stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיקולה שפרנקו
הערות שוליים

↑  Сергій Ребров оголосив склад національної команди України на підготовчий збір і товариські матчі перед Євро-2024 באתר הרשמי של התאחדות הכדורגל האוקראינית, 16 במאי 2024 (באוקראינית)
| נבחרת אוקראינה – יורו 2020 |
| --- | --- | --- |
|  1 בושצ'אן •  2 סובול •  3 סודאקוב •  4 קריבצוב •  5 סידורצ'וק •  6 סטפננקו •  7 ירמולנקו •  8 מלינובסקי •  9 יארמצ'וק •  10 שפרנקו •   11 מרלוס •  12 פיאטוב • 13 זבארני •  14 מקרנקו • 15 ציהנקוב • 16 מיקולנקו • 17 זינצ'נקו • 18 בזוס • 19 בסדין • 20 זובקוב • 21 קרוואייב • 22 מטוויינקו • 23 טרובין • 24 טימצ'יק • 25 פופוב • 26 דובביק • מאמן: שבצ'נקו |  1 בושצ'אן •  2 סובול •  3 סודאקוב •  4 קריבצוב •  5 סידורצ'וק •  6 סטפננקו •  7 ירמולנקו •  8 מלינובסקי •  9 יארמצ'וק •  10 שפרנקו •   11 מרלוס •  12 פיאטוב • 13 זבארני •  14 מקרנקו • 15 ציהנקוב • 16 מיקולנקו • 17 זינצ'נקו • 18 בזוס • 19 בסדין • 20 זובקוב • 21 קרוואייב • 22 מטוויינקו • 23 טרובין • 24 טימצ'יק • 25 פופוב • 26 דובביק • מאמן: שבצ'נקו | אוקראינה |
| נבחרת אוקראינה – יורו 2024 |
| --- | --- | --- |
|  1 בושצ'אן •  2 קונופליה •  3 סבאטוק •  4 טלוברוב •  5 סידורצ'וק •  6 סטפננקו •  7 ירמולנקו •  8 מלינובסקי •  9 יארמצ'וק •  10 מודריק •   11 דובביק •  12 טרובין • 13 זבארני •  14 בראז'קו • 15 ציהנקוב • 16 מיקולנקו • 17 זינצ'נקו • 18 שפרנקו • 19 בונדר • 20 זובקוב • 21 סודאקוב • 22 מטוויינקו • 23 לונין • 24 ואנאט • 25 טימצ'יק • 26 מיכאילצ'נקו • מאמן: רברוב |  1 בושצ'אן •  2 קונופליה •  3 סבאטוק •  4 טלוברוב •  5 סידורצ'וק •  6 סטפננקו •  7 ירמולנקו •  8 מלינובסקי •  9 יארמצ'וק •  10 מודריק •   11 דובביק •  12 טרובין • 13 זבארני •  14 בראז'קו • 15 ציהנקוב • 16 מיקולנקו • 17 זינצ'נקו • 18 שפרנקו • 19 בונדר • 20 זובקוב • 21 סודאקוב • 22 מטוויינקו • 23 לונין • 24 ואנאט • 25 טימצ'יק • 26 מיכאילצ'נקו • מאמן: רברוב | אוקראינה |
ויליאם יורק מקגרגור

| --- | --- |

 לידה:  14 באוקטובר 1855 סקוטלנד, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  28 בספטמבר 1923 (בגיל 67) בריג אלן, הממלכה המאוחדת 
 
ויליאם יורק מקגרגור (באנגלית: William York Macgregor;‏ 14 באוקטובר 1855 – 28 בספטמבר 1923) היה צייר נוף סקוטי ודמות מובילה של אסכולת גלאזגו.
ביוגרפיה

הוא היה בנו של בעל המספנות העשיר בגלאזגו ג'ון מקגרגור ואשתו השנייה, מרגרט יורק.
מקגרגור למד בגלאזגו אצל רוברט גרינליס וג'יימס דוכרטי ובבית הספר סלייד אצל אלפונס לגרוס.
הוא הצטרף לחברו לבית הספר ג'יימס פטרסון (1854–1932) ב-1878 והם ייסדו יחד את אגודת "בית ספר של גלאזגו" בסטודיו שלו 134 באת' סטריט במרכז העיר.
הוא הציג באקדמיה המלכותית הסקוטית משנת 1875 (התקבל כחבר מן המניין ב־1921) ופעמיים באקדמיה המלכותית, היה במועדון האמנות האנגלית החדשה ב-1892. חבר במועדון האמנות של גלאזגו, עבודתו של מקגרגור נכללה בתערוכת הזיכרון של המועדון באפריל 1935, לזכרם של חבריו שמתו מאז מלחמת העולם הראשונה. מקגרגור נסע רבות באירופה 1886–1890
הוא היה נשוי לג'סי ווטסון (נפטרה ב-1941).
הוא חי את שנותיו האחרונות ב-Albyn Lodge בברידג' אוף אלן.
הוא נפטר באובן ב-28 בספטמבר 1923.
גלריה

מצודה על המצוק
נוף הררי
נוף אגם בסקוטלנד
נוף צרפתי
החולות של מוראר
נוף חורפי
הערות שוליים

