stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרב סמח'
ההכנות לקרב

בצהרי 24 בספטמבר הגיעה בריגדת הפרשים הקלים הרביעית האוסטרלית (מדיוויזיית הרגלים הרכובים האוסטרלית) עם מחצית מכוחה לביסאן (בית שאן), שם קיבל מפקדה, בריגדיר גנרל ויליאם גרנט, את הפקודה לכיבוש סמח'. החטיבה עזבה את ביסאן והגיעה בשעה 21:00 לגשר אל-מג'מע (באזור גשר הישנה). הפקודה שקיבל גרנט הותירה בידיו את ההחלטה האם להמתין ליתרת כוחות החטיבה או להתחיל בהתקפה באופן מיידי. לרשותו עמדו הרגימנט ה-11 וחלק מהרגימנט ה-12, פלוגת מכונות ירייה ומפקדת החטיבה. גרנט החליט לתקוף מיד את מה שנראה היה כהגנה חלשה באזור הכפר, תוך שהוא מצפה לקבל לידיו רגימנט פרשים נוסף מחטיבה אחרת תוך כדי התנועה צפונה (רגימנט הפרשים הקלים ה-15, אשר הגיע בסופו של דבר לסמח' כחצי שעה לאחר סיום הקרב). לו היה מחליט גרנט להמתין לכוחותיו היה נכפה עליהם קרב לאור יום שהיה, ככל הנראה, גורם לאבידות רבות יותר.
מן הצד שני, מפקד הכוחות העות'מאנים בארץ ישראל, אוטו לימן פון זאנדרס, ייחס חשיבות רמה למקום ורצה לבסס בסמח' קו הגנה שמטרתו לעכב את הבריטים ככל שניתן כדי לארגן את הגנה באזור דמשק. פון זאנדרס הורה לכוחות העות'מאנים שהוצבו בכפר "להילחם עד החייל האחרון".
מהלך הקרב

בשעה 02:30 ב-25 בספטמבר חצו כוחות בריגדת הפרשים הרביעית את גשר אל-מג'מע ונעו לאורך מסילת הרכבת, במטרה להגיע לסמח' לפני עלות השחר. בסביבות השעה 04:30 התגלה הכוח ואש נפתחה עליהם מכיוון סמח'. משנתגלו, החלו שתי פלוגות מתוך רגימנט הפרשים ה-11 בדהרה קדימה אל הכפר מכיוון דרום מזרח, תחת אש חיפוי מפלוגת מכונות היריה. במקביל נעה פלוגה מהרגימנט ה-12 ונכנסה לכפר ממערב. פלוגה נוספת מהרגימנט ה-11 כבשה את הגבעה הנמצאת ממזרח לכפר (ככל הנראה הגבעה עליה יושב תל קציר) כדי לשלוט על מסילת הרכבת לדרעא.
הייתה זו הסתערות הפרשים היחידה במלחמת העולם הראשונה אשר התרחשה בחשכה.
משהגיעו הפרשים מהרגימנט ה-11 לכפר ירדו מסוסיהם ונעו ברגל לכיוון מבני תחנת הרכבת. המבנה המרכזי בן שתי הקומות בתחנה היה בנוי מאבן (לעומת בתי הבוץ במרבית הכפר) וסיפק מחסה טוב לכוחות המגינים. מחלונות המבנה נורתה אש אוטומטית על האוסטרלים ונזרקו רימוני יד. דווח על מספר דגלים לבנים שהונפו מכיוון הכוחות העות'מאנים אולם כשהתקרבו הפרשים האוסטרלים נפתחה עליהם אש. מרבית ההרוגים האוסטרלים בקרב נפגעו מאש זו. לבסוף הצליחו התוקפים להיכנס למבנה התחנה ואז החל קרב פנים אל-פנים קשה ואכזרי שכלל שימוש בחרבות וכידונים. קרבות נוספים התנהלו עם המגינים שהיו פרוסים בין הקטרים וקרונות הרכבת בתחנה.
לקראת השעה 06:30 בבוקר, לאחר יותר משעה של קרב פנים אל-פנים אינטנסיבי בתחנת הרכבת, הצליחו הכוחות האוסטרלים להשתלט על האזור. 98 חיילים עות'מאנים וגרמנים נהרגו בקרב, 33 נפצעו ו-331 נלקחו בשבי. כמו כן נתפסו בתחנה תותח 77 מ"מ, מספר מכונות ירייה, שני קטרים, כ-20 קרונות, ומצבור כלי נשק ותחמושת. 17 חיילים מהכוחות האוסטרלים נהרגו (מרביתם מהרגימנט ה-11), 60 נפצעו ואחד נעדר. 77 סוסים נהרגו בקרב.
לאחר הקרב

