stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דבקות
לקריאה נוספת

יעקב קלצקין, הערך: הִתדבקות, אוצר המונחים הפילוספיים, א-ד, ברלין: הוצאת אשכול, תרפ"ח.
גרשם שלום, "דבקות" או "התקשרות אינטימית עם אלהים" בראשית החסידות (הלכה למעשה), בתוך: השלב האחרון, תשס"ט, עמ' 237-258.
אפרים גוטליב, הארות, דבקות ונבואה בס’ אוצר החיים לר’ יצחק דמעכו, הקונגרס העולמי למדעי היהדות, 4, 2, תשכ"ט, עמ' 327-334.
טוני לביא, דבקות באל בדעת ודבקות שמעל לדעת, בתוך: הרמב"ם בנבכי הסוד, תשס"ט-2009, עמ' 351-359.
נחום גרינולד, דביקות והתקשרות לצדיק לפי שיטת החסידות : מהו הרעיון המחשבתי והרעיוני מאחורי יסוד ההתקשרות של החסיד לרבי?, בתוך: היכל הבעש"ט; מאסף למשנת החסידות, תולדותיה וגנזיה, ברוקלין, ניו יורק, תשע"א-2011.
אדם אפטרמן, דבקות: התקשרות אינטימית בין אדם למקום בהגות היהודית בימי הביניים, הוצאת כרוב, לוס אנג'לס תשע"א.
משה גבעתי, דבקות במשימה - עד היכן?, מערכות, 377, תשס"א, עמ' 42-45.
הערות שוליים

↑  דברים י כ
↑  דברים ד ד
↑  תהילים סג ט
↑  פרשת בראשית
↑  בראשית,
↑  בראשית,
↑  מסכת סוטה, יד, ו
↑  מסכת כתובות קי"א ע"ב
↑  משה בן מימון, מורה נבוכים, ג, נ"א.
↑  יהודה הלוי, הכוזרי, ה, י"ב
↑  ראו: ישעיהו תשבי (עורך), משנת הזוהר, ב, ירושלים, הוצאת מוסד ביאליק, תשמ"ב-1982, עמ' שג-שד.
↑  רמח"ל, דרך ה', א, ב.
↑  מוסר אביך, מידות הראי"ה, דבקות
↑  עקבי הצאן, דעת אלהים,
↑  אברהם יצחק הכהן קוק, אורות, ירושלים: הוצאת מוסד הרב קוק, תשכ"ג, עמ' קכד-קכה; מלל מקוון: ייסורים ממרקים.
↑  דבקות במסמך רוח צה"ל, באתר צה"ל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007547130705171  LCCN: sh2006001486
דני בר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1955 (בן 69 בערך) טבריה, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 שפות היצירה:  עברית 
 
דני בר (נולד בשנת 1955) הוא סופר ישראלי.
ביוגרפיה

דני בר נולד בשנת 1955 בטבריה. בנעוריו למד בכפר הנוער בן שמן, ובשנת 1973 סיים את לימודיו והתגייס לחטיבת גולני. עם שחרורו החל לעבוד במשרד ראש הממשלה עד לפרישתו בשנת 2000.
בין השנים 2001-2008 ניהל את כפר הנוער בן שמן.
בשנת 2003 יצא לאור ספרו הראשון "שהיד", שזכה לחשיפה תקשורתית גדולה והפך לרב מכר.
בשנת 2013 יצא לאור ספרו השני "החצר הפנימית", רומן היסטורי המבוסס על פרשה שהסעירה את היישוב היהודי לפני קום המדינה וזכתה לכינוי "פרשת בן שמן". ב-22 בינואר 1940, פשטו אנשי הבולשת הבריטית בפיקודו של ג'פרי מורטון, מי ששנתיים לאחר מכן רצח את אברהם שטרן מפקד הלח"י, על כפר הנוער בן שמן וחשפו את מצבורי הנשק הרבים שהוסתרו במקום. הספר מתחקה אחר עקבות המרגל שהסגיר את סודות הכפר ולאחר תחקיר עמוק ויסודי הוא מביא לחשיפתו.
בשנת 2019 תורגם הספר "שהיד" לאנגלית ויצא לאור באמזון תחת השם "The Shahid's widow".
הערות שוליים

↑   יחיעם ויץ, המלשין מכפר הנוער בן שמן, באתר הארץ, 30 בינואר 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303976105171  LCCN: no2003092678  VIAF: 86220101   WorldCat (עם VIAF): 86220101
דרור מרמור

| --- | --- |

 לידה:  27 באוגוסט 1973 (בן 51) כ"ט באב ה'תשל"ג חיפה, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  ישיבת הר עציון  אוניברסיטת תל אביב  אוניברסיטת בר-אילן 
 מעסיק:  גלובס 
 מספר צאצאים:  5 
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  dror.marmor.9
 טוויטר:  drormarmor
 
