stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מוראליזם
הערות שוליים

↑  אליסון גאלופ, גרהאט גרוטרוי, אליזבת וייסברג, יצירות מופת- תולדות המיור בעולם המערבי, ישראל: סטימצקי, 2005
↑  מוראליזם מקסיקני, באתר מגזין פרנהייט
↑  רבקה פלדחי ועמנואל אטקס (ע), חינוך והיסטוריה: \ההקשרים תרבותיים ופוליטיים, ירושלים, ישראל: מרכז זלמן שזר לחקר תולדות העם היהודי, 1999, עמ' 348
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553372605171  GND: 4375710-8  LCCN: sh85088591  NKC: ph686915 
Orozco - Dartmouth b.JPG
MURAL DIEGO RIVERA.jpg
מלך-פילוסוף

מלכים-פילוסופים הם המושלים ההיפותטיים באוטופיה "קליפוליס" (ביוונית: Καλλίπολις, "עיר יפה"), עיר המדינה האידיאלית של אפלטון, שתוארה בחיבורו "המדינה".
אוטופיה זו, שנחשבת לאוטופיה הראשונה, מתארת חזון שיוגשם כאשר בראש המדינה יעמדו מושלים שמכירים את האידאות המוחלטות כשלעצמן - פילוסופים אשר יודעים את מהות ה"טוב" ובעזרת ידע זה ישלטו כראוי במדינתם. אפלטון מסכם זאת כך: "אם לא יהי אחד מהשניים... או שהפילוסופים ימלכו במדינות, או שהנקראים עכשיו מלכים ושליטים יעסקו בפילוסופיה עיסקן וכן וכדי הצורך, ושני אלה, שלטון מדיני ופילוסופיה יתחברו במקום אחד, לא ייתכן שום קץ..."
תפקידו של המלך-פילוסוף

את חזונו של אפלטון בנוגע להגשמת המלכים-פילוסופים את ייעודם, הוא מסכם כך:
כבר באה שעתם [...] שנוליך אותם אל המטרה, ונכריחם שיפנו את מאור-נשמתם כלפי מעלה, יביטו אל מה-שיוצר-אור בכל ויראו את הטוב עצמו; והוא יהיה להם למופת שבשאר ימיהם יתקנו על פיו, כל אחד לפי תורו, את המדינה והפרטים ואותם עצמם, מתוך שיעשו רוב זמנם בפילוסופיה, אך בהגיע תורם, יהיו טורחים אחד אחד בענייני הציבור, ויהיו מושלים - למען המדינה, ובשלטון זה לא יראו עניין מפואר, אלא דבר של הכרח.
אפלטון מציע תוכנית לפיה כל תושבי המדינה שהם בני עשר ומעלה יישלחו אל הכפרים, וכל שאר הילדים, הצעירים יותר, יישארו להתחנך בידי המלכים-פילוסופים עצמם, שיבצעו מטלה זו בשונה מהדרך הנהוגה של ההורים. כך יצמח בקלות ובמהירות האפשריות דור חדש של אנשים שבקרבם אפשר יהיה לקיים מדינה משגשגת.
מפעם לפעם יחנכו המלכים-הפילוסופים מושלים חדשים בעצמם, ובעת שיצטרכו לסיים את תפקידם הם יהיו להם ליורשים. המלכים-פילוסופים יזכו בפרישה מכובדת מתפקידם, ולאחר מכן יחיו חיי מנוחה, בהם הם יזכו לכבוד נצחי מהמדינה (ואם הפיתיה תאשר זאת, הציבור אף יקריב להם קורבנות כמו לאלים).
אפלטון מסביר את המעלות הטובות של המלך-פילוסוף באמצעות משל האונייה, המופיע בספר פוליטאה ו'. הוא מתאר שם אונייה שבעליה אמנם גדול - ממדים, אך גם כבד - שמיעה ולקוי - ראייה, ואינו בעל בקיאות מספקת בענייני הים. המלחים באונייה רבים זה עם זה על זכות הנהגת האונייה, כשכל אחד חושב שהוא הראוי ביותר לתפקיד למרות שאף אחד מהם לא למד ספנות. הם עוד טוענים כי לא ניתן ללמד את האומנות הזו, ומוכנים להתווכח על כך ולהוכיח את כל מי שטוען אחרת. הם גם עושים כמעט כל דבר כדי לקבל את ההגה של האונייה, כולל סימום הבעלים ב"סם שינה", "או ביין או בכל תחבולה אחרת", תוך ציון לשבח את כל מי שבכוחו לסייע להם, וגינוי כל מי שלא. מפעם לפעם, כשאחרים מקבלים את הזכות, הם אף מוכנים להרוג אותם או להשליכם מן האונייה. באופן זה הם משתלטים על האונייה, נקשרים אליה ומשתמשים בה לצורכיהם, ולצד מסיבות ומשתאות שהם עורכים, הם מפליגים בים בדרך שהם רואים לנכון.
על פי אפלטון, הם אינם מבינים שהקברניט האמיתי מוכרח לקחת בחשבון עניינים כמו עונות השנה, חלקי היום, מזג האוויר, הכוכבים וכל היוצא בזאת, כדי להיות ראוי באמת לשלוט באונייה. אך בשל המצב באונייה, הקברניט האמיתי מכונה בשמות גנאי וזוכה אך לזלזול ממלחי האוניות.
אם כן, האונייה היא המדינה, בעל האונייה הוא העם הריבון, הגדול וחסר המודעות, אשר המלחים, קרי - מנהיגי העם, מעוורים אותו באמצעות פופוליזם זול, ו"הקברניט האמיתי" הוא הפילוסוף שלעולם לא יזכה ליחס רציני ויזכה למשרת השלטון. באמצעות משל זה, אפלטון משכנע את בן שיחו, אדימאנטוס, שפילוסופים אכן ישפרו את המצב במדינתם כאשר ימשלו בה, אף על פי כן שכרגע הם אינם מוערכים ועל כן חסרי תועלת למדינה. לפיכך, גם האשמה על חוסר - תועלתם של ה"הגונים ביותר שבין העוסקים בפילוסופיה" במדינה, נופלת על אלו "שאינם משתמשים בהם", ולא על הראשונים עצמם. הוא משתמש במשל גם כדי להעביר ביקורת על הדמוקרטיה האתונאית בזמנו, שלא מאפשרת התקיימות מריטוקרטיה (שלטון בעלי כישורים), וכדי לתאר את הקשיים והיחס שפילוסוף לרוב נתקל בהם (בדומה לבמשל המערה).
התייחסויות ופרשנויות שונות לרעיון

