stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הטבח בכפר עזה
הטבח

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא: אוסף אנקדוטות.
לקיבוץ כפר עזה חדרו 250 מחבלים לצד אזרחים עזתים מכמה פרצות שפרצו בגדר. המחבלים השתלטו על הקיבוץ וטבחו בתושביו, בהם משפחות שלמות. תושבים אחרים נחטפו בידי המחבלים לרצועת עזה. אחדים מהתושבים הסתתרו בארונות וכך ניצלו. כיתת הכוננות בפיקודו של טל אילון יצאה לקראת המחבלים וניהלה איתם קרבות באזורים שונים בקיבוץ. בקרבות נהרגו שבעה מחבריה, בהם אילון עצמו. רוב ההרוגים מקרב חברי כיתת הכוננות נהרגו סמוך לנשקייה של הקיבוץ, לאחר שהמחבלים, שהיו בידם מפות ומידע מוקדם אודות מיקום הנשקייה, הציבו מארב במבנה סמוך לנשקייה והפכו את השטח הסמוך אליה לשטח השמדה. חלק מהחברים שלא נהרגו חזרו לבתיהם להגן על משפחתם לאחר שהבינו כי אין סיכוי לנהל קרב מול עשרות רבות של מחבלים וללא נוכחות של צה"ל בקיבוץ.
צלם ynet רועי עידן, שהתגורר בקיבוץ, צילם בזמן אמת את החדירה לקיבוץ באמצעות מצנחי רחיפה. דקות לאחר מכן מחבלים רצחו את אשתו סמדר (שעבדה בשב"כ). לאחר מכן המחבלים ירו לעברו ולעבר ביתו בת ה-3, אביגיל. הם פגעו בו ואילו אביגיל נמלטה. עידן הוגדר תחילה כנעדר, אולם בהמשך זוהתה גופתו. אביגיל הגיעה לבית השכנים, משפחת ברודץ', שאבי המשפחה היה אחד מחברי כיתת הכוננות, ובהבחינו בה הכניס אותה לביתו ויצא לכיוון נשקיית הקיבוץ. בהמשך חדרו המחבלים לבית המשפחה וחטפו לרצועת עזה את אביגיל, את ילדי משפחת ברודץ' ואת אם המשפחה. בזמן זה האב אביחי ניסה לגונן על היישוב, במסגרת תפקידו בכיתת הכוננות. אביגיל נותרה בשבי עם משפחת ברודץ' עד שב-26 בנובמבר שוחררו בעסקת שחרור החטופים. שני ילדיו של עידן, מיכאל ועמליה, ניצלו כאשר התחבאו שעות רבות בתוך ארון בגדים.
תושב הקיבוץ תא"ל ישראל שומר, מפקד עוצבת המפץ, יצא מביתו חמוש בסכין. לאחר שהשיג רובה סער, ניהל קרבות עם מחבלים במשך שעות ארוכות, ואף הנחה כוחות שונים של צה"ל שהגיעו לקיבוץ.
הזמרת שי-לי עטרי ובעלה יהב וינר, תושבי הקיבוץ, התחבאו בביתם בזמן הטבח יחד עם בתם הפעוטה בת החודש. מחבל ניסה לפרוץ את חלון הממ"ד בו התחבאו. שי-לי ברחה לבית השכנים בעוד יהב יצא להדוף את המחבל ונרצח. בתחילה הוכרז כנעדר אך גופתו זוהתה ב-11 באוקטובר 2023. שי-לי התבשרה על כך בזמן ראיון לסקיי ניוז.
הצלמת והפעילה החברתית בתיה הולין, המתגוררת בקיבוץ, קיבלה טלפון מהשותף העזתי שלה לתערוכה שהציגו בפברואר 2023 בשם "בינינו", שניסה לשאוב אינפורמציה לגבי תנועת הצבא בכפר עזה. הולין הבינה מייד שהוא בגד בה ושיתף פעולה עם המחבלים.
עדי ראייה מהקיבוץ העידו כי שהו בממ"ד כ-20 שעות רצופות, ובצאתם מביתם להתפנות ממנו ראו גופות רבות פזורות ברחבי הקיבוץ, וכן כלי רכב שרופים. גופות רבות של מחבלים נמצאו בטנדרים שבהם הגיעו. בחלק מהמקרים העלו המחבלים את הבתים בקיבוץ באש ותושבים נשרפו בעודם בחיים.
בחילוץ האזרחים השתתפו שוטרים מיחידת הגדעונים ולוחמי שב"כ.
בעסקת החטופים שוחררו 11 חטופים מחברי הקיבוץ, בנוסף לשני אזרחי תאילנד שעבדו בקיבוץ ונחטפו משטחו. ב-16 בדצמבר נורו בעזה למוות בשוגג בידי צה"ל שניים מחטופי הקיבוץ - יותם חיים ואלון שמריז, לאחר שהצליחו להימלט משוביהם במשך מספר ימים.
בינואר 2025 שוחררו שתי החטופות אמילי דמארי ודורון שטיינברכר שנחטפו מהקיבוץ, במסגרת עסקה לשחרור חטופים.
ב-1 בפברואר שוחרר קית' סגל שנחטף מהקיבוץ, במסגרת העסקה לשחרור חטופים.
הקרב