דרור מרמור (נולד ב-27 באוגוסט 1973) הוא עיתונאי ישראלי.
החל מאוקטובר 2021 מכהן כסגן עורך העיתון הכלכלי גלובס. במרץ 2020 מונה לעורך הנדל"ן בקבוצת ידיעות אחרונות (כלכליסט, ממון, ynet כלכלה). בעבר היה עורך מוסף הנדל"ן של גלובס וכתב שוק ההון והנדל"ן במעריב. בקיץ 2018 מונה לעורך האתר המערכתי של "מרכז הנדל"ן" וכמו כן שימש פרשן כלכלי וכותב טור בעיתון מקור ראשון.
דרור בעל תואר ראשון בכלכלה ובתקשורת מאוניברסיטת תל אביב ובית ספר כותרת, ותואר שני במינהל עסקים (MBA) עם התמחות במימון מאוניברסיטת בר-אילן. מרמור מרצה בהקריה האקדמית אונו בקורס סיכוני נדל"ן. בעבר לימד אסטרטגיות בשיווק נדל"ן במכון פישמן של האוניברסיטה העברית, בתוכנית להב - פיתוח מנהלים באוניברסיטת תל אביב ועוד.
חיים אישיים

דרור למד בישיבת הר עציון. נשוי ליעל מרמור, שופטת בבית משפט השלום ובתו של מנחם דומב. הם הורים לחמישה ילדים ומתגוררים בפתח תקווה.
הערות שוליים

↑  דוד ורטהיים‏, שינויים בגלובס: שורת מינויים ועזיבות, באתר וואלה, 8 ביולי 2018
ערך זה הוא קצרמרבנושא תקשורת ובנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דונה שירלי

| --- | --- |

 לידה:  1941 (בת 83 בערך) Pauls Valley, ארצות הברית 
 מוסדות:  אוניברסיטת אוקלהומה 
 פרסים והוקרה:  היכל התהילה של נשות אוקלהומה (2003)  מדליית הולי (1998)  היכל התהילה של נשים בטכנולוגיה (1997) 
 
דונה לי שירלי (באנגלית: Donna Lee Shirley; נולדה ב-1941) היא האישה הראשונה שניהלה פרויקט בנאס"א, והמנהלת לשעבר של התוכנית לחקר מאדים של המעבדה להנעה סילונית של נאס"א. שירלי היא המחברת של הספר "Managing Martians: The Extraordinary Story of a Woman's Lifelong Quest to Get to Mars—and of the Team Behind the Space Robot That Has Captured the Imagination of the World".
ביוגרפיה

שירלי נולדה בפאולס ואלי שבאוקלהומה וגדלה בויינווד. בנעוריה הייתה פעילה בתנועת הצופות בארצות הברית וניגנה באבוב. בתיכון בשונה מבנות כיתתה לא למדה כלכלת בית אלא שרטוט טכני. היא החלה להתעניין בחקר החלל ובחקר מאדים בעקבות ספרי המדע הבדיוני "החולות של מאדים" של ארתור סי. קלארק ו-"The Martian Chronicles" של ריי ברדבורי. לרגל יום הולדתה ה-15 רשמו אותה הוריה לחוג טיסה, והיא קיבלה רישיון טיס בגיל 16.
היא נרשמה ללימודי הנדסה באוניברסיטת אוקלהומה, אף על פי שיועצי האוניברסיטה התריעו בפניה כי "נשים אינן יכולות להיות מהנדסות". במהלך לימודיה התארסה, ובחרה לשנות את מסלול לימודיה לכתיבה טכנית על מנת לקבל תואר מוקדם יותר. זמן קצר אחרי כן היא נפרדה מארוסה. היא החלה לעבוד במקדונל איירקראפט קורפוריישן ככותבת אפיון בסנט לואיס שבמיזורי למשך כשנה, ואחרי כן חזרה ללמוד באוניברסיטה על מנת להשלים את התואר בהנדסה מכנית/חלל. היא קיבלה תואר ראשון בהנדסה מכנית וחלל ב-1965 ותואר שני מאוניברסיטת דרום קליפורניה בהנדסת חלל ב-1968. שירלי שימשה כעוזרת דקאן ומרצה להנדסת אווירונאוטיקה בבית הספר להנדסה של אוניברסיטת אוקלהומה עד לפרישתה בשנת 2003.
בין השנים 1966 ל-1998 עבדה שירלי במעבדה להנעה סילונית. כשהצטרפה לשם הייתה האישה היחידה מבין 2,000 עובדים שלהם היה תואר בהנדסה. בנאס"א עבדה במספר פרויקטים. היא הייתה חברה בצוות שתכנן את מגן החום של רכב החלל שתוכנן לחדור את האטמוספירה של מאדים. האי שימשה כמנתחת, ובהמשך כמנהלת תוכנית מארינר 10 לנוגה וכוכב חמה. היא הובילה את צוות המחקר של רובר המאדים. היא ניהלה את התוכנית לחקר מאדים והובילה את הצוותים של מארס פאת'פיינדר וסוג'ורנר. ב-1997 נוספה שירלי להיכל התהילה של נשים בטכנולוגיה וב-1998 נכנסה לרשימת היכל התהילה של התעופה והחלל של אוקלהומה, וכן לפרס מהאקדמיה האמריקאית להישגים. היא פרשה מניהול תוכנית החקר המאדים באוגוסט 1998.
על שמה נקרא האסטרואיד "5649 שירלי" שנתגלה בסמוך למאדים.
ספריה

