stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המכשף (קרל שפיצווג)

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  קרל שפיצווג 
 תאריך יצירה:  1875 
 טכניקה וחומרים:  לוח עץ, צבע שמן 
 ממדים בס"מ
 רוחב:  21.9 ס״מ 
 גובה:  29.8 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 מיקום:  Museum Georg Schäfer
 
המכשף (The Warlock), הידוע גם בשם הקוסם והדרקון (The Wizard and the Dragon), הוא כינוי לשתי יצירות שמן על בד מאת הצייר הגרמני קרל שפיצווג, שנוצרו בשנים 1875 ו-1880. הציור המקורי שמור כיום מוזיאון גאורג שפר בעיר שוויינפורט, בעוד שהגרסה השנייה נמצאת באוסף פרטי. שני הציורים כמעט זהים במוטיב אך שונים זה מזה בגודלם ובגווניהם.
תיאור

במחצית התחתונה של הציור ניצב מכשף בלב נוף סלעי אפל. סביבו מסודרים במעגל שישה או שבעה גולגולות. בידו מטה מורם, בתנוחה המזכירה מורה או מאלף חיות. לפניו ניצב דרקון קטן יחסית, שפתח את פיו, אחז בצוק בטפריו הקדמיים, וזנבו הנחשי כרוך סביבו. כנפי היצור המיתולוגי, הצבועות בשחור, נבדלות על רקע זוהר אדום העולה מבטן האדמה, ככל הנראה מסדק בסלע. עשן סמיך בצבע אפור-עופרת מתמר מעליו, ומאחוריו נגלה ארמון אגדות מואר באור שמש, סמוך לעמוד סלע גבוה. הארמון מזכיר בצורתו את טירת נוישוונשטיין, שהקמתה החלה בשנת 1869. חתימת המונוגרמה של האמן, האות S המסוגננת, מופיעה בפינה השמאלית התחתונה של הציור.
פרשנות

אורסולה זייבולד-בולטמן, שכתבה על הציור בעיתון Neue Zürcher Zeitung, רואה בדרקון ייצוג של פפניר מהמיתולוגיה הנורדית, ומתארת את היצירה כביקורת על "ההתלהבות מווגנר שאפיינה את מלך בוואריה, לודוויג השני, מלך בוואריה". .
היסטוריית בעלות

הקטן מבין שני הציורים, שממדיו 29.8 × 21.9 ס"מ, רשום בקטלוג היצירות תחת המספר 1394, והועבר למוזיאון גיאורג שפר בשוויינפורט, שם הוא מוצג מאז שנת 2000.
הגרסה השנייה (בערך 1880)

הציור הגדול יותר, שממדיו 47.1 × 26.2 ס"מ, רשום בקטלוג היצירות תחת המספר 1395. בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20 היה הציור בבעלותו של התעשיין היהודי ליאו בנדל. לאחר עליית הנאצים לשלטון ב-1933, סבל בנדל מרדיפות, והוא ואשתו אלזה נאלצו למכור רהיטים ויצירות אמנות במחירים נמוכים כדי לממן את הגירתם. ב-15 ביוני 1937 מכר בנדל את "המכשף" לגלריית היינמן במינכן תמורת 18,000 רייכסמארק. עסקה זו, כמו רבות אחרות שבוצעו על ידי אספני אמנות יהודים בתקופה זו, נחשבת מבחינה משפטית לאובדן רכוש כתוצאה מרדיפה, ולכן ניתן לראות בציור זה יצירת אמנות שנבזזה על ידי הנאצים.
ב-12 באוגוסט 1937 רכשה את הציור לינה אוטקר, אשתו של יצרן אבקת האפייה אוגוסט אוטקר, תמורת 28,000 רייכסמארק. בשנת 1968 עבר הציור בירושה לרודולף-אוגוסט אוטקר, והוא נכלל באוסף האמנות של Rudolf August Oetker" "GmbH.
ביוני 2006 פנו יורשיו של בנדל אל חברת "Kunstsammlung GmbH" בניסיון להגיע ל"פתרון צודק והוגן" בהתאם להצהרת וושינגטון, אך החברה סירבה לכל משא ומתן. באוקטובר 2016 הודיעה קבוצת אוטקר כי אוסף האמנות שלה נבדק במטרה לאתר יצירות שנבזזו בתקופת השלטון הנאצי, וכי הציור "המכשף" ככל הנראה יוחזר לבעליו החוקיים. בנובמבר 2019, החזירה חברת "Rudolf August Oetker GmbH" את היצירה ליורשיו של ליאו בנדל, שנרצח על ידי הנאצים.
הגרסה השנייה (בערך 1880)
אי-תפקוד רצפת האגן

| --- | --- |
 תחום:  מיילדות וגינקולוגיה 
 גורמי סיכון:  עישון בהריון 
 קישורים ומאגרי מידע
 MeSH:  D059952
 סיווגים
 ICD-11:  GC4Z 
 
