stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תיכון מור מטרו-ווסט רעננה
הישגים

בפרסומי צה"ל, נכלל התיכון בין עשרת בתי הספר המובילים באחוזי גיוס קרבי.
נבחרת האתלטיקה של התיכון ייצגה את ישראל בתחרות התיכונים העולמית בבלגיה בשנת 1993. בשנת 2015 ניצחה נבחרת הכדורסל של התיכון בליגת התיכונים, ייצגה את ישראל באליפות העולם לתיכונים וזכתה במקום השלישי.
ראו גם

ערכים על בוגרי ובוגרות בית הספר
אולם הספורט של נבחרת הכדורסל של בית הספר, המשמש גם כאולמה הביתי של מכבי עירוני רעננה
תכשיט (שבת)

בהלכות שבת, תכשיט הוא מונח המשמש כסימן הלכתי וככלל מוביל לעניין הוצאה לרשות הרבים. בשימוש במונח זה, הגדירו חז"ל, אילו דברים אותם מוציא האדם לרשות הרבים נחשבים למלאכה האסורה בשבת; ולעומתם אילו דברים שמוציא אותם בדרך לבישת בגד ותכשיט רגילה, ואינו נחשב כמלאכה. ישנם גם דברים שנחשבים ל"תכשיט רגיל" אך נאסרו על ידי חז"ל להוציאם, כגזירה שמא יבואו לטלטל אותם ברשות הרבים.
דברים האסורים משום גזירה או נתונים במחלוקת > דברים החוצצים בטבילת מצווה

חז"ל גזרו שלמרות שהוצאת תכשיט לרשות הרבים אינה נחשבת למלאכה, אסור לצאת בחוטי צמר ופשתן וכן ברצועות העשויות לקלוע בהם את השיער, למרות שהם עשויים ליופייה של האשה, מכיוון שעל פי ההלכה יש להסיר רצועות אלו כאשר טובלים טבילת מצווה במקווה טהרה, כדי שלא יהוו חציצה. לעומת זאת, כפי שפסק רב לתלמידו רב כהנא, כל דבר שהוא אריג לא גזרו עליו שלא להוציאו לרשות הרבים, מכיוון שלא ניתן להדק אותו היטב לראש ומכיוון שאינו חוצץ בפני המים מותר לטבול בו ואינו כלול בגזירת חכמים זו. גם רב הונא בריה דרב יהושע, אמורא מהדורות האחרונים פסק כך, ולפי גרסה אחרת הוא הוסיף וסיפר שראה שאחיותיו אינם מקפידות להסיר את חוטי האריג שבראשם לפני שהולכים למרחץ, ומכיוון שגם הנשים אינן מקפידות שלא להסיר אותן האריג אינו נחשב ל"חציצה".
דנו החכמים מה תהא ההלכה בבגד הקשור על צווארה של האשה ליופי. בניגוד לסברא האומרת, שכאשר חומר רך מהודק על גבי חומר רך אחר (צוואר האדם) הוא מהודק היטב יותר מאשר כאשר הוא מהודק על גבי חומר קשיח (גולגולת הראש) פסק רב הונא, כי כאשר בבגד צוואר לא קיימות גזירות חכמים אלו, ורב יוסף תלמידו המובהק הסביר את הפסק לתלמידיו בכך ש"אין אשה חונקת את עצמה", שבור שאשה לעולם לא תהדק היטב את התכשיט בצוואה דבר העשוי לגרום לה תחושת מחנק, למרות שכאשר הבגד מהודק היטב לצווארה הוא יפה יותר. לעומת זאת, על בגד אחר מופיע במשנה שאסור לצאת בו גם אם הוא בצוואר האשה, ורבינא הסביר זאת שמדובר בבגד עבה שאינו גורם לתחושת מחנק כל כך, והאשה חונקת את עצמה בו כדי שתראה בעלת בשר ושמנה. גמרא מעניינת זו משמשת כתיעוד לעובדה שבעבר אדם שמן היה נחשב לבריא ויפה יותר.
דברים האסורים משום גזירה או נתונים במחלוקת > שמא תראה לחברתה

בנוסף אסרו חז"ל לצאת עם תכשיטים מיוחדים ויקרים, לדוגמה אסרו שני תכשיטים יקרים שנקראו בשם "טוטפת" - תכשיט של זהב שהיה מונח על הראש במאוזן - מאוזן לאוזן, ו"סרביטין" - תכשיט שהונח על הראש ותלה מעל ראשה במאונך משני צדדיה לחייה, אם אינם תפורים לבגד בגוף שלא ניתן להסירו מטעמי צניעות, גזירה שמא תוציא את התכשיט היקר מעל בגדיה ותראה לחברתהּ כדי להתפאר בו וביופיו.
דברים האסורים משום גזירה או נתונים במחלוקת > תכשיטים יקרים > עיר של זהב

