stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הפלגת הרקולס
הכנות להפלגה

בתום הקרבות ב-5 בנובמבר 1956, הייתה כל סיני - פרט לרצועה צרה ליד התעלה- בידי ישראל. כולל השליטה במפרץ אילת בשארם א-שייח' ובאזור המֵצרים בראס נצרני, ששם היו מוצבים התותחים המצריים שחסמו את המעבר, איי טיראן וסנפיר ורוב החלק של מפרץ סואץ.
על ממשלת ישראל הופעלו לחצים רבים וב-8 בנובמבר הכריז דוד בן-גוריון על כך שישראל מסכימה לסגת מהשטחים שכבשה בסיני. עם זאת, כדי לממש את אבטחת השייט החופשי לאילת וממנה, החליטה ממשלת ישראל, להפגין נוכחות כח ימי באזור על ידי משלוח של שלש פריגטות להקפת אפריקה ולהגיע לאילת דרך הים האדום.
בפריגטות החלה פעילות רבה: מילואים גויסו לפי התקן המלא של האנייה. מחסני התחמושת והמזון התמלאו, תקן המפות במחלקת גנ"ק  הושלם. וכן גם תקן חלקי החילוף של מכשירי הקשר והמכ"ם. התקבלה מכונת הסרטה 16 מ"מ ומלאי עשיר של סרטים להקרנה. 

אח"י מזנק הועלתה למבדוק בנמל חיפה ובוצע לה ניקיון וצביעת תחתית לקראת ההפלגה. עצם ההפלגה נשמרה בסוד ולאנשי הצוות נודע על המטרה רק לאחר היציאה לים.

ב-10 בנובמבר יצאו אנשי הצוות לחופשה על מנת להיפרד מהמשפחות.
הפלגת אח"י מזנק

כל אחת משלוש הפריגטות הפליגה לבדה להקפת אפריקה כדי להגיע לים האדום. בדרכה נכנסת לתדלוק בנמלים: פלרמו בסיציליה, דקר בסנגל, קייפטאון בדרום אפריקה, ביירה במוזמביק וג'יבוטי שהייתה אז בשלטון צרפתי, הפלגה לאורך 12,500 מייל ימי במשך 54 יום. מהירות ממוצעת על הנתיב 14 קשר
הפלגת אח"י מזנק > מחיפה לפלרמו ודקר

ב-12 בנובמבר 1956 בשעה 17:00 יצאה אח"י מזנק (ק-32) לים – לאחר שחיפה והר הכרמל נעלמו באופק הרחוק, נתבשרו אנשי הצוות כי הם עומדים להקיף את אפריקה בדרכם לפרוץ את המֵצרים ולהגיע לאילת.

ב-15 בנובמבר לפני הצהריים עברו בתעלת מסינה. משם בדרך לפלרמו התפתח מזג אוויר סוער ופריגטה הגיעה ונכנסה לנמל ב-16 בנובמבר בבוקר. מילוי דלק ללא חופשה בחוף ובערב יציאה.

ב-19 בנובמבר בשעות הבוקר עוברת הפריגטה את מיצר גיברלטר - גלים חזקים. ב-21/11 נכנסת האנייה לסערה חזקה מאוד. למחרת הגלים חזקים מאחור והחום עולה. ומגיעים ב-23 בנובמבר בבוקר נכנסים לנמל דקר בסנגל הצרפתית. פוגשים את אוניית צים א.מ. יהודה, ממלאים דלק וזוכים לחופשת חוף.
מפת נתיב תחילת ההפלגה - יציאה מחיפה.
ים סוער מצפון לסיציליה לקראת פלרמו 15 בנובמבר 1956.
מפת נתיב ההפלגה -מעבר בתעלת מסינה כניסה לפלרמו ומעבר בגיברלטר.
צוות אח"י מזנק באבטחה בעת העגינה בפלרמו סיציליה 15 בנובמבר 1956.
חרטום אח"י מזנק (ק-32) פולח את גלי האוקיינוס האטלנטי בהפלגת הרקולס 21 בנובמבר 1956.
הפלגת אח"י מזנק > מסנגל - לקייפטאון

ב-24 בנובמבר בשעות הערב יוצאת הפריגטה מנמל דקר ומפליגים דרומה. מזג אוויר חם. בדרך ליווי על ידי דולפינים בלהקות ומדי פעם גשם שוטף.
ב־27 בנובמבר בשעות הערב חצתה אח"י מזנק את קו המשווה מצפון לדרום. ב-28/11 בשעות הבוקר טקס טבילה בבריכת הדלק הצוות כולל המפקד לוקח חלק בחגיגות מעבר קו המשווה. בערב מסיבת חנוכה בירכתי הפריגטה. ב-4/12 סערה בים, בשעה 20:00 זריקת עוגן במפרץ לפני הנמל. ב-5 בדצמבר בשעות הבוקר נכנסת הפריגטה לנמל קייפטאון.