תפקוד לקוי של רצפת האגן מתייחס למגוון רחב של בעיות המתרחשות כאשר שרירי רצפת האגן חלשים, צמודים, או קיימת ירידה בתפקוד של עצמות המפרקים, הגב התחתון, עצם הזנב, או מפרקי הירך. תפקוד לקוי של רצפת האגן עשוי לכלול מגוון של תסמינים כולל בריחת שתן, כאבי אגן, לחץ, ביאה מכאיבה (כאבים בעת קיום יחסי מין), בריחת צואה, צניחת אברי האגן, בעיות בתפקוד המיני וכאב כרוני, כאשר שלושת המאפיינים הנפוצים שעוזרים לאבחן בעיות בתפקוד רצפת האגן הם בריחת שתן, חוסר שליטה אנאלי וצניחת אברי האגן.
אנטומיה

רצפת האגן אצל נשים תומכת באיברי האגן כגון שלפוחית השתן, החלחולת והרחם. היא ממוקמת בבסיסו של האגן ובעלת מבנה שדומה לערסל ובנוי משרירים. הלדן, השופכה ופי הטבעת הם שלושה פתחים שנמצאים ברצפת האגן ומקשרים בין איברי האגן אל מחוץ לגוף. עצמות העצה והצולב בחלקה האחורי של רצפת האגן ועצם החיק בחלקה הקדמי, אוחזות את שרירי רצפת האגן. רצפת האגן מאפשרת נקיטת שתן וצואה, קיום יחסי מין ולידה ומהווה תמיכה לבטן ולאיברי האגן.
גורמים ותסמינים

הגורמים המכניים של חוסר תפקוד האגן הם ירידה של רצפת האגן אל מתחת לקו הבוקוקיגיאלי, צניחה של איברים והתרחבות של רצפת האגן. גורמים נוספים שעשויים לפגוע בתפקוד שרירי רצפת האגן הם לידה, הריון, גיל, מוצא, גנטיקה, השמנת יתר, לחץ ומאמץ פיזי לא מותאם. ההזדקנות של הרקמות וירידה ברמות האסטרוגן עם העלייה בגיל, מעלות את הסיכון לפתח בעיות קליניות בתפקוד שרירי האגן ושליטה על הסוגרים.
מחקר שנערך בקרב 184 אמהות שילדו בפעם הראשונה, חלקן בניתוח קיסרי וחלקן בלידה וגינלית טבעית, הראה שלא היה הבדל בסימפטומים של תפקוד שריר רצפת האגן במהלך 10 החודשים העוקבים ללידה. המחקר מציע כי השינויים המתרחשים במהלך ההריון על קולגן ורקמות חיבור אחרות, עלול להשפיע על תפקוד רצפת האגן.
תסמינים שמאפיינים חוסר תפקוד של שרירי האגן הם הפרעות בתפקוד המיני, דליפת שתן וצואה, קשיים במתן שתן, צניחת איברי האגן וכאב כרוני. בנוסף, רקמות המקיפות את איברי האגן עשויות להגביר רגישות או גירוי שנגרמים כתוצאה מכאבי אגן או להחלישם.
אבחון

ניתן לאבחן תפקוד לקוי של רצפת האגן על ידי ההיסטוריה הרפואית של המטופלת, ראיון של המטופלת בנוגע להפרעות בתפקוד המיני, בתפקוד מערכת העיכול, בתפקוד מערכת השתן, תחושת צניחת איברים, ובדיקה גופנית לאבחון צניחה של דפנות הנרתיק ואיברי האגן.
אבחון של אי תפקוד רצפת האגן נעשה גם על ידי בדיקה גופנית והיסטוריית החולה או לחלופין על ידי דימות שנותן תוצאות מדויקות יותר. בעבר השיטה העיקרית לדימות הייתה פלאורוסקופיה בשילוב עם דימות תהליך עשיית הצרכים ודימות של שלפוחית השתן. כיום ניתן להשתמש ב-MRI (בנוסף או במקום) דימות פלאורוסקופי, כאשר היתרון הוא קרינה מופחתת ועלייה בנוחות המטופל, אך יש צורך בביצוע חוקן. בתהליך הדימות משתמשים בג'ל אולטראסאונד לשיפור הניגודיות. הדימות במישורים הסג'יטלי והקורונלי נעשה במצב מנוחה והפעלת לחץ, לכלל האזור או לכל איבר בנפרד.
חומרת צניחת איברי האגן מחושבת על ידי לקיחת שלוש מדידות. הראשונה, קביעת קו הפובוקוקיגיאלי, קו ישר המחבר בין קו האמצע של מאחה עצמות החיק לבין חיבור האלמנט הראשון והשני של עצם הזנב. השנייה, הערכת מיקום שריר מרים פי הטבעת ומתיחת קו ניצב בינו לבין קו הפובוקוקסיגיאלי. קו זה הוא המדד לצניחת איברי האגן, כאשר צניחה של 2 סנטימטרים ומעלה נחשבת מתונה וצניחה של 6 סנטימטרים ומעלה היא חמורה. המדידה השלישית היא קו המחבר בין מאחה עצמות החיק לבין שריר מרים פי הטבעת, שמהווה מדד למפתח רצפת האגן, כאשר 6 סנטימטרים מצביעים על צניחה מתונה ו-10 סנטימטרים ומעלה מצביעים על צניחה חמורה. מדד צניחת האיברים מחושב ביחס למפתח, כאשר כל צניחה לא תקינה וצניחה מעל 4 סנטימטרים היא חמורה.
טיפול

