stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סנידין
תכונות, מקור השם ושימושים

מבחינת תכונותיו האופטיות הסנידין הוא דו-צירי. הסנידין מתמוסס בחומצת מלח. גבישים תאומים נפוצים למדי בסנידין בעיקר על פי כלל קרלסבד, פחות על פי כללי באוונו ומאנבאך.
מקור השם מיוונית: σανις (סאניס) – לוחית ו- είδος (להראות), רמז לצורה הגבישית של המינרל. המינרל נתגלה ב-1808 בהר דרכנפלס (Drachenfels – "סלע הדרקון") שברכס זיבנגבירגה (Siebengebirge – "שבעת ההרים") ליד קניגווינטר (Königswinter) שבמדינת נורדריין-וסטפאליה שבגרמניה.
לסנידין יש ערך מועט. מדענים חוקרים באמצעות גבישי הסנידין וגבישי התאומים את היווצרות המינרלים ואת התנאים בהם נוצרו, כמו כן הסנידין, ובייחוד בתצורת גבישים תאומים, נמכר בחנויות המיוחדות לאספנים.
מקור ותפוצה

הסנידין נפוץ בעיקר בסלעים וולקנים, ובסלעים פלוטוניים הנוצרים קרוב לפני השטח, שהם פלסיים כדוגמת: ריוליט, פונוליט, טרכיט וכגבישים מחטיים בתוך ספרוליטים בתוך אובסידיאן. כמו כן, בסלעים שעברו התמרה הידרותרמית, בסלעים מאפיים עשירים באשלגן שעברו התמרת מגע בטמפרטורות גבוהות (פציאס סנידיני), ובנודולות של אקלוגיט בתוך קימברליט.
הסנידין אינו נדיר, אבל גבישי סנידין שלמים בכל גודל נדירים מאוד. את הסנידין ניתן למצוא בהר דרכנפלס (Drachenfels) שברכס זיבנגבירגה (Siebengebirge) ליד קניגווינטר (Königswinter) שבמדינת נורדריין-וסטפאליה, וב"קומפלס הגעשי אגם לאך" (Laacher See) שבהרי האייפל במדינת ריינלנד-פפאלץ שבגרמניה; בהר וזוב בקמפניה, ובאי אלבה שבאיטליה, במסיב מון דור (אנ') ובפוי גרו דו לני (Puy Gros du Laney), שבמחוז פוי-דה-דום (Puy-de-Dôme) שבחבל אוברן שבצרפת; בהרי הקווקז ברוסיה; בטולי (Tooele) במחוז טולי ביוטה, בקניון קוטונווד (Cottonwood Canyon) בהרי פלונסילו (Peloncillo) במחוז קוצ'יז באריזונה, בקניון ראב (Rabb) מחוז גרנט בניו מקסיקו שבארצות הברית; ובהר סנט-אילר בפרובינציה קוויבק שבקנדה.
לקריאה נוספת

Hurlbut, Cornelius S.; Klein, Cornelis, 1985, Manual of Mineralogy, 20th ed., Wiley, ISBN 0-471-80580-7
הערות שוליים

↑  בספרות המקצועית, למשל בפרויקט rruff או באתר Webmineral המופיעים בקישורים החיצוניים, קיימת גם נוסחה אחרת לסנידין K,Na)(Si,Al)4O8).
↑  זו אינה טעות, רמת סדר גבוהה יותר יוצרת מבנה פחות סימטרי.
↑  לרשימה המלאה מומלץ לגשת לאתר Mindat המצוי בקישורים החיצוניים להלן.
פנגולין עצים קטן

| פנגולין עצים קטן |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: בסכנת הכחדה סכנת הכחדה (EN) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פנגולינאים
תת־סדרה:: Eupholidota
משפחה:: פנגולניים
סוג:: פנגולין עצים
מין:: פנגולין עצים קטן
שם מדעי
 Phataginus tricuspis ‏רפינסק, 1821
תחום תפוצה


פנגולין עצים קטן (שם מדעי: Phataginus tricuspis) הוא מין בסוג פנגולין עצים הנפוץ ביערות הטרופיים של דרום-מזרח אפריקה.
מאפיינים

