stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אהבה בסוף הקיץ
גרסאות כיסוי

לשיר בוצעו עשרות גרסות בידי אמנים רבים, ביניהם:
הפרויקט של רביבו בשנת 2016, בגרסת הופעה חיה שנכללה באלבומם "מה נותר מאלה".
יובל בנאי ושלומי ברכה, בשנת 2018.
נועה קירל ויהונתן מרגי במופע PLAY פסטיגל שהוקדש לשיריו של פיק, בשנת 2019.
אגם בוחבוט ושחר סאול בפרסומת לסיבים אופטיים של בזק לצד גידי גוב, בשנת 2022.
השיר נכלל באופן קבוע במחזמר "מרי לו", המבוסס על שיריו של פיק.
הערות שוליים

1 2   בן שלו, 40 שנה ל"מוסיקה": כך נהפך צביקה פיק לסופרסטאר הישראלי הראשון, באתר הארץ, 19 בדצמבר 2018
↑  ברגעים הכי יפים של החיים: הזמר והיוצר צביקה פיק נפטר בגיל 72, באתר "Time Out ישראל", 14 באוגוסט 2022
↑   צביקה פיק אהבה בסוף הקיץ Svika Pick, סרטון בערוץ "SvikaPickOfficial", באתר יוטיוב (אורך: 04:20)
↑  אהבה בסוף הקיץ, באתר ספוטיפיי
↑  103FM, ‏צביקה פיק חוזר לאלבום "מוסיקה": "התקשורת לא הבינה אותי", באתר מעריב אונליין, 13 בספטמבר 2016
1 2  אהבה בסוף הקיץ, באתר "פזמונט"
↑  30.5.1977, באתר "פזמונט"
↑  תשל"ז, באתר "פזמונט"
↑  איתמר זהר, יובל בנאי ושלומי ברכה לוקחים את "אהבה בסוף הקיץ" אל המערב הפרוע, באתר הארץ, 8 באוקטובר 2018
↑  ynet, 1.5 מיליון שקל גויסו למען חולי סרטן ובזק מהמרת על צביקה פיק | בועות, באתר ynet, 20 בדצמבר 2022
| צביקה פיק |
| --- | --- | --- |
| אלבומי אולפן | זוהי הדרך שלי • פיק • מה עכשיו? • אריך נגן מספר 4 • קליידוסקופ • מוסיקה • המראה • עכשיו • 15 שנים • צביקה פיק שר חוליו איגלסיאס • לעשות אהבה • הלילה הוא הלילה |  |
| פסקולים | בדרנית בחצות • שלאגר • שיער |  |
| אלבומי אוסף | 12 להיטי זהב • שירי משוררים • 24 להיטים • להיטי זהב 2 • להיטיו הגדולים • אוסף פרטי • להיטי זהב • הלהיטים הגדולים • האוסף המשולש • פיק Time • להיטים במקום ה-1 |  |
| אלבומי הופעה | מעלה מעלה • בקיסריה • Maria's Honor |  |
| אלבומי מחווה | כולם שרים פיק |  |
| סרטים וסדרות | בדרנית בחצות • שלאגר • תמיד אותו חלום |  |
| מחזמרים | שיער • מרי לו |  |
| משפחה | מירית שם אור (אישה, 1975–1995) • שרונה פיק (בת) • דניאלה פיק (בת) |  |
| צביקה פיק - שירים |
| --- | --- | --- |
| זוהי הדרך שלי | "אין מדינה לאהבה" • "שני תפוחים" • "זוהי הדרך שלי" • "אני הולך לאן שאן" |  |
| פיק | "סימנים" • "שושנת פלאים" • "הרקדן האוטומטי" • "בין האצבעות" • "שמע ישראל" |  |
| מה עכשיו? | "אני אוהב אותך לאה" • "רינה טיל" • "איתך ובלעדייך" |  |
| אריך נגן מספר 4 | "חנן ועליזה" • "פרפרה" |  |
| בדרנית בחצות | "טוב להתאהב" |  |
| קליידוסקופ | "אהבה בסוף הקיץ" • "משהו נשרף לי בלב" • "דמדומים" • "השנים שחלפו" |  |
| מוסיקה | "מוזיקה (מעלה מעלה)" • "שוב נתחיל מחדש" • "מרי לו" • "נאסף תשרי" • "לא אני" • "אהבה בסוף הקיץ" |  |
| המראה | "המראה" • "אין לי איש מלבדי" • "כוכבים בדו" • "ממש כמו בהתחלה" • "מסיבת יום ששי" • "על חטא" • "שיר הפריכה" |  |
| להיטיו הגדולים | "אלה סינדרלה" • "השתקפות" |  |
| עכשיו | "מישהו אחר" |  |
| אוסף פרטי | "יש לך" |  |
| לעשות אהבה | "עוד יום" |  |
| שירים אחרים | "זה קרה לי" • "כנטות היום" • "הסבון בכה מאוד" • "בגללך" • "עם ישראל חי בקושי" • "פאטה מורגנה" • "מי שלא רוקד עומד" • "סוף" • "זיקוקי דינור" |  |
אטלאנטיקו

