stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סוף טוב
ביקורת

לדעת מבקרים ספרות וקולנוע, "סוף טוב" עלול להיות פשטני ולא ריאליסטי. בניסיון ליצור סוף המשקף את הכמיהה האנושית לתוצאה חיובית, הם יוצרים ציפיות לא ממשיות מהמציאות.
בנוסף, סוף טוב רק דורש שהדמויות הראשיות יהיו בסדר. מיליוני דמויות רקע תמימות יכולות למות, אך כל עוד ניצלות הדמויות שאכפת לקהל מהן, זה עדיין יכול להיות סוף טוב. רוג'ר אברט מעיר בביקורת שלו על "היום שאחרי מחר" של רולנד אמריך: ”מיליארדי אנשים אולי מתו, אבל לפחות הדמויות המרכזיות שרדו. לוס אנג'לס משוטחת על ידי סופות טורנדו מרובות, ניו יורק קבורה מתחת לקרח ושלג, הממלכה המאוחדת קפואה, וחלק גדול מחצי הכדור הצפוני נמחק, תודה לאל שג'ק, סם, לורה, ג'ייסון וד"ר לוסי הול שורדים, יחד עם חולה הסרטן הקטן של ד"ר הול”. ברשימת שינדלר של ספילברג, השואה היא רקע קודר בלתי ניתן לשינוי. הצופים יודעים ששישה מיליון יהודים יירצחו על ידי הנאצים, ושום דבר לא יכול לשנות את זה. ובכל זאת, היהודים הספציפיים בסרט, שיש להם זהות, שם ופנים, ניצלים על ידי שינדלר האמיץ, והישרדותם בין כל הזוועות אכן מספקת לקהל סוף טוב.
ביקורת > סובייקטיביות

אין הגדרה מקובלת אוניברסלית לסוף טוב. הגדרות כאלה יכולות להשתנות במידה ניכרת במרוצת הזמן ועקב ההבדלים התרבותיים. ב"הסוחר מוונציה" התנצרותו הכפויה של שיילוק נועדה להיות סוף טוב. כנוצרי, שיילוק כבר לא יכול היה להלוות בריבית, מה שמבטל את מזימותיו במחזה ומסיים את היריבות בינו לבין אנטוניו. בתקופות מאוחרות יותר, יהודים התנגדו נחרצות לסיום זה, וראו בו כמתאר ניצחון של העוול והדיכוי, אשר נועד לספק את דעותיו הקדומות של הקהל. באופן דומה, עבור קהלים מהמאה ה-16, סיומו של "אילוף הסוררת" בו אישה עצמאית ואסרטיבית נשברת, והופכת כנועה לחלוטין לבעלה, נחשב באופן כללי כסוף טוב, מה שלא עומד בסטנדרטים המודרניים בנוגע למקומן של נשים בחברה.
הערות שוליים

↑  Ebert's review of The Day After Tomorrow
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4159097-1
ישראל ריף

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1871 
 פטירה:  1941 (בגיל 70 בערך) 
 תקופת הפעילות:  ?–1941 
 בן או בת זוג:  Mirel Shapiro 
 צאצאים:  נפתלי צבי יהודה ריף  יצחק זונדל ריף 
 
ישראל ריף (תרל"א, 1871 – תש"ב, 1941) היה רבה של זאגר חדש בליטא.
תולדותיו

נולד בזאגר חדש, שבה כיהן כרב אביו הרב יהודה לייב ריף. למד בישיבת וולוז'ין. בשנת 1893 נלקח כחתן למירל, בתו של הרב רפאל שפירא ונכדתו של ראש הישיבה, הרב נפתלי צבי יהודה ברלין ("הנצי"ב", שנפטר באותה שנה). הממליץ עליו היה חתנו האחר של הרב רפאל שפירא - הרב חיים סולובייצ'יק, שכיהן כראש ישיבה בישיבת וולוז'ין.
לאחר נישואיו כיהן כרב בעיירה קורשאן שבמחוז שאוול. לאחר פטירת אביו התמנה לרבה של זאגר חדש, וכיהן בתפקידו עשרות שנים. בשנת 1919 נפטרה אשתו, בגיל 67.
בשנת 1936 נבחר בנו, הרב יצחק זונדל, לרבה של זאגר ישן, על מקום חותנו הרב טודרוס הלוי לוקשצאן, רבה הקודם של זאגר ישן. כהונתו של הרב ישראל ריף כרבה של זאגר חדש לצד בנו שכיהן כרבה של זאגר ישן שמה קץ למחלוקת בין שתי הקהילות.
בימי מלחמת העולם השנייה הוקמו בזאגר גטו ומחנות עבודה, שבהם נכלאו כל יהודי הסביבה. הגרמנים ציוו על היהודים שיתעללו ברב ריף וישפילו אותו. הרב ריף ביקש מן היהודים שימלאו את הפקודה, אם בכך יהיה פתח להצילם. הרב ריף נספה עם חיסול הגטו בערב יום הכיפורים תש"ב. יחד איתו נספו אשתו ובנו הרב יצחק זונדל, רבה של זאגר ישן, והרב אריה משה ריף.
חיים אישיים

