stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיכל ארמוני
מחקר > הוראת אבסטרקציה

ארמוני ושותפים פיתחו מסגרת ללימוד אבסטרקציה בקורסי מבוא למדעי המחשב בבתי ספר על-תיכוניים ובמוסדות להשכלה גבוהה. המסגרת מתבססת על היררכיה ברורה בין 4 רמות אבסטרקציה לחשיבה על אלגוריתם (בסדר עולה):
רמת ההרצה - להבין הרצה של מימוש ספציפי של אלגוריתם ספציפי על קלט ספציפי, על מכונה ספציפית.
רמת התוכנית - להבין אלגוריתם כתוכנית ספציפית.
רמת האובייקט - להבין את האלגוריתם כאובייקט בפני עצמו, שלא תלוי במימוש בשפת תכנות ספציפית. בשלב זה ניתן להתחיל לחשוב על סיבוכיות זמן ומקום.
רמת הבעיה - לחשוב על האלגוריתם דרך ראייה של הבעיה המופשטת עצמה, בלי קשר לפתרון ספציפי שלה. זו הרמה היחידה בה שואלים "מה" ולא "איך".
למשל, לדבר על בעיית מיון זה רמת הבעיה. ללמוד על אלגוריתם מיון ספציפי, למשל Quicksort, זה רמת האובייקט. לממש Quicksort ב-Java זה רמת התוכנית. להריץ את המימוש על הקלט [2,3,1] זה רמת ההרצה.
לפי ארמוני, שליטה באבסטרקציה משמעותה היכולת להיות מודע לכל רמות האבסטרקציה השונות, ולעבור ביניהם בצורה מודעת בהתאם לצורך.
עקרונות מרכזיים במסגרת:
להיות ברורים בכל רגע לגבי רמת האבסטרקציה שבה עוסקים. זאת בניגוד לנטייה הטבעית של בעלי ידע במדעי המחשב, שנוטים לנוע בחופשיות בין רמות אבסטרקציה שונות, בלי לציין מפורשות את המעבר. המטרה היא לעזור לתלמיד להבין את רמות האבסטרקציה השונות ולהיות מודע למעברים ביניהם. בנוסף, כשתלמידים נחשפים לרעיון חדש נטייתם הטבעית היא לנסות להבין אותו ברמת הפשטה נמוכה, וערבוב בין רמות הפשטה עלול לעודד אותם להתמקד ברמות ההפשטה בלבד.
שימוש בעזרים לשוניים כדי להבדיל בין רמות אבסטרקציה שונות.
מהגבוה לנמוך: כל דיון על אלגוריתם צריך להתחיל מרמת הבעיה (שלרוב נזנחת על ידי תלמידים, שקופצים מיד לפתרונות ספציפיים לפני שהבינו לעומק את הבעיה). לאחר מכן יש לנוע בין רמות האבסטרקציות האחרות, כאשר מעדיפים את רמות האבסטרקציה הגבוהות ויורדים רמות רק כשיש צורך בפרטים קונקרטיים. יש לשים לב שעיקרון זה שונה מגישה top-down, שכן כל הזמן נעים בין רמות האבסטרקציה השונות (במקום ללכת לפי הסדר מהכי מופשט להכי קונקרטי).
הדגשה של רמת האובייקט: תלמידים נוטים להזניח את רמת האובייקט, למשל בכך שהם קופצים למימוש האלגוריתם בשפת התכנות לפני שכתבו פסודו קוד.
לעודד חשיבה מפורשת ורפלקציה עצמית: לעודד תלמידים לבחון את תהליכי החשיבה שלהם וללמוד מהם.
ארמוני וד"ר דוד שטטר ביצעו מחקר בו בדקו את השיטה בתוכנית מצוינות לתלמידי כיתה ז' ישראליים. במחקר שבחן את תוצאות הניסוי, נמצאו "הוכחות חזקות שתומכות בשיטה החדשה". במחקר נכתב: "[בהשוואה לקבוצת הבקרה], תלמידים בקבוצת הניסוי נטו לעבוד יותר ברמה האלגוריתמית, במקום להיות מוגבלים לרמת התכנות וההרצה. בנוסף, הם נטו להשתמש יותר בקופסאות שחורות (...). ככלל, הם נעו בין רמות אבסטרקציה בצורה חלקה ועניינית יותר מאשר בקבוצת הבקרה. הם גם תפסו את מטרת הקורס ברמת הפשטה גבוהה יותר [כלומר, הבינו יותר טוב את המהות של מדעי המחשב, מעבר לתכנות] ונטו להסביר יותר את הפתרונות שלהם". עם זאת, למחקר יש מגבלות, כמו מדגם קטן של מורים ופערים מתודולוגיים בהכשרת המורים. במחקר נוסף ארמוני ושטטר טענו שתלמידות מגיעות ליכולות הפשטה גבוהות יותר ממקביליהם הבנים, ושהשיטה החדשה אף מעצימה פער זה. נטען שהשיטה החדשה יכולה לעודד תלמידות להמשיך ללמוד מדעי המחשב.
שירה

