stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פט קונדל

| --- | --- |

 לידה:  23 בנובמבר 1949 (בן 75) אירלנד 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 זרם ספרותי:  אתאיזם 
 patcondell.net
 
פטריק (פט) קונדל (באנגלית: Patrick "Pat" Condell; נולד ב-1 בנובמבר 1949) הוא סטנדאפיסט, וסופר בריטי המפרסם באינטרנט סרטי וידאו קצרים המבקשים להוקיע את הדת.
קורות חייו

פט קונדל נולד באירלנד, במשפחה כנוצרי קתולי, אך למד בבתי ספר אנגליקניים בדרום לונדון. אביו היה מהמר כפייתי שעבד בבית הימורים עד שמת מסרטן הדם. משפחתו של קונדל הייתה משפחה חסרת כול שנדדה בין דירות שכורות. קונדל הוא צמחוני, ובאתר האינטרנט שלו מסופר כי הפך לכזה בשנת 1976, כשחזה בקצב שוחט אייל.
סרטוני הווידאו

קונדל פרסם באתרי אינטרנט שונים עשרות סרטוני וידאו קצרים המכילים מונולוגים שלו. כל הסרטים יחד זכו למעל 45 מיליון צפיות.
קונדל ספג ביקורת לאחר שקישור למונולוג שלו תחת הכותרת "הצרה באסלאם" הגיע לידיהם של חברים בוועדת השלום והצדק של העיר ברקלי שבקליפורניה. בסרטון זה אומר קונדל שהאסלאם הוא "דת של מלחמה", שנשים שמכסות את פניהן מרצונן החופשי הן "חולות נפש" ושמוסלמים קיצוניים הם "חזירים פרימיטיביים שהישגם היחיד בחיים הוא שנולדו עם איבר מין זכרי ביד אחת ועם הקוראן ביד השנייה." חבר הוועדה אליוט כהן תיאר את הדברים של קונדל כ"פוגעים, לא מוסריים וגזעניים". בתגובה האשים קונדל את כהן כ"מונע על ידי סדר היום האישי והפוליטי שלו שאין לו שום קשר איתי או עם סרטי הווידאו שלי." עוד טען קונדל כי הפופולריות של הסרטון "הצרה באסלאם" מוכיחה כי "יש קהל נלהב לרעיונות המוצגים באופן משעשע ולדעות שמצונזרות באורח קבע בתקשורת הבריטית, עקב תקינות פוליטית שגויה." קונדל פרסם גם סרטוני וידאו המבקרים את הנצרות, הנצרות הקתולית, היהדות, הכנסייה האנגליקנית והסיינטולוגיה.
כקתולי מבית שלמד בבתי ספר אנגליקניים, אמר קונדל כי "לעיתים קרובות, בזמן תפילת הבוקר, הופרדתי מהמתפללים והוכנסתי לחדר אחר מזה שבו התקיימה התפילה. לא היה אכפת לי. כל הפנטומימה הזו נראתה לי חלולה כבר אז. ברגע שאתה מודע לתהום שבין מה שהאנשים מתיימרים להאמין בו לבין מעשיהם, קשה לקחת את תפילותיהם ברצינות."
בדברי ביקורת שנשא הסופר הנוצרי דינש ד'סוזה בחדשות AOL, אמר ד'סוזה: "אם המטיפים הנוצריים בטלוויזיה אשמים ביצירת מאמינים צרי אופקים וצדקנים, אשמת הסופרים האתאיסטים היא בכך שהם יוצרים מוקיונים כדוגמת קונדל." לעומת זאת, תמך הביולוג האתאיסט פול זאכרי מאיירס בקונדל כשאמר: "שא דבריך, אחי!"
בשנת 2007 השתמש סר הארי קרוטו, חתן פרס נובל לכימיה משנת 1996, באחד מסרטוני הווידאו של קונדל, בדברים שנשא בכנס "מעבר לאמונה". בסרטון השתעשע קונדל כש"ניסה" למצוא משהו טוב לומר על שלוש הדתות המונותאיסטיות. אחרי שהראה את הסרטון, העיר סר הרולד להנאת הקהל: "הביטו, יש לו כבר 28 סרטונים שם. לכו ותראו אותו... אם הוא עדיין חי."
ריצ'רד דוקינס, מחבר הספר "יש אלוהים? האשליה הגדולה של הדת", אמר ש"פט קונדל הוא יחיד במינו. אין אף אחד שיכול להשתוות אל התערובת הנדירה של נועם ואכזריות שיש בו. הוא משתמש בתבונה הרהוטה שלו כדי ללכוד את השוטים הדתיים שהם מטרות ההומור חסר הרחמים שלו. תודה לאל שהוא לצידנו." בשנת 2008 הפיץ אתר האינטרנט של דוקינס תקליטור שכלל אוסף של המונולוגים של קונדל, תחת הכותרת: "פט קונדל - אנתולוגיה".
קונדל חבר בארגון "החברה החילונית הלאומית" בבריטניה, הקוראת להפרדת הדת מן המדינה, ויש לו קהל תומכים גדול באינטרנט, בכלל זה מועדון מעריצים בפייסבוק.
הסכסוך הישראלי-פלסטיני

