stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איגוד רמפאר
מורשת

העמותות החברות באיגוד רמפאר פועלות בנושאי מורשת מגוונים: קפלות, מוצבים, מנזרים, טירות, טחנות, כבשני סיד, מסילות ברזל, גנים, נפחיות, חצרות פנימיות, כל המבנים האלו מוגנים כאנדרטאות היסטוריות או כאתרי מורשת. הפריטים הזוכים לטיפול יכולים להיות מכל תקופה שהיא, למן הפרהיסטוריה ועד לימנו, ללא העדפה של תקופה מסוימת על פני אחרת. מטרתו של ארגון רמפאר היא, בו זמנית, לשחזר את אתרי המורשת אך גם לדאוג לכך שהאנדרטאות המשוחזרות יהיו שוב בשימוש וימצאו את מקומם בחברה בת זמננו. עבור האיגוד, שתי המטרות, השחזור והשימוש מחדש, אינן ניתנות להפרדה.
שותפויות בינלאומיות

איגוד רמפאר והעמותות המסונפות אליו, הפועלות בעיקר בצרפת, מצויים בקשר עם שירותי המדינה הרלוונטיים לעבודתם, אך הם יכולים גם לבצע פעולות מחוץ למדינה, בשיתוף פעולה עם העמותות במדינה המארחת.
אוניברסיטת לודז'

| --- | --- |

בניין הרקטורט של האוניברסיטה
 אוניברסיטה
 תקופת הפעילות:  1945–הווה (כ־79 שנים) 
 בעלי תפקידים
 רקטור:  Elżbieta Żądzińska 
 סטודנטים
 :  30,000
 מיקום
 מדינה:  פולין פולין
 קואורדינטות:  51°46′19″N 19°28′26″E﻿ / ﻿51.7720775°N 19.4740065°E﻿ / 51.7720775; 19.4740065
 www.uni.lodz.pl
 he
 
אוניברסיטת לודז' (בפולנית: Uniwersytet Łódzki) היא אוניברסיטה ציבורית, שנוסדה בשנת 1945 בעיר לודז' שבפולין על בסיס איחודם של מספר מוסדות חינוך שהתקיימו בעיר בתקופה של בין שתי מלחמות העולם: המכון להכשרת מורים, בית הספר הגבוה למדעי החברה וכלכלה, ושלוחה של האוניברסיטה הפולנית החופשית. באוניברסיטה לומדים יותר מ-30,000 סטודנטים ומועסקים בה 2,600 מורים. האוניברסיטה מציעה מגוון תארים אקדמאיים שונים כגון B.A, M.A דוקטורט ועוד.
היסטוריה

יוזם הקמת אוניברסיטה בלודז', בשם המקורי של האוניברסיטה הממלכתית - האוניברסיטה החופשית, היה פרופ' תאודור וויאגר, רקטור האוניברסיטה הפולנית החופשית. הרקטורים הראשונים באוניברסיטה היו נציגים בולטים של המדע הפולני: טדאוש קוטרבינסקי, יוזף צ'לאסינסקי ויאן שצ'פנסקי.
אוניברסיטת לודז' הוקמה על פי צו מיום 24 במאי 1945 (החל מיום 11 ביוני 1946). בעת היווסדה היו לאוניברסיטה שלוש פקולטות: מדעי הרוח, המתמטיקה ומדעי הטבע וכן משפטים וכלכלה. בשנת הלימודים 1945/1946 האוניברסיטה כללה שש פקולטות: הפקולטה לרוקחות, הפקולטה למדעי הרוח, הפקולטה לרפואה, הפקולטה למתמטיקה ומדעי הטבע, הפקולטה למשפט וכלכלה והפקולטה לרפואת שיניים. 530 עובדים הועסקו, ו -7,747 סטודנטים החלו את לימודיהם מספר שהיווה 12.7% מכלל הסטודנטים שלמדו בפולין באותה תקופה.
עם הזמן התפתחה האוניברסיטה ונוצרו פקולטות חדשות. ב־24 באוקטובר 1949, על פי צו ממשלתי של מועצת השרים, הוקמה מערכת של אקדמיות לרפואה בערים פולניות רבות, כולל האוניברסיטה הרפואית לודז' שהופרדה מאוניברסיטת לודז'.
בשנת 1961 שולבה האוניברסיטה לכלכלה באוניברסיטת לודז'. אירוע אחרון זה הוביל להקמת הפקולטה לכלכלה, שנוסדה גם היא מחלק מהצוות שעד כה היה הצוות האקדמי של הפקולטה למשפט וכלכלה. זמן קצר לאחר אירועים אלה, בשנת 1964, נוסדה הפקולטה לכלכלה וסוציולוגיה.
בשנת 1981 התרחשה באוניברסיטת לודז שביתת סטודנטים שהובילה לשינויים בתפקוד האוניברסיטאות ורישום ה-NZS.
פיתוח נוסף של אוניברסיטת לודז' התרחש בתקופה שלאחר שינויי מערכת בפולין. בשנת 1991 שולב באוניברסיטת אוניברסיטת החינוך הגופני והספורט, שהיה עד אז תחת ניהול האוניברסיטה לחינוך גופני בוורשה. מכון זה נכנס למבנים הארגוניים של הפקולטה למדעי החינוך שהוקמה. שלוש שנים לאחר מכן, בשנת 1994, הוקמה הפקולטה לניהול באוניברסיטת לודז'. בשנת 1996 הוקמה הפקולטה למתמטיקה והפקולטה לפיזיקה וכימיה, שנוסדו כחלק מהפרדת מחלקות שונות מחוגים אחרים באוניברסיטת לודז'.
בשנת 1994 החל לפעול גם המכון ליחסים בינלאומיים, שהפך בשנת 2000 לפקולטה ללימודי יחסיים בינלאומיים ומדעי המדינה.
בשנת 2001 הופרדה הפקולטה לביולוגיה ומדעי כדור הארץ לשתי פקולטות חדשות, דהיינו הפקולטה למדעי הגאוגרפיה והפקולטה לביולוגיה והגנת הסביבה.
לצד פיתוח האוניברסיטה הוקמו גם מרכזים דידקטיים לא מקומיים של אוניברסיטת לודז'. נכון לעכשיו ישנם חמישה מהם: בקוטנו, באוסטרולקה, בפיוטרקוב טריבונלסקי, בסייראדז ובסקיירניביצה. סניף של אוניברסיטת לודז' פועל בטומשוב מזובייצקי מאז שנת 1998.
אגודה שיתופית

