stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בוריס ברזובסקי
ביוגרפיה > הרשעתו ברוסיה

לאחר שברזובסקי זכה במקלט מדיני בבריטניה, השלטונות הרוסיים פעלו במרץ לשפוט אותו שלא בפניו בהאשמות פליליות שונות נגדו, ורשויות רוסיה הוציאו נגדו צו מעצר בינלאומי. מלונדון כינה ברזובסקי את המשפט, שגזר עליו שש שנות מאסר ב-2007, "פארסה" הוא הורשע בשורה של עבירות, בהן הונאה, ניסיון להפיל את ממשלו של פוטין ומעילה בכספי חברת התעופה "אירופלוט" בסך 9 מיליון דולר. ביוני 2009, בית המשפט בעיר קרסנוגורסק ליד מוסקבה גזר על ברזובסקי שלוש עשרה שנות מאסר בגין הונאת חברת AvtoVAZ בשנות ה-90. את ברזובסקי ייצג עורך דין מטעם בית המשפט. למרות ההצלחה של ברזובסקי בבריטניה במאבק בבקשות ההסגרה וחשיפת הרשעות בבית המשפט הרוסי כפוליטיים, כמה מדינות שיתפו פעולה תחילה עם הרשויות הרוסיות, בתפיסת רכושו והאשמתו בהלבנת הון. ביולי 2007, תובעים ברזילאים הוציאו צו מעצר לברזובסקי בקשר להשקעתו במועדון הכדורגל הברזילאי "קורינתיאנס". עם זאת, שנה לאחר מכן בית המשפט העליון בברזיל ביטל את הצו והפסיק את החקירה. לאחר בקשות רוסיות, השלטונות הצרפתיים פשטו על הווילה שלו בניס בחיפוש אחר מסמכים, ותפסו את שתי היאכטות שלו שחונות בריביירה הצרפתית. עם זאת, כמה חודשים לאחר מכן, הסירות שוחררו על ידי בית משפט צרפתי.
ביוגרפיה > הקמפיין נגד פוטין

בספטמבר 2005 אמר ברזובסקי בראיון ל-BBC: "אני עושה כל שביכולתי כדי להגביל את משך הכהונה של פוטין, ואני באמת חושב לחזור לרוסיה אחרי שפוטין יודח". בינואר 2006, הצהיר ברזובסקי בראיון לתחנת רדיו ממוסקבה, שהוא עובד על הפלת ממשל פוטין בכוח. ברזובסקי האשים גם את פוטין שהוא "גנגסטר" ו"המחבל מספר אחד".
ברזובסקי הכריז שהוא מתכנן את הפלת פוטין, ב-13 באפריל 2007 במהלך ראיון שערך ל"גרדיאן" אמר: "אנחנו צריכים להשתמש בכוח כדי לשנות את המשטר הזה. לא ניתן לשנות את המשטר הזה באמצעים דמוקרטיים. לא יכול להיות שינוי ללא כוח, לחץ". הוא גם הודה שבמהלך שש השנים האחרונות הוא נאבק קשה "להרוס את התדמית החיובית של פוטין" ואמר כי "פוטין יצר משטר אוטוריטרי נגד החוקה הרוסית... אני לא יודע איך זה יקרה, אבל משטרים אוטוריטריים קורסים רק בכוח".
זמן קצר לאחר הצהרתו של ברזובסקי ב-2007, כתב גארי קספרוב, מנהיג תנועת האופוזיציה "רוסיה האחרת" ומנהיג "החזית האזרחית המאוחדת", באתר האינטרנט שלו: "ברזובסקי חי בגלות במשך שנים רבות ואין לו עוד השפעה משמעותית על תהליכים פוליטיים המתרחשים בחברה הרוסית. הכרזותיו הראוותניות הן פשוט שיטה למשוך תשומת לב. יתרה מכך, עבור הרוב המכריע של העם הרוסי הוא היה סמל פוליטי של שנות ה-90, אחד ה'רעים' שהעשירו את עצמם מאחורי הגב של הנשיא ילצין. הרעש התקשורתי סביב ברזובסקי מועיל במיוחד עבור הקרמלין, שמנסה להאבק באופוזיציה האמיתית ברוסיה. לברזובסקי לא היה ואין לו שום קשר ל"רוסיה אחרת" או ל"חזית האזרחית המאוחדת". ברזובסקי הגיב, ביוני 2007, באומרו ש"אין פוליטיקאי אופוזיציה משמעותי אחד ברוסיה שהוא לא מימן" ושזה כלל חברי תנועת "רוסיה האחרת". מנכ"ל ה"חזית האזרחית המאוחדת", בתורו, אמר כי הארגון ישקול לתבוע את ברזובסקי על האשמות אלו, אך התביעה מעולם לא הובאה בפני בית המשפט.
משרד התובע הכללי הרוסי פתח בחקירה פלילית נגד ברזובסקי כדי לקבוע אם דבריו יכולים להיחשב כ"תפיסת כוח בכוח", כפי שמתואר בחוק הפלילי הרוסי. אם יורשע, עבריין צפוי לעונש של עד עשרים שנות מאסר. משרד החוץ הבריטי גינה את הצהרותיו של ברזובסקי, והזהיר אותו כי מעמדו כפליט פוליטי עלול להיבחן מחדש, אם ימשיך להשמיע הערות דומות. יתר על כן, הסקוטלנד יארד הודיעה כי תחקור האם הצהרותיו של ברזובסקי מפרות את החוק. עם זאת, ביולי שלאחר מכן, התביעה בבריטניה הודיעה כי ברזובסקי לא יעמוד לדין על הערותיו. בכירים בקרמלין כינו זאת "רגע מטריד" ביחסי בריטניה-רוסיה.
בפברואר 2012, בראיון לנטשה מוזגוביה מעיתון "הארץ" אמר כי "בסוף פוטין יגמור כמו קדאפי".
ביוגרפיה > הקמפיין נגד פוטין > ניסיונות התנקשות

