stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טיעון העד (יהדות)
היסטוריה > טיעון העד בספרי הנביאים והכתובים

בניגוד לתיאור יציאת מצרים והניסים שהתרחשו במהלכה, אשר מופיע בכל ספרי המקרא פעמים רבות מאוד ובצורה מפורטת, ברוב ספרי המקרא לא ניתן למצוא שימוש כלשהו בסיפור ההתגלות ההמונית בהר סיני. אמנם פזורים מעט אזכורים ורמזים בספרות המקרא המאוחרת לברית בהר סיני, כגון בנחמיה (ט יג). אך בכל דברי השופטים, המלכים והנביאים (כגון בנאומי יהושע, יפתח ושמואל; בתפילות דוד ושלמה ובנבואות הכתובות) לא נעשה שימוש בידיעות על מעמד ההמונים בסיני.
עובדה זו ניתנת לפירוש באמצעות ההסבר כי ישנם מקורות במקרא שעולה מהם כי לא הכירו את מעמד הר סיני אלא בריתות חילופיות, כמו בשירת דבורה ובמקורות אחרים. הסבר נוסף לדוגמה ניתן למצוא בספר יהושע, כאשר יהושע מתאר את סדר האירועים מיציאת מצרים ועד הכניסה לארץ לא מוזכר בכלל מעמד הר סיני, אך כן מספר על אירוע דומה המתאר ברית בין אלוהים לישראל ונערכת רק בזמן נאום יהושע.
לעומת הסבר זה, הצביע הרב יהושע ענבל על סדרה של התבטאויות בנביאים ראשונים, החל משירת דבורה, המכירים בהתגלות כעובדה היסטורית, למרות שאכן נראה כי לא השתמשו בה אז כהוכחה או כמחייב דתי, אלא רק כהצבעה על גדולת הבורא.
היסטוריה > בספרות חז"ל

בספרות חז"ל גם כן אין התייחסות מפורשת לטיעון, אך ברור שמעמד הר סיני נחשב בעיניהם למכונן, שכן בו תלו את כל מסורת התורה שבעל פה, ונפוצים מדרשים רבים המוסיפים פרטים ונופך רב לאירוע קבלת התורה. כך גם במסכת שבועות הובאו דברי רבי יהודה בן בתירא כי כל אדם מישראל מושבע מהר סיני על מצוות התורה, וכמה פעמים במשנה תנאים ייחסו הלכות מסוימות למשה בסיני.
היסטוריה > בימי הביניים > רב סעדיה גאון

רב סעדיה גאון הציג במאה העשירית את הגרסה הראשונה המוכרת לנו של הטיעון, בספרו "האמונות והדעות". לדבריו, אירועי יציאת מצרים ובפרט הנס של אכילת המן בהכרח היו אירועים על־טבעיים שהתקיימו במציאות, משתי סיבות. אחת, זו לא יכולה להיות הטעיה של ההמון ("תחבולה" ובהמשך "סברא" בלשונו). בשל טבעו המתמשך, הפומבי והשימושי של נס אכילת המן במדבר, אין דרך ליצור קסם כזה באופן טבעי ולהטעות מיליונים. אם הייתה אפשרות לעשות זאת באמצעות תחבולה, בודאי עוד חכמים היו מבצעים אותה בשל שימושיותה. ושתים, זו לא יכולה להיות המצאה של ההמון ("הסכמה" ובהמשך גם "הזדה" בלשונו) או תאוריית קשר. אין אפשרות להמציא את התרחשותו בלי שהדור הבא יפקפק בו, ומבלי להותיר עדויות להסכמה הציבורית להמצאת הסיפור.
היסטוריה > בימי הביניים > יהודה הלוי

כמאתיים שנה אחרי רב סעדיה גאון, באנדלוסיה שבדרום ספרד חיבר רבי יהודה הלוי ספר שלם המבסס את כלל האמונה היהודית על טיעון ההתגלות והמסורת, הלא הוא ספר 'הכוזרי' שהושלם בשנת 1139. ריה"ל פיתח עוד את הטיעון עד כדי הטענה שאפילו את עצם קיום האלוהים יש להוכיח מן ההתגלות והמסורת. לטענתו, גם האל עצמו בעשרת הדיברות הזדהה קודם כול כמי שהוציא את העם ממצרים, ולא כמי שברא את העולם כולו. זאת מאחר שהאירועים הפומביים הללו הם ההוכחה המחייבת. בשורה אחת במאמר הראשון מסכם ריה"ל את הטיעון בתמצית, בפי החבר, נציג היהדות בפני מלך כוזר:
הֲשִׁיבוֹתִיךָ מַה שֶּׁאֲנִי חַיָּב בּוֹ וְחַיָּבִין בּוֹ כָל קְהַל יִשְׂרָאֵל, אֲשֶׁר הִתְבָּרֵר אֶצְלָם הַמַּעֲמָד הַהוּא בִּרְאוֹת עֵינֵיהֶם, וְאַחַר כֵּן הַקַּבָּלָה הַנִּמְשֶׁכֶת שֶׁהִיא כְמַרְאֵה הָעָיִן
רבי יהודה הלוי מאריך לפרט כיצד הונחלה התורה בפומביות, ובכך היא ייחודית על פני שאר הדתות. במאמר השלישי שבספר הוא מפרט גם איך המסורת היהודית מעבירה בקפדנות את העדות הזו עד לימיו, כתגובת נגד לקראים.
היסטוריה > בימי הביניים > רמב"ם