עם סיום הקרב המשיכה פלוגה אחת מהרגימנט ה-12 צפונה לכיוון טבריה, שם השתתפה עוד באותו היום בכיבוש העיר יחד עם כוחות מחטיבת הפרשים הקלים השלישית אשר הגיעו לעיר ממערב. הקרבות בסמח' ובטבריה היו הקרבות האחרונים במסגרת מערכת מגידו, במהלכה נכבש חלקה הצפוני של ארץ ישראל על ידי הבריטים.
בבוקר 27 בספטמבר נעה חטיבת הפרשים הקלים הרביעית לטבריה, שם קיבלה מנות אוכל ליומיים והחלה בתנועה צפונה לכיוון דמשק. החטיבה השתתפה באותו היום בקרב גשר בנות יעקב, ומשם המשיכה צפון-מזרחה, דרך הגולן וקוניטרה. ב-1 באוקטובר השתתפה החטיבה בכיבוש דמשק, אשר סימל את סיום המערכה על סיני וארץ ישראל.
הנצחה

ב-2019 נחנכה במתחם תחנת הרכבת אנדרטה לזכר הקרב הכוללת לוחות זיכרון עם תיאור הקרב ושמות החללים האוסטרלים וכן פסל של לוחם אוסטרלי-אבוריג'יני כורע לצד סוסו.
לקריאה נוספת

א.פ. ויוול, מסעי המלחמה בארץ ישראל, עמ' 195–196, ירושלים: הוצאת ספרים אריאל, 2007
דניאל יונה (פוליטיקאי)

אין תמונה חופשית
דניאל יונה (באנגלית: Daniel Yona; נולד ב-3 במאי 1941) הוא פוליטיקאי טנזני שכיהן כחבר בפרלמנט הטנזי וכשר האנרגיה והמחצבים מטעם מפלגת CCM (אנ').
ביוגרפיה

נולד ב-3 במאי 1941 ולמד באוניברסיטת סטרת'קלייד שבגלאזגו. בשנת 2002 מונה לשר הארגיה והמחצבים של טנזניה מטעם מפלגת CCM (אנ').
ב-2008 נחקר על ידי הלשכה למניעת ומלחמה בשחיתות וב-2009 הואשם יחד עם שר האוצר באסיל מרבה (אנ') בניצול לרעה של תפקידם וגרימת הפסדים למדינה לאחר שהעניקו חוזים שרירותיים לחברה הבריטית Alex Stewart Assayers, הפוטרים את פעילות החברה במדינה ממס.
בשנת 2015 נידונו השניים לשלוש שנות מאסר אך לאחר שריצו שבעה חודשים בכלא, יתרת עונשם של מרמבה ויונה הומתק בעבודות שירות בבית החולים Sinza Palestine.
הערות שוליים

↑  Basil MrambaRole Tanzanian PoliticianNationality TanzanianPolitical party CCMParty Chama Cha MapinduziBorn 3 May 1941Tanganyika TerritoryAlma mater IFMUniversity of StrathclydeEducation University of Strathclyde, Daniel Yona - Alchetron, The Free Social Encyclopedia, Alchetron.com, ‏2017-12-25 (באנגלית אמריקאית)
1 2  Daniel Ndhira Yona, United Republic of Tanzania: Profile and Biography, Bloomberg.com (באנגלית)
↑  MEMBER OF PARLIAMENT CV - Daniel Yona
↑  Chama Cha Watanzania Oslo-CCW Oslo, Tanzanian Association Oslo (באנגלית)
↑  Yona heaps blame on BoT, The Citizen, ‏4 באוגוסט 2014
↑  "Tanzania jails ex-ministers Mramba and Yona over graft". BBC News (באנגלית בריטית). 2015-07-07. נבדק ב-2023-01-29.
↑  Reuters Staff, Tanzania jails former finance, mining ministers over gold deal, Reuters, ‏1 ביוני 2015
↑  Mramba, Yona now complete remaining part of jail term, The Citizen, ‏באוקטובר 2016
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "דניאל יונה (פוליטיקאי)".
מוחמד אחמד סאדק

פריק אַוַול מוחמד אחמד סאדק (בערבית: محمد أحمد صادق, תעתיק מדויק: מחמד אחמד צאדק; 14 באוקטובר 1917 – 25 במרץ 1991) היה איש צבא ומדינאי מצרי שכיהן כראש המטה הכללי של צבא מצרים במלחמת ההתשה (1969–1971) ושר המלחמה תחת נשיא מצרים אנואר סאדאת (1971–1972).
קורות חייו

