stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שדרות לוי אשכול
היסטוריה > בשליטה ירדנית

השטח היה בשליטת ממלכת ירדן מאז חלוקת ירושלים שנעשתה לאחר מלחמת העצמאות. רחוב זה היה בזירה מתוחה מאוד באותה תקופה, כי שכן בין שני מוצבים ראשיים שהקימו הירדנים: מוצב גבעת התחמושת שהיה החשוב מבין מוצביהם באזור, ומוצב "תל אל-מודורה" (הגבעה העגולה) שעמד על גבעת המבתר ונועד להשקיף על מוצב גבעת התחמושת. נוסף לביצורים הייתה על גבעת המבתר עמדת תותחים שירתה על השכונות היהודיות בירושלים המערבית. בחלקו המערבי של הרחוב התכוננה ישראל לעימות והחלה בהרחבת השכונות היהודיות סנהדריה ושמואל הנביא, הקמת השכונות נועדה למנוע התפשטות של השליטה הירדנית. מעט לפני המלחמה, ב-1946, הוקם במקום שיכון פאג"י. שמואל הנביא החלה להיבנות ב-1963 ונחשבה לשכונת מצוקה. מספר ימים לאחר קום המדינה התקיף הלגיון הירדני את בתי שכונת שיכון פאג"י החדשה. האזור שמצפון-מערבית לרחוב ובכללו שכונת סנהדריה, סבל מהתקפות הלגיון, שביצר את מעמדו בגבעת התחמושת, דרום-מזרחית לרחוב.
היסטוריה > לאחר מלחמת ששת הימים - תוכנית ייסוד הרחוב

לאחר איחוד ירושלים, ראתה ממשלת ישראל לנכון לסלול כביש ישיר מירושלים המערבית אל הר הצופים, על מנת ליצור רצף יהודי בינו לעיר ולמנוע את הפרדתו של ההר בשנית ממערב ירושלים. ביולי 1967 הוחלה הקמתם של שכונות הבריח, שיצרו מסדרו יהודי בין מערב העיר והר הצופים. הפרויקט נוהל על ידי יהודה תמיר, שעבד בכפוף למשרד ראש הממשלה ולא למשרד השיכון. בתוכנית זו תמך ראש העיר טדי קולק והתנגדו לה השרים מנחם בגין וזרח ורהפטיג, שהעדיפו ליישב יהודים בשכונות הערביות הקיימות.
התוכנית הייתה שהרחוב יעבור בדרך שתעקוף את שכונת שייח' ג'ראח ובכך תמנע התפשטות פלסטינית בשיפולי הכביש, שעלולה לנתק את הר הצופים המובלע בין שכונות פלסטיניות, כשייח' ג'ראח, ענאתא וואדי אל ג'וז. לכך נבחר ציר המשך של רחוב בר-אילן, המוביל צפונית לשייח' ג'ראח - כך שניתן לבנות בשטח ההפקר שמשתי גדותיו - עד להר הצופים. לאחר מותו של לוי אשכול ב-1969 נקרא הרחוב על שמו "שדרות לוי אשכול".
היסטוריה > התחלת הבנייה מצפון

