stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לשונון פסיפי
מאפיינים

הלשונון הוא אחד מהסוליתאים הגדולים בעולם ויכול לעלות לעיתים על 230 ק"ג ועל אורך 2.3 מ'. גודלו של הלשונון אינו קבוע ובדרך כלל מושפע מכמות המזון שהלשונון מצליח למצוא. דג זה הוא דג מאכל מבוקש.
הוא מצוי בצפון האוקיינוס השקט במדפי החוף ובים ברינג ומגיע גם לאמריקה ממפרץ אלסקה לקנדה ובוושינגטון, אורגון וקליפורניה. דג זה מצוי בקרבה לקרקעית והוא שטוח ומסווה את עצמו בחול. שתי עיניו נמצאות מעל החול ועוזרות לו למצוא טרף ואויבים. ברגע שהוא מוצא טרף קרוב הוא שואב אותו במהירות עם הפה הענקי. הוא ניזון מדגים שונים כמו בקלאים, סרדינים, סלמון, צלופחוליים ודגים אחרים מסדרת הסוליתאים, תמנונאים, דיונונים וחסילונים שונים.
הסוליתאים מתרבים בחורף בין דצמבר לפברואר ומשריצים ביצים רבות לתוך הים בעומק 180–450 מ', שם יש פחות טורפים. עדיין מעט מאוד לשונונים צעירים מגיעים לבגרות.
מדליית אוסקר קליין

| --- | --- |
 תיאור:  פרס בתחום הפיזיקה
 מדינה:  שוודיה 
 הגוף המעניק:  אוניברסיטת סטוקהולם, האקדמיה המלכותית השוודית למדעים 
 תקופת הפרס:  1988–הווה (כ־36 שנים) 
 נקרא על שם:  אוסקר קליין 
 אתר רשמי
 
מדליית אוסקר קליין והרצאה על שם אוסקר קליין ניתנות באוניברסיטת סטוקהולם לפיזיקאי בעל הישגים יוצאי דופן, והיא קרויה על שמו של הפיזיקאי השוודי-יהודי אוסקר קליין. המדליה ניתנת בחסות האוניברסיטה וועדת פרס נובל באקדמיה המלכותית השוודית למדעים.
זוכים

רשימת הזוכים נכון לשנת 2023:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  1988: צ'ן נינג ינג  1989: סטיבן ויינברג  1990: הנס בתה  1991: אלן גות'  1992: ג'ון וילר  1993: צונג-דאו לי  1994: לא ניתנה  1995: נתן זייברג  1996: אלכסנדר פוליאקוב  1997: ג'ים פיבלס  1998: אדוארד ויטן  1999: ג'רארד ט'הופט |  2000: דייוויד גרוס  2001: אנדריי לינדה  2002: מרטין ריס  2003: סטיבן הוקינג  2004: פייר ראמונד  2005: יוצ'רו נמבו  2006: ויאטיצלאב מוחנוב  2007: גבריאל ונציאנו  2008: הלן קווין  2009: פיטר היגס  2010: אלכסיי סטארובינסקי |  2011: ג'וזף סילק  2012: חואן מאלדסנה  2013: פרנק וילצ'ק  2014: אנדרו סטורמינגר  2015: ראשיד סוניאב  2016: קיפ תורן  2017: שלדון גלאשו  2018: לאונרד ססקינד  2019: ליסה רנדל  2020: רוי קר  2022: איגור קלבנוב  2023: אלסנדרה בווננו |
הערות שוליים

↑  The Oskar Klein Centre, Research, Previous Oskar Klein Memorial Lectures.
ערך זה הוא קצרמרבנושא פיזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מדליית אלברט

| --- | --- |

האות העליון – האות המקורי   משמאל – מדליית אלברט בזהב (דרגה ראשונה) להצלת חיים בים   מימין – מדליית אלברט בזהב (דרגה ראשונה) להצלת חיים ביבשה
  
 פרטים
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 נוסד:  7 במרץ 1866 
 
מדליית אלברט להצלת חיים (אנגלית: Albert Medal for Lifesaving, בקיצור - AM) הייתה מדליה אזרחית בריטית אשר הוענקה בין השנים 1866 – 1971.
היסטוריה

