stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אמנות ניאנדרטלית
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  OSCAR MORO ABADÍA AND MANUEL R. GONZÁLEZ MORALES, REDEFINING NEANDERTHALS AND ART: AN ALTERNATIVE
INTERPRETATION OF THE MULTIPLE SPECIES MODEL FOR
THE ORIGIN OF BEHAVIOURAL MODERNITY, OXFORD JOURNAL OF ARCHAEOLOGY, Blackwell Publishing, 2010, עמ' 229-243
1 2 3  Margaret W Conkey, Prehistoric Art, Elsevier, 2015
1 2 3  Jonathan Jones, So Neanderthals made abstract art? This astounding discovery humbles every human, /www.theguardian.com, ‏23/02/18
1 2 3  Günter Berghaus, The discovery and story of prehistoric art, New perspectives on prehistoric art, Praeger Publisher, 2004
↑  Günter Berghaus, New perspectives on prehistoric art, Praeger Publisher, 2004, פרק Art in human evolution
1 2 3 4 5  Tim Appenzeller, Old masters The earliest known cave paintings fuel arguments about whether
Neanderthals were the mental equals of modern humans., NATURE 497, Macmillan Publishers Limited, 2013, עמ' 302-304
1 2 3 4 5  Ian Sample, Neanderthals – not modern humans – were first artists on Earth, experts claim, https://www.theguardian.com, ‏22/02/18
1 2 3 4 5 6 7  Stone Age Cave Painting, http://www.visual-arts-cork.com
1 2 3 4 5 6  D. L. Hoffmann, C. D. Standish, M. García-Diez,P. B. Pettitt, J. A. Milton,
J. Zilhão, J. J. Alcolea-González, P. Cantalejo-Duarte, H. Collado, R. de Balbín,
M. Lorblanchet, J. Ramos-Muñoz, G.-Ch. Weniger, A. W. G. Pike, U-Th dating of carbonate crusts
reveals Neandertal origin of Iberian
cave art, Science, 2018, עמ' 912-915
↑  Peter J.Ucko and Andre'e Rosenfeld, Palaeolithic cave art, BAS Printers Limited, 1967, עמ' 38
1 2 3  The Paleolithic Cave Art of France, THE TECHNIQUES UTILISED, http://www.bradshawfoundation.com
↑  Emmanuel Anati, Functions of prehistoric art, Decoding prehistoric art and the origins of writing, Global Press, 2015
השוואה בין גולגולת של הומו ספיינס (שמאל) לזו של הומו ניאנדרטל (ימין)
פאנל הידיים של מערת אל קסטיו, קנטבריה, ספרד. השבלונות מתוארכות ללפני 40,000 שנה, ואילו הביזון מתקופה מאוחרת יותר.
איור של ציור המערות דמוי הסולם במערת לה פסייגה (Cave of La Pasiega) שגילו המינימלי 64,800 שנה. ייתכן והחיות הן תוספת מאוחרת.
תיאורים של חיות וסימנים אבסטרקטיים במערת אלטאמירה.
ציורי ממותה ויעל במערת רופיניאק
שימוש בפוליכרום במערת לאסקו
פאנל המשלב כמה מינים של חיות במערת שובה. ניתן להבחין בהצללות בתוך הדימויים.
דמיטרי שצ'רבצ'וב

| --- | --- |

דמיטרי שצ'רבצ'וב
 לידה:  18 בפברואר 1857 רוזה, האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית (1699–1858)
 פטירה:  18 בינואר 1932 (בגיל 74) ניס, צרפת צרפת
 מקום קבורה:  בית הקברות הרוסי אורתודוכסי של ניס 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית הקיסרית הרוסית 
 השתייכות:   צבא האימפריה הרוסית  הצבא הלבן
 דרגה:   גנרל חיל הרגלים
 תפקידים בשירות
 מפקד הקורפוס ה-9 מפקד הארמייה ה-11 מפקד הארמייה ה-7 מפקד החזית הרומנית
 פעולות ומבצעים
 מלחמת רוסיה-יפן מלחמת העולם הראשונה מלחמת האזרחים הרוסית
 עיטורים
 צלב גדול של לגיון הכבוד (1918)  דרגה רביעית במסדר גאורגיוס הקדוש (1914)  מסדר גאורגיוס הקדוש, דרגה שלישית (1915)  Order of St. Alexander Nevsky with swords (1916)  מסדר הדרקון הכפול (1911)  חרב הזהב של גבורה (1915)  מסדר סאבה הקדוש (1912)  מסדר פטר פרידריך לודוויג (1903)  מסדר הכתר הרומני (1899)  מסדר הנסיך דנילו הראשון (1912)  עיטור  ולדימיר הקדוש, דרגה 3 (1899)  מסדר ולדימיר הקדוש דרגה שנייה עם חרבות (1915)  עיטור ולדימיר הקדוש, דרגה 4 (1891)  מסדר סנטה אנה, דרגה 2 (1896)  עיטור  אנה הקדושה,  דרגה ראשונה (1911)  מסדר סנט מוריס ולזרוס (1903)  מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה 3 (1879)  אות המסדר אנה הקדושה, דרגה 3 (1885)  מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה 1 (1905)  מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה 2 (1888)  מסדר הנשר הלבן עם חרבות (1915)  מסדר סנטה אנה, דרגה 4  מסדר מיכאי האמיץ  מסדר סטניסלב הקדוש 
 