ב-1968 החלה בניית השכונות רמת אשכול (ממערב) וגבעת המבתר (ממזרח) מצפון לכביש, כשהכביש מהווה גבולן הדרומי של שתי השכונות. אלו היו שתי השכונות הראשונות שנבנו מעבר לקו העירוני של קו הירוק בירושלים המאוחדת.
רמת אשכול והבתים שעל שפת הרחוב הצפונית נבנו בשיתוף פעולה עם משרד השיכון ועיריית ירושלים, במאמץ תכנוני והנדסי מיוחד, בתכנון האדריכלים ישראל לויט, יצחק פרלשטיין וזאב שיינברג. השכונה שימשה דוגמה ומופת תכנוני ואדריכלי לשכונות רבות שנבנו אחריה במקומות רבים, כאשר כל הבתים בשכונה בעלי ארבע קומות ושפה ארכיטקטונית זהה, בעלת מרפסות חזית או אחור שוות ואריחים מצופים בקרמיקה צבעונית. בבנייה השתתפו החברות היזמיות והקבלניות המובילות בישראל, כ"שיכון ופתוח", שיכון עובדים, רובינשטיין, האחים גולדשטיין ורסקו. בתים אלו שעל שפת הרחוב, בין הרחובות "משמר הגבול" ו"מדבר סיני" נבנו במספר מקטעים בצורה זהה ובמספר קומות שווה. זאת מלבד מבנה אחד בולט, ובו מעל לעשרים קומות, הנחשב ל"גורד השחקים" של האזור. הבנייה נערכה בין השנים 1968 - 1972 אך רשמית השכונה נחנכה בשנת 1970. בכל השכונה (מלבד רחוב "רמת הגולן") הוקמו 1,850 יחידות דיור, כולם בבניינים בני ארבע קומות כשבכל דירה שלושה עד ארבעה חדרים.
גבעת המבתר לעומתה, נבנתה בבתים פרטיים ונמוכים והייתה השכונה הראשונה בעיר (לצד רחוב "רמת הגולן" ברמת אשכול) שנבנתה בשיטת בנה ביתך. הסיבה לכך הייתה גובהה הרב של הגבעה, שבתים גבוהים עליה עלולים היו לפגוע בקו הנוף של ירושלים. הצורך ביישוב מהיר של שכונות הבריח אילץ את הממשלה לסבסד את הדירות בהן בדרכים שונות. הממשלה כיסתה חלק ממחיר הדירות, נתנה זכאות למשכנתאות על אחוז גבוה מהמקובל של הדירה הנקנית ונתנה אפשרויות החזר משכנתאות נוחות מהמקובל. קוני המגרשים בגבעת המבתר נדרשו להתחיל את הבנייה עליהם בתוך שנה מיום הרכישה. בגבעת המבתר וברחוב רמת הגולן שברמת אשכול הוקמו 350 יחידות דיור בשיטת בנה ביתך - בניינים של קומה או שתיים שבכל אחד היו דירה או שתיים וחצר. גבעת המבתר נותרה בשם שנתן צה"ל לשטחה לפני מלחמת ששת הימים, על שם המבתר בדרך שכם שהפריד אותה מהר הצופים. 
הרחובות בשכונת רמת אשכול נקראו על שם מושגים שכיכבו בתקופת המלחמה, כמו מעבר המיתלה, משמר הגבול ורמת הגולן. וכן בשכונת גבעת המבתר: רחוב "ששת הימים", מדבר סיני, מצרי טיראן ומפרץ שלמה. מאותה סיבה נקראו רחובות רבים ברמת אשכול על שמות אתרים באזור סיני הלקוחים מנדודי בני ישראל במדבר סיני, כפי שמובאים בספר במדבר, בהם: ליבנה, ים סוף, פארן, רפידים, חצרות, יטבתה, עברונה, נחליאל, נחל צין, עציון גבר ועוד.
ב-1971 נוסדה מזרחית יותר שכונת הגבעה הצרפתית. הגבעה הצרפתית נקראה "גבעת שפירא", על שם שר הפנים משה חיים שפירא אולם השם לא הפך לנחלת הכלל. בניגוד למקובל בשכונות ירושלים, רוב הבתים בשכונה נבנו כמגדלים בני 6–7 קומות. התר בניה זה היה תגובת ממשלת ישראל ל"תוכנית רוג'רס" - שיזם מזכיר המדינה האמריקני ויליאם רוג'רס, להחזיר נוכחות ירדנית סמלית לעיר. בגבעה הצרפתית כולל צמרת הבירה נבנו 2000 יחידות דיור. בגבעה הצרפתית נבנו רק בתים משותפים.
בסביבות אותה שנה נקרא החלק המערבי של הכביש על שם חטיבת הראל שכבשה את האזור. השדרה המרכזית נקראה על שם יוזם הפרויקט, ראש ממשלת ישראל השלישי, לוי אשכול, שנפטר ב-1969. גם שכונת רמת אשכול נקראה על שמו.
היסטוריה > התחלת הבנייה מדרום

ב-1972 הייתה התחלת הבנייה מעברו השני של הכביש, מדרום. שכונת מעלות דפנה נבנתה במקום אך באופי ארכיטקטוני שונה מרמת אשכול הצמודה, האלמנטים החיצוניים היו פחות שווים ומסודרים בצבעם ובצורתם. הם נבנו בעלי צורות המשמרות את מסורת הבניה הירושלמית של העיר העתיקה וכללו קשתות, זוויות, בליטות החורגות מקו הבניין ושיפועים. תכנון ייחודי זה, הנוגד את התכנון של שכונות סמוכות (ובניגוד לרמת אשכול הסמוכה), זיכה את המתכננים בפרס בינלאומי.. השם 'מעלות דפנה' ניתן לה על שם השיפוע בו היא בנויה ועל שם צמח הער אציל, ובדרך עקיפה זו חוגג השם את איחוד העיר בשנת 1967, מאחר שהיוונים והרומאים נהגו לקשט בעלי ער אציל (עלי דפנה) את ראשיהם של הקיסרים המנצחים. במעלות דפנה היו עם הקמתה 1,400 יחידות דיור, בעלות חדר עד שלושה. במעלות דפנה כמו בגבעה הצרפתית נבנו בתים משותפים בלבד.
כשפשטה הבנייה לעברו הדרומי של הכביש היה רצון להחיל את הבנייה גם על גבעת התחמושת בה התבצע הקרב ההיסטורי, השוכנת באותו עבר מזרחית למעלות דפנה. כשנודע הדבר למפקד גדוד 66 של חטיבת הצנחנים, יוסי יפה, הוא חשש שלא יישאר זכר למקום הקרב ופנה להורים השכולים. הללו הקימו משמרות על המקום וזעקו שהמקום יישאר. זעקתם אכן נשמעה ובמקום לא התקיימה בנייה אלא נבנתה אנדרטה לזכר הנופלים. ב-1972 ניטעו על הגבעה שבצד הכביש 182 עצי אורן לזכר הנופלים; וב-1975 נוסד על גבעת התחמושת אתר הנצחה ממלכתי להנצחת מלחמת ששת הימים, באתר ההנצחה נחגג מדי שנה טקס יום ירושלים. הכניסה הראשית אל האתר קיימת מסביב לרחוב, אך הגדר החוצה את כל ארכו של האתר שוכן על שפת המדרכה של רחוב שדרות לוי אשכול.
פיגועי טרור ברחוב

