stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קתדרלת פטריק הקדוש (ניו יורק)
מאפיינים אדריכליים

הקתדרלה נבנתה כחלק מזרם התחייה הגותית שהיה פופולרי מאוד בצפון אמריקה במאה ה-19 וניסה לשחזר את הרומנטיקה והעוצמה של האדריכלות הגותית. הקתדרלה בנויה בשילוב של סגנון גותי צרפתי וסגנון גותי גרמני מאוחר, ואילו הפנים בנוי בסגנון הגותיקה המאוחרת באנגליה עם קמרונות מניפה מפותחים ומורכבים במיוחד.
אורכה (מבחוץ) הוא 120 מטר ורוחבה 53 מטר. גובה הקמרונות בספינה הראשית הוא כ-34 מטרים (112 רגל). היא יכולה להכיל בישיבה כ-2200 אנשים. הקתדרלה תחומה בידי הרחוב ה-59, השדרה ה-3, הרחוב ה-44 והשדרה ה-7. גובה הצריחים הוא 100.6 מטרים (330 רגל) מעל מפלס הרחוב.
קמרונות הקתדרלה בנויים מעץ ומצופים בגבס. במקור תוכנן לבנותם מאבן אך עקב אילוצים הם נבנו זמנית מעץ ונשארו מאז ללא שינוי.
מאחר שנבנתה בטכניקות בנייה מודרניות וקמרונותיה אינם בנויים מאבן, לא היה צורך בבניית תמיכות דואות ולכן הוחלט לוותר עליהן. הקתדרלה נתמכת בידי תמיכות רגילות שעליהן צריחונים.
הקתדרלה בנויה משיש לבן שנחצב בניו יורק ומסצ'וסטס.
הספינה הראשית כוללת 6 מפרצים ו-3 אגפים, ואילו בית המקהלה כולל 3 מפרצים ו-5 קפלות המוקפות באמבולטוריום. בית הרוחב כולל 2 מפרצים לכל כיוון ו-3 אגפים בכל זרוע.
חלונות הויטראז' נעשו על ידי אמנים בשארטר, ברמינגהאם ובוסטון. חלון הרוזטה הגדול הוא אחד מעבודותיו הגדולות של צ'ארלס קוניאק.
מזבח מיכאל הקדוש ולואיס הקדוש תוכנן בידי לואיס קומפורט טיפאני; מזבח אליזבת הקדושה תוכנן בידי פאולו מדיצ'י מרומא.
עבודת האמנות "ויה דולורוזה" זכתה בפרס לאמנות בתערוכה העולמית של שיקגו (1893).
פסל הפייטה בקתדרלה גדול פי 3 מפסל הפייטה של מיכלאנג'לו.
פסל המתאר את חצי הגוף העליון של האפיפיור יוחנן פאולוס השני ממוקם בירכתי הקתדרלה לזכר ביקור שערך בעיר ב-1979.
פרנסיס ספלמן, אז הארכיבישוף ומאוחר יותר קרדינל, ערך שיפוץ וחידוש נרחבים של אזור המזבח הראשי בקתדרלה בשנות ה-30 ושנות ה-40 המוקדמות של המאה ה-20. הבלדקינו (Baldachino, מעין חופה שנמצאת מעל המזבח) מברונזה באזור המקדש הוא חלק מעבודה זו, והמזבח הגבוה הישן שעמד שם הוחלף. המזבח הגבוה המקורי של הקתדרלה נמצאה כיום בכנסיית האוניברסיטה של אוניברסיטת פורדהאם בגבעת הוורד (Rose Hill) ברובע הברונקס, ניו יורק.
בשנות ה-80 המאוחרות של המאה ה-20, הקרדינל ג'ון אוקונור ערך עבודות שיפוץ משל עצמו, הבולטת שבהן היה בניית מזבח אסן חדש במרכז אזור המקדש, קרוב יותר ובטווח ראייה של הקהל. זה נבנה ממקטעים של אחד ממזבחי הצד, שהוזז כדי למקם מחדש את אגן הטבילה בחלק הצפוני של הטרנספט.
מבט על חזית קתדרלת פטריק הקדוש מכיכר רוקפלר 45
הספינה הראשית, מבט מערבה אל חלון הרוזטה והעוגב
החזית המערבית והצפונית
עוגבים

העוגב המקורי, שנבנה בידי ג'ורג' ג'ארדין ובנו במאה ה-19 הוחלף. העוגב המזרחי, בצפון האמבולטוריום, יוצר על ידי חברת St. Louis של ג'ורג' קילגן ובנו, והותקן בקתדרלה ב-1928. לעוגב זה יש 3,920 חלילים. העוגב הגדול של הגלריה, שיוצר בידי אותה חברה, הותקן ב-1930 ויש לו 5,918 חלילים.
בעוגבים ניתן לנגן בשיתוף פעולה משתי קונסולות בנות 5 מקלדות, שהחליפו את הקונסולות של קילגן, וביחד יש להם 177 שלבים ומעל 9,000 חלילים.
קבורים בקתדרלה

