stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שטח אש 9
מיקום

במקור השתרע שטח אש 9 בין כביש עכו-צפת (מאזור כרמיאל ועד לכפר ראמה) בצפון, ובין כביש 805 (המחבר את סח'נין, עראבה ודיר חנא) בדרום. במזרח גבל השטח בכפרים עילבון ומע'אר, ובמערב בכפר שעב. השטח כלל שטחים חקלאיים, מטעי זיתים, שטחי מרעה, מחצבות ומספר כפרים קטנים. חלק מהשטח היה רשום במרשם המקרקעין כאדמה פרטית של תושבי הסביבה וחלק אחר קרקע ללא מעמד שהוכרזה אחר כך על ידי מדינת ישראל כאדמות מדינה.
היסטוריה > תפיסת שטח אש 9

שטח אש 9 נתפס על ידי הצבא הבריטי בשנת 1944, במהלך מלחמת העולם השנייה, והוא שימש שטח אימונים של בית הספר המזרח תיכוני לאימוני חיל רגלים, בעיקר כמטווח ארטילרי. הוא היה התשיעי במניין מטווחי הצבא הבריטי בארץ ישראל ומכאן מספרו. בפועל בתקופת המנדט הבריטי לא נעשו בו אימונים רבים ובשנים אלה המשיכו תושבי הכפרים הסמוכים לעבד את אדמותיהם בתוך שטח האש באין מפריע, למעט מקרים בהם נמסרה להם הודעה מראש על אימון מתוכנן. בנוסף השבט הבדואי ערב אל-סואעד רכש אדמות במקום, עוד לפני שהוכרז שטח אש, במטרה לעבור להתיישבות קבע והקים בו מספר כפרים קטנים. במסגרת תוכנית החלוקה היה האזור אמור להיות חלק משטח המדינה הערבית, ולכן בניגוד למחנות הצבא הבריטי שבתחום המדינה היהודית העתידית, שלגביהן מוסדות היישוב החלו במשא ומתן עם ממשלת המנדט על רכישתם, מעמד "שטח אש 9" לא הוסדר עד 1950, אז נחתם הסכם עם ממשלת בריטניה, בו הועבר כל רכוש הצבא הבריטי לידי מדינת ישראל, תמורת 3 מיליון ל"י. בשנת 1953 הוקמו שני  היאחזויות נח"ל ראשונות בשולי שטח 9, עצמון-שגב בצדו הדרום מערבי ושזור בצדו הצפוני, במסגרת מבצע "יהוד הגליל". בנוסף הוקמו באזור מחצבות של "סולל בונה" ו"החברה המאוחדת למחצבות".
החל משנות ה-50 של המאה ה-20 היה שטח אש 9 לאזור האימונים המרכזי של צה"ל בצפון המדינה, והשטח נסגר על פי צו שהוציא הממשל הצבאי על ערביי ישראל. בנובמבר 1955 חתם הרמטכ"ל, משה דיין, על צו סגירת כל שטחי האימונים של צה"ל כשטח צבאי סגור. זאת על פי חוות דעת משפטית שניתנה על ידי קצין הפרקליטות הצבאית מאיר שמגר, מכוח תקנה 125 של תקנות ההגנה (שעת חירום) (1945) מתקופת המנדט.
עם אכיפת הצו יכלו תושבי הכפרים הסמוכים, סח'נין, עראבה, דיר חנא, מע'אר, ראמה, סאג'ור, נחף ודיר אל-אסד להיכנס לאזור ולעבד את קרקעותיהן רק עם "רישיון כניסה", שניתן להם בזמן שלא התקיימו אימונים, כל מי שנכסיו ללא אישור נעצר. כולל אנשי השבט הבדואי ערב אל-סואעד, שגרו במספר כפרים ברחבי שטח 9 (כמאנה, סלאמה וחוסנייה). קבלת "רישיון כניסה" נדרשה רק מהתושבים הערבים שהיו תחת ממשל צבאי (עד 1966), ולא מיהודים שביקשו להיכנס לשטחי האש של צה"ל בזמן שלא התבצעו בהם אימונים. לדוגמה לצורך כניסה למחצבת תעשיית אבן וסיד שפעלה בשטח 9. באוגוסט 1957⁩, בזמן אימונים צבאיים בשטח 9, הומטרה אש מקלעים ומרגמות על אחד מכפרי ערב א־סואעד, וכתוצאה מכך נהרגו נער ונערה ועוד ארבעה תושבים נפצעו. במשך השנים נהרגו ונפצעו עשרות בני אדם כתוצאה מפיצוץ נפלים ותחמושת בשטח.
היסטוריה > הפקעת קרקעות עבור כרמיאל

