stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ההתנקשות בבית הכנסת הגדול של בודפשט (1939)
החקירה המשטרתית

במקרה זה של מתקפת רימוני היד נגד מתפללי בית הכנסת ברחוב דוהאן, המשטרה ניהלה את החקירה במלוא העוצמה כבר תוך יומיים. מאות בלשים חיפשו אחר המתנקש וכל הסימנים הצביעו על כך בזמנו שהוא ייתפס תוך זמן קצר מאוד. החקירה הגיעה כבר ביום ראשון (יומיים אחרי ההתנקשות) לשלב מכריע והיה זה עניין של שעות לתפיסת המתנקש.
ביום ראשון בבוקר ואחר הצהריים ראיינו אנשי המשרד הראשי של הבולשת את תושבי רחוב דוהאן 1 (בית הכנסת נמצא במספר 2) על מנת לבנות את מהלך הפיגוע בדיוק מלא מהעדויות ולקבל מידע מפורט יותר על התוקף. ראיונות העדים העלו נתונים מעניינים. שלוש נשים, שכולן התגוררו בכתובת הנ"ל, נתנו תיאורים עקביים ומדויקים לחלוטין של התוקף. כולן אמרו שהוא גבוה, בסביבות גיל 40–45 והרכיב משקפיים שחורים, כדי להקשות כנראה על זיהויו.
עוד הוכח מהעדויות כי לאחר זריקת הרימון התוקף דהר במורד המדרגות במהירות רבה. הוא נראה לראשונה בקומה החמישית של הבניין, שם הוא עדיין הרכיב את המשקפיים השחורים, ואז פגשה אותו אישה בפתח הקומה השלישית, אבל אז התוקף כבר היה ללא משקפיו ונמלט. האנשים בבית שמו לב שהוא התנהג בעצבנות בצורה יוצאת דופן, אבל איש לא ניחש אז את הסיבה להתנהגותו הבולטת הזו. בפעם האחרונה ברדתו פגשה אותו עוזרת בית בקומה הראשונה. התוקף קפץ שתיים או שלוש מדרגות בכל פעם ונעלם תוך רגע בפתח הבית החשוך.
החקירה המשטרתית > עדויות על מהלך ההתנקשות

החקירות ביום ראשון הבהירו לחלוטין את מהלך ההתנקשות. בהתאם לכך לא היה ספק שרימוני היד הושלכו מהגג השטוח של בניין הדירות החדש שנבנה ברחוב דוהאן 1, מול בית הכנסת. לפי העדויות, המתנקש הגבוה עלה בשעות אחר הצהריים לקומה החמישית בבניין ומשם הגיע לגג השטוח דרך דלת המילוט לגג. הוא נשכב על קצה מעקה הגג וחיכה לרגע שבו יוכל להשליך את רימוני היד שהונחו לידו לתוך ההמון שיצא מבית הכנסת. על הגג השטוח של הבניין ניתן היה לראות בבירור את העקבות שהותיר התוקף. גם חלקים מרימוני היד נמצאו כאן. העבריין זרק את הרימונים ברצף מהיר. בזמן הפיצוץ הראשון עמדו שנים עשר אנשים מול בית הכנסת וכל השנים עשר נפצעו מרסיסים שהתעופפו מסביב.
הפיצוץ הגדול גרם לבהלה בקרב מתפללי בית הכנסת ורבים רצו באופן אינסטינקטיבי לרחוב. הפצועים, לעומת זאת, רצו פנימה, כדי למצוא מחסה מפני רימוני יד אפשריים נוספים. ברגע הבא התפוצץ הרימון השני, ועוד שמונה בני אדם נפצעו. הפרמדיקים הגיעו לאחר מכן הפצועים נחבשו במקום.
החקירה המשטרתית > המשך החקירה

החקירה נמשכה בעוצמה בלתי פוסקת לאורך כל יום ראשון ועד לשעות הערב המאוחרות הובאו למטה חמישה עשר חשודים. רוב העצורים היו צעירים, שנמצאו מסתתרים סביב בית הכנסת לפני, במהלך או מיד לאחר ההתנקשות. חקירתם לא הובילה לתוצאות חיוביות. כולם הכחישו בתוקף וכולם רצו להוכיח אליבי.
החקירה קבעה שהמתנקש ביצע את הפיגוע לבדו, כלומר ברגע שהשליך את רימוני היד מהגג, איש לא היה לצדו. חבריו, אם היו כאלה, לא היו במקום בעת ביצוע המעשה. החקירה חשפה עוד פיסת מידע מעניינת. הבלשים השיגו מידע לפיו לא מן הנמנע שלמתנקש המתינה מכונית והוא נמלט מהמקום באמצעותה. בערב כבר הושלמה תמונת החקירה. הבלשים הצליחו לגלות את שמו של המתנקש, ואת הדירה והרקע של החשוד בביצוע ההתנקשות.
הערות שוליים