חברי קיבוץ אפיקים מכונסים באספת האגודה (1937)
הצגת התקציב באספה כללית של האגודה השיתופית בעפרה
אגודה שיתופית היא הגדרה ישראלית לתאגיד המהווה מסגרת לפעילות כלכלית לצד היבטים אישיים ושיתופיים. רישום האגודות השיתופיות מפוקח על ידי רשם האגודות השיתופיות במשרד הכלכלה והתעשייה. נכון לשנת 2020 בישראל קיימות 4136 אגודות שיתופיות.
חקיקה

פקודת האגודות השיתופיות חוקקה בשנת 1933 והיא קובעת כי בתור אגודה שיתופית יוכלו להרשם "אגודה שמטרותיה הן טיפוח החסכון, עזרה עצמית ועזרת גומלין בין אנשים בעלי אינטרסים כלכליים משותפים, כדי להביא לידי שיפור תנאי חייהם, עסקיהם ושיטות הייצור שלהם, או אגודה שנתכוננה כדי להקל על פעולותיהן של אגודות כאלה".
על פי אותה פקודה, כל חבר בני-אדם המונה לפחות שבעה אנשים רשאי להתאגד כאגודה שיתופית.
אגודות שיתופיות

בין האגודות השיתופיות ניתן למנות את כלל הקיבוצים והמושבים, ישובים קהילתיים רבים, קואופרטיבים מסוגים שונים, דוגמת אגד ובעבר גם דן, אגודות שיתופיות לאספקת מים, אגודות צרכניות כדוגמת הצרכניות ורשתות מרכולים, חברות יצרניות כמו הארגז (עד שנת 2000), עוף העמק, קרנות פנסיה וארגונים נוספים.
אגודה שיתופית היא אחת מ-4 צורות התאגיד הפרטי כפי שמוגדר בחוק הישראלי. אגודות שיתופיות יכולות להיות מסווגות כמרכזיות או התיישבותיות. על האגודות המרכזיות נמנות "ברית פיקוח" שמטרתה לפקח חשבונאית על אגודות שיתופיות, "ברית סיוע" שמטרתה לחנך ברוח ערכי הקואופרציה ולסייע להקמה והפעלה של אגודות שיתופיות. אגודה חקלאית, יצרנית, בתחום השירותים ואגודות נוספות.
אגודה שיתופית תאגד לרוב פרטים ממעמד דומה או בעלי תכונה משותפת.
ניהול האגודה השיתופית

אגודה שיתופית מבוססת על ניהול עצמי בדרך דמוקרטית, לרווחת החברים. חברי האגודה הם גם הבעלים של האגודה ונכסיה.
במושבי העובדים, בהם הייצור הוא נפרד, מטפלת האגודה השיתופית בשיווק התוצרת, ובעיבוד שטחים חקלאיים המשותפים לכל חברי המושב. בקיבוץ, בו אמצעי הייצור ותהליך הייצור הם משותפים, השיתוף מתבצע גם בתחומי הייצור, צריכה, חינוך, תרבות.
רשויות האגודה

שתי הרשויות החשובות ביותר באגודה שיתופית הן: האספה הכללית והוועד.
רשויות האגודה > האספה הכללית

