הגניוס היהודי
במחקר האינטליגנציה

במחקר הפסיכולוגי העדכני של אינטליגנציה, חלוקות הדעות בנוגע לממשותו ולסיבותיו של הגניוס היהודי. במחקרים עדכניים שנערכו במדגמים אקראיים מייצגים ועברו ביקורת עמיתים, קשה למצוא ראיות מובהקות למנת משכל ממוצעת גבוהה יותר או להישגים אקדמיים גבוהים יותר אצל יהודים, אף כי חוקרים רבים סבורים שתופעות אלו אכן קיימות.
המחלוקת באיזו מידה יש לייחס תופעות אלו לסיבות תורשתיות או לסיבות סביבתיות משקפת את המחלוקת הנרחבת של תורשה מול סביבה בתחום הפסיכולוגיה, ובעיקר לגבי הסיבות להבדלים בין חברות אדם שונות בתוצְאות מבחנים קוגניטיביים, ובהישגים אקדמיים, כלכליים ותרבותיים. בשנת 2016 נערך מחקר שסקר את הדעות בתחום זה אצל מומחי אינטליגנציה בעולם שחוקרים הבדלים במנת המשכל בין אוכלוסיות. במחקר זה, ניסוח השאלה שהמומחים התבקשו לחוות את דעתם עליה בנושא הגניוס היהודי הייתה: "תוצאות [מנת משכל] של יהודים בעולם המערבי הן מן הגבוהות ביותר. מדוע?". בשקלול דעתם של כל המומחים, החשיבות שיוחסה לתורשה הייתה 28%. המומחים ייחסו חשיבות משוקללת של 40% לסיבות סביבתיות בתחומי החינוך והתרבות, 25% לסיבות סביבתיות אחרות דוגמת עושר ובריאות, ו-11% לשגיאות מתודולוגיות במדידה, למשל הטיות במבחנים. המחקר גם מצא כי המחלוקת בין המומחים על חשיבות התורשה הייתה גדולה מאשר לגבי כל סיבה אחרת, וכמה מהם סברו שאין לה חשיבות כלשהי.
המומחים בסקר זה גם נשאלו לגבי מדינת ישראל: "תוצאות [מנת משכל] בישראל נמוכות מאלו שבצפון, מערב ומרכז אירופה. מדוע?". בשאלה זו יוחסה לתורשה חשיבות משוקללת קטנה יותר: 20%, מול חינוך ותרבות 34%, סיבות סביבתיות נוספות 38% (ובכללן הגירה: 8%) ו-7% לשגיאות מתודולוגיות. למעשה, בשאלת הגניוס היהודי, החשיבות המשוקללת שיוחסה לתורשה הייתה הגבוהה מבין השאלות השונות שנשאלו המומחים. למשל בשאלה: "אחת המדינות עם התוצאות הגבוהות ביותר במבחני הערכה בין-לאומיים (ובייחוד מבחן פיז"ה) היא פינלנד. מדוע?", החשיבות המשוקללת שיוחסה לתורשה הייתה 15% בלבד. בממוצע לכל השאלות שנשאלו לגבי הבדלים במנת המשכל בין אוכלוסיות שונות, החשיבות המשוקללת שיוחסה לתורשה הייתה 17%.
במסגרת מחקר גנטי וקוגניטיבי רב-משתתפים שנערך לאורך עשרות שנים במשפחות בוויסקונסין, מחקר נוסף התמקד ב-53 מתוך המשתתפים אשר דיווחו על הרקע הדתי של משפחתם כיהודי, ובדק אותם מול 2,603 משתתפים שדיווחו עליו כקתולי ו-2,027 משתתפים שדיווחו עליו כלותרני. היתרון המשוקלל של המשתתפים מרקע יהודי בשני מבחני מנת משכל ובהשגים אקדמיים היה 0.57 סטיות תקן, אשר בהנחת סטיית תקן של 15 או 16 נקודות המקובלת בתקנון מבחני מנת-משכל מקבילה לכ-9 נקודות IQ. ב-DNA של נבדקים אלו נמצאו גם יותר אללים גנטיים שבמחקר המקורי בכלל האוכלוסייה התגלו כמנבאים אחוז קטן של מנת משכל גבוהה יותר ושל הצלחה אקדמית.
יתרון של 7 עד 15 נקודות IQ (כחצי סטיית תקן עד סטיית תקן שלמה) הוא היתרון שבדרך-כלל נוקבים בו כיתרון של יהודים במדינות המערב על ממוצע האוכלוסייה הלא יהודית. אך במאמר סקירה נרחב משנת 2012 שעסק בהבדלי אינטליגנציה, העירו המחברים, ובכללם חוקרי האינטליגנציה ריצ'רד ניסבט וג'יימס פלין, שכל התוצאות הללו נמצאו במדגמי נוחות, שעלולים לסבול מהטיות בהשוואה למדגמים מייצגים כמו דגימה אקראית. ניסבט גם סבר שהבדל במנת המשכל בגודל כזה אינו מספיק להסברת היתרון של יהודים בקריטריונים אקדמיים מדעיים מסוימים כמו זוכי פרס-נובל, ומכאן שיש צורך בהסבר נוסף, שלדעתו עשוי להיות נטייה תרבותית אצל אנשים מרקע יהודי לעיסוק בתחומים אקדמיים אלו. נטייה תרבותית להישגים בפער כזה כלל איננה יוצאת דופן לדעתו. הוא הביא כדוגמה את יתרונם הגדול בהישגים של מדענים איטלקים על האנגלים במאה ה-15, ואת יתרון ההישגים ההפוך והגדול באותה מידה של האנגלים על האיטלקים במאה ה-18. המהפך ביתרונות אלו במשך תקופת זמן של 300 שנה (כ-9 דורות בלבד) קרוב לוודאי פוסל כל הסבר תורשתי סביר, שכן הבדלים תורשתיים בדרך-כלל נזקקים לדורות רבים כדי להתפתח.