stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שח"ם – ארגון השחקנים והשחקניות בישראל
פרס שח"ם

בינואר 2019 החליט הוועד המנהל של שח"ם על הענקת פרסי שח"ם לשחקנים, ואישר תקנון לשם כך. הכוונה הייתה למסד טקס שנתי של פרסי שחקנים, בדומה לפרסי הסאג המוענקים מדי שנה על ידי גילדת שחקני המסך האמריקאית. ועדת הפרס ממונה על ידי הוועד המנהל של שח"ם וכוללת שישה חברים, מהם לפחות שתי נשים.
חברי ועדת הפרס לשנת 2019 היו: שר החינוך לשעבר הרב שי פירון, שכיהן כיו"ר הוועדה, טמירה ירדני, אורי לוי, עידית שחורי, דליה שימקו וג'ולי שלז.
טקס פרסי שח"ם הראשון נערך ב-31 במאי 2019 במרכז ענב לתרבות, בהנחיית אסי ישראלוף. בטקס הוענקו הפרסים הבאים:
פרס מפעל חיים בתחום המשחק - הוענק לשחקן יוסף כרמון
פרס מפעל חיים בתחום המשחק - הוענק לשחקנית שושה גורן
פרס על פעילות יוצאת דופן לטובת קידום מעמד השחקן - הוענק לשחקן יורם חטב
פרס על פעילות יוצאת דופן לטובת קידום החברה הישראלית באמצעות אמנות המשחק - הוענק לשחקנים אבי גרייניק ופנינה רינצלר
לזוכים בקטגוריות אלו הוענק פרס כספי על סך 5,000 ש"ח.
בשנת 2020 הוחלט שלא לקיים את הטקס, בשל משבר הקורונה. הענקת הפרס הוקפאה ואין כוונה לחזור ולחלק אותו בעתיד הנראה לעין.
יושבי ראש העמותה

2000–2008 - יורם חטב
2008–2012 - דביר בנדק
2012–2016 - אוהד קנולר
2016–2021 - אסתי זקהיים
2021–מכהנת - ריקי בליך
מנכ"לי העמותה

2000–2009 - יורם חטב
2009 - רועי כהן
2009-2011 - סיגל כהן
2011-2014 - שחר בוצר
2014 -2021 - אורי רשטיק
2021 - היום - אבי בן הלל
הערות שוליים

↑  נועה הרשקוביץ‏, ארגון שח"ם אוסר על חבריו להופיע בתוכניות של ערוץ 10, באתר וואלה, 1 באפריל 2014
↑  חיים ביאור, שחקני הבימה עזבו את ההסתדרות והצטרפו לארגון שח"ם, באתר TheMarker‏, 1 באוגוסט 2012
↑  תרבות ובידור נענע10, לאחר כ-40 שנה בהסתדרות: שחקני "הקאמרי" ייוצגו ע"י שח"ם, באתר nana10‏, 23 בדצמבר 2013
↑  יאיר אשכנזי, הבימה והקאמרי חתמו על הסכם המסדיר את תנאי העסקת שחקנים בחוזה קיבוצי, באתר הארץ, 3 במרץ 2016
↑  נועה הרשקוביץ‏, הסכם בין פסטיבל עכו ושח"ם: השחקנים יקבלו שכר, באתר וואלה, 15 באוגוסט 2013
↑  http://www.shaham.org.il/?CategoryID=400&ArticleID=4902&Page=6
↑  יאיר אשכנזי, לראשונה: ישולם שכר לשחקני פסטיבל בת ים לתיאטרון רחוב, באתר הארץ, 23 ביוני 2015
↑  http://www.g-news.co.il/article.asp?news=9705&article=9705
↑  שגיא בן נון‏, איגודי היוצרים ועובדי תעשיית הקולנוע והטלוויזיה חתמו על אמנה נגד הטרדות מיניות, באתר וואלה, 7 בספטמבר 2016
↑  עידוא דגן, הסכם היסטורי: שיפור משמעותי בשכר המדבבים, באתר nrg‏, 22 בפברואר 2016
סמליל העמותה - בין השנים 2010-2024
סמליל העמותה - מהקמת הארגון עד שנת 2010
שושה גורן מקבלת את פרס שח"ם על מפעל חיים לשנת 2019
רותי טננולד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1978 (בת 47 בערך)
 מדינה:  ישראל 
 
רותי טננולד (נולדה ב-1978) היא סופרת חרדית ישראלית.
ביוגרפיה

גדלה במשפחה חרדית ליטאית, הוריה גדלו במשפחות דתיות־לאומיות. סבתה היא המשוררת אביבה סגל. בצעירותה למדה במוסדות לימוד חרדיים.
היא החלה לכתוב כאשר סבתה מסרה לה יומן שכתבה במהלך מלחמת העולם השנייה אותו תרגמה לעברית. היא החלה לכתוב כתחביב כאשר שאבה השראה מהסופרת לוסי מונטגומרי.
בעבר הייתה מורה למתמטיקה, אך כאשר ספריה החלו לצאת לאור החליטה לעזוב את ההוראה ולעסוק בכתיבה בלבד.
סיפוריה הם ספרים לנוער העוסקים בעיקר בתקופת מלחמת העולם השנייה. ספרה "הדוד הטוב של רולי" נלמד בבתי הספר של החינוך החרדי, מטעם משרד החינוך.
חיים אישיים