קונדל ידוע גם בעמדתו הפרו-ישראלית לגבי הסכסוך הישראלי-פלסטיני. הוא תוקף בחריפות את הרשות הפלסטינית ואת החמאס שלפיו עסוקים אך ורק בקידום דעות אסלאמיות קיצוניות וטרור. הוא רואה בהנהגת הרשות חוסר רצון מוחלט להכיר בישראל כמדינה, ובכך מטיל את מלוא האשמה על הרשות בכך שלא הושג הסכם שלום עד כה. בנוסף, רואה קונדל את פעולות צה"ל כלגיטימיות לחלוטין, ומאשים את התקשורת הבינלאומית בכלל והאירופאית בפרט בכך שהן מעוותות את המציאות ומעודדות התפשטות של דעות אנטי-ישראליות ואפילו אנטישמיות. קונדל מציין את העובדה כי ישראל היא המדינה הדמוקרטית היחידה במזרח התיכון. לא פעם, בסרטוני הווידאו שלו, גינה קונדל בחריפות את מדיניותה של הרשות הפלסטינית והביע תמיכה מוחלטת במדיניות של מדינת ישראל.
בשנים האחרונות החל קונדל לתקוף בחריפות את מדיניותן של מדינות המערב כלפי המהגרים המוסלמים המציפים את אירופה. הוא מרבה ללגלג על הליברלים הרואים עמדות מעין אלה כ"גזעניות" שעה שעמדתם מאפשרת את השתוללות הברבריזם החדש באירופה.
מחאות אוקטובר בעיראק

צילום אוויר של הפגנת המונים בכיכר תחריר בבגדאד, 1 בנובמבר 2019
מחאות אוקטובר (ערבית: تظاهرات تشرين; תעתיק מדויק: תַטָ'אהֻרָאת תִשְׁרִין) היו גל מחאות חברתיות וכלכליות שפרצו בעיראק ב-1 באוקטובר 2019. ההפגנות פרצו בבירה בגדאד והתפשטו עד לדרום עיראק, והיו מספר סיבות עיקריות לפריצתן: התנאים החברתיים והכלכליים הירודים, משבר האנרגיה והתפשטות העוני שכתוצאה ממנו שיעורי האבטלה עלו בשיעור משמעותי, הידרדרות בתשתיות המדינה וירידה במתן השירות לאזרחים, בנוסף להתפשטות השחיתות המנהלית והפוליטית במדינה. מספר גורמים נוספים עוררו את גל המחאות וביניהם: ההתערבות האיראנית בעיראק וההשלכות של עליית המדינה האסלאמית (דאעש) במדינה. המפגינים דרשו את הפלת המשטר ששלט במדינה, את התפטרות ממשלתו של ראש הממשלה עאדל עבד אל-מהדי ואת הקמתה של ממשלת ביניים שתכהן עד לקיום בחירות פרלמנטריות דמוקרטיות שיצליחו להתעלות מעל לעדתיוּת ששלטה במדינה מאז 2003. המחאות נתקלו בתגובה חריפה ואלימה מצד כוחות הביטחון העיראקיים, שהובילה למאות הרוגים במהלך תקופת המחאות ולפציעתם של אלפים. למרות הדיכוי האלים של המחאות, דרישתם המרכזית של המפגינים - חילופי שלטון - מולאה בהצלחה עם התפטרותו של ראש הממשלה בסוף נובמבר 2019.
הסיבות למחאות

המחאות הגיעו כתוצאה של הצטברות בעיות ומשברים בעיראק בשנים האחרונות, לצד הידרדרות המצב הביטחוני והכלכלי במדינה, העדר התשתיות והשירותים בה, המחסור במקומות עבודה, בעיות ביטחון ומאי-יציבות פוליטית וביטחונית. לצד זאת, רבים טענו כי הסיבה האמיתית לפרוץ המחאות באוקטובר 2019 הייתה החלטתו השנויה במחלוקת של ראש הממשלה עאדל עבד אל-מהדי מספטמבר 2019 להעביר מתפקידו את הגנרל עבד אל-והאב א-סאעדי, ששימש עד אז כמפקד הכוחות למלחמה בטרור ושזכה לתהילה רבה כמי שעמד בראש המאבק של צבא עיראק בארגון המדינה האסלאמית. למחאות אוקטובר 2019 בעיראק קדמו גלי-מחאה רבים שקראו לתקן את הליקויים בממשל ולבצע בו רפורמות על מנת לכונן דמוקרטיה אמיתית ללא כל אפליה אתנית בין האזרחים. הבולט מבין גלי המחאה האלה היה זה של 2011, שפרץ במקביל לפריצת מחאות האביב הערבי, ושבמהלכו יצאו עיראקים רבים לדרוש מממשלתם שירותים ותשתיות חיוניים. במחאות שפרצו בשנים 2015–2016, דרשו המפגינים הפחתה בשכרם של פקידים, שרים ונציגים ומינוי ממשלת טכנוקרטים ובמקביל שיפור של השירותים לאזרח, ובראשם של רשת החשמל. בספטמבר 2018, נהרגו כ-30 מפגינים במהלך הפגנות גדולות שהתקיימו בעיר בצרה, בדרום עיראק.
הסיבות למחאות > העדר שירותים ותשתיות

