stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חסימה דלקתית של הסימפונונות
גורמי הסיכון

ישנם גורמים שונים שיכולים להביא לחסימה הדלקתית בסימפונונות ביניהם:
זיהומים ויראליים הנגרמים מנגיפים שונים כמו: נגיף האדנו-וירוס, נגיף הציטומגל-וירוס, נגיף הכשל החיסוני האנושי, נגיף נשימתי-סינציאלי אנושי.
דחייה של איברים בקרב מטופלים שעברו השתלה.
מחלות קולגן וסקולריות - מחלות אוטואימוניות הפוגעות בתפקוד כלי הדם.
תסמונת סטיבנס-ג'ונסון.
חשיפה לדלקת מפרקים שגרונית (אוסטיאוארטריטיס).
תגובה כתוצאה מנטילת תרופות וחשיפה לאדים רעילים כמו די-אצטיל, אמוניה, כלור, תיוניל-כלוריד, גז חרדל, אוזון ועוד נוספים.
כמו כן המחלה עלולה להופיע באופן אידיופטי, כלומר ללא סיבה ידועה.
שאיפה תעשייתית

ישנם חומרים תעשייתיים העלולים לגרום לנזקים בדרכי הנשימה ולחסימת הסימפונונות בעקבות שאיפתם. קיימים מקומות עבודה בולטים בהם העיסוק עם חומרים רעילים אלו מצוי בתדירות גבוהה ואכן נרשם בהם אחוז גבוה של תחלואה במחלות הקשורות בדרכי הנשימה, ביניהם:
עובדים שהתעסקו בייצור של ניילון.
עובדים שעסקו בריסוס של צבעי פוליאמיד-אמין על טקסטיל.
עובדים המתעסקים בייצור סוללות ונחשפו לאדי תיוניל-כלוריד.
עובדים במפעלים של ייצור חומרי טעם וריח.
די-אצטיל

גורם נוסף ונפוץ הגורם למחלה הדלקתית בסימפונונות הוא שאיפה של התרכובת הכימית די-אצטיל. הדי אצטיל הוא כימיקל ידוע ושכיח בייצור של מרגרינה ומוצרי מזון נוספים כמו ממתקים שונים, פופקורן להכנה במיקרוגל וכן לוקח חלק בתהליך של ייצור יינות. חשיפת הכימיקל כגורם סיכון עלתה לאוויר לראשונה כאשר שמונה עובדים שעבדו במפעל לייצור פופקורן במיזורי שבארצות הברית לקו במחלה. בשנת 2000 משרד הבריאות של מיזורי זימן את המכון הלאומי לבטיחות ולבריאות תעסוקתית במטרה לברר את הסיבה לתחלואה ולספק המלצות על אמצעי בטיחות נחוצים. לאחר שהמפעל נסרק וההיסטוריה הבריאותית של עובדי המפעל נבחנה, המכון המליץ לכל העובדים במפעל להשתמש באמצעי הגנה נשימתיים בעת עבודתם. בעקבות התקרית הזו קיבלה המחלה הדלקתית בסימפונונות כינויים שונים בתקשורת ביניהם "ריאת הפופקורן", "ריאות עובדי הפופקורן" ועוד נוספים. לאחר האירוע במפעל הפופקורן הוציא המנהל לבטיחות ולבריאות התעסוקתית המלצה מפורשת לכלל המפעלים המתעסקים עם די-אצטיל להתחיל לעקוב באופן סדיר אחרי דגימות האוויר בסביבת העבודה, לספק מטהרי אוויר ולערוך מעקב רפואי אחרי עובדים המצויים בסיכון לשאוף את החומר ולחלות במחלה. בשנת 2011 פרסם המנהל המלצה לזמן החשיפה לטווח הקצר ל-25 מ"ג/ליטר של די-אצטיל ובנוסף פרסם הגבלה חוקית לזמן החשיפה של העובדים לכ-5 מ"ג/ליטר מהחומר. בשנת 2007, אובחן בדנוור אדם שהיה צרכן כבד של פופקורן המוכן במיקרוגל, כלוקה בחסימה הדלקתית בסימפונונות. זו הייתה הפעם הראשונה בה נרשם קשר בין צריכת הפופקורן למחלה. לאחר כשנה יצא הצרכן כנגד יצרני הפופקורן ותבע אותם בטענה ששאיפת האדים שיצאו בעת חימום הפופקורן במיקרוגל הייתה הגורם למחלתו וגרמה לנזק בלתי הפיך לריאה שלו. בשנת 2012 אכן הוא קיבל פיצויים בסך 7.3 מיליון דולר כפיצוי על הנזק שנגרם לו. באותה שנה ד"ר ססיל רוז, מומחית לפולמונולוגיה (תורת הריאות) במרכז הרפואי היהודי לבריאות בדנוור, הוציאה אזהרה שלא רק העובדים המתעסקים עם התרכובת הכימית המסוכנת, מצויים בסיכון לחלות בחסימה הדלקתית, אלא גם הצרכנים של מוצרים המכילים די-אצטיל חשופים לשאיפת האדים ולסיכון לחלות במחלה. לאחר שנחשף הדי-אצטיל כגורם רעיל ומזיק, חברות פופקורן שונות יצאו בהבטחות כי הן יחליפו את תחליף החמאה המכיל בתוכו את הכימיקל הרעיל בתחליפים שונים ופחות מסוכנים. אמנם הדי-אצטיל מאושר על ידי מנהל המזון והתרופות כמרכיב טעם וריח שאין בו סכנה, אך עדיין ישנן הוכחות מובהקות כי שאיפה של כמות מוגזמת של החומר מובילה לנזקים בלתי הפיכים.
כמו כן די אצטיל מצוי גם באדים הנוצרים בסיגריות האלקטרוניות.
בורות השרפה