כתוב במשנה כי אסור לאשה לצאת לרשות הרבים בשבת בתכשיט "עיר של זהב", ולפי מה שמסר רבה בר בר חנה בשם רבו רבי יוחנן הכוונה היא לתכשיט עיר של זהב כמו שעשה רבי עקיבא לאשתו.
בברייתא מובאת מחלוקת תנאים האם אשה שיוצאת בעיר של זהב לרשות הרבים חייבת להביא קרבן חטאת, או שמא מדובר באיסור מדברי חכמים, או שמא הדבר מותר. רבי מאיר מחייב חטאת, חכמים אוסרים, ורבי אליעזר מתיר לכתחילה. בתלמוד הוסבר, כי רבי מאיר סובר שעיר של זהב אינה נחשבת לתכשיט כלל (ככל הנראה מכיוון שהוא תכשיט לעשירות כלל ואינו לבוש ותכשיט מקובל), שאר החכמים סוברים שמדובר בתכשיט למרות שרק עשירות נושאות תכשיט כזה אבל אסור לנושאו בשבת ברשות הרבים גזירה שמא תוציא את התכשיט ותראה לחברתה.
שיטה שלישית היא של רבי אליעזר, המסכים לכלל שמדובר בתכשיט, אך סובר שלא קיים חשש שאשה עשירה, שרק לה יש תכשיט כזה, תוציא את התכשיט במקום ציבורי, דבר שאינו לפי כבוד אשה עשירה.
חכמי התוספות מבהירים כי גם לאשה חשובה, שאין דרכה להראות את תכשיטיה לחברותיה במקום ציבורי אסור להוציא תכשיטים פשוטים לרשות הרבים, ודווקא בתכשיט כזה שרק עשירות נושאות אותו, מותר לנושאו ברשות הרבים, כי לא חילקו חכמים בין הנשים, והם הציבו גדר ברור מה אסור ומה מותר מבלי לחלק בין איש לאיש.
(מחלוקת דומה של תנאים אלו היא לעניין "כובלת" שהוא קשר שבו קשרו בשמים מיוחדים המיועדים להעביר ריח רע מגוף האדם. רבי אליעזר סובר שהדבר כרוך בחיוב חטאת שכן אין זה נחשב לתכשיט אלא למשוי מכיוון שמיועד רק לאנשים מסוימים, חכמים סוברים שיש איסור מדברי חכמים שמא תוציא את הבשמים כדי להראות לחברתה, ורבי אליעזר סובר שמותר מכיוון שבשמים מסוג זה הוא רק בשימוש נשים מסוימות שנודף ריח רע מגופן, וברור שבמקרים כאלו אין חשש שהן יוציאו את הבשמים מעל בגדיהן כדי להראות אותו לאדם אחר, שהרי גנות היא לה.
דברים האסורים משום גזירה או נתונים במחלוקת > תכשיטים יקרים > כלילא

בנוסף נחלקו החכמים אודות כלילא, שהוא היה מלבוש יקר שענדו על הראש ליופי, ובו היו שני מינים: "ניסכא" - דבר העשוי כולו מזהב וממתכת יקרה, והשני הזול יותר היה "רוקתא" - רצועה שמצוירת בזהב ובאבנים טובות המודבקים עליה בצורה מפוזרת. לפי גרסה אחת, המחלוקת היא אודות הסוג הזול יותר. רב אוסר, כי סבר שהתכשיט העיקרי הוא זה היקר ולכן יש לגזור גם על התכשיט העשוי בצורה הזולה יותר, ואילו שמואל סבר שעיקר התכשיט מיועד בעיקרו בצורה הזולה, והתכשיט בצורתו של "אניסכא" הוא טפל, ואין לגזור על התכשיט העיקרי משום הטפל. לפי גרסתו של רב אשי, המחלוקת היא על התכשיט היקר "ניסכא" ונחלקו האם יש לחשוש באשה חשובה שתוציא את הכליל מראשה כדי להתפאר בו ולהראות לחברתה. גרסתו המקילה של רב אשי התקבלה להלכה, על פי עדותו של רב שמואל בר בר חנה שהעיד בפני רב יוסף (לאחר ששכח את תלמודו) שממסר בעבר בשם רבו רב שכלילא מותרת, ומכאן שאפילו רב התיר את ה"רוקתא".
לפסקו המקל של שמואל הצטרף גם לוי, מגדולי חכמי ארץ ישראל. כאשר הוא דרש זאת, יצאו בעיר נהרדעא עשרים וארבע נשים הלבושות במלבוש זה. לעומת זאת, כאשר בדור מאוחר יותר, דרש זאת רבה בר אבוה בבית המדרש שבעיר מחוזא העשירה, יצאו ממבוי אחד לבד 18 נשים עם כליל.
דנו הראשונים האם מותר לגבר לצאת בתכשיט יקר. ברז"ה כותב כי באיש שאין דרכו להראות תכשיטים לחבריו מותר, אך הוא מביא את דברי התלמוד ירושלמי שמביא בפשטות שהאיסור הוא גם בגבר ואפילו לצאת בו לחצר, ולפי המובא בתלמוד הירושלמי, אף גערו ברבן גמליאל בן רבי שיצא לחצר במפתח של זהב. עם זאת, מסייג הרז"ה את הפסק וקובע שדווקא בתכשיט העשוי לאנשים ולנשים לא חילקו החכמים ואסרו על שניהם לשאת את התכשיט ברחוב, ולעומת זאת בתכשיט העשוי לגברים בלבד מותר לצאת לרשות הרבים, והוא מביא את פסקו של רבי שמואל הנגיד שפסק כדבריו.
דברים המותרים