בסביבות השעה 8:00 בבוקר הגיעו כוחות מחטיבת עוז אל כפר עזה, ובהמשך גם מיחידת שלדג מפקד חטיבת צנחנים, גדודי רותם וצבר של חטיבת גבעתי וגדוד 71 של חטיבה 55 (חטיבת צנחנים במילואים).
עיקר הקרבות נוהלו על ידי גדוד רותם של חטיבת גבעתי בפיקודו של סגן אלוף ענאן פארס.
בקיבוץ החלו קרבות ממושכים שארכו מעל ל-30 שעות עד טיהור הקיבוץ ממחבלים בפיקודו של מפקד חטיבת גבעתי, אל"ם לירון בטיטו. בקרבות נהרגו לוחמים מסיירת מטכ"ל, מיחידת דובדבן, מיחידת מגלן, מגדוד צבר של גבעתי, מגדוד 202 של הצנחנים ומסיירת נח"ל. עלה חשד למנהרת טרור פעילה מעזה לשטח הקיבוץ. אחת הפלוגות קיבלה הוראה לכבוש את כפרית (מפעל בקיבוץ) כי היה מידע מודיעיני על מחבלים שהיו שם. הפלוגה פרצה למפעל מכיוון הפרדס ונורתה אליהם אש. חיל האוויר, בעזרת מסוקי קרב, פתח ציר עם פצצות תאורה. הם כבשו את המפעל וטיהרו אותו ממחבלים.
מתחקיר מהלך הקרב, כפי שתיארו אותו לוחמי צה"ל שהגיעו לקיבוץ, עלה כי מול כפר עזה נפרצו לפחות שלוש פרצות בגדר הגבול, ודרכן זרמו עשרות רבות של מחבלים מ"גדוד שג'אעייה" של חמאס. הם תקפו מארבעה כיוונים ופוצצו שער בגדר הקיבוץ.
פלוגת הכשרות של סיירת נח"ל לקראת סיום מסלול, שתפסה שבת כוננות ביחידת האם בבסיס בית ליד, הוקפצה בשבת ונכנסה לכפר עזה ב-3 בצהריים, שם נלחמה 60 שעות. לוחמי הפלוגה הרגו 7 מחבלים וחילצו משפחות ממחבלים.
בלילה השני של הלחימה, חצה את הגבול כוח של כ-20 מחבלים המצויד ברובי סער ומטולי RPG וניסה לבצע מתקפה נוספת על הקיבוץ. כוח קטן המורכב מ-2 מחלקות מגדוד 71 של חטיבה 55, חטיבת צנחנים במילואים, חיסל את המחבלים תוך כדי קרב יריות בסמוך לגדר הקיבוץ.
אחד הלוחמים שנהרג בקרב היה סרן אור יוסף רן (בנו של אברי רן), מאיתמר בשומרון, מפקד צוות ביחידת דובדבן. כמחווה, ביקרו תושבי קיבוץ כפר עזה אצל משפחת רן בחוות גבעות עולם והשאירו תעודת הוקרה על גבורת הבן, שנפל בהגנת הקיבוץ. האב השכול כתב: "ראה את הגדלות של הקיבוצניקים. הגיעו לחוה... והשאירו את התעודה הזאת. אנשים שעברו אסון נורא ומוצאים כוחות נפש להיות שותפים בצער אחרים...".
בקרב נפלו 16 לוחמים.
תחקיר צה"ל

ב-25 בפברואר 2025 הציג מפקד פיקוד העורף אלוף רפי מילוא לתושבי קיבוץ כפר עזה את תחקיר צה"ל על אירועי שבעה באוקטובר בקיבוץ.
לקריאה נוספת

אילן כפיר, אוגדת עזה נכבשה, ידיעות ספרים, 2024, הפרק "כפר עזה: פוגרום כמו בעיירות במזרח אירופה", עמ' 146–150
עוזי רוזן (טייס)

| --- | --- |

עוזי רוזן, אוקטובר 1973
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1967–1998 (כ־31 שנים)
 דרגה:   תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד טייסת 107 וטייסת 102  מפקד בסיס חצרים  ראש מחלקת מבצעים של חיל האוויר  מפקד בסיס תל נוף  ראש חטיבת אמצעים מיוחדים
 תפקידים אזרחיים
 עוזר שר הביטחון לאמצעים מיוחדים, סמנכ"ל לתכנון אסטרטגי בתעשייה האווירית ונשיא תע"א – אמריקה הצפונית
 
עוזי רוזן הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, שירת כמפקד בסיס חצרים, מפקד תל נוף וראש מחלקת מבצעים של חיל האוויר. שימש עוזר שר הביטחון לאמצעים מיוחדים וראש אגף אמצעים מיוחדים במשרד הביטחון.
ביוגרפיה