המדליה הוכרזה לראשונה בצו מלכותי ב-7 במרץ 1866 ונקראה על שמו של הנסיך אלברט בעלה של המלכה ויקטוריה. המדליה הוענקה במקורה לציון הגבורה שבהצלת חיים בים.
בתחילת דרכה כללה המדליה אות ברוחב 33 מ"מ, בצבע כחול ועליו שני פסים לבנים. בעקבות צו מלכותי אשר פיצל את המדליה לשתי דרגות נותר העיטור המקורי בעבור הדרגה השנייה ואילו לדרגה הראשונה נוצר אות ברוחב 35 מ"מ ועליו ארבעה פסים לבנים. לסרט צורפה מדליה בצבע זהב בעבור הדרגה הראשונה וברונזה בעבור הדרגה השנייה, שתי המדליות קושטו בצבע כחול.
הקריטריונים לקבלת המדליה שונו בשנת 1877, ולמעשה נוצרו שתי מדליות נפרדות האחת המקורית להצלת חיים בים ואילו החדשה שנוצרה נועדה לציון הצלת חיים ביבשה. צבעי העיטור בעבור המדליה היבשתית היו בצבע אדום.
בשנת 1917 שונה הכיתוב שעל גב המדליות מ"מדליית אלברט, דרגה ראשונה" ל"מדליית אלברט בזהב" ומ"מדליית אלברט, דרגה שנייה" ל"מדליית אלברט".
בשנת 1949 בוטלה הדרגה הראשונה ותחתיה הוענק צלב ג'ורג' ואילו הדרגה השנייה נותרה אך ורק בעבור הענקה שלאחר המוות. בשנת 1971 בוטל מעמדה של המדליה (יחד עם מדליית אדוארד) וכל המחזיקים במדליה הוזמנו להחליפה בצלב ג'ורג'. מתוך 64 מחזיקים הוחלפו 49.
הענקות

| --- | --- |
זהב (בים): 25
ברונזה (בים): 216
זהב (ביבשה): 45
ברונזה (ביבשה): 282
לידה (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט "לידה"
 בימוי:  ירון שני
 הופק בידי:  נעמי לבארי, סער יוגב מייקל רוטר
 תסריט:  ירון שני
 עריכה:  ירון שני
 שחקנים ראשיים:  סתיו אלמגור אורי שני לאה טוניק
 צילום:  ניצן לוטם, שי סקיף
 מדינה:  ישראל ישראל  גרמניה גרמניה
 חברת הפקה:  בלאק שיפ הפקות סרטים
 חברה מפיצה:  Alpha Violet
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  4 באוקטובר 2019 (פסטיבל בוסאן)  16 באוקטובר 2019 (פסטיבל חיפה) 12 במרץ 2020 (ישראל)
 משך הקרנה:  108 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט דרמה
 פרסים:  פרס הסרט הטוב ביותר, השחקנית הטובה ביותר והצילום הטוב ביותר בפסטיבל חיפה
 סרט קודם:  עיניים שלי
 דף הסרט ב־IMDb
 
לידה (באנגלית: Reborn) הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 2019 והחלק השלישי ב"טרילוגיה על אהבה" שכתב, ביים וערך ירון שני. הסרט הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל בוסאן ובבכורה ארצית בפסטיבל חיפה, בו זכה בשלושה פרסים עבור הסרט הטוב ביותר (ביחד עם "אפריקה"), השחקנית הטובה ביותר (שהוענק במשותף לשלוש השחקניות הראשיות) והצילום הטוב ביותר.
עלילה

אביגיל (סתיו אלמגור) עוברת טיפולי פוריות וניצבת חסרת אונים בין בעלה הכוחני ובתה המורדת. היא פוגשת שתי אחיות החולקות מערכת יחסים מורכבת: יעל (אורי שני) מלווה נשים ללידה, שטראומת הנטישה של אמה מונעת ממנה להפוך לאם; נעמה (לאה טוניק) המאבדת אחיזה בחייה כאשר אביה המאמץ מתאשפז במוסד סיעודי.
משחק ודמויות

ירון שני עובד עם צוות שחקנים-לא-מקצועיים (Non-Actors) אשר אינם מקבלים תסריט ומאלתרים את הסצנות שלהם במקום. הצילומים בסרט נעשו בטייק אחד וללא חזרות. פרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה הוענק במשותף לשלוש השחקניות הראשיות - סתיו אלמגור, אורי שני ולאה טוניק.
| שם | דמות |
| --- | --- |
סתיו אלמגור: אביגיל מלכה
אורי שני: יעל אפרתי
לאה טוניק: נעמה אפרתי
דינה סופר: נטע
טיה שלם: מאשה
לנה דה-לו: אנה
שרית: 
מיכל ללוש: מיכל
סתיו פטאי: יסמין
ערן נעים: רפי "רשי" מלכה
דוד ירושלמי: גדעון
פרסים ומועמדויות

| שנה | ארגון | קטגוריה | פרס | מועמד/ים | תוצאה | סימוכין |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2019 | פסטיבל בוסאן | World Cinema | הסרט הטוב ביותר | לידה | מועמדות |  |
| 2019 | פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה | עלילתי ארוך | הסרט הטוב ביותר | לידה | זכייה |  |
| 2019 | פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה | עלילתי ארוך | התסריט הטוב ביותר | ירון שני | מועמדות |  |
| 2019 | פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה | עלילתי ארוך | השחקנית הטובה ביותר | סתיו אלמגור, אורי שני, לאה טוניק | זכייה |  |
| 2019 | פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה | עלילתי ארוך | העריכה הטובה ביותר | ירון שני | מועמדות |  |
| 2019 | פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה | עלילתי ארוך | הצילום הטוב ביותר | ניצן לוטן, שי סקיף | זכייה |  |
| 2019 | UK Jewish Film Festival | התחרות הרשמית | הסרט הטוב ביותר | לידה | מועמדות |  |
הפקה