גורם סיכון נוסף החשוד לגרימת החסימה הדלקתית בסימפונונות עלה לאוויר לאחר שהמחלה החלה להופיע בשכיחות די גבוהה בקרב יוצאי צבא מעיראק ומאפגניסטן. בעיה זו יוחסה לכך שיוצאי הצבא באזורים אלו היו חשופים באופן תדיר לבורות שרפה בהם שרפו פסולת אשר הכילה לרוב פלסטיק וחומרים נוספים הפולטים אדים רעילים ומזהמים בעת שריפתם. יוצאי צבא רבים גילו סימפטומים של קוצר נשימה ואסתמה ולאחר שערכו להם ביופסיית ריאה התברר כי הם לוקים בחסימה הדלקתית של הסיפונונות. על אף שהממשלה באזורים אלו הכחישה כל קשר סיבתי בין קיום בורות השרפה לבין הבעיות הבריאותיות של הלוחמים, היא החליטה ליזום מעקב רציף אחר בריאותם של יוצאי הצבא שנכחו בקרבת בורות השרפה במטרה לוודא האם באמת קיים קשר בין החסימה הדלקתית בסימפונונות לקרבת הלוחמים לבורות השרפה.
אבחנה

ברוב המקרים קשה מאוד להגיע לאבחנה מדויקת של המחלה, זאת באופן דומה למחלות נוספות הקשורות בדרכי הנשימה כמו אסתמה, ברונכיטיס כרוני ודלקת ריאות. על מנת להשיג אבחון מיטבי של החסימה הדלקתית בסימפונונות, המטופל נדרש לעבור סדרה של בדיקות מרובות כגון צילומי רנטגן של החזה ובדיקת טומוגרפיה ממוחשבת ברזולוציה גבוהה באמצעותה ניתן לאבחן אוויר שנותר לכוד בריאות גם לאחר נשיפת מלוא האוויר החוצה, ובכך להעיד על חסימה אפשרית בדרכי הנשימה. כמו כן יידרש המטופל לעבור מגוון בדיקות לצורך אומדן של תפקוד הריאה, ביניהן:
בדיקת נפח ריאות- בדיקה המודדת כמה אוויר יכולות הריאות להכיל, בדיקות אלו עשויות להראות הצטברות מוגזמת של אוויר בריאות כתוצאה מאוייר שנלכד בתוכן ונמנע ממנו לצאת מסיבות אפשריות, כגון חסימה דלקתית.
ספירומטריה- בדיקה הבודקת את תפקודן של הריאות, בבדיקה נמדד נפח האוויר שהנבדק מסוגל לשאוף ולנשוף ובנוסף מודדים גם כמה מהר הוא מצליח לנשוף את האוויר מהריאות. בדיקות הספירומטריה המניבות ערכים נמוכים מהממוצע עלולות להעיד על חסימות קבועות בדרכי הנשימה או חסימות המגבילות את הנשימה בעוד לריאות אין אפשרות להתרחב באופן מלא.
בדיקת דיפוזיית הריאה- בבדיקה זו בודקים את תפקוד רקמת הריאה וכלי הדם המגיעים אליה על מנת לקלוט חמצן מהאוויר ולפלוט פחמן דו-חמצני מהגוף. בבדיקה שואפים כמות מזערית של פחמן חד-חמצני ובודקים כמה נשאר באוויר בסוף השאיפה וכך יודעים כמה נספג בגוף. הבדיקה מדמה ספיגה של חמצן בגוף ומטרתה לבדוק את היכולת של הריאות לפזר את החמצן למערכת הדם. בדיקה זו לרוב יוצאת נורמלית אצל אנשים שהמחלה מצויה אצלם בשלב מוקדם ולכן קשה להגיע באמצעותה לאבחנה מדויקת.
ביופסיה ריאתית- לקיחת דגימה מרקמת הריאה.
באופן כללי, על מנת להגיע לאבחנה של חסימת הסימפונונות יש לנקוט בבחינה מרובה של דגימות ובדיקות.
מניעה