בקתדרלה קבורים מספר אנשים, בהם:
שמונה הארכיבישופים של ניו יורק שמתו, בהם שישה קרדינלים, קבורים בקריפטה מתחת למזבח הגבוה הישן, הנראה מהכניסה לקפלת גבירתינו בירכתי הקתדרלה. הגאלרי של הקרדינלים, תלויים מהתקרה מעל קבריהם, גבוה מעל המקדש. הכובע של קרדינל ספלמן נחבש על ידי האפיפיור פיוס ה-12 כאשר הוא היה קרדינל.
פייר טוסיין (Pierre Toussaint) עזר לשלם על שחזור כנסיית פטר הקדוש הישנה (הכנסייה הקתולית הראשונה בניו יורק, נוסדה ב-1785) אחרי שנשרפה, ועזר לגייס כספים עבור קתדרלת פטריק הקדוש הישנה. הוא נקבר בבית הקברות של קתדרלת פטריק הישנה. כאשר ההליך להפיכתו לקדוש החל בידי קרדינל ג'ון אוקונור, הועברו שרידיו על ידי אוקונור לקריפטה שמתחת למזבח בקתדרלת פטריק הקדוש הנוכחית. תהליך הפיכתו של טוסיין לקדוש מתנהל בימים אלו.
הארכיבישוף פולטון שין, שידוע בעיקר בזכות תוכנית הרדיו שלו "השעה הקתולית" ותוכנית הטלוויזיה שלו "החיים שווים לחיות אותם", היה בישוף עוזר לארכידיוקסיה של ניו יורק בשנים 1951–1966 כאשר הוא שירת כמנהל לאומי של "החברה לקידום האמונה". מאוחר יותר הוא גם שימש זמן קצר כבישוף הדיוקסיה של רוצ'סטר. בעת מותו ב-1979 הוא נקבר בקריפטה של קתדרלת פטריק הקדוש בה הוא הטיף פעמים רבות. הוא היה הבישוף הראשון שלא כיהן כארכיבישוף של ניו יורק שזכה לכבוד להיקבר בקריפטה.
ארכיבישוף ג'ון מגווייר, ששירת הרבה זמן כבכיר בארכידיוקסיה וכסגן ארכיבישוף תחת הקרדינלים ספלמן וטרנס קוק גם הוא קבור בקריפטה.
עוד קבור בקריפטה הוא השליח מיכאל ג'. לוול, רקטור הקתדרלה בשנות ה-30. סיפור לא מאומת וכנראה מפוקפק שמסופר בתכיפות על ידי כמרים והיסטוריונים של הארכידיוקסיה של ניו יורק טוען שהארכיבישוף אז ספלמן, שנולד וגדל בארכידיוכסה של בוסטון, מונה לארכיבישוף ורצה לעשות שינוי במקדש, לוול התנגד ואמר "על גופתי המתה", ורק אחרי שלוול מת ונקבר בקריפטה נעשה השינוי במקדש שמעליה ומעל קברו של לוול.
בדרך כלל הקריפטה איננה פתוחה לציבור הרחב, אך בגלל הנוכחות של קברים של 3 מועמדים לתואר קדוש – פייר טוסיין, פולטון שין וטרנס קוק – אפשר לבקש רשות מיוחדת לבקר שם (כגון כדי להתפלל על קרוב משפחה גוסס).
אנשים מפורסמים שהלוויותיהם נערכו בקתדרלה אך נקברו במקום אחר כוללים את שחקני הניו יורק יאנקיז בייב רות' ובילי מרטין, מאמן הפוטבול האגדי וינס לומברדי, הזמרת סיליה קרוז, הסנאטור מניו יורק והמועמד לנשיאות רוברט פ. קנדי ולאחרונה גם את בעלי הניו יורק ג'איינטס וולינגטון מארה. מיסות זיכרון מיוחדות נערכו בקתדרלה בעקבות מותם של אנדי וורהול וג'ו דימאג'יו.
בתרבות הפופולרית

