stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פר אולמארק
עבודתו

Ahlmark, Per (1964). Vår fattiga politik. Stockholm: Albert Bonniers förlag.
Ahlmark, Per (1965). Den svenska atomvapendebatten. Stockholm: Aldus/Bonnier.
Ahlmark, Per; Thomas Hammarberg; Klein, Ernst (1970). Det hatade Israel. Stockholm: PAN/Norstedt.
Ahlmark, Per (1971). Sveket mot kusterna : om supertankers, oljeskydd, Östersjön, Brofjorden och riksplanering. Stockholm: Aldus/Bonnier.
Ahlmark, Per (1972). Överleva : dikter. Stockholm: Bonnier. ISBN 91-0-045472-9.
Ahlmark, Per (1983). Visum : dikter. Stockholm: Bonnier. ISBN 91-0-045896-1.
Ahlmark, Per; Lars Gustafsson (1985). Frihet och fruktan : 22 brev. Stockholm: Bonnier. ISBN 91-0-046413-9.
Ahlmark, Per (1985). Flykter : dikter. Stockholm: Bonnier. ISBN 91-0-046717-0.
Ahlmark, Per (1989). Zonen : roman. Stockholm: Bonnier. ISBN 91-0-047734-6.
Ahlmark, Per (1991). Vänsterns moraliska skuld. Stockholm: Timbro. ISBN 91-7566-232-9.
Ahlmark, Per; Klein, Georg (1991). Motståndet : arton brev om död och liv. Stockholm: Timbro. ISBN 91-0-055206-2.
Ahlmark, Per; Herbert Tingsten (1992). Tyranniet begär förtroende. Stockholm: Ratio. ISBN 91-7568-029-7.
Ahlmark, Per (1993). Det eviga hatet : om nynazism, antisemitism och Radio Islam. Stockholm: Bonnier. ISBN 91-0-055626-2.
Ahlmark, Per (1994). Vänstern och tyranniet : det galna kvartsseklet. Stockholm: Timbro. ISBN 91-7566-274-4.
Ahlmark, Per (1996).  Malmberg, Fredrik (ed.). Den nya ofriheten : ska diktaturerna pina oss också under nästa sekel?. Stockholm: Ekerlid. ISBN 91-88594-56-4.
Ahlmark, Per (1997). Det öppna såret : om massmord och medlöperi. Stockholm: Timbro. ISBN 91-7566-326-0.
Ahlmark, Per (2004). Det är demokratin, dumbom!. Stockholm: Timbro. ISBN 91-7566-548-4.
הערות שוליים

↑  פר אהלמארק, המאבק באנטישמיות החדשה-הישנה, אתר יד ושם, 11 באפריל 2002
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257551905171  PLWABN: 9811554763205606  BIBSYS: 90088119  BnF: cb12286093q (data)  GND: 118846302  ISNI: 0000 0000 6644 6946  LCCN: n85125944  NTA: 071079424  SELIBR: 218771  SUDOC: 031694160  VIAF: 19741035   WorldCat (עם VIAF): 19741035
פרס אוסטריה לספרות אירופית

| --- | --- |
 תיאור:  פרס ספרותי
 מדינה:  אוסטריה 
 סכום הזכייה:  25,000 אירו (נכון ל־2018) 
 תקופת הפרס:  1965–הווה (כ־59 שנים) 
 אתר רשמי
 
פרס אוסטריה לספרות אירופית (בגרמנית: Österreichischer Staatspreis für Europäische Literatur) הוא פרס ספרותי המוענק משרד החינוך והאמנות האוסטרי לסופרים אירופאים. הפרס נוסד בווינה בשנת 1965. בצד הפרס מענק כספי של 25 אלף אירו (נכון ל-2007).
זוכי הפרס

2023: מארי נ'דיאה(אנ')
2022: אלי סמית
2021: לאסלו קרשנהורקאי (אנ')
2020: דראגו ג'נקאר (אנ')
2019: מישל וולבק
2018: זיידי סמית'
2017: קרל אובה קנאוסגורד
2016: אנדז'יי סטסיוק (אנ')
2015: מירצ'ה קרטרסקו (אנ')
2014: לודמילה אוליצקיה
2013: ג'ון באנוויל
2012: פטריק מודיאנו
2011: חוויאר מריאס
2010: פאול ניזון
2009: פר אולוב אנקוויסט
2008: אגוטה קריסטוף
2007: אי. אל. קנדי
2006: חורחה סמפרון
2005: קלאודיו מאגרי
2004: ג'וליאן ברנס
2003: סס נוטבום (אנ')
2002: כריסטוף היין
2001: אומברטו אקו
2000: אנטוניו לובו אנטיונס
1999: דוברובקה אוגרשיץ'
1998: אנטוניו טאבוצ'י
1997: יורג לדראך
1996: אלכסנדר טישמה
1995: אילזה אַיְיכִינְגֶר
1994: אינגר כריסטנסן
1993: צ'ינגיז אייטמטוב
1992: סלמאן רושדי
1991: פיטר נדס
1990: הלמוט היסנבוטל
1989: מרגוריט דוראס
1988: אנדז'יי שצ'יפיורסקי
1987: מילן קונדרה
1986: סטניסלב לם
1985: לא ניתן
1984: כריסטה וולף
1983: פרידריך דירנמאט
1982: תדיאוש רוז'ביץ
1981: דוריס לסינג
1980: שרה קירש
1979: לא ניתן
1978: סימון דה בובואר
1977: לא ניתן
1976: איטלו קאלווינו
1975: פבל קוהוט
1974: שאנדור ורש
1973: הרולד פינטר
1972: פיטר הוצ'ל
1971: סלאבומיר מרוז'ק
1970: אז'ן יונסקו
1968: ואצלב האוול
1967: וסקו פופה
1966: ויסטן יו אודן
1965: זביגנייב הרברט
פרומתאיזם