אם לשמונה. גרה ברכסים. בן דודה הוא העיתונאי עמית סגל.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |
|  ידידיה סגל  ידידיה סגל     |  ידידיה סגל  ידידיה סגל     |  ידידיה סגל  ידידיה סגל     |   |  שלום סגל  שלום סגל     |  שלום סגל  שלום סגל     |  שלום סגל  שלום סגל     |     |  אביבה סגל  אביבה סגל     |  אביבה סגל  אביבה סגל     |  אביבה סגל  אביבה סגל     |
|   |   |   |   |   |   |   |     |   |   |  |
|   |   |   |   |  חגי סגל  חגי סגל     |  חגי סגל  חגי סגל     |  חגי סגל  חגי סגל     |   |  טננולד  טננולד     |  טננולד  טננולד     |  טננולד  טננולד     |
|   |   |   |   |   |     |   |  |  |   |   |
|  ארנון סגל  ארנון סגל     |  ארנון סגל  ארנון סגל     |  ארנון סגל  ארנון סגל     |   |  עמית סגל  עמית סגל     |  עמית סגל  עמית סגל     |  עמית סגל  עמית סגל     |  |  רותי טננולד  רותי טננולד     |  רותי טננולד  רותי טננולד     |  רותי טננולד  רותי טננולד     |
ספריה > סדרת ניחוח של פעם

הדוד הטוב של רולי, הוצאת יפה נוף, 2006
בזכותך ילדה, הוצאת יפה נוף 2011
אחות קטנה, הוצאת יפה נוף, 2013 תורגם לאנגלית ב-2014 בהוצאת פלדהיים
תשמעי סיפור, הוצאת יפה נוף, 2014
ילדים שלי לתמיד - סיפורם של חמישה ילדים אסופים, הוצאת יפה נוף, 2015
משפחה אחת גדולה: המשך קורותיהם של האסופים, הוצאת יפה נוף,2016
שלנו את סרינה, הוצאת יפה נוף, 2010, תורגם לאנגלית ב-2018 בהוצאת פלדהיים
אל תלכי: חמישה סיפורים, הוצאת יפה נוף, 2019
היי לי לבת, הוצאת יפה נוף 2020
חברתי רחלה, הוצאת יפה נוף 2021
היא תשוב לנגן, הוצאת יפה נוף 2022
סינקה, הוצאת יפה נוף 2023
ספריה > ספרים עצמאיים

מה חסר בגננו הנחמד? הוצאת יפה נוף, 2005
סיפור ג`ינג`י, הוצאת דני ספרים, 2005
סיפור ג'ינג'י 2, הוצאה עצמית, 2008
טלי, הילדה מהבית על החוף, הוצאת יפה נוף,2017
הילד עם הכובע, הוצאת יפה נוף, 2019
הערות שוליים

1 2 3 4 5  פנינה גפן, הסופרות החרדיות שכותבות בגלוי, ומשרטטות את גבולות הצנזורה המגזרית, באתר מקור ראשון, ‏2 באוקטובר, 2022
↑  פעילות סביב הספר הדוד הטוב של רולי, רותי טננולד | הפורטל החרדי | משרד החינוך, באתר פורטל פדגוגי חרדי (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313615505171  LCCN: no2008014167  VIAF: 2268267   WorldCat (עם VIAF): 2268267 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "רותי טננולד".
פרס לסופרים בראשית דרכם

| --- | --- |
 תיאור:  פרס לסופרים בעברית בתחילת דרכם
 מדינה:  ישראל 
 הגוף המעניק:  משרד התרבות והספורט 
 תקופת הפרס:  2014–הווה (כ־11 שנים) 
 
פרס לסופרים בראשית דרכם, או בשמו המלא פרס שרת התרבות והספורט לסופרים בראשית דרכם, הוא פרס שיזמה שרת התרבות והספורט לימור ליבנת ב-2014, "לעידוד סופרים כותבי עברית בתחילת דרכם".
על הפרס

תקנון הפרס נחתם על ידי מנכ"לית משרד התרבות והספורט במרץ 2014 והפרסום הרשמי הראשון לגביו נעשה על ידי משרד התרבות והספורט ב-8 ביולי 2014. הפרס מיועד לסופרים אשר טרם פרסמו ספר או שפרסמו ספר אחד בלבד. הפרס המוענק לכל אחד מהזוכים הוא בשווי 25,000 ₪.
הזוכים בפרס > 2015

נסרין נמדר, על ספרה "מטבעות הזהב של סנור חיים"
לירן גולוד, על ספרה "עבודת אדמה"
תמר מרין, על ספרה "ילדים"
אורית וולפיילר, על ספרה "שווייצריה זה כאן"
אלדר גלאור, על ספרו "מדריך לגידול ילד"
עפי גור-ארי, על ספרו "הדייר מהקומה השנייה"
גל אורן, על ספרו "שברים במראה"
עילי ראונר, על ספרו "עריק"
יהודה ויזן, על ספרו "פקח"
תמר שני, על ספרה "כתונת משחק"
הזוכים בפרס > 2016