הנובלה של נלסון דה-מילס מ-1981, "Cathedral", עוסקת בתפיסת הקתדרלה של פטריק הקדוש ואיום להרסה בידי חברי ה-IRA. רוב הסיפור מתרחש סביב הקתדרלה, ופרטים על מבנה הקתדרלה תורמים באופן חשוב לעלילה. הקתדרלה הופיעה גם בנובלה של ג'יימס פאטרסון מ-2007: Step on a Crack.
בדצמבר 1989 כ-5,000 מפגינים התאספו סביב הקתדרלה כדי להפגין נגד עמדת הכנסייה הקתולית ביחס לחינוך נגד איידס וחלוקת קונדומים בבתי הספר, וכן את התנגדותה להפלות.
הקתדרלה והקברים בה הופיעו בשיר של The Whitlams בשם "When Fondness Makes the Heart Grow Absent" מהאלבום Little Cloud.
באלבום Streets: A Rock Opera של להקת הפרוגרסיב מטאל Savatage מופיעה הקתדרלה בשיר "St. Patrick's" בו הדמות הראשית בשיר DT Jesus מדברת אל אלוהים ודורשת ממנו הסברים לדברים הרעים שפקדו אותה.
סצנות מסרטי הקומדיה של אדם סנדלר "ניקי הקטן" ו"מר דידס" צולמו בקתדרלה, וכן חלק מסצנת השיא של "דרדוויל". הקתדרלה מופיע גם בסרט ספיידרמן (2002), אחרי שספיידרמן מציל את אהובתו מרי ג'יין ווטסון מסכנה, הוא מנחית אותה על גג גן שנמצא מול הקתדרלה ואז מתנדנד לו משם על גבי קוריו.
החורבות התת-קרקעיות של הקתדרלה הם הזירה בה מתרחש השיא של "מתחת לכוכב הקופים" בו טיילור הורס את כדור הארץ באמצעות פצצת אלפא-אומגה.
הקתדרלה שימשה כאתר החתונה של וילהלמינה סלייטר לבראדפורד מיד בסדרת הטלוויזיה אני בטי המכוערת.
הקתדרלה מדורגת במקום ה-11 מתוך 150 מבנים ברשימת America's Favorite Architecture.
הערות שוליים

↑  Roman Catholic Cathedral of St. Patrick - New York City, www.nycago.org
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 7720505-4  LCCN: n79138672  MusicBrainz: eb87c829-c63e-4127-b0fa-fb252ba9910a  VIAF: 130177572   WorldCat (עם VIAF): 130177572 
הספינה הראשית של הקתדרלה, מבט מזרחה לעבר המזבח הראשי
המקדש של הקתדרלה. הבאלדאקינו מברונזה והמזבח שמתחתיו, שניהם הוזמנו על ידי הקרדינל פרנסיס ספלמן, נראים מאחור. החלק העליון של המזבח הוזמן בידי הקרדינל ג'ון אוקונור, הוא קרוב יותר לקהל ונראה בחלק השמאלי התחתון של התמונה.
חזית קתדרלת פטריק הקדוש
מבט מהאוויר על הקתדרלה, 2009
יעקב מאיר שכטר

| --- | --- |

 לידה:  29 באוקטובר 1930  (בן 94) ז' בחשוון תרצ"א ירושלים, פלשתינה (א"י)
 מדינה:  ישראל 
 מקום פעילות:  ירושלים
 השתייכות:  חסידות ברסלב
 תחומי עיסוק:  קבלה, חסידות ברסלב
 רבותיו:  רבי אברהם שטרנהרץ, רבי אפרים קרקובסקי, רבי אשר זעליג מרגליות, רבי שלום נח ברזובסקי.
 חיבוריו:  ראה להלן
 
 תפקידים נוספים:  מראשי ישיבת שער השמים, נשיא קהילת "קרן אור" של חסידי ברסלב
 
הרב שכטר משמש כמוהל בברית בירושלים יחד עם נכדו הרב נתן שכטר
הרב יעקב מאיר שכטר (נולד בז' בחשוון תרצ"א, 29 באוקטובר 1930), הוא נשיא קהילת "קרן אור" של חסידי ברסלב.
ביוגרפיה

