stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דב יוסף
קורות חיים

דב יוסף (ברנרד ג'וזף) נולד במונטריאול שבקנדה בשנת 1899. למד באוניברסיטת מקגיל, באוניברסיטת לאוול ובאוניברסיטת לונדון. בעל תואר דוקטור לפילוסופיה ומוסמך במשפטים.
בעת מלחמת העולם הראשונה היה ממארגני ההתנדבות לגדודים העבריים בקנדה, והגיע לארץ ישראל בשנת 1918 יחד עם הגדוד האמריקני (גדוד קלעי המלך ה-39). ב-1921, לאחר שסיים את לימודי המשפטים, שב לארץ ישראל כדי להשתקע בה.
עורך הדין הוראס סמואל קיבל אותו כמתמחה במשרדו, ולאחר מכן כשותף. במרוצת הזמן היה דב יוסף לאחד מעורכי הדין היהודים הבולטים בארץ ישראל בתקופת המנדט. בשנת 1933 הוא היה עורך הדין של משפחת ארלוזורוב בהקשר לרצח ארלוזורוב. בסוף שנות השלושים היה מפרקה של הסניף הארצישראלי של פניקס, וינה, יחד עם משה דוכן.
דב יוסף היה פעיל בתנועת העבודה. הצטרף למפא"י בשנת 1933. שימש היועץ משפטי של הנהלת הסוכנות היהודית וייצג אותה בוועדת פיל ובוועדת וודהד. בהמשך שימש ממלא מקום ראש המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית. בראשית 1938 שהה בשליחות הסוכנות היהודית בצפון אמריקה. בשנת 1941 יצא בשליחות הסוכנות היהודית לארצות הברית ולדרום אפריקה ובסוף 1943 נשלח למשרד המדיני בוושינגטון כדי לייצג שם את עמדת הנהלת הסוכנות היהודית בארץ ישראל.
בעת מלחמת העולם השנייה היה אחראי על גיוס מתנדבי היישוב לצבא הבריטי. היה חבר הנהלת הסוכנות משנת 1945. היה בין מנהיגי היישוב שנשלחו בשבת השחורה למעצר במחנה המעצר בלטרון.
בעת מלחמת העצמאות והמצור על ירושלים היה דב יוסף המושל הצבאי של העיר. בתפקידו זה היה למעשה המושל האזרחי של העיר, כשהתואר "צבאי" ניתן כדי להראות על מקור סמכותו, שנבע מכך שירושלים, שטרם סופחה אז למדינת ישראל, הייתה בשליטה צבאית ישראלית. בתפקידו זה היה אחראי על כך שאספקת המזון, שהיה בעיר בצמצום רב, תהיה מאורגנת ושוויונית. תוך כדי המלחמה, באוקטובר 1948, נפלה בתו לֵילה בקרבות הנגב (לזכרה ולזכר חבריה הקדיש את ספרו "קריה נאמנה").
המפקד הצבאי של ירושלים, שהיה אחראי על ניהול המערכה הצבאית, היה מפקד חטיבת עציוני דוד שאלתיאל (שלאחר מלחמת העצמאות זכה לדרגת אלוף). דב יוסף חלק על החלטותיו של שאלתיאל ומהלכיו. בספרו "קריה נאמנה" (1960), שבו תיאר את אירועי מלחמת העצמאות בירושלים, ביקר בחריפות את התנהלותו הצבאית של שאלתיאל ועל כך שלא דיווח לו על המצב האמיתי בעיר העתיקה ערב נפילתה. הוא טען שלו היה עושה כן, היה פונה לדוד בן-גוריון בדרישה להזעקת כוחות תגבורת. פרסום הספר עורר סערה ציבורית עזה ואף הגיע לדיון בכנסת, כשסיעת חרות הגישה הצעה למינוי ועדת חקירה ממלכתית לבדיקת נסיבות נפילתה של העיר העתיקה. ההצעה נפלה בהצבעה.
קורות חיים > לאחר מלחמת העצמאות