דמיטרי גריגורייביץ' שצ'רבצ'וב (ברוסית: Дми́трий Григо́рьевич Щербачёв; 18 בפברואר 1857 – 18 בינואר 1932) היה גנרל בצבא האימפריה הרוסית אשר פיקד על כוחות במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת האזרחים הרוסית.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

שצ'רבצ'וב נולד ב-18 בפברואר 1857 בעיר רוזה שבנפת מוסקבה. הוא היה נצר למשפחת אצולה אשר מוצאה בהורדת הזהב. אביו גרגורי, היה גנרל-מיור בצבא האימפריה הרוסית. בשנת 1873 הוא סיים את לימודיו בגימנסיה הצבאית אורל, ולאחר מכן למד בבית הספר לתותחנים מיכאילובסקי אותו סיים בשנת 1876. ב-1877 הוא הועבר לרגימנט הארטילריה הרכובה של המשמר הקיסרי. ב-1878 הוא הועלה לדרגת פודפורצ'יק, וב-1881 לדרגת פורוצ'יק. בשנת 1884 הוא סיים את לימודיו באקדמיית המטה הכללי ניקולייב. לאחר מכן הועבר למחוז הצבאי פטרבורג. ב-1907 הוא הפך לראש האקדמיה הצבאית ניקולייב, ומילא תפקיד חשוב בהכנסת רפורמות לאקדמיה. ב-1912 הוא מונה למפקד הקורפוס ה-9.
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה ומלחמת האזרחים

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 נכלל הקורפוס של שצ'רבצ'וב בארמייה ה-11 של אנדריי סליבנוב ולחם עמה בקרב גליציה. ב-5 באפריל 1915 התפטר סליבנוב בגלל בריאות לקויה ושצ'רבצ'וב מונה למפקד הארמייה במקומו. הוא המשיך להילחם בקרבות כנגד האוסטרו-הונגרים, ובאוקטובר 1915 הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים ומונה למפקד הארמייה השביעית. תחת פיקודו לחמה הארמייה בהצטיינות במהלך מתקפת ברוסילוב. ב-1 באפריל 1917 הוא מונה למפקד החזית הרומנית אשר כללה יחידות רוסיות ורומניות ולחמה כנגד הגרמנים על אדמת רומניה.
לאחר מהפכת אוקטובר החלה החזית של שצ'רבצ'וב להתפורר. הוא צעד עם אנשיו ליאשי ויצר קשר עם מיכאיל אלכסייב שהחל בהקמת הצבא הלבן. הוא הצליח לשלוח חלק מאנשיו לרוסטוב על הדון שם חברו לאנשיו של אלכסייב. בדצמבר 1917 פלש הצבא הרומני לבסרביה במטרה לכבוש אותה מידי הצבא האדום. שצ'רבצ'וב אישר את המהלך, אולם הרומנים הובסו בינואר 1918 ונאלצו להגיע להסדר מול הסובייטים אשר במסגרתו התחייבו לפנות את בסרביה. במקביל החליטה ממשלת רומניה להיכנע בפני מעצמות המרכז, והללו הכירו בתביעתה של רומניה על בסרביה. באפריל של אותה שנה ויתר שצ'רבצ'וב רשמית על הפיקוד על החזית הרומנית, ופרש לאחוזה שהוענקה לו בידי פרדיננד הראשון, מלך רומניה.
ב-1919 הוא עזב את אחוזתו, ודרך סרביה ואיטליה הגיע לצרפת שם מינה את עצמו לשגריר הצבא הלבן. האדמירל אלכסנדר קולצ'ק אישר בדיעבד את תפקידו, ושצ'רבצ'וב דאג להעברת אספקה מצרפת לצבא הלבן, כמו גם למעבר מתנדבים רוסיים. במאי 1920 הוא עזב את הצבא הלבן בעקבות מחלוקת עם פיוטר וראנגל, ומאז חי בניס מפנסיה שהוענקה לו בידי מלך רומניה. הוא היה מלוכן מובהק בדעותיו, ותמך בתביעתו של קיריל ולדימירוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה לכתר רוסיה. הוא נפטר ב-18 בינואר 1932, ובהלווייתו נכחו בין היתר קונסטנטין פרזאן וניקולאי יודניץ'.
הרכבת התחתית של ברלין

| --- | --- |


 מידע כללי
 מדינה:  גרמניה גרמניה
 עיר:  ברלין
 מפעיל:  Berliner Verkehrsbetriebe (BVG)
 מידע על ההקמה
 פתיחת המערכת:  1902
 מידע על המערכת
 אורך המערכת:  155.4 ק"מ
 רוחב המסילה:  1,435 מ"מ
 מספר כלים:  1272
 מספר נוסעים ביום:  1.63 מיליון
 מספר נוסעים בשנה:  596 מיליון
 מספר הקווים:  9
 מספר התחנות:  175
 אתר רשמי
 תרשים המערכת
 