פרומתאיזם (בפולנית: Prometeizm) היה פרויקט פוליטי שיזם יוזף פילסודסקי, מדינאי פולני וראש המדינה הפולנית מ-1918 עד 1935, במסגרתה ננקטו צעדים שמטרתם להחליש האימפריה הרוסית ולאחר מכן את יורשתה, ברית המועצות, על ידי תמיכת בתנועת עצמאות לאומיות שקמו בקרב העמים הלא-רוסים שהיו תחת שלטון האימפריה הרוסית. בין שתי מלחמות העולם, פרומטיזם ו"אינטרמריום", היוו שתי אסטרטגיות גאו-פוליטיות משלימות עבורו ועבור חלק מיורשיו הפוליטיים.
רקע

הפרומתאיזם צמח על רק היכרותו האישית של פילסודסקי עם האימפריה הרוסית בעודו בגלות בסיביר. המונח פרומטיזם מקורו במיתולוגיה היוונית של פרומתאוס שנתן את האש כמתנה לאנושות תוך קריאת תיגר על זאוס, דבר שסימל את הנאורות וההתנגדות לשלטון הרודני.
יישום

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הערות שוליים

↑  Lyudmyla STRILCHUK
Oleksandr DOBRZHANSKYI, POLAND’S FOREIGN POLICY CONCEPTS TRADITIONS AND INNOVATIONS REGARDING UKRAINE (the XXth – theBEGINNING OF the XXIst CENTURY), EAST EUROPEAN HISTORICAL BULLETIN 18, 2021, עמ' 2664-2735
ערך זה הוא קצרמרבנושא פולין. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פרדריק בראון

| --- | --- |
פרדריק בראון
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  29 באוקטובר 1906 סינסינטי, ארצות הברית 
 פטירה:  11 במרץ 1972 (בגיל 65) טוסון, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 סוגה:  מדע בדיוני, מסתורין, ספרות בלשית 
 יצירות בולטות:  The Fabulous Clipjoint, זירה 
 תקופת הפעילות:  מ-1938 
 פרסים והוקרה:  Edgar Allan Poe Award for Best First Novel (1948) 
 
פרדריק בראון (באנגלית: Fredric Brown;‏ 29 באוקטובר 1906 – 11 במרץ 1972) היה סופר מדע בדיוני ומתח ומסתורין אמריקאי, אשר ספרים וסיפורים רבים פרי עטו זכו לעיבודים לקולנוע ולטלוויזיה. ספר המתח הראשון שכתב ב-1946, The Fabulous Clipjoint זכה ב-1948 בפרס אדגר.
חייו

בראון נולד בסינסינטי, ב-1906, בנם היחיד של קרל לואיס בראון, עיתונאי ואמה אמיליה (לבית גראהם). אמו מתה בהיותו בן 14 ושנה אחריה מת גם אביו. הוא עבר לאפוטרופסותו של דודו, הפסיק ללמוד בצורה מסודרת ועבד בשורת מקצועות זמניים ומקריים. בשעות הערב למד בקולג', אף כי לא סיים ולא קיבל תואר. ב-1929 נישא לראשונה, להלן רות, ועבר למילווקי, שם עבד כמגיה עבור עיתון מקומי. מנישואין אלה נולדו לו שני בנים.
החל מ-1936 היה בראון בעל טור ב-The American Printer ומשנת 1937 החל לכתוב סיפורים קצרים באופן מקצועי, אך רק בשנת 1945 זכה לפרסום שאיפשר לו להתפרנס מכתיבה. הוא לא גויס לצבא ארצות הברית במלחמת העולם השנייה, למרות שהתנדב לכך, וזאת עקב מחלותיו השונות (אסתמה ועוד). בשנים שלאחר המלחמה הוא חי במקסיקו ולאחר מכן במקומות שונים בקליפורניה ובטוסון, אריזונה.
בראון התגרש ב-1947 ושנה לאחר מכן נישא שוב לאליזבת (לבית שרליה), לה נשאר נשוי עד מותו ב-1972, בן 66 בלבד. הסיפור האחרון שלו נכתב ב-1965, יחד עם מחבר שותף - Eine Kleine Nachtmusik.
כרבים מסופרי סוגת הספרות הזולה בזמן בו כתב, הוא מעולם לא נהנה מיציבות כלכלית, ולעיתים פרסם בקצב מוגבר רק על מנת לשלם את חשבונותיו. יש המייחסים לעובדה זו את הרמה הלא אחידה המופגנת בסיפוריו. בראון היה גם שתיין כבד, דבר שהשפיע לעיתים על כמות ואיכות כתיבתו. עם זאת ניכר בו כי היה אדם משכיל וקורא רב תחומי, שתחומי העניין אותם הפגין היו מעבר לאלו שהשתקפו ביצירות סופרי סגות הספרות הזולה האחרים בתקופתו. נראה כי היה בעל ידע ועניין בנגינה בחליל, במשחק השחמט והפוקר וביצירותיו של לואיס קרול.
כתיבתו