מוחמד אחמד סאדק נולד בשנת 1917 בכפר אל-קטאוויה (ער'), מחוז א-שרקיה, בנו של בכיר המשמר המלכותי של המלכים פואד הראשון ופארוק. סאדק למד באקדמיה הצבאית של מצרים. לאחר השלמת לימודיו במצרים בשנת 1938 עבר ללמוד באקדמיה הצבאית על שם מיכאיל פרונזה במוסקבה, ברית המועצות. הוא שירת בחיל הרגלים המצרי והיה חלק מחיל המשלוח המצרי במלחמת העצמאות. במהלך מלחמת סיני שירת במסגרת הדיוויזיה השנייה כמפקד רגימנט רגלים. בין השנים 1962–1964 היה נספח צבאי של מצרים בבון, בירת גרמניה המערבית. בשובו למצרים שירת בתפקידי מנהל באקדמיה הצבאית עד 1967.
לאחר המפלה המצרית במלחמת ששת הימים ביצע שליט מצרים, גמאל עבד אל נאצר, טיהור בדרג הצבאי הבכיר, ואחמד סאדק מונה למפקד המודיעין הצבאי. לאחר מבצע רביב הדיח נאצר את הגנרל אחמד איסמאעיל עלי ובמקומו מינה את סאדק לראש המטה הכללי. סאדק פיקד על צבא מצרים במהלך מלחמת ההתשה, תחת שר המלחמה מוחמד פאוזי. ב-1970 קודם לדרגת פריק, שהיא מקבילה לרב-אלוף בדרגות צה"ל או ללוטננט גנרל בדרגות הכוחות המזוינים של ארצות הברית.
במאי 1971, במסגרת מהלכי ביסוס שלטונו, הנשיא אנואר סאדאת ביצע טיהור פוליטי בתמיכת הצבא (מהלך שכונה "מהפכת התיקונים"), הדיח את מוחמד פאוזי ומינה במקומו את אחמד סאדק לשר המלחמה, ואת סעד א-שאזלי לראש המטה הכללי. סאדק נהנה מאהדת קציני הצבא, שתרמה למעמדו בקהיר. בהמשך הוא הועלה לדרגת פריק אַוַול. סאדק התנגד לחדירה הסובייטית במצרים, והרבה במחלוקות מול הנשיא סאדאת. בתכנון מלחמה חדשה נגד ישראל, סאדק רצה להציב מטרות מלחמה גדולות מעבר לרצונותיו של הנשיא סאדאת, ותוכנית מבצע בדר נגדה את גישתו הצבאית. במהלך כהונתו בתפקיד, פיתח סאדק פיתח את תוכנית "גרניט" למבצע צליחה גדול של התעלה ולמלחמה כוללת בישראל שמטרתה הייתה ריסוק עיקר הכוחות הישראליים בסיני.
כתוצאה מחילוקי הדעות בין שר המלחמה לנשיא באשר ליחסי מצרים–ברית המועצות ובאשר לתוכניות המלחמה נגד ישראל, הודח סאדק באוקטובר 1972 והושם במעצר בית. הוא הוחלף בתפקיד שר המלחמה על ידי אחמד איסמאעיל עלי. במהלך מלחמת יום הכיפורים ביקש מסאדאת לקבל תפקיד צבאי, אך לא הותר לו לשוב למדים. חששותיו של סאדק מצליחה ישראלית גדולה לגדה המערבית של התעלה התממשו בדמות מבצע אבירי לב.
ב-1975, בריאיון שהעניק לעורך העיתון 'פראבדה' הסובייטי, יבגני פרימקוב האשים את סאדאת בהכנסת שיקולים פוליטיים לתוך ניהול הצבא והפעלתו במלחמת יום הכיפורים. בנובמבר 1984 פרסם מאמר בו טען שמאזן הכוחות בשנת 1972 נטה לטובת ישראל ומצרים הייתה נתונה לחסדיה של ברית המועצות, שהתנגדה למלחמה חדשה במזרח התיכון. במצב זה, טען סאדק, גישתו של סאדאת לצאת ל"מלחמה מוגבלת" הייתה יכולה להביא רק אסון על מצרים.
מוחמד אחמד סאדק נפטר ב-1991 בקהיר, בגיל 73.
לקריאה נוספת

יואב גלבר, התשה – המלחמה שנשכחה, הוצאת דביר, 2017
יואב גלבר, רהב – דרכה של ישראל אל מלחמת יום הכיפורים, הוצאת כנרת זמורה-דביר, 2021
סטניסלב שפטיצקי

| --- | --- |
סטניסלב שפטיצקי במדי הלגיונים הפולנים בצבא האוסטרו-הונגרי
סטניסלב שפטיצקי במדי הלגיונים הפולנים בצבא האוסטרו-הונגרי
 לידה:  3 בנובמבר 1867 פריביצ'י, ממלכת גליציה ולודומריה, האימפריה האוסטרו-הונגרית האימפריה האוסטרו-הונגרית
 פטירה:  9 באוקטובר 1950  (בגיל 82) קורצ'ינה, פולין פולין
 מדינה:  האימפריה האוסטרו-הונגרית, הרפובליקה הפולנית השנייה 
 השכלה:  Imperial and Royal Technical Military Academy 
 השתייכות:  האימפריה האוסטרו-הונגרית האימפריה האוסטרו-הונגרית הרפובליקה הפולנית השנייה הרפובליקה הפולנית השנייה
 תקופת הפעילות:  1888–1926 (כ־38 שנים)
 דרגה:  גנרל מיור (האימפריה האוסטרו-הונגרית)   לוטננט גנרל (הרפובליקה הפולנית השנייה)
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  המלחמה הפולנית-סובייטית
 עיטורים
 מסדר לאקפלסיס  מפקד במסדר פולוניה רסטיטוטה  צלב ההצטיינות המוזהב  מסדר הכתר  צלב הברזל  מפקד עם כוכב של מסדר פולוניה רסטיטוטה  מפקד הצלב בווירטוטי מיליטארי  צלב הכסף של וירטוטי מיליטארי  מפקד בלגיון הכבוד  מסדר סטניסלב הקדוש  צלב קרל טרופ  צלב ההצטיינות הצבאית  מסדר סאבה הקדוש  עיטור הכוכב של רומניה  אביר בלגיון הכבוד  מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה 2  מסדר כתר הברזל  צלב הגבורה  מדליית המלחמה 1918–1921  עשור להשבת עצמאות פולין  צלב החירות  מסדר כתר הברזל 
 