 
הרכבת התחתית של ברלין (בגרמנית: U-Bahn Berlin - אוּ-בַּאן ברלין), מהווה, יחד עם הרכבת המהירה של ברלין (בגרמנית: S-Bahn Berlin) את מערכת התחבורה הציבורית העיקרית של ברלין, בירת גרמניה.
המונח או-באן הוא קיצור של "אונטרגרונדבאן" - "רכבת תחתית" בגרמנית.
מערכת רכבות זו, שהחלה לפעול בשנת 1902, כוללת כיום 175 תחנות המקושרות בתשעה קווים. אורכם הכולל של הקווים 155.4 קילומטר, ו-90% ממסילות הברזל מצויות מתחת לפני הקרקע.
מערכת הרכבת מנוהלת ומתוחזקת על ידי חברת ברלינר פרקרסבטריבה גזלשאפט, או בראשי תיבות BVG. החברה היא מעין גוף סטטוטורי בבעלות עירונית.
בשנת 2019 רשמה המערכת את מספר השיא מבחינת נוסעים עם 596 מיליון נסיעות נוסע.
המערכת הוקמה על מנת להקל על עומסי התחבורה במרכז ברלין וגדלה במהירות עד מלחמת העולם השנייה. עם תום המלחמה וחלוקת ברלין למזרח ברלין ומערב ברלין המשיכה מערכת הרכבות לעבוד עד לבניית חומת ברלין. במסגרת ההגבלות שהטילה ממשלת גרמניה המזרחית על אזרחיה נאסר עליהם לנסוע במערכת הרכבות, ואף שהרכבות בחלק מהקווים עברו הן במזרח העיר והן במערבה, רק לתושבי מערב העיר הותר להשתמש בהן. התחנות במזרח העיר הפכו לתחנות רפאים בהן הרכבות לא עצרו.
עם נפילת חומת ברלין ואיחוד גרמניה הותר לתושבי מזרח העיר לשוב ולהשתמש ברכבת התחתית, ומערכת הרכבות והתחנות (ובעיקר התחנות במזרח העיר בהן לא נעשה שימוש מאז שנת 1961) שופצה.
רשת האו-באן

רשת האו-באן של ברלין מורכבת מעשרה קווים המוצגים בטבלה הבאה על פי המספור שנקבע במערב ברלין החל משנת 1966.
| שם הקו | צבע במפת  הרכבת התחתית | תחנות קצה | אורך (ק"מ) | מס' תחנות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| U1 | ירוק בהיר | אולאנד-שטראסה -  ורשאואֶר שטראסה | 8.814 | 13 |
| U2 | אדום | פנקו -  רולבן | 20.716 | 29 |
| U3 | ירוק | קרומה לאנקה -  ורשאואֶר שטראסה | 18.9 | 24 |
| U4 | צהוב | נולנדורף־פלאץ -  אינסברוקר פלאץ | 2.864 | 5 |
| U5 | חום | ברלין האופטבנהוף - הֶנו | 22.4 | 26 |
| U6 | סגול | אלט־טֵגֶל -  אלט־מארינדורף | 19.888 | 29 |
| U7 | תכלת | רטהאוס שפנדאו -  רודו | 31.760 | 40 |
| U8 | כחול | ויטנאו -  הרמנשטראסה | 18.042 | 24 |
| U9 | כתום | רטהאוס שטגליץ -  אוסלואֶר שטראסה | 12.523 | 18 |
היסטוריה