מפקד האנייה ניסה להקטין את החשיפה אך הקהילה היהודית במקום שהופתעה יצאה מגדרה. במשך יומיים היו ביקורים של הימאים בחוף ושל המקומיים באניה.
מפת נתיב ההפלגה דקר והאוקיינוס האטלנטי
סא"ל דוד מימון (רב חובל) מקריא את הצהרת העברת הפיקוד ל"נפטון אל הים" לקראת מעבר קו המשווה 27 בנובמבר 1956.
סא"ל דוד מימון (רב חובל) עומד לפקודתו של "נפטון" - סגן אוקסמן ממחלקת מכונה 27 בנובמבר 1956
טבילה בבריכת אברזין שמולאה בדלק שחור, כחלק מטקס חציית קו המשווה 27 בנובמבר 1956.
סגן משה אוקסמן, סגן קצין המכונה מחופש לנפטון איל הים, בטקס חציית קו המשווה 27 בנובמבר 1956.
צוות אח"י מזנק בתופים וחצוצרות בטקס חציית קו המשווה 27 בנובמבר 1957.
מפת נתיב ההפלגה -כניסה לקייפטאון והקפת דרום אפריקה
אנשי צוות אח"י מזנק בביקור בקייפטאון במהלך ההפלגה.
צוות אח"י מזנק בטיול בקייפטאון עם נערות מהקהילה היהודית במקום.
הפלגת אח"י מזנק > מקייפטאון למוזמביק וג'יבוטי

לאחר יומיים מנוחה וביקורים יוצאת הפריגטה מקייפטאון ב-7 בדצמבר בבוקר לים סוער. ב-9 בדצמבר עוקפים את כף התקווה הטובה ונכנסים לאוקיינוס ההודי ים סוער. ב-11 בדצמבר אחרי הצהריים נכנסים לנמל ביירה במוזמביק מתדלקים יוצאים לחופשת חוף כולל סיור בג'ונגל. סגל השלטונות הפורטוגזים מגיע לביקור בפריגטה. למחרת אחרי הצהריים עוזבים את נמל ביירה.

ים שקט עוברים ליד איי קומורו ומבחינים בעצי הקוקוס. ב-15 בדצמבר תקלה באחת המכונות מפליגים על מכונה אחת.
ב-16 בדצמבר בשעה 16:20 מעבר קו המשווה מדרום לצפון - חגיגות מעטות יותר מהמעבר הראשון. ב-17 בדצמבר גלי גיבוע חזקים הפריגטה מיטלטלת לצדדים ב-18 בדצמבר בערב עוקפים את קרן אפריקה ונכנסים למפרץ עדן. בבוקר 20 בדצמבר כניסה לנמל ג'יבוטי פוגשים עיר יפה ונקייה השפה צרפתית וערבית. מתדלקים מקבלים משלחת של השלטונות הצרפתיים במקום. אנשי הצוות יורדים לסיור קצר בעיר ונתקלים בתגובות עוינות של המקומיים. רכשת מזכרות פסלוני פילים שחורים וסנדלי אצבע מגומי שנקראו זמן רב "ג'יבוטים".
רשויות הנמל ביירה במוזמביק בשלטון פורטוגל 11 בדצמבר 1956.
הקוף מומו שהצטרף במוזמביק להפלגה נהנה על קנה תותח אורליקון.
העיתונאי שייקה שהצטרף להפלגה בדרום אפריקה זוכה לטבילה בחבית זפת, בחציית קו המשווה צפונה 16 בדצמבר 2019.
רשויות הצי הצרפתי בנמל ג'יבוטי מתארחים בפריגטה 20 בדצמבר 1956.
הפלגת אח"י מזנק > מג'יבוטי לשארם א-שייח' ואילת

ב-21 בדצמבר בשעות לפני הצהריים עוזבים את נמל ג'יבוטי ובשעה 14:07 עוברים במצרי באב אל-מנדב ונכנסים אל הים האדום.
מפקד האנייה מכריז ברמקול ”נכנסנו לים סוף עם כניסתנו ים סוף הוא נתיב מים לישראל” ב-24 בדצמבר בשעות הערב מגיעים לשארם א-שייח' ומתקבלים בשמחה על ידי אנשי צה"ל. מיד מתקיימת מסיבה עם שני כבשים הנצלות על האש מתנת מרדכי לימון מנהל חברת אינקודה.

קציני מפקדת חיל הים ואחרים קיבלו הזמנות בכתב למסיבת קבלת פנים על סיפון אח"י מזנק לשעה 21:00 24 בדצמבר והמשיכו איתה לאילת. וכך,
עם מצטרפים רבים על הסיפון יוצאת אח"י מזנק בבוקר 25 בדצמבר משארם א-שייח', עוברים במיצרי טירן וממשיכים לאילת.
מפת נתיב ההפלגה - מפרץ עדן והים האדום.
תותחי אח"י מזנק (ק-32) בכוננות במעבר קו רוחב גבול מצרים בים האדום 23 בדצמבר 1956.
אח"י מזנק (ק-32) יוצאת משארם א-שייח' בדרכה לאילת 25 בדצמבר 1956.
חוף אילת נראה מאח"י מזנק (ק-32) המתקרבת 25 בדצמבר 1956.
אח"י מזנק (ק-32) עוגנת באילת בתום הפלגת הרקולס 25 בדצמבר 1956 שעה 17:00.
הפלגת אח"י מזנק > קבלת פנים באילת

ב-25 בדצמבר שעה 17:00 מגיעה אח"י מזנק לקרבת נמל אילת ומטילה עוגן. ההפלגה של אח"י מזנק הגיעה לסיומה. סוף המסע סימן לאנשי המילואים בצוות שחרור מהשירות. 