ב-2015 יצא לאור שירי אי-עקביות, ספר שירה שכתבה ארמוני, בהוצאת המו"ל גוונים. בנוסף, אחד משיריה הופיעה בספר דברי תורה – פירוש נשים לתורה, בעריכת הרבה אלונה ליסיצה (אנ'). שיריה נתלו ברחובות בנימינה-גבעת עדה כחלק מתערוכת הרחוב "יוצרים מאהבה".
חיים אישיים

ארמוני נולדה בגבעתיים, ה־3 מבנותיהן של יפה ואריה זיידמן, וכיום גרה בבנימינה-גבעת עדה. לה ולרועי ארמוני 4 ילדים. בתהּ, ענבר ארמוני היא סגנית אלופת העולם לנשים בהתעמלות בגלגלי ענק לשנת 2024, לאחר שזכתה במדליית זהב במקצה הקפיצות, מקצה בו זכתה במדליית זהב בקטורית הנוער ב־2018.
גיסה הוא פרופסור עדי ארמוני, פרופסור לפיזיקה תאורטית של חלקיקים אלמנטריים באוניברסיטת סוונסי (אנ').
מחוז הגליל

| --- | --- |
 טריטוריה:  המנדט הבריטי המנדט הבריטי
 נפות במחוז:  5
 קואורדינטות:  32°47′04″N 35°31′16″E﻿ / ﻿32.784429°N 35.521073°E﻿ / 32.784429; 35.521073 
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה     he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מחוז הגליל (באנגלית: Galilee-Acre District) היה אחד מששת מחוזות המנדט הבריטי. המחוז כלל חמש נפות:
נפת צפת
נפת עכו
נפת טבריה
נפת נצרת
נפת ביסאן
גאוגרפיה

המחוז כלל את יחידות הנוף עמק החולה ואצבע הגליל, הגליל העליון המערבי והמזרחי, הגליל התחתון, בקעת בית הכרם ובקעת בית נטופה.
בקעת כנרות, בקעת יבנאל ועמק הירדן, עמק בית שאן, עמק חרוד, שולי עמק יזרעאל הצפוניים, מישור עכו ומישור הנעמן שבמישור החוף הצפוני.
בתוכנית החלוקה לחלוקת שטח המנדט הבריטי על ארץ ישראל לשתי מדינות, יהודית וערבית, שהתקבלה ב-29 בנובמבר 1947 שטחי הנפות צפת, טבריה וביסאן (בית שאן) היו רובם בשטח המדינה היהודית. שטחי נפות עכו ונצרת היו רובם בשטח המדינה הערבית כולל הערים נצרת ועכו וכן המועצה המקומית נהריה.
היסטוריה

מחוז הגליל נוצר בשנת 1921 עת חולקה ארץ ישראל לשבעה מחוזות: כנען, הגליל, שומרון, יפו, ירושלים, באר שבע ועזה. ביולי 1922 חולקה הארץ מחדש לארבעה מחוזות ומחוזות כנען והגליל אוחדו, תוך שנפת בית שאן הועברה למחוז שומרון. ביוני 1924 אוחדו מחוזות הגליל והשומרון ליצור את מחוז צפון.
מחוז הגליל הוקם מחדש בשנת 1937 עת פוצל מחוז הצפון למחוז הגליל ומחוז חיפה.
מושלים

לואיס אנדרוס, יולי - ספטמבר 1937
אלק קירקברייד, אוקטובר 1937 - מרץ 1939
מר צ'מפיון, מרץ 1939 - אפריל 1942
ג'יימס פולוק, אפריל 1942 - אוקטובר 1944
מר בלנקינסופ, דצמבר 1944 - פברואר 1945
צ'ארלס איוונס, 1945-1948
אוכלוסייה

לפי סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל:
בנפת צפת היו 53,620 תושבים מתוכם 46,920 ערבים ו-6,700 יהודים.
בנפת עכו היו 68,330 תושבים מתוכם 65,380 ערבים ו-2,950 יהודים.
בנפת טבריה היו 39,200 תושבים מתוכם 26,100 ערבים ו-13,100 יהודים.
בנפת ביסאן היו 23,590 תושבים מתוכם 16,590 ערבים ו-7,000 יהודים.
בנפת נצרת היו 46,100 תושבים מתוכם 38,500 ערבים, ו-7,600 יהודים.
סך הכל במחוז היו 230,840 תושבים מתוכם 193,490 ערבים ו-37,350 יהודים.
הערות שוליים