↑  "William York Macgregor | National Galleries of Scotland"
↑  "William York MACGREGOR". gregormacgregor.com
↑  Glasgow Herald article 9 April 1935 ‘’Glasgow Art Club – Memorial Exhibition Opened’
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 116010848X  RKD: 54346  ULAN: 500023311  VIAF: 95824916   WorldCat (עם VIAF): 95824916
מחאות נגד דונלד טראמפ

| --- | --- |

בתמונות, משמאל לימין: מצעד הנשים 2017 בוושינגטון די. סי., הפגנה נגד טראמפ בניו יורק, הפגנה בסמוך למלון טראמפ בשיקגו, הפגנה נגד חומת טראמפ בוושינגטון, הפגנה נגד צו נשיאותי 13769 בלונדון, הפגנה נוספת בוושינגטון.
 תאריכי המאבק:  15 ביוני 2015 – 20 בינואר 2021 (5 שנים) 
 מקום:  ארצות הברית 
 
מחאות נגד דונלד טראמפ החלו בשנת 2015, כאשר דונלד טראמפ הכריז על מועמדותו מטעם המפלגה הרפובליקנית במערכת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016, ונמשכו ביתר שאת לאחר שנבחר לנשיא. הפגנות רבות נערכו בארצות הברית, במדינות אירופה ובמדינות נוספות בעולם. המפגינים מוחים נגד סגנונו האישי והתבטאויותיו, נגד זכייתו בבחירות, נגד יחסו לנשים והחשדות להטרדה מינית מצידו, נגד מדיניותו בנושא ההגירה לארצות הברית ונגד פרישתה של ארצות הברית מהסכם פריז.
שתי המחאות הנרחבות ביותר, אליהן הגיעו מאות אלפי משתתפים, היו ביום השבעתו כנשיא, ובמצעד הנשים 2017. רוב אירועי המחאה היו לא-אלימים, אם כי במספר מקרים נרשמו מהומות.
מחאה נגד מועמדותו לנשיאות

כבר במהלך מסע הבחירות ובעצרותיו הפוליטיות החלו אירועי מחאה נגד מועמדותו של דונלד טראמפ לנשיאות. פעילים המתנגדים לטראמפ נהגו להגיע לעצרות ולהפגין נגדו. נוכחותם הלכה וגברה, עד שבמרץ 2016 הוא נאלץ לבטל עצרת בשיקגו בגלל חשש ממהומות.
ב-18 ביוני 2016 אירע ניסיון לרצוח את טראמפ בעצרת בלאס וגאס, על ידי אדם בריטי שהגיע לעצרת במיוחד למטרה זו. הוא נעצר ונידון לשנת מאסר.
במהלך הקמפיין הואשם טראמפ כי אמירותיו מעודדות אלימות, וכי הוא לא מגנה אירועים אלימים מצד תומכיו. בנובמבר 2015 אמר טראמפ על מפגין באלבמה: "אולי היה צריך לחסל אותו, כי זה היה ממש מגעיל מה שהוא עשה." בעצרת באיווה אמר שאם מישהו יכה מפגינים אז הוא יממן עבורו הגנה משפטית. בעצרת בלאס וגאס אמר על אחד המפגינים נגדו "הייתי רוצה לתת לו אגרוף בפרצוף [...] פעם אנשים כאלה היו יוצאים מפה על אלונקה."
מחאה נגד בחירתו לנשיא

מיד לאחר בחירתו של טראמפ לנשיא ארצות הברית נערכו הפגנות גדולות בערים מרכזיות בארצות הברית, בהן אוקלנד, בוסטון, ניו יורק, פורטלנד, פילדלפיה ושיקגו. בהפגנות תחת הסיסמה "לא הנשיא שלי" השתתפו עשרות אלפי מפגינים שטענו שתוצאות הבחירות אינן לגיטימיות, כי הוא קיבל רק 46% מקולות הבוחרים, לעומת 48.2% שקיבלה הילרי קלינטון.
הפגנות דומות נערכו גם באוסטרליה, בריטניה, גרמניה, הפיליפינים, צרפת וקנדה, כאשר חלקן נמשך מספר ימים.
ביום בו נערך טקס ההשבעה נערכו הפגנות ואירועי מחאה נגד טראמפ בערים רבות בארצות הברית.
מחאה בתקופת נשיאותו של טראמפ