דב יוסף היה שר האספקה והקיצוב בממשלת ישראל הראשונה והיה אחראי על מדיניות הצנע שהופעלה באפריל 1949. התפקיד ניתן לו לאור הצלחתו, כמושל הצבאי של ירושלים בזמן המצור, להנהיג בה סדר בחלוקת מצרכי המזון חרף המחסור החמור. תפקיד זה לא הוסיף על אהדתו של הציבור ליוסף, והוא זכה לכינוי "שר הצנע". הוא כונה גם "יוסף המשביר". כדי לנסות להתגבר מעט על המחסור, הודיע דב יוסף על קיצוץ בנייר לעיתונים וכן המליץ לעירוניים, לנצל כל פיסת קרקע ולגדל בה ירקות ותרנגולות מטילות. רעייתו, גולדי, הקפידה לשמש דוגמה ולבצע את ההמלצה בחצר ביתה ברחוב אלחריזי 22 בירושלים. בלחץ דעת הקהל בוטל בשנת 1951 משרד האספקה והקיצוב, ויוסף נתמנה לשר התחבורה.
דב יוסף כיהן בכנסת מהכנסת הראשונה ועד לכנסת השלישית, וכן כשר שאינו חבר כנסת בתקופת כהונת הכנסת החמישית. יוסף כיהן בתפקידים מיניסטריאליים שונים: שר החקלאות, שר התחבורה, שר המשפטים, שר המסחר והתעשייה, שר הבריאות ושר בלי תיק.
בשנת 1952, בהיותו שר המסחר והתעשייה, שימש ד"ר ישראל קסטנר דובר המשרד. כאשר הואשם קסטנר בעלונו של מלכיאל גרינוולד בשיתוף פעולה עם הנאצים בהשמדת יהודי הונגריה בעת השואה, אילץ אותו דב יוסף להגיש תלונה, שבעקבותיה הוגש על ידי המדינה כתב אישום נגד גרינוולד (במשפט זה נערך בירור מקיף על שואת יהודי הונגריה ועל תפקידו של קסטנר בשואה, עד כי המשפט הפך לידוע כ"משפט קסטנר").
במהלך כהונתו בתפקיד שר המשפטים בממשלת ישראל העשירית, התגלעה מחלוקת חריפה בינו לבין היועץ המשפטי לממשלה גדעון האוזנר בדבר חלוקת הסמכויות ביניהם בתחום הפלילי. יוסף סבר כי העובדה שלשר המשפטים נתונה הסמכות החוקית ליטול לעצמו את סמכויותיו של היועץ במקרה של חילוקי דעות ביניהם, מלמדת על כפיפותו של היועץ לשר. לעומתו סבר האוזנר כי כל עוד לא נטל השר את הסמכויות לידיו, נהנה היועץ מעצמאות מלאה ועליו לפעול לפי שיקול דעתו בלבד. המחלוקת הגיעה לישיבת הממשלה, שם התקבלה הצעתו של יוסף להקים ועדת משפטנים שתחווה את דעתה בפני הממשלה בנושאים שבמחלוקת. הוועדה כונתה ועדת אגרנט על שם שמעון אגרנט שעמד בראשה.
מסקנות הוועדה נתפסו כהישג של האוזנר מאחר שבנושא המרכזי שהיה במחלוקת, סמכויות התביעה, צידדה הוועדה בהאוזנר וגרסה כי ליועץ יש עצמאות מוחלטת בהחלטותיו. עם זאת ציינה הוועדה חובת היוועצות של היועץ בשר המשפטים ובממשלה, וכן חובת מסירת דין וחשבון קבוע לשר. בנושא שהיה שולי יותר בוויכוח, סמכויות הייעוץ של היועץ המשפטי לממשלה, הבדילה הוועדה בין רשויות מנהליות לבין הממשלה, אשר רשאית לפעול גם כנגד חוות דעת היועץ. מסקנות הוועדה אומצו על ידי הממשלה, כאשר יוסף נמנע בהצבעה לאחר שהודה כי אינו מרוצה מהן ואף הצהיר על כוונתו להביא לשינוי החוק.
דב יוסף היה מתומכיו הנאמנים של דוד בן-גוריון. בעת משבר "הפרשה", בראשית שנות ה-60, צידד בעמדת בן-גוריון כי בשאלה "מי נתן את ההוראה" תכריע ועדת חקירה משפטית ולא ועדת שרים, שאינה נקייה מנטיות פוליטיות. בעת פילוג מפא"י והקמת רפ"י על ידי בן-גוריון בשנת 1965, לא הצטרף לרפ"י ונשאר במפא"י, אך הורחק בידי ראש הממשלה לוי אשכול מרשימת מועמדי המערך לכנסת השישית ולא נכלל בממשלת אשכול שקמה לאחר הבחירות.
בשנת 1975 יצא לאור ספרו האוטוביוגרפי, "יונה וחרב".
ב-5 בינואר 1980 בעת שהתארח בבית בנו בבאר שבע, פונה לבית החולים סורוקה ושם נפטר, ככל הנראה מדום לב. דב יוסף הובא למנוחות ביום ב', י"ח בטבת תש"מ, 7 בינואר, בבית העלמין סנהדריה בירושלים. שמות רחובות על שמו קיימים בירושלים, נתניה ובאר-שבע.
כתביו

Bernard Joseph, Nationality: Its Nature and Problems, George Allen & Unwin (London), 1929.
דב יוסף, השלטון הבריטי בארץ ישראל: פרשת כישלונו של משטר, ירושלים: מוסד ביאליק, 1948.
דב יוסף, קריה נאמנה: מצור ירושלים 1948, ירושלים: שוקן, תש"ך-1960.
דב יוסף, יונה וחרב, גבעתיים; רמת גן: מסדה, 1975.
הערות שוליים

