stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ערן קוליק
קריירה

קוליק גדל בקבוצת מכבי הרצליה, בה שיחק במשך רוב הקריירה והוא מלך השערים של הקבוצה בכל הזמנים, עם 95 כיבושים.
את קריירת האימון שלו החל קוליק במכבי חיפה בליגה הארצית, אז הליגה השנייה. קוליק נכשל במשימתו להעלות את הקבוצה לליגה הלאומית ופוטר. לאחר מכן אימן תקופה ארוכה בקבוצות בליגות נמוכות. קוליק אימן במכבי הרצליה, קבוצת נעוריו, ולאחר מכן במכבי קריית גת, קריית אונו ובית"ר כפר סבא. בשנת 1985 שימש כעוזר המאמן תחת מיכאל גרשוביץ' בבית"ר תל אביב, ששיחקה אז בליגה הבכירה. בנוסף ניהל את מחלקות הנוער של מכבי הרצליה והפועל תל אביב.
בתחילת שנות האלפיים, שימש קוליק כמנהל מקצועי בקבוצת הנוער של הפועל רעננה, אך כשהקבוצה הבוגרת נקלעה למאבקי תחתית בעונת 2002/2003 הוא מונה למאמן הקבוצה, הוביל אותה לסיום מוצלח והישארות בליגה השנייה. בעקבות ההצלחה, הוטל על קוליק לאמן את הקבוצה גם בעונת 2003/2004 אך הוא התפטר לאחר מספר מחזורים. ביולי 2005 מונה למנהל מחלקת הנוער של מכבי חיפה, תפקיד שאותו מילא עונה אחת.
באמצע עונת 2006/2007 מונה למאמן בני לוד מהליגה הלאומית במטרה להשאיר אותה בליגה. הוא הצליח במשימה, אך למרות זאת פוטר בסיום העונה. באמצע עונת 2007/2008 מונה קוליק שוב למאמן בני לוד במטרה להשאיר אותה בליגה. הוא הצליח במשימתו ואף היה קרוב לעלייה לליגת העל, אך למרות זאת פוטר בסיום העונה. כחודשיים לאחר פתיחת עונת 2008/2009 מונה קוליק בפעם השלישית למאמן הקבוצה אך עזב לאחר תקופה קצרה בשל סיבות אישיות.
ב-8 במרץ 2009 מונה קוליק למאמן בני סכנין במקומו של אייל לחמן שפוטר ולראשונה שימש מאמן ראשי של קבוצה בליגה העליונה. תחת הדרכתו של קוליק הצליחה סכנין להישאר בליגה הבכירה. בתחילת עונת 2009/2010, לאחר שישה מחזורים, פוטר קוליק מסכנין לאחר רצף כישלונות. באמצע עונת 2009/2010 מונה קוליק לתפקיד מאמן עירוני רמת השרון מהליגה הלאומית והגיע איתה עד לחצי גמר גביע המדינה.
בעונת 2019/2018 קוליק חזר לאמן, לאחר הפסקה ארוכה, את בני לוד, והצליח שוב להשאיר אותה בליגה. בקיץ 2019, במהלך מחנה אימונים בטביליסי, גיאורגיה, נפצע כאשר אחד השחקנים נתקל בו. הוא חזר לארץ, סובל משבר בירך, ואסי דומב החליפו. בתחילת העונה חזר לאמן את לוד אך כעבור שלושה שבועות התפטר.
באוקטובר 2019, 40 שנה לאחר שאימן את הקבוצה בפעם האחרונה, שב קוליק למכבי הרצליה בניסיון לשפר את מצבה בליגה א' דרום, לאחר פתיחת עונה חלשה. לאחר חודשיים וחצי ושבעה משחקים בלבד, במהלכן צברה הקבוצה רק חמש נקודות, התפטר קוליק מתפקידו.
חיים אישיים

בנוסף להיותו מאמן כדורגל, קוליק היה מורה לחינוך גופני בתיכון אליאנס בתל אביב החל משנת 1971 ועד 2016, וכן מדריך טיולים לאירופה הקלאסית בחופשת הקיץ.
הערות שוליים

↑  אייל לוי, חשיפה: ערן קוליק הולך נגד הזרם, באתר nrg‏, 15 במאי 2008
↑  מחמוד גאליה, ערן קוליק מונה למאמן בני סכנין, באתר nrg‏, 8 במרץ 2009
↑   אור בוקר, "אתם הראשונים שמתייחסים": למה קל כל כך להתעלם מהישג כזה של מאמן?, באתר הארץ, 31 במאי 2019
↑  ערן גולן, חשבון נפש: ערן קוליק מדבר על הפציעה המוזרה, הזקנה וההתמודדות עם מות אשתו, באתר mynet‏ הרצליה, 2 באוגוסט 2019
↑  מאור רחמני, ‏פעם השנייה העונה: ערן קוליק התפטר מבני לוד, באתר ONE‏, 20 באוקטובר 2019
↑  לירון סובול, אחרי 40 שנה: ערן קוליק חזר לאמן את מכבי הרצליה, באתר צומת השרון, 23 באוקטובר 2019
↑  לירון סובול, אחרי חודשיים וחצי בלבד: ערן קוליק התפטר ממכבי הרצליה, באתר צומת השרון, 6 בינואר 2020
דוכס

