אהרן ברק
קורות חייו > תחילת דרכו > ילדות בליטא והשואה

אַהֲרֹן בָּרָק נולד ב-1936 כאַריק בֵּרִיק בקובנה שבליטא, בנם היחיד של הירש (צבי), עורך דין, וליבה (לאה), מורה.
סבו מצד אימו, אברהם מאירוביץ, היה רב חרדי של שתי עיירות ליטאיות, רוקישקיש (Rokiskis) שם התגורר ובה התגוררו כ-3,000 יהודים, ואבאל (Obeliai) בה חיו כ-120 יהודים. אימו גדלה ברוקישקיש, בבית ליברלי שלצד התורה חינכו גם להשכלה כללית. כדי להתקדם בלימודי הוראה, עברה לאה לקובנה, שם התקבלה לגימנסיה הריאלית העברית ופגשה בצבי. השניים נישאו והשתכנו ברחוב גורודינו מס' 18 בקובנה. המחויבות של צבי לפעילות הציונית מנעה ממנו מלעלות לארץ ישראל במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20.
אביו צבי נולד בעיירה פלונגיאן, ובבגרותו עבר לקובנה, שם למד משפטים. צבי בריק היה לפעיל ציוני וחניך השומר הצעיר, ובהמשך היה לראש המשרד הארצישראלי בקובנה, שם היה אחראי על מתן סרטיפיקטים לעלייה לארץ ישראל ליהודי ליטא ויהודים שברחו מהמשטר הנאצי בפולין.
ב-15 ביוני 1940 פלש הצבא האדום לליטא וסיפח אותה לברית המועצות. משטר הרודנות הסובייטי רדף אחר פעילים ציוניים, סגר את העיתונים היהודיים והמיר אחד מהם לעיתון תעמולה סובייטי. על פעילותו הציונית נרדף צבי בריק בידי הסובייטים. המשפחה עברה להתגורר ברחוב ויטאוטו בעיר, אשר בשונה מגורודינו לא היה בעל אופי יהודי מובהק. ב-22 ביוני 1941, יום לאחר תחילתו של מבצע ברברוסה, הלופטוואפה החל בהפצצה אסטרטגית בשמי קובנה. עם פלישת גרמניה הנאצית לברית המועצות היו מבין הליטאים, שראו בגרמנים משחררים מהכיבוש הסובייטי וקיבלו אותם בברכה. תושבי ליטא החלו לבצע פוגרום ביהודי העיר טרם החיילים הנאצים הגיעו. בפוגרום זה, שהתבצע בשכונת סלובודקה נרצחו כ-800 מיהודי העיר. בתי כנסת ובתי מגורים של יהודים הוצתו. בימים הראשונים לפלישה הנאצית לעיר קובנה נרצחו למעלה מ-2000 יהודים. ביולי ניתנה ההוראה להעביר את כל יהודי העיר אל גטו קובנה עד לאמצע חודש ספטמבר.
צבי בריק התמנה בגטו כמנהל כוח אדם במפעל לייצור מדים עבור הוורמאכט ולאה טיפלה בבנם. עם תחילת אקציית הילדים בגטו קובנה, אריק הוסתר במחבוא. אמו חינכה אותו, וניתנו לו נעלי פלטפורמה כך שייראה מבוגר מבן 5. כאשר היה עליו להצטרף לכוח העבודה הוא העביר שליחויות מהמפעל של אביו. כאשר חייל גרמני עצר אותו ושאל לגילו ענה כי הוא בן 9, ולדרישת החייל כתב את שמו כפי שלימדה אותו אמו. ב-1943, לנוכח האקציה, הוחבא אריק בידי הוריו במסתורים ליד הגטו. ב-1944, עם נסיגת הגרמנים בחזית המזרחית במלחמת העולם השנייה, פשטו הגרמנים והפורעים הליטאים על הגטו בכדי להרוג את הילדים הנותרים. היה זה במרץ כאשר החליטה לאה שעליה להבריח את בנה מהגטו.
צבי התקשר עם איכר מקומי בשם ירוסלבאס ראקוויצ'יוס, לימים חסיד אומות העולם, אשר התגורר בכפר לא מרוחק מהעיר והבריח יהודים מהגטו. בכדי להעביר את אריק בשערי הגטו הוא הוחבא בתוך שק קש על עגלת קש. אמו שיחדה את השומרים להעלים עין ביציאתה מהגטו אחר העגלה. משפחת האיכר כללה את אשתו ואת ארבעת ילדיהם. ביתם היה דל והיה על אריק ולאה אמו להתגורר בתוך הבית. האיכר החביא יהודים רבים ביער על יד ביתו, אך שיירת חיפוש גרמנית תפסה אותם והוציאה אותם להורג. בתוך הבית בנה האיכר דלת כפולה על גבי קיר, שם אריק ואמו הסתתרו כל פעם שנשמע קולם של זרים המתקרבים אל הבית. בהיותם שם לימדה לאה את בנה מתמטיקה בסיסית, גאוגרפיה וליטאית רהוטה. כאשר שמע האיכר את לאה מחנכת את בנה, ביקש שהיא תחנך גם את ילדיו והיא השיבה בשמחה. בנאום שנשא במאי 2002 תיאר ברק תקופה זו בחייו:
ביולי 1941, הייתי בן 5, כשהגרמנים כבשו את העיר קובנה בליטא, שם גרתי. הגיהנום בא עלינו.
הליטאים עשו בנו פוגרומים. היינו 25 אלף יהודים בקובנה, ולקחו אותנו לאחד הפרברים, שם עשו לנו "על השחיטה". הוכנסנו לכיכר בעיר שנקראה בשם המעניין "כיכר החוקה". רבים מתו בחנק, ברעב, ביריות ברחובות. שלטון החוק הפורמלי התקיים שם כי הכול עבד לפי פקודות.
בשנת 1943 הייתה האקציה של הילדים. חיסלו את כל הילדים. במעשה נסים נותרתי אני בחיים ובהצטברות של נסים מצאתי את עצמי יחד עם אמי אצל איכר ליטאי – חסיד אומות העולם – שהציל את חיינו, עד שבא הצבא האדום ושחרר אותנו מהגרמנים.