stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רועי כפרי
יצירותיו > מוזיקה

2011 - Acowpella Beatbox
2012 - מופע "שירי מרפסת" עם טל טירנגל
2012 - פתאום היא קמה
2016 - קלטת הילדים של רועי ונח
2016 - Tinoyke - EP עם עמרי אנגל
2017 - אלבום פסקול למילקי, הכולל את השיר "בא להנמיך"
2019 - אלבום שירי מרפסת
2020 - מתארח ב-"אני אדם פשוט" עם ישי סוויסה ומיכאל סוויסה במסגרת מיזם צו השעה
2020 - מתארח ב-"אח שלנו מתגרש" של ערוץ הכיבוד
2022 - מתארח באלבום של אורי שוחט "שוחטודה" עם השיר "בוא נביא את זה"
2022 - "אי.פי. חתונות" - שלושה שירים שכתב לשלוש חתונות שונות. בהפקה מוזיקלית משותפת עם ישי סוויסה
2022 - השיר "בוא נביא את זה" כחלק מהאלבום של אורי שוחט "שוחטודה"
2022 - הוציא סינגל וקליפ לשיר "מה נעשה?" מתוך האלבום Just Numbers של להקת 3421, בו רועי מתארח
2023 - שיר סולו "צ'יל" שכתב עם גון בן ארי והופק על ידי עמרי בר ומתן אגוזי
לקריאה נוספת

עידו רוזן, Independent Content Creators Online: A Paradigm Shift in Film Aesthetic and Production, the Case of Israel, אוניברסיטת קיימברידג', 2023
הערות שוליים

↑  נועה הרשקוביץ‏, ראיון עם ניב מג'ר ורועי כפרי לכבוד הסרטון החדש והמצליח של "ניצה ולחם", באתר וואלה, 8 במאי 2013
↑  מיכאל כהן, "זה ויראלי", במגזין טיים אאוט תל אביב, 17 באוקטובר 2010
↑  מבריק: אסי כהן במערכון של ניצה ולחם. צפו, באתר וואלה, 18 באוגוסט 2013
1 2  נעמי דרום, האיש הויראלי ביותר בישראל, באתר הארץ, 19 בדצמבר 2012
↑  לילך וולך‏, סרטון הרשת "מפסיקים לקיים" הוא קריאת שטח מוצלחת של הלפ"מ, באתר וואלה, 3 בדצמבר 2012
↑  דרור לרמן, ‏מלך הנונסנס פותח את הלב בראיון "רציני", באתר ‏מאקו‏, 16 במרץ 2016
↑  רועי כפרי, באתר מאה האנשים המשפיעים
↑  בקיצור, קאמבק: רועי כפרי חוזר ל"ארץ נהדרת", באתר ‏מאקו‏, 18 בפברואר 2016
↑  Kafri, Roy (2020-06-01), NOT A SAFARI CAMPAIGN, נבדק ב-2022-03-22
↑  איתי יעקב, במאי הפרסומת של קסטרו: "לא הייתי מספיק רגיש לעניין הגזענות", באתר Xnet‏, 7 ביוני 2020
↑  Roy Kafri on Instagram: "אהבתי מאוד את דסי (מאיר שלו)..., באתר Instagram (באנגלית)
המשחק הגדול

ערך זה עוסק בתחרות וביריבות האסטרטגית בין האימפריה הבריטית ובין האימפריה הרוסית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
המשחק הגדול (אנגלית: The Great Game; רוסית:  Большая игра) הוא מונח שטביעתו מיוחסת לארתור קונולי, קצין בריטי שפעל בתחילת המאה ה-19 מטעם חברת הודו המזרחית הבריטית. המונח מתאר את התחרות ואת היריבות האסטרטגית בין האימפריה הבריטית ובין האימפריה הרוסית. מונח זה זכה לאחר מכן לתהודה נרחבת כאשר הופיע בספרו של רודיארד קיפלינג, קים. ברוסיה, זכתה אותה יריבות בשם "תחרות הצללים". התקופה הקלאסית של "המשחק הגדול" נחשבת על-פי רוב כתקופה שבין פריצת הסכסוך בשנת 1813 (או לפי מקורות אחרים, 1818) לבין ההסכם האנגלוֹ-רוּסִי של שנת 1907. לאחר המהפכה הבולשביקית של שנת 1917, פרץ סיבוב נוסף של "המשחק הגדול", אך בעוצמה נמוכה יותר.
אחרית דבר