ערך זה עוסק בתואר אצולה. אם התכוונתם לדגם מכונית, ראו .
דיוקן של דוכס פולני מאמצע המאה ה-17
דוכס הוא תואר אצולה אירופי. בהיררכיה של תוארי האצולה נמצא הדוכס מעל למרקיז ונופל בחשיבותו ממונרך, ניתן היסטורית לשולט בדוכסות.
מקור המילה  בלטינית – Dux ("מנהיג"). בתואר נעשה שימוש לראשונה ברפובליקה הרומית כדי להתייחס למפקד צבאי שאינו בעל דרגה רשמית. תואר זה שימש גם לתיאור מפקדים של צבאות זרים. בספר על מלחמת גאליה, יוליוס קיסר השתמש בתואר דוכס רק כאשר התייחס למפקדים קלטים.
בתקופה בה שלט הצבא הרומי על ארץ ישראל, שימש התואר דוכס הן לתיאור פיקוד על כוח צבא והן כדי להתייחס למושל רומי של פרובינקיה. מהרומית הגיע הביטוי גם לעברית וכך נאמר באיכה רבה א, פרק ל"א "שלש שנים ומחצה הקיף אספסיאנוס את ירושלם והיו עמו ארבעה דוכסין, דוכס דערביא, דוכס דאפריקא, דוכוס דאלכסנדריא, דוכוס דפלסטיני".
בימי הביניים נעשה שימוש בתואר "דוכס" במונרכיות גרמאניות.
הדוכסים היו שליטי הפרובינציות, מעל לרוזני הערים, ולאחר מכן, במונרכיות הפאודליות, היו הדוכסים עמיתיו רמי המעלה של המלך. גם במאה ה-19 נשלטו מדינות גרמניות ואיטלקיות רבות על ידי דוכסים או ארכידוכסים, אך כיום הדוכסות היחידה בעולם היא לוקסמבורג, ורק אנרי, הדוכס הגדול של לוקסמבורג, מחזיק בסמכויות שלטון.
התואר "דוכס" הוא תואר האצולה הרם ביותר בצרפת, באיטליה, ובפורטוגל. בסמכותו של האפיפיור להעניק תוארי דוכס ודוכסית למשרתי הכס הקדוש, אך פעולה זו אינה שכיחה. כאשר אישה נשואה לדוכס היא נקראת "דוכסית". כאשר תואר הדוכס עובר בירושה בשושלת, נהוג להוסיף מספר לשם הדוכס. כך לדוגמה, ג'יימס ספנסר-צ'רצ'יל, הדוכס השנים-עשר ממרלבורו הוא האדם ה-12 שמחזיק בתואר דוכס מרלבורו.
בחזרה לבריידסהד

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  אוולין וו 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  רומן 
 מקום התרחשות:  אוניברסיטת אוקספורד 
 הוצאה
 הוצאה:  Chapman & Hall 
 תאריך הוצאה:  1945 
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת דומינו
 תרגום:  נטליה ויזלטיר
 סדרה
 ספר קודם:  Put Out More Flags 
 הספר הבא:  Scott-King's Modern Europe 
 
בחזרה לבּרָיידסְהֵד: חמדת ימים (באנגלית: Brideshead Revisited: The Sacred & Profane Memories of Captain Charles Ryder; "ברייסהד מבוקרת בשנית: זכרונותיו המקודשים והחילוניים של סרן צ'ארלס רָיידֶר") הוא רומן מאת אוולין וו שיצא לאור ב-1945. העלילה נסובה אודות יחסי הגיבור, צ'ארלס ריידר, עם האח והאחות סֵבָּסטִיאַן וג'וּליָה פלַייט, בני משפחת אצולה קתולית, ועוסקת בנושאים כמו האמונה הקתולית, הומוסקסואליות ושקיעת האצולה. הספר נחשב אולי ליצירתו הגדולה ביותר של וו, הוא הפופולרי והנמכר מבין כתביו וזכה למספר עיבודים.
עלילה

