stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גאורג הראשון, נסיך ולדק ופירמונט
ביוגרפיה

גאורג הראשון נולד ב-6 במאי 1747 בארולזן לקרל אוגוסט, נסיך ולדק ופירמונט וכריסטיאנה הנרייטה, רוזנת פפאלץ-צווייבריקן, בתם של כריסטיאן השלישי, רוזן פפאלץ-צווייבריקן וקרולינה מנסאו-זארבריקן.
בשנת 1763 מת אביו קרל אוגוסט, נסיך ולדק ופירמונט, ואחיו פרידריך קרל אוגוסט, נסיך ולדק ופירמונט עלה לשלטון במקומו. ב-12 בספטמבר 1784 התחתן גאורג באוטרוויש עם אוגוסטה, נסיכת שוורצבורג-זונדרסהאוזן, בתם של אוגוסט השני, נסיך שוורצבורג-זונדרסהאוזן וכריסטינה, נסיכת אנהלט-ברנבורג, ממנה נולדו לו 13 ילדים.
בשנת 1805 קיבל גאורג מאחיו פרידריך קרל אוגוסט את נסיכות פירמונט, ובשנת 1807 הצטרפה הנסיכות לקונפדרציה של הריין. בשנת 1812 מת אחיו פרידריך קרל אוגוסט, וגאורג עלה לשלטון במקומו, ואיחד בחזרה את שתי הנסיכויות.
ב-9 בספטמבר 1813 מת גאורג הראשון, ובנו גאורג השני, נסיך ולדק ופירמונט עלה לשלטון במקומו.
משפחתו

ב-12 בספטמבר 1784 התחתן גאורג עם אוגוסטה, נסיכת שוורצבורג-זונדרסהאוזן, בתם של אוגוסט השני, נסיך שוורצבורג-זונדרסהאוזן וכריסטינה, נסיכת אנהלט-ברנבורג, ממנה נולדו לו 13 ילדים:
כריסטיאנה, נסיכת ולדק ופירמונט (1787–1805)
קרל, נסיך ולדק ופירמונט (1788–1795)
גאורג השני, נסיך ולדק ופירמונט (1789–1845)
פרידריך, נסיך ולדק ופירמונט (1790–1828)
כריסטיאן, נסיך ולדק ופירמונט (1792–1795)
אוגוסטה, נסיכת ולדק ופירמונט (1793–1794)
יוהאן, נסיך ולדק ופירמונט (1794–1814)
אידה, נסיכת ולדק ופירמונט (1796–1869), התחתנה עם גאורג וילהלם, נסיך שאומבורג-ליפה
וולארד, נסיך ולדק ופירמונט (1798–1821)
מתילדה, נסיכת ולדק ופירמונט (1801–1825), התחתנה עם אויגן, דוכס וירטמברג
קרל כריסטיאן, נסיך ולדק ופירמונט (1803–1846)
קרולינה, נסיכת ולדק ופירמונט (1804–1806)
הרמן, נסיך ולדק ופירמונט (1809–1876)
גאורג הראשון, דוכס סקסוניה-מיינינגן

גאורג הראשון, דוכס סקסוניה-מיינינגן (בגרמנית: Georg I, von Sachsen-Meiningen;‏ 4 בפברואר 1761 – 24 בדצמבר 1803) היה דוכס של סקסוניה-מיינינגן בין השנים 1782–1803.
ביוגרפיה

גאורג נולד ב-4 בפברואר 1761 במיינינגן שהשתייכה לדוכסות סקסוניה-מיינינגן, לאנטון אולריך, דוכס סקסוניה-מיינינגן, ולשרלוטה אמליה, נסיכת הסן-פיליפסטאל, בתו של קרל הראשון, רוזן הסן-פיליפסטאל. בשנת 1763 מת אביו אנטון אולריך, ואחיו קרל וילהלם, דוכס סקסוניה-מיינינגן עלה במקומו לשלטון.
בשנת 1782 מת אחיו קרל וילהלם ללא ילדים, וגאורג עלה במקומו לשלטון. זמן קצר לאחר עלותו לשלטון התחתן גאורג עם לואיזה אלאונורה, נסיכת הוהנלוהה-לאנגנבורג, ממנה היו לו 4 ילדים. גאורג שלט כעריץ נאור, ושם דגש בעיקר על החינוך. גאורג בנה גימנסיה בדוכסות, ואף פתח את ספרייתו לרשות הציבור.
ב-24 בדצמבר 1803 מת גאורג, ובנו ברנהרד השני, דוכס סקסוניה-מיינינגן עלה לשלטון במקומו, תוך שאשתו לואיזה אלאונורה, נסיכת הוהנלוהה-לאנגנבורג משמשת כעוצרת עד לבגרותו.
משפחתו