התירו חז"ל לצאת לרשות הרבים בקמיע אם נכתב על ידי אדם שהוחזק כמומחה שלוש פעמים. חזקת שלוש פעמים זו מועילה רק לדבר הספציפי שאליו הוחזק הקמיע. כלומר: קמיע שריפא שלושה בני אדם, נחשב כקמיע מומחה, אך לא הוברר שכותבו מומחה. אדם שכתב שלושה קמיעות לשלושה בני אדם וריפא כל אחד מהם פעם אחת - הוחזק האדם ולא הקמיע. כתב שלושה קמיעות שריפאו שלוש פעמים - הוחזקו שניהם. כתב שלושה קמיעות לאדם אחד - הוחזק רק האדם שעבורו נכתב הקמיע, אך לא כותבו.
הסיבה שמותר לצאת עמו לרשות הרבים הוא מכיוון שענידת קמיע, המיועד לשמירה, נחשב כתכשיט ולכן אפילו חולה שאין בו סכנה או בריא החושש שמא תבוא עליו מחלה שבני משפחתו חולים בה, מותר לו ללכת עמו, אך רק אם הוא לבוש בו באופן של קמיע, כי אם לבוש בשרשרת שבה תלויה הקמיע, קיים איסור מפני מראית העין כי אין נראה שלובש אותה לשמירה, אלא לנוי, והקמיע אינו עשוי לנוי.
ישנם שני מיני קמיעות: קמיע כתוב, וקמיע העשוי מעיקרי ושורשי עשבין. בניגוד לקמיע מהסוג השני, שאין בעיה להיכנס עמו לשירותים, הרי קמיע שיש בו דברי תורה אסור להיכנס עמו לשירותים, ומכיוון שכך קיים חשש שמא כאשר אדם ילך ברחוב ויצטרך ללכת לצרכיו במקום צנוע או לשירותים יצטרך להוציא את הקמיע ויבוא לטלטלו ארבע אמות ברשות הרבים, ולכן אסור ללכת עמו ברשות הרבים אלא אם כן מחופה בעור שמתיר להיכנס עמו לשירותים, מכיוון שהקמיע מכוסה.
כלי זין

נחלקו החכמים בדין כלי זין, האם הם נחשבים לתכשיט או לא.
לא יצא האיש לא בסייף ולא בקשת ולא בתריס ולא באלה ולא ברומח ואם יצא חייב חטאת. רבי אליעזר אומר תכשיטין הן לו וחכמים אומרים אינן אלא לגנאי שנאמר וְכִתְּתוּ חַרְבוֹתָם לְאִתִּים וַחֲנִיתוֹתֵיהֶם לְמַזְמֵרוֹת לֹא יִשָּׂא גוֹי אֶל גּוֹי חֶרֶב וְלֹא יִלְמְדוּ עוֹד מִלְחָמָה
.
בברייתא מובא כי שאלו החכמים את רבי אליעזר, אם כלי הנשק הם נוי, מדוע לא יהיו קיימין בימות המשיח כמו שכתוב "וכתתו חרבותם לאיתים"? השיב רבי אליעזר, כי בימות המשיח כלי הנשק יהיו מיותרים, ולכן לא יהיו קיימים, ולא מפני שהם נחשבים לכלים מכוערין. אביי הוסיף והסביר את כוונתו של רבי אליעזר, בכך שכאשר הכלים יהיו מיותרין ולא יהיה בהם עוד שימוש, לא יהיה להם ערך גם כנוי, כמו שנר נחשב לדבר מכובד ומלכותי רק בלילה כאשר הוא מאיר את החשכה, ולא ביום לאור השמש.
בתלמוד הובאה גרסה אחרת, ולפיה רבי אליעזר השיב לחכמים שגם בימות המשיח לא יתבטלו כלי הזיין משימוש. התלמוד מביא כי דעה זו של רבי אליעזר מתאימה עם אמרתו של שמואל שפסק "אין בין העולם הזה לימות המשיח אלא שעבוד גלויות בלבד" כלומר החידוש היחיד בהנהגת העולם בימות המשיח יהיה בכך שהעם היהודי לא יהיו משועבדים לאומות העולם ויוכלו לעסוק בתורה ומצוות במנוחה, אבל העולם ינהג הלאה כמנהגו, ואילו הפסוק "לא ישא" כו' נסוב על תקופה מאוחרת יותר המכונה בתלמוד "העולם הבא". דעה זו מנוגדת לזו של רבי חייא בר אבא שקבע כי "כל הנביאים כולם לא נתנבאו אלא לימות המשיח אבל לעולם הבא - עין לא ראתך אלוקים זולתך", שכן לפי רבי חייא בר אבא הפסוק "לא ישא" כו' נסוב על ביאת המשיח שבו לא יהיו מלחמות. לעומת זאת לפי הגרסה הראשונה, דעתו של רבי אליעזר מתאימה עם זו של רבי חייא בר אבא וחלוקה על זו של שמואל.
טעם אחר שנשמע מפי האמוראים (רב יוסף לפי גרסה אחת, אביי לפי גרסה שנייה) הובאה מהפסוק ”חֲגוֹר חַרְבְּךָ עַל יָרֵךְ גִּבּוֹר הוֹדְךָ וַהֲדָרֶךָ” שממנה אנו רואים כי כלי נשק נחשבים לנוי לאלו המשתמשים בהם, ולמרות שמשמעות הפסוק היא על מלחמה תלמודית רוחנית בדברי תורה שכל המרבה בה הרי זה משובח, אין מקרא יוצא מידי פשוטו.
דין הוצאת כלי מין אחד על ידי מין אחר