יעל גלר, על הספר "ארץ אררט"
מיכל פאר, על הספר "אתם, שחיים יפה כל כך"
הילה עמית, על הספר "מאושרי והלאה"
ג'וליה פרמנטו, על הספר "כפר סבא 2000"
יובל ליבליך, על הספר "דגנרטור"
גליה תנאי, על הספר "עד שתתחילי לדבר"
אילן יואב גל-פאר (יואב בר-חיים), על הספר "חזרה"
נועה סוזנה מורג, על הספר "חוויית משתמש"
רחל שליטא, על הספר "אחיות אחיות"
יצחק לבני, על הספר "קטעים מתוך חומר חיים"
2017
אברהם הרן מוטהדה
אלחנן ניר
עינה ארדל
ענת משיח
יוסף חרמוני
אינה איזנברג
טלי כהן צדק
ליאור קסוס
הזוכים בפרס > 2022

אהוד אמיר על "לכי לעזה"
טליה אפלבאום פלד על "שעת אפס"
אורן ולדמן על "נמר בירושלים"
צחי פרבר על "אבנים"
מור קדישזון על "קליפות"
דולב מור על "להציל את דובי הקוטב"
בועז דנון על "כל שהוא כביצה"
רבקה רוזנר על "בבת אחת".
הזוכים בפרס > 2024

הדר אורלנוב על "איך לשרוד בכאילו בלב ים"
דבורה ווגנר על "האברך יענקי וייסברג"
אלעד זרט על "המשלוח. רומן מסע"
שלומי יונה על "מלקוס"
ברוך יעקבי על "מושלך"
אלעד נבו על "תוגת צעצועייך הקדושים"
שחר קמיניץ על "משאבי אנוש"
מיכל קרייטלר על "קצוות שרופים"
ראו גם

פרסי שר התרבות והספורט בתחום היצירה הספרותית העברית
הערות שוליים

↑  הוכרזו הזוכים בפרס שרת התרבות בתחומי היצירה הספרותית לשנת תשע"ו, באתר GOV.IL
↑  דפנה לוי, "הסופרים והמשוררים של 2022: אלו הזוכים הגדולים", ישראל היום, 7.5.23
↑  הזוכים בפרס לסופרים בראשית דרכם לשנת 2024: אורלנוב הדר, ווגנר דבורה, זרט אלעד, יונה שלומי, יעקבי ברוך, נבו אלעד, קמיניץ שחר וקרייטלר מיכל., באתר משרד התרבות והספורט, ‏8 בינואר 2025
|  פרסים ישראליים  |
| --- | --- | --- |
| פרסים כלליים | פרס ישראל • פרס משרד החינוך והתרבות • פרס וולף • פרס א.מ.ת. • פרס דן דוד • פרס רוטשילד • פרס ירושלים • פרס בראשית • פרס יושב-ראש הכנסת לאיכות החיים |  |
| ציונות | פרס בגין • פרס בוני ציון • פרס יגאל אלון • פרס הרצל (הרצליה) • פרס בן-גוריון • פרס היצירה בתחום הציונות • פרס מוסקוביץ' לציונות • פרס ירושלים (ערוץ 7) • פרס שומר ציון |  |
| טכנולוגיה | פרס ביטחון ישראל • פרס ראש הממשלה ליזמות ולחדשנות • פרס ראש הממשלה לחדשנות בתחום תחליפי נפט |  |
| מדעים מדויקים | פרס אברבנאל  • פרס ארדש • פרס הארווי • פרס לויצקי • פרס נסיהו • פרס קריל |  |
| מוזיקה | פרס אקו"ם • פרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים • פרס עמ"י |  |
| ספרות | פרס ביאליק • פרס ברנר • פרס זאב • פרס טשרניחובסקי • פרס ספיר • פרס ברנשטיין • פרס גפן • פרס עומר • פרס רופין • פרס קוגל • פרס היצירה לסופרים עבריים • פרס רעיית נשיא המדינה לשירה עברית |  |
| אמנות פלסטית | פרס עידוד היצירה לאמנות פלסטית • פרס האמן הצעיר • פרסי מוזיאון ישראל • פרסי מוזיאון תל אביב • פרס אנדי • פרס קרן גוטסדינר לאמן ישראלי צעיר • פרס הרמן שטרוק • פרס רפפורט • פרס שיף • פרס היצירה הציונית • פרס ליאון קונסטנטינר • פרס קרן מנדל ואווה פונדיק לאמנות ישראלית |  |
| ספרות תורנית | פרס הרב עובדיה יוסף לכתיבה הלכתית • פרס הרב קוק לספרות תורנית • פרס ירושלים לספרות תורנית • פרס לספרות תורנית בני ברק • פרס הרב מימון • פרס הרב טולידאנו לספרות תורנית • פרס הרב בר שאול |  |
| עיתונות | פרס סוקולוב • פרס דוש לקריקטורה • פרס עיפרון הזהב |  |
| קולנוע וטלוויזיה | פרס האקדמיה לטלוויזיה • פרס אופיר • פרס גרוס למצוינות באנימציה |  |
| תרומה לחברה | אות הנשיא להתנדבות • פרס זוסמן-ג'וינט • פרס ירושלים לאחדות ישראל |  |
ויולט סלאמה