ב-27 בנובמבר 1782 התחתן גאורג עם לואיזה אלאונורה, נסיכת הוהנלוהה-לאנגנבורג, בתם של כריסטיאן אלברכט, נסיך הוהנלוהה-לאנגנבורג ואוגוסטה, נסיכת שטולברג-גדרן. ממנה היו לו 4 ילדים:
אדליידה, נסיכת סקסוניה-מיינינגן (1792–1849), התחתנה עם ויליאם הרביעי, מלך הממלכה המאוחדת
אידה, נסיכת סקסוניה-מיינינגן (1794–1852), התחתנה עם ברנהרד, נסיך סקסוניה-ויימאר-אייזנך
בת מתה (1796)
ברנהרד השני, דוכס סקסוניה-מיינינגן (1800–1882)
גאורג היינריך פון ברנהורסט

| --- | --- |

 לידה:  26 באוקטובר 1733 זאנדרסלבן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  30 באוקטובר 1814 (בגיל 81) דסאו, אנהלט-דסאו 
 מדינה:  האימפריה הרומית הקדושה 
 בן או בת זוג:  Henriette Christine Karoline von Bülow 
 צאצאים:  Thekla Pauline von Beerenhorst, Georg von Berenhorst 
 
גאורג היינריך פון ברנהורסט (בגרמנית: Georg Heinrich von Berenhorst‏; 26 באוקטובר 1733 – 30 באוקטובר 1814) היה הוגה דעות צבאי גרמני.
ביוגרפיה

ברנהורסט נולד בסאנדרסלבן, בשנת 1733 כבנו הלא חוקי של לאופולד הראשון, נסיך אנהלט-דסאו. בגיל 15 התגייס לצבא הגרמני של פרידריך הגדול ושירת כקצין בחייל הרגלים וכקצין מטה במלחמת שבע השנים. בשלב מסוים אף שירת במפקדתו של פרידריך הגדול עצמו. אחרי מלחמת שבע השנים, פרש ברנהורסט מן השירות הצבאי בדרגת מיור ושימש כדיפלומט בנסיכות הולדתו, אנהלט דסאו, בתפקידים כגון: ראש הלשכה של הנסיך והאחראי על בתי המשפט. במסגרת שירותו הדיפלומטי נסע ברנהורסט לצרפת, לאיטליה ולאנגליה. בשנת 1790 פרש מעבודתו והחל לעסוק בכתיבה צבאית עד למותו בשנת 1814 בדסאו.
ברנהורסט נישא בשנת 1783 להינריטה פון ברנהורסט, ולהם נולדו שישה ילדים.
הגותו הצבאית

חיבורו החשוב ביותר של ברנהורסט הוא "הרהורים על אמנות המלחמה, התקדמותה, סתירותיה וודאותה" (Betrachtungen über die Kriegskunst, über ihre Fortschritte, ihre Widersprüche und ihre Zuverlässigkeit), הכרך הראשון של ספר זה יצא בשנת 1796 והשני ב-1798. ספר זה זכה לפופולריות רבה ולהשפעה, ולדברי אחד מבני התקופה: "שום ספר לא נקרא רבות כמו ההרהורים". ברנהורסט חיבר גם כמה חיבורים צבאיים חשובים נוספים כגון "מכתמים" (Aphorismen, 1805).
בספרו סקר ברנהורסט את התפתחות מדע המלחמה עד ימיו והתנגד לתפיסות הרווחות בו. הוא ביקר את תפיסת המלחמה כמדע, בו ניתן למצוא נוסחאות לניצחון, ואת תפיסת החיילים כמכשירים לוחמים. המושא של ביקורת זו היה למעשה פרידריך הגדול, שהחזיק בתפיסות אלו וניהל כך את צבאו. ברנהורסט טען כי הגורמים לניצחון או להפסד נובעים מן הפסיכולוגיה של הלוחמים יותר מאשר מן התאוריה הצבאית. המלחמה, אם כך דומה בטיבה לנפש האדם, ובלתי ניתנת לחיזוי מראש. מסקנתו של ברנהורסט הייתה שתאוריה צבאית כללית, התקפה תמיד, וכן תכנון תוכניות מלחמה מראש, בלתי אפשריים ולא יביאו תועלת.
ברנהורסט תמך בצבאות לאומיים גדולים, כמו הצבא הצרפתי שלאחר המהפכה הצרפתית, שכן לצבאות כאלו יש בדרך כלל מורל ורוח לחימה עזה יותר מאשר לצבאות המקצועיים. ברנהורסט טען כי הצבא הרצוי הוא צבא הבנוי ברובו מכוחות מילואים ולא צבא סדיר מקצועי.
הגותו של ברנהורסט השפיעה על הוגים צבאיים רבים, כדוגמת: קרל פון קלאוזביץ ואנטואן אנרי ז'ומיני. הוגים אחרים התנגדו לו ואף כתבו ספרים להפרכת טענותיו.
לקריאה נוספת

עזר גת, מקורות המחשבה הצבאית המודרנית, משרד הביטחון, 2000, עמ' 129-125.
הערות שוליים

