stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית הערבה (עיר מקראית)
זיהויה של בית הערבה

המונח המקראי ערבה מציין את בקע הירדן בכלל, ואת ערבות יריחו עד וכולל חוף ים המלח בפרט, והדבר מתאים למקומה בתיאור גבול יהודה. מקובל ששמה של בית הערבה נשתמר בעין אל-ע'רבה שמדרום לו' קלט. אין לזהותה עם כתף מול הערבה שנזכרה לעיל. זאת משום שבתאור גבול יהודה עובר הגבול מבית-חגלה צפונה לבית-הערבה, ורק אז עולה (לאבן בהן בן ראובן), ואילו בתיאור גבול בנימין עובר הגבול אל כתף מול הערבה ורק אז יורד הערבתה. בתאורי גבול אלו לכל ארכם המונחים 'עלה' ו'ירד' משמשים בעקביות בהוראתם כפשוטה, ולכן נראה שכתף מול-הערבה שוכנת מעל הערבה, וכנראה יורדת אל הערבה באזור בית-הערבה
בעבר היו שהציעו לזהות את העיר הקדומה עם "ח'רבת אלע'רבה" שבערבות יריחו, הגם שהממצאים באתר הם החל מהתקופה הביזנטית. לעת עתה בא בחשבון לזיהוי אתר בגדתו הדרומית של ו' קלט, אשר דווח בתשמ"ג במסגרת הדיווח על מצודת ורד יריחו. לפי התיאור זהו אתר בן כ-30 דונם בו זוהו חרסים לפחות משלביה המאוחרים של תקופת הברזל;דרושה עדיין בדיקה נוספת לתיארוך קראמי מדוקדק ולאיתור היישוב מראשית תקופת הברזל (בהנחה שממנו בא אחד מגיבורי דוד).
כתף מול הערבה היא שלוחת ההר הנישאת ממערב לאתר זה, מעל גדתו הדרומית של ואדי קלט. שלוחה זו, עליה נבנה מאוחר יותר מבצר קיפרוס, היא העצם הטופוגרפי הבולט ביותר באזור.
לקריאה נוספת

משה כוכבי, הסקר בארץ יהודה. יהודה, שומרון וגולן - סקר ארכיאולוגי בשנת תשכ"ח (עורך: משה כוכבי), תשל"ב, עמ' 19-89
אבי עופר, הר יהודה בתקופת המקרא (עבודת ד"ר), אוניברסיטת תל אביב, 1993
הערות שוליים

1 2  ספר יהושע, פרק ט"ו, פסוק ו'
1 2  ספר יהושע, פרק י"ח, פסוק י"ח
↑  ספר יהושע, פרק ט"ו, פסוק ס"א
↑  ספר יהושע, פרק י"ח, פסוק כ"ב
↑  אבי עופר, הר יהודה בתקופת המקרא (עבודת ד"ר), אוניברסיטת תל אביב, 1993, עמ' 1: 74 ואילך.
↑  נדב נאמן, רשימות הערים של יהודה ובנימין וממלכת יהודה בימי יאשיהו. ציון נד, תשמ"ט, עמ' 17-71.
↑  אבי עופר, הר יהודה בתקופת המקרא (עבודת ד"ר), אוניברסיטת תל אביב, 1993, עמ' 31: 74-92, 4: 21-25
↑  יוחנן אהרוני באנציקלופדיה מקראית, כרך ו, עמ' 364-365
↑  אבי עופר, הר יהודה בתקופת המקרא (עבודת ד"ר), אוניברסיטת תל אביב, 1993, עמ' 3: 22
↑  אבי עופר, הר יהודה בתקופת המקרא (עבודת ד"ר), אוניברסיטת תל אביב, 1993, עמ' 3: 22-23
↑  ספר יהושע, פרק י"ח, פסוק ט"ז עד ספר יהושע, פרק י"ח, פסוק כ'
↑  חדשות ארכאולוגיות פב: 43
↑  אבי עופר, הר יהודה בתקופת המקרא (עבודת ד"ר), אוניברסיטת תל אביב, 1993, עמ' 3: 23
רודולפו נרי-ולה

| --- | --- |

 לידה:  19 בפברואר 1952 (בן 72) עיריית צ'ילפנסינגו דה לוס בראבו, מקסיקו 
 מידע כללי
 בשירות:  אסטרונאוט בשירות נאס"א
 לאום:  מקסיקו מקסיקו
 השכלה:  אוניברסיטת ברמינגהאם (1987)  האוניברסיטה הלאומית האוטונומית של מקסיקו (1977)  אוניברסיטת אסקס (1976) 
 עיסוק בעבר:  מהנדס חשמל בתחום התקשורת
 תקופת השירות:  1985
 זמן שהייה בחלל:  6 ימים, 21 שעות ו-4 דקות
 ביוגרפיה בנאס"א:  רודולפו נרי-ולה באתר נאס"א (באנגלית)
 משימות
 STS-61-B 
 עיטורים
 היכל התהילה הבנילאומי של החלל (1991) 
 