↑  קאדאר-ואגי: סכסוכים יהודים-הונגרים, התנקשויות, טיהור אתני 1923–1942 (בהונגרית)
↑  כתב העת המאה העשרים: חמישה עשר נעצרו בעקבות ההתנקשות (בהונגרית)
תנגודת לאינסולין

| --- | --- |
 תחום:  אנדוקרינולוגיה 
 גורמי סיכון:  עישון 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  122501 
 MeSH:  D007333
 
תנגודת לאינסולין (Insulin resistance או IR) היא מצב בו תאי הגוף של אנשים מסוימים מגיבים פחות להורמון האינסולין מאשר בתאי הגוף של אנשים בריאים. כאשר מתרחשת תנגודת לאינסולין השרירים, הכבד ורקמת השומן בפרט פחות רגישים לאינסולין.
תנגודת לאינסולין בשרירים גורמת להפחתה של ספיגת הגלוקוז, ותנגודת לאינסולין בכבד מפחיתה את היכולת לאחסון של גלוקוז, וכאשר שתי ההשפעות מתרחשות הדבר גורם להגברת ריכוז הגלוקוז בדם.
רמות גבוהות של אינסולין וגלוקוז עקב תנגודת לאינסולין עלולות להוביל לאחר זמן להתפתחות של התסמונת המטבולית, ובפרט להתפתחות של סוכרת מסוג 2.
יהושע שצוב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  21 באפריל 1894 הומל, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  30 באוקטובר 1942 (בגיל 48)
 
יהושע שצוב (21 באפריל 1894 – 30 באוקטובר 1942) היה בנקאי ממייסדי "בנק מסחרי" ופעיל ציבור.
קורות חייו

שצוב נולד בהומל, רוסיה לבתיה ומאיר. למד משפטים באוניברסיטת מוסקבה. נשא לאישה את מוסיה (לבית אלימלך מיטלין) ועלה לארץ ישראל ב-1925.
המשפחה הצעירה השתקעה בתל אביב שם פתח יהושע מכולת. אחרי כשנה נמשך לעסקי ציבור והיה ממקימי "מרכז הסוחרים הזעירים" ששם לו למטרה לשמור על זכויות החנוונים. למען הגשמת מטרה זאת נבחר שנתיים מאוחר יותר למועצת עיריית תל אביב ברשימת הסוחרים.
במסגרת מרכז הסוחרים הזעירים שהתאגד עם ארגונים אחרים ל"הסתדרות הסוחרים" היה ממייסדי "בנק מסחרי ת"א" שנוסד כאגודת אשראי ביוני 1931 ברחוב הרצל בתל אביב. לאחר מכן שינה הבנק את שמו, כמו מוסדות אחרים שהוסיפו לעצמם את השם "בנק" לפני שהוגדרו תקנות לכך, ל"קרדיט מסחרי ת"א" ב-1939. הבנק נסגר ב-1960 ועסקיו עברו לבנק לאומי.
ב־1924 נבחר למועצת עיריית תל אביב, ושב ונבחר ב־1930 ו־1935.
שצוב היה חבר המרכז לקואופרציה אשראית, חבר מועצת בנק זרובבל, חבר הוועד המפקח של הגימנסיה העברית "הרצליה" ונשיא "הסתדרות הסוחרים הכללית בא"י".
ילדיו היו יואל ושרה.
הערות שוליים

↑  לפתיחת "בנק מסחרי" בע"מ, הארץ, 10 במאי 1931
↑  נחום קרלינסקי, הקואפרציה הפרטית בתקופת המנדט:אשראי וחיסכון, עיונים, אוניברסיטת בן-גוריון, 2003
↑  הבנקאות בחיפה - מבוא ב"חיפה מבלי לקום מהכורסא"
↑  האגודות השיתופיות לאשראי והמוסדות הבנקאים 1903–1939, יחידת המחקר - המפקח על הבנקים
↑  הנבחרים למועצה החדשה של עירית תל אביב, הארץ, 20 בדצמבר 1935
↑  התוצאות הסופיות של הבחירות והרכב מועצת העיריה החדשה, הארץ, 19 בדצמבר 1935
↑  יהשוע שצוב ז"ל, הארץ, 2 בנובמבר 1942
↑  היום, יום השנה למותה של מוסיה שצוב, הַבֹּקֶר, 26 במאי 1946
↑  ברכות לבר מצווה, הארץ, 27 ביולי 1934
יהלומים – Bling Bling