מושג המלך-הפילוסוף חלחל למחשבה הפוליטית היהודית, כשדמויות תנ"כיות כמו משה, אברהם ושלמה המלך נתפשו כדוגמאות למושלים אידיאליים, ומשנתו של אפלטון עברה עיוותים שונים כדי לענות על צורכי הפילוסופים היהודים. הפופולריות של הרעיון בקרבם ירדה לבסוף במהלך המאה ה-17, כאשר סופרים משפיעים כמו ברוך שפינוזה החלו לנסח פילוסופיות פוליטיות חילוניות יותר על בסיס יצירותיו של מקיאוולי.
גם מלומדים איסלאמיים הושפעו מאוד מה"פוליטאה" של אפלטון, אפילו בתקופה שהם נדחקו לשוליים לטובת רעיונותיו של אריסטו. הם מצאו אצל המלך הפילוסוף מקביל לדמותו המסורתית של "המחוקק-הנביא". אל-פאראבי, הפילוסוף המוסלמי מהמאה ה-10, למשל, עקב מקרוב אחר אפלטון, וכתב שהמדינה האידיאלית היא זו שהכי מקפידה על החינוך הרוחני של אזרחיה, ועל כן לשליטה חייבת להיות הבנה מפותחת מאוד של מטרת הקיום האנושי. למרות זאת, הוא טען שמייסד המדינה המושלמת חייב להיות לא רק פילוסוף אלא גם נביא, שהרי החוק המושלם יכול לבוא רק מאלוהים. ממשיכי דרכו של אותו מייסד אינם צריכים להיות נביאים, אך הם עדיין חייבים להיות פילוסופים, שביכולתם לפרש וליישם נכון את החוק שהתקבל.
כמו כן, בספרו החברה הפתוחה ואויביה, מאשים קרל פופר את אפלטון בעליית הטוטאליטריות במאה ה-20, כשהוא רואה את המלכים-פילוסופים של אפלטון ורעיונותיהם לגבי "הנדסה חברתית" ו"אידיאליזם", כמובילים הישר אל היטלר וסטלין (דרך הגל ומרקס). בנוסף, נאמר כי האייתולה ח'ומייני קיבל השראה מהחזון של המלך-פילוסוף, והתעניין במשנתו של אפלטון בכלל.
"מלכים-פילוסופים" לאורך ההיסטוריה

