות עם תושבים מקומיים.
ב-1982, היא יצרה את סרטה השני, סרט תעודה נוסף בשם So Far from India, שעקב אחר סוחר עיתונים הודי החי ברכבת התחתית של ניו יורק, בעוד אשתו ההרה מחכה לו שישוב הביתה. הסרט זכה כסרט התיעודי הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע האמריקאי, ובפסטיבל הכפר הגלובלי של ניו-יורק.
הסרט התיעודי השלישי שלה, "India Cabaret", יצא ב-1984. הסרט השנוי במחלוקת ביותר שלה, בו היא הראתה את הניצול של אוכלוסיית הנשים שעובדות בחשפנות בבומביי, ועוקב אחר אחד הלקוחות, גבר שמבקר תכופות במועדוני החשפנות בעוד אשתו נשארת בבית.
סרטה הדוקומנטרי הרביעי נוצר עבור הטלוויזיה הקנדית, וגם הוא היה בנושא שנוי במחלוקת בהודו. "Children of a Desired Sex" יצא ב-1987, ובו היא בחנה את נושא בדיקת מי שפיר, וכיצד הוא משמש בהודו לגלות את מין העובר, כאשר הריונות עם עוברים ממין נקבה מסתיימות בהפלות, לטובת הבאת ילדים זכרים לעולם.
קריירה > סרטים עלילתיים

הסרט העלילתי הראשון שלה היה "סלאם בומביי!", אותו כתבה עם חברתה, סוני טרפורוואלה. לקח להן חמש שנים עד שהסרט יצא ב-1988. נאיר השתמשה בניסיון שלה מסרטי התעודה כדי למצוא "ילדי רחוב" אמיתיים, כדי לתאר בסרט נאמנה את המציאות של ילדים ששורדים ברחובות. אף על פי שהסרט לא הצליח בקופות, הוא זכה ב-23 פרסים בינלאומיים, הבולטים שבהם פרסי מצלמת הזהב ופרי דה פובליק בפסטיבל קאן ב-1988. "סאלאם בומביי!" גם היה מועמד לפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר ב-1989.
בעקבות ההצלחה של "סלאם בומביי!", נאיר וטרפורוואלה המשיכו לאתגר קהלים פעם נוספת עם סיפורם של בני הקהילה ההודית ילידי-אוגנדה שמצאו עצמם עקורים במיסיסיפי, בארצות הברית. הסרט יצא ב-1991 בשם "מיסיסיפי מסאלה", בהשתתפותם של דנזל וושינגטון, רושאן סת, וסריתה צ'ודהורי. הסרט חושף את הדעות הקדומות בקהילות השחורות וההודיות. כמו "סאלאם בומביי!", הסרט זכה לתשבחות על ידי המבקרים, והקהל עמד על רגליו במחיאות כפיים סוערות בפסטיבל סאנדנס ב-1992. הסרט זכה גם בשלושה פרסים בפסטיבל הסרטים של ונציה.
נאיר ביימה עוד ארבעה סרטים, לפני שיצאה עם הסרט שנחל את ההצלחה הגדולה ביותר מסרטיה עד כה, "חתונת מונסון". הסרט יצא ב-2001, וסיפר את סיפורה של משפחה פנג'אבית שעורכת חתונה הודית גדולה, עם הרבה דרמות משפחתיות. הסרט נכתב על ידי סברינה דהוואן, וכלל קו עלילה על התעללות מינית בילדים. הסרט - שהופק בתקציב מוגבל וצוות קטן, כאשר נאיר משתמשת במכרים ובני משפחה בחלק מהתפקידים - הכניס מעל 30 מיליון דולר ברחבי העולם, הסכום הגדול ביותר שהכניס סרט הודי אי פעם. הסרט זכה בפרס אריה הזהב בפסטיבל הסרטים של ונציה; נאיר היא האישה הראשונה שזכתה בפרס זה.
הפרויקט הבא של נאיר היה הסרט זוכה פרס גלובוס הזהב, "עיוורון היסטרי" (2002). לאחר מכן ביימה את הסרט האפי על פי ספרו של ויליאם מייקפיס תאקרי, "יריד ההבלים" (2004). ב-2006, ביימה סרט המבוסס על ספרו של ג'ומפה להירי, הרומן רב המכר "עניין של שם" (2006). נאיר התבקשה לביים את "הארי פוטר ומסדר עוף החול", אך דחתה את ההצעה כדי לעבוד על הסרט הזה. הסרט סיפר את סיפורו של בן למהגרים הודים בניו יורק, שרוצה להשתלב ומתקשה להתרחק מדרכם המסורתית של משפחתו. "עניין של שם" זכה בפרס "גאוות הודו" בטקס פרסי בוליווד.
ב-2009 יצאה בסרט הביוגרפי על חייה של אמיליה ארהארט, "אמיליה", בכיכובם של הילרי סוונק וריצ'רד גיר. ב-2012 יצאה עם "The Reluctant Fundamentalist", מותחן המבוסס על הרומן רב המכר של מוחסין חאמיד, “פונדמנטליסט בעל כורחו”. הוא פתח את פסטיבל ונציה של אותה שנה, וזכה לביקורות נלהבות.
ב-2016, ביימה נאיר את סרט הדיסני "מלכת קטווה", בכיכובם של לופיטה ניונגו ודייוויד אוילאו, המבוסס על סיפורו האמיתי של עילוי השחמט מאוגנדה פיונה מוטסי. היא גם עבדה על העיבוד כמחזמר לבמה של הסרט "חתונת מונסון".
פעילות חברתית

