stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ון מרסטון (Red Dead)
ביוגרפיה בדיונית > Red Dead Redemption 2 > אפילוג - חלק שני

ג'ון, בעזרתם של אנקל (Uncle) וצ'ארלס בונה לעצמו חווה בביצ'ר הופ. במקביל, סיידי, שהפכה לציידת ראשים פוגשת את ג'ון בוולנטיין ומציעה לו לעבוד ביחד איתה להשלמת הכנסה. אביגייל וג'ק חוזרים וג'ון מתרגל לחיים החדשים בחיק משפחתו: הוא מלמד את ג'ק לדוג ולוקח את אביגייל ליום כיף בעיירה בלאקווטר. במהלך אותו היום, ג'ון מציע לאביגייל נישואין בעזרת הטבעת שארתור נתן לו לפני מותו.
בסופו של דבר, ג'ון לומד מסיידי שמייקה מסתתר בהרים המושלגים ביחד עם כנופיה חדשה שהקים וג'ון, צארלס וסיידי יוצאים בעקבותיו כדי לדרוש נקמה. למרות שאביגייל מתחננת בפני ג'ון שירד מהרעיון, הוא מצליח לאתר את קליט, אחד מחברי הכנופיה של מייקה בסטרוברי ולומד ממנו שמייקה מתחבא על בקתה באחד ההרים. השלושה מגיעים לבקתה ובקרב שמתפתח, צ'ארלס וסיידי נפצעים: צ'ארלס נורה על ידי צלף וסיידי נדקרת על ידי אחד מחבריו של מייקה. ג'ון נאלץ להמשיך בדרכו בלעדיהם והורג את ג'ו, אחד מחברי הכנופיה של מייקה ומוצא את האחרון סמוך לבקתה. סיידי גם היא מגיעה, אך מייקה לוכד אותה ומצמיד אקדח לראשה. במהלך העימות, דאץ' עצמו יוצא מהבקתה ומתברר שהוא ומייקה המשיכו לעבוד יחדיו. ג'ון שיכנע את דאץ' שמייקה הוא הבוגד האמיתי ודאץ' ירה במייקה, מה שייתן לג'ון הזדמנות להוציאו להורג באופן סופי. דאץ' ההמום עוזב את המקום בשקט וג'ון לוקח מהבקתה את הכסף שנשאר מהשוד בבלאקווטר.
השלושה חוזרים בחזרה לחווה ומתחלקים בשלל, לאחר מכן חוגגים את חתונתם של ג'ון ואביגייל. בסופו של דבר צ'ארלס עובר לקנדה וסיידי ממשיכה במסעותיה אחר הרפתקאות חדשות. במקביל, אדגר רוס, ראש סוכנות פינקרטון וסגנו מגיעים לבקתה ומוצאים את גופתו של מייקה. לאחר מכן השניים ממשיכים בדרכם כדי להתעמת עם ג'ון עצמו.
ביוגרפיה בדיונית > Red Dead Redemption

בשנת 1911, תקופת שקיעת המערב הפרוע ותחילת המודרניזציה, אנשי סוכנות החוק מתחילים לנקות את אמריקה מפורעי חוק במטרה להפוך אותה לבטוחה יותר. בהבינו שהוא לא רוצה להפוך את אלו שנשארו מכנופיית ואן דר לינד לקדושים מעונים, הסוכן אדגר רוס חוטף את אביגייל וג'ק במטרה לשכנע את ג'ון לשתף איתם פעולה ולהרוג את ביל ויליאמסון, חוויאר אסקואלה ודאץ' ואן דר לינד, שלושת החברים היחידים מהכנופיה מלבדו (שאר החברים ברחו ופתחו בחיים חדשים או מצאו את מותם).
ביוגרפיה בדיונית > Red Dead Redemption > פרק ראשון - ניו אוסטין

ג'ון מתלווה לאדגר רוס ולסגנו במעבורת וממשיך ברכבת לכיוון העיירה "ארמדילו". שם, ג'ון נעזר במדריך בשם ג'ק. ג'ק מוביל את ג'ון למקום מחבואו של ביל ויליאמסון וכנופייתו החדשה. ג'ון מנסה לשכנע את ביל להיכנע בשקט, אך ביל לועג לג'ון ומצהיר שכעת הוא בעל כנופיה משלו. ג'ון מנסה לירות בביל, אך סגנו של ביל יורה בו בצלעותיו. לאחר שאיבד את הכרתו, חוואית בשם בוני מקפרלן ומנהל החווה שלה, איימוס מוצאים את ג'ון ולוקחים אותו לרופא בארמדילו. לאחר שהחלים מפצעיו, ג'ון עובר להתגורר באופן זמני עם בוני שנותנת לו מחסה ומזון בתמורה לעזרתו של ג'ון בחווה.
ג'ון עובד בחווה של בוני במטרה להחזיר את חובו אליה. למרות זאת, ביל מגלה שג'ון נשאר בחיים ומצווה על הכנופיה להעלות את החווה בלהבות. ג'ון מחלץ את סוסיה של בוני והאחרונה מבטיחה לתת לו קצת בקר כשיחזור לחווה שלו.
לאחר שג'ון מסייע למארשל בשם לי ג'ונסון בעבודות שונות ברחבי העיירה, ג'ון ולי מתחילים לתכנן פלישה למחבואו של ביל. במטרה להשיג תחמושת וחומרים נחוצים לפשיטה, ג'ון משתף פעולה עם מוכר תרופות בשם נייג'ל ווסט דיקנס ובעזרתם של נייג'ל, אדם בשם אייריש ואדם בשם סת' בריירס, ג'ון מתחיל לתכנן את המתקפה הקרובה. למרות זאת, התכנית מתעכבת לאחר שבוני מקפרלן נחטפת וג'ון, ביחד עם עזרתו של לי מציל אותה מתלייה. לאחר מבצע ההצלה, החבורה מתחילה בפשיטה ובמהלכה, מתברר שביל הצליח לברוח ושם פעמיו למקסיקו יחד עם חוויאר אסקואלה.
ביוגרפיה בדיונית > Red Dead Redemption > פרק שני - נואבו פאריסו