מספר דמויות בהיסטוריה הועלו כדוגמאות פוטנציאליות להגשמת החזון האפלטוני של "מלך-פילוסוף". הסופר הסקוטי ויליאם קיית' צ'יימברס גאת'רי ואחרים טענו כי ההשראה לרעיון "המלך-פילוסוף" אצל אפלטון מקורה בבן תקופתו וידידו, ארכיטס, שהיה איש צבא ומנהיג פוליטי מצליח, מתמטיקאי וכן גם פילוסוף פיתגוראי.
דוגמה נוספת היא המצביא המפורסם אלכסנדר מוקדון. מוקדון חונך על ברכי הפילוסופיה (על ידי אריסטו, מורו הפרטי ובכיר תלמידיו של אפלטון), והשפעת החינוך המיטבי שקיבל בצעירותו ניכרה גם בהמשך חייו הבוגרים; הוא הצליח למצוא פתרונות מבריקים לבעיות איתן נדרש להתמודד כמצביא ואסטרטג, הגיע להישגים מדיניים חסרי-תקדים ונודע כבעל יכולת מנהיגות וכריזמה.
הדמות ההיסטורית שכנראה מזוהה ביותר עם מימוש רעיון ה"מלך-פילוסוף" היא מרקוס אורליוס, קיסר רומאי בן המאה ה-2 לספירה ששלט באימפריה הרומית בשנים האחרונות של תקופת השלום הרומאי. הוא נחשב לאחד הקיסרים הטובים שידעה רומא, לצד היותו הוגה דעות בולט באסכולה הסטואית; עניינו אותו שאלות פילוסופיות בסיסיות כגון מהות הטוב והרע, ופרי עטו יצאו מספר כתבים בעלי אופי פילוסופי, כשהמפורסם מביניהם הוא "הרהורים".
דוגמאות נוספות:
פרידריך השני, מלכה הנאור של פרוסיה בשנים 1740-1786. נודע כ"פרידריך הגדול" בשל היותו אהוד על ידי הציבור ובשל מעלותיו הרבות. היה מנהיג צבאי דגול, כתב ספרים שעסקו בפילוסופיה מדינית, ביניהם "אנטי-מקיאוולי, או חיבור ביקורתי על 'הנסיך' של מקיאוולי". גישתו הפילוסופית באה לידי ביטוי בין היתר גם בהשקפתו האנטי - דתית, בניגוד מובהק למקובל בתקופתו.
מתיאש הראשון, מלך הונגריה היה מגדולי מלכי הונגריה עליה שלט בשנים 1458–1490. הוא הושפע מאוד מרעיונות הרנסאנס האיטלקי ועודד עיסוק באמנויות והקמת מוסדות חינוך (כמו כן ייסד את הספרייה המלכותית בעיר בודה). נחשף לרעיון ה"מלך-פילוסוף" על ידי ההומניסט מרסיליו פיצ'ינו, ורותק ממנו.
אשוקה היה קיסר האימפריה המאורית משנת 268 לפנה"ס ועד 232 לפנה"ס. הוא הפיץ את פילוסופיית הבודהיזם באסיה.
ח'וסרו הראשון היה אחד מגדולי המלכים הסאסאנים שמלך בין השנים 531–579 לספירה. נחשב למלך חכם, שהעביר רפורמות שונות אשר חיזקו את האימפריה, בנה תשתיות בעת שזו שהייתה נתונה לאיומים של פולשים והחליש את כוחו של מעמד האצולה. התעניין בפילוסופיה והיה בקיא בפילוסופיה אפלטונית בפרט.
לי קואן יו היה ראש ממשלת סינגפור הראשון בשנים 1959-1990 ונחשב בסינגפור ל"אבי האומה". היה דיקטטור נאור שהשלטון הקשה שהנהיג, שאופיין בהגבלת חופש הביטוי לאופוזיציה, הצליח להפוך את סינגפור למעצמה כלכלית.
הערות שוליים

↑  אפלטון – ספר המדינה: המלך-פילוסוף והמשטר הצודק, באתר "טקסטולוגיה"
↑  פוליטאה ז' עמודים 449-450
↑  פוליטאה ז' עמודים 426-427
↑  פוליטאה ז' עמודים 428-430
↑  פוליטאה ז' עמוד 425
↑  פוליטאה ז' עמודים 450-453
1 2  פוליטאה ז' עמוד 459
↑  פוליטאה ז' עמודים 430-437
↑  פוליטאה ז' עמודים 438-439
↑  פוליטאה ז' עמודים 439 - 441, 443
1 2  פוליטאה ז' עמוד 446
↑  "הוויה" היא המציאות האמיתית והעליונה; האידאות.
↑  פוליטאה ז' עמוד 447
↑  פוליטאה ז' עמוד 448
↑  פוליטאה ז' עמוד 449
↑  פוליטאה ז' עמוד 450
↑  פוליטאה ז' עמוד 452
↑  פוליטאה ז' עמוד 453
↑  פוליטאה ז' עמודים 453-454
↑  פוליטאה ז' עמוד 456
↑  פוליטאה ז' עמוד 457
↑  פוליטאה ז' עמוד 458
↑  פוליטאה ז' עמוד 452
↑  פוליטאה ז' עמוד 458-459
↑  פוליטאה ו' עמוד 384
↑  Abraham Melamed, The Philosopher King in Medieval and Renaissance Jewish Political Thought, State University of New York Press, 2003 (עמודים 5 - 6)
↑  The Philosopher King in Medieval and Renaissance Jewish Political Thought, (עמודים 1 - 3)
↑  The Philosopher King in Medieval and Renaissance Jewish Political Thought, (עמודים 17 - 19)
↑  Melissa Lane, philosopher king, "אנציקלופדיה בריטניקה", ‏4 בנובמבר 2013 (באנגלית)
↑  Ron Cacioppe, Feature Article: Marsilio Ficino: Magnus of the Renaissance, Shaper of Leaders, האתר Integral Leadership Review, מרץ 2007
לקריאה נוספת