אטלאנטיקו (בספרדית: Atlántico) הוא אחד מ-32 המחוזות של קולומביה. המחוז נמצא בצפון קולומביה והוא גובל בים הקריבי בצפון, במגדלנה במזרח ובבוליבר במערב.
המחוז משתרע על שטח של 3,388 קמ"ר. בירת המחוז היא ברנקייה.
היסטוריה

בתקופה הפרה-קולומביאנית התגוררו באזור מספר שבטי ילידים, ובעיקר בני המוקנה (אנ'). האירופאי הראשון שהגיע לאזור היה מגלה הארצות הספרדי רודריגו דה בסטידס באזור 1500.
האזור היה שייך ליחידות מנהליות שונות, למעט תקופה קצרה בשנות ה-50 של המאה ה-19 אז הוקמה פרובינציית סבנייה, אך עם הפיכתה של רפובליקת גרנדה החדשה, הישות ששלטה אז בשטחי קולומביה, למדינה פדרלית, שטחי הפרובינציה סופחו למדינת בוליבר (אנ'). עם הקמת רפובליקת קולומביה במתכונתה הנוכחית ב-1866 המדינה הפכה למחוז בוליבר.
בתחילת המאה ה-20 החלוקה המנהלית של קולומביה עברה רפורמות רבות תוך זמן קצר. ב-1905 הוקם מחוז אטלאנטיקו, אך ב-1908 הייתה רפורמה נוספת במסגרתה הוקם במקומו מחוז ברנקייה, ורפורמה נוספת כעבור פחות משנתיים סיפחה אותו מחדש למחוז בוליבר. ההקמה הסופית של המחוז התרחשה ב-14 ביולי 1910.
כלכלה

כלכלת המחוז מסתמכת בעיקר על מסחר ותעשייה, בעיקר בבירה ברנקייה, ובמידה פחותה יותר על חקלאות וכרייה.
חלוקה מנהלית

בדומה לחלק גדול ממחוזות קולומביה, יש למחוז חלוקה מנהלית נוספת מלבד החלוקה לרשויות מקומיות והוא מחולק לארבע פרובינציות (Provincias) כדלהלן:
| שם | שם בספרדית | מספר רשויות מקומיות |
| --- | --- | --- |
| צפון | Norte | ‏5 |
| מרכז-מזרח | Centro-Oriente | ‏7 |
| דרום | Sur | ‏7 |
| מערב | Occidente | ‏4 |
הערות שוליים

↑  אטלאנטיקו באתר האגודה הגאוגרפית של קולומביה (בספרדית).
| מחוזות קולומביה |
| --- | --- | --- |
| מחוז הבירה | בוגוטה |  |
| מחוזות | אטלאנטיקו • אמסונאס • אנטיוקיה • אראוקה • בויאקה • בוליבר • גואאיניה • גואביארה • ואופס • ואיה דל קאוקה • וילה • ויצ'דה • טולימה • לה גואחירה • מגדלנה • מטה • נורטה דה סנטנדר • נריניו • סוקרה • סן אנדרס ופרובידנסיה • סנטנדר • ססאר • פוטומאיו • צ'וקו • קאוקה • קונדינמרקה • קורדובה • קינדיו • קלדס • קסנרה • קקטה • ריסרלדה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb12519345g (data)  MusicBrainz: c4ea2500-202a-43a3-bb02-6efd61752fa6 
חלוקת המחוז לפרובינציות.
Un-Break My Heart

Un-Break My Heart (באנגלית: רפא את ליבי) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית טוני ברקסטון, מתוך אלבום האולפן השני שלה, Secrets. השיר יצא לאור ב-21 באוקטובר 1996, כסינגל השני מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100, והשני במצעד הסינגלים הבריטי.
רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי דיאן וורן שהייתה אחראית לכתיבת הלהיט "Because You Loved Me" של סלין דיון. השיר הופק על ידי דייוויד פוסטר. השיר הוא מעין שיר פופ, המשלב בתוכו גם את סגנון הרית'ם אנד בלוז. השיר זכה בפרס הווידאו קליפים של MTV בקטגוריית "הקליפ הנשי הטוב ביותר".
במצעד הבילבורד הוט 100 הצליח השיר לשהות בפסגה במשך 11 שבועות, מה שהופך אותו לאחד מן השירים המצליחים ביותר בהיסטוריה.
וידאו קליפ

הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר הועלה לערוצה של טוני ברקסטון ב-25 באוקטובר 2009. בתחילת הקליפ, ניתן לראות את ברקסטון נפרדת לשלום מבן זוגה, ומיד לאחר מכן הוא עובר תאונת דרכים ונפצע אנושות.
נכון לינואר 2022, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-605 מיליון צפיות.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1996-97)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1996-97)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1996-97)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1996-97)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  אוסטריה | Ö3 אוסטריה טופ 40‏ | 1 |  |
|  אוסטרליה | מצעד הסינגלים האוסטרלי | 6 |  |
|  איסלנד | הפלייליסט | 2 |  |
|  אירופה | אירופה הוט 100 | 1 |  |
|  איטליה | מצעד הסינגלים האיטלקי | 4 |  |
|  אירלנד | מצעד הסינגלים האירי | 2 |  |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | 1 |  |
|  ארצות הברית | מצעד שירי הדאנס קלאב | 1 |  |
|  ארצות הברית | מצעד 40 שירי המיינסטרים | 2 |  |
|  ארצות הברית | מצעד שירי ה-R&B\היפ הופ | 2 |  |
|  גרמניה | GfK – טופ 100 | 2 |  |
|  דנמרק | היטליסטן | 2 |  |
|  הולנד | מצעד 40 הסינגלים ההולנדיים | 2 |  |
|  הונגריה | Rádiós Top 40 | 5 |  |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד הסינגלים הבריטי | 2 |  |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד שירי ה-R&B | 1 |  |
|  ולוניה | אולטראטופ 40 | 1 |  |
|  נורווגיה | VG-lista | 2 |  |
|  ניו זילנד | המצעד הניו זילנדי הרשמי | 18 |  |
|  ספרד | PROMUSICAE | 2 |  |
|  סקוטלנד | מצעד הסינגלים הסקוטי | 5 |  |
|  פינלנד | המצעדים הפיניים הרשמיים | 5 |  |
|  פלנדריה | אולטראטופ 50 | 2 |  |
|  צ'כיה | ČNS IFPI | 2 |  |
|  צרפת | SNEP | 8 |  |
|  קנדה | קנדה הוט 100 | 5 |  |
|  רומניה | מצעד השירים הרומני | 1 |  |
|  שוודיה | סוורייטופליסטן | 1 |  |
|  שווייץ | המצעד השווייצרי | 1 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (1996)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (1996)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (1996)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (1996)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | 81 |  |
|  ארצות הברית | מצעד שירי ה-R&B\היפ הופ | 87 |  |
|  הולנד | מצעד 40 הסינגלים ההולנדיים | 10 |  |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד הסינגלים הבריטי | 13 |  |
|  שוודיה | סוורייטופליסטן | 9 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (1997)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (1997)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (1997)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (1997)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  אוסטריה | Ö3 אוסטריה טופ 40‏ | 6 |  |
|  אוסטרליה | מצעד הסינגלים האוסטרלי | 34 |  |
|  איטליה | מצעד הסינגלים האיטלקי | 47 |  |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | 4 |  |
|  גרמניה | GfK – טופ 100 | 13 |  |
|  ולוניה | אולטראטופ 40 | 8 |  |
|  פלנדריה | אולטראטופ 50 | 13 |  |
|  צרפת | SNEP | 29 |  |
|  קנדה | קנדה הוט 100 | 32 |  |
|  רומניה | מצעד השירים הרומני | 5 |  |
|  שוודיה | סוורייטופליסטן | 17 |  |
|  שווייץ | המצעד השווייצרי | 7 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי עשור (1990-99)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי עשור (1990-99)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי עשור (1990-99)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי עשור (1990-99)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | 3 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי כל הזמנים> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי כל הזמנים> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי כל הזמנים> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי כל הזמנים>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | 13 |  |
נתוני מכירות

| מקום | תארים | מכירות |
| --- | --- | --- |
| אוסטריה (IFPI Austria) | זהב | 25,000 |
| אוסטרליה (ARIA) | פלטינה | 70,000 |
| ארצות הברית (RIAA) | פלטינה | 2,400,000 |
| בלגיה (BEA) | פלטינה | 50,000 |
| בריטניה (BPI) | פלטינה | 989,814 |
| גרמניה (BVMI) | פלטינה | 500,000 |
| הולנד (NVPI) | פלטינה | 75,000 |
| נורווגיה (IFPI Norway) | פלטינה 2× | 20,000 |
| ניו זילנד (RMNZ) | זהב | 5,000 |
| צרפת (SNEP) | זהב | 250,000 |
| שוודיה (GLF) | פלטינה | 30,000 |
| שווייץ (IFPI Switzerland) | זהב | 25,000 |
היסטוריית יציאות לאור

| מדינה | תאריך יציאה | פורמט | חברת תקליטים | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| אירופה | 7 באוקטובר 1996 | תקליטור | להפייס |  |
| אירופה | 7 באוקטובר 1996 | סינגל מקסי | להפייס |  |
| ארצות הברית | 11 בנובמבר 1996 | מיני-אלבום - רמיקסים | להפייס |  |
אהוד דקל