רודולפו נרי-ולה (בספרדית:  Rodolfo Neri Vela; נולד ב-19 בפברואר 1952) הוא מדען מקסיקני ואסטרונאוט מטעם נאס"א. הוא היה המקסיקני הראשון שטס לחלל.
ביוגרפיה

רודולפו נרי-ולה נולד בצ'ילפנסינגו למשפחה בעלת שורשים מאיטליה. לאחר סיום בית הספר הוא למד באוניברסיטה במקסיקו סיטי וסיים אותה בשנת 1975 עם תואר בהנדסת מכונות וחשמל. בשנת 1976 הוא קיבל תואר שני בטלקומוניקציה מאוניברסיטת אסקס. בשנת 1979 הוא קיבל תואר שלישי מאוניברסיטת ברמינגהאם עבור מחקר בתחום קרינה אלקטרומגנטית.
לאחר סיום הלימודים נרי-ולה חזר מקסיקו ועבד במספר מוסדות ממשלתיות בתחום חשמל וטלקומוניקציה. בשנת 1983 הוא התחיל לעבוד בפרויקט לוויין מקסיקני Morelos במשרד התקשורת.
בסוף שנת 1982 נחתם הסכם לפיו בעקבות שיגור מספר לוויינים מקסיקנים, המדינה קיבלה אפשרות לשלוח אסטרונאוט לחלל. בחירת המועמדים החלה רק בשנת 1985 וביוני נשלחו שלושה נבחרים לקורס בנאס"א.
לאחר סיום קורס הכנה רודולפו נרי-ולה נכלל בצוות STS-61-B שנשלח לחלל על סיפון מעבורת החלל אטלנטיס בנובמבר 1985. במהלך הטיסה בין היתר שוחרר לוויין תקשורת Morelos-B.
בשנים 1989–1990 נרי-ולה שהה בהולנד ועבד בסוכנות החלל האירופית. בהמשך הוא חזר למקסיקו ותקופה ארוכה הוא מלמד באוניברסיטה במקסיקו-סיטי כפרופסור בפקולטה לבניית מכונות.
נרי-ולה פרסם מספר ספרים ומספר רב של מאמרים מדעים.
זנוח (הר יהודה)

זָנוֹחַ הייתה עיר מקראית בהר יהודה. העיר נזכרת בספר יהושע, כחלק מתיאור נחלת שבט יהודה, ונמנית בקבוצה 7 של רשימת ערי יהודה, בספר המדבר הדרומי של הר יהודה: "נה מָעוֹן כַּרְמֶל וָזִיף וְיוּטָּה. נו וְיִזְרְעֶאל וְיָקְדְעָם וְזָנוֹחַ. נז הַקַּיִן גִּבְעָה וְתִמְנָה עָרִים עֶשֶׂר וְחַצְרֵיהֶן."
עיר נוספת בשם זנוח נתקיימה בצפון השפלה בקבוצה 2 של ערי יהודה, סמוך למקום בו הוקם מושב זנוח הקרוי על שמה, ואליה מכוונות כנראה הידיעות על זנוח בימי שיבת ציון, בספר נחמיה, פרק ג', פסוק י"ג וכן בספר נחמיה, פרק י"א, פסוק ל', ברשימה המיוחסת לימי נחמיה אך תאריכה המקורי אינו ברור. אשר לזנוח מרשימות היחש של יהודה, זו מתייחשת על עזרה, לצד שוכה, וקשה מאד להכריע אם הכוונה לשוכה וזנוח שבצפון השפלה או לשוכה וזנוח שבדרום ההר. דיון מפורט מאד וספרות בכל עניין בני עזרה ניתן למצוא אצל גרשון גליל.
הזיהוי

ההצעות העיקריות לזיהוי זנוח היו בח' זנוטה ובח' בית עמרה שליד ו' א-זנח' או אבו זנח'. ח' זנוטה אינה מתאימה כלל עקב מיקומה הרחק מספר המדבר ובלב יישובי קבוצה 5, למרות שהממצא באתר עצמו עשוי להתאים (על זנוטה ע"ע דנה). אזור ו' זנח' גבולי מבחינת מיקומו אך עדיין אפשרי; בכל מקרה הרי זה אזור מפגש בו מתערבבות זו בזו ערים מקבוצות 6, 5 ו-7. החורבה הקרובה ביותר לו' זנח', ממש מעליו, היא בית עמרה. בחורבה העיקרית לא נתגלה ממצא מתאים בסקר החירום של משה כוכבי. בחורבה סמוכה וחסרת שם ("בית עמרה מערב") נתגלה ממצא כזה כבר ב־1969 על ידי שמריה גוטמן (בתיק הסקר), אלא שהחורבה נשמטה מפרסומו הראשוני ולא הושם אליה לב. לעת עתה נראה לזהות את זנוח בחורבה זו, שאף היא מעל ו' א-זנח. זאת בשל שימור השם, וכן המיקום הגאוגרפי וממצאי הסקר הארכאולוגי, התואמים לזיהוי כזה.
הממצא הארכאולוגי