אנשי אילת קיבלו את האנייה בשמחה רבה. נתן אלתרמן נתן ביטוי לכך בשירו "מזנק" שפורסם בטור השביעי באותו שבוע.

היות שהיו פריגטות נוספות בדרך הוצנעה הידיעה למקום האחרון בחדשות קול ישראל. אך כל העיתונים כיסו את הנושא בכתבות.
הפלגת אח"י מבטח

בתקופה הקצרה בה הופעלה אח"י מבטח (ק-28) במבצע קדש התגלו ליקויים המחייבים טיפול. ב-6 בנובמבר נערך בלב ים טקס שחרור אנשי המילואים. אך בחזרתה לנמל נקרא מפקדה סא"ל יהודה בן-רון למפקדת חיל הים וקיבל הוראה להכין את הפריגטה להפלגה לאילת. המועד הקרוב ביותר שנראה אפשרי היה ל-27 בנובמבר 1956. אך הייתה דרישה להקדים ונקבע לצאת מחיפה ב-19 בנובמבר 1956. קיצור תקופת ההכנות גרם עומס רב. בין היתר הגיעו מדים לצוות במידות גדולות מאוד.
הפלגת אח"י מבטח > מחיפה לפלרמו

ההפלגה עברה עם מספר תקלות שתוקנו על ידי צוות המכונה. הרוח המזרחית סייעה ונתנה פיצוי לעיכובים. מעבר מיצר מסינה נעשה 12 שעות לפני המועד שתוכנן. 

ב-23 בנובמבר נכנסה הפריגטה לנמל פלרמו התדלוק החל רק ב23:00 ולאחר שלוש שעות יצאה מהנמל לכיוון דקאר.
הפלגת אח"י מבטח > מפלרמו לדקאר

בקרבת חופי אלג'יר עבר מעל האנייה מטוס סיור צרפתי. הדרך עברה בצורה חלקה רק 400 מיל לפני הנמל התקלקל המצפן החשמלי לא היו חלקים לתקנו והניהוג נעשה לפי מצפן מגנטי. 

בצהרי 30 בנובמבר הגיעה האנייה למפרץ דקאר ונכנסה אל הרציף הצי הצרפתי. קצין קישור מהצי המתין וסייע ככל יכלתו. תדלוק יעשה ישר ממכלית, החלפת דולרים למטבע מקומי ונתנה רשות לאנשי הצוות לרדת לחוף בלבוש אזרחי.  בדקאר אוכלוסייה יוצאי סוריה והופעה הפגנתית במדי ישראל הייתה עשויה לגרום בעיות. 

נמצא טכנאי שתיקן את מצפן הג'ירו בכך ש"השאיל" חלק תקין מאחת מאוניות הצי הצרפתי במקום. מפקד האנייה ביקר את האדמירל מפקד הצי במקום והשיחה נסבה על הפעילות באזור פורט סעיד בעת מבצע מוסקטר.
הפלגת אח"י מבטח > מדקאר לקייפטאון

הדרך עברה ללא בעיות מיוחדות. ב-5 בדצמבר חוצה הפריגטה את קו המשווה ונערך הטקס חציית המשווה המסורת. ב-13 בדצמבר 1956 בשעה 8 בבוקר נכנס לקייפטאון. התברר כי הצירות המצרית דרשה למנוע את הביקור. נעשתה מסיבת עיתונאים שקיבלו מידע והתבקשו שלא לפרסם. ופגישות עם אנשי הקהילה היהודית. השאיפה של הצוות להאריך את הביקור עד אחרי השבת לא צלחה. הקהילה תרמה חליפת עבוד מכנסי ג'ינס וחולצה כחולה לכל אחד מהימאים. 

ביום ששי 14 בדצמבר לפני כניסת השבת, בערפל כבד, יצאה האנייה מקייפטאון ויעדה נמל ביירה במוזמביק.
הפלגת אח"י מבטח > ביירה וג'יבוטי

ההפלגה לביירה ללא בעיות מיוחדות. הנמל נמצא בין שני נהרות גדולים והכניסה בתעלה צרה ומתפתלת. השלטונות הפורטוגלים היו יעילים במיוחד. תוך 12 שעות יצאה הפריגטה מתודלקת לכיוון ג'יבוטי.

בנמל ביירה אליו הגיעו ב-21 בדצמבר רכשו כמות גדולה של בננות וקוקוסים שהספיקה להם עד סוף ההפלגה ויצאו למחרת.
ב-28 בדצמבר הגיעה אח"י מבטח לנמל ג'יבוטי. במקום הייתה הסיירת הבריטית "ניו פאונדלנד" ומספר משחתות צרפתיות. נעכה פגישה של נציגי הכוחות שלחמו במפרץ סואץ. מפקד הסיירת הבריטית שיתף את מפקד הפריגטה בנתוני המודיעין על הכוחות המצרים בים האדום.
אנשי הצוות עשו הכרה לראשונה עם סנדלי אצבע רכשו מהם וגם פסלוני פילים שחורים. 