| --- | --- |
 מוקד פעילות:  ארץ ישראל 
 
ויולט סלאמה (בערבית: فيوليت سلامة) היא זמרת ערביה-ישראלית-אמריקאית.
ביוגרפיה

סלאמה נולדה בחיפה למשפחה ערבית-נוצרית. אביה יליד טורען ואמה ילידת לבנון. בגיל 16 עברה עם הוריה לגור בארצות הברית. בארצות הברית היא טיפחה קריירה של זמרת בשפה הערבית, והיא מתמקדת בשירים קלאסיים מוכרים כמו שיריה של אום כולתום, פיירוז, מוחמד עבד אל-והאב, ורדה אלג'זאא'ריה ואחרים. במקביל היא למדה בארצות הברית ראיית חשבון מקצוע אותו נטשה עם הזינוק בקריירה המוזיקלית שלה.
בארצות הברית נישאה לאמריקאי-לבנוני בן העדה הארמנית.
בתקופה בה היא התגוררה בארצות הברית הופיעה סלאמה בכל רחבי העולם הערבי.
ב-2009 היא חזרה לגור עם בעלה וילדיה בחיפה. מאז היא הפסיקה להופיע בעולם הערבי למעט במרוקו.
שמואל שניצר

ערך זה עוסק בעיתונאי. אם התכוונתם ליהלומן, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  25 ביולי 1918 סכוונינגן, הולנד 
 פטירה:  6 באוקטובר 1999 (בגיל 81) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת בר-אילן 
 
שמואל שניצר (ט"ז באב תרע"ח, 25 ביולי 1918 – כ"ו בתשרי תש"ס, 6 באוקטובר 1999) היה מבכירי העיתונאים בישראל במשך עשרות שנים, ממייסדי העיתון "מעריב" ועורכו הראשי בשנים 1980–1985.
ספריו

הרפתקאות אפריקניות: קיצור דברי ימיה של אפריקה, מסופרות על ידי שמואל שניצר, תל אביב: עמיחי, תשי"ט.
אלבום העולים; כתב שמואל שניצר בהשתתפות חיים גורי; מבוא מאת משה שרת; עורך תצלומים: ש.י. שוויג; עריכה גרפית: דניס שיפרין, ירושלים: הסוכנות היהודית לישראל – מחלקת ההסברה, תשכ"ג.
כינוס מאמריו:
אבני יסוד, תל אביב: ספרית מעריב, תשמ"ז 1986. (מבחר מאמרים)
ספריו > בעריכתו

אלבום הרצל; הביאו לדפוס: אהרן קלאוס ושמואל שניצר; יועץ המערכת: יוסף ונקרט, תל אביב: ספרית מעריב, תש"ך.
ספריו > תרגומיו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
י. דויטשר, סטלין ביוגרפיה פליטית, תורגם מאנגלית עם ב. לובוצקי.
אונורה דה באלזאק, אבא גוריו, תורגם מצרפתית.
אירוינג סטון, חיי מיכלאנגלו. תורגם מאנגלית.
הערות שוליים

↑  שפיטות החלטות בעניין פרס ישראל בעקבות בג"ץ 97/2205 מאסלה נ' שר החינוך והתרבות, דניאל פרידמן
↑  בג"ץ 2205/97 מאסלה נ' שר החינוך והתרבות, ניתן ב־24 באפריל 1997
↑  שמואל שניצר באתר GRAVEZ.
↑  שניצר, שמואל, במדריך הרחובות - תל אביב-יפו, עמ' 431
↑  בנימין גלאי, שלושת העטים של שמואל שניצר, מעריב, 19 בדצמבר 1986.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300378805171  GND: 1192866118  ISNI: 0000 0000 6694 1795  LCCN: n78037385  SUDOC: 251171019  VIAF: 25862189   WorldCat (עם VIAF): 25862189
נתן רביץ

| --- | --- |

רביץ, 2017
 לידה:  30 בנובמבר 1966 (בן 58) אילת, ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1986
 עיסוק:  שחקן
 מקום לימודים:  בית צבי 
 צאצאים:  ליאון רביץ
 מספר צאצאים:  4
 פרופיל ב-IMDb
 
נתי רביץ, 2017
נתן (נתי) רביץ (נולד ב-30 בנובמבר 1966) הוא שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה, מדבב וזמר ישראלי.
ביוגרפיה