Managing Creativity: A Practical Guide to Inventing, Developing and Producing Innovative Products. 1997.; E-book
Managing Martians. Broadway Books. 1998. ISBN 9780767902403.; Random House Digital, Inc., 2010, ISBN 9780307756831
הערות שוליים

1 2 3  11 Facts About Donna Shirley, the First Woman to Manage a NASA Program, www.mentalfloss.com, ‏11 במרץ 2021 (באנגלית)
↑  Donna Shirley, LEMELS N-MIT
↑  הביוגרפיה של דונה שירלי, באתר managingcreativity.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1089280254  ISNI: 0000 0000 3786 4946  LCCN: n98022604  VIAF: 26374710   WorldCat (עם VIAF): 26374710
דרור לוי

| --- | --- |

תא"ל דרור לוי בטקס כניסתו לתפקיד מפקד בסיס תל נוף, 2022
 לידה:  24 בספטמבר 1977 (בן 47)
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1996
 דרגה:   תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד טייסת 133  מפקד טייסת 69  ראש מחלקת אמצעי לחימה  מפקד בסיס תל נוף  ראש חטיבת התכנון באגף התכנון
 פעולות ומבצעים
   מלחמת לבנון השנייה   תקיפת הכור הגרעיני בסוריה     מבצע צוק איתן  מבצע שומר החומות  מבצע עלות השחר  מבצע מגן וחץ  מלחמת חרבות ברזל
 
דרור לוי (נולד ב-24 בספטמבר 1977) הוא קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף המכהן כיום כראש חטיבת התכנון בצה״ל. קודם לכן כיהן כמפקד בסיס תל נוף של חיל האוויר הישראלי.
ביוגרפיה

לוי התגייס ב-1996 לקורס טיס אותו סיים במגמת קרב. ב-2007 השתתף בתקיפת הכור הגרעיני בסוריה. בשנים 2012–2014 פיקד על טייסת 133 ובשנים 2014–2016 פיקד על טייסת 69, כולל במהלך מבצע צוק איתן. כיהן כראש ענף מטוסים במחלקת אמצעי לחימה במטה חיל האוויר וב-2018 מונה לראש המחלקה.
בספטמבר 2022 מונה למפקד בסיס תל נוף ושירת בתפקיד עד אוגוסט 2023.
ביוני 2023 פורסם כי הוא צפוי להתמנות לראש חטיבת התכנון באגף התכנון.
לוי בעל תואר ראשון במדעי המחשב ומנהל עסקים ותואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה והמכללה לביטחון לאומי.
הערות שוליים

↑  רשת 13 טלטלה את מבקר הטלוויזיה שלנו עם דוקו מצמרר
דרור לבן-כתר

| דרור לבן-כתר |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: דמויי־דרור
משפחה:: פסרליים
סוג:: Zonotrichia
מין:: דרור לבן-כתר
שם מדעי
 Zonotrichia leucophrys ‏פורסטר, 1772
תחום תפוצה


דרור לבן-כתר (שם מדעי: Zonotrichia leucophrys) הוא מין של ציפור שיר אמריקאית בעלת תפוצה רחבה בין אלסקה למרכז מקסיקו וחלק מהאוכלוסיות הצפוניות החיות בטונדרה וצפון הרי הרוקי נודדות בחורף דרומה. לעיתים נדירות פרטים תועים הגיעו עד לאירופה. למרות שהיא מכונה דרור היא למעשה שייכת למשפחת הפסרליים ובעבר לגבתוניים.
מאפיינים