↑  מצוטט אצל עזר גת, מקורות המחשבה הצבאית המודרנית, עמ' 126.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810542190005606  BnF: cb125894843 (data)  GND: 118509292  ISNI: 0000 0000 5511 687X  LCCN: nr2005012902  NKC: mzk2003195867  NTA: 271492260  RERO: 02-A006136921  SUDOC: 168266822  VIAF: 61666362   WorldCat (עם VIAF): 61666362
ברוך ברנר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  13 באוקטובר 1966 (בן 57) חיפה, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  סטודיו למשחק ניסן נתיב 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  פרס תרבות יהודית ע"ש אורי אורבך (2016) 
 פרופיל ב-IMDb
 
הרב ברוך ברנר (נולד ב-13 באוקטובר 1966 בחיפה) הוא שחקן, זמר, ומורה למשחק ישראלי.
ביוגרפיה

נולד וגדל בחיפה במשפחה דתית לאומית. התחנך במוסדות בני עקיבא, בישיבת שפע - מקור חיים אצל הרב שג"ר, הוסמך לרבנות בישיבת הר עציון, ולמד בבית מורשה בירושלים. על לימודו אצל הרב שג"ר אמר בריאיון ל"הארץ": "בשביל אדם כמוני, שבא מחינוך דתי רגיל, השיעורים שלו היו חוויה כל כך חזקה, עד שלא פעם התחשק לי להתחיל לרקוד אחרי שיעור כזה. שיעורי הגמרא שלו התאפיינו בכך שהוא שם דגש לא על 'מה הגמרא אומרת', אלא על 'מה הטקסט הזה אומר לי', איך הוא מתחבר לעולמי".
בוגר הסטודיו למשחק ניסן נתיב בירושלים, שם סיים את לימודיו ב-1995. בין השנים 1996–1999 למד בקבוצה קטנה בסדנה של יז'י גרוטובסקי באיטליה. באותן שנים שימש כרב הקהילה היהודית בפיזה.
למד לתואר ראשון בספרות ותיאטרון באוניברסיטת בר-אילן.
בעבר שימש כמורה למשחק תנועה וקול בסטודיו למשחק ניסן נתיב ירושלים, משמש גם כמנהל אמנותי ובמאי ב"מעבדת תרבות ורטיגו-מטה יהודה" בכפר האקולגי בקיבוץ נתיב הל"ה, ועוסק בהוראת יהדות בבית המדרש החילוני "קולות". בעבר שימש כמורה למשחק בבית הספר לקולנוע "מעלה", לימד תיאטרון ויהדות במכללת אמונה בירושלים ובבית הספר התיכון "אמית דרור" בירושלים.
ביוגרפיה > בתיאטרון

שיחק בתיאטרון בישראל, צרפת, פולין, ברזיל ואיטליה. ביים את המחזה "התרנגול", ביים וגילם את המספר במחזה "תיקון הלב".
בשנת 1994 גילם את היהודי הקדוש מפשיסחה במחזה "גוג ומגוג" שביימה מיכל גוברין ע"פ מרטין בובר במעבדה הבינלאומית לתיאטרון יהודי, והמחזה הועלה גם במסגרת פסטיבל ישראל.
בשנת 2000 גילם את ישו במחזמר "השטן במוסקבה" שביים יבגני אריה בתיאטרון גשר לצד חיים טופול, ישראל דמידוב, ששי קשת וסלבה ביברגל. באותה שנה גילם את שאול המלך לצד גיל קופטש במחזה "המשתה" שכתב וביים שמואל שוחט המספר את סיפור עלייתו ונפילתו של שאול המלך.
ב-2003 כתב וביים במסגרת תיאטרון המעבדה את המחזה שיצר סמי סמיר "מעשה רב פנים" המבוסס על הסיפור "מעשה במלך עניו" המופיע בסיפורי מעשיות משנים קדמוניות מאת רבי נחמן מברסלב. במחזה השתתפו בין השאר ריימונד אמסלם, פיני טבגר וסמי סמיר. על מחזה זה זכה ברנר בפרס מרגלית.
ב-2006 ביים את המחזה "משיח משיח - אך שווא" שיצר סמי סמיר. במחזה שיחקו תלמדי שנה ג' בסטודיו למשחק ניסן נתיב בירושלים.
ב-2007 כתב, ביים (לצד סמי סמיר), וכתב את המוזיקה בהצגה "מסע הציפורים" בתיאטרון תמונע.
ב-2012 כתב (לצד איילת נאה) וביים (לצד סמי סמיר) את ההצגה "ברונו שולץ - העידן הגאוני" שעלתה בתיאטרון תמונע ובתיאטרון החאן.
ב-2014, במסגרת מעבדת התרבות "ורטיגו", ביים ושיחק בהצגה "מעשה מזבוב ועכביש" שעלתה במסגרת המיזם "ימי תרבות" של מפעל הפיס ומשרד התרבות. הצגה זו הוזמנה להופיע בפסטיבל ישראל 2014.
בשנת 2016 הוענק לו פרס שר החינוך לתרבות יהודית בתחום התיאטרון.
ביוגרפיה > בקולנוע ובטלוויזיה