רביץ נולד באילת וכעבור שמונה חודשים עברה משפחתו לאלבמה שבארצות הברית בעקבות עבודתו של אביו, שחקן התיאטרון לני רביץ. בשנת 1973 חזרה המשפחה לישראל והתגוררה בנוף הגליל (נצרת עילית דאז). ב-1984 התגייס רביץ לנח"ל ועבר קורס קציני חי"ר. השתחרר בדרגת סגן ובסיום שירותו הצבאי עזב לאילת ועבד בצוות בידור. בשנת 1991 השתתף במחזמר "שיער", ובאותה שנה החל ללמוד בבית הספר למשחק בית צבי עד לשנת 1994.
בנוסף לקריירת המשחק רביץ כותב ומלחין, ואף הקים הרכבים מוזיקליים בשם "פיל גוד" ו"נתי רביץ והספירלה".
ב-2003 החל רביץ בתהליך של התקרבות ליהדות והחל בלימודי שיטת ימימה. הוא חדל להופיע בשבת, והחל מינואר 2010 הוא מנחה את התוכנית "עונג שבת" בערוץ הידברות.
בשנת 2023 בעקבות טבח שבעה באוקטובר, השתתף רביץ כפרזנטור בסדרת סרטונים של ישראל מתעוררת.
קריירה > קריירה בקולנוע

ב-1986 גילם את בועז בסרט "מלכת הכיתה". ב-1998 גילם רביץ את אודי בסרטו של זאב רווח "פעמיים בוסקילה". בשנת 2000 שיחק לצד דולף לונדגרן בסרט "הסיור האחרון" של יורם גלובוס. ב-2001 שיחק בסרט "שישה מיליון רסיסים" שביימה ציפי טרופה. ב-2003 גילם את גורמי בסרט "מתנה משמיים" של דובר קוסיאשווילי. ב-2004 גילם את המורה אסף דרור בסרט "סוף העולם שמאלה" של אבי נשר. ב-2006 גילם את אריה בסרט "אביבה אהובתי" של שמי זרחין, וגילם את כרמי בסרט "מלח הארץ" של האחים ברבש. ב-2007 גילם את דוד בסרט "מתוק ומר" שביים דורון בנבנישתי, וגילם את אבי "פרופי" ליבוביץ המבוגר בסרט "הבוגד הקטן" שביימה לין רות'. ב-2009 שיחק בסרט "הזמן שנותר: כרוניקה של נוכח נפקד" שכתב וביים אליה סולימאן. ב-2011 גילם את איתן בסרט "דוד וכאמל" שביים בישראל הבמאי היפני קיקו קוואסקי. ב-2015 השתתף בסרט "קאפו בירושלים". ב-2017 השתתף בסרט "כמעט מפורסמת". ב-2018 גילם את דמותו של מפקד חיל האוויר בני פלד בסרט "שבעה ימים באנטבה", המבוסס על אירועי מבצע אנטבה. ב-2019 שיחק בסרטים "מבצע שלאגר", "הרפתקה בשחקים" ובסרט הקצר "בשם הבת". בשנת 2020 שיחק בסרט פול ספיד של הבמאי קובי מחט, אשר עלה לאקרנים בשנת 2021. בשנת 2022 שיחק בסרט ״אדמה בוערת״ בתפקיד עמוס גרונברג.
עסק גם בדיבוב: ב-1998 דיבב לצד אחיו דורון רביץ את דבון הדרקון בסרט "החרב הקסומה". ב-2006 דיבב את אר.ג'יי הרקון - הדמות הראשית בסרט "מעבר ליער" (במקור דיבב אותו ברוס ויליס).
קריירה > קריירה בתיאטרון

ב-1991 שיחק במחזמר "שיער" שביים צדי צרפתי בהפקת טלית הפקות. ב-1993, במסגרת לימודיו ב"בית צבי", זכה להצלחה העיבוד למחזה "נ.ב. החתול שלך מת!" שבו כיכב לצד חברו לספסל הלימודים ב"בית צבי", ליאור אשכנזי.
ב-1999 שיחק במחזמר "בת הים הקטנה" בהפקת תיאטרון יובל. בשנת 2000 גילם את גור בהצגה "חיכיתי רק לך" שכתב גיורא יהלום וביים רועי הורוביץ. ב-2002 שיחק במחזמר "תיבת נח" שכתב וביים מאיר מימון בהפקת לירן הפקות.
בתיאטרון הספרייה: ב-1994 שיחק בהצגה "לשבור את הצופן" מאת יו וויטמור שביימה אתי רזניק. ב-2000 שיחק בהצגה "טעות ברצח" מאת ג'נט גרין שביים מיטקו בוזקוב.
ב-1996 בתיאטרון באר שבע שיחק בהצגה "פילדלפיה אני בא" שכתב בריאן פריל וביים עידו ריקלין.
בתיאטרון בית ליסין: גילם את מייקל מונטי בהצגה "ריקוד בשישה שיעורים" מאת ריצ'רד אלפיירי שביים אלון אופיר. ב-1997 גילם את צ'ארלי בהצגה "כחול בוער" מאת דוד מ. גריר שביים אוהד אשכנזי, וגילם את אילן ברקוביץ' בהצגה "ערפל" מאת מתי גולן שביים שמואל הספרי. ב-2005 גילם את ריקרדו דומניקו בהצגה "פילומנה" שביים רוני פינקוביץ'.
העלה במשך כארבע שנים, ביחד עם אחיו הסטנדאפיסט דורון רביץ, את הצגת הבידור "אחים חסרי מנוח" בתיאטרון אורות.
קריירה > קריירה בתיאטרון > בתיאטרון הבימה