במפנה המאה ה-13 דור לאחר מכן, הרמב"ם בקהיר האסלאמית עיגן את הטיעון בהלכה הפורמלית, והצביע עליו כיסוד האמונה היהודית. לדבריו, בני ישראל נכחו והתנבאו יחד עם משה, ולכן אין עוד צורך בראיות לאמיתות נבואתו.
כִּשְׁנֵי עֵדִים שֶׁרָאוּ דָּבָר אֶחָד בְּיַחַד. שֶׁכָּל אֶחָד מֵהֶן עֵד לַחֲבֵרוֹ שֶׁהוּא אוֹמֵר אֱמֶת, וְאֵין אֶחָד מֵהֶן צָרִיךְ לְהָבִיא רְאָיָה לַחֲבֵרוֹ. כָּךְ משֶׁה רַבֵּנוּ - כָּל יִשְׂרָאֵל עֵדִים לוֹ אַחַר מַעֲמַד הַר סִינַי - וְאֵינוֹ צָרִיךְ לַעֲשׂוֹת לָהֶם אוֹת.
בניגוד לרב סעדיה גאון ויהודה הלוי לפניו, הרמב"ם צמצם את הטיעון לאירוע ההתגלות במעמד הר סיני לבדו, ובמפורש נמנע מלהסתמך על הניסים האחרים. בנוסף, הוא לא ניסח את האמונה במסורת הדורות כחלק מהטיעון, אלא כלל אותה במובלע בעיקרי האמונה וקרא לחזק את המודעות לסיפור מעמד הר סיני בקהילה ובחינוך הבנים.
היסטוריה > בימי הביניים > רמב"ן

במאה ה-13, הרמב"ן בפירושו על התורה כתב כי התורה צוותה איסור לא תעשה שלא לשכוח את מעמד הר סיני, והוסיפה מצוות עשה לזכור אותו, מתוך הבנה כי כך יתבסס הסיפור "כאילו ראוהו כל הדורות", היות שאדם אינו מעיד שקר לבנו ואינו מנחיל אותו דבר הבל חסר תועלת.
היסטוריה > בימי הביניים > ספר החינוך

בהקדמה לספר החינוך שנכתב במחצית השנייה של המאה ה-13, השווה המחבר את סיפור מעמד הר סיני לעדות משפטית של ממש, ולמוסכמות היסטוריות שאין עליהן עוררין. לדבריו, עדותם של 600,000 הגברים משתתפי המעמד על אמינות דברי התורה נמסרה לבניהם מדור לדור עד ימיו, והיא אמינה בהרבה מעדות משפטית שעבורה יספיקו שני עדים בלבד. בדומה לרמב"ם, גם הוא צמצם את הטיעון למעמד הר סיני לבדו. זאת על מנת להדגיש את החוויה הנבואית האישית של משתתפי המעמד, בניגוד לאותות ומופתים שנחווים בחושים ונתונים להטעיות.
היסטוריה > בימי הביניים > יוסף אלבו

במאה ה-15 רבי יוסף אלבו בספר העיקרים, העמיד את טיעון העד ביהדות על שלושה עקרונות המבדילים אותו מטיעוני העד של שאר הדתות:
"אימות עצמי" - ההבדל בין התגלות ישירה לבין עקיפה באמצעות ניסים.
קבלה מאב לבן - ההבדל בין קבלה מאב לבן לבין דרכי מסירה אחרות.
"פרסום" - ההבדל בין התגלות פומבית בפני המון לבין התגלות מצומצמת או יחידנית.
שלושת העקרונות הללו מבחינים לדבריו בין טיעון העד של היהדות, לבין טיעוני העד של שאר הדתות.
היסטוריה > בעת החדשה