נולד לרב דוד שכטר ולחיה דינה (לבית אברומוביץ). למד במשך ארבע עשרה שנה בישיבת בית אברהם של חסידות סלונים בירושלים, והיה ממקורביו של ראש הישיבה רבי שלום נח ברזובסקי מחבר הספר "נתיבות שלום". בראשית שנותיו בישיבה למד מדי יום עם הרב מרדכי חיים סלאנים. למד תקופה בתורה ויראה המשתייכת לנטורי קרתא, לאחר נישואיו הקים חבורת צעירים של חסידי ברסלב בירושלים, ומשנת תשמ"ט נחשב ממנהיגיהם הבולטים של חסידי ברסלב.
השתתף בשיעורי הקבלה של רבי ישעיה אשר זעליג מרגליות. בהמשך למד מספר שנים בכולל "תרביצא" בראשותו של רבי יהודה הורוביץ מדז'יקוב שהוא מחשיב כרבו.
הרב שכטר הוא מראשי ישיבת המקובלים שער השמים בירושלים. ידוע בעיסוקו בתורת הנפש, ויש הפונים אליו כדי להיוועץ עמו ולקבל ברכה. הוא מצטט בשיעוריו ובספריו גם ממקורות של רבנים ואדמו"רים מחוץ לחסידות ברסלב.
השקפת עולמו נוטה לאידאולוגיה של אנשי "העדה החרדית" האנטי ציונית ולוחם בכל כוחו נגד הציונות. בעבר בלטה אי השתתפותו בעלייה לקברו של רבי נחמן מברסלב באומן בראש השנה, ויש המנמקים זאת בהוראה שקיבל מהרב לוי יצחק בנדר, אם כי עודד את בני קהילתו לנסוע. החל מראש השנה תשע"ח השתתף לראשונה ב"קיבוץ באומן" בראש השנה, ומנהג זה המשיך גם בשנתיים שלאחר מכן.
בגיל 60 החל לשמש גם כמוהל. ברבות השנים מל למעלה מ-10,000 תינוקות, ולעיתים עורך אף 5 ו-6 בריתות ביום. בשנים האחרונות נלווה אליו נכדו ותלמידו הרב נתן שכטר.
בתחילת ינואר 2023 דווח כי נעלם מן הבית בו שהה בבית שמש. בדבר נסיבות האירוע נמסרו דיווחים סותרים. לאחר מכן דווח כי נכדיו הוציאוהו מן הבית, לטענתם בשל העובדה שהוחזק שם בניגוד לרצונו בידי שמשיו. לאחר מכן, בעזרת היתר הלכתי לפנות לערכאות, שוחח עמו נציג משטרת ישראל, ובעקבות זאת פסק בית המשפט להותירו בינתיים במעונו החדש. בחודש אפריל 2023 נחתם הסכם בין חלק מבני משפחתו לגבאים, מה שהוביל לחזרתם לסביבתו ההסכם לא החזיק מעמד.
בחודש דצמבר אותה שנה, כתב הרב שכטר מכתב שפורסם בצורה פומבית במעמד האדמו"ר מפינסק-קארלין ודיינים מהעדה החרדית. במכתב החריף אשר מוען לאחד מגבאיו הראשיים, ביקש הרב לחדול מכל התביעות המשפטיות בערכאות ולהחזיר לו חפצים וספרים השייכים לו. יום למחרת חזרו בהם חלק מהדיינים במכתב.[דרוש מקור]
ביוגרפיה > תלמידיו

בין תלמידיו: הרב ישראל מאיר ברנר, הרב שאול סירוטה - המנהל הרוחני של קהילתו קהילת ברסלב קרן אור, נכדו הרב יוסף דוד שכטר העומד בראשות כולל הקבלה שיסד, הרב ארז משה דורון, וכן העורך של ספריו הרב בצלאל פרידמן.
חיים אישיים

מתגורר בירושלים. היה נשוי לשרה (אחייניתו של הרב עמרם בלוי מנטורי קרתא) עד לפטירתה ב-29 בדצמבר 2010. שכל שתיים מבנותיו ואחד מבניו.
ספריו

אוסף אמרים, כרכים על שבועות, אלול ימים נוראים וסוכות, חנוכה, פורים, אמונה ותפילה, מידות, קדושה וטהרה
דרך כוכב - חלק א' ביאורים על ליקוטי מוהר"ן, על פי שיעורים שהעביר - ג' תורות הראשונות. ירושלים תשע"ה
לקט אמרים, ב' כרכים, ירושלים תשמ"ט-תשנ"א
ונכתב בספר, ב' כרכים על עבודת השם ותיקון המידות, ירושלים תשנ"ד-תשנ"ט
המברך יתברך - על חשיבות הכוונה בברכות ביידיש וכרך בלשון הקודש
כדת נפש משיבת
אוסף מכתבים, ארבעה כרכים, ניו יורק תשע"ו - תשע"ט
קונטרס "פסוקי ביטחון" - לקט פסוקים העוסקים בחיזוק הביטחון בה', עם לקט תפילות.
ישועות אשא - ביאורים על ספר התהילים.
מגיד דבריו - שיחות מאמרים ביאורים ופירושים על הגדה של פסח, - נדפס יחד עם דברי שיר - ביאורים ופירושים על שיר השירים.
דורשי יחודך - יסודי היהדות חלק א, פסח חלק א, שובבים חלק א, - מתומלל ומתורגם מדבריו שנאמרו באידיש
בואו שעריו בתודה
יומם שיחות קודש במעלות הצדיקים
עיניך הלוא לאמונה
וביום שמחת לבו - הכנה ליום החופה
אגרת הקדושה
קונטרסים נגד הציונות, לבחור הבר מצווה, צניעות, חינוך ועוד כמה קונטרסים על עניינים שונים
פרקים מתולדותיו וסיפורים מחייו בספר משפחת שכטר ע״י נתן אנשין
הערות שוליים