"יהלומים – Bling Bling" (נקרא גם "יהלומים" בלבד) הוא סינגל של הזמרת הישראלית נועה קירל, אשר יצא לאור ב-7 במרץ 2021. השיר נכתב והולחן על ידי קירל עצמה, ניצן קייקוב ורון ביטון, והופק על ידי ניצן קייקוב.
רקע וכתיבה

ב-28 בפברואר 2021, שבוע לפני צאת השיר, הכריזה קירל בעמוד האינסטגרם שלה על השיר. בנוסף, יום לפני צאתו, פרסמה את הפזמון שלו בפלטפורמת טיקטוק. לדברי קירל, השיר עוסק ב"שני הצדדים הקיימים בי ובחיי, הנוצץ והיוקרתי אל מול הפשוט והאותנטי".
וידאו קליפ

הווידאו קליפ של השיר פורסם ב-7 במרץ 2021, בסמוך לצאת הסינגל, ובוים על ידי רומן בוצ'אצקי. נותנת החסות לשיר, חברת רויאליטי, מימנה את הקליפ בסכום שמוערך ב-300 אלף שקלים.
ביקורות

דודי פטימר העניק לשיר ביקורת חיובית, ותיאר אותו כשיר "פופ נוסחתי עכשווי שכולל טקסט אינדיבידואלי, לחן קליט (חצי מדקלם, חצי שר) ועיבוד עכשווי שנשמע מהרגע הראשון כלהיט אינסטנט זמני (שיישאר זמני) אמנם, אך תפור למידותיה של קירל ומספק עבורה ובייחוד עבור מאזיניה את הסחורה". עמי פרידמן מישראל היום טען כי "השניות הראשונות של 'יהלומים' נשמעות מוכרות. אולי הזוגיות עם יהונתן מרגי הביאה לזליגה אמנותית בין השניים. אחרת קשה להסביר את הדמיון בין הלחן וקצב השירה בבית של 'יהלומים' לבין זה של 'אסור', הלהיט של הבויפרנד מ-2019", והוסיף כי "הפזמון כבר הופך גדול, אפי יותר, והוא תופס ונדבק כבר מהאזנה ראשונה" וכי השיר הוא "מהסוג שכל להיט פופ ממכר ניחן בו".
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2021)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2021)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2021)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2021)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 2 |  |
|  ישראל | המצעד הרשמי של גלגלצ | 1 |  |
היסטוריית יציאות לאור

| אזור | תאריך יציאה | פורמט | חברת תקליטים | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| עולם | 7 במרץ 2021 | סטרימינג • הורדה דיגיטלית | NMC |  |
הערות שוליים

1 2  יהלומים, נבדק ב-2021-03-07
↑   ההכרזה על השיר, ברשת החברתית אינסטגרם
↑   יהלומים – Bling Bling, ביישום טיקטוק
↑  מערכת mako מוזיקה, ‏נוצצת: נועה קירל מציגה את "יהלומים", באתר ‏מאקו‏, 7 במרץ 2021
↑   נועה קירל - יהלומים - BLING BLING (Prod by K-KOV) | Noa Kirel, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 3:08)
↑  מיקי נירון, ‏הקליפים הישראליים הכי טובים של תשפ"א - חלק א', באתר ‏מאקו‏, 26 באוגוסט 2021
↑  דודי פטימר, ‏נועה קירל מספקת את הסחורה, וה-EP של אנה זק מתאים לילדי אינסטגרם, באתר מעריב אונליין, 9 במרץ 2021
↑  עמי פרידמן, שני הצדדים של נועה קירל, באתר ישראל היום, 10 במרץ 2021
| נועה קירל |
| --- | --- | --- |
| דיסקוגרפיה • פרסים ומועמדויות • שירים | דיסקוגרפיה • פרסים ומועמדויות • שירים |  |
| פסקולים | כפולה |  |
| סינגלים | "מדברים" • "קילר" • "יש בי אהבה" • "רק אתה" • "חצי משוגע" • "תן לי סימן" • "מקום לשינוי" • "אצל הדודה והדוד" • "טיקיטאס" • "מגיבור לאויב" • "בא לי אותך" • "Drum" • "חצוף" • "פאוץ'" • "SLT" • "אם אתה גבר" • "מיליון דולר" • "אמבולנס" • "יהלומים – Bling Bling" • "טרילילי טרללה" • "Please Don't Suck" • ‏"Bad Little Thing" • "רעשים" • "Thought About That" • "פעמון" • "Dale Promo" • "שלושה בנות" • "שחרר אותי" • "פנתרה" • "מאמי" • "Gone" • ‏"Unicorn" • "פרובוקטיבית" • "Deja Vu" • "בנות כמוני לא בוכות" • "משקפיים" • "Doctor" • "אני" • "שיהיה לך טוב" • "Ba Da Bing" • "אתה אני אולי" |  |
| השתתפות בסינגלים | "סינדרלה" • "לרקוד עם דמעות בעיניים" • "מאושרים" • "Lucky" • "גושפנקא" |  |
| שירים נוספים | "מחול מטורף" |  |
| פילמוגרפיה | "כמעט מפורסמת" • "ליפסטאר" • "כפולה" • "גוט טאלנט ישראל" • "שלטון הצללים" • "בית ספר למוסיקה" • "פלמ"ח" • "אוהב אותך צ'ארלי" |  |
| חברות תקליטים | NMC • אטלנטיק |  |
| ערכים קשורים | ישראל באירוויזיון 2023 • אירוויזיון 2023 |  |
הקהילה היהודית