היה נשוי למירל (בתו של רבי רפאל שפירא), מילדיהם:
הרב יצחק זונדל - רבה של זאגר הישן.
חיה - אשת הרב יצחק רבינוביץ (בנו של הרב יחיאל מיכל רבינוביץ, בעל "אפיקי ים"), כיהן כרבה של וולקוויסק. נספו בשואה.
הרב נפתלי צבי יהודה - היגר יחד עם בן נוסף, חיים, לארצות הברית. שימש ברבנות וכיהן כסגן יו"ר אגודת הרבנים ומראשי ארגון עזרת תורה בארצות הברית.
הערות שוליים

↑  על הרב יצחק רבינוביץ ראו: חבר סופרים בישראל, 'הרב יצחק רבינוביץ - וולקוביסק' בתוך: אלה אזכרה, יצחק לוין (עורך), ניו יורק תשל"ב, כרך ז, עמ' 83-87
איירוספסיאל SA 330 פומה

איירוספסיאל SA 330 פומה (באנגלית: Aérospatiale SA 330 Puma) הוא מסוק תובלה צבאי דו-מנועי בינוני, שפותח בשנות ה-60 של המאה ה-20 ונמצא כיום בשירות מספר מדינות בעיקר בתפקידי תובלה וחילוץ.
מאז כניסתו לשירות ב-1968, מסוק הפומה שירת במגוון רחב של תפקידים, כולל הסקת כוחות, תובלת מטען ומשימות אזרחיות. הוא נמכר ללמעלה מ-30 כוחות אוויריים ברחבי העולם ושימש במספר רב של מערכות ומבצעים, כולל מלחמת המפרץ, מלחמת פוקלנד ומלחמת עיראק. המסוק פותח תחילה על ידי חברת סוד אוויאסיון (שבהמשך התמזגה לתוך איירוספסיאל) ובמשך השנים יוצר במספר גרסאות, כולל גרסאות צרפתיות, בריטיות, רומניות, אינדונזיות ודרום אפריקאיות. עד להפסקת הייצור ב-1987, נבנו 696 מסוקי פומה.
פיתוח

ה-SA 330 פומה תוכננה על ידי חברת סוד אוויאסיון הצרפתית בהתאם לצורכי הצבא הצרפתי כמסוק בעל הרמה בינונית המסוגל לפעול בכל תנאי מזג האוויר. הראשון מבין שני אבות-טיפוס של הסוד SA 330 טס את טיסת הבכורה שלו ב-15 באפריל 1965, כאשר מטוס הייצור הראשון טס בספטמבר 1968. בינואר 1970 אוחדה סוד לתוך חברת איירוספסיאל (וכך גם שונה שם המסוק לשמו הנוכחי). החלטה משנת 1967 של חיל האוויר המלכותי של בריטניה להזמין את הפומה כמסוק הטקטי החדש שלו, הביאה להשתתפות משמעותית של וסטלנד בתכנון ובניית המסוק.
גרסאות מוקדמות של הפומה היו בעיקר עבור לקוחות צבאיים, כולל SA-330B, C, E ו-H. הדגמים האזרחיים הראשוניים היו גרסאות ה-SA-330F הנוסעות SA-330F ו-SA-330G משא, שהפכו למסוקים הראשונים שאושרו ליחיד. מבצעי פיילוט IFR בתנאי A ו-B. ה-SA-330J הוא הפומה האזרחית המובהקת, ובהשוואה ל-F ו-G המוקדמות יותר יש לו רוטורים ראשיים מורכבים ומשקל המראה מרבי מוגבר. מכ"ם מזג האוויר המצויד ב-J הפך גם למסוק הראשון שהוסמך לכל פעולות מזג האוויר כולל טיסה בתנאי קרח, הוענק באפריל 1978. IPTN מאינדונזיה הרכיבה מספר קטן של SA-330 לפני המעבר לסופר פומה. לאחר ש-איירוספסיאל הפסיקה את הייצור ב-1987, מקור הייצור הבלעדי של הפומה היה חברת IAR (במקור ICA) ברומניה.
על בסיס הפומה פותחו משפחות היורוקופטר EC225 סופר פומה והיורוקופטר AS532 קוגר על ידי חברת יורוקופטר.
דגמים עיקריים