בינואר 1962 נגרעו 5,500 דונם מחלקו הצפוני של תחום שטח 9 לטובת הקמת העיר כרמיאל, במסגרת צו הפקעה. חלק משטח כלל קרקע פרטית, והחל משא ומתן על פיצויים לבעלי הקרקעות, על חלק אחר פעלו מחצבות. באוקטובר 1962 אישרה ועדת הכספים של הכנסת את תוכנית ההפקעה לאחר שהוצאו ממנה שטחי מחצבות בשטח של כ-400 דונם. צו ההפקעה התפרסם ב-25 באוקטובר 1962, קרקע שהייתה שייכת ליישובים נחף, בענה ודיר־אל־אסד בו היו שטחי מרעה, חלקות חקלאיות ומטעי זיתים. על פי צו ההפקעה רשות הפיתוח "מתכוונת לקנות מיד חזקה בקרקע האמורה מפני שהיא דרושה באופן דחוף לצורכי ציבור".
בעקבות הפקעת האדמות לטובת הקמת כרמיאל החלה תנועת מחאה של תושבי האזור, זאת מאחר שכאשר הוכרז "שטח אש 9" ב-1955 הובטח לתושבי האזור שמטרת ההכרזה אינה לנשל אותם מאדמותיהם, בנוסף ההפקעה הוגדרה "לצורכי ציבור", אך היישוב תוכנן ליהודים בלבד. תנועת המחאה כללה גם מספר פעילים יהודים, בראשות אורי דייוויס. וקבוצה של פעילי הפעולה השמית ב-18 באוקטובר 1964 נידון דייוויס למאסר על תנאי ולקנס על כניסה לשטח צבאי סגור (מאחר שהגליל היה בשליטת הממשל הצבאי על ערביי ישראל נשפט בבית דין צבאי). וב-3 בנובמבר פתח בשביתת רעב למשך שבוע. ב-18 בפברואר 1965 נשפט שוב בבית הדין הצבאי בנצרת על כניסה לאזור אסור מאחר שחזר ונכנס לדיר אל אסד. נידון לחודשיים מאסר בתוספת ששת החודשים שנגזרו עליו על תנאי קודם. דייוויס הגיש ערעור נגד פסק הדין באמצעות עורך הדין אמנון זכרוני, אך בית המשפט החליט להשאיר אותו במאסר עד תום ההליכים. החלטה זו הביאה לגל מחאה, לקמפיין ציבורי נגד ההחלטה ולהגברת המודעות הציבורית להפקעת הקרקעות. הפגנות למען שחררו נערכו מול בית הסוהר מעשיהו, שם הוחזק, והופיעו ברחבי הארץ כתובות גרפיטי בנוסח "ישוחרר אורי דייוויס". סך הכול ישב בכלא במשך כחצי שנה, במהלך מאסרו שבת רעב. באותה תקופה לצידו של דייוויס נאבקו גם האמנים ואנשי הרוח: אורי זוהר, עמוס קינן, יגאל תומרקין, דן בן אמוץ, נינה די-נור, רעייתו של סופר השואה ק. צטניק, אריה זקס, שמעון צבר, גילה אלמגור ויצחק דנציגר.
בעקבות התוכנית להקמת כרמיאל החלו לאכוף צווי הריסה נגד כל מבנה, או תוספת בנייה, שנבנו בשטח 9 לאחר שהוכרז כשטח אש, כולל על קרקע בבעלות פרטית של שבט ערב אל-סואעד. בדרך כלל על ידי פיצוץ המבנים עם חומר נפץ. בנוסף לשבט ערב אל-סואעד היה בשטח כפר של שבט ערב א-נעים, שגם אותו ביקשו לפנות.
בשנת 1966 נבנה בהר לבנים הסמוך מחנה בית הספר למפקדי כיתות - מחו"ה אלון, שהאימונים בו התבצעו בשטח 9 הסמוך אליו, אולם היחידות שהתאמנו במקום לא ניצלו את שטח 9 באינטנסיביות.
היסטוריה > אירועי יום האדמה

בינואר 1976 החליטו מינהל מקרקעי ישראל ושלטונות צה"ל להפריש שטח של מאות דונמים משטח 9 לצורך הקמתה של העיירה הבדואית סלאמה. המטרה הייתה שעם הקמתה יפונו אליה כל שבטי הבדווים שהיו פזורים ברחבי שטח 9, שבאותה עת הגיעה מספרם לכמה מאות. התוכנית כללה 300 מגרשים לבנייה עצמית, ולכל משפחה בדווית שתעקור לעיירה החדשה יוקצה מגרש של 600–800 מ"ר, במחיר מוזל. מיד אחר כך, בפברואר 1976 נאכף מחדש צו הסגירה על שטח 9, וגם הוטלו מחדש מגבלות על עיבוד השטחים החקלאיים. כך נותקו חלק ניכר מהקרקעות החקלאיות של הכפרים סכנין, עראבה ודיר חנא מן הכפרים עצמם. עקב החלטה זו, והפקעה של עוד 6,000 דונם להרחבת כרמיאל, החליטו תושבי הכפרים להכריז על ה-30 במרץ 1976, על יום מחאה ושביתה שקיבל את השם יום האדמה. במהלך אירועי אותו יום התקיימו הפגנות שמהלכן נהרגו שישה ונפצעו עשרות.
היסטוריה > צמצום ולבסוף ביטול שטח 9