ב-2001 גילם את אבא של אפרים בסרט "שדה מוקשים" (2 חלקים) – סרט קולנוע חרדי, שהפיקה חברת "פרי עץ הדעת" (מוטי גל ושוקי בן פורת). ב-2003 גילם את ר' יחזקאל בפרק החמישי של הטלנובלה החסידית "החצר", לצד עמוס לביא ואביתר לזר. ב-2009 גילם את אהרון, עורך דין חרדי אמריקאי, בסרטו של יגאל נידם "אחים". על משחקו בסרט זה זכה בפרס פיפ"א לשחקן הטוב ביותר 2009 של פסטיבל הטלוויזיה הצרפתי. באותה שנה גילם את יעקב בסרטו של אברהם קושניר "ברוריה". ב-2014 גילם את המדען פנחס פיינברג - ד"ר מוכשר לפיזיקה גרעינית הנלקח מאחורי הקתדרה האקדמאית כדי להפוך לאחראי על ההבטים המדעיים והמעשיים בבניית האופציה הגרעינית של ישראל - בסרט "מבצע חמניה" שכתב וביים אברהם קושניר. בסרט זה שר ברנר את שיר הנושא של הסרט, "שיר שלום של נירים".
ביוגרפיה > מוזיקה

החל מ-2009 משמש כמנחה וזמר בהרכב ישראלי "אנסמבל תהילים" העוסק בהלחנה ובביצוע מקוריים של פרקי תהילים בראייה בת זמננו. בהרכב מנגן בין השאר יובל מסנר.
הופיע לצד אנדרה היידו בפרויקט המוזיקלי "רזא דשבת".
בשנת 2013 העלה עם המלחינה והצ'לנית ראלי מרגלית את "נוגע במה שאיננו" - מופע משיריה של רבקה מרים. במופע לקחו חלק גם הנגנים יעקב מירון, אורה חורב/אהוד גרליך, ויוני שרון.
ברנר הוא אב לשני ילדים ומתגורר בירושלים.
ספרים

מיומנו של מתפלל. תל אביב : הוצאת אדרא, תשפ"ג 2022.
הערות שוליים

↑  יאיר שלג, האבא של הרוחנים, באתר הארץ, 17 ביוני 2007
↑   יאיר אשכנזי, תחקיר: היחסים האסורים והמורים שחצו גבולות בניסן נתיב ירושלים, באתר הארץ, 31 בינואר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007411626205171  VIAF: 299702533   WorldCat (עם VIAF): 299702533
גאליוט

ספינה ספרדית מותקפת על ידי שתי גאליוטות אלג'יראיות (1783).
גאליוט הולנדית מן המאה ה-17.
גאליוט להובלת יין בנהרות צרפת, המאה ה-18.
גאליוט (באנגלית: Galiot, בצרפתית: Galiote, בהולנדית: Galjoot) הוא שמם של שלושה סוגי ספינות מלחמה שהיו בשימוש בים התיכון ובים הצפוני ושל סוג ארבת-נהר שטוחת-תחתית מצרפת.
ספינות מלחמה

הים התיכון, (מאות 16–17 לערך)
הים הצפוני, (מאות 17–19 לערך)
ספינות הרעשה, (מאות 17–19 לערך)
סירות נהר ותעלות

גאליוט הייתה סירה שנגררה על ידי סוסים לאורך גדות נהר או תעלת מים ונפוצה בצרפת מאמצע המאה ה-17 עד המאה ה-19.
גאליוט, או סקיט (Scute), הייתה גם סירה שטוחת-תחתית מונעת על יד מפרש יחיד, ששימשה להובלת יין בנהרות צרפת מחבל אנז'ו ועד לה פון-דה-סה (Les Ponts-de-Cé).‏
הערות שוליים

↑  Jonas, Wolfgang (1990). Schiffbau in Nordfriesland [Shipbuilding in North Frisia]. Schriftenreihe des Nordfriesischen Schiffahrtsmuseums Husum. 1. Husum Druck- und Verlagsgesellschaft. pp. 38–39
↑  La Loire – les peuples du fleuve, par Abel Poitrineau. Ed. Horvath, Saint-Etienne, 1989. pp. 21-26
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4244061-0
גאליס - הקיץ של רונה ודורי

| --- | --- |

עטיפת הספר
 מידע כללי
 מאת:  סמדר שיר
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  רומן 
 הוצאה
 הוצאה:  ידיעות ספרים
 תאריך הוצאה:  2012
 מספר עמודים:  239
 
הקיץ של רונה ודורי ספרה של הסופרת סמדר שיר, הספר הוא מסוגת רומן הנעורים, מבוסס על סדרת הטלוויזיה "גאליס". הספר הוא רב-מכר בקרב בני נוער. הספר זכה בפרס "ספר השנה" בטקס נבחרי הילדים 2013 ובפרס "ספר הזהב" לשנת 2013.
תיאור הדמויות