| --- | --- |

 לידה:  31 באוגוסט 1957 (בן 67)
 מדינה:  ישראל 
 כינוי:  אודי
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1975–2008 (כ־33 שנים)
 דרגה:   תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 סגן ראש להק המודיעין (למד"ן) בחיל האוויר  ראש חטיבת קשרי חוץ באגף המבצעים  ראש החטיבה לתכנון אסטרטגי באג"ת
 פעולות ומבצעים
   מבצע שלום הגליל   האינתיפאדה הראשונה     המערכה ברצועת הביטחון   האינתיפאדה השנייה     מלחמת לבנון השנייה
 
אהוד (אודי) דקל (נולד ב-31 באוגוסט 1957 בישראל) הוא קצין צה"ל במילואים, אשר השתחרר מן הצבא בדרגת תת-אלוף, לאחר ששימש ראש החטיבה לתכנון אסטרטגי באג"ת. כיהן כמנהל המכון למחקרי ביטחון לאומי.
שירות צבאי

עם גיוסו לצה"ל בשנת 1975 שובץ דקל בלהק המודיעין של חיל האוויר. הוא השלים קורס קצינים, והגיע להיות ראש מחלקה בלהק המודיעין ובהמשך היה סגן ראש להק המודיעין (למד"ן) בדרגת אל"ם. לאחר מכן קודם לדרגת תא"ל ושימש כראש החטיבה לקשרי חוץ באגף המבצעים. בהמשך מונה דקל לראש החטיבה לתכנון אסטרטגי באג"ת ושימש בתפקיד זה במלחמת לבנון השנייה. בין היתר עמד דקל בראש צוות חשיבה עליו הוטל לתכנן מצבי סיום למלחמה.
בשנת 2008, עת השתחרר מצה"ל, מונה דקל לתפקיד ראש יחידת המטה למשא ומתן עם הפלסטינים. בעקבות זאת טען שאין אפשרות להגיע להסכם כולל עם הפלסטינים וסיפר שהפלסטינים לא היו מוכנים לסגת מ-100% דרישותיהם. דקל טען שהניסיון להגיע להסכם כולל היה שגוי ומנע התקדמות במשא ומתן והיה עדיף להגיע להסכמות חלקיות וליישם כל דבר מוסכם. בין השאר הוא טען שיש לאפשר הקמת מדינה פלסטינית עוד לפני הגעה להסכם סופי. הוא גם טען שהמעורבות של נציגי ארצות הברית הפריעה למשא ומתן, שכן הפלסטינים קיוו לקבל כך ויתורים נוספים.
דקל שימש כסגן ראש המכון למחקרי ביטחון לאומי ולאחר מכן מונה למנהל המכון. במסגרת המכון הוא טען שלאחר מלחמת חרבות ברזל יש לשלב בהדרגה את הרשות הפלסטינית בניהול רצועת עזה, וכן שיש צורך להניע מחדש תהליך מדיני עם הפלסטינים.
בשנת 2009 השתתף דקל בקורס מדריכי משלחות לפולין ביד-ושם, ויצא להדרכת משלחות נוער מספר פעמים בשנה.
במהלך מלחמת חרבות ברזל, במסגרת שירות מילואים, הוא הוזמן על ידי האלוף אליעזר טולדנו לייעץ לגבי רצועת עזה לאחר המלחמה.
הערות שוליים

↑  רן רוזנברג וחגי גלבוע, מפגשים מהסוג הרוסי, מתוך "אתר חיל האוויר, "גם תא"ל אודי דקל, אז ראש מחלקה בלהק המודיעין וכיום ראש חטיבת קשרי חוץ במטכ"ל, סבור כך".
↑  שנות האלפיים, באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט), 18 במאי 2011.
↑  עמוס הראל, תא"ל דקל: ככל שחמאס יצליח יותר בבחירות, כך יינהג ביתר איפוק כלפי ישראל, באתר הארץ, 26 בדצמבר 2005.
↑  עפר שלח ויואב לימור, שבויים בלבנון, האמת על מלחמת לבנון השנייה, הוצאת ידיעות ספרים, 2007, עמוד 167.
↑  תא"ל אודי דקל מונה לראש יחידת המטה למו"מ עם הפלסטינים, באתר ynet, 3 בפברואר 2008.
↑  אלוף בן, ברק רביד, ראש מטה המו"מ של אולמרט: עבאס סירב להתגמש - דרש הכל או לא כלום, באתר הארץ, 25 בינואר 2010
↑  אריאל כהנא, החלטת שרי הקבינט: היערכות להפסקת התיאום הביטחוני עם הרשות הפלשתינית, באתר ישראל היום, 4 בנובמבר 2023
אטאנאס בורוב