↑  באתר "אומן שלום"
↑  אוסף מכתבים להגרי"מ שכטר, מכתב צ"א
↑  מערכת אומן שלום, תיעוד היסטורי: הרה"צ ר' יעקב מאיר שכטר שליט"א הגיע במסוק לאומן ונחת במנחת הסמוך לציון רבי נחמן מברסלב, באתר אומן שלום, ‏כ"ג אלול תשע"ז
↑  בחישוב שנתי, על פי רישומים חלקיים בפנקס המוהל שלו.
↑  שאול כהנא, ‏דרמה בברסלב: הגאון רבי יעקב מאיר שכטר הוברח מביתו למקום מסתור, באתר כיכר השבת, 1 בינואר 2023
↑   חטיפת הרב שכטר בן ה-92, סרטון בערוץ "אריאלה שטרנבך", באתר יוטיוב (אורך: 03:00)
↑  משה ויסברג, גדול השלום: הנכדים והגבאים הרימו לחיים אצל הגרי"מ שכטר, באתר בחדרי חרדים, 2 באפריל 2023
↑  אברמי פרלשטיין, האלימות עולה שלב: נכדי הגרי"מ שכטר הוכו מול עיניו בערב החג, באתר בחדרי חרדים, 2 באוקטובר 2023
↑  משה ויסברג, הגרי"מ שכטר פונה מדם ליבו: תפסיקו את המשפט ותחזירו את החפצים, באתר בחדרי חרדים,  30 בדצמבר 2023
↑  אלי שלזינגר, אבל בברסלב: הרבנית שרה שכטר ע"ה, באתר בחדרי חרדים, 29 בדצמבר 2010
| חסידות ברסלב |
| --- | --- | --- |
| אתרים | אומן • ברסלב • קבר רבי נחמן מברסלב |  |
| רבנים | נחמן מברסלב • נתן מברסלב • נחמן מטולטשין • נחמן מטשערין • אברהם חזן • אברהם שטרנהרץ • אלתר טפליקר • ישראל קרדונר • ישראל דב אודסר • לוי יצחק בנדר • שמואל שפירא • גדליהו אהרן קניג • יחיאל מיכל דורפמן • אלעזר מרדכי קניג • יעקב מאיר שכטר • אליעזר ברלנד • אליעזר שלמה שיק • ישראל יצחק בזנסון • שלום ארוש • ארז משה דורון • ניסן דוד קיוואק • יצחק לעזער |  |
| ספרות | ליקוטי מוהר"ן • הספר הנשרף • ספר המידות • סיפורי מעשיות משנים קדמוניות • שיחות הר"ן • מגילת סתרים • ליקוטי עצות • ליקוטי תפילות • ליקוטי הלכות • עלים לתרופה • שבחי הר"ן • חיי מוהר"ן • ימי מוהרנ"ת • משיבת נפש • ספרים נוספים |  |
| קהילות | קהילת ברסלב צפת • ישיבת שובו בנים • מוסדות חוט של חסד • נ נח נחמ נחמן מאומן • השול |  |
| מנהגים | תיקון הכללי • התבודדות • הקיבוץ באומן • ניגוני ברסלב |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268040505171  ISNI: 0000 0000 6694 6799  LCCN: nr90028118  VIAF: 46613231   WorldCat (עם VIAF): 46613231
עליות מגורשי ספרד ופורטוגל

עליות מגורשי ספרד ופורטוגל הם גלי העלייה לארץ ישראל של מגורשי חצי האי האיברי וצאצאיהם לארץ ישראל. גלי העלייה החלו במהלך המאה ה-15, התגברו לאחר גירוש ספרד בשנת 1492 (רנ"ב) ופורטוגל בשנת 1497, ונמשכו שנים רבות לאחר מכן לאורך המאה ה-16. בדורות שלאחר הגירוש, המשיכה הגירתם של רבים מיהודי ספרד ופורטוגל שנשארו בהן לאחר שהתנצרו, ונקראו אצל היהודים אנוסים, ובחברה הנוצרית: "נוצרים חדשים"; הם ביקשו לעזוב את חצי האי האיברי, ולזנוח את הנצרות בארצות הגירה חדשות.
חלקם ניסו להיקלט במדינות השכנות של ספרד, והקרובות לה מבחינה תרבותית; בפורטוגל שבה שכנה קהילה יהודית גדולה; אולם מלכי ספרד עודדו את גירוש היהודים גם מפורטוגל, ארבע שנים מאוחר יותר.
רבים היגרו לצפון אפריקה, אחרים אל מרכז אירופה ומזרחה, ואף אל יבשת אמריקה, שהדרך אליה נפתחה בשנת 1492.
אולם חלק ניכר היגר לאימפריה העות'מאנית הצעירה, שהעומד בראשה – הסולטאן באיזיט השני, קיבל אותם בזרועות פתוחות, מתוך תקווה שיועילו לקידום האימפריה. עלייתם הביאה לתמורות ולהתחדשות משמעותית ביישוב היהודי בארץ ישראל.
בשלהי התקופה הממלוכית > לפני עליית מגורשי ספרד

החל מהרבע השני של המאה ה-15 התקיימה גזירת הים, שהייתה למעשה איסור בצו אפיפיורי על העברת יהודים ואולי גם סחורות של סוחרים יהודים במזרח הים התיכון מאירופה לארץ ישראל, בעקבות סכסוך על המקומות הקדושים בירושלים והמצב הגאופוליטי במזרח הים התיכון. איסור זה היה בתוקפו, לסירוגין, למעלה מיובל שנים: מ-9 במרץ 1427 עד 1467–1485‏. מאידך, בהשפעת האירועים הגאופוליטיים, בראשם כיבוש המוסלמים את קונסטנטינופול, השריד האחרון של האימפריה הרומית המזרחית, התעוררה עלייה בקרב יהודים בארצות המזרח.
בשלהי התקופה הממלוכית > לפני עליית מגורשי ספרד > ירושלים