השנה היא 1944. צ'ארלס ריידר הוא קצין זמני בדרגת סרן, כבן ארבעים וללא משפחה. גדודו עוזב לבסיס חדש בבית-אחוזה חרב, שהופקע לצורכי הצבא, טירת בריידסהד. ריידר מזהה את המקום, ונאחז בשרעפי זכרונותיו.
עשרים שנה קודם לכן, ריידר היה סטודנט להיסטוריה באוניברסיטת אוקספורד. הוא פוגש בסטודנט אחר בשם סבסטיאן פלַייט, בנו הצעיר של המרקיז ממָרצ'מֶיין, מוקסם ממנו ומתרועע עמו ועם חבורתו הפרועה, ובכלל זה אנתוני בלנש ההומוסקסואל המוחצן. סבסטיאן מביא את צ'ארלס לאחוזת משפחתו, בריידסהד. האם, הגבירה תרזה, היא קתולית אדוקה ממשפחה מיוחסת. בעלה, לורד אלכס, המיר את דתו מאנגליקניות למענה, אך עזב אותה ואת הכנסייה וחי בוונציה עם פילגשו. בהתאם לצו אמונתה, היא סירבה להתגרש ממנו. הגבירה מרצ'מיין מחבבת את ריידר האגנוסטי, אף שהוא חושב את הנצרות לאמונה תפלה.
סבסטיאן שוקע לתוך אלכוהוליזם וכושל בלימודיו. כשהמרקיזה מגלה שריידר נתן לו כסף לרכישת יין ושכר, היא מגרשת אותו מבריידסהד. שנים לאחר מכן, היא גוססת וקוראת לו שוב, כדי שימצא את סבסטיאן האבוד. ריידר מוצא את חברו במנזר במרוקו, שם הוא מתגורר עם ידיד גרמני בשם קורט וסובל ממחלה קשה.
צ'ארלס נעשה לצייר מצליח. בשוטו באניה עם אשתו ואם שני ילדיו, הוא פוגש בג'וליה, אחותו הנשואה של סבסטיאן. ריידר וג'וליה פוצחים בקשר אהבים, שמתגלה על ידי אשתו של ריידר, ומתכננים להתגרש מבני זוגם. כשאחיה הבכור והמוסרני של ג'וליה מתעמת עמה, היא נזכרת בדת הקתולית שהדחיקה, אף שריידר מנסה לנחמה באמרו שאין אלו אלא רגשות הבל. אז שב לורד אלכס הזקן והגוסס לבריידסהד. ג'וליה מתעקשת להביא כומר אל השכיב מרע, חרף מחאותיו של ריידר, המזכיר לה שאביה כפר בדת. הכומר מבקש מהמרקיז הכמעט וחסר הכרה אות לכך שהוא מתחרט על מעשיו, בטרם יוכל למחול לו. לתדהמתם, הלה מתווה את סימן הצלב. צ'ארלס, לראשונה, כורע על ברכיו ומתפלל; ג'וליה מחליטה שאין היא יכולה להתגרש בניגוד למצוות הכנסייה ולחיות עמו בחטא, והוא מסכים.
הנרטיב שב אל 1944. ריידר מתפלל בבית-התפילה הזנוח של הכנסייה החרבה, וחושב כי על אף גילו, עריריותו וחוסר התכלית בחייו, ישנה תקווה.
מוטיבים

"בחזרה לבריידסהד" שיקף רבים מהנושאים שהעסיקו את המחבר, אוולין וו, ודמותו של ריידר מקבילה לאישיותו בנקודות רבות. הוא היה בן 40, גרוש ואחוז נוסטלגיה לימיו באוניברסיטה כשכתב את הנובלה; הוא המיר את דתו לקתולית ב-1930, מאורע שעורר סערה זוטא בשעותיו; הוא בילה את שנות נעוריו באוקספורד בקרב סטודנטים שרבים מהם היו הומוסקסואלים (אך בניגוד לגיבורו ריידר, ניהל מספר מערכות יחסים הומוסקסואליות שם); והוא שירת כקצין זמני בצבא בעת המלחמה, ולא היה פופולרי בקרב חייליו.
הפיכתו של צ'ארלס ריידר מאגנוסטיקן לקתולי, קו העלילה העיקרי של הספר, זכתה לתשומת לב יתרה מן הכותב, שעמל כך שתהיה אמינה ותנבע מהתפתחותה הפסיכולוגית של הדמות. וו הדגיש באוזני ידידים ומבקרי ספרות כי המוטיב העיקרי של הנובלה הוא פועלו של החסד האלוהי בעולם אלילי וחומרני, על אף מאמציהם של בני-האדם להתנער מקריאת הבורא, וכתב זאת בהרחבה בהקדמה שצורפה למהדורת 1960. הוא חשש תמיד מכך שהמסר התאולוגי יוחמץ על ידי הקוראים. מספר מבקרים מצאו הד חזק לו"וידויים" של סט. אוגוסטינוס בעלילה. הדמויות השונות סובלות בשל פגמיהן המוסריים וחולשתן, הנובעים מכך שהפנו גבם לאלוהים, ואלו מביאים אותן להתמסר לתשוקותיהן (בעיקר מערכות יחסים אסורות) במקום לציית לחובתן. תקנתן באה בכך שהן משלימות עם האל.
מוטיב אחר הוא התדרדרותם של האצולה ובעלי-הקרקעות הגדולים באנגליה סביב מלחמת העולם השנייה: ספרו של וו נמנה בין הקלאסיקות הגדולות המציגות את התמה הזאת, יחד עם "שארית היום" ועוד. וו, שהיה שמרן ובעל נטייה אריסטוקרטית, ראה את המעמד הגבוה כמגלם מסורות נאצלות ורוח לאומית קמאית – רוח אותה ייחס גם לכנסייה הקתולית, כאחרים בני זמנו, בהיותה מייצגת דת עתיקה וטרום-מודרנית – וביכה את הסתלקותו ההדרגתית מעל הבימה. אל האנינות והעומק האישיותי של בני משפחת פליית הנגיד וו במפורש את הטיפוסים הקפיטליסטיים-בורגניים המופיעים בספרו: בין אם רקס מוטראם האמיד, הפרקטי והרכושני שג'וליה נישאת לו בראשונה, או הקצין הצעיר הופר. ריידר מתואר כחובב אמנות קלאסית המתעב יצירות מודרניות; סוף הספר, בו תופסים החיילים הפשוטים את האחוזה המפוארת והחרבה בלי שהם מבינים את יופיין של יצירות האמנות והאדריכלות, הוא מטאפורה חזקה לגעגוע לעבר העומד בלב הספר.
נוסטלגיה אחרת, שכמה מבקרים ראו בה את סיבת הצלחתה של "בריידסהד", היא זו שחווה ריידר אל השנים חסרות הדאגה שבילה באוקספורד, ובמשתמע אל נעוריו בכלל. אף שפרק זה איננו תופס מקום רב בספר, וחוסר יכולתן של דמויות כמו סבסטיאן ולורד אלכס להתבגר זוכה לגינוי, המרירות על ההזדקנות בד בבד עם תיאור אידילי של הרפתקאות הנעורים הם תמה בעלת משקל ניכר.
לבסוף, נושא שזכה לתשומת לב רבה מהמבקרים הוא ייצוגיה של ההומוסקסואליות בספר. אף כי סבסטיאן איננו מזוהה כך במוצהר, הרמזים לכך – הירתעותו מנשים, שנאה עצמית וכדומה – בולטים. שאלת מיניותו של ריידר, ובהשלכה מכך טיב היחסים (ההומוארוטיים בעליל) בינו לסבסטיאן, נותרה פתוחה: וו לא דן בכך, וחוקרי ספרות העלו השערות מהשערות שונות. דמותו של ריידר הוסברה חליפות כהטרוסקסואל, שסבסטיאן נמשך אליו אך הבין כי אין לאהבתם היתכנות; כמצוי בשלב של סקרנות והתנסות בתור סטודנט, שכלל פרק לא-מחייב עם חברו, שאותו הניח מאחריו ופנה ליחסים עם נשים; ואף כהומוסקסואל מודחק. הנובלה כוללת גם דמויות חד-מיניות מוצהרות, בייחוד אנטוני בלאנש, התואם את הסטריאוטיפים השליליים שיוחסו ללהט"בים באותה התקופה.
קבלת הספר