לאחר מותו של עבד א-רחמאן ח'אן בשנת 1901, בנו חביבאללה ח'אן עלה וירש את כס השלטון. אפגניסטן נשארה נייטרלית במהלך מלחמת העולם הראשונה, תחת שלטונו של חביבאללה ח'אן. זאת על אף שגרמניה ניסתה לעודד רגשות אנטי-בריטיים בקרב האפגנים, בפרט בקרבת הגבול בין אפגניסטן להודו. המדיניות הנייטרלית של אמיר אפגניסטן במהלך המלחמה הייתה שנויה במחלוקת פנימית אפגנית. חביבאללה ח'אן שלט באפגניסטן עד לשנת 1919 שבה התנקשו בחייו. האחראים להתנקשות היו כנראה חברי משפחה שהתנגדו להשפעה הבריטית החזקה על הפוליטיקה האפגנית. במקומו עלה לשלטון אמאנאללה ח'אן, בנו השלישי.
במהלך תקופת שלטונו של אמאנאללה ח'אן (1919–1929) פרצה המלחמה האנגלו-אפגנית השלישית שכללה גם התקפה על הודו וגרמה נזקים לבריטניה שעדיין לא הספיקה להתאושש ממלחמת העולם הראשונה. בהתאם, בריטניה חתמה ב-19 באוגוסט 1919 על ההסכם האנגלו-אפגני שכלל הבטחה להפסיק את ההתערבות הבריטית במדיניות החוץ האפגנית ולאפשר את עצמאות אפגניסטן. מועד חתימת ההסכם נהפך ליום העצמאות הרשמי של אפגניסטן המודרנית. החל משנת 1928 המדינה נפלה לתקופות של אי שקט סכסוך פנימי והתערבות מבחוץ.
האימפריה הרוסית המשיכה לשלוט על חלק ממרכז אסיה. לאחר הקמת ברית המועצות, אזורים אלה היו חלק מרפובליקות ברית המועצות. הרפובליקות הכריזו על עצמאות לאחר התפרקות ברית המועצות בסוף המאה ה-20.
לקריאה נוספת

The Great Game: The Struggle for Empire in Central Asia by Peter Hopkirk (1994) ISBN 1568360223
Tournament of Shadows: The Great Game and the Race for Empire in Asia by Karl Meyer, Shareen Brysac, (2001) ISBN 0349113661
הערות שוליים

↑  "Central Asia: Afghanistan and Her Relation to British and Russian Territories". World Digital Library. 1885. נבדק ב-2013-07-28.
זירת ההתרחשויות של המשחק הגדול במרכז אסיה
האימפריה הפרנקית

| --- | --- |

 התפשטות האימפריה הפרנקית
 ממשל
 משטר:  מונרכיה
 שפה נפוצה:  פרנקית   לטינית   לטינית וולגרית (גאלו-רומית)
 עיר בירה:  טורנה (431–508)   פריז (508–768)   אאכן (768–843)
 גאוגרפיה
 יבשת:  אירופה 
 היסטוריה
 הקמה:   
 תאריך הקמה:  481
 פירוק:   
 חוזה ורדן:  843
 ישות קודמת:  האימפריה הרומית המערבית   ממלכת פריסיה   גרמאניה
 ישות יורשת:  האימפריה הקרולינגית   פרנקיה המערבית   פרנקיה התיכונה   פרנקיה המזרחית
 שליטים בולטים:  כלוביס הראשון (481–511)   פפין הגוץ (751–768)   קרל הגדול (768–814)   לואי החסיד (814–840)
 שטח בעבר:  1,200,000 קמ"ר (נכון ל־814)
 דמוגרפיה
 דת:  פאגניזם פרנקי   נצרות קתולית (החל מ-750)
 כלכלה
 מטבע:  דינאר צרפתי
 שונות
 
 
האימפריה הפרנקית (בלטינית: Imperium Francorum), ממלכת הפרנקים, הממלכה הפרנקית, ארץ הפרנקים או פרנקיה, הייתה הממלכה הברברית הגדולה ביותר במערב אירופה לאחר תקופת האימפריה הרומית. פרנקיה נשלטה על ידי הפרנקים מתקופת העת העתיקה המאוחרת ועד לראשית ימי הביניים. הממלכות הפרנקיות השונות אוחדו על ידי המלך כלוביס הראשון (481–511), אולם במהלך קיומה חולקה האימפריה פעמים רבות, כאשר הפעם האחרונה הייתה בהסכם ורדן, לאחר מותו של לואי החסיד. הממלכות המערבית והמזרחית הפכו בסוף לצרפת וגרמניה בהתאמה.
המרובינגים