אורך גופו של הפנגולין כ-45 ס"מ כשאורך זנבו הוא 30 ס"מ. משקלו 3–4 ק"ג ומספר הוולדות 1–2. הוא ניזון מנמלים וטרמיטים.
צבע גופו בצידו העליון הוא חום וגחונו לבן. ממצחו עד קצה הזנב והרגליים במחציתם מכוסים קשקשים קשים. בכל קשקש שלושה חודים והם סדורים כרעפים ומשמשים להגנה. הזנב חזק דיו כדי לשמש גם להנסת אויבים. שערות מכסות את החרטום המוארך, השפתיים, תחתית העיניים והגחון. לשונו של הפנגולין גמישה, ארוכה מאוד, ודביקה בקצותיה, והיא מקופלת בתוך פיו. כשהוא מאתר מזון, לשונו נשלפת במהירות והוא מכה בה בחרקים ובכך מצמיד אותם אל לשונו ובולע אותם. הפנגולין חסר שיניים וריסוק החרקים ולעיסתם מתבצע על ידי שיניים קרניות קטנות המצויות בשוער הקיבה.
חוש ראייתו חלש ושמיעתו בינונית משום שהוא חסר כל אפרכסות אוזניים. לעומת זאת, חוש הריח שלו מפותח למדי. רגליו קצרות ובקצות אצבעותיהן טפרים מאונקלים, חזקים וחדים מאוד. בעזרת הטפרים חודר הפנגולין לקני הנמלים ולתלי טרמיטים. לאחר מכן הוא מחדיר לקנים את חרטומו, שולף את לשונו וצד את מזונו.
שחייתו מהירה למדי אך תנועתו על הקרקע איטית, הן בהליכה והן בטיפוס אל צמרות העצים. הוא פעיל בלילה ובשעות היום שוכן בצמרות העצים כשהוא מקופל בין הענפים. הוא מסתייע בלפיתת זנב לשם אחיזה נוספת, בעיקר בשעה שהוא משתמש בגפיו הקדמיות כדי לחדור לקני נמלים וטרמיטים.
הנקבה ממליטה פעם בשנה ונושאת את גוריה על זנבה עד שהם יכולים להלך באופן עצמאי. בעת סכנה היא מצטנפת ומכנסת את הגורים למרכז המעגל שיצרה, ובצורה זו היא מגוננת עליהם בעזרת הקשקשים הקשים והחדים, אותם היא זוקפת עד חלוף הסכנה. המין נמצא בסכנת הכחדה בשל ציד והרס יערות הגשם.
פרואה

| פרואה |
| --- | --- |
 שחזור השלד של פרואה ולדירינואנסיס במוזיאון דינופוליס בטרואל, ספרד
תקופה
קרטיקון תחתון, 112 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
קבוצה:: דינוזאורים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי עוף
תת־סדרה:: צרפודה
סוג:: פרואה
מין:: פרואה ולדירינואנסיס
שם מדעי
 Proa

פרואה (שם מדעי: Proa) הוא סוג נכחד של דינוזאור אוכל צמחים בקבוצת האיגואנודונטיה מאינפרא-סדרת אורניתופודה. פרואה הוא איגואנודונט מובהק מתקופת הקרטיקון התחתון של תצורת אסקוצ'ה, שבמחוז טרואל, ספרד. כינוי הסוג נגזר מהמילה הספרדית Proa שמשמעותה "קשת" והיא מתייחסת לצורת הלסת התחתונה. הסוג פרואה מכיל מין יחיד פרואה ולדירינואנסיס והוא תואר בשנת 2012. המין ידוע ממאובנים בעלי מספר רב של פרטים, ובכללם מגולגולת ושיניים. פרואה ממלא חלק מפער הזמן בתיעוד המאובנים של הקרטיקון התחתון באזור אירופה של איגונודוניים.
סנונית סלעים

| סנונית סלעים |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
משפחה:: סנוניתיים
סוג:: סנונית
מין:: סנונית סלעים
שם מדעי
 Ptyonoprogne rupestris ‏סקופולי, 1769
תחום תפוצה


סנונית סלעים (שם מדעי: Hirundo rupestris; בתעתיק מערבית - ח'טאף א (ל) שוואהק) היא ציפור שיר ממשפחת הסנוניתיים החיה באירופה, אסיה ואפריקה.
תיאור המין

סנונית הסלעים היא ציפור בינונית בגודלה ובעלת מבנה גוף מוצק. היא בולטת בצבעה החום-כהה ובסוככות תת-הכנף הכהות והמנוגדות ליתר הכנף. כתמים לבנים מצויים על הזנב.
תיאור המין > מידות

אורך גוף: 15 ס"מ. מוטת כנפיים: 34 ס"מ. משקל: 20 גרם.
אוכלוסייה

האוכלוסייה של סנונית הסלעים שומרת על מספר פרטים קבוע. אוכלוסיות צפוניות יותר של סנונית הסלעים נודדות לטווחים לא ארוכים ונמצאות בחודשי החורף בדרום אירופה ומערבה, צפון אפריקה והמזרח התיכון. האוכלוסיות המזרחיות של סנונית הסלעים חורפות בתת-היבשת ההודית.
אזורי מחיה

סנונית הסלעים דוגרת באזורים הרריים באלפים, בטורקיה, בקווקז, בחרמון ומזרחה עד להימלאיה.
נראה, כי האוכלוסייה העולמית של סנונית הסלעים מצויה במגמת עלייה והתפשטות אוכלוסייה צפונה, בעיקר כתוצאה מהיצע גדל והולך של מקומות קינון מתאימים - מעשה ידי האדם.
התפשטויות שכאלה מבחינת מקומות הקינון נרשמו באוסטריה, למשל, שם גשרים של נתיבי תנועה מהירים משמשים אתר קינון נחשק. גם בשווייץ, רומניה, בולגריה ובעוד מדינות נצפו מקומות קינון שלא נצפו קודם.
אזורי מחיה > סנונית הסלעים בישראל