סטניסלב מריה יאן תיאופיל שפטיצקי (בפולנית: Stanislaw Maria Jan Teofil Szeptycki; ‏ 1867 – 1950) היה גנרל פולני ששימש תקופה קצרה כראש המטה הכללי של צבא הרפובליקה הפולנית השנייה וגם כשר ההגנה של פולין בשנת 1923. טרם כינון פולין העצמאית שירט שפטיצקי בהצבא האוסטרו-הונגרי, בו הגיע לדרגת גנרל.
ביוגרפיה

נולד ב-3 בנובמבר 1867 בכפר פריבליצ'י שליד יבוריב (אז בתחומי האימפריה האוסטרו-הונגרית, וכיום באוקראינה) במשפחת אצולה גליציאנית. הוא היה רביעי מבין שבעת הבנים של גראף (רוזן) יאן קנטי שפטיצקי ואשתו זופיה לודביקה צציליה קונסטנציה שפטיצקי. אביו היה בעל אדמות אמיד, ציר בלנדטאג של ממלכת גליציה ולודומריה ולאחר מכן חבר במועצה הקיסרית של האימפריה האוסטרו הונגרית. אימו הייתה סופרת וציירת. בין מאחיו: קלימנטי שפטיצקי (איש הכנסייה וחסיד אומות העולם) ואנדריי שפטיצקי, הארכיבישוף המטרופוליטני של הכנסייה היוונית-קתולית האוקראינית.
למד בגימנסיה בקרקוב ולאחר מכן באקדמיה הצבאית הטכנית במדלינג. בשנת 1888 סיים את הלימודים והוסמך לקצונה.
ביוגרפיה > קריירה צבאית

התחיל את השירות שלו ביחידת תותחי שדה שהוצבה בעיר ירוסלב. בשנים 1890 - 1892 השתלם בבית הספר לרכיבה צבאית בווינה. לאחר מכן שירת כמדריך רכיבה בעיר פשמישל. בשנים 1894- 1896 למד בבית הספר הגבוה לפיקוד ומטה. בתום הלימודים הוצב במטה חטיבת רגלים 53 בעיר קושיצה. בשנת 1898 קודם לדרגת האופטמן ומונה למפקד סוללת תותחים של אגד ארטילרי בעיר אוראדיה. בשנת 1900 הועבר לקרקוב, שם שירת במטה דיוויזיית רגלים מס' 12. בשנת 1904 נשלח לרוסיה, שם היה הנספ הצבאי האוסטרו-הונגרי במטה הכוחות הרוסים במזרח הרחוק. הוא עקב מקרוב על המתרחש בחזית של מלחמת רוסיה-יפן. לאחר שובו מרוסיה הועלה לדרגת מיור. שירת בווינה כקצין מטה של דיוויזיית פרשים. בהמשך פיקד באופן זמני על רגימנט ארטילרי. בשנת 1911 קודם לדרגת אוברסט-לויטננט ומונה לנספח הצבאי של שגרירות אוסטרו-הונגריה באיטליה. במאי 1914 קודם לדרגת אוברסט.
ביוגרפיה > קריירה צבאית > מלחמת העולם הראשונה

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוחזר מאיטליה ומונה לראש המטה של הגיס ה-2 בחזית המזרחית. בנובמבר 1915 מונה למפקד חטיבת תותחי שדה. ביוני 1916 עבר לשרת בלגיון הפולני של הצבא האוסטרו-הונגרי (יחידה שהוקמה ממתנדבים פולנים על ידי יוזף פילסודסקי, אזרחי אוסטרו-הונגריה, ללוחמה בחזית המזרחית). הוא מונה למפקד החטיבה ה-3 של הלגיון. נטל חלק בקרב קוסטיוכנובקה. באוגוסט 1916 הוא פיקד על כוח משולב פולני-גרמני (2 חטיבות רגלים פולניות, רגימנט פרשים פולני ושני גדודי רגלים גרמנים) אשר מנע מהכוח של הצבא הרוסי לצלוח את נהר סטוחוד בווהלין, במטרה לכתר את כוחות צבא אוסטרו-הונגריים. על כך קיבל עיטור באופן אישי מידיו של הקיסר פרנץ יוזף. הוא המשיך לשרת בלגיון הפולני עד לאפריל 1917, אז התפטר מתפקידו בשל היחס אל היחידות הפולניות מהפיקוד העליון. הוא מונה למושל צבאי של אזור לובלין והועלה לדרגת גנרל מיור. בפברואר 1918 התפטר מתפקידו בשל חלוקי הדעות בנוגע להקצאת אזורים שיועברו לרפובליקה האוקראינית (בהתאם לחוזה ברסט-ליטובסק). סטניסלב שפטיצקי היה תומך נלהב של עצמאות פולנית והתנגדת להעברת אזורים שהחשיב לפולנים לטובת אוקראינה. וזאת בניגוד גמור לדעותיו של אחיו, אנדריי שפטיצקי, שתמך באוקראינים.
הוא הועבר לחזית האיטלקית, שם פיקד על חטיבת רגלים עד אוקטובר 1918, אז עזב את תפקידו ושב לפולין. האימפריה האוסטרו-הונגרית התחילה להתפרק ושפטיצקי הצטרף אל הצבא הפולני החדש שזה עתה החלה הקמתו.
ביוגרפיה > קריירה צבאית > בצבא הרפובליקה הפולנית השנייה