רוזן שירת כטייס קרב בחיל האוויר. במלחמת יום הכיפורים לחם כטייס F-4 פנטום בטייסת 107. פיקד על שתי טייסות קרב: טייסת 102 וטייסת 107. פיקד על בסיס חצרים ושימש ראש מחלקת מבצעים של חיל האוויר. בשנים 1992 עד 1995 פיקד על בסיס תל נוף. בתפקידו האחרון בשירות הקבע שירת כראש חטיבת אמצעים מיוחדים וכסגנו הצבאי של עוזר שר הביטחון לאמצעים מיוחדים. לאחר שחרורו מונה לעוזר שר הביטחון לאמצעים מיוחדים וראש האגף לאמצעים מיוחדים במשרד הביטחון.
בספטמבר 2001 הצטרף לתעשייה האווירית, בשנים 2002 עד 2006 כיהן כסמנכ"ל לתכנון אסטרטגי בינואר 2007 מונה לנשיא תע"א – אמריקה הצפונית וכיהן בתפקיד במשך כשש שנים. מכהן כיושב ראש אירופה, המזרח התיכון ואפריקה בחברת Roboteam המפתחת רובוטים לצרכים ביטחוניים.
רוזן בעל תואר שני בניהול מבית הספר של הצי ללימודים מתקדמים במונטריי (קליפורניה).
הערות שוליים

↑  "משרד הבטחון אחראי לתחרות הפרועה בין התעשיות הביטחוניות" "נוקט מדיניות שגויה בטיפוח תחרות שגורמת נזק כבד לצה"ל ולייצוא, באתר גלובס, 6 ביוני 2006
↑  התעשייה האווירית פיצלה את חטיבת האלקטרוניקה לשתיים עקב התרחבות הפעילות העסקית, באתר וואלה, 8 ביולי 2002
↑  ynet, פורש עוזי רוזן, סמנכ"ל תע"א לתכנון אסטרטגי, באתר ynet, 10 באפריל 2006,
↑  רן דגוני, ‏הפנטגון דורש מיקרו-רובוטים מפיתוח ישראלי ביחידות קומנדו, באתר ‏מאקו‏, 22 באוקטובר 2013.
ארץ ישראל השלמה

ערך זה עוסק במונח גאו-פוליטי. אם התכוונתם לתנועה אידאולוגית, ראו .
"פרשנויות שונות לדברים הכתובים בתנ"ך אודות היקפה של האימפריה של דוד המלך"
ארץ ישראל השלמה הוא מונח גאופוליטי ואידאולוגי בהיסטוריה של עם ישראל, התנועה הציונית ובפוליטיקה של מדינת ישראל, המתייחס לארץ ישראל בגבולות היסטוריים המתוארים במקורות תנ״כיים או היסטוריים, ורואה גבולות אלה כגבולות הרצויים למדינה היהודית ו/או למדינת ישראל. המונח ארץ ישראל השלמה נעשה נפוץ אחרי מלחמת ששת הימים בהתייחס לשאיפה להחיל את ריבונות ישראל על השטחים מעבר לקו הירוק שעברו למָרוּתה של ישראל. אידאולוגיית "ארץ ישראל השלמה" חצתה מפלגות בשנותיה הראשונות של מדינת ישראל. כיום מתויגים נאמני ארץ ישראל השלמה כבעלי דעות ימניות בפוליטיקה הישראלית, והמונח ארץ ישראל השלמה נקשר פעמים רבות במפעל ההתנחלות שמטרתו התיישבות יהודית בשטחי רמת הגולן, בקעת הירדן, יהודה, שומרון וחבל עזה.
חזון ארץ ישראל השלמה מבוסס במובנו המצומצם ברובו על גבולות ארץ ישראל על פי ההלכה, שטחי המנדט הבריטי עד שנת 1921 ושטחי מדינת ישראל לאחר מלחמת ששת הימים ולפני הסכם השלום עם מצרים במובן מצומצם פחות, ועל גבולות ההבטחה במובנו הרחב. עם זאת, רבים נוהגים להשתמש במינוח הזה גם כלפי ההשקפה המתמקדת בכל הארץ שבין הירדן לים ושאר גבולותיה הביטחוניים של מדינת ישראל אשר בשליטתה, במיוחד כאשר מדובר בשיח מול השקפות המערערות על גבולות אלה.
הגדרת המונח

המונח ארץ ישראל השלמה אינו מושג מוחלט וברור. לכך כמה סיבות, בהן:
גבולות ארץ ישראל אינם מוגדרים באופן אחיד במקורות היהודיים. גם מבחינה הלכתית ישנם רבדים שונים לגבולות שונים הנכללים בתחומי קדושת הארץ. הבדלים אלה יוצרים אפשרויות שונות מבחינת שאלת הגבולות.
מבחינה היסטורית, קשה להגדיר את תחום שליטתם של שבטי ישראל, הממלכה המאוחדת או ממלכות ישראל ויהודה, הן משום שגבולות אלה השתנו במהלך ההיסטוריה, והן משום שהמשמעות המודרנית של המושגים "מדינה" ו"ריבונות" לא הייתה מוכרת בעת העתיקה.
שיקולים פוליטיים מעשיים תמיד ליוו את החלטות התנועה הציונית והפלגים שבתוכה, גם כשמדובר היה בניסוח רעיונות ואידיאליים.
המונח ארץ ישראל השלמה מתייחס למספר מושגים:
הארץ המובטחת - תחומי ארץ ישראל כפי שמופיעים בספר בראשית, במדבר, דברים או יחזקאל (מנהר הנילוס במצרים, עד נהר הפרת בעיראק).
ארץ ישראל הכוללת את עבר הירדן, על פי הגבולות שנקבעו בהסכם סייקס–פיקו, וגבולות המנדט הבריטי כפי שנקבעו על ידי מנדט חבר הלאומים.
ארץ ישראל בקווי הפסקת האש שאחרי מלחמת ששת הימים (כולל יהודה ושומרון ומזרח ירושלים), רצועת עזה, סיני ורמת הגולן.
ארץ ישראל בגבולות המנדט הבריטי שלאחר הקמת ממלכת ירדן בתוספת רמת הגולן. זהו השטח שהיה תחת שליטתה של מדינת ישראל אחרי שנחתם הסכם השלום בין ישראל למצרים.
כל אחת מאפשרויות אלו תלויה בהקשר שבו נעשה שימוש במונח ארץ ישראל השלמה ובתקופה שבה נעשה בו שימוש.
הגבולות > הגדרה על-פי התנ"ך