ניתן לעכב את החמרת התופעה ואף לרפאה בעזרת הליכים כירורגים שונים, כגון השעיית צניחת שלפוחית השתן וכריתת רחם. ישנם מגוון טיפולים הכוללים תיקון בניתוח או התאמה והתקנה של תומכן בלדן (נרתיק). במקרים בהם דרגת החומרה קלה יחסית ניתן לשפר את המצב על ידי תרגילים לחיזוק שרירי רצפת האגן. יש לשקול פעולה לעיגון כיפת הלדן במידה ומבצעים ניתוח הכולל כריתת רחם לדנית בעקבות צניחה של איברי האגן. לפני כל פעולת טיפול, בין אם ניתוח לתיקון אי נקיטת שתן במאמץ או תיקון צניחת איברי האגן, יש להסביר למטופלת את שיעורי ההצלחה ולהציע לה טיפולים חלופיים. רופאים מומחים בעלי ידע נרחב ומעמיק באנטומיית רצפת האגן, יכולים לעשות ניתוחים לתיקון אי נקיטת שתן באמצעות מתלה או השתלת רשתות לתיקון צניחת איברים בגישה לדנית או בטנית.
אפידמיולוגיה

המצב נרחב ויכול להשפיע על עד 50% מהנשים בשלב כלשהו בחייהן. כמעט 10% מכלל הנשים תעבורנה ניתוח לתיקון בריחת שתן או צניחת איברי האגן. 30% מאלו שעברו ניתוח, עוברות לפחות שני ניתוחים בניסיון לתקן את הבעיה.
ראו גם

צניחת רחם
בלט השלפוחית
רחם
נרתיק
אגן
אנטרוצלה
לקריאה נוספת

סקירת ספרות "הקשר בין ליקויים בשרירי רצפת האגן לכאבי גב תחתון", ענת וילנסקי פלגי, ד"ר רחל כפרי, כתב עת לפיזיותרפיה כרך 17 גיליון מס, 2, אוגוסט 2015.
ניתוחי שיקום רצפת האגן - מהעבר אל העתיד, ליאור לבנשטיין, הרפואה כרך 153, חוברת 6, 2014.
הערות שוליים

1 2  Pelvic Pain & Pelvic Floor Dysfunction, beyondbasicsphysicaltherapy.com (ארכיון)
1 2  Lousine Boyadzhyan, Steven S. Raman, Shlomo Raz, Role of static and dynamic MR imaging in surgical pelvic floor dysfunction, Radiographics: A Review Publication of the Radiological Society of North America, Inc 28, July 2008, עמ' 949–967 doi: 10.1148/rg.284075139
↑  קובי סתיו, רפואת רצפת האגן - שמרנות מול חדשנות, הרפואה 150 חוברת 2, 2011, עמ' 158-161
↑  Lousine Boyadzhyan, Steven S. Raman, Shlomo Raz, Role of static and dynamic MR imaging in surgical pelvic floor dysfunction, Radiographics: A Review Publication of the Radiological Society of North America, Inc 28, July 2008, עמ' 949–967 doi: 10.1148/rg.284075139
1 2 3  רויטל ארבל, הגישה המשולבת לטיפול בהפרעות בתפקוד רצפת האגן, גרונטולוגיה, 2008, עמ' 101-109
↑  Mira Lal, Christopher H Mann, Roger Callender, Simon Radley, Does cesarean delivery prevent anal incontinence?, Obstetrics and Gynecology 101, February 2003, עמ' 305–312
↑  Rania F. El Sayed, Sahar El Mashed, Ahmed Farag, Medhat M. Morsy, Pelvic floor dysfunction: assessment with combined analysis of static and dynamic MR imaging findings, Radiology 248, August 2008, עמ' 518–530 doi: 10.1148/radiol.2482070974
↑  Lousine Boyadzhyan, Steven S. Raman, Shlomo Raz, Role of static and dynamic MR imaging in surgical pelvic floor dysfunction, Radiographics: A Review Publication of the Radiological Society of North America, Inc 28, July 2008, עמ' 949–967 doi: 10.1148/rg.284075139
↑  Andreas Lienemann, Tanja Fischer, Functional imaging of the pelvic floor, European Journal of Radiology 47, August 2003, עמ' 117–122
↑  ליאור לבנשטיין, ניתוחי שיקום רצפת האגן - מהעבר אל העתיד, הרפואה 153, חוברת 6, 2014, עמ' 340-341
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph268199 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
ג'ון ויליאם גריגס

ג'ון ויליאם גריגס (באנגלית: John William Griggs;‏ 10 ביולי 1849 –  28 בנובמבר 1927) היה פוליטיקאי אמריקאי, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל ניו ג'רזי ה-29 בשנים 1896–1898, ולאחר מכן כיהן כתובע הכללי של ארצות הברית עד 1901.
ראשית חייו