"בחזרה לבריידסהד", שפורסם ב-28 בפברואר 1945, זכה לביקורות מעורבות בתחילה. וו סבר במשך מספר שנים כי הנובלה היא המגנום אופוס שלו, אך בהמשך הלכה דעתו והצטננה, והוא החל להתייחס לעבודה בטונים שליליים יותר, תוך שהוא סולד מהשפה הפרחונית והנוסטלגיה המתקתקה שייחס לכתיבתו בשנים עברו. ב-1960 הוציא לאור מהדורה מתוקנת, בה השמיט קטעים רבים, ערך אחרים והוסיף הקדמה אפולוגטית. ב-2005 נבחר הספר על ידי כתב-העת "טיים" לאחד מ-100 החשובים בשפה האנגלית מאז 1923, וב-2009 הגדיר אותו "ניוזוויק" כאחד ממאה הטובים ביותר בספרות העולמית.
מבחינה מסחרית, הרומן היה הצלחה אדירה. עם יציאתו לאור, מכר 750,000 עותקים בארצות-הברית לבדה והכניס לאוולין וו הון גדול. הוצאות הספרים מעולם לא חדלו מלהדפיסו. עוד ב-1947 הציעו אולפני מטרו גולדווין מאייר 140,000 דולר, סכום גדול מאוד אז, עבור זכויות ההסרטה, וב-1950 ניסה דייוויד או. סלזניק להזמין את גרהם גרין לכתוב תסריט בהתבסס על הרומן. ב-1981 הפיקה ITV מיני-סדרה בת אחד-עשר פרקים שעובדה מן הספר, בכיכובו של ג'רמי איירונס, שזכתה לנתוני צפייה גבוהים: חמישה מיליון איש צפו בה בארצות הברית מדי שבוע. ב-2008 יצא לאקרנים הסרט "בחזרה לבריידסהד", בכיכובם של מת'יו גוד ואמה תומפסון. נכון ל-2023, ה-BBC ו-HBO מתכננים סדרה נוספת, בכיכובם של רייף פיינס וקייט בלאנשט.
הערות שוליים

↑  Mary R. Reichardt, Exploring Catholic Literature: A Companion and Resource Guide. Rowman & Littlefield, 2003. עמ' 130-142.
↑  Ronald R. Gray, Evelyn Waugh's Brideshead Revisited: A Reader's Companion. McFarland, 2023. עמ' 94–95. להלן גריי.
↑  Adam Parkes, Modernism and the Aristocracy: Monsters of English Privilege. הוצאת אוניברסיטת אוקספורד, 2023. עמ' 109–116, 175-179.
1 2 3  גריי, עמ' 1-9.
↑  לסיכום עם מקורות רבים, ראו: Lenka Sovíková, The Motif of Homosexuality in Evelyn Waugh’s Brideshead Revisited. עבודת תזה, המחלקה לספרות אנגלית באוניברסיטת אולומוץ, 2014.
↑  All-Time 100 Novels
↑  Newsweek 100 (2009).
↑  לקראת שידור - סידרה חדשה "חמדת ימים", כל העיר, 8 בינואר 1982
↑  British Invasion: When 'Brideshead Revisited' Was Declared the 'Best Series Ever Seen on American TV'
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007345553605171  BnF: cb12285456c (data)  LCCN: no97080492  VIAF: 180447140   WorldCat (עם VIAF): 180447140
גילי איזיקוביץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  29 במאי 1980 (בת 44) 
 מדינה:  ישראל ישראל
 מעסיק:  הארץ 
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  gili.izikovich
 