יש הגוזרים את גבולות ארץ ישראל על-פי זיהוי גבולות השטח שהיה בשליטת עם ישראל או מיושב על ידו בימי השופטים ובימי ממלכת ישראל המאוחדת (ממלכת שאול, דוד ושלמה). על פי הפרשנות המרחיבה הוא כולל את השטחים המכונים בתנ"ך: הגולן, הבשן, הגלעד ("עבר הירדן"), והשטח שבין "הים הגדול" (כלומר, הים התיכון) לנהר הירדן. הפרשנות הזאת מבוססת על אזכורים של מקומות שהיו נתונים לשליטת שבטי ישראל או מאוחר יותר מלכי ישראל בספרי שמואל ומלכים. בפועל קשה לדעת במדויק באילו שטחים פעלה ממלכת ישראל, משני טעמים:
התנ"ך מתייחס לשני סוגים של גבולות - הגבולות האידיאליים שהובטחו בהבטחה אלוהית למשה ולעם ישראל, ואשר אמורים להתחלק בין שבטי ישראל (ראו למשל, ספר דברים, פרק ל"ד, פסוקים א'–ד', ספר יהושע, פרק א', פסוקים ג'–ד'), ולעומתם גבולות ההתיישבות של שבטי ישראל בפועל. הגבולות בפועל מצומצמים במידה רבה מהגבולות האידיאליים (ראו למשל, ספר שופטים, פרק א', פסוקים כ"ז–ל"ו, פרק ג', פסוקים א'–ו').
המושג "ריבונות" הוא מושג מודרני שלא היה מקובל בתקופת התנ"ך. אמנם במכתבי אל-עמארנה, שזמנם קודם לתקופת הנביאים, מתוארים תחומי שליטה של מלכים שונים, אבל ההיבטים השונים של השליטה בשטח אינם זהים לאלה של מדינה ריבונית בימינו.
הגבולות > הבחנה בין "ארץ ישראל השלמה" ל"ארץ המובטחת"

לעיתים נעשה שימוש במונח "ארץ ישראל השלמה" כדי לתאר את "הארץ המובטחת", אולם יש להבחין בין המונחים. "הארץ המובטחת" היא הארץ בגבולות המוזכרים בברית בין הבתרים (בראשית, ט"ו, י"ח–כ"א) ומשתרעת, על פי הכתוב, מנהר מצרים בדרום (נהר אשר זיהויו אינו ברור, יש משערים שמדובר בוואדי אל-עריש ויש שמזהים אותו עם השלוחה המזרחית של הנילוס) ועד הפרת בצפון (ככל הנראה, הנקודה שבה נהר הפרת קרוב ביותר לים התיכון).
שטח "הארץ המובטחת" חופף במידה קרובה לשטח שהיה בשליטת מלך מצרים בכנען לפני המאה ה-14 לפנה"ס, ותקופות מסוימות אחריה (ראו מלכים ב', כ"ד, ז'). על פי החוקר יהושע גרינץ, גבולות ארץ היעוד, כפי שהובטחה על ידי אלוהים לאבות, היא ארץ הכנעני, או ארץ כנען לגבולותיה, הכוללת את כל מרחב סוריה ולבנון של היום. גם בספר יהושע הובטחה לעם ישראל "כל ארץ החיתים" הצפונית. גם בגבולי יחזקאל הוזכרה ארץ ישראל מצפון מערב הים התיכון, דרך חת-לון, מזרחה אל נהר הפרת ודרומה אל מי מריבת קדש במדבר הדרומי מזרחי. על פי דרכו המחקרית של גרינץ' המרחב של הארץ המובטחת שהייתה בתקופת המקרא ישות אתנית וגאוגרפית אחת, תהיה על פי חזון נביאי ישראל גם בעתיד ארץ ממשית וראלית ויחידה גאוגרפית אוטונומית.
עבר הירדן המזרחי