ב-5 בנובמבר מונה שפטיצקי למפקד כל הכוחות הפולנים בגליציה וקיבל דרגת גנרל-מיור בצבא הפולני. ב־18 בנובמבר הוא מונה לראש המטה הכללי על ידי יוזף פילסודסקי. הוא מילא את התפקיד עד למרץ 1919, אז מונה למפקד דיוויזיה ליטאית-בלארוסית. הוא הוביל את הדיוויזיה בקרבות נגד הצבא האדום באזור פולסיה. באפריל 1920 הוא העולה לדרגת גנרל לוטננט ומונה למפקד הארמייה ה-4. המשיך להילחם נגד הצבא האדום באזור גרודנה. תחת המתקפות הבלתי פוסקות הארמייה בפיקודו המשיכה לסגת לתוך פולין. באוגוסט 1920 הוא הודח מתפקידו על ידי פילסודסקי, אם כי באופן רשמי הועב מתפקידו עקב מצבו הבריאותי (הוא חלה בדיזינטריה). באוקטובר 1920 הוחזר לשירות הצבאי.
לאחר תום המלחמה הוא פיקד על כוחות כיבוש פולני בשילזיה. בהמשך היה מפקח צבאי ראשי של יחידות הצבא בקרקוב. ב־13 ביוני 1923 מינה אותו נשיא פולין סטניסלאב ויצ'כובסקי לשר ההגנה. ב־15 בדצמבר 1923 ביקש שפטיצקי לשחררו מתפקיד שר ההגנה. הוא שב לתפקידו הקודם בקרקוב. שפטיצקי שירת בצבא עד ליוני 1926, אז התפטר מהצבא כשל התנגדותו למהפכת מאי.
ביוגרפיה > לאחר הפרישה מהצבא

לאחר פרישתו מן הצבא הוא התגורר באחוזתו בקורצ'ינה שבדרום פולין. מפאת גילו המופלג לא נטל חלק במלחמת העולם השנייה. במהלך שנות הכיבוש הגרמני הוא ומשפחתו לא הוטרדו על ידי שלטונות הכיבוש (ככל הנראה בשל עברו הצבאי באימפריה אוסטרו-הונגרית). לאחר שחרור פולין מן הנאצים וכינון שלטון קומוניסטי בפולין קיבל שפטיצקי, בן ה-78, באופן די מפתיע דרגת כבוד בצבא הפולין הקומוניסטית. שר ההגנה מיכל רולה-ז'ימיירסקי מינה אותו ליושב ראש מועצת מנהלים של הצלב האדום הפולני. שפטיצקי מילא את התפקיד כמה חודשים ופרש בשל מצבו הבריאותי.
הוא מת בביתו בקורצ'ינה ב-9 באוקטובר 1950
מוחמד חוסיין טנטאווי

| --- | --- |

מוחמד חוסיין טנטאווי במדי משיר בצבא מצרים
 לידה:  31 באוקטובר 1935 קהיר, ממלכת מצרים מצרים (1922-1952) 
 פטירה:  21 בספטמבר 2021 (בגיל 85) קהיר, מצרים 
 מדינה:  ממלכת מצרים, הרפובליקה הערבית המאוחדת, רפובליקת מצרים, מצרים 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית המצרית 
 השתייכות:  צבא מצרים
 תקופת הפעילות:  1956–2012 (כ־56 שנים) 
 דרגה:  מֻשִיר   
 תפקידים בשירות
 רמטכ"ל צבא מצרים
 פעולות ומבצעים
 מבצע קדש  מלחמת ששת הימים  מלחמת ההתשה  מלחמת יום הכיפורים
 עיטורים
 מסדר הנילוס  Medal of Military Duty  מדליית שחרור כווית של ערב הסעודית  מדליית שחרור כווית  מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש  בפסקה זו 14 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 תפקידים אזרחיים
 ממלא מקום נשיא מצרים
 