במאה ה-17, כתב הרב ישעיה הלוי הורוביץ בספרו של"ה על מעמד הר סיני ”כי אנחנו כולנו היינו שם וקבלנו התורה” ובמאה ה-18 הוסיף רמח"ל כי ההתגלות הישירה הותירה ”ידיעה ברורה מצד הראייה, והשגה שאין שם ספק כלל”. בסוף אותה מאה פרסם רבי לוי יצחק מברדיצ'ב בשם הבעל שם טוב ”שזה עיקר האמונה, שראינו ממש בעינינו במעמד הר סיני”.
במאה ה-19 כתב רש"ר הירש בפירושו על התורה: ”הבסיס הוא העדות הברורה של חושיכם, מה שראיתם בעיניכם, מה שהתנסיתם בו בעצמכם… ומכיון שמאות אלפי אנשים ראו, שמעו, חשו וחוו אותן בעת ובעונה אחת, נשללת כל אפשרות של רמייה”.
באותו דור, המלבי"ם בפירושו על התורה הציג גם הוא את הטענה בכותבו:
רצה ה' שתנתן התורה בפרסום גדול, וברבוי עצום של שישים ריבוא, והם הנחילו הקבלה הזאת אשר ראו בעיניהם לבניהם אחריהם לדור אחרון.
ועל כן כל מי שיקום לאמור שהוא שליח מן ה' ליתן תורה לעם, נשיב אליו: תורה שלא תנתן מאת האלוקים בפרסום גדול כזה, אינה אלוקית. וכל שכן שבא לבטל התורה הנתונה ממשה - שישיבו לו שצריך שיתראה ה' בעצמו לפני שישים ריבוא, בפרסום גדול כמו שהתגלה בעת נתינתה.
היסטוריה > בעת החדשה > במאה ה-20

עם תחילתה של תנועת התשובה, רבנים רבים עשו שימוש בטיעון. הרבי מנחם מנדל שניאורסון, הרב זאב קרוב, מרדכי נויגרשל, ורבים נוספים הוסיפו לטיעון נימוקים והרחבות.
היסטוריה > בעת החדשה > במאה ה-21

הרב אורי שרקי פיתח גרסה משלו לטיעון, משה רט ומרצים בארגון ערכים השתמשו בו והרב מיכאל אברהם ניסה להתמודד עם ביקורת מודרנית על כשלי הטיעון.
הרב דוד גוטליב לקח את טיעון העד, ופירמל אותו למה שהוא קורא "עיקרון הכוזרי", שאומר כך: "יהי מאורע אפשרי E, שבמקרה ואכן יתרחש, יותיר כמויות אדירות של ראיות זמינות המעידות על התרחשותו. אם הראיות לא קיימות, אנשים לא יאמינו שמאורע E התרחש". עיקרון הכוזרי אומר שיש גבול למה שאנשים מסוגלים להאמין - לא ניתן לגרום לאנשים להאמין במשהו שסותר את עיקרון הכוזרי. הרב גוטליב טוען שמבחינה אמפירית העיקרון שלו מעולם לא הופרך - שכן אין בהיסטוריה אף דוגמה שהפרה את עיקרון הכוזרי, קרי מאורע E שהתרחשותו מותירה עדויות רבות, שאנשים האמינו שהתרחש, אף על פי שהוכח שלמעשה הוא לא התרחש. ולכן, אין זה מתקבל על הדעת להניח שמעמד הר סיני, שהתרחשותו מותירה עדויות אדירות בדמות זיכרון של כל העם היהודי, לא התרחש, שכן הוא הדוגמה היחידה בהיסטוריה להפרת עיקרון הכוזרי.
הרב לורנס קלמן בהרצאותיו נוהג להציע את שיטתו, בה הוא מחלק את אפשרויות הפרכת הטיעון לשלושה: המצאת הסיפור על ההווה, העתיד והעבר. לטענתו אין שום דרך הגיונית להמציא את סיפור מתן תורה.
בימינו משמש טיעון העד פעמים רבות אצל מחזירים בתשובה, בחינוך הדתי ובספרות הנועדה להסביר את עיקרי האמונה לציבור הרחב.
מבנה הטיעון

ברוב הגרסאות הטיעון מתבסס על שלוש הנחות יסוד:
מיליונים כיום מאמינים בסיפור על אירועים קיצוניים במיוחד (בכמות משתתפיהם, במשכם, בבהירותם או בהשלכותיהם)
דרך התקבלות הסיפור היא במסורת מאב לבנו, יחד עם האמונה כי אבות המאמינים נכחו בסיפור
אין אפשרות לגרום למיליונים להאמין שאבותיהם השתתפו באירועים כה קיצוניים ומכוננים, אם הוא לא התרחש
מסקנה: האירועים בסיפור התרחשו במציאות
כוחו של הטיעון הוא בכך שבאופן אבסורדי, ככל שהסיפור נעשה פחות מתקבל על הדעת, מתחזקת הטענה שבלתי אפשרי להמציא אותו. לדוגמה, סיפור התמשכות נס אכילת המן 40 שנה בקרב מיליונים, סביר פחות מסיפור נס הלחם והדגים של ישו או סיפור נס חציית הירח של מוחמד, שנמשכו רק שעות ובקרב אלפים. אבל דווקא הסבירות הנמוכה מחזקת את ההנחה שאי אפשר לשכנע המונים בנכונותו, ולכן, לפי הטיעון, האפשרות שהוא אכן אירע הגיונית יותר.
מבנה הטיעון > הנמקות נוספות שניתנו