האספה הכללית היא אספת כל החברים באגודה השיתופית והיא הסמכות העליונה לקבלת החלטות באגודה השיתופית. לאספה מפורסם מראש סדר יום. באספה נמסרות הודעות מטעם הנהלת האגודה ונערכים דיונים בנושאים הנמצאים בסדר היום של האספה. לכל חבר באגודה יש זכות להשתתף בדיון ויש לו זכות הצבעה (קול אחד). ההצבעה על ההחלטות המוצעות מתקיימת, אם באספה עצמה ואם בצורה אחרת שאושרה באספה (כגון קלפי במועד מאוחר יותר).
כל אגודה שיתופית מחויבת לערוך לפחות אספה אחת בשנה, המכונה "האספה השנתית". לאספה השנתית יש סדר יום קבוע שבו חייבים להופיע סעיפים מסוימים שנקבעו על ידי רשם האגודות השיתופיות ונועדו להבטיח את התנהלותה התקינה של האגודה.
האספה הכללית מכונה לעיתים גם "אספת חברים". היא מהווה דוגמה לדמוקרטיה השתתפותית, אך יש בה גם מאפיינים הנתפסים על ידי חלק מהחברים כבעייתיים בשל חוסר המקצועיות של חלק מהחברים בנושאים העומדים על סדר היום וכן מצבים בהם מיעוט חברים שמשתתפים באספה עשוי לקבוע החלטות המשפיעות על כלל הציבור. בהיסטוריה של הקיבוצים נכנסו אסיפות החברים להווי החיים הקיבוצי. הן בגלל התכנסויותיהן התכופות והן בגלל הדינמיקה הפנימית של האסיפות שלעיתים, באו בהן לידי ביטוי מתחים פנימיים וחילוקי דעות בין החברים, שלא תמיד היה להם ביטוי במקום אחר. אסיפות אלו גם זכו לייצוגים בתרבות הישראלית. למשל בספרות ב"אפרים חוזר לאספסת" ובקולנוע ב"סלאח שבתי".
רשויות האגודה > הוועד

הוועד, או ועד ההנהלה, משמש כהנהלה בפועל של האגודה השיתופית. רק חברי האגודה יכולים להיות חברים בוועד. מספר חברי הוועד ומשך הקדנציה של כהונתם נקבע על פי תקנון האגודה השיתופית הספציפית. הוועד נבחר בבחירות אישיות שנערכות באספה הכללית. בדרך כלל הוועד כולל גם בעלי תפקידים מרכזיים באגודה כגון: מזכיר וגזבר וכולל גם חברים מן השורה המכונים "נציגי ציבור". יושב ראש הוועד נבחר בדרך כלל באספה הכללית. הוועד עוסק בכל ענייניה השוטפים של האגודה; הן החברתיים והן הכלכליים והכספיים. בחלק מהנושאים הוועד מקבל את ההחלטות בעצמו ובחלק אחר הוא מביא את הצעות ההחלטה לדיון ולהחלטה באספה הכללית.
חובת חברות באגודה שיתופית

עד שנת 1998 לא היה הליך שבו חבר מושב יכול לפרוש מהאגודה השיתופית של המושב. בשנת 1998 החליט מינהל מקרקעי ישראל לאפשר לחברי מושב שאינם חברי האגודה השיתופית לחתום על חוזה ישירות מול המנהל. בשנת 2003 החליט מינהל מקרקעי ישראל החלטה דומה לגבי חלקה ב'. עד שנת 2016 טרם נחתם חוזה של המינהל ישירות עם תושב במושב שלא היה חבר האגודה, עקב התמשכות הטיפול בנושא.
לקריאה נוספת

סמדר אוטולנגי, אגודות שיתופיות דין ונוהל (1995)
הנחיות לוועדת ביקורת באגודה שיתופית
הערות שוליים

↑  ע"א 2483/14 צביקה שלומוביץ ואח' נ' בית חנניה מושב עובדים להתיישבות שיתופית בע"מ, ניתן ב־14 ביולי 2016, סעיף 36
↑  דוח שנתי 2020 - האגף לאיגוד שיתופי, באתר האגף לאיגוד שיתופי, ‏7 לאוקטובר 2021
↑  עופר פיינשטיין, ‏תישארו בקואופרציה, באתר גלובס, 18 באפריל 2005
1 2 3  המדריך המקצועי להנהגות היישובים (אסיפות חברים), עמ' 12, באתר "מפעם" של משרד הפנים, נובמבר 2015
1 2  תקנות האגודות השיתופיות (רשויות האגודה), תשל"ה-1975, באתר Nevo.co.il
↑  בג"ץ 1793/03 עמיר דרורי ואח' נ' מועצת מקרקעי ישראל ואח', ניתן ב־30 בנובמבר 2005
↑  7049-05-14 באדר נגד בית נקופה מושב עובדים, פסק דין מיום 6 ביולי 2016, סעיף 9
פרוטוקול אספת החברים בקבוצת כנרת 1913
אהרון ברנשטיין

ערך זה עוסק בעיתונאי ומהפכן יהודי-גרמני. אם התכוונתם לחבר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  6 באפריל 1812 גדנסק, העיר החופשית של דנציג 
 פטירה:  12 בפברואר 1884 (בגיל 71) ברלין, הקיסרות הגרמנית 
 מדינה:  גרמניה 
 