הסרט הוא קופרודוקציה ישראלית-גרמנית שהופקה על ידי נעמי לבארי וסער יוגב מחברת בלאק שיפ בשיתוף עם מייקל רוטר מחברת The post republic. הסרט יצא בתמיכת קרן הקולנוע הישראלי, קרן גשר לקולנוע רב תרבותי, ARTE ,yes ו-מועצת הפיס לתרבות ולאמנות. הוא מופץ על ידי חברת Alpha Violet.
הערות שוליים

↑  Love Trilogy: Reborn, The 24th Busan International Film Festival (באנגלית)(הקישור אינו פעיל)
↑  לידה, באתר פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה, ‏ספטמבר 2019 (ארכיון)
↑  אינה טוקר, "אפריקה" ו"לידה" חולקים את הפרס הראשון בפסטיבל חיפה, באתר ynet, 19 באוקטובר 2019
↑  Reborn, UK Jewish Film Festival (באנגלית)
ליונל ווטסון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1901 ניו זילנד 
 פטירה:  1969 (בגיל 68 בערך) חיפה, ישראל 
 ענף מדעי:  הנדסה אזרחית 
 מקום מגורים:  ניו זילנד ניו זילנד המנדט הבריטי המנדט הבריטי ישראל ישראל
 מקום קבורה:  מתחם בתי הקברות בחיפה 
 הערות:  מהנדס העיר חיפה בשנים 1934–1951
 
קברו של ליונל ווטסון בבית הקברות של הקהילה המשיחית בחיפה
ג'ון ליונל אייריי ווטסון (John Lionel Airay Watson;‏ 1901–1969) היה מהנדס העיר חיפה בשנים 1934–1951.
ביוגרפיה

ליונל נולד בניו זילנד לכומר פרוטסטנטי. למד הנדסה אזרחית באנגליה ושרת במספר מועצות מקומיות וכן בדרום אפריקה. בשנת 1934 הגיע ווטסון לארץ ישראל והשתקע בחיפה, ולאחר הקמת נמל מים עמוקים בעיר הועבר למחלקת ההנדסה בעיריית חיפה כדי לעמוד בראשה. בין השנים 1945-1944 כיהן כנשיא מועדון הרוטרי החיפאי.
בשנת 1948, עם תום המנדט הבריטי בארץ ישראל, לא עזב ווטסון את הארץ כשאר אנשי המינהל הבריטים אלא נשאר לשרת בעירייה. ווטסון כיהן בתפקידו עד לשנת 1951 עת מונה, בשנת 1952, למהנדס כבישים במע"צ ומאוחר יותר כמהנדס תברואה ראשי במשרד הבריאות.
ווטסון הטביע את חותמו על התכנון האורבני של חיפה, דגל בתפיסות ההנדסה והאדריכלות המודרניות והרבה ליישם את נושא השטחים הציבוריים הפתוחים במרחב העירוני. כמו כן הוא נטל חלק משמעותי בבחירת סמל העיר חיפה.
ווטסון נשא לאישה את רבקה, שהייתה מזכירתו במשך 10 שנים.
ליונל ווטסון נפטר בשנת 1969 ונקבר בבית הקברות של הקהילה המשיחית שבחיפה. על שמו אחד הרחובות הראשיים בשכונת רמת בגין בעיר, ו"קרן ווטסון" - קרן מלגות במועדון הרוטרי החיפאי.
לקריאה נוספת

Kolodney, Z., (2012) ‘‘Between Landscape Production and Representation”. The Journal of Architecture (JoA), themed issue on ‘Critical Perspectives on Landscape’, (17:1) pp. 97-118
הערות שוליים

1 2 3  קרנות המועדון - מועדון רוטרי חיפה.
↑  רבקה ווטסון לבית זינברג נולדה בפולין בתחילת המאה ה-20 והיגרה לארצות הברית בהיותה בת 12. בנעוריה הצטרפה לתנועת הנוער הציונית, ובשנת 1932 הגיעה כתיירת לארץ ישראל.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009440569805171  VIAF: 4090161152500335190008   WorldCat (עם VIAF): 4090161152500335190008
מוזיקה ליטורגית