↑  תשלום למבוטחי פניכס, הצופה, 13 ביולי 1939
↑  עוה"ד ב. יוסף טוען בועדה המלכותית, דבר, 15 בדצמבר 1936
אין הצדקה להגבלות בקנית הקרקע, דבר, 16 בדצמבר 1936
↑  פגישה ראשונה של ב"כ הסוכנות עם הוועדה הטכנית, הצופה, 17 במאי 1938
↑  ד"ר ב. גוזף על מאמצי היהדות האמריקאית, הצופה, 25 בפברואר 1938
ד"ר ברנרד ג'וזף חזר ארצה, הַבֹּקֶר, 8 במרץ 1938
↑  ד"ר ב. גוזף חזר ארצה, הַבֹּקֶר, 11 באפריל 1941
↑  למה יצא ד"ר ברנרד ג'וזף לאפריקה?, המשקיף, 2 ביוני 1941
↑  לנסיעת ברנהרד ג'וזף לאמריקה, הַבֹּקֶר, 8 באוגוסט 1943
ברנרד ג'וזף לאמריקה, הַבֹּקֶר, 8 באוקטובר 1943
↑  הסכם בין המפלגות - האכזקוטיבה הורחבה - המזרחי חזרה, הַבֹּקֶר, 17 באוגוסט 1945
↑  מקצצים בנייר לעיתונים, באתר ישראל היום
↑  פרוטוקול ישיבת הממשלה באתר ארכיון המדינה
↑  דו"ח ועדת המשפטנים בדבר סמכויות היועץ המשפטי לממשלה, בתוך ספר קלינגהופר על המשפט הציבורי (1993), עמ' 423-433
↑  דו"ח ועדת המשפטנים בדבר סמכויות היועץ המשפטי לממשלה, בתוך ספר קלינגהופר על המשפט הציבורי (1993), עמ' 433-436
↑  דו"ח ועדת המשפטנים בדבר סמכויות היועץ המשפטי לממשלה, בתוך ספר קלינגהופר על המשפט הציבורי (1993), עמ' 448
דו"ח ועדת המשפטנים בתוך תיק מסמכים: ועדת שמגר לעניין בחירת היועץ המשפטי לממשלה - חומרי רקע, מתוך אוסף רות גביזון, באתר ארכיון המדינה, עמ' 36 בתיק המסמכים.
↑  פרוטוקול ישיבת הממשלה באתר ארכיון המדינה
↑  לואיז פישר, ימימה רוזנטל, משה שרת: ראש הממשלה השני, ירושלים: גנזך המדינה, תשס"ג, עמ' 638 (באתר "כותר")
↑  George E. G. Catlin, "Nationality, its Nature and Problems by Bernard Joseph", The American Political Science Review 24 (4), November 1930, pp. 1047–1049 (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263516605171  CiNii: DA16592805  GND: 122476468  ISNI: 0000 0001 1045 3001  LCCN: no99015046  NKC: jo2016905136  NTA: 115249729  SNAC: w60g6f43  SUDOC: 254163424  VIAF: 23024312   WorldCat (עם VIAF): 23024312 
שר התחבורה דב יוסף והרמטכ"ל יגאל ידין מבקרים בחיל הים, מלווים על ידי מפקד החיל מרדכי לימון וסגנו שמואל טנקוס.
ה'תס"ט

ה'תס"ט (5,469) ובקיצור תס"ט – היא שנה עברית  אשר החלה ביום א' בתשרי, אור ל-15 בספטמבר 1708, והסתיימה ביום כ"ט באלול, 4 בספטמבר 1709.
המולד של תשרי חל ביום השבת, 7 שעות ו-154 חלקים. לפיכך זו שנה מסוג זשג. איננה מעוברת, ואורכה 355 ימים.
זו שנה שנייה לשמיטה, ושנת 16 במחזור העיבור ה-288. תקופת ניסן שבשנה זו היא תחילת שנת 9 (סימנה טלזא) במחזור השמש ה-196.
שנה זו היא שנת 1,640 לחורבן הבית, ושנת 2,020 לשטרות.
אירועים

התקפה על יהודי העיר, ונס הצלת בני שכונת שטלנד בדנציג - על פי חלומו של הרב יחיאל מיכל סבו של רבי אברהם דנציג, כנראה בעקבות תבוסת השוודים בקרב פולטווה לצאר פטר הגדול.
אופרת 'הנאומים הלוביים' של היינכן הועלתה לבמה
החורף הקשה ביותר באירופה מזה 500 שנה
המצאת הפורצלן ושימוש בדלק קוקס ליצירת ברזל יצוק
מעוף כדור פורח מאויש, בפורטוגל
אוניות ובהן 4000 איש מפליגות מאנגליה למושבת ניו יורק
קרבות עתירי הרוגים במלחמה בין צרפת לברית של אנגלים גרמנים ורוסים.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג זשג, ובה 355 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "שלמה": שבה חשוון וכסלו בני 30 יום כל אחד.
י"ג באדר חל בשבת, ולכן תענית אסתר מוקדמת ליום חמישי י"א באדר.
קרב פולטווה
היסטוריה של עם ישראל
ה'תע"ח

.
ה'תע"ח (5,478) ובקיצור תע"ח – היא שנה עברית  אשר החלה ביום א' בתשרי, אור ל-6 בספטמבר 1717, והסתיימה ביום כ"ט באלול, 25 בספטמבר 1718.
המולד של תשרי חל ביום שני, 4 שעות ו-697 חלקים. לפיכך זו שנה מסוג בשז. היא מעוברת, ואורכה 385 ימים.
זו שנה רביעית לשמיטה, ושנת 6 במחזור העיבור ה-289. תקופת ניסן שבשנה זו היא תחילת שנת 18 (סימנה יחלדז) במחזור השמש ה-196.
שנה זו היא שנת 1,649 לחורבן הבית, ושנת 2,029 לשטרות.
נפטרו