הקהילה היהודית (כונתה גם קהל קדוש, עדת ישורון וכיוצא בזה) הייתה המוסד האוטונומי במסגרתו התנהלו החיים היהודיים למן התנצרות האימפריה הרומית במאה הרביעית לערך ועד העידן המודרני. הקהילה הייתה גוף בעל מעמד משפטי מוכר, ייצגה מול השלטונות את כל היהודים תושבי שטח השיפוט שלה, שהיו חברים בה מתוקף ישיבתם והייתה אחראית למשול ולנהל אותם. מוסדות הקהילה השונים היו מופקדים על החינוך, הרווחה, המשפט, גביית המיסים וכל יתר ההיבטים של חיי היהודים. המבנה הבסיסי היה של ועד פרנסים עשירים, שלעיתים עמד בראשו פרנס עליון או "ראש הקהל", שנבחרו בדרך כלל בשל הונם ויכולתם לספק מימון, לצד רב, המרא דאתרא המקומי, ששימש כמשפטן הבכיר בתוקף בקיאותו בהלכה והופקד על פי רוב גם על בית דין רבני. תחתיהם תפקדו מוסדות רבים ושונים, כמו החברה קדישא המופקדת על קבורה והמלמדים שתפקידם היה לחנך את הצעירים. כלפי חוץ, נבעה סמכות הקהילה כלפי חבריה מתוקף כתבי זכויות שנשאה ונתנה עליהם עם הנסיכים, המלכים או הערים שבשטחיהם ישבה, כמו גופים קורפורטיביים אחרים.
עד המאה ה-18 היה היהודי כפוף למרות קהילתו מעצם לידתו, והיה יכול להשתחרר ממנה רק באמצעות מעבר לקבוצה אחרת באמצעות המרת דתו לנצרות או אסלאם. עם עליית המדינה הריכוזית, פקיעת האוטונומיה המשפטית היהודית ותהליכי החילון, הפכה החברות בקהילה בהדרגה לשאלה של בחירה אישית. כיום מהוות הקהילות היהודיות ברחבי תבל גופים וולונטריים שעניינם בדרך כלל תפעול חיי הדת – תחום הדת המופרד היה היחיד בו הוסיפה המדינה המודרנית לתת תוקף כלשהו להלכה – ומעט שרד מסמכויותיהם בעבר. החריג המשמעותי היחיד לכך הוא מדינת ישראל, שכל היהודים בתחומה כפופים משפטית, בדיני האישות ועוד מספר היבטים, לדיני המילט היהודי (לפחות בעקרון) וענייניהם אלו נדונים בפני בתי-דין רבניים.
היסטוריה > העת העתיקה