אייריש מלווה את ג'ון לגבול עם מקסיקו, שם ג'ון פוגש את מושל העיירה "נואבו פאריסו", קולונל אלנדה ואת יד ימינו, קפטן דה סנטה. ג'ון נאלץ לעבוד עם השניים במטרה ללמוד היכן ביל וחוויאר מסתתרים. במהלך העבודה, ג'ון פוגש אקדוחן בשם לנדון ריקטס שמלמד את ג'ון שיטות לחימה חדשות עם אקדח ויוצא לתקיפה נגד הצבא המקסיקני. ג'ון מסייע גם לאברהם רייס ולואיזה פורטונה, שרוצים להפיל את אלנדה ממשכנו ולהכניס במקומו את מושל משלהם, גנרל סנצ'ז. בזמן שהוא מסייע למורדים, ג'ון לומד על מיקומם של חוויאר וביל.
למרות זאת, אלנדה, שמודע למעורבותו של ג'ון עם המורדים, בוגד בג'ון ושולח את אנשיו לחסלו. רייס ושאר המורדים מגיעים לסייע לג'ון. ג'ון הורג את קפטן אספינוזה בקרב שמתחולל וג'ון מסייע לרייס ולשאר המורדים מול הצבא המקסיקני. לאחר שהורידו את אלנדה ממעמדו, ג'ון מתעמת עם חוויאר, אך האחרון מצליח לברוח. ג'ון רודף אחריו וחוויאר יכול למות בידיו של ג'ון או להיכלא על ידי אדגר רוס ואנשיו. ג'ון מסייע לרייס ולשאר המורדים להרוג את החיילים שנשארו בצבא המקסיקני וג'ון מצליח להרוג את ביל. לאחר מכן, ג'ון חוזר לארצות הברית לעיירה בלאקווטר כדי להיפגש עם רוס ואנשיו.
ביוגרפיה בדיונית > Red Dead Redemption > פרק שלישי - ווסט אליזבת'

לאחר שג'ון סיים עם ביל וחוויאר, אדגר רוס מזכיר לו שהוא עדיין צריך לצוד את דאץ' ואן דר לינד, מנהיג הכנופיה לשעבר. ג'ון, ביחד עם רוס ואנשיו מגלים שדאץ' הקים כנופיה חדשה המורכבת ברובה מאינדיאנים ולאחר מספר עימותים מולם, הם לומדים על מיקומו של דאץ'. בפשיטה, ג'ון מתעמת עם דאץ' באופן ישיר. דאץ' מסביר לג'ון שמותו לא ישנה דבר ושרשויות החוק יחפשו "מפלצת" חדשה לצוד במטרה להצדיק את שכרם. במקום להיכנע או למות בידיו של ג'ון, דאץ' בוחר להתאבד מנפילה מצוק.
לאחר מכן, ג'ון משוחרר מעבודתו עם סוכנות החוק ומתאחד מחדש עם משפחתו בחווה שלהם. במטרה להחזיר את החווה למצב תקין, ג'ון חוזר אל חוות מקפרלן ורוכש מבוני בקר וכן לוכד מספר סוסים עם אנקל. באותו הזמן, ג'ון מלמד את ג'ק בן ה-16 לצוד ומציל אותו מדב.
למרות זאת ובהתאם לאזהרה של דאץ' קודם לכן, רוס בוגד בג'ון ויחד עם סוכנים נוספים פושטים על החווה של ג'ון. במהלך הירי, אנקל מוצא את מותו וג'ון מבריח את אביגייל וג'ק מהחווה כדי שיסתתרו. בפותחו את דלת האסם, ג'ון חוזה במספר רב של סוכנים עומדים למול האסם עם נשקים שלופים. ג'ון מבין שזהו הרגע האחרון בחייו ומחליט להקריב את עצמו כדי לתת לאביגייל וג'ק זמן לברוח. ג'ון יוצא מהאסם ונורה למוות על ידי רוס ואנשיו.
ג'ק ואביגייל בסופו של דבר חוזרים לחווה וקוברים את ג'ון ואנקל. מספר שנים לאחר מכן, אביגייל גם היא מתה ונקברת ליד ג'ון. ג'ק נשאר יתום.
ביוגרפיה בדיונית > Red Dead Redemption > אפילוג