ניתן למנוע את המחלה, הנגרמת במקרים רבים עקב חשיפה גבוהה לאדים רעילים של חומרי טעם וריח, על ידי שימוש באמצעי בקרה במפעלים, אמצעי הגנה בטוחים לכל עובד, ניטור של עובדים שעשויים להיפגע, העלאת מודעות העובדים לנושא וחשיפתם לאמצעי הזהירות. כמובן שהימנעות מוחלטת משימוש בחומרים אלה תמנע באופן המיטבי את הסיכוי לחלות בחסימה הדלקתית.
טיפול

חסימת הסימפונונות הדלקתית היא מחלה כרונית ואינה הפיכה, לכן ברוב המקרים הטיפול הניתן הוא טיפול תומך בלבד. אולם, מחקרים הראו כי קיימים טיפולים אחדים כגון שימוש בסטרואידים שונים או בתרופות שמטרתן למנוע או לעכב את פעילותה של המערכת החיסונית, יכולים להשיג מצב של ייצוב המחלה ומניעת החרפתה העתידית. עם זאת, נתונים אלו נבדקו רק בקרב אוכלוסיית האנשים שעברו השתלת מח עצם. במקרים מסוימים ניקוז תנוחתי באמצעות פיזיותרפיה נשימתית ופעילות גופנית סדירה יקלו על הסימפטומים.
הטיפול המצוי בעדיפות האחרונה וניתן כברירת מחדל הוא השתלת ריאה, אמנם גם המטופלים שעברו השתלה מצויים בסיכון גבוה לפתח את המחלה מחדש וזאת משום שהמחלה היא סיבוך הנפוץ לאחר דחייה כרונית של הריאה המושתלת.
ראו גם

דלקת ריאות
דלקת סימפונות כרונית
דלקות וזיהומים של הריאה
מחלות חסימתיות של הריאה
הערות שוליים

↑  C. Schlesinger, C. A. Meyer, S. Veeraraghavan, M. N. Koss, Constrictive (obliterative) bronchiolitis: diagnosis, etiology, and a critical review of the literature, Annals of Diagnostic Pathology 2, 1998-10, עמ' 321–334
↑  Joseph P. Lynch, S. Samuel Weigt, Ariss DerHovanessian, Michael C. Fishbein, Obliterative (constrictive) bronchiolitis, Seminars in Respiratory and Critical Care Medicine 33, 2012-10, עמ' 509–532 doi: 10.1055/s-0032-1325161
↑  Symptoms of Bronchiolitis to Watch Out For - More than a cold, web.archive.org, ‏2016-09-15
1 2  Brindles Lee Macon and Matthew Solan, Bronchiolitis, Healthline, ‏March 8, 2017
↑  A. H. Boag, T. V. Colby, A. E. Fraire, C. Kuhn, The pathology of interstitial lung disease in nylon flock workers, The American Journal of Surgical Pathology 23, 1999-12, עמ' 1539–1545
1 2  BRONCHIOLITIS OBLITERANS: CAUSES, SIGNS, AND SYMPTOMS, The Carlson Law Firm, ‏February 22, 2018
↑  FOOD FLAVORING WORKERS WITH BRONCHIOLITIS OBLITERANS, ‏MAY 15, 2006
↑  [Preventing Lung Disease in Workers: Who Use or Make Flavorings Preventing Lung Disease in Workers: Who Use or Make Flavorings], Centers for Disease Control and Prevention, ‏December 2003
↑  Man sues for “popcorn lung”, The Denver Post, ‏January 15, 2008
↑  David Michaels, [Popcorn Lung Coming to Your Kitchen? The FDA Doesn’t Want to Know Popcorn Lung Coming to Your Kitchen? The FDA Doesn’t Want to Know], The Pump Handle, ‏September 4, 2007
↑  Catherine Boomus, Kaochoy Saechao, Philip Harber, Diacetyl-Induced Lung Disease, Toxicological Reviews 25, 2006-12-01, עמ' 261–272 doi: 10.2165/00139709-200625040-00006
1 2  FLAVORINGS-RELATED LUNG DISEASE, Centers for Disease Control and Prevention (CDC)
↑  Electronic Cigarettes and the Public Health Workshop, ‏5/8/2015
↑  Harrison Jacobs, The Military’s Open-Air Burn Pits Have Left A Generation Of Troops With Health Problems, Business Insider, ‏Nov. 5, 2013, 3:30 PM
↑  FLAVORINGS-RELATED LUNG DISEASE, Centers for Disease Control and Prevention (CDC)
↑  Encouraging Results of a Phase II Trial of Inhaled Fluticasone Propionate, Azithromycin, and Montelukast (FAM) May Maintain Lung Function in Bronchiolitis Obliterans Syndrome (BOS) after Hematopoietic Cell Transplantation, 2015 BMT Tandem Meetings, ‏February 13, 2015
↑  פרופ' אשר טל, ברונכיוליטיס אובליטרנס בתר-זיהומית - Post-infectious bronchiolitis obliterans, באתר ויקי-רפואה: איגוד רופאי המשפחה בישראל
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
התרכובת הכימית: די-אצטיל
חסיה היתומה