בעוד שלא נמנה בימי חייו בשורה הראשונה של הכותבים בסוגות בהן כתב, זכה בראון לקהל מעריצים שנותר נאמן לכתיבתו גם למעלה מארבעים שנה לאחר שפסק מלכתוב. יצירותיו עודן מודפסות ומתורגמות לשפות שונות, נכללות באנתולוגיות וזוכות לקהל קוראים במדינות רבות, ביניהן ארצות הברית, יפן ובמיוחד בצרפת שם הוסרטו מספר סרטים על פי סיפוריו.
בראון ידוע במיוחד בשל השימוש שעשה בהומור ושליטתו בז'אנר "הסיפור הקצרצר" - סיפורים שאורכם בין עמוד לשלושה עמודים, המשתמשים לרוב באמצעי עלילה מתוחכמים ובעלי סוף מפתיע. ההומור וראיית העולם הפוסט מודרנית במידת מה, נמצאים גם בספריו הארוכים.
בראון טען כי הוא כתב ספרי מסתורין לפרנסתו ומדע בדיוני להנאתו. רבים מסיפורי המדע הבדיוני שכתב היו קצרים מאלף או אפילו מחמש מאות מילים. סיפורים אלו היו חביבים ביותר על עורכי מגזינים. פרט להיותם סיפורים מצוינים המותירים רושם על הקורא, הם גם היו שימושיים ביותר לסתימת "חורים" בפורמט של המגזין.
נובלת המדע הבדיוני הקלאסית שכתב, "הרפתקה בחלל" ("What Mad Universe") ‏(1949), היא פארודיה אוהדת על מוסכמות ספרות המדע הבדיוני הזולה בזמנו. כפארודיה טובה, הנובלה היא בעת ובעונה אחת ביקורת על הסוגה בה נכתבה, ודוגמה עילאית לכתיבה בסוגה זו. ייתכן שספר זה השפיע על פיליפ ק. דיק כאשר עסק לאחר מכן בנושאים של מציאויות חלופיות אישיות. "בני מאדים, לכו הביתה" ("Martians, Go Home")‏ (1955) הוא פארסה מבדחת על האיוולת האנושית כפי שהיא נראית דרך עיניהם של מיליארד בני מאדים המגיעים לכדור הארץ שלא על מנת לכבוש אותו, אלא על מנת לשגע את תושביו. נובלה רצינית יותר, שיש בה גם מן התחזית שהתגשמה היא "האורות בשמים הם כוכבים" ("The Lights in the Sky Are Stars")‏ (1952), סיפורו של אסטרונאוט זקן, המנסה להקים מחדש את תוכנית החלל לאחר שהקונגרס האמריקאי הפסיק לממנה.
סיפורי המתח והמסתורין של בראון מצטיינים אף הם ברמה גבוהה מעל למקובל בכתיבת "ספרות זולה" בזמנו. ספריו של בראון נהגו לרמוז על איום של כוח על-טבעי, בטרם הגיעו להסבר הטבעי בסופם. נובלת המסתורין הראשונה שלו, "The Fabulous Clipjoint", זיכתה אותו בפרס אדגר ליצירת המסתורין הראשונה המצטיינת. בעקבותיה החל בראון לכתוב סדרת ספרי מסתורין בכיכובם של "אד ואמברוז האנטר", המתארים את חניכתו של אדם צעיר על ידי דודו המבוגר, בלש פרטי לשעבר.
בין הידועים בספרי המסתורין שלו נמנים: "Night of the Jabberwock", "The Screaming Mimi" (שעובד בשנת 1958 לסרט קולנוע בכיכובה של אניטה אקברג), "The Far Cry", "Here Comes a Candle" ו-"The Lenient Beast". ספרים אלו ערכו ניסיונות עלילתיים וספרותיים כגון שילוב קטעי תסכית רדיו, משדר חדשות או מאמר מהעיתון בעלילה, הבאת נקודות ראות שונות המוגשות בגוף ראשון, בין היתר מנקודת ראותו של רוצח סדרתי בעל אובססיה לדת. כן עסקו הספרים בנושאים שנויים במחלוקת כיחסים הגזעיים בין האוכלוסייה ההיספנית והאוכלוסייה הלבנה בניו מקסיקו.
סיפוריו פורסמו בחוברות שונות, באנתולוגיות ובמגזינים שונים. בשנת 1984, כעשור לאחר מותו, הוציא בית ההוצאה "דניס מקמילן" סדרה של 19 ספרים תחת הכותרת "Fredric Brown in the Detective Pulps" (פרדריק בראון בסיפורי הספרות הזולה), בהם אוגדו כל סיפורי הבלש והמסתורין שלו, מספר סיפורי מדע בדיוני שלא נאספו באנתולוגיות קודמות, מעט שירה, נובלות שלא פורסמו ויצירות נוספות.
עיבוד לקולנוע ולטלוויזיה