ההיסטוריה של הפרנקים עד המאה ה-5 היא די מעורפלת. גרגוריוס מטור, היסטוריון מהמאה ה-6, מזכיר את כלודיו כמלך הפרנקי שהחל את כיבוש גאליה עם כיבוש העיר קמברה והרחיב בהדרגה את גבולות הטריטוריה הפרנקית עד נהר הסום. בתקופה זו הפרנקים שלטו על מספר רב של נתינים גאלו-רומים, אך הפרנקים היו עדיין מפולגים; הם היו מורכבים משבטים רבים שכל אחד מהם הונהג על ידי מלך משלו. כשהרומאים קראו לבני בריתם הגרמאנים לעזור להם במלחמתם נגד ההונים, הפרנקים התחלקו לאלו שנלחמו עם הרומאים ולאלו שנלחמו נגדם. הכתבים של גרגוריוס מזכירים אדם בשם מרובך כמלך הפרנקים באותה התקופה, וככל הנראה היה זה בנו של כלודיו. יורשו של מרובך היה כילדריך הראשון, שמתקופתו והלאה ההיסטוריה של הפרנקים מתבהרת.
בנו של כילדריך, כלוביס, פתח במערכה שנועדה לאחד את הממלכות הפרנקיות השונות בגאליה ובחבל הריין. מערכה זו כללה ניצחון על סיאגריוס בשנת 486, וכן ניצחון על הממלכה הוויזיגותית של טולוז ב-507, שהוביל להרחבת הטריטוריה הפרנקית דרומה עד להרי הפירנאים.
המרתו של כלוביס לנצרות קתולית ב-496 עזרה לבסס את מעמדו בעיני האפיפיור ובעיני שליטים נוצרים אחרים. לאחר כלוביס התנצרו שאר הפרנקים, ומכיוון שהם יכלו להתפלל יחד עם שכניהם הם מצאו הכרה מצד האוכלוסייה הגאלו-רומית בקלות יותר מאשר הוויזיגותים, הוונדלים או הבורגונדים, שהאמינו בנצרות אריאנית. כך המרובינגים בנו את מה שתהיה הממלכה התורשתית המוצלחת והיציבה ביותר במערב אירופה.
המנהיגים המרובינגים דבקו במנהג הגרמאני של חלוקת אדמותיהם בין בניהם, והחלוקה התכופה הזו גרמה פעמים רבות למלחמות ומקרי רצח בין היורשים השונים. אף על פי שכלוביס סילק את הוויזיגותים מגאליה, לאחר מותו ב-511 ארבעת בניו חילקו את הממלכה שלו ביניהם. אולם אפילו כאשר מלכו מספר מלכים מרובינגים באותה העת הממלכה עדיין נחשבה כממלכה אחת.
השטח הפרנקי הורחב תחת שלטונם של בניו של כלוביס ולבסוף כיסה את רוב צרפת של היום ובנוסף שטחים ממזרח לריין כמו אלמניה (דרום מערב גרמניה של היום) ותורינגיה. סקסוניה, לעומת זאת, נשארה מחוץ לממלכה הפרנקית עד שנכבשה לבסוף על ידי קרל הגדול מאות שנים מאוחר יותר.
בכל ממלכה פרנקית שימש מאיורדומוס כראש המדינה. סדרה של מקרי מוות לא צפויים שהחלו עם זה של דגוברט הראשון ב-639 הובילה לרצף של מלכים קטינים. עד המאה ה-8 מצב זה איפשר למאיורדומי (צורת הריבוי של מאיורדומוס) לאחד את כוחם בעוצרות תורשתית משלהם, שהייתה הבסיס לשושלת הקרולינגית.
הקרולינגים > קרולינגים מאוחרים

לקרל הגדול היו מספר בנים אולם רק אחד נשאר בחיים אחריו. בן זה, לואי החסיד, הלך אחרי אביו ושלט על אימפריה מאוחדת. אולם כאשר לואי מת ב-840 הקרולינגים חזרו למסורת של ירושה מחולקת. הסכם ורדן חילק את האימפריה הפרנקית לשלושה חלקים:
בנו הבכור של לואי, לותאר הראשון, הפך לקיסר פרנקיה התיכונה.
בנו השני של לואי, לואי הגרמני, הפך למלך הפרנקים המזרחיים. ממלכה זו תהיה הבסיס לאימפריה הרומית הקדושה שתתפתח לגרמניה המודרנית.
בנו השלישי של לואי, קרל הקירח, הפך למלך הפרנקים המערביים. ממלכה זו תהיה הבסיס לממלכת צרפת.
השם המקובל בפי ההיסטוריונים לממלכה הפרנקית תחת שלטון השושלת הקרולינגית היה האימפריה הקרולינגית (באחד משמותיה בשעתו, בלטינית: Romanorum sive Francorum imperium; "קיסרות הרומאים או הפרנקים"). לגישתם, היא התקיימה בין 800 ל-888.
לאחר הסכם ורדן > פרנקיה המערבית

מערב פרנקיה, שהייתה בשליטת קרל הקירח, הייתה הבסיס לצרפת המודרנית. היא חולקה לתשעה אזורים פיאודליים: אקיטן, ברטן, בורגון, קטלוניה, פלנדריה, גסקוניה, גותיה, איל-דה-פראנס וטולוז. לאחר 987 הממלכה נודעה כצרפת (פרנס) משום ששושלת המלכים החדשה (השושלת הקפטינגית) הייתה במקור שליטה על הדוכסות של איל-דה-פראנס.
לאחר הסכם ורדן > פרנקיה התיכונה

מרכז פרנקיה הייתה השטח שניתן ללותאר הראשון, הנמצא בין פרנקיה המערבית למזרחית. ממלכה זו, שכללה את צפון איטליה, חלק מבורגונדיה (אנ'), פרובאנס ומערב אוסטרזיה, הייתה יצירה של הסכם ורדן שלא הסתמכה על זהות היסטורית או אתנית. לאחר מותו של לותאר השני ב-869 חילקו שלושת בניו את הממלכה ללותרינגיה, בורגונדיה וצפון איטליה. אזורים אלו יעלמו מאוחר יותר כממלכות עצמאיות.
לאחר הסכם ורדן > פרנקיה המזרחית