בישראל דוגרת סנונית הסלעים אך ורק בחרמון. בעבר דגרה גם באזור הרכבל התחתון, אך בסקר שנערך בשנת 2013 נמצא רק זוג אחד של סנונית סלעים שדגר בשולי העיירה מג'דל שאמס. פרטים נוספים של סנונית סלעים נצפו בחלקים אחרים של הר החרמון אבל ללא סימני דגירה.
סיכון

בישראל, סנונית הסלעים מוגדרת כמין ש"עתידו בסכנה" (VU) בשל גודלה המזערי של האוכלוסייה המקננת, המוערכת בפחות מ-50 פרטים בוגרים, בשילוב התאמה אזורית לכך שהאוכלוסייה המקננת בחרמון היא אוכלוסיית שוליים בקצה גבול התפוצה העולמית של המין. במהדורה הקודמת של הרשימה האדומה של IUCN מ-2002 הוערכה סנונית הסלעים כמין ש"אינו בסיכון" (LC).
הערות שוליים

↑  סנונית סלעים באתר הרשימה האדומה של IUCN
1 2 3  מגדיר הציפורים של ישראל - סנונית סלעים, באתר פורטל צפרות
↑  סנונית סלעים, באתר aves.redlist.parks.org.il
↑  קיליאן מולארני, לארס סוונסון, דן צטרסטרום, פיטר ג'. גרנט, הציפורים המדריך השלם לציפורי אירופה וישראל, מפה והקיבוץ המאוחד
סבכי ניצי

| סבכי ניצי |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: דמויי־דרור
משפחה:: סבכיים
סוג:: curruca
מין:: סבכי ניצי
שם מדעי
 curruca nisoria ‏בכשטיין, 1792
תחום תפוצה


סבכי ניצי (שם מדעי: curruca nisoria) הוא מין של ציפור שיר מהסוג סבכי שבמשפחת הסבכיים. גודלו 17-15.5 ס"מ ומשקלו 22–30 ג'. דוגר בשיחים גבוהים, ולעיתים אף חולק את נחלתו עם חנקן אדום-גב.
בישראל נודד לא נדיר, בעיקר בחודש מאי לקראת סוף האביב, אז הוא מתרכז לעיתים קרובות סביב עצי תות שאת פירותיו הוא חובב. בסתיו הוא נדיר יותר, אז נצפים בעיקר פרטים צעירים מעטים.
תיאור המראה החיצוני > זכר

עינו של הסבכי צהובה ובוהקת, ומקורו שחור עם בסיס תחתון לבן. הסנטר, החזה, הבטן והתת-שת ממפוספסים בפסים אפורים על רקע לבן. הכיפה, הגב והזנב בצבע אפור-עופרת, וקצות הזנב עם נגיעה של לבן. רגליו ירוקות-חומות, והכנף אפורה-חומה עם כמה פסים לבנים.
תיאור המראה החיצוני > נקבה

הנקבה דומה לזכר אך דהויה יותר, ובמקום פסי רוחב (כמו של הזכר) ישנם סהרונים אפורים. טבעת העין פחות צהובה משל הזכר. הרגליים ירוקות-חומות.
תיאור המראה החיצוני > צעיר

הסבכי הצעיר חום כולו, ובתת-שת יש לו סהרונחם חומים בהירים. בעל-שת יש קשקשים בהירים. השוליים של הכנף בהירים והעין שחורה. ליד העין יש כתם טיפה יותר כהה, ורגליו אפורות חומות.
תפוצה

אזור התפוצה בקיץ של הסבכי הניצי מתחיל באירופה, דרך מרכז אסיה ועד למונגוליה במזרח; והוא חורף באפריקה.
הערות שוליים

↑  סבכי ניצי באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  סבכי ניצי, באתר www.discus.co.il
1 2 3 4  קיליאן מולארני, לארס סוונסון, דן צטרסטרום, פיטר ג'. גרנט, לקסיקון מפה: הציפורים - המדריך השלם לציפורי אירופה וישראל, עריכה: דן אלון, יוסי לשם, אבי ארבל, מפה הוצאה לאור, 2003
↑  אתר הצפרות הישראלי - סבכי ניצי
↑  ד"ר יואב פרלמן, סבכי ניצי-אתר הצפרות הישראלי, באתר www.birds.org.il
עתירה מנהלית

בישראל, עתירה מנהלית היא הליך משפטי המתקיים בבית משפט מחוזי בשבתו כבית משפט לעניינים מנהליים, ובה מתבקש בית המשפט לבטל או לשנות החלטה שהתקבלה על ידי גורם ציבורי בישראל.
היסטוריה