נימוק נוסף ששימש חלק מהמשתמשים בטיעון העד ביהדות, הוא ששום דת אחרת לא טענה שהייתה לה התגלות בפני כל קהל המאמינים (כאשר אלה היו רבים מאוד) למעט דתות שהאמינו גם בהתגלות לעם ישראל במתן תורה והשתמשו בטיעון כדי לבסס את האמונה בהתגלות זו.
ביקורת וכשלים בטיעון > איחור כתיבת התורה

הנחת היסוד השנייה של טיעון העד היא שהסיפור התקבל מאב לבנו ברציפות מימי דור המדבר. מידע זה מתקבל מתוך סיפורי התורה והמסורת עצמם. הנחה זו טעונת הוכחה בעצמה, ובכך הטיעון סובל מכשל לוגי של טיעון מעגלי.
בהקשר זה במאה ה-17 ניתח ברוך שפינוזה את הטקסט בתורה, ובעקבות סימני אנכרוניזם רבים הגיע למסקנה כי הוא התחבר הרבה אחרי ימי משה, אולי בידי עזרא הסופר. את ממצאיו כתב במאמר תאולוגי מדיני, שנודע בהשפעתו המכוננת על ביקורת המקרא בדורות שלאחר מכן.
בתחילת המאה ה-19 פרסם מרטין דה וטה מחקר על ספר דברים, שבו הראה כי רק בו מופיע חוק ריכוז הפולחן. לטענתו, לפי עדות המקרא, חוק זה החל להיות מיושם רק החל מאירוע מציאת ספר התורה בימי יאשיהו ולא לפני. מסקנתו של דה וטה הייתה שספר דברים הוא הספר שנמצא, וכי הוא נכתב באותו דור, מאות שנים לאחר ימי משה.
בשנת 1883 יצא ספרו של יוליוס וולהאוזן, "אקדמות לדברי ימי ישראל", ובו פירט את השערת התעודות. לטענת ולהאוזן, אין סימנים לקיומה של תורת הכהנים בישראל לפני תקופת גלות בבל, ועזרא הסופר היה זה ששילב אותה לראשונה לתוך התורה, בשנת 444 לפנה"ס. דעה רווחת מאז בקרב חוקרי המקרא היא שבכל תקופת ממלכת ישראל ויהודה, רוב חוקי התורה לא נשמרו בקרב העם. הדעה נתמכת גם בממצא הארכאולוגי (לדוגמה: כאלף צלמיות פולחן עבודה זרה שנמצאו רק בירושלים, בניית מקדשים בכל עיר ועוד) וגם בסיפורי התנ"ך והנבואות (כגון הפרת איסור הבמות, הצבת מצבות וכדומה).
בשנת 2022 פרסם פרופ' יונתן אדלר מאוניברסיטת אריאל מחקר מקיף על מקורות היהדות, ובו ניסה להתחקות אחר העדויות הקדומות ביותר לשמירת נרחבת של חוקי התורה בקרב יהודים (יהודים במובן של יהודאים: הקבוצה האתנית שמוצאה מארץ יהודה). המחקר נותן סקירה מקיפה של ממצאים היסטוריים וארכאולוגים שיעידו על כך. נבדקו עדויות לשמירת כשרות, כגון ניתוח מאגרי עצמות בעלי חיים ביישובים יהודיים, ואפילו בדיחות שנפוצו בקרב עמי הסביבה לגבי מנהגי הכשרות היהודיים. נחקרו שרידים לתפילין ומזוזות; אזכורים לשמירת שבת; מצוות החגים כגון ארבעת המינים בסוכות והימנעות מחמץ בפסח; שמירת דיני טומאה וטהרה כגון מקוואות וכלי אבן; הימנעות מעשיית פסלים והטבעת דמויות במטבעות ועוד.
מסקנות מחקרו של אדלר הן כי אין בידינו שום תיעוד לשמירה נרחבת על חוקי היהדות בקרב יהודים לפני המאה השנייה לפנה"ס. התברר דווקא להפך: גם בקרב יהודי בבל ומצרים, וגם ביהודה, קיימות ראיות חיוביות כי לא הייתה התחשבות באיסורים לפני כן. יהודים קראו לעצמם בשמות אליליים, נשבעו בשמות אלים פגניים ואף הקימו מקדש באי יב בניגוד לאיסור המפורש בספר דברים. ביהודה, נמצאו מטבעות של יוחנן הכהן הגדול עוד מהמאה הרביעית לפנה"ס, ובהם דמות האלה אתנה. במצבורי אשפה מאותה תקופה מירושלים ניתן למצוא עצמות שפמנונים וכרישים שאסורים לאכילה על פי חוקי התורה, וכאלף ידיות של אמפורות יין רודיות עם שמות כוהני רודוס נתגלו בעיר, למרות האיסור על שתיית יין שנוסך לעבודה זרה.
מחקר המקרא אם כן חשף כי ההנחה כי תמיד התקיים רצף במסירת הסיפור מאב לבנו - איננה מבוססת, והיא טעונה הוכחות בעצמה.
ביקורת וכשלים בטיעון > מבחן הסבירות של דייוויד יום