הדרור מגיע לאורך של 15 עד 16 סנטימטרים, למשקל 25 עד 28 גרם בקירוב ובעל מוטת כנפיים של 21 עד 24 סנטימטרים. הוא בעל גוף אפור או אפרפר עם פסים שחורים-לבנים לאורך ראשם והמצח הגדול לבן והוא בעל נוצות חומות-לבנות לסירוגים על הכנפיים והזנב. המקור חרוטי וצבעו צהוב עד ורדרד ומתחתיו סינר לבן.
הדרור הוא אוכל זרעים במהותו והוא ניזון הן על הקרקע והן על צמחייה נמוכה מזרעים וגרגרים שונים אך גם יצוד חרקים בהינתן אפשרות מוצלחת. בחורפים הם מחפשים מזון יחדיו. ציפור זו מקננת על שיחים או על הקרקע ומטילה שלוש עד חמש ביצים כחולות או אפורות.
מחקר מציג שהדרור יכול לישון במהלך הנדידה בגלים קצרים ייחודיים (USWS) (אנ').
הציפור אינה מצויה בסכנה, אך נפגעת מפעילות האדם, בעיקר מהפרעה להתנהגות הרבייה שלה.
הערות שוליים

↑  דרור לבן-כתר באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007556015805171
דקר דו-ימי

| דקר דו-ימי |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: דקראים
תת־סדרה:: דמויי-דקר
משפחה:: דקריים
סוג:: דקר
מין:: דקר דו-ימי
שם מדעי
 Epinephelus malabaricus ‏בלוך ושניידר, 1801

דַּקָּר דּוּ-יַמִּי המכונה דקר מלבר (שם מדעי: Epinephelus malabaricus) הוא מין של דג גרם ימי מהסוג דקר שבמשפחת הדקריים. הוא מצוי סביב האזור האינדו-פסיפי ממזרח אפריקה וים סוף עד איי טונגה, אך היגר גם לים התיכון (הלבנטיני), אם כי הוא די נדיר בו. מסיבה זו הוא מכונה "דו-ימי".
זהו דקר באורך של עד 234 ס"מ, אך נפוצים יותר באורך 1 מטר ומשקל של 150 ק"ג. דקר זה בעל גוני שיש-אפור וגופו מכוסה בנקודות לבנות ושחורות. הגב כולל גם כתמים כהים ובהירים גדולים יותר. הצעירים בעלי פסים רבים יותר וכתמים חומים רבים. הדג בעל סנפירים קטנים וזנב שרירי דמוי-מניפה והראש גדול עם לסתות ומכסי זימים בולטים. הלסת מלאה שיניים חדות המופנות אחורה ומאפשרות לבעליה לתפוס בקלות טרף קטן וחלק.
כמו דגים רבים זהו דג דיכוגמי והנקבות יכולות להיהפך לזכרים מגודל וגיל מסוים. הדקרים מתרבים בהשרצה חיצונית על פני המים, בה להקות זכרים ונקבות מסתחררים יחד.
הדקר מצוי בשוניות אלמוגים, לגונות, חופי מנגרובים, מרבדי חוליות או קרקע סלעית, כרי אצות ולעיתים נצפה במים מליחים באזור האינדו-פסיפי, סביב עומק 2–150 מטר. הדקר הוא צייד של דגים קטנים ממנו, סרטנים וסילוניות שהוא תופס.
הוא נידוג למטרות מאכל, ספורט ואף מגודל לחקלאות ימית.
הערות שוליים

↑  דקר דו-ימי באתר הרשימה האדומה של IUCN
גלריה

דקר דו-ימי באקווריום ציבורי בדובאי
דני בורסוק

דניאל (דני) בורסוק (16 בפברואר 1944 - 4 במרץ 2010) היה כדורגלן ישראלי, ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי בהפועל תל אביב ובנבחרת ישראל.
ביוגרפיה