ג'ק, שהתבגר, קובר את אמו בסמוך לקבר אביו ומחליט לחפש את רוס ולנקום את מות אביו. למרות שג'ון הפציר בו במהלך חייו לא לאמץ לעצמו אורח חיים של פורע חוק, ג'ק מצליח לאתר את אדגר רוס הגמלאי בזמן שהוא דג ביחד עם אחיו. ג'ק מציג את עצמו מול רוס ומאתגר אותו לדו-קרב. ג'ק יורה ברוס ראשון והורג אותו, בכך משלים את נקמתו והופך לפורע חוק, בניגוד למשאלתו של אביו.
כוחות ויכולות

מכיוון שהמשחק מתרחש בתקופת המערב הפרוע בארצות הברית, ג'ון הוא אדם בשר ודם וללא כוחות על ייחודיים. למרות זאת, מכיוון שמדובר במשחק וידאו, ג'ון יכול לספוג מספר רב של קליעים לגופו ולא למות באופן מידי. כמו כן, ג'ון מחזיק ביכולת בשם "Dead Eye" בעזרתה הוא יכול להיכנס למעין "מצב קליע" בזמן שהוא מכוון את נשקו על אנשים אחרים, בכך הזמן זז לאט יותר והשחקן מסוגל להתמקד באיברים שונים בגוף הקורבנות כדי ליצור פגיעות מדויקות יותר.
ג'ון מיומן בשימוש בכלי נשק רבים וביניהם אקדחים, רובי ציד, שוטגנים, שימוש בנשק קר כמו סכין ושימוש בדינמיט. בנוסף, הוא רוכב סוסים מנוסה.
טריוויה

מותו של אדגר רוס באגם על ידי ג'ק מרסטון הוא סימבולי, כאשר ג'ק הצעיר פגש לראשונה באדגר רוס בזמן שהוא דג באגם ביחד עם ארתור.
במשחק הראשון, ג'ון פוגש באיש המוזר, דמות שנותנת לו משימות שונות שקשורות לרמת הכבוד שלו. אותו איש מזכיר במשחק הראשון את היידי מק'קורד (אותה אישה שדאץ' רצח בבלאקווטר), אך ג'ון לא יזכור אותה. במשחק השני, ניתן למצוא בקתה ובה ציור לא גמור. אם השחקן (גם כג'ון וגם כארתור) יחזור לבקתה לאחר מספר ימים, הציור יושלם ויציג את אותו האיש המוזר. לאחר מכן, השחקן יכול להתבונן במראה בבקתה ולראות את האיש המוזר עומד מאחוריו, אך הוא מיד נעלם לאחר מכן. שחקנים רבים משערים שדמותו של האיש המוזר הוא בעצם מלאך המוות, כאשר במשחק לא ניתן להורגו והוא מדבר אל ג'ון כאילו הוא מכיר אותו כבר שנים.
בהקשר לתמת "הגאולה" במשחק, ג'ון גואל את עצמו לאחר שהוא מקריב את עצמו על מנת לתת למשפחתו זמן לברוח.
מתברר שהצלקות האייקוניות על פניו של ג'ון נוצרו לאחר שהוא הותקף על ידי זאבים בתחילת המשחק השני. ארתור בעצמו צוחק על זה בכך שאומר "אתה יודע, כדאי שנמציא סיפור מגניב מאחורי הצלקות האלו." וג'ון עונה לו, "אז... לקפוא בשלג, לסבול מדימום, לגווע ברעב, וכמעט להיאכל בחיים על ידי זאבים לא נשמע מספיק מגניב בשבילך?".
בניגוד לארתור, ג'ון לא מסוגל לשחות. ניתן לראות זאת בשני המשחקים כאשר משחקים עם דמותו של ג'ון ומנסים להיכנס למים, ג'ון יטבע באותו הרגע.
למרות שג'ון חושד שג'ק הוא לא בנו הביולוגי, ג'ק בהתבגרותו (באפילוג של המשחק הראשון) דומה כשתי טיפות מים לאביו.
בכתוביות הסיום של המשחק השני, ניתן לראות את אדגר רוס וסגנו בוחנים את הגופה של מייקה בל ולאחר מכן נראים מתצפתים על חוותו של ג'ון, בכך מייקה, מבלי להתכוון מניע את אירועי שני המשחקים (הוא האחד שדרבן את דאץ' לבצע את השוד בבלאקווטר ובגלל שסוכני החוק מצאו את גופתו, הם שמים פעמיהם לחווה של ג'ון ובכך מניעים את אירועי המשחק הראשון).
הערות שוליים