הנחת היסוד השלישית של הטיעון היא שאי אפשר להמציא את סיפורי הניסים הקיצוניים הללו. הנחה זו סובלת מכשל לוגי של ברירה כוזבת והיעדר דמיון. ייתכנו אפשרויות נוספות מלבד קיום האירועים במציאות או קונספירציה. לדוגמה: אגדה עממית שהפכה בהדרגה עם הזמן לאמונה. העובדה שמאן-דהוא אינו מצליח לדמיין אפשרות כזו אינה מספיקה כדי לקבוע א-פריורית שהיא אינה קיימת.
בעניין זה, במאה ה-18 הפילוסוף הסקוטי דייוויד יום הציב מבחן סבירות לטיעון העד. בספרו "מחקר בדבר בינת האדם" הוא הציג את שתי האפשרויות זו מול זו: או שהעדות אמינה מספיק כדי לקבל שחוקי הטבע הופרו באמת, או שהעדות על הניסים שקרית באופן כלשהו. שתי האפשרויות ניצבות זו מול זו, תוקפם של חוקי הטבע אל מול אמינותם של עדויות אנושיות. האפשרות שהניסיון האנושי לגביה רב, מקיף ומבוסס יותר - היא זו שתגבר.
במקרה הזה, לטענת יום, הניסיון האנושי לגבי סיפורי ניסים מעלה ארבע מסקנות:
אין בכל ההיסטוריה אפילו סיפור נס אחד שעליו העידו אנשים רבים, משכילים, חסרי פניות, אמינים בעיני האנושות, במקום מוכר ופומבי שניתן לבדוק בו את עדותם.
למין האנושי יש חיבה מיוחדת לסיפורי פלאות.
סיפורי פלאות נפוצים יותר בתרבויות לא מפותחות, שקשה לאנשיהן להפריכם, והם תמיד מופיעים במקום או בזמן רחוקים מכדי שיהיה אפשרי לבחון אותם בביקורתיות.
סיפורי ניסים קיימים בדתות מתחרות, ומקזזים זה את אמינותו של זה (לדוגמה, סיפורי הניסים בדתות הפגניות סותרים במידת מה את סיפורי הניסים של הדתות האברהמיות).
לדבריו, בהינתן היכרותנו עם חולשות המין האנושי, הניסיון לגבי תקפותם של חוקי הטבע רב ומבוסס יותר מאשר אמינותם של מסַפְּרים אנושיים.
מסקנתו של יום ספציפית לגבי סיפורי התורה היא:
לפנינו, אם כן, ספר אשר נמסר לידינו על ידי עם ברברי ונבער, אשר נכתב בתקופה אשר בה הוא היה ברברי אף יותר, וכנראה שנים רבות לאחר העובדות שהוא מדווח עליהן. זאת ועוד, עובדות אלה אינן מאוששות על ידי שום עדויות נוספות, והן נושאות דמיון לסיפורים המופלאים שכל אומה מספרת על מוצאה. כשאנו קוראים בספר מגלים אנו בתוכו נסים ונפלאות רבים. הוא מתאר מצב שבו העולם והטבע האנושי שונים לחלוטין ממצבם בהווה; הוא מספר על נפילת האדם מהמצב הזה; הוא מספר על אנשים אשר חיו עד גיל אלף; על חורבן העולם במבול; על בחירתו השרירותית של עם אחד, עמו של המחבר, כבניו המועדפים של אלוהים; ועל שחרורו של העם הזה מעבדות על ידי נסים שאי אפשר להעלות בדמיון מדהימים מהם.
אני מבקש מכל קורא לבחון את הנושא הזה ברצינות, ולהצהיר, עם יד על הלב, אם הוא סבור ששקריותו של הספר הזה, בהינתן העדויות אשר תומכות בו, הנה מוזרה ונפלאה יותר מכל הנסים שהוא מתאר; וזאת מן ההכרח שיעשה אם ברצונו לקבל את דבריו של הספר לנוכח כללי ההסתברות שביססנו כאן.
כחיזוק למסקנתו של יום והצבעתו על ניסים בדתות מתחרות, היו שהעלו את ההתגלות ההמונית של גבירתנו מפאטימה ואת התגלות מריה בזיתון שנמשכה בפומבי 3 שנים כדוגמאות לניסים שיש בהם מן הסתירה לניסי התורה, והחלשת האמינות של עדויות אנושיות, גם אם הן על אירועים פומביים ומתמשכים.
לקריאה נוספת

משה גרנות, התנ"ך - כף החובה, בהוצאת תמוז-סטימצקי 1986
רבקה גרינבוים, אל תאמינו להם, בהוצאת ירון גולן 1990
La Isla Bonita