בשלהי התקופה הממלוכית הייתה ירושלים במצב ביטחוני קשה. לעיר לא היו חומות, ותושביה סבלו מפשיטות שודדים. יהודי העיר נקלעו לבעיה כלכלית ולחובות בשל הריסת בית הכנסת המרכזי שלהם (1474) ובנייתו מחדש בעזרת הלוואות בריבית ממוסלמים ומראשי הכנסיות בעיר, ורבים מהם נטשו את העיר.
בשנות ה-80 של המאה ה-15 ניכר שינוי ביחס השלטון כלפי הקהילה היהודית ולתלמידי חכמים הוענק פטור ממסים. בעקבות כך חל גידול במספר העולים לירושלים.
בשלהי התקופה חיו בירושלים יהודים מוסתערבים, רומניוטים ואשכנזים, ובנוסף להם כבר הייתה קהילה קטנה של ספרדים.
רבי עובדיה מברטנורא הגיע בשנת ה'רמ"ח 1488 אל העיר, בה חייתה קהילה קטנה ודלת אמצעים, כפי שהוא מתאר באיגרתו:
”ומן היהודים לא נשארו בה היום שבעים בעלי בתים מדלת העם...”.
תושביה היו עניים ואפילו לא היו להם ספרי תורה. מאחר שפרנסתו הייתה מצויה מפקדונות בנקאיים נושאי ריבית אותם השאיר באיטליה, נרתם רבי עובדיה לשיפור המצב העגום. הוא אף קיבל תרומות ייעודיות לצורך זה, מאחיו ואביו.
עקב השתדלותו לסייע לביסוס וחיזוק הקהילה מבחינה רוחנית וחומרית כאחד, וכן בשל גדלותו התורנית, תפס הוא עד מהרה מקום של כבוד בין תושביה היהודים של ירושלים, ונתמנה לרבה הראשי, מינוי שהוכר גם על ידי השלטונות הממלוכים. בין שאר פעולותיו הייתה הקמתה המחודשת של החברה קדישא בירושלים, בה שימש הוא כחבר מן המנין ואף עסק בעצמו בקבורה. כמו כן, סייע בשיקום בית הכנסת ברובע היהודי שנהרס על ידי פורעים.
בשלהי התקופה הממלוכית > לאחר גירושי ספרד פורטוגל

חלק מהמגורשים ניסה להתיישב בארץ ישראל, ובמיוחד בעיר צפת. נראה שכבר בשנת 1504 (רס"ד) תפסו יוצאי ספרד מעמד של בכורה בעיר, על פני קהילת המוסתערבים. הספרדים אף זכו לתרומות שארגן נגיד קהילת יהודי מצרים – יצחק שולאל – וקוממו עליהם את חכמי המוסתערבים.
הנוסע הפורטוגזי פנטלאו דה אביירו (פור'), שביקר בארץ ישראל סמוך לשנת 1565, דיווח כי יהודים "ממשיכים להימלט מספרד" אל תחום האימפריה העות'מאנית.
בתקופה העות'מאנית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
האימפריה העות'מאנית, כבשה מספר שנים לאחר מכן, בשנת 1516 (רע"ז), את ארץ ישראל מידי הממלוכים, ופתחה את התקופה העות'מאנית בארץ ישראל. העות'מאנים שנמצאו בשיא פריחתם, השקיעו בבנייה, בסדר ובביטחון, והשגשוג ניכר הן בקרב האוכלוסייה המוסלמית של סוריה-ארץ ישראל והן ביישוב היהודי בארץ.
גלי עלייה של יהודים גברו, בעיקר מקרב מגורשי ספרד וצאצאיהם, אך גם מאיטליה, אשכנז וצפון-אפריקה; ויהודים רבים הצטרפו ליישוב המקומי – המוסתערבים. העולים שבארצות מוצאם, חיו בדרך כלל בערים, העדיפו להמשיך ולגור בערים גם בארץ ישראל (בארבע ערי הקודש – ירושלים, חברון, טבריה, וצפת – ובעזה); ולא לגור בכפרים, אף על פי שגם בהם ישבו יהודי הארץ (בעיקר אלה שבגליל).
היישוב היהודי בעיר עזה באותה תקופה, גדל באורח ניכר. זוהי גם תקופת הפריחה הכלכלית והתרבותית של העיר צפת, ובייחוד של הרובע היהודי בה, שרבים מן המגורשים פנו להתיישב בו.
בתקופה העות'מאנית > ארבע ערי הקודש > ירושלים