אפלטון, כתבי אפלטון (כרך ב'), פוליטאה ו' - ז', הוצאת שוקן, הדפסה מס' שש עשרה, 1999
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007541266405171  LCCN: sh85100835
מרי סטיוארט מסטרסון

| --- | --- |

מרי סטיוארט מסטרסון בפסטיבל קולנוע טריבקה, 2007
 לידה:  28 ביוני 1966 (בת 58) ניו יורק
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1975 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ניו יורק  Stagedoor Manor 
 בן או בת זוג:  דיימון סנטוסטפנו (2000–2004) 
 פרסים והוקרה:  פרס עולם התיאטרון (2003) 
 פרופיל ב-IMDb
 
מרי סטיוארט מסטרסון (באנגלית: Mary Stuart Masterson; נולדה 28 ביוני 1966) היא שחקנית ובמאית אמריקאית. בין היתר כיכבה בסרטים "עגבניות ירוקות מטוגנות" ו"בני וג'ון", והיא התפרסמה תודות לתפקידה בסדרות "האישה הטובה" ו"חוק וסדר". היא הייתה מועמדת לפרס הטוני לשחקנית הטובה ביותר במחזה "Nine".
ביוגרפיה

מסטרסון נולדה במנהטן לבמאי-תסריטאי פיטר מסטרסון ולשחקנית קרלין גלין. בתיכון היא למדה בבית ספר לאמנויות הבמה יחד עם השחקנים רוברט דאוני ג'וניור וג'ון קרייר. היא למדה אנתרופולוגיה באוניברסיטת ניו יורק במשך שמונה חודשים.
קריירה

הסרט הראשון שבו השתתפה מסטרסון היה "נשות סטפפורד" (1975) בגיל שמונה, בו גילמה את בתו של הדמות ששיחק אביה. היא בחרה לא לפתח קריירה במשחק בתור ילדה, ובמקום זאת המשיכה את לימודיה.
ב-1985 שיחקה בסרט הטלוויזיה "אהבה חיה" לצד כריסטין לאטי. בשנות ה-90, מסטרסון המשיכה להופיע בסרטים ובתוכניות טלוויזיה. ב-1989 השתתפה בסרט פתאום הורים, ב-1990 השתתפה לצד ג'ין ויילדר בסרטו של לנרד נימוי "אהבות מצחיקות" ב-1991 כיכבה בעגבניות ירוקות מטוגנות לצד קתי בייטס, מרי-לואיז פרקר וג'סיקה טנדי. ב-1992 אירחה את סאטרדיי נייט לייב. ב-1993 שיחקה מול ג'וני דפ ב"בני וג'ון" בתפקיד ג'ון, אחותו הלוקה בנפשה של בני. ב-1994 השתתפה ב"ילדות רעות" לצד מדלין סטו, דרו ברימור ואנדי מקדואל, בתור קבוצת זונות לשעבר שנמלטות מהאשמת שווא ברצח במערב הפרוע. ב-1996 שיחקה עם כריסטיאן סלייטר בדרמה "גן של שושנים". ב-1998 שיחקה בסרטו של טימותי האטון "כח הלב" לצד קווין בייקון. בשנת 1999 שיחקה בדרמה העצמאית "ספר הכוכבים" לצדה של ג'נה מאלון.
בשנות ה-2000 מסטרסון המשיכה להופיע בסרטים, אך התמקדה יותר בתחום הטלוויזיה. בשנת 2001 היא הפיקה סדרה משלה בשם "קייט בראשר" ואף כיכבה בו בתפקיד הראשי, אך זו בוטלה לאחר שישה פרקים.
בשנת 2002 השתתפה בסרט "מערבה מכאן" בכיכובה של אליזבת מוס. ב-2004 כיכבה בסרט‏ יצירת האלוהים, אשר זכה בפרס אמי ופרס פיבודי. בשנים 2004–2007, הופיעה בתפקיד חוזר ככוכבת אורחת בסדרה חוק וסדר: מדור מיוחד בתפקיד ד"ר רבקה הנדריקס.
מסטרסון הופיעה גם בהפקות ברודוויי, והייתה מועמדת לפרס טוני עבור תפקידה במופע המוזיקלי Nine. היא גם קריינה מספר ספרי אודיו.
החל בשנות ה-90, מסטרסון כתבה תסריטים ופיתחה פרויקטים לבימוי, אך את סרטה הראשון ביימה בפועל ב-2007 - "אוכלי העוגה", אשר זכה בפרס הקהל בפסטיבל הקולנוע העצמאי באשלנד.
ב-2018 שיחקה בסרטו של גיא נתיב "סקין". בשנת 2019 שיחקה בסרט האימה "דניאל לא אמיתי" בהפקתו של אלייז'ה ווד.
בשנת 2020 שיחקה בעונה הראשונה של סדרת הדרמה המשפטית של ABC, "צדק לכל החיים" בדמותה של אניה הריסון.
בשנת 2023 שיחקה בסרט האימה העל טבעי "חמישה לילות אצל פרדי" המבוסס על סדרת משחקי הווידאו באותו השם.
חיים אישיים

