stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פאפדרשקה
הערות שוליים

↑  נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
| יישובים במחוז וספרם |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | וספרם  |  |
| ערים |  אייקה •  בדצ'ונטומאי •  בלטונאלמאדי •  בלטונפירד •  בלטונפיזפה •  בלטונקנשה •  ברהידה •  דווצ'ר •  הרנד •  פאפא •  שימג •  טפולצה •  וארפלוטה •  זירץ |  |
| כפרים | סנטגאל • נמשסאלוק • יאשד • אשקי • אשי • פטפירדה • טש • וילוניה • צ'הבאניה • פרקשגייפי • הלימבה • קישלד • מגיארפולאן • ניראד • אץ' • סץ • אורקוט • וארושלד • אדוריאנהאזה • אגראליה • אפאצטורנה • בורסרצ'ק • צ'גלה • דברון • דובה • איסקאז • קמונד • קרקוסרצ'ק • קרטה • קישברז'ן • קישצ'ס • קישפיריט • קישסלש • קולונטאר • נגיאלאשון • נג'פיריט • נוסלופ • אורוסי • פוסטמישקה • שומלוינה • שומלוסלש • שומלובאשארהיי • שומלובצ'ה •  ויד • טישקוואר • אברהאמהג' • בדצ'ונטרדמיץ • בלטונאדריץ' • בלטונהניה • בלטונרנדש • גיולקסי • הגיישד • הג'מגש • קפולץ' • קאפטלנטוטי • קקוט • קישפאטי • קוואגוארש • קוושקאל • לשנצפלו • לשנצאישטוואנד • לשנצטומאי • מונושטורפאטי • נמשוויטה • רפושקה • רוופילפ • שלפלד • שאשקה • סנטבקאלה • סיגליגט • טליאנדרגד • אוז'ה • ויגאנטפטנד • זלהלאפ • בלטונאקרטיה • בלטונקנשה • בלטונפיזפה • צא'יאג • פלשארש • קיראיסנטאישטוואן • טיהאן • קינגש • ליטר • פפקסי • אלשוארש • אסופה • בלטונאקלי • בלטונצ'יצ'ו •  בלטונספזד • בלטונסלש • בלטונאודווארי • צ'ופק • לובאש • מונוסלו • אובודוואר • ארוונייש • פלוזנק • פצ'יי • סנטאנטלפה • סנטיאקבפה • טגיון • ואסוי • זאנקה • באנד • אפלן • היימאשקר • הארשקוט • הרנד • הידגקוט • מארקו • מנצ'היי • נג'וואז'ון • נמשוואמוש • פולה • שוי • סנטקיראיסבדיה • טוטוואז'ון • וספרמפאיס • ורשטו • אדאסטוול • בקוניאקו • בקונקופאן • בקונפלשקה • בקונשאג • בקונסנטאיוואן • בקונסיץ' • בקונטמאשי • בב • בקאש • צ'וט • דאקה • דברנטה • אג'האזשקסה • גנה • גצ'ה • גיץ • הומוקבדגה • קמנשהגייס • קמנשסנטפטר • קופ • קילשווט • לובאספטונה • מגיארגנץ' • מלומשוק • מרצלגרגיי • מרצלטה • מזלק • מיהאיהאזה • נג'אצ'אד • נג'דם • נג'גיימוט • נג'טבל • נמשגרז'ן • נמטבאניה • נוראפ • ניאראד • פאפדרשקה • פאפקובאצ'י • פאפשלמון • פאפטסר • טקאצ'י • אוגוד • ואניולה • וארקסה • וסר • וינאר • בז'י • בודורפה • צ'אברנדק • דברונץ • גוגאנפה • גייפיקאיאן • הטייפה • הוסטוט • קאפטלנפה • מגייר • נמשהן • ריגאץ' • שימגפראגה • סנטאימרפלווה • אוק • וספרמגלשה • זלארדד • זלגיימרה • זלמגייש • זלסגוואר • בקונבל • בקונאנה • בקוניאוסלופ • בקונסנטקיראי • בורזוואר • צ'סנק • צ'טן • דודר • לוקוט • נגייסטרגאר • אולספלו • פנזשגיור • פורווה • סאפאר |  |
| יישובים בנפת פאפה |
| --- | --- | --- |
| יישובים | פאפה • אדאסטוול • בקוניאקו • בקונקופאן • בקונפלשקה • בקונשאג • בקונסנטאיוואן • בקונסיץ' • בקונטמאשי • בב • בקאש • צ'וט • דאקה • דברנטה • אג'האזשקסה • פרקשגייפי • גנה • גצ'ה • גיץ • הומוקבדגה • קמנשהגייס • קמנשסנטפטר • קופ • קילשווט • לובאספטונה • מגיארגנץ' • מלומשוק • מרצלגרגיי • מרצלטה • מזלק • מיהאיהאזה • נג'אצ'אד • נג'דם • נג'גיימוט • נג'טבל • נמשגרז'ן • נמשסאלוק • נמטבאניה • נוראפ • ניאראד • פאפדרשקה • פאפקובאצ'י • פאפשלמון • פאפטסר • טקאצ'י • אוגוד • ואניולה • וארקסה • וסר • וינאר |  |
עששית נייר