מחאות רבות מאוד נערכו בתקופת נשיאותו של טראמפ. דייוויד מאייר, פרופסור לסוציולוגיה באוניברסיטת קליפורניה באירוויין, אמר: "הפגנות נגד נשיא חדש אינן יוצאות דופן, אבל מה שבלתי רגיל זה המרץ, המהירות, הגודל ומספר הנושאים שבהם מאתגרים את טראמפ. מחאה מתמשכת כזו, בכל סוף שבוע, כל יומיים, בכל פעם בנושא אחר - מעולם לא ראיתי דבר כזה."
חלק מההפגנות היו תנועה שורשית, בעיקר בקליפורניה. רבות מההפגנות התרחשו לא רק בערים גדולות, אלא גם בערים קטנות יותר ברחבי ארצות הברית, בהן גם ערים שבהן הרוב הצביע עבור טראמפ. מחאות נגד ממשל טראמפ התרחשו גם ברחבי העולם.
בין נושאי המחאה היו הצו הנשיאותי 13769 שהגביל כניסת אזרחים ממדינות מוסלמיות לארצות הברית, חשש מפני מפגיעה בזכויות להט"ב, והפגנות נגד חומת טראמפ. אמנים רבים, בהם קייטי פרי, ריהאנה, ברוס ספרינגסטין, ג'ואן באאז וטום מורלו, הביעו תמיכה במחאה.
רבות מההפגנות אורגנו באמצעות מדיה חברתית. כמו כן נפתחו ברשת טוויטר עשרות חשבונות פיקטיביים המביעים מחאת רשת בנושאים שונים הקשורים לממשל טראמפ.
מחאות נוספות בתקופת כהונתו היו עצרת איחוד הימין האמריקאי בשארלוטסוויל, בעצרת מחו מספר ארגוני ימין קיצוני שדגלו בעליונות לבנה ואף נאו-נאציזם, המפגינים מחו על הסרת פסלים ואנדרטאות לזכר קונפדרציית המדינות של אמריקה מהמרחב הציבורי, ובפרט על הסרת פסל של מפקד הקונפדרציה רוברט אדוארד לי המוצב בפארק האמנציפציה בשארלוטסוויל.
מצעד הנשים

מצעד הנשים נערך ב-21 בינואר 2017, כאשר במוקד המצעד עמדו ההתבטאויות הפוגעניות של טראמפ כלפי נשים לפני מערכת הבחירות לנשיאות ובמהלכה, והעמדות הצפויות של ממשלו בשאלות הנוגעות לזכויות האישה. המצעד כלל הפגנות רבות ברחבי העולם, בהשתתפות מאות אלפי בני אדם, בעיקר נשים.
מצעדים דומים נערכו גם בשנים 2018, 2019 ו-2020.
מחאת הספורטאים

בספטמבר 2017 תקף טראמפ בטוויטר את שחקן הפוטבול קולין קאפרניק, שכרע ברך בזמן השמעת המנון ארצות הברית במשחקים כמחאה מופגנת נגד השלטון. בתגובה החל גל מחאה מצד שחקנים, מאמנים ובעלי קבוצות נגד טראמפ, שנמשך חודשים ארוכים.
אירועים נוספים

מחאות רבות התרחשו נגד הצעדים של טראמפ להגבלת ההגירה לארצות הברית, בהן הפגנות תמיכה במהגרים ליד נמלי תעופה, שביתה של בעלי חנויות בניו יורק ממוצא תימני, ועצרות תפילה במסגדים.
מחאות נוספות כללו את "צעדת המדע" שקראה לטפל במשבר האקלים ומדענים שהשתתפו בה הביעו מחאה נגד פרישת ארצות הברית מהסכם פריז.
בחלק מביקוריו של טראמפ במדינות שונות נערכו בהן הפגנות נגדו. בין השאר נערכו הפגנות בבלגיה, בריטניה, הודו, פולין והפיליפינים.
לאחר ההכרזה על הכרת ארצות הברית בירושלים כבירת ישראל נערכו הפגנות מחאה בערים רבות בארצות הברית וכן במדינות רבות, בהן אוסטרליה, אינדונזיה, איראן, בריטניה, גרמניה, הולנד, טורקיה, יוון, ירדן, לבנון, מונטנגרו, מצרים, מרוקו, פולין ופקיסטן.
חלק ניכר מהמחאה על רצח ג'ורג' פלויד הופנה כלפי דונלד טראמפ ותמיכתו בארגוני הימין האלטרנטיבי.
בלון טראמפ התינוק

"בלון טראמפ התינוק" הוא בלון הליום גדול בדמותו של דונלד טראמפ כתינוק ממורמר המחזיק בידו סמארטפון, שהפך לאחד מסמלי המחאה נגדו והונף במחאות רבות בעולם.
הבלון נוצר על ידי קבוצת פעילים פוליטיים בבריטניה, כמחאה נגד מדיניותו בנושא ההגירה לארצות הברית ונגד פרישתה של ארצות הברית מהסכם פריז. הוא הוצג לראשונה בהפגנה נגד ביקור טראמפ בבריטניה, שנערכה בכיכר פרלמנט בלונדון ב-13 ביולי 2018 ונכחו בה כ-100 אלף מפגינים. למחרת ובימים שלאחר מכן הונף הבלון במחאות שנערכו באתרים שונים בבריטניה שבהם ביקר טראמפ. בהמשך הונף הבלום באירועי מחאה שונים בארצות הברית, צרפת, ארגנטינה ואירלנד.
הערות שוליים

