אמין א-ריחאני
הערכה

ריחאני הוא האב המייסד של ספרות ערבית אמריקאית (אנ'). כתביו המוקדמים באנגלית מסמנים את תחילתה של אסכולה לספרות ערבית בעיסוקה, בתרבותה ובמאפייניה, אנגלית בשפתה ואמריקאית ברוחה ובפלטפורמה. הוא הערבי הראשון שכתב מסות באנגלית, שירה, רומנים, סיפורים קצרים, ביקורות אמנות וכרוניקות מסע. הוא פרסם את יצירותיו בארצות הברית במהלך ארבעת העשורים הראשונים של המאה העשרים. במובן זה, הוא המבשר של הספרות האמריקאית שנכתבה על ידי סופרים ידועים במזרח התיכון.
ריחאני נחשב גם למייסד "אדב אלמהג'ר" (ספרות מהגרים). הוא הערבי הראשון שכתב יצירות ספרותיות שלמות, בערבית או באנגלית, וראה אור בארצות הברית (ניו יורק). כתביו היו חלוצים בתנועת הספרות הערבית המודרנית שמילאה תפקיד מוביל ברנסאנס הערבי ובהגות הערבית בת זמננו.
ספר החיבורים הערבי של ריחאני בשם "א-ריחאניאת" (1910), אישר את אמונותיו וערכיו הפילוסופיים והחברתיים העיקריים שבאו לידי ביטוי ביצירותיו העתידיות. אמונות אלו טופלו במאמרים של עבודה זו כגון: מי אני, סובלנות דתית, מגשר ברוקלין, העיר הגדולה, רוח זמננו, רוח השפה, באביב הייאוש, עמק פריכה, על בדידות, אתיקה, ערך החיים, התנהלות חיים, אופטימיות, האמת המפוזרת, חוכמה משולשת, הנביא הנעלה ביותר, מצב העתיד... ספר זה מקדש את ריחאני כסופר שנוי במחלוקת שסלל את הדרך למודרנה בספרות ערבית והגות ערבית של תקופתו.
הרומן הגדול הראשון של ריחאני (באנגלית), The Book of Khalid ("ספר חאליד", 1911), נחשב ליצירה ספרותית חלוצית שסללה את הדרך לספרות ערבית-אמריקאית. הרומן שילב מציאות ובדיה, מזרח ומערב, ספיריטואליזם ומטריאליזם, הערבים והאמריקאים, פילוסופיה וספרות, בסגנון שפה שבו מטאפורות ערביות ומבני שפה אנגלית הולכים יחד בניסיון ליצור קו מופשט שבו שתי השפות יכולות כמעט לגעת. חאליד, גיבור הרומן, יוצא מבעלבכ, משורשי הארזים בלבנון ומהגר כל הדרך לניו יורק שם הוא מתמודד עם כל הסתירות של הרקע המזרחי הרך שלו ועם חומרת המציאות הקשה של המערב. הוא חולם על העיר הגדולה הווירטואלית, חושב על האימפריה האידיאלית, ומחפש את סופרמן המשלב בתוכו את הרוחניות של המזרח, אמנות אירופה ומדע אמריקאי.
לפי מספר חוקרים, ספר חאליד הוא הבסיס למגמה ספרותית חדשה של חוכמה ונבואה המבקשת ליישב בין חומר ונשמה, שכל ואמונה, יחד עם המזרח והמערב בניסיון להסביר את אחדות הדתות. ומייצג את אחדות היקום.
ספריו על ערב, שנכתבו במקור בערבית ובאנגלית, מייצגים פרספקטיבה חלופית לתנועה האוריינטליסטית בכך שהם מעניקים לעולם, לראשונה, תיאור אובייקטיבי ואנליטי של ערב מנקודת מבט ערבית. אלה הם: Maker of Modern Arabia ("יוצר ערב המודרנית", 1928), Around the Coasts of Arabia ("סביב חופי ערב", 1930), ו-Arabian Peak and Desert ("פסגת ערב ומדבר", 1931). הטרילוגיה הערבית הזו נחשבה על ידי המוציאים לאור בארצות הברית ובאירופה כרבי מכר באותה תקופה. המחבר כתב דיווחים על מסעותיו לערב, תחילה בערבית, ושפורסמו תחת הכותרות של ملوك العرب ("מלכי הערבים"), تاريخ نجد الحديث ("תולדות נג'ד המודרנית"), قلب العراق ("לב עיראק") ויצירות אחרות על ערב שנחשבו להצלחה ביקורתית וציבורית.
חוקרים, עם שחר המאה העשרים ואחת, מכירים בתפקידו של ריחאני בשיח בין הציוויליזציות: נתן ס. פאנק טוען כי "גישתו של ריחאני לפיוס בין-תרבותי צצה בהדרגה, ומשקפת את הבשלת זהותו האישית. אף על פי שהוא מיהר לפתח גישה ביקורתית אינטלקטואלית כלפי כל צורות חוסר הסובלנות המושרשות בתרבויות מסורתיות, ריחאני לא הפסיק עם חגיגת החשיבה החופשית והחגיגות של צורות של אחדות לאומית שמתנערת מהדבקות הדתית המוחלטת".
טרי דה-יונג משווה את ריחאני עם וולט ויטמן ומדגישה את העובדה ש: "וולט ויטמן ניסה לחשוף את הסתירות בתוך פילוסופיה... שקראה לחירות וחופש הפרט ובו בזמן התירה עבדות... כך גם כתביו של ריחאני על השאלות האם עקרונות דמוקרטיים מוקרנים באופן שווה על שתי החברות - אמריקאיות ומזרח תיכוניות - שבהן הוא חי ועבד, ממשיכות לאתגר את ההנחות האהובות ביותר שלנו לגבי עצמנו". ג'פרי פ. נאש, לעומת זאת, מדגיש את רוח המודרניות ביצירותיו של ריחאני, שם כתביו: "הובילו למעבר תוך שינוי תרבותי לתחילת המאה העשרים, התקופה שבה ריחאני, שגם הוגדר כנביא, היה מחבר את חיבוריו הראשונים על נושאים ספרותיים ופוליטיים בין-תרבותיים".