ב-1994 גילם את סילבסטר בהצגה "תעלולי סקאפן" מאת מולייר שביים רוני פינקוביץ'; גילם את פדוטיק בהצגה "שלוש אחיות" מאת צ'כוב שביים שחר סגל וגילם את ויטו בהצגה "נ.ב. החתול שלך מת!" מאת ג'יימס קירקווד שביים עמי דיין. ב-1998 גילם את דן בהצגה "קרוב יותר" שכתב פטריק מרבר וביים אילן רונן.
ב-2003 גילם את הווארד בהצגה "מותו של סוכן" מאת ארתור מילר שביים רוני פינקוביץ'. ב-2006 גילם את תום בהצגה "חתונה מושלמת" מאת רובין האודן שביים מוני מושונוב. ב-2007 גילם את ריצ'רד הנאיי בהצגה "39 המדרגות" שהיה עיבוד תיאטרלי לסרטו של היצ'קוק שביימה מריה אטקין. ב-2008 גילם את יוגב לצד אדיר מילר בהצגה "החותנת" שעיבד רשף לוי (ע"פ אנדרו ברגמן) וביים אלון אופיר: וגילם את צ'ארלס הקטן בהצגה "אוגוסט: מחוז אוסייג'" מאת טרייסי לטס שביים אילן רונן.
ב-2010 גילם את יוסי פלדמן, בנה הבכור של שרה (סנדרה שדה) בהצגה "לרקוד ולעוף" שכתב רשף לוי וביים אלון אופיר, ושיחק בהצגה "ארוחה עם אידיוט" מאת פרנסיס וובר שביים משה קפטן. ב-2011 גילם את הברון אלפונסו צ'ייוצ'ייה בהצגה "קוויאר ועדשים" מאת ג’וליו סקארניצ’י ורנלדו טאראבוזי שביים מוני מושונוב, ושיחק במחזמר "סיגל" מאת שלומי מושקוביץ שביים צדי צרפתי. ב-2012 גילם את אבשלום חסדאי בהצגה "החולה ההודי" שכתב רשף לוי וביים אלון אופיר. ב-2013 גילם את סרן לוקאש בהצגה "החייל האמיץ שוויק" מאת ירוסלב האשק שביים משה נאור, בשיתוף עם תיאטרון חיפה. ב-2015 שיחק בהצגה "פאניקה" מאת רובין האודן שביים אלון אופיר, ובהצגה "עשר דקות מהבית" שביים שי פיטובסקי. ב-2016 גילם את עו"ד קורצמן בהצגה "פליישר" שביים משה קפטן, וב-2017 גילם את אד בהצגה "סיפור אהבה בשלושה פרקים" שביים נתן דטנר. משנת 2019 מגלם רביץ את שפיגל בהצגה ״זרים מושלמים״ שביים נתן דטנר.
קריירה > קריירה בטלוויזיה