עששיות נייר ששוחררו לשמיים בפסטיבל עששיות בטאיוואן
עששיות נייר המאירות שביל בערב חג המולד בארצות הברית
עששית נייר או פנס סיני (בסינית מפושטת: 灯笼; בסינית מסורתית: 燈籠) היא גוף תאורה עשוי ממעין שקית נייר המעוצבת בצורות ובצבעים שונים ומגוונים, ובמרכזה נר. עששיות מורכבות יותר עשויות לכלול גם מרכיבים כגון חלקי במבוק או מתכת המעצבים את צורת העששית ומכוסים בנייר.
עששיות נייר בחגיגות וטקסים

העששית משמשת לעיתים קרובות באירועים ופסטיבלים בתרבות הסינית והיפנית ובדרום-מזרח אסיה, הן במדינות עצמן והן בקהילות ובצ'יינטאון ברחבי העולם. עששיות נייר נתלות מחוץ לחנויות ועסקים שונים של בני הקהילה, במטרה לקשט ולמשוך תשומת לב. ביפן הן נתלות גם מחוץ לברים ומסעדות. בפסטיבלי עששיות שונים נהוג לשחרר בחוצות מאות עששיות נייר הקרויות "עששיות שמיים", והן יוצרות מראה אסתטי וצבעוני בליל הפסטיבל.
בעולם המערבי משמשות עששיות נייר לעיתים קרובות לסימון שבילים בשעות החשיכה באירועים חגיגיים. הקהילה ההיספנית, למשל, נוהגת לסמן שבילים בערב חג המולד כסמל להארת דרכו של ישו הילד. בפסטיבל "פסטה דלה ריפיקולונה" המתקיים בפירנצה שבאיטליה, נוהגים ילדים לצאת ברחבי העיר כשהם אוחזים עששיות נייר צבעוניות.
שימושים נוספים

בעבר קושרו עששיות נייר אדומות לבתי בושת, והדבר מתבטא בין השאר בשם "רובע החלונות האדומים" שניתן לאזורי בתי בושת במספר מקומות בעולם.
בתחום הצילום בסרטי קולנוע משתמשים לעיתים בעששיות נייר תלויות, במטרה ליצור תאורה רכה בסצנה המצולמת.
בטבע

עץ הנוי פנסית דו-נוצתית קרוי כך כיוון שדומה במראהו לעששית נייר.[דרושה הבהרה]
ראו גם

ג'ק-או-לנטרן
הערות שוליים

↑  Luminarias symbolize lighting way for Christ child (הקישור אינו פעיל)
פאסוי

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  מרק, מנה 
 מטבח:  המטבח הסרבי 
 מוצא:  סרביה 
 מרכיבים עיקריים:  בשר, פלפל, בצל הגינה, שעועית חומה הולנדית, Apium graveolens var. dulce 
 
פאסוי (מהשורש הלטיני Phaseolus; בקרואטית: Pasulj; בסרבית: пасуљ) הוא תבשיל שעועית העשוי בדרך כלל משעועית לבנה, או "שעועית חמוציות" או "שעועית פינטו", ולעיתים רחוקות יותר מ"שעועית כליה".
מאפיינים

פאסוי הוא מאכל פופולרי במטבח הבלקני. בדרך כלל מכינים אותו עם בשר, במיוחד בשר מעושן כמו קותל חזיר מעושן, נקניק ושוק חזיר, והוא מאכל חורפי טיפוסי. מרכיבים נפוצים אחרים כוללים גזר ובצל. גרסה נוספת של המנה באמצעות שעועית אפויה ידועה בשם פרברנאק (prebranac – пребранац).
שמות נוספים

לעיתים הוא המנה ידועה באנגלית בשם Serbian bean soup,  ובמדינות דוברות גרמנית בשם Serbische Bohnensuppe (פירוש שניהם "מרק שעועית סרבי"). במקדוניה הצפונית, גרסה מתובלת וסמיכה יותר ידועה בשם "שעועית על מחבת" (Tavče gravče – Тавче гравче).
הביטוי prosto kao pasulj (בסרבית מילולית "פשוט כמו פאסוי" במובן של "קלי קלות") שווה ערך לביטוי באנגלית: as easy as pie ("קל כמו פאי") ובצרפתית simple comme chou ("פשוט כמו כרוב").
הערות שוליים

↑  Recueil de dialectologie serbe. Vol. 2. Srpska kraljevska akademija. 1911. p. 384.
↑  "Serbian soldierly beans". The Serbian Cookbook. 20 בינואר 2013. נבדק ב-17 בדצמבר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Ethnologia Balkanica. Vol. 12. Lit Verlag. 2008. p. 31. ISBN 9783643101075.
↑  Peta Lyn Farwagi (באוגוסט 1978). Full of beans. Harper & Row. p. 160. ISBN 978-0-06-090601-6. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Darwin Porter (בספטמבר 1986). Frommer's dollarwise guide to Austria & Hungary. Prentice Hall. ISBN 978-0-671-62057-8. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Der Spiegel. Spiegel-Verlag. 1980. p. 147. Srbski Pasulj‚ serbische Bohnensuppe
↑  Živorad Kovačević (2002). Srpsko-engleski frazeološki rečnik. Filip Višnjić. p. 11. ISBN 9788673633220.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "פאסוי".
ערב אדיר