ספרים וסיפורים קצרים רבים של בראון זכו לעיבודים שונים, לקולנוע ולטלוויזיה. בין השאר:
הסיפור Madman's Holiday, מ-1943 עובד ב-1946 לסרט קולנוע בשם  Crack-Up, בכיכובה של קלייר טרבור.
הסיפור The Motive Goes Round and Round, אף הוא מ-1943, עובד ב-1953 לסרט טלוויזיה.
הסיפור Arena, שפורסם ב-1944 במגזין המדע הבדיוני Astounding ותורגם לעברית מספר פעמים, זכה לכמה עיבודים טלוויזיוניים, בין השאר כאחד מפרקי העונה הראשונה של מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית, בכיכובם של ויליאם שאטנר, לנרד נימוי ודפורסט קלי. עיבוד נוסף נעשה לו כאחד מפרקי הסדרה בגבולות המסתורין, ועוד. הסיפור אף זכה לעיבוד כסיפור קומיקס.
הסיפור The Dangerous People מ-1945 עובד ב-1957 כפרק בסדרת הטלוויזיה אלפרד היצ'קוק מגיש.
הסיפור Miss Darkness מ-1947 עובד ב-1954 לסרט טלוויזיה בכיכובו של פיטר גרייבס.
הסיפור Knock מ-1948 עובד ב-1951 לסרט הטלוויזיה The Last Man on Earth.
הסיפור Cry Silence אף הוא מ-1948 עובד ב-1958 לסרט טלוויזיה.
הספר The Screaming Mimi מ-1949 עובד פעמיים לסרטי קולנוע, ב-1958 (אנגלית, בכיכובה של אניטה אקברג) וב-1970 (איטלקית, בבימוי ותסריט של דאריו ארג'נטו).
מחזה הטלוויזיה The House Nobody Wanted מ-1953 עובד באותה שנה לסרט טלוויזיה בכיכובו של פרדריק בראון עצמו.
הסיפור His Name Was Death מ-1954 עובד ב-1992 לסרט קולנוע צרפתי.
הספר Martians, Go Home מ-1955 עובד ב-1990 לסרט קולנוע בכיכובו של רנדי קווייד.
הסיפור The Lenient Beast מ-1956 עובד ב-2001 לסרט קולנוע צרפתי.
מחזה הטלוויזיה The Human Interest Story מ-1959 עובד פעמיים לסרט טלוויזיה במסגרת אלפרד היצ'קוק מגיש, ב-1959 וב-1985.
הסיפור Knock Three-One-Two, אף הוא מ-1959 עובד ב-1960 לסרט טלוויזיה ולאחר מכן פעמיים לסרטי קולנוע צרפתיים, ב-1975 וב-1998.
הסיפור Nightmares and Geezenstacks מ-1961 עובד ב-1987 לסרט טלוויזיה.
ועוד.
השפעתו

בראון היה במידה רבה "סופר של סופרים" שנהנה מהערכה של עמיתיו הסופרים יותר מאשר מפופולריות בציבור הרחב. הסיפור הקצר "זירה" ("Arena") שכתב, נבחר על ידי איגוד סופרי המדע הבדיוני של אמריקה כאחד מ-20 הסיפורים הקצרים הטובים ביותר שנכתבו לפני 1965. סיפוריו זכו לשבחים מאת סופרים ידועים כסופר המדע הבדיוני פיליפ ק. דיק, סופר המתח מיקי ספיליין ואף איין ראנד. בראון הוא אחד משלושת האנשים להם הקדיש רוברט היינליין את ספרו הקלאסי "גר בארץ נכריה".
בראון והקורא העברי