ב' באדר א' – רבי גבריאל אסקלס, אב"ד ומרא דאתרא בפראג, במץ ובניקולשבורג.
א' באייר – רבי צבי הירש אשכנזי המכונה "חכם צבי"
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג בשז, ובה 385 ימים.
שנה מעוברת ובה שני חודשי אדר - אדר א' ואדר ב'. חג הפורים נחוג בשנה כזו באדר ב'. בנוסף, בי"ד באדר א' מציינים פורים קטן, ובט"ו באדר א' מציינים שושן פורים קטן.
שנה "שלמה": שבה חשוון וכסלו בני 30 יום כל אחד.
י"ז בתמוז חל בשבת, ולכן צום שבעה עשר בתמוז נדחה ליום ראשון י"ח בתמוז
ט' באב חל בשבת, ולכן צום תשעה באב נדחה ליום ראשון י' באב
היסטוריה של עם ישראל
הבחירות הפנימיות באגודת ישראל (1976)

הבחירות הפנימיות באגודת ישראל התקיימו ב-20 ביולי 1976 בשלשת הסניפים הגדולים של אגודת ישראל ברחבי הארץ, וקבעו את יחסי הכוחות הפוליטיים במפלגה במשך שנים ארוכות. הבחירות נערכו באופן רשמי לוועידת המפלגה, שהתכנסה בנובמבר 1976.
רקע

הבחירות הקודמות במפלגה נערכו כ-31 שנה קודם לכן, ב-1951, לקראת הכינוס העולמי המרכזי השלישי של הכנסייה הגדולה. המפתח הפנימי במפלגה השתנה ב-1954, כאשר לקראת הכינוס הרביעי, נועדו להתקיים בחירות אך הם בוטלו בהסכם בין כ-16 סיעות פנימיות שנרשמו לבחירות.
ב־1963, לקראת הכנסייה הגדולה של אגודת ישראל, נועדו להתקיים בחירות, אך הן בוטלו על ידי מועצת גדולי התורה, שמינתה בית דין מיוחד להחליט על חלוקת המקומות. נעשה ניסיון לקיים בחירות ב־1972.
הבחירות נערכו בעקבות מרמור פנימי ותוצאות ממערכת בחירות קשה בבחירות לכנסת השמינית, שבה החרימו בני הזרם הליטאי בהוראת הרבנים אלעזר מנחם שך ויעקב ישראל קניבסקי את המפלגה עקב הקמה מחדש של חזית דתית תורתית, רשימה מאוחדת של אגודת ישראל ופועלי אגודת ישראל. הרשימה המאוחדת, שהוקמה בתמיכת הרב ישראל אלתר, האדמו"ר מגור, זכתה בחמישה מושבים, אחד פחות מכוחן של שתי הרשימות הנפרדות שהתמודדו בנפרד בבחירות לכנסת השביעית. הבחירות נערכו גם בשל מותו של היו"ר הוותיק של הסיעה המרכזית, יצחק מאיר לוין, שנפטר ב-1971. שלמה לורינץ, שהיה מועמד במקום השני, החליף אותו כראש הסיעה.
סיעות

לקראת הבחירות, מנחם פרוש, שהיה חבר כנסת מטעם הרשימה אך נאלץ להתפטר על מנת להכניס את שלמה יעקב גרוס, הקים סיעה פנימית בשם שלומי אמונים. פרוש גייס לסיעתו הירושלמית את תמיכת הרבנים הליטאים הירושלמים, כמו הרב יוסף שלום אלישיב, הרב שלמה זלמן אוירבך ואחרים, שחתמו ברגע האחרון על מנשר הקורא להצביע עבורו. פרוש, שידע שהעיתון המפלגתי המודיע לא יפרסם את מנשר הרבנים, שכר מסוק – ופיזר בריכוזים החרדיים פשקווילים עם החתימות הטריות של תמיכת גדולי הליטאים בו. הצעד הזה זיכה אותו במקום השני בפריימריז עם 3,460 קולות.
חסידות גור הריצה רשימה בשם הסיעה המרכזית, שבראשה עמד יהודה מאיר אברמוביץ. חצרו של הרב מנחם מנדל שניאורסון, האדמו"ר מחב"ד, הורתה לחזק את מעמד הסיעה המרכזית.
הסיעה המאורגנת ביותר הייתה צעירי אגודת ישראל, שהתמודדה תחת השם ציות והגשמה, שפעלה כגוף עצמאי קודם לכן. הסיעה, שהוקמה ב-1943 עקב ילדי טהראן וחוסר היכולת שהפגינה אגודת ישראל בפרשה, נעשתה במשך השנים למזוהה עם הציבור הליטאי ולרב שך, שהיה מנהיגה בתקופה זו. בראשה עמד שלמה לורינץ. הסיעה איימה לפרוש מהתנועה באם לא יערכו בחירות בכלל סניפי התנועה, כאשר מרבית הסיעות ביקשו שהבחירות יערכו רק בסניפים הגדולים. ועדת הבחירות של המפלגה החליטה שסניף שיחפוץ שלא לקיים בחירות ולא להיות מיוצג יוכל לעשות כן, אך הרב יעקב ישראל קניבסקי הורה לסיעה להתמודד בכל זאת בבחירות. חסידות בעלז הודיעה על תמיכתה בסיעה. באופן טבעי, ציפו בסיעה לתמיכה ברורה של הרב שך, שלא נהג כן, באמרו כי נבחר הציבור לאחר שמקבל את הסכמת הרבנים לעצם מועמדותו, הוא תלוי בבחירת הציבור ואין לגוף רבני להתערב בזה.
הסיעה המאוחדת של יוצאי הונגריה ורומניה בראשות שלמה יעקב גרוס הייתה בתמיכת חסידות ויז'ניץ.
בראשות סיעת עדות המזרח עמד חבר הכנסת השביעית יעקב מזרחי.
ערב הבחירות פרשה סיעת "בני תורה" מהתמודדות, לאחר שדרישתה שרבני התנועה יוציאו הכרזה הקוראת לחברי המפלגה להצביע כפי רצונם לא מולאה. יש שזיהו את הסיעה, שמרכזה היה בירושלים, עם חבר הפעילים והעדה החרדית.
סיעה נוספת הייתה סיעת מורי אגודת ישראל.
סיעה נוספת, הגוש לאחדות התנועה, בראשותו של חבר הכנסת הראשונה מאיר דוד לוונשטיין, קראה לפירוק הסיעות הפנימיות במפלגה. נאמני התנועה, שהייתה מזוהה עם חסידות סלונים, עמדה בראשות ראש עיריית בני ברק שמואל וינברג, ורשימת יוצאי בוכרה, הקשורה בסיעה המרכזית.
תוצאות הבחירות