אהרון דוד ברנשטיין (בכתיב יידיש: בערנשטיין; בגרמנית: Aaron David Bernstein;‏ 6 באפריל 1812, דנציג – 12 בפברואר 1884, ברלין) היה עיתונאי, פילוסוף אוטודידקט, מחבר ספרי מדע פופולרי, מהפכן יהודי-גרמני, מהוגי הדעות של היהדות הרפורמית.
ביוגרפיה

ברנשטיין נולד בשנת 1812 בעיר דנציג (כעת גדנסק). התחנך בישיבה ואת השכלתו הכללית רכש בכוחות עצמו. בראשית שנות השלושים של המאה ה-19 עבר לברלין, פרוסיה, שם התפרנס כמוכר ספרים, עיתונאי ומחבר ספרי מדע פופולרי - כתב סדרה בת 21 כרכים על פלאי העולם. הוא השתתף בלחימה במהפכת 1848 בגרמניה ובשנות החמישים, תחת שלטון הריאקציה, נכלא לזמן מה בעוון פרסום השקפותיו הליברליות. בתחילת דרכו כעיתונאי וכסופר נהג ברנשטיין לחתום בשם העט א' רֶבֶּנשטיין (A. Rebenstein).
זיגיסמונד שטרן וברנשטיין היו הדמויות הבולטות ביותר בקרב בני הקהילה היהודית של ברלין, שביקשו לבצע רפורמות רדיקליות ביהדות. השניים, יחד עם משה סימיון נסחו את הטיוטה של ה"קול קורא", שפורסם בעיתונות וקרא ליהודים לקחת חלק בהתוויית העקרונות ליהדות חדשה. ברנשטיין האמין כי כתבי הקודש אינם מכילים את פרטי ההתגלות הישירה של רצון האל, אלא רק עדות לה. ב-10 במרץ 1845 היה מבין מייסדיה של הקהילה הרפורמית העצמאית-למחצה של ברלין, שלראשה נבחר לבסוף שמואל הולדהיים. באותו יום, נאם אהרן ברנשטיין:
”איכה נעמוד בפני ילדינו, שנולדו להווה מזהיר למען עתיד מזהיר עוד יותר, שלא חזו בעיניהם בקידוש השם, שאין להם כל תפישה של הרוח מתוכה הכו דורות קודמים באגרוף יום יום על לבם ונפלו על פניהם להתוודות על חטאיהם בפני אל רחום וחנון? הם גדלו ללא היראה שאנו עודנו מסוגלים להעלות באופן מלאכותי... איך נוכל, ולבנו שסוע, לשכנע אותם להעביר הלאה את צביעותנו?... ניצבים בין קברי אבותינו לעריסות ילדינו, העידן הזה קורא לנו לחלץ עצמנו מהתהום הגדולה שהתבונה, המנהג והחיים פערו בין שני דורות: זה שלפנינו וזה שאחרינו. אז נהיה לדור האחרון למורשת גדולה, המסוגל עוד להעריך את חיצוניותה אך לא למוסרה הלאה. אך נהיה גם הראשון ליצוק מסד לדורות הבאים אחרינו.”
משפחתו

בנו הבכור של אהרון היה הפיזיולוג יוליוס ברנשטיין, ובנו הבכור של יוליוס היה המתמטיקאי פליקס ברנשטיין. אדוארד ברנשטיין היה בן אחיו של אהרון.
כתביו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מקור האגדות על אברהם יצחק ויעקב. 1871
כוחות הטבע ופעולת המוח 1874
ספרו היחיד שתורגם לעברית:
ידיעות הטבע; נחקרו ונכתבו בשפת אשכנז על ידי אהרן בערנשטיין; ונעתקו לשפת עבר על ידי פסח רודערמאנן [רודרמן] ודוד פרישמאנן [פרישמן], ורשה: דפוס אלאפין – א. גינס, תרמ"א–תרמ"ו.
לקריאה נוספת

מיכאל מאיר, בין מסורת לקדמה: תולדות תנועת הרפורמה ביהדות, ירושלים: מרכז זלמן שזר, תש"ן.
יוסי ורדי, "ידיעות הטבע" - תקופון המדע הפופולרי הראשון בעברית, קשר, גיליון מס' 11, אביב 1992
הערות שוליים

↑  .1857 Samuel Holdheim, Geschichte der entstehung und entwickelung der Jüdishcen Reformgemeinde in Berlin, עמ' 31-33.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258679605171  PLWABN: 9810562691205606  BnF: cb16905983r (data)  CANTIC: a11064894  CiNii: DA02795644  GND: 119083787  ICCU: IEIV018753  ISNI: 0000 0001 1629 7089  LCCN: n86808123  LNB: 000078511  NDL: 00768819  NKC: xx0078896  NLA: 46702188  NLG: 115813  NLK: KAC202303148  NTA: 095480706  RERO: 02-A013961403  SELIBR: 245462  SUDOC: 127488669  Trove: 1474558  VIAF: 42640222   WorldCat (עם VIAF): 42640222 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אדוארד החמישי, מלך אנגליה