כריכת המחזה משנת 1911
"חסיה היתומה" (ביידיש: די יתומה) הוא מחזה מאת הסופר והמחזאי היהודי יעקב גורדין ממייסדי תרבות היידיש ותיאטרון היידיש בארצות הברית. המחזה נכתב בשנת 1903 ומחולק לארבע מערכות.
המחזה הוא סיפור יהודי המתרחש בתחילת המאה ה-20, תמונות מחיי משפחת טרכטנברג העירונית והעשירה ובראשה יואל סוחר עשיר, לעומת חיי משפחת שטרייכל הכפרית והענייה ובראשה מוטיה רוכל עני שומר מצוות ומרובה ילדים. חסיה, בתו של מוטיה, שנתייתמה מאמה וגודלה על ידי אם חורגת, נשלחת על ידי אביה מהכפר אל העיר לדודתה, ההופכת לאם חורגת שנייה.
הדמויות במחזה

יואל טרכטנברג - סוחר עשיר, כבן 50. הוא טוען שהוא אדם מאוד ליברלי, כל הזמן מדבר על 'פרנציפ' וטוען שאדם בלי עקרונות הוא שום דבר.
פריידה - אשתו, קצרת רואי, לוקחת כדורים על בסיס יומי אחרת היא לא מרגישה טוב. הייתה לה אחות ענייה בכפר שנפטרה והשאירה אחריה בת בשם חסיה שלא מסתדרת עם אמה החורגת ולכן היא נשלחת לפריידה כדי שתגדל אותה.
ולדימיר - בנו, בן 25. לא סובל שמטיפים לו, בחור יפה ומחוזר על ידי נשים רבות.
קרולינה - בתו, בת 20. בת זוגו של מרק, מיועדת להתחתן איתו, בחורה יפה שמשתמשת במראה החיצוני שלה כדי לכבוש גברים אחרים ובינתיים מנהלת רומן עם נוצרי שהיא מאוהבת בו מבלי שאיש יודע על כך.
מרק קרנוויץ - בן 30. בן הזוג של קרולינה, מיועד להתחתן איתה. הוא עורך דין שעדין לא התחיל את הפרקטיקה שלו, מחכה שיואל אביה של קרולינה יביא את הנדוניה ואז הם יוכלו להתחתן.
מוטיה שטרייכל - גיסה של פריידה, בן 45. אשתו הראשונה נפטרה לפני כמה שנים והוא נישא בשנית לאישה שלא מסתדרת כלל עם בתו חסיה מנישואיו הראשונים. מוטיה הוא איש שומר מצוות, עני ועצוב על גורלו העגום.
חסיה - בתו, בת 15. אמה נפטרה לפני כמה שנים ומאז היא מרגישה שאין לה באמת בית בשום מקום, היא לא מסתדרת כלל עם אמה החורגת ולכן אביה שולח אותה להתגורר עם דודתה. היא נערה עקשנית שעומדת על שלה ולא חוסכת בדבריה.
עלילה

חסיה היא נערה צעירה אשר גדלה בבית עני בכפר, רחוק מהעיר. אמה נפטרה ולכן גדלה עם אם חורגת שהתאכזרה אליה, אביה של חסיה מחליט שיהיה לה טוב יותר לגדול אצל אחות של אמא שלה, הלוא היא פריידה טרכטנברג, בעלת משפחה עשירה שגרה בעיר.
עלילה > מערכה ראשונה

חדר אורחים בביתו של יואל טרכטנברג, נערה משרתת מנקה את החדר, יואל מספר לה עד כמה הוא "ליברלי", אך אשתו פריידה פחות מתרשמת, היא לא רוצה יותר זרים בבית שלה ולכן כעבור כמה רגעים היא מפטרת את הנערה. אורחים מגיעים, והמשפחה מתיישבת לשחק איתם בקלפים. בנו של יואל, ולדימיר, בן 25, קורא בקול בלעג מכתב של מוטיה שטרייכל, מוטיה היה נשואי בעבר לאחותה של פריידה והיא נפטרה לפני שנים. במכתב הוא כותב כי אשתו השנייה לא מסתדרת עם בתו חסיה, וכי הוא מתכנן לשלוח את חסיה לביתם כדי שפריידה תעזור בגידול שלה כי אצלם בבית זה כבר לא אפשרי.
מוטיה וחסיה מגיעים. יואל והאורחים כמעט מתעלמים מהם בהתחלה. ולדימיר לועג לדרכיהם בעיירה הקטנה, חסיה לא נשארת חייבת ומקניטה בחזרה את ולדימיר. היא מתארת את הכפר שלה ואת הפרחים שם. כבר מההתחלה ברור שולדימיר חושק בה, מה שגורם לחסיה להעיר: "ולוול, כשאתה מסתכל עלי, יש לי הרגשה שאתה נוגע בי בידיים".
פריידה מתעצבנת על חסיה ואומרת לה שהיא מדברת יותר מידי ושהיא תלמד אותה איך להיות בן אדם ואיך להיות חרוצה, רכה, מצייתת ונעימה ולא כמו שהיא עכשיו ומודיעה לה שאצלה בבית היא תצטרך לעבוד. מוטיה פונה לחזור לביתו בחזרה, חסיה מתחננת בפניו שהמקום הזה לא מוצא חן בעיניה וכי היא לא רוצה להישאר שם, היא מתחננת שיחזיר אותה הביתה, אך הוא מזכיר לה כי האמא החורגת שלה לא תאהב את זה וכי אצלם אין לה באמת בית. חסיה עונה "כן, אין לי בית, זה נכון.. כשאין אמא, אין בית, אין בית בלי אמא".
עלילה > מערכה שנייה