ספרי המתח של בראון טרם תורגמו לעברית, ויצירתו בתחום המתח לא חדרה לתודעת הקורא העברי. עם זאת, בתחום המדע הבדיוני נהנה בראון מקהל קוראים נאמן בעברית. ספרו של בראון "הרפתקה בחלל" תורגם לעברית בסוף שנות ה-50 על ידי חלוץ המדע הבדיוני העברי עמוס גפן, ויצא בהוצאת "מצפן". כן הופיעו סיפוריו במגזין המדע הבדיוני "קוסמוס - סיפורי מדע דמיוני" קצר הימים, שיצא לאור בסוף שנות ה-50.
סיפוריו הקצרים של בראון שבו וזכו לפופולריות אצל הקורא העברי בסוף שנות ה-70 ובתחילת שנות ה-80, כאשר הופיעו באופן קבוע כמעט, בכל חוברת של המגזין פנטסיה 2000. קובץ מסיפוריו בשם "הפרדוקס האבוד" תורגם לעברית על ידי אלי טנא ויצא לאור בשנת 1981 בהוצאת זמורה, ביתן, מודן.
כן הופיעו סיפורים קצרים שכתב במספר אנתולוגיות של סיפורי מדע בדיוני שיצאו בארץ. הסיפור "זירה" הופיע באנתולוגיה "מודל ראשון" שערך ותרגם עודד פלד, ויצאה לאור בהוצאת הקיבוץ המאוחד בשנת 1981, וכן באנתולוגיה "מבחר הספרות הבדיונית" בעריכת רוברט סילברברג שתרגם עמנואל לוטם ויצאה לאור באותה שנה בהוצאת "עם עובד"; "הזירה" הופיע גם באנתולוגיה "כוכב הקופים" שתרגם מוטי לבון, ושיצאה לאור בהוצאת "ספרות יפה" בשנת 2013 .
סיפורו הקצר "פרופסור ג'ונס" (הנקרא באנגלית "The End" או "Nightmare in Time") זכה למספר תרגומים לעברית. בתחילה הופיע במגזין "פנטסיה 2000" בשנת 1982 בשם "סיוט בזמן" בתרגום אהרון האופטמן. לאחר מכן הופיע במדור הספרות של ידיעות אחרונות, בתרגום עדי צמח, ששימר בתרגומו קטע פלינדרומי לפי מילים (ששמו הפלינדרומי לפי אותיות הוא "עגיל זמן; מזל יגע"). ב-2001 תורגם הסיפור לעברית על ידי עמנואל לוטם, והוא מופיע בספר "סימטריה נוראה" מאת מרטין גולוביצקי שיצא לאור באותה שנה.
הערות שוליים

↑  על פרדריק בראון
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007494145505171  PLWABN: 9810655200805606  BIBSYS: 14019189  BNE: XX1153579  BnF: cb118942095 (data)  CANTIC: a11394900  CiNii: DA02146120  GND: 119251787  ICCU: CFIV093181  ISNI: 0000 0001 2137 9513  LCCN: n79056291  LNB: 000085356  NDL: 00434532  NKC: xx0014940  NLA: 35022683  NLG: 93962  NLK: KAC199603634  NSK: 000054712  NTA: 071655255  RERO: 02-A003048108  RSL: 000052679  SNAC: w60c5mfs  SUDOC: 026755300  Trove: 796709  VIAF: 68926297   WorldCat (עם VIAF): 68926297
פקיד

פקיד הוא תוארו של מי שמחזיק במשרה הכרוכה בביצוע משימות משרדיות או הקשורות במכירות או קניינות.
באופן כללי, תחומי אחריותו של הפקיד כוללים תיעוד ותיוק של רשומות ומסמכים, איוש עמדת שירות, הנפקת תכתובות, וניהול מטלות אדמיניסטרטיביות שונות. בתרבויות רבות המונח פקיד מציין דרגה הייררכית נמוכה ברשות זו או אחרת של המינהל הציבורי, והמאפיין של תפקידו הוא שהוא אינו מקבל החלטות, כי אם מוציאן לפועל או מעבירן בין הדרגים השונים. עם זאת, פקידים עובדי ציבור יכולים להגיע למעמד רם.
דוגמאות לפקידוּת בישראל, הם פקידים של המשרדים הממשלתיים השונים - כפקיד שומה, פקידי רווחה: "פקיד סעד לחוק הנוער", "פקיד סעד בשירות הזקן" ועוד; נציב קבילות הציבור, פקיד היערות ועוד. בעולם הערבי, נאמן-השלטון הוא המוח'תאר, בברית המועצות - קומיסר.
בארצות דוברות אנגלית המילה לפקיד היא קלרק (Clerk) והיא נגזרת מתפקידו ההיסטורי-מסורתי של הפקיד בשרשרת משׂרות הכמורה.
פקידות קבלה היא תפקיד תומך משרדי/מנהלי שמתבצע מול קהל.
ראו גם

ניהול
פקיד בנק
מזכיר
בירוקרטיה
פתיחה אנגלית (בורסה)