אדוארד החמישי ואחיו, דוכס יורק, במצודת לונדון. ציור מאת פול דלרוש
אדוארד החמישי (באנגלית: Edward V of England; ‏2 בנובמבר 1470–1483 לערך) היה מלך אנגליה למשך כחודשיים, ב-1483, בגיל שתים-עשרה, בעיצומן של מלחמות השושנים. הוא לא הוכתר מעולם, וכעבור תקופה קצרה הוכרז כממזר והוחלף על ידי דודו, ריצ'רד השלישי. אדוארד ואחיו, ריצ'רד משרוסברי, דוכס יורק, שוכנו או נכלאו במצודת לונדון. שני הנסיכים שבמצודה לא נראו עוד לאחר שנת 1483.
ביוגרפיה

אדוארד החמישי נולד בכנסיית וסטמינסטר שבלונדון בעת שאמו קיבלה שם מחסה מאנשי בית לנקסטר, בשעה שאביו, אדוארד הרביעי, איבד את השלטון במהלך מלחמות השושנים. אדוארד החמישי הוכרז כנסיך ויילס ביוני 1471, לאחר שאביו השיב את השלטון לידיו, ונהג להופיע עם הוריו באירועים ממלכתיים.
אדוארד הרביעי הקים מועצה להסדרת ענייניה של ויילס, ושלח את בנו אדוארד, אז בן 3, אל טירת לדלו על גבול ויילס, על מנת שיעמוד בראש המועצה, כנשיאה הרשמי, תחת השגחתו של אנתוני וודוויל (אנ'). בטירת לדלו קיבל אדוארד החמישי את הידיעות על מותו הפתאומי של אביו, באפריל 1483. דודו, אחי אביו, ריצ'רד דוכס גלוסטר, מונה לעוצר ולאחראי על אדוארד החמישי ועל אחיו בן התשע, ריצ'רד דוכס יורק.
ריצ'רד פגש את שיירתם של אחייניו בדרכה מוויילס ללונדון והמשיך ללוות את השיירה, אשר הגיעה ללונדון ב-4 במאי 1483. אדוארד השתכן במצודת לונדון (אז אחד מארמונות בית המלוכה ולא רק בית כלא).
הכתרת המלך הצעיר נדחתה מספר פעמים, עד שב-25 ביוני התכנס הפרלמנט, והכריז כי אדוארד הוא ממזר, בהסתמך על ראיות שאדוארד הרביעי התארס לאישה בשם אלינור טלבוט, בטרם נישא לאמו של אדוארד, אליזבת וודוויל. עובדה זו הפכה את נישואי הוריו של אדוארד לבלתי חוקיים, ואת אדוארד ואחיו לממזרים שאינם ראויים לשאת את הכתר. יורשו של המלך המת, אדוארד הרביעי, לא היה אם כן אדוארד החמישי, כי אם אחיו ריצ'רד, אשר הוכתר כ"ריצ'רד השלישי".
אדוארד ואחיו, שני הנסיכים שבמצודה, לא נראו עוד מחוץ למצודה. אין לדעת מה אירע להם, ומניחים כי נרצחו.
לאחר העלמות הנסיכים הייתה אי ודאות רבה באשר לגורלם. ב-1495 הכריז אדם בשם פרקין וורבק כי הוא ריצ'רד, דוכס יורק, אשר נעלם בטאואר תריסר שנים קודם לכן. היו שקיוו כי אכן הוא הנסיך האמיתי, והראו כי הסימפתיה לבית יורק עודה רוחשת אף תחת שלטונו של הנרי השביעי לבית טיודור הסמכותי.
ב-1674, בעת שיפוצים שנעשו בטאואר בתקופת מלכותו של צ'ארלס השני, נמצאו שני שלדי אדם קטנים. בתחילה נזרקו השלדים אל ערימה של זבל, אך לאחר מספר שבועות נזכר מאן דהוא כי אלו יכולים להיות שלדי הנסיכים. השלדים נאספו, ונשמרו בכד קבורה בכנסיית וסטמינסטר. בשנת 1933 נבדקו השלדים, ולאחר מכן הושמו בכוך שמתחת לכנסיית וסטמינסטר. המומחים לא הצליחו להגיע להסכמה לגבי גילם של בעלי השלדים, או אף לגבי מינם. שלד אחד היה גדול מן השני, ורבות מן העצמות היו חסרות.
אורורה (מטוס ריגול)

| --- | --- |

תפיסת אמן של אורורה
 מאפיינים כלליים
 משתמש ראשי:  חיל האוויר של ארצות הברית 
 
אורורה (באנגלית: Aurora) הוא כביכול מטוס ריגול של ארצות הברית, שקיומו לא אושר מעולם.
אודות המטוס