גילי איזיקוביץ (נולדה ב-29 במאי 1980) היא עיתונאית, כתבת ספרות ומבקרת קולנוע וטלוויזיה ב"הארץ".
ביוגרפיה

גילי איזיקוביץ היא הצעירה משלושה אחים. למדה בבית הספר תיכון "קציר" ברחובות. שירתה בצה"ל כקצינת חינוך. בוגרת תואר ראשון מהאוניברסיטה העברית בירושלים. 

בתחילת דרכה עבדה איזיקוביץ ככתבת במקומון "מעריב" בירושלים ולאחר מכן ככתבת מגזין ב"זמן תל אביב". החל משנת 2008 עובדת ב"הארץ". תחילה שימשה כתבת תקשורת של המוסף "גלריה".
יצרה והגישה שני פודקאסטים יחד עם רותה קופפר בתאגיד השידור הישראלי. החל מיולי 2018 משדרת יחד עם ניב הדס פודקאסט בענייני תרבות באתר "הארץ".
נשואה לרם מוסרי, שותף במשרד עורכי דין. השניים הורים לבת ולבן.
XM250

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מקלע קל נשק תקיפה כיתתי
 תכנון:  2019
 מדינה מייצרת:  ארצות הברית
 יצרן:  זיג זאואר
 תקופת השימוש:  2022–הווה
 מידע טכני
 קליבר:  .277 Fury (6.8×51mm)
 פעולה:  רובה אוטומטי מופעל גז
XM250 הוא מקלע קל בעל קליבר 6.8×51 מ"מ שפותח על ידי זיג זאואר בשנת 2022 כדי להחליף את המקלע M249 כנשק הסיוע הכיתתי הסדיר בצבא ארצות הברית.
היסטוריה

בינואר 2019, צבא ארצות הברית החל את תוכנית הנשק "Next Generation Squad Weapon Program" כדי למצוא תחליפים לרובי השירות הסדיר M4 קרבין ומקלע הכיתתי M249. בספטמבר 2019, זיג זאואר הגישה את העיצובים שלה. ה-XM250 תוכנן לירות ממחסנית SIG Fury בגודל 6.8×51 מ"מ בתגובה לחששות ששיפורים בשריון הגוף יפחיתו את האפקטיביות של קליעים נפוצים כמו 5.56x45 מ"מ (בשימוש ב-M4 וב-M249) ו-7.62x51 מ"מ.
ב-19 באפריל 2022, צבא ארצות הברית העניק חוזה ל-10 שנים לזיג זאואר לייצור רובה אוטומטי XM250, יחד עם רובה XM7, כדי להחליף את ה-M249 וה-M4, בהתאמה.
בדיקות מבצעיות של הרובה האוטומטי XM250, יחידה אגנוסטית של פלטפורמת Fire Control Optic XM157 וכלי הנשק של חוליית התחמושת 6.8×51 מ"מ צפויים להתחיל בשנת 2024 ובפועל אינם מבטיחים הפצה נרחבת בעתיד.
ראו גם

מקלע M249
נגב (מקלע)
נגב NG7
מקלע MG5
הערות שוליים

↑  Moss, Matthew (2022-04-19). "SIG Sauer Wins US Army Next Generation Squad Weapon Contract". Overt Defense (באנגלית). נבדק ב-2022-04-20.
↑  South, Todd (2022-04-19). "Army chooses Sig Sauer to build its Next Generation Squad Weapon". Army Times (באנגלית). נבדק ב-2022-04-20.
↑  Schogol, Jeff (2022-04-19). "Army selects Sig Sauer to produce Next Generation Squad Weapon and ammo". Task & Purpose (באנגלית). נבדק ב-2022-04-20.
↑  Mizokami, Kyle (2022-04-21). "The Army's Next-Gen Infantry Weapons Will Be More Lethal and More Accurate". Popular Mechanics (באנגלית). נבדק ב-2022-04-24.
↑  Beynon, Steve (2022-04-19). "Army Picks Its Replacement for the M4 and SAW". Military.com (באנגלית). נבדק ב-2022-04-20.
↑  "Army awards Next Generation Squad Weapon contract". Army.mil, 19 April 2022.
↑  Parsons, Dan (2022-04-20). "Here's Everything We Now Know About The Army's New Squad Rifles". The War Zone (באנגלית). נבדק ב-2022-04-30.
יצחק בן שלמה אלאחדב