לפי עדותו של אלכסנדר ליטוויננקו, קצין שירות הביטחון הפדרלי הרוסי (FSB) בלונדון התכונן להתנקש בחייו של ברזובסקי בנשק כימי, בספטמבר 2003.
ביוני 2007 אמר ברזובסקי כי ברח מבריטניה בעצת הסקוטלנד יארד, על רקע דיווחים כי הוא היה יעד לניסיון התנקשות על ידי רוצח שכיר רוסי. ב-18 ביולי 2007, דיווח עיתון "הטיימס" הבריטי כי המתנקש החשוד נתפס על ידי המשטרה במלון הילטון בפארק ליין. הם דיווחו כי החשוד, שנעצר על ידי המשטרה לאחר שהיה במעקב במשך שבוע על ידי ה-MI5, גורש חזרה לרוסיה כאשר לא נמצאו כלי נשק ולא היו מספיק ראיות להאשים אותו בעבירה כלשהי. בנוסף, הם אמרו שהמשטרה הבריטית הציבה חוליה של קצינים במדים סביב ביתו של אחמד זקאייב בצפון לונדון, וכן התקשרה לאלמנתו של ליטוויננקו, מרינה, כדי להאיץ בה לנקוט באמצעי זהירות. ברזובסקי האשים שוב את ולדימיר פוטין שהוא עומד מאחורי מזימה להתנקש בחייו. הקרמלין הכחיש טענות דומות בעבר.
בדצמבר 2019, נחשף כי המודיעין הבריטי החליט להגן על ברזובסקי, בעקבות רצח ליטוויננקו, והשקיע משאבים רבים במעקב אחרי מתנקשים פוטנצלים. לברזובסקי סופקה אבטחה ממשלתית והוא הוזהר מראש וברח לישראל, טס לאילת ועלה ליאכטה הפרטית שלו, שחיכתה לו שם.
ביוגרפיה > המשפט נגד רומן אברמוביץ'

באוקטובר 2007, הגיש ברזובסקי תביעה אזרחית נגד רומן אברמוביץ' בבית משפט בלונדון. ברזובסקי טען לבעלות בעבר על חברת "סיבנפט", שהיוותה את עיקר הונו המקורי של אברמוביץ' (הוא רכש את החברה לפי שווי של 200 מיליון דולר ב-1995 ומכר אותה ב-2005 תמורת 13 מיליארד דולר). בתביעה האשים את אברמוביץ' בסחיטה, הפרת אמונים והפרת חוזה. לטענת ברזובסקי, הוא מכר את מניותיו לאברמוביץ' בתחילת שנות ה-2000, לאחר שזה הפעיל עליו לחץ ואיים כי במקרה שהעסקה לא תצא אל הפועל, הוא ישתמש בהשפעתו כדי להשאיר בכלא את חברו ושותפו של ברזובסקי, ניקולאי גלושקו. עוד טען ברזובסקי כי חלק מהמניות, בהן מניות של חברת האלומיניום רוסאל, לא נמכרו לאברמוביץ' אלא הושארו אצלו למשמורת, אך זה מכר אותן לאחר מכן לאולג דריפסקה. אברמוביץ' ניסה לשכנע את מערכת המשפט הבריטית כי אין לה עניין בפרשה ויש לנהל את ההתדיינות ברוסיה. ברזובסקי, מצידו, טען כי ברוסיה לא יזכה לסעד משפטי הוגן וצדק לא יעשה שם.
ביולי 2008, אברמוביץ' מסר בתצהיר לבית המשפט כי ברזובסקי מעולם לא החזיק במניות "סיבנפט", וכי 1.3 מיליארד דולר ששולמו לו ב-2001, לכאורה על חלקו בחברה, היו למעשה הכרה ב"סיוע וההגנה הפוליטית" של ברזובסקי במהלך הקמת סיבנפט ב-1995. למעשה הודה אברמוביץ' בפעם הראשונה כי צבר את הונו לאחר ששילם מיליארדי דולרים כטובות פוליטיות ופרוטקשן.
הדיונים בתביעה החלו החלו ב-3 באוקטובר 2011, בבית המשפט הגבוה לצדק בלונדון זה הייתה התביעה הפרטית בסכום הגבוה ביותר מאז ומעולם בבריטניה, 5.8 מיליארד דולרים.
ב-31 באוגוסט 2012 קבע בית המשפט כי בשל אופי הראיות, התיק תלוי בשאלה האם להאמין לעדויותיו של ברזובסקי או אברמוביץ'. השופטת דחתה את טענותיו של ברזובסקי ואמרה כי: "הוא מאמין בדברים שבדה בדמיונו". חודשיים אחר כך נקבע כי ברזובסקי ישלם 56 מיליון דולר לכיסוי ההוצאות המשפטיות של אברמוביץ'.
ביוגרפיה > מותם של מקורביו ליטוויננקו ופטרקצישווילי