למרות עושר המשאבים העצום הנתון בידיה של המדינה העיראקית, כישלונה של הממשלה לנקוט בצעדים אחראיים בניהול המשאבים והתשתיות וכו', לצד השחיתות המשתוללת של מעמד השלטון ושל פקידי הממשל הובילו להידרדרות משמעותית בתנאי החיים במדינה ובאיכותם ובאמינותם של השירותים הניתנים לאזרח.
המחסור במים:
חרף העובדה שעיראק, על מקורות המים המגוונים שלה ונהרות הפרת והחידקל החוצים אותה, היא אחת המדינות העשירות ביותר במשאבי מים במזרח התיכון, גורמים שונים, חיצוניים ופנימיים, הובילו לכך שמיליוני עיראקים סובלים ממחסור במים נקיים. משבר המים רק מחריף עם עליית הטמפרטורות ועם התפשטות המדבר לחלקים גדולים של המדינה. מצב משק המים של עיראק היה טוב עד לשנת 1970 בשל שפיעת המים בנהרות הפרת והחידקל וביובליהם השונים, אך לאחר מכן ירדה ספיקת המים בחלק הנהרות העובר במדינה בכ-40%, בעיקר כתוצאה מבניית סכרים במעלה הנהרות בטורקיה, בסוריה ובאיראן. כמו סכר דרבנדיח'אן (בצפון עיראק) שכמות המים בהם ירדה. כמו כן, ספיקת המים בנהר הזב הקטן באזור כירכוכ ירדה בכ-70%. שנית, השפעת הטמפרטורות הגבוהות ומיעוט המשקעים על מאגרי המים בעיראק, הובילה להתאדות של כ-8 מיליארד קוב מים ממאגרי המים בעיראק בשנת 2018. אמנם בעיראק יש שמונה אגמים גדולים, אך בכולם ניכרה ירידה חמורה במפלס עד כדי שנשקפת במדינה סכנה של התייבשות מוחלטת.
הסיבות למחאות > משבר הבריאות

זה שנים רבות סובל תחום בריאות הציבור בעיראק מבעיות רבות, ובראשן המחסור בתרופות הדרושות והרס עשרות בתי חולים במחוזות השונים במהלך המלחמה בין הכוחות העיראקיים לבין המדינה האסלאמית (דאעש). תחום הבריאות סובל גם מגירעונות עצומים ומחובות, שכן התקציב שהוקצה לתרופות ולציוד רפואי עומד על 1.3 מיליארד דולר בלבד, הכוללים בתוכם את ההוצאה על רכש מכשור רפואי. עיראק סובלת גם ממחסור חמור בתרופות למחלות חשוכות מרפא כגון סרטן, תלסמיה ומחלות כרוניות אחרות שהתרבו בשנים האחרונות. בין המחסור בתרופות והרס תשתיות הבריאות בגופים המשוחררים לבין הגירה של רופאים ומחסור בכוח אדם מקצועי, סבלם של האזרחים העיראקים בבתי החולים רק הלך וגבר ורק החמיר את מצבן הרעוע ממילא של תשתיות הבריאות. העובדה שטיפולים, חיסונים ותרופות למחלות שונות סופקו על-ידי משרד הבריאות בלבד ולא היו זמינים בכל בתי החולים במדינה או בבתי מרקחת פרטיים, הניעה רבים מבני משפחותיהם של חולים לרכוש אותן באיראן.
הסיבות למחאות > החמרה במצב הכלכלי