"La Isla Bonita" (בעברית: "הָאִי הַיָּפֶה") הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית מדונה. את השיר הוציאה לאור ב-25 בפברואר 1987 חברת התקליטים סייר רקורדס, כסינגל החמישי והאחרון מתוך אלבום האולפן השלישי שלה, True Blue‏ (1986). השיר נכתב והופק על ידי מדונה ופטריק לאונרד לצד ברוס גייטש. גרסת הדמו שלו הוצעה לראשונה למייקל ג'קסון אך לבסוף אימצה אותה מדונה, כתבה את מילותיו והלחינה אותו.‏ "La Isla Bonita" ידוע בהיותו השיר הראשון של מדונה שהכיל השפעות לטיניות עם עיבודי תופים קובניים, גיטרה ספרדית, מאראקס, מפוחיות ושילוב של תופי סינת'. מילות השיר עוסקות ב"אי יפהפה" שלפי מדונה, היה מחווה ליופיים של הלטינים.
עם יציאתו זכה "La Isla Bonita" לביקורות חיוביות מטעם מבקרי המוזיקה. הוא הפך לשירה הרביעי של הזמרת שהגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי – האישה הראשונה בהיסטוריה שעשתה זאת. הוא הגיע לראש המצעדים באוסטריה, קנדה, צרפת, גרמניה, איסלנד ושווייץ ולחמישייה הפותחת במדינות רבות אחרות. בארץ הולדתה הפך לשירה ה-11 ברציפות של מדונה שדורג בחמישייה הפותחת. לפי מוזיקה & מדיה,‏ "La Isla Bonita" היה השיר המצליח ביותר באירופה 1987.
בווידאו קליפ הנלווה לשיר, גילמה מדונה שתי דמויות הפוכות – אישה קתולית צעירה וחסודה, ולטינית זוהרת ונלהבת. הסגנון הלטיני ושמלת הפלמנקו האדומה האנדלוסית שלבשה הפכו לטרנד אופנתי. הוא נשאר הקליפ הנצפה ביותר של מדונה ביוטיוב והפך למבוקש ביותר להקרנה בהיסטוריה של MTV‏.‏ "La Isla Bonita" הוא אחד מהשירים המבוצעים ביותר של מדונה בהופעות חיות; הוא בוצע בשבעה מסיבובי ההופעות שלה, כולל בסיבוב ההופעות האחרון "Madame X Tour" ‏(2019–2020). ההופעות שלה שילבו באופן קבוע את הנושא הספרדי של השיר, ולפעמים שולב עם שירים ורמיקסים אחרים נוספים. השיר הוקלט על ידי אמנים שונים ברחבי העולם, כולל ביאנקה המקסיקנית, אלבי סוקייסי האינדונזית ואליזה הצרפתית.
כתיבה והשראה

"La Isla Bonita" נכתב על ידי מדונה, פטריק לאונרד וברוס גייטש. הקומפוזיציה הראשונית שלו הוצעה להיכלל ב-Bad של מייקל ג'קסון, אך זה סירב להקליטו. לאחר מכן, בעת שעבדה עם לאונרד על האלבום True Blue‏ (1986), אימצה את גרסת הדמו, שלבסוף הוקלטה על ידה. "La Isla Bonita" היה השיר הראשון של מדונה, שהכיל מוטיבים ספרדיים, כולל שימוש בשפה הספרדית. "כמעט לכל מה שאני יוצרת עם פטריק לאונרד יש קצב או תחושה לטינית. זה ממש מוזר [...] שנינו חושבים שהיינו לטיניים בחיים אחרים" – ציינה מדונה בהקשר לתהליך כתיבת השיר.
כאשר מדונה נשאלה על ההשראה לשיר, היא הצהירה:
אני אוהבת מוזיקה לטינית, בעיקר את ג'יפסי קינגס. הם כל כך גדולים. אני אוהבת שירה בשפה הספרדית. אני מאוד מושפעת מהמוזיקה הספרדית. כשגרתי בניו יורק כל כך הרבה שנים האזנתי בעיקר לסלסה ולמרנגים. אציין כי מוזיקה בסגנונות הללו הושמעו ללא הרף ברדיו באותה העת.
ההשראה של השיר היא העיירה סן פדרו באי אמברגריס שבבליז. עם זאת, מדונה הבהירה בריאיון לרולינג סטון כי היא איננה יודעת היכן סן פדרו ממוקמת. ייתכן שבמהלך דרכי לאולפן ההקלטות הבחנתי ברמפת יציאה לעיירה האקזוטית. בין היתר תיארה מדונה את השיר כמחווה שלה ל"יופי והמסתורין של האמריקאים והלטיניים".
ניתוח מוזיקלי