נאיר היא פעילה חברתית מסורה. היא הקימה בקמפלה, אוגנדה את "מאישה מעבדת סרטים", מרכז ללא מטרות רווח, שם במאים צעירים מרחבי מזרח אפריקה יוצרים סרטים תחת העיקרון ש"אם אנחנו לא נספר את הסיפורים שלנו, אף אחד אחר לא יספר אותם".
היא השתמשה ברווחים מ"סאלאם בומביי!" להקים קרן שפועלת עבור ילדי רחוב הודים. במסגרת עבודתה באוניברסיטת קולומביה, היא תומכת בסטודנטים בינלאומיים שבאים ליצור במעבדת הקולנוע שלה.
החיים האישיים

ב-1977, פגשה נאיר את בעלה הראשון, מיץ' אפשטיין, בקורס צילום באוניברסיטת הרווארד. הם התגרשו ב-1987, וב-1988 היא פגשה את בעלה השני מחמוד ממדני, כשהייתה באוגנדה בשביל מחקר לסרט מיסיסיפי מסאלה. בנם, זוהרן, נולד ב-1991. כמו אשתו, גם ממדני מלמד באוניברסיטת קולומביה.
דעות פוליטיות

ביולי 2013, נאיר דחתה הזמנה מפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה כאורחת הכבוד, כדי למחות נגד המדיניות של ישראל לגבי פלסטין. בהודעות שלה בטוויטר, נאיר הצהירה "אני אסע לישראל כאשר ייפלו החומות. אני אסע לישראל כאשר הכיבוש לא יהיה עוד... אני אסע לישראל כאשר המדינה לא תיתן זכויות יתר לדת אחת על פני אחרת. אני אסע לישראל כאשר האפרטהייד יסתיים. אני אסע לישראל, בקרוב. אני עומדת לצד הקמפיין הפלסטיני לחרם אקדמי ותרבותי על ישראל (PACBI) והתנועה הרחבה יותר, חרם, מניעת השקעות, ועיצומים (BDS)."
פילמוגרפיה

Jama Street Masjid Journal‏ (1979)
So Far From India‏ (1982)
India Cabaret‏ (1985)
Children of a Desired Sex‏ (1987)
סאלאם בומביי! (1988)
מיסיסיפי מסאלה (1991)
The Day the Mercedes Became a Hat‏ (1993)
The Perez Family‏ (1995)
Kama Sutra: A Tale of Love‏ (1996)
My Own Country‏ (1998) (שואוטיים)
חתונת מונסון (2001)
עיוורון היסטרי (2002)
‎September 11 (Segment - "India")‎‏ (2002)
Still, The Children are Here‏ (2003)
יריד ההבלים (2004)
עניין של שם (2006)
Migration‏ (2007)
אוהב אותך, ניו יורק (Segment - "Kosher Vegetarian")
8 (Segment - "How can it be?") (2008)
אמיליה (2009)
פונדמנטליסט בעל כורחו (אנ') (2013)
Words With Gods‏ (2014)
The Bengali Detective‏ (2015)
מלכת קאטווה‏ (2016)
פילמוגרפיה > טלוויזיה

אוצר לאומי: קצה ההיסטוריה (2022 - הווה) - מפיקה בפועל ובמאית פרק: "I'm a Ghost".
פרסים ומועמדויות