במהלך תקופת בית שני חיו מרבית היהודים מחוץ לארץ ישראל. קיבוצי יהודים בערים שונות התקיימו הן בערים קרובות (במצרים ובסוריה) והן בערים רחוקות כמו רומא. לקבוצות אלו היה מרכז דתי, כלומר בית כנסת, אולם לא הייתה להן מסגרת פורמלית של קהילה. מכאן שאלו לא היו קהילות במובן הארגוני.
בתקופת האימפריה הרומית, הוענקה לקהילות היהודיות בערים השונות מחוץ לארץ ישראל זכות מסוימת לחיות "על פי חוקי האבות", זכות שכללה אפשרות לשמור על חוקי הדת, לקיים מוסדות תפילה ולאסוף תרומות לטובת בית המקדש. אחרי החורבן נאספו תרומות לטובת מטרות אחרות, בעיקר פדיון שבויים. החברות בקהילה הייתה וולנטרית ולקהילה לא היו סמכויות ענישה (פרט לחרם) כלפי מי שהפר את הכללים או פעל כנגד הקהילה.
בשנת 19 לפנה"ס, בעת שלטונו של טיבריוס קיסר, החליט הסאנט הרומאי לגרש את כל היהודים מרומא ולגייס לצבא את הצעירים שבהם ולשלחם לסרדיניה, אולם המדובר היה רק על קהילת רומא ולא על קהילות אחרות.
אחד הנושאים סביבם התגבשו הקהילות היה הצורך בהקמת ותחזוקת בתי קברות. היה צורך בשתדלנות לקבל אישור להקים בית עלמין, לאסוף כסף לרכישת האדמה ולפנות לשליט המקומי בבקשת פריבילגיה מתאימה לניהול ותחזוקת בית העלמין וכן לרישיון לקבורת חברי הקהילה בו.
במהלך השנים שאחרי דעיכת האימפריה הרומית קיבלו קהילות יהודיות אפשרות לאוטונומיה משפטית בסכסוכים פנימיים בעניינים שאינם כרוכים בדיני נפשות, ואפשרות לגבות מיסים, בנוסף על המיסים שהיה חייב בהם כל אזרח, ממי שרצה להיות חבר בקהילה.
היסטוריה > הקהילה היהודית בנצרות ימי הביניים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
כחלק מהמשטר הפיאודלי, אשר הסתמך על קבוצות בעלות אינטרס משותף (גילדות) הוגדרה הקהילה היהודית כגוף בעל שלטון עצמי המייצג את חבריו כלפי השלטון ומייצג את השלטון כלפי חבריו. בתקופה זו חויבו כל היהודים שישבו במקום מסוים להיות כפופים למוסדות הקהילה.
בתקופה הקרולינגית, כאשר המלך איבד מכוחו, הכנסייה התחזקה, ונוצרה קהילה דתית נוצרית חזקה. במקביל ניתנו סמכויות גם לקהילה הדתית היהודית.
קהילות יהודיות בגרמניה של המאות ה-17–19 נקראו Landjudenschaft והיו בעלות מעמד כלפי השלטונות.
אנשי הקהילה

לקהילה היהודית יש בעלי תפקידים חילוניים: הפרנסים, הגבאים והשמשים. ובעלי תפקידים דתיים: קסים, דיינים, מלמדים, שוחטים ומוהלים.
אנשי הקהילה > מרא דאתרא

מרא דאתרא, (מארמית "אדון העיר") הוא כינויו של הרב המקומי. מבחינת ההלכה היהודית פסיקותיו מחייבות את אנשי מקומו בזמן כהונתו.
המושג "מרא דאתרא" בימינו עדיין קיים בחלקו, לקהילות רבות יש רב אשר לו הם שומעים, לעומתם החסידים נשמעים לרב שאינו חייב להיות תושב העיר (או אפילו המדינה) בה הם מתגוררים. סמכותו של הרב המקומי נשחקה מסיבות רבות: הימצאות של ספרי הלכה בפריסה רחבה ועל מגוון נושאים, המאפשרת לאנשים לפסוק מתוך הספרים, כולל רשת האינטרנט; נושא מנהג אבות אשר בימינו זכה למוקד מכריע, בפרט על רקע ניידותם של אנשים ממקום למקום, וכך ממעיט בחשיבות מנהג המקום ורב המקום.
אנשי הקהילה > פרנסי הציבור

פרנס על הציבור נחשב למנהיג הקהילה היהודית בתפוצות ישראל. תפקידו היה להפעיל את מוסדות הקהילה מהבחינה הארגונית. לשם כך היו בידו סמכויות לגבית מיסים ולביצוע הוצאות ציבוריות. בדרך כלל, המינוי שלו היה מאושר על ידי השלטונות, אשר העניקו לו סמכויות על מנת שיוכל למלא את תפקידו.
היה חשש לשרירות ליבו מצידו ועל זה כבר אמרו חז"ל "תנו רבנן: שלשה הקדוש ברוך הוא בוכה עליהן בכל יום... (וביניהם) על פרנס המתגאה על הצבור" (מסכת חגיגה ה', ב'). כפירוש המהר"ל מפראג, מנהיג המתגאה על הציבור הוא מנהיג השולט בכוח וביד חזקה. "ואם הקב"ה בוכה על מנהיג כוחני המתגאה על הציבור, אנו על אחת כמה וכמה, יש לנו מקום לבכות כאשר אנו מתפללים "השיבה שופטינו בראשונה ויועצינו כבתחילה והסר ממנו יגון ואנחה" (תפילת עמידה).
הפרנס היה נבחר על ידי הציבור. אך בדרך כלל הציבור היה מוגדר רק בתור תושבי המקום בעלי הכנסה או רכוש. לעיתים, רק קבוצה של ראשי ציבור הייתה בוחרת אותו. בתלמוד נקבע הכלל שאין מעמידין פרנס על הציבור, אלא אם כן נמלכים בציבור, אך לא נקבע כיצד מוגדר "הציבור".
מוסדות הקהילה