| סיעה | ראש הסיעה | קולות | אחוז |
| --- | --- | --- | --- |
| "א" - הסיעה המרכזית | יהודה מאיר אברמוביץ | 3,895 | 27.75% |
| "ש" - שלומי אמונים | מנחם פרוש | 3,460 | 24.88% |
| "צ" - ציות והגשמה (צעירי אגודת ישראל) | שלמה לורינץ | 2,970 | 21.36% |
| "מ" - הסיעה המאוחדת | שלמה יעקב גרוס | 1,740 | 12.55% |
| "חי" - עדות המזרח | יעקב מזרחי | 1,244 | 8.94% |
| "ס" - נאמני התנועה (חסידות סלונים) | שמואל וינברג | 356 | 2.62% |
| "ע" - אחדות התנועה |  | 204 | 1.46% |
| "יס" - יוצאי בוכרה |  | 56 | 0.4% |
מקור:
תוצאות הבחירות > סניפים מקומיים

| סניף | הסיעה המרכזית | עדות המזרח | יוצאי בוכרה | הסיעה המאוחדת | נאמני התנועה | אחדות התנועה | ציות והגשמה | שלומי אמונים | סה"כ |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ירושלים | 763 |  |  | 501 | 183 | 251 | 278 | 1,895 | 3,998 |
| בני ברק | 1543 | 114 |  | 958 |  |  | 1451 | 301 | 4,367 |
| תל אביב | 892 |  | 56 | 99 |  |  | 140 | 63 | 1,282 |
מקור
השפעת הבחירות

הסיעות צעירי אגודת ישראל ועדות מזרח התאחדו על מנת להגדיל את כוחם לשלושים אחוז ולהפוך לסיעה הגדולה ביותר במפלגה. שלומי אמונים והסיעה המרכזית חתמו על הסכם ביניהן. הוועידה התקיימה בא' בכסלו ה'תשל"ז (23 בנובמבר 1976) במלון גלי צאנז בנתניה.
שלומי אמונים הגדילה את ייצוגה במפלגה מ-10% ל-25%.
הבחירות קבעו את המפתח הייצוגי הפנימי במפלגה בשנים הבאות. ב-1989, לקראת הבחירות לכנסת השתים עשרה, פרשה צעירי אגודת ישראל מאגודת ישראל וחברה לדגל התורה הליטאית, ומקומה ברשימה נפקד, שנציג ויזניץ' קודם למקום השלישי.
ב-2021, לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע, הוענק המקום החמישי ברשימת אגודת ישראל לחסידות צאנז על חשבון הסיעה המרכזית.
הערות שוליים