↑  "זרקנו אותו": טראמפ ביטל עצרת בשיקגו - בעקבות הפגנת אלפים, באתר וואלה, 12 במרץ 2016.
↑  AP, צעיר ניסה לחטוף נשק: "רציתי להרוג את טראמפ", באתר ynet, 21 ביוני 2016.
↑  גיל תמרי, "לא הנשיא שלי": הפגנות נגד זכייתו של דונלד טראמפ ברחבי ארה"ב, באתר חדשות 13 (לשעבר ערוץ עשר), 10 בנובמבר 2016.
↑  ynet והסוכנויות, לילה שלישי של הפגנות נגד טראמפ: "לא לשנאה ולפחד", באתר ynet, 12 בנובמבר 2016.
↑  שירות כלכליסט, גל מחאה עולמי נגד טראמפ; כחצי מיליון הגיעו ל"צעדת הנשים" בוושינגטון, באתר כלכליסט, 21 בינואר 2017.
↑  בכל רחבי ה-NFL: מחאה נרחבת נגד נשיא ארה"ב דונלד טראמפ, באתר וואלה, 24 בספטמבר 2017.
↑  מחאות נגד ביקורו של טרמופ בהודו – 7 הרוגים, ‏5 בפברואר 2020.
↑  רועי קייס, המחאה נגד טראמפ: רבבות מפגינים בירדן, במצרים, בטורקיה ובלבנון, באתר ynet, 8 בדצמבר 2017.
↑  ynet, הפגנות בארה"ב: טראמפ הושווה לנאצים, באתר כלכליסט, 4 ביוני 2020.
↑  ynet, בריטניה נגד טראמפ: "איפה הנימוסים שלך?", באתר ynet, 13 ביולי 2018
↑  חיים איסרוביץ', ‏הפיצוץ ועונשו: אישום נגד תומך טראמפ שפוצץ בלון המחאה נגדו, באתר מעריב אונליין, 11 בנובמבר 2019.
| דונלד טראמפ |
| --- | --- | --- |
| הורים | פרד טראמפ • מרי טראמפ |  |
| אחים | מריאן טראמפ • פרד טראמפ (הבן) • אליזבת טראמפ • רוברט טראמפ |  |
| נשים | איוונה טראמפ • מרלה מייפלס • מלאניה טראמפ |  |
| ילדים | איוונקה טראמפ (הנשואה לג'ארד קושנר) • דונלד טראמפ ג'וניור • אריק טראמפ • טיפאני טראמפ • בארון ויליאם טראמפ |  |
| אירועים במהלך כהונתו הראשונה כנשיא ארצות הברית | השבעתו הראשונה לנשיאות (2017) • עסקת הנשק האמריקאית–סעודית (2017) • התקיפה האמריקאית בסוריה (2017) • נאום ירושלים (2017) • פסגת ארצות הברית – קוריאה הצפונית בסינגפור (2018) • העברת שגרירות ארצות הברית בישראל לירושלים (2018) • פסגת האנוי (2019) • הכרת ארצות הברית בריבונות ישראל על רמת הגולן (2019) • הפסגה באזור המפורז הקוריאני (2019) • הליך הדחתו (2019) • התקיפה בנמל התעופה הבין-לאומי בבגדאד (2020) • עסקת המאה (2020) • מגפת הקורונה בארצות הברית (2020) • רצח ומחאות ג'ורג' פלויד (2020) • הסכמי אברהם (2020) • הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020 • ההסתערות על הקפיטול (2021) • הליך הדחתו ומשפט ההדחה השני (2021) • השבעתו לנשיאות (2025) |  |
| דברים בבעלותו או על שמו | ארגון טראמפ • מגדל טראמפ העולמי • בניין טראמפ • מגדל טראמפ • הספרייה הנשיאותית על שמו • רמת טראמפ • מיס תבל • מיס ארצות הברית • נאופלפה דונלדטראמפי • לרשימת עסקיו המלאה |  |
| ספריו | טראמפ: האמנות שלי – איך לעשות עסקים (1987) •  טראמפ: להישרד בצמרת (1990) • טראמפ: אמנות הקאמבק (1997) • אמריקה שמגיעה לנו (2000) • איך להתעשר (2004) • הדרך לפסגה (2004) • טראמפ 101 (2006) • רוצים שתהיו עשירים: שני אנשים - מסר אחד (2006) • לחשוב בגדול - להצליח בגדול: בעסקים ובחיים (2007) • תחשוב כמו מנצח (2009) • מגדל טראמפ (2011) • אמריקה הנכה (2015) |  |
| אחר | אש וזעם • פרשת טראמפ–אוקראינה • דו"ח מולר • מחאות נגד דונלד טראמפ • טראמפיזם |  |
שרשרת אנושית בגשר שער הזהב נגד בחירתו של טראמפ לנשיא
מצעד הנשים 2017 בשדרת פנסילבניה, וושינגטון די. סי.
מחאה נגד טראמפ בפריז, נובמבר 2016
בלון טראמפ התינוק מונף בהפגנה בכיכר פרלמנט בלונדון ב-13 ביולי 2018.
ביבליוגרפיה של יגאל מוסינזון

רשימה ביבליוגרפית מלאה של ספרי יגאל מוסינזון
ספרי חסמבה

רשימת ספרי סדרת "חסמבה" מאת יגאל מוסינזון, בהוצאות י. טברסקי, גדיש, שחף, ברונפמן, רמדור-שלגי, כנרת, זמורה-ביתן-מודן ידיעות ספרים. 1949–1994
ספרי חסמבה > סדרה שנייה בהוצאת גדיש