ב-1994 גילם את צורי, עבריין צעיר שמסתבך בגניבת תכשיטים, בסדרת הטלוויזיה "זהב של שוטים" ששודרה בערוץ 2. ב-1995 גילם את מייקל בסרט הטלוויזיה "כבשים" – דרמת טלוויזיה ע"פ "ענבלים" מאת אמנון שמוש שביימה ניצה גונן. בשנים 1996-1999 גילם את שאולי אייזנמן - גבר משכיל ורב לשוני, איש העולם הגדול - באופרת הסבון "כסף קטלני" ששודרה בערוץ 2.
ב-1997 גילם דמויות שונות בתוכנית הטלוויזיה "שערורייה", שהייתה פרודיה על תוכניות תחקיר. באותה שנה שיחק בסרט הטלוויזיה "בחצות הלילה" שביימה רותי פרס. באותה השנה גם התארח בתוכנית הבידור "הערב עם אלי יצפאן" שהנחה אלי יצפאן וששודרה בערוץ 2. בין השנים 1996–1998 הנחה את שעשועון ההיכרויות "החצי השני" ששודר בהוט 3 לצד שירלי ברנר (בהמשך החליפה אותה סיגל שחמון). ב-1998 גילם את אלכס לצד דפנה רכטר בסדרת הטלוויזיה "אנס הבושם" שכתבו אמיר הראל ואבי שמש וביים מנחם בינצקי.
ב-2001 שיחק בעיבוד ל"הלילה ה-12" שכתב חיים אידיסיס ושודר בערוץ הילדים. בין השנים 2001–2002 גילם את יונתן קדמי בטלנובלה "לחיי האהבה" שביים יצחק שאולי. ב-2002 גילם את רונן, חייל שחזר מלבנון, בסדרה "בנות בראון" שכתבה עירית לינור וגם ביימה לצד רני כרמלי. ב-2004 גילם את גיא (חי) אקריש, בעלה של מיכאלה בטלנובלה "מיכאלה" שביים יצחק שאולי. באותה שנה הנחה את התוכנית "ההפסקה הגדולה" שביים אריה בן ציון ושודרה בטלוויזיה החינוכית. בין השנים 2005–2007 גילם את ג'רי בסדרה "מילואים" של האחים ברבש. ב-2007 גילם את האב בסרט "המלאכים של עומר" שכתב יואב כ"ץ וביימה נוגה גמליאלי. הסרט היה דרמת הדרכה לזיהוי ילד מוכה. ב-2008 גילם את יוני לצד אורנה פיטוסי וצחי גראד בסדרת הטלוויזיה "כוונות טובות" שביים אורי ברבש; וגילם את נדב, אביה של הגר - הנערה שנעלמה בסדרה "האמת העירומה" שכתב בני ברבש וביים אורי ברבש.
ב-2010 גילם את סא"ל זוהר תבורי, מפקד הטייסת ב"נשות הטייסים" שביימו אייל סלע ואהרון קפלן; וגילם את אבישי זריהן בסדרת הדרמה של "הוט" "אדמה" שביים רני בלייר. ב-2011 גילם את אבא של יוני בסדרת הטלוויזיה "יוני והמחוננים" שביים עופר ויצמן. ב-2012 גילם את בוכריס, ראש העיר בסדרה הקומית זנזורי, וגילם את אריק מן בסדרה "גאליס" שביים עודד רז. ב-2013 גילם את זלמן ציוני בטלנובלה "אניגמה" שביים מרקו כרמל ושודרה בYes. ב-2013 השתתף כפרזנטור בקמפיין "האנשים השחורים" של רשות המיסים למאבק בתופעות העלמות המס ולמלחמה ב"כסף השחור". ב־2016 השתתף בסדרת הדרמה המצליחה "בני ערובה" ששודרה בערוץ 10. ב-2017 השתתף בסרט "כמעט מפורסמת" בתפקיד אבנר ב-2019 שיחק בסרט"הרפתקה בשחקים". ב־2020 השתתף בסדרה "פלמ"ח", בתפקיד הקולונל הבריטי.
בשנת 2023 השתתף בסדרה 4:20 ובתוכנית המרדף.
בשנת 2024 השתתף בעונה השנייה של הסדרה "בלקספייס" בתפקיד אבי שבת מפקד תחנת המשטרה.
חיים אישיים

ב-1996 התחתן עם שרי רביץ, ולאחר שלוש שנים הם התגרשו.
ב-2001 התחתן בשנית עם מפיקת הטלוויזיה יעל לשם, ועימה הביא לעולם בן ובת, ולאחר ארבע שנים התגרשו. בנם הוא השחקן ליאון רביץ.
ב-2012 התחתן בשלישית עם נועה אופרבר, להם שני בנים, והם מתגוררים בבית אריה-עופרים.
הערות שוליים

↑  ישראל מתעוררת
↑   הצלאכים של עומר, סרטון  באתר יוטיוב
↑  יפעת הללי אברהם, ‏רביץ S: בנו של נתי (נתן) רביץ כבר מטפח קריירה, באתר ‏מאקו‏, 21 בנובמבר 2016
↑  ליאון רביץ, מאחורי התהילה: איך זה להיות "בן של", באתר פרוגי, ‏22 בנובמבר 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007401720605171  VIAF: 575153532494148820007   WorldCat (עם VIAF): 575153532494148820007
שלום סעדיה גמליאל

| --- | --- |
הרב שלום גמליאל
הרב שלום גמליאל
 לידה:  1907 ז' בניסן ה'תרס"ז צנעא,תימן 
 פטירה:  27 ביוני 2001 (בגיל 94 בערך) ו' בתמוז ה'תשס"א ירושלים,ישראל 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מדינה:  האימפריה העות'מאנית 
 מקום פעילות:  תימן וישראל
 תקופת הפעילות:  ? – 27 ביוני 2001 
 תחומי עיסוק:  מחקר ורישום ספרותי
 חיבוריו:  אורחות תימן, היהודים והמלך בתימן, חכמי היהודים בתימן, פעמי העלייה מתימן, פקודי תימן ועוד
 