רונה דיין (מור פולנוהר) - בחורה שקטה ביישנית, בת זוגו של דורי, המוצאת גם ברע דברים טובים, זמרת אשר בלונדון מקבלת הזדמנות ללמוד בבית הספר למוזיקה. יולי מנצלת אותה לסרט האחרון שלה אבל בסוף הן משלימות וניהיות אחיות טובות. במהלך הסיפור רונה ודורי מנסים לטוס ביחד ללונדון ולהגשים את חלומם באמת.
דורי אהרוני (דניאל גד) - בחור ספורטיבי רומנטיקן בהתחלה מתאהב ביולי, אבל כשהוא מגלה את האמת עלייה הוא שם לב שרונה אהובתו חיכתה לו כל הזמן. במהלך הסיפור רונה ודורי נקלעים למצבים שאינם חוו ודורי מקבל הזדמנות לשים קץ למחלת ההמופיליה שרודפת אותו שנים.
חניכי המחנה - חניכי המחנה עוזרים לדורי ורונה בחלומם לטוס לפריז.
אבא של רונה - בעל של עופרה דיין סער, אב לרונה ואב חורג ליולי. אוהב לתקן מכוניות ולדבר עם רונה.
עופרה סער דיין - אמא של יולי, ואשתו של אבא של רונה. שתלטנית ומסורה לעבודה.
אמא של דורי - אמא של דורי בספר, נותנת לדורי עצות ומאפשרת לאדם לגור איתם בבית.
יולי  (שירן סנדל) - בספר היא השתנתה בהתנהגות אל רונה, אך מתנדנדת בהתנהגותה.
אדם (בן אדם) - החבר הטוב ביותר של דורי. אחרי שאביו נכנס לכלא ל-4 שנים הוא ודורי מנסים לשכנע את אמא של דורי שהוא יגור אצלם בבית.
מונחים ודמויות משניות

סיס - רונה ויולי מכנות אחת את השנייה כל הזמן "סיס" פירושו אחיות.
ארוחת בוצר - ארוחה שמשלבת בוקר + צהריים.
מיסייה לואי-לוי - מפקד המשטרה.
קב"ט נחשון - קב"ט ישראלי אשר מתגורר בצרפת.
הערות שוליים

↑  רבי המכר של השבוע 2013/01 באתר פה שם
↑  רשימת רבי המכר באתר אקדמון (אוחזר בתאריך 28/2/13, מקום 4, לאחר 3 שבועות)
| גאליס (2012–2016) |
| --- | --- | --- |
| יוצרים ותסריטאים ראשיים | דוד דהן • עידו דרור |  |
| במאי | עודד רז |  |
| דמויות | יונתן • דני • ליעם • נינה • דורי • יולי • הוגו • מיקה • רונה • שרון • ברק • נטלי • אלכס • דפני • גאיה • ארז • רותם • אודי • גילי • מאיה • דנה |  |
| ספרים (מאת סמדר שיר) | הקיץ של רונה ודורי • הכוכבים של יולי • ליעם הולך בעקבות הלב • יונתן ודני במבצע מקסיקני • מתחילים מחדש |  |
| סרטים | גאליס - המסע לאסטרה • גאליס - קונקט |  |
| סדרת מקור | החולמים |  |
גוסטב מורו

| --- | --- |

 לידה:  6 באפריל 1826 פריז, צרפת 
 פטירה:  18 באפריל 1898 (בגיל 72) רן, צרפת 
 מקום קבורה:  בית הקברות של מונמארטר 
 מקום לימודים:  בית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות (1849) 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  סימבוליזם 
 הושפע על ידי:  François-Édouard Picot 
 יצירות ידועות:  Apollo and The Nine Muses, Hercules and the Lernaean Hydra, The Apparition, Salome, Oedipus and the Sphinx, Orphés, Jupiter and Semele 
 פרסים והוקרה:  אביר בלגיון הכבוד  קצין בלגיון הכבוד 
 
שלומית, אחד מציוריו המפורסמים
גוסטב מוֹרוֹ (בצרפתית: Gustave Moreau; 6 באפריל 1826 –  18 באפריל 1898) היה צייר סימבולי צרפתי.
ביוגרפיה

מורו נולד בפריז לאב ארכיטקט, שזיהה את כישרונו. למד אצל פרנסואה אדוארד פיקו והתיידד עם תיאודור שסריו ואף הושפע ממנו בסגנונו.
הנושא המרכזי של מורו היה התיאור של דמויות נוצריות ומיתולוגיות. כצייר של רעיונות ספרותיים יותר מאשר של תמונות חזותיות, ציוריו פנו לדמיון של סופרים ואמנים סמליים, והוא ראה את עצמו כקודם לזרם שלהם.
במותו, הוריש את ביתו ברובע ה-14 בפריז, על אוסף הציורים שלו ושל אחרים שהיו בו וכן חפצי אמנות נוספים, במטרה לפתוח בו מוזיאון. מוזיאון גוסטב מורו קיים עד היום ויש בו שחזור של חדר העבודה של מורו.
שניים מציוריו של מורו היו כביכול תלויים בביתו של הדוכס דז אסנט, גיבור הספר "להפך" של ז'וריס-קרל הויסמנס. מת בפריז ונקבר בבית הקברות של מונמארטר.
ראו גם