מוזיקה ליטורגית הייתה במקור חלק מטקסי דת, והיא כוללת מספר רב של מסורות, הן עתיקות והן בנות ימינו. מוזיקה ליטורגית מוכרת כחלק מן המיסה הקתולית, טקס אכילת לחם הקודש האנגליקני, הליטורגיה האורתודוקסית ושאר טקסי דת נוצריים. ראשית המוזיקה היהודית מקורה בעבודת הקודש העברית, תחילה בבית המקדש ובהמשך, בבית הכנסת.
התכונות היוצרות את אופייה הייחודי של המוזיקה הליטורגית מבוססות על הרעיון, שמוזיקה ליטורגית מתהווה ונכתבת בהתאם לנורמות ולצרכים של הליטורגיות ההיסטוריות השונות של עדות דתיות מסוימות.
על אף המחלוקות ההיסטוריות שעוררה הביקורת על מוזיקה מורכבת ומשוכללת בחוגי הכנסייה, נעשה ביצירות תקופתיות רבות משל אורלנדו לאסוס, גרגוריו אלגרי ותומאס לואיס דה ויקטוריה שימוש רב באמצעי ביטוי מסובכים ומשוכללים ביותר במוזיקה הליטורגית, אלא שיצירות אלה מצייתות לכל דרישה ליטורגית גם כשהן נשמעות כהשתפכויות ספונטניות של אהבת האל, בנאמנות קפדנית לחוקי הקונטרפונקט או פוליפוניה. לצד קנטוס פלאנוס והסגנון הפוליפוני, הכנסייה הקתולית מתירה גם יצירות הומופוניות או ממוספרות, עם או בלי ליווי אינסטרומנטלי, הכתובות או במודוסים כנסייתיים או בסולמות מז'ור ומינור מודרניים. הכנסייה הקתולית ממליצה בחום על מזמור גרגוריאני, הן כמוזיקה פוליפונית והן כשירת אוניסונו לעדת המתפללים.
עד למועצת הוותיקן השנייה, לפי ה- Motu proprio ("על דעתו הוא") של פיוס העשירי (22 בנובמבר 1903), נהגה הכנסייה לפי העקרונות המנחים הכלליים הבאים: "מוזיקת קודש צריכה להצטיין, ברמה הגבוהה ביותר, בתכונות המתאימות לליטורגיה, או, ליתר דיוק, קדושה וטוהר הצורה, שיהיו המקור הטבעי לאופייה ולאוניברסליות שלה מכל יתר הבחינות. שומה עליה להיות קדושה, ומשום כך אסור שתכיל איזה שהם דברי תועבה או חילול קודש, לא רק בה עצמה אלא גם באופן הגשתה על ידי המבצעים אותה. הכרחי שתהיה זו אמנות אמיתית, שאם לא כן לא תוכל להשפיע על רוח השומעים באופן שלו שואפת הכנסייה, כשהיא מקדמת בברכה את אמנות המוזיקה אל הליטורגיה שלה. אבל הכרחי גם שתהיה אוניברסלית במובן זה, שאף כי כל אומה רשאית להכניס אל חיבוריה הכנסייתיים אותן צורות מיוחדות, המהוות אולי את המוזיקה הטבעית והמקומית שלה, הרי צורות אלה חייבות להכפיף עצמן למאפייניה הכלליים של מוזיקת הקודש, באופן שימנע כל חשש שמי מן המאזינים בכל אומה שהיא יתרשם ממנה אלא ואך ורק לטובה." האפיפיור פיוס השנים-עשר הוסיף והרחיב בנושא בדבריו ב-Motu proprio שלו בנושא "מוזיקה סאקרה".
ראו גם

האסכולה הרומאית
מדליית אבקוס של האיחוד המתמטי הבין-לאומי

| --- | --- |

 תיאור:  תרומה מתמטית למדעי המחשב
 מדינה:  בין־לאומי 
 הגוף המעניק:  האיחוד המתמטי הבינלאומי 
 תקופת הפרס:  1981–הווה (כ־43 שנים) 
 אתר רשמי
 
מדליית אבקוס של האיחוד המתמטי הבין-לאומי (באנגלית: IMU Abacus Medal; בעבר פרס נבנלינה Rolf Nevanlinna Prize) הוא פרס המוענק מדי ארבע שנים על ידי הקונגרס הבינלאומי של המתמטיקאים בעבור תרומה יוצאת דופן לאספקטים המתמטיים של תחומים כמו מדעי המחשב, סיבוכיות חישובית, אנליזה נומרית, אלגוריתמיקה, אינטליגנציה מלאכותית וקריפטוגרפיה.
זוכה הפרס מקבל מענק כספי ומדליית זהב. הפרס מוענק למתמטיקאים צעירים אשר לא עברו את גיל 40. זהו הפרס המקביל במדעי המחשב למדליית פילדס.
היסטורית הפרס ושמו

הפרס נוסד בשנת 1981 (והוענק לראשונה שנה לאחר מכן) על ידי הוועד המנהל של הקונגרס לכבוד המתמטיקאי הפיני רולף נבנלינה, שנפטר שנה קודם לכן.
החל מ-2022 הוסר שמו של נבנלינה מהפרס והוא נקרא "מדליית אבקוס של האיחוד המתמטי הבין-לאומי" (IMU Abacus Medal). ההחלטה התקבלה לאחר מאמציו של אלכסנדר סויפר להסיר את שמו של נבנלינה ששיתף פעולה עם גרמניה הנאצית.
זוכי הפרס

1982: רוברט טרג'אן, ארצות הברית
1986: לסלי וליאנט, בריטניה
1990: אלכסנדר רזבורוב (אנ'), רוסיה
1994: אבי ויגדרזון, ישראל
1998: פיטר שור, ארצות הברית
2002: מדהו סודן (אנ'), הודו \ ארצות הברית
2006: ג'ון קליינברג (אנ'), ארצות הברית
2010: דניאל שפילמן (אנ'), ארצות הברית
2014: סובהאש ח'וט (אנ'), הודו
2018: קונסטנטינוס דסקלקיס (אנ'), יוון
2022: מרק ברברמן (אנ'), ישראל
הערות שוליים