 תפקידים נוספים:  ראש מכון שלום לשבטי ישורון
 
הרב שלום סעדיה גמליאל (כונה בתימן: מארי סאלם סעיד אלג'מל; ז' בניסן ה'תרס"ז, 22 במרץ 1907 - ו' בתמוז ה'תשס"א 27 ביוני 2001)  היה רב וסופר מיהודי תימן.
נולד בצנעא בירת תימן. למד אצל סבו, הרב אברהם בדיחי, ואצל אחרים. למד לימודי קודש לצד לימודי חול בבית הספר המתוקן ("אלמכתב") בניהול הרב יחיא קאפח ובנו הרב דוד קאפח בעת שלטון האימפריה העות'מאנית בתימן, עד סגירתו עם חזרת האמאם לשלטון. בשנת 1928 הוסמך לרבנות ונבחר לרב בית הכנסת בשכונה הגדולה של צנעא. בשנת 1932 התמנה ליועץ לענייני יהודים של מלך תימן, האימאם יחיא. כמו כן שימש כפרנס ("עאקל") הפלג הדרדעי בצנעא, שבין תפקידיו היה תפקיד גביית הג'זיה.
בשנת 1944 עלה לארץ ישראל והחל ללמד בישיבת הרש"ש בירושלים. כעבור שלוש שנים נבחר לראש הישיבה.
ב-1950 מונה למנהל אזור ירושלים, חבל לכיש וחבל עדולם של שירותי הדת במשרד הדתות ושימש בתפקיד עד פרישתו לגמלאות בשנת 1978. בשנת 1950 מונה לרב של מחנה העולים "גאולה" על יד עדן וסייע בעליית יהודי תימן לישראל במסגרת מבצע על כנפי נשרים[דרושה הבהרה].
בשנת 1978 יצא הרב גמליאל לגמלאות וייסד את "מכון שלום לשבטי ישורון" בירושלים. פרסם ספרים מחקריים ותורניים. מרבית ספריו המחקריים מבוססים על מסמכים שהביא עמו מתימן.
נפטר בגיל 94 ונטמן בהר המנוחות בירושלים, והותיר אחריו ארבע בנות ובן.
מספריו

אורחות תימן - שערים באורחות תימן, לשון, היסטוריה וחברה
היהודים והמלך בתימן
חכמי היהודים בתימן
פעמי העלייה מתימן
פקודי תימן - מס החסות בתימן
מגילת הישועה
הערות שוליים

↑  הרב שלום גמליאל מזקני תימן נפטר היום בירושלים בגיל 95, באתר ערוץ 7, 27 ביוני 2001
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261565505171  BnF: cb14431407s (data)  ISNI: 0000 0000 6698 5763  LCCN: n85105645  NTA: 193259583  VIAF: 53119436   WorldCat (עם VIAF): 53119436
פנימיית עין כרמית

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 פנימייה
 מוטו:  פנימייה קטנה משפחה גדולה
 השתייכות:  האגודה לקידום החינוך
 תקופת הפעילות:  2001–הווה (כ־24 שנים) 
 בעלי תפקידים
 מנהל:  אלון סגיר
 סגל:  רכז הפנימייה – דקל כרמל
 תלמידים
 :  130 (נכון ל־2021) 
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  31°46′47″N 35°09′11″E﻿ / ﻿31.779632°N 35.153159°E﻿ / 31.779632; 35.153159
 אתר רשמי
  (למפת ירושלים מוגדלת) פנימיית עין כרמית(למפת ירושלים רגילה) פנימיית עין כרמית(למפת הרי ירושלים רגילה) פנימיית עין כרמית(למפת הרי ירושלים מוגדלת) פנימיית עין כרמית
 
פנימיית עין כרמית היא פנימייה חינוכית הממוקמת בסמוך לשכונת עין כרם שבירושלים ולמאגר בית זית. הפנימייה הוקמה בשנת 2001 ומנוהלת, נכון ל-2021, על ידי האגודה לקידום החינוך ירושלים. בפנימייה מתחנכים כ-130 חניכים בגילאי 12–18 (שכבות ז'–יב'). מנהל "עין כרמית" הוא אלון סגיר.
חניכי הפנימייה לומדים בבית ספר אזורי עין כרם. בנוסף על כך, בפנימייה עצמה מופעלים מרכז למידה בשעות אחר הצהריים, משק חקלאי, מועדון חברתי, חוגים (כגון מוזיקה, תיאטרון, אמנות וכו') ועידוד התנדבות. חניכי הפנימייה מתנדבים במסגרות רבות, ובהן אלווין ישראל, בית אבות בקריית מנחם ובשימור הטבע באזור עין כרם. בנוסף על המדריכים העובדים במקום, פועלים בו גם מתנדבי שנת שירות מטעם התנועה הקיבוצית.
ומורים חיילים מטעם חיל החינוך והנוער.
בשנת 2017 זכתה הפנימייה בפרס החינוך מהמינהל לחינוך התיישבותי פנימייתי. אחת מבוגרותיה הבולטות של הפנימייה היא שרת הקליטה בממשלת ישראל השלושים ושש פנינה תמנו-שטה.
הערות שוליים

↑  פנימיית עין כרמית, באתר האגודה לקידום החינוך ירושלים
↑  פנימיית עין כרמית - בלב הטבע, ירושלים - מצטיינת משרד החינוך, באתר עין כרמית - פנימייה חינוכית
↑  מעורבות חברתית - עין כרמית - פנימייה חינוכית, באתר עין כרמית  - פנימייה חינוכית
↑  עין כרמית, באתר התנועה הקיבוצית
↑  פרסים והישגים, באתר עין כרמית - פנימייה חינוכית
↑  איתמר אייכנר, שרת העלייה והקליטה הבאה: "אירוע מרגש", באתר ynet, 16 במאי 2020