במשנה נפסק אודות רשימה של דברים שדרך נשים ללכת בהן בקביעות ואף לצאת עימם למקום ציבורי, כמו מחט תפירה שהוא כלי של מקצוע נשי, כלויאר - בושם נשי, ועוד, שאסור לאשה לצאת בהם. לפי רבי מאיר מדובר בדברים שהוצאתם היא דרך הוצאה ואינם נחשבים ל"תכשיט", ולכן הוצאתם היא מלאכה גמורה. חכמים החולקים עליו סבורים שמדובר ב"תכשיט", אלא שאסרו להוציאם מסיבות אחרות (כדוגמת האיסור שמא תוציא האשה את כלי הבושם כדי להראות לחברתה).
לא תצא אשה במחט הנקובה ולא בטבעת שיש עליה חותם ולא בכוליאר ולא בכובלת ולא בצלוחית של פלייטון ואם יצתה חייבת חטאת דברי ר' מאיר וחכמים פוטרין בכובלת ובצלוחית של פלייטון
על משנה זו פסק עולא, כי גם רבי מאיר מודה שהוצאת דברים אלו על ידי גבר, אינה נחשבת להוצאה. פסק זה, אותו פסק עולא, ספג ביקורת מידי רב יוסף, מכיוון שנמצאו פסקים סותרים לכאורה, של המשנה האומרת כי גם לבוש שיש אנשים מסוימים הרגילים לצאת בו (למשל רועים) נחשב כל היוצא בו כעובר על מלאכת הוצאה בדרך הוצאה, וזה בעצמו יישב והסביר את פסקו של עולא במשפט הידוע ”נשים עם בפני עצמן הן”, ולכן בגד שנחשב לאחד מהמינים כתכשיט או הוצאה מקובלת נחשב על בני המין השני כהוצאה דרך שינוי וההפך.
הערות שוליים

1 2  משנה, מסכת שבת, פרק ו', משנה א'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף נ"ז, עמוד א'.
1 2  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף נ"ז, עמוד ב'.
↑  משנה, מסכת שבת, פרק ו', משנה א'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף נ"ט, עמוד ב'.
↑  ברייתא מובא בתלמוד בבלי, מסכת שבת, דף ס"ב, עמוד א'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף נ"ט, עמוד ב'.
↑  הרז"ה ד"ה אמר ליה.
↑  שבת פרק ו' הלכה א'
↑  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף ס"ב, עמוד ב'.
↑  ספר ישעיהו, פרק ב', פסוק ד'.
↑  ספר תהילים, פרק מ"ה, פסוק ד'.
חרב
קשת
מחטי תפירה, נחשבים (מהתורה) כ"תכשיט" לאשה אבל לא לאיש
תחנת מוסקבה (סנקט פטרבורג)

| --- | --- |

 מידע על הבנייה
 חנוכת התחנה:  1851 
 אדריכל:  קונסטנטין טון 
 מיקום
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 קואורדינטות:  59°55′43″N 30°21′45″E﻿ / ﻿59.928717°N 30.362433°E﻿ / 59.928717; 30.362433
 מידע על התחנה
 שם המערכת:  Saint Peterburg Glavnyi 
 בעלים:  רכבת אוקטובר 
 he
 
תחנת מוסקבה (רוסית: Московский вокзал), הידועה גם כתחנת הרכבת הראשית של סנקט פטרבורג, הוא מסוף תחנת רכבת בעיר סנקט פטרבורג, רוסיה. זהו תחנת הרכבת משרתת את קו פטרבורג – מוסקבה וקווים אחרים העולים ממרכז רוסיה ודרומה, קרים, סיביר ומזרח אוקראינה.
היסטוריה

זו התחנה העתיקה ביותר שהשתמרה בעיר, הוקמה בשנים 1844–1851 לפי עיצובו של קונסטנטין תון. מכיוון שניקולאי הראשון היה הקיסר המכהן והפטרון הגדול של בניית הרכבות בתחום, התחנה נקראה על שמו ניקולאייבסקי. שמה שונה לאוקטיברסקי כדי להנציח את מהפכת אוקטובר בשנת 1924, התחנה לא קיבלה את שמה הנוכחי עד 1930.
אף על פי שחלונות "ונציאניים" גדולים, שתי קומות של עמודים קורינתיים ומגדל שעון בן שתי קומות במרכז מתייחסים במפורש לאדריכלות הרנסאנס האיטלקית, הבניין משלב תכונות נוספות ממגוון תקופות ומדינות. תחנת רכבת תאומה, המכונה כיום תחנת הרכבת לנינגרד, הוקמה לפי עיצובו של תון בקצה השני של קו הרכבת, במוסקבה.
בעוד שהחזית של תון נותרה שלמה ביסודה עד היום, התחנה הורחבה בשנים 1869–1879 ובשנת 1912. היא פותחה מחדש באופן פנימי בשנים 1950–1952 וב־1967. פסל חזה ברונזה של פיוטר הגדול באולם הראשי נחשף בשנת 1993 והחליף פסל חזה של לנין. התחנה משרתת את התחנות מיאקובסקאיה וכיכר ווסטאניה של המטרו, כאשר שתי התחנות מקושרות לבניין התחנה במסדרון תת-קרקעי.
שירותים > רכבת מהירה