↑  Katie Steckles, IMU Abacus Medal, SciLogs, 23. May 2019
מדליית הפרס בגרסתו הקודמת
ליונל לוג

| --- | --- |

צילום מ-1937
 לידה:  26 בפברואר 1880 אדלייד, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  12 באפריל 1953 (בגיל 73) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 ענף מדעי:  דיקציה 
 מקום קבורה:  לונדון 
 מקום לימודים:  מכללת הנסיך אלפרד  אוניברסיטת אדלייד 
 פרסים והוקרה:  מפקד במסדר הוויקטוריאני המלכותי (1944) 
 תרומות עיקריות
 טיפולו בג'ורג' השישי, מלך הממלכה המאוחדת
 
ליונל ג'ורג' לוג (באנגלית: Lionel George Logue;‏ 26 בפברואר 1880 - 12 באפריל 1953) היה קלינאי תקשורת אוסטרלי שטיפל בהצלחה בג'ורג' השישי, מלך הממלכה המאוחדת, אשר סבל מגמגום.
ביוגרפיה

לוג נולד ב-26 בפברואר 1880 באדלייד שבאוסטרליה הדרומית והיה הבכור מבין ארבעה אחים. אביו, ג'ורג' אדוארד לוג, היה פקיד, ושם אמו לביניה רנקין. את השכלתו רכש במכללת הנסיך אלפרד, שם למד בשנים 1889 - 1896, ובין היתר למד בה את תורת הנאום אצל אדוארד ריבס. בשנת 1902 החל לוג לעבוד אצל ריבס כמזכיר וכעוזר מורה, בזמן שהוא לומד מוזיקה בקונסרבטוריון של אוניברסיטת אדלייד. לאחר מכן בילה זמן ככורה זהב בקלגורלי שבאוסטרליה המערבית.
את הקריירה שלו בנאום החל בעיר פרת', שם בנוסף להוראת אמנות הנאום והמשחק, הוא השתתף בארגון אירועים ציבוריים של הרצאות ומופעים ואף הקים מועדון נאומים.
ב-1911 יצא לסיור בעולם במטרה ללמוד טכניקות נוספות בתחום תורת הנאום. בהמשך חזר לפרת', ולאחר מלחמת העולם הראשונה פיתח שיטות לטיפול וריפוי הלומי קרב שדיבורם נפגע בעקבות טראומות שחוו בעת המלחמה. בנוסף לתרגילי נשימה ותרגילים פיזיים אחרים, כלל הטיפול גם היבטים של הומור והיבטים אחרים שנועדו לרכוש סימפתיה בעיני המטופל.
ב-1924 היגר לוג עם אשתו מירטל ושלושת ילדיהם ללונדון. תחילה שימש מורה בבתי ספר שונים לנאום, וב-1926 פתח קליניקה לטיפול בבעלי לקויות דיבור. הוא נהג לגבות עמלות גבוהות מאנשים אמידים, שסייעו לו במתן טיפולים בחינם לאלו שלא יכלו לשלם.
לוג היה ממייסדי האגודה הבריטית של קלינאי התקשורת ב-1935 וממקימי המכללה לקלינאי תקשורת ב-1944. הוא מת בלונדון ב-12 באפריל 1953.
הטיפול בג'ורג' השישי

לפני הכתרתו למלך, אלברט דוכס יורק, חשש מנאומים ציבוריים בגלל בעיית גמגום ממנה סבל. נאום הסיכום שלו בתערוכת האימפריה הבריטית בוומבלי ב-31 באוקטובר 1925 היה חוויה קשה עבורו ועבור קהל המאזינים. כדי לטפל בבעיית הגמגום שלו שכר הדוכס את ליונל לוג. לוג נתן לו תרגילים יומיים מגוונים שעזרו לו להירגע ולדבר בביטחון כמעט ללא הפסקות. ב-1927 הוא נשא נאום בפתיחת הפרלמנט האוסטרלי מבלי לגמגם. על כך מבוסס הסרט "נאום המלך".
עבודתו של לוג עם הדוכס נמשכה לאורך שנות ה-30 ושנות ה-40. לוג עזר למלך להתכונן לטקס ההכתרה ולשאת את נאומיו הפומביים, שכללו בין היתר שידורי רדיו בתקופת מלחמת העולם השנייה שנסכו ביטחון בקרב אזרחי הממלכה. שני האישים נשארו חברים עד למותו של המלך ב-1952. כאות הוקרה על שירותיו מינה ג'ורג' את ליונל לוג לחבר במסדר הוויקטוריאני המלכותי.
אזכורים בתרבות