היא זכתה בפרס הודו בחו"ל - אשת השנה לשנת 2007. ב-2012 הוענק לה על ידי נשיאת הודו, Pratibha פרוואטי, הפרס האזרחי השלישי בחשיבותו של ממשלת הודו, פרס פראטיבה פאטיל.
פרסים ומועמדויות > פרסים

1985: Best Documentary Film, Global Village Film Festival: India Cabaret
1986: Golden Athena, Athens International Film Festival: India Cabaret
1986: Blue Ribbon, American Film Festival: India Cabaret
1988: Audience Award, Cannes Film Festival: Salaam Bombay!
1988: Golden Camera (Best First Film), Cannes Film Festival: Salaam Bombay!
1988: National Film Award for Best Feature Film in Hindi: Salaam Bombay!
1988: National Board of Review Award for Top Foreign Films: Salaam Bombay!
1988: "Jury Prize", "Most Popular Film" and "Prize of the Ecumenical Jury" at Montreal World Film Festival: Salaam Bombay!
1988: New Generation Award, Los Angeles Film Critics Association Awards
1988: Lilian Gish Award (Excellence in Feature Film), Los Angeles Women in Film Festival: Salaam Bombay!
1991: Golden Osella (Best Original Screenplay), Venice Film Festival: Mississippi Masala (with Sooni Taraporevala)
1991: Critics Special Award, São Paulo International Film Festival: Mississippi Masala
1992: Best Director (Foreign Film), Italian National Syndicate of Film Journalists: Mississippi Masala
1992: Asian Media Award, Asian American International Film Festival
1993: Independent Spirit Award for Best Feature: Mississippi Masala
2000: Special Mention (Documentary and Essay), Biarritz International Festival of Audiovisual Programming: The Laughing Club of India
2001: Golden Lion (Best Film), Venice Film Festival: Monsoon Wedding
2001: Laterna Magica Prize, Venice Film Festival: Monsoon Wedding
2002: Audience Award, Canberra International Film Festival: Monsoon Wedding
2002: Special Award for International Cinema, Zee Cine Awards: Monsoon Wedding
2002: UNESCO Award, Venice Film Festival: 11'9"01 September 11
2004: Faith Hubley Web of Life Award, Rochester-High Falls International Film Festival
2007: "Golden Aphrodite", Love is Folly International Film Festival (Bulgaria): The Namesake
2012 ; Padma Bhushan by Govt. of India
פרסים ומועמדויות > מועמדויות

1989: Academy Award for Best Foreign Language Film: Salaam Bombay!
1989: César Award for Best Foreign Film (Meilleur film étranger): Salaam Bombay!
1989: Golden Globe Award for Best Foreign Language Film: Salaam Bombay!
1990: BAFTA Award for Best Film Not in the English Language: Salaam Bombay!
1990: Filmfare Best Director Award: Salaam Bombay!
1990: Filmfare Best Movie Award: Salaam Bombay!
1991: Golden Lion (Best Film), Venice Film Festival: Mississippi Masala
1996: Golden Seashell, San Sebastián International Film Festival: Kama Sutra: A Tale of Love
1999: Best Film, Verzaubert International Gay & Lesbian Film Festival: My Own Country
2001: Screen International Award (Best Non-European Film), European Film Awards: Monsoon Wedding
2001: Golden Globe Award for Best Foreign Language Film: Monsoon Wedding
2002: BAFTA Award for Best Film Not in the English Language: Monsoon Wedding
2003: Golden Star, International Film Festival of Marrakech: Hysterical Blindness
2003: César Award for Best Film from the European Union: 11'9"01 September 11
2004: Golden Lion (Best Film), Venice Film Festival: Vanity Fair
2007: Gotham Award for Best Film: The Namesake
לקריאה נוספת

Jigna Desai: Beyond Bollywood: The cultural politics of South Asian diasporic film. New York: Routledge, 2004, 280 pp. ill. ISBN 0-415-96684-1 (inb.) / ISBN 0-415-96685-X (hft.)
Gita Rajan: Pliant and compliant: colonial Indian art and postcolonial cinema. Women. Oxford (Print), ISSN 0957-4042 ; 13(2002):1, pp. 48–69.
Alpana Sharma: Body matters: the politics of provocation in Mira Nair's films. QRFV : Quarterly review of film and video, ISSN 1050-9208 ; 18(2001):1, pp. 91–103.
Pratibha Parmar: Mira Nair: filmmaking in the streets of Bombay. Spare rib, ISSN 0306-7971; 198, 1989, pp. 28–29.
Gwendolyn Audrey Foster: Women Filmmakers of the African and Asian Diaspora: Decolonizing the Gaze, Locating Subjectivity. Carbondale, Ill. : Southern Illinois University Press, 1997. ISBN 0-8093-2120-3
John Kenneth Muir: Mercy in Her Eyes: The Films of Mira Nair. Hal Leonard, 2006. ISBN 1-55783-649-3, ISBN 978-1-55783-649-6.
הערות שוליים