| מספר רכבת | שם הרכבת | יעד | מופעל על ידי |
| --- | --- | --- | --- |
| 151/15 153/154 155/156 159/160 163/164 165/166 | ספסאן | מוסקבה מוסקבה (לנינגרד) |  חברת הרכבות הרוסית |
רכבת ספסאן ברציף תחנת מוסקבה. 2015.
רכבת EP20-017, של קו נבסקי אקספרס. 2015.
רכבת לאסטוצ'קה. 2015
רכבת חשמלית המיועדת לתחנת הרכבת קולפינו. 2015.
גלריה

התחנה בשנות 1900
התחנה ביום הניצחון
האולם המקומר
אולם הכרטיסים הראשי ואולם ההמתנה של התחנה
הכניסה למסדרון המקורי של רכבת ניקולאייבסקי במחסן הקטר בתחנת הרכבת מוסקבה. הבית העגול משנות ה-50 של המאה העשרים.
הערות שוליים

1 2  "Moskovsky Railway Station". Encyclopaedia of St. Petersburg. Rosspen.
↑  "Russian Railways press release".
תלידומיד

| --- | --- |

תלידומיד והאננטיומר
 
 שם IUPAC
 (RS)-2-(2,6-dioxopiperidin-3-yl)-1H-isoindole-1,3(2H)-dione
 נתונים כימיים
 מסה מולרית:  258.064057 יחידת מסה אטומית מאוחדת 
 בטיחות
 מעמד חוקי:  אינה משווקת. גרסאות חדשות יותר, בהרכב חומרים שונה מזה של התרופה שגרמה להולדת תינוקות בעלי מומים, משמשת בטיפולי כימותרפיה
 קטגוריית סיכון בהריון:  קטגוריית סיכון X (אוסטרליה), קטגוריית סיכון X 
 מזהים
 קוד ATC:  L04AX02 
 מספר CAS:  50-35-1
 PubChem:  5426
 ChemSpider:  5233
 
ד"ר פרנסיס קלסי מקבלת את אות השירות האזרחי מידי הנשיא קנדי על מאמציה למניעת הפצת תרופת התלידומיד בארצות הברית
תלידומיד היא תרופה המשמשת כיום לטיפול במיאלומה נפוצה ובדלקות מסוימות, וכמו כן לטיפול בצרעת (בעיקר בארצות העולם השלישי) ולטיפול במגוון מחלות אחרות. השימוש בתלידומיד בארצות הברית נפוץ בטיפול בחולי סרטן.
סיפורה של התרופה ידוע בעיקר בשל כך שלא התגלתה עובדת היותה תרופה טרטוגנית קשה טרם הוצאתה לשוק, עקב הליכי בדיקה לקויים. נטילתה בידי נשים במהלך ההיריון בשנות השישים של המאה ה-20 לטיפול בבחילות, הביאה ברוב המקרים ללידת תינוקות בעלי מומים מולדים קשים, בעיקר בגפיים. התלידומיד מכיל אננטיומרים ימני ושמאלי. התלידומיד נמכר באירופה בשנות ה-50 ובשנות ה-60 בהיקף נרחב כתרופה נגד בחילות אך כיום נפוצות תרופות אנטי-אמטיות (נוגדות בחילה) אחרות.
היסטוריה

חברת תרופות גרמנית קטנה בשם "כמי גרוננטל" (Chemie Grünenthal), אשר פעלה בעיר שטולברג במערב גרמניה, יצרה את התרכובת הסינתטית של תלידומיד ב-1953 במסגרת מחקר לפיתוח שיטות זולות ליצור אנטיביוטיקה מפפטידים. לאחר פיתוח המולקולה, רשמה חברת התרופות פטנט על הפיתוח, וקראה לו בשם תלידומיד. מיד אחר כך החלה החברה בחיפוש אחר מחלה שהתרופה החדשה עשויה לתרום לריפויה.
במהלך מחקר שבוצע על עכברים וחולדות מעבדה, לא הצליחו מדעני חברת גרוננטל להוכיח כל פעילות אנטיביוטית של התרופה, אך נמצא כי יש לה השפעה משככת כאבים. התרופה נוסתה במשך שלוש שנים ולא נמצאו לה תופעות לוואי. בחודש אוקטובר 1957 החלה החברה לשווק את התרופה בגרמניה, כתרופה ללא צורך במרשם רופא. התרופה שווקה בגרמניה תחת השם המסחרי "קונטרגן" (Contergan). קונטרגן הפכה לתרופה המועדפת נגד בחילות בוקר אצל נשים בהיריון. זכויות שימוש בפטנט נמכרו ליצרנים במדינות שונות, והתרופה שווקה בבריטניה תחת השם "דיסטאוואל", בקנדה תחת השם "קדאבון", ובישראל תחת השם "תלין". שמות נוספים לתרופה כללו את "טלרגן", סטאליס" ו"תליתרון". התלידומיד אושר בישראל באפריל 1961 והאישור בוטל בדצמבר 1961. השימוש בתרופה בישראל היה מוגבל בגלל שהיא לא סופקה בידי קופות החולים. פרופ' יוליוס קליברג טוען שהוא שכנע את משרד הבריאות לאסור את השימוש בתלידומיד בישראל וכך מנע מומים מולדים רבים.
היסטוריה > גילויו כגורם מומים