ג'ון ויליאם גריגס נולד בניוטון, ניו ג'רזי. ב-1868 הוא סיים את לימודיו בקולג' לאפייט, שם הוא היה אחד החברים המייסדים של אחוות טתא-דלתא-כי.
קריירה פוליטית

גריגס כיהן כחבר האספה הכללית של ניו ג'רזי בשנים 1876–1877 ובסנאט של ניו ג'רזי בשנים 1883–1888, כשבשנת 1886 הוא כיהן כנשיא הסנאט. הוא נבחר כנציג במשלחת מניו ג'רזי לוועידה הארצות של המפלגה הרפובליקנית של 1888.
ב-1896 נבחר גריגס כמושל ניו ג'רזי וכיהן בתפקיד עד 1898. הוא פרש מתפקידו כדי לכהן כתובע הכללי של ארצות הברית בממשלו של הנשיא ויליאם מקינלי. בתפקיד זה הוא כיהן עד 1901.
לאחר פרישתו

בשנים 1894–1900 הוא היה חבר חבר הנאמנים של קולג' לאפייט. הוא היה אחד החברים הראשונים שמונו לבית הדין הקבוע לבוררות בהאג, תפקיד בו הוא שימש בשנים 1901–1912.
כאשר הוקם הבנק הלאומי המאוחד של ניו יורק (Consolidated National Bank) ביולי 1902, היה גריגס אחד מ-14 הדירקטורים שלו. ב-1905 הוא מונה כנשיא חברת מרקוני לטלגרף אלחוטי באמריקה, תפקיד בו הוא שימש עד לארגונה מחדש של החברה כ"תאגיד הרדיו של אמריקה" (RCA) ב-1919. ב-RCA הוא היה דירקטור והיועץ המשפטי של החברה עד למותו.
מותו

ג'ון ויליאם גריגס נפטר בפטרסון, ניו ג'רזי ב-28 בנובמבר 1927. הא נטמן בבית הקברות סידר לואן שבעיר. על שמו נקראת שדרת גריגס שבעיר טינק שבניו ג'רזי.
אירועי מלחמת יום הכיפורים

מלחמת יום הכיפורים נמשכה 19 יום, מ-6 באוקטובר 1973 ועד 24 באוקטובר.
את 19 ימי הלחימה ניתן לחלק לשלושה שלבים:
שלב ראשון, בימים 6–10 באוקטובר: בחזית הדרום - מתקפה כוללת של הצבא המצרי על קו בר-לב ונקודות אסטרטגיות בחצי האי סיני. לאחר כיבוש קו בר-לב על ידי המצרים, יצא צה"ל למתקפת נגד שנכשלה. בחזית הצפון - מתקפה כללית של הצבא הסורי על רמת הגולן שבה נכבשו שטחים נרחבים בגולן ונכבש מוצב החרמון. צה"ל עסק בבלימת האויב.
שלב שני, בימים 11–14 באוקטובר: בחזית הדרום - התארגנות מחודשת של הכוחות הלוחמים וניסיון מתקפה מצרי שנבלם על ידי צה"ל. בחזית הצפון - הבקעת קווי הסורים על ידי צה"ל והתחלת התקדמותו לכיוון דמשק.
שלב שלישי, בימים 15–24 באוקטובר: בחזית הדרום - לאחר קרבות עזים באזור החווה הסינית, צלח צה"ל את תעלת סואץ, כבש שטח נרחב ממערב לתעלת סואץ, וכיתר את הארמייה השלישית. בחזית הצפון - כוחות צה"ל ייצבו קו חדש בשטח סוריה, וכבשו את מוצב החרמון.
להלן פירוט האירועים במהלך ימי הלחימה בכל אחת מהחזיתות: חזית הדרום (מצרים), חזית הצפון (סוריה) והחזית המדינית והבינלאומית.
חזית הדרום > 6 באוקטובר, יום הכיפורים, יום שבת