פתיחה אנגלית היא כינוי לפתיחת שלב המסחר הרציף בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
אם מדד תל אביב 35 (מדד המעו"ף), לפי נתוני הביקוש וההיצע בפתיחת המסחר, צפוי לעלות או לרדת בשיעור של 2.5% ומעלה - נדחית פתיחת המסחר במספר דקות. אם הפקודות שנוספו בזמן הדחייה אינן מביאות את השינוי במדד המעו"ף לשיעור של פחות מ-2.5% - תבוצע דחייה נוספת. אם לאחר הדחייה השנייה המדד הצפוי עולה או יורד ביותר מ-5% - תבוצע דחייה שלישית של כ-45 דקות נוספות הנקראת "מנתק זרם" (אחרת - מתחיל המסחר). לאחר "מנתק הזרם" ייפתח המסחר בכל מקרה שתנודת המדד נמוכה מ-12%. כללים אלה נקבעו במטרה למתן את תנודתיות השינוי בערכו של המדד בעקבות מניפולציות של גופים גדולים.
פרנסיס ג'וזף אופנהיימר

| --- | --- |
 לידה:  1881 ניו יורק, ארצות הברית
 פטירה:  לא ידוע
 מדינה:  ארצות הברית 
 לאום:  יהודים 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 
פְרַנְסִיס ג'וֹזֶף אוֹפֶּנְהַיְמֶר (באנגלית: Francis Joseph Oppenheimer;‏ נולד ב-1881) היה סופר ועיתונאי אמריקאי–יהודי.
אופנהיימר נולד בניו יורק. בסוף העשור הראשון של המאה ה-20 פרסם מאמרים על אודות הפשיעה היהודית בניו יורק. ב-1910 פרסם ספר על תולדות הגבלת ההגירה לארצות הברית, ובכלל זה הגירת יהודים. הוא פרסם בעיתון הניו יורק הראלד סקירה מקיפה על חיי היהודים בניו יורק, ובכלל זה מוסדות הצדקה וחיי החברה והדת. עוד פרסם ב-1927 ספר בשם "The New Tyranny: mysticism, scepticism", וכן ב-1940 ספר בשם "Ezekiel to Einstein: Israel's Gifts to Science and Invention" (מיחזקאל עד איינשטיין: מתנותיו של ישראל למדע ולהמצאה) הסוקר את תרומת היהודים למדע.
לקריאה נוספת

"אופנהימר, פרנסיס יוסף", האנציקלופדיה העברית (כרך ב, עמ' 83), חברה להוצאת אנציקלופדיות, תשי"א.
הערות שוליים

↑  “A LIST OF ARTICLES OF JEWISH INTEREST IN THE JEWISH AND IN THE GENERAL PRESS: August, 1908, to July, 1909.” The American Jewish Year Book, vol. 11, 1909, pp. 194–203. JSTOR, http://www.jstor.org/stable/23600595.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308555605171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פרומתאזין

| --- | --- |

 שם IUPAC
 (RS)-N,N-Dimethyl-1-(10H-phenothiazin-10-yl)propan-2-amine
 שמות מסחריים בישראל
 פרומתאזין פרותיאזין
 נתונים כימיים
 מסה מולרית:  284.42
 נתונים פרמוקוקינטיים
 זמינות ביולוגית:  88%
 מטבוליזם:  כבדי
 זמן מחצית חיים:  16-19 שעות
 הפרשה:  בשתן ובמרה
 בטיחות
 מעמד חוקי:  תרופת מרשם
 קטגוריית סיכון בהריון:  קטגוריית סיכון C (אוסטרליה), קטגוריית סיכון C 
 סיכון לתלות:  נמוך
 דרכי מתן:  אוראלי, רקטאלי, שרירי, ורידי
 מזהים
 קוד ATC:  R06AD02, D04AA10 
 מספר CAS:  60-87-7
 PubChem:  4927
 ChemSpider:  4758
 
פרומתאזין (Promethazine) היא תרופה אנטי-היסטמינית ממשפחת הפנותיאזינים המשמשת לטיפול במגוון רחב של מצבים. התרופה משווקת בישראל תחת השמות פרומתאזין, פרותיאזין ופנרגן.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
שימושים רפואיים

לפרומתאזין שימושים רפואיים רבים. השימוש הראשון והעיקרי של התרופה הוא אנטי-היסטמין, כלומר טיפול בתסמיני אלרגיה כדוגמת נזלת וגירוד. התרופה משמשת גם לטיפול מונע בתסמיני מחלת הנסיעה, כאשר היא נלקחת בדרך כלל כ-30 עד 60 דקות טרם תחילת הנסיעה עצמה. פרומתאזין משמשת גם לטיפול בבחילות והקאות, בטיפול מונע במיגרנות, ובשילוב עם אופיאטים (כדוגמת קודאין) היא משמשת להקלה בתסמיני שיעול. לעיתים התרופה משמשת גם כתרופה פסיכיאטרית נוגדת-חרדה ומרגיעה. לפרומתאזין השפעה אנטי-פסיכוטית קלה יחסית[דרוש מקור].
תופעות לוואי

תופעות הלוואי השכיחות ביותר של התרופה כוללות ישנוניות, יובש בפה, טשטוש בראייה, עייפות ובלבול. במקרים נדירים יותר התרופה עלולה לגרום לצהבת, לדיסקינזיה מאוחרת, לאופוריה (בעיקר בשילוב עם תרופות אחרות)
או לפריחה.
הערות שוליים