SA 330A: דגם אב הטיפוס שפותח על ידי סוד; נקרא במקור "אלואט IV"
SA 330B : דגם היצור הראשוני עבור זרוע האוויר של הצבא הצרפתי בעל מנועי טורבומקה טורמו IIIC4 עם 1,185 כ"ס כל אחד
SA 330C : דגם יצוא צבאי בעל מנועי טורמו משודרגים IVB עם 1,400 כ"ס כל אחד
SA 330L: דגם טיסה בתנאי צפיפות אוויר נמוכה, בעיקר בשל אקלים חם ו\או רום גבוה.
SA 330S: דגם מבוסס ה-SA 330C שפותח עבור חיל האוויר הפורטוגלי וכלל מנועי טורבומקה מקילה
SA 330E : דגם שפותח על ידי חברת וסטלנד הבריטית עבור חיל האוויר המלכותי שנקרא בשירות בריטי פומה HC.1 (סימן 1)
איירבס הליקופטרס פומה HC.2 דגם משודרג של ה-HC.1 בייצור בריטי וכלל מנועי טורבומקה מקילה 1A1
SA 330F : דגם אזרחי של הפומה
SA 330G : דגם בעל מנועי טורמו משודרגים IVC עם 1,575 כ"ס כל אחד
SA 330H: גרסה צבאית של ה-SA 330G לשימוש הצבא הצרפתי ולייצוא; בשירות צרפתי נקרא SA 330Ba
מפעילות

אקוודור אקוודור - צבא אקוודור
ברזיל ברזיל - חיל האוויר הברזילאי
גבון גבון - הכוחות המזוינים של גבון
גינאה גינאה - חיל האוויר הגינאי
הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו - חיל האוויר של הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו
הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת - חיל האוויר המלכותי; שלוש טייסות תובלה והסקה בבריטניה וטייסת חילוץ באקרוטירי (טייסת 84)
כווית כווית - חיל האוויר של כווית
לבנון לבנון - חיל האוויר הלבנוני; טייסת 9
מרוקו מרוקו - חיל האוויר המלכותי המרוקאי
מלאווי מלאווי
צ'ילה צ'ילה - צבא צ'ילה
צרפת צרפת - חיל האוויר והחלל הצרפתי; ארבע טייסות תובלה והסקה
פקיסטן פקיסטן
רומניה רומניה
קניה קניה - חיל האוויר הקניתי
מאפיינים (SA 330H פומה)

צוות: 3
תכולה: 16 נוסעים (עד 20 בדגמים אחרים)
אורך: 18.15 מטר
גובה: 5.14 מטר
קוטר רוטור ראשי: 15 מטרים (49 רגל)
שטח דיסקת הרוטור הראשי: 177 מ'²
משקל ריק: 3,536 קילוגרם (7,796 ליברות)
משקל המראה מקסימלי: 7,000 קילוגרם (15,000 ליברות)
הנעה: 2 × טורבו-ציר טורבומקה טורמו IVC‏ 1,575 כוח סוס כל אחד
מהירות מרבית מותרת: 147 קשר (273 קמ"ש)
מהירות שיוט: 134 קשר (248 קמ"ש)
טווח: 580 ק"מ
סייג רום: 15,750 רגל (4,800 מטר)
חימוש :
מקלעי מקביל 7.62x51 מ"מ נאט"ו
תותח צידי 20 מ"מ
ראו גם

מיל מי-8
יורוקופטר EC225 סופר פומה
יורוקופטר AS-332 סופר פומה
אגוסטה וסטלנד AW101
הערות שוליים

↑  Aerospatiale SA 330 (J) Puma helicopter, HeliStart
↑  Aerospatiale SA-330 Puma, Airliners.net
↑  Aerospatiale SA.330 Puma, Aviastar
↑  Lebanese Air Force, Scramble
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007579382105171  LCCN: sh2014000285 
SA 330S1 פומה בשירות חיל האוויר הפורטוגלי, 1987
אטלס אוריקס בשירות חיל האוויר הדרום אפריקאי, 2002
SA 330 פומה בשירות חיל האוויר המלכותי המרוקאי, 2007
פומה HC1 בשירות חיל האוויר המלכותי, 2017
קהילות מדומיינות