קרוב לשעה 14:00, פתחו כוחות מצריים וסוריים בהתקפה מתואמת מראש על כוחות צה"ל בסיני וברמת הגולן.
בדרום, פתחו המצרים בהרעשה ארטילרית כבדה לאורך כל תעלת סואץ שבחסותה מתבצעת צליחות של יחידות קומנדו מצרי ראשונות את תעלת סואץ.
5 דיוויזיות חי"ר מצריות צלחו את תעלת סואץ באמצעות סירות גומי, ונאחזו לאורך הגדה המזרחית של תעלת סואץ. הצולחים פרצו את סוללת העפר שבגדה הישראלית של התעלה, ולא נתקלו בהתנגדות ממשית.
מול המצרים ניצבה אוגדת סיני (אוגדה 252), בפיקודו של האלוף אלברט מנדלר. חטיבה 14, בפיקודו של אל"ם (לימים אלוף) אמנון רשף, הייתה מוצבת בקו הקדמי של תעלת סואץ - קו בר-לב - מאזור האי "אל בלח" ועד "רס מעלב" בדרום, בגזרה שאורכה כ-200 ק"מ. המצרים הקימו גשרים על התעלה, והעבירו במשך הלילה לסיני כוחות שריון של הארמייה השנייה, שפעלה בגזרה הצפונית. הם הפעילו כוחות קומנדו בסיני ובמפרץ שלמה. כוחות הרגלים והשריון הישראליים הופעלו על ידי מפקדיהם בצורה בלתי מתואמת, תוך שכוחות נשלחים מול כוחות עדיפים, ונפגעים שוב ושוב על ידי טילי נ"ט מסוג סאגר ומארבים של קומנדו מצרי.
חיל האוויר המצרי מבצע מתקפה רחבת היקף על שדות התעופה הישראלים בסיני, בסיסי פיקוד, סוללות טילי הוק ומטרות איכות נוספות. ההתקפות פוגעות בחלק מהיעדים ובהם שדה התעופה רפידים שהושבת, סוללת טילי הוק שהושמדה ועוד. חיל האוויר הישראלי מזניק בתגובה מטוסי ירוט רבים להגנת שמי המדינה אך בדרך כלל לא נוצרו מפגשים אוויריים. בקרב האוויר הראשון במלחמת יום הכיפורים נלחמו שני מטוסי F-4 פנטום ב-28 מיגים מצריים והפילו שבעה מהם.
מסוקי סער מצריים מנחיתים כוחות קומנדו בעורף סיני במטרה לשבש הגעת תגבורת מילואים לחזית. חלק גדול מהמסוקים מופל על ידי חיל האוויר על הלוחמים שבהם.
חיל האוויר הישראלי ביצע בנוסף גיחות תקיפה לאורך קו תעלת סואץ בניסיון לסייע לכוחות הקרקע ולפגוע במאמץ הצליחה המצרי, וספג אבדות כתוצאה מירי כבד של נ"מ ושל טילי קרקע-אוויר.
מפציצים מדגם טופולב Tu-16 שיגרו מספר טילי אוויר קרקע "קלט" לעבר, תל אביב, יחידת בקרה אווירית 528, בסיס השליטה והמודיעין אום חשיבה, מחנה טסה, ומפקדת חיל הים בשארם א-שייח'. טיל הקלט שפגע ביב"א 528 גרם להרוגים ונזק כבד, שאר הטילים יורטו על ידי מטוסי חיל האוויר וכוחות הנ"מ לרבות הטיל ששוגר לתל אביב שהופל על ידי רס"ן איתן כרמי במיראז' 3.
סטי"ל מצרי מדגם אוסה מוטבע בקרב פורט סעיד על ידי מטוס פנטום של אליעזר פריגת.
חזית הדרום > 7 באוקטובר, י"א בתשרי, יום א'

כוחות שריון של הארמייה השלישית, שפעלה בגזרה הדרומית, עברו לסיני. בסך הכול עברו לסיני כמאה אלף חיילים מצרים וכ-400 טנקים. בתום היום היו למצרים 13 גשרים על תעלת סואץ. כוחות הרגלים המצריים בסיני עסקו בכיתור המעוזים, בהתחפרות ובמיקוש.
כוחות חי"ר מצריים המצוידים בטילי נ"ט מסוג סאגר גרמו אבדות כבדות לשריון הישראלי, שלא היה ערוך ללחימה מסוג זה. הכוחות הסדירים של צה"ל, שעסקו לבדם בבלימת האויב, איבדו עד סוף יום זה כשני שלישים מכוחם.
חיל האוויר הישראלי תקף את הגשרים המצריים על תעלת סואץ, תוך שיכולתו מוגבלת על ידי מערך טילי קרקע-אוויר שקידמו המצרים לחזית התעלה עם סיום מלחמת ההתשה. המאמץ הרב שנאלץ חיל האוויר להשקיע בסיוע לכוחות הקרקע בצפון ובדרום מנע ממנו להפעיל את תורת הלחימה שפיתח לחיסול מערכי הטילים.
לפנות בוקר נערך קרב מרסא תלמאת, בין שתי ספינות דבור של חיל הים הישראלי לבין כוחות חיל הים המצרי במרסא תלמאת שבגזרה המרכזית של מפרץ סואץ, ובו הושמדו מספר כלי שיט מצריים ונפגע הכוח הישראלי.
אוגדת מילואים בפיקודו של האלוף אברהם אדן (אוגדה 162) הגיעה לגזרה הצפונית, ואוגדת מילואים בפיקודו של האלוף אריאל שרון (אוגדה 143) הגיעה לגזרה המרכזית. אוגדת סיני התמקדה בגזרה הדרומית.
חיל האוויר הישראלי תקף שדות תעופה במצרים, והחל בתקיפת מערך הנ"מ המצרי במבצע תגר אך הפסיקו עוד בתחילתו עקב הצורך הדחוף בסיוע בחזית הסורית.
ניתנה על ידי צה"ל הוראת פינוי למעוזי קו בר-לב והנחיה לנסות לחמוק מזרחה. אך המעוזים כבר היו מוקפים בכוחות מצריים שהיקשו על ביצוע ההוראה. עובדה זו לא הייתה ברורה לגמרי לפיקוד הדרום ולמפקדים הבכירים, ועל כן הושקע מאמץ רב בניסיונות לסייע למעוזים. כך נקראה חטיבת שריון 14 הסדירה לסייע למעוזים, דבר שעלה בקורבנות רבים. רוב הטנקים וכלי הרכב האחרים של החטיבה נפגעו על ידי טילי סאגר. שני מעוזים נכנעו.
המצרים נפרסו ונאחזו בעמדות לאורך הגדה המזרחית של התעלה, ברצועה שרוחבה 3–4 ק"מ, ולא ניסו להמשיך ולהתקדם מזרחה.
המצרים חסמו את מצרי באב אל מנדב בדרום ים סוף.
בפגישה שהתקיימה בחמ"ל פיקוד הדרום באום חשיבה, אישר הרמטכ"ל, דוד אלעזר, את תוכניות מתקפת הנגד שנועדה ליום המחר, ואמר למפקדי האוגדות: "אני מבקש שתזכרו ששתי האוגדות שלכם הן כל מה שיש בין המצרים לבין תל אביב".
חזית הדרום > 8 באוקטובר, י"ב בתשרי, יום ב'