בשנת 2000 נחקק חוק בתי משפט לעניינים מינהליים, תש"ס-2000 שמטרתו המוגדרת הייתה "להסמיך באופן הדרגתי את בית המשפט המחוזי בשבתו כבית משפט לעניינים מינהליים לדון בעניינים מינהליים הנדונים בבית המשפט העליון בשבתו כבית משפט גבוה לצדק (בג"ץ) או בבתי משפט אחרים, על ידי שופטים של בית המשפט המחוזי שייקבעו לצורך זה, ולפי סדרי דין מיוחדים שייקבעו".
בדברי ההסבר להצעת החוק, נכתב כי הוא נועד להפחית את העומס שהיה מוטל עד אותה עת על בית המשפט העליון:
"בג״צ הוא הערכאה השיפוטית שבידה הפקיד המחוקק, עד עתה, את עיקר התפקיד של ביקורת שיפוטית על פעולות רשויות השלטון למיניהן - השלטון המרכזי, השלטון המקומי,
 תאגידים סטטוטוריים, טריבונאלים שיפוטיים וכל גוף אחר הממלא תפקיד ציבורי על פי דין, לרבות, במידה מוגבלת, הכנסת.
מבחינה עניינית אין לכאורה עוד הצדקה למצב הייחודי בישראל, לפיו בית המשפט העליון משמש כערכאה ראשונה בעניינים מינהליים. מודל יוצא דופן זה מקורו בשיקולים
 ובאילוצים שבעבר ואשר אין להם לכאורה עוד צידוק כיום, כמפורט להלן.
...מאחר שהכל מסכימים כי העברת סמכויות בדרך של פסיקה אינה הדרך הרצויה והמועדפת, ומאחר שרצוי לרכז את השיפוט בעניינים מינהליים בבית המשפט המחוזי,
במסגרת מחלקה מיוחדת לכך, מוצע בזה חוק אשר יקבע את העקרונות, ההסדרים והמנגנון להעברת סמכויות בצורה הדרגתית ומבוקרת, ובו ייקבע, כי בתי המשפט המחוזיים יוסמכו לדון בעניינים מינהליים שיפורטו בתוספות לחוק."
במסגרת העברת הסמכויות מבית המשפט העליון לבתי המשפט המחוזיים, נקבעה סמכותו של בית המשפט לעניינים מנהליים לדון בעתירה מנהלית, ערעור מנהלי, ותובענה מנהלית.
כמו כן נקבע בחוק כי שופטי בית המשפט לעניינים מנהליים הם נשיא בית המשפט המחוזי ושופטים אחרים של בית המשפט המחוזי, שיקבע נשיא בית המשפט המחוזי. דיון בבית המשפט ייעשה בהרכב של שופט יחיד, למעט אם קבע נשיא בית המשפט המחוזי או סגן הנשיא כי עניין מסוים יבוא לדיון בפני שלושה שופטים.
העניינים שבגינם ניתן להגיש עתירה מנהלית

עתירה מנהלית מוגשת כנגד החלטה של רשות ציבורית או של גוף ציבורי המנוי בתוספת הראשונה בחוק בתי משפט לעניינים מינהליים. מדובר ברשימה סגורה בלבד, ועל כן החלטות או גופים ציבוריים שאינם מופיעים ברשימה זו לא ניתנים לתקיפה באמצעות עתירה מנהלית אלא רק באמצעות עתירה לבג"ץ.
להלן מקצת הגורמים וההחלטות (מתוך 62) שכנגדם ניתן להגיש עתירה מנהלית, בהתאם לתיקון מס' 126 לחוק בתי משפט לעניינים מנהליים מיום 17.12.2020:
ארנונות – ענייני ארנונה לפי כל דין, למעט החלטות שר הפנים, שר האוצר או שניהם יחד.
חופש המידע – החלטה של רשות לפי חוק חופש המידע, התשנ"ח-1998.
חינוך – החלטה של רשות בענייני חינוך, למעט החלטת ממשלה והחלטת שר.
החלטה של מועצה דתית או של נושא משרה או תפקיד בה, למעט רב מקומי, ולמעט החלטה כאמור הטעונה אישור הממשלה או אישור שר.
מכרזים – ענייני מכרזים של גוף או רשות המנויים בסעיף 2 לחוק חובת המכרזים, התשנ"ב-1992, וענייני מכרזים של רשות מקומית, שעניינם התקשרות בחוזה לביצוע עסקה בטובין או במקרקעין, לביצוע עבודה או לרכישת שירותים, וכן מכרזים שעניינם מתן רישיון או זיכיון לפי דין.
החלטה של רשות לפי חוק העמותות, התש"ם-1980, למעט לפי פרק ז' לחוק האמור.
רישוי עסקים - ענייני מתן רישיון או ביטול רישיון, היתר זמני, היתר מזורז או אישור לעסק טעון רישוי, לרבות קביעת תנאים לפי חוק רישוי עסקים, תשכ"ח-1968.
החלטה של רשות מקומית או של נושא משרה או תפקיד בה, למעט החלטה הטעונה אישור של שר הפנים לפי דין, שעניינה העיקרי של העתירה הוא החלטת שר הפנים.
ענייני תכנון ובניה לפי חוק התכנון והבניה, תשכ"ה-1965, למעט לפי פרק י': פיקוח, אכיפה ועונשין, ולפי חוק לקידום הבנייה במתחמים מועדפים לדיור (הוראת שעה), התשע"ד-2014, ולמעט החלטות שעניינן תוכנית מיתאר ארצית או מחוזית והחלטות שר הפנים או שר האוצר.
החלטה של רשות לפי חוק כלי היריה, תש"ט-1949, למעט החלטות של הממשלה או של שר;
מינהל אוכלוסין, עובדים זרים ומסתננים – החלטה של רשות לפי חוקים אלה, למעט החלטות הממשלה ולמעט החלטות הנתונות לערר לפני בית הדין לעררים לפי פרק רביעי לחוק הכניסה לישראל, התשי"ב-1952:
החלטה של רשות לפי סעיף 3א לחוק למניעת זיהום הים ממקורות יבשתיים, התשמ"ח-1988;
עקרונות הדיון בעתירה מנהלית