נכדו של לוג, מרק, כתב ספר יחד עם פטר קונרדי, בשם "The King's Speech: How One Man Saved the British Monarchy", המתאר את מערכת היחסים בין סבו והדוכס מיורק שהפך מאוחר יותר למלך ג'ורג' השישי. כותרת הספר שימשה כשם לסרט הבריטי משנת 2010 "נאום המלך", דרמה היסטורית בה מגלם השחקן ג'פרי ראש את דמותו של לוג. מחזה נוסף העוסק בנאומו של המלך ג'ורג' ב-1937 ובהכנות אליו, נכתב על ידי מארק בורגס בשנת 2009, גם הוא בשם "נאום המלך".
הערות שוליים

↑  תום שגב, שיעור היסטוריה | על אלו עובדות היסטוריות מבוסס הסרט החדש "נאום המלך"?, באתר הארץ, 3 בפברואר 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007319680505171  PLWABN: 9810670176805606  ADB: logue-lionel-george-10852  BnF: cb16527828j (data)  GND: 143867148  ISNI: 0000 0001 1784 569X  LCCN: no2011004686  NDL: 001115771  NKC: osa2011627915  NTA: 339618051  SUDOC: 154829781  Trove: 1462490  VIAF: 162980998   WorldCat (עם VIAF): 162980998
לטם

ערך זה עוסק בעמותה ישראלית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
סמליל העמותה
לֹטם - טבע נגיש לכולם, היא עמותה הפועלת למען קידום יכולות של אנשים עם צרכים מיוחדים על ידי פעילות חווייתית בטבע. עבור 10% מהאוכלוסייה בישראל, טיול בטבע אינו דבר מובן מאליו. בעלי לקויות פיזיות, חושיות ונפשיות זקוקים לגירויים שמזמן להם השטח הפתוח, אך הנגישות לפעילות במקומות אלו כמעט בלתי אפשרית עבורם.
משנת 1993 עוסקת העמותה בהדרכת אוכלוסיות מיוחדת באופן נגיש ומותאם בחיק הטבע. בהגדרה זו נכללים כל מי שצריכים סיוע ביציאה לפעילות מודרכת בשטח הפתוח: כבדי ראיה או עיוורים, כבדי שמיעה או חירשים, בעלי מוגבלות שכלית התפתחותית ברמות שונות, ילדים ונוער בסיכון, בעלי נכות פיזית ועוד.
ההדרכה בלטם נעשית על ידי אנשי חינוך, אנשי טיפול, מורות חיילות ובנות שירות לאומי בעלות תו תקן להדרכת טיולים. ההדרכה היא בקבוצות קטנות ומשלבת מערכי הדרכה ייחודים המותאמים לקהל היעד, כגון: המחשות בכתב ברייל לעיוורים, לוחות תקשורת לאוטיסטים ועוד.
בנוסף מקדמת העמותה נגישות באתרי טבע כגון השביל הנגיש בנחל השופט. מדי שנה מדריך צוות ההדרכה המקצועי של לטם כ-18,000 משתתפים, בהם: ילדי גנים טיפוליים, תלמידי בית ספר לחינוך מיוחד, בוגרים ממסגרות דיור מוגן ועוד.
בלטם מאמינים כי לכל אדם הזכות ללמוד וליהנות בחיק הטבע באופן נגיש ומותאם. עמותת לטם מאפשרת לרבים לממש זכות זו ולפתוח "דלת אל הטבע" לכלל האוכלוסייה בישראל.
בין הפעילים בעמותה נמצאים:סורין הרשקו היו"ר, ראומה ויצמן, מינה צמח, מיקי חיימוביץ'. העמותה משתפת פעולה עם משרדים ממשלתיים, הקרן הקיימת לישראל, הסוכנות היהודית, הג'וינט ועוד. העמותה נתמכת על ידי תמיכות ממשלתיות, תורמים פרטיים, קרנות ועסקים התורמים לפעילותה. עמותת לטם מפוקחת על ידי משרד החינוך.
פעילויות עיקריות > טיולים

עמותת לטם מתאימה את מסלול הטיול ליכולת של כל קבוצה, הן מבחינה פיזית והן מבחינה קוגניטיבית. הטיולים נערכים בצפון הארץ, באזור ירושלים ובאר שבע. ההדרכה מתבצעת בקבוצת קטנות (8-15 משתתפים), במהלך הטיול נעזרים המדריכים באמצעי המחשה רבים ובהפעלות מגוונות.
פעילויות עיקריות > חוגים

העמותה מקיימת חוגי טבע במסגרתם מגיעים מדריכים למפגשים המקרבים את הטבע אל המשתתפים ואת המשתתפים אל הטבע. חוגי הטבע קושרים בין עונות השנה והחגים לטבע המשתנה ומשלבים פעילות רב חושית: פעילויות יצירה, חידונים, הכנת מטעמים מהטבע, שירים ואגדות, משחקים וניסויים ועוד.
פעילויות עיקריות > סדנאות

בחוות עמק השלום נערכות סדנאות בנושאי חקלאות קדומה, שמטרתן לחזק את הקשר לטבע ולמקורות, תוך התנסות מעשים בהפעלת מתקנים חלקיים משוחזרים ונגישים. בין המתקנים בחווה: גת נגישה לדריכת ענבים, בית בד נגיש להפקת שמן זית, גורן לדיש חיטה, באר אנטיליה ומערכת חקלאות שלחין.
פעילויות עיקריות > ימי טבע

