חובבן
אתלטיקה חובבנית > אולימפיאדה

במהלך רוב המאה ה-20 המושג "חובבנות" היה קריטי במשחקים האולמפיים שאפשרו השתתפות רק לספורטאים חובבנים. הייתה הקפדה מחמירה על קוד החובבנות מתוך רצון להפריד בין ספורטאים מקצועיים וחובבנים. ב-1912 נשללו מג'ים ת'ורפ המדליות שלו באתלטיקה, מדליות זהב בקרב-חמש (pentathlon) ובקרב-עשר (decathlon) בהן זכה באולימפיאדת סטוקהולם 1912, משום שקבל תשלום סמלי כשחקן חצי מקצועי בבייסבול.
בהמשך, מדינות הגוש הקומוניסטי שלחו לאולימפיאדה נבחרות של ספורטאים שלכאורה היו סטודנטים, חיילים, או עוסקים במקצועות שונים (שאינן ספורט) במטרה לעמוד בדרישות החובבנות האולימפיות. אך בפועל רבים מהם קיבלו תמיכה כלכלית מהמדינה ואומנו במשרה מלאה כספורטאים מקצוענים על חשבון המדינה. התנהלות זו איפשרה להם להתחרות ברמה מקצוענית תוך עמידה במגבלות החובבנות, וכך להשיג הישגים יוצאי דופן ביחס ליתר המתחרים.
בסוף שנות ה-60, איגוד ההוקי הקנדי (CAHA) חש שהשחקנים החובבים שלו אינם יכולים להתחרות עוד מול הספורטאים המקצוענים, במשרה מלאה, של הנבחרות הסובייטיות ושאר הנבחרות האירופיות שהשתפרו בהתמדה. הם ביקשו לכלול שחקנים מליגות מקצועניות בתחרויות הבינלאומיות, אך נתקלו בהתנגדות מצד הפדרציה הבינלאומית להוקי קרח (IIHF) והוועד האולימפי הבינלאומי (IOC). בשנת 1969 בקונגרס IIHF, הוחלט לאפשר לקנדה לכלול עד תשעה שחקנים מקצוענים שאינם משחקים בליגת ה-NHL, במסגרת אליפות העולם 1970 במונטריאול ובוויניפג, מניטובה, קנדה. בינואר 1970 ההחלטה בוטלה לאחר שנשיא ה-IOC אייברי ברונדאג' אמר שמעמדו של ההוקי קרח כענף אולימפי יהיה בסכנה אם השינוי יבוצע. בתגובה, קנדה פרשה מכל תחרויות ההוקי קרח הבינלאומיות וגורמים רשמיים הצהירו כי הם לא יחזרו עד להקמת "תחרות פתוחה". ב-1975 נשיא ה-IIHF החדש, גינתר סבצקי הביא לפתרון המחלוקת עם ה-CAHA. ב-1976 הסכים ה-IIHF לאפשר "תחרות פתוחה" בין כל השחקנים באליפות העולם. עם זאת, שחקני NHL עדיין לא הורשו להשתתף באולימפיאדה, בגלל חוסר הנכונות של ה-NHL לעצור את משחקי הליגה באמצע העונה.
לפני אולימפיאדת החורף 1984, נוצרה מחלוקת בנוגע להגדרת "שחקן מקצוען". הוועד האולימפי הבינלאומי (IOC) אימץ כלל שהתיר לשחקנים שחתמו על חוזה בליגת ה-NHL אך שיחקו פחות מ-10 משחקים בליגה להיות זכאים להשתתף במשחקים האולימפיים. עם זאת, הוועד האולימפי של ארצות הברית טען שכל שחקן החתום על חוזה ב-NHL נחשב מקצוען ולכן אינו זכאי. ה-IOC ערך ישיבת חירום שקבעה ששחקנים שהיו חתומים על חוזה של ליגת ה־NHL כשירים, כל עוד הם לא שיחקו באף משחק NHL. כתוצאה מכך, חמישה שחקנים חברי הסגל האולימפי, אוסטרי אחד, שני איטלקים ושני קנדים, הוכרזו כבלתי כשירים מלהשתתף במשחקים האולימפיים. שחקנים ששיחקו בליגות מקצועיות אחרות, כמו איגוד ההוקי העולמי (WHA), הורשו לשחק. נציגי ההוקי הקנדי ביניהם אלן איגלסון מחו על כך שהכללים הוחלו רק על ה-NHL ולא על הליגות מקצועניות באירופה. מורי קוסטלו מה-CAHA הודיע שפרישה קנדית מהמשחקים האולימפיים, אפשרית. ב-1986 החליט ה-IOC לאפשר לכל הספורטאים כולל מקצוענים, להתחרות במשחקים האולימפיים החל משנת 1988, תוך מתן חופש לפדרציות של ענפי הספורט לקבוע אם לאשר מקצוענים.
לאחר פרישתו של הנשיא אייברי בראנדייג Brundage מנשיאות הוועד האולימפי הבינלאומי (IOC) בשנת 1972, חל ריכוך הדרגתי בכללי החובבנות שהונהגו באולימפיאדה והסתכמו רק בעניינים טכניים, עד שבוטלו לחלוטין בשנות ה-90. בארצות הברית, "חוק הספורט החובבני" (Amateur Sports Act) משנת 1978 תרם משמעותית לתהליך זה. החוק אסר על גופי ספורט לאומיים להחיל סטנדרטים מחמירים של החובבנות יותר ממה שנדרש על ידי גופים בינלאומיים. החוק גם הוביל לפירוקו של איגוד האתלטים החובבים (Amateur Athletic Union) כאיגוד מקיף ברמה האולימפית.
התקנות האולימפיות בנוגע למעמד חובבני של ספורטאים נזנחו בסופו של דבר בשנות ה-90, למעט ההיאבקות והאיגרוף, שבהם נותרו כללי קרב החובבים בעיקר בשל הסיבות הבטיחותיות והעובדה שהיאבקות מקצוענית מבוימת ברובה עם תוצאות קבועות מראש דבר המנוגד לרוח התחרות ההוגנת של האולימפיאדה. החל מאולימפיאדת הקיץ 2016, גם ספורטאים מקצוענים הורשו להתחרות באגרוף, אם כי חוקי קרב החובבים עדיין משמשים במשחקים האולימפיים.