בורסוק נולד בארץ ישראל, והחל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של הפועל תל אביב בעקבות אחיו הבכור, משה בורסוק. לצידו של בורסוק בקבוצת הנוער שיחקו גם שבי בן ברוך, שלמד עמו בבית הספר תיכון חדש, וכן דוד פרימו ויחזקאל חזום.
בגיל צעיר החל בורסוק להשתתף במשחקי הקבוצה הבוגרת של הפועל תל אביב, וב-20 במאי 1961 כבש בדקה ה-99 את שער הניצחון מול הפועל רמת גן במסגרת גביע המדינה. ב-30 בספטמבר 1961 כבש את שער הבכורה שלו בליגה, במשחק מול הפועל חיפה. ב-27 באפריל 1963 כבש לראשונה בקריירה צמד שערים, בניצחון 5–1 על בני יהודה. ב-21 בנובמבר 1964 כבש שלושער ראשון בקריירה, בניצחון 4–2 על מכבי שעריים. באותה עונה היה בורסוק מלך שערי הקבוצה עם 16 שערי ליגה, ובסך הכל 20 שערים בכל המסגרות.
בעונת 1965/1966 זכה עם הפועל תל אביב לראשונה באליפות המדינה, תחת הדרכתו של המאמן דוביד שווייצר, כשלצידו מככבים בקבוצה, בין היתר, שייע פייגנבוים, ג'ורג' בורבה ושים בן יהונתן. בשנת 1967 העפיל עם הקבוצה לגמר אליפות אסיה לקבוצות מול אלופת מלזיה. את השער הראשון כבש בורסוק עשר דקות לפני סיומו של המשחק, מבישול של חיים נוריאלי. לאחר שהמלזים השוו כבש קיקו רחמינוביץ' את שער הניצחון, והפך את הפועל תל אביב לזוכה הראשונה במפעל.
בעונת 1968/1969 זכה עם הפועל תל אביב באליפות נוספת, תחת הדרכתו של רחביה רוזנבוים, ששיחק עמו בעבר והפך למאמן הקבוצה. בתום עונה זו פרש בורסוק ממשחק פעיל, בגיל 25. בסך הכל כבש בורסוק 43 שערים במדי הפועל תל אביב, מתוכם 32 שערי ליגה.
לזכותו של בורסוק 7 הופעות בנבחרת ישראל. את הופעת הבכורה ערך ב-3 באוקטובר 1962, במשחק ידידות מול נבחרת אתיופיה שנערך באצטדיון רמת גן. ב-17 במאי 1968 ערך את הופעתו האחרונה בנבחרת, בניצחון 4–1 על נבחרת טיוואן במסגרת גביע אסיה שנערך בטהראן.
ב-25 במאי 2009, לפני משחקה של הפועל תל אביב מול הכח עמידר רמת גן במסגרת המחזור האחרון של ליגת העל, נערך באצטדיון בלומפילד טקס לכבודו של בורסוק, ובו גדעון טיש העניק לו גביע הוקרה על תרומתו למועדון.
ב-4 במרץ 2010 נפטר בורסוק בגיל 66, לאחר שנאבק במחלה. שבוע לאחר מכן נערכה דקת דומייה לזכרו, לפני משחקה של הפועל תל אביב מול בני יהודה.
תארים

אליפות: 1965/1966, 1968/1969
אליפות אסיה לקבוצות: 1967
הערות שוליים

↑  קאסימפאשה הטורקית מעוניינת בגילי ורמוט, באתר ynet, 26 במאי 2009
↑  עוד דרבי לאוסף: 0:4 להפועל ת"א מול בני יהודה, באתר ONE‏, 13 במרץ 2010
| ‏‏נבחרת ישראל‏ - גביע אסיה בכדורגל 1968 (מקום שלישי) |
| --- | --- | --- |
|   לוין |   ויסוקר |   בלו |   דרוקר |   קרקו |   מרילי |   רוזן |   רום |   עסיס |   בורסוק |    נוריאלי |   רוזנטל |  בורבה |   רומנו |  שפיגל |  שפיגלר |  טלבי |  יאנג | מאמן: צ'יריץ'  |   לוין |   ויסוקר |   בלו |   דרוקר |   קרקו |   מרילי |   רוזן |   רום |   עסיס |   בורסוק |    נוריאלי |   רוזנטל |  בורבה |   רומנו |  שפיגל |  שפיגלר |  טלבי |  יאנג | מאמן: צ'יריץ'  | ישראל |
דזמונד טוטו

| --- | --- |

הארכיבישוף דזמונד טוטו
 לידה:  7 באוקטובר 1931 Munsieville, טרנסוואל, איחוד דרום אפריקה 
 פטירה:  26 בדצמבר 2021 (בגיל 90) קייפטאון, דרום אפריקה 
 שם לידה:  Desmond Mpilo Tutu 
 מדינה:  דרום אפריקה 
 מקום קבורה:  St. George's Cathedral 
 השכלה:  בית הספר של סנט. מרטין  קינגס קולג' לונדון (2012)  אוניברסיטת דרום אפריקה (1954)  קולג' המילטון  בייטס קולג' 
 מעסיק:  האוניברסיטה הלאומית של לסוטו 
 תפקיד:  ארכיבישוף קייפטאון (7 בספטמבר 1986–יוני 1996)  bishop of Lesotho (אוגוסט 1976–מרץ 1978)  Bishop of Johannesburg (פברואר 1985–7 בספטמבר 1986)  מזכיר כללי (מרץ 1978–פברואר 1985) 
 השקפה דתית:  אנגליקניזם 
 בת זוג:  נומליזו לי טוטו
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לשלום (1984)  פרס רנה קסין (2008)  עמית האקדמיה האפריקאית למדעים (1991)  מדליית הכבוד של הפרלמנט של קטלוניה (2000)  מפקד במסדר אורנז'-נסאו (2012)  קצין גבוה בלגיון הכבוד (1998)  עמית כבוד (2015)  הצלב הגדול דרגה ראשונה של מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה (1999)  Honoris causa doctorate by Université Toulouse-III (21 ביולי 1988)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת פורטלנד (1 במאי 2009)  אוסגר (2006)  Order for Meritorious Service (1999)  honorary doctorate at the University of Washington (7 במאי 2002)  מסדר ג'מייקה (1986)  Archbishop of Canterbury's Award for Outstanding Service to the Anglican Communion (1996)  מנהל הצלב הגדול של מסדר ג'ון הקדוש (ספטמבר 2017)  Bishop John T. Walker Distinguished Humanitarian Service Award (1992)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת וינה (12 ביוני 2009)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת הרווארד (יוני 1979)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת שטרסבורג (1988)  עיטור ארבע החירויות – חירות הפולחן (1998)  פרס קטלוניה הבין-לאומי (2014)  פרס צלחת הזהב (2003)  פרס ג'יימס פארקס מורטון לבין-דתיות (2003)  פרס Pacem in Terris (1987)  פרס דלתא להבנה עולמית (2000)  פרס מוניסמאניין (1999)  מדליית ג'וזפה מוטה (2007)  פרס פולברייט (2008)  פרס גנדי לשלום (2005)  הפרס ההומניטרי ע״ש אלברט שווייצר (1986)  פרס הומניטרי של השנה (מרץ 1984)  מדליית החירות הנשיאותית (2009)  פרס ג'מנאלאל באג'אג' (2000)  פרס השלום של סידני (1999)  פרס טמפלטון (2013)  פרס אור האמת (2006)  פרס מריון דנהוף  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת פומפאו פברה  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת חרונינגן  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת קיימברידג'  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת טרומסה  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת קולומביה  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת פריבור  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת ורשה 
 חתימה:   
 