מום ברגליים של תינוק שנגרם כתוצאה משימוש בתלידומיד
גפיים (רגליים) של תינוק שנולד לאם שנטלה תלידומיד במהלך היריונה. בשתי הרגליים יש שתי אצבעות נוספות שמחוברות אחת לשנייה. ברגל השמאלית (מופיעה בצד ימין) הן קרובות לבוהן, בעוד שברגל הימנית הן קרובות לאמה.
class=notpageimage|הצגה
לאחר זמן מה החלו להתרבות לידות של תינוקות בעלי מומים קשים. רוב המומים היו בגפיים (פוקומליה), וכללו גפיים חסרים, קצרים ומעוותים, אך היו גם חסרי אוזניים ואיברים אחרים. לאחר הצלבת השפעות פוטנציאליות, קישרה קבוצת רופאים את התופעה לנטילת תרופת התלידומיד. ב-18 בנובמבר 1961 פרסם ד"ר ו. לנץ את ההשערה שהמומים המולדים הם תוצאה של נטילת "תרופת הרגעה חדשה" בחודשי ההיריון הראשונים. תשעה ימים לאחר מכן הודיעה החברה בגרמניה על הפסקת הפצת התרופה בגרמניה, וב-5 בדצמבר 1961 הופסקה הפצת התרופה בבריטניה. באותו חודש הופסקה מכירת התלין בישראל. לנשים בהיריון שנטלו את התלידומיד הומלץ לבצע הפלה מלאכותית.
בארצות הברית שווקה התרופה בהיקף מצומצם ובאופן ניסויי בלבד, שכן אחת משבע הרופאות הקבועות במנהל התרופות האמריקאי באותו זמן, פרנסיס קלסי, עמדה בתוקף על כך שהתרופה עלולה להיות לא בטוחה לשימוש ושלא בוצעו תהליכי בדיקה מקדמיים נחוצים. מקרה התלידומיד נחרט כנקודת מפנה ביחס לתרופות ולהליכי האישור שלהן. מנהל התרופות האירופי שינה את נהליו, והוא דורש כיום שכל התרופות יבדקו גם עבור היותם טרטוגנים טרם שיווקם. קלסי קיבלה את עיטור הכבוד האזרחי הגבוה ביותר מנשיא ארצות הברית, ג'ון קנדי, על התעקשותה שלא לאפשר את שיווק התלידומיד בארצות הברית.
במחקר שהתבצע מאוחר יותר כדי לברר את המנגנון שגרם למומים, הסתבר כי תלידומיד הוא כימיקל כיראלי: יש לו שני אננטיומרים אופטיים - ימני ושמאלי. תלידומיד ימני פעיל נגד בחילות בוקר השכיחות אצל נשים בחודשים הראשונים של הריונן, ואילו תלידומיד שמאלי גורם למומים בעוברים שברחם. לגוף האדם ישנה יכולת לגרום לאננטיומר הימני לגרום למומים הנגרמים על ידי תלידומיד שמאל, כך שגם שימוש באננטיומר "ימני" בלבד לא היה מועיל ואף חמור יותר. התברר שסוג הליקוי שנגרם לעובר היה קשור למועד השימוש בתרופה. אם האם ההרה נטלה את התרופה רק אחרי החודשיים הראשונים של הריונה, לא הייתה לתלידומיד השפעה רעה על העובר והוא לא נולד עם מומים (במידה והיו מומים הם לא היו קשורים לשימוש בתרופה). בתו של אחד מעובדי חברת התרופות הייתה הקורבן הראשון לתרופת התלידיומיד: האב הביא את התרופה לאשתו ההרה בסוף שנת 1956, עשרה חודשים בטרם שווקה התרופה באופן מסחרי, והילדה נולדה ללא אוזניים וסבלה מלקות שמיעה. שנים אחר כך הבין האב שילדתו היא הקורבן הראשון מבין אלפי העוברים והילדים שנפגעו מהתרופה וכונו "ילדי התלידומיד". בשנת 1966 נוסתה התלידומיד על קופי באבון בהריון. ניסוי זה הוכיח את היותה של התרופה טרטוגן קשה.
במהלך בדיקות התרופה היא לא נוסתה על בעלי חיים בהיריון, מה שהוביל לכך שעובדת היותה טרטוגן קשה לא התגלה טרם שיווקה.
היסטוריה > גילוי שימושים אחרים