חלקים מעבר הירדן נכללו בשטחי ממלכות יהודה וישראל בתקופת התנ"ך ובממלכת החשמונאים בתקופת בית שני. בראשית הציונות נעשו מאמצים בהיקף מצומצם לרכוש אדמות וליישב יהודים בעבר הירדן.
בשנים 1919–1920, העלה חיים ויצמן כבא כח ההסתדרות הציונית נימוקים רבים היסטוריים ומעשיים (שטחים שנקנו ממזרח לנהר הירדן וכללו את הקיבוץ הראשון, דגניה, אדמות בבעלות יהודית בחורן) בפני ועידת ורסאי ושאר הגופים הלאומיים והבינלאומיים שעסקו בהסדרים הטריטוריאליים במזרח התיכון שלאחר מלחמת העולם הראשונה, בזכות שמירת שלמות הבית הלאומי היהודי משני עברי הירדן תוך התחשבות באינטרסים הבריטיים במזרח התיכון. לדוגמה, ההסתדרות הציונית שרטטה את גבולו המזרחי של הבית הלאומי היהודי ממערב למסילת הרכבת החיג'זית, (אשר חוצה את עבר הירדן המזרחי לאורכו במישור שממזרח לגב ההר הירדני), ובמקביל לה, מתוך הבנת האינטרס הבריטי לשמר את השליטה במסילה בידיים בריטיות.
הגבולות שהוסכמו בין בריטניה לצרפת, ואשר נסמכו על הסכם סייקס–פיקו, זכו ב-1920 לאישור חבר הלאומים, הוועידה הבינלאומית בסן רמו והפרלמנט הבריטי. חבר הלאומים סייג [דרוש מקור] את כתב המנדט כך שבריטניה הייתה רשאית להוציא את עבר הירדן המזרחי מתחום הבית הלאומי היהודי. זאת כיוון שבריטניה הייתה מעוניינת למסור את השטח לאמיר עבדאללה. הפרדת עבר הירדן המזרחי מן השטח שנועד מלכתחילה לבית הלאומי היהודי קיבלה ביטוי רשמי בדבר המלך במועצה ובספר הלבן הראשון. בזכות היישוב היהודי באצבע הגליל תוקן ב-1923 הגבול הצפוני של פלשתינה (א"י) כך שגם אצבע הגליל נכללה בגבולות המנדט הבריטי (קודם לכן נועדה להיות בגבולות המנדט הצרפתי על סוריה ולבנון) ולימים בגבולות מדינת ישראל.
כיום הגבולות האלה מוכרים מדינית כגבולות התוחמים את שטח מדינת ישראל, יש"ע, וממלכת ירדן.
ההסתדרות הציונית, למרות התנגדותה הנמרצת המוקדמת, קיבלה את התכתיב הבריטי שנתק את עבר הירדן המזרחי מתחומי הבית הלאומי היהודי, והעדיפה להתמקד בפיתוח ארץ ישראל שממערב לירדן. גם זאב ז'בוטינסקי, ממנהיגי התנועה הציונית, שבדרך-כלל הסתייג מפשרות טריטוריאליות, כתב באותם ימים "הנני שותף מלא... להסכמתנו לספר הלבן". לימים הסביר ז'בוטינסקי את הסכמתו מתוך חששו לביטול המנדט ומתוך אמונה שמבחינה משפטית יוכל להיווצר רוב יהודי בארץ ישראל גם במגבלות החדשות. התנועה הרוויזיוניסטית ומקימה זאב ז'בוטינסקי וחלק מתנועת אחדות העבודה, בניגוד לפשרנות הזמנית שגילו לנוכח התכתיב הבריטי, המשיכו לראות בעבר הירדן המזרחי כמתאים להתיישבות יהודית וראוי להיכלל במדינה היהודית המתוכננת, וראיית עבר הירדן המזרחי כאחד מחבלי המולדת הפכה לסיסמה מרכזית של התנועה הרוויזיוניסטית - סמל האצ"ל מציג תמונת רובה על רקע מפת ארץ ישראל בגבולות המנדט המקורי (המנדט הבריטי על פלשתינה-ארץ-ישראל ואמירות עבר הירדן). סמל זה עדיין עומד בכניסה למצודת זאב, מרכז תנועת הליכוד שבתל אביב למרות שתנועת הליכוד תמכה בהסכם השלום בין מדינת ישראל לממלכת ירדן. אחד משירי בית"ר, "שמאל הירדן", שנכתב על ידי ז'בוטינסקי קרא "שתי גדות לירדן, זו שלנו, זו גם כן"  (אורכב 09.04.2005 בארכיון Wayback Machine). ביטאון התנועה הרוויזיוניסטית, גם היום, נקרא "הירדן".
לימים התגלגלו העקרונות הללו של התנועה הרוויזיוניסטית לכדי חילוקי דעות, לחזית של יריבות פוליטית, ולשסע בין "יונים" ל"ניצים".
בעד ונגד