כעבור 15 חודשים, מוטיה מבקר את חסיה, היא מספרת לו שהיא המשרתת שלהם ושהם לא נותנים לה כסף אבל היא לא מתלוננת על כך. חסיה מלווה את מוטיה החוצה, ולדימיר נכנס, הוא מסתיר סיכה בתנור והולך. חסיה חוזרת, רואה את הסיכה בתנור ומתעלמת. כל המשפחה מתארגנת ללכת לתיאטרון. קרולינה נכנסת אל חסיה ומסבירה כיצד הנישואים עובדים בעיר הגדולה: אביה מחכה שמרק יקבל את הפרקטיקה שלו, ומרק מחכה לנדוניה. בינתיים היא מאוהבת בנוצרי, ופוגשת אותו בחשאי. היא מנסה ללמד את חסיה קצת לקרוא, אך מהר מאוד מתייאשת ממנה. כולם מטילים על חסיה מטלות. מרק נכנס ומחבק אותה, היא מתרחקת. קרולינה רואה את זה, נכנסת, צובטת את חסיה, הולכת. יואל נכנס, ומפטפט איתה כשהוא מצחצח את נעליו. פריידה נכנסת ועוצרת את זה. קרולינה צועקת שהיא לא מוצאת את סיכת היהלומים שלה, וכשחסיה לא עוזרת ושותקת, החשד נופל עליה. פריידה וקרולינה עורכות חיפושים בחפציה ובכיסיה, ואילו מרק הולך להשיג את מוטיה, מכיוון שהתיאוריה היא שחסיה נתנה לו את הסיכה. פריידה וקרוליניה קושרות את חסיה ומפצירות בה לגלות איפה הסיכה, אך יואל וולדימיר עוצרים זאת כשחסייה מתחילה לצרוח מכאבים. כשולדימיר לבד עם חסיה הוא אומר לה שהוא לא חושד בה, היא מוציאה את הסיכה מהתנור ונותנת לו אותה. הוא מבין שכל הזמן הזה היא ידעה שהוא זה שלקח את הסיכה והחביא אותה בתנור. הוא מתנצל בפניה ומסביר שהם אף פעם לא נותנים לו מספיק כסף. מוטיה נכנס עם מרק שבינתיים הביא אותו, כשמרק מתחיל לחפש בדברים של מוטיה, יואל צועק שהוא מצא את הסיכה מונחת מתחת לעיתון. פריידה מבינה שולדימיר שם אותה שם. חסיה מאושרת וכולם צוחקים.
עלילה > מערכה שלישית

מאוחר יותר באותו לילה, חדר האורחים, ולדימיר שוכב על הספה, לאחר שחזר מוקדם מהתיאטרון. הוא אומר לחסיה שהוא עזב מוקדם גם כדי להתרחק מאמו וגם כדי לראות אותה. הוא גם אומר לה שחברה שלו לשעבר הייתה כל כך מאוהבת בו שהיא ניסתה להרעיל את עצמה בגופרית מגפרורים כשהוא עזב אותה, אך הניסיון שלה נכשל מפני שהמינון היה נמוך מדי. הוא מבקש ממנה להתחתן איתו - הוא אומר שהוא יתחתן עם יתומה עניה רק כדי להכעיס את משפחתו. מוטיה נכנס, רגליו נשחקו מהליכה, הוא פספס את ההסעה שלו הביתה. ולדימיר פורץ למזווה הנעול כדי להביא לו אוכל ושתייה, הוא מספר לו שהוא הולך להתחתן עם חסיה. שאר בני המשפחה חוזרים הביתה, זועמים על הבלאגן שהם מוצאים. פריידה מפטרת את חסיה, ולדימיר אומר שהוא הולך להתחתן איתה, חסיה מנסה להרגיע ואומרת שהוא שיכור וישנה את דעתו מחר. פריידה מלגלגת על הרקע הצנוע של חסיה, אך חסיה לא נשארת חייבת ואומרת את המילה האחרונה "המשפחה שלי לא מוצאת חן בעיניך? ואת באה מייחוס גדול? נו מה אני יכולה לעשות, שאמא שלי, עליה השלום הייתה לה החוצפה להיות אחותך?" היא דוחה את ולדימיר, לוקחת את אביה הביתה, ומשאירה את השאר לעמוד המומים.
עלילה > מערכה רביעית