שער הספר באנגלית
קהיליות מדומיינות (באנגלית: Imagined Communities) הוא מושג שטבע בנדיקט אנדרסון בספרו בשם זה שיצא לאור ב-1983 ובמהדורה מורחבת ב-1991, שבו הוא דן בצמיחת רעיון הלאומיות והתפתחותו לתופעה עולמית.
המושג "קהיליה מדומיינת" משמש את אנדרסון לתאר קבוצות אנשים גדולות, המאוחדות סביב רעיון מלכד הגורם להן לפעול כקהילה, למרות שבפועל הקשר והדמיון בין הפרטים המרכיבים אותן, וקבוצות פרטים בתוכן, מזעריים או לא קיימים כלל. תודעת הקהילה כה חזקה בקבוצות אלה, עד כי יש בכוחה להוציא את אנשיהן למלחמה בשדות קרב רחוקים ולמות למענן, כאילו היה מדובר בהגנה על ביתם הפרטי ומשפחתם. לטענתו, לאום ומדינת לאום הם דוגמאות בנות ימינו לקהילות מדומיינות, אשר החליפו במהלך ההיסטוריה קהיליות מדומיינות אחרות, כגון קהילות המאמינים הגדולות של הנצרות, האסלאם והבודהיזם. קהילות קדומות אלו היו מורכבות ממיליוני אנשים בני תרבויות שונות, דוברי שפות שונות, המלוכדות אך ורק סביב רעיון דתי ומערכת של כתבי קודש (הכתובים בדרך כלל בשפה זרה להם).
האומה, על פי אנדרסון, היא ישות פוליטית המדומיינת כקהילה מוגבלת וריבונית. היא מדומיינת כקהילה, משום שגם חברי האומה הקטנה ביותר לעולם לא יוכלו להכיר או לפגוש את כל שאר החברים בה, ובכל זאת דימוי הקהילה המשותפת להם חי בתודעת כולם, גם באומות ששוררים בהן יחסי ניצול וחוסר שוויון. היא מדומיינת כמוגבלת באופן טבעי, משום שלכל אומה גבולות סופיים, שמעבר להם שוכנות אומות אחרות, ואין לה שאיפות להפוך לאוניברסלית, כפי ששאפו בעבר הנצרות והאסלאם. היא מדומיינת כריבונית, משום שהרעיון הלאומי נולד בתקופה שבה הנאורות והמהפכות שללו את הלגיטימיות של ממלכות הנשלטות על ידי שושלות "בשם האל", וביקש להשתחרר מהן. ריבונות האומה היא הסמל והמכשיר של חרותה.
קפיטליזם הדפוס

אנדרסון מבקש בספרו למצוא הסברים לשינוי התודעתי שהביא לגיבוש הקהיליות המדומיינות הלאומיות במקום אלו הדתיות. אחד המרכיבים המרכזיים בהסברו לתופעה הוא התפתחות הדפוס במערכת הקפיטליסטית המוקדמת, או מה שהוא מכנה "קפיטליזם הדפוס" (print-capitalism), אשר שימש כ"נשא" של הפצת הרעיון הלאומי, הן בכך שהביא לגיבושן של שפות כתובות המאחדות ניבי דיבור שונים, והן ביצירת מצע של תודעת מציאות משותפת בקרב אוכלוסיות מפוזרות ומנותקות זו מזו.
מהפכת הדפוס באירופה במאה ה-15, במקביל לרפורמציה של לותר, הביאה לגידול ניכר בכתיבה בשפות המקומיות ה"המוניות" (קודם לכן שפת הכתיבה הייתה בעיקר לטינית), כאשר הפרוטסטנטים הפיצו תרגומים של כתבי הקודש לגרמנית ואחר כך לשפות נוספות. המוציאים לאור שהתפתחו עם צמיחתו של הקפיטליזם בתקופה זו הדפיסו את ספריהם, מתוך רצון להגדיל את השוק הפוטנציאלי, בשפות המקומיות. שפות אלה היו באופן טבעי מפוצלות לניבים אזוריים. העובדה שעתה היו ספרים הכתובים בניב "סטנדרטי" של השפה, שבדרך כלל התבסס על שפת הממשל או הניב המקובל בעילית החברתית או המדינית, גרמה לכך שלדוברים המשכילים של הניבים השונים של השפה הייתה לראשונה אפשרות להידבר זה עם זה באופן שיבינו זה את זה. יתרה מזאת, ניבים אחרים הוסיפו להתקיים בעיקר בדיבור, אך במידה רבה נעלמו מהתודעה המשותפת, בעוד השפה הכתובה חיזקה תודעה משותפת של כל קוראיה. כך הפך הניב הצרפתי של אזור פריז ל"צרפתית", הקסטיליאנית ל"ספרדית", והניב הגרמני ששימש את לותר לתרגום כתבי הקודש היה הבסיס לגרמנית הכתובה הסטנדרטית (Hoch-Deutsch).
"קפיטליזם-הדפוס" הצומח הרחיב את תוצריו – ועל ידי כך את השוק שלהם - מעבר לכתבי קודש מתורגמים, כאשר מהמאה ה-18 החלו נפוצות באירופה ובמושבותיה מעבר לים שתי סוגות חדשות, מרכזיות בטיעון של אנדרסון – הרומן והעיתון. הרומנים תיארו התרחשויות מקבילות בסביבה המוכרת לקהל הקוראים, ובכך הסירו מחיצות בין מציאות לדמיון, וחיזקו תודעה של קהיליה מדומיינת, אשר מרבית חבריה אינם מכירים זה את זה, אך יודעים זה על קיומו של זה ועל אורחות חייהם של האחרים, בזמן מקביל.
בדומה לרומן, העיתונים תיארו בכל יום מגוון אנשים והתרחשויות במקומות שונים, שהצבתם ביחד היא שרירותית והקשר היחידי ביניהם הוא התאריך. אך עצם הצבתם יחד וההמשכיות מהעיתון של היום לזה של מחר, מייצרים אשליה של עלילה בעלת מאפיינים הדומים לאלו של רומן. התאריך המשותף לכל האירועים הוא המסמן את קיומו של זמן "הומוגני, ריק" ואת התקדמותו בלוח השנה. עוד יותר מהרומן, שתודעת הקהיליה המדומיינת נעוצה בתוכנו, העיתון מחזק תודעה זו מעצם קריאתו, המתרחשת במקביל על ידי אלפים או מיליוני אנשים מדי יום ביומו, כולם קוראים את אותם סיפורים באותה שפה, ותמונת המציאות שלהם מעוצבת על פיהם. קורא העיתון יודע לא רק כי הדברים המתוארים בו התרחשו באותו יום במקומות שונים בעולם, אלא גם כי כל שכניו לעיר, למחוז ולמדינה יודעים באותו זמן על אותם דברים. בכך תרם קפיטליזם-הדפוס לשינוי התפיסה הקהילתית של ההמונים, מהשתייכות לקהיליה מדומיינת רחבה של מאמינים, למשל, להשתייכות לקהיליה מדומיינת של קוראי אותם סיפורים באותה שפה, ובדרך כלל בתחומי אותה מדינה.
זיכרון ושכחה