אלכסנדר ליטוויננקו, אחד ממקורביו של ברזובסקי, נרצח בלונדון בנובמבר 2006 עם רעל רדיואקטיבי נדיר. הרשויות הבריטיות האשימו קצין FSB לשעבר וראש אבטחה ב-ORT, אנדריי לוגובוי, ברצח וביקשו את הסגרתו, שרוסיה סירבה. מספר דיפלומטים רוסים גורשו מבריטניה בשל המקרה. בינואר 2015, נפתחה ועדת חקירה ציבורית בבריטניה, לחקר נסיבות הרצח בינואר 2016. קבע הוועדה כי נשיא רוסיה פוטין אישר ככל הנראה, את המבצע של המודיעין הרוסי (FSB) לרצוח את ליטוויננקו. בין השניים שררה עוינות ממושכת ולממשלו של פוטין היו מניעים לרצח ליטוויננקו, סיכמה החקירה. שרת הפנים של בריטניה, תרזה מיי, אמרה היום כי רציחתו של ליטוויננקו הייתה הפרה "בוטה ובלתי מקובלת" של החוק הבינלאומי.
ב-12 בפברואר 2008, האיש העשיר ביותר בגאורגיה, המיליארדר היהודי בדרי פטרקצישווילי, חבר קרוב ושותף עסקי ותיק של ברזובסקי, התמוטט ומת בחדר השינה שלו לאחר ארוחת ערב משפחתית באחוזתו באנגליה, בגיל 52. זמן קצר לאחר שסעד, אמר פטרקצישווילי למשפחתו שהוא חש ברע ועלה לחדר השינה שלו שם הוא נמצא מחוסר הכרה לאחר התקף לב. ניסיונות החייאה לא צלחו. כמו בכל מקרה אחר של מוות בלתי צפוי, המשטרה המקומית התייחסה למקרה כ"חשוד" ופתחה בחקירה רשמית. דיווחים ראשוניים הצביעו על התקף לב כגורם המוות. ברזובסקי תיאר את מותו של חברו הקרוב ביותר כ"טרגדיה איומה".
ב-12 במרץ 2018 נמצא שותפו של ברזובסקי, ניקולאי גלושקוב, מת בביתו בלונדון, שבוע אחרי שהמרגל הרוסי לשעבר סרגיי סקריפל הורעל ביחד עם בתו יוליה בגז עצבים בעיר סולסברי שבאנגליה. באפריל 2021 פורסם הדו"ח הפתולוגי שקבע כי גלושקוב נחנק למוות על ידי רוצח שהגיח מאחוריו. הוא חנק אותו עם רצועה של כלב, והשאיר אותה על צווארו – כדי שהרשויות יעריכו שהתאבד. הרוצח לא נתפס.
ביוגרפיה > מותו