שחר, כשלוש שנים מאוחר יותר במגורים המוזנחים של חסיה ושל ולדימיר. חסיה ליד השולחן מתקנת גרביים, על הרצפה עריסה בה ישנה התינוקת שלהם. ולדימיר נכנס, שיכור, אחרי בילוי לילי. מבקש להעביר את העריסה כך שהתינוקת לא תפריע לו לישון, מתייחס אליה כאל מטרד. הוא מתלונן שחסייה היא לא הבחורה האוהבת שהייתה בעבר, היא עונה שזה לא אפשרי כשיש תינוקת שצריכה שישגיחו עליה. הוא הולך לישון, נכנס מוטיה, שבילה את הלילה במטבח והגיע לבקר אותם. חסיה מספרת למוטיה כיצד משפחתו של ולדימיר ניתקה לחלוטין את הקשר איתה ועם ולדימיר, היא שואלת ממנו קצת כסף כדי שתוכל ללכת לקנות לחם. ולדימיר נכנס, וכשחסיה חוזרת כעבור כמה רגעים, הוא אומר שהוא רוצה שהיא והתינוקת ילכו לגור עם אביה לכמה חודשים. חסיה ומוטיה נדהמים, היא אומרת לו שאם הוא רוצה לסיים את הנישואין, עליו פשוט לומר זאת. מרק מגיע, בתגובה למכתב ששלח ולדימיר להוריו, תוך התייחסות חריפה שאם לא יתנו לו כסף, הוא יירה בעצמו. שאר בני המשפחה של ולדימיר מגיעים גם במהרה. יואל סוגר עסקה עם מוטיה שיפצה את מוטיה וחסיה וישלם להם כסף רב אם היא תחזור לבית אביה, ולדימיר לוחץ על חסיה לקבל את העסקה ולחזור לבית אביה לתקופה מסוימת ומבטיח שזה יהיה רק לזמן קצר, היא נכנעת ומסכימה. כשהאחרים יוצאים, חסיה נותנת לאביה כסף לקנות גפרורים. בזמן שהיא לבד, היא מהרהרת באפשרויות העגומות העומדות לפניה: להרוג את עצמה ואת התינוקת שלה, או רק להרוג את עצמה. בסופו של דבר היא בוחרת באחרונה, ולדימיר נכנס ואחריו כל שאר המשפחה, הוא מבין שחסיה הרעילה את עצמה, מוטיה מגיע והיא מבקשת ממנו שידאג לתינוקת, ולדימיר בוכה שהוא תמיד אהב אותה.
ביקורת וקבלת המחזה בתרבות היידיש

בכתיבת המחזה קרא יעקב גורדין להתאגדות של יהודים לצורך הקמת חברה יהודית המבוססת על שוויון ושיתוף, גורדין נודע כבעל דעות מהפכניות, דעותיו נחשבו קיצוניות בחברה היהודית והוא טען כי על היהודים לשנות את עיסוקיהם כמתווכים, לחדול מלהיות טפילים בחברה שבה הם חיים ולפנות לעיסוק בעבודה יצרנית, ובעבודת האדמה בפרט.
גורדין הכיר את קהל צופיו היהודי-אמריקאי וידע כי סצנת מוות של הדמות המרכזית תוביל לזעזוע ותחדד את המסר. במחזה "חסיה היתומה" הביקורת של גורדין ודעותיו על החברה היהודית באו לידי ביטוי, הנערה הפיקחית והפשוטה נפלה לתוך בית המלא בהטפות מוסר, עקרונות ומשחקי קלפים. מחזה זה הוא דרמה אידית המתארת את הקונפליקט של בחורה צעירה בין רצונותיה לבין לחצי החברה שסביבה, קונפליקט זה מוביל אותה בסוף המחזה להתאבדות.
בתחילת המאה ה-20 התפתח בארצות הברית תיאטרון היידיש, בעיקר בעיר ניו יורק, והפך למוסד התרבות העיקרי של יהודים דוברי יידיש ממזרח אירופה, הוא פנה בעיקר למהגרים בעלי השכלה נמוכה והציע אופרות היסטוריות, מלודרמות, קומדיות מוזיקליות והצגות ריאליסטיות. דרך מחזות התיאטרון של יעקב גורדין ובניהם גם המחזה "חסיה היתומה" המטרה הייתה לנסות לחנך את הקהל, שכן במחזה "חסיה היתומה" הייתה ביקורת חברתית סביב מעלות יהודיות וזהות לאומית וכן ביקורת על תהליך ההתברגנות וההתעשרות של יהודים.
תיאטרון היידיש בארצות הברית היה אהוב על חברי כמעט כל קבוצות הקהילה היהודית המהגרת- עשירים ועניים, משכילים ואנאלפביתים, שומרי מצוות, הוגים חופשיים ומהפכנים. היו עשרות תיאטראות יידיש ברחבי אמריקה. בתחילת המאה ה-20, ארבעת התיאטראות הגדולים ביידיש - תאליה, וינדזור, העם והגראנד - הציגו 1,100 הצגות מדי שנה, כשבמרכזם המחזות של יעקב גורדין והמחזה "חסיה היתומה" בפרט.
עיבודים > תרגום המחזה לעברית