במחצית השנייה של שנות ה-70 של המאה ה-20, כלקח ממלחמת יום הכיפורים, הפכו יחידות חיל הרגלים ליותר ויותר ממוכנות, מצוידות נגמ"שים לא היה אפשר להשתמש הרבה בשטח 9, שהיה קטן יחסית לתמרוני תנועה באש הנדרש מהאימון. בנוסף שטחו צומצם באופן משמעותי בתקופה זו. כ-5,000 דונם נוספים יועדו להרחבת כרמיאל וכ-6,200 דונם הועברו למושב חזון לצורכי רעייה. ושורה של יישובים חדשים הוקמו ברחבי השטח, במסגרת תוכנית המצפים: כך הוקמו היאחזות נח"ל צלמון (1976); לוטם (1978); מעלה צביה, אשבל ואשחר (1979); כמון, מכמנים, (1980), יובלים (1982), שורשים (1985), וכן השכונה הדרומית של כרמיאל בגבעת קרד. . החלק המערבי של שטח 9 הוקצה להקמת פארק תעשיות משגב ומבני המועצה האזורית החדשה משגב שזה עתה הוקמה ונועדה לשרת את המצפים בגליל. לידם, על שטח אימונים צמוד (שטח אש 117) הוקמה היאחזות נח"ל מרווה ב-1979, ולאחר מכן נבנה מתקן של רפא"ל.
בראשית שנות ה-70 של המאה ה-20 עדיין היה שטח 9 סגור פורמלית לכניסה אזרחים. בלב השטח נערכו אימוני יחידות בית הספר למפקדי כיתות. אולם אפשרויות השימוש באש חיה היו מוגבלות לאזור שבו נמצאו יעדי האימונים והמטווח החדש שנבנה באותה עת במרכז השטח. העימות עם הגורמים האזרחיים גבר. הסוכנות היהודית דרשה שצה"ל יאפשר ליישובים החדשים שהוקמו בשוליו לעבד את אדמות המדינה בתוך השטח. בשנת 1985 לאחר שצה"ל צמצם את השימוש בו, הוא החזיק רק ב-1,500 דונם בלבד. באוגוסט 1986 הוחלט על ביטול כליל של שטח אש 9 והחזרת האדמות הפרטיות בו לבעליהן.
ביטול שטח אש 9 הביא לתגובות נזעמות בקרב אנשי ימין, חבר הכנסת עוזי לנדאו אמר כי "מסירת שטח 9 לידי הערבים תהפוך אותו לגרעין של מדינה פלסטינית", וסיעת התחיה-צומת ערכה עצרת מחאה בכרמיאל נגד "החזרת אדמות לערבים". סיעת הליכוד דרשה את פיטוריו של עזר ויצמן, שהיה שר בלי תיק ממונה על טיפול בערבי ישראל שהוביל את המהלך. מצד שני השר דוד לוי תמך במהלך, וגם יצחק שמיר שבדיוק החל לשמש כראש הממשלה בממשלת הרוטציה, לא התנגד לו.
בית החרושת שולץ

בית החרושת שולץ במרכז גטו ורשה
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
בית החרושת שולץ (בגרמנית: Schulz Schop, בקרב תושבי גטו ורשה כונה השופ) היה מפעל לתעשיית עורות לצורכי ביגוד והנעלה לצבא גרמניה, שפעל בגטו ורשה בזמן מלחמת העולם השנייה. בית החרושת נודע בשל מספר גבוה של רבנים שעבדו בו כדי להנצל משילוח מהיר למחנות ההשמדה.
רקע

במהלך מלחמת העולם השנייה גדל הצורך לתעשיית מלחמה זולה ומהירה כדי לאפשר לורמאכט ללחום בשתי החזיתות עם העלאת האספקה לצבא. חלק מתעשייה זו התקיימה במחנות עבודה ובמפעלים שפעלו מתוך הגטאות וכך ניצלו הנאצים את כוח העבודה הזול לצורכי המלחמה.
בסוף 1940, עם הקמת גטו ורשה שבו נכלאו יהודי ורשה והסביבה, ולאחר שנאסרה היציאה ממנו, החלה לטפס האבטלה בגטו ונהיו נפוצים בו רעב ותת-תזונה. מקור עבודה היווה תנאי קיומי על מנת לשרוד בתנאי הגטו הקשים.
הקמת בית החרושת