הממד הכלכלי הוא אחד הביטויים הבולטים של המשבר העיראקי, שכן החוב הציבורי העיראקי חרג ממחסום 100 מיליארד הדולרים בשנת 2018, מה שהקטין את התקציב הציבורי בשיעור של לפחות 8.4% ממנו להחזר הלוואות אלה ואינטרסים שלהם. התקציב הכללי השנתי בעיראק סובל מגירעון גדול המייצג נקודת תורפה, שכן הגירעון בתקציב 2019 עמד על כ-20.7%, ושיעור הסכומים שהוקצו להוצאה על משכורות, שכר והקצבות לעובדים בסוכנויות המדינה והמגזר הציבורי במימון מרכזי, בנוסף למשכורות ומענקים לגמלאים ותכנויות טיפול הוצאות חברתיות ואחרות מהוות כ-75% מסך ההקצאות, מה שמראה את חוסר האיזון וחוסר האיזון בין ההקצאות השוטפות הוצאות והקצאות השקעה בתקציב זה. הממד הכלכלי של המשבר בא לידי ביטוי ביכולתה של המדינה לספק לאזרחיה ביטחון תזונתי, דבר הבולט במיוחד במדינה חקלאית כדוגמת עיראק.
הסיבות למחאות > שחיתות שלטונית וחוסר שוויון

עיראק היא מדינה רב-דתית ורב-עדתית, עובדה שהובילה לאורך השנים להתפרצות סכסוכים ומחלוקות בין הקבוצות השונות במדינה. בשנת 2019 האשימו העיראקים את מערכת השלטון המבוססת על מכסות עדתיות ("מוחאססה") במקום על ייצוג על-עדתי ומריטוקרטי בהידרדרות התנאים הפוליטיים והביטחוניים במדינה ובשירותים הלקויים המסופקים להם. התפשטות השחיתות בתוך מערכות השלטון, שבה אליטות פוליטיות רבות תופסות עמדות מפתח לשם השגת רווח או תועלת, במיוחד בכל הנוגע להכנסות מנפט, הובילה לעלייה בתחושת האפליה וחוסר השוויון בקרב הציבור הרחב. החברה העיראקית סובלת מקיטוב גובר בין המעמדות העשירים לבין רוב העם שהולך והופך עני יותר, בהיעדר מעמד ביניים חזק.
אופי המחאות

דוח של המכון הלאומי הדמוקרטי (NDI) על מחאות 2019 בעיראק קבע כי ההפגנות היו יוזמה של אזרחים עיראקיים שהתרעמו על תנאי חייהם ועל חולשת השלטון העיראקי. עבורם, המחאות הללו היוו מקור גאווה לאומית, שכן הם איחדו את העיראקים בשורה אחת והעירו בהם אקטיביזם אזרחי שידחוף אותם להטיל רפורמות עצומות במערכת הפוליטית המבוססות על שיקום כבוד ושיפור חיי אנשים. ככאלה, התפתחו המחאות של 2019 כתנועה מקומית ללא מנהיגות מוגדרת. נראה כי הסיבה לכך היא העובדה שהעיראקים ראו במנהיגים הפוליטיים כאלה המחויבים לאינטרסים של מפלגות פוליטיות, לאג'נדות זרות ולאינטרסים אישיים. זאת לצד תחושתם שהשחיתות המשתוללת בעיראק בזבזה את עושרה של המדינה ובמקביל לכך החוקה ומערכת הבחירות מסייעים למנהיגים מושחתים וחסרי יכולת להישאר בתפקידיהם. הקריאות לצאת לרחוב ולהשתתף במחאות הועברו באופן מילולי בין אנשים או באמצעות הרשתות החברתיות, אך בלא נוכחות של כל מנהיג או של ארגונים מובילים, עובדה שיכולה להעיד על מרמור רב-שנים ומיאוס כלפי שחיתות ההנהגה. העדר המנהיגות העניק למחאות הללו תמיכה רבה מכל חלקי החברה העיראקית כשהמטרה שעמדה לנגד עיני המוחים הייתה הפלת המשטר שלא הצליח למלא את צורכיהם. סקר דעת קהל שהוכן על-ידי המכון הלאומי הדמוקרטי על המחאות בעיראק בשנת 2019 קבע כי הפגנות אלה היו יוזמה של אזרחים עיראקיים שהתרעמו על תנאי חייהם הקשיים ועל היעדר הסמכות והאחריות של המנהגים כלפיהם. בנוסף, נטען בדוח, המחאות היו מקור לגאווה לאומית שכן הן איחדו את העיראקים ועוררו בהם אקטיביזם אזרחי שעודד אותם לחולל רפורמות משמעותיות במערכת הפוליטית שעיקרן שיקום כבודם של האזרחים ושיפור חייהם. איש הדת הבולט הכורדי-עיראקי עלי אל-קאראדאגי אמר: "המפגינים הם קבוצת צעירים שנולדו וחיו בצל ייאוש ושחיתות וכבר לא אכפת להם מסיסמאות פוליטיות ומהבטחות שמפזרות המפלגות. מטרתם היחידה היא שינוי".
כיכר תחריר