מסטרסון הייתה נשואה שלוש פעמים. היא נישאה לג'ורג' קארל פרנסיסקו ב-1990 ולבמאי דיימון סנטוסטפנו ב-2000. לשחקן ג'רמי דייווידסון היא נישאה ב-2006. השניים שיחקו יחד בהפקה של חתולה על גג פח לוהט. בנם הבכור של הזוג נולד ב-2009, ב-2011 נולדו להם תאומים, וילדם הרביעי נולד ב-2012.
פרסים

| שנה | פרס | קטגוריה | פרויקט | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2024 | פרס פטל הזהב | שחקנית המשנה הגרועה ביותר | חמישה לילות אצל פרדי | מועמדות |  |
הערות שוליים

↑  J. Kim Murphy, Razzie Noms 2024: Chris Evans and Jennifer Lopez Up for Worst Actors; ‘Shazam 2’ and ‘Ant-Man 3’ Tie With 4 Nods, Variety, ‏2024-01-22 (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007449194305171  PLWABN: 9810613880705606  BNE: XX1306756  BnF: cb14033937w (data)  GND: 142758418  ISNI: 0000 0001 1030 3505  LCCN: n92072414  MusicBrainz: 61af8306-60c6-4898-a37e-a6c1fe308aae  NKC: pna2006327281  SNAC: w6446h1c  SUDOC: 075698781  VIAF: 85097566   WorldCat (עם VIAF): 85097566
לוסי פאנץ'

| --- | --- |

לוסי פאנץ' בפסטיבל הסרטים בטורונטו, 2010
 לידה:  30 בדצמבר 1977 (בת 47) האמרסמית', לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1998 
 מקום לימודים:  בית הספר גודולפין ולטימר  התיאטרון הלאומי לנוער  יוניברסיטי קולג' לונדון 
 פרופיל ב-IMDb
 
לוסי פאנץ' (באנגלית: Lucy Punch; נולדה ב-30 בדצמבר 1977) היא שחקנית קולנוע, תיאטרון וטלוויזיה אנגלייה. בקולנוע השתתפה בסרטים "שוטרים לוהטים", "מורה רעה", "כשתפגשי זר גבוה ומסתורי" ו"אל תוך היער".
ביוגרפיה

פאנץ' נולדה בלונדון. היא למדה בבתי ספר פרטיים גודולפין (אנ'), ואחר כך בבית הספר לאטימר (אנ'). מ-1993 ועד 1997 הופיעה עם התיאטרון הלאומי לנוער (אנ'). היא למדה קורס בקולג' האוניברסיטאי של לונדון אבל עזבה את הלימודים כדי להיות שחקנית. מאז 2006 מתגוררת פאנץ' בווסט הוליווד בלוס אנג'לס.
הופעת הבכורה של פאנץ' הייתה ב-1998 בפרק בסדרה "ההרפתקאות החדשות של רובין הוד". בטלוויזיה שיחקה בתפקיד בתה הנאיבית של אליסון סטדמן בסדרה הקומית קצרת הימים "שיאכלו עוגות" בכיכובן של פרנץ' וסונדרס. היא כיכבה בתפקיד שחקנית כדורגל בתוכנית הטלוויזיה לילדים "Renford Rejects", והופיעה בתפקיד מליסה טאונסנד בפרק בסדרה הבלשית "רציחות במידסומר".
בשנת 2000 הופיעה פאנץ' לראשונה על במת התיאטרון בתפקיד איליין בעיבוד של טרי ג'ונסון לווסט אנד של סרט הקולנוע "הבוגר". עוד בתיאטרון שיחקה בתיאטרון רויאל קורט ובתיאטרון בוש, שניהם בלונדון.
ב-2004 שיחקה פאנץ' בתפקיד פקידת הקבלה איליין דנהם בסדרת הטלוויזיה "דוק מרטין". היא הופיעה ב-11 פרקים ראשונים בתוכנית הטלוויזיה "הכיתה". ב-2006 זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של מונקו על תפקידה בסרט "Are You Ready for Love?".
ב-2010 כיכבה פאנץ' בסרטו של וודי אלן "כשתפגשי זר גבוה ומסתורי". באוגוסט 2010 הופיעה בדרמה קומית משטרתית "Vexed" בערוץ BBC Two לצדו של טובי סטיבנס. ב-2010 שיחקה פאנץ' בסרט "מורה רעה" לצדה של קמרון דיאז, וגילמה את דמות המורה איימי סקווירל.
בשנת 2014 שיחקה בדרמה הקומית "מצחיקה שכזאת" של הבמאי פיטר בוגדנוביץ', לצד ג'ניפר אניסטון, אוון וילסון וקתרין האן.
ביוגרפיה > חיים אישיים