תומכי הרעיון סבורים שיש לממש את הזכות ההיסטורית של העם לפחות באזורים החשובים ביותר, בהם נמצאות הערים התנ"כיות, הם סבורים שיש חשיבות ביטחונית ממדרגה ראשונה לשליטה בהרים החולשים וכי יש סכנה קיומית לישראל בגבולות "המותניים הצרים" של לפני מלחמת ששת הימים (הכוונה לקטע הקו הירוק שעובר 15–20 ק"מ בלבד ממזרח לחוף הים). הם סבורים שהיות שהמזרח התיכון כולו בידי הערבים וישראל יושבת על שטח קטן ממנו, על מדינות ערב הקיימות למצוא פתרון לאומי גם לערבים הפלסטינים. ראייתה של ארץ ישראל כארץ הקודש שאסור למסור אותה לזרים מהווה נימוק חשוב לחלק מהציבור הדתי, בפרט זה האמון על משנתו של הרב קוק. אחרים סבורים שנסיגה והקמת מדינה פלסטינית תביא להגברת הטרור נגד ישראל.
אחת מסיבות ההתנגדות לרעיון ארץ ישראל השלמה מקורה בחשש דמוגרפי, שכן ביהודה ושומרון וברצועת עזה חיים מעל לשלושה מיליון ערבים. סיבה שנייה היא האמונה שנסיגה והקמת מדינה פלסטינית תביא לשלום ולהכרת שכניה של ישראל במדינת ישראל כגוף לגיטימי במרחב המזרח תיכוני. סיבה שלישית היא הראיה העקרונית כי חלק משטחי ארץ ישראל השלמה הם רכושו של העם הפלסטיני החי בהם, כי העובדה ההיסטורית שיהודים חיו בהם בעבר הרחוק אינה מעניקה למדינת ישראל בהווה זכות לשלוט בהם או לישב בהם את אזרחיה.
קיימות גישות ביניים כמו נסיגה מאזורים מאוכלסים בצפיפות בערבים, אוטונומיה או נסיגה מחלקים גדולים חוץ מאזורים בהם יש התיישבות יהודית צפופה.
עם התומכים הבולטים ברעיון ארץ ישראל השלמה נמנה ישראל אלדד ועם המתנגדים הבולטים נמנה ישעיהו ליבוביץ. עם הפוליטיקאים חסידי רעיון ארץ ישראל השלמה נמנו גם יצחק שמיר ורחבעם זאבי.
הרב צבי יהודה הכהן קוק, שהכוונתו נתנה השראה להקמת גוש אמונים, תמך בפעילות של התנועה למען ארץ ישראל השלמה אולם סירב להצטרף אליה, משום שהיא לא כללה את כל גבולות ההבטחה, וככזאת הפקיעה את מושג ארץ ישראל השלמה ממשמעותו הדתית[דרוש מקור].
רבי מנחם מנדל שניאורסון שנודע בהתנגדותו למסירת שטחים, נימק זאת בחשש פיקוח נפש, ולא ראה מצווה בעצם הריבונות של מדינת ישראל.
כיום

הגדרת ארץ ישראל השלמה כגבולות בשליטת ישראל לאחר הסכם השלום עם מצרים מקובלת בתנועות הימין הישראלי. כ-517 אלף אזרחים ישראלים מתגוררים בכ-125 התנחלויות וכ-100 מאחזים שהוקמו מעבר לקו הירוק מאז מלחמת ששת הימים (לא כולל תושבי מזרח ירושלים). היישובים הגדולים שבהם: הערים מעלה אדומים, ביתר עילית, אפרת, אריאל, גבעת זאב ומודיעין עילית. כמאתיים וחמישים אלף נוספים, מתגוררים בשכונות היהודיות של ירושלים שנבנו מעבר לקו הירוק, כגון גילה, הגבעה הצרפתית, ארמון הנציב והעיר העתיקה. ברמת הגולן נבנו קיבוצים ומושבים וכן העיר קצרין. לא כל הישראלים המתגוררים מעבר לקו הירוק שייכים לתנועות ימין או מזדהים עם רעיון ארץ ישראל השלמה. דבר זה בא לידי ביטוי בייחוד בערים, שבהן האוכלוסייה מגוונת. במהלך שנות השמונים, ובמידה מסוימת גם לאחר מכן, עודדה ממשלת ישראל התיישבות ישראלית בשטחים באמצעות הטבות בתשלום מיסים, בסבסוד מחירי הדירות והקרקעות וכיוצא באלה. זוגות צעירים העדיפו לגור ביישובים שמעבר לקו הירוק כדי ליהנות מההטבות, בפרט ביישובים הסמוכים לירושלים, או אלה הסמוכים לכפר סבא, לרעננה, לחדרה ולעפולה. רבים עברו ליישובים הללו על מנת ליהנות מאיכות חיים גבוהה יותר, ומשקט בהשוואה לערים הגדולות. רוב היישובים החרדיים החדשים הוקמו מעבר לקו הירוק, ובשל מצוקת הדיור בירושלים ובבני ברק העדיפו חרדים רבים לעבור ליישובים שמעבר לקו הירוק.
התנחלויות שהוקמו בסיני וברצועת עזה פונו. פינוי היישובים בסיני נעשה ב-1982 כשלב אחרון בביצוע הסכם השלום עם מצרים, ופינוי גוש קטיף ויתר ההתנחלויות ברצועת עזה נעשה ב-2005 במסגרת תוכנית ההתנתקות. בשני המקרים פונו היישובים ונהרסו ביוזמת ראשי ממשלה שהיו מזוהים עם רעיון ארץ ישראל השלמה - מנחם בגין ב-1982 ואריאל שרון ב-2005. בשני המקרים התחייבה המדינה לפצות את המפונים ולדאוג ליישובם מחדש בתוך תחומי הקו הירוק, אם כי במקרה של תוכנית ההתנתקות נמתחה ביקורת על שיבושים ועיכובים במתן הפיצויים ובמציאת פתרונות דיור חלופיים למפונים.
רעיון ארץ ישראל השלמה שהיה פעם קרוב לקונצנזוס, נחשב היום לנושא שנוי במחלוקת. נטיית דעת הקהל לטובת פשרה טריטוריאלית התגברה מאז האינתיפאדה הראשונה (דצמבר 1987), אולם היא ידעה עליות ומורדות בהתאם לאירועים פוליטיים, ולמידת האמון ששורר בין הצדדים הישראלי והפלסטיני. רעיון ארץ ישראל השלמה חזר ועמד במוקד המחלוקת במפלגת הליכוד במהלך גיבוש תוכנית ההתנתקות. ויכוח רעיוני זה היה אחת הסיבות לפיצול הליכוד. מצע מפלגת "קדימה", שכללה בעיקר פורשים מהליכוד והונהגה על ידי אריאל שרון, מביע תמיכה ברעיון שתי מדינות לשני עמים - רעיון שנחשב תריסר שנים קודם לכן כטאבו בקרב ארגוני הימין. עם זאת, "קדימה" לא החזיקה מעמד ונמחקה מהנוף הפוליטי.
ראו גם