13. חסמבה במארבי הגבול. צייר שמואל כץ. נובמבר 1955. הוצאת גדיש. מפקד חסמבה נתפס בידי מרגלים ערביים זמן מה לאחר שיחה עם הרמטכ"ל משה דיין. ספר ראשון בסדרה ב'. המהדורה הראשונה של הספר כוללת נספח של שפת מרגלים ונספח נוסף שלא נשאר במהדורות באות שבו מובא מכתב של ילדים קוראים נרגזים (ששמותיהם ניתנים) המתלוננים על העיכוב בהופעת הספר, עם תשובת המחבר.
14. חסמבה בקרבות רחוב בעזה. צייר עמירם תמרי, יולי 1957. הוצאת גדיש. חסמבה יוצאת לעיר עזה כדי להתחקות אחר ריכוז כוחות מצריים באזור. המהדורה הראשונה כוללת נספח שמסביר את העיכוב בהוצאת הספר כקשור למלחמת סיני ב-1956. בספר זה מסתמן שיתוף פעולה יוצא דופן בין החבורה ונער ערבי מעזה בשם סובחי.
15. חסמבה במסתרי ניו יורק. צייר יצחק ישראלי. ספטמבר 1958. הוצאת גדיש. חסמבה יוצאת בניו יורק אחר מרגלים המאיימים על סודות האטום של ארצות הברית ועוזרת שם למדען שהמציא קרן המסוגלת להעביר אנשים וחפצים ממקום למקום ולהשמידם.
16. חסמבה והתעלומה בגבול הצפוני. צייר מ. אריה אוגוסט 1959. הוצאת גדיש. חסמבה מתחקה אחרי נזירים שנעלמו, ונלחמת בשודדים בינלאומיים שמנסים לגנוב את אוצרות המנזר. ההרפתקה האחרונה של החסמבאים הראשונים. הספר הבא בסדרה אמור היה להיות "חסמבה בשירות הריגול הנגדי" אך זה יצא רק כעבור שבע שנים.
(הייתה סדרה של חמישה כרכים בכריכה קשה בשם "כל סיפורי חסמבה" בהוצאת שחף שכללה כמה ספרים בכרך. כרך א' כלל את ספרים 1 - 4, כרך ב' 5 - 7, כרך ג' 8 - 10, כרך ד' 11 - 13, כרך ה' 14 - 16).
ספרי חסמבה > סדרת ספורי חסמבה לגיל הרך הוצאת שלגי

הילדים הגיבורים והתוכי זנזיבר. צייר רוטמן. 1977. סיפור המתרחש בזמן המנדט תקופת הספר הראשון כאשר אליהו חרמון עוד חי. גיבור הספר והסדרה הוא התוכי של החסמבאים, זנזיבר.
התוכי זנזיבר משגע פילים. צייר רוטמן. 1978. התוכי זנזיבר מארגן הקרנה מיוחדת לבעלי החיים של הסרט "טרזן על העצים" עם תרגום מיוחד לשפת החיות.
החסמבאים והתוכי זנזיבר בגן הילדים. ציורים: סטודיו גפן. 1979.
מה קרה לציפורנים של מרבי הרגלים ? (על העטיפה: "הציפורנים של מרבה הרגלים"). ציורים סטודיו גפן. 1980.
מה קרה לילדים ולהורים שהתחלפו בתפקידים ? צייר אלי גפן. 1983.
דוד הרועה הקט נלחם בענק גוליית ! הוצאת שלגי, צייר רוטמן, 1988. סיפור שאותו מספר התוכי זנזיבר במערה החשמלית לילדי השכונה על דוד המלך.
ספרי חסמבה > ציירי חסמבה

שמואל כץ (שמונה ספרים)
מ. אריה (שמונה ספרים)
עמירם תמרי (ספר אחד)
יצחק ישראלי (ספר אחד)
אשר דיקשטיין (שני ספרים)
גיורא רוטמן (24 ספרים כולל בסדרת "חסמבה לגיל הרך")
אלי גפן (שלושה ספרים בסדרת חסמבה לגיל הרך)
ספרי חסמבה > מחזות חסמבה

חסמבה (חבורת סוד מוחלט בהחלט) הוצג בתיאטרון "אוהל" ב-1952 בעיבודו של יוסף אוקסנברג. עם שיש קולר בתור ירון זהבי ועם יוסי גרבר ועודד קוטלר.
חסמבה בבית האסורים. נעשה כהצגה עבור "אוהל"
חסמבה ושודדי הסוסים. הומחז להצגה בידי יוסף אוקסנברג עם שירים של רות בן דוד עבור תיאטרון "דו רה מי". נראה שהייתה גם הצגה של תיאטרון "טילון". נעשה לסרט.
חסמבה ואוצר הזהב של המלך הורדוס. נעשה כהצגה ב"אוהל".
חסמבה וילדי ההפקר. הומחז בידי יוסף אוקסנברג עבור תיאטרון בימתנו שליד "אוהל " ב-1955. ישראל אברהם גילם שם את זורקין. גם נעשה לסרט.
חסמבה חסמבה חסמבה ! בעיבודו של מוסינזון ובבימוי אברהם דוד על ידי התיאטרון מארץ עוץ.
חסמבה. מחזה בעיבוד עודד בארי עבור דב עילם. 1985. עיבוד של שני הספרים הראשונים בסדרה על חסמבה בתקופת המנדט.
חסמבה. עיבוד למחזמר של שני הספרים הראשונים בסדרה ב-1998. עובד בידי אסף ובן לוין עם מוזיקה של ירון כפכפי, עם אקי אבני בתור ירון זהבי וסנדי בר בתור תמר. גם הופיע כקלטת.
ספרי חסמבה > סרטי חסמבה