↑  Schiesel, Seth (2010-05-16). "Way Down Deep in the Wild, Wild West". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2024-07-20.
↑  GamesRadar Staff published, Best game characters of the generation, gamesradar, ‏2013-10-11 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: fdc1c3e7-5685-450b-94ba-010736652425
יום ההתנצלות

קהל צופה בהתנצלותו של ראש ממשלת אוסטרליה קווין ראד ל"דור הגנוב", ב-13 בפברואר 2008, בהקרנה על מסך ענק בכיכר הפדרציה, במלבורן
יום ההתנצלות הלאומי (באנגלית: National Sorry Day) הוא יום המצוין באוסטרליה מדי שנה ב-26 במאי החל מ-1998, לזכר העוולות שהקולוניה הבריטית ביצעה כלפי אוכלוסיית הילידים האבוריג'ינית, ובמיוחד לזכר פרשת "הדור הגנוב" של רבבות הילדים האבורג'ינים שהוצאו בכפייה מבתיהם ונשלחו לבתי יתומים ולאימוץ על ידי לבנים, במסגרת מדיניות ממשלתית שנמשכה בשנים 1900–1972.
מקורו של היום בוועדת חקירה לעניין "הדור הגנוב", שהגישה את מסקנותיה לפרלמנט הפדרלי ב-26 במאי 1997. אחת מהמלצותיה הייתה לקבוע יום שנתי לזכר מאורעות אלה והשפעותיהם, על מנת להתחיל את תהליך הריפוי ואיחוי הקרעים.
היום צוין לראשונה ב-1998, ומאות אלפי אוסטרלים הביעו את התנצלותם בעצרות פומביות, ובחתימה ב"ספרי התנצלות" שנפתחו ברחבי המדינה והוגשו למנהיגים אבוריג'ינים ובאתר אינטרנט שנפתח לשם כך . לנוכח סירובו של ראש ממשלת אוסטרליה, ג'ון הווארד להתנצל, והתעקשותו להסתפק ב"הבעת צער", קיבל יום זה משמעות פוליטית. הווארד, בניגוד לפוליטיקאים רבים מכל חלקי הקשת הפוליטית גם סירב להשתתף באירועי יום ההתנצלות.
היום אינו יום רשמי, ואירועיו אינם מאורגנים ידי ממשלת אוסטרליה, אלא על ידי ועדה ציבורית מיוחדת שהוקמה לשם כך.
התנצלות ממשלת ראד

עם בחירתו בסוף 2007 של קווין ראד ממפלגת הלייבור האוסטרלית לראש ממשלת אוסטרליה במקומו של ג'ון הווארד מהמפלגה הליבראלית, נסללה הדרך להתנצלות רשמית. עם כינוס הפרלמנט החדש, ב-13 בפברואר 2008 נשא ראד נאום בפרלמנט, במעמד ראשי ממשלות קודמים ונציגים של "הדור הגנוב", בו הוא הביע את התנצלות ממשלת אוסטרליה בפני האבוריג'ינים ואנשי "הדור הגנוב". האופוזיציה הליברלית הצטרפה לבקשת הסליחה והפרלמנט הצביע פה אחד בעד הבעת ההתנצלות.
ראו גם

רצח העם הטסמני
הדור הגנוב
הערות שוליים

↑  Dylan Welch,
 קווין ראד מתנצל, באתר ה"סאנדיי מורנינג הראלד"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007563722805171  LCCN: sh99001509
ויולט מוריס

| --- | --- |

 לידה:  18 באפריל 1893 הרובע השישי של פריז, צרפת 
 פטירה:  26 באפריל 1944 (בגיל 51) אר, צרפת 
 מידע כללי
 מדינה:  צרפת
 משקל:  68 ק"ג
 גובה:  1.66 מטר
 ספורט
 ענף ספורט:  אתלטיקה, מרוץ אופניים 
 
ויולט מוריס (בצרפתית: Violette Morris) (18 באפריל 1893 - 2 באפריל 1944) הייתה אתלטית צרפתית, הידועה בשיתוף הפעולה שלה עם הנאצים. לאורך חייה זכתה בשתי מדליות זהב ובמדליית כסף במשחקים העולמיים לנשים. בהמשך נאסר עליה להתחרות בשל "הפרת קודים מוסריים". באולימפיאדת ברלין (1936) הוזמנה על ידי אדולף היטלר כאורחת כבוד. במהלך מלחמת העולם השנייה שיתפה פעולה עם משטר וישי והייתה ידועה בתור "ההיינה של הגסטפו".
קורות חיים

נולדה לאב יוצא צבא ולאם ממוצא פלסטיני. בשנת 1914 התחתנה עם סיפריאן אדוארד ג'וזף גורו. הזוג התגרש במאי 1923.
קורות חיים > קריירה מקצועית