גם על ירושלים עברו שינויים דמוגרפיים, ארגוניים ותרבותיים. בראשית התקופה עמד בהנהגתה ר' יצחק הכהן שולאל, אשר שימש בשלהי ימי השלטון הממלוכי כנגיד על קהילת מצרים. כמנהיג קהילת מצרים ומפרנסיה, פרס את חסותו גם על יושבי ארץ ישראל ובפרט ירושלים. לאחר הכיבוש העותמאני בוטל מעמדו במצרים, וגם מעמדו הכלכלי נפגע. הוא עלה לארץ ישראל ושימש בירושלים בתפקיד מנהיגותי לצד רבי שמואל מסעוד ורבי יעקב בן מני. ואליהם הצטרפו כמה חכמים חשובים שעלו מאשכנז ואיטליה בהם ר' יוסף בן פרץ קולון ורבי ישראל מיפורשא.
זמן קצר לאחר כיבוש ירושלים בידי העות'מאנים בשנת 1517, החל השלטון העות'מאני לשקם את העיר ואת המבנים שבה, ואף עודד יהודים ממגורשי ספרד להתיישב ברחבי האימפריה העות'מאנית בכלל, ובארץ ישראל בפרט. לפיכך, יהודים רבים יותר יכלו לפקוד את המקום והכותל המערבי הוכר כאתר תפילה יהודי באופן רשמי על ידי השלטונות בפקודת הסולטאן סֻלמאן. התפילה נערכה בסמטה צרה ליד קטע קטן שאורכו היה עשרים מטרים, ובמרחק של כ-110 מטרים מצפון לפינה הדרומית-מערבית.
במהלך המאה ה-16 התרבו התיאורים של הכותל המערבי ברשימותיהם של נוסעים יהודים וקראים, ונראה שבתקופה זו כבר הפך המקום לאתר תפילה יהודי מוכר וסמל קדוש ליהודי התפוצות.
אמנם בשנת 1509 (רס"ט) היו בה עדיין יחסית מעט ספרדים, אך כעבור עשר שנים נמצאו בה חכמים יוצאי ספרד מן השורה הראשונה של חכמי דור גירוש ספרד, המפורסמים בפעילותם הרוחנית והציבורית בראשית התקופה העות'מאנית. בהם המקובל ר' אברהם בן אליעזר הלוי, גיסו ר' אברהם זכות, ר' יעקב בירב ור' לוי בן חביב (הרלב"ח) אשר הנהיג את קהילת ירושלים לאחר פטירתו של ר' יצחק הכהן שולאל. הרלב"ח הוביל מחלוקת והתנגדות גדולה בנוגע לחידוש הסמיכה שניסו לעשות חכמים אשר ישבו בעיר צפת, שנודע בשם פולמוס הסמיכה הראשון בשנת 1538.
בירושלים חי ופעל באותה תקופה ר' שלמה סיריליו מראשוני פרשני התלמוד הירושלמי, שעלה עם קבוצתם של מגורשי ספרד בשנות ה-30 של המאה ה-16, וכן ר' אברהם בן אליעזר הלוי. בהנהגתה עמד ר' משה קאשטרו עד פטירתו ב-1547. בשנים שלאחר פטירתו התמעטה הקהילה היהודית בירושלים עד שהיו נצרכים לפנות בכל עניין אל מנהיגי הקהל בצפת.
בין חכמי ירושלים הנודעים שעלו אליה מארצות שונות לאחר המחצית השנייה של המאה ה-16 נמנה ר' בצלאל אשכנזי בעל השיטה מקובצת שעלה בחזרה אליה ממצרים. ור' מנחם די לונזאנו שעלה מטורקיה ב-1575.
בתקופה העות'מאנית > ארבע ערי הקודש > חברון

ב-1540 קנה הרב מלכיאל אשכנזי בחברון את "חצר היהודים" מהקראים שישבו במקום מהמאה ה-10. בחלקה זו הוא הקים את בית הכנסת על שם אברהם אבינו.
במאה ה-16 חי ופעל בחברון רבי שלמה עדני שעלה מתימן. הוא כתב בשבתו בחברון חיבור פרשנות למשנה הנקרא מלאכת שלמה.
בתקופה העות'מאנית > ארבע ערי הקודש > צפת

עשרים שנה לאחר שעברה א"י לידי העות'מאנים, הפכה צפת למרכז תעשיית טקסטיל בזכות היזמות של העולים החדשים. הפריחה הכלכלית הביאה עמה פריחה תרבותית אדירה שמשכה אליה חכמים מכל התפוצות. יציבותה של הקהילה מבחינה כלכלית בתקופת פריחתה של צפת בא לידי ביטוי גם בכך שלכל אורך תקופה זו לא נצרכו לשלוח שד"רים מצפת עד לקריסתה בשלהי המאה עקב צרות קשים שפקדוה בזה אחר זה.
בשנת ה'של"ז (1577) הקים אברהם בן יצחק אשכנזי בצפת את בית הדפוס העברי הראשון. בשלהי המאה ה-16 בעקבות המצב החמור בצפת עקב הבצורת הקשה והמגפות, ההתנכלויות שפקדו את היישוב בגליל והידלדלות הרבה של היישוב בו, סגר את בית הדפוס ובניו העבירוהו לדמשק.
בתקופה העות'מאנית > ארבע ערי הקודש > טבריה