החל בסוף המאה ה-19 ועם איחוד מדינות גרמניה השונות והפיכת ברלין לבירתן גברה התנועה אל העיר ברלין וממנה, והעיר גדלה והתפתחה. מתכנני העיר שקלו פתרונות שונים לבעיות התנועה הגוברות של העיר, ונערכו מספר תוכניות לרכבות תחתיות. קו הרכבת הראשון בתוך העיר (אשר עבר על מסילה מוגבהת מעל הרחוב) נחנך ב-15 בפברואר 1902 וכונה ה"מקטע הראשי" (בגרמנית: Stammstrecke). קו זה פעל בין ורשאואר שטרסה וגן החיות של ברלין, וכלל חלופה אשר עברה דרך פוטסדאמר פלאץ. בעקבות הצלחת קו זה נחנכו קווים נוספים, אשר קישרו בין הערים השונות שהיו סביב העיר ברלין: וילמרסדורף, שנברג ושרלוטנבורג (לימים שכונות של ברלין). הקווים קישרו בין דאלֶם בדרום לשפיטלמרקט בצפון ולאזור האצטדיון האולימפי של ברלין במערב.
בעקבות איחוד הערים השונות שסביב ברלין והגדרת אזור "ברלין רבתי" (בגרמנית: Groß-Berlin) בשנת 1920 תוכננה באותה שנה תוכנית להקמת קו רכבת עירוני מצפון לדרום, שיחצה את העיר ויקל על עומסי התחבורה. קו זה כונה "רכבת צפון-דרום" (Nord-Süd-Bahn) וקישר בין ודינג לבין אזור טמפלהוף.
באותה תקופה הקים תאגיד AEG קו רכבת שנקרא "גה אן באן" (GN-Bahn, Gesundbrunnen-Neuköllner-Bahn, רכבת גזונדברונן-נויקלן) אשר קישר בין גזונדברונן, אלכסנדרפלאץ ותחנת ליינשטראסה בנויקלן.
השפל הכלכלי הגדול וההיפראינפלציה בשנות ה-30 של המאה ה-20 האטו את הקמת קווי הרכבת. בשנות ה-30 הוקם ביוזמת השלטונות הנאציים קו רכבת נוסף, שקישר בין אלכסנדרפלאץ ופרידריכספלדה. בקו זה נעשה שימוש בקרונות גדולים יותר - רוחב של 2.65 מטר וגובה של 3.40 מטר לעומת רוחב של 2.20 מטר וגובה של 3.10 מטר בקווים הקודמים; רוחב המסילה בשתי המערכות הוא זהה - 1435 מ"מ. הקווים שבהם פועלים קרונות גדולים מכונים "Großprofil" - "גרוספרופיל" - פרופיל גדול, לעומת הקווים שבהם פועלים קרונות קטנים המכונים "Kleinprofil" -"קליינפרופיל" - פרופיל קטן.
במהלך קרבות שלהי מלחמת העולם השנייה ניזוקו מנהרות הרכבת התחתית. מנהרות אלה שימשו כמקלטים עבור תושבי ברלין וכן כבונקרים עבור שרידי הצבא הנאצי, והחיילים הסובייטים נאלצו לכבשם. חלק מהמנהרות הוצפו, לאחר ששרידי הצבא הנאצי פוצץ מנהרה מתחת לנהר השפרה.
היסטוריה > במהלך המלחמה הקרה

עם הקמת חומת ברלין וחלוקת העיר לעיר מזרחית ומערבית חולקה מערכת הרכבות. קו U5, שעבר כולו במזרח העיר, פעל בשלמותו. קו U2 חולק ופעל בחלק שנותר במזרח העיר (מפאנקו עד תלמאן-פלאץ (Thälmannplatz, כיום Mohrenstraße). הקווים U6 ו-U8, שנקודות המוצא והסיום שלהן היו במערב העיר, עברו דרך מזרח העיר, אך לא עצרו יותר בתחנות במזרח העיר. תחנות אלו ננטשו וזכו לכינוי תחנות רפאים (בגרמנית: Geisterbahnhöfe). קו U1 פעל במערב העיר, אולם רק עד תחנת שלזישס טור (Schlesisches Tor), שכן תחנת ורשאואר שטראסה שכנה במזרח העיר. לכיוון מערב פעל הקו עד רולבן, במקומו של קו U2.
במהלך המלחמה הקרה הורחבה מערכת הרכבות במערב העיר. קו U9 נפתח בשנת 1961 וקישר בין צפונה של ברלין המערבית לדרומה מבלי לעבור בשטחי ברלין המזרחית. קו U7 קישר בין רודו בדרום מזרח לשפנדאו במערב. כמו כן הורחבו הקווים U6 (שהיה בעבר קו צפון-דרום (Nord-Süd-Bahn)) ו-U8 (שנקרא בעבר גה אן באן (GN-Bahn)). במזרח העיר הורחב קו U5.
לאחר נפילת חומת ברלין ואיחוד העיר מחדש אוחדו קווי הרכבת התחתית והורחבו על מנת ליצור מערכת תחבורה אחידה בעיר.
היסטוריה > התפתחות עתידית

תוכניות להרחבת מערכת הרכבות התחתיות תלויות בהשגת תקציבים למימושן. בשל הקשיים הכלכליים של עיריית ברלין, ולאור העובדה שמערכת התחבורה הנוכחית עונה על הצרכים של תושבי העיר, תוכניות הרחבה משמעותיות אינן צפויות. בין התוכניות המוצעות ניתן למנות תוכניות לקישור קווים קיימים, אך לא בניית קווים חדשים.
תחנות הרכבת