"La Isla Bonita" הוא שיר פופ לטיני, האופייני לשיתוף הפעולה בין מדונה ללאונרד. הוא משלב צלילים של כלים שונים, כמו תופים קובניים וגיטרה ספרדית, מאראקס ומפוחיות ותופי סינת'. כתוב בסולם C♯ מינור, ומוגדר בקצב בינוני של 100 פעימות בדקה.
הקדמתו המוזיקלית של "La Isla Bonita" המבוצעת על תופי בונגו, מאופיינת בתופי סינת' שמגיעים לאחר קטע תופי הבונגו בשילוב צלילי קסטנייטות. מדונה מבצעת את הפזמון בטווח קולי G♯3 עד C♯5. אחרי הפזמון השני יש קטע אינסטרומנטלי של גיטרה ספרדית, ולאחר מכן מדונה שרה בטון אחר את השורה "אני רוצה להיות במקום שבו השמש מחממת את השמים" ("I want to be where the sun warms the sky"). בעדן משנה את הטון בשנית, כשהיא שרה את השורה "איפה שילדה אוהבת ילד, וילד אוהב ילדה" ("Where a girl loves a boy, and a boy loves a girl"). לאחר קטע מפוחית ופזמון נוסף, השיר מסתיים בדעיכה וניתן לשמוע את מדונה אומרת "Él dijo que te ama" ("הוא אמר שהוא אוהב אותך"). פאוליניו דה קוסטה ניגן בכלי ההקשה עם ג'ונתן מופט על התופים, והוא הונדס ונערך על ידי מייקל ורדיק. על צילום העטיפה של "La Isla Bonita" היה אחראי הרב ריטס, שצילם עבור הזמרת עטיפות נוספות במהלך הקריירה שלה.
הביטוי "La Isla Bonita" מתורגם ל"האי היפה" באנגלית. לשיר ארבע שורות המושרות בספרדית, נושא אותו מדונה שילבה בהמשך בסינגל שלה מ-1987 "Who's That Girl". מילות השיר מתחילות בתיאורה של מדונה כתיירת שמתפללת שהימים יימשכו, כיוון שהם חולפים כל כך מהר ובמקביל מבודדים את האנשים הלטיניים האחרים כמוהם ("אתה יכול לראות אותם חולפים"). בספרה, Women and popular music, אמרה הסופרת שילה ויטלי שהפזמון שם את הדגש על סן פדרו ועל היופי המאפיין את המקום ("הבריזה הטרופית של האי, כל הטבע פראי וחופשי, זה המקום שבו אני משתוקקת להיות"). השיר שואב קונוטציות מאותו המקום עליו נכתב. בשנת 2014, בזמן שעבדה על אלבום האולפן ה-13 שלה, Rebel Heart, עם המפיק דיפלו, הקליטה מדונה דאבפלייט (אנ') של "La Isla Bonita" עם מילים חדשות. דיפלו הציג לראשונה את הגרסה שלו במרץ 2015 במהלך התוכנית שלו ב-BBC Radio 1.
ביקורת

בסקירה של האלבום The Immaculate Collection השווה דייוויד בראון מאנטרטיינמנט ויקלי את "La Isla Bonita" עם שיריה של כרמן מירנדה. מבקר המוזיקה סאל צ'ינקוומני מ-Slant Magazine, שכתב על האלבום True Blue, כינה את השיר כ"אחד השירים הגדולים והמשפיעים ביותר של מדונה". הסופר מאורי דין שיבח בספרו, Rock 'n' Roll Gold Rush, את השיר בהשוואתו לשיר ערש. "רומנטיקה סוערת פורחת בין בתיו המוזיקליים הנעימים. המנגינה שלו גורמת לניעור של המאזין", כתב.
ריקי רוקסיבי כינה בספרו The Complete Guide to the Music of Madonna את השיר ככזה הכולל "אסקפיזם". דון קיטלי בספרו Public Women, Public Words הכתיר אותו כ"אחד השירים הטובים ביותר של מדונה", והוסיף שהוא "מרגש ומופלא". קן בארנס מ-Creem סקר את "La Isla Bonita" לצד "Open Your Heart", שיצא בנובמבר 1986 כסינגל הרביעי מתוך האלבום. בן שלו מעיתון הארץ סקר את "La Isla Bonita" בעקבות כך שהזמרת-יוצרת הישראלית איה זהבי פייגלין, הקליטה אותו לרגל יום הולדתה ה-63 של מדונה שאירע בשנת 2021. הוא כתב כי: "התגובה האינסטינקטיבית שלי לקאבר הזה הייתה מסויגת. יש משהו קצת מדכא, ברמה הפיזית, בהאטה עגמומית של שיר שהוא במקור קצבי ומרקד. מאחר שזאת תגובה גופנית, זה לא מאוד משנה שהשיר עצמו מעניק הצדקה להאטה הזאת. "שיר ערש ספרדי", שרה מדונה. כך שרה אותו זהבי פייגלין. שיר ערש הוא לא דבר קצבי".
ג'ון פארלס מניו יורק טיימס אמר כי "La Isla Bonita" היה אחד משירי האהבה "הידידותיים" של מדונה. דון מקליז משיקגו סאן-טיימס האמין שמדובר בשיר הטוב והזכור ביותר באלבום. כמו כן, סטיב מורס מבוסטון גלוב האמין שזהו אחד מ"השירים היפים ביותר שהוציאה מדונה במהלך הקריירה המוזיקלית שלה". ג'ואי גארה מ-Houston Chronicle, סקר את סיבוב ההופעות השמיני של מדונה, "Sticky & Sweet Tour" ‏(2008–2009), וטען כי ב-"La Isla Bonita" יש משהו המזכיר "רטרו". מרטי ראקין מאותו העיתון האמין שהיה לאחד מהבולטים ביותר באלבום בו הוא נכלל כאשר יצא לאור. בלוס אנג'לס דיילי ניוז, כאשר דנו בסגנון המוזיקלי של מדונה, האמינו ש-"La Isla Bonita" הוא שיר "שרצוי שיהיה לאמן במהלך הקריירה שלו". צ'אק ארנולד מאנטרטיינמנט ויקלי דירג אותו במקום ה-19 ברשימת הסינגלים הטובים ביותר לפיו, וציין כי "באופן ברור אחד השירים היפים ביותר שמדונה עשתה אי פעם". הוא הוסיף כי כשהוא חקר את הפופ הלטיני הרבה לפני שהוא הפך לאופנתי, "הוא [השיר] שימש השראה לכל דבר, מ-"Who's That Girl" ‏(1987) ועד ל-"Alejandro" ‏(2010) של ליידי גאגא". מבקרים שונים דירגו את השיר ברשימות שפורסמו במרוצת השנים.
הצלחה מסחרית