מעוז ישראלי שלישי נכנע בסיני.
המצרים המשיכו להעביר כוחות לגדה המזרחית על-גבי הגשרים שהוקמו לאורך תעלת סואץ.
צה"ל יצא למתקפת נגד: אוגדת אדן נכנסה לקרב עם הארמייה השנייה ונהדפה. שמואל גונן, אלוף פיקוד הדרום, שלא ידע על כישלון זה, שלח את אוגדת שרון דרומה למתקפה על הארמייה השלישית, ונאלץ להחזירה עם גבור הלחץ המצרי. בעקבות כישלון המתקפה הרחיבו המצרים את אחיזתם והגיעו במקומות מסוימים לציר החת"ם המצוי 8–10 ק"מ ממזרח לתעלת סואץ. כישלון מתקפת הנגד והוויכוח מי נושא באחריות לכך היה תחילתו של ויכוח באמצעי התקשורת הישראלית בין המפקדים הבכירים בחזית הדרום שזכה לכינוי "מלחמת הגנרלים".
"נשבור להם את העצמות", מבטיח הרמטכ"ל הישראלי במסיבת עיתונאים בתל אביב.
חיל הים הישראלי טיבע שלוש ספינות טילים מצריות בקרב דמיט-בלטים.
חזית הדרום > 9 באוקטובר, י"ג בתשרי, יום ג'

לנוכח כישלון מתקפת הנגד הישראלית והמצב הקשה בחזית הסורית, מחליט הרמטכ"ל על ריכוז מאמץ ברמת הגולן. הרמטכ"ל מורה על הפסקת היוזמה ההתקפית בחזית סיני ועל שיפור עמדות לאחור אל ציר החת"ם ומגננה מתוך עמדות כדי להתמודד עם יתרון הכמותי הגדול של המצרים בטנקים. למרות החלטה זו, תוקפים כוחות אוגדה 143 את מתחמי "חמוטל" ו"מכשיר" בסיני והתקפתם נהדפת על ידי המצרים.
שני מעוזים ישראלים נוספים נכנעו. הסתיים פינויים של אחד-עשר מעוזים.
אזור דרום סיני ("מרחב שלמה") הופרד מפיקוד הדרום והפך לפיקוד עצמאי, בפיקודו של האלוף ישעיהו גביש. המצרים שניסו להתקדם דרומה נעצרו מדרום לעיון מוסה.
צה"ל נערך לבלימה ב"ציר החת"ם", כעשרה ק"מ ממזרח לתעלה.
חזית הדרום > 10 באוקטובר, י"ד בתשרי, יום ד'

רא"ל חיים בר-לב התמנה למפקד חזית הדרום, בעקבות תפקודו הכושל של אלוף פיקוד הדרום, שמואל גונן, בימי הלחימה הראשונים. על האלוף גונן אמרה "ועדת אגרנט": "לא עמד כראוי במילוי תפקידו והוא נושא בחלק ניכר של האחריות למצב המסוכן שבו נתפסו כוחותינו".
חזית הדרום > 11 באוקטובר, ט"ו בתשרי, יום ה'

התחיל השלב השני ללחימה בחזית הדרום, שלב שבו עסק צה"ל במגננה למניעת התקדמות המצרים, ובהיערכות לשלב הבא, שלב התקיפה.
לפנות בוקר חיל הים הישראלי טיבע ספינת טילים מצרית מדגם קומאר בים סוף.
חיל האוויר הפציץ את גשר בנהא בעומק הדלתא המצרית ובכך ניתק כבלי תקשורת מאובטחים למטרות מודיעין. בהפצצה הופלו שני מטוסי פנטום ישאליים.
מבצע פונטיאק - בו הובילו מסוקי יסעור כוח בן 22 לוחמים בפיקוד סא"ל עמוס ירון, ובהם תותחנים מצוידים בשני תותחי M-102 ואנשי מילואים מסיירת מטכ"ל שאבטחו את התותחנים, לג'בל עתקה במצרים. כוח זה טיווח וירה 90 פגזים על מפקדות הארמייה השלישית וצומת חיוני באזור הק"מ ה-101 על ציר קהיר-סואץ והסב להם נזקים ואבדות בטרם התפנה ללא נפגעים.
חזית הדרום > 12 באוקטובר, ט"ז בתשרי, יום ו'