מזרח פרנקיה הייתה השטח של לואי הגרמני. השטח חולק לארבע דוכסויות: אלמניה, פרנקוניה, סקסוניה ובוואריה (שכללה את מוראביה וקרינתיה). לאחר מותו של לותאר השני גם החלקים המזרחיים של לותרינגיה נכללו בפרנקיה המזרחית. חלוקה זו שרדה עד 1268 אז הסתיימה שושלת הוהנשטאופן. הכתרתו של אוטו הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בשנת 962 סימלה את ראשיתה של האימפריה הרומית הקדושה. מהמאה ה-10 פרנקיה המזרחית נקראה גם הממלכה הגרמנית.
מפת האימפריה הקרולינגית
חלוקת האימפריה הפרנקית לפי הסכם ורדן
אוניברסיטת פריז למדעים ולספרות

| --- | --- |


 grand établissement
 מוטו:  העז לדעת 
 תקופת הפעילות:  2019–הווה (כ־6 שנים) 
 בעלי תפקידים
 יו"ר:  E.M. Mouhoud 
 סטודנטים
 :  18,029 (נכון ל־2021) 
 מיקום
 מדינה:  צרפת צרפת
 קואורדינטות:  48°50′25″N 2°21′09″E﻿ / ﻿48.8402026°N 2.3525628°E﻿ / 48.8402026; 2.3525628
 psl.eu
 he
 
אוניברסיטת פריז למדעים ולספרות (בצרפתית: Université Paris Sciences et Lettres, בקיצור PSL) היא אוניברסיטת מחקר ציבורית בפריז המאגדת מספר מוסדות מחקר והשכלה גבוהה בצרפת.
היסטוריה וארגון

הארגון נוסד ב-2010 עת חברו חמישה מוסדות השכלה גבוהה ומחקר מהרובע הלטיני להקמת גוף משותף שיאפשר קידום תקציבי מחקר ואת נראותם הציבורית והבינלאומית. מוסדות נוספים חברו אליהם בהמשך. ב-2019 הוכר המוסד כאוניברסיטה ציבורית המאגדת מספר מוסדות עצמאיים והיא זכתה למעמד לאומי של "Grand établissements" ("מוסד גדול").
האוניברסיטה מורכבת מ-11 מוסדות חברים, שלושה ארגוני מחקר שותפים ו-10 גופים עימם יש שיתופי פעולה קבועים.
היסטוריה וארגון > מוסדות חברים

קולז' דה פראנס
Mines פריז - בית הספר הלאומי למכרות של פריז (École nationale supérieure des mines de Paris)
בית הספר הלאומי לכימיה של פריז (École nationale supérieure de chimie de Paris)
הקונסרבטואר הלאומי הגבוה לאמנות הדרמה
אקול נורמל סופרייר
אקול פראטיק דה אוטז אטיד
ESPCI פריז - בית הספר הגבוה לפיזיקה תעשייתית וכימיה בעיר פריז (École supérieure de physique et de chimie industrielles de la ville de Paris)
בית הספר הלאומי להיסטוריה (École Nationale des Chartes)
מצפה הכוכבים של פריז
אוניברסיטת פריז-דופין
מכון קירי
היסטוריה וארגון > ארגוני מחקר שותפים

המרכז הלאומי למחקר מדעי
Inria - המכון הלאומי למחקר במדע וטכנולוגיות דיגיטליות (Institut national de recherche en sciences et technologies du numérique)
Inserm - המכון הלאומי לבריאות ומחקר רפואי (Institut national de la santé et de la recherche médicale)
היסטוריה וארגון > שותפים נוספים

בית הספר הלאומי לאמנויות דקורטיביות (École nationale supérieure des arts décoratifs)
בית הספר הצרפתי למזרח הרחוק (École Française d'Extrême-Orient)
בית הספר הלאומי לארכיטקטורה פריז-מלאקוואיס (École nationale supérieure d'architecture Paris-Malaquais)
תיכון לואי הגדול (Lycée Louis-le-Grand)
הקונסרבטואר של פריז
La Fémis - בית הספר הגבוה הלאומי למקצועות תמונה וסאונד (École Nationale Supérieure des Métiers de l'Image et du Son)
בית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות
בית ספר תיכון אנרי הרביעי (Lycée Henri-IV)
מכון לואי בשלייה (Institut Louis Bachelier)
המכון הלאומי לשירות ציבורי (Institut national du service public)
הערות שוליים