מוזיאון גוסטב מורו
גוסטב ליאונהארדט

| --- | --- |

 לידה:  30 במאי 1928 's-Graveland, הולנד 
 פטירה:  16 בינואר 2012 (בגיל 83) אמסטרדם, הולנד 
 מוקד פעילות:  אמסטרדם 
 תקופת הפעילות:  מ-1950 
 מקום לימודים:  סקולה קנטורום בזיליינסיס, אוניברסיטת וינה 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  עוגב, צ'מבלו 
 חברת תקליטים:  Virgin Veritas, סוני קלאסיקל, Teldec, פיליפס רקורדס, Alpha Classics 
 בן או בת זוג:  Marie Leonhardt 
 פרסים והוקרה:  פרס ארסמוס (1980)  מדליית באך (2003)  Zilveren Anjer (1967)  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 פרופיל ב-IMDb
 
גוסטב ליאונהארדט
גוסטב ליאונהארדט (בהולנדית: Gustav Leonhardt;‏ 30 במאי 1928 בסחרוולנד, צפון הולנד – 16 בינואר 2012 באמסטרדם) היה צ'מבליסט, נגן עוגב ומנצח הולנדי המשפיע בדורו וממניחי היסודות לאסכולת הביצוע האותנטי.
ביוגרפיה

פרסומו העיקרי של ליאונהארדט בא לו מהקלטות הקנטטות של יוהאן סבסטיאן באך, שעשה עם ניקולאוס הרנונקור, בעבודה, שהתפרשה על פני עשרים שנה, מ־1971 עד 1990. בין הקלטותיו האחרות: סוויטות לצ'מבלו מאת יוהאן סבסטיאן באך, מוזיקה לעוגב של יאן פיטרסזון סוולינק, יצירות קאמריות של טלמן ועוד.
בין תלמידיו של ליאונהארדט נגני העוגב, צ'מבליסטים ומנצחים טון קופמן, כריסטוף רוסה, בוב ואן אספרן, כריסטופר הוגווד, פיליפ הונטאי, שטיל האוגסנד ורבים אחרים, למעשה קשה לתאר צ'מבליסט שלא הושפע מהגילויים הטכניים והגישה המוזיקלית של ליאונהארדט. בשנות ה-60 וה-70 הקליט בין היתר עם פרנס בריכן, אנר בילסמה, ניקולאוס הרנונקור והאחים סיגיסוולד ובארטהולד קאוקן. מאוחר יותר הקליט בין היתר עם ג'ון באט ופיליפ הרווחה את כל הקנטטות מאת באך. במרוצת השנים ניגן ולמד מלחינים שנשכחו והביא אותם לתודעה הציבורית והאקדמית, גם בעזרת הקלטת יצירותיהם, אף על פי שהחזיק בעמדה מורכבת כלפי הקלטות, המכירה בנחיצותן אך גם במוגבלתן בעשייה המוזיקלית.
בשנת 1968 יצא לאקרנים הסרט "הכרוניקה של אנה מגדלנה". הסרט פרי יצירתם של צמד הבמאים הצרפתים ז'אן-מארי סטרוב ודניאל הוייה (Jean-Marie Straub, Danièle Huillet) מציג את חיי משפחת באך כשאת תפקידו של באך מגלם ליאונהארדט.
ליאונהארדט הופיע במוזיאון תל אביב לאמנות בשנת 2001 במסגרת הסדנה למוזיקה עתיקה.
הערות שוליים

↑  גרמנית: Chronik der Anna Magdalena Bach
↑  "Chronik der Anna Magdalena Bach", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007274962005171  PLWABN: 9810637844305606  BIBSYS: 1012001  BNE: XX998542  BnF: cb13896560h (data)  CiNii: DA07866502  GND: 124708692  ICCU: PUVV176224  ISNI: 0000 0001 0937 1981  LCCN: n79110146  LNB: 000102966  MusicBrainz: 27b0750a-7318-4075-9470-43b82d454ea0  NKC: xx0153415  NLA: 36555723  NSK: 000516686  NTA: 067721133  RKD: 466279  SNAC: w6zw1sh3  SUDOC: 05221348X  Trove: 1290050  VIAF: 113475647   WorldCat (עם VIAF): 113475647
גאליס - הכוכבים של יולי

| --- | --- |

כריכת הספר
 מידע כללי
 מאת:  סמדר שיר 
 שפת המקור:  עברית
 הוצאה
 הוצאה:  ידיעות ספרים
 תאריך הוצאה:  2013
 מספר עמודים:  205
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  003544043
 
הכוכבים של יולי ספרה של הסופרת סמדר שיר, הספר הוא מסוגת הרפתקאות בני נוער, הספר השני בסדרת ספרי גאליס. מבוסס על סדרת הטלוויזיה "גאליס".
עלילה