המטוס הוא בעל מאפיינים של חללית, כלומר, בעל יכולת להמריא באופן רגיל משדה תעופה ולהגיע לקצה האטמוספירה, כמעט עד לחלל. בנוסף, הוא יכול להגיע למהירות של מאך 7, והוא בעל מבנה חמקני.
לא הרבה ידוע על המטוס ולא בטוח שהוא אכן קיים. הטענות לקיומו הועלו בשנות ה-90 המוקדמות בכלי תקשורת, והתבססו בעיקר על מספר תצפיות, ועל מדידות סייסמוגראפיות, אשר מסוגלות לאתר בומים על-קוליים. תצפיות מתארות את המטוס כמטוס בעל תצורת כנפי דלתא, ושני הגאי כיוון.
מקור השם "אורורה" הוא מאזכור שהופיע באחד מספרי התקציב של הממשל האמריקני, בו מוזכר תקציב גבוה עבור פרויקט המכונה בשם זה. התקציב הועבר לחיל האוויר האמריקאי. עם זאת, הממשל האמריקאי וחיל האוויר טוענים בנחישות שהמטוס אינו קיים, וששם הקוד "אורורה" מתייחס לפרויקט הרכש של המפציץ החמקני האמריקאי B-2, שבאותו זמן עדיין היה תחת מעטה סודיות.
המאמינים בקיומו של ה"אורורה", מתבססים על האמונה שבשלהי שנות השמונים החל הממשל האמריקאי לחפש מחליף למטוס הריגול SR-71 (הידוע בתור "הציפור השחורה"). מטוס זה החל להתיישן, ואכן הוצא משימוש בסוף שנות ה-80, ללא מחליף ידוע. חשיבות מטוס ה-SR-71 הייתה בכושר השגת המודיעין החזותי שלו, ונראה היה שמערכת הביטחון האמריקאית לא הייתה מוותרת בקלות רבה על מטוס בעל יכולות כה חשובות, אלא אם הוצע להם מטוס טוב ממנו, שיועד להחליפו. מטוס שכזה, כמובן, היה נשמר תחת מעטה סודיות, בשל חשיבותו האסטרטגית העצומה, והממשל האמריקאי היה מכחיש את קיומו, כפי שנהג בעבר להכחיש את קיומם של המפציץ החמקני B-2 ומטוס הקרב החמקני F-117.
הטיעונים הסותרים את קיומו של המטוס מתבססים על היעדר ראיות. מרבית התצפיות יכולות להיות תצפיות של כלי טיס ניסיוניים אחרים של הצבא האמריקאי, כאלו שעצם קיומם אינו מוטל בספק. כמו כן, לאחר סוף שנות השמונים, קוצץ תקציב הביטחון של ארצות הברית במידה משמעותית בשל סיום המלחמה הקרה. קיצוץ זה הוביל לצורך במטוסים זולים יותר, הן מבחינת התחזוקה והן מבחינת המחיר עצמו. מטוס מתקדם כדוגמת ה"אורורה", לא עומד באף אחת משתי דרישות אלו. ידוע על פרויקטים שאפתניים רבים של חיל האוויר האמריקאי שלא הפכו למציאות בגלל בעיות של תקציב, ואם פרויקט כדוגמת "אורורה" אכן התקיים, הוא היה ככל הנראה נקלע לבעיה דומה, ומתבטל. סיבה נוספת שבגללה סביר שהמטוס אינו קיים היא משום שבעקבות התפתחות הטכנולוגיה של מל"טים, מזל"טים, ולווייני ריגול, הצורך במטוס ריגול אסטרטגי ירדה במידה ניכרת. כמו כן, לאחר פירוק ברית המועצות וסיום המלחמה הקרה, הצורך במטוס ריגול אסטרטגי ירד במידה משמעותית.
לפי תצפיות, המטוס מונע באמצעות מנוע פיצוץ פעימות- טכנולוגיית הנעה מתקדמת ביותר, שככל הידוע, לא נמצאת בשימוש כלל, מלבד במספר אבות טיפוס נסיוניים. לפי תצפיות, אשר אחת מהן תועדה על ידי סטיבן דאגלס בשנת 1992, ליד אמרילו, טקסס, המטוס מותיר מאחוריו פס התעבות ייחודי, שבו יש "טבעות", הממוקמות במרחקים שווים זו מזו. סטיבן דאגלס מתאר את הרעש שהמטוס משמיע כ"שאגה פועמת, מוזרה...בדומה לרעש של מנוע רקטי, אך עמוק יותר, עם פולסים במרווחי זמן קבועים".
אושמאל

אושמאל (בספרדית: Uxmal) הייתה עיר גדולה של ציוויליזציית המאיה שהתקיימה באזור מקסיקו לפני עידן הקולוניאליזם. העיר שוכנת כ-78 ק"מ דרומית לעיר מרידה במדינת יוקטן שבמקסיקו.
האתר, הכולל בין היתר מספר פירמידות גדולות, מקדשים ואתרי פולחן שונים, הוא כיום אחד מהאתרים הארכאולוגיים החשובים ביותר של ציוויליזציית המאיה, יחד עם אלו של צ'יצ'ן איצה וטיקאל.
אושמאל נוסדה בסביבות שנת 500 לספירה על ידי השליט הון יוטציל צ'אק טוטול קסיו. העיר נשארה תחת שלטונה של שושלת קסיו (Xiu) במשך מאות שנים. חלק הארי של העיר נבנה בין השנים 700–1000 לספירה. בשיאה חיו בה כ-25,000 אנשים. בסביבות שנת 1200 ננטשה העיר, ושושלת קסיו עברה למאני. עם זאת, ככל הנראה אושמאל לא ננטשה לחלוטין, שכן עדויותיהם של הכובשים הספרדים מצביעות על כך שהיא הייתה עדיין מיושבת בחלקה במהלך המאה ה-16.
פירוש השם אושמאל הוא "נבנתה שלוש פעמים".
אושמאל הוכרזה כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו בשנת 1996.
המבנים העיקריים באתר הם:
פירמידת הקוסם
חצר הנזירות
ארמון המושל
בית הצבים, המוקדש לאל הגשם שאק
איגוד ערים לאיכות סביבה שומרון