בברלין 170 תחנות רכבת תחתית. חלק מתחנות אלה הן בעלות חשיבות ארכיטקטונית בשל ייחודן:
תחנת הרמנפלאץ שנבנתה על שלוחה של קו "רכבת צפון-דרום" (Nord-Süd-Bahn, לימים קו U6, השלוחה הפכה לימים לקו U7) הייתה סמוכה לחנות הכלבו הגדולה קרשטדאט שנבנתה בעת בניית התחנה. חנות הכלבו מימנה את הקמת התחנה (בתמורה לקישור ישיר מהתחנה אל החנות) ונבנתה בצורת קתדרלה שגובה 7 מטרים, אורכה 132 מטרים ורוחבה 22 מטרים. תחנה זו הייתה הראשונה בתחנות ברלין בה נבנו מדרגות נעות. כיום עוברים בתחנה זו קווים U7 ו-U8.
תחנת אלכסנדרפלאץ, שנבנתה בשנת 1913 כחלק מקו U2, היא אחת התחנות הידועות בברלין. בשנות ה-20 נבנו בתחנה רציפים עבור הקווים D (לימים קו U8) ו-E (לימים קו U5). בתחנה זו נבנה מרכז הקניות התת-קרקעי הראשון בברלין בתכנונו של אלפרד גרנאנדר.
תחנת ויטנברגפלאץ, הסמוכה לבניין הקה-דה-וה, נבנתה בשנת 1902 כתחנה שבה שני רציפים זה לצד זה (כחלק מהמקטע הראשי, ה-Stammstrecke, לימים קווים U1 ו-U2) בתכנונו של האדריכל פאול ויטיג. בשנת 1912 שופצה התחנה בתכנונו של האדריכל אלפרד גרנאנדר, ונבנו בה חמישה רציפים עבור הקווים U3 ו-U1 . במסגרת שיפוץ זה נבנה מבנה מבואה חדש, שתאם במראה את מבנה חנות הקה דה וה הסמוכה. המבנה ניזוק בהפצצות מלחמת העולם השנייה ונבנה מחדש בשנות ה-50 בסגנון מודרני, אולם בשנות ה-80 שופץ המבנה והושב לו סגנונו המקורי.
תחנות הרכבת > מערכת כיסוי תקשורתי לטלפונים סלולריים

בשנת 1995 הותקנו בכל תחנות הרכבת התחתית מערכות GSM המאפשרות שימוש בטלפונים סלולריים בכל הרכבות והתחנות ולאורך כל מסלולי הנסיעה התת-קרקעיים.
תחנות הרכבת > תחנות ומסילות שאינן בשימוש

כחלק ממערכת הרכבת התחתית של ברלין קיימות מספר תחנות ומסילות, שנבנו כחלק מתוכניות פיתוח, אך לבסוף לא נעשה בהן שימוש. דוגמה לתחנה מסוג זה היא תחנה שנבנתה בפוטסדאמר פלאץ עבור קו U3 - קו זה לא הושלם (קו זה אינו קו U3 הפועל כיום), והתחנה משמשת כיום כאזור לתערוכות ולאירועים תרבותיים. בתחנות רטהאוס שטגליץ, שלוסשטראסה, וולטר-שרייבר-פלאץ, אינסברוקר פלאץ וקלייסטפארק נבנו רציפים עבור קו U10, אשר לא הושלם אף הוא. רציפים אלה אינם בשימוש כיום.
מנהרה, שנבנתה בתחנת יונגפרנהיידה עבור קו U5 ואיננה בשימוש, משמשת כיום לאימוני צוותי כיבוי אש.
אזורי תעריפים

ברלין מהווה חלק מ"רשות התחבורה של אזור ברלין - ברנדנבורג" (בגרמנית: Verkehrsverbund Berlin-Brandenburg או בקיצור VBB). משמעות הדבר, שמערכת הכרטוס של כל מערכות התחבורה באזור זה מאוחדות, וכרטיס אחד משמש את כל מערכות התחבורה. כך לדוגמה, כרטיס "חופשי חודשי" מאפשר נסיעה בכל מערכות התחבורה הציבורית למשך חודש שלם. ברלין מחולקת לשלושה אזורי תחבורה: A,‏ B ו-C. אזור A הוא אזור מרכז ברלין התחום על ידי ה-Ringbahn, האס באן המקיפה את מרכז העיר. אזור B כולל את יתרת שטח העיר ברלין שסביב ה-Ring ועד לגבולות העיר, ואזור C כולל את פרוורי ברלין, ובכלל זה את פוטסדאם ואת נמל התעופה שנפלד.
מספור קווי האו-באן