| --- | --- |
 סוגה:  תוכנית אירוח
 כותבים:  אדיר מילר, ערן זרחוביץ', אורי חזקיה, אריק שגב, אבי נוסבאום, טל גלעד 
 מנחים:  אדיר מילר 
 שחקנים:  רותם אבוהב (עונות 2-1) יובל סמו  רועי בר נתן  שלומי קוריאט (עונות 2-1)  שגית סול (עונה 1 בשתי התוכניות הראשונות ובתוכנית השלישית פרשה   אופיר לובל (עונות 1-2) אלי בן דוד ( אורח בעונה 4) עמי אנידג'ר ( אורח בעונה 4)   ערן זרחוביץ' (עונות 3-4)  רשף לוי (עונות 3-4)   אורי חזקיה (עונות 3-4)   רועי לוי (עונות 3-4)   הדר לוי (עונה 4)
 ארץ מקור:  ישראל 
 שפות:  עברית 
 מספר עונות:  4 
 הפקה
 מפיק:  יואב גרוס, יריב יפת
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ 2 (רשת)
 תקופת שידור מקורית:  5 ביולי 2002 – 12 בנובמבר 2004
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
ערב אדיר היא תוכנית אירוח ישראלית בהנחיית אדיר מילר ששודרה בערוץ 2 (רשת) בשנים 2002–2004. לצד מילר כיכבו בתוכנית הקומיקאים רותם אבוהב, יובל סמו, רועי בר נתן, שלומי קוריאט, אופיר לובל, אלי בן דוד עמי אנידג'ר, ערן זרחוביץ', אורי חזקיה, רשף לוי רועי לוי, והדר לוי.
שידור התוכנית

התוכנית נבנתה כתוכנית אירוח הומוריסטית בה מתארחות דמויות שונות, מהן פיקטיביות ומהן חיקויים של אישים מוכרים, על פי רוב ידוענים. כמו כן התארחו בתוכנית הידוענים עצמם לראיונות כביכול ולהשתתפות במערכונים.
פורמט התוכנית, ששאב השראה מהתוכנית רק בישראל, הפך לפורמט הבולט של תוכניות בידור מסוג זה עם עליית "ארץ נהדרת" ולאחר מכן "שבוע סוף".
התוכנית זכתה להצלחה רבה בזמן שידורה. עונתה הראשונה הייתה הנצפית ביותר באותה שנה ומספר הצופים היה גבוה גם בעונות הבאות. כמו כן זכתה התוכנית לביקורות אוהדות, רבות מהדמויות שהופיעו בה הפכו לפופולריות והיא טבעה ביטויי סלנג רבים.
בשנת 2005 עלתה בזכיינית רשת תוכנית המשך בשם "היכל התרבות" שאף אותה הנחה מילר ובה כיכבו לצידו שלישיית מה קשור.
שחקנים ודמויות

שחקני התוכנית וכן מילר עצמו היו יוצאי התוכנית "דומינו" שהייתה מקורן של חלק מהדמויות ב"ערב אדיר". סמו, לובל וקוריאט השתתפו בתוכנית כחלק מפעילותם כשלישיית פרוזק והופיעו בה ביחד ובנפרד.
אדיר מילר
חיקויים - רפי גינת, יאיר לפיד, אביגדור ליברמן, צביקה פיק, יהורם גאון, חיים הכט, אביעד קיסוס, ניסים משעל, דודו טופז.
סיון - ילדה סנובית, הרבתה להשתמש בביטוי "חומה" המביע התעלמות. נעלבת בקלות. התארחה באחד הפרקים בעונה 4 של צומת מילר.
גרגורי- אדם ממוצא רוסי. הנחה פינה בשם "מדברים עם גרגורי".
רועי בר נתן
פריצי - ילדה רפת שכל וחסרת טאקט, מזוהה עם התגובה "סתמי". בהזדמנויות שונות שרה לצד זמרים כדוגמת עברי לידר ובן ארצי.
מאשה - זקנה תוקפנית בעלת מבטא רוסי.
גידי גוב - חיקוי של הזמר ומנחה הטלוויזיה. גוב עצמו התארח באחת התוכניות למערכון משותף.
יובל סמו
די ג'יי קלוד - תקליטן בעל מבטא צרפתי ודיבור מתחנחן.
אלי בן דוד
שרגא אבנרי - אמרגן וסוכן שחקנים כושל.
עמי אניג'ר
מנוך גונן - פנטומימאי כושל, פרודיה על חנוך רוזן.
איציק פלאח - סטנדאפיסט כושל.
שחקנים ודמויות > משתתפים נוספים

חבר הכנסת לשעבר שמואל פלאטו-שרון השתתף בעונה הרביעית בפינת "מרכזייה" המטפלת בתגובות ציבור הצופים.
הצמד הקומי "יוסי וטיראן" מהאקדמיה לצחוק גילמו את הדמויות "שבלול וטבלול" וערכו משאלי רחוב.
מריאן מילר, אימו של אדיר, השתתפה בעונה הראשונה.
נתי קלוגר הופיעה בדמותה של דנה מודן.
הערות שוליים