עתירה מנהלית נועדה לתקוף החלטה של גורם ציבורי, כלומר לא מדובר בסכסוך בין שני גופים פרטיים שבגינם ניתן להגיש תביעה אזרחית, או בעבירה פלילית שמטופלת במסגרת המשפט הפלילי, אלא במחלוקת שבין גורם פרטי ובין גוף ציבורי. דוגמה אחת לכך היא תאגיד שסבור שנפל פגם במכרז ציבורי שבו הוא הגיש הצעה; דוגמה נוספת היא של אדם פרטי שסבור שהרשות המקומית שבה הוא מתגורר גובה ממנו ארנונה בניגוד לחוק; דוגמה שלישית היא של עמותה ללא כוונות רווח שמתנגדת להחלטה של ועדת לתכנון ובניה לאשר תוכנית אדריכלית, וסבורה שהליך אישור התוכנית היה בלתי חוקי או בלתי סביר.
עם זאת, בית המשפט לעניינים מנהליים לא יתערב בדרך כלל בהחלטה של גוף מנהלי ולא יפגע בסמכותו לקבל החלטות מקצועיות, אלא רק אם ההחלטה סותרת את כללי המשפט המנהלי. לפיכך בית המשפט יבחן בעיקר אם נפל פגם בהליך, האם נפגעו זכויות דיוניות, האם ההחלטה חורגת ממתחם הסבירות והאם הפגיעה באזרח הייתה מידתית. בין היתר, בית המשפט בוחן אם הרשות שקלה חלופות שפגיעתן באזרח פחותה, אם שקלה את כל השיקולים הדרושים לעניין, אם ניתן משקל ראוי לשיקולים השונים וכדומה.
במקרה שבו הכריע בית המשפט שהעתירה המנהלית מוצדקת, הוא רשאי לפסול את ההחלטה שלגביה הוגשה העתירה המנהלית ולהורות לרשות הציבורית שקיבלה את ההחלטה, לדון שוב בסוגיה שבמחלוקת ולרפא את הפגם שנפל בהחלטה הקודמת.
סדרי הדין בעתירה מנהלית