חסמבה ונערי ההפקר. תסריט מוסינזון, ביים יואל זילברג, 1971. זכה בפרס ראשון בפסטיבל סרטי ילדים ונוער בספרד. עם שלמה ארצי בתור ירון זהבי, זאב רווח בתור זורקין ודובי גל בתור עוזי הרזה.
חסמבה ושודדי הסוסים. תסריט מוסינזון. ביים הילל דמרון, 1985. עם ספי ריבלין בתור זורקין.
המחזמר חסמבה נכתב על ידי אסף ובן לוין והוצג בשנת 1999 בבימויו של אסף לוין. בהצגה השתתפו אקי אבני, סנדי בר, שלום אסייג, יוסי גרבר, משה פרסטר ואחרים. ההצגה הוסרטה כקלטת וידאו.
ספרי חסמבה > משחק

חסמבה לילדים מגיל 8 ואילך. יצא בהוצאת עמרנה בשנות ה-50 או השישים ובמהדורות חדשות בשנות ה-70 וה-80 בידי חברות אחרות. במשחק זה יש ללכוד אויבים של חסמבה כמו ג'ק סמית, האלמוני במסכה השחורה, אלימלך זורקין ואחרים.
ספרים ומחזות אחרים מאת יגאל מוסינזון > ספרים

פרסום בחוברות ילקוט הרעים (קובץ סופרי תש"ח), 1944.
אפורים כשק (סיפורים) הוצאת ספריית הפועלים, 1946. יצא גם בהוצאת רמדור ב-1977 מהדורה חדשה של הקובץ הופיעה בהוצאת מוסד ביאליק ב-1989 ביחד עם המחזות "תמר אשת ער" ו"קמביזס" ואחרית דבר מקיפה על מוסינזון מאת דן מירון.
מי אמר שהוא שחור (רומן). ספרית הפועלים, 1948.
הדרך ליריחו (סיפורים). ספרית הפועלים, 1950.
דרך גבר (רומן) הוצאת טברסקי. 1953. מהדורה שנייה הוצאת ביתן, 1973.
סיפורי יגאל מוסינזון. טברסקי. 1954.
יהודה איש קריות או חטאיו של גרימוס הקדוש. עם עובד. 1962. רומן היסטורי על חיי ישו. הפך לסדרת תסכיתי רדיו ב-1991 עבור קול ישראל בידי ראובן מורגן. ב-4 פרקים. תורגם לאנגלית, צרפתית, ספרדית והולנדית. ריצ'רד ברטון רצה לעשות ממנו סרט.
על נשים ועל גברים: סיפורים פנטסטיים. צ'ריקובר, 1970.
חפש את האישה (סיפורים). מהדורת לאישה, הוצאת צ'ריקובר, 1971.
הנשים מצמיחות קרניים: סיפורים פיקנטיים. הוצאת תמר, מהדורת לאשה. 1972. הוצאת אלי לנדאו, 1974.
יחי ההבדל הקטן (סיפורים). ביתן. 1974.
טרנטלה (רומן). רמדור. 1979.
מבחר סיפורים לוהטים. שלגי. 1984.
מיתת נשיקה במיטה: סיפורי מתח והומור. אור עם, 1991.
ספרים ומחזות אחרים מאת יגאל מוסינזון > מחזות

תמר אשת ער. תרשיש, 1947. (הופיע גם במהדורת מוסד ביאליק של "אפורים כשק" ב-1989) הוצג בתיאטרון אהל ב-1952.
בערבות הנגב. הוצאת י. טברסקי. 1949. מהדורה נוספת בהוצאת אור עם ב-1989 (הוצג ב"הבימה" ב-1948, גרסה שנייה: היה היה בערבות הנגב הוצגה בתיאטרון נוה צדק, 1986). עובד לתסכית רדיו בבימוי שלמה בר-שביט. תורגם לצרפתית ב-1952.
יום אחרי המלחמה (הוצג בתיאטרון המטאטא, 1950) (טקסט נמצא בארכיון התיאטרון באוניברסיטת תל אביב)
מגדל בבל (הוצג בתיאטרון המטאטא 1951) (טקסט נמצא בארכיון התיאטרון באוניברסיטת תל אביב)
אם יש צדק. 1950.
אדם בלי שם. הוצאת י. פרידמן. 1953.
קמביזס. 1955. הופיע גם במהדורת מוסד ביאליק של "אפורים כשק" ב-1989. מחזה היסטורי.
שולמית. מחזמר עם שושנה דמארי. מוזיקה משה וילנסקי. הוצג בתיאטרון דו רה מי, 1956.
ספרים ומחזות אחרים מאת יגאל מוסינזון > מחזות מהווי זמננו