1 2  אברהם תירוש, היום יערכו הבחיוות הפנימיות באגודת־ישראל, מעריב, 20 ביולי 1976
↑  הושג הסכם על חלוקת הצירים ל„כנסייה הגדולה” – לא יתקיימו בחירות, הצופה, 21 ביוני 1954
↑  דניאל דגן, „אגודת ישראל” מתכוננת לוועידה, מעריב, 10 בדצמבר 1972
1 2  אברהם דוב גרינבוים, 'יהדות התורה' - סקירה היסטורית ואקטואלית, באתר ליברל, ‏8 באוגוסט 2017
↑  דיינים סירבו לדון בתביעות בקשר לבחירות באגו"י, מעריב, 18 ביולי 1976
↑  מנחם פרידמן, החברה החרדית, עמוד 45
↑  אברהם תירוש, מציעים בחירות באגו"י רק בסניפים הגדולים, מעריב, 9 ביולי 1976
↑  הרבי ציווה להשתתף בבחירות באגודת ישראל, מעריב, 13 ביולי 1976
1 2  אברהם תירוש, מתיחות בין חצרות האדמו"רים בעלז וויזניץ', מעריב, 6 ביולי 1976
↑  הרב רפאל וואלף, בסערת אש, בני ברק: אופנהיימר, 2014, עמ' עמ' תע"ה
1 2  אברהם תירוש, סיעת חסידי גור ניצחה בבחירות לאגודת ישראל, מעריב, 21 ביולי 1976
1 2  אברהם תירוש, ועשו כולם... אגודות־אגודות, מעריב, 16 ביולי 1976
↑  אברהם תירוש, צו־מניעה מאיים על הבחירות ב"אגודת ישראל, מעריב, 8 ביולי 1976
1 2  פנחס יעקב הכהן לוין, בית יעקב מס' 196–197 סיוון ה'תשל"ו, עמ' 31, באתר היברובוקס
↑  הערכויות באגודת ישראל לתפיסת השלטון במפלגה, מעריב, 30 ביולי 1976
↑  משה אברהמי, היום: אגודת ישראל 'סוגרת מעגל', באתר כל הזמן, ‏30 בינואר 2019
↑  לקראת הבחירות: יהדות התורה ערכה מפקד פנימי היסטורי ורחב היקף | תוצאות מטלטלות, באתר JDN‏, 17 בינואר 2013
↑  ארי קלמן, הכירו: משה שמעון רוט נציג צאנז לכנסת ה-24, באתר בחדרי חרדים, 3 בפברואר 2021
ה'תע"ד

ה'תע"ד (5,474) ובקיצור תע"ד – היא שנה עברית  אשר החלה ביום א' בתשרי, אור ל-21 בספטמבר 1713, והסתיימה ביום כ"ט באלול, 9 בספטמבר 1714.
המולד של תשרי חל ביום רביעי, 4 שעות ו-720 חלקים. לפיכך זו שנה מסוג הכז. איננה מעוברת, ואורכה 354 ימים.
זו שנת שמיטה, ושנת 2 במחזור העיבור ה-289. תקופת ניסן שבשנה זו היא תחילת שנת 14 (סימנה ידלוז) במחזור השמש ה-196.
שנה זו היא שנת 1,645 לחורבן הבית, ושנת 2,025 לשטרות.
נולדו

י"ח בתשרי - רבי יחזקאל לנדא, "הנודע ביהודה" (נפטר ה'תקנ"ג).
נפטרו

כ"א באדר - רבי יעקב ן' נעים.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג הכז, ובה 354 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "כסדרה": שבה חשוון בן 29 יום ואילו כסלו בן 30 יום
ג' בתשרי חל בשבת, ולכן צום גדליה נדחה ליום ראשון ד' בתשרי.
י"ז בתמוז חל בשבת, ולכן צום שבעה עשר בתמוז נדחה ליום ראשון י"ח בתמוז
ט' באב חל בשבת, ולכן צום תשעה באב נדחה ליום ראשון י' באב
היסטוריה של עם ישראל
הבחירות הפרלמנטריות ביפן 2003

הבחירות הכלליות ביפן 2003 נערכו ב-9 בנובמבר 2003. ראש ממשלת יפן ג'וניצ'ירו קואיזומי, מנהיג המפלגה הליברלית-דמוקרטית, ניצח בבחירות אך מפלגתו איבדה חלק מהמושבים שהחזיקה בית הנבחרים. המפלגה הדמוקרטית, מפלגת האופוזיציה, רשמה הישג בבחירות אלה בהשיגה 177 מתוך 480 המושבים בבית התחתון, מספר המושבים הגבוה ביותר שהשיגה. מפלגות אחרות, כגון המפלגה הקומוניסטית והמפלגה הסוציאל-דמוקרטית איבדו מספר רב של מושבים, ולמעשה קרבו את הפוליטיקה היפנית למערכת דו-מפלגתית.
רקע ותוצאות

ב-10 באוקטובר 2003 הכריז ראש הממשלה ג'וניצ'ירו קואיזומי על פיזור בית הנבחרים של יפן, לאחר שנבחר להנהגת המפלגה הליברלית-דמוקרטית ב-20 בספטמבר. קואיזומי נבחר לראשות הממשלה באפריל 2001, בהבטחה לשינוי ביפן ובמפלגתו שלו, אך לאחר שנכנס לתפקיד ספג ביקורת על זהירותו והתמודד עם אופוזיציה בתוך המפלגה. אולם, הסקרים שנערכו לפני הבחירות הראו אחוזי תמיכה גבוהים בקואיזומי, בעיקר על רקע התאוששותה הכלכלית של יפן והתחזקות הבורסה לניירות ערך בטוקיו.
הנושאים העיקריים שנידונו במהלך הבחירות היו כלכלה, פשיעה והחוקה. שתי המפלגות המתחרות הבטיחו רפורמות בכלכלה וקיצוץ בהוצאות הממשלה, ובעוד המפלגה הליברלית-דמוקרטית הבטיחה להפריט חלק מהמוסדות המדיניים, הבטיחה המפלגה הדמוקרטית לסגור אחדים מהם. שתי המפלגות אף הכריזו שישנו את סעיף 9 לחוקת יפן, לפיו יפן היא מדינה פציפיסטית, לנוכח המצב לאחר פיגועי 11 בספטמבר.
בסופו של דבר נאלצה המפלגה הליברלית-דמוקרטית להסתמך על חברות הקואליציה שלה על מנת לשמור על השלטון, שכן היא איבדה 12 מושבים בבית הנבחרים. המפלגה הדמוקרטית השיגה 177 מושבים ובכך שברה שיא למפלגה שאינה המפלגה הליברלית-דמוקרטית, מאז מלחמת העולם השנייה.
תוצאות