ב-29 בדצמבר במוצאי השבת יצאה המבטח מג'יבוטי ובאותו הלילה עברה במיצרי בב אל-מנדב ונכנסה לים האדום. תעלת סואץ חסומה וכל החופים הם של מדינות ערב מכאן שכל כלי שיט שיתגלה יהיה עוין. על כן האנייה הפליגה בכוננות מלאה.
לפני שארם א-שייח' הוכרזה משמעת מים והוסבר שרוצים להביא מים לנמל. ב-2 בינואר כשהגיעו התברר שכבר היו מזקקים במקום. הפריגטה יצאה משארם א-שייח' עם כ-50 עיתונאים. אורי פורת שהיה עיתונאי צעיר בידיעות אחרונות היה איש הקשר בין האנייה והעיתונאים. אח"י מבטח (ק-28) הגיעה לאילת ב-3 בינואר 1957 ומרבית אנשי המילואים בצוות שוחררו.
הפלגת אח"י מבטח > פרסומים פנימיים

באח"י מבטח (ק-28) הצטבר צוות מושכי עט: מידד גיסין, אורי פורת וירון ליואי המאייר. ועד למען החייל בחיפה תרם לפני היציאה מכונת שכפול ועם מכונת הכתיבה של האנייה יצרו במהלך ההפלגה 36 גליונות של ביטאון הצוות "קרש" בו ליקטו וערכו את החדשות שנקלטו במכשירהקשר וברדיו. ירון ליואי בעזרת אליעזר הרצברג הפיק חוברת איורים וקריקטורות. נערכה תחרות לכתיבת סיפורים שהניבה תיאורים תוססים על חוויות במהלך ההפלגה. המראות לאורך ההפלגה הארוכה היו מעניינים מאוד: לווייתנים ודולפינים שליוו את האנייה והתחרו מתחת לחרטום. דגים מעופפים רבים שבלילה נחתו על הסיפון ונאספו למחבת המטבח.
הפלגת אח"י משגב

אח"י משגב (ק-30), בפיקוד רס"ן יצחק גזית (סמברג), יצאה מחיפה ב-26 נובמבר 1956 והפליגה באותו מסלול ונמלי ביניים כמו קודמותיה. סדר היום באונייה התחלק לפני הצהריים עבודות תחזוקה ואחרי הצהריים אימונים. מצב הים היה סביר והפריגטה הקדימה את לוח הזמנים. בקרבת הסטרומבולי עצרה ל-12 שעות כדי לסיים צביעה חיצונית של האנייה. בפלרמו הצטיידה במזון ומים. 

במערב הים התיכון נקלעה לסערה שנמשכה כשלושה ימים ונאלצה להוריד מהירות. בתכנון הייתה רזרבה מספקת והפריגטה הגיעה לדקר מספר שעות לפני המועד המתוכנן. נמל דקר היה עמוס ביותר עקב סגירת תעלת סואץ וחל עיכוב בהספקת הדלק. היציאה נעשתה רק לאחר חצות. והדרך לאורך חוף מערב אפריקה ארכה 9.5 יממות ועברה ללא קשיים מיוחדים. גם כאן הקדימה את התוכנית בחצי יום. 

ב-18 בדצמבר הגיעה הפריגטה למפרץ לפני קייפטאון. במקום התחוללה רוח חזקה ביותר והורגש גם זרם נגדי. הפריגטה עגנה כשעתיים ולאחר מכן נכנסה לנמל הישן. היה צורך לבצע תיקונים במיסבי מכונת ההגה וכן למצפן הג'ירו. משך התיקון הוערך ל-3 יממות.
הפלגת אח"י משגב > שינוי כיוון

באותו לילה של הכניסה לנמל קיבלה אח"י משגב (ק-30) אישור להארכת העמידה בקייפטאון ביומיים לצורך התיקונים והוראה לחזור על עקבותיה לחיפה. החלטה נבעה משיקולי המטה הכללי להסתפק בשתי פריגטות בים האדום. 

ההפלגה לדקר נעשתה עם דוד קיטור יחיד ונמשכה 12 יממות. מצב הים היה 3–4 בופור. בדקר שהתה אח"י משגב (ק-30) 24 שעות לתדלוק והצטיידות ויצאה משם לנאפולי. בנאפולי שהתה 24 שעות לתדלוק ומנוחה. המשיכה והגיעה לחיפה ב-16 בינואר 1957 בשעה 07:00. לאחר הכניסה השתחררו אנשי המילואים ובכך הגיע "מבצע הרקולס" לסיומו.
משתתפים בהפלגות