סמליל האיגוד
איגוד ערים לאיכות הסביבה שומרון הוא אחד משני איגודי ערים לאיכות סביבה הפועלים ביהודה ושומרון (השני הוא איגוד ערים לאיכות סביבה יהודה). משרדי איגוד הערים לאיכות הסביבה שומרון נמצאים בעיר אריאל. האיגוד פועל לשמירת איכות הסביבה בכל אזור ההתנחלויות היהודיות בשומרון, בנימין, בקעת הירדן כולל העיר אריאל.
האיגוד הוקם בשנת 1992. חברות באיגוד 15 רשויות מקומיות יהודיות: 11 - מועצות מקומיות, 3 - מועצות אזוריות ועירייה אחת - עיריית אריאל, סך הכול כמאה יישובים, כולם התנחלויות.
תחומי הפעילות של האיגוד: מנהל סביבתי, מניעת מטרדים בתעשייה, תכנון אזורי סביבתי, פסולת מוצקה ומיחזור, איכות מים ושפכים, רישוי עסקים, חינוך סביבתי והסברה, תלונות הציבור, חומרים מסוכנים, מניעת רעש וזיהום אוויר, אקולוגיה כפרית וניהול מיזמים ופתרונות לשפכים ולפסולת.
האיגוד מודע לייחודו באשר לטיפול בבעיות הנוצרות מקיומם של היישובים הערביים לצד ההתנחלויות היהודיות, כאשר על היישובים הערביים חל שילוב בין ממשל צבאי ומנהל אזרחי ישראלי ובין חקיקה שמקורה ברשות הפלסטינית, בעוד שעל ההתנחלויות חל הדין הישראלי. כאשר שני סוגי היישובים פועלים באותה סביבה צצות בעיות ויש חוסר תיאום. בין הנושאים שטיפל בהם האיגוד היו אלה הקשורים בשיקום נחל קנה, ניטור האוויר באריאל ומחזור השפכים.
שיקום נחל קנה

הנחל שימש לקליטת שפכים של חמש רשויות מקומיות ביהודה ושומרון. בשנת 2005 הסתיים הקמת מאסף ביוב המוביל את כל השפכים לטיפול בדרום השרון. שם הוקם מכון טיהור שפכים שמאפשר השבה של מי השפכים לשימוש. המים המטוהרים משמשים בעיקר לחקלאות.
לאחר הפעלת המאסף נעשו פעולות לשיקום הנחל: ניקוי שבילים, שיקום הטרסות וניקוי המעיינות.
לפי דו"ח נציבות המים משנת 2006 ל-78% מההתנחלות הישראלית ביהודה ושומרון יש פתרונות למניעת זיהום משפכים.
ניטור אוויר באריאל

ממצאים מוקדמים הביאו לידי ההשערה כי בתנאי מזג אוויר נתונים מגיע להר שומרון זיהום אוויר. תחנת הניטור שהוקמה באריאל הוקמה לשם ביצוע המעקב. המדידות שמתבצעות מציגות את איכות האוויר באזור ההר באופן רציף. (התחנה המקבילה ביהודה נמצאת באלון שבות). נמצא כי איכות האוויר טובה ביחס לאזורים אחרים בשפלת החוף.
האיגוד עוסק גם במחזור השפכים של אזור התעשייה בברקן. הוכשר שטח אדמה שבו נטעו אקליפטוסים המושקים במי קולחין של אזור התעשייה וזאת לאחר שהמים עוברים טיהור למניעת זיהום הקרקע.
האיגוד מקיים פעולות חינוכיות באמצעות הרשויות המקומיות של האזור. כן הפיק בשנת 2008 חוברת על הקשר בין שנת השמיטה לבין איכות הסביבה.
אדריאן רולנד הולסט

| --- | --- |

 לידה:  23 במאי 1888 אמסטרדם, הולנד 
 פטירה:  5 באוגוסט 1976 (בגיל 88) ברחן, הולנד 
 מדינה:  ממלכת ארצות השפלה 
 שפות היצירה:  הולנדית 
 פרסים והוקרה:  פרס פ. ק. הופט (1955)  Prijs van Amsterdam (1927)  Verzetsprijs voor letterkundigen (1945)  פרס הרמן גורטר (1961)  D.A. Thiemeprijs (1938)  פרס קונסטנטין הויגנס (1948)  פרס הרמן גורטר (1964)  Prijs der Nederlandse Letteren (1959)  אביר במסדר האריה ההולנדי  מפקד במסדר אורנז'-נסאו  קצין במסדר אורנז'-נסאו 
 