↑  אתר האוניברסיטה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011596266905171  BnF: cb17023779g (data)  GND: 1054386358  ISNI: 0000 0004 1784 3645  LCCN: no2014114917  MusicBrainz: d31ad0f6-0c98-409e-a760-767ba53a93fc  SUDOC: 241597595  VIAF: 309651403   WorldCat (עם VIAF): 309651403
נדב הולנדר

| --- | --- |

 לידה:  31 בדצמבר 1980 (בן 44) קריית טבעון, ישראל
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2004
 עיסוק:  מוזיקאי וקולנוען
 סוגה:  רוק ישראלי
 כלי נגינה:  פסנתר, קלידים, גיטרה אקוסטית, גיטרה חשמלית, גיטרה קלאסית, גיטרה בס, תופים, כלי הקשה
 חברת תקליטים:  נענע דיסק, קמע
 שיתופי פעולה בולטים:  אלון עדר, אלי אליהו
 אתר רשמי
 פרופיל ב-IMDb
 
נדב הולנדר (נולד ב-31 בדצמבר 1980) הוא מוזיקאי וקולנוען ישראלי.
ביוגרפיה

הולנדר נולד בשנת 1980 בקריית טבעון, ליעל ושאול הולנדר. סיים את לימודיו במגמת אמנות ומוזיקה בתיכון בקיבוץ יגור, למד צילום במרכז האקדמי לעיצוב ולחינוך ויצו חיפה והוא בוגר מגמת תסריטאות בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה. בצבא שירת כקצין בחיל האוויר.
קריירה > מוזיקה

הולנדר מנגן על גיטרה מגיל צעיר. הוא למד לבד לנגן על גיטרה, פסנתר, בס ותופים. בצעירותו היה חבר בהרכב המוזיקלי "אנטרופיה" בקרית טבעון. משנת 2011 הוא חבר בלהקתו של אלון עדר. במסגרת חברותו בלהקה הוא אחראי על כתיבתם והלחנתם של כמה משירי האלבומים.
בשנת 2017 הוציא את אלבום הבכורה שלו "מתת ועוגן" שהוקלט ביישוב מתת ובקיבוץ העוגן. הולנדר כתב הלחין והפיק את כל שירי האלבום למעט השיר "השומר" שנכתב על ידי המשורר אלי אליהו. האלבום יצא תחת הלייבל "קמע" וזכה לביקורות מצוינות.
בשנת 2019 הופיע במסגרת פסטיבל "יערות מנשה" לצד אסף אמדורסקי, אביגיל קובארי, גיל בר הדס, יעל קראוס, אלה רונן, מירב הלינגר ואחרים.
בשנת 2020 הוציא אלבום הילדים "מגש הקצב" למילותיו של נתן אלתרמן. הולנדר הלחין את כל השירים למעט השיר "בלדה על חמוריקו" שהלחין סשה ארגוב ושיר העמק שהלחין דניאל סמבורסקי. באלבום השתתפו ענת מושקובסקי ויובל מנדלסון. האלבום יצא בחברת התקליטים נענע דיסק, ושיריו זכו להשמעות ולתשבחות רבות.
הולנדר הלחין מוזיקה מקורית לסדרות הטלוויזיה רבות בהן "מייקל", "פלמ"ח", "הבאר", ו-"ערים".
כמו כן הלחין מוזיקה מקורית לסרט התיעודי ״בת האמן״ של מרגריטה ויניב לינטון (2022) שזכה בפרס לסרט הביכורים בפסטיבל דוקאביב ובפרס אופיר לסרט הדוקומנטרי מתחת 60 דקות.
באוקטובר 2022 שחרר הולנדר סינגל ראשון מתוך אלבום חדש, ״עלים יבשים״, שבו הוא מארח את המוזיקאי אלי מגן. בדצבמבר 2022 יצא אלבומו "הזמן האחרון".
קריירה > קולנוע

בשנת 2012 יצא הסרט חתולים על סירת פדלים, קומדיית אימה רומנטית בכיכובם של מיכאל מושונוב, דנה פרידר ושמואל וילוז'ני. הולנדר ביים את הסרט עם יובל מנדלסון וכתב את המוזיקה עבורו יחד עם קולקטיב LEGIT. אחיו, יובל הולנדר, היה אחד ממפיקיו. הסרט שהופק באופן עצמאי על ידי יהונתן בר אילן הוקרן בבתי קולנוע ברחבי הארץ ובפסטיבלי קולנוע רחבי העולם.
קריירה > תיאטרון

בשנת 2008 יצר יחד עם אנסמבל מייקל את ההצגה מייקל וכתב עבורה את המוזיקה. מאז עלתה לבמות הוצגו קרוב לאלף הצגות.
בשנת 2010 זכתה ההצגה בשלושה פרסי קיפוד הזהב בין היתר בקטגוריות הצגת השנה ובמאי השנה, והולנדר עצמו זכה בקטגוריית מבצע השנה.
בשנת 2011 השתתף ביצירת המופע הקומי מוזיקלי אבי הזמר יחד עם אבי דנגור.
קריירה > טלוויזיה