החורבה חסרת השם הנדונה היא אתר 1/45/320{15-09} בסקר ישראל, נ"צ 1548.0954, גובה מוחלט 720 מ', גובה יחסי 5 מ', תצפית טובה, שטח מרבי כ-7 דונם. הממצא מהחורבה עדיין מועט ודורש סקר נוסף, אך דומה שכבר ניתן להסתמך עליו. ראשית היישוב בתקופת הברזל 2ב-ד; ממצאים מהתקופה הפרסית טרם עלו בסקר. המשך היישוב בתקופות ההלניסטית והרומית, כולן בהיקף המוערך בכ-4 דונם. בתקופה הביזנטית מגיע היישוב לשיאו (כ-7 דונם) במקביל לח' בית עמרה העיקרית, ובתקופות שאחריה חוזר היקפו ויורד.
הערות שוליים

↑  ט"ו, נ"ו.
↑  ספר יהושע, פרק ט"ו, פסוקים נ"ה–נ"ז
↑  ספר יהושע, פרק ט"ו, פסוק ל"ד
↑  ספר דברי הימים א', פרק ד', פסוק י"ח
↑  ספר דברי הימים א', פרק ד', פסוקים י"ז–י"ח
↑  גרשון גליל, מגילות היוחסין של שבט יהודה. האוניברסיטה העברית בירושלים (עבודת דוקטור), תשמ"ג (1983), עמ' 146–150, ועל הזיהויים עמ' 151 שם.
↑  זכריה קלאי באנציקלופדיה מקראית כרך ב' עמ' 934–935, ושם ספרות.
↑  משה כוכבי, הסקר בארץ יהודה. בתוך משה כוכבי, עורך, יהודה, שומרון וגולן - סקר ארכאולוגי בשנת תשכ"ח, ירושלים, תשל"ב (1972), עמ' 29, 71, אתר 198.
↑  שמריהו גוטמן, סקר אתרים יהודיים בהר חברון - 1969 (דו"ח פנימי), האגודה לסקר ארכאולוגי של ישראל, ירושלים, 1970, עמ' 10.
1 2  אבי עופר, הר-יהודה בתקופת המקרא (עבודת דוקטור), אוניברסיטת ת"א, פרק 3.1, הערך "זנוח".
בית תפוח

נחלות שבטי ישראל
בֵּית תַּפּוּחַ הייתה עיר מקראית בנחלת שבט יהודה, הנזכרת בתנ"ך פעם אחת או שתיים (תפוח נוספת נזכרת כעיר של שבט אפרים בנחלת שבט מנשה, ותפוח נוספת נזכרת בשפלת יהודה).
היישוב המקראי מזוהה בימינו עם הכפר הערבי תפוח, בסמוך לחברון.
בית תפוח במקורות

בית תפוח נזכרת בספר יהושע, בקבוצה 6 של ערי יהודה, אשר בהר חברון: ”אֲרַב וְרוּמָה וְאֶשְׁעָן וינים (וְיָנוּם) וּבֵית תַּפּוּחַ וַאֲפֵקָה וְחֻמְטָה וְקִרְיַת אַרְבַּע הִיא חֶבְרוֹן וְצִיעֹר  עָרִים תֵּשַׁע וְחַצְרֵיהֶן”.
רשימת ערי יהודה בה נזרת העיר מופיעה בספר יהושע, פרק ט"ו, פסוקים כ"א–ס"ב במסגרת תיאור נחלת יהודה, והיא המקור הטופונימי המפורט ביותר במקרא, והבסיס למחקר הגאוגרפי-היסטורי של יהודה המקראית. ניתוח טקסטואלי והסטורי מראה כי היא חלק מרשימה גדולה יותר שכללה גם את ערי בנימין בספר יהושע, פרק י"ח, פסוקים כ"א–כ"ח, כלומר את מלוא היקפה של ממלכת יהודה. הרשימה איננה מהתקופה המשוערת של יהושע או של ההתנחלות, שכן היא משקפת שיא יישובי אליו הגיעה ממלכת יהודה רק במאות 7–8 לפסה"נ, בערך ימי חזקיהו או יאשיהו (עדיפות מסוימת לאחרון). אשר למהות הרשימה המקורית יש מחלוקת. היה מקובל להניח שהיא שיקפה חלוקה מנהלית של ממלכת יהודה, שכן הערים ערוכות בקבוצות גאוגרפיות. אולם גבולותיהן של הקבוצות אינם מוגדרים, והן נכנסות לעיתים זו לתוך זו. כל שניתן לומר הוא שהרשימה משקפת את המצב היישובי בממלכת יהודה, כנראה בימי יאשיהו. סקר הר יהודה והמחקר הנלווה אליו תומך במסקנה זו.
ברשימות היחש מופיע תפוח בן חברון, בספר דברי הימים א', פרק ב', פסוק מ"ג, ומקובל במחקר כי תפוח זו ובית-תפוח חד הם.
רשימות היחש שבספר דברי הימים הן המקור המפורט ביותר להכרת משפחות ישראל ויהודה. משפחות יהודה זוכות ברשימות לפירוט הרב ביותר לרחבעם ספר דברי הימים א', פרק ב', פסוק ג'-פרק ד', פסוק כ"ג, וביניהן דומיננטיות משפחות השוכנות בהר יהודה. על סמך ריבוי שמות זהים ברשימות יחש אחרות במקרא נראה שלאוכלוסייה שהתיישבה ביהודה הייתה מערכת זיקות מסועפת עם קבוצות בדרום הארץ ובעבר הירדן: שמעון, ראובן, ואף אדום. גרשון גליל סבר שמדובר ברשימה קדומה שעודכנה בימי דוד, ואילו לדעת אהרן דמסקי הן משקפות תהליכים שהחלו בהתנחלות ונסתיימו בשיבת ציון. לדעת אבי עופר תארוכן הוא אכן בחלק הראשון של תקופת המלוכה, והממצא הארכאולוגי בסקר הר יהודה שערך מחזק בדרך כלל השערה זו. הקבוצות הגדולות של משפחות יהודה מתקבצות תחת שמותיהם של ירחמאל, כלב (שניהם בני חצרון) ואפרת (או חור בכור אפרתה), ומקובל להניח שהללו היו קבוצות-העל השבטיות של יושבי הנגב, הר חברון, בית לחם/צפון הר יהודה, בהתאמה. מכאן נראה שמתיישבי בית תפוח היו כלֵבים הקשורים לחברון, שהייתה גם העיר המרכזית בקבוצת הערים בה נמנו (לעיל).
אוסביוס, בחיבורו האונומסטיקון (תחילת המאה ה-4 לספירה), קישר בין עיר זו לבין העיר הכנענית "תפוח", שאת מלכה הכה יהושע בן נון.
הזיהוי, האתר, והממצא הארכאולוגי