אטאנאס דימיטרוב בּוּרוֹב (בבולגרית: Атанас Димитров Буров;‏ 30 בינואר 1875, גורנה אוריאחוביצה, האימפריה העות'מאנית – 15 במאי 1954, פאזארג'יק, הרפובליקה העממית הבולגרית) היה כלכלן, פילנתרופ ופוליטיקאי בולגרי אשר כיהן גם כחבר פרלמנט ובמספר תפקידי שר בממשלות בולגריה. בורוב נמנה עם קבוצת פוליטיקאים ואנשי ציבור, אשר נודעו כ-"קבוצת ה-63", שנאבקו נגד כוונתו של בוריס השלישי, מלך בולגריה וממשלתו, לגרש את יהודי בולגריה למחנה ההשמדה טרבלינקה.
ראשית חייו והקריירה הפוליטית

בורוב נולד בגורנה אוריאחוביצה. אביו, דימיטר בורוב (1839–1903) היה יזם, בנקאי וחבר האספה הלאומית של נסיכות בולגריה. אחיו הבכור של אטאנאס, איוואן בורוב (1873–1939) היה מבולטי הבנקאים הבולגרים במחצית הראשונה של המאה ה-20. בורוב סיים בית ספר תיכון בגברובו, ורכש תואר אקדמי בכלכלה פוליטית בסורבון. בהמשך, ניהל מספר פרויקטים ובמקביל הועסק כמרצה באוניברסיטה לכלכלה לאומית ועולמית. בשלהי המאה ה-19, הצטרף בורוב למפלגת העם של בולגריה, נבחר מטעמה לפרלמנט, וכיהן כסגן יושב ראשו. ב-1913 מונה לשר המסחר, התעשייה והעבודה בממשלתו של סטויאן דאנב, והמשיך במשרתו גם בממשלתו של אלכסנדר סטמבוליסקי. בין השנים 1926–1931 כיהן כשר החוץ והדתות של בולגריה בממשלתו של אנדריי ליאפצ'ב. במסגרת תפקידו, נדרש בורוב לטפל באישור תקנון פעילותה של הקונסיסטוריה היהודית של בולגריה. הממשלה הבולגרית נקטה בסחבת מכוונת באישור התקנון, משום שנכתב בו שהיהדות היא גם דת וגם לאום והעניין היה מנוגד לחוקה הבולגרית שקבעה שהיהדות היא יחידה דתית. לבסוף, ב-22 בפברואר 1927 לאחר דין ודברים מתמשך עם משרד הדתות, אישר בורוב את התקנות להפעלת הקונסיסטוריה, אך רק באופן זמני.
מלחמת העולם השנייה ולאחריה

במהלך מלחמת העולם השנייה, התנגד בורוב נחרצות להצטרפות בולגריה להסכם התלת-צדדי. במאי 1943 עם פרסום צווי הגירוש ליהודי סופיה התכנסו בדירתו של דמיאן ולצ'ב אישי ציבור מכל גוני הקשת הפוליטית בבולגריה, אנשי רוח ואנשי אקדמיה ובהם: צבטקו בובושבסקי, ניקולה מושאנוב, דימו קזאסוב, ניקולה פטקוב, אטאנאס בורוב וקימון גאורגייב. הוכן מכתב שיועד אישית למלך בוריס השלישי ובו נכתב בין השאר על הגירוש:
”צעד בלתי אנושי זה, שאינו הולם את עמנו שוחר השלום, ניתן לביטול רק על ידי הוד מעלתו, מפני שכב' הוא הממשלה עצמה. אחרת, תחול כל האחריות על הוד מעלתו. ראינו כחובתנו העליונה להביא לידיעת כב' את אשר מתכננים לעשות עם בני מולדתנו היהודים, דהיינו -  לשלוח אותם על לא עוול בכפם כדוגמת יהודי תראקיה. אנו בטוחים שכב' ימנע צעד מרחיק לכת כגון זה, ישעה לאזהרותינו ויבטל פקדה זו.”
המכתב נחתם בידי 63 אנשי הציבור ונמסר אישית לארמון המלך על ידי דימו קזאסוב וצבטקו בובושבסקי. הייתה זו הפעם הראשונה בו שוגר איום אישי למלך בוריס, תוך ציון אחריותו האישית לאירועים.
ב-2 בספטמבר 1944 מונה לשר בלי תיק בממשלתו של קונסטנטין מוראבייב כחלק מהניסיון למנוע מברית המועצות להשתלט על בולגריה. ב-9 בספטמבר הופלה ממשלתו של מוראבייב בעקבות הפיכת חזית המולדת של בולגריה. בהמשך, הועמד בורוב לדין, נשפט ב"בית הדין העממי" ונדון לשנת מאסר. ב-1996, לאחר שנפרעה בולגריה מהשלטון הקומוניסטי ביטל בית המשפט העליון הבולגרי את פסק הדין של "בית הדין העממי" וזיכה את בורוב מכל אשמה.
אחריתו והנצחתו