במרכז הקהילה בתפוצות עמד בדרך כלל בית הכנסת, כאשר לרוב בקרבתו נמצאו מוסדות יהודיים נוספים, כגון בית ספר, בית תמחוי ומקווה. מרכז הקהילה משמש גורם מאחד לקהילה, בזכות התאספות חברי הקהילה סביב המוסדות השונים.
בית כנסת
מקווה
חדר
ישיבה
בית מדרש
כולל אברכים
חברת גמילות חסדים
חברת ביקור חולים
חברה קדישא
מוסדות הקהילה > הקהילה היהודית המודרנית

הקהילה היא מוסד חשוב ומרכזי ביותר ביהדות זמננו, וזאת מכיוון שהיא משמשת כמרכז לחיי משפחה ושיתוף, גמילות חסדים ותרבות יהודית. בראש הקהילה פועלים מספר עסקנים המנהלים את פעילות הקהילה ומוסדותיה השונים, והם שוכרים בדרך כלל עבור הקהילה רב שינהל את הטקסים הדתיים. היהדות רואה את האדם כיצור חברתי, ולכן השתייכות לקהילה היא צורך בסיסי של בני-האדם. קיום הקהילה היהודית מיועד הן על-מנת ליצור שיתוף פעולה יעיל על-מנת לחיות חיים יהודיים, שכן לדוגמה אדם יהודי צריך להתפלל את תפילותיו בקהל של עשרה אנשים לפחות (מניין), והן על-מנת לשמש איגוד חברתי של קבוצת אנשים בעלי אמונה זהה המתמודדים עם אתגרים רוחניים דומים (ראו הרחבה על כך בספרו של הרב יוסף דב סולובייצ'יק "איש האמונה הבודד").
אופי הקהילות היהודיות השונות איננו אחיד ומשתנה מקהילה לקהילה, ונקבע לרוב באופן טבעי על פי הרכב חבריה, או על פי אופיו ודמותו של העומד בראשה (כאמור, לרוב זהו הרב). הקהילה יכולה להתקיים על בסיס גאוגרפי, כגון קהילת יהדות פולין, או על בסיס אידאולוגי, כגון קהילת היהדות החרדית.
בתפוצות, לקהילה היהודית חשיבות גבוהה בגלל שיעורי התבוללות גבוהים בקרב היהודים החיים מחוץ לקהילה. קהילות יהודי רוסיה מאוגדות בפדרציית הקהילות היהודיות של רוסיה.
לקריאה נוספת

ישעיהו גפני, אברהם גרוסמן וישראל ברטל (עורכים), קהל ישראל: השלטון העצמי היהודי לדורותיו (שלושה כרכים). מרכז זלמן שזר, 2004.
הערות שוליים

↑  לדיון נרחב: סת שוורץ, The Ancient Jews from Alexander to Muhammad, הוצאת אוניברסיטת קיימברידג' 2014. עמ' 101-107.
↑  קהל ישראל: השלטון העצמי היהודי לדורותיו (כרך א), מרכז זלמן שזר לתולדות ישראל, ירושלים
↑  נתיבות עולם נתיב התורה ד'
↑  הרב דב ביגון
| חיי הקהילה היהודית |
| --- | --- | --- |
| תפקידים על-קהילתיים | חכם באשי • שד"ר • אדמו"ר • גדול הדור • רב ראשי |  |
| תפקידים מקומיים | מרא דאתרא • רב • דיין •  פרנס • שליח ציבור • גבאי • גבאי צדקה • בעל קורא • מוהל • שוחט • מלמד • דרשן  • סופר סת"ם • בלנית • משגיח • משגיח כשרות |  |
| מוסדות | תלמוד תורה • ישיבה • ישיבה קטנה • ישיבה גדולה • כולל אברכים • מקווה • בית כנסת • בית מדרש • חברה קדישא |  |
| דברים שבקדושה | מניין • היכל/ארון קודש • חזנות • תפילת עמידה • שחרית • מנחה • ערבית • מוסף • קריאת התורה • שמע ישראל • ברכה • קידוש • רשימת תפילות וברכות |  |
| ניהול חיי הקהילה | בית דין • תקנות הקהילה • פדיון שבויים  • כתב מגידות |  |
| תפקידים היסטוריים | אב הכנסת |  |
כלי קודש ופרנסים • מוסדות יהודיים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4162805-6  NKC: ph128003
וולטר הופקר