מוחמד חוסיין טנטאווי (בערבית: محمد حسين طنطاوى; תעתיק מדויק: מחמד חסין טנטאוי; 31 באוקטובר 1935 – 21 בספטמבר 2021) היה איש צבא מצרי, שירת כמֻשִיר בצבא מצרים, שר ההגנה ויושב ראש המועצה העליונה של הכוחות המזוינים עד להדחתו באוגוסט 2012. בנוסף כיהן למעשה כראש מדינת מצרים בפועל בשנים 2011–2012 מהדחת חוסני מובארכ ועד להעברת השלטון למוחמד מורסי.
ביוגרפיה

טנטאווי נולד בקהיר, בן למשפחה ממוצא נובי (קבוצה שחיה בצפון סודאן ובדרום מצרים), היה לקצין בצבא מצרים ב-1 באפריל 1956 ושירת בחיל הרגלים. הוא השתתף כחייל בכוחות המזוינים המצריים במלחמת סיני, במלחמת ששת הימים ובמלחמת יום הכיפורים, בה פעל כמפקד גדוד חי"ר בגזרת החווה הסינית. על תפקודו במלחמה קיבל את "אות האומץ הצבאי". בשנת 1975 מונה לתפקיד הנספח הצבאי של מצרים, תחילה בפקיסטן ולאחר מכן באפגניסטן. בשנת 1988 מונה ל"מפקד משמר הנשיאות".[דרוש מקור]
טנטאווי התמנה לתפקיד שר ההגנה ומפקד הכוחות המזוינים של מצרים בשנת 1991, לאחר שפוטר הגנרל יוסף סברי אבו טאלב. הוא היה לקצין הראשון במצרים בדרגת "מֻשִיר" (המקבילה לדרגת פילדמרשל) מאז שנת 1989. במלחמת המפרץ הראשונה הוא נטל חלק בכוחות הקואליציה.[דרוש מקור]
למרות ההפגנות במצרים ב-2011 לא החליף הנשיא מובארכ את טנטאווי והותיר אותו בתפקידו כשר ההגנה. לאחר שמובארכ פיטר את הממשלה ומינה ממשלה חדשה, הוא העניק לטנטאווי את תואר סגן ראש הממשלה, בנוסף לתפקידו כשר ההגנה. ב-11 בפברואר 2011 החליף טנטאווי את מובארכ כשליט המדינה בפועל, מתוקף היותו יו"ר המועצה העליונה של הכוחות המזוינים במצרים, שאליה הועבר השלטון במדינה.[דרוש מקור]
ב-12 באוגוסט 2012 הודח טנטאווי יחד עם הרמטכ"ל ו-3 גנרלים בכירים נוספים על ידי הנשיא מוחמד מורסי. עבד אל-פתאח א-סיסי מונה במקומו.
נפטר ב-21 בספטמבר 2021.
הערות שוליים

↑  אמנון רשף, חטיבה 14 – לחימת חטיבה 16 חי"ר, באתר חטיבה 14
↑  ניר יהב‏, מהומות במצרים: טנטאווי נשאר בתפקידו כשר ההגנה - וואלה חדשות, באתר וואלה, 31 בינואר 2011
↑  רועי קייס, נשיא מצרים פיטר את שר ההגנה והרמטכ"ל, באתר ynet, 12 באוגוסט 2012
↑  מצרים: הגנרל טנטאווי מת בגיל 85, באתר ynet, 21 בספטמבר 2021
| שליטי מצרים המודרנית |
| --- | --- | --- |
| שושלת מוחמד עלי | מוחמד עלי (1805–1848) • אבראהים פאשא (1848) • עבאס חלמי הראשון (1848–1854) • מוחמד סעיד פאשא (1854–1863) • אסמאעיל פאשא (1863–1879) • תאופיק פאשא (1879–1892) • עבאס חלמי השני (1892–1914) • חוסיין כאמל (1914–1917) • פואד הראשון (1917–1936) • פארוק (1936–1952) • פואד השני (1952–1953) |  |
| נשיאי מצרים המודרנית | מוחמד נגיב (1952–1954) • גמאל עבד אל נאצר (1954–1970) • אנואר סאדאת (1970–1981) • חוסני מובארכ (1981–2011) • מוחמד חוסיין טנטאווי (שליט בפועל, 2011–2012) • מוחמד מורסי (2012–2013) • עדלי מנסור (נשיא זמני, 2013–2014) • עבד אל-פתאח א-סיסי (2014 ואילך) |  |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: יוסף סברי אבו טאלב | שר ההגנה של מצרים  1991–2012 | הבא: עבד אל-פתאח א-סיסי |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011910671805171  GND: 1046817078  LCCN: no2016022405  VIAF: 306275670   WorldCat (עם VIAF): 306275670 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים ובנושא מצרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
עין גב במלחמת העצמאות

הריסות ביישוב, יוני 1948
קיבוץ עין גב היה יישוב חזית בעת מלחמת העצמאות. ביוני 1948 הקיבוץ הותקף הן על ידי הצבא הסורי, הן על ידי צבא ההצלה והן על ידי ערבים מקומיים. כל ההתקפות נהדפו. לקראת סיומם של קרבות עשרת הימים, כבשו חברי הקיבוץ, ולוחמים מיישובי הסביבה, את סוסיתא.
רקע