↑  דין וחשבון שנתי של ה.מ. הנציב העליון, דואר היום, 6 באוקטובר 1921
↑  הסדור מחדש של המחוזות, דואר היום, 2 ביולי 1922
↑  Official Gazette, No. 116, June 1, 1924, pp. 684–690
↑  הנהלה מחוזית, דואר היום, 23 במרץ 1924
↑  Dividing the Northern District for Administrative Purposes, פלסטיין פוסט, 15 ביולי 1937
↑  מושל הגליל בתפקידו, דבר, 10 באוקטובר 1937
↑  מינויים, הצופה, 30 במרץ 1939
↑  נציב מחוז חיפה הועבר לנצרת, הצופה, 3 באפריל 1942
↑  מר פולוק - מושל מחוז ירושלים, הצופה, 29 באוקטובר 1944
↑  צפת מעלה דרישותיה לפני מושל המחוז, הצופה, 29 בדצמבר 1944
↑  אוואנס - מושל הגליל, המשקיף, 30 במרץ 1945
↑  פקידים בריטיים בביירות, על המשמר, 24 במרץ 1948
↑  נתוני מפקד האוכלוסין המנדטורי 1945 לפי נפות (הסיכומים בעמוד האחרון בכל נפה)
| חלוקה מנהלית של המנדט הבריטי בארץ ישראל |
| --- | --- | --- |
| מחוז הגליל | נפת ביסאן • נפת טבריה • נפת נצרת • עכו • צפת |  |
| מחוז חיפה | חיפה |  |
| מחוז ירושלים | חברון • ירושלים • רמאללה |  |
| מחוז לוד | יפו • רמלה |  |
| מחוז עזה | באר שבע • עזה |  |
| מחוז שומרון | ג׳נין • טולכרם • שכם |  |
מיטראיט

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  כריך, מנה על בסיס תפוח אדמה, מזון מהיר 
 על שם:  תת-מקלע 
 מוצא:  בלגיה 
 מרכיבים עיקריים:  בגט, רוטב, בשר, טוגנים, קרודיטה 
 
מִיטְרַאיֶט (בצרפתית: Mitraillette; מילולית "תת-מקלע") הוא סוג של כריך בבלגיה שמוגש בדרך כלל בחנויות טוגנים ובתי קפה.   הכריך פופולרי בקרב סטודנטים.
מאפיינים

סביר להניח שמקור הכריך בבריסל, אך הוא פופולרי גם בפלנדריה, ואלוניה ובמחוז נור-פה דה קאלה בצרפת, שם הוא ידוע גם בשם "Américain" (מילולית "אמריקאי").
הרכב

מיטראיֶט טיפוסי מורכב מ:
חצי בגט (או לפעמים גרסה קטנה יותר של בגט).
טוגנים
בשר מטוגן (כגון נקניק, המבורגר או סטייק). סוג הבשר הזמין משתנה עם הפריטרי (חנות הטוגנים).
רוטב, כגון מיונז, קטשופ, רוטב אנדלוס (רוטב ייחודי ופופולרי בבלגיה), רוטב שום, רוטב ביארנז.
ניתן לכלול קרודיטה (גזר מגורר, חסה טרייה, פרוסות עגבנייה), וכן גבינה וכרוב.
במקור מיטראיֶטים הכילו רק נקניק או בשר פרוס. חלופות הפכו זמינות במהירות.
בתרבות הנפוצה

לאחר פיגועי מרץ 2016 בבריסל שותפו תמונות של הכריך ברשתות החברתיות בבלגיה ומחוצה לה כאות לידידות והומור.
בדצמבר 2020 פתח מתמודד תחרות הטופ שף לשעבר (של צרפת) ז'אן-פיליפ וואטיין מסעדת מיטראיֶט מסעדת פופ-אפ (אנ') במונס.
בנובמבר 2021 דיווח +DH Les Sports כי חנות טוגנים באטרבק מוכרת את המיטראיֶט הארוך ביותר בבלגיה, באורך 130 ס"מ.
לקריאה נוספת

רשימת כריכים
גטסבי (כריך) (אנ'), מקביל דרום אפריקאי למיטראיֶט.
טאקו צרפתי (צר'), פריט מזון מהיר צרפתי המכיל מרכיבים דומים עטוף בטורטייה מקמח.
מלון מצודת דוד

| --- | --- |
מלון מצודת דוד במבט ממזרח
מלון מצודת דוד במבט ממזרח
 מיקום:  ירושלים, ישראל
 חדרים:  384
 קומות:  10
 בעלות:  קבוצת אלרוב
 ניהול:  חברת אלרוב מלונות
 בניית המלון
 תאריך פתיחה:  1998
 אדריכל:  משה ספדיה
 קואורדינטות:  31°46′37.18″N 35°13′24.48″E﻿ / ﻿31.7769944°N 35.2234667°E﻿ / 31.7769944; 35.2234667
 http://www.thedavidcitadel.com
  (למפת ירושלים מוגדלת) מלון מצודת דוד(למפת ירושלים רגילה) מלון מצודת דוד(למפת הרי ירושלים רגילה) מלון מצודת דוד(למפת הרי ירושלים מוגדלת) מלון מצודת דוד
 
מלון מצודת דוד הוא מלון ברחוב המלך דוד בירושלים, בשכנות למלון המלך דוד הוותיק.
היסטוריה