בורוב נמנה עם המתנגדים הבולטים להשתלטותה של המפלגה הקומוניסטית על בולגריה. הוא הביע את התנגדותו בגלוי ובפומבי לגזר דין המוות נגד ניקולה פטקוב. בתחילה, בשל מעמדו הבולט בציבוריות הבולגרית נמנעו ראשי השלטון מפגיעה בבורוב. בהמשך, לאחר שהושלם תהליך ההשתלטות הקומוניסטי על המדינה, החלו מנגנוני הביטחון הבולגריים ברדיפתו של בורוב. החל מ-1948 נעצר בורוב מספר פעמים, ונכלא ללא משפט במחנות מעצר. ב-1952 הועמד לדין, נשפט במשפט ראווה ונדון ל-20 שנות מאסר בעוון: "חתרנות נגד ממשלת בולגריה, במטרה להחליש את יסודות המדינה תוך הסתייעות בסוכנים זרים". בורוב נכלא בבית כלא בפאזארג'יק ושם נפטר ב-15 במאי 1954. הוא נקבר בחשאי, נסיבות מותו מעולם לא נבדקו ולמשפחתו לא הותר לבקר בקברו. בבולגריה המודרנית נתפש אטאנאס בורוב כפטריוט ואיש עקרונות, אשר הקריב את חייו למען מולדתו. ב-2000 קיבל בורוב את התואר אזרח כבוד של גורנה אוריאחוביצה. ב-2011 נחנך חדר הנצחה לזכרו של אטאנטס בורוב בבניין משרד הכלכלה הבולגרי. אנדרטאות לזכרו הוצבו במספר ערים ובכללן, סופיה, בירת בולגריה.
הערות שוליים

↑  אלברט רומנו, כינוס ב"כ הקהילות - תקנון הקהילות והקונסיסטוריה, בתוך: אנציקלופדיה של גלויות - יהדות בולגריה, ירושלים, 1967, עמודים 454-435.
↑  חיים קשלס, קורות יהודי בולגריה - כרך ג' - תקופת השואה, הוצאת דבר, תל אביב, 1969, עמודים 169-168.
↑  רפאל בן-שושן, בולגריה על סף משבר מדיני, הארץ, 5 בספטמבר 1944.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: חריסטו קאלפוב | שר החוץ והדתות של בולגריה  4 בינואר 1926 – 29 ביוני 1931 | הבא: ניקולה מושאנוב |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012322974605171  BnF: cb162801964 (data)  CiNii: DA14249186  GND: 119094738  ISNI: 0000 0000 3175 878X  LCCN: n92065171  SUDOC: 142728608  VIAF: 62350777   WorldCat (עם VIAF): 62350777 
האנדרטה להנצחתו של בורוב בסופיה, בירת בולגריה
אהוד הרושובסקי

| --- | --- |

 לידה:  30 בספטמבר 1959 (בן 64) 
 ענף מדעי:  תורת המודלים, מתמטיקה, לוגיקה מתמטית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי 
 מנחה לדוקטורט:  Leo Harrington 
 מוסדות:  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת אוקספורד 
 תלמידי דוקטורט:  Thomas Warren Scanlon, Yoav Yaffe, Gabriel Giabicani 
 פרסים והוקרה:  Gödel Lecturer (2007)  פרס מיכאל ברונו (2004)  עמית החברה המלכותית (2020)  פרס שאו (2022)  פרס ארדש (1994)  פרס קארפ (1998)  פרס קארפ (1993)  פרס פוליה (2021)  הרצאת טרסקי 
 
אהוד הְרוּשוֹבסקי (Ehud Hrushovski; נולד ב-30 בספטמבר 1959) הוא פרופסור למתמטיקה באוניברסיטת אוקספורד ועמית בקולג' מרטון. מכהן במקביל כפרופסור באוניברסיטה העברית בירושלים. זוכה פרס שאו במתמטיקה (2022).
ביוגרפיה