בשבת, 23 במרץ 2013, נמצא ברזובסקי מת בביתו בקרבת בירת אנגליה, לונדון. גופתו נמצאה על ידי שומר ראש בחדר שירותים נעול. בדיקה פתולוגית שנערכה לאוליגרך העלתה כי הוא מת כתוצאה מתלייה.
מותו הוכרז בפוסט בפייסבוק על ידי חתנו. אלכסנדר דוברובינסקי, עורך דין שייצג אותו, שכתב שייתכן שהוא התאבד, והוסיף כי ברזובסקי נקלע לחובות לאחר שהפסיד בתביעה נגד אברמוביץ', ובילה את החודשים האחרונים לחייו במכירת רכושו כדי לכסות את הוצאות המשפט שלו. עוד נאמר כי ברזובסקי היה מדוכא לאחרונה והתבודד מחברים. על פי הדיווחים הוא סבל מדיכאון ונטל תרופות נוגדות דיכאון; יום לפני מותו הוא אמר לכתב בלונדון שאין לו ממה לחיות. שני ידידים שלו אמרו לעיתון "פייננשל טיימס" שברזובסקי תכנן נסיעה לישראל יום לפני מותו. "אני לא מאמין שהוא התאבד, ולא אאמין בכך אף פעם", אמר ניקולאי גלושקוב, שניהל פעם את אירופלוט עבור ברזובסקי ונרצח בעצמו 5 שנים אחר כך.
המשטרה סיווגה את מותו כ"בלתי מוסבר" ופתחה בחקירה רשמית של הנסיבות מאחוריו. מומחים בחומרים כימיים, ביולוגיים, רדיולוגיים וגרעיניים נפרסו לביתו של ברזובסקי כ"אמצעי זהירות". מומחים אלו מאוחר יותר "לא מצאו דבר מדאיג". בדיקה שלאחר המוות שבוצעה על ידי הפתולוג של משרד הפנים מצאה שסיבת המוות היא תלייה ואין שום דבר המצביע על מאבק אלים. עם זאת, בחקירת המוות במרץ 2014, בתו של ברזובסקי, אליזבטה, הציגה דו"ח של הפתולוג הגרמני ברנד ברינקמן, איתו שיתפה את תמונות הנתיחה, וציינה שסימן הקשירה על צווארו של אביה היה עגול ולא בצורת V כפי שהוא נפוץ במקרה של קורבנות תלייה, והפנה את תשומת ליבו של חוקר מקרי המוות להצהרה של אחד הפרמדיקים שהגיבו, שמצא שזה מוזר שפניו של ברזובסקי היו סגולות, ולא חיוורות כפי שהקורבנות התלויים בדרך כלל. לגופה היה גם פצע טרי בחלק האחורי של הראש ושבר בצלע (פציעות שהשוטרים האמינו שברזובסקי יכול היה לסבול במהלך הנפילה לאחר שתלה את עצמו). במקום אחר בבית נמצאה טביעת אצבע לא מזוהה על המקלחת, ועם כניסתו נשמעה אזעקת קרינה של פרמדיק אחד.
לאחר החקירה רשם חוקר מקרי המוות, פיטר בדפורד, פסק דין פתוח ובו הגיב: "אני לא אומר שמר ברזובסקי לקח את חייו, אני לא אומר שמר ברזובסקי נהרג שלא כדין. מה שאני אומר הוא שנטל ההוכחה קובע במצב דרוש רמה גבוהה של ודאות". הוא ציטט במיוחד את דו"ח ברינקמן כמטיל ספק סביר בתאוריית ההתאבדות, למרות שברינקמן לא הצליח לבחון את הגופה באופן אישי.
חיים אישיים

בנובמבר 1993 ברזובסקי קיבל אזרחות ישראלית לאחר ש"עלה לישראל" לשלושה חודשים, כאשר מונה לסגן יו"ר המועצה הרוסית לביטחון לאומי ב-1996, פרסמו יריביו כי הוא בעצם אזרח ישראלי ולכן פסול לכהונה. ברזובסקי, נאלץ להכריז כי הוא מוותר על האזרחות ישראלית. התפקיד החדש לא איפשר לו להחזיק באזרחות כפולה.
ב-1997 גם המיר את דתו לנצרות-אורותודוקסית.
ברזובסקי נישא שלוש פעמים, והיה אב לשישה ילדים. בשנת 2003 שינה ברזובסקי באופן רשמי את שמו לפלטון אלנין. לא ניתנה הסיבה להחלפת שמו, אך פלטון הוא שמה של הדמות הראשית בסרט Tycoon, סרט אשר מבוסס על חייו.
לקריאה נוספת

דייוויד א. הופמן, האוליגרכים - המיליארדרים החדשים של רוסיה, ספריית מעריב, 2005. לפי אינדקס בעמוד 526
בן מזריץ', היו זמנים ברוסיה, כנרת-זמורה-ביתן, 2016
המכונית הנשיאותית (רוסיה)

| --- | --- |

הלימוזינה הנשיאותית מתוצרת NAMI. נחשפה בטקס השבעת נשיא רוסיה, ב-7 במאי 2018.
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  "השיירה" (Кортеж)
 יצרן:  רוסיה NAMI
 סיווג:  רכב שרד
הלימוזינה הנשיאותית של דמיטרי מדבדב, ספטמבר 2009
רכב ZIL-41047 של מזכ"ל המפלגה, שנות ה-80.
המכונית הנשיאותית (ברוסית: президентский автомобиль) המכונה "השיירה" (Кортеж) היא רכב השרד של נשיא רוסיה.
הדגם הנוכחי של המכונית הנשיאותית הוא רכב מיוחד מדגם Aurus Senate, מותג רכב רוסי לרכבי שרד, שנחשף לראשונה בטקס השבעת נשיא רוסיה, במאי 2018. הדגם פותח על ידי מכון NAMI לפיתוח כלי רכב ונקרא רשמית בשם "מודל הפלט
פורמה המאוחדת"
במוסך הנשיאותי ישנם גם כלי רכב מיוחדים מתוצרת מרצדס (דגם Mercedes-Benz S 600 Guard Pullman שנבנה על שלדת משאית בינונית) . המכונית מצוידת באמצעים רבים להצלת
חיים, להגנה ולהתקפה והיא בנויה על פי הסטנדרטים של שירות האבטחה הפדרלי של רוסיה. כאשר הנשיא נוסע ברכב, בהישג ידו מצויים אמצעי תקשורת מודרניים. מספר לוחית הרישוי הנשיאותית, В776УС77, נחשף במאי 2018.
היסטוריה