זרוק אותו לכלבים (הוצג ב"הבימה" ב-1958)
קזבלאן (הוצג ב"הקאמרי" ב-1954) הוצאת גדיש, 1958.
השבת השחורה (הוצג ב"אהל", 1959).
אלדורדו (הוצג כמחזה ב"אהל" ב-1955) הוצאת תירוש. 1963. נעשה גם כסרט בידי מנחם גולן ב-1963 שתסריטו כפי שעובד בידי י. סלפיד הופיע כספר. טקסט המחזה הופיע בהוצאת אור עם ב-1988.
קזבלן (הוצג ב"הקאמרי" ב-1954) הוצאת גדיש, 1958. מהדורה שנייה הוצאת אור עם, 1988.
קזבלן מחזה מוזיקלי על פי המחזה בהפקת גיורא גודיק עם יהורם גאון. 1966. 1989. נעשה כסרט עם יורם גאון. בוים בידי מנחם גולן שכתב אותו עם חיים חפר ב-1973.
שברו את הכלים (מחזה) תיאטרון אהל, 1968. (טקסט נמצא בארכיון התיאטרון).
ערב מאושר בפרק אווניו (הוצג בתיאטרון חיפה, 1965)
תיבת פנדורה
פתקאות בכובע מחזה. 1958. הוצג בתיאטרון זירה.
פתקאות בכובע (מחזמר, שירים עמוס אטינגר, מנגינה משה וילנסקי). לא הוצג. (טקסט נמצא בארכיון התיאטרון)
שמשון (תיאטרון הבימה, 1968)
ג'ודי ואודי חוזרים מכוכב פופיק. שנות ה-70 מחזה על הפיתומית והבובה המפורסמת שלה לילדים. 1975?
המרגלים בבורדל של רחב הזונה בג'ריקו. 1980. קומדיה תנכית.
נח החיות והתיבה. מחזה תנכי לילדים.
הפרחחים בגליל. הצגה לילדים מאת מוסינזון הוצגה בידי ה"בימה הצעירה"
בארכיון התיאטרון באוניברסיטת תל אביב נמצאים כתבי יד של מחזות אלה:
החוצב אברהם
המיחוש של סמוכה חבשוש. (מערכון)
חנה סנש
יום לאחר המלחמה (הרכוש הנטוש)
לבדו בתוך הלילה
תיבת פנדורה
ספרים ומחזות אחרים מאת יגאל מוסינזון > סיפורים קצרים לילדים

"הרפתקאות גב-גב ועלילותיו" פורסם בדבר לילדים ב-1947 בשלושה חלקים.
"הכלב בוקי" דבר לילדים כרך ט' 13 ביולי 1949, חוברת 42.
הנער ממרוקו. דבר לילדים כרך כ' תש"י 1950 חוברות 33 - 42. (נכלל בתוך "חסמבה והסוד הגדול")
כתב סדרת תסכיתים: מגילת סן מיקלה על פי מונטה עבור קול ישראל ב-10 פרקים.
כתב מחזה תנכי על אברהם אבינו שלא הוצג.
בית וילהלם אברלה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית מגורים, מטה, מוזיאון 
 מיקום:  תל אביב-יפו 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  סוף שנות ה־20 של המאה ה־20 – 1930
 תאריך פתיחה רשמי:  1930 
 אדריכל:  תיאודור וילנד
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות טמפלרית, סגנון הבאוהאוס
 מידות
 קומות:  3 קומות ומרתף
 קואורדינטות:  32°04′31″N 34°47′16″E﻿ / ﻿32.075345°N 34.787816°E﻿ / 32.075345; 34.787816
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת תל אביב מוגדלת) בית וילהלם אברלה(למפת תל אביב רגילה) בית וילהלם אברלה(למפת גוש דן רגילה) בית וילהלם אברלה(למפת גוש דן מוגדלת) בית וילהלם אברלה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
בית וילהלם אבֶּרְלֶה או בית בן־גוריון הוא מבנה תלת־קומתי בצפון המושבה שׂרונה בתל אביב-יפו, כיום במחנה רבין שבקריה. הוא הוקם ב־1930 כבית מגורים למשפחת אברלה הטמפלרית ושימש למעלה משישים שנה כלשכת ראש ממשלת ישראל, מימיו של דוד בן־גוריון ועד לאריאל שרון.
וילהלם אברלה