קודם למלחמת העולם השנייה היו קווי הרכבת התחתית מסומנים באותיות, כאשר רכבות עם מספר נתיבים חלופיים סומנו בספרות רומיות. בשנות ה-60, לאחר הקמת חומת ברלין ועם חלוקת מערכת הרכבת התחתית בין מזרח העיר ומערבה, נותרו הקווים E ומחצית מקו A במזרח העיר, ויתרת הקווים - במערב העיר. בעקבות החלוקה הוחלט לשנות את שמות הקווים. בשנת 1966 הוחלפו שמות הקווים במערב ברלין לשמות מספריים (1 - 9) אשר נותרו עד ימינו.
בתקופת החומה היה הקו הקצר מס' 5, אשר כלל שתי תחנות בלבד ונסע בין תחנות האופרה הגרמנית וכיכר ריכרד וגנר. קו זה נסגר בשנת 1970 והתחנות אוחדו עם קו U7. המספר "5" נותר פנוי ונשמר על ידי רשות הרכבת התחתית במערב ברלין עבור קו E במזרח ברלין, מתוך תקווה לאיחוד העיר.
בשנת 1984 החלה חברת BVG להפעיל גם את מערכת האס-באן במערב העיר. לקווי הרכבת ניתנו שמות מספריים עם הקידומת S, ואילו לקווי הרכבת התחתית במערב העיר ניתנה הקידומת U, כך לדוגמה קו 1 הפך לקו "U1".
לאחר איחוד ברלין קו E הפך לקו U5 כמתוכנן, וחלקו המזרחי של קו A הפך לחלק מקו U2 (שמו של קו A במערב העיר), אף שבאותה עת הקווים לא היו מחוברים. קווים אלה אוחדו עם מערכת הרכבת התחתית בשנת 1993.
תאונות

הרכבת התחתית של ברלין נחשבת לרכבת בטוחה ביותר, ומספר התאונות שאירעו בה מועט ביותר. החמורה בתאונות אירעה ב-26 בספטמבר 1908. התנגשו בה שתי רכבות בשל טעות של נהג. באותה עת היו הרכבות רכבות עיליות, ואחת מהרכבות נפלה מהמסילה בשל התאונה. בתאונה זו בתחנת Gleisdreieck (גלייסדרייאק) נהרגו 18 נוסעים ונפצעו קשה 21 נוסעים נוספים. בעקבות תאונה זו שונו מסלולי הרכבות ממסלולים החוצים זה את זה למסלולים בגבהים שונים.
תאונה חמורה נוספת אירעה ב-30 ביוני 1965 בקו G (כיום קו U9). באירוע זה עצרה הרכבת בדרכה מתחנת הגן הזואולוגי להאנזה-פלאץ בשל תקלה בבלמים. בעקבות עצירה זו השתנה הרמזור בצומת שמאחורי הרכבת ל"עצור". מכונאי שעבד במקום חשב ששינוי זה נגרם מתקלה ברמזור (מאחר שלא ידע על עצירת הרכבת), ושינה את הרמזור ל"ירוק" ידנית. הרכבת הבאה שיצאה מהתחנה התנגשה ברכבת העומדת. בתאונה זו נהרג נוסע אחד ו-97 נפצעו. העובד נקנס ב-600,000 מארקים בשל מעשיו.
ב-8 ביולי 2000 עלה באש קרון רכבת בקו U2 בשל קצר חשמלי. באירוע זה לא נגרמו אבדות בנפש, אולם לתחנה בה אירעה השריפה נגרם נזק רב. בשל העובדה, שהאירוע נגרם בתחנה בה יציאה אחת, נאלצו כל הנוסעים להימלט מהתחנה בריצה דרך מנהרות הרכבת לתחנה סמוכה. בעקבות האירוע הוחלט לבנות יציאה נוספת בכל התחנות שבהן הייתה רק יציאה אחת.
האו-באן בתרבות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הרכבת התחתית של ברלין מוזכרת בסרטים, סדרות טלוויזיה, ווידאו קליפים רבים.
תחנת אלכסנדרפלאץ שימשה רקע לסרט "ברלין אלכסנדרפלאץ" שהופק בשנת 1980.
ראו גם

אנהאלטר באנהוף
הערות שוליים

↑  https://unternehmen.bvg.de/wp-content/uploads/2020/10/BVG-Zahlenspiegel-2020.pdf
↑  Kleinprofil & Großprofil
מפת הרכבת התחתית בברלין
התפתחות הרכבת התחתית של ברלין מאז 1902
הכניסה לתחנת אלסטרוורדר פלאץ בקו U5
תחנת בונדסטאג בקו U5
האוברבאומבריקה (קו U1)
תחנת אלכסנדרפלאץ בקו U8 לפני שיפוצה בשנת 2004
הכניסה לתחנת ויטנברגפלאץ
תחנת הרמנפלאץ בקו U7
תחנת אינסברוקר פלאץ בקו U10 (קו שלא הושלם). תחנה זו אינה בשימוש כיום
אזורי התעריפים של ברלין
תחתונים שעליהם סמל הרכבת התחתית
דולני וייסטוניצה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 היסטוריה
 תרבויות:  התרבות הגרווטית 
 תקופות:  התקופה הפלאוליתית 
 אתר ארכאולוגי
 התגלה:  1891
 חפירות:  1924
 מיקום
 מדינה:  צ'כיה 
 קואורדינטות:  48°53′00″N 16°39′00″E﻿ / ﻿48.88333°N 16.65°E﻿ / 48.88333; 16.65
  (למפת צ'כיה מוגדלת) פראג צ'סקה פלזן קרלובי וארי  אוסטי ליברץ פרדוביצה אולומואוץ אוסטרבה ברנו זלין ייהלבה פולין סלובקיה אוסטריה גרמניהדולני וייסטוניצה(למפת צ'כיה רגילה) פראג צ'סקה פלזן קרלובי וארי  אוסטי ליברץ פרדוביצה אולומואוץ אוסטרבה ברנו זלין ייהלבה פולין סלובקיה אוסטריה גרמניהדולני וייסטוניצה
 