המנהיג הרוסי הראשון להשתמש ברכב במסגרת תפקידו היה קיסר רוסיה ניקולאי השני שהשתמש ברכב Delaunay-Belleville 70CV משנת 1908 ועד לקריסת האימפריה. ראש ממשלת המעבר הרוסית אלכסנדר קרנסקי נע ברכב Turcat-Méry.
נשיאי רוסיה (ומנהיגי ברית המועצות קודם לכן) החלו את השימוש במכוניות בראשית המאה ה-20, כשהרכב הראשון היה רכב רולס-רויס דגם רולס-רויס סילבר גוסט (Rolls-Royce Silver Ghost) משנת 1922 ששימש את ולדימיר לנין. סטלין התנייד ברכב מדגם זיס 101. מרבית מנהיגי ברית המועצות נעו ברכבי זיל ובדגם הלימוזינה ZIL-41047 (כיום רק 2 לימוזינות כאלה הן בשימוש ומשמשות רק את משרד ההגנה הרוסי עבור הטקסים הצבאיים ומצעדי יום הניצחון). נשיא רוסיה בוריס ילצין נע ברכב מרצדס בנץ מדגם S קלאס W140‏, הרכב צויד באמצעי תקשורת מתקדמים והיה חסין ירי. לצורך נסיעות לחו"ל היה הרכב מועמס על מטוס האיליושין Il-76‏. ברכב מדגם דומה השתמש גם דמיטרי מדבדב בתקופת כהונתו בשנים 2008–2012. פוטין, לעומת זאת, נטה להשתמש בדגמי פולמן גארד 600 היוקרתיות.
בשנת 2012 החלה חברת זיל בייצור לימוזינה נשיאותית חדשה, אך רבים טענו שהעיצוב דמה באופן מחשיד לדגם הלימוזינה הסובייטית ZIL-41047 המיושנת והרכב נזנח לטובת עיצוב מחודש ללימוזינה נשיאותית שעוצב בשיתוף פעולה עם מכון NAMI המסייע בפיתוח לימוזינה נשיאותית חדשה ובשיתוף פעולה עם יצרני רכב יוקרה. המכונית עברה נסיעות מבחן במהלך שנת 2016 באוטודרום של שירות האבטחה הפדרלי שבמחוז מוסקבה ונחשפה בטקס ההשבעה לנשיאות רוסיה בשנת 2018.
שיירות הרכבים הנשיאותיות של סוף המאה ה-20 וראשית המאה ה-21 מונות עשרות כלי רכב בנוסף למכונית הנשיאותית וכוללות בין השאר רכבי אבטחה, כלי רכב לטיפול ופינוי רפואי, רכבי עיתונאים ורכבים לפינוי צירי התנועה. רכבי הליווי הן רכבי מרצדס, רכבי פולקסווגן ורכבי BMW מסדרת 5. צי הרכבים הנשיאותי מנוהל ומאובטח על ידי "המוסך למטרות מיוחדות" של שירות האבטחה הפדרלי של רוסיה.
רכבי השרד הנשיאותיים נקראים על שם מגדלי הקרמלין. כך למשל הרכב הנשיאותי העיקרי, זה שפוטין נסע בו בטקס השבעתו, במאי 2018, נקרא בשם "סנאט" (על שם ארמון הסנאט בקרמלין), רכבי הליווי של האבטחה (שאף הם מיוצרים על ידי Aurus) נקראים בשם "ארסנל", על שם מגדל התחמושת של הקרמלין.
רכבי הנשיאים

| נשיא | רכב | תקופת שירות | מקורות |
| --- | --- | --- | --- |
| בוריס ילצין | ZIL-41052 |  |  |
| בוריס ילצין | Mercedes-Benz 560SEL (V126) |  |  |
| בוריס ילצין | Mercedes-Benz S600 Trasco Bremen / Mercedes-Benz Pullman / Carat Security Group (V140) | 1993—1999 |  |
| ולדימיר פוטין | Mercedes-Benz S600 Pullman Guard (V140, V220, V221) | 2000—2008, 2012—2018 |  |
| ולדימיר פוטין | ‏Aurus-41231SB "סנאט" | 2018— |  |
| דמיטרי מדבדב | Mercedes-Benz S600 (V140, V220) / Carat Duchatelet (V221) / Pullman Guard (V221) | 2008—2012 |  |
גלריה

רכב Mercedes-Benz S600 Pullman Guard מצויד במנועי V140 בטקס השבעת נשיא רוסיה 7 במאי 2000.
Mercedes-Benz S600 Pullman Guard בטקס ההשבעה במאי 2004.
רכב Mercedes-Benz S600 בביקור נשיאותי בשוודיה, ספטמבר 2009.
רכבו של דמיטרי מדבדב בעת ביקורו בפולין, אפריל 2010.
רכב Mercedes-Benz S600 Pullman Guard בטקס ההשבעה לנשיאות, מאי 2012.
רכב ‏אאורוס "סנאט" מוצג לראשונה בציבור, בטקס ההשבעה לנשיאות, מאי 2018.
פוטין נוהג ברכב אאורוס סנאט. אוקטובר 2018
ראו גם