מוריס שיחקה במועדוני כדורגל נשים בפריז משנת 1917 עד 1926. בנוסף, שיחקה בנבחרת צרפת בכדורגל נשים. זכתה במדליות זהב במשחקים העולמיים לנשים ב-1921 וב-1922.
בנוסף לכדורגל, לקחה חלק פעיל בענפי ספורט מגוונים אחרים. במשחקים העולמיים לנשים לשנת 1924 זכתה במדליות זהב בזריקת דיסקוס ובהדיפת כדור ברזל. מוריס התחרתה גם במרוצי מכוניות ואף עברה ניתוח כריתת שדיים, לטענתה על מנת שתוכל להיכנס בנוחות לרכבים. השתתפה במרוצים רבים ברחבי צרפת.
קורות חיים > סגנון חיים

סגנון חייה של מוריס היה ייחודי לתקופתה. התנהגותה של מוריס חרגה מהנורמות המקובלות לאישה בזמנה בכך שהתחרתה בענפים שנחשבו כגבריים, התלבשה בבגדי גברים, קיללה בפומבי וחיה כלסבית מוצהרת.
ב-1928 פדרציית ספורט הנשים הצרפתית סירבה לחדש את רישיון התחרויות שלה לאור תלונות על אורח חייה ונאסר עליה להתחרות באולימפיאדת אמסטרדם (1928). הארגון גרס כי התנהגותה אינה עומדת בערכי המוסר, וציין את נוהגה להתלבש בבגדי גברים כדוגמה הבולטת לכך.
לאורך הקריירה המקצועית שלה, התחברה מוריס לאמנים ואינטלקטואלים רבים באליטה הצרפתית. ידוע על כך שהייתה חברה קרובה של ג'וזפין בייקר, ז'אן מארה וז'אן קוקטו. ב-1939 התארח קוקטו בביתן של מוריס ובת זוגה, איבון דה בריי(אנ'). במהלך ביקור זה כתב את המחזה "המפלצות הקדושות" (בצרפתית: Les Monstres sacrés)(אנ'), בו גם שיחקה דה בריי.
קורות חיים > קשריה למפלגה הנאצית ומותה

ב-1936 מוריס הוזמנה באופן אישי על ידי אדולף היטלר למשחקים האולימפיים בברלין. עדויות היסטוריות מוכיחות כי נחשבה לאורחת כבוד במהלך המשחקים.
במהלך מלחמת העולם השנייה מוריס נחשבה למשתפת פעולה עם משטר וישי. ישנן עדויות סותרות למידת מעורבותה במשטר. לפי הסופר ריימונד רופין, אחד התפקידים המרכזיים של מוריס במהלך המלחמה היה לפגוע בפעילות מנהלת המבצעים המיוחדים. לצד זאת, ישנן טענות כי לצד היותה מרגלת עבור המשטר הנאצי, הייתה מעורבת בעינוי עצורים במהלך חקירותיהם. מאידך גיסא, ישנן טענות שכל תפקידה במשטר הסתכם בניהול מוסך ממשלתי וסיוע בהעברת בנזין דרך השוק השחור.
ב-26 באפריל 1944, בזמן שנסעה במכוניתה בנורמנדי ביחד עם משפחת ביילול, שלקחה חלק מרכזי במשטר הנאצי בצרפת, רכבה השמיע רעש חריג ונעצר. מוקדם יותר באותו היום, המנוע שובש על ידי אנשי המאקי. לאחר עצירת הרכב, מתנקשים יצאו ממקום היחבאם והחלו לירות על הרכב. מוריס, בני הזוג ושני ילדיהם נהרגו במתקפה. עד היום לא ברור אם יעד הפעולה היה מוריס לבדה, או גם בני המשפחה. גופתה של מוריס, שהייתה עם חורי קליעים רבים, נלקחה לחדר מתים, שם לא זוהתה לאורך חודשים. לבסוף נקברה בחלקה לא מסומנת.
הערות שוליים

1 2 3  Marie Josèphe Bonnet, Violette Morris, histoire d'une scandaleuse, Paris: Perrin, 2011
1 2  Papirblat, Shlomo. "Sporting champion, feminist icon, Nazi spy? The extraordinary life of Violette Morris". Haaretz.com (באנגלית). נבדק ב-2024-12-30.
↑  dominique ruffin, Violette Morris, Le blog de Raymond Ruffin, ‏2010-10-03 (בצרפתית)
1 2 3  Violette Morris: Pioneering Female Athlete Turned Nazi Spy, www.wbur.org, ‏2017-02-24 (באנגלית)
↑  Agence Rol Agence photographique, L'équipe féminine [de football de l'Olympique], Gallica (בצרפתית)
↑  Agence Rol Agence photographique, Mme [Violette Gouraud-Morris], Gallica (בצרפתית)
↑  Meet The Woman Who Cut Off Her Breasts To Be A Better Racer, Jalopnik, ‏2012-09-13 (באנגלית)
↑  Christine Bard, La championne Violette Morris perd son procès en 1930
↑  Novel Humanizes The 'Hyena Of The Gestapo, NPR
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb12134975k (data)  GND: 130004456  ISNI: 0000 0000 4548 5516  LCCN: nr90026571  SUDOC: 029801524  VIAF: 146149066572765601623   WorldCat (עם VIAF): 146149066572765601623
חזקת מוות