בדצמבר 1962 פרסם רופא ישראלי מקרה של חולה שנרפאה מסרטן בעת שנטלה תלידומיד כדי להסב את תשומת לב הקהילה המדעית לאפשרות שהתלידומיד מרפא סרטן. בעקבות זאת, הוחל בישראל במחקר. חברת "תרו תעשייה רוקחית" ששיווקה את ה"תלין" בישראל הזהירה את הרופאים כי אין כל הוכחה לכך שהתרופה מרפאת סרטן, מעבר להיותה תרופת הרגעה.
בנובמבר 1964 ניתן תלידומיד לחולה צרעת בבית הנסן על ידי פרופ' יעקב שסקין, במסגרת ניסיונות להקל על מצוקתו של החולה. שסקין זיהה הטבה גם במצב הצרעת ופרסם את הממצא. בעקבות זאת, אורגן ניסוי עיוור בשימוש בתלידומיד לריפוי צרעת, במימון חברת התרופות שייצרה את התלידומיד ובשיתוף האוניברסיטה העברית, אוניברסיטת קורנל ואוניברסיטת ורגס בקראקס. תוצאות הניסוי הראו השפעה חיובית של התלידומיד על החולים במחלת הנסן. בעקבותיו ערך ארגון הבריאות העולמי עוד חמישה ניסויים שאיששו את ההשפעה החיובית של התלידומיד. לגילוי זה הייתה חשיבות בקנה מידה עולמי, והשימוש בתלידומיד למחלת הנסן נמשך עד היום במדינות עולם שלישי.
תלידומיד כיום

כיום משמשות וריאציות חדשות יותר של התלידומיד (בהרכב חומרים שונה מזה של התרופה שגרמה להולדת תינוקות בעלי מומים) בטיפולי כימותרפיה שונים לחולי סרטן, לרבות החולים במיאלומה נפוצה. בנוסף, לתרופה נגזרת הנקראת לנאלידומיד (ובשמה המסחרי רבלימיד), המשמשת אף היא לטיפול כימותרפי בחולי מיאלומה נפוצה או בחולי תסמונת מיאלודיספלסטית הנקראת גם MDS.
הרכב כימי

התלידומיד היא מולקולת אימיד כיראלית המופיעה בשתי תצורות. תלידומיד בקונפיגורציה R היא התרופה שמונעת בחילות בוקר, ואילו בקונפיגורציה S היא הטרטוגן שגרם למומים אצל ילדי התלידומיד. בתחילה לא בודדה התרופה כך שתינתן רק קונפיגורציה R. לאחר המחקרים הראשונים בודד האננטיומר הרצוי אך המומים בכל זאת המשיכו להופיע. מסתבר, כי לגוף האדם ישנה יכולת להפוך בין הקונפיגורציות ולכן כל צורה שבה תילקח התרופה, לרבות אננטיומר בקונפיגורציית R בלבד, לא תהיה רצויה ותוביל למומים אצל עוברים.
התלידומיד בתרבות הישראלית

השפעת התלידומיד לא פסחה גם על התרבות הישראלית. בשירו "אולה בבו", מספר מאיר אריאל על נער עם לקויות שונות – הוא עיוור, אילם, צולע וגידם. בסופו של השיר, מסביר אריאל את כוונתו ומגלה שהתלידומיד הוא שגרם לנער את הייסורים והמומים שעיוותו אותו:
לא שרתי זאת סתם, זהו שיר חינוכי 
 מחקנה, בנות, את החיוכים 
 את זה סיפורי, אם תזכורנה תמיד 
 שוב לא תשתמשנה בתלידומיד...
הערות שוליים

↑  אילת נגב, ילדת תלידומיד, כותרת ראשית, 6 באפריל 1988
↑  The Schizophrenic Career of a "Monster Drug"
↑  Profile of a Role Model
1 2  יוסף לפיד, גם בישראל נתגלו מקרי־אסון כתוצאה משימוש ב"תלידומיד" בתקופת־הריון, מעריב, 20 ביולי 1962
↑  נסים לוי, יעל לוי, "רופאיה של ארץ-ישראל 1848-1799", איתי בחור - הוצאה לאור, מהדורה שנייה, מרץ 2012, ערך: קליברג, יוליוס פרופ', עמ' 367-368
↑  רופאים ממליצים הפסקת הריון - בגלל סם "תלידומיד", מעריב, 25 ביולי 1962
↑  הוכחה מעבדתית מבוקרת: ה"תלידומיד" גורם עיוותים, מעריב, 12 ביוני 1966
↑  דן מרגלית, מוסדות מדע החלו במחקר רפוי הסרטן ב"תלידומיד", חרות, 25 בדצמבר 1962
↑  הרופאים הוזהרו מהשימוש ב"תלין", דבר, 10 בינואר 1963
↑  מדען ישראלי ריפא בתאלידומיד אחד־עשר מקרי פריחת צרעת, מעריב, 12 באפריל 1965
↑  נח זבולוני, פורסמו פרטי תגליתו של ד"ר שסקין מירושלים בענין ריפוי צרעת ב"תאלידומיד", חרות, 10 בדצמבר 1965
↑  א. פלג, תגליתו של רופא ישראלי: תאלידומיד מרפא חולי־צרעת, מעריב, 25 באפריל 1969
↑  מילות השיר "אולה בבו", באתר שירונט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531870705171  GND: 4184973-5  LCCN: sh85134471  NDL: 00570209 
פרוטזות שיוצרו בלונדון עבור ילדים שנולדו בשנות ה-60 עם גפיים קצרות בעקבות נטילת תלידומיד על ידי אימהותיהם במהלך היריונן
ת'אן מייקר