יצחק בן שלמה בן צדיק אלאחדב היה משורר עברי, אסטרונום, מתרגם, מתמטיקאי וחכם תורני.
נולד כנראה באמצע המאה ה-14 בקסטיליה שבספרד, והתפרסם כאחד מחכמי האזור. בעבודתו הוא השתמש בכתבי של יצחק בן יוסף הישראלי. היגר לפני תום המאה ה-14 לסיציליה. התגורר בספרד עד שנת ק"ם (1380) וחי בסירקוזה ובפלרמו עד סביבות 1430.
יצחק אלאחדב היה תלמידו של רבי יהודה בן הרא"ש (השני), שהיה ראש ישיבה בטולדו. לאלאחדב היה תלמיד בשם נסים בן שבתאי פראג'י המוזכר במספר רב של כתבי יד כמעתיק של חיבורי מורו יצחק אלאחדב.
עבודותיו

אגרת כלי חמדה (או כלי חמדה) על כלי אסטרונומי שהמציא בהיותו בסיראקוס שבסיציליה בשנת 1396. כנראה שהכלי הוא אצטרולב מכשיר שהשתמשו בו בתקופתו למדידת גובה השמש והכוכבים וכן למטרות נווטות. אלאחדב מתאר את הכלי ושימושו במאמרים שכתב.
אורח סלולה "לדעת לקות המאורות ודבוקם ונכוחותם האמצעי והאמתי".
כלי הממוצע (או כלי אמצעי או כלי המצוע) חיבור בנושא אסטרונומי. נועד להבחנת הכוכבים הכנתו והשימוש בו קלים יותר מהכלי שתואר באגרת כלי חמדה. אודות הכלי והחיבור הוא כותב: "אמר יצחק בן שלמה בן צדיק המכונה בן אלאחדב ספרדי לבקשת אוהב המצאתי 'כלי אמצעי' בין האצטרלב והרבע להיותו נקל במלאכת היד מן האצטרלב, ונקל בהשתמשות בו מן הרבע לכן שמו 'הממוצע'. וחברתי לו שתי אגרות אחת באופן עשייתו ואחת באופן ההשתמשות בו והיא נחלקת לכ"ו שערים".
לוחות אסטרונומיים ואסטרולוגיים. לא נדפסו. נשתמרו בכתב יד.
לשון הזהב ביאור כל שמות המידות והמשקלות שבאו בכתבי הקודש, שמותיהם וענייניהם. נשתמר בכתב יד.
מאמר בגדרי הדברים על טרמינולוגיה תאולוגית.
מעשה חושב ספר ללימוד חשבון.
פירושים שונים ביניהם: פירוש האזהרות שחיבר ר' שלמה אבן גבירול; פירוש להגדה של פסח; הערה על ז' מצוות בני נח; אגרת כלל קטון מקיף כל חכמת המספר.
שיר השירים לפי הביבליוגרפים זהו ספר על מלאכת השיר או אסופת שירים. אך כיום לא נודע על כתב יד זה.
שירי יצחק בן שלמה אלאחדאב מכתבי יד ומדפוסים בצירוף חילופי נוסח וביאור, בעריכת אורה רענן, לוד תשמ"ח.
מקורות ולקריאה נוספת

אורה רענן, "יצחק בן שלמה אלאחדב חייו ופעלו", מבוא לשירי יצחק בן שלמה אלאחדאב, מכון הברמן למחקרי ספרות, לוד תשמ"ח.
גרגרת

ערך זה עוסק באיבר בגוף. אם התכוונתם לפרי, ראו .
| --- | --- |

 שיוך:  thyroid cartilage 
 מיקום אנטומי:  front of neck 
 תיאור ב:  הלקסיקון האנציקלופדי של פלושאר 
 על שם:  אדם
 מזהים
 לטינית (TA98):  prominentia laryngea 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A06.2.02.003 
 TA2 (2019):  968 
 FMA:  55304 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0458532 
 
פיקת הגרון או  פִּקַּת הַגַּרְגֶּרֶת (באנגלית: Adam's apple - תפוחו של אדם או thyroid cartilage- סחוס התריס); הגייה שכיחה אך לא נכונה: "גרוגרת"), היא החלק הקדמי הבולט של תיבת הקול. זהו חלק מהגרון בו נמצאים מיתרי הקול והוא ממלא תפקיד חשוב בנשימה ובבליעה. פיקת הגרון היא בליטה סחוסית, המתפתחת בגיל ההתבגרות בעיקר אצל זכרים אך נמצאת גם אצל נקבות אם כי בממדים הרבה יותר קטנים. פיקת הגרון מהווה למעשה את מרכז ה"רכס" שיוצרים לוחות הסחוס העוטפים את תיבת הקול, והיא תומכת בפעילות הבליעה. אצל בנים, הטסטוסטרון בגיל ההתבגרות גורם לכך שתיבת הקול רחבה יותר (לכן קולם של זכרים נמוך יותר בדרך כלל מזה של נקבות), ויש עליה כמות רבה יותר של סחוס.
כינוי נוסף במספר שפות לפיקת הגרון הוא "תפוחו של אדם", שם הנגזר מהפרי האסור שאכל אדם בגן עדן. סברה אחרת היא שבמקור הכינוי בעברית היה תפוח האדם כאשר תפוח היה במשמעות של נפוח ובגלל תרגום שגוי תפוח תורגם כפרי.
מלח הארץ (סרט, 2006)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  אורי ברבש
 הופק בידי:  יורם גלובוס יגאל גלאי חיליק מיכאלי שמי שינפלד יעל הדסי בכר
 תסריט:  בני ברבש
 שחקנים ראשיים:  אקי אבני ליאור אשכנזי לי את גליק אלון נוימן נתי רביץ צחי גראד
 מוזיקה:  יונתן בר גיורא
 מדינה:  ישראל 
 חברה מפיצה:  קרן הקולנוע הישראלי רשת  Yes הטלוויזיה בלוויין
 הקרנת בכורה:  2006
 משך הקרנה:  117 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 תקציב:  1.375 מיליון דולר
 דף הסרט ב־IMDb
 