ביולי 2015 ילדה פאנץ' את בנה הבכור, רקס.
תפקידים בתיאטרון

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2000 | הבוגר | The Graduate | אליין | תיאטרון גילגוד |
| 2001 |  | Boy Gets Girl | הארייט | תיאטרון רויאל קורט |
| 2002 |  | A Carpet, A Pony and A Monkey | קייט | תיאטרון בוש |
| 2014 | בריטניה הגדולה | Great Britain |  | התיאטרון המלכותי היימרקט |
הערות שוליים

↑  Goodman, Jillian. "Bad Teacher's Lucy Punch on her 'Über-Goddess' Co-star Cameron Diaz, Playing the Slut, and Women in Comedy". Vulture.com. נבדק ב-23 בפברואר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Nicole Lampert (9 באוגוסט 2012). "From doing the rounds with Doc Martin to cook-ins with Cameron Diaz, Lucy Punch is our kooky new queen of comedy". Daily Mail. נבדק ב-10 באוגוסט 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Tavis Smiley, 17 June 2011.
↑  Clapp, Susannah (11 בנובמבר 2001). "Eric and Ernie for ever". The Observer. נבדק ב-6 ביוני 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Adalian, Joseph (11 בינואר 2007). "'Class' to air on Net first – Entertainment News, Business News, Media". www.variety.com. אורכב מ-המקור ב-2008-04-10. נבדק ב-8 בפברואר 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Monaco International Film Festival of non violent films". monacofilmfestival.net. Monaco International Film Festival. נבדק ב-5 ביוני 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Jay A. Fernandez (29 במאי 2009). "Woody Allen welcomes Brit Lucy Punch". The Hollywood Reporter. נבדק ב-2 ביוני 2009. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Lucy Punch cast in Bad Teacher". reuters.com. 8 בפברואר 2010. נבדק ב-8 בפברואר 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Lucy Punch On How She Named Her Baby Boy". TeamCoco. נבדק ב-22 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  WORLD EXCLUSIVE! New Confirmed Casting For the INTO THE WOODS Movie, Starring Streep & Depp Broadway World, Retrieved 27 July 2013
↑  "Lucy Punch stars in West End Great Britain". whatsonstage.com. Whats On Stage. 11 באוגוסט 2014. נבדק ב-7 בספטמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007352819805171  BnF: cb167120106 (data)  GND: 1012032663  ISNI: 0000 0001 1938 046X  LCCN: no2009118112  SUDOC: 176667229  VIAF: 96803580   WorldCat (עם VIAF): 96803580
משה בן צבי

משה בן צבי (18 ביוני 1924 - 10 בספטמבר 2007) כיהן כראש מועצה אזורית הגלבוע במהלך שבע שנים, בין השנים 1970 - 1977.
ביוגרפיה > ראשית דרכו

משה בן צבי בן צבי נולד לצבי ושניידל טקץ', והיה בן הדור השני בקיבוץ עין חרוד מאוחד. הוא גדל והתחנך בקיבוץ, והיה בן מחזור ה' של בית הספר המקומי.
הוא שירת בחטיבת הראל. עבר קורס מ"מ וכן קורס מיוחד לאנשי המודיעין, שבסיומו קיבל לידיו את ענייני המודיעין באזור הגלבוע ובית שאן.
במסגרת תפקידו, טיפל בענייני הביטחון השוטפים ופעל לצמצום הגנבות החקלאיות באזור.
במלחמת העצמאות לחם בחטיבת הראל, ומאוחר יותר במילואים היה מפקד פלוגת מפקדה בגדוד 91, חטיבה 9.
כאשר סיים את מילואיו עבד בענפי משק שונים בעין חרוד, ובהם הרפת, המוסך ובעיקר הפלחה (עבודות השדה).
ביוגרפיה > תפקידיו במועצה האזורית הגלבוע

בשנים 1960–1970 בן צבי כיהן כסגנו של מאיר לניר בתקופה שבה האחרון היה ראש המועצה האזורית הגלבוע.
כאשר מאיר לניר נפטר, בן צבי נבחר במפתיע להיות ראש המועצה האזורית בגלבוע. הוא כיהן כראש המועצה במשך שבע שנים, משנת 1970 עד 1977.
ביוגרפיה > לאחר כהונתו כראש המועצה

לאחר שסיים את תפקידו כראש מועצה, חזר לעבוד בשדות עין חרוד. בשלב זה בן צבי ואשתו תמר חלו בסרטן. בן צבי ורעייתו נפטרו עקב מחלתם. בן צבי נפטר לאחר שבע שנים, ותמר אשתו נפטרה לאחר עשר שנים. משה ותמר אשתו הותירו אחריהם חמישה ילדים, כ-20 נכדים ו-3 נינים.
הערות שוליים

↑  הערך מבוסס על ספר זיכרון שהוצא על ידי המשפחה ונמצא בארכיון בקיבוץ עין חרוד מאוחד
נייתן צ'פמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  המאה ה־20 טנסיטנסי, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2006
 מקום לימודים:  אוניברסיטת לי 
 עיסוק:  מפיק מוזיקלי, כותב שירים
 סוגה:  קאנטרי
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  בנג'ו, מנדולינה, גיטרה 
 שיתופי פעולה בולטים:  טיילור סוויפט, מרטינה מק'ברייד
 