כיכר תחריר ("השחרור") היא אחת הכיכרות המרכזיות בבגדאד, בירת עיראק, והיא שוכנת באזור באב א-שרקי במזרח העיר. שמה של הכיכר ניתן לה כאות לשחרור מהכיבוש הזר ומהקולוניאליזם. במרכז הכיכר ניצבת אנדרטת החירות המפורסמת שפיסל ג'וואד סלים, המתארת את אירועי מהפכת 14 ביולי 1958 ואת השפעתה על העיראקים, ובצידה המערבי של הכיכר גשר אל-ג'ומהוריה, שנקרא בעבר גם גשר המלכה עאליה, אשתו של המלך ראזי בן פייסל ואמו של המלך פייסל השני. בשל מיקומה המרכזי וגם בשל קרבתה לאזור הירוק שבו שוכנים משרדי הממשל העיראקי, שימשה כיכר תחריר משך השנים כזירה מרכזית להפגנות וגם עם פרוץ המחאות ב-2019, הבחירה בכיכר הייתה טבעית וברורה. הפגנות פרצו בתוך הכיכר בשנת 2019, כשהבולטת שבהן, ביום שישי, 25 באוקטובר 2019, כינסה במקום כמיליון איש. "אני יורד לדרוש את זכותי" היו המילים ששרו הצעירים העיראקים כשירדו באלפיהם לכיכר כדי לדרוש דין וחשבון מפוליטיקאים עיראקים מושחתים ואת בלימתה של כל התערבות זרה בעיראק, במיוחד מצידה של איראן. מאז תחילת ההפגנות, הכיכר הזו, שהייתה לפנים שוק גדול עמוס בסחורות סיניות ואיראניות, הפכה לצומת בה נפגשים המפגינים שהגיעו אליה מבגדאד וממחוזות עיראקיים אחרים. עם פרוץ ההפגנות, החלה הכיכר להיראות כעיר המנהלת את עצמה ומספקת את צרכיה: מספר רב של אוהלים הוקמו במקום על-ידי המפגינים, דגלי עיראק הונפו בכל עבר ותמונותיהם של צעירים בגילאים שונים שנפלו קורבן לאלימות כוחות הביטחון וחמושים אלמונים במהלך ההפגנות הנרחבות שהתקיימו במקום. נשים עיראקיות רבות התנדבו להגיע לכיכר ועבדו מסביב לשעון כדי לסייע ובחלוקת מזון ותרופות שנתרמו על-ידי המשפחות לבני הנוער המפגינים במקום, במאמץ התנדבותי חסר תקדים. נהגי טוק טוק נרתמו לחילוץ פצועים והרוגים מן ההפגנות באמצעות רכביהם, במקרים רבים תחת אש, וזכו להוקרה על ידי המפגינים, שקראו לעיתון שיצא לאור בכיכר "טוק טוק".
כיכר תחריר > "המסעדה הטורקית"

הבניין בן 14 הקומות החולש על כיכר תחריר, הנחשב כנקודה האסטרטגית ביותר באזור, נבנה על-ידי חברה הודית בשנות השמונים של המאה הקודמת ונפתח בשנת 1983. הוא מכיל מוסך מרווח בקומותיו התחתונות, וקומותיו האחרות התמלאו בחנויות והן מהוות עד היום מרכז קניות גדול. הבניין לקח את שמו ממסעדה שנודעה בשם "המסעדה הטורקית" שאכלסה את הקומה העליונה בבניין והייתה מפורסמת במרפסות המציעות נוף פנורמי של העיר בגדאד. המפגינים העניקו לבניין שמות סמליים שונים. חלקם כינו אותו "הר אוחוד" בהתייחס למיקום המוסלמים על ההר בקרב אוחוד בתקופת הנביא מוחמד. לאורך ההיסטוריה של תנועת המחאה בעשור האחרון בעיראק, התחרו מפגינים וכוחות הביטחון לשלוט במקום האסטרטגי המשקיף על כיכר תחריר, שבה נערכו רבות מן ההפגנות מצד אחד ושגובהו הרב מאפשר צפייה על כל הגשר והאזור הירוק (מקום מושבם של משרדי הממשלה העיראקית) בצד השני. בתוך ענני הגז המדמיע וכדורי הגומי ולפעמים אף כדורים חיים, מצאו רבים ממפגיני הפגנות אוקטובר מקלט בבניין זה ותפסו מחסה בין קירות קומותיו הריקות ועל גגו. באשר לאווירת הסולידריות הגדולה השוררת במקום ורמת התיאום בין מחנות הצעירים בבניין לבין המפגינים בכיכר וברחובות שמתחת לבניין, נאמר: “מבנה וגברים רבים מגיעים לבניין זה לברך את המפגינים העיקשים ולספק להם צרכים הומניטריים שונים שיסייעו להם לשמר את נוכחותם במקום ולהגן על המפגינים בתחתית הבניין, בחזית כיכר תחריר".
תגובת כוחות הביטחון העיראקיים למחאות