הְרוּשוֹבסקי השלים דוקטורט ב-1986 באוניברסיטת קליפורניה בברקלי בהנחיית לאו אנתוני ארינגטון בנושא "תרומות לתורת מודלים יציבה".
הוא בעל שם עולמי בתורת המודלים ובשימושיה בתורת המספרים ותורת החבורות הסופיות. "אחת מתרומותיו החשובות הייתה הבנת הסימטריה הפנימית בתורת המודלים. הוא עבד על המבנה העדין של תורות קטגוֹרִיּוֹת (שהן תורות שלהן מודל יחיד בעוצמות מתאימות) וביחד עם בוריס זילבר גילה אפיון לוגי של הגאומטריה האלגברית שלימים הוכיח שיש לו, ולתורת היציבות בכלל, השלכות על תכונות של אובייקטים מרכזיים בתוך הגאומטריה האלגברית, ומכך גזר מסקנות לתורת המספרים."
הְרוּשוֹבסקי זכה בפרסים רבים, פעמיים בפרס קארפ, פרס ארדש (1994), פרס רוטשילד (1998), מענק קליי (2001) ופרס מיכאל ברונו (2004). נבחר לאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים ב-2007 ולאקדמיה הלאומית הישראלית למדעים ב-2008. בשנת 2022 זכה יחד עם נגה אלון בפרס שאו בשל "תרומה משמעותית למתמטיקה דיסקרטית ותורת המודלים אשר השפיעה גם על גאומטריה אלגברית, טופולוגיה ומדעי המחשב". הוא חבר מערכת של Israel Journal of Mathematics.
אביו, בנימין הרשב, היה מומחה לספרות השוואתית, מתרגם, ומשורר יידיש. הוא שימש כפרופסור אמריטוס לספרות באוניברסיטת תל אביב ופרופסור מן המניין באוניברסיטת ייל. הוא חבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים וזוכה פרס א.מ.ת. אמו היא הפסיכואנליטיקאית רנה מוזס הרושובסקי.
הערות שוליים

↑  תקציר קורות חיים באתר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים
↑  זוכי הפרס ב-2022 באתר הפרס.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302411505171  BIBSYS: 3033728  dblp: 76/6266  GND: 1103143778  ISNI: 0000 0001 0948 3342  LCCN: n2002014399  MGP: 31791  NKC: mub20191039983  NTA: 263986659  ORCID: 0000-0002-2761-6513  SUDOC: 075099853  VIAF: 1826300   WorldCat (עם VIAF): 1826300
אופטוגנטיקה

עכבר מעבדה במהלך ניסוי באופטוגנטיקה במעבדת דייסרוס, אוניברסיטת סטנפורד.
אופטוגנטיקה (באנגלית: Optogenetics) היא טכניקה ביולוגית המשלבת הנדסה גנטית וטכנולוגיות מעולם הפיזיקה, כגון פולסים מהירים ומדויקים של אור ושימוש בסיבים אופטיים, לצורך עירור או השתקת פעולתם של רשתות תאי עצב (נוירונים) ספציפיים שעברו אפנון עצבי (נוירומודולציה) בעזרת גירוי אופטוגנטי ספציפי מאוד. גישות אופטוגנטיות אלו מהוות מהפכה בתחומי הביולוגיה וחקר המוח, הפעלה ספציפית של נוירונים במוח מאפשרת מחקר ברזולוציה גבוהה של שליטה במוח, הבנה מדויקת לתפקוד המוח ותפקוד נוירונים ספציפיים. כמו כן, שליטה בהתנהגותם של בעלי חיים ומציאת מנגנונים של מחלות נוירולוגיות שונות.
אופטוגנטיקה הוא תחום מחקרי חדשני בנוירוביולוגיה, נוירופיזיולוגיה וחקר המוח. בשנת 2010, נבחר תחום האופטוגנטיקה כתחום השנה – "Method Of The Year" – מבין תחומי המדע וההנדסה מטעם הכתב עת המדעי של Nature Methods.
עקרון פעולה > מנגנון פעולה של תאי עצב

תאי עצב מופעלים על ידי שינויים אלקטרו-כימיים בתאים, המאפשרים תרגום של מפל ריכוזים כימי ליצירת זרם חשמלי (פוטנציאל פעולה). יכולת זו מושגת על ידי תעלות יונים שונות הנמצאות בקרום התא של הנוירונים, אשר נפתחות בהתאם לסיגנלים שונים, דבר שגורם להכנסה של יוני נתרן אל תוך התא. פעולה זו יוצרת פוטנציאל חשמלי לאורך ממברנת התא שעובר לאורך האקסון במהירות עד לסינפסה, או נקודת מפגש עם תא שכן. בקצה האקסון הפוטנציאל גורם לפתיחת תעלות סידן שגורמות לשחרור בועיות שמכילות נוירוטרנסמיטור כלשהו. הנוירוטרנסמיטור נקשר לקולטנים שנמצאים על התא השכן ובכך נותנות אות לעירור או אינהיביציה של אותו תא שכן.
עקרון פעולה > גנטיקה