בימי הטבע מבצעים מגוון הפעלות: משחקים קבוצתיים, פעילויות יצירה, סיפורים, מוזיקה ושירים, הצגות ותחרויות בעזרתם נחקור, נלמד, נהנה וניצור. ימי הטבע עוסקים בנושאים רבים, עונות ומועדי השנה, איכות הסביבה, צמחים ופרחים, בעלי חיים, תופעות טבע ועוד.
פרויקטים מיוחדים

שילוב בטבע - פרויקט חברתי-לימודי, המאפשר סדרה של מפגשים בטבע בין ילדים מבתי הספר של החינוך המיוחד ובתי הספר של החינוך הרגיל. התלמידים משולבים בחשיבה ובתכנון של המפגשים ולומדים להכיר אחד את השני ללא המגבלות.
ארבע עונות - פרויקט הדרכה חינוכי-סביבתי לילדים ובוגרים בעלי צרכים מיוחדים. הפרויקט מאפשר לכ-5,000 משתתפים לצאת לפעילות נגישה בחיק-הטבע מדי שנה. כל קבוצה יוצאת לארבעה טיולים, אחד בכל עונה של השנה.
אינטגרטבע - פעילות טבע משולבת לאוכלוסייה הערבית והיהודית ממסגרות החינוך המיוחד. התוכנית פועלת לקידום אינטגרציה באמצעות פעילויות חברתיות-חינוכיות בחיק הטבע. המשתתפים מגיעים ממגזרים ודתות שונות: יהודים, מוסלמים, נוצרים ודרוזים. הפעילות כוללת יציאה לשלושה מפגשים בחיק הטבע מדי שנה, בהן מושם דגש על משימות קבוצתיות, שיתוף פעולה ולמידה משותפת.
אמא אדמה - פרויקט חברתי-סביבתי למקלטי נשים וילדיהן. במסגרת הפרויקט מופעלות תוכניות העשרה שנתיות במקלטים לנשים מוכות ברחבי הארץ. נשים מכל מקלט יוצאות לארבע פעילויות מעשירות בחיק הטבע, אחת בכל עונה של השנה.
ראו גם

נחל השופט
נגישות בישראל
עמק השלום
מאוריצ'יו ברוצ'ינר

| --- | --- |

 לידה:  1854 יאשי, מולדביה 
 פטירה:  18 ביולי 1946 (בגיל 92 בערך) בוקרשט, ממלכת רומניה 
 מקום קבורה:  בית העלמין פילנתרופיה 
 מדינה:  ממלכת רומניה 
 
מאוּרִיצ'יוּ בְּרוֹצִ'ינֶר (ברומנית: Mauriciu Brociner;‏ 1854 – 18 ביולי 1946, בוקרשט) היה איש צבא יהודי-רומני, גיבור מלחמה, היהודי הראשון שקיבל דרגת קצונה בצבא רומניה והיהודי הראשון שקיבל אזרחות רומנית.
מאוריצ'יו ברוצ'ינר הוא אחיהם של מרקו, יוסף ואנדריי ברוצ'ינר.
ארבעת האחים היו בניו של אידל בר ברוצ'ינר, יהודי מחסידי תנועת ההשכלה היהודית, שהיה נכדו של הרב החסידי אברהם דוד ואהרמן (1771–1840), הידוע גם כ"רב מבוצ'אץ'" בגליציה.
ברוצ'ינר לחם במלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) הנחשבת מלחמת העצמאות של רומניה, כחייל מתנדב בצבא הרומני. היהודים ברומניה לא היו זכאים לזכויות אזרח, לכן גם לא היו חייבים בגיוס לצבא. ברוצ'ינר התנדב לצבא רומניה, כמו עוד כאלף יהודים רומנים נוספים. במהלך המלחמה קודם ברוצ'ינר לדרגת סגן משנה וכמעט מיד לאחר מכן, ביום 30 באוגוסט 1877, בקרב מכריע לכיבוש מצודת גריביצה בפלבנה, הסתער בראש החיילים הרומנים (לאחר שקפטן ולטר מרצ'יניאנו, הגיבור הרומני האגדי, נהרג בהסתערות) כבש את המצודה וקבע בה את הדגל. ברוצ'ינר נפצע בקרב וכאשר ראש ממשלת רומניה דאז, יון ברטיאנו (Brătianu), ביקר אותו בבית החולים, ציין שהוא "הביא כבוד לבני עמו".
ברוצ'ינר עוטר בעיטור "מסדר כוכב רומניה", הועלה לדרגת אביר ומונה כקצין קבע בגדוד חיל הרגלים מס' 8. הוענק לו גם אות "מסדר המעלות הצבאי" דרגה ראשונה והעיטור הרוסי "סטניסלב עם חרבות". בהמשך שירותו הצבאי התקדם עד לדרגת קולונל ולאחר מכן היה קונסול רומניה בפרנקפורט והשליש של המלכה הרומניה אליסאבטה. במהלך חייו קיבל ברוצ'ינר גם את העיטורים האוסטרו-הונגריים "מסדר פרנץ יוזף" ו"מסדר כתר הברזל".
בצו 255 משנת 1879 ניתנה לראשונה אזרחות רומנית ל-883 יהודים שלחמו במלחמה הנחשבת למלחמת העצמאות של רומניה. את הרשימה הוביל ברוצ'ינר. הוא קבור בבית העלמין פילנתרופיה בבוקרשט.
לקריאה נוספת