העיר הקדומה מזוהה כיום עם הכפר הערבי "תפוח" (تفوح) שממערב לחברון, כפר המשתרע על שתי גבעות. המערבית שבהן (שיח חוסין) בולטת יותר וסמוכה למעיינות שבמקום, אולם הגרעין הקדום מצוי בגבעה המזרחית. נראה שמתחת לגרעין הכפר מצוי כאן תל של ממש. זהו אתר סקר ישראל מספר 1/45/309{15-10}; נ"צ 1545.1052, גובה מוחלט 815 מ', גובה יחסי 10 מ', תצפית טובה, שטח מרבי כ-20 ד' (אך קשה לדייק בהערכתו, בהיותו קבור מתחת לכפר הנוכחי).
לפי הסקר הארכאולוגי, הרי לאורך כל תקופת הברזל 2 נמנה האתר בין 20 היישובים הגדולים בהר יהודה. ראשית יישובו בתקופת הברזל 2א (כ-9 ד') וקיומו נמשך מאז ועד ימינו, לאורך תקופות הברזל 2ב (כ-12 ד'), 2ג (כ-20 ד'), 2ד (כ-15 ד'), פרסית (כ-12 ד'), הלניסטית (כ-11 ד'), רומית 1 (כ-10 ד') ו2- (כ8- ד'), ביזנטית (כ-11 ד'). נראה שבימי הביניים קטן השטח (כ-7 ד' ושמא פחות), ואילו בתקופה העות'מאנית מתרחב היישוב מעבר לגרעינו הקדום, מגיע לכ-30 ד' בגבעה המזרחית, ומתפשט גם לגבעה המערבית.
הזיהוי והממצא מתאימים למקורות ההיסטוריים שנזכרו לעיל, ושופכים אור נוסף על עיר זו, אף על פי שנזכרה אך מעט במקורות.
לקריאה נוספת

משה כוכבי, הסקר בארץ יהודה. יהודה, שומרון וגולן - סקר ארכיאולוגי בשנת תשכ"ח (עורך: משה כוכבי), תשל"ב, עמ' 19-89.
גרשון גליל, מגילות היוחסין של שבט יהודה (עבודת ד"ר), ירושלים, תשמ"ג.
אבי עופר, הר יהודה בתקופת המקרא (עבודת ד"ר), אוניברסיטת תל אביב, 1993.
הערות שוליים