יהודים חזרו להתיישב בטבריה במאה ה-16. תייר נוצרי מצא בטבריה ב-1549 עדה יהודית קטנה. כנראה יהודים מצפת שהתיישבו בטבריה לאחר רעידת האדמה הגדולה ב-1546.
שיקום טבריה לאחר רעידת האדמה החל בשנת 1564 מידי המדינאית ואשת העסקים היהודיה דונה גרציה נשיא וחתנה דון יוסף נשיא, מאנוסי פורטוגל, ששמו להם למטרה לחדש את הריבונות היהודית בארץ ישראל ולסייע ליהודים בכל העולם.
הם חכרו מידי הסולטאן הטורקי סולימאן הראשון ("המפואר") את חורבות העיר ב-1,000 דוקאט לשנה. דונה גרציה מימנה את הקמת החומה ושיקום העיר, הקימה בה בתי כנסת והחזיקה ישיבה. דון יוסף נשיא העמיד לרשות העולים ספינות, וכן שתלו בעיר עצי תות לפיתוח תעשיית משי והביאו כבשים מרונים לפיתוח תעשיית אריגים. בכוונתה של דונה גרציה היה לעלות ולהתיישב בעיר אך היא נפטרה בדרכה בקושטא בשנת 1569, שנים ספורות לאחר השלמת הבנייה. את מפעלם המשיכו אחריהם יהודי פורטוגלי בשם דון שלמה בן יעיש ובנו יעקב. העיר טבריה התקיימה בזכותם כמאה שנים.
חלוקת היישובים שבהם יהודים בארץ ישראל במאה הט"ז לפי מספרם

אברהם דוד, מונה את היישובים שבהם יהודים בארץ ישראל במאה הט"ז לפי גודל האוכלוסייה היהודית המוערך בהם:
חצביה וקדש נפתלי כפר פרעם, מירון – גודל אוכלוסייה אינו ידוע.
בית צידה, כפר נחום, כורזין, עין טיראין, עכו – גודל אוכלוסייה אינו ידוע.
חאן אל תוג'אר, עג'לון, עין גנים, רמלה – גודל אוכלוסייה אינו ידוע.
עלמא, ביריה, ג'וליס, פקיעין, כאבול, שפרעם, חברון – גודל אוכלוסייה עד 20 משפחות.
כפר חנניה (כפר ענאן), עין זיתון, כפר יסיף – גודל אוכלוסייה מ-21–49 משפחות.
טבריה, כפר כנא, שכם – גודל אוכלוסייה מ-50–99 משפחות.
עזה – גודל אוכלוסייה מ-100–199 משפחות.
צפת, ירושלים – גודל אוכלוסייה מעל 200 משפחות.
ידוע על יהודים גם בנפת שקיף (כיום בדרום לבנון).
השלכות רעידת האדמה ב-1546

ב-14 בינואר 1546 – התרחשה רעידת אדמה בשבר הירדן (כיום אזור גשר אדם). נצפה צונאמי גדול בים המלח, וצונאמי בטריפולי. נרשמו נזקים קשים בירושלים, חברון, שכם, רמלה, עזה ודמשק ומאות אנשים נהרגו.
ישנם סיפורים לפיהם נהר הירדן הפסיק לזרום ליומיים שלמים, גלי הצונאמי פקדו לסירוגין גם את ערי החוף מעכו ועד עזה, וכן בים המלח.
ביפו, לפי המסופר נסוג הים מרחק "יום הליכה", ומי שלא נפגע מקריסת הבניינים נשטף בגלי הים שחזרו לחוף.
מגפות דבר

פנטלאו דה אביירו נזיר פרנציסקני פורטוגלי ששהה בארץ ישראל בשנים 1563-1566 מוסר בכתביו שלמד מאנשי המנזר בירושלים שמגפת הדבר פוקדת את האזור בערך פעם בשבע שנים.
מבין מסעות יהודים ואיגרות העולים המתועדים

אלמוני איש קנדיא (כרתים) – 1473
מסע משולם מוולטרה בארץ-ישראל – 1481
רבי משה באסולה – 1521–1523
אליהו מפיסארו – 1563
זכריה המכונה יחיא אלצ'אהרי מתימן – 1567
אגרת ר' שמואל בק מירושלים, שמ"ד 1584
ראו גם

צפת במאה ה-16
יהודים בירושלים במאה ה-15 וה-16
פולמוס הסמיכה הראשון
לקריאה נוספת

אברהם דוד, עלייה והתיישבות בארץ-ישראל במאה הט"ז, הוצאת ראובן מס, ירושלים תשנ"ג.