האנדרטה הלאומית באמסטרדם השיר החקוק הוא של רולנד הולסט
אַדְרִיאַנוּס (אַדְרִיאַן) רוֹלַנְד הוֹלְסְט (בהולנדית: Adrianus (Adriaan) Roland Holst; 23 במאי 1888 –  5 באוגוסט 1976) היה סופר ומשורר הולנדי, שכונה "נסיך המשוררים ההולנדיים". הוא היה הזוכה השני, ב-1948, בפרס קונסטנטין הויגנס (אנ'). הוא היה מועמד לפרס נובל לספרות.
הולסט היה אחיינו של הצייר רישרד רולנד הולסט (אנ') והסופרת, המשוררת והסוציאליסטית הנרייטה רולנד הולסט. יצירתו הענפה מתאפיינת בסגנון חגיגי משלו ובסמליות עשירה.
קורות חיים

אדריאן רולנד הולסט גדל באזור חוי (אנ'). הוא למד בבית הספר התיכון בהילברסום (בית הספר נקרא כיום על שמו ונקרא א. רולנד הולסט קולג') ולמד אומנויות קלטיות באוניברסיטת אוקספורד בין השנים 1908 עד 1911, שם הושפע משירתם של פרסי ביש שלי וויליאם בטלר ייטס ומהסאגות הקלטיות.
כבר בגיל עשרים הספיק רולנד הולסט לפרסם שירים במגזין הספרותי "De XXste Eeuw" ("המאה העשרים"). ב-1911 הייתה הופעת הבכורה שלו כמשורר, ספר השירים "Verzen" ("חרוזים"). באוספים הבאים שלו "De belijdenis van de stilte" ("וידוי השתיקה") ו-"Voorbij de wegen" ("מעבר לדרכים") הגיע קולו לבשלות. החרוזים מגלים תשוקה רומנטית, מתוך מיתולוגיה ובדידות נעלה. "Deirdre en de zonen van Usnach" ("דיירדרה ובני אוסנח"; 1920), שהופיע בסדרת פלדיום, הוא סיפור פיוטי בעולם הקלטי. הסיפור עדיין נקרא בהרחבה. בין קובצי שיריו: "Ex tenebris mundi" ("מחשכת העולם"; 1926) ו"Een winter aan zee" ("חורף ליד הים"; 1937). כמו-כן תרגם להולנדית יצירות מאת ויליאם שייקספיר וויליאם בטלר ייטס.
ב-1918 נסע רולנד הולסט להתגורר בברחן (אנ') בצפון הולנד, שם מתגוררים כיום בביתו סופרים ומשוררים שונים ברוטציה.
כתבים נבחרים

1911 – Verzen
1913 – De belijdenis van de stilte
1920 – Deirdre en de zonen van Usnach
1920 – Voorbij de wegen
1925 – De afspraak
1925 – De wilde kim
1926 – Ex tenebris mundi: gedichten
1926 – Over den dichter Leopold
1928 – Het Elysisch verlangen (gevolgd door De zeetocht van Ban)
1928 – Shelley, een afscheid
1932 – Tusschen vuur en maan
1936 – De pooltocht der verbeelding
1936 – Voorteekens
1937 – Een winter aan zee
1938 – Uit zelfbehoud
1940 – In memoriam Charles Edgar du Perron en Menno ter Braak
1940 – Onderweg
הערות שוליים

↑  "Nomination Database". nobelprize.org.
1 2  הערך רוֹלַנְד הוֹלְסְט, אַדְרִיאַנוּס באנציקלופדיה העברית, כרך ל', טור 684
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267142705171  BnF: cb12529399m (data)  BPN: 24519069  CiNii: DA04471563  GND: 119020165  ISNI: 0000 0001 2144 8224  LCCN: n80008099  NTA: 06852062X  SELIBR: 197874  SUDOC: 034549536  VIAF: 98157481   WorldCat (עם VIAF): 98157481
אוויטוס

מראה אוויטוס כפי שהוא נראה על מטבע בו זמנו
מרקוס מאציליוס פלביוס אפרכיוס אוויטוס או בקיצור אוויטוס (נרשם גם אביטוס ובשפת מקור: Avitus) (נולד ב-395 ונפטר ב-456/7 לספירה) שהיה ממשפחת אצולה גאלו-רומאית שימש כקיסר האימפריה הרומית המערבית מיולי 455 עד אוקטובר 456. ובין תפקידיו הנוספים הוא שימש גם כסנטור של החילוץ הגאלי וקצין בכיר הן בממשל האזרחי והן בצבא, וכן הבישוף של פיאצ'נצה. רוב המידע המועט שיש על קורות חייו מגיעה עודות המכתבים שהוא היה שולח לשני בניו: אגריקולה ואקדיקיוס.