↑  ספר יהושע, פרק ט"ו, פסוק נ"ג
↑  אלברכט אלט, Judas Gaue unter Josia PJb 21, 1925}, עמ' 100-117. נמצא גם בכרך II של מאמריו, 1953: 267-288.
↑  נדב נאמן, רשימות הערים של יהודה ובנימין וממלכת יהודה בימי יאשיהו. ציון נד, תשמ"ט, עמ' 17-71.
↑  אבי עופר, הר יהודה בתקופת המקרא (עבודת ד"ר), אוניברסיטת תל אביב, 1993, עמ' 1: 74-92, 4: 21-25.
↑  אנציקלופדיה מקראית כרך ב: עמ' 119
1 2 3  אבי עופר, הר יהודה בתקופת המקרא (עבודת ד"ר), אוניברסיטת תל אביב, 1993, עמ' 1: 60-65, 4: 19-20.
↑  גרשון גליל, מגילות היוחסין של שבט יהודה (עבודת ד"ר), ירושלים, תשמ"ג.
↑  Aharon Demsky, The Clans of Ephrat: Their Territory and History. Tel Aviv 13-14, 1986, עמ' 46-59.
1 2  אבי עופר, הר יהודה בתקופת המקרא (עבודת ד"ר), אוניברסיטת תל אביב, 1993, עמ' 3: 28
אגם לבה

אגם הלבה בארטה אלה, אתיופיה
אגם לבה הוא לוע הר געש או שקע בהר געש ובו אגם של לבה מותכת ונוזלית, לרוב בזלתית. לעיתים משתמשים בשם זה גם לאגמים של לבה במצבי התמצקות שונים, ואף ללבה שהתמצקה כליל.
היווצרות

אגמי לבה נוצרים בשלושה אופנים, או בצירוף שלהם:
כאשר לבה נפלטת מצינור הזנה אחד או יותר וממלאת את הלוע
כאשר לבה זורמת אל תוך הלוע או השקע וממלאת אותו
כאשר לבה זורמת מתוך צינור הזנה באופן רציף לאורך תקופה ארוכה (ולא במהלך התפרצות אחת) וגורמת ללוע לגבוה מעל לסביבתו
הרי געש בהם ישנם (או היו) אגמי לבה קבועים בעשורים האחרונים:
ארטה אלה באתיופיה - קיים משנת 1906.
הר ארבוס באנטארקטיקה
קילוואה באי הוואי
ניאראגונגו בקונגו
מרום באי אמברים שבוונואטו
הר יאסור (אנ') שבוונואטו.
הר מסאיה (אנ') שבניקרגואה
הר מייקל (אנ') באי סונדרס שבקבוצת איי סנדוויץ' הדרומיים
בנוסף נוצרים מדי פעם אגמי לבה זמניים בלועות של הרי הגעש הבאים:
ויאריקה בדרום צ'ילה
פיטון דה לה פורנז במזרח האי ראוניון באוקיינוס ההודי.
אול דויניו לנגאי בצפון טנזניה
קרתאלה באיי קומורו שבאוקיינוס ההודי
ראו גם

קלדרה
הערות שוליים

↑  תגלית נדירה: אגם לבה באי בודד, באתר ynet, 9 ביולי 2019
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
לבה בחרוט הגעשי מרום שבוונואטו
אלנטייד

תפוחים אדומים וגדולים שהיו פופולריים במערב קורנוול במהלך אלנטייד.
אלנטייד (בקורנית: Kalan Gwav, שמשמעותו היום הראשון של החורף, או Nos Kalan Gwav), המכונה גם יום אלן הקדוש או חג סנט אלן, הוא פסטיבל שמתקיים בקורנוול ונחגג באופן מסורתי בליל 31 באוקטובר, כמו גם בשעות היום שאחריו, וידוע במקומות אחרים בשם אולהלוטייד. הפסטיבל נחשב כחלק מחגי קדושים נוצרים. אלנטייד ידוע גם בשם "Allan Night" ו-"Allan Day".
מקור השם אלנטייד נובע ככל הנראה מאותו המקור של הולנטייד (ויילס והאי מאן) וליל כל הקדושים עצמו, שידוע בשמו האלווין.
רקע

להלן תיאור הפסטיבל כפי שנחגג בפנזנס בתחילת המאה ה-19:
בחנויות בפנזנס היו מוצגים תפוחים, שהיו תפוחים גדולים ומלוטשים מאוד. ביום הפסטיבל עצמו, התפוחים הללו ניתנו כמתנות כאות מזל טוב. נשים מבוגרות היו מניחות את התפוחים האלה מתחת לכריות ומקוות לחלום על האדם איתו יתחתנו יום אחד.
הערות שוליים

↑  A Descriptive Catalogue of Ancient Deeds in the Public Record Office: Series A, 3837-6122; Series B, 3871-4232; Series C, 2916-3764; Series D. 1-1330. Hodges Figgis. 1900. p. 197.
↑  Radford, Edwin; Radford, Mona Augusta (1961). The Encyclopedia of Superstitions. Barnes & Noble. p. 15. ISBN 9780760702284. A Cornish name for the season usually known as Hallowtide was Allantide.
↑  Sim, Alison (8 November 2011). Pleasures and Pastimes in Tudor England. History Press. p. 89. ISBN 9780752475783. The biggest Christian festival of the autumn was the feast of the dead, called Hallowtide or Allantide. It was a spectacular event, designed to help the passage of the souls of the dead through purgatory. After evensong the church bells would be rung to comfort the dead in purgatory and the churches would be illuminated with candles.
↑
Robert Hunt Popular Romances of the West of England 1902
↑
MA Courtney Folklore and Legends of Cornwall 1890
קלינקה