מלח הארץ הוא סרט קולנוע ישראלי, בבימויו של אורי ברבש, שיצא לאקרנים ב-13 ביולי 2006.
תקציר העלילה

ארבעה חברים (נדב, מוני, כרמי וחגי), שחברותם החלה עוד בעת שירותם הצבאי בצה"ל ביחידה מובחרת, מחליטים לבצע את "הפשע המושלם" - בהנחה שאם ינהלו ויתכננו את הפשע כמבצע צבאי, יצליחו לבצע אותו ולהתחמק מעונש. הם מתכננים לשדוד את בית ההימורים הבלתי-חוקיים שמנהלים העבריין ויקטור, אויבו של נדב, וחבריו. החברים משתמשים בשירות המילואים אליו נקראו כאליבי לשוד - במהלך ניווט לילה שהם מבצעים במילואים, הם עוזבים את המסלול שנקבע להם, ופורצים לבית ההימורים, מאיימים בנשקם ולוקחים שלל רב.
השוד מסתבך, שוטר בשם סירקין נקלע לאזור ונהרג, ובנוסף חגי נפצע קשה. שלושת האחרים בורחים עם השלל ועם חגי, אך הוא מת מפצעיו בדרך. הם מנסים להיפטר מהגופה ולהמציא הסברים להיעלמותו. בהמשך מתנהלת חקירת המשטרה על האירוע, ונדב שעובד כעיתונאי בתחום הפלילים, מוצמד לשם סיקור החקירה אל בלש המשטרה רונן (שהוא גם בן זוגה לשעבר של בת זוגו של נדב).
האירוע מערער את חייהם ואת חברותם של החברים, ולאורך הסרט נחשפים היחסים המורכבים ביניהם.
שחקנים

| שחקנ/ית | דמות |
| --- | --- |
אלון נוימן: מוני
צחי גראד: חגי
אקי אבני: נדב הרמן
ליאור אשכנזי: רונן
נתן רביץ: כרמי
פבל ציטרינאל: אלכסנדר
מיקי לאון: חזי
לי את גליק: יעל
אביטל פסטרנק: נועה
מאי אנדר: מיה
לימור גולדשטיין: שירה  
שבי בן ארויה: ויקטור
שלוה בן משה: ברקו
אייל רוזלס: סולו
יוסי קינן: גמליאלי
לוסי דובינצ'יק: אנה
ביקורות

בסרט הושקעו משאבים רבים והוא הופק בהפקה רחבת היקף עם חלק מטובי השחקנים הישראלים בתקופה זו. מבקר הקולנוע יאיר רוה טוען כי הסרט לא עומד בציפיות הגבוהות ממנו, וכי לצד "תקציר מבריק", הסרט מביא "ערבוביה של כמה נוסחאות שונות" ו"אינו יודע אם הוא מתמקד בשוד עצמו או בחקירתו, או בהשלכות של השוד על מבצעיו".
הערות שוליים

↑  יאיר רוה, ברית מיל', באתר ynet, 12 ביולי 2006
מקלע M249

| --- | --- |

מקלע M249 עם כוונת טריג'יקון
 מידע כללי
 סוג:  מקלע קל
 תכנון:  FN Herstal,‏ 1976
 מדינה מייצרת:  ארצות הברית ארצות הברית   בלגיה בלגיה
 יצרן:  FN Herstal
 תקופת השימוש:  1984–הווה (כ־40 שנה) 
 מלחמות:  הפלישה האמריקאית לפנמה 
 מחיר ליחידה:  4,087 דולרים ליחידה
 מידע טכני
 קליבר:  5.56x45mm NATO
 הזנה:  שרשיר תחמושת
 כוונות:  ברזל
 אורך קנה:  465 מ"מ
 משקל ריק:  7.5 ק"ג
 משקל מלא:  10 ק"ג
 קצב אש:  750–1,000 כדורים בדקה
 מהירות לוע:  915 מטרים לשנייה
 טווח אפקטיבי:  1,000 יארד (כ-910 מטר)
 
מקלע M249 הוא מקלע קל מתוצרת בלגיה וארצות הברית. הנשק עצמו הוא גרסה אמריקאית למקלע FN Minimi ונמצא בשימוש נרחב בצבא ארצות הברית.
שימוש