תגובת כוחות הביטחון העיראקיים למחאות אוקטובר 2019 הייתה אלימה מאוד ותוארה על-ידי משקיפים מקומיים וזרים כעבירה על האמנות הבינלאומיות בנושאי זכויות האדם. ירי רימוני הלם וגז מדמיע לעבר המפגינים הוביל לפציעות רבות, וירי אש חיה של הכוחות לעבר חלק מהמפגינים הוביל למותם של כ-450 בני אדם לאורך תקופת המחאות. לצד זאת, מפגינים רבים נחטפו או נעצרו ונמנע מעיתונאים לסקר את האירועים או לדווח עליהם באמצעי התקשורת השונים ורבים מהם אף קיבלו איומים על חייהם. החיבור לאינטרנט בכמה מחוזות במדינה נותק לפרקי-זמן ארוכים במהלך תקופת המחאות בניסיון לשלול מן המוחים גישה לרשות החברתיות שהיו אמצעי הגיוס המרכזיים שלהם. גופים בינלאומיים רבים פנו לממשלת עיראק בניסיון לעצור את הפגיעה הבלתי מידתית במפגינים ואת ההפרות החוזרות ונשנות של זכויות-אדם במהלך דיכוי המחאות. תגובה אלימה זו והשימוש המופרז בכוח רק גרמו להתגברות המחאות.
תוצאות המחאות

למחאות אוקטובר 2019 בעיראק היו דרישות רבות, שכולן קשות להשגה תחת השלטון הקיים במדינה. אולם חלק מהתוצאות הישירות של המחאות אילצו את ממשלת עיראק לשנות את דרכיה ולערוך חילופים בהנהגתה, דבר שנרשם כניצחון גדול למחנה המוחים. ראש הממשלה עאדל עבד אל-מהדי הגיש את התפטרותו ב-30 בנובמבר 2019, בתנאי שהוא וממשלתו יישארו בתפקידיהם עד שהגושים הפרלמנטריים הגדולים יגיעו להסכמות על מינוי ראש ממשלה חדש תחתיו. בינתיים, איש הדת השיעי הבכיר בעיראק, עלי סיסתאני, הודיע על חשיבות העברתו המהירה של חוק בחירות חדש במדינה.
במקביל, האו"ם העלה שורה של המלצות, כולל חקירת הנסיבות של הרג מפגינים, קיום משפטים על פרשיות שחיתות, ביצוע רפורמות בשיטת הבחירות והכנסת שינויים חוקתיים שונים. בנוסף להתפטרות ממשלתו של עבד אל-מהדי, אחד הסיבות שגרמו להפסקת המחאות היא מינויו לתפקיד ראש הממשלה של מוסטפא אל-כאזמי שהבטיח לשמור על אזרחי עיראק ולענות על צורכיהם ודרשותיהם.
אלא שחרף ההבטחות שליוו את מינויו של אל-כאזמי, פעילים עיראקים מונים דרישות שטרם התממשו: אי אישור חוק הבחירות העיראקי החדש, שתלוי במספר מחוזות בחירות ומועמדות פרטנית, בנוסף לכישלון הבאתם לדין של אלה שהרגו מפגינים במהלך מחאות אוקטובר, כפי שהבטיח ראש הממשלה אל-כאזמי בתוכנית הפעולה של ממשלתו.
בנוסף על כל אלה, המשך ההידרדרות במצב הכלכלי, העלייה בשיעורי האבטלה, המשך שיטת המכסות הפוליטיות והתערבותם של כוחות אזוריים חיצוניים בפוליטיקה העיראקית, היו כולן סוגיות שהמפגינים דרשו לפתור. בנוסף לכך, עם תחילת התפשטות נגיף הקורונה, החמיר המצב הפוליטי בעיראק ומפגינים רבים חילקו עלונים והעבירו הרצאות הקשורות בדרכים למניעת המגפה, וחילקו מסכות רפואיות בחינם למפגינים.
הערות שוליים