בקיץ 1941 הופיעו בגטו פריץ אמיל שולץ, תעשיין גרמני מדאנציג, וולטר טבנס, סוחר ופושע מלחמה נאצי. מתחילה פעלו כמתווכים בין הפיקוד העליון של הוורמאכט לבין הסדנאות היהודיות שבגטו, שאל אלו האחרונים היו מגישים הזמנות. לאחר מספר שבועות, בספטמבר 1941, הם הקימו בעצמם מפעלים בתוך הגטו בהם הועסקו ידיים יהודיות מתושבי הגטו, תוך שימוש בעבודות כפייה. שולץ הקים מפעלי טקסטיל והנעלה בתוך הגטו, ובהם חטיבות שונות; במרכז הגטו, ברחוב נוֹבוֹליפּיה (בפולנית: Nowolipie)‏ 44 שכנה חטיבה בשם "שטיקריי אבטיילונג" (Stickerei Abteilung) לייצור נעליים, מוצרי עור, סוודרים וגרביים עבור הוורמאכט, ובאביב 1942 נמנו בה כ-3,000 עובדים. חטיבה זו הייתה מתחילה סדנת עבודה בבעלותו של אברהם הנדל, יהודי שהצליח להשיג אזרחות פולנית בדויה בשם יוזף טולצ'ק, ובהמשך התקיים תחת מרותו של שולץ. חטיבות אחרות עסקו בפרווה וצמר. מקור עבודה כמו זה במפעליו של שולץ היה מושא קנאה לאלו שזכו בו, משום שזה הבטיח לעובדי המפעל מחיה קיומית ומחסה מפני גירוש באקציות. רבים נדרשו להפעיל קשרים ולשחד את הגורמים הרלוונטיים על מנת להתקבל לעבודה במפעלים אלו.
הקמת בית החרושת > סדנת הרבנים

אברהם הנדל, מנהל המפעל, היה יהודי אדוק ממשפחה חסידית שהגיעה מהעיירה סוקולוב. הוא היה מקושר מאוד לרבנים רבים ובעיקר לאדמו"רי גור. הנאצים ראו ברבנים כמנהיגי הציבור היהודי בגטו ולכן רדפו אותם באופן מיוחד וניסו להשפילם ולהכותם ככל שניתן.
הנדל הבין שהתלות של הנאצים במפעלו תאפשר לעובדיו תנאים טובים יחסית ומניעת האפשרות להיהרג ברחבי הגטו או להשלח למחנות. על אף שעובדיו לא היו אמורים לעלות על גיל 50, הנדל עשה השתדלות רבה לתת אישורי עבודה מיוחדים ל"מומחים" הזקנים שלו, הלא הם רבני הגטו. מעבר לביטחון הפיזי אותו קיבלו הרבנים, הנדל אפשר להם לעסוק בלימוד תורה ובתפילה על חשבון זמן העבודה, תוך שהוא מחפה ומסתיר זאת מעיני הנאצים. פעמים רבות אף הגן הנדל בגופו על רבנים מסוימים שנתפסו על ידי הנאצים והודות למעמדו הוא לא נפגע. מכיוון שהנאצים חיפשו את רבני הגטו באופן תמידי, היה צורך להנפיק להם זהות בדויה וכן לגלח את זקנם ופאות ראשיהם. עקב כך חלק מן הרבנים העדיפו לא לעבוד במפעל, על אף סכנת המוות, כדי לא להוריד את זקנם.
על האווירה המיוחדת במפעל כתב הלל זיידמן ביומנו:
"הנני בבית המלאכה של שולץ. אני בא בשעה שהקהל דופק במסמרים ואומר הושענות... הנה יושב ליד סדנת תיקון נעלים (העבודה אינה אלא הוצאת המסמרים בצבת) הרב מקוזליגוב, יהודה אריה פרומר, ראש הישיבה לשעבר של ישיבת חכמי לובלין. הוא יושב כאן ורוחו מתנשאת לעולמות אחרים. הוא אינו פוסק מללמוד בע"פ. שפתיו נעות כל הזמן. מזמן לזמן פונה במילה לאדמו"ר מפיאסצ'נה ר' קלונימוס שפירא, מחבר "חובת התלמידים" היושב ממולו. מתפתחת שיחה חרישית בדברי תורה. מרחפים מאמרי חז"ל ודברי פוסקים. ועוד מעט מופיעים על סדנת הסנדלרים, יותר נכון במוחות ובפיות של הגאונים – הרמב"ם והראב"ד, בעל הטורים ורמ"א, ראשונים ואחרונים. בחלל בית המלאכה עוברים בסך גאונים וגדולים - מה לי אנשי ס.ס.? מי לי משגיחים גרמניים? מה אכפת רעב ומצוק ונגישות ואימת מוות? הרי מרחפים בעולמות העליונים, הרי יושבים לא בבית המלאכה ברחוב נובוליפיה 46, אלא – בלשכת הגזית, בסנהדרין. כך יורדים בני אדם במצוקה וכך הם מתרוממים לגובה רוחני לדרגה עליונה.
למעשה רק דחתה העבודה במפעל את מותם של הרבנים ולא הצליחה למנוע זאת. כל הרבנים נהרגו בתוך הגטו או נשלחו למחנות השמדה עם סגירת הגטו לאחר המרד. בשל האזרחות הבדויה של הנדל הוא הצליח להימלט מהגטו במהלך המרד ולעבור לצד הארי בחזות פולנית. בהמשך המלחמה הוא נשלח למחנה העבודה דכאו ועבד בו עד לסוף המלחמה במסווה של כומר נוצרי.
הקמת בית החרושת > רבנים שעבדו במפעל