מרכיב נוסף בתודעת הקהיליה המדומיינת הוא הזיכרון ההיסטורי המשותף. הלאומים באירופה שהחלו לתבוע הגדרה עצמית בראשית המאה ה-19, הצדיקו את תביעותיהם בטיעונים שקשרו אותם לאירועים ואנשים בעבר הרחוק, אשר ראו עצמם ממשיכיהם. כך טענו הלאומנים היווניים כי הם מחדשיה של תרבות יוון העתיקה, אשר הייתה רדומה במשך מאות שנים. משל ההתעוררות מתרדמה הפך פופולרי אצל קבוצות רבות אחרות, במיוחד בהקשר של שפות. במדינות הרב-לשוניות הגדולות באירופה, כגון האימפריה האוסטרו-הונגרית, התייחסה שכבת הבורגנות לשפות אחדות - צרפתית, אנגלית או גרמנית - כאל "שפות תרבות", והשתמשה בהן בגאווה בחיי היומיום. כאשר החלו בני שכבות אלו לראות עצמם צ'כים, הונגרים או פולנים, היה עליהם להסביר את שליטתם המוגבלת בשפות הלאומיות החדשות שלהם, וההסבר שנמצא לכך היה שמדובר בגילוי מחדש של שפות ותרבויות שהיו "רדומות" במשך דורות רבים.
לדברי אנדרסון, תודעת הקהיליה המדומיינת כוללת גם את הצורך ב"שכחה משותפת", כלומר אירועים היסטוריים שבני הלאום אמורים להכירם כטראומטיים, שלכאורה רצוי לשכוח אותם. דבריו מתבססים על אמירתו של ארנסט רנן בחיבורו "מהי אומה", כי "כל אזרח צרפתי חייב היה כבר לשכוח את ליל ברתולומאוס הקדוש ואת הטבח בדרום צרפת במאה ה-13". כאשר רנן מזכיר אירועים אלו, הוא מתכוון לטבח ליל ברתולומאוס הקדוש שבו טבחו קתולים בהוגנוטים במאה ה-16, ולמסע הצלב האלביגנזי, שבו מרבית הנרצחים היו דוברי אוקסיטנית או קטלאנית והרוצחים באו מכל ארצות מערב אירופה. אירועים אלו היו חלק ממלחמות הדת הגדולות של אירופה, אולם הצגתם במונחים שאמורים להיות מוכרים לכל אזרח צרפתי, הופכת אותם ל"מלחמות אחים" בין צרפתים, ומחזקת את תודעת העתיקות של הלאום הצרפתי.
דרך זו של סיפור האירועים ההיסטוריים, המטשטשת את הזהויות המקוריות של האנשים שהיו מעורבים בהם והופכת אותן בדיעבד לזהות לאומית, היא חלק מתהליך ההבניה של הזיכרון הלאומי המשותף.
בדומה לכך, הקרבות באמריקה הצפונית בשנים 1861–1865 ידועים כמלחמת האזרחים האמריקנית, ש"אחים" נלחמו בה זה נגד זה, למרות שלמעשה התנהלה בין שתי מדינות ריבוניות. במלחמת האזרחים בספרד השתתפו עשרות אלפי לוחמים מעשרות מדינות בבריגדות הבינלאומיות במה שהיה בעיניהם מלחמה על ערכים אוניברסליים, וממשל פרנקו הציג אותה כניצחון במאבק העולמי נגד הבולשביזם והאתאיזם. רק מאוחר יותר התפתח בהדרגה הזיכרון של מלחמה בינלאומית זו כמלחמת אחים ספרדית לאומית.
מלחמות אחים, טראומטיות ככל שיהיו, הן עדות לכך שבני האומה הם "אחים", ולכן זיכרונן - והצורך להזכירן כל הזמן - משמש מרכיב מרכזי בתודעת הקהיליה המדומיינת.
לקריאה נוספת