נייתן צ'פמן הוא מפיק מוזיקלי אמריקאי אשר עובד בתחום מוזיקת הקאנטרי. הוא ידוע בעיקר מעבודותיו עם הזמרת האמריקאית טיילור סוויפט, לאחר שהפיק את אלבומיה Taylor Swift ,Fearless ,Speak Now ,Red ו-1989, כאשר Taylor Swift היה לאלבום הראשון שהפיק. צ'פמן הוא בוגר שנת 2001 של אוניברסיטת לי, ובנוסף, ציין כי עבד בצריף לפני עיסוקו כמפיק.
בטקס פרסי גראמי ה-52 בשנת 2010, ובפרסי גראמי ה-58 בשנת 2016, זכה צ'פמן בפרס גראמי לאלבום השנה עבור עבודותיו כמפיק האלבומים Fearless ו-1989 של סוויפט. מבין האמנים האחרים איתם עבד צ'פמן נמנים מרטינה מק'ברייד, דה באנד פרי, גיפסי, פוינט אוף גרייס, קית' אורבן, קריסטל קית', שאניה טוויין, ליידי אנטבלום, אלקטרה מאסטיין וג'ימי ויין. בנוסף לעבודתו, צ'פמן הוא מוזיקאי בפני עצמו המנגן בגיטרה, בנג'ו ומנדולינה.
פרסים ומועמדויות

| שנה | אירוע | קטגוריה | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| 2008 | אקדמיית מוזיקת הקאנטרי | אלבום השנה - טיילור סוויפט, Taylor Swift | מועמדות |
| 2009 | אקדמיית מוזיקת הקאנטרי | מפיק השנה | מועמדות |
| 2009 | אקדמיית מוזיקת הקאנטרי | אלבום השנה - טיילור סוויפט, Fearless | זכייה |
| 2009 | ארגון מוזיקת הקאנטרי | אלבום השנה - טיילור סוויפט, Fearless | זכייה |
| 2009 | פרס המוזיקה האמריקאית | אלבום הקאנטרי הטוב ביותר - טיילור סוויפט, Fearless | זכייה |
| 2010 | פרסי גראמי | אלבום השנה - טיילור סוויפט, Fearless | זכייה |
| 2010 | פרסי גראמי | שיא השנה - טיילור סוויפט, "You Belong with Me" | מועמדות |
| 2010 | פרסי גראמי | אלבום הקאנטרי הטוב ביותר - טיילור סוויפט, Fearless | זכייה |
| 2010 | אקדמיית מוזיקת הקאנטרי | מפיק השנה | מועמדות |
| 2011 | אקדמיית מוזיקת הקאנטרי | אלבום השנה - טיילור סוויפט, Speak Now | מועמדות |
| 2011 | אקדמיית מוזיקת הקאנטרי | מפיק השנה | מועמדות |
| 2011 | פרסי דב | אלבום הקאנטרי הטוב ביותר - פוינט אוף גרייס, No Changin' Us | זכייה |
| 2011 | פרסי דב | האלבום החגיגי הטוב ביותר - פוינט אוף גרייס, Home for the Holidays | זכייה |
| 2014 | פרסי גראמי | אלבום השנה - טיילור סוויפט, Red | מועמדות |
| 2014 | פרסי גראמי | אלבום הקאנטרי הטוב ביותר - טיילור סוויפט, Red | מועמדות |
| 2016 | פרסי גראמי | אלבום השנה - טיילור סוויפט, 1989 | זכייה |
משה גולדמן (מלחין)

| --- | --- |

 לידה:  1952 ירושלים 
 פטירה:  8 במרץ 2010 (בגיל 58 בערך) ברוקלין, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 
משה צבי גולדמן (תשי"ב, 1952 – כ"ב באדר ה'תש"ע, 8 במרץ 2010) היה מלחין ומפיק מוזיקלי חסידי, חסיד באבוב ובעל המנגן של החצר.
ביוגרפיה

נולד בשכונת קטמון בירושלים, לרב בנימין גולדמן, משגיח בישיבות באבוב בקריית באבוב בבת ים ובבורו פארק. גולדמן התחיל להלחין ניגונים כבר בהיותו ילד, עד ימיו האחרונים הלחין כ-380 ניגונים. מעל 300 מניגוניו כבר ראו אור.[דרושה הבהרה] סדרת האלבומים האחרונה שלו הייתה סדרת תקליטי קעמפ שלווה של חסידות באבוב בת 21 תקליטים.
ביוגרפיה > לחנים בולטים