חזקת מוות הוא הכרזה על מותו של אדם בהיעדר הוכחה ישירה למותו של האדם, כגון מציאת שרידים (למשל, גופה או שלד) המיוחסים לאותו אדם. הכרזה כזו נעשית בדרך כלל לאחר שהאדם נעדר לתקופה ממושכת ובהיעדר ראיה כלשהי שהוא עדיין בחיים - או לאחר תקופה קצרה יותר, אך כאשר הנסיבות סביב היעלמותו של אדם תומכות באופן מוחץ באמונה שהאדם מת (למשל, התרסקות מטוס). ההנחה הופכת ודאית כאשר והאדם לא אותר במשך תקופה שחורגת מתוחלת החיים הסבירה, כמו במקרים של אמיליה ארהארט וג'ק המרטש.
הצהרה על מותו של אדם דומה לצורות אחרות של "שיפוט מונע", כגון סעד הצהרתי. לתחומי שיפוט שונים יש אמות מידה משפטיות שונות לקבלת הצהרה כזו, ובאזורים מסוימים עשויה להיווצר חזקת מוות לאחר שאדם נעדר בנסיבות מסוימות ובפרק זמן מסוים.
ברוב תחומי השיפוט, כדי לקבל תעודת פטירה בהיעדר אישור של רופא כי אדם מזוהה נפטר, יש צורך לקבל צו בית משפט (אנ') המורה למדינה להנפיק תעודת פטירה. עם זאת, בחלק מתחומי השיפוט יאפשרו להנפיק תעודות פטירה ללא צו בית משפט רק אם קיימות ראיות נסיבתיות שיובילו אדם סביר להאמין כי אדם נפטר במאזן ההסתברויות.
אם אין ראיות מספקות לכך שהאדם מת, הכרזה משפטית על מותו של אדם עשויה להימשך זמן רב יותר, שכן היעדרות פשוטה אינה מוכיחה בהכרח מוות. הדרישות להכרזת אדם כמת חוקי עשויות להשתנות בהתאם לפרטים רבים, כולל הפרטים הבאים:
תחום השיפוט בו חי האדם לפני מותו
תחום השיפוט שבו יש להניח שהאדם נפטר
ההנחה של סיבת המוות (רצח, התאבדות, תאונה וכו')
מאזן ההסתברויות
לרוב המדינות יש פרק זמן מוגדר (שבע שנים בתחומי שיפוט רבים במשפט המקובל) שלאחריו אדם נחשב מת אם אין ראיות הסותרות זאת. עם זאת, אם הנעדר הוא בעל עיזבון משמעותי, רשאי בית המשפט לעכב הנפקה של תעודת פטירה אם לא נעשה מאמץ ממשי לאתר את הנעדר. כמו כן, אם סבורים שהמוות התרחש במים בין-לאומיים או במקום ללא כוח משטרה ריכוזי ומהימן או ללא מערכת רישום וסטטיסטיקה חיונית, על הכרזה למותו של אדם עשויים לחול חוקים אחרים.
בעקבות חטיפת הישראלים לרצועת עזה באירועי טבח שבעה באוקטובר הוקמה בישראל ועדת מומחים של משרד הבריאות, יחד עם המכון לרפואה משפטית, הרב הראשי לישראל ומשרד הדתות, וזו קבעה את מותם של אחדים מהחטופים, על פי ממצאים שנאספו ומידע מודיעיני.
הערות שוליים

↑  Bray, Samuel L. (2010). "Preventive Adjudication". University of Chicago Law Review. 77: 1275. SSRN 1483859.
↑  רוני לינדר, מאחורי ההודעות על מותם של חטופים עומד מבצע מורכב ושאפתני – שלא היה כמותו, באתר הארץ, 2 בדצמבר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4185597-8
מרגלית שילה

| --- | --- |

מרגלית שילה
 לידה:  1942 (בת 83 בערך) רחובות, פלשתינה (א"י) 
 מקום מגורים:  ישראל ישראל
 מוסדות:  אוניברסיטת בר-אילן 
 בן או בת זוג:  שמואל שילה (משפטן) 
 צאצאים:  אלחנן שילה 
 
מרגלית שילה (נולדה ב-1942) היא היסטוריונית ישראלית, פרופסור אמריטוס במחלקה ללימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה ע"ש מרטין זוס באוניברסיטת בר-אילן.
ביוגרפיה

שילה היא ילידת רחובות. אביה הוא הכימאי פרופ' אהרן בונדי, חתן פרס ישראל לחקר החקלאות (1984).
פרסמה מחקרים והשתתפה בעריכת קובצי מחקרים על תולדות ההתיישבות העובדת במאה ה-19 וה-20, על הממסד הציוני ועל מעמד הנשים ומצבן ביישוב הישן והיישוב החדש.
שילה היא אלמנתו של המשפטן פרופ' שמואל שילה. היא אם לחמישה, וביניהם נפתלי שילה, שופט בבית המשפט המחוזי בתל אביב, ד"ר אלחנן שילה, מרצה לפילוסופיה ורחל ברלין, מבעלי משרד עו"ד abs בירושלים. מתגוררת בשכונת קטמון בירושלים.
מספריה > ספרים מפרי עטה