חסיה היתומה, תרגום ידידיה בן ציון, תיאטרון חדש בהנהלת הרש הארט, 1945
חסיה היתומה, תרגום דפנה אילת, בית צבי- בית הספר הגבוה לאומנויות הבמה, 2001
עיבודים > העלאת המחזה

1921 - בתיאטרון העברי מאת יהודה גבאי בקבוצת "הבמה העממית ירושלים"
1945 - בתיאטרון "חדש" בבימוי הרש הארט
1947 - במחנה העקורים פרנוולד שבגרמניה על ידי קבוצת התיאטרון היהודית "במדבר"
2001 - בבית צבי בבימוי משה קפטן
2007 - בתיאטרון באר שבע בשם "הנערה מן הכפר" בבימוי משה קפטן
2017 - בבית צבי בבימוי סלבה מלצב
הערות שוליים

↑   כרזת המחזה, בארכיון הספרייה הלאומית
↑  יעקב גורדין, חסיה היתומה, נוסח עברי: דפנה אילת, בקטלוג הספרייה הלאומית
↑  חסיה היתומה (בת הכפר), דבר, 9 בדצמבר 1945
↑  כרזת ההצגה "חסיה היתומה" במחנה העקורים פרנוואלד בגרמניה, בארכיון בית לוחמי הגטאות
טריסטן ואיזולדה

ערך זה עוסק ברומנסה העתיקה "טריסטן ואיזולדה". אם התכוונתם לאופרה באותו שם מאת וגנר, ראו .
יצירתו של הרברט ג'יימס דרייפר, טריסטן ואיזולדה
האגדה על טריסטן ואיזולדה (נקרא גם: סיפורם המופלא של טריסטן ואיסולד) היא טרגדיה ורומנסה רבת-השפעה, שסופרה שוב ושוב פעמים רבות מספור ובווריאציות שונות. הסיפור הטרגי על ניאוף ואהבה בין האביר הקורני (כלומר איש קורנוול) טריסטן (טריסטראם) והנסיכה האירית איזולדה (איזולט, איזוט ועוד), קדם וקרוב לוודאי שהשפיע על הרומנסה הארתוריאנית של לנסלוט וגווינביר, והייתה לו השפעה משמעותית על האמנות והספרות המערבית מהופעתו לראשונה במאה ה-12 ואילך. בעוד שפרטי הסיפור משתנים ממחבר למשנהו, מבנה העלילה הכללי נותר דומה במידה רבה.
האגדה

ישנן שתי מסורות עיקריות לאגדה על טריסטן. הקדומה יותר כללה את הרומנסות של שני משוררים צרפתים מהמחצית השנייה של המאה ה-12, ברול ותומאס מבריטניה. ניתן להתחקות אחר מקורותיהם עד לגרסה המקורית, הארכיטיפית, של הרומנסה הקלטית. מסורות מאוחרות יותר מוצאן מרומנסת הפרוזה 'טריסטן' מ-1240, שהתרחקה לא במעט מהסיפורים המוקדמים שכתבו תומאס וברול. הפרוזה 'טריסטן' נעשתה לסיפור הרשמי מימי-הביניים על טריסטן ואיזולדה שסיפק את הרקע לכתביו של סר תומאס מלורי, המחבר האנגלי שכתב את "מות ארתור" ב-1469.
הסיפור ודמותו של טריסטן משתנים ממשורר למשנהו. אפילו איות השם משתנה רבות, אם-כי 'Tristan' הוא האיות הנפוץ ביותר. ב"טריסטן ואיזוט" של ברול, האביר אמיץ וכשיר ככל לוחם אחר, אך הוא מסתמך על תכסיסנות ולא פועל על-פי אידיאל האבירות של ימיו.
בסיפורו של ברול, טריסטן נוסע לאירלנד כדי להביא עמו בחזרה את איזוט הנאווה ככלה לדודו המלך מרק. בדרך חזרה, הם שותים בטעות שיקוי אהבה הגורם לזוג להתאהב נואשות למשך שלוש שנים. על-אף שאיזוט נישאת למרק, השיקוי מאלץ אותה ואת טריסטן לחפש אחת אחר השני בשביל לתנות אהבים. אף על פי שהדמות האצילית הארתוריאנית הטיפוסית תבוש במעשה שכזה, שיקוי האהבה השולט בהם משחרר את טריסטן ואיזוט מכל רסן. בכך, ברול מציגם כקורבנות. יועצי המלך מנסים שוב ושוב להעמיד את הזוג לדין באשמת ניאוף, אך פעם אחר פעם הזוג עושה שימוש בתכסיסים כדי לשמור על חזותם התמימה. לבסוף, השפעת שיקוי האהבה מתפוגגת, ושני האוהבים חופשיים לבחור האם להמשיך במערכת היחסים שלהם, אם לאו. הסיום של ברול מעורפל מן הבחינה המוסרית, ושונה בכך מאוד מכותבים בני-דורו דוגמת כרטיאן מטרואה, בהוסיפו הילת-מסתורין לאגדה על טריסטן.
הנצחה