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
משתתפים בהפלגת הרקולס 
| תפקיד | שם | אירוע / ציון מיוחד | תמונה |  |  |
| מפקד חיל הים | אלוף שמואל טנקוס |  |  |  |  |
| ראש מחלקת ים | אלוף-משנה צבי קינן |  |  |  |  |
| ראש ענף מבצעים | סא"ל בנימין תלם |  |  |  |  |
| מפקד שייטת המשחתות | אלוף-משנה שמואל ינאי |  |  |  |  |
| מפקד פריגטה אח"י מבטח (ק-28) | סא"ל יהודה בנרון |  |  |  |  |
| סגל אח"י מבטח (ק-28) | מידד גיסין -רב-סמל מחלקת גנ"ק, |  |  |  |  |
| מפקד פריגטה אח"י משגב (ק-30) | סא"ל יצחק גזית (סמברג) |  |  |  |  |
| סגל הקצינים באח"י משגב (ק-30) | קצין גנ"ק אמנון תדמור, קצין תותחנות - סגן אוקה |  |  |  |  |
| מפקד הפריגטה אח"י מזנק (ק-32) | סא"ל דוד מימון (רב חובל) |  |  |  |  |
| סגל הקצינים באח"י מזנק (ק-32) | סרן יוסף יריב – סגן מפקד, סגן רמי אונגר קצין התותחנות, סגן ישעיהו שרון קצין הגנ"ק |  |  |  |  |
| מפקד אזור ים סוף | סא"ל יעקב עציון |  |  |  |  |
לוח אירועים במהלך ההפלגות

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| המועד  | מקום | אירוע | תוצאות |  |  |
| 12 נובמבר 1956 | נמל חיפה | אח"י מזנק (ק-32) בפיקוד דוד מימון | יוצאת לדרך. |  |  |
| 15 בנובמבר לפני הצהריים | מיצר מסינה | אח"י מזנק (ק-32) | עוברת במיצר מדרום לצפון. |  |  |
| 16 בנובמבר 1956 | נמל פלרמו | אח"י מזנק (ק-32) | נכנסת בבוקר לתדלוק ויוצאת בערב. |  |  |
| 19 בנובמבר 1956 בבוקר | מיצר גיברלטר | אח"י מזנק (ק-32) | עוברת ממזרח למערב. |  |  |
| 19 בנובמבר 1956 | נמל חיפה | אח"י מבטח (ק-28) | יוצאת לאותו מסלול שעשתה אח"י מזנק (ק-32) שבוע קודם. |  |  |
| 23 בנובמבר בבוקר | פלרמו | אח"י מבטח (ק-28) | תדלוק וחופשת חוף. |  |  |
| 24 בנובמבר 02:00 | פלרמו | אח"י מבטח (ק-28) | גמר תדלוק ויציאה לים. |  |  |
| 23 בנובמבר 1956 בצהריים | נמל דקר בסנגל | אח"י מזנק (ק-32) | נכנסת לתדלוק |  |  |
| 24 בנובמבר 1956 | [אח"י מזנק (ק-32) | יוצאת להמשך הדרך. |  |  |  |
| 26 נובמבר 1956 | נמל חיפה | אח"י משגב (ק-30) | יצאה לדרך במגמה להגיע לים סוף |  |  |
| 27 בנובמבר 1956 | קו המשווה באוקיינוס האטלנטי | אח"י מזנק (ק-32) עוברת מצפון לדרום | חלוקת "תעודת אביר הים" לאנשי הצוות. |  |  |
| 5 בדצמבר 1956 | קו המשווה | אח"י מבטח (ק-28) | עוברת מצפון לדרום. |  |  |
| 5 בדצמבר 1956 | נמל קייפטאון | אח"י מזנק (ק-32) | נכנסת לנמל לתדלוק ומנוחה. |  |  |
| 7 בדצמבר 1956 | קייפטאון וכף התקווה הטובה | אח"י מזנק (ק-32) | יוצאת מהנמל עוקפת את קצה אפריקה ונכנסת לאוקיינוס ההודי. |  |  |
| 10 בדצמבר 1956 | קוו המשווה | אח"י מבטח (ק-28) | חוצה מצפון לדרום |  |  |
| 11 בדצמבר 1956 אחרי הצהריים | נמל ביירה מוזמביק | אח"י מזנק (ק-32) | כניסה לנמל לתדלוק |  |  |
| 12 בדצמבר 1956 אחרי הצהריים | האוקיינוס ההודי | אח"י מזנק (ק-32) | יציאה מנמל ותנועה צפונה. |  |  |
| 13 בדצמבר 1956 | נמל קייפטאון | אח"י מבטח (ק-28) | נכנסת לנמל לתדלוק ומנוחה. |  |  |
| 16 בדצמבר 1956 | האוקיינוס ההודי | אח"י מזנק (ק-32) | חציית קו המשווה מדרום לצפון |  |  |
| 18 בדצמבר 1956 | מפרץ עדן | אח"י מזנק (ק-32) | עוקפת את קרן אפריקה. |  |  |
| 18 בדצמבר 1956 | נמל קייפטאון | אח"י משגב (ק-30) | נכנסת לנמל לתדלוק ומנוחה. |  |  |
| 20 בדצמבר 1956 | נמל ג'יבוטי | אח"י מזנק (ק-32) | כניסה לנמל ותדלוק |  |  |
| 21 בדצמבר 1956 | נמל ביירה מוזמביק | אח"י מבטח (ק-28) | יוצאת מהנמל |  |  |
| 21 בדצמבר 1956 | מיצרי באב אל-מנדב | אח"י מזנק (ק-32) | יוצאת מנמל ג'יבוטי עוברת במיצרים ונכנסת לים האדום. |  |  |
| 22 בדצמבר 1956 | קייפטאון | אח"י משגב (ק-30) | יוצאת מהנמל בחזרה לחיפה. |  |  |
| 24 בדצמבר 1956 | שארם א-שייח' | אח"י מזנק (ק-32) | נכנסת למעגן ופגישה עם כוחות חיל הים הממתינים לה. |  |  |
| 25 בדצמבר בבוקר | מיצרי טירן | אח"י מזנק (ק-32) | יוצאת משארם א-שייח' עוברת במיצרים וממשיכה במפרץ אילת |  |  |
| 25 בדצמבר שעה 17:00 | נמל אילת | אח"י מזנק (ק-32) | מטילה עוגן ובכך מסתיים שלב ראשון במבצע. |  |  |
| 29 בדצמבר 1956 | נמל ג'יבוטי | אח"י מבטח (ק-28) | כניסה לתדלוק וחופשת חוף. |  |  |
| 31 בדצמבר 1956 | נמל אילת | אח"י מזנק (ק-32) | אלוף שמואל טנקוס מפקד חיל הים מבקר באנייה. |  |  |
| 2 בינואר 1956 | שארם א-שייח' | אח"י מבטח (ק-28) | כניסה למעגן. |  |  |
| 3 ינואר 1957 | נמל אילת | אח"י מבטח (ק-28) | ארוח עיתונאים רבים הפלגה לאילת וסיום ההפלגה |  |  |
| 16 ינואר 1957 שעה 07:00 | נמל חיפה | אח"י משגב (ק-30) | חזרה לנמל חיפה וסיום המבצע |  |  |
הפלגות מאוחרות יותר