הנשק, שתוכנן עוד ב-1976, נכנס לשירות בשנת 1984. הנשק נבחר מכיוון שהיה מדויק יחסית, וכן קל ונייד יותר מן המאג 7.62 מ"מ (המשרת גם הוא בצבא ארצות הברית, תת-הציון M240). הבחירה ב-M249 הייתה חלק משינוי תפישה בצבאות נאט"ו, בה לוחם חיל הרגלים צויד במקלע קל יותר בקליבר 5.56 מ"מ (שעד אז שימש בעיקר רובי סער דוגמת רובה M-16) שסווג כ-SAW (ראשי תיבות של Squad Automatic Weapon) ואילו המאג הכבד יותר הועבר לרמת המחלקה ושימש בעיקר על גבי כלי רכב, כגון ה-HMMWV, או על גבי טנקים ונגמ"שים, בהם משקלו הרב לא מהווה חיסרון. על המקלע נמתחה ביקורת כי היה לא אמין ונטה להיתקע בתדירות גבוהה בתנאי מדבר בגלל החול. בנוסף, מאחר שתוכנן כמעין מאג מוקטן, הנוקר שלו נטה להישבר. במלחמת עיראק (2003) מקלעים רבים נתבלו ונשברו, וחיילים העידו שחלקם הוחזקו באמצעות איזולירבנד ואמצעים מאולתרים אחרים.
המינימי שירת תקופה מסוימת במספרים קטנים גם בצה"ל, בעיקר בגזרת דרום לבנון ורצועת הביטחון, אך הוחלף בשנת 1997 במקלע הנגב הישראלי שהפך למקלע הקל הסטנדרטי של חיל הרגלים. הנגב עלה על המינימי בביצועיו, בעיקר בעמידותו ואמינותו, אך גם בנגב היו לא מעט מעצורים.
בשנת 2022 הכוחות המזוינים של ארצות הברית החלו להחליף את הנשק בהדרגה אל הנשק XM250.
מלחמות

הפלישה האמריקאית לפנמה
מלחמת המפרץ
מלחמת בוסניה
מלחמת קוסובו
מלחמת אפגניסטן (2001–2014)
מלחמת עיראק (2003)
מדינות משתמשות

ארצות הברית ארצות הברית
בריטניה בריטניה
לבנון לבנון - בשימוש צבא לבנון בלבד
ראו גם

FN Minimi
XM250
חייל אמריקאי יורה עם M249 על חצובה
סמואל אטו

סמואל אטו פילס (באנגלית: Samuel Eto'o Fils; נולד ב-10 במרץ 1981 בקמרון) הוא כדורגלן עבר קמרוני ששיחק בעמדת החלוץ ונשיא ההתאחדות לכדורגל של קמרון.
בשיאו נחשב כאחד מהחלוצים הטובים בעולם. ובנוסף הוא אחד הכדורגלנים האפריקאים הטובים בהיסטוריה. אטו זכה ארבע פעמים בתואר כדורגלן השנה באפריקה בשנים 2003, 2004, 2005 ו-2010.
אטו הוא מלך השערים של נבחרת קמרון בכל הזמנים עם 56 שערים, אותם כבש במהלך 118 הופעות, הוא מדורג שלישי בטבלת ההופעות של נבחרתו. אטו הכריז על פרישתו מנבחרת קמרון בשנת 2014.
אטו הוא השחקן הראשון בהיסטוריה של המשחק כשזוכה ב"טרבל" במשך שתי עונות רצופות עם שתי קבוצות שונות. הוא זכה עם ברצלונה בשנת 2009 ועם אינטר מילאנו בשנת 2010.
ביוגרפיה > נבחרת

בגיל 17, אטו היה השחקן הצעיר ביותר במונדיאל 1998 כששיחק בהופעת הבכורה במדי נבחרת קמרון נגד נבחרת איטליה. הוא שיחק עם נבחרתו גם במונדיאל 2002, כמו כן הוא זכה עם נבחרת קמרון בשלושה טורנירים משמעותיים: גביע אפריקה לאומות בשנים 2000, 2002 ובמדליית הזהב באולימפיאדת 2000.
אטו נבחר לכדורגלן השנה באפריקה בשנים 2003, 2004, 2005 וב-2010. בכך הפך לשחקן שזכה בפרס זה במספר הפעמים הרבות ביותר (עקף את ג'ורג' ואה ואת עבדי פלה). כמו כן אטו הוא השחקן היחידי אשר זכה בפרס זה במשך 3 שנים רצופות מאז שהפרס מוענק על ידי קונפדרציית הכדורגל של אפריקה.
ב-8 בספטמבר 2013, אחרי שנבחרת קמרון עלתה לשלב הפלייאוף במוקדמות המונדיאל 2014, הודיע אטו כי הוא פורש ממדי הנבחרת הלאומית. עם זאת, חזר בו אטו ובאוקטובר 2013 הודיע כי הוא מצטרף להכנות למשחק נגד נבחרת תוניסיה בשלב פלייאוף המונדיאל. עם זאת, ב-27 באוגוסט 2014, לאחר שהצטרף לאברטון, החליט לפרוש סופית ממדי הנבחרת.
ביוגרפיה > ההתאחדות לכדורגל של קמרון

ב-11 בדצמבר 2021 נבחר סמואל אטו לנשיא ההתאחדות לכדורגל של קמרון.