צלמית ונוס מדולני וייסטוניצה
דוֹלנִי וייֶסטוֹנִיצֶה (בצ'כית: Dolní Věstonice) הוא אתר ארכאולוגי-פרהיסטורי במוראביה שבצ'כיה מהתקופה הפלאוליתית העליונה. ההתיישבות האנושית באתר תוארכה באמצעות תיארוך פחמן-14 ל-26,000 שנה לפני זמננו. האתר ייחודי בכך שהוא מכיל דוגמאות רבות וייחודיות לתרבות חומרית, אמנות וחפצי פולחן מתקופה זו עשויים קרמיקה, הקדומים ביותר שהתגלו. האתר התגלה ב-1891 ונחפר לראשונה באופן שיטתי ב-1924 על ידי משלחת בראשותו של קרל אבסולון.
ממצאים עיקריים > ממצא תרבות חומרית

"ונוס מדולני וייסטוניצה"(אנ') - פסלון קרמיקה של צלמית ונוס - אשה עירומה, שופעת שדיים, רחבת ירכיים וללא תווי פנים, ככל הנראה צלם של אלילת פולחן פוריות.
כ-2,300 פסלונים וצלמיות חימר ובהם פסלי חיות כגון ממותות, קרנפים ואריות.
כבשן לשריפת קרמיקה (הקדום ביותר בעולם).
עצמות ממותות חרוכות, עצמות ממותות שסודרו כגדרות-תוחמות בין מתחמים באתר.
בסקר פני שטח בסוף המאה ה-19 התגלה פסל ראש אדם מגולף בשנהב-ממותה, בעל תווי פנים מובחנים (בניגוד לפסלים מחוקי-תווים מהתקופה הפלאוליתית בדרך כלל). ב-2004 תוארך לפי שילוב שיטות ל-29,000 שנים לפני תקופתנו. ייתכן שכוונת האמן הייתה לפסל ראש אדם מסוים, ואם אכן כך הוא הדבר, זהו הפורטרט הראשון שעליו ידוע בהיסטוריה.
קונכיות רבות שמקורן בים התיכון המרמזות על סחר עם חבורות ציידים לקטים נודדים מחופי הים התיכון.
ממצאים עיקריים > קבורה

קבורת אשה כבת 40 תחת סידור מלאכותי של עצמות-שכמה של ממותה. עצמות הגולגולת של האשה נמצאו מעוותות בצידן השמאלי, בדומה לצלמית אשה שנמצאה בסמוך, דבר שיכול לרמז כי הצלמית התכוונה לתאר אשה ספציפית זו. למראשות האשה נמצא חוד חנית עשוי צור ולידה שלד שועל. באדמה ובעצמות סביב נמצאו שרידי אבקת אוכרה אדומה. ריכוז ממצאים זה מצביע על אשה מכובדת בקהילתה, מנהיגה, כוהנת או שאמאנית.
בחפירות ב-1986 נמצאה קבורת שלושה גברים מבוגרים. הימני שוכב על פניו. השמאלי שוכב על צידו ופניו כלפי פני האחרים, ידו שלוחה אל חלציו של האמצעי. השלדים נמצאו מכוסים בשכבת אפר. על חלציו של האמצעי וידי השלושה נמצאו שרידי אבקת אוכרה אדומה.
בית הקברות מכלי

| --- | --- |

 פרטי בית הקברות
 שטח:  10 קילומטר רבוע
 
 קואורדינטות:  24°45′40″N 67°54′00″E﻿ / ﻿24.761111111111°N 67.9°E﻿ / 24.761111111111; 67.9
  (למפת פקיסטן מוגדלת) אסלאמאבאד רוואלפינדי קראצ'י לאהור פייסלאבאד מולטאן פשאוור היידראבאד כוויתה הודו סין קשמיר אפגניסטן טורקמניסטן איראן הים הערביבית הקברות מכלי(למפת פקיסטן רגילה) אסלאמאבאד רוואלפינדי קראצ'י לאהור פייסלאבאד מולטאן פשאוור היידראבאד כוויתה הודו סין קשמיר אפגניסטן טורקמניסטן איראן הים הערביבית הקברות מכלי(למפת סינד רגילה) הודו בלוצ'יסטן פנג'אב קראצ'י היידראבאדבית הקברות מכלי(למפת סינד מוגדלת) הודו בלוצ'יסטן פנג'אב קראצ'י היידראבאדבית הקברות מכלי
 