הספר מספר על המסע של יולי להשתנות ולהפוך "ליולי אחרת". בשנה שעברה במחנה יולי לא קיבלה את אחותה החורגת רונה, והתייחסה אליה בזלזול. בנוסף לכך יולי פגעה בדורי בן הזוג לשעבר שלה כשהשתמשה בו לצורכי פרסום בעצתה של חברה הטובה שרון. יולי קיבלה המון "על הראש" דחו אותה מהמון פרויקטים ומבחינה חברתית אף אחד לא התקרב אליה. יולי גם עזרה לאויב של חניכי גאליס סיימון אבל אחר כך עזרה לחניכים והתוודתה והתנצלה בפני החניכים ובעיקר בפני רונה ודורי. יולי כעת מנסה לשנות את תדמיתה ובעזרת דורי, רונה, שרון, נינה, אבא של רונה ואמא שלה עופרה היא משתנה. יולי לא ידעה איך להשתנות היא חשבה לגזור את שיערה אך זה לא עזר להשתנות שלה בעקבות שיחה עם נינה יולי פתחה בלוג ברשת הנקרא "סערת רגשות" בו היא מייעצת לנערים ונערות שזקוקים לעזרה בכל רחבי הארץ. רונה מייעצת לה שבשביל יזרמו לבלוג שאלות היא צריכה לעשות תחרות ושהייה נער או נערה ברות המזל אשר תזכה בפרס ויולי מקשיבה לעצת רונה והפרס שיולי בחרה הוא סוף שבוע במחנה "גאליס". בעקבות הפנייה של יולי לקוראים המון נערים ונערות פנו אליה לעזרה ו"סערת רגשות" זכה להמון פופולריות ברשת, אך משהו היה חסר ליולי אבל היה לה משהו חסר בלב, אמא שלה כבר לא תמיד משוחחת איתה ולא דואגת לה כמו פעם.
דמויות

יולי סער (שירן סנדל) - מנהלת את בלוג "סערת רגשות" אשר עוזרים לנערים ונערות במצוקה. בת זוגו של ליעם. היא משנה את האישיות שלה בעזרתו ומתייחסת לרונה יותר טוב והן נהפכות לחברות הכי טובות.
רונה דיין (מור פולנוהר) - אחותה החורגת של יולי, בת זוגו של דורי. עוזרת ליולי בבנית הבלוג. כאשר היא בלונדון משוחחת עם יולי ועם שאר בני המשפחה באמצעות "סקייפ". בספר מרמזים על בואה של רונה לארץ ישראל ולחזרתה למחנה גאליס.
דוד דיין - אביה הביולוגי של רונה. איש חם ואוהב את משפחתו בן זוגה של עופרה. ועוזר ליולי בבלוג כאשר מתחזה לנערים בשביל לשמח את יולי בקידום הבלוג.
עופרה סער-דיין - אמה הביולוגית של יולי, בת זוגו של דוד. אשת עסקים אשר לא מתפנה לבתה יולי ומזניחה אותה. בספר היא גם משתנה ועוזרת ליולי בבלוג. בת זוגו של דוד.
שרון (תמר עמית יוסף) - חברתה הטובה של יולי. וידידה טובה של רונה.
דורי אהרוני (דניאל גד) - האקס של יולי ובן זוגה של רונה. לדורי יש שתי אחיות דנה ועלמה והיה לדורי אח בשם יואב.
עדי (מאיה קורן) - בת זוגו של הוגו.
הוגו (נוה צור) - בן זוגה של עדי, עוזר ליולי בקידום הבלוג. יולי מספרת לו דברים אישיים אבל בלי שיולי יודעת מכניס את עדי לשיחה ויולי נפגעת מכך.
דמויות > נערים ונערות שכותבים שאלות ליולי

איילת המייללת - נערה אשר בחרה כינוי על פי הספר שיולי ואמה נהגו לקרוא תמיד לפני השינה. הנערה שהסתתרה בכינוי הזה הייתה אמא של יולי ויולי לא ידעה זאת.
ג'ינג'י - נער אשר הוריו תפסו אותו שולח ידיים מתחת לחולצתה של ביתם. מאחורי הכינוי היה זה אבא החורג של יולי.
י"ס - נערה עם שם בדוי.
שרית - נערה כבדת משקל.
רימונה מדימונה - הוריה התגרשו כמו הוריה של יולי ולכן יולי הזדהתה איתה ויכלה לעוזר לה.
ג'ואיש כרוניקל

| --- | --- |
שער העיתון מ-17 בינואר 1896
שער העיתון מ-17 בינואר 1896
 תדירות:  שבועית בימי שישי
 פורמט:  טבלואיד 
 עורך ראשי:  סטיבן פולארד
 תאריכי הופעה:  1841–הווה (כ־183 שנים) 
 שפה:  אנגלית 
 מערכת:  לונדון 
 תפוצה:  30,000
 מדינה:  הממלכה המאוחדת
 ISSN:  0021-633X
 www.thejc.com
 
הג'ואיש כרוניקל (באנגלית: Jewish Chronicle) הוא העיתון המרכזי של יהדות בריטניה. הוא נוסד ב-1841 בלונדון, ולפיכך הוא העיתון היהודי הוותיק בעולם שעודנו מופיע. עורך העיתון מאז דצמבר 2021 הוא ג'ייק ואליס סימונס.
היסטוריה