לאחר כשנה נמכרו שתי הפריגטות לסרי לנקה והועברו אליה בהפלגה. ממשלת סרי לנקה בניגוד לעצה הישראלית ביקשו רשות ממצרים לעבור במיצרי טירן וקיבלו תשובה שלילית. חיל הים העביר את הפריגטות לסרי לנקה. ראשונה נמסרה אח"י מבטח (ק-28) בפיקוד נפתלי רוזן בהעברה בלב ים בדרום הים האדום. אח"י מזנק (ק-32) בפיקוד מנחם כהן (קצין) הפליגה עם צוות ישראלי לסרי לנקה ונמסרה בטרינקומאלי. הצוות חזר בטיסה.
לאחר מלחמת יום הכיפורים הועברו שש ספינות סער ושלוש נחתות 60 מטר, סביב אפריקה בנתיב דומה אל הים האדום.

זוג ספינות סער 4 - אח"י רשף ואח"י קשת בפיקוד סא"ל גדעון רז הועברו בהפלגת מוניטין והגיעו לשארם א-שייח' ב-1 באפריל 1974.

זוג שני של ספינות סער 4 - אח"י רומח (סער 4) ואח"י כידון (סער 4), בפיקוד סא"ל אברהם אשור, הועברו בהפלגת בציר ענבים והגיעו לשארם א-שייח' ב-16 באוקטובר 1974.

זוג שלישי של ספינות סער 2 - אח"י חיפה (סער 2) ואח"י עכו בפיקוד סא"ל אברהם בן שושן הועברו בהפלגת יופי והגיעו לשארם א-שייח' ב-1975.
שלושת הנחתות מדגם 60 מטר עברו את המסלול כשהן מפליגות כל אחת בנפרד, בדומה לפריגטות - הפלגת ציפור עדן.
קריאה נוספת

עם בוא מזנק לנמל הדרומי של ישראל חיל הים הקים בסיס באילת מעריב 26 בדצמבר 1956.
מאיר בן-גור, לאחר מסע בדרך ארוכה יותר ממחצית כדור הארץ אילת בסיס ימי - עם בוא "מזנק", למרחב 28 בדצמבר 1956.
נתן אלתרמן, מזנק, הטור השביעי, דבר (עיתון), 28 בדצמבר 1956.
ירון ליואי, מסביב לאפריקה, מסעה של אח"י מבטח (ק-28), בהוצאת האנייה, 1 בינואר 1957.
יהודה בנרון	מסביב ליבשת, 'מערכות ים', יולי 1958, עמ' 147–153.
מרדכי לדקני אח"י מזנק אלבום זכרונות ותמונות מהפלגת הרקולס עד מסירת לצי סרי לנקה, במוזיאון ההעפלה וחיל הים, 1960.
"מחיפה לאילת סביב אפריקה", ראשי פרקים להסברה למפקד בחיל הים, מטכ"ל קצין חנוך ראשי, מפקדת חיל הים חינוך, 1966, עמ'28–29.
מידד גיסין, הקפת אפריקה, בספר בא בימים, הוצאת דוקו, 2021, עמ' 83.
ביאורים