1 2  אחמד אלהואס, עיראק והמהפכה הבלתי אפשרית, באתר TurkPress, ‏5.10.2019 (בערבית)
1 2 3 4  Iraq: We Want a Homeland, National Democratic Institute, ‏December 2019 – February 2020 (באנגלית)
↑  יורוניוז, מה קורה בעיראק ומה הסיבה למחאות?, באתר Euronews, ‏7.11.2019 (בערבית)
↑  בהרוז ג'עפר, משבר מחסור המים בעיראק: סיכוניו, ביטוייו ומנגנוני ההתמודדות איתו, באתר shafaq.com, ‏11.8.2021 (בערבית)
↑  אחמד א-דבאג, מחצית מהתרופות הדרושות אינן זמינות בעיראק. מהי המציאות של המצב הבריאותי?, באתר noonpost.com, ‏1.7.2019 (בערבית)
↑  דוח צוות המשבר הערבי, המשבר בעיראק 2019 - 2020: אסטרטגית היציאה, באתר המרכז ללימודי המזרח התיכון (ירדן), ‏נובמבר 2020 (בערבית)
↑  ח'אלד אלמנשאווי, הכלכלה העיראקית: משבר נוסף עקב המחאות ואובדן הנפט, באתר independentarabia.com, ‏10.12.2019 (בערבית)
↑  טאהא אלעאני, המחאות בעיראק - הסיבות להסלמה והדרך לפיתרון, באתר aljazeera.net, ‏10.10.2019 (בערבית)
1 2 3  עימאד א-שמרי, כיכרות המחאה בעיראק - חשיבותן וסמליותן, באתר aljazeera.net, ‏29.12.2019 (בערבית)
↑  טאהר האני, כיכר א-תחריר בבגדאד - ליבן הפועם של המחאות העממיות, באתר france24.com, ‏16.1.2020 (בערבית)
↑  סייד מוחמד, במלאת עשור ל-25 בינואר - הכר את כיכרות השינוי הערביות הבולטות, באתר ahlmasrnews.com, ‏26.1.2021 (בערבית)
↑  איה מנסור, כיכר א-תחריר בבגדאד - סמל החירות הנושאת את חלומות המפגינים, באתר aljazeera.net, ‏15.1.2019 (בערבית)
↑  ההפגנות בעיראק: המסעדה הטורקית, מפגינים ב"הר אוחוד" במרכז בגדאד, באתר bbc.com, ‏30.10.2019 (בערבית)
↑  נסיר אלעג'יילי ועבד אלקאדר אלג'נאבי, מבצרם של המפגינים בעיראק - זהו סיפורה של המסעדה הטורקית, באתר alarabiya.net, ‏6.11.2019 (בערבית)
↑  Press Release, Iraq: Vicious tactics used against protesters and human rights defenders as death toll and arrests multiply, Fidah - International Federation for Human Rights, ‏12.11.2019 (באנגלית)
↑  הודעה לעיתונות, משרד הנציב העליון של האו"ם לזכויות האדם: דאגה לנוכח המשך הרדיפה וההרג של פעילי זכויות אדם בעיראק, באתר האו"ם, ‏20.12.2019 (בערבית)
↑  The Iraq protests explained in 100 and 500 words, bbc.com, ‏2.12.2019 (באנגלית)
↑  אזהר אלרביעי, הסערה הפוליטית וסכנות הקורונה לא עצרו את ההפגנות בעיראק, באתר alghad.com, ‏4.4.2020 (בערבית)
מפגינים משתלטים על מבנה המסעדה הטורקית בכיכר תחריר, נובמבר 2019
צרכים בסיסיים

גישת הצרכים הבסיסיים היא אחת הגישות העיקריות למדידת שיעור העוני הקיצוני (אנ') במדינות מתפתחות ברחבי העולם. על פי גישה זו מגדירים קודם את המשאבים המינימליים אשר נחוצים לרווחה הפיזית של האדם לטווח ארוך, בדרך כלל במונחים של מוצרי צריכה. קו העוני מוגדר לאחר מכן כמות ההכנסה אשר אדם חייב להרוויח' על מנת לוודא שהצרכים הבסיסיים יהיו ברי השגה. גישת "הצרכים הבסיסיים" הוצגה לראשונה בשנת 1976 על ידי ועידת התעסוקה העולמית של ארגון העבודה הבינלאומי.
דוגמאות לפריטים אשר נחשבים באופן מסורתי ל"צרכים בסיסיים" כוללים בין היתר מזון (כולל מים), מחסה וביגוד. ברשימות יותר חדשות של צרכים בסיסיים נהוג לכלול גם לא רק מזון, מים, ביגוד ומחסה, אלא גם תברואה, חינוך ושירותי בריאות. סוכנויות שונות משתמשות ברשימות שונות של פריטי "צרכים בסיסיים".
בשיח הממוקד בתחום הפיתוח, מודל הצרכים הבסיסיים מתמקד במדידה של מה שנחשב לרמת העוני הניתנת למיגור. תוכניות פיתוח העוקבות אחר גישת הצרכים הבסיסיים אינן משקיעות בפעילויות התורמות לפריון כלכלי שיסייעו לחברה להיות יותר עצמאיות בעתיד, אלא הן מתמקדות יותר בהבטחה שכל משק בית יצליח להשיג את הצרכים הבסיסיים גם אם משמעות הדבר היא שכתוצאה מכך הדבר לא יסייע לתרום בהווה להשגת צמיחה כלכלית משמעותית. תוכניות אלו מתמקדות יותר בקיום של החברה ולא בהכרח בחלוקה סבירה של הרווחים.
ראו גם

קו העוני
תאוריית הצרכים של מאסלו
שכר מחיה, שכר גבוה מספיק כדי לענות על צרכים בסיסיים
הכנסה בסיסית לכול
רמת חיים
הערות שוליים