בתחילת דרכו של העיתון מיד עם הקמתו בשנת 1841 הגיע ללונדון אברהם בייניש על מנת לשכנע את היהודים להתיישב בארץ ישראל, ובשנת 1855 הוא נתמנה לעורכו של העיתון וכתב בו חדשות מארץ ישראל ועל מפעל ההתיישבות ועל פעולות חובבי ציון ועוד.
בין כותבי המאמרים בעיתון היו מרדכי עמנואל נח, משה הס, הרב יהודה חי אלקלעי ואחרים.
בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-19 שלח חובב הציונות הבריטי לורנס אוליפנט סדרת מאמרים לעיתון ובהם עודד את הקוראים לתרום כספים ולתמוך בעולי העלייה הראשונה.
בשנת 1896 פורסם בעיתון מאמרו של הרצל "פתרון לבעיה היהודית". בתקופת מלחמת העולם הראשונה תמך העיתון בעמדה הציונית המדינית. בשנת 1934 העיתון התמזג עם העיתון ג'ואיש וורלד שנוסד בשנת 1873. בעליו העיקרי של העיתון בשנות ה-30' של המאה ה-20 היה ליאופולד קסלר, מעוזריו הנאמנים והבכירים של הרצל.
העיתון יוצא לאור מדי יום שישי בתפוצה של למעלה מ-30,000 עותקים, מספק חדשות, דעות, מאמרים וטורים בנושאי חברה, תרבות וספורט, וכמו כן מגוון רחב של דעות ממכתבי הקוראים. בכך מילא, ועדיין ממלא גם כיום, תפקיד מרכזי בהתפתחות יהדות בריטניה ובחיי הקהילה היהודית שם.
העיתון נמצא בבעלות "קרן קסלר" - קרן תרומות ששולטת שליטה מלאה בעיתון, במטרה למנוע השתלטות בעלי אינטרסים פרטיים על העיתון. זהות המממנים של הקרן אינה ידועה לציבור.
בשנת 2024 פרסם העיתון חדשות כזב, לפיהן נחשף מסמך ברצועת עזה לפיו מנהיג חמאס יחיא סנוואר תכנן להבריח את עצמו וחלק מהחטופים הישראלים מעזה דרך ציר פילדלפי ומשם לאיראן. בעקבות חשיפת הכזב הפסיק העיתון את העסקתו של אילון פרי, העיתונאי שכתב ידיעה זו. בעקבות חשיפת הפרסום הכוזב עיתונאים בולטים אחדים ניתקו את קשריהם עם העיתון, ועלה לדיון ציבורי נושא חוסר השקיפות בבעלות על העיתון.
הערות שוליים

↑  יוסף קרוק, תחת דגלן של שלוש מהפכות - כרך ב', תל אביב, מחברות לספרות, 1970, עמ' 449.
↑  בר שפר, ‏העיתון היהודי הוותיק בעולם מתפרק: גל עזיבות בג'ואיש כרוניקל בעקבות סיפור מפוברק על חטופים, באתר מעריב אונליין, 15 בספטמבר 2024
↑   עידו דוד כהן, "ג'ואיש כרוניקל" היה מוסד עיתונות מ-1841. איך הוא הפך לזרוע של נתניהו?, באתר הארץ, 17 בספטמבר 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263582005171
ברודוויי 1501

| --- | --- |

ברודוויי 1501
 מידע כללי
 סוג:  גורד שחקים 
 שימוש:  משרדים
 כתובת:  ברודוויי 1501, מנהטן, ניו יורק
 מיקום:  מנהטן 
 מדינה:  ארצות הברית
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1926–1927
 תאריך פתיחה רשמי:  1927 
 אדריכל:  ראפ וראפ (Rapp and Rapp)
 סגנון אדריכלי:  ארכיטקטורת בו-אר 
 מידות
 גובה:  131.5 מטר
 קומות:  33 
 קואורדינטות:  40°45′26.28″N 73°59′11.47″W﻿ / ﻿40.7573000°N 73.9865194°W﻿ / 40.7573000; -73.9865194
 www.paramountbuilding.com
  (למפת ניו יורק מוגדלת) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזיברודוויי 1501(למפת ניו יורק רגילה) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזיברודוויי 1501(למפת מנהטן רגילה) ברודוויי 1501(למפת מנהטן מוגדלת) ברודוויי 1501
 
ברודוויי 1501 (באנגלית: 1501 Broadway), המוכר גם בשם בניין פרמאונט (באנגלית: Paramount Building), הוא גורד שחקים הממוקם בכיכר טיימס בין רחוב 43 לרחוב 44 במידטאון מנהטן, ניו יורק, ארצות הברית. הבניין מתנשא לגובה של 131.5 מטרים והוא בעל 33 קומות. הוא תוכנן על ידי האדריכלים ראפ וראפ (Rapp and Rapp) ושימש עד שנת 1967 כתיאטרון פרמאונט. הוא נבנה בין השנים 1927-1926 וזכה במעמד שימור עירוני בשנת 1988.