↑  המדים היו במידות גדולות ולא מתאימות.
הערות שוליים

↑  כתב ידיעות אחרונות בחיפה, התא ב"מיזנק" היה צר מלהכיל את כל הבנות.., ידיעות אחרונות, 27 בדצמבר 1956.
↑  ים סוף נפתח לישראל מעריב 27 בדצמבר 1956.
↑  יצחק גזית, דו"ח מסכם מבצע הרקולס אח"י משגב 1 בפברואר 1957.
תרשים הפלגת הרקולס של אח"י מבטח (ק-28) דצמבר 1956.{[ביאור
ונריה ריאלה

| --- | --- |
סמל ונריה ריאלהסמל ונריה ריאלה

המרכז ההיסטורי של העיר
 מדינה:  איטליה איטליה
 מחוז:  פיימונטה פיימונטה
 נפה:  טורינו
 ראש העיר:  רוברטו פלקונה
 בירת העיר:  ונריה ריאלה 
 שפה רשמית:  איטלקית
 שטח:  20.3 קמ"ר
 גובה:  262 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  32,288 (1 בינואר 2023)
  ‑ צפיפות:  1,700 נפש לקמ"ר (2010)
 קואורדינטות:  45°07′00″N 7°38′00″E﻿ / ﻿45.116666666667°N 7.6333333333333°E﻿ / 45.116666666667; 7.6333333333333 
 אזור זמן:  UTC +1
 אתר הבית של עיריית ונריה ריאלה
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת איטליה מוגדלת) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןונריה ריאלה(למפת איטליה רגילה) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןונריה ריאלה(למפת פיימונטה רגילה) טורינו נוברה אלסנדריה אסטי מונקאליירי קונאו שווייץ לומברדיה ליגוריה צרפת ואל ד'אוסטה הים הליגוריונריה ריאלה(למפת פיימונטה מוגדלת) טורינו נוברה אלסנדריה אסטי מונקאליירי קונאו שווייץ לומברדיה ליגוריה צרפת ואל ד'אוסטה הים הליגוריונריה ריאלה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ונריה ריאלה (בפיימונטזית: La Veneria, באיטלקית: Venaria Reale) היא קומונה ועיירה במטרופולין של טורינו במחוז פיימונטה. היא ממוקמת כ-8 קילומטרים צפונית-מערבית לטורינו. העיירה מפורסמת בזכות רג'ה די ונריה ריאלה, המעון המלכותי הגדול של בית סבויה שנבנה בסוף המאה ה-17 והוכר ב-1997 על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית.
ונריה ריאלה גובלת בקומונות: רובסומרו, קזלה טורינזה, דרואנטו, בורגרו טורינזה, טורינו, פיאנצה וקולניו.
בעיירה שני מעונות מלכותיים. בנוסף לארמון המלכותי הגדול, ישנם גם המעונות המלכותיים של בורגו קסטלו הנמצאים בתחום הפארק האזורי לה מנדריה.
היסטוריה

בזמן העתיק נקרא המקום אלטסאנו (אוטסאן בפיימונטזית) והתקיים מהתקופה הרומית. במאה ה-16 נחלק לשני כפרים: אלטסאנו העילית ואלטסאנו התחתית. האחרון שימר את שמו, נקרא כיום אלטסאנו ומהווה חלק בוונריה ריאלה של היום. הכפרים השתייכו למשפחת ביראגו המילאנזית ונקנו על ידי קרלו אמנואלה השני, דוכס סבויה. ב-1658 הטיל על האדריכל אמדאו די קסטלמונטה (Amedeo di Castellamonte) לתכנן את המתחמים המלכותיים.
אתרים עיקריים

רג'ה די ונריה ריאלה - המעון המלכותי של בית סבויה
המרכז ההיסטורי של העיירה שתוכנן על ידי מתכנן הארמון המלכותי, אמדאו די קסטלמונטה
הפארק האזורי לה מנדריה
גלריית תמונות

פיאצה דל'אנונציאטה
גני הארמון
אזור האגם בפארק מנדריה.
בית העירייה
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007540459305171  LCCN: n2014064807  MusicBrainz: 1a35b160-2646-4c3b-a191-cb7834d5795b  NKC: ge139131  VIAF: 241847251   WorldCat (עם VIAF): 241847251 
ערך זה הוא קצרמרבנושא איטליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ועדת דוברת