↑  נועם שגב, "סבא בטח גאה בי מלמעלה", באתר ynet, 24 באוקטובר 2002
↑  רענן שקד, הנה עוד ערב אדיר, באתר ynet, 4 ביולי 2004
גלית עדות, עושה מה בא לו, באתר ynet, 22 בספטמבר 2004
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: – | פרס נבחרי הילדים לתוכנית הבידור של השנה   2003: ערב אדיר  | הבא: 2006–2007: ארץ נהדרת |
עמק מוצא

| --- | --- |

עמק מוצא במבט לכיוון מושב בית זית
 מידע כללי
 סוג:  עמק 
 נתונים ומידות
 גובה:  580–600 מטר
 מיקום
 עיירות:  ירושלים
 נתיבי מים:  נחל שורק
 קואורדינטות:  31°47′26″N 35°09′47″E﻿ / ﻿31.790416666667°N 35.163111111111°E﻿ / 31.790416666667; 35.163111111111
  (למפת ירושלים מוגדלת) עמק מוצא(למפת ירושלים רגילה) עמק מוצא(למפת הרי ירושלים רגילה) עמק מוצא(למפת הרי ירושלים מוגדלת) עמק מוצא he
 
עמק מוצא וגשר כביש 1
חפירות ההצלה בתוואי כביש 16 בהם התגלה הכפר הנאוליתי
שרידי הכפר הנטוש קאלוניה
ציור עמק מוצא משנת 1672 של Gaspar Bouttats
עמק מוצא הוא עמק שבו נמצא אחד מיובליו של נחל שורק היורד מכיוון מוצא, ליד הכפר הנטוש קאלוניה ועד לסכר בית זית בירושלים. בעמק עובר שביל ירושלים והוא כלול בשטח פארק ירושלים.
נוף, חי וצומח

עמק מוצא ושוליו הם חלק ממסדרון אקולוגי עם ריכוז גדול של בעלי חיים שהתגוררו בעבר באזור שעליו נמצאת היום העיר ירושלים. בעמק מתקיימת להקה גדולה יחסית של מספר עשרות פרטים של צבי ארץ ישראלי, תת-מין של המין צבי מצוי. כן נצפו בעמק שועל מצוי, תן מצוי, דלק סלעים, דרבן מצוי, וכן אוכלוסייה מגוונת של זוחלים, אוכלוסייה גדולה של עטלפים, עופות דורסים כדוגמת אוח מצוי ועקב עיטי, חיוויאי, בז מצוי, נץ מצוי וינשוף עצים מקננים בעמק בצד ציפורי שיר ובהן צוקית בודדת, דוחל שחור גרון וסנונית מערות.
בעמק מוצא מצויים שני מעיינות שכבה (עין מוצא ועין ארזה). נוף הצומח של העמק אופייני לבתה ים תיכונית, וכולל חורשות ויערות אורן ירושלים וברוש, מטעים, בוסתנים וכרמי זיתים, שחלקם גדלים פרא, שרידי חקלאות עתיקה ושרידי חקלאות בת ימינו.
פיתוח ושימור

עמק מוצא נמצא במוקד מספר תוכניות פיתוח של כבישים ותשתיות של גופי תכנון מוניציפליים וארציים, הקרן הקיימת לישראל, עיריית ירושלים והרשות לפיתוח ירושלים. אלו כוללים שני כבישים ראשיים המתפצלים מכביש תל אביב-ירושלים (כביש 1) במחלף מוצא - כביש הטבעת המערבית וכביש 16. כביש 16, החוצה את מרכז העמק על גשר, נפתח לתנועה בשנת 2022. הכביש נסלל למרות התנגדות גופים ירוקים שטענו לפגיעה בעמק. במקור תוכנן הכביש לעבור לאורך עמק מוצא ומשם לעלות לכיוון ירושלים דרך נחל רבידה ויער ירושלים. בשנת 2000 שונתה התוכנית, בעקבות דרישת הארגונים הירוקים והמשרד להגנת הסביבה, כך שיעבור במנהרה מתחת ליער ירושלים, עם זאת כביש הגישה למנהרה חוצה את העמק.
המקטע המזרחי של מערכת המים החמישית לירושלים עובר לאורך צידו המערבי של עמק מוצא, ותחנת איגום ושאיבה ענקית של המערכת נבנו בפתח העמק. בנוסף, בנחל רבידה, במעלה לבית החולים הדסה הוקם קו חלוקת גז טבעי שהושלם במרץ 2019. לצידו הוקמה תחנת הפחתת לחץ בסמוך למושב בית זית.
לפיתוח זה מתנגדים גופים ירוקים שבראשם החברה להגנת הטבע. המתנגדים לפיתוח טוענים שלעמק חשיבות מיוחדת כשמורה של נוף הרי יהודה שלא זוהמו על ידי הבניה של ירושלים וכשער הכניסה ומבוא חזותי לעיר ממערב.
פיתוח ושימור > הפארק המטרופוליני