ב-21 באוגוסט 1994 אירע פיגוע התאבדות בצומת שדרות אשכול - שלמה זלמן שרגאי, כאשר מחבל פוצץ עצמו באוטובוס קו 26 של חברת אגד, בשעות הבוקר, כשאוטובוס נוסף חלף על פניו בסמוך לבית הספר רנה קסין. בפיגוע נהרגו ארבעה אזרחים וארגון החמאס נטל אחריות על הפיגוע.
פיגועי ירי והתאבדות אחרים התבצעו במהלך האינתיפאדה השנייה בקרבת הרחוב, כגון בשדרות בר לב ובצומת הגבעה הצרפתית, אך לא ברחוב עצמו.
בנובמבר 2009 אירע בשדרות לוי אשכול פיגוע דקירה בעל רקע לאומני, גם הוא ממול לבית הספר רנה קסין, כאשר יהודי דקר ערבי בסמוך לתחנת אוטובוס ונמלט.
פרשיית הגשר

אחד מליקויי הבנייה המפורסמים בירושלים הוא גשר, שתוכנן על מנת להקל את חציית הכביש הסואן "שדרות לוי אשכול" לתלמידיו הרבים של בית הספר רנה קסין הבאים מכיוון רמת אשכול. בית הספר ממוקם בין רמת אשכול למעלות דפנה, בצומת הרחובות נטר ואשכול. הגשר תוכנן כך שהוא יחצה את שדרות אשכול, מצפון לבית הספר.
למעשה אירעה טעות בתכנון, ובמקום שהגשר יחצה את שדרות אשכול, הוא נבנה מעל רחוב קרל נטר, ממזרח לבית הספר. רחוב זה הוא רחוב צדדי ובעל תנועה מעטה יותר, ולכן הגשר, שמטרתו הייתה לחצות את הכביש הסואן - היה מיותר.
לאחר הבנייה התקיימו מספר הפגנות אזרחיות למרגלות בית הספר. מאז, היה מעבר החצייה שנותר במקום הגשר, על רחוב שדרות אשכול ממול לבית הספר רנה קסין, למוקד מרכזי של פגיעת כלי רכב בהולכי רגל.
בשנת ה'תשפ"א (2020), במסגרת עבודות להקמת הקו הירוק של הרכבת הקלה, הוחלט לפרק את הגשר המיותר.
ראו גם