דזמונד מפילו טוטו (באנגלית: Desmond Mpilo Tutu‏; 7 באוקטובר 1931 – 26 בדצמבר 2021) היה כומר דרום-אפריקאי, ממנהיגי מאבק השחורים באפרטהייד, וחתן פרס נובל לשלום לשנת 1984.
ביוגרפיה > קריירה

טוטו נולד בעיר קלרקסדורפ בטרנסוואל, ממנה עבר עם הוריו בגיל 12 ליוהנסבורג. כבנו של מורה פנה בעצמו למקצוע ההוראה, אך לאחר מספר שנים בודדות בהן שימש כמורה בתיכון, התפטר כמחאה על יישום חוק חינוך הבנטו, שקבע רמת שירותי חינוך נמוכה לשחורים במסגרת מערכת החינוך הדרום אפריקנית. הוא פנה ללימודי תאולוגיה, והוסמך ככומר בכנסייה האנגליקנית ב-1960.
בין השנים 1962 ל-1966 למד בקינגס קולג' לונדון במסגרת מלגה ממועצת הכנסיות העולמית, הוא סיים תואר ראשון ושני בתאולוגיה במקביל לעבודתו בכנסייה. ב-1967 חזר לדרום אפריקה והטיף כנגד האפרטהייד. בין השאר כתב לנשיא דרום אפריקה ג'ון פורסטר מכתב בו המשיל את מצב השחורים במדינה ל"חבית חומר נפץ".
בשנת 1975 מונה לראש הכנסייה האנגליקנית ביוהנסבורג, השחור הראשון בתפקיד זה. ב-1976 לבישוף של לסוטו, וב-1978 למזכיר הכללי של מועצת הכנסיות של דרום אפריקה (SACC), ב-1986 היה לשחור הראשון שעמד בראש הכנסייה האנגליקנית בדרום אפריקה, ונשא את התואר הארכיבישוף של קייפטאון, במקביל בשנים 1987 ל-1997 שימש כנשיא מועצת הכנסיות של אפריקה.
באוגוסט 2009 קיבל טוטו את מדליית החירות הנשיאותית מידי נשיא ארצות הברית ברק אובמה על פועלו.
ביוגרפיה > מאבקו באפרטהייד

לאורך הקריירה הפוליטית שלו טוטו פעל למאבק לא-אלים באפרטהייד, תוך ביקורת על הקו הטרוריסטי של מפלגת הקונגרס הלאומי האפריקני, והתקרבותה לקומוניזם. הוא תמך בחרם העולמי על דרום אפריקה, ובמהלך דרשותיו ומסעותיו בעולם, בהם גייס תומכים למאבק באפרטהייד, נהג טוטו להשוות בין מדיניות ממשלת דרום אפריקה לנאציזם ולקומוניזם, דבר שהביא להחרמת דרכונו ואף למאסרו לזמן קצר ב-1980.
ב-1984 זכה טוטו בפרס נובל לשלום בזכות "תפקידו כמנהיג ומאחד במאבק באפרטהייד".
לאחר נפילת משטר האפרטהייד עמד טוטו בראש ועדת האמת והפיוס, שהוקמה במטרה לחקור את עוולות המשטר הקודם ואת הטרור של ארגוני האופוזיציה שלחמו נגדו, ולסייע בהעברה שקטה ומסודרת של השלטון לרוב השחור, על חשיבות עבודתה של הוועדה אמר דזמונד טוטו: "ללא מחילה אין עתיד, אך ללא הודאה לא תיתכן סליחה".
ביוגרפיה > יחסו לישראל