בשנת 2018 עלתה ב-YES העונה הראשונה של "מייקל הסדרה" שנכתבה בידי חברי האנסמבל. הולנדר השתתף בסדרה ככותב, יוצר, שחקן וכמלחין המוזיקה המקורית לסדרה. בשנת 2021 עלתה העונה השנייה של הסדרה.
בין היתר השתתף ביצירת סדרת הטלוויזיה "אבי הזמר מארח".
קריירה > עיתונות

הולנדר שימש במשך שנים כסגן עורך המוסף "גלריה שישי" של עיתון הארץ. כמו כן כתב טורי ביקורת על סרטים שיוצאים ב-DVD.
דיסקוגרפיה > אלבומי סולו

מתת ועוגן, קמע, 2017
מגש הקצב, נענע דיסק, 2020
הזמן האחרון, נענע דיסק 2022
דיסקוגרפיה > אלבומים ביחד עם אלון עדר והלהקה

סיכום החיים עד עכשיו, היי פידליטי, 2014
השמרנים שוב באופנה, תקליטי יהלום 2017
משתלבים בנוף, תקליטי יהלום 2018
מחשבות על הדרך, תקליטי יהלום 2018
כן כן כן כן!, תקליטי יהלום 2022
הערות שוליים

↑  אלעד בילו, כשבקיבוץ היה חור: נדב הולנדר חוזר לצליל של שנות ה־70, באתר כלכליסט, 4 בדצמבר 2017
↑  אלעד בילו, כשבקיבוץ היה חור: נדב הולנדר חוזר לצליל של שנות ה־70, באתר כלכליסט, 4 בדצמבר 2017
↑  פסטיבל יערות מנשה, 2019
↑  מגש הקצב: תקליט הילדים החדש משירי אלתרמן הוא קלאסיקה מיידית לכל המשפחה, באתר ‏מאקו‏, 3 ביוני 2020
↑  נדב הולנדר אתר אישים
↑  בת האמן - דוקאביב 2022 - הפסטיבל הבינלאומי לקולנוע דוקומנטרי בתל-אביב, באתר דוקאביב 2022 - הפסטיבל הבינלאומי לקולנוע דוקומנטרי בתל-אביב, ‏4 בספטמבר 2022
↑  תחיה ברק, "אבא אמר: 'אני ואת לא מכירים. לא יודע אם את מתאימה לעשות עליי סרט'", באתר ynet, 20 בספטמבר 2022
↑  רחלי פלנט רוזן, ‏עשו לעצמכם טובה, והקדישו לשיר הזה רגע, באתר "סרוגים", 24 באוקטובר 2022
↑   שירה נאות, נדב הולנדר באלבום חדש: "בלון בלי חוט, זה מה שאני רוצה להיות", באתר הארץ, 27 בדצמבר 2022
↑  שמוליק דובדבני, "חתולים על סירת פדלים": בשר טרי תוצרת הארץ, באתר ynet, 30 במרץ 2012
↑  סמדר שילוני, "מייקל": לצחוק מרוב התרגשות, באתר ynet, 9 בספטמבר 2018
↑  מרב יודילוביץ', הוכרזו הזוכים בפרסי "קיפוד הזהב" של הפרינג', באתר ynet, 7 במאי 2010
↑  גילי איזיקוביץ, "אבי הזמר" מסלסל פעמיים, באתר הארץ, 17 באוגוסט 2012
↑  רותה קופפר, "מייקל היא סדרה עלינו", באתר כלכליסט, 31 במרץ 2021
↑  סמדר שילוני, "מייקל": לצחוק מרוב התרגשות, באתר ynet, 9 בספטמבר 2018
↑  גילי איזיקוביץ, "אבי הזמר" מסלסל פעמיים, באתר הארץ, 17 באוגוסט 2012
↑  נדב הולנדר, כתבות וטורים, הארץ
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007401325105171  MusicBrainz: 27bf3670-0973-4cb7-ad4b-b2360d3f0f32  VIAF: 34153237733229210367   WorldCat (עם VIAF): 34153237733229210367
המסורת הטורקו־מונגולית

אסיה בשנת 1335
טורקו־מונגולית או המסורת הטורקו-מונגולית היא סינתזה אתנו־תרבותית שהתקיימה באסיה במהלך המאה ה-14 בקרב שליטי אורדת הזהב וח'אנות צ'אגאטאי.
במקומות אלה, האוכלוסייה המונגולית השלטת נטמעה בעמים הטורקיים שהיו תחת שלטונה. היטמעות זו גררה אימוץ הדרגתי של האסלאם בידי השליטים, במקום הטנגריזם, וכן מעבר לשפות טורקיות. למרות שינויים אלה, השלטונות עדיין שימרו את מוסדות המדינה והחוק המונגוליים.
לאחר קריסת החאנויות המונגוליות, השליטים הטורקו־מונגוליים הקימו מדינות איסלאמיות רבות שירשו את מקומן. כדוגמת חאנות קרים, אסטרחן וקאזאן שירשו את אורדת הזהב, והאימפריה הטימורית שתפסה את כוחה של חאנות צ'אגאטאי במרכז אסיה. באבור (1483–1530), נסיך טורקו-מונגולי ונין נינו של טימור, ייסד את האימפריה המוגולית, ששלטה כמעט בכל תת היבשת ההודית. כמו כן, טורקים וטטרים שלטו במצרים במהלך תקופת הסולטנות הממלוכית.
בכל המדינות הללו, האליטות הטורקו-מונגוליות הפכו לפטרונים של המסורת הטורקו-פרסית, שנהפכה לתרבות הדומיננטית בקרב המוסלמים במרכז אסיה באותה תקופה. במאות הבאות, התרבות הטורקו-פרסית הופצה על ידי כיבושים טורקו-מונגוליים לאזורים שכנים. בכך היא הפכה לתרבות השולטת בקרב האליטות באימפריה המוגולית בצפון הודו, מרכז אסיה ואגן טארים בצפון מערב סין, וכן חלקים גדולים ממערב אסיה והמזרח התיכון.
קשרים טורקו מונגוליים מוקדמים