↑  פרומתאזין באתר infomed
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
פרנסיס ג'ונסטון

| --- | --- |

 לידה:  1760 ארמה (עיר), הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  14 במרץ 1829 (בגיל 69 בערך) דבלין, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 מקום קבורה:  St. George's Church, Dublin 
 יצירות ידועות:  St. George's Church, Dublin 
 
פרנסיס ג'ונסטון (באנגלית: Francis Johnston‏: 1760 – 14 במרץ 1829) היה אדריכל אירי שפעל בעיקר בעיר דבלין.
קריירה

פרנסיס ג'ונסטון נולד בעיר ארמה (אנ') (כיום חלק של צפון אירלנד) למשפחת אדריכל מקומי.
העבודות הראשונות של ג'ונסטון בוצעו במשרד של תומאס קולי ובנייתם הסתיימה בשנת 1789. בהמשך הוא היה אחראי על תכנון מספר בנייני ציבור באמרה, עיר הולדותו. בניית פרויקטים אלו הסתיימה בשנת 1809 כאשר הוא כבר התגורר בדבלין.
במהלך המאה ה-19 ג'ונסטון פעל בעיקר בדבלין ועבר להתגורר בעיר. הוא תכנן מספר בניינים בעיר לרבות כנסיית סנט ג'ורג' (אנ') (1802) הכנסייה המלכותית (אנ') של טירת דבלין (1814), בניין בית הדואר המרכזי (1817). היה לו תפקיד משמעותי בתכנון עמוד נלסון שנהרס בפיצוץ בשנת 1966.
בשנת 1824 הוא מונה לנשיא של האקדמיה ההיברניאנית המלכותית (אנ') (RHA) במקום ויליאם אשפורד שנפטר.
פרנסיס ג'ונסטון נפטר בשנת 1829 ונטמן בכנסיית סנט ג'ורג' אותה תכנן.
גלריה

בניין הדואר
הכנסייה המלכותות בטירת דבלין
כנסיית סנט ג'ורג'
טירה
פרס אוסישקין

| --- | --- |
 תיאור:  פרס ספרות ישראלי
 מדינה:  ישראל 
 הגוף המעניק:  קרן קיימת לישראל 
 תקופת הפרס:  1944–הווה (כ־80 שנה) 
 נקרא על שם:  מנחם אוסישקין 
 
פרס אוסישקין הוא פרס ספרותי שניתן בעבר על ידי הקרן הקיימת לישראל.
היסטוריה

הפרס נקבע על ידי הנהלת הקרן הקיימת לזכרו של מנחם אוסישקין, נשיאה לשעבר של הקרן, לכבוד יום הולדתו השמונים. לראשונה הוענק ב-1944.
על פי תקנות הפרס: ה"פרס ניתן לספר בעל ערך חינוכי לעם ולנוער, בכל צורה ספרותית אומנותית, על תולדות  התנועה הציונית ועל מפעלים, תופעות ותנועות בתוך הציונות וכן על אישים ממחוללי תנועת חיבת ציון והציונות."
בין הזוכים בפרס:
1944 – יהודה בורלא על ספרו "כיסופים"
1945 – דוד שמעוני על ספרו "האידיליות"
1946 – ש"י עגנון על ספרו "תמול שלשום"
1947 – יעקב פיכמן על ספרו "שירת ביאליק", יעקב גיל (ליפשיץ) על ספרו "ספר הבריגדה היהודית"
1948 – משה שמיר על ספרו "הוא הלך בשדות", ישעיהו פרס על אנציקלופדיה גאוגרפית-היסטורית של ארץ ישראל
1949 – משה סמילנסקי על היצירות "בערבה" ו"בהר ובנגב", יהושע בר-יוסף על ספרו "עצי שטים עומדים"
1950 – שלום בן ברוך על ספרו "אוסישקין באגרותיו", חיים הזז על המחזה "בקץ הימים"
1951 – יהודה יערי על ספרו "בין השמשות", יונת ואלכסנדר סנד על ספרם "אדמה ללא צל"
1952 – אברהם יערי על ספרו "שלוחי ארץ ישראל", יצחק שלו על ספר השירה "אוחזת ענף שקד"
1953 – יגאל מוסינזון על ספרו "דרך גבר" ,מרדכי טביב על ספרו "דרך של עפר"
1954 – אהרן מגד על ספרו "חדווה ואני", חנוך ברטוב על ספרו "שש כנפיים לאחד"
1955 – מילא אהל על ספרו "גשר", זלמן שזר על ספרו "אור אישים"
1956 – שלמה לביא על ספרו "עליתו של שלום ליש", אריה רפאלי (צנציפר) על הספרים "פעמי גאולה" ו"במאבק לגאולה"
1957 – אהרן צייטלין על הפואמה "בין האש והישע", יצחק זיו-אב על ספרו "שלנו עד עולם"
1960 – יהודה בורלא על ספרו "אלו מסעות יהודה הלוי", יהושע רבינוב על הפואמה "שירת אמיתי", שושנה שרירא על הספר "שערי עזה", יאני אבידוב על ספרו "עלילות עיראק"
1961 – חיים גורי על ספר השירה "פרחי אש", שמואל יבנאלי (לאחר מותו) על ספרו "חבת ציון"
1962 – אביגדור המאירי על ספר השירה "בלבנת הספיר", נעמי פרנקל על ספרה "שאול ויוהאנה – מות האב"
1963 – גצל קרסל על פועלו בתחום הספרותי של חקר הציונות, ס. יזהר על ספרו "סיפורי מישור"
1964 – אמיר גלבע על ספר השירה "כחולים ואדומים", רבקה גורפיין על "כוכבים מעל הגן"
1965 – אהרן מגד על ספרו "החי על המת", ישראל קלוזנר
1967 – אהרן אפלפלד על ספרו "כפור על הארץ", לובה אליאב על ספרו "בין הפטיש והמגל"
1968 – אהרן ראובני על קובץ סיפוריו, לוי בן-אמתי על ספר שיריו "אספי קיץ"
1975 – אלכס ביין בתחום מחקר ציוני, דליה רביקוביץ בתחום השירה ושלמה גרודזנסקי
הערות שוליים