| --- | --- |

מייקר בשנת 2019
 לידה:  25 בפברואר 1997 (בן 27) ואו שבסודאן
 עמדה:  פאוור פורוורד, סנטר
 גובה:  2.13 מטרים
 מספר:  14 / 7
 דראפט:  בחירה עשירית, 2016 מילווקי באקס
 קבוצות כשחקן
 2016–2019   2019–2020   2020–2021   2021   2022   2022–:  מילווקי באקס   דטרויט פיסטונס   קליבלנד קאבלירס   הפועל ירושלים   לונג איילנד נטס   פוג'יין סטורג'נס
ת'אן מריאל מייקר (באנגלית: Thon Marial Maker, נולד ב-25 בפברואר 1997) הוא כדורסלן אוסטרלי-דרום סודאני, המשחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר בפוג'יין סטורג'נס מליגת הכדורסל הסינית.
נעוריו

מייקר נולד בואו שבסודאן (כיום בתחומי דרום סודאן). דודו, סידר מייקר, אחיו הצעיר, מטור, ודודתו ברחו מדרום סודאן כאשר היה מייקר בן חמש. כאשר הם הגיעו לאוסטרליה הם התקבלו שם במעמד פליטים וחיו בפרת' שבאוסטרליה המערבית.
כשהיה בן 14, מייקר התגלה על ידי אדוארד סמית', סקאוט אוסטרלי ממוצא אפרו-אמריקאי. סמית' הפך לאפוטרופוס של מייקר  וסייע לו לפתח את קריירת הכדורסל. בשנת 2011 נשלח למחנה כדורסל בטקסס.
קריירה מקצועית > מילווקי באקס

בדראפט 2016 נבחר מייקר במקום ה-10 על ידי מילווקי באקס. בליגת הקיץ של ה-NBA השיג ממוצע של 14.2 נקודות ו-9.6 ריבאונדים. ב-30 ביולי 2016 חתם מייקר על חוזה במילווקי. תחת מאמנה החדש של מילווקי בעונת 2018/2019, מייק בודנהולצר, הצטמצם משמעותית תפקידו של מייקר בקבוצה והוא ביקש לעבור בטרייד לקבוצה אחרת.
קריירה מקצועית > דטרויט פיסטונס

ב-7 בפברואר 2019 עבר מייקר לדטרויט פיסטונס, בטרייד שכלל את הבאקס, הפיסטונס ואת ניו אורלינס פליקנס.
קריירה מקצועית > קליבלנד קאבלירס

לקראת עונת 2020/2021 חתם מייקר על חוזה בקליבלנד קאבלירס.
סטטיסטיקות הקריירה ב-NBA > בעונה הסדירה

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות | אחוזים מהשדה | אחוזים משלוש | אחוזים מהקו | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2016/2017 | מילווקי | 57 | 34 | 9.9 | 0.459 | 0.378 | 0.653 | 2.0 | 0.4 | 0.2 | 0.5 | 4.0 |
| 2017/2018 | מילווקי | 74 | 12 | 16.7 | 0.411 | 0.298 | 0.699 | 3.0 | 0.6 | 0.5 | 0.7 | 4.8 |
| 2018/2019 | מילווקי | 35 | 0 | 11.7 | 0.440 | 0.333 | 0.541 | 2.7 | 0.5 | 0.3 | 0.5 | 4.7 |
| 2018/2019 | דטרויט | 29 | 5 | 19.4 | 0.373 | 0.307 | 0.766 | 3.7 | 0.9 | 0.4 | 1.1 | 5.5 |
| 2019/2020 | דטרויט | 60 | 14 | 12.9 | 0.482 | 0.344 | 0.664 | 2.8 | 0.7 | 0.4 | 0.7 | 4.7 |
| קריירה |  | 255 | 65 | 13.9 | 0.433 | 0.329 | 0.673 | 2.8 | 0.6 | 0.4 | 0.7 | 4.7 |
סטטיסטיקות הקריירה ב-NBA > בפלייאוף

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות | אחוזים מהשדה | אחוזים משלוש | אחוזים מהקו | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2017 | מילווקי | 6 | 6 | 19.3 | 0.387 | 0.200 | 0.818 | 3.2 | 2.0 | 0.8 | 1.8 | 5.8 |
| 2018 | מילווקי | 6 | 2 | 21.7 | 0.393 | 0.300 | 0.714 | 3.8 | 0.8 | 0.3 | 1.8 | 5.5 |
| 2019 | דטרויט | 4 | 2 | 17.3 | 0.269 | 0.000 | 0.889 | 2.3 | 1.0 | 0.0 | 1.0 | 5.5 |

| קריירה |  | 16 | 10 | 19.7 | 0.353 | 0.190 | 0.815 | 3.2 | 1.3 | 0.4 | 1.6 | 5.6 |