בין לחניו הבולטים: אהבת עולם תביא להם, הגלה נא, פנה לעלבון, שמחתי, שלום שלום, ברוך אל עליון, כנשר ועוד.
בעקבות נכות ממנה סבל הלחין גולדמן שיר ביידיש בשם "הנשמה". השיר עוסק בנשמתו של צדיק המגיעה לבית דין של מעלה ואינה מורשית להיכנס לגן עדן כיוון שהצדיק הכה פעם יהודי ולא פייסו. לנשמה ניתנות שתי אפשרויות, לבחור בגיהנום לכפר על העוון או לחזור בשנית לעולם על מנת לתקן את העוון. הנשמה בוחרת לחזור בגלגול אך מבקשת מבית הדין להיוולד כבעל מום ללא ידיים, כדי שלא יוכל להכות שוב יהודי. במקביל מסופר על זוג חשוכי ילדים המתפללים לילד, ונולד להם תינוק חסר ידיים שסובל בחיים ובבית הספר. בפזמון מוסבר איך הכל נעשה בהשגחה עליונה שנשמת הצדיק תיוולד כילד ללא ידיים להורים צדיקים ובכך יכופר עוונו. חלק מקטעי השיר מושרים על ידי גולדמן עצמו, שטען שלא הצליח למצוא זמר שיעביר את המסר כמוהו.
דיסקוגרפיה

עשרים ואחד אלבומים מלחניו ראו אור במסגרת מחנה הקיץ של חסידות באבוב, 'מחנה שלווה'.
הסדרה מכונה קעמפ (-מחנה) שלוה:
על הר גבוה
אשירה לה'
מלך עליון
פרנסה
ששון ושמחה
הריעו לה' כל הארץ
חזק
שמחתי
זכור
אם אשכחך
שבת
אליך אזמרה
כנשר
על ישראל שלום
ודבריו
קץ הפלאות
שומרים
להודיע
חומת אש
בכל העולמות
אנעים זמירות
לנצח
שלושה אלבומים בסדרת 'חגים וזמנים':
שעשה ניסים
מלווה מלכה
אלה מועדי
אלבומים נוספים מלחניו:
גדול יהיה
ואהבת לרעך כמוך
השיבם
שירי חינוך
אלבומים שהפיק:
הייליגער שבת
שבחין אסדר
משפחתו

בנו חיים יצחק גולדמן, מפיק ומעבד מוזיקלי.
הערות שוליים

↑  בנימין קלוגר, גאולה ושכונותיה, תשע"ט (עמוד 82)
↑  ביצוע של השיר באתר הידברות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303170305171  ISNI: 0000 0001 0829 9797  MusicBrainz: 582a2945-ef27-4dca-8e3f-ac2d59bbd7fd  VIAF: 160787000   WorldCat (עם VIAF): 160787000
הוועד הבין-לאומי של הצלב האדום

| --- | --- |


 
 מדינה:  שווייץ 
 מטה הארגון:  ז'נבה, Villa Moynier 
 מייסדים:  ז'אן אנרי דינן, Louis Appia, Gustave Moynier, גיום אנרי דופור, Théodore Maunoir 
 יושב ראש:  מיריאנה ספוליאריץ' אגר 
 עובדים:  25 (נכון ל־2016) 
 תקופת הפעילות:  17 בפברואר 1863 – הווה (162 שנים) 
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לשלום (1917)  פרס האומות המאוחדות בתחום זכויות האדם (1978)  פרס בלצן (1996)  פרס נובל לשלום (1963)  פרס נובל לשלום (1944)  חבר כבוד של מסדר ההצטיינות (פורטוגל) (1 ביולי 1983) 
 www.icrc.org
 
דגל שווייץ ששימש דגם לסמל הצלב האדום
הוועד הבין-לאומי של הצלב האדום (בצרפתית: Comité international de la Croix-Rouge (CICR); באנגלית: International Committee of the Red Cross (ICRC)) הוא ארגון בין-לאומי שמטרתו הגנה על חייהם ועל כבוד האדם של קורבנות סכסוך מזוין ומצבים אחרים של אלימות, והגשת סיוע הומניטרי לקורבנות אלה. הארגון מופקד על פרשנות ושמירת כללי המשפט ההומניטרי כפי שנוסחו באמנות ז'נבה, ומתפקידו לוודא שכל הצדדים בסכסוך יעמדו בכללים אלה. זהו הארגון המרכזי והותיק ביותר בין ארגוני הצלב האדום.
הארגון ממומן על ידי 196 המדינות החתומות על אמנות ז'נבה. מדינות אלה מחויבות לכבד את הנייטרליות של הארגון, אנשיו והציוד שהוא משתמש בו, ולאפשר לו להגיש סיוע לכל אדם במצוקה. כיבוד הנייטרליות של הארגון חשוב במיוחד באזורי מלחמה.
המשרדים הראשיים של "הוועד הבין-לאומי של הצלב האדום" נמצאים בז'נבה שבשווייץ. הוועד הבין-לאומי של הצלב האדום קיבל פרס נובל שלוש פעמים. נכון לתחילת 2014 עובדים בו כ-13,000 איש בכ-90 משלחות ברחבי העולם.