המצרים העבירו מזרחה כוחות שריון ונ"מ כהיערכות למתקפה כללית של הארמייה השנייה והארמייה השלישית.
מעוז "המזח", מול פורט תאופיק, נכנע.
חזית הדרום > 13 באוקטובר, י"ז בתשרי, יום שבת

האלוף אלברט מנדלר, מפקד אוגדת סיני (252), נהרג מפגיעה ישירה בנגמ"ש הפיקוד שלו שנע על ציר הגידי, ככל הנראה עקב כך שברשות המצרים היו מפות הקוד "סיריוס". את הפיקוד על האוגדה קיבל האלוף קלמן מגן.
סיירת מטכ"ל מבצעת את מבצע "זנבר". הסיירת, בפיקוד גיורא זורע, מוטסת בעזרת שלושה מסוקי יסעור מרפידים לעומק כביש סואץ-קהיר עם ג'יפים שעליהם תול"רים ופוגעים בשדה תעופה כותמיה..
מטוסי הוקר הנטר תוקפים יחידת ארטילריה הכפופה לאוגדת שרון משמידים מצבור תחמושת של תותחי 175 מ"מ ופוגעים ב-48 חיילים ישראלים. מספר מטוסי האנטר מופלים.
חזית הדרום > 14 באוקטובר, י"ח בתשרי, יום א'

המצרים פתחו במתקפה לאורך החזית, במגמה להבקיע לעומק סיני. הכוחות המצריים פרצו בחמישה מקומות, הדרומי בהם בוואדי מבעוק. כוחות קרקעיים של צה"ל, בסיוע נרחב של חיל האוויר, בלמו מתקפה זו. המצרים איבדו במהלך זה כ-200 טנקים, לעומת 20 טנקים שאבדו לצה"ל. תבוסה זו של המצרים שכנעה את הממשלה לאפשר לצה"ל לצלוח את התעלה ולפתוח במתקפה בצידה המערבי של התעלה. על שלב זה בלחימה אמר חיים בר-לב, "המצרים חזרו לעצמם ואנחנו חזרנו לעצמנו".
חיל האוויר פגע בשלושה שדות תעופה גדולים במצרים תוך ניהול קרבות אוויר קשים. חיל הים טיבע כ-19 ספינות וסירות מצריות בראס-ע'ריב בים סוף.
חזית הדרום > 15 באוקטובר, י"ט בתשרי, יום ב'

התחיל השלב השלישי ללחימה בחזית הדרום, שלב שבו עבר צה"ל למתקפה שבסופה צלח את תעלת סואץ והשתלט על שטחים שממערב לתעלה.
עם ערב התחיל מבצע אבירי לב של צה"ל לצליחת תעלת סואץ. משימת הצליחה הוטלה על אוגדת שרון וכוחות ההנדסה של פיקוד הדרום.
בלילה שבין ה-15 ל-16 בחודש צלחו כוחות צנחנים בסירות גומי בפיקודו של המח"ט דני מט את התעלה באזור התפר שבין הארמייה השנייה לשלישית, מצפון לאגם המר, ותפסו ראש גשר ממערב לתעלה.
התחיל קרב החווה הסינית באזור האגם המר הגדול על גדת תעלת סואץ.
חזית הדרום > 16 באוקטובר, כ' בתשרי, יום ג'

לאחר שגשר הדוברות וגשר הגלילים נתקעו בדרך, דוברות "תמסח" של צה"ל הגיעו לאזור הצליחה והעבירו גדוד טנקים (21 טנקים) לצד המערבי של התעלה.
גדוד טנקים ונגמ"שים של צה"ל, שחצו את התעלה, יצאו לפשיטה על בסיסי טילים מצריים. הכוח הישראלי השמיד שלושה בסיסי טילי נ"מ, מצבורי כלי רכב, נגמ"שים וטנקים.
לאחר הפגיעה בבסיסי הנ"מ המצריים, החל חיל האוויר הישראלי לפגוע במטרות עומק במצרים ושיבש את צירי האספקה שלהם.
חזית הדרום > 17 באוקטובר, כ"א בתשרי, יום ד'