↑  פרס אוסישקין לי. בורלא, משמר, 21 באוגוסט 1944.
↑  לביא ורפאלי זכו בפרס אוסישקין, מעריב, 17 בספטמבר 1956; לביא ורפאלי זכו בפרס אוסישקין, דבר, 18 בספטמבר 1956; "פרס אוסישקין" ללביא ורפאלי, הצופה, 18 בספטמבר 1956; ש. לביא וא. רפאלי זכו בפרס אוסישקין, חרות, 18 בספטמבר 1956; א. ח. א., עם פרס אוסישקין, דבר, 18 בספטמבר 1956.
↑  אביגדור המאירי ונעמי פרנקל, דבר, 12 באוקטובר 1962.
↑  פרס אוסישקין חולק, דבר, 1 באוקטובר 1963.
↑  פרס אוסישקין הוענק למשורר א. גלבוע ולסופרת ר. גורפיין, דבר, 20 בספטמבר 1964.
↑  חולק פרס אוסישקין, דבר, 10 באוקטובר 1965.
↑  פרס אוסישקין לד"ר אלכס ביין, דליה רביקוביץ ושלמה גרודזנסקי ז"ל, דבר, 12 בנובמבר 1975.
פרומתאוס הכבול

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  אייסכילוס 
 שפת המקור:  יוונית עתיקה 
 סוגה:  מחזה 
 נושא:  punishment of Prometheus 
 
הפייסטוס כובל את פרומתאוס לסלע
פרומתאוס הכבול או פרומתאוס האסיר (ביוונית: Προμηθεύς Δεσμώτης) היא טרגדיה יוונית המיוחסת לאייסכילוס. על-אף שלא ידועה לנו שנת כתיבתה המדויקת, חוקרים מעריכים כי חוברה סביב שנת 466/7 לפני הספירה הנוצרית.
הטרגדיה עוסקת במיתוס של פרומתאוס, ידיד בני האדם, שנענש על ידי זאוס על שום שנתן להם את האש.
הטרגדיה מיוחסת לאייסכילוס, אולם יש חוקרים מודרניים שבדקו את סגנונה האמנותי והלשוני והגיעו למסקנה שזיהוי זה הוא מוטעה, ולא אייסכילוס היה כותבה אלא מחבר אלמוני כלשהו.
עלילה

העלילה נפתחת כאשר פרומתאוס נכבל לסלע על ידי הפייסטוס בעוד משרתיו של זאוס, כח ועזוז, משגיחים על המעשה. עונשו של פרומתאוס בא עליו בשל עזרתו לבני האדם, במיוחד נתינת האש. מכאן המחזה מורכב משיחות של פרומתאוס עם דמויות שונות הבאות לבקרו במאסרו.
הסצנה הבאה מורכבת משיחותיו עם האוקיינידות (שמשמשות כמקהלה) ואביהם אוקיינוס. בדיאלוג מדגיש פרומתאוס את עזרתו התמידית לבני האדם, שבלעדיה לא היו יכולים לבנות את תרבותם.
בסצנה הבאה מופיעה איו, שעליה נגזרו נדודים כתוצאה מתשוקתו של זאוס אליה. פרומתאוס מספר לה את עתידה, וכי היא עתידה ללדת בן, הרקלס, שיהיה זה שישחררו ממאסרו. כמו כן הוא מנבא את נפילתו של זאוס משלטונו באולימפוס.
בסצנת הסיום מגיע הרמס, שליח האלים, בשליחות מטעם זאוס לברר מי הוא זה שעתיד להפיל את זאוס מכיסאו. פרומתאוס מסרב לגלות את סודו למרות האיומים שהרמס משמיע נגדו. המחזה מסתיים כשזאוס מכלה את זעמו בפרומתאוס ומשליך עליו את ברקיו.