ראשית ההתיישבות הציונית בארץ ישראל ומבט מגדרי נוסף, ירושלים מכון שוקן למחקר היהדות, 2022
נשים בונות אומה – הפרופסיונליות העבריות 1948-1918, ירושלים, הוצאת כרמל, 2020
המאבק על הקול: נשות היישוב וזכות הבחירה 1926-1917, ירושלים: הוצאת יד יצחק בן-צבי; שדה בוקר: אוניברסיטת בן-גוריון בנגב - מכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות, 2013
אתגר המיגדר: נשים בעליות הראשונות, בני ברק: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2007
הקול הנשי הירושלמי: כתבי למדניות מן המאה התשע-עשרה, ירושלים: מרכז דינור, האוניברסיטה העברית, 2003
נסיכה או שבויה?: החוויה הנשית של היישוב הישן בירושלים, 2001 - זכה בפרס בהט
רופין והקרן הקימת לישראל: מי התווה את דרכי הפעולה בארץ-ישראל (1907-1914)? רופין והקרן הקימת לישראל, ירושלים: הוצאת קרן קיימת לישראל, 1991
ניסיונות בהתיישבות: המשרד הארצישראלי - 1908-1914, ירושלים: יד יצחק בן-צבי, 1988 - זכה בפרס רופין להיסטוריה.
חוות הלימוד של המשרד הארץ-ישראלי 1908-1914, 1977 - עבודת MA, האוניברסיטה העברית.
אבי – פרופסור אהרן בונדי, משפחתו ואבות אבותיו, ירושלים, תשע"ד, הוצאה פרטית, 104 עמ'.
,Princess or Prisoner? Jewish Women in Jerusalem, 1840 - 1914, Brandeis University Press, 2005 - Jewish Book Award
Girls of Liberty: The Struggle for Suffrage in Mandatory Palestine, Brandeis University Press, 2016.
מספריה > ספרים שערכה

להיות אשה יהודייה, דברי הכנס הבינלאומי הראשון: אשה ויהדותה, ירושלים, תש"ס
להיות אשה יהודייה, קובץ ב', דברי הכנס הבינלאומי השני אשה ויהדותה, ירושלים תשס"ג
(עם רות קרק וגלית חזן-רוקם), העבריות החדשות: נשים ביישוב ובציונות בראי המגדר, ירושלים: הוצאת יד יצחק בן-צבי, 2001
(עם רות הלפרין-קדרי ואיל כתבן), חוקה אחת ומשפט אחד לאיש ולאישה, רמת גן: אוניברסיטת בר-אילן, 2010
(עם גדעון כ"ץ), מגדר בישראל: מחקרים חדשים על מגדר ביישוב ובמדינה, קריית שדה בוקר: מכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות - אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, 2011
Ruth Kark, Margalit Shilo, Galit Hazan- Rokem, eds. Jewish Women in Pre State Israel, Life History, Politics and Culture, Brandeis University Press, 2008- A translation from the Hebrew
הערות שוליים

↑  יפה ברלוביץ, קול הנשים החסרות, באתר הארץ, 11 בנובמבר 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268020205171  BnF: cb145042661 (data)  GND: 1089390785  ISNI: 0000 0000 6658 4388  LCCN: nr90028674  SUDOC: 114716013  VIAF: 59315682   WorldCat (עם VIAF): 59315682
ויקטוריה בוך

| --- | --- |
ויקטוריה בוך
ויקטוריה בוך
 לידה:  22 ביוני 1954 
 פטירה:  21 ביוני 2009 (בגיל 54) 
 ענף מדעי:  כימיה
 מקום מגורים:  ישראל
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית
 
ויקטוריה בוך (22 ביוני 1954 - 21 ביוני 2009) הייתה כימאית ישראלית, פרופסור באוניברסיטה העברית ופעילת שמאל. מומחית לכימיה תאורטית ובחקר המבנה המולקולרי של מים וקרח.
ביוגרפיה