המכונית הנשיאותית (ארצות הברית)
הערות שוליים

↑  "Кортеж": самый секретный "президентский" автомобиль поступит в продажу
↑  הלימוזינה החדשה של פוטין כמעט מוכנה
↑  הרכב החדש והמסקרן של פוטין, העלות: 197 מיליון דולר
↑  President Vladimir Putin rolls out new Russian limo at inauguration
↑  Aurus — новая российская автомобильная марка
↑  תפקיד ישן, לימוזינה חדשה: פוטין 4.0 יצא לדרך, באתר ynet, 7 במאי 2018
↑  תומר הדר, לפוטין יש אוטו חדש: לימוזינה תוצרת רוסיה בשווי 197 מיליון דולר, באתר כלכליסט, 7 במאי 2018
↑  Единая модульная платформа
↑  Russia, Security Elected Leaders – JRL 7-23-04
↑  АВТОМОБИЛИ ПРЕЗИДЕНТОВ
↑  english source‏
↑  ניר בן טובים‏, מרצדס-מייבאך S600 פולמן גארד: הלימוזינה המשוריינת שכל אוליגרך חייב, באתר וואלה, 26 בספטמבר 2016
↑  סובייטי בחוץ, חדיש בפנים. כך נראה פוטין-מוֹבּיל, באתר ynet, 31 באוקטובר 2012
↑  ניר בן זקן, ‏הגלגלים החדשים של פוטין, באתר ‏מאקו‏, 25 בפברואר 2013
↑   פוטין ביקש מפורשה מנוע של 800 כ"ס ללימוזינה החדשה שהוא מתכנן, באתר TheMarker‏, 26 באוקטובר 2014
↑  הלימוזינה החדשה של פוטין כמעט מוכנה
↑  Министр промышленности и торговли РФ Денис Мантуров дал интервью «Российской газете», в котором рассказал о ходе реализации проекта «Кортеж»
↑  Новый правительственный лимузин госпроекта "Кортеж"
↑  Автодром ФСО России
↑  Автомобили проекта «Кортеж» названы именами кремлевских башен
↑  Автомобили для первых лиц: у истоков проекта «Кортеж»
1 2  Выставка по случаю 95-летия Гаража особого назначения
↑  Автомобили на службе государства: на чем ездят первые лица
1 2 3  Putin's limousine project rolls ahead
↑  Церемония вступления Владимира Путина в должность Президента России
↑  В Кремле состоялась церемония вступления Владимира Путина в должность Президента России
↑  Владимир Путин вступил в должность Президента России
↑  Песков рассказал о планах Кремля по использованию лимузина «Кортеж»
↑  Во все поездки Медведев берет с собой Mercedes-Benz
ניקולאי השני יוצא מרכב השרד שלו בעת ביקורו בקייב. 1911.
שאול צמח

שאול צמח
שאול צמח (נולד ב-1968) הוא כלכלן ישראלי, כיהן כמנכ"ל משרד האנרגיה והמים וכמנכ"ל משרד התיירות.
קורות חיים

צמח נולד בחיפה בשנת 1968.
צמח למד לימודי תואר ראשון בכלכלה ויחסים בינלאומיים באוניברסיטה העברית בירושלים ולו תואר שני במדיניות ציבורית מאוניברסיטת תל אביב, בהתמחות בניהול ובתקצוב ציבורי. ביוני 2004 השתתף בתוכנית מטעם בית הספר קנדי לממשל באוניברסיטת הרווארד בנושא Enhancing Municipal Leadership in Israel.
בשנת 1994, החל צמח לעבוד באגף התקציבים במשרד האוצר, בו שימש, בין היתר, כראש תחום אנרגיה ומרכז צוות תקציב. במקביל, שימש כדירקטור במספר חברות ממשלתיות, בהן רכבת ישראל, בתי זיקוק לנפט וחברת החשמל לישראל.
בשנת 2002 מונה צמח לתפקיד סגן הממונה על התקציבים במשרד האוצר, והיה אחראי על תחומי התחבורה, החקלאות, הפנים ואיכות הסביבה. בשנה זו שימש כחבר במועצת רשות שדות התעופה בתפקיד יו"ר ועדת הכספים של המועצה. בשנת 2005, התמנה ליו"ר בפועל של רשות שדות התעופה.
צמח היה אחראי מטעם משרד האוצר על הרפורמה בנמלים, על הקמת חברת רכבת ישראל, על הקמת החברה הלאומית לדרכים וכן על הפעילות לאיחוד רשויות מקומיות.
בשנת 2007 מונה צמח לתפקיד מנכ"ל משרד התיירות ועמד בראש המשרד במשך כשנתיים, עד שנת 2009. במסגרת תפקיד זה צמח פעל בעיקר לשקם את התיירות בישראל לאחר מלחמת לבנון השנייה.
לאחר הבחירות לכנסת ה-18 הודיע צמח על התפטרותו מתפקיד מנכ"ל משרד התיירות. אך לאחר שבועיים נענה לבקשתו של שר האנרגיה והמים (אז שר התשתיות הלאומיות), ד"ר עוזי לנדאו, ומונה כמנכ"ל המשרד, כיהן בתפקיד עד אוקטובר 2013.
בשנת 2010 שימש כחבר בוועדת ששינסקי, לבחינת המדיניות הפיסקאלית בנושא משאבי נפט וגז טבעי בישראל. צמח הגיש דעת מיעוט לגבי מסקנות הוועדה.
בשלהי שנת 2011 מונה לתפקיד יו"ר ועדת צמח - הוועדה הבינמשרדית לבחינת מדיניות הממשלה בנושא הגז הטבעי, אשר הגישה את מסקנותיה באוגוסט 2012. 
מסקנות הוועדה נחשפו במאי 2013 וכללו הצעה לייצוא 50% מכמות הגז המשוערת, בשווי מוערך של כ-275 מיליארד שקלים. 
פרסום הדו"ח עורר דיון ציבורי בנושא ושימש זרז לגל מחאות. ב-14 במאי 2013, בדיון שנערך בנושא בכנסת ישראל, מסקנות ועדת צמח הוגדרו כ"מעורפלות" ונפסלו על ידי ועדת הכלכלה של הכנסת. 
בדיון נאמר כי הדו"ח התבסס על אומדנים לא מדויקים הן לגבי כמות הגז במאגר והן לגבי צרכיו של המשק הישראלי. 
בתום הדיון נקבע כי מסקנות ועדת צמח לא יתקבלו והנושא יוסדר בחקיקה.
השושלת האידריסית