איוואן לריאונוב
"קלינקה" (ברוסית: "Калинка") הוא שיר שנכתב ב-1860 על ידי המלחין הרוסי איוואן לריאונוב. השיר בוצע לראשונה בסראטוב. פירוש המילה "קלינקה" היא פרי מורן קטן.
מילים

| רוסית | תעתיק | עברית |
| --- | --- | --- |
| Калинка, калинка, калинка моя!  В саду ягода малинка, малинка моя! Ах, под сосною, под зеленою, Спать положите вы меня! Ай-люли, люли, ай-люли, люли, Спать положите вы меня. Калинка, калинка, калинка моя! В саду ягода малинка, малинка моя! Ах, сосёнушка, ты зеленая, Не шуми ты надо мной! Ай-люли, люли, ай-люли, люли, Не шуми ты надо мной! Калинка, калинка, калинка моя! В саду ягода малинка, малинка моя! Ах, красавица, душа-девица, Полюби же ты меня! Ай-люли, люли, ай-люли, люли, Полюби же ты меня! Калинка, калинка, калинка моя! В саду ягода малинка, малинка моя!  |   Kalinka, kalinka, kalinka moya! V sadu yagoda malinka, malinka moya! Akh, pod sosnoyu, pod zelenoyu, Spat' polozhite vy menya! Ay-lyuli, lyuli, ay-lyuli, Spat' polozhite vy menya. Kalinka, kalinka, kalinka moya! V sadu yagoda malinka, malinka moya! Akh, sosyonushka ty zyelyenaya, Nye shumi zhe nado mnoy! Ay-lyuli, lyuli, ay-lyuli, Nye shumi ty nado mnoy! Kalinka, kalinka, kalinka moya! V sadu yagoda malinka, malinka moya! Akh, krasavitsa, dusha-dyevitsa, Polyubi zhe ty menya! Ay-lyuli, lyuli, ay-lyuli, Polyubi zhe ty menya! Kalinka, kalinka, kalinka moya! V sadu yagoda malinka, malinka moya!  |  קלינקה, קלינקה, קלינקה שלי! פטל קט בגינה, הפטל שלי! אה, תחת עץ האורן, האחד הירוק, הנח לי לישון, הי ליולי ליולי הי ליולי ליולי, הנח לי לישון. קלינקה, קלינקה, קלינקה שלי! פטל קט בגינה, הפטל שלי! אה, אורן קט, הקט הירוק, אל נא תרעיש כל כך מעל ראשי, הי ליולי ליולי הי ליולי ליולי, אל נא תרעיש כל כך מעל ראשי. קלינקה, קלינקה, קלינקה שלי! פטל קט בגינה, הפטל שלי! אה, יופייך, עלמתי הנאה, רק לאהוב אותך הניחי לי, הי ליולי ליולי הי ליולי ליולי, רק לאהוב אותך הניחי לי. קלינקה, קלינקה, קלינקה שלי! פטל קט בגינה, הפטל שלי! |
הקלטות והשפעה תרבותית

השיר בוצע ב-1953 בסרט הלילה אנו שרים בביצוע זמר האופרה אציו פינצה שגילם את זמר הבס הרוסי פיודור שאליאפין. גרסה זו חשפה את השיר לציבור הרחב, הקנתה לו הצלחה רבה וחשפה אותו לתרבויות פופולריות של מדינות אירופה.
ב-1998 הוציאה הלהקה הסקנדינבית Infernal גרסת כיסוי לשיר.
קלינקה היה אחד משירי הרקע בגרסת הארקייד של אטארי לטטריס.
ב-2000, להקת הנשים הגרמנית "Yamboo" ביצעה גרסת טכנו\פופ של השיר בעת חגיגות הסילבסטר בברלין, גרמניה. הגרסה שלהן כללה אך ורק את פזמון השיר המקורי. שאר בתי השיר נכתבו על ידיהן, באנגלית.
ב-2003, קנה המיליארדר הרוסי-יהודי רומן אברמוביץ' את מועדון הכדורגל צ'לסי. מאז, היה השיר לשיר הנושא הלא רשמי של מועדון הכדורגל. השיר נוגן לפני או אחרי משחקים חשובים של מועדון כגון: משחק של המועדון מול מועדון הכדורגל ברצלונה במסגרת ליגת האלופות ובגמר גביע הפוטבול ליג.
חלקים מקלינקה אפשר למצוא בשיר "Love Me, Love Me" של Arsenium.
ניתן למצוא גרסת רמיקס נוספת של השיר במשחק הנינטנדו 64, הטטריס החדש.
בפסקול הסרט ההודי 7 Khoon Maaf, שיצא ב-2011, מבוצעת גרסת כיסוי של השיר בשם "Darling".
הקלטות והשפעה תרבותית > מר קלינקה