הרב אלכסנדר זושא פרידמן – מזכיר אגודת ישראל בפולין ומחבר הספר "מעינה של תורה". שימש כראש המועצה הדתית של היודנראט בגטו ורשה. נשלח למחנה באזור לובלין ונספה שם ב-3 בנובמבר 1943 (ה' בחשוון תש"ד).
הרב אריה צבי פרומר – הרבי מקוז'יגלוב, ראש ישיבת חכמי לובלין. נשלח למאידנק ונספה בתאי הגזים ב-2 במאי 1943 (כ"ז בניסן תש"ג).
הרב בנימין פלטיאל מורגנשטרן – האדמו"ר מסוקולוב. נשלח לאושוויץ עם אחרוני הגטו ונספה זמן קצר לפני שחרור המחנה.
הרב דוד בורנשטיין – האדמו"ר השלישי מסוכטשוב. נפטר בגטו ב-17 בנובמבר 1942 (ח' בכסלו תש"ג) ונקבר בבית הקברות היהודי בוורשה. עקב הקבורה החפוזה בתנאי הגטו הקשים, מצבתו ומקום קבורתו לא נמצאו עד היום.
הרב דוד הלברשטאם – האדמו"ר מסוסונוביץ ואב"ד העיירה.
הרב יצחק מנחם מנדל דנציגר – האדמו"ר הרביעי מאלכסנדר. נרדף אישית על ידי הנאצים בגטו לודז' והוברח בזהות בדויה לגטו ורשה. בספטמבר 1942 (אלול תש"ב) נתגלתה זהותו האמיתית והוא הועלה על רכבת לטרבלינקה, על אף ניסיונות ההצלה של הנדל.
הרב מנחם זמבה – מגדולי מנהיגי יהדות פולין ערב השואה, מרבני גטו ורשה ומתומכי המרד. ב-23 באפריל 1943 (י"ח בניסן תש"ג), במהלך דיכוי מרד גטו ורשה, הוא נורה ונקבר באופן זמני בחצר ביתו. בשנת 1958 נמצא קברו ועצמותיו הועלו לארץ ישראל ונטמנו בהר המנוחות בירושלים.
הרב משה בצלאל אלתר – אחיו של האדמו"ר מגור בעל האמרי אמת. נתמנה כסמכות העליונה בקרב החסידים לאחר שאחיו יצא מפולין. באוגוסט 1942 (אב תש"ב) נשלח לטרבלינקה, שם נספה.
הרב נתן נחום רבינוביץ' – האדמו"ר מקרימולוב. כונה "זקן האדמו"רים" עקב כהונתו כאדמו"ר כיובל שנים. ב-4 במאי 1943 (כ"ט בניסן תש"ג) נשלח לטרבלינקה, שם נספה.
הרב קלונימוס קלמיש שפירא – האדמו"ר מפיאסצ'נה, מחבר הספרים "חובת התלמידים" ו"אש קודש". נשלח יחד עם המפעל ועובדיו אל המחנה טרווניקי, ליד לובלין ונרצח ב-2 בנובמבר 1943 (ד' בחשוון תש"ד), יחד עם שאר יהודי המחנה, במסגרת מבצע "חג הקציר" (Erntefest) שערך האס אס.
הרב שלמה חנוך הכהן רבינוביץ' – האדמו"ר הרביעי מראדומסק. הוברח לגטו ורשה לאחר התנכלות והתעללות אישית בו על ידי הנאצים והוא חי בדירת מסתור. ב-1 באוגוסט 1942 (י"ח באב תש"ב) התגלה מסתורו והוא נורה בביתו עם כל משפחתו. נקבר באוהלו של האדמו"ר מנובומינסק בבית הקברות היהודי בוורשה.
סגירת בית החרושת

באוקטובר 1942 הורה מפקד האס אס היינריך הימלר על העברת כל המפעלים בבעלות פרטית לייצור נשק וסחורות, יחד עם עובדי הכפייה היהודים שלהם, מן הגטאות אל מחנות העבודה. במסגרת זו ותחת חוזה שנחתם בפברואר 1943 בין אודילו גלובוצניק, קצין בכיר באס אס, ובין פריץ אמיל שולץ, הועבר בית החרושת למחנה הריכוז טרווניקי, שם נפתחו מפעלים לייצור מזרנים, פרוות ומגפיים. בעקבות מפעלו של שולץ ומפעל נוסף למברשות שהועבר אף הוא לטרווניקי צמח מספר העובדים במחנה ל-4000. 1,500 עובדים נוספים הועברו מגטו ורשה אל טרווניקי. מיעוטם שוכנעו להתנדב ורובם הובאו בכפייה. מפקד המחנה, קארל סטריבל, היה בעל אחריות על חלוקת העבודה, גביית כסף עבור עובדי הכפייה (חמישה זלוטי ביום עבור גברים, וארבעה זלוטי עבור נשים) ועל הביטחון. מחנה טרוונינקי חוסל בראשית נובמבר 1943, כחלק ממבצע חג הקציר.
לקריאה נוספת