| מפלגה | מפלגה | בחירות מחוזיות> קולות | בחירות מחוזיות>  % | בחירות מחוזיות> מושבים | בחירות יצוג יחסי> קולות | בחירות יצוג יחסי>  % | בחירות יצוג יחסי> מושבים | מושבים | +/− |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | המפלגה הליברלית-דמוקרטית | 26,089,326 | 43.85% | 168 | 20,660,185 | 34.96% | 69 | 237 | 10 |
|  | מפלגת קומייטו החדשה | 886,507.202 | 1.49% | 9 | 8,733,444 | 14.78% | 25 | 34 | 3 |
|  | המפלגה השמרנית החדשה | 791,588 | 1.33% | 4 | – | – | – | 4 | 5 |
|  | הקואליציה | 27,767,421 | 46.67% | 181 | 29,393,629 | 49.73% | 94 | 275 | 12 |
|  | המפלגה הדמוקרטית | 21,814,154 | 36.66% | 105 | 22,095,636 | 37.39% | 72 | 177 | 40 |
|  | המפלגה הקומוניסטית של יפן | 4,837,952 | 8.13% | 0 | 4,586,172 | 7.76% | 9 | 9 | 11 |
|  | המפלגה הסוציאל-דמוקרטית | 1,708,672 | 2.87% | 1 | 3,027,390 | 5.12% | 5 | 6 | 12 |
|  | אספת העצמאיים | 497,108 | 0.84% | 1 | – | – | – | 1 | 4 |
|  | הליגה הליברלית | 97,423 | 0.16% | 1 | – | – | – | 1 | 0 |
|  | אחרים | 51,524 | 0.09% | 0 | – | – | – | 0 | 2 |
|  | האופוזיציה | 31,456,834 | 48.75% | 108 | 29,709,198 | 50.27% | 86 | 194 | 11 |
|  | עצמאיים | 2,728,118 | 4.58% | 11 | – | – | – | 11 | 6 |
| סך-הכול | סך-הכול | 59,502,373 | 100.00% | 300 | 59,102,827 | 100.00% | 180 | 480 |  |
הערות שוליים

↑  סקירת הבחירות 2003.
הבחירות הפרלמנטריות ביפן 2000

הבחירות הכלליות ביפן 2000 נערכו ב-25 ביוני 2000 עבור בית הנבחרים של הדיאט של יפן, לאחר שראש הממשלה יושירו מורי פיזר את הבית התחתון.
רקע ותוצאות

הבחירות לבית הנבחרים היו אמורות להתקיים באוקטובר 2000, אך מכיוון שראש הממשלה מורי נכנס לתפקידו באפריל 2000 בעקבות שבץ מוחי בו לקה קודמו בתפקיד, קייזו אובוצ'י, הוא שאף לזכות בתמיכת הציבור. אולם, במהלך מסע הבחירות צנחה התמיכה במורי לאחר שהתייחס ליפן כמדינה אלוהית, שבמרכזה הקיסר. התמיכה צנחה מ-40% באפריל לפחות מ-20% בערב הבחירות.
הבחירות נסבו סביב הכלכלה היפנית, והממשלה הכריזה שתזרים הון רב לפרויקטים ציבוריים, אך לא תמהר להסיר את הפיקוח הממשלתי מהשוק ולא תערוך רפורמות. האופוזיציה, מצידה, קראה לרפורמות כלכליות ולפחות פיזור כספי הציבור.
תוצאות הבחירות הראו שהממשלה בראשות המפלגה הליברלית-דמוקרטית לא נהנתה מרוב מוחלט, ונאלצה לסמוך על קואליציה. לעומתה, יריבתה העיקרית - המפלגה הדמוקרטית - התחזקה מאוד.
תוצאות