טוטו היה ידוע בקו ביקורתי כלפי ישראל, במסגרתו השווה את מדיניות ישראל לאפרטהייד בדרום אפריקה ואף למשטרים אפלים אחרים מהעבר. על אף שציין את תמיכת היהודים במאבק נגד האפרטהייד, קרא לא לפחד מהלובי היהודי באמריקה ולתמוך בחרם בין-לאומי על ישראל.
בביקורו ביד ושם ב-1989 קרא טוטו ליהודים לסלוח לנאצים, ועורר ביקורת מצד גורמים רבים בישראל ובעולם, בהם מרכז שמעון ויזנטל אשר נציגו כינה את האמירה "עלבון ליהודים ולקורבנות השואה".
בנובמבר 2006 מונה על ידי מועצת זכויות האדם של האו"ם לעמוד בראש ועדת חקירה לתקרית בבית חאנון, בה נהרגו 19 פלסטינים כתוצאה מירי פגזים לאחר השלמת מבצע "ענני סתיו" (במסגרת מבצע גשמי קיץ). נשיא המועצה ציין כי טוטו "צפוי להגיע לרשות הפלסטינית, על-מנת להעריך את מצבם של הקורבנות, לטפל בצרכי הניצולים ולהמליץ על דרכים ואמצעים שיגנו על האזרחים הפלסטינים מפני התקפות ישראליות נוספות".
בישראל התייחסו לוועדה כפוליטית והתמהמהו בהוצאת אישורי מעבר לחבריה, דבר שהוביל להודעה של טוטו על ביטול נסיעתו ולהשמעת ביקורת חריפה מצדו על ישראל. בשנת 2008, לאחר שישראל מנעה את הגעתו לשדרות, נכנס טוטו לרצועת עזה דרך מצרים. בדו"ח שפרסמה הוועדה נקבע ש"בהיעדר הסבר מבוסס מצד הצבא הישראלי... המשימה חייבת להסתכם בהכרזה שישנה אפשרות לפיה הפגזת בית חנון הייתה פשע מלחמה".
באוגוסט 2009, בעת ביקור בישראל לקידום יוזמת הנשיא ברק אובמה, טען בריאיון לעיתון "הארץ" כי המערב מרגיש אשמה וחרטה כלפי ישראל בגלל השואה, ואת "הקנס" על כך משלמים "הערבים – הפלסטינים". כמו כן הקביל בין רשמי ביקורו בישראל לזכרונותיו מתקופת האפרטהייד.
באוקטובר 2010 קרא לחברי האופרה של קייפטאון לבטל את הופעתם עם האופרה פורגי ובס בישראל "עד שהאפליה תיפסק", תוך שהוא משווה את ישראל למשטר האפרטהייד וטוען כי בשני המקרים מדובר ב"חברה שמבוססת על אפליה וגזענות".
טוטו המשיך בגישה זו עד למותו, תוך שהוא מפרסם מדי פעם קריאות ל-BDS כלפי ישראל.
דזמונד טוטו נמנה עם חבר הנאמנים של מרכז פרס לשלום.
לקריאה נוספת

דאגלס אברמס, ספר האושר, דאלאי למה/ דזמונד טוטו, הוצאת כתר, 2017.
דקר גוליית אטלנטי

| דקר גוליית אטלנטי |
| --- | --- |
 
מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: דקראים
תת־סדרה:: דמויי-דקר
משפחה:: דקריים
סוג:: דקר
מין:: דקר גוליית אטלנטי
שם מדעי
 Epinephelus itajara ‏ליכטנשטיין, 1822

דקר גוליית אטלנטי (שם מדעי: Epinephelus itajara) הוא מין דג עצום ממשפחת הדקריים הגדולה. הוא מצוי סביב שוניות אלמוגים באוקיינוס האטלנטי הטרופי. הוא נפוץ מפלורידה קיז, איי בהאמה, הקריביים ועד למרבית חופי צפון ברזיל. הוא נפוץ בעומק 5-50 מ' וקרוב לחופים.
מאפיינים

אורכו יכול לעלות על 2 מטר ומשקלו עד 360 ק"ג, אך נפוץ יותר במשקל 180 ק"ג. הדקר בעל לסת ענקית ובה שיניים חדות והוא יכול לפעור אותה כדי לבלוע את טרפו. הסנפירים גדולים ואולם הוא איטי יחסית ונוהג לארוב לטרף ולא לרדוף אחריו. צבעו כחול או אפור כהה מנומר בכתמים שחורים. חלק מהדקרים מחליפים את מינם בבגרותם.
זהו טורף-על גדול היכול לטרוף יצורי ים קטנים יותר, כמו דגי גרם אחרים כולל דגי ברקודה, דיונונים, סרטנים, תמנונים, צבי ים צעירים ואפילו כרישים קטנים. הדקר יכול לפעור את לועו ולבלוע את טרפו במהירות. לעיתים הוא נוקט בקניבליזם.
הדקרים עולים לעבר מים מליחים שונים, ביצות, שפכי נהר וביצות מנגרובים שונות כדי להשריץ צאצאים.
הערות שוליים