המלון נבנה בשנות ה-90 של המאה ה-20 כחלק מפיתוח מתחם ממילא, על חורבותיהם של כמה גושי בניינים מן השכונה ההיסטורית שנהרסו. הוא תוכנן בידי האדריכל משה ספדיה כמבנה בצורת פרסה, המדמה מבנה תיאטרון רומי ומתנשא לגובה עשר קומות. שתי זרועות המבנה מסתיימות בטרסות מדורגות המהוות את מרפסות הסוויטות שלו, ומשקיפות אל מגדל דוד וחומות העיר העתיקה. המבנה, המשתלב בתכנון הכולל של מתחם ממילא שתוכנן כולו בידי ספדיה, הוא בסגנון נאו-אוריינטלי המשלב אלמנטים ירושלמיים ומזרח תיכוניים עם אדריכלות מודרנית מקורית. במלון 384 חדרים וסוויטות, שקרוב למחציתם נשקפים לעיר העתיקה ויתרתם לעיר החדשה.
המלון נמצא בבעלות קבוצת אלרוב של היזם ואיל הנדל"ן אלפרד אקירוב. הוא נפתח בשנת 1998 תחת השם "הילטון ירושלים", ונוהל בתחילתו בידי רשת הילטון הבינלאומית בהתקשרות שנועדה להעניק לו מוניטין בינלאומיים, יוקרה וניהול מקצועי. בשנת 2001 נתגלעו חילוקי דעות עסקיים ומשפטיים בין אקירוב לבין רשת הילטון, והיא הוצאה מניהול המלון. לאחר שהוחלט שלא ליצור התקשרות חדשה עם חברת ניהול בינלאומית אחרת, הוסב שמו ל"מלון מצודת דוד" והוא מנוהל בידי חברת אלרוב מלונות כחלק מקבוצת אלרוב. בבוררות שהתנהלה בין חברת אלרוב לחברת המלונות הילטון, קבע הבורר בשנת 2009, כי הביטול במאי 2001 של הסכם הניהול של בית מלון היה שלא כדין. הבורר פסק לרשת הילטון פיצוי של כ-20.5 מיליון דולר.
המלון ממוקם בסמיכות למלון ממילא ששייך אף הוא לקבוצת אלרוב, ושני המלונות מפעילים מערכת הזמנות ומכירות משותפת.
בשנים 2010, 2011, 2014 דורג המלון בין עשרת "המלונות הטובים ביותר במזרח התיכון" של קונדה נאסט טראבלר.
רחוב המלך דוד בשנות החמישים, הבניינים במרכז התמונה נהרסו כדי לבנות את המלון.
הכניסה למלון מצודת דוד
חזית המלון
הערות שוליים

↑  רויטרס, מלון הילטון ירושלים, שבבעלות אלפרד אקירוב, מתנתק מרשת הילטון העולמית, באתר TheMarker‏, 1 ביולי 2001
↑  שרון ביידר, ‏אלרוב נדל"ן תפצה את חברת המלונות הילטון ב-20.5 מיליון דולר בעקבות פסק בוררות, באתר גלובס, 1 בינואר 2009
↑  המגזין האמריקאי בחר: מלון "מצודת דוד" בין הטובים במזה"ת, באתר nrg‏, 26 באוקטובר 2010
מצודת דוד וענבל בירושלים בין עשרת בתי המלון הטובים במזרח התיכון, באתר TheMarker‏, 5 בדצמבר 2011
 10 המלונות הטובים במזה"ת: 3 מהם מישראל, באתר וואלה, 23 באפריל 2014
מיכאיל פאבלוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה

מיכאיל פאבלוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה (ברוסית: Михаил Павлович Романов;‏ 8 בפברואר 1798 – 9 בספטמבר 1849), היה בנו של פאבל הראשון, קיסר רוסיה.
ביוגרפיה