↑  Denton, John A. (1990). Society and the official world: a reintroduction to sociology. Dix Hills, N.Y: General Hall. p. 17. ISBN 978-0-930390-94-5.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4158371-1
מכתב 5000

משרד התובע הכללי במוסקבה.
ולדימיר אוסטינוב, התובע הכללי של רוסיה בעת כתיבת המכתב.
מיכאיל נזרוב, יוזם המכתב.
"מכתב 5000" הוא פנייה גלויה עם חתימות של 5,000 איש אל התובע הכללי של רוסיה בשנת 2005 ובו ביקורת נוקבת על התנהגותם של מספר יהודים וקהילות יהודיות, כמו גם מספר מנהיגים וארגונים יהודיים ובמיוחד כוללת הבקשה לחקור את הספר "קיצור שולחן ערוך" (כולל הן את התרגום לרוסית והן לימוד הטקסט המלא שלו בבתי ספר דתיים) בתואנה כי הספר מהווה הפרה של החוק הפלילי של הפדרציה הרוסית וכי יש לאסור את פרסומו ואת פעילות קונגרס הקהילות היהודיות הדתיות והארגונים הדתיים של רוסיה שתרגם את הספר לרוסית. המכתב גרם לתהודה רבה ודיון נרחב בעיתונות ובתקשורת. בהמשך התובע הכללי של רוסיה החליט שלא להיענות לבקשת החותמים ודחה את כל טענות המכתב ולא נפתחה חקירה וכל הליכים נגד מתרגמי קיצור שולחן ערוך.
מניעים לכתיבת המכתב ותכניו

ב-15 בדצמבר 2004, מיכאיל נזרוב באתר russia-talk.com פרסם את "הפנייה לתובע הכללי של הפדרציה הרוסית ו. אוסטינוב בקשר ליישום נרחב של הפרת סעיף 282 לחוק הפלילי של הפדרציה הרוסית בנושא 'הסתה לשנאה אתנית' כלפי יהודים." מנסחי המכתב ביקשו מהפרקליטות לברר מה מקורם של מה שהם מכנים "הסכסוך היהודי-רוסי" וטענו שהפטריוטים הרוסים רק מדי פעם מגנים על עצמם רגשית יתר על המידה מפני "המוסר היהודי התוקפני" שבא לידי ביטוי בשולחן ערוך. במכתב ציטטו דוגמאות כאלה מגרסה מקוצרת של "קיצור שולחן ערוך", שפורסם במוסקבה על ידי קונגרס הארגונים והארגונים היהודיים הדתיים ברוסיה (KEROOR). בערעור עלתה בקשה "לבדוק את העובדות המקוממות שצוינו לעיל, ואם יאושרו ... ינהלו הליכים על האיסור בארצנו של כל האגודות היהודיות הדתיות והלאומיות כקיצוניות".
הסיבה לכתיבת הפנייה לפרקליטות הרוסית הייתה העלייה בשכיחותם של תיקים פליליים בקשר לאנטישמיות נגד יחצ"נים ואנשי ציבור המכנים עצמם פטריוטים רוסים שמתפלספים בחריפות עם נציגי היהדות.
ב-13 בינואר 2005 הוגשה הגרסה הראשונה של הערעור - בשם "מכתב 500" (לפי מספר החותמים) לתובע הכללי על ידי 20 חברי הדומה הממלכתית שחתמו על הפנייה. עליה חתמו נציגי מפלגת המולדת ב-24 בינואר, מידע על המכתב הגיע לעיתונות.
ב-25 בינואר בוטלה הבקשה על ידי צירי הפרלמנט לבקשת מנהיגי הסיעות שלהם עקב תגובתה החריפה של התקשורת שהאשימה את הצירים באנטישמיות. בנושא המכתב התקיימו שני דיונים בערוצי הטלוויזיה הפדרליים. חבר הפרלמנט אלכסנדר צ'וייב אמר כי חתימתו על המכתב היה הונאה וזיוף וכי אין לו קשר למכתב זה.
עם זאת, התהודה בתקשורת סביב המכתב הובילה לכך שכותבו מיכאיל נזרוב החל לקבל חתימות מאנשים שעדיין רצו לשלוח הצהרה כזו לתובע הכללי מטעם קבוצה של נוצרים אורתודוקסים. כך קם "מכתב 5000" שהוקדש לחגיגת חגיגות האורתודוקסיה והוגש לתובע הכללי ב-21 במרץ 2005. בערעור זה רוככה הדרישה הראשונית "...להטיל איסור על כל האגודות היהודיות הדתיות והלאומיות כקיצוניות בארצנו" כדי "להנהיג איסור על כל האגודות הדתיות והלאומיות על בסיס מוסר השולחן ערוך בארצנו בשל קיצוני[ותו]". עם זאת, על פי נזרוב, מטרת ערעור זה לא הייתה לאסור על אגודות דתיות, אלא לתת טענות למי שמואשמים באנטישמיות.