האסטרואיד 211 Isolda נקרא על שם איזולדה.
תרגום הסיפור לעברית

הספר יצא לאור בעברית בשנת 1997 בהוצאת כרמל בשם סיפורם המופלא של טריסטן ואיסולד, כפי שסופר בידי ז'וזף בדיה. תרגמה מצרפתית: דליה טסלר, עם אחרית דבר מאת יורם ברונובסקי. מאוחר יותר הודפס והופץ התרגום הזה גם על ידי הוצאת מפרשים מבית מרכז הספר והספריות, 2018.
גרסתו של תומאס מאן לסיפור ראתה אור בתוך הכרך "סיפורים מאוחרים" בתרגום יעקב גוטשלק בהוצאת פועלים.
גרסה נוספת של הסיפור ראתה אור במסגרת הספר "המלך ארתור ואבירי השולחן העגול" מאת רוג'ר לנסלין גרין בתרגום רנה ליטוין בהוצאת עם עובד.
טטיאנוס

| --- | --- |
 לידה:  120? אשור, רומא העתיקה 
 פטירה:  173? (בגיל 53 בערך) אשור, רומא העתיקה 
 מדינה:  רומא העתיקה 
 
טטיאנוס (ביוונית עתיקה: Τατιανός; בסורית: ܛܛܝܢܘܣ;‏ 120–180 לערך) היה אחד מאבות הכנסייה של הנצרות לפני ועידת ניקיאה. ספרו החשוב ביותר, דִיאַטֶסָרוֹן ("דרך הארבעה"), הוא חיבור המשלב את כל ארבע הבשורות של הברית החדשה לטקסט אחד. טקסט זה היה כתב הקודש המרכזי של הכנסייה הסורית והכנסייה האשורית עד המאה השישית, אז הוחלף על ידי הפשיטתא.
תולדות חייו

בספרו Oratio ad Graecos ("איגרת ליוונים") כתב שנולד באשור. ככל הנראה מדובר על ממלכת חדייב, בשטח סוריה על גדות הפרת. הוא לא נולד כנוצרי, והכיר את הנצרות רק בביקורו ברומא, שם נטש את אמונותיו הפגניות והיה לתלמידו של יוסטינוס מרטיר. לא ידוע הרבה על טטיאנוס לאחר מותו של יוסטינוס ב-165. ידוע כי הקים בית ספר לפילוסופיה נוצרית. אירנאיוס מעיר כי טטיאנוס הודח מהכנסייה בשל נטייתו לסיגוף והיותו חסיד של הגנוסטיקאי ולנטינוס. ברור שעזב את רומא ועבר לאלכסנדריה (שם אולי היה מורו של קלמנס מאלכסנדריה שלמד אצל "אשורי") או יוון. אפיפניוס מסלמיס כותב שטטיאנוס ייסד בית ספר במסופוטמיה שהשפעתו הגיעה עד אנטיוכיה, קיליקיה ופיסידיה. התאולוגיה של טטיאנוס השפיעה על גיבוש הכנסייה הסורית ותפוצתה.
הערות שוליים

↑  Tatian, Address 42, Ante-Nicene Fathers, 2: 81–82
↑  Haer., I., xxvlii. 1, Ante-Nicene Fathers, i. 353
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268729205171  PLWABN: 9810623653305606  BIBSYS: 90380871  BNE: XX1232398  BnF: cb13091785t (data)  CANTIC: a10490796  CiNii: DA06771579  GND: 11864310X  ICCU: UFIV042109  ISNI: 0000 0000 7978 3212  LCCN: n81090447  LNB: 000225160  NKC: kup19980000100528  NLA: 36538054  NLG: 170619  NSK: 000088580  NTA: 069138214  RERO: 02-A000160914  SELIBR: 199737  SNAC: w6hm8xq9  SUDOC: 028486919  Trove: 1279886  VcBA: 495/15072  VIAF: 78777213   WorldCat (עם VIAF): 78777213
טנריפה (כדורסל)

לנובו טנריפה (בספרדית: Lenovo Tenerife) היא קבוצת כדורסל ספרדית מהעיר סן קריסטובל דה לה לגונה, שבטנריפה. המועדון משחק כיום בליגת העל הספרדית ובליגת האלופות.