דימיטרי אולג הוא זה שעיבד את השיר שמוכר בביצוע מקהלת הצבא האדום: הוא הפך שיר קליל לאריה אופראית. ויקטור איבנוביץ' ניקיטין, סולן מקהלת הצבא האדום לשעבר, קיבל לראשונה את התואר "מר קלינקה" לאחר ששר שלושה הדרנים לשיר בקונצרט השלום בברלין, 1948. התואר הוא לא רשמי: הוא מוענק לסולני מקהלת הצבא האדום בקונצרטים בהם זוכה השיר למספר הדרנים. לאחר ניקיטין, זכו כמה סולני להקת הצבא האדום בתואר, ביניהם: אוונג'י בליאב, ואדים פטרוביץ', ואסילי איבנוביץ' ועוד.
בישראל

לגבעטרון גרסת כיסוי בעברית לשיר, הנקראת קלינקה. השיר בנוי על תרגום המילים ברוסית עם תוספות של הגבעטרון. גרסת הכיסוי של הגבעטרון נכתבה על ידי אביבה אורשלום. חברי הגבעטרון נהגו לשיר את השיר בהופעות בהן הוצגה המחרוזת השירים הרוסיים של הלהקה, קטיושקה. את השיר ביצעו חברי הגבעטרון בפסטיבל עין גב ב-2007 ששודר בערוץ הראשון.
לאחר הוצאת גרסת הכיסוי של הגבעטרון, הזמר הישראלי ליאור ייני בחר לבצע את השיר, בהצמדות למילות תרגומיה של אביבה אורשלום. ליאור ייני ואורשלום העלו הצגה בשם "קלינקה" שכל כולה שירים ברוסית, בתרגום אורשלום, בבימוי אוריאל זוהר, שרו ורקדו: ליאור ייני ודני כץ. ההצגה הופיעה בשנים 1976–1977 במשך כשנה וחצי בכל רחבי הארץ.
ב-2021 יצאה גרסה של השיר בעיבוד של הזמר עומר אדם והיוצר סקאזי, אשר שולבה בפרסומת למותג המשקפיים אופטיקנה.
בתרבות הפופולרית

ניתן למצוא גרסת בללייקה של השיר בחנות הקלטות, במפת "הטרמינל" במשחק Call of Duty: Modern Warfare 2.
הערות שוליים

↑  קלינקה - הגבעטרון בשירונט
↑  ע. בת אדם, מנוחת הלוחם, דבר, 5 ביוני 1977
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: db02f3a5-3220-30fa-be7c-078fa825fbf5
שירה פליקס

| --- | --- |

שירה פליקס, באדיבות ערוץ 10 (צילם: יוסי צבקר)
 לידה:  1 ביולי 1973 (בת 51) רעננה, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  100006618309537
 
שירה פליקס (נולדה ב-1 ביולי 1973, א' בתמוז ה'תשל"ג) היא מנחה, כתבת ובמאית טלוויזיה ישראלית. אמא לשלושה ילדים יואב פחטר נועם פחטר ויובל פחטר
קורות חייה

פליקס נולדה וגדלה ברעננה, הבכורה מבין שלושה ילדים. בוגרת תיכון אוסטרובסקי. שירתה בצה"ל כמפקדת מחלקה של טירוניות וצוערות קצונה בבה"ד 12. את לימודיה לתואר הראשון בפסיכולוגיה ובתקשורת עשתה באוניברסיטת תל אביב.
את דרכה בתקשורת החלה בשנים 1997–1999 ככתבת ברדיו 99, שם שימשה מגישה ועורכת חדשות, בתקופה בה כל תחנת רדיו אזורית הייתה מחויבת להפיק מהדורת חדשות מקומית. בשנים 1999–2001 הייתה כתבת בחברת הכבלים "תבל" והגישה בה את "תחנה מרכזית", מהדורת החדשות המקומיות.
בשנת 2002 עברה ל"חדשות ישראל", החברה שסיפקה חדשות לערוץ 10 לפני שהייתה לו חברת חדשות משל עצמו. ב-2003, עם הקמת חברת החדשות של ערוץ 10, מונתה לכתבת בכנסת, לאחר מכן לכתבת רווחה, כתבת מגזין ומגישת מהדורת החדשות בימי שבת. בין היתר נשלחה ליוסטון לסקר את פרשת התרסקות מעבורת החלל קולומביה.
פליקס ביימה את הסרט "סינדרלה" על מורן אטיאס, שהייתה אז ישראלית אנונימית שהצליחה מאוד באיטליה. ב-2005 נבחרה להגיש את תוכנית הראיונות "הסיפור שלי" - תוכנית יומית שאירחה אנשים עם סיפורי חיים מעניינים. החל משנת 2007 מגישה שירה פליקס את "המקצוענים 10", תוכנית בוקר בערוץ 10, בה היא מראיינת מומחים מתחומים שונים ומהפוליטיקה. כמו כן, היא משמשת מגישה אורחת בתוכנית הרדיו "גומרים הולכים" ברדיו תל אביב.
ב-2011 החלה פליקס להגיש סדרת כתבות ופינה קבועה בשם "איפה הם היום" בתוכניתו של אמנון לוי, "פנים אמיתיות". פליקס חוזרת במסגרת הפינה לסיפורים שהיו במרכז החדשות.
פליקס נשואה לאורי פכטר ולזוג שלושה ילדים.
גביע דייוויס 1947

| --- | --- |
 ענף:  טניס 
 תקופת התחרות:  1947 
 מספר תחרות:  36 
 מדינות משתתפות:  22
 עיר מארחת:  פורסט הילס, ארצות הברית (משחק על התואר)
 זוכה:  ארצות הברית (14)
 