מיכאיל נולד ב-8 בפברואר 1798 בצארסקויה סלו, לפאבל הראשון, קיסר רוסיה ולסופיה דורותיאה, נסיכת וירטמברג, בתם של פרידריך השני אויגן, דוכס וירטמברג ופרדריקה דורותיאה מברנדנבורג-שוודט. בשנת 1801 נרצח אביו, ואחיו הבכור אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה עלה לשלטון במקומו.
בשנת 1814, ביום ההולדת ה-16 שלו, קיבל מיכאיל דרגת גנרל בצבא האימפריה הרוסית, והוא אף נלחם במהלך הקואליציה האנטי-צרפתית השישית נגד צרפת. בשנת 1820 הוא ייסד את בית הספר לארטילריה הראשון ברוסיה, ובשנת 1825 מונה למפקד חיל ההנדסה הרוסי. ב-20 בפברואר 1824 התחתן מיכאיל עם שרלוטה, נסיכת וירטמברג, בתם של פאול, נסיך וירטמברג ושרלוטה, נסיכת סקסוניה-הילדבורגהאוזן, אותה פגש בשנת 1822, ולשניים נולדו 5 ילדים.
בשנת 1825 מת אחיו אלכסנדר הראשון, ואחיו ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה עלה לשלטון במקומו. בעקבות מותו של אלכסנדר פרץ מרד הדקבריסטים ומיכאיל היה שותף בדיכויו, אולם הוא תמך לאחר מכן בהמרת עונש המוות בגלות עם עבודת פרך. בשנת 1826 מונה מיכאיל למפקד חיל המשמר, ובשנת 1828–1829 לחם עמו במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1828–1829), שבה קיבל את עיטור גאורגי הקדוש. בשנים 1830–1831 השתתף מיכאיל בדיכוי המרד הפולני, ובשנת 1832 מונה לנשיא כבוד של האקדמיה הצבאית הקיסרית.
מיכאיל סבל במשך השנים ממחלות שונות, ולצורך החלמתו שהה באתרי נופש שונים באירופה במהלך השנים. בשנת 1845 מתה בתו יליזבטה מיכאילובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, מה שפגע קשות בבריאותו, וגרם לו לדימום מהאף. בשנת 1848 שוב החל מיכאיל לדמם מהאף, ואף סבל ההתמוטטות עצבים קשה. ביולי 1849 נסע מיכאיל לוורשה, והשתתף שם במסדר, ובמהלכו החל לחוש שיתוק בגופו. מיכאיל גסס כמה שבועות, וב-9 בספטמבר הוא מת בוורשה, וגופתו נשלחה לקבורה בסנקט פטרבורג.
משפחתו

ב-20 בפברואר 1824 התחתן מיכאיל עם שרלוטה, נסיכת וירטמברג, בתם של פאול, נסיך וירטמברג ושרלוטה, נסיכת סקסוניה-הילדבורגהאוזן, ממנה נולדו לו 5 ילדים:
מריה מיכאילובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה (1825–1846)
יליזבטה מיכאילובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה (1826–1845), התחתנה עם אדולף, דוכס נסאו
יקטרינה מיכאילובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה (1827–1894), התחתנה עם גאורג אוגוסט, דוכס מקלנבורג-שטרליץ
אלכסנדר מיכאילוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה (1831–1832)
אנה מיכאילובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה (1834–1836)
מלון נגרסקו

| --- | --- |

 מיקום:  1 rue du Commandant-Beretta 
 בניית המלון
 אדריכל:  אדוארד נירמאנס 
 קואורדינטות:  43°41′40″N 7°15′30″E﻿ / ﻿43.69449°N 7.25838°E﻿ / 43.69449; 7.25838
 האתר הרשמי
  (למפת ניס מוגדלת) מלון נגרסקו(למפת ניס רגילה) מלון נגרסקו
 
מלון נגרסקו בניס, 2007
מלון נגרסקו (צרפתית: Hotel Negresco) הוא בית מלון בניס שבריביירה הצרפתית.
היסטוריה

מלון נגרסקו נמצא בפרומאנד דז אנגלה ונקרא על שמו של הנרי נגרסקו (1920-1868) שבנה אותו ב-1912. המלון נפתח ב-1913, כשבהתאם לנורמות של אותה עת, חזיתו פנתה לים התיכון.
הנרי נגרסקו, נולד לבעל פונדק בבוקרשט, רומניה, עזב את ביתו בהיותו בן 15, הגיע לפריז, שם עבד כרב-מלצרים ואחר כך לריביירה הצרפתית, שם ניהל את הקזינו המוניציפלי של ניס. במוחו של נגרסקו עלה הרעיון לבנות מלון פאר שימשוך את הלקוחות העשירים ביותר. הוא השיג את מימונו של תעשיין צרפתי ושכר את הארכיטקט אדוארד נירמאנס, הידוע שבאדריכלי בל אפוק, שתכנן את המלון עם גוסטב אייפל שהעניק למלון את הכיפה הוורודה המפורסמת שלו. נברשת הבדולח של חברת בקרה (Baccarat) שבלובי המלון, ניתנה בידי ניקולאי השני, קיסר רוסיה, שבגלל מהפכת אוקטובר לא עלה בידו לשלוח אותה לרוסיה.
מלחמת העולם הראשונה פרצה שנתיים אחרי שהמלון נפתח והוא הוסב לבית חולים. בתום המלחמה, כמעט שלא פקדו תיירים עשירים את הריביירה, דבר שהביא את המלון לקשיים כספיים כבדים. המלון נתפש בידי נושים, והנרי נגרסקו מכר אותו לחברה בלגית, הוא הלך לעולמו שנים מועטות אחרי כן, בפריז, בגיל 52.
במרוצת השנים ידע המלון עליות וירידות וב-1957 נמכר למשפחת אוז'ייה. מאדאם אוז'ייה הפיחה חיים במלון וקישטה אותו בעיטורים יוקרתיים וריהוט עתיק, אוסף אמנות נכבד, בכללם זה לובי בסגנון לואי ה-16, טרקלין ובו השטיח הגדול ביותר שנעשה בצרפת שלפני המהפכה (375 ממ"ר ממפעל לה סאוונדי המלכותי), דיוקן של המלך פרי עטו של הצייר היאסינת ריגו. כל אחת מארבע קומות המגורים של המלון מעוצבת בסגנון שונה, בחדרים כיסויי המיטה עשויים מפרוות חורפן והאמבטיות מצופות זהב. שומרי הסף בסגנון בורגני של המאה ה-18, חבושים בכובע עם נוצה אדומה.
במלון מסעדת שאנטקלר, שלה כוכב אחד במדריך האדום של מישלן (שנים ארוכות היא החזיקה בשני כוכבים וב-18-17 נקודות בגו מיו) ומסעדה עממית בשם לה רוטונד. השף של שאנטקלר הוא ברונו טורבו (Bruno Turbot) מנורמאנדי, שהחליף את אלן לורקה, שעזב ב-2003 להיות השף של מסעדת מולן דה מוז'ן, במקום רוז'ה ורז'ה שפרש. לפניו היו השפים של המסעדה ז'אק מקסימן ודומיניק לה סטאנק, עשר שנים כל אחד.
ב-2003 נמנה מלון נגרסקו כאתר מורשת היסטורית לאומית של ממשלת צרפת והוא חבר באגודת Leading Hotels of the World. במלון 119 חדרים ובנוסף להם 22 סוויטות.
לקריאה נוספת