במצעד הבילבורד הוט 100 דורג השיר במקום ה-49 בשבוע הראשון לצאתו, ולאחר מכן עלה למקום הרביעי, שם שהה במשך שלושה שבועות רצופים. "La Isla Bonita" היה לשירה השני של מדונה שהגיע למקום הראשון במצעד השירים העכשוויים למבוגרים, לאחר "Live to Tell" ‏(1986); הוא היה לשירה ה-11 ברציפות שדורג בחמישייה הפותחת במצעד, הישג אליו הגיעו הביטלס ואלביס פרסלי בלבד. בנוסף, זכה להצלחה במצעד השירים הדיגיטליים, ודורג שם למקום הראשון. בקנדה, התמקם כשיר ה-74 במצעד ב-4 באפריל 1987, והגיע לראשו לאחר עשרה שבועות ב-6 ביוני 1987; הוא שהה במצעד במשך 25 שבועות בסך הכול. במצעד השנתי מיקם RPM אותו במקום ה-22.
בממלכה המאוחדת דורג "La Isla Bonita" במקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי במשך שבועיים, והיה לרביעי של מדונה שהצליח לעשות זאת. היא הפכה לאישה עם מרבית השירים שהגיעו למקום הראשון במצעד – היחידה שעשתה זאת מאז תולדותיו. הוא קיבל את תואר הכסף על ידי איגוד תעשיית ההקלטות הבריטי (BPI) על מכירות של למעלה מ-250,000 עותקים במדינה. על פי חברת המצעדים הרשמית, השיר נמכר בלמעלה מ-435,000 עותקים במדינה.
"La Isla Bonita" היה השיר הראשון של מדונה שהגיע למקום הראשון במצעד בצרפת, שם שהה שלושה שבועות ביולי 1987. הוא קיבל את תואר זהב על ידי איגוד תעשיית ההקלטות הצרפתי (SNEP) על מכירות של 500,000 עותקים במדינה. ‏"La Isla Bonita" נשאר הסינגל המצליח ביותר של מדונה בצרפת, לאחר שנמכר ביותר מ-771,000 עותקים. ברחבי אירופה, היה לשיר הרביעי מ-True Blue, שהצליח להגיע למקום הראשון באירופה הוט 100. בהמשך דורג במקום הראשון במצעד השנתי של אירופה הוט 100 והיה לשיר המצליח ביותר ביבשת בשנה בה יצא. הוא כבש את פסגת המצעדים בשווייץ, בלגיה ואוסטריה.
הצלחה מסחרית > בישראל

השיר זכה להצלחה רבה בישראל. ב-5 באפריל 1987 הוא הוצג בפינה לשיפוטכם של רשת ג'. כבר בשבוע שלאחר מכן דורג בחמישייה הפותחת. בשבוע השלישי דורג במקום הראשון, בו שהה במשך שלושה שבועות רצופים; הוא המשיך להופיע במצעד במשך מספר שבועות נוספים, עד יולי 1987. לקראת סוף אותה השנה פורסם המצעד השנתי של התחנה, שם הוכתר "La Isla Bonita" כ"שיר השנה" של ישראל; זו הייתה הפעם הראשונה והיחידה שהצליחה מדונה לזכות בתואר זה במהלך הקריירה שלה.
במצעד העשור המקורי של שנות ה-80 של המאה ה-20, אשר שודר בגלי צה"ל ובערוץ 2 הניסיוני ב-29 בדצמבר 1989, דורג "La Isla Bonita" במקום ה-21 מתוך 120 השירים שהוכתרו כפופולריים ביותר במדינה במהלך אותו העשור. בשנת 2019 פתחו גלגלצ מחדש להצבעה את מצעד העשור. המצעד שודר ב-16 באוגוסט במשך 10 שעות, ובמהלכו דורג "La Isla Bonita" במקום ה-64.