 → גביע דייוויס 1946 גביע דייוויס 1948 ← 
 
גביע דייוויס 1947 הייתה התחרות ה-36 במניין מאז ייסוד התחרות.
מחזיקי הגביע היו נציגי ארצות הברית ומשחק הגמר נערך בפורסט הילס, קווינס. לתחרות נרשמו 22 נבחרות שחולקו ל-2 בתים – "בית אמריקה" ו"בית אירופה". בין מנצחי הבתים נערך משחק על הזכות להתמודד עם מחזיקת הגביע על התואר. במשחק זה אוסטרליה ניצחה את צ'כוסלובקיה.
המשחק על התואר נערך ב-30 באוגוסט – 1 בספטמבר 1947 בפורסט הילס, קווינס, ארצות הברית. נבחרת ארצות הברית ניצחה את נבחרת אוסטרליה עם תוצאה 1:4.
משחקי פלייאוף > בית אמריקה

בית הזה כלל 2 נבחרות בלבד. אוסטרליה ניצחה את קנדה והוכרזה כמנצחת הבית.
משחקי פלייאוף > בית אירופה

הבית כלל 20 קבוצות, כולל  דרום אפריקה, הודו, מצרים וניו זילנד. לאחר משחקים מוקדמים החלו משחקי רבע הגמר.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | רבע הגמר 30 במאי – 1 ביוני | רבע הגמר 30 במאי – 1 ביוני | רבע הגמר 30 במאי – 1 ביוני |  |  | חצי הגמר 13–16 ביוני | חצי הגמר 13–16 ביוני | חצי הגמר 13–16 ביוני |  |  | משחק הגמר 13–15 ביולי | משחק הגמר 13–15 ביולי | משחק הגמר 13–15 ביולי |  |  |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |  |
|   | סקרבורו, בריטניה | סקרבורו, בריטניה | סקרבורו, בריטניה | סקרבורו, בריטניה | סקרבורו, בריטניה |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  בריטניה בריטניה | 1 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  דרום אפריקה (1928–1994) דרום אפריקה | 4 |   |   | זאגרב, יוגוסלביה | זאגרב, יוגוסלביה | זאגרב, יוגוסלביה | זאגרב, יוגוסלביה | זאגרב, יוגוסלביה |  |  |  |  |  |
|   |   |   |   |   |   |  |  דרום אפריקה (1928–1994) דרום אפריקה | 2 |   |  |  |  |  |  |  |
| בריסל, בלגיה | בריסל, בלגיה | בריסל, בלגיה | בריסל, בלגיה |   |   |  |  יוגוסלביה יוגוסלביה | 3 |   |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  יוגוסלביה יוגוסלביה | 4 |   |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  בלגיה בלגיה | 1 |   |   |   |   |   |   |   | זאגרב, יוגוסלביה | זאגרב, יוגוסלביה | זאגרב, יוגוסלביה | זאגרב, יוגוסלביה | זאגרב, יוגוסלביה |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |  יוגוסלביה יוגוסלביה | 0 |  |  |
|   | פראג, צ'כוסלובקיה | פראג, צ'כוסלובקיה | פראג, צ'כוסלובקיה | פראג, צ'כוסלובקיה | פראג, צ'כוסלובקיה |   |   |   |   |   |  |  צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה | 4 |  |  |
|   |  |  צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה | 5 |   |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  ניו זילנד ניו זילנד | 0 |   |   | פראג, צ'כוסלובקיה | פראג, צ'כוסלובקיה | פראג, צ'כוסלובקיה | פראג, צ'כוסלובקיה | פראג, צ'כוסלובקיה |  |  |  |  |  |
|   |   |   |   |   |   |  |  צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה | 4 |   |  |  |  |  |  |  |
| פריז, צרפת | פריז, צרפת | פריז, צרפת | פריז, צרפת |   |   |  |  צרפת צרפת | 0 |   |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  צרפת צרפת | 5 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  מונקו מונקו | 0 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
משחקי פלייאוף > משחק בין מנצחי הבתים

המשחק בין מנצחי הבתים התקיים במונטריאול, קנדה, במהלך 14–16 באוגוסט 1947. נבחרת אוסטרליה ניצחה את נבחרת צ'כוסלובקיה עם התוצאה 1:4.