תקנות בתי משפט לעניינים מינהליים (סדרי דין), תשס"א-2000 קובעות כי עתירה מנהלית יש להגיש לבית המשפט המחוזי שבאזור שיפוטו ניתנה החלטה של רשות אשר נגדה מוגשת העתירה. אם מדובר בהחלטה בעניין מקרקעין – לבית המשפט שבאזור שיפוטו נמצאים המקרקעין. עתירה שאין לה מקום שיפוט המתאים לה, תוגש לבית המשפט המחוזי בירושלים.
המועד להגשת העתירה הוא 45 ימים ממועד ההחלטה שעליה עותרים, בכפוף לשיהוי. תקנה 3 לתקנות בתי משפט לעניינים מנהליים (סדרי דין), תשס״א-2000
ביחד עם כתב העתירה ניתן להגיש גם בקשה לצו ביניים או בקשה לצו ארעי. בקשות אלו נועדו להביא ל"הקפאת" המצב הקיים בעת הגשת העתירה, ולמנוע מצב בו ההחלטה שבגינה הוגשה העתירה תמומש באופן שיקבע עובדות בשטח באופן בלתי הפיך. השיקולים שיילקחו בחשבון על ידי בית המשפט אם לקבל בקשה כזו הם שניים: סיכויי העתירה ומאזן הנוחות. ככל שסיכויי העתירה נראים כגבוהים יותר וכלל שמאזן הנוחות נוטה יותר לטובת מגיש העתירה, כך בית המשפט ייטה יותר לאשר את הבקשה לצו ביניים.
בכתב העתירה ובבקשה הנלווית לצו ביניים/צו ארעי יש לציין את פרטי העותר - שם, תעודת זהות, מען ופרטי התקשרות. כמו כן יש לציין את פרטי הגורם שמשיב לעתירה (דהיינו, הגורם שכנגדו מוגשת העתירה והגורמים הנוספים שצורפו לעתירה כמשיבים), את עניינו של העותר בעתירה ואת נימוקיו לכך שיש לבטל את ההחלטה שכנגדה הוגשה העתירה. לכתב העתירה יש לצרף תצהיר חתום על ידי עורך דין לצורך אימות העובדות הכתובות בעתירה.
לאחר הגשת כתב העתירה, רשאי בית המשפט להורות למשיבים להגיש בתוך 30 יום את כתב התשובה, שגם אליו ילווה תצהיר חתום של עו"ד.
לאחר הגשת כתבי הטענות (כתב עתירה מטעם העותר, כתבי תשובה מטעם המשיב/ים, ובקשות לצו ביניים או צו ארעי) בית המשפט יחליט אם יש מקום לדחות את העתירה על הסף או לקיים דיון במעמד הצדדים. ככל שייקבע דיון בעתירה, יוכלו הצדדים להציג את טיעוניהם בעל פה בפני בית המשפט. לעיתים יסתפק בית המשפט בדיון אחד ולאחריו יכריע במחלוקת במסגרת פסק דין, אך לעיתים יתקיימו מספר דיונים אם בית המשפט יהיה סבור שיש צורך בכך. לדוגמה, אם הצדדים החלו במגעים לצורך פשרה ומבקשים שיתקיים דיון נוסף במקרה שהמגעים ביניהם לא יביאו לפשרה מוסכמת.
פסק דין של בית משפט לעניינים מנהליים בעתירה מנהלית ניתן לערעור בפני בית המשפט העליון בתוך 45 ימים ממועד פסק הדין.
הערות שוליים

1 2  חוק בתי משפט לענינים מינהליים, תש"ס-2000, באתר www.nevo.co.il
↑  למשל: עת"מ (מינהליים חי') 34407-02-14 אחמד סואעד נ' הוועדה המחוזית לתכנון ובנייה מחוז צפון (פורסם ביום 29.03.2020)
↑  תקנות בתי משפט לענינים מינהליים (סדרי דין), תשס"א-2000, באתר www.nevo.co.il
↑  עיקרון זה נקבע בפסקי דין רבים, לדוגמה: בר"מ 6752/17 אבי יפרח נ' הוועדה המקומית לתכנון ולבניה בעיריית ת"א (פורסם ביום 31.08.2017)
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו ייעוץ משפטי.
נוסח בסיסי של כתב עתירה מנהלית
נוסח בסיסי של כתב תשובה לעתירה מנהלית
הר תבור

| --- | --- |
הר תבור, מבט מצפון מערב, מכיוון הגליל התחתון
הר תבור, מבט מצפון מערב, מכיוון הגליל התחתון
 מידע כללי
 גובה:  562 מטר לפי המרכז למיפוי ישראל, 588 מ' לפי אטלס ברור
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  הגליל התחתון, ישראל
 רכס הרים:  הגליל התחתון
 מסלול ההעפלה הקל:  כביש
 קואורדינטות:  32°41′13.61″N 35°23′25.38″E﻿ / ﻿32.6871139°N 35.3903833°E﻿ / 32.6871139; 35.3903833
  (למפת עמק בית שאן מוגדלת) הר תבור(למפת עמק בית שאן רגילה) הר תבור(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הר תבור(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הר תבור
הַר תָּבוֹר הוא הר בגליל התחתון, מדרום לרכס הרי נצרת ומצפון לעמק יזרעאל. פסגתו היא בגובה 562 מטר מעל פני הים, וכ-400 מטרים מעל סביבתו. הפסגה בולטת ונראית למרחוק ברחבי הגליל ואף מרמת הגולן. במבט מכפר תבור, ממזרח למערב, הפסגה נראית מחודדת. במבט מדרום לצפון, מכיוון עפולה, הפסגה נראית מעוגלת ומתונה.
על מדרונות ההר שוכנים שלושה יישובים, דבורייה (בתחתית המדרון המערבי), שבלי (בתחתית המדרון המזרחי) ואום אל-גנם (בקצה הדרום מזרחי).
שמות ההר