במסגרת התוכניות לפיתוח מחד ושימור מאידך של עמק מוצא רבתי מוגדר שטח העמק כחלק מהפארק המטרופוליני של ירושלים – מיזם של הקרן הקיימת לישראל, רשות הטבע והגנים, עיריית ירושלים והרשות לפיתוח ירושלים. פארק עמק מוצא כולל שטח של כ-5,000 דונם והוא אחד מארבעה הפארקים המרכיבים את הפארק המטרופוליני, לצד פארק עמק הארזים, פארק עמק רפאים ונחל צופים. במסגרת התוכנית המוצעת יוקם מוקד פעילות בשטח של 1,500 מ"ר, ייסללו מגרשי חניה עבור 200 מכוניות ובנייה של אגם מלאכותי בשטח שכיום אינו מוצף באופן טבעי. התוכנית כללה גם מסעדה וחוות סוסים. במאי 2019, הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה בירושלים החליטה לדחות את התוכנית. במקומה אושרה תוכנית מינימלית שכמעט ואינה כוללת פיתוח של האזור, זאת מאחר שהייתה עלולה לפגוע במערכות אקולוגיות וברצף השטחים הפתוחים באזור.
פיתוח ושימור > כביש הטבעת המערבי

כביש הטבעת המערבי הוא חלק ממערכת כבישים היקפית המתוכננת סביב העיר ירושלים (כולל דרך יצחק שמיר - כביש 9, כביש הטבעת המזרחי וכביש הרכבת מדרום) המצטרפים יחד כדי ליצור כביש טבעת המחובר עם כביש 1 וכביש 39 למטרופולין תל אביב ושפלת החוף. כביש הטבעת ישמש גם ציר אורך צפון-דרום המחבר את אזור שכונת מלחה עם אזור רמת הדסה, מעוז ציון והר חרת. התוכנית הוכרזה כתוכנית תשתית לאומית (תת"ל 1) ב-14 במרץ 2003. מטרות תוכנית "תת"ל 1" היא השלמת כביש הטבעת סביב ירושלים בקטע שבין מחלף מוצא (התחברות לכבישים 1, 9, 16) ומשם בכביש, מנהרות וגשרים לאורך נחל שורק, מתחת לרמת הדסה, בגישור מעל "נחל חנדק" מתחת לרכס אורה/עמינדב עד להתחברות לכביש 39 (נחל רפאים) בדרום באזור גבעת משואה. כמו כן, סלילת כביש בין מחלף חמד לכביש הטבעת המערבי ליצירת ציר רוחב נוסף. במקור תוכנן הכביש בין מחלף הראל לדרום ירושלים, בספטמבר 2005 הוועדה לתשתיות לאומיות הורתה על שינוי תוואי הכביש ואימצה את חלופת מוצא, מאחר שהתוואי המקורי היה עלול לגרום לנזקים נופיים רחבים באזור עמק מוצא ונחל שורק. בחלופת מוצא יסלל רוב הכביש במנהרה לעומת חלופת הראל, בה חוצה הכביש בחציבה את שולי הר חרת. בפברואר 2007, הורה משרד האוצר על הקפאת התכנון והקידום של כביש, עקב חוסר תועלתו הכלכלית עם ביטול תוכנית ספדיה להרחבת ירושלים מערבה.
אתרים בעמק

מצפון לדרום:
שרידי הכפר הנטוש קאלוניה
מחלף מוצא
בית ילין
בית הכנסת העתיק מוצא
המושבה החקלאית לשעבר מוצא (היום שכונה של ירושלים) והבית האדום
סכר בית זית
בית ספר חקלאי עין כרם
היסטוריה וזיהוי

בחפירת הצלה של רשות העתיקות שנעשתה במסגרת סלילת כביש 16, בשנת 2018, נתגלה כפר מהתקופה הנאוליתית בארץ ישראל (כ-7,000 שנה לפני הספירה), שהוא היישוב הנאוליתי הגדול ביותר שהתגלה בארץ ישראל. במקום נחשפו עשרות מבנים בשטח של כ–200 דונם, ב-300 ריבועי חפירה בגודל של חמישה על חמישה מטרים כל אחד. בדצמבר 2019, לאחר שהסתיימה חפירת ההצלה, כוסה האתר בעפר והשטח יושר לקראת המשך עבודות סלילת כביש 16.
במהלך המאה ה-19 היה מקובל זיהוי של עמק מוצא עם עמק האלה המקראי.
זיהוי זה לא נתקבל על דעת החוקרים.
הערות שוליים