בנדיקט אנדרסון, קהיליות מדומיינות: הגיגים על מקורות הלאומיות ועל התפשטותה, תרגום לעברית: דן דאור, עריכה מדעית: הנרי וסרמן, תל אביב, האוניברסיטה הפתוחה, 1999
Beyond Imagined Communities: Reading and Writing the Nation in Nineteenth-Century Latin America, edited by John Charles Chasteen and Sara Castro-Klarén, Woodrow Wilson Center Press, 2003
הערות שוליים

↑  קְהִלָּה מְדֻמְיֶנֶת במילון סוציולוגיה (תשע"ו), באתר האקדמיה ללשון העברית
יצחק זונדל ריף

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1903 
 פטירה:  1941 (בגיל 38 בערך) 
 תקופת הפעילות:  ?–1941 
 אב:  ישראל ריף 
 אם:  Mirel Shapiro 
 
הרב יצחק זונדל ריף (ד' בתשרי תרס"ד, ספטמבר 1903 – ט' בתשרי תש"ב, 30 בספטמבר 1941) היה רבה של "זאגר ישן" בליטא. נספה בשואה עם קהילתו.
תולדות חייו

נולד בוולוז'ין לרב ישראל ריף ולמירל, בת הרב רפאל שפירא שהיה חתנו של הנצי"ב מוולוז'ין. נקרא על שם הרב יצחק מוולוז'ין ועל שם הרב מנחם זונדל שפירא שהיה אחי סבו. אחיו הוא הרב נפתלי צבי יהודה ריף.
למד אצל אחיו ולאחר מכן בישיבת כנסת ישראל בסלבודקה. עלה לארץ בתרפ"ג (1923) עם חבריו שלום נתן רענן וצמח גרין, והיה מעשרת התלמידים הראשונים של ישיבת מרכז הרב. ראש הישיבה הראי"ה קוק היה מכבדו בקימה עוד בהיותו צעיר לימים. הרב מנחם יהודה הלוי אושפיזאי, חברו לספסל הלימודים, אמר עליו שהיה מיחידי הסגולה של הישיבה. היה הכותב העיקרי של שיעורי הרב אברהם אהרן בורשטיין שהוכנסו לאחר פטירתו הפתאומית לספר "נר אהרן" שיצא לאור לזכרו. הרב ריף נהג לציין את יום השנה של רבו זה באמירת דברי תורה.
הרב ריף למד במרכז הרב כעשר שנים. הוא נסמך לרבנות בידי הראי"ה ולאחר מכן שב לליטא. נישא ללאה, בת הרב טודרוס הלוי לוקשצאן, רבה של זאגר ישן. בתרצ"ו נבחר לרבנות עיירה זו במקום חותנו. כהונתו כרב ב"זאגר ישן" לצד אביו שכיהן כרב ב"זאגר חדש" סיימה את המחלוקת בין שתי הקהילות.
נודע גם כדרשן. רבים היו באים לדרשותיו עוד כשהיה תלמיד ב"מרכז הרב" ודרש מפעם לפעם בבתי כנסת בירושלים.
נספה בשואה יחד עם קהילתו ומשפחתו, בערב יום הכיפורים תש"ב (1941). דברים עליו ודברי תורה שלו הובאו בספר "נר יצחק".
לקריאה נוספת

הרב משה צבי נריה, בשדה הראי"ה, כפר הרא"ה תשנ"א, 'נר לאחד', עמ' 458-449
הרב משה צבי נריה (עורך), נר יצחק: חדושי תורה וברורי-הלכה ממשנתו של הרב ... יצחק-זונדל ריף הי"ד, תל אביב תשי"ז, עמ' 20-7 (מאמרים על דמותו מחבריו לישיבה)
הרב צבי יהודה הכהן קוק, "לנתיבות ישראל" חלק ב', עמ' כד
הערות שוליים

↑  על האב ראו: 'אלה אזכרה: אוסף תולדות קדושי ת"ש-תש"ה', בעריכת הרב יצחק לוין), ניו יורק תשט"ז, כרך ראשון, עמ' 322-318.
↑  שם, עמ' 322-321.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303706505171  VIAF: 298694563   WorldCat (עם VIAF): 298694563
חנה פלטי

חנה פלטי (1991)
חנה פלטי (5 בדצמבר 1920 – 6 במאי 2010) הייתה אחת מהדיפלומטיות-הנשים הראשונות במשרד החוץ בישראל. כיהנה, בין היתר, כקונסול לענייני הסברה בקונסוליה הכללית של ישראל בשיקגו, ארצות הברית וכקונסול בקונסוליה הכללית של ישראל בלוס אנג'לס.
עיסוקים נוספים