↑  דקר גוליית אטלנטי באתר הרשימה האדומה של IUCN
דני בנדיקט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  29 בספטמבר 1970 (בן 54) נהריה, ישראל 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 מקום לימודים:  מכללת ברקלי למוזיקה 
 www.danibenedikt.com
 
דני בנדיקט (נולד ב-29 בספטמבר 1970) הוא מלחין ג'אז ישראלי, מתופף ואמן כלי הקשה.
ביוגרפיה

בנדיקט נולד וגדל בנהריה ומתגורר בקיבוץ גן שמואל. החל לנגן בגיל 7 על כלי הקשה בתזמורת הנוער העירונית של נהריה, בניצוחו של אריה כפיר. בגיל 10 נסע לראשונה עם התזמורת לסיבוב הופעות בגרמניה. בגיל 12 זנח את המוזיקה, ושישה חודשים לפני שחרורו מצה"ל, חזר לנגן. בגיל 21 החל ללמוד אצל רוני הולן בעקבותיו הגיע לבית הספר "רימון" ברמת השרון. לאחר 3 שנים ברימון זכה במלגת לימודים למכללת ברקלי למוזיקה, בוסטון, מסצ'וסטס. בסוף שנת 1998, חזר דני לארץ לאחר שאביו, יעקב בנדיקט, חלה במחלה קשה.
לאחר חזרתו לישראל, הקים דני את הלהקה "E Legua", שניגנה מוזיקת ג'אז לטיני. בשנת 1999 הלהקה הופיעה בפסטיבל ג'אז בים האדום באילת.
במהלך השנים ניגן דני עם הרכבים ואמנים שונים, ביניהם: חמישיית "מקורות", "שישיית חגיגה" של אלון פרבר, "טריו אורגניק", "מקונדו", איתמר ארז ואנסמבל "אדמה", ג'ון בוסטוק, אמיר פרלמן "אנסמבל שירה חדשה לירושלים", אלברט בגר, איילת רוז גוטליב ועוד.
בשנת 2005 יצא האלבום הראשון של חמישיית "חגיגה", שלימים הפכה לשישייה. האלבום נקרא EXPOSURE, ומתארח בו אבישי כהן.
בשנת 2011 יצא אלבום הביכורים "דני בנדיקט טריו", ובו כל היצירות הולחנו על ידי דני עצמו. באלבום זה השתתפו ענת פורט על הפסנתר וטל רונן על בס. נגנים אורחים: ג'וקה פרפיניאן, אלברט בגר וחגי אמיר.
במהלך 2017 השתתף באלבום השלישי של "שישיית חגיגה". לקח חלק כמלחין, מעבד ונגן. במהלך הוצאת האלבום של השישייה, הם גם הופיעו בהופעות בכורה בפסטיבלי ג'אז שונים: פסטיבל הג'אז הבינלאומי במוזיאון ישראל – ירושלים. פסטיבל הג'אז בסינמטק תל אביב. פסטיבל הג'אז בקופנהגן, דנמרק ופסטיבל הג'אז הבינלאומי באילת.
דיסקוגרפיה

(2004) - Flower Shop
(2005) - Exposure
(2005) - A long way to Makondo
(2007) - Optimistic view
(2010) - Peacemaker
(2011) - Hommage
(2011) - Dani Benedikt Trio
(2013) - Roadsides
(2017) - New directions
הערות שוליים

↑  גיל יבלי, ‏הרביעי בראשון, באתר גלובס, 20 במרץ 2003
↑  עכבר העיר, ארבע הופעות להרכב הג'ז של אלון פרבר, באתר הארץ, 31 בדצמבר 2006
↑  בן שלו, "חג הג'ז" בבנימינה בהשתתפות תשעה הרכבים ישראליים, באתר הארץ, 20 במאי 2007
↑  בן שלו, ביתו במדבר, באתר הארץ, 16 במאי 2008
↑  בן שלו, מסע שלא נגמר, באתר הארץ, 16 במאי 2005
↑  ארז שוייצר, "פיסוק רחב"; אמיר פרלמן ואנסמבל "שירה חדשה לירושלים": דם, זרע, דמעות ופסוקי קודש, באתר הארץ, 17 ביוני 2009
↑  בן שלו, אלברט בגר בהופעה: שולח צליל מחושמל, באתר הארץ, 26 באפריל 2010
דרור כהן (שייט)

דרור כהן (נולד ב-31 במרץ 1968), אלוף פאראלימפי.