↑  Spelling, Ian (1 בספטמבר 2004). "Director likes to do her own thing". Waterloo Region Record. pp. C4. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2 3 4  Muir, John Kenneth (1 ביוני 2006). Mercy In Her Eyes: The Films of Mira Nair. Applause Theater & Cinema Books. ISBN 1557836493. {{cite book}}:  (עזרה)
1 2 3 4 5  "Mira Nair". Encyclopedia of World Biography. Encyclopedia of World Biography.
1 2 3 4 5  Blenski, Simon; Debreyne, Adrien Maurice; Hegewisch, Martha Eugina; Trivedi, Avani Anant. "Mira Nair". University of Minnesota. University of Minnesota.
↑  Crossette, Barabara (23 בדצמבר 1990). "Homeless and Hungry Youths of India". The New York Times. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Whitney, Anna (10 בספטמבר 2001). "Indian director is first woman to win Golden Lion". The Independent. London. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Sherwood, Harriet (21 ביולי 2013). "Mira Nair boycotts Haifa film festival". The Guardian. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Anderman, Nirit (21 ביולי 2013). "Prominent filmmaker boycotts Haifa festival to protest Israeli 'apartheid'". Haaretz. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Mira Nair boycotts Israel Film Festival in Palestine's support". The Express Tribune. 20 ביולי 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Award-winning director boycotts Haifa Film Festival to protest 'Apartheid'". The Jerusalem Post. 21 ביולי 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Mira Nair is India Abroad Person of the Year 2007". Rediff.com. 29 במרץ 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Jamkhandikar, Shilpa (25 בינואר 2012). "Dharmendra, Shabana Azmi, Mira Nair to get Padma Bhushan". Reuters. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Taraporevala, Sooni; Mira Nair (1989). Salaam Bombay!. Penguin Books. ISBN 0-14-012724-0.
↑  Sloan, Jane (2007). Reel women. Scarecrow Press. ISBN 0-8108-5738-3.
↑  "Padma Awards Announced". Press Information Bureau. 27 בינואר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007428756505171  PLWABN: 9810649299205606  BIBSYS: 90915515  BNE: XX1290125  BnF: cb14124025m (data)  CiNii: DA13515014  GND: 118957589  ISNI: 0000 0001 0939 0015  LCCN: n86025074  LNB: 000341907  MusicBrainz: 63a07e06-e354-419d-bb51-0ac00a897dc3  NKC: xx0128239  NLA: 35746879  NLK: KAC201102522  NTA: 074937405  SUDOC: 075221586  Trove: 1068708  ULAN: 500470750  VIAF: 117657879   WorldCat (עם VIAF): 117657879 
נאיר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של זנזיבר, 2013
נורית יערי

| --- | --- |

נורית יערי, 2017
 לידה:  13 בנובמבר 1947 (בת 77) תל אביב ישראל
 מדינה:  ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב 
 מקצוע:  חוקרת תיאטרון, דרמטורגית
 מעסיק:  אוניברסיטת תל אביב 
 תפקיד:  יועצת אמנותית בתיאטרון החאן  פרופסור באוניברסיטת תל אביב
 
נורית יערי (נולדה ב-13 בנובמבר 1947) היא חוקרת תיאטרון, דרמטורגית, יועצת אומנותית ופרופסור בגמלאות בחוג לאמנות התיאטרון שבפקולטה לאמנויות באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה

נורית יערי נולדה בתל אביב. אביה, חי יערי, יליד חצי האי קרים, עלה לישראל בשנת 1932 עם קבוצה של חברי השומר הצעיר שהקימו את כפר מסריק. לאחר שעזב את הקיבוץ, למד תואר ראשון ושני בתחום התחבורה הימית באוניברסיטה העברית בירושלים. במלחמת העולם השנייה שירת בצבא הבריטי תחילה באיטליה ואחר כך ביוון שם פגש את אמה, ג'ני פלורנטין, ילידת סלוניקי. הם התחתנו והקימו את ביתם בתל אביב. בילדותה עברה המשפחה מתל אביב לירושלים, שם נולדה אחותה אריאלה, ומשם לחיפה כשאביה עבר לעבוד ב"צים" חברת השיט הישראלית. את שירותה הצבאי עשתה יערי בנח"ל, בקיבוצים מצובה ובחן, ובשנת התנדבות בתחום החינוך בעיר בית שמש, שם הפעילה חוג דרמטי וביימה את המחזה "גם הוא באצילים" מאת מולייר. את התלבושות והאביזרים שנדרשו להצגה קיבלה ממחסני תיאטרון אוהל בסיועו של השחקן מאיר מרגלית.
סיימה תואר ראשון ותואר שני באוניברסיטת תל אביב בחוג לאמנות התיאטרון. במהלך לימודיה עבדה כעוזרת במאי של הבמאים עדנה שביט, עודד קוטלר וחנוך לוין. את הדוקטורט השלימה בצרפת, בשנת 1983 באוניברסיטת פריז VIII: המרכז האוניברסיטאי הנסיוני ונסן - סן-דני. עם שובה ארצה לימדה דרמה ותיאטרון בסמינר אורנים בטבעון, במחלקה ללימודים הומניסטיים ואמנויות הטכניון, בחוג לתולדות האמנות באוניברסיטת חיפה, ובסמינר הקיבוצים בתל אביב. משנת 1988 לימדה בחוג לאמנות התיאטרון באוניברסיטת תל אביב, ובשנות ה-90 לימדה גם בחוג לצרפתית. בשנים 2000–2001 שימשה כראש התוכנית הרב-תחומית באמנויות; בשנים 2000–2002 ניהלה את תיאטרון האוניברסיטה, ובין השנים 2005-2009 שימשה כראש החוג לאמנות התיאטרון. בשנת 2010 הקימה יחד עם פרופ' רות קנר, פרופ' פרדי רוקם וד"ר דפנה בן-שאול את התוכנית לתואר השני "חקר הביצוע בתיאטרון ובאמנויות המופע". התוכנית זכתה למענק מטעם הקרן למדעי הרוח ופעלה בשנים 2011–2014. בשנת 2015 לימדה כפרופסור אורח בחוג לעברית ב-INALCO ((אנ')), המכון הלאומי לשפות ותרבויות של המזרח, באוניברסיטת פריז XIII: פארי - נור.
תיאטרון

לאורך השנים נורית יערי משתתפת פעילה ויוזמת בעולם התיאטרון בישראל: בשנים 1990–1995 שימשה כדרמטורגית וחברת הוועדה האמנותית של הבימה. מאז 1996 היא משמשת כדרמטורגית ויועצת אמנותית בתיאטרון החאן בירושלים. בנוסף, הייתה חברה במועצת התיאטרון של קרן תל אביב לספרות ואמנות במועצה האמנותית של מרכז התיאטרון הניסויי (מת"ן).
משנת 2001 היא חברה בוועדת התרגומים של Maison Antoine Vitez: Institute for the translation of World Drama into French, המכון לתרגום דרמה בינלאומית לצרפתית. במסגרת פעילות הוועדה תורגמו לצרפתית ויצאו לאור מחזות של חנוך לוין ופורסמו בשישה כרכים בהוצאת Théâtrales וכן מחזות מאת מוטי לרנר, תמיר גרינברג, ריאד מסארווי, טאהר נגיב, אמיר ניזאר זועבי וגלעד עברון.
ב-2006 הייתה יו"ר ועדת פרס רוזנבלום לאמנויות הבמה מטעם עיריית תל אביב-יפו, מ-2006 עד 2008 שימשה מנהלת אמנותית של ישרא-דרמה, אירוע שנתי בו מוצגת המחזאות הישראלית בפני במאים ומנהלי תיאטרון מחו"ל. בשנת 2008 חברת ועדת פרס ישראל בתחום התיאטרון. ומשנת 2011 יועצת אקדמית וחברת ההנהלה של המכון למחזאות ישראלית ע"ש חנוך לוין.
תיאטרון > עבודה בתיאטרון החאן

משנת 1996 יערי משמשת כדרמטורגית ויועצת אומנותית בתיאטרון החאן הירושלמי. היא מעורבת בעבודה האומנותית של התיאטרון בכל שלביה, מבחירת הרפרטואר וליווי של החזרות ועד לחלק חשוב בדיונים עקרוניים על דרכו האמנותית של התיאטרון.