אופטוגנטיקה מהווה שיטה של מעקף לפוטנציאל הפעולה, על ידי שימוש בהנדסה גנטית, ניתן לשלוט בהפעלה יזומה ומדויקת של נוירונים באמצעות אור. יכולת זו מתאפשרת על ידי חלבונים מיוחדים המכונים אופסינים (Opsins) אשר משמשים כקולטן עצבי רגיש לאור ביצורים חיים (פוטורצפטור) וקיימים בצמחים שמייצרים אנרגיה בתהליך הפוטוסינתזה. סוגים שונים של אופסינים קיימים למשל ברשתית העין האנושית, ומאפשרים המרה של אור לפעילות חשמלית נוירולוגית. אופסינים הם חלבונים המקודדים בדנ"א של היצור, בעזרת הנדסה גנטית ונוירומודוליה ניתן לשתול אופסינים על פני נוירונים שבאופן נורמלי וטבעי לא אמורים לבטא אותם. ברגע שנוירון מקודד ומבטא את האופסין, ניתן לגרות אותו להפעילו על ידי שימוש באור. דבר שמאפשר גירוי ספציפי לתאי עצב רצויים לצורך מחקר.
עקרון פעולה > אופטיקה

צ'נלרודופסין(אנ') הוא חלבון ממשפחת האופסינים שמורכב מחלבון ופיגמנט. קליטה של פוטון באורך גל מסוים בסדר גודל של מילי-שניות משנה את קונופורמציית הפיגמנט, שמשפיעה על מבנה החלבון שאליו הוא קשור. החלבון משמש כתעלת יונים בממברנה ושינוי המבנה גורם לפתיחת התעלה ומעבר של יוני נתרן אל תוך התא. על ידי השימוש בטכנולוגיה של הנדסה גנטית ניתן להחדיר לנוירון תעלות מגיבות לאור, חוקרים לקחו את הגן של צ'נלרודופסין והשתילו אותו לתאי מטרה ספציפיים. כשחשפו את המערכת העצבית לאור כחול, אותם נוירונים בהם התבטא הגן עוררו בשל פתיחת תעלות הנתרן. כך, בעזרת סיבים אופטיים והנדסה גנטית – אופטוגנטיקה, ניתן לערר נוירונים בודדים באזורים ספיציפיים שמעוניינים לחקור.
היסטוריה

מאז 1979, פרנסיס קריק קבע שיכולת גירוי יזומה של תאי עצב ספציפיים תהווה מהפכה בתחום מדעי המוח, והשעיר על כך שגירוי עשוי להתבצע על ידי טכנולוגיה משמשת באור לשליטה ספציפית בנוירונים, אך באותה תקופה של מדע לא הייתה טכנולוגיה שמאפשרת לנוירונים להיות רגישים ומגיבים לאור.

התגלית של התעלות המגיבות לאור – צ'נלרודופסינים – מיוחסת לפרופסור פיטר היגמן מאוניברסיטת הומבולדט של ברלין בשיתוף פעולה עם הביופיזקאי ג'ורג' נאגל. תגלית זו נחשבת כבסיס לפיתוח התחום של אופטוגנטיקה.

התגלית והפיתוח של אופטוגנטיקה מיוחס בעיקר לקארל דייסרוס, פרופסור לביו־הנדסה ופסיכיאטריה באוניברסיטת סטנפורד, ומדען המוח האמריקאי אדוארד בוידון מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT).

המפגש בין שני התחומים של הנדסה גנטית ואופטיקה התרחש במעבדתו של קארל דייסרוס שהוא היה הראשוון שהשתמש בטכנולוגיה של הנדסה גנטית כדי להחדיר לנוירון תעלות מגיבות לאור. המאמר הראשון שדיווח על נוירון אנושי או של חיה המגיב לאור פורסם באוגוסט 2005.
בשנת 2016, הוענק פרס הארווי שהוא הפרס המדעי היוקרתי ביותר שמעניק הטכניון, לפרופ' קארל דייסרוס מאוניברסיטת סטנפורד ולפרופסור פיטר היגמן מאוניברסיטת הומבולדט של ברלין. הם קיבלו אותו על גילוי מולקולות האופסין המעורבות בחישת אור בתאי מיקרואורגניזמים – צ'נלרודופס-2 ועל ניצולן בפיתוחה של האופטוגנטיקה.
יישום

פיתוח תחום האופטוגנטיקה חילק את מדעי המוח לשתי תקופות "לפני" ו"אחרי"; אופטוגנטיקה נחשבת להיות השיטה הכי מדויקת לגרות את המוח, בהשוואה לגירוי חשמלי או מגנטי, היא יותר ספציפית – עובדה זו משמעותית במיוחד מכיוון שבאותו אזור במוח יכולות להיות שני תאי עצב שמתמחות ועובדות בתפקודים שונים לגמרי. כך ניתן יהיה להשתמש בשליטה אופטית בנוירונים ספציפיים כדי להבין טוב יותר כיצד פועל המוח האנושי. עם ידע הולך וגובר על מעגלים עצביים, החוקרים יהיו מוכנים יותר לפתח טיפולים יעילים למאבק במחלות נוירולוגיות או פסיכיאטריות.