הקיבוץ נוסד ב-6 ביולי 1937 במסגרת יישובי "חומה ומגדל". מייסדיו היו חברי גרעין "בתלם" מתנועות החלוץ והבונים בגרמניה, שהתאחד ב-1935 עם קבוצה מבוגרי תנועת נצ"ח מצ'כוסלובקיה והמדינות הבלטיות. לפני עלייתם לקרקע עברו המתיישבים הכשרה בביתניה, בנחלת יהודה, באפיקים, בכפר גלעדי ובגבעת חיים, וישבו באופן זמני בחצר כנרת. הקיבוץ הוקם על אדמות חברת "קדמת כנרת" שנרכשו על ידי קק"ל במימון יהדות גרמניה.
עין גב היה יישוב יהודי יחידי בחוף המזרחי של הכנרת. ממזרח ומצפון נשלט הקיבוץ על ידי רכסי רמת הגולן הסורית. ממש מעל הקיבוץ, ממזרח, נמצא הר סוסיתא המאפשר שליטה בתצפית ואש על היישוב. הכפר הערבי אלסמרא (באזור האון של ימינו) שלט על הדרך שבין הקיבוץ ויישובי עמק הירדן.
במלחמת העצמאות > חודשי המלחמה הראשונים

עד סוף ינואר 1948 הייתה גזרת עין גב שקטה. קולונל נלסון, מפקד הצבא הבריטי באזור, דרש שהמשוריין של הקיבוץ לא ייצא משטח הקיבוץ כדי לא לחמם את הגזרה. לאחר שמגיני הקיבוץ לא נענו לדרישה, הוחרם המשוריין. מספר ימים לאחר מכן, ב-8 בפברואר 1948, נפצע חבר הקיבוץ מירי בדרכו לקיבוץ. בהמשך, פרט לתקריות בודדות, עד להכרזת המדינה הקיבוץ נהנה משקט יחסי. ההגנה ערכה תוכנית התבצרות לקראת הפלישה הממשמשת ובאה, אולם זו, אם כי נעשתה ברובה, לא הושלמה במלואה עד לקרבות (ר' בהמשך), בהם התברר, למשל, כי חסרו תעלות קשר, או שאלה לא היו עמוקות דיין. בין היתר הוקף הקיבוץ מבחוץ בשתי גדרות, גדר צבאית חיצונית, ובנוסף לה גדר המשק שהועתקה מעט כלפי חוץ. פנימה לגדרות אלה נבנה קו עמדות. כן הוקף בגדר נוספת שטח חיוני בתוך המשק, למקרה שהקו החיצוני ייפרץ. פרט להתבצרות, חברי הקיבוץ עסקו בחודשי המלחמה הראשונים בהצטיידות ובאימונים, לקראת הקרבות שבפתח.
בעת הקרב לכיבוש טבריה סייעו סירות מן הקיבוץ לכוחות 'ההגנה' במקום, ושמשו ערוץ אספקה, תובלה וקשר עם החוץ. מדי פעם יצאו כוחות מן הקיבוץ לסיוע במבצעים שנערכו בסביבה, וכך רכשו היוצאים ניסיון קרבי. בין היתר, השתתפה מחלקה מהקיבוץ בניסיון, שלא צלח, לכיבוש צמח, ב-23 באפריל 1948. כן השתתף צוות מרגמה מהקיבוץ בהגנת גשר, שהותקפה על ידי הלגיון הערבי בין ה-27 ל-30 באפריל.
עם גבור הקרבות, כאשר נותקה הדרך היבשתית, נותרה גישה לקיבוץ רק דרך ים כנרת במערב.
במלחמת העצמאות > חודש הפלישה

עם הפלישה שלאחר הכרזת המדינה, הסורים הסתפקו בתחילה בהפגזות ובהתקפות מן האוויר על הקיבוץ, וריכזו את מאמציהם בניסיון לפרוץ לגליל דרך עמק הירדן והדגניות. כן ספג הקיבוץ ירי כבד מנשק קל. ב-16 במאי 1948 פונו הבלתי לוחמים מן הקיבוץ, תחילה לטבריה, אחר כך לאלונים ולגבת ובסופו של דבר לחיפה. ב-23 במאי 1948 שימש הקיבוץ בסיס יציאה לכוח בן שלוש מחלקות מן הגדוד השלישי של חטיבת יפתח לפשיטה על כפר חארב (כיום כפר חרוב), ועל גשר סמוך לפיק. לפשיטה נילוו מספר חברים מהקיבוץ. כן נטלו לוחמים מהקיבוץ חלק בפשיטות נוספות שנערכו באזור.
מדרום לקיבוץ נמצאה חווה חקלאית בבעלות בהאים, אשר כונתה 'החווה הפרסית'. בשל ריכוז כוחות סוריים בתל אל קצר (בימינו תל קציר), ביקשו מגיני עין גב מן היושבים בחווה לפנותה, כיוון שהשטח נראה היה כנחוץ להגנת הקיבוץ, והדבר נעשה ב-27 במאי. השטח שפונה התברר אכן כחיוני להגנת הקיבוץ בעת ההתקפות עליו.
במלחמת העצמאות > חודש הפלישה > התקפת הצבא הסורי