לוין איתמר, הקרב האחרון: מרד גטו ורשה: הסיפור האמיתי, תל אביב: ידיעות אחרונות, 2009.
לנסקי מרדכי, חיי היהודים בגטו ורשה: זכרונותיו של רופא, הוצאת ספרית השואה, 1961.
עובדים יהודיים במפעל טקסטיל בגטו ורשה
הספיידרמן הידידותי מהשכונה

| --- | --- |

 מבוסס על:  דמותו של ספיידרמן מאת סטן לי וסטיב דיטקו
 סוגה:  גיבורי-על פעולה קומדיה דרמת נעורים
 יוצרים:  ג'ף טראמל
 כותבים:  ג'ף טראמל צ'ארלי ניונר
 מדבבים:  צ'ארלי קוקס פול פ. תומקינס
 ארץ מקור:  ארצות הברית ארצות הברית
 שפות:  אנגלית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  10
 הפקה
 מפיקים בפועל:  ג'ף טראמל ויקטוריה אלונסו לואי ד'אספוזיטו קווין פייגי בראד וינדרבאום
 חברת הפקה:  אולפני מארוול
 הפצה:  Disney Platform Distribution
 שידור
 רשת שידור:  דיסני+
 תקופת שידור מקורית:  29 בינואר 2025 – הווה
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
הספיידרמן הידידותי מהשכונה (באנגלית: Your Friendly Neighborhood Spider-Man) היא סדרת הנפשה אמריקאית, שמבוססת על דמותו של ספיידרמן מבית מארוול קומיקס. הסדרה מופקת על ידי אולפני מארוול, והיא חוקרת את סיפור המקור של פיטר פארקר ואת ימיו הראשונים תחת זהותו של ספיידרמן. היא נוצרה ונכתבה על ידי ג'ף טראמל עבור שירות הזרמת המדיה "דיסני+". הסדרה אינה מדובבת לעברית.
הסדרה עלתה לשירות הסטרימינג "דיסני+" ב-29 בינואר 2025. הסדרה חודשה לעונה שנייה שצפויה לצאת ב-2026 והעונה השלישית נמצאת בפיתוח.
תקציר העלילה

הסדרה חוקרת את סיפור המקור של פיטר פארקר ואת ימיו הראשונים תחת זהותו של ספיידרמן, ביקום חלופי בו נורמן אוסבורן משמש כמנטור לפארקר במקום טוני סטארק.
צוות המדבבים והדמויות

הדסון תיימס - פיטר פארקר / ספיידרמן, נער מתבגר בעל יכולות דמויי עכביש, אותם קיבל לאחר שנעקץ על ידי עכביש מהונדס גנטית.
צ'ארלי קוקס – מאט מרדוק / דרדוויל, עורך דין עיוור מהלס קיצ'ן, המנהל חיים כפולים בדמותו של "דרדוויל", פורע חוק רעול פנים.
פול פ. תומפקינס – בנטלי ויטמן
קולמן דומינגו - נורמן אוסבורן / הגובלין הירוק
שידור

| עונה | עונה | פרקים | פרקים | שודרה לראשונה> הפרק הראשון | שודרה לראשונה> הפרק האחרון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 10 | 10 | 29 בינואר 2025 | 19 בפברואר 2025 |
פרקים > עונה 1

| מספר הפרק (בסדרה) | מספר הפרק (בעונה) | שם הפרק באנגלית | שם הפרק בעברית | תאריך שידור מקורי |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 1 | Amazing Fantasy | פנטזיה מדהימה | 29 בינואר 2025 |
| 2 | 2 | The Parker Luck | המזל של פרקר | 29 בינואר 2025 |
| 3 | 3 | Secret Identity Crisis | משבר זהות סודית | 5 בפברואר 2025 |
| 4 | 4 | Hitting the Big Time | לשחק אותה בענק | 5 בפברואר 2025 |
| 5 | 5 | !The Unicorn Unleashed | החד קרן משוחרר לחופשי! | 5 בפברואר 2025 |
| 6 | 6 | Duel with the Devil | דו-קרב עם השטן | 12 בפברואר 2025 |
| 7 | 7 | Scorpion Rising | עליית העקרבים | 12 בפברואר 2025 |
| 8 | 8 | Tangled Web | רשת סבוכה | 12 בפברואר 2025 |
| 9 | 9 | Hero or Menace | גיבור או איום? | 19 בפברואר 2025 |
| 10 | 10 | ...If This Be My Destiny | אם זה הגורל שלי… | 19 בפברואר 2025 |
הפקה > פיתוח