וילהלם אברלה היה בן למשפחת אברלה, משפחת טמפלרים עשירה מירושלים שעסקה בסוף המאה ה־19 ובתחילת המאה העשרים בייבוא וייצוא בעיקר מגרמניה, בתקופה בה העוסקים בייבוא היו ברובם לא יהודים. הוא נולד ב־1885 בירושלים, נישא לתיאודורה לאנג ב־1911 והיו לו ארבעה ילדים (קורט, הדוויג־אגתה, פאול־תיאודור וארנסט־וילהלם). פאול אברלה (1842–1922), ראש המשפחה ואביו של וילהלם, הקים בסוף המאה ה־19 את בית אברלה בעמק רפאים. פעילות המסחר של המשפחה התרחבה מירושלים, גם ליפו ולחיפה, ווילהלם ניהל את עסקי המשפחה ביפו תחת הפירמה "פאול אברלה". הוא ייצג חברות רבות בארץ ישראל, עסק בייצוא תפוזי יפו, בעסקי בנקאות, היה הבעלים של סוכנות מסחרית 'קירשנר & אברלה ביירות', נשיא לשכת הספנות, נשיא שרונה וחבר ועד נמל יפו וועד נמל חיפה. הוא רכש ב־1931 שטח של 177 דונם שנקרא "פרדס אברלה", ולימים נבנתה שם שכונה של רמת גן שנשאה שם זה. אברלה נעשה לסוחר עשיר ומהכסף שהרוויח הקים בצפון־מערב שרונה את ביתו, שהיה מהגדולים ומהמפוארים במושבה.
בשנות השלושים עמד בראש ארגון הנאצים המקומי ואירח את השר וילהלם פריק ב־1934 ואת באלדור פון שיראך ב־1938. לימים הוא או בנו הכחישו את שייכותם למפלגה הנאצית.
בתקופת פרוץ מלחמת העולם השנייה ב־1939 נמצא וילהלם אברלה בגרמניה הנאצית בגלל עסקיו. אחיו פריץ נעצר בזמן המלחמה במושבה וילהלמה שבארץ ישראל וגורש לאוסטרליה. לאחר המלחמה הצטרף אליו וילהלם, והוא התגורר במלבורן. ב־1952 יצג את הטמפלרים יחד עם ד"ר הופמן, ראש הטמפלרים בגרמניה בתביעה בהאג מממשלת ישראל של 30 מיליון ליש"ט בעד רכושם שהוחרם ועבר לסמכות האפוטרופוס הכללי. לבסוף במסגרת הסכם השילומים מדינת ישראל פיצתה את הטמפלרים ושילמה לגרמניה 54 מיליון מארק (כ־13 מיליון דולר). הוא נפטר באוסטרליה ב־1973.
הקמת הבית

בשלהי שנות העשרים של המאה העשרים, בסוף תקופת התרחבות המושבה שרונה, החלה בניית המבנה על ידי האדריכל תיאודור וילנד כבית מגורים עבור וילהלם אברלה ומשפחתו, והוא נחנך ב־1930. הבית שכן בקצה הצפוני של רחוב כריסטוף הופמן, אחד משני הרחובות הראשיים בשרונה, בצידו המערבי. מדרום לבית היה נמצא בית סמואל גרול, ומולו מעברו השני של הרחוב, היו בית גאורג וינמן ובית פריץ קובלר.
הקמת הבית > עיצוב

המבנה היה אחד הבתים הגדולים, המפוארים והמוכרים בשרונה והוא עוצב בסגנון הבנייה הטמפלרי עם השפעה של סגנון הבאוהאוס שהיה פופולרי בשנות השלושים בארץ ישראל ובפרט בתל אביב. צורת המבנה היא כ־Z הפוכה המתאימה לכיוון קרני השמש, כמקובל בבנייה אירופית. בקומה הראשונה היה הסלון וחדר האוכל, בקומה השנייה נבנו חדרי שינה למשפחה, בקומה השלישית, שהייתה מעין עליית גג, היו חדרי שירות ומעליה נבנה גג מרעפים אדומים ממרסיי. בין הקומות קישרו מדרגות לולייניות ומתחת למבנה נבנה מרתף. הבית עוצב בפאר: מרצפותיו היו צבעוניות ומעוטרות, נבנו בו תקרות מקומרות, קמרונות צלב במבואה הראשית, חלונות עגולים, מרפסות פתוחות, הוא קושט בציורי קיר ותקרה ורוהט בהידור. במרפסת החזית המזרחית והראשית של הבית הוצג סמל המשפחה ובו שנת הבנייה – 1930, ומאחורי הבית, ממערב, ניטע גן.
בשירות הבריטים

בקיץ 1941, בעקבות תמיכת חלק מהטמפלרים במפלגה הנאצית, הבריטים גירשו את הטמפלרים שבפלשתינה לאוסטרליה והשתלטו על חלק מהבתים הריקים בשרונה. הוקם שם בסיס של המשטרה הבריטית ומקום מגורים לשוטרים ופקידים בריטים. בית אברלה נתפס על ידי המפקד הבריטי של משטרת לוד שהפך אותו למפקדת המרחב. במחצית השנייה של שנות ה־40 שימש הבית כמפקדה של קצין בריטי ששמו הפרטי היה מיקי והבית זכה לכינוי "בית מיקי".
בשירות ההגנה

ב־16–17 בדצמבר 1947, לאחר החלטת כ"ט בנובמבר, פינו הבריטים את שרונה והשטח נתפס על ידי ההגנה ונקרא "מחנה יהושע" על שם יהושע גלוברמן. בבית וילהלם אברלה שוכנו משרדי הדואר, השחרורים וחיל ההנדסה ומספרו היה 19. כעבור חודשיים, ב־22 בפברואר, הבית עבר לשמש את מטה חטיבת קרייתי שהופקדה על מחוז תל אביב. הקומה הראשונה שימשה את האלוף מיכאל בן גל, מפקד החטיבה במלחמת העצמאות וכן הוצבו בו משרדי האפסנאי הכללי, לשכת ההדרכה, הגזברות והנהלת החשבונות, ואילו הקומה השנייה שימשה קורס מ"כים של חטיבת גבעתי, שמשרדיה שכנו בבתים שממול. בתקופה זו הכניסה למטות ששכנו בצפון שרונה הייתה משער צפוני קטן.