↑  ענת ג'ורג'י, מערכת כבישי הכניסה לירושלים ממערב תאושר בהליך מזורז, באתר הארץ, 16 במאי 2003
↑   ניר חסון, חזית רחבה נגד הכביש שיבתר את יער ירושלים: "יהרוס את הטבע", באתר הארץ, 16 בספטמבר 2014
↑  דליה טל, ‏כביש 16 בכניסה המערבית לבירה יעבור מתחת ליער ירושלים - כדרישת הירוקים, באתר גלובס, 12 בנובמבר 2000
↑  ניר חסון, ירושלים של מים: הצצה לפרויקט הענק להקמת מנהרת המים הראשונה בישראל, באתר הארץ, 19 בינואר 2019
↑   אורה קורן, הושק צינור הגז הטבעי לירושלים: "יוזיל את ההוצאות על חשמל", באתר TheMarker‏, 16 במרץ 2019
↑  צפריר רינת, החלה הקמת "פארק ירושלים" - הפארק העירוני הגדול בישראל, באתר הארץ, 18 בדצמבר 2011
↑   ניר חסון, תוכנית ממשלתית להקמת מתחם תיירות ליד ירושלים בוטלה מטעמים סביבתיים, באתר הארץ, 16 במאי 2019
↑  גל ניסים, ‏כבישי הכניסה לירושלים הוכרזו כתשתית לאומית, באתר גלובס, 14 במרץ 2003
↑  גל ניסים, ‏הות"ל תשנה תוואי כביש הטבעת המערבי בירושלים; העלות - 870 מיליון שקל בלבד, באתר גלובס, 21 בספטמבר 2005
↑  שרון קדמי, מסלול המכשולים של כביש הטבעת בי-ם, באתר הארץ, 16 בספטמבר 2005
↑  גל ניסים, ‏האוצר הורה על הקפאת התכנון והקידום של כביש הטבעת המערבית בירושלים, באתר גלובס, 5 בפברואר 2007
↑   ניר חסון, בשלהי תקופת האבן ננטש כפר משגשג באזור ירושלים, ואף אחד לא יודע למה, באתר הארץ, 13 ביולי 2018
↑   ניר חסון, הכפר הנאוליתי שהתגלה בחפירת הצלה במוצא נקבר תחת העפר למען כביש חדש, באתר הארץ, 6 בדצמבר 2019
↑  ראו למשל אצל יוהן נפומוק סף, היסטוריון מן המאה ה-19, בספרו ירושלים וארץ הקודש, Johann Nepomuk Sepp, Jerusalem und das Heilige Land: Pilgerbuch nach Paläestina, Syrien und Aegypten, Fr. Hurter'sche Buchhandlung, 1863. (בגרמנית), בפרק החמישי, המתחיל בעמוד 50, המתאר את מסעו ממודיעין, אל קאלוניה אמאוס (עמק מוצא) ומזכיר את עמק האלה בסביבה של מוצא, אבוגוש, בית חורון, הקסטל ולטרון. וראו גם בעמודים 512, 519 ו-543
↑  ראו מקאהירא לירושלים, המליץ, 19 בינואר 1883, בה זיהוי זה מוזכר בלשון "האגדה מספרת"
↑  ראו התיאור ב-על הארץ ועל פרי הארץ, הצפירה, 27 בינואר 1885 הכולל מסלול מבית לחם דרך ביתר, עין כרם ו"עמק האלה" אל נבי סמואל
תוואי כביש 16 החוצה את עמק מוצא
עמק מוצא בשנת 1898
ציור עמק מוצא משנת 1587 ז'אן זואלארט
עשתרות

תבליט אשורי המתאר את עשתרות
עַשְׁתָּרוֹת, או עַשְׁתָּרֹת, או עַשְׁתְּרֹת קַרְנַיִם, הייתה עיר באזור הבשן בעבר הירדן המזרחי, בשליטתם של הכנענים ושבטי ישראל, בתקופת המקרא. השם מתייחס לאלה הכנענית עשתרת. השם קרניים הנסמך לשם העיר נובע מעיר מרכזית סמוכה או משם המחוז.
במקרא

עשתרות קרנים נזכרת לראשונה במקרא (ספר בראשית, פרק י"ד, פסוק ה') כאחת מערי המפתח החזקות אותם הכו מלכי 'ברית הארבעה' בראשות כדרלעומר במסע העונשין שלהם.
עשתרות הייתה עירו של עוג מלך הבשן בתקופת ההתנחלות של שבטי ישראל, הוזכרה בהקשרם של הגבעונים בספר יהושע: ”וְיֹשְׁבֵי גִבְעוֹן שָׁמְעוּ אֵת אֲשֶׁר עָשָׂה יְהוֹשֻׁעַ לִירִיחוֹ וְלָעָי [...] וְאֵת כָּל אֲשֶׁר עָשָׂה לִשְׁנֵי מַלְכֵי הָאֱמֹרִי אֲשֶׁר בְּעֵבֶר הַיַּרְדֵּן לְסִיחוֹן מֶלֶךְ חֶשְׁבּוֹן וּלְעוֹג מֶלֶךְ הַבָּשָׁן אֲשֶׁר בְּעַשְׁתָּרוֹת.” (יהושע, ט', ג'–י')
לאחר כיבושה נמסרה לבני מכיר בן מנשה משבט מנשה: ”וַיִּתֵּן מֹשֶׁה לַחֲצִי שֵׁבֶט מְנַשֶּׁה וַיְהִי לַחֲצִי מַטֵּה בְנֵי מְנַשֶּׁה לְמִשְׁפְּחוֹתָם: וַיְהִי גְבוּלָם מִמַּחֲנַיִם כָּל הַבָּשָׁן כָּל מַמְלְכוּת עוֹג מֶלֶךְ הַבָּשָׁן וְכָל חַוֹּת יָאִיר אֲשֶׁר בַּבָּשָׁן שִׁשִּׁים עִיר: וַחֲצִי הַגִּלְעָד וְעַשְׁתָּרוֹת וְאֶדְרֶעִי עָרֵי מַמְלְכוּת עוֹג בַּבָּשָׁן לִבְנֵי מָכִיר בֶּן מְנַשֶּׁה לַחֲצִי בְנֵי מָכִיר לְמִשְׁפְּחוֹתָם.” (יהושע, י"ג, כ"ט–ל"א)
פרשנים זיהו בינה לבין העיר עשתרה המוזכרת בספר דברי הימים, אשר ניתנה לנחלת שבט מנשה: ”לִבְנֵי גֵּרְשׁוֹם מִמִּשְׁפַּחַת חֲצִי מַטֵּה מְנַשֶּׁה אֶת גּוֹלָן בַּבָּשָׁן וְאֶת מִגְרָשֶׁיהָ וְאֶת עַשְׁתָּרוֹת וְאֶת מִגְרָשֶׁיהָ.” (דברי הימים א', ו', נ"ו)
בממצא הארכאולוגי והאפיגרפי