מלון נגרסקו בתוך: אביטל ענבר, התענוגות של פרובאנס, 2000. עמ' 18, 20, 310, 315-312.
מסעדת שאנטקלר, שם, עמ' 310, 313, 317-315.
2007
מיכאיל סמיונוביץ' שוייפט

| --- | --- |

 לידה:  26 באוגוסט 1947 וינה, אזורי הכיבוש באוסטריה 
 פטירה:  22 באוקטובר 2013 (בגיל 66) הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  רוסיה 
 
מיכאל סמיונוביץ' שוייפט (ברוסית: Михаил Семёнович Шойфет; ‏26 באוגוסט 1947 - 22 באוקטובר 2013) היה היפנותרפיסט, עיתונאי וסופר רוסי. שוייפט יצר את שיטת הוויסות העצמי הפסיכופיזית בתחום ההיפנותרפיה. היה חבר איגוד העיתונאים של מוסקבה ושל רוסיה. חיבר מספר ספרים בתחום ההיפנוזה. שוייפט השתמש בהיפנוזה גם על בימות התיאטרון ברוסיה; הוא התפרסם בשנות ה-80 בעקבות הופעותיו עם תוכניתו "תיאטרון ההיפנוזה".
ביוגרפיה

שוייפט נולד בווינה בירת אוסטריה. שם המשפחה "שוייפט" מקורו מהתואר שופט, שהפך ל"שוייפט" מסיבות פונטיות, לאחר תעתוק ליידיש או לרוסית.
ב-1980 יצר את "תיאטרון ההיפנוזה". הופעותיו המוזיקליות והתיאטרליות היו ראשונות מסוגן בברית המועצות, והן זכו לפופולריות. בשנים 1985–1992 הופיע במופע זה מטעם הפילהרמוניה המחוזית של מוסקבה (Московской областной филармонии). המופע נרשם בלשכת LLP ‏(Limited liability partnership) במוסקבה ב-21 בספטמבר 1994, בשם "תיאטרון העזרה הפסיכולוגית של מיכאל שוייפט".
בסוף שנות ה-90 הרצה שוייפט במכון הפסיכולוגיה של האקדמיה הרוסית למדעים. בשנים 2001–2003 כתב טור שבועי בשם "תלמדו לשלוט בעצמכם" בעיתון הבריאות "Arguments and Facts".
שוייפט כתב מספר ספרים: "אימון של ויסות עצמי פסיכופיזי" (2003), "מאה הרופאים הגדולים" (2004, יצא במספר מהדורות נוספות), "הסודות הנסתרים של ההיפנוזה" (2006), "היפנוזה: עבריינים וקורבנות" (2010), ו"ויסות עצמי פסיכופיזי, הפרקטיקום המודרני הגדול" (2010). כן הוציא מספר פרסומים אודות ההיסטוריה של ההיפנוזה ושיטות הטיפול המעשיות בתחום זה, ופרקים בנושא הפיזיולוגיה של פעילות מערכת העצבים.
תיאטרון ההיפנוזה