Breviar biobibliografic Evrei din România, București: Hasefer, 2008 (ברומנית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012239263905171  VIAF: 4847167807339018130000   WorldCat (עם VIAF): 4847167807339018130000
מוזיקה לכלי-מיתר, כלי-הקשה וצ'לסטה

מוזיקה לכלי-מיתר, כלי-הקשה וצ'לסטה Sz 106, BB 114 היא אחת מיצירותיו המוכרות ביותר של המלחין ההונגרי בלה בארטוק. היצירה נכתבה להזמנתו של פאול זאכר לחגיגת העשור לקיום התזמורת הקאמרית של בזל. התאריך על הפרטיטורה הוא 7 בספטמבר 1936 וביצוע הבכורה היה בבזל, שווייץ ב-21 בינואר 1937, בנגינת התזמורת הקאמרית של בזל בניצוח פאול זאכר. הוצאת אוניברסל הוציאה אותה לאור באותה שנה.
המלחין בלה בארטוק בשנת 1927
ניתוח

כפי שמשתמע משמה, היצירה כתובה לכלי מיתר (כינורות, ויולות, צ'לי, קונטרבסים ונבל), כלי הקשה (קסילופון, תוף מרים, מצלתיים, גונג, תוף בס, טימפני) וצ'לסטה. ההרכב כולל גם פסנתר, שאפשר לסווגו או ככלי הקשה או ככלי מיתרים. ברטוק מחלק את כלי המיתר לשתי קבוצות שאותן יש להציב, לפי הוראותיו, בסגנון אנטיפונלי, משני צדי הבמה, ועושה שימוש באפקטים אנטיפונליים בפרקים השני והרביעי.
היצירה כתובה בארבעה פרקים, הראשון והשלישי איטיים, השני והרביעי מהירים:
אנדנטה טרנקווילו
אלגרו
אדג'ו
אלגרו מולטו
הפרק הראשון הוא פוגה איטית. המקצב משתנה כל הזמן והפרק איננו כתוב בסולם מוגדר. הוא מבוסס סביב הצליל לה, שבו מתחיל הפרק ומסתיים. הוא מתחיל בכלי מיתר מעומעמים וככל שמצטרפים קולות נוספים המרקם מתעבה והמוזיקה מתגברת עד לשיא.  עתה מוסרים העמעמים מכלי המיתר והמוזיקה נרגעת בהדרגה ונעשית חרישית יותר על רקע ארפג'י רכים בצ'לסטה. הפרק מסתיים בנושא הפוגה המנוגן חרש בליווי היפוכו. חומר מן הפרק הראשון משמש כבסיס לפרקים הבאים ונושא הפוגה חוזר ומופיע במסווה כזה ואחר בנקודות שונות לאורך היצירה.
הפרק השני מהיר, בנושא במקצב 2/4 המשתנה לקראת הסיום ל-3/8. הפרק השלישי איטי, דוגמה למה שמכונה לא פעם "מוזיקת הלילה" של ברטוק, ומופיעים בו גליסנדי בטימפני, טכניקה יוצאת דופן בזמן חיבור היצירה, וכן תפקיד חשוב לקסילופון. הפרק האחרון, הנפתח בנקישות טימפני ואקורדים בפריטת פיציקטו על כלי המיתר, נושא אופי של מחול עממי מלא-חיים.
היצירה הבאה של ברטוק הייתה הסונאטה לשני פסנתרים וכלי הקשה, הנותנת גם היא תפקיד חשוב לכלי הקשה וכלי מקלדת.
עוד יצירה שברטוק חיבר להזמנת זאכר היה הדיברטימנטו, כעבור שלוש שנים.
רשימת הקלטות

פרנץ פריצ'אי והתזמורת הסימפונית הגרמנית ב-1954
פריץ ריינר והתזמורת הסימפונית של שיקגו ב-1968
אנטל דוראטי והתזמורת הסימפונית של לונדון
פייר בולז ותזמורת רשות השידור הבריטית ב-1967
הרברט פון קאראיין והפילהרמונית של ברלין
פייר בולז והתזמורת הסימפונית של שיקגו
מאוריציו גאלבאיו

מאוריציו גאלבאיו (באיטלקית: Maurizio Galbaio; בלטינית: Mauricius Galba - מאוריקיוס גאלבה; נפטר בשנת 787) היה השביעי מבין דוכסי ונציה.
גאלבאיו כיהן כדוג'ה בין שנת 764 ועד מותו.