| --- | --- |
דגל

 השושלת האידריסית בשיאה, סביב שנת 820
 ממשל
 משטר:  מונרכיה
 שפה נפוצה:  ערבית, ברברית
 עיר בירה:  ואלילי (789-808), פאס (808-927)
 גאוגרפיה
 יבשת:  אפריקה
 היסטוריה
 הקמה:   
 תאריך:  788
 פירוק:   
 תאריך:  974
 ישות קודמת:  בית עבאס
 ישות יורשת:  ח'ליפות קרודובה
 
השושלת האידריסית (בערבית: الأدارسة; בתעתיק: אל-אדארִסַה) הייתה שושלת מוסלמית שהשתייכה לזרם השיעי הזיידי ושלטה במרוקו בין השנים 788–974. זו הייתה השושלת המוסלמית העצמאית הראשונה בהיסטוריה של מרוקו, שלפני כן הייתה כפופה לאימפריה העבאסית.
השושלת האידריסית

אידריס הראשון - (788–791)
אידריס השני - (791–828) -
מוחמד בן אידריס - (828–836)
עלי (1) אבן מוחמד - (836–849)
יחיא (1) בן מוחמד - (849–863)
יחיא (2) בן יחיא - (863–866)
עלי (2) בן עומר - (866–?)
יחיא (3) בן אל-קאסם - (?–905)
יחיא (4) בן אידריס (905–919 או 921)
מיקנסה (919–925) שבט בֶּרבֶּרי מטעם השושלת הפאטימית
אל-חסן אל-חאג'ם בן מוחמד אל-קאסם - (925–927) אחרון השליטים משושלת אידריס בפס
השושלת האידריסית > שליטי אידרסים בצפון מרוקו

1. אל-קאסם ג'אנון בן מוחמד – (938–948)
2. אבו אל-עיאש בן אלקאסם ג'אנון – (948–954)
3. אל-חסן בן אל-קאסם ג'אנון - (954–974, 985)
הערות שוליים

↑  Introduction to Islamic theology and law, By Ignác Goldziher, Bernard Lewis, p.218
↑  Idrīsid dynasty in Encyclopedia Britannica.
↑  Jamil M. Abun-Nasr, A History of the Maghrib in the Islamic Period, Cambridge University Press, 1987, pp.50-53.
↑  Bosworth, Clifford Edmund, "The Idrisids "The New Islamic Dynasties: A Chronological and Genealogical Manual. ., Edinburgh University Press, 1996, עמ' פרק 8
↑  Abun-Nasr, Jamil, A history of the Maghrib in the Islamic period, Cambridge: Cambridge University Press, 1987, עמ' 63
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 118983768  VIAF: 69729394   WorldCat (עם VIAF): 69729394 
מטבע מתקופת השליט עלי בן מוחמד
הפיגוע באוטובוס בקו 18 בירושלים (1983)

| --- | --- |

 תאריך:  6 בדצמבר 1983
 מקום:  ירושלים
 סוג:  פיגוע התאבדות
 הרוגים:  6
 פצועים:  44
  (למפת ירושלים מוגדלת) בית הכרם(למפת ירושלים רגילה) בית הכרם(למפת הרי ירושלים רגילה) בית הכרם(למפת הרי ירושלים מוגדלת) בית הכרם
 