ביוני 2021, נמסר כי אולפני מארוול שוקדים על פיתוחן של כשלוש סדרות הנפשה נוספות, בנוסף לסדרה "מה אם...?", שנכון לאוגוסט 2021, דווח על היותן בשלבי פיתוח שונים וכי הסבירות לעלייתן לשידור תהיה במהלך עונת השידורים של 2023–24. בנובמבר 2021, נמסר לראשונה על פיתוחה של הסדרה; עוד נמסר כי על כתיבתה והפקתה בפועל יהיה אמון ג'ף טראמל. בנוסף, על בימוי אחד מהפרקים יופקד סטו ליווינגסטון, ועל הפקתה בפועל מטעם אולפני מארוול יופקד המפיק בראד וינדרבאום. ביולי 2022 נמסר על פיתוחה של עונה שנייה לסדרה, שתזכה לכותרת המשנה "ספיידרמן: שנה שנייה".
הפקה > כתיבה

הסדרה מגוללת את סיפור המקור של פיטר פארקר / ספיידרמן, בצורה שמעולם לא נחקרה בפירוט במהלך סרטי היקום הקולנועי של מארוול; נשיא אולפני מארוול, קווין פייגי, הצהיר בשנת 2015 על החלטת האולפנים שלא לספר מחדש את סיפור המקור של הדמות בסרט "קפטן אמריקה: מלחמת האזרחים", שם הופיע לראשונה במסגרת היקום הקולנועי. מכיוון שסיפור המקור של הדמות כבר הוצג פעמיים בסרטיהם של סם ריימי ומארק וב, אולפני מארוול החליטה לנקוט בגישה לפיה סיפור המקור הבסיסי כבר ידוע לקהל הצופים, ולהמשיך משם. ביולי 2022, הצהיר טראמל כי הסדרה תחקור את זהותו של פארקר לפני נטילת זהותו של ספיידרמן וכיצד החלה הקריירה שלו בתור גיבור-העל השכונתי. מפרטים שנחשפו במהלך הפאנל בכנס הקומיק-קון 2022, נחשף כי הסדרה מתקיימת ביקום חלופי המקביל לארץ-616, חשיפה אותה אישש וינדרבאום, בנימוק כי באולפנים החליטו להשתמש ברעיון ריבוי-היקומים שהוצג במהלך השלב הרביעי: הסיפור מתחיל בדומה לעלילת "מלחמת האזרחים", אך מתפצל בנקודה בה נורמן אוסבורן הופך למנטור של פארקר במקום טוני סטארק, מה שמוביל למפגשיו של פארקר דמויות בלתי-צפויות נוספות.
הפקה > דיבוב

ביולי 2022, נחשף כי בסדרה תופיע דמותו של מאט מרדוק / דרדוויל, אותו ישוב לדבב צ'ארלי קוקס לאחר שגילם את הדמות בפרויקטים נוספים של היקום הקולנועי, בעוד שאת דמותו של בנטלי ויטמן ידבב פול פ. תומפקינס. בין הדמויות הנוספות שיופיעו בסדרה נכללים נורמן אוסבורן, הארי אוסבורן, דוקטור סטריינג', ניקו מינורו, לוני לינקולן, אמדאוס צ'ו, פרל פנגן, דודתו של פארקר, מיי, ז'אן פוקו, דוקטור אוקטופוס, זיקית, העקרב, ריינו, וטרנטולה.
הפקה > הנפשה

עם ההודעה על פיתוח הסדרה, נמסר כי הסדרה תונפש בסגנון החולק כבוד לחוברות קומיקס המקוריות של "ספיידרמן המופלא" מאת סטן לי וסטיב דיטקו. בין חליפות ספיידרמן המופיעות בסדרה יופיעו החליפה הביתית שלו, החליפה הקלאסית משנות ה-60, וחליפת "אוסקורפ" בצבעי לבן וכחול.
שיווק

מבט ראשון מתוך עלילת הסדרה ועל הפקתה נחשף במהלך פאנל ההנפשה הייעודי של אולפני מארוול, שהתקיים במהלך כנס הקומיק-קון 2022.
הפצה