וולטר אוקלי הופקר (באנגלית: Walter Oakley Hoffecker‏; 20 בספטמבר 1854 - 23 בינואר 1934) היה מהנדס, איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי מסמירנה, דלאוור. הוא היה חבר במפלגה הרפובליקנית וכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מדלאוור.
ביוגרפיה > ראשית חייו ומשפחתו

הופקר נולד ב-20 בספטמבר 1854 בסמירנה, דלאוור. הוא סיים את לימודיו בסמינר סמירנה ב-1872, ובספטמבר 1873, הוא נכנס לאוניברסיטת ליהיי בבית לחם, פנסילבניה, שם למד הנדסה אזרחית.
ביוגרפיה > קריירה מקצועית

הופקר עסק במגוון מיזמים עסקיים באזור סמירנה לרבות חקלאות, ביטוח, בנקאות ושימורי שימורים. כמהנדס מקצועי עם עניין ומומחיות בנושאי תחבורה, הוא ירש את אביו כנשיא חברת התחבורה של פילדלפיה וסמירנה. הוא היה גם מנהל מסילת הרכבת של דלאוור וחבר בוועדת הכבישים המהירים של המדינה ב-1917. האינטרס הבנקאי של הופקר היה בנק מגדלי הפירות והנאמנות של סמירנה, שבה הוא היה נשיא במשך שלושים ושתיים שנה.
בבחירות מיוחדות ב-6 בנובמבר 1900, למילוי המקום הפנוי שנגרם על ידי מותו של אביו, חבר בית הנבחרים ג'ון ה. הופקר, נבחר הופקר לבית הנבחרים של ארצות הברית, תוך שהוא מביס את הדמוקרט אדוארד פאולר. הוא כיהן ברוב הרפובליקני במהלך המושב האחרון של הקונגרס ה-56. הוא לא ביקש להיבחר מחדש לכהונה מלאה וכיהן רק מ-6 בנובמבר 1900 עד 4 במרץ 1901, בתקופת ממשלו של נשיא ארצות הברית ויליאם מקינלי. מספר שנים מאוחר יותר, ב-1908, היה הופקר ציר בוועידה הלאומית הרפובליקנית.
ביוגרפיה > מוות ומורשת

הופקר מת ב-23 בינואר 1934 בסמירנה ונקבר שם בבית הקברות בגלנווד. ביתו חוות אייבי דייל נרשמה ברשימה מרשם הלאומי של מקומות היסטוריים בשנת 1973.
דייוויד דנבאר ביואיק

| --- | --- |

 לידה:  17 בספטמבר 1854 ארברואת', Angus, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  5 במרץ 1929 (בגיל 74) דטרויט, ארצות הברית 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Woodmere Cemetery 
 
דייוויד דנבאר ביואיק (באנגלית: David Dunbar Buick) (1854–1929) היה ממציא, מייסד ומנהלה הראשון של יצרנית הרכב האמריקאית ביואיק (1903).
ביוגרפיה