נולדה ב-22 ביוני 1954 בווילנה. אמה, תמרה בוך, הייתה בלשנית שהתמחתה בשפות ליטאיות ובבלשנות השוואתית, ואביה, אלפרד בוך, היה פיזיקאי. זמן קצר לאחר מכן משפחתה עברה לרוסיה, ועלתה לישראל בשנת 1968. החלה ללמוד כימיה באוניברסיטה העברית כשהייתה בת 17 וסיימה את התואר הראשון טרם גיוסה לצבא. שירתה בצה"ל כקצינת קשר. לאחר שחרורה המשיכה בלימודיה וסיימה תארים שני ושלישי באוניברסיטה העברית, בהנחיית פרופסור בני גרבר. בתחילת שנות השמונים עשתה פוסט דוקטורט באוניברסיטת הרווארד ולאחר מכן לימדה באוניברסיטת אילינוי. בשנת 1992 שבה לארץ והצטרפה לסגל האוניברסיטה העברית. בשנת 2000 מונתה לפרופסור מן המניין. בארץ עסקה בוך בחקר המבנה המולקולרי של המים והקרח וכן בתכונות של צורונים הנספחים על פני השטח של קרח ומים, והייתה בין התאורטיקנים המובילים בעולם בתחום זה.
עם שובה לישראל, הייתה בוך פעילה מובילה בהתארגנויות שמאל רבות. כתבה במגזינים שונים בישראל ומחוצה לה על ענייני היום. הייתה חברה בארגון מחסום Watch, בנשים בשחור ובוועד הישראלי נגד הריסת בתים ועבדה עם רופאים לזכויות אדם. בשנת 2004 הקימה את אתר האינטרנט "מגזין הכיבוש", שנהפך לאחת מהבמות המרכזיות לכתבי השמאל בישראל. בנוסף כתבה מאמרים פובליצסטים בנושאי היום במגוון במות, בהן בכתב עת Nature.
בוך הייתה נשואה לרון אלבר, גם הוא פרופסור לכימיה, והתגרשה ממנו בשנות התשעים. הייתה אם לבת אחת, הסופרת דסי אלבר. נפטרה ב-21 ביוני 2009 ממחלת הסרטן.
לאחר פטירתה הוציא כתב העת Journal of Physical Chemistry של ה-American Chemical Society חוברת מיוחדת לזכרה. כנס ה-Gordon Research Conference בנושא מים יוקדש לזכרה.
מספריה

מצבים מעוררים ויברציונית, 1984
Water in confining geometries, Springer, 2003 (co-editor)
ז'אן ז'אק גולדברג

| --- | --- |

 לידה:  22 באוקטובר 1955 בלגיה
 פטירה:  28 בדצמבר 2006 (בגיל 51) מרסיי, צרפת
 מוקד פעילות:  תל אביב, ישראל
 תקופת הפעילות:  1980–2006 (כ־26 שנים)
 עיסוק:  מתופף
 סוגה:  רוק
 שיתופי פעולה בולטים:  הקליק, אהוד בנאי, פורטיסחרוף, ז'אן קונפליקט
ז'אן ז'אק גולדברג (בצרפתית: Jean Jacques Goldberg;‏ 22 באוקטובר 1955 – 28 בדצמבר 2006) היה מתופף רוק ישראלי, חבר להקת הקליק והמתופף הקבוע של פורטיסחרוף.
ביוגרפיה

גולדברג נולד בבלגיה, וגדל בקיבוץ לוחמי הגטאות לאחר שעלה עם משפחתו לישראל כשהיה בן 14. בשנים 1980–1983 היה חבר בלהקת הקליק יחד עם דני דותן, אלי אברמוב, ועובד אפרת. לאחר פירוק הלהקה המשיך להיות מתופף מבוקש, וניגן באלבומי רוק ישראלים רבים.
בלט במיוחד שיתוף הפעולה שלו עם רמי פורטיס (בין השאר בהרכב "ז'אן קונפליקט") וברי סחרוף. גולדברג היה המתופף הקבוע של פורטיסחרוף ושל הפליטים, להקתו של אהוד בנאי באלבום הבכורה שלו, ועמו עבד גולדברג גם באופרת הרוק "מאמי". בנוסף עבד גם עם מיכה שטרית, יוסי אלפנט, גבי שושן, סי היימן, אור כשדים, יעל לוי, סיון שביט, איגי וקסמן, האחים והאחיות ועוד.
בשנת 1989 השתתף בסרטו של דני דותן, "דוליטל עקום".
באוקטובר 1990 הודיע שהוא עוזב את ישראל בגלל בעיות פרנסה: אף על פי שהופיע והקליט הרבה, ההכנסות לא היו קבועות. פורטיסחרוף ונקמת הטרקטור ערכו לכבודו מופע פרידה במועדון רוקסן. גולדברג עבר להתגורר במרסיי שבצרפת עם אשתו הצרפתייה ושני בניו, ועסק שם בליטוש יהלומים. בשנת 2004 חזר לישראל כדי לאחד את להקת הקליק. במשך ארבעה חודשים עבד עם דותן, אברמוב, אפרת ויסמין אבן על ההכנות לסיבוב הופעות ואלבום חדש. הקליק הקליטו שישה שירים ומסע ההופעות התחיל במועדונים בתל אביב. באותה תקופה ניגן גולדברג גם בהקלטת אלבום האיחוד של פורטיסחרוף "על המשמרת", ובסיבוב ההופעות שליוו את צאתו.
בסוף 2005 שב גולדברג לצרפת, ושם נתגלתה אצלו מחלת הסרטן, שהביאה למותו ב-28 בדצמבר 2006. היה נשוי למישל. ילדיו ליאור ותומר נולדו בישראל. הוא נקבר בבית העלמין בקיבוץ לוחמי הגטאות ב-4 בינואר 2007.