קיימות עדויות לחילופי אוצר מילים בין טורקית למונגולית עוד לפני תקופתו של ג'ינגיס ח'אן. עוד באלף הראשון לפני הספירה התקיימה שאילת מילים מפרוטו טורקית לפרוטו מונגולית. השפות הטורקיות והמונגוליות דומות בכינויי הגוף שלהן, ובחלקים גדולים מאוצר המילים, כאשר דמיון זה ככל הנראה התקיים עוד לפני פיצול העמיים הטורקיים, שהתרחש בסביבות שנת 500 לפני הספירה. קיימות עדויות לחיכוך מוקדם אף יותר בין השפות הטורקיות והמונגוליות המתבטא בקווי דמיון פונוטקטיים, דקדוקיים וטיפולוגיים נוספים ויסודיים יותר (למשל הרמוניית תנועות סינכרוניות, היעדר מין דקדוקי, מִדְבָּק נרחב, כללים פונוטקטיים ופונולוגיים דומים). בעבר, קווי דמיון אלה יוחסו למערכת יחסים גנטית בין השפות והובילו לתמיכה בהשערה בדבר קיום משפחת השפות האלטאיות. כיום, בעקבות היעדר הצגה מקיפה של קשר גנטי זה, רווחת ההשערה לפיה התקיים אגד לשונות צפון־אסייתיות, המכיל את המשפחות הטונגוסית, היאפוניות, והקוריאנית. עם זאת, השפות בעלות דמיון אוצר המילים הנרחב ביותר מִבֵּין הללו הן השפות הטורקיות והמונגולית. מחקרים אחרונים אף מראים על כפלות בעלות אותו השורש, הנמצאות בשפה המונגולית, בין מילים מונגוליות לבין מילים טורקיות מושאלות. כמו כן, מתוך כלל המילים המונגוליות הנגזרות משפות אחרות, מילים הנגזרות מן השפות הטורקיות הן הנפוצות ביותר.
שפה

לאחר הכיבושים המונגוליים, האליטות השולטות במדינות היורשות את האימפריה המונגלית החלו להתבולל עם הנתינים, שלא היו מונגולים. אוכלוסיית אורדת הזהב הייתה ערבוב של טורקים ומונגולים שאימצו את האסלאם מאוחר יותר, וכן מספר קטן יותר של פינו אוגרים, סרמאטו-סקיתים, סלאבים וקווקזים, בחלקם מוסלמים ובחלקם מאמיני דתות אחרות. למרות המיעוטים הרבים, רוב האוכלוסייה הייתה טורקית, וכללה קבוצות כקיפצ'קים, קומנים, וולגה בולגרים, ח'וורזמים ואחרים. עם הזמן, האורדה עברה תהליכי טורקיפיקציה ואובדן הזהות המונגולית, כאשר צאצאי הלוחמים המונגוליים שבאו עם באטו חאן היוו המעמד השולט. חברי קבוצה זו כונו בדרך כלל בכינוי הכללי טטרים על ידי הרוסים והאירופאים, בעוד שרובם הזדהו בשמם האתני או השבטי, וראו עצמם מוסלמים. רוב האוכלוסייה, חקלאית ונוודית כאחד, אימצה את שפת הקיפצ'ק, שהתפתחה לשפות האזוריות של קבוצות קיפצ'אק לאחר פירוק האורדה.
בחאנות צ'אגאטאי, השפה הטורקית שאומצה על ידי האליטה המונגולית נודעה בשם שפת צ'אגאטאי, הקשורה לשפות הטורקיות הקרלוקיות. שפה זו הייתה שפת האם של השושלת הטימורית, שושלת טורקו-מונגולית ששלטה במרכז אסיה לאחר נפילת חאנות צ'אגאטאי. שפת צ'אגאטאי היא שפה קרלוקית מוקדמת, כאשר באותה משפחה נכללות האוזבקית והאויוגרית.
דת