ביואיק נולד בארברוט (אנ'), מחוז אנגוס (אנ'), סקוטלנד ועבר לדטרויט בגיל שנתיים עם הוריו (אביו: אלכסנדר).
בשנת 1869, בגיל 15 ביואיק עזב את בית הספר והועסק בחברה ששבנתה מוצרי אינסטלציה. בשנת 1982 החברה נתקלה בבעיות פיננסיות וביואיק ושותף רכשו את החברה. בשלב זה החל ביואיק להראות את הבטחתו כממציא, לייצר חידושים רבים, כולל ממטרה דשא, ושיטה לצבוע ברזל יצוק לצמיתות עם אמייל זגוגית אשר אפשרה את הייצור של אמבטיות "לבן" במחיר נמוך יותר. עם השילוב של החדשנות של ביואיק החברה הפכה רווחית למדי.
במהלך 1890, פיתח ביואיק עניין במנועי בעירה פנימית והחל ניסויים איתם. ביואיק לא הקדיש זמן רב לעסקי הצנרת, השותפות פורקה והחברה נמכרה.
בשנת 1899 ביואיק הקים חברה חדשה: "Buick Auto-Vim and Power Company". מטרתה המוצהרת של החברה הייתה לשווק את המנועים לשימוש חקלאי. ביואיק פנה במהרה להתפתחות של מכונית שלמה, ולא רק מנוע. בנוסף, ביואיק התרכז במחקר ופיתוח על חשבון ייצור ומכירות.
בתחילת 1902, ביואיק הקים את חברת הייצור של ביואיק, בכוונה לשווק את מנועיו לחברות רכב אחרות, ובנוסף ייצור ומכירה של מכוניות משלו.
בעיות הייצור והפיתוח התפתחו, ובסוף 1902, ביואיק נותר ללא תזרים מזומנים, עם מכונית אחת בלבד. ההתמקדות בפיתוח גרמה לפיתוח מנוע השסתום המהיר "Valve in-Head" (אנ'). שיטה זו של בניית מנוע מייצרת חזק יותר מהמנועים שבנו היצרנים האחרים באותה עת. מנועי "Overhead valve engine" משמשים את רוב יצרני הרכב כיום.
אפשר לסווג כמעט את כל המנועים המודרניים כמו נגזרות של ההמצאה של ביואיק.
בשנת 1903 לאחר שנותר פעם נוספת ללא תזרים מזומנים, נאלץ ביואיק לגייס יותר כסף באמצעות הלוואה בסך 5,000 דולר. בעזרת סיוע פיננסי זה, ביואיק הקים את "ביואיק מוטור קומפני" ב-19 במאי 1903.
באותה שנה נקלעה החברה לקשיים כספיים והשתלט עליה איש העסקים ג'יימס ה. וייטינג, שהעבירה לעירו פלינט. בשנת 1904 שכר וייטינג את ויליאם דוראנט שינהל את ביואיק.
בשנת 1904 נטל חלק בבניית דגם ביואיק מודל B.
בשנת 1906 קיבל ביואיק חבילה לפיצויים ועזב את החברה שהקים. נשיא ביואיק, ויליאם דוראנט, קנה את המניה מביואיק תמורת 100,000 דולר.
לאחר השקעות לא מוצלחות בנפט בקליפורניה ובפלורידה, וניסיון (עם בנו טום) לייצר קרבורטורים, ביואיק חזר לעסקי הרכב בשנת 1921, כנשיא חברת "לוריין מוטורס" ("Lorraine Motors") קצרת הימים, ובשנת 1923 עיצוב של "דנבר", אב טיפוס של רכב.
בערוב ימיו עבד כמורה ב"בית הספר לעסקאות בדטרויט".
בשנת 1929 נפטר מסרטן המעי הגס. נקבר בבית הקברות וודמיר בדטרויט, מישיגן.
בשנת 1974 צורף ביואיק למוזיאון האמריקני "היכל התהילה של הרכב" (אנ').
ביואיק ייצרה יותר מ-35,000,000 כלי רכב.
ראו גם

ביואיק
הערות שוליים

↑  "דייוויד דנבאר ביואיק" - ביוגרפיה web.archive.org/web/20160319092042
↑  ביואיק - ביוגרפיה prewarbuick.com/features/who_remembers_david_bunbar_buick
↑  "דייוויד דנבאר ביואיק" - ביוגרפיה אנציקלופדיה בריטניקה
↑  "דייוויד דנבאר ביואיק" geni.com/people/David-Buick
↑  Curcio, Vincent (2000). Chrysler: The Life and Times of an Automotive Genius. Oxford University Press. pp. 161–162. ISBN 978-0195078961
↑  "דייוויד דנבאר ביואיק" scotsman.com/200voices/innovators/david-dunbar-buick
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1089588100  ISNI: 0000 0003 7122 7694  LCCN: no2012080234  SNAC: w6fn14pd  VIAF: 250697922   WorldCat (עם VIAF): 250697922
עירית קאהן

| --- | --- |
עו"ד עירית קאהן
עו"ד עירית קאהן
 לידה:  13 ביוני 1944 (בת 80) ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 תחומי מחקר:  משפט בינלאומי
 תפקידים בולטים:  מנהלת המחלקה לעיניים בינלאומיים בפרקליטות המדינה (1995–2005) נשיאת הארגון הבינלאומי של עורכי דין ומשפטנים יהודים (2011–2017 )
 
עירית קאהן (נולדה ב-13 ביוני 1944) היא עורכת דין ומשפטנית ישראלית, נשיאה לשעבר של הארגון הבינלאומי של עורכי דין ומשפטנים יהודים.