חספיה
היסטוריה

שם היישוב חספיה מופיע לראשונה במקורות בספר מקבים א, ה, 26 ,36 בהקשר של מסעות יהודה המכבי ב-163 לפנה"ס, לעבר הירדן להצלת יהודי הגלעד. באותו אזכור, שם היישוב הוא חַסְפו או כַּסְפו. בספר מקבים ב, יב, 13 שם היישוב הוא: כַּסְפִּין או קַסְפִּין: ”יהודה התנפל על עיר אחת בצורה בסוללות ומוקפת חומות ... ושמה קספין”. התיאור של העיר (כנראה בהפרזה) הוא כעיר גדולה ובצורה, מוקפת חומות וסוללות ובקרבתה אגם טבעי.
צבי מעוז, בספרו "רמת הגולן בעת העתיקה", הציע שחספיה ויתר העיירות בתחום סוסיתא, הוקמו או הפכו ליישובים יהודים, לאחר שעברו לשם בתקופת החשמונאים יהודים מארץ ישראל, ויישבו את המקומות בחסותו של שלטון יהודי חזק. שמעון אפלבאום וחוקרים נוספים הציעו לייחס את ייסוד חלק או רוב יישובי הגולן היהודיים לזמנו של הורדוס ששלט באזור. להצעות השונות אין עדות ישירה.
חספיה מוזכרת בברייתא של רשימת העיירות האסורות כאחת העיירות האסורות בתחום סוסיתא, שבשל הימצאות אוכלוסייה נכרית באזורים אלו הן נחשבות "עיר של גויים", ולכן ניתנו מעת לעת ליהודים עובדי האדמה שישבו בהן היתרים שלא לקיים את מלוא המצוות התלויות בארץ והן פטורות מהלכות שביעית ומעשרות. גם בכתובת רחוב המופיעה בפסיפס בית הכנסת ומתוארכת לסוף התקופה הביזנטית - המאות החמישית-שביעית לספירה, מוזכרת חספיה.
העדויות ההיסטוריות והממצאים הארכאולוגיים מעידים שבסוף התקופה הביזנטית התגוררה ביישוב אוכלוסייה נוצרית גדולה. בכתב יד שהתגלה, ששמו "חיי מקסימוס המוודה", המתייחס למקסימוס המוודה, יש התייחסות לכך שהוא נולד ב"חיצפין קריתא". הטקסט מספר שיש ביישוב קהילה נוצרית.
לאחר הכבוש הערבי בשנת 636 לספירה, שמו של היישוב מופיע במקורות בתעתיק ח'ספין והוא מוזכר בעיקר בהקשר של הדרך הראשית לדמשק. אזכור נוסף של המקום מופיע בשנת 900 בכתביו של ההיסטוריון והגאוגרף הערבי אחמד אל-יעקובי. העיר מצוינת כאחת התחנות הראשיות מדמשק למחוז אלארדון בסוריה.
בתקופה הצלבנית ח'ספין הוזכרה כהיותה יישוב על הדרך לדמשק. רוב התקופה הייתה תחת השלטון המוסלמי בדמשק. ב-26 ביוני 1187, ערב קרב קרני חיטין, עבר בח'ספין צלאח א-דין. אלמלכ אלעאדל (אנ') ‏(1145–1218), אחיו ויורשו של צלאח א-דין, נמלט ב-1217 במהלך הקרבות של מסע הצלב החמישי לח'ספין לאחר תבוסתו לצלבנים שיצאו מעכו ופלשו לאזור דרום רמת הגולן. הגאוגרף המוסלמי יאקות אל-חמאווי מציין בספרו (שנכתב ב-1225) את ח'ספין כמקום "בין נווה והירדן, על אם הדרך היורדת למצרים ומרוחק מדמשק חמש עשרה פרסאות".
ב-1596, בראשית התקופה העות'מאנית, מופיע היישוב ח'ספין ברשימת היישובים המשלמים מיסים. על פי הרישום היו בכפר 13 בתי אב ו-10 גברים ללא משפחה, והתושבים התפרנסו מגידול חיטה, שעורה, גידולי קיץ ובקר.
ב-1812 עבר במקום הנוסע יוהאן לודוויג בורקהרדט. הוא ציין שמצא חורבות ללא כל חשיבות ולא ציין כל תושבים. האתר לא היה מיושב כנראה באותה עת.
ב-1885 ביקר במקום לורנס אוליפנט. הוא תיאר מבנה מצודה גדול, וציין תושבים שיושבים ליד המבצר. תיאור זה מופיע גם אצל גוטליב שומכר, שסקר את רמת הגולן. על פי שומכר, ח'יספין היא העיירה הראשית של אזור הזאויה בדרום רמת הגולן. שומכר ציין שלדברי השייח' של הכפר פיק, ח'ספין יושבה במחדש במאה ה-18 על ידי תושבים מפיק. לדבריו היו בכפר ח'ספין "בקושי שישים בקתות מיושבות שהתגוררו בהן 270 איש". אליהו שייד, פקיד של הברון רוטשילד, עבר במקום ב-1891 וציין שיש בכפר "30 בתים רופסים".
בסוף המאה ה-19 נמסר כל האזור של דרום החורן כולל השטח של ח'ספין ל"מוחמד סעיד באשא", כורדי תושב דמשק. לאחר מכן השטח עבר בירושה ל"עבדול רחמאן אל-יוסף באשא", שכינויו היה "הבק". יהושע חנקין ניסה החל משנת 1930 לקנות את השטח של ח'ספין מיורשיו. בדיווחים שנכתבו על ידי אנשי פיק"א נכתב שמחצית מתושבי הכפר היו נוצרים. ב-1934 נחתם חוזה התקשרות שלא מומש. ב-1944 נעשה סיור במקום על ידי יוסף ויץ עם אנשי עין גב בניסיון נוסף לרכוש את האדמות.
ב-1955 נערך מפקד אוכלוסין במסגרתו נרשמו בכפר 1,079 תושבים, מתוכם 220 נוצרים יוונים-אורתודוקסים, היתרה היו מוסלמים סונים. הכפר בשנות ה-60 של המאה ה-20 כלל מרכז צפוף שהורכב ממסגד, חנויות, דוכנים, וכן טחנת קמח. מדרום-מערב לכפר נבנה מגדל מים, ובהמשכו שכן מחנה צבאי סורי גדול. פרנסת תושבי הכפר הייתה על חקלאות שלחין, מטעי פרי ובקר.
ב-1967, בעת מלחמת ששת הימים, ניטש הכפר על ידי תושביו שעברו לסוריה. ב-1969 התיישב בתוך המחנה הצבאי גרעין התיישבות שהקים לאחר מכן ב-1972 ממערב לו את רמת מגשימים. לאחר המלחמה, במסגרת תכנון ההתיישבות, תוכננה באתר א-צפירה, הנמצא שני ק"מ ממערב לכפר ח'יספין, התיישבות בשם "חספית", אולם לאחר מכן השם שונה לחַספין.