עשתרות מוזכרת בכתבי המארות ובמכתבי אל־עמרנה. במכתב אל עמרנה 197 מואשם ביריאווזה שליט דמשק שלקח מרכבות בעשתרות ומסרן לידי העפירו. במכתב זה מוזכרות גם הערים ינועם, בַּצְרוּנָה, חַלוּני, דמשק, וארץ תַּחְשׁ.
עשתרות מופיעה גם במכתבים 256 ו־364. במאה ה־14 לפנה"ס, העיר עמדה בראש ברית של הערים שכללה את ינועם, בַּצְרוּנָה, חַלוּני ופחל.
בשירת אוגרית, בלוח בו מתוארים אלים ומקומות מושביהם, מוזכר גם "מלך" שמושבו ב"עשתרת" (בכתיב חסר). הסברה הרווחת היא שמדובר באל הלאומי העמוני מלך, שלפי המידע המובא באותו לוח, יושב בעשתרות.
במאה ה־20 הציעו לזהותה בתל עַשְתְּרֶה מצפון לנהר הירמוך.
קרניים

ניתנו מספר הצעות לצירוף 'קרנים' עם עשתרות. החל מהטענה שמדובר בעיר עשתרת ובמחוז קרנים, והמשך בסברה שמדובר בעיר עצמאית אחרת. רש"י במסכת סוכה מציע הסבר לפיו התואר הנלווה קרנים בא מהמיקום הגאוגרפי, כלומר העיר מוקמה בתווך בין שני מצוקים תלולים ולכן יצרה אסוצאציה של יישוב עם קרניים.
היישוב קרניים נזכר גם בפני עצמו פעמים אחדות בתנ"ך. גם ברשימות ערים מהתקופה האשורית נזכרת העיר פעמיים בשמה האשורי (Qarnini). בתקופה הפרסית בארץ ישראל אזור הבשן היווה פחווה, שנקראה "פחוות קרניים", כנראה עוד זכר לפחווה אשורית ובבלית בשם זה. גם בספר מקבים א' נזכרת העיר כאחד המקומות הראשונים שאליהם יצא יהודה המקבי לקרב, מיד לאחר טיהור המקדש וחנוכת המזבח.
יש המזהים את קרניים עם הכפר א-שיח' סעד (אנ') שבגולן הסורי, לפי זיהוי אחר של אוסביוס.
לקריאה נוספת

יוחנן אהרוני, אטלס כרטא לתקופת המקרא, ירושלים: הוצאת כרטא, 1974, עמ' 21, 147.
בנימין מזר עורך, הערך "עשתרות", האנציקלופדיה המקראית, כרך ו', עמ' 404–405
הערות שוליים

↑  הערך: עַשְׁתָּרוֹת, עשתרת, עשתרות קרנים, לכסיקון מקראי, (עורכים: מנחם סוליאלי, משה ברכוז), א-ב, תל אביב: הוצאת דביר, תשכ"ה-1965, עמ' 719.
↑  לוח UT 607; לפירוש ראו צבי ושפרה רין, עלילות האלים, ענבל, 1996, עמ' 694
↑  ספר עמוס, פרק ו', פסוק י"ג
↑  אנציקלופדיה מקראית, בערך 'קרנים'
↑  פרק ה'
↑  Michael Avi-Yonah, Encyclopaedia Judaica, Karnaim
| אלים במיתולוגיה הכנענית |
| --- | --- | --- |
| מפחרת האלים | אל • אשרה • בעל־הדד • ענת • עשתרת • דגן • אדון • בעלת גבל • בוהו • מוֹת • בעל פעור • ים • שמש • ירח  • כושר וחסיס • כושרות • רשף • חורון • קדש • אשמון • עשתר • כמוש • מלך • קוס • יהוה • שחר • שלם • צד • נכל ואב • שכמן ושנם • לויתן • תנין (אנ') • מלקרת • תנת • בעל חמון • פמי (אנ') • סכן • צדק (אנ') • מישור (אנ') • שלמן • גד |  |
| אתרים מקודשים | מרום צפון • חכפת • כפתר • עשתרות • תותול |  |
| ספרוּת | שירה אוגריתית: עלילות בעל וענת ‧ עלילת אקהת ‧ עלילת כרת ‧ הולדת שחר ושלם ‧ חתונת ירח ונכל ‧ לחש עלילת האלים הנאבקים בנחש • כתבי סכניתן |  |
| פולחן | במות • מרזח • פסלים מצבות • מצבות נדר • בית אל • כס עשתרת • מקדש מגדול • תרפים • נסך וקטורת • מזבחות אבן ונחושת • קורבנות, זבחים, מנחות, זבח חלב, שלמים, כליל ועולות • העלאה באוב |  |
פאסו אוסקורו