השם "תבור" מקורו בתנ"ך, בתהילים פ"ט, י"ג: ”צָפוֹן וְיָמִין אַתָּה בְרָאתָם תָּבוֹר וְחֶרְמוֹן בְּשִׁמְךָ יְרַנֵּנוּ”, וממנו נגזר השם היווני של ההר, אִיתַבּוּרְיוֹן, הנזכר בכתבי יוסף בן מתתיהו. בשם זה נעשה שימוש בעת החדשה, כאשר ניתן כשם מין לצמחים שהוגדרו לראשונה באזור הר תבור, כגון אלון התבור (Quercus ithaburensis), דורבנית התבור (Mt.Tabor Larkspur) ועוד.
השם "תבור" ניתן למקומות נוספים בארץ ישראל, כגון אֵלון תבור הנזכר בנחלת שבט אפרים (שמואל א', י', ג'). במאה ה-19 כינו תושבי צפת את הר מירון המתנשא מול העיר בשם "הר תבור".
שמו הערבי של ההר הוא ג'בל א-טור (جبل الطور). השם מסמל את חשיבותו של ההר במסורת הערבית, ובשם זה מכונים גם הר הזיתים בירושלים, הר גריזים בשכם, והר סיני בחצי האי סיני. השם דומה למונח הארמי "טורא" שמשמעותו הר.
גאוגרפיה > גאולוגיה

הר תבור הוא הורסט – גוש שהורם מעל סביבתו עקב פעילות טקטונית. התזוזות של הבקע הסורי-אפריקני גרמו להעתקים רבים בהרי הגליל, בהם אלה ליד הרי נצרת – הרי טורען, וליד נחל תבור. התוצאה היא הופעתם של אזורים מורמים, המכונים הוֹרְסְט. ההנחה היא שהר תבור נוצר כתוצאה מפעילות גאולוגית זו.
ממערב ומצפון-מערב להר תבור מצוי אזור הכולל סלעי גיר, דולומיט וקירטון מתקופת הקנומן-טורון. מבנה השכבות איפשר יצירת מערות טבעיות בהר. הסלע המקומי שימש לבניית מבנים על ההר. מקורות המים באזור מעטים. אזור הגליל התחתון סבל מחוסר מי תהום. על הר תבור ישנם בורות אגירה למים, שלתוכם נאספים מי גשמים באמצעות מערכת ניקוז על גגות המבנים שעל ההר.
מצפון, ובייחוד בשיפולים המזרחיים של הגליל התחתון נחשפים סלעי בזלת, וכך הצד הצפוני והמזרחי של ההר הוא רמה בזלתית.
המורפולוגיה של ההר הגנה עליו מפני התיישבות האדם, ולכן הצמחייה נשארה ללא שינוי ניכר עד תחילת המאה ה-20.
לאור המבנה הגאולוגי המשוער, בוצעו לרגלי ההר קידוחי ניסיון בתקווה למצוא נפט.
גאוגרפיה > הצומח והחי

הר תבור היה מכוסה כולו בצמחייה עד ימי השלטון העות'מאני. בימי מלחמת העולם הראשונה נכרתו עצים רבים לצורך הסקת קטרי רכבת העמק. במסגרת מאמצי הקרן הקיימת לישראל נשתלו על ההר יערות המנסים לשחזר את הצמחייה המקורית. ההר מכוסה בעצי אורן ובעצי חרוב.
צמחיית הר תבור היא מהעשירות בארץ. בהר ניתן להבחין בשש חברות יסוד, המשולבות זו בזו:
חורש ים תיכוני הכולל את חברת אלון מצוי – אלה ארץ ישראלית ואת חברת אלון התבור – לבנה רפואי.
בתה טיפוסית, הכוללת סירה קוצנית, אזוב מצוי ועוד.
בתת-הספר ובה צלף קוצני, צחנן מבאיש ושעורת התבור, שעורת בר ששמה המדעי קרוי על שם ההר - Hordeum ithaburensis‏.
חורש-הספר, הכולל אלה אטלנטית ושקד קטן-עלים.
צמחי מעזבות.
במדרון הדרומי מופיעים גם שיחי שיזף מצוי במקום היער הטבעי שנפגע ממרעה ומגדיעת עצים לצורכי ייצור פחמים. בחורף ניתן לצפות בפרחים הבאים: סתוונית היורה, כרכום, דודאים, רקפת, נורית אסיה, צבעוני ההרים, דבורנית הקטיפה, עירית גדולה, כלנית. גודל הצמחייה מושפע מכמות הגשמים הגדולה, 600–700 מ"מ בשנה בממוצע. על התבור אין מעיינות, אך ההר עשיר בלילות טל המיטיבים עם הצמחייה בקיץ.
ההר עשיר גם בבעלי חיים, כמו חזירי בר, צבועים, תנים ושועלים. עולי רגל דיווחו על דובים ופנתרים, אך אלה נכחדו במאה ה-19. ניתן למצוא בהר את העופות הבאים: תנשמת, עורבני ושחרור.
היסטוריה