גבולות מדינת ישראל
גבולי יחזקאל
פלסטין הגדולה
לקריאה נוספת

אהרון בן עמי, ספר ארץ ישראל השלמה, הוצאת פרידמן, 1977
שאול אריאלי, תפסת מרובה לא תפסת - גישות במאבק על גבולותיה של מדינת ישראל, הוצאת כרמל, ירושלים, 2006
אריה נאור, ארץ ישראל השלמה, הוצאת הספרים של אוניברסיטת חיפה, תשס"א
שמואל כץ, אדמת מריבה מציאות ודמיון בארץ ישראל, הוצאת קרני, תל אביב 1972, 1995.
חיים ישראל שטיינר, טובה הארץ מאוד מאוד, הוצאת דברי שיר, ירושלים תשע"ז.
שחר (אל)

| --- | --- |
 תפקיד:  אל הזריחה
 תרבות:  כנענית
 מקום מגורים:  השמים
 אב:  אל
 אחים:  שלם
 צאצאים:  הילל בן שחר?
 
שחר (באוגריתית 𐎌𐎈𐎗) הוא אל הזריחה במיתולוגיה הכנענית, ותאומו של שלם אל השקיעה. המקור העיקרי לשני האלים הוא המחזה האוגריתי "הולדת שחר ושלם", המתאר איך נולדו שניהם כתוצאה מיחסי מין בין ראש הפנתיאון הכנעני אל לבין שתי נשים, ואת מעלליהם לאחר מכן.
שם

המלה "שחר" קיימת בשפות שמיות מערביות לציון השחר – הזריחה, הבוקר, או "כוכב השחר" (נוגה כפי שמופיעה בזמן השחר). מלה דומה אף מופיעה באכדית באותה משמעות, בצורה šēru או šīru.
עדויות לאל שחר > באמר

בטקסטים באכדית מהעיר אמר נמצא אזכור אחד לאל השמי המערבי שחר: 1 UDU a-na dša-aḫri SISKUR-u (כבש אחד לאל שַׁחְֿרִ יזבחו). שחר מופיע בין אלי שאול ובהקשר לאל הסער. השם משוחזר עם העיצור הגרוני באמצעו: *šaḥru.
עדויות לאל שחר > השירה האוגריתית > הולדת שחר ושלם

היצירה המשמעותית ביותר המזכירה את שחר היא המחזה הולדת שחר ושלם, המתאר את לידת שחר ותאומו שלם ומעלליהם. היצירה מתחילה בכמה קטעים ובהם קריאה למשתתפים, הוראות במה וסצנות מקדימות, וביניהם מופיעה גם קריאה ל"אלים הנעימים [...] והיסמים (היפים)" (כינוי לשחר ושלם, גיבורי העלילה), וכן קריאה ל"לאלים נעימים, גוזרי ים, בני ים, יונקי שדי אשרה" (גם הם שחר ושלם). לאחר הקטעים המקדימים, מתחיל עיקר המחזה – בשׁדה אשרה ורחמי (כנראה כינוי לענת), על שפת הים, נמצאים אל ושתי נשותיו, והוא מנסה לקיים איתן יחסי מין; לאחר כמה ניסיונות וטקסים, הוא מצליח והן הרות ויולדות. הבשורה מובאת לאל: "נשות אל ילדו, מה ילדו? ילדו שחר ושלם!", ואל מצווה לערוך טקס לשמש ולכוכבים; לאחר מכן חוזר תיאור המשגל, ולאחריו הנשים סופרות את הירחים, ויולדות ביחד "אלים נעימים, גוזרי ים, בני ים, יונקי שדי שׂרה" – ייתכן שהדבר חשוב לאור היותן של האמהות בנות אדם, שבניגוד ל"שרה" שהיניקה אותן (כנראה אשרה) לא היו ראויות להניק את בני אל. על לוחית שנהב שנמצאה באוגרית נחרטה אלה מכונפת (המזוהה עם ענת) המניקה שני בנים, והיו שקישרו בין הלוחית לסצנה בהולדת שחר ושלם. מיד לאחר מכן, המבשר מוסיף שתאבונם עצום והם פוערים פיהם: "שפה לארץ, שפה לשמים, ויערבו (ייכנסו) בפיהם ציפורי שמים ודגי ים... ולא ישבעו". אל קורא קריאות צער, ומצוה לשאתם ולהניחם במדבר קדש, "שם יגרגרו לאבנים ולעצים, שבע שנים תמימות, שמונה תקופות־עד". האלים הנעימים הולכים בשדה, משוטטים בפאת מדבר, ופוגשים נוטר במזרע וקראו לו: "הוי נוטר, נוטר, פתח!"; הוא פותח "פרץ בעדם", והם נכנסים. הם מבקשים ממנו לחם לאכול ויין לשתות, והוא עונה כי יש לחם ויין. סוף הלוח לא שרד, אך נראה שתם סבלם והם התקבלו בחזרה בקרב האלים.
עדויות לאל שחר > השירה האוגריתית > לוחות שירה אחרים