ועדת דוברת היא ועדה ציבורית אשר מונתה ב-21 בספטמבר 2003 על ידי ממשלת ישראל, "במטרה לבצע בחינה מקיפה של מערכת החינוך במדינת ישראל ולהמליץ על תוכנית שינוי כוללת – פדגוגית, מבנית וארגונית – וכן על התוויית דרך ליישומה" (ציטוט מתוך הדו"ח). הוועדה ידועה גם בשם "כוח המשימה הלאומי לקידום החינוך בישראל".
ב-16 במאי 2004, לאחר שישה חודשי עבודה אינטנסיביים, הוגשה לשרת החינוך ולממשלת ישראל תוכנית ביניים. התוכנית כללה התייחסות לתיאור תמונת מצב של מערכת החינוך בישראל; התייחסות למשבר במערכת החינוך ולרפורמות בעולם והצגה של עקרונות התוכנית לקידום מערכת החינוך, שישה פרקי המלצות, וקווים ליישום. בעקבות זאת, התקבלה החלטת ממשלה מס' 1886 ב-16 במאי 2004 ולפיה: "הממשלה רושמת בפניה את עיקרי ההמלצות של 'התוכנית הלאומית לחינוך', שהוגשה על ידי כוח המשימה הלאומי לקידום החינוך והיא רואה ביישום התוכנית משימה לאומית מועדפת. הממשלה נחושה לבצע רפורמה כוללת במערכת החינוך. היא תקיים הידברות עם ארגוני המורים ועם השלטון המקומי ותעשה כל מאמץ להגיע להסכמה לאומית רחבה". הממשלה הטילה על כוח המשימה להשלים את עבודתו ולהציג דוח סופי של “התוכנית הלאומית לחינוך".
הוועדה הגישה לממשלה את המלצותיה הסופיות ב-5 בינואר 2005. ב-16 בינואר באותה שנה התקבלה החלטת ממשלה מס' 3060 בנושא המלצות הוועדה ולפיה: "הממשלה רואה עדיפות לאומית ויעד מרכזי ביישום רפורמה מקיפה וכוללת בחינוך, שתהיה מאוזנת תקציבית לפי תחשיבי הוועדה, ומאמצת את עקרונות "התוכנית הלאומית לחינוך", כפי שהוצגה על ידי כוח המשימה הלאומי".
חברי הוועדה

שלמה דוברת – יו"ר
ד"ר דן גבתון
פרופ' נילי כהן
הרב מרדכי קרליץ
אילנה בר
ג'קי ונונו
פרופ' רות קלינוב
מאיר שני
ד"ר מאיר בוזגלו
שמואל הר נוי - מרכז
פרופ' נעמה צבר בן יהושע
רות אוטולנגי - מרכזת
יצחק דנציגר
הרב שי פירון
פרופ' אמנון רובינשטיין
פרופ' אסמאעיל אבו סעד
הרב אבי גיסר
פרופ' ויקטור לביא
רובם המכריע של חברי הוועדה הם אנשי חינוך.[דרושה הבהרה] למעשה, שישה מתוכם עבדו בפועל כמורים במהלך הקריירה. חמישה מבין חברי הוועדה באו מעולם העסקים והכלכלה.
בנוסף, העסיקה הוועדה עוד 110 אנשים בוועדות משנה שונות, כ-90% מתוכם אנשי חינוך.
שיטת העבודה

בעבודת הוועדה היו ארבעה שלבים:
שיטת העבודה > אבחון מצבה של מערכת החינוך בישראל

ועדת דברת בדקה מספר מדדים על מנת לאבחן את מצב מערכת החינוך בישראל. מסקנת הוועדה הייתה כי מערכת החינוך נמצאת במשבר עמוק בכל אחד מהמדדים:
פערים חברתיים: התגלה מתאם גבוה בין רקע כלכלי להישגים בלימודים. המסקנה מכך הייתה כי מערכת החינוך אינה ממלאת את תפקידה, ואין לה תרומה משמעותית לחינוך התלמידים.
הישגים: מבחינה של מחקרים בינלאומיים לאורך 15 שנה עלה כי ישראל נמצאת במקום האחרון בין מדינות המערב בכל שכבות הגיל בכל מדד שהוא (וזאת בניגוד למחקרים שניזומו בישראל, ואשר הצביעו על נתונים שונים).
מורים: מתוך ההנחה שבבסיס מערכת החינוך עומד הקשר מורה-תלמיד, נבחן מעמדם של המורים במדינת ישראל. התברר כי המורים בישראל מקבלים שכר נמוך, משמשים "שעירים לעזאזל" של המערכת ובמקביל, זוהתה ירידה חדה ברמה האישית של המורים לאורך התקופה שנבדקה.
שיטת העבודה > לימוד של התהליכים העולמיים בנושא רפורמות

במסגרת שלב זה נבדקו רפורמות בחינוך שיושמו בארצות הברית, מערב אירופה, סינגפור ועוד.
שיטת העבודה > הגדרת חזון למערכת החינוך

מתוך ההנחה שללא חזון לא ניתן לדעת מהו השיפור הרצוי במערכת החינוך. החזון הוא:
החינוך הוא בראש סדר העדיפויות הלאומי.
המערכת אחראית כלפי הילד.
אחריות וסמכות מוגדרים ושלובים זה בזה.
שילוב בין ממלכתיות ופלורליזם.
שוויון זכויות וביטוי למגוון התרבויות בחברה הישראלית.
מקור גאווה למורים ותלמידים.
מרבית המשאבים מגיעים ישירות לבתי הספר.
אוטונומיה מרבית לבית הספר.
ניהול מתקדם ויעיל.
שיטת העבודה > בניית תוכנית

התוכנית לרפורמה במערכת החינוך היא הנושא העיקרי של המלצות הוועדה.