התנדבה כמדריכה מתנדבת ביד ושם בירושלים ב"מוזיאון לאמנות השואה".
התנדבה למשמר האזרחי בשכונת מגוריה ואת סיורי השמירה עשתה בדרך כלל עם תושב השכונה פרופ' מנחם רהט (זואולוג).
הייתה חברה ופעילה בסורופטימיסט (ארגון נשים בינלאומי התנדבותי של נשים פרופסיונליות בדרג הבכיר).
הייתה האישה הראשונה שהשתתפה (באוגוסט 1963) בתוכנית הרדיו הפופולרית מחפשים את המטמון, שבה ניסו המתמודדים לפצח חידות שונות בתולדות ארץ ישראל, בהובלת השדרנים יצחק שמעוני, נקדימון רוגל ומשה חובב ב"ימי הרדיו הגדולים" לפני הגיעה של הטלוויזיה לישראל.
חיים אישיים

הייתה נשואה לג'ורג' פפה (גרשון פלטי) משנת 1953 ועד למותו ממחלת לב ב-1958. לג'ורג' פפה היו אלו נישואיו השניים. ג׳ורג׳ (גיאורג) פפה, היה ממובילי תנועת הנוער הציונית בלאו-וייס בגרמניה, בראשית שנות השלושים של המאה ה-20. ב-1935 עלה לארץ ישראל יחד עם אשתו הראשונה, גיטה שרובר (שמיילס שרובר היה בעלה השני וממנו קיבלה את שם המשפחה שבו היא ידועה), והיה חבר בגרעין החלוצי "שער הנגב" שישב במחנה על יד גדרה. ב-1945 נולד לג'ורג' וגיטה בנם גבריאל (על שמו טיילת גבריאל בירושלים ובית גבריאל בעמק הירדן). ב-1949 הזוג התגרש. ג׳ורג׳ הצטרף למחלקה המדינית של הסוכנות היהודית והיה בהמשך מראשוני משרד החוץ. הוא נפטר כאמור בלונדון בזמן ששירת בשגרירות ישראל שם.
אם לשניים: אורי פלטי (נולד ב-1954), משפטן ודיפלומט, ששירת כקונסול כללי בפילדלפיה וכשגריר ישראל בניגריה ואורה שולמית (שולי) יצחקי (נולדה ב-1956, קרויה ע"ש סבתה, ד"ר שולמית פרגר), שהיא מורה בהכשרתה.
פלטי התגוררה בשכונת רסקו (גבעת הוורדים) ובהמשך בשכונת גילה בירושלים.
פרסומיה

חנה פלטי, דימוי ומציאות: שאלות ותשובות על האומות המאוחדות - כיצד האו"ם פועל? מי נושא בהוצאות?, תל אביב, מוציא לאור לא ידוע, תשנ"ג(?)
אלפרידה פלנר-הל, יערה אביעזר, חנה פלטי, וינה של שנת 1938, ישראל, 2001.
הערות שוליים

↑  באנגלית: Chana Palti
↑  פלטי סיפרה לבני משפחתה, כי השר שטרית נפרד ממנה כעבור שבוע לשהותה במשרד המיעוטים, כי לא הייתה ממוצא מזרחי.
↑  משה שרת, יומן אישי: יומנו של שר החוץ וראש הממשלה, 1957-1953, תל אביב: ספריית מעריב, 1978
↑  גיטה שרובר, באתר בית גבריאל
↑  לאחר מותו הוציאו חבריו של ג'ורג' פפה ספרון לזכרו: ג'ורג' פפה (גרשון פלטי) במלאת שלוש שנים לפטירתו, גבעת חיים, הוצאת ידידיו-חבריו, תשכ"א (1961). הספרון מוקדש לחייו, פעילותו, ואמונתו הציונית של ג'ורג' פפה.
Offer Nissim

Offer Nissim הוא אלבום אולפן של המפיק המוזיקלי הישראלי עופר ניסים. האלבום יצא לאור ב-2 ביוני 2024 בהוצאת חברת התקליטים עופר ניסים מיוזיק. הסינגל המוביל מתוכו "What's Done Is Done" היה צריך לצאת לציון עשור למותו של הזמר אריק איינשטיין כבר בשנת 2023, אך בעקבות מלחמת חרבות ברזל נדחתה הוצאתו. לבסוף, יצא לאור ב-30 במאי 2024 בשתי גרסאות שונות. באלבום משתתפים מוזיקאים שונים כדוגמת עפרה חזה (בצלאל אלוני), מאיה סימנטוב ואיוונה לולה.
בנוסף לשירי האלבום, הוקלט השיר "Come Back Home" עבור החטופים הישראלים ברצועת עזה במלחמת חרבות ברזל.
רקע