בלחש עלילת האלים הנאבקים בנחש, הדמות המרכזית "אם פחל" קוראת לאמה, הדמות המרכזית השנייה, שמש, להוביל קול אל אלים שונים במעונותיהם, כדי להודיעם לחש קסם נגד נשיכת נחשים. לכל קריאה לאל מוקדש קטע ביצירה, כאשר ההבדל בין הקטעים הוא רק בשם האל ומעונו; לשחר ושלם, יחד, מוקדש הקטע העשירי מבין קטעים אלה, ומעונם הנזכר בלוח הוא "שממ" (השמים). בלוח הממשיך את הלוח הזה, בשל ערפל שכיסה את הארץ גברה "חמה" (ארס), ובין האלים הרבים שנזכרו (רובם בזוגות) כאוספי ה"חמה" מוזכרים שוב שחר ושלם.
בלוח מלוחות עלילות בעל וענת מופיע "שחר" בתקבולת ל"קדם", כנראה במשמעות של "זריחה".
עדויות לאל שחר > השירה האוגריתית > מחוץ ללוחות השירה

"שחר ושלם" מופיעים ברשימת אלים אוגריתית, בלוח שתוכנו תפילה או תרגיל כתיבה.
שם האל שחר מופיע כרכיב תיאופורי בכתבי אוגרית בשם 𐎛𐎍𐎌𐎈𐎗 (אִלשחר).
המלה "שחר" מופיעה בהקשר מקוטע מאוד ממכתב מאוגרית.
עדויות לאל שחר > עדויות אחרות

"שחר" מופיע בשמות התאופוריים הפיניקיים 𐤔𐤇𐤓𐤁𐤏𐤋 (שחרבעל), ו־𐤏𐤁𐤃𐤔𐤇𐤓 (עבדשחר) המופיע בכמה כתובות פיניקיות, שבו הוא תאופורי באופן מובהק. בשפות זרות, השם 𒀊𒁲𒋛𒄯 ‏(ab-di-si-ḫar) שנמצא בכתבים אשוריים והשם BOSIHARIS שנמצא בין שמות פיניקיים בכתובת לטינית עשויים אף הם להתייחס לאל שחר.
במקרא ישנם מספר תיאורים מואנשים של השחר, בלא ה"א הידיעה כאילו היה שם פרטי: "אעירה שחר", "כנפי שחר", "כעפעפי שחר". ייתכן שההאנשה המטפורית היא שריד לתפיסה קדומה יותר של שחר כאלוהות, אך קשה להוכיח זאת בוודאות בשל הידע המצומצם הקיים אודות האלוהות שחר. הרחם של שחר עשוי להיות מוזכר בתהילים, ק"י, ג' בהקשר מיתולוגי, אך התוכן של המזמור כולו מעורפל. ייתכן ששחר נזכר בתנ"ך בספר ישעיהו: ”אֵיךְ נָפַלְתָּ מִשָּׁמַיִם, הֵילֵל בֶּן שָׁחַר, נִגְדַּעְתָּ לָאָרֶץ, חוֹלֵשׁ עַל גּוֹיִם” (ישעיהו, י"ד, י"ב). ישעיהו מלגלג על מלך בבל, אשר ראה עצמו כ"הילל בן שחר" – צאצאו של שחר. ההקשר של הפסוק מצביע על רקע מיתולוגי. הפסוק, כמו פסוקים אחרים במקרא, מרמז על זיקה בין האלוהות לגרמי שמים.
בדרום־ערבית עתיקה הרכיב "סחר" מופיע בשמות, ועשוי להוות רכיב תאופורי המתייחס לאלוהות המקבילה לאלוהות שחר.
האלים החוריים שרי וחורי (אנ') ("יום" ו"לילה"), הם השוורים המושכים את מרכבת אל הסער, חולקים כמה מאפיינים משותפים עם לשחר ושלם.
ראו גם

הולדת שחר ושלם
שלם
הילל בן שחר
ביאורים

1 2  במקור: "אַגזרימ"; זה הוא כינוי לשחר ושלם, ומשמעותו אולי "השוטפים עלי ים" ואולי "גוזרי הים" (בקידומת אַ' להפלגה, כמו בכינוי "אַלאִין" לבעל).
↑  במקור: "שת", וזאת במקום "אַתֿרת" (אשרה) בפעם הקודמת שרצף הכינויים הזה הופיע בלוח. "שת" באוגריתית הוא, כנראה, "גבירה".
↑  שדה זרוע, ראו ישעיהו, י"ט, ז'