האתר ממוקם בפאתי העיר טהאטה.
הנקרופוליס של מכּלי (באורדו: مکلی قبرستان; בסינדית: مڪلي جو قبرستان) הוא אחד מאתרי הקבורה הגדולים בעולם, המשתרע על פני שטח של 10 קמ"ר ליד העיר טהאטה שבמחוז סינד בפקיסטן. האתר מכיל בין 500,000 למיליון קברים שנבנו במשך 400 שנה. בבית הקברות מכלי יש מספר גדול של מבני קבורה גדולים השייכים לבני מלוכה, קדושים סופים, וחוקרים בעלי שם. האתר נכלל ברשימת אתרי המורשת של אונסק"ו בשנת 1981 כ"עדות יוצאת דופן" לציוויליזציה של סינד בין המאות ה-14 וה-18.
משמעות השם

האטימולוגיה של השם אינה ברורה לחלוטין. ייתכן כי מקור השם במילה הערבית "מֻכַּלַּא" (مكلأ), שפירושה גדת נהר או חוף, שכן המקום נמצא ליד נהר האינדוס.
המסורת המקומית מספרת כי האתר, והגבעות הסמוכות לו, קיבל את שמו לאחר שעולה רגל לחג' עצר באתר וחווה אקסטזה רוחנית, בהכריזו על האתר כמכה עבורו. לאחר ששמע את סיפורו של עולה הרגל, הקדוש הסופי שיח' חאמד ג'מאלי קרא אז לאתר בשם "מכּלי", או "מכה הקטנה".
היסטוריה ואדריכלות

שיח' חמאד ג'מאלי הקים במכלי ח'אנקאה (מסדר צופי), ושם כנראה גם נקבר. ג'אם תמאצ'י, שליט משושלת תרח'אן במאה ה-14, העריץ את ג'מאלי ורצה להיקבר לצדו. כך החלה מסורת הקבורה במכלי.
מבני הקבר בעלי החשיבות האדריכלית הגדולה ביותר הם מהתקופה המוגולית, בין השנים 1570–1640.
הארכיטקטורה של מבני הקבורה הגדולים ביותר משלבת השפעות אסלאמיות, הינדיות, פרסיות, מוגוליות וגוג'ראטיות, בסגנון של סינד התחתונה, המוכר כ"סגנון צ'וכּנדי", על שם קברי צ'וכנדי (چوکنڈی قبرستان) ליד קראצ'י.
הקברים המוקדמים ביותר היו מורכבים משלושה עד שישה לוחות אבן שנערמו זה על גבי זה כדי ליצור פירמידה קטנה.
עד המאה ה-15, הקברים כבר היו מעוטרים ברוזטות ובתבניות מעגליות. מאוחר יותר, נתווספו תבניות מורכבות יותר וקליגרפיה ערבית הכוללת מידע ביוגרפי על הקבורים. מבנים גדולים יותר מתקופות מאוחרות כוללים מסדרונות ומוטיבים השאובים מתחום הקוסמולוגיה.
חלק מהקברים הגדולים כוללים גילופים של חיות, לוחמים וכלי נשק, מנהג נפוץ במצבות קבורה אסלאמיות.
מבני קבר מלכותיים

מבני הקבר המלכותיים והמרשימים מחולקים לשתי קבוצות עיקריות: קבוצת המבנים מתקופת סאמה, והקבוצה הכוללת מבנים מתקופות תרח'אן, ארע'ון והמוגולים.
מבני קבר מלכותיים > קבוצת סאמה

הקברים מתקופת שושלת סאמה מקובצים יחד בקצה הצפוני של בית הקברות. בני שושלת סאמה היו נסיכים מראג'פוט, אשר תפסו את השלטון בטהאטה ב-1335. קברים מקבוצת סאמה מושפעים מאוד מהסגנונות הגוג'ארטיים, ומשלבים אלמנטים עיצוביים אסלאמיים והינדים.
בניית קברו של ג'אם נזאם א-דין השני הושלמה בשנת 1510. זהו מבנה ריבועי מרשים: אורך כל צלע 11.4 מ'. המבנה בנוי מאבני חול ומעוטר בפרחים ובאלמנטים גאומטריים. ייתכן שצורת הקוביה של הקבר מושפעת מן הכעבה. למבנה אין כיפה עליונה, דבר שמשאיר את פנים המבנה חשוף לפגעי מזג האוויר. למבנה יש מעין מרפסת מגולפת בסגנון גוג'ארטי, ומעליה צריח קטן, המדמה את מבנה הקבר למקדש. הצד החיצוני כולל 14 רצועות של מוטיבים קישוטיים הכוללים גם פסוקי קוראן וגם סמלים הינדיים. בהתאם למסורת האסלאמית, כל הקישוטים מבוססים על תבניות גאומטריות, והחריגה היחידה היא אפריז המתאר סוג של ברווזים.
קברו של דריא ח'אן, בנו המאומץ של ג'אם נזאם א-דין השני, דומה בסגנונו למבצר רג'אסטאני ונבנה לאחר מותו בשנת 1521. דריא ח'אן נולד עבד, אבל עלה לגדולה כגנרל לאחר שהביס את צבא ארע'ון בשדה הקרב. הוא קיבל את התואר "גיבור סינד", ובסופו של דבר נעשה ראש הממשלה.