ב-2 במאי 2024 פורסמה לראשונה מכירת הכרטיסים להופעה השנתית של עופר ניסים בפארק הירקון. במסגרת הפרסום, שווק סרטון מרחב תלת-ממדי בו מוצג ניסים כאשר שלושה דגים שוחים מסביבו. ב-20 במאי הגיעה ההכרזה הרשמית על יציאת האלבום, שתוארכה ליוני באותה השנה. בסטורי נלווה שפורסם בחשבון האינסטגרם של ניסים בסוף מאי, נחשפה רשימת שירי האלבום שכללה שמונה-עשר שירים בסך הכול. בסמוך לכך, נבחר לאחד מ-24 הלהט"בים המשפיעים ביותר של 2024 מטעם מאקו.
בתחילת יוני נודע כי האלבום ישודר לראשונה בבכורה עולמית ברדיו תל אביב ב-2 ביוני, שבוע לפני קונצרט הגאווה של ניסים. הסינגל המוביל מתוך האלבום הוא "What's Done Is Done" המתבסס על שירו "מה שהיה היה" של הזמר אריק איינשטיין – הוא כולל את הבית הראשון בלבד: ”מה שהיה היה / מה שהיה היה / קיץ יפה אחד / לבד איתך, לבד בקיץ”. לאחר השמעת הבכורה ברדיו, הועלה האלבום ליוטיוב ולאפל מיוזיק ובהמשך לכך גם לספוטיפיי.
רשימת רצועות

| Offer Nissim> מס' | Offer Nissim> שם | Offer Nissim> משך | Offer Nissim>  | Offer Nissim>  | Offer Nissim>  | Offer Nissim>  | Offer Nissim>  | Offer Nissim>  | Offer Nissim>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Adagio (בהשתתפות עפרה חזה)   | 6:24 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Toro  | 6:10 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | How Deep Is Your Love  | 5:35 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Goddess (בהשתתפות מאיה סימנטוב)   | 4:22 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | You Take Me Higher  | 4:36 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | When I Come Alive  | 5:50 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | When The Music Dies (בהשתתפות סיילו)   | 4:13 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Reach Out (בהשתתפות 2050)   | 5:09 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Egoeista (בהשתתפות אלירן הלוי ואיוונה לולה)   | 5:42 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Saturday Night  | 6:17 |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | Listen To My Heart  | 7:05 |  |  |  |  |  |  |  |
| 12. | Romeo & Juliet (אלירן הלוי)   | 5:48 |  |  |  |  |  |  |  |
| 13. | Can You Feel It  | 5:36 |  |  |  |  |  |  |  |
| 14. | Little Space  | 4:49 |  |  |  |  |  |  |  |
| 15. | Shuva (בהשתתפות בורוך שולום ואילן פלד)   | 6:01 |  |  |  |  |  |  |  |
| 16. | Come Back Home (בהשתתפות מאיה סימנטוב)   | 4:49 |  |  |  |  |  |  |  |
| 17. | What’s Done Is Done (בהשתתפות אריק איינשטיין)   | 5:30 |  |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | 94:04 |  |  |  |  |  |  |  |
Happy Pink Purim

Happy Pink Purim (בעברית: פורים ורוד שמח) הוא מיני-אלבום של המפיק המוזיקלי הישראלי עופר ניסים. המיני-אלבום יצא לאור ב-17 במרץ 2022 בהוצאת חברת התקליטים עופר ניסים מיוזיק. הוא יצא ברוח חג פורים וכלל שש רצועות בסך הכול, ביניהן חידוש לשיר "שושנת יעקב" אותו הקליטה הזמרת רבקה זהר.
בנוסף לכך, משתתפים במיני-אלבום מיטל דה רזון, מאיה סימנטוב, אילן פלד, לינט ותאיר חיים.
רקע

בשנת 2022 לכבוד חג פורים הודיע עופר ניסים על יציאת מיני-אלבום בשם Happy Pink Purim. במסגרתו, השתתפו אמנים שונים ביניהם שותפתו הוותיקה מאיה סימנטוב שהקליטה את השיר "Zero Fucks". הקומיקאי אילן פלד הקליט שני שירים: "Viado Presidente" ו-"Falan Filan" בו השתתפה גם הזמרת לינט. בין היתר, הקליטה הזמרת רבקה זהר את השיר "שושנת יעקב", בעוד שהזמרת תאיר חיים הקליטה את "Laila". הקונספט של המיני-אלבום הוא הצבע הוורוד, כמו גם חג פורים.
השיר "Like This Like That" שהוקלט בידי מיטל דה רזון הפך ללהיט. בשנת 2023 במסגרת "מצעד הלהיטים של עופר ניסים" דורג במקום השישי.
רשימת רצועות

| Happy Pink Purim> מס' | Happy Pink Purim> שם | Happy Pink Purim> משך | Happy Pink Purim>  | Happy Pink Purim>  | Happy Pink Purim>  | Happy Pink Purim>  | Happy Pink Purim>  | Happy Pink Purim>  | Happy Pink Purim>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Like This Like That (Intro) (בהשתתפות מיטל דה רזון)   | 5:55 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Zero Fucks (בהשתתפות מאיה סימנטוב)   | 4:56 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Viado Presidente (בהשתתפות אילן פלד)   | 3:31 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Falan Filan (בהשתתפות אילן פלד ולינט)   | 6:45 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Shoshanat Yaakov (בהשתתפות רבקה זהר)   | 3:07 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Laila (בהשתתפות תאיר חיים)   | 5:39 |  |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | 29:56 |  |  |  |  |  |  |  |