כאשר הסורים נעצרו בגזרת עמק הירדן, הם כיוונו חלק ממאמציהם לעין גב, במטרה להשתלט על כל הגדה המזרחית של הכנרת, וכן לכיוון משמר הירדן, במטרה לאיים בניתוק הכביש אל הגליל העליון (כביש 90 של ימינו). עם שינוי מגמה זו, בתחילת יוני, החלו התקפות גישוש על מטרות בפאתי עין גב. כמו כן, נראה ריכוז כוחות סורי על הר סוסיתא.
כיבוש עין גב הוטל על גדוד סורי מוגבר בסיוע ארבע שריוניות (שלא נטלו חלק ישיר בהתקפה, אלא רק סייעו באש), ארטילריה ומטוסים. על המשק הגנו כ-100 לוחמים מצוידים ב-70 רובים, עשרה תת מקלעים, ארבעה מקלעים קלים, מקלע בינוני, שתי מרגמות "2, מרגמה "3, מרגמת דוידקה, להביור ושני פיא"טים. ההתקפה התחילה בבוקר ה-10 ביוני 1948. בשעות אלה השמש, כללית, הייתה בגבם של התוקפים, וסנוורה לפחות חלק מן המגינים.
החל משעה 6:00, החל כוח סורי בעוצמה של פלוגה, בערך, להתקדם לכיוון עין גב מדרום, מכיוון 'החווה הפרסית'. חלק מכוח זה עלה על מוקשים ונסוג, תוך שהוא סופג אש מן הקיבוץ, אך עד שעה 7:00 הצליחו הסורים להתארגן להתקפה מכיוון זה, ופתחו באש על עמדות המגנים הפונות דרומה. משעה 7:50 החלו הסורים להפגיז במרגמות ובתותחים את קווי העמדות של הקיבוץ. בינתיים החל להתקדם כוח סורי, בגודל מחלקה בערך, ממזרח, מכיוון סוסיתא, אך נסוג קמעה כאשר נפתחה עליו אש. לכוח זה הצטרפה בהמשך מחלקה סורית נוספת, שהועתקה מן הגזרה הדרומית. מחשש לאיגוף ממזרח של קו העמדות הדרומי, נשלח פל"ם (פטרול לוחם, או פטרול לוחם מקומי. כוח נייד במסגרת ההגנה המרחבית) כתגבורת אל ה'תפר' שבין הגזרה הדרומית והמזרחית. בהמשך התברר כי, ככל הנראה, ההתקפות שתוארו נערכו לצורך הטעייה, שאכן צלחה לזמן מה, שכן מגיני הקיבוץ שלחו, כאמור, לגזרות המותקפות תגבורת.
בנוסף, החל משעה 10:00 בערך, הסורים התקדמו מצפון בכוח של שתי פלוגות, בקירוב. כוח זה התפצל לשלושה ראשים, ושניים מהם התקדמו, האחד, בגודל שתי מחלקות בערך, מצפון, והשני, בגודל דומה, מצפון מזרח, בחיפוי מספר מרגמות ומספר מקלעים בינוניים. בשעה 10:30 הפציצו ארבעה מטוסים סוריים את המשק, בעיקר בחלקו הצפוני מזרחי, שהלך והתברר כנקודת הפריצה המיועדת. ואכן, תוך ריכוז אש מסיבי בגזרה צרה, הצליח כוח סורי, שהתקדם בואדי עין גב, לחדור את גדר המשק ולכבוש בגזרה זו מיצדית (פילבוקס), אשר פקודה לפנותה ניתנה בעוד מועד. חברי הקיבוץ החישו למקום תגבורת: חלק מן הפל"ם שנשלח דרומה הספיק לחזור, בהסתייעו בכך שהמהלכים הסוריים התנהלו באיטיות, כן חשו לסייע פל"ם נוסף ומספר חיילי שירותים. בעקבות החוליה הסורית הפורצת לא הגיעו חיילים סורים נוספים, ונראה גם כי תחמושתם של הפורצים אזלה. כך, בעזרת הפגזת יעילה ממרגמה הצליחו חברי הקיבוץ לכבוש חזרה את הפילבוקס, כעשר דקות לאחר שנפל. התקפת הסורים נבלמה והם החלו לסגת בחיפוי תותחים, כשהפגזת המרגמה מזנבת בהם. בעקבות הנסיגה בגזרת צפון מזרח, נסוגו הסורים גם בגזרה הדרומית, ונסיגתם, תוך נשיאת נפגעיהם, הושלמה בשעות אחר הצהרים המוקדמות. אבדות מגיני עין גב היו שני הרוגים, מהם חברה אחת. עוד שני פצועים נפטרו לאחר זמן קצר. בנוסף לאלה נפצעו עוד עשרה ממגיני עין גב, מהם שלושה קשה.