בסמוך להר היה צומת דרכים חשוב: למרגלותיו עברה דרך הים שקישרה את עמק יזרעאל עם דמשק בצפון, ואליה התחברו דרכים מכיוונים שונים. ממזרח: מבקעת הירדן דרך נחל תבור, מעמק בית שאן דרך עמק חרוד וגבעת המורה, ממערב: מחוף הים בסביבות עכו דרך מערב עמק יזרעאל, ומצפון: מכיוון הגליל.
מקומו על צומת הדרכים ומבנהו הבולט מעל סביבתו הקנו לתבור ערך אסטרטגי, ומלחמות נערכו בסביבותיו בתקופות שונות בהיסטוריה.
היסטוריה > תקופת המקרא והשופטים

בסמוך להר תבור נפגשו גבולות נחלותיהם של שלושה שבטים: ממערב – שבט זבולון, ממזרח – שבט יששכר ומצפון – שבט נפתלי (ספר יהושע, פרק י"ט). בתיאור נחלות השבטים מצוינים גם מספר יישובים שנקראו על שם ההר: כִּסְלוֹת תָּבוֹר בנחלת שבט זבולון (מזוהה כיום עם הכפר אכסאל בבקעת כסולות שממערב להר), ואַזְנוֹת תָּבוֹר בנחלת נפתלי (כנראה בתל גוֹבֵל, בסמוך לקיבוץ בית קשת מצפון להר). תבור נזכרת כאחת מערי הלויים בנחלת שבט זבולון בספר דברי הימים א' (ו', ס"ב), אך אינה נזכרת ברשימת הערים הללו בספר יהושע (פרק כ"א).
בתקופת השופטים שימש התבור נקודת התכנסות ללוחמים משבטי ישראל, בצאתם למלחמה על הקישון נגד יבין מלך חצור ושר צבאו סיסרא (שופטים, ד'). על פי הכתוב, הורתה דבורה הנביאה לברק בן אבינועם, בן שבט נפתלי, לכנס לוחמים מישראל בהר תבור, ואף עלתה עמם אל ההר. ממרומי ההר הסתערו לוחמי ישראל בהנהגת ברק ודבורה על הכנענים הערוכים בעמק, והביסו אותם במלחמה בנחל קישון.
באירוע נוסף בתקופה זו הרגו המדיינים אנשים מישראל בתבור. אירוע זה אינו מתואר בפירוט, אך נזכר ברמז בדברי גדעון בן יואש לזבח וצלמונע, מלכי מדין (שופטים, ח', י"א–י"ט).
היסטוריה > ימי בית שני

בימי בית שני היה הר התבור אחת הפסגות שבהן נהגו להדליק משואות ולהודיע ליישובי הסביבה על קידוש החודש, כפי שנכתב בתוספתא: ”בראשונה היו משיאין משואות בראשי ההרים הגבוהים: בהר המשחה, בסרטבא, ובצרופנה, בתבור, בחורן, בבית דלתיה” (תוספתא, ראש השנה, א, טו).
אלכסנדר השני מבית חשמונאי, שהנהיג מרד בראש צבא של שלושים אלף איש מיהודה נגד אולוס גביניוס, המושל הרומאי של סוריה, הובס בקרב ליד הר תבור. כעשרת אלפים לוחמים יהודיים נהרגו בקרב, ואלכסנדר עצמו נשבה והוצא להורג.
בימי המרד הגדול, בשנת 66, היה הר תבור אחת מתשע-עשרה הערים שביצרו המורדים בגליל, בפיקודו של יוסף בן מתתיהו. על פי הכתוב במלחמות היהודים, שלח אספסיאנוס צבא של שש מאות רוכבים בפיקוד פלצידוס נגד המורדים. פלצידוס הבין כי אינו יכול לעלות על ההר התלול עם חילו, ולכן קרא למתבצרים לרדת אליו בשלום. היהודים ירדו מההר כביכול על מנת לנהל עמו משא ומתן, אך למעשה התכוונו לתקוף אותו. כוחות הרומאים נמלטו, אך בהיותם בעמק הרחק מההר, פנו לאחור ותקפו את היהודים, הרגו רבים מהם וחסמו בפני הנותרים את הדרך חזרה להר. רבים מהיהודים עזבו את הר תבור ועברו לירושלים. יתר הנצורים במצודה על ההר נכנעו כעבור זמן מה משנגמרו המים שברשותם, והסגירו את ההר לידי פלצידוס.
לאחר חורבן בית שני חודש היישוב היהודי בהר תבור. יש המשערים כי ישבו בו אנשי משמר הפִּיצֵץ, אחת מכ"ד משמרות כהנים ששירתו לסירוגין בבית המקדש, והתפזרו לאחר חורבן הבית לעשרים וארבע ערים בגליל. נמצאה כתובת בה רשומים המשמרות ושמות הערים שעברו אליהן. הכתובת אינה מלאה, וליד שמו של משמר הפיצץ חסר שם העיר. לפי סדר הערים המופיע בכתובת, משערים כי הייתה זו נצרת או הר תבור.