| מפלגה | מפלגה | בחירות מחוזיות> קולות | בחירות מחוזיות>  % | בחירות מחוזיות> מושבים | בחירות יצוג יחסי> קולות | בחירות יצוג יחסי>  % | בחירות יצוג יחסי> מושבים | מושבים | +/− |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | המפלגה הליברלית-דמוקרטית | 24,945,806 | 40.97% | 177 | 16,943,425 | 28.31% | 56 | 233 | 38 |
|  | מפלגת קומייטו החדשה | 1,231,753 | 2.02% | 7 | 7,762,032 | 12.97% | 24 | 31 | 11 |
|  | המפלגה השמרנית | 1,230,464 | 2.02% | 7 | 247,334 | 0.41% | 0 | 7 | 11 |
|  | מועדון הרפורמה | 203,736 | 0.33% | 0 | – | – | – | 0 | 5 |
|  | הקואליציה | 27,611,760 | 45.35% | 191 | 24,952,791 | 41.70% | 80 | 271 | 65 |
|  | המפלגה הדמוקרטית | 16,811,732 | 27.61% | 80 | 15,067,990 | 25.18% | 47 | 127 | 32 |
|  | המפלגה הליברלית | 2,053,736 | 3.37% | 4 | 6,589,490 | 11.01% | 18 | 22 | 4 |
|  | המפלגה הקומוניסטית של יפן | 7,352,844 | 12.08% | 0 | 6,719,016 | 11.23% | 20 | 20 | 6 |
|  | המפלגה הסוציאל-דמוקרטית | 2,315,235 | 3.80% | 4 | 5,603,680 | 9.36% | 15 | 19 | 5 |
|  | אספת העצמאיים | 652,138 | 1.07% | 5 | 151,345 | 0.25% | 0 | 5 | 1 |
|  | הליגה הליברלית | 1,071,012 | 1.76% | 1 | 660,724 | 1.10% | 0 | 1 | 0 |
|  | אחרים | 46,945 | 0.08% | 0 | 99,565 | 0.17% | 0 | 0 | 1 |
|  | האופוזיציה | 30,243,642 | 49.78% | 94 | 34,891,810 | 58.30% | 100 | 194 | 35 |
|  | עצמאיים | 2,967,069 | 4.87% | 15 | – | – | – | 15 | 11 |
| סך-הכול | סך-הכול | 60,822,471 | 100.00% | 300 | 59,844,601 | 100.00% | 180 | 480 |  |
הערות שוליים

↑  סקירת הבחירות 2000.
דומיניקה ציבולקובה

| --- | --- |

דומיניקה ציבולקובה, 2011
 לידה:  6 במאי 1989 (בת 35) ברטיסלאבה, סלובקיה
 מדינה:  סלובקיה סלובקיה
 מקום מגורים:  ברטיסלאבה שבסלובקיה
 גובה:  1.61 מטר
 יד חובטת:  ימין
 פעילות כמקצוענית:  2004–2019 (כ־15 שנים) 
 סה"כ פרסים שצברה:  13,725,520 דולר אמריקאי 
 יחידים
 מאזן קריירה:  450–299 
 דירוג שיא:  4 (20 במרץ 2017)
 זכיות בטורנירים:  10 (8 WTA ו-2 ITF)
 זוגות
 מאזן קריירה:  55–81 
 דירוג שיא:  59 (13 באוגוסט 2012)
 זכיות בטורנירים:  0
 שיאי גראנד סלאם
 זכיות זכיות : 0
 אליפות אוסטרליה הפתוחה:  גמר (2014)
 אליפות צרפת הפתוחה:  חצי גמר (2009)
 וימבלדון:  רבע גמר (2011)
 אליפות ארצות הברית הפתוחה:  רבע גמר (2010)
 
דומיניקה נוורה ציבולקובה (סלובקית: Dominika Navara Cibulková; נולדה ב-6 במאי 1989) היא טניסאית סלובקית, המתחרה בסבב ה-WTA מאז שנת 2004. מדורגת כיום (יולי 2017) במקום 11 בעולם (17 ביולי 2017). בשיאה (20 במרץ 2017) דורגה במקום 5 בעולם.
הישג השיא שלה הוא העפלה לגמר טורניר גראנד סלאם באליפות אוסטרליה הפתוחה בשנת 2014.
ביוגרפיה

ציבולקובה נולדה בפישטני שבסלובקיה. היא החלה לשחק טניס בגיל 7. בהיותה בגיל 15 דורגה במקום ה-3 בעולם לנערות.
ביוגרפיה > 2004

את הופעתה המקצוענית הראשונה עשתה ציבולקובה בטורניר קטן בפראג שם הצליחה לנצח בסיבוב הראשון בשלב המוקדמות.
ביוגרפיה > 2005

בשנת 2005 הגיעה ציבולקובה לראשונה לגמר של טורניר מקצועני, ברבאט שם הגיעה לגמר (כלא מדורגת) אך הפסידה למדורגת 411 בעולם. לאחר מכן, בטורניר נוסף אך יותר יוקרתי ברבאט הצליחה להגיע רק עד לסיבוב השלישי של המוקדמות. מאוחר יותר אותה שנה, היא זכתה בתואר הראשון שלה בטורניר בפורטוגל.
ביוגרפיה > 2006

שנת 2006 החלה בהגעה בפעם השנייה בקריירה של ציבולקובה לגמר טורניר בסן-ז'ורז' שבקנדה. מאוחר יותר אותה שנה, היא הגיעה לגמר טורניר שרלוטוויל בארצות הברית, הפסידה בגמר אך נכנסה לראשונה ל-400 הטניסאיות הטובות בעולם. ברימיני שבאיטליה הגיעה לשלב הגמר ולאחר מכן בטורניר בעיר מגוריה ברטיסלאבה הצליחה לזכות בטורניר ה-ITF השני שלה.