הסדרה עלתה לשירות הזרמת המדיה "דיסני+" בינואר 2025.
הערות שוליים

↑  Neuner, Charlie [@charzooka] (November 12, 2021). "Actual dream to say I'm the writer for this show alongside my best bud and super-talented EP @MrJeffTrammell This is also the first noteworthy thing I've had to say since 2018 when I RTed a pic about the Sonic movie design (before they redesigned it)" (Tweet). Archived from the original on November 12, 2021. Retrieved August 4, 2022 – via Twitter.
1 2 3  Hipes, Patrick (November 12, 2021). "Disney+ Day: All The Streamer's Film & TV News From Premiere Dates To Series Orders". Deadline Hollywood. Archived from the original on November 12, 2021. Retrieved August 4, 2022.
1 2  Davis, Brandon (July 28, 2022). "How Spider Man: Freshman Year Fits Into MCU Revealed (Exclusive)". ComicBook.com. Archived from the original on July 28, 2022. Retrieved August 4, 2022.
1 2 3  Couch, Aaron (November 12, 2021). "Disney+ Orders '90s 'X-Men' Revival, 'Marvel Zombies' and 'Spider-Man: Freshman Year'". The Hollywood Reporter. Archived from the original on November 12, 2021. Retrieved August 4, 2022.
1 2 3 4 5  Kerr-Jung, Sorrel (July 8, 2022). "Marvel Reveals When and Where X-Men '97's First Look Will Debut". Comic Book Resources. Archived from the original on July 8, 2022. Retrieved August 4, 2022.
↑  Corvin, Ann-Marie (June 14, 2021). "Marvel's Victoria Alonso on Exploring Diversity and Inclusion through 'What If' and the Hunt for Global Animation Partnerships". Variety. Archived from the original on June 14, 2021. Retrieved August 4, 2022.
↑  D'Alessandro, Anthony (August 4, 2021). "Walt Disney Animation Amps Up Production With New Vancouver Studio; First Project Is 'Moana' Musical Series". Deadline Hollywood. Archived from the original on August 5, 2021. Retrieved August 4, 2022.
↑  Vary, Adam B. (August 11, 2021). "Marvel Studios Planning 'Multiple' New Animated Series Following Debut of 'What If…?'". Variety. Archived from the original on August 12, 2021. Retrieved August 4, 2022.
↑  "About". StuartLivingston.com. Retrieved August 4, 2022.
↑  "Moon Knight Production Brief" (PDF). Disney Media and Entertainment Distribution. March 16, 2022. Archived (PDF) from the original on March 27, 2022. Retrieved August 4, 2022.
1 2 3  Moreau, Jordan (July 22, 2022). "'Marvel Zombies,' 'Spider-Man: Freshman Year,' 'What If?' Season 2 Get First Looks". Variety. Archived from the original on July 22, 2022. Retrieved August 4, 2022.
1 2  Bibbiani, William (April 11, 2015). "Exclusive: Marvel's Spider-Man Reboot is NOT an Origin Story". Mandatory. Archived from the original on June 10, 2018. Retrieved August 4, 2022.
↑  Codega, Linda (July 22, 2022). "Spider-Man Freshman Year Showcases Stylish Nostalgia". Gizmodo. Archived from the original on July 23, 2022. Retrieved August 4, 2022.
↑  Chapman, Tom (July 23, 2022). "Spider-Man: Freshman Year Who's Who - Daredevil, Doctor Strange and More | Comic-Con 2022". IGN. Archived from the original on July 26, 2022. Retrieved August 4, 2022.
↑  Scott, Ryan (July 22, 2022). "Marvel's Spider-Man: Freshman Year: 5 Things We Learned From The Comic-Con Panel". /Film. Archived from the original on July 23, 2022. Retrieved August 4, 2022.
הון עצמי

הון עצמי הוא מושג חשבונאי ומשפטי המייצג את ההפרש בין סכום ערך הנכסים של ישות מסוימת (אדם משפטי, כגון בן אדם או תאגיד) לבין סכום ערך ההתחייבויות של אותה ישות כלפי אנשים אחרים.
ההון העצמי הוא אחד משלושת המרכיבים העיקריים של המאזן החשבונאי, לצד הנכסים וההתחייבויות. כמו כל מרכיבי המאזן, ההון העצמי נמדד, או "מצולם", כפי שהוא בנקודת זמן מסוימת (לעתים קרובות, יום 31 בדצמבר של השנה עבורה נערך המאזן). כאמור, ההון העצמי הוא תוצאה מתמטית של שני המרכיבים האחרים - של הפחתת סכום ההתחייבויות מסכום הנכסים. בדוגמה כמותית פשוטה, אם לישות יש נכס אחד בלבד (למשל, חשבון בנק) שערכו 10,000 שקל, והתחייבות אחת בלבד (למשל, הלוואה שנטלה הישות) שערכה 8,000 שקל, ההון העצמי של הישות הוא 2,000 שקל. על הישות חל חיוב משפטי להחזיר למלווה את הסכום של 8,000 שקל, בתאריך ובאופן שקבועים בחוזה ההלוואה ובדין בכלל. לעומת זאת, אין אף אדם בעולם שחל על הישות חיוב משפטי "להחזיר" לו את סכום ההון העצמי (כאן, 2,000 שקל). לכן, ההון העצמי מכונה גם "שווי נקי" (net value או net worth), "שווי נכסי נקי" (net asset value), "נכסים נטו" (net assets), וכינויים דומים.