בלילה שבין ה-16 ל-17 בחודש חדרה חוליה ישראלית של הקומנדו הימי לנמל פורט סעיד ופגעה בספינות אחדות.
חיל ההנדסה הישראלי הקים גשר ראשון על התעלה, "גשר הדוברות", שהורכב מדוברות מצופים "יוניפלוט". ב 18:30 בערב החלו לעבור כוחות שריון על גבי הגשר.
טורי שריון של הכוח הישראלי המשיכו להתקדם בגדה המערבית של התעלה והשמידו בדרכם בסיסי טילים וסוללות ארטילריה.
גדוד 890 של חטיבת הצנחנים ספג אבדות כבדות בקרב בחווה הסינית.
בצהריים יצא כוח צנחנים לטיהור שטח שמצפון לראש הגשר בגדה המערבית, נתקל בהתנגדות מצרית עזה באזור כפר סרפאום ונסוג לאחר שספג אבדות כבדות.
לקראת ערב נודע למצרים דבר צליחת התעלה על ידי צה"ל, והחלו להפנות כוחות לראש הגשר לבלימתה. כוחות מאוגדת מגן ומאוגדת סיני השמידו חטיבה מצרית שנעה לאורך האגם המר.
חזית הדרום > 18 באוקטובר, כ"ב בתשרי, יום ה'

בלילה שבין ה-17 ל-18 באוקטובר החלה אוגדת אדן לחצות את התעלה, והתקדמה תוך שהיא משמידה סוללות טילים.
חטיבה 421 נעה לכיוון צפון מערב והרחיבה את ראש הגשר עד לעומק של 9 ק"מ תוך שהיא משמידה בסיס טילי קרקע אוויר ומעל 40 טנקים מצריים ללא אבדות לצה"ל.
כוחות אוגדת שרון כבשו את החווה הסינית.
חיל האוויר המצרי מבצע מאמץ מרוכז לתקיפת ראש הגשר הישראלי. מופעלים 20 מטוסי תקיפה ומסוקי מי-8 שמטילים חביות נפל"ם. בקרבות אוויר מופלים 14 מטוסים ושבעה מסוקים.
במסגרת מבצע מפצח 22, תקף חיל האוויר הישראלי את מערכי הטילים נגד מטוסים של צבא מצרים באזור קנטרה-אסמאעיליה. בתקיפה הושמדו שש סוללות טילים מצריות, מול אובדן של שישה מטוסי קרב ישראלים מדגם פנטום וסקייהוק.
חזית הדרום > 19 באוקטובר, כ"ג בתשרי, יום ו'

בשעה 10:00 לערך צולחת חטיבה 14 את התעלה מערבה, נעה צפונה וכובשת את מתחם אורחה ובכך מרחיבה את האחיזה מצפון לראש הגשר.
כוחות צה"ל מצליחים להרחיב את האחיזה גם בדרום ובמערב.
חיל ההנדסה הישראלי וכוחות שריון פורסים את גשר הגלילים על פני התעלה.
חיל הים הישראלי הפגיז דרכים, מתקנים ומחנות צבאיים בדלתא של הנילוס.
חזית הדרום > 20 באוקטובר, כ"ד בתשרי, יום שבת

החלה ההתקדמות מראש הגשר. אוגדת שרון התקדמה צפונה בשתי גדות התעלה, ועד ה-22 בחודש הגיעה למבואות אסמאעיליה. אוגדת אדן התקדמה דרומה, ובעקבותיה, ממערב לה, התקדמה אוגדת סיני לכיוון העיר סואץ ונמל אל-אדביה.
השריון הישראלי התחיל לכתר את הארמייה המצרית השלישית, שהתמקמה והתחפרה ממזרח לתעלת סואץ בימי המלחמה הראשונים.
חזית הדרום > 21 באוקטובר, כ"ה בתשרי, יום א'

צה"ל הרחיב את ראשי הגשר במערב התעלה וחדר כ-15 ק"מ בעומק מצרים.
חזית הדרום > 22 באוקטובר, כ"ו בתשרי, יום ב'

בלילה שבין ה-21 ל-22 באוקטובר פעלה חוליה של הקומנדו הימי בנמל ע'רדקה וטיבעה סטי"ל מצרי מדגם קומאר.
כוחות צה"ל ניתקו את הקשר היבשתי בין אסמאעיליה לסואץ.
כוחות צה"ל התקדמו על כביש סואץ-קהיר, והגיעו לקילומטר ה-101 מקהיר.
מתקפת טילי הסקאד - שיגור מטח של שלושה טילי סקאד מצריים אל עבר ראש הגשר הישראלי באזור הצליחה.
ב-18:52 נכנסה לתוקף הפסקת האש הראשונה, שלא נשמרה.
חזית הדרום > 23 באוקטובר, כ"ז בתשרי, יום ג'

הפסקת האש לא נשמרה על ידי שני הצדדים - הושלם כיתור הארמייה השלישית של מצרים, שכוחותיה נמצאו בסיני.
חזית הדרום > 24 באוקטובר, כ"ח בתשרי, יום ד'

כוחות שריון של צה"ל כבשו את נמל אל-אדביה בחוף המערבי של מפרץ סואץ. ספינות דבור של חיל הים תפסו את הנמל.
אוגדת אדן ניסתה לכבוש את העיר סואץ, אך נתקלה בהתנגדות עזה וספגה אבדות כבדות.
הפסקת אש בחזית הדרום. צה"ל התבסס באדמת מצרים ("אפריקה", בלשון החיילים), וכוחותיו היו מרוחקים 100 ק"מ בלבד מקהיר. הארמייה השלישית כותרה, וחייליה היו נתונים בסכנת גוויעה בצמא וברעב.