המונגולים בתקופת הכיבושים המוקדמים וכיבושיו של ג'ינגיס חאן האמינו לרוב בטנגריזם. עם זאת, המדינות היורשות את האימפריה, כמו צ'אגאטאי, אורדת הזהב והאילח'אנאת נאלצו לשלוט באוכלוסייה מוסלמית גדולה, שאף היוותה את הרוב באילחאנאת וצ'אגאטאי, אשר שלטו באיראן ומרכז אסיה.
באורדת הזהב, אוזבק חאן השתלט על הממלכה ב-1313 ואימץ את האסלאם כדת מדינה. הוא אסר על הבודהיזם והשמאניזם בקרב המונגולים ברוסיה, ובכך עצר את הפצת התרבות המונגולית. בשנת 1315 האיסלאמיזציה של האורדה הושלמה, כאשר אוזבק רצח נסיכים משושלת ג'וצ'י ולאמות בודהיסטים שהתנגדו למדיניותו הדתית. אוזבק המשיך בברית עם הממלוכים, אשר ברקה חאן התחיל לפניו. אוזבק שמר על יחסים חברותיים עם הסולטאן הממלוכי, ואף השיא נסיכה משושלתו לסולטאן מצרים, מוחמד בן קלאוון. תחת שלטונו של אוזבק ויורשו ג'אני בג (1342–1357), האסלאם, שבכל מקרה הכה שורש אצל הטורקים עוד לפני הכיבוש המונגולי, התקבל בקרב רוב הציבור, למרות שהמוסלמים נשארו סובלניים לאמונות אחרות. על מנת להרחיב את האסלאם בממלכה, המונגולים בנו מסגד ומבנים מתוכננים רבים שדרשו רחצה - המהווה אלמנט חשוב מהתרבות המוסלמית. סראי, בירת האורדה, משכה באותה תקופה סוחרים ממדינות רבות, כאשר סחר העבדים שגשג בעקבות הקשר עם הממלוכים. העלייה בעושר ובביקוש למוצרים גרמה לעלייה באוכלוסיית סראי, כאשר שיעור תושבי הקבע באזור עלה, וסראי הפכה למרכז של סולטנות מוסלמית גדולה.
בצ'אגאטאי, מובאראק שאה התאסלם ועם הזמן האליטה הצ'גאטאית התאסלמה עמו. בהמשך, חאנות צ'אגאטאי הוחלפה באימפריה הטימורית במרכז אסיה, שהוקמה בידי הכובש הטורקו־מונגולי טימור לנג. לדברי ג'ון ג'וזף סונדרס, טימור היה "תוצר של חברה שעברה איסלאמיזציה ואיראניזציה", ולא של חברת נוודי ערבות. כדי לתת לגיטימציה לכיבושיו, טימור הסתמך על סמלים ושפה אסלאמיים, כינה את עצמו "חרב האסלאם", וסייע למוסדות סמירנה, ובעקבות הניצחון העניק לעצמו את תואר הכבוד המוסלמי ראזי
ראו גם

אורדת הזהב
חאנות צ'אגאטאי
טטרים
הזארה
טורקית צ'אגאטאי
השושלת הטימורית
השושלת המוגולית
פלישות וכיבושים מונגוליים
חאנות קרים
חאנות אסטרחן
חאנות קאזאן
הערות שוליים

↑  Beatrice Forbes Manz (1989). The Rise and Rule of Tamerlane. Cambridge University Press. pp. 6–9. ISBN 978-0-521-34595-8.
↑  "Tīmūr Lang". Encyclopaedia of Islam. Vol. 10 (2nd ed.). Brill. 2000. נבדק ב-24 באפריל 2014. {{cite encyclopedia}}:  (עזרה)
↑  Canfield, Robert L. (1991). Turko-Persia in Historical Perspective. Cambridge, United Kingdom: Cambridge University Press. p. 1 ("Origins"). ISBN 0-521-52291-9.
1 2  Janhunen, Juha (2013). "Personal pronouns in Core Altaic".  In Martine Irma Robbeets; Hubert Cuyckens (eds.). Shared Grammaticalization: With Special Focus on the Transeurasian Languages. p. 221. ISBN 9789027205995.
↑  Halperin, Charles J. (1987). Russia and the Golden Horde: The Mongol Impact on Medieval Russian History. Indiana University Press. p. 111. ISBN 978-0-253-20445-5.
↑  Encyclopædia Britannica
↑  L.A. Grenoble (11 באפריל 2006). Language Policy in the Soviet Union. Springer Science & Business Media. pp. 149–. ISBN 978-0-306-48083-6. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Saunders, J. J. (במרץ 2001). The History of the Mongol Conquests. University of Pennsylvania Press. pp. 173–. ISBN 978-0-8122-1766-7. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Marozzi, Justin (2004). Tamerlane: Sword of Islam, conqueror of the world. HarperCollins.
המאה ה-19 לפנה"ס

המאה ה-19 לפנה"ס היא התקופה שהחלה בשנת 1900 לפני הספירה והסתיימה בשנת 1801 לפני הספירה. זוהי המאה ה-19 לפני תחילת הספירה הנוצרית. והיא מהווה את תחילת האלף השני לפנה"ס.