שוייפט השתמש בהיפנוזה במסגרת מופע תיאטרלי שיצר, במהלכו התנדבו צופים מהקהל לעלות לבמה, הופנטו על ידי שוייפט, ותחת השפעת ההיפנוזה הונחו לבצע משימות שונות, לחקות אנשים מפורסמים ועוד. מספר המשתתפים היה מגיע אף ל-300 איש וההופעה נמשכה עד 5 שעות. בסוף ההופעה ענה שוייפט על שאלות הקהל ונתן כלים להיפנוזה עצמית ולטכניקות שונות לשיפור יכולות פיזיות ומנטליות.
כלי תקשורת רבים ברוסיה סיקרו את הופעותיו של שוייפט, וחלקם טענו, תוך התבססות על סקרים ומשאלים, כי למופעים הייתה השפעה חיובית על המשתתפים - הם דיווחו על יכולת לשחרור עצמי, העלאת הביטחון העצמי ועוד.
סגן נשיא מכון הפסיכולוגיה באקדמיה הרוסית למדעים, פרופ' דרוז'ינין (V. N. Druzhinin), הביע הערכה לשוייפט על הגברת הפופולריות של ההיפנוזה בקרב הציבור, ואף קרא לו "האמן הקלאסי של ההיפנוזה הרוסית". לצד זאת, השימוש בהיפנוזה כאמצעי להופעות ובידור הקהל שנוי במחלוקת כיום, וסופג ביקורת רבה.
הערות שוליים

↑  מתוך עיתון רפואי- "Медицинская газета 21.01.94 г."
↑  Учитесь властвовать собой
↑  "נדליה" ("Nedelya"), "סמיה" ("Semya"), "סובסדניק" ("Sobesednik"), "מוסקובסקיי קומסומולץ" ("Moscow Komsomolets"), "קומסומולסקיה פראבדה" ("Komsomolskaya Pravda"), "גודוק" ("Gudok"), "רוסייסקיה וסתי" ("Rossiiskie Vesti"), "רוסייסקיה גזטה" ("Rossiiskaya Gazeta") וכתבות במספר תוכניות טלוויזיה
↑  מתוך ההקדמה שכתב דרוג'ינין לספרו של שוייפט "הסודות הנסתרים של ההיפנוזה", 2006
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LNB: 000188988  VIAF: 305100788   WorldCat (עם VIAF): 305100788 
מתוך "תיאטרון העזרה הפסיכולוגית", מועדון מאי, 1989
מלון ניו-המפשייר

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ג'ון אירווינג
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  רומן
 מקום התרחשות:  ניו יורק 
 הוצאה
 הוצאה:  דטון 
 תאריך הוצאה:  1981
 מספר עמודים:  417
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת זמורה ביתן
 תאריך:  1984
 תרגום:  חיים גליקשטיין
 סדרה
 ספר קודם:  העולם על פי גארפ 
 הספר הבא:  תקנות בית השיכר 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  000393799
 
מלון ניו המפשייר הוא הרומן החמישי של הסופר האמריקאי ג'ון אירווינג. הספר יצא לאור בשנת 1981, והוא אחד מספריו המצליחים של אירווינג. הספר תורגם לעברית בשנת 1984 על ידי חיים גליקשטיין ויצא לאור בהוצאת זמורה ביתן.
הדמויות והתמה

הרומן הוא רומן התבגרות, המתאר את קורותיה של משפחה אמריקאית מנקודת מבטו של הבן ג'ון, יליד 1942 (כאירווינג עצמו וכדמויות אחרות בספריו). אב המשפחה, אדם בעל חלומות, מקים בית מלון כושל בעיירת מולדתו דארי שבניו המפשייר, מדינה דלילת אוכלוסין בצפון מזרח ארצות הברית. חלומותיו של האב מובילים אותו ואת משפחתו לניהול מלון נוסף בווינה, ולבסוף מלון אחרון במדינת מיין שבארצות הברית. כל המלונות נקראים מלון ניו המפשייר וכולם כושלים מבחינה כלכלית, ירודים באיכותם - או שניהם גם יחד.
תפאורה זו הפכה את התבגרותם של חמשת ילדי משפחת ברי לבלתי שגרתית. דמויות אקצנטריות ובלתי שגרתיות כמו דובים (אמיתיים ומזויפים), זונות, טרוריסטים מהפכנים, עיוורים, ננסים, הומוסקסואלים, ולסביות מלווים את התבגרותם של הילדים. אירועים נוספים המוכרים מספריו של אירווינג מצויים גם כאן, ובשפע: אונס, מוות של בני משפחה קרובים, גילוי עריות, הצלחה ספרותית. אישיותם יוצאת הדופן של כל אחד מהאחים, יחד עם התמורות הדרמטיות של חייהם יוצרים הווי משפחתי מיוחד ובלתי נשכח.
הסיפר (נרטיב) העיקרי של הרומן הוא חלומות והתמודדות עם התנפצותם. נושא בולט נוסף המלווה את הסיפור הוא מעשה האונס ונסיונותיהם של קורבנותיו להמשיך בחייהם לאחריו.
בשנת 1984 עובד הרומן לסרט קולנוע בבימויו של טוני ריצ'רדסון, בכיכובם של ג'ודי פוסטר, ורוב לאו.
לקריאה נוספת