| --- | --- |

פאסו אוסקורו, מבט לעיירה ולחוף הים
 מדינה:  איטליה איטליה
 מחוז:  לאציו לאציו
 נפה:  רומא
 גובה:  4 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  4,472
 קואורדינטות:  41°54′08″N 12°09′26″E﻿ / ﻿41.90222222°N 12.15722222°E﻿ / 41.90222222; 12.15722222 
 אזור זמן:  UTC +1
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת איטליה מוגדלת) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןפאסו אוסקורו(למפת איטליה רגילה) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןפאסו אוסקורו(למפת לאציו רגילה) רומא לאטינה גווידוניה מונטצ'ליו פיומיצ'ינו אפריליה ויטרבו פומציה טיבולי צ'יוויטווקיה קמפניה מו. אברוצו אומבריה מארקה טוסקנה הים הטירניפאסו אוסקורו(למפת לאציו מוגדלת) רומא לאטינה גווידוניה מונטצ'ליו פיומיצ'ינו אפריליה ויטרבו פומציה טיבולי צ'יוויטווקיה קמפניה מו. אברוצו אומבריה מארקה טוסקנה הים הטירניפאסו אוסקורו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
פאסו אוסקורו (באיטלקית: Passoscuro, נכתב גם: Passo Oscuro) היא עיירה ופרציונה (אנ') השייכת לקומונה פיומיצ'ינו בעיר המטרופולין של רומא
"Metropolitan City of Rome Capital" (אנ') שבמחוז לאציו באיטליה, 5 ק"מ צפונית מפרג'נה לחופי הים הטירני.
בדצמבר 2014 אוכלוסיית "פאסו אוסקורו" מנתה 4,472 תושבים.
הבתים מאופיינים בבניה נמוכה, בני 1–2 קומות, חלק לא מבוטל מהבתים הם בתי נופש.
סצנת הסיום של הסרט האיטלקי לה דולצ'ה ויטה בבימוי פדריקו פליני צולם בחופי "פסו אוסקורו".
היסטוריה

השם "פאסו אוסקורו", האיטלקי נגזר משביל ציד. השם מוזכר בפתק של האפיפיור בנדיקטוס השלושה עשר בשנת 1724. האזור נתרם לבית החולים hospital Pio Istituto di Santo Spirito ברומא על ידי משפחת Peretti, הבעלים של הטירה הסמוכה "Torre Pietra".
העיירה המודרנית הייתה מאוכלסת בשנות ה-20 של המאה ה-20 בעיקר על ידי דייגים, וההתפתחות נמשכה לאחר מלחמת העולם השנייה.
פותחו אתרי תיירות, עם מבקרים מרומא, כמו גם אתרי קמפינג.
פאסו אוסקורו הוא הצפוני ביותר של כל אתרי רחצה פיומיצ'ינו.
תמונות

"פסו אוסקורו"
"פסו אוסקורו"
מרכז רפואי בעיירה "פאסו אוסקורו"
ראו גם

פרג'נה
טורימפייטרה
הערות שוליים

↑  עיירות פיומחצ'ינו web.archive.org/web/20170225210814
↑  Laura Masielli, Nero... ma non troppo. Il fenomeno della mendicità infantile, Armando editore, 2007, p. 63.
↑  "פאסו אוסקורו" homeaway.co.uk/d/28639/passo-oscuro
↑  אתרי Camping Marina diRoma campingmarinadiroma
פאדבורג

| --- | --- |

 מדינה:  דנמרק דנמרק
 מחוז:  סודדנמרק
 שטח:  6.23 קמ"ר
 גובה:  47 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  4,311 (1 בינואר 2022)
  ‑ צפיפות:  690 נפש לקמ"ר (1 בינואר 2022)
 קואורדינטות:  54°49′26″N 9°21′32″E﻿ / ﻿54.824°N 9.359°E﻿ / 54.824; 9.359 
 אזור זמן:  UTC+1
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת דנמרק מוגדלת) קופנהגן אודנסה אולבורג אורהוס אסביירג שוודיה גרמניהפאדבורג(למפת דנמרק רגילה) קופנהגן אודנסה אולבורג אורהוס אסביירג שוודיה גרמניהפאדבורג(למפת מחוז סודדנמרק רגילה) ויילהפאדבורג(למפת מחוז סודדנמרק מוגדלת) ויילהפאדבורג  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
פאדבורג (בדנית: Padborg) היא העיירה הדרומית ביותר בדנמרק. היא שייכת למחוז סודדנמרק. נכון לשנת 2022, בעיירה מתגוררים מעל 4,300 תושבים.