הפיגוע באוטובוס בקו 18 בירושלים התרחש ב-6 בדצמבר 1983. מטען חבלה התפוצץ באוטובוס אגד שנסע בשדרות הרצל בעיר. בפיגוע זה נרצחו שישה אנשים ונפצעו 44.
מחבל הטמין מטען חבלה בחלקו האחורי של האוטובוס לפני שיצא לדרכו, או במהלך הנסיעה. המשטרה הפריכה חשד ראשוני שהפיגוע היה פיגוע התאבדות.
המטען התפוצץ בשעה 12:50, בעת שהאוטובוס נמצא בצומת שדרות הרצל ורחוב יפה נוף (בצד אתר בית יד שרה, שנבנה שם לאחר שנים), כשפניו אל הר הרצל. מעוצמת ההתפוצצות נפגע האוטובוס קשה. גגו הועף למרחק של עשרה מטרים. בור נפער בכביש שמתחתיו ורסיסי זכוכית מחלונותיו הועפו למרחק של עשרות מטרים.
ארבעה מנוסעי האוטובוס - שני גברים ושתי נערות (שתי אחיותיו של פעיל כ"ך, טירן פולק) - נהרגו במקום. 46 נפצעו. כמה מהפצועים נפגעו בתוך אוטובוס בקו 21, שנסע מאחורי האוטובוס שבו הונח המטען. אשה ונערה נוספת שנפצעו בפיגוע נפטרו מפצעיהן לאחר מספר ימים.
הפצועים הובלו במכוניות פרטיות ובאמבולנסים לבית החולים שערי צדק, שנמצא בסמוך למקום הפיגוע. כמה מהם הועברו משם לבית החולים הדסה עין כרם. הרופאים שטיפלו בפצועים מצאו עדויות לכך שהמטען היה עטוף במסמרים.
לייב בעל הייסורים

רבי לייב מטערקיש-מאהילוב (כונה בשם ר' "לייב בעל הייסורים";  ? - ט"ו בחשוון ה'תקצ"ד, 1833), מגדולי תלמידיו של בעל התניא וממייסדי קהילת חב"ד בחברון. דמותו אפופת מסתורין, ולא ידועים פרטים רבים על דמותו מעשיו ופועלו.
ביוגרפיה

שמו בעל הייסורים נדבק בו, בשל ייסורים רבים אותם עבר. מסורת אחת מספרת כי את הייסורים קיבל על עצמו בשל שדיבר סרה ברבי נחמן מברסלב. רבי לייב היה מראשוני חסידי חב"ד שהתיישבו בחברון. לקראת זקנתו עבר לדור בעיר צפת. כשביקשו בני טערקיש-מוהילוב מבעל התניא שימנה את רבי לייב למנהיג העדה בסביבתם, סירב לזה משום שמנהיג צריך לדעת גם בעניינים גשמיים. ואילו רבי לייב מופשט לגמרי מענייני העולם הזה ותאוותיו, לבסוף מינה אותו להדריך ולנהל את האברכים הצעירים.
בספר שערי ירושלים מסופר על אודותיו:"תחילת התיישבות האשכנזים הייתה על ידי הרב החסיד המפורסם מורנו הרב לייב ז"ל מאנשי חב"ד, ונקרא רבי לייבלי מחברון וגם רבי לייב בעל ייסורין. האיש הזה היה גדול בתורה וירא אלוקים מרבים, ובסוף ימיו נסע לעיר הקודש צפת, ונפטר שם זקן ושׂבע ימים, וציווה לפני מותו שכל מי שיהיה לו עת צרה, רחמנא ליצלן, ישתטח על קברו ויעזרוהו, וכן עושין עד היום".
פטירתו וקברו

מקובל שלפני הסתלקותו הבטיח לעזור לכל מי שיזדקק לישועה וישתטח על קברו, באמירת כל התהילים ברציפות בערב שבת אחרי חצות, עקב כך עולים מאות לקברו בכל ימות השנה ובפרט בימי שישי וביום הסתלקותו, לשמועה זו אין מקור מוסמך.
כמו כן, בעל ה"בית ישראל מגור" הורה שראוי לעלות על קברו של ר' לייב.
הוא נפטר בט"ו בחשוון תקצ"ז, ונקבר בבית העלמין העתיק בצפת אחרי החלקה הצבאית, בשנת 2013 חודש הציון והוצבה מחיצה.
לקריאה נוספת

הרב אליהו יוחנן גוראריה, תולדות הרה"ק רבי לייב בעל הייסורים זצ"ל, היכל הבעש"ט גיליון לו, עמודים קלב-קמא.
הערות שוליים

↑  הרב שלום גפנר, "אור הגליל"
↑  קובץ הערות וביאורים, באתר היברובוקס
↑  משה ריישר, ספר שערי ירושלים, למברג: דפוס ש"ל קוגעל, לעווין ושות', מ'י'ר'ו'ש'ל'ם' [תרכ"ו] 1869, דף כד.
↑  ראו דיון נרחב בנושא, בפורום אוצר החכמה.
↑  בשם יצחק אלפסי (מובא ב-https://col.org.il/news/24467 של חב"ד אונליין)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011051648405171
חנוך ירושלמי

אין תמונה חופשית
חנוך ירושלמי (נולד ב-12 במרץ 1950) הוא פרופסור לפסיכולוגיה, שכיהן כראש החוג לבריאות נפש קהילתית בפקולטה למדעי הרווחה והבריאות שבאוניברסיטת חיפה. בשנת 2022 שלל משרד הבריאות את רישיון המומחה של ירושלמי, בעקבות תלונות על פגיעה מינית במטופלות.