מלון ניו המפשייר, תרגם חיים גליקשטיין, הוצאת זמורה ביתן, 1984.
מיטת תינוק

מיטת תינוק
פעוט במיטת תינוק
מיטת תינוק היא מיטה קטנה המיועדת לתינוק, מלידתו ועד הגיעו לגיל שנתיים בערך. המיטה מאפשרת טיפול נוח בתינוק, מגנה עליו מפני נפילה ממנה ומונעת ממנו לצאת ממנה ללא עזרה.
כדי לאפשר טיפול נוח בתינוק, המיטה מאפשרת התאמה נוחה של גובה המזרן. בחודשי חייו הראשונים של התינוק, שבהם תנועתו מצומצמת, המזרן גבוה, כך שקל למטפלים בתינוק לגשת אליו ולטפל בו. ככל שהתינוק מתבגר ולומד לנוע, ניתן להנמיך את המזרן, כך שדפנות המיטה ימנעו מהתינוק ליפול מהמיטה או לצאת ממנה ללא השגחה. כאשר התינוק לומד לעמוד, המזרן מורד לגובה הנמוך ביותר, כזה שיאפשר לתינוק עמידה בטוחה במיטה.
החומרים מהם עשוי המזרן נבחרו מתוך ידיעה שהמזרן עלול להירטב בשתן של התינוק, ולכן על המזרן להיות עמיד במים וקל לניקוי. כמו כן מזרנים חדישים עשויים כך שהסיכוי למוות בעריסה יקטן למינימום.
דפנות המיטה מעוצבות במטרה להגביל את התינוק אליה. הדפנות עשויות חומר קשיח (אך בטיחותי). התקנים המקובלים לבניית מיטת תינוק קובעים כי אין להשתמש בחומרים מסוכנים כמו מתכות לבניית הסורגים המגבילים את התינוק, שאין לצפות את החומר הבונה את סורגי המיטה בחומרים רעילים ושאין לבנות סורגים המסכנים את התינוק בהילכדות ראשו בהם. סטנדרטים אלו נקבעו לראשונה בארצות הברית ב-1973 על ידי משרד ביטחון צריכת המוצרים לצרכן בארצות הברית. הסטנדרטים הללו הפחיתו בצורה ניכרת את מקרי המוות של תינוקות עקב פגיעה במיטתם.
ראו גם

עריסה
מיטת סוכנות

אין תמונה חופשית
מיטת סוכנות היא המיטה הסטנדרטית הפשוטה שסיפקה הסוכנות היהודית לעולים החדשים שהגיעו ארצה בתקופה בה הסוכנות עסקה גם בקליטת עלייה.
מיטת הסוכנות הסטנדרטית הייתה מיטת ברזל בנויה ממסגרת מלבנית מברזלי זווית על רגלי ברזל. לאורכה ולרוחבה של המיטה נמתחו פסי פח המחוברים לצלעות המיטה. למיטות הטובות יותר היו גם קפיצים המחוברים לפסי המתכת, בין הפסים ובין המסגרת המלבנית, כדי לתת גמישות רבה יותר לפסים, עליהם הונח המזרן.
הקפיצים של מיטת הסוכנות שימשו כתחמושת ברובה חוליות (הם היו החוליות).
המזרן, שסופק עם מיטת הסוכנות, היה ממולא קש.
הערות שוליים

↑  מיטת סוכנות באתר "נוסטלגיה אונליין"
מחוזות פדרליים של רוסיה

רוסיה מחולקת לשמונה מחוזות פדרליים (רוסית: федера́льный о́круг), כאשר מבחינה גאוגרפית חמישה מחוזות פדרליים נמצאים באירופה ושלושה באסיה.
המחוזות

בעבר נכלל גם המחוז הפדרלי של קרים (2014–2016)
הקמה

החלוקה למחוזות הפדרליים התבצעה במאי 2000 בהוראתו של הנשיא ולדימיר פוטין, וזאת כחלק מתוכנית רחבה יותר שנועדה לחזק את השליטה הפדרלית ולהקטין את כוחו של השלטון המקומי.
ב-19 בינואר 2010 הוקם המחוז הפדרלי של צפון קווקז תוך הקטנת שטח של המחוז הפדרלי הדרומי.
ב-21 במרץ 2014 הוקם בצו הנשיאותי של הנשיא פוטין המחוז הפדרלי של קרים. ב-28 ביולי 2016 שטח המחוז הפדרלי הדרומי הורחב, כשהמחוז הפדרלי של קרים בוטל ומוזג לתוכו.
סמכות

המחוזות הפדרליים הם רמה של שלטון מקומי שנוצרה לנוחיות השלטון הפדרלי. מחוזות אלה לא מהווים מרכיב בפדרציה הרוסית. המרכיבים של הפדרציה הרוסית הם הסובייקטים הפדרליים בלבד.
כל מחוז פדרלי מכיל מספר "נתינים פדרליים" (רפובליקות, קראיים, אובלסטים ואוקרוגים). בראשו עומד שליח פדרלי הממונה על ידי הנשיא ומכונה "הנציג הנשיאותי במחוז הפדרלי". תפקידו לתאם ולפקח על פעולותיהן של הסוכנויות הפדרליות ומשרדי הממשלה בשטחי המחוז, אם כי בפועל סמכויותיו נרחבות הרבה יותר.