שכונות הבריח
רמת אשכול
הקרב על גבעת התחמושת
הערות שוליים

↑  שדרות אשכול באתר עיריית ירושלים.
↑  אבי בראלי (עורך), ירושלים החצויה 1948 - 1967, הוצאת יד בן צבי, ירושלים, 1984.
↑  נקודות ציון הגובה על פי מפת ירושלים, קנה מידה 1:12,500, הודפסה על ידי אגף המדידות, ישראל, ספטמבר 1987.
↑  קובץ מאתר מנהל הנוער של משרד החינוך - "אם אשכחך"
↑  מפת מלחמת ששת הימים בצפון ירושלים באתר האינטרנט של אתר ההנצחה גבעת התחמושת.
↑  אטלס כרטא, עמ' 72 - 73, מפות 89 ו-91; גור, עמ' 96 - 160; נתן, עמ' 131 - 191.
↑  אבי אבי, באתר הארץ, 30 באפריל 2006
↑  ברוכי, עמ' 104 - 115, אטלס כרטא מפה 94.
↑  דוד קרויאנקר, ירושלים - המאבק על מבנה העיר וחזותה, ביתן זמורה 1988.
↑  דוד קרויאנקר, ירושלים מבט ארכיטקטוני, מדריך טיולים בשכונות ובתים הוצאת כתר, 1996, עמוד 125
↑  חולק פרס רכטר לאדריכלות, דבר, 31 בינואר 1975
↑  ישראל בונה 1977, הוצאת משרד השיכון בעריכת עמירם חרל"פ והרי פרנק
↑  אודות הבנייה מסביב לרחוב והקמת גבעת התחמושת באתר גבעת התחמושת.
↑  יהודי דקר ערבי ברחוב לוי אשכול בירושלים ונמלט. באתר nrg
↑  הודעה על פירוק גשר וחסימה ברחוב קרל נטר, באתר תוכנית אב לתחבורה ירושלים; מתן פול, הסוף של אחד הגשרים המיותרים בירושלים: השבוע יחלו עבודות הפירוק, באתר כל העיר, 19 בדצמבר 2020.
| לוי אשכול |
| --- | --- | --- |
| אירועים מרכזיים בעת כהונתו כראש ממשלה | הממשלה ה-11: ביטול הממשל הצבאי על ערביי ישראל (1964) • קבורת זאב ז'בוטינסקי בישראל (1964) • חנוכת מוביל המים הארצי (1964) • ביקור האפיפיור פאולוס השישי בישראל (1964) • הסכם הסחר בין ישראל והשוק האירופאי המשותף (1964) הממשלה ה-12: מזכר ההבנה בין ישראל וארצות הברית (1965) • פרשת בן ברכה (1965) • הבחירות לכנסת השישית  הממשלה ה-13: מיתון 1966 בישראל • ביקור קונרד אדנאואר בישראל (1966) • ביקור לוי אשכול באפריקה (1966) • תקופת ההמתנה ומלחמת ששת הימים (1967) • הקמת מפלגת העבודה הישראלית (1968) • הוועידה הכלכלית היהודית העולמית (1968) |  |
| כללי | ביקורי לוי אשכול בארצות הברית • אזרחים תומכי אשכול • הנאום המגומגם • כל בדיחות אשכול • הלוויית לוי אשכול |  |
| הנצחת לוי אשכול | יד לוי אשכול ובית לוי אשכול • פרס היצירה לסופרים עבריים • חבל אשכול • מועצה אזורית אשכול • גן לאומי אשכול • מאגר אשכול • מגדל אשכול • שדרות לוי אשכול |  |
| משפחתו | בנות זוג: רבקה מהרשק (1927–1922) • אלישבע קפלן (1959–1930) • מרים אשכול (1969–1964)  נועה אשכול (בתו) • תמה שוחט (בתו) • עפרה נבו (בתו) • אליעזר רפאלי (חתנו) • אברהם שוחט (חתנו) • ברוך נבו (חתנו) • שיזף רפאלי (נכדו) • אשכול נבו (נכדו) |  |
אתר ההנצחה גבעת התחמושת במבט מגג הבניין רב הקומות בשדרות אשכול

מפת הקרב בגבעת התחמושת. סימון הדרך העליון הוא תחילת רחוב שדרות אשכול
מפת גבעת התחמושת מצילום אווירי. הדרך שמדרום-מערב בתמונה היא כביש שדרות אשכול
קנה-תותח של טנק שהותר כצעצוע בגינת הבניין בשדרות אשכול 6, למרגלות גבעת התחמושת
המשך הציר ממזרח - המבתר בכניסה להר הצופים, מיד לאחר מלחמת ששת הימים
אביחי רונצקי

| --- | --- |
 מדינה:  ישראל ישראל
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1969–2010 (כ־41 שנים)
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד פלוגה בסיירת שקד  מג"ד מילואים  סמח"ט מילואים  ראש מטה חטיבה מרחבית בשומרון  הרב הצבאי הראשי
 פעולות ומבצעים
   מלחמת ההתשה    מלחמת יום הכיפורים    מלחמת לבנון הראשונה  האינתיפאדה הראשונה  האינתיפאדה השנייה  מבצע עופרת יצוקה
 תפקידים אזרחיים
 רב בישיבת עטרת כהנים  רב היישוב איתמר  ראש הישיבה הגבוהה באיתמר
הרב אביחי רונצקי נושא תפילה בטקס אזכרה ממלכתי
הרב אביחי (אבי) ניסן רונצקי (י"ד בתשרי ה'תשי"ב, 14 באוקטובר 1951 – ט"ז בניסן ה'תשע"ח, 1 באפריל 2018) היה רב ציוני דתי, הרב הצבאי הראשי החמישי של צה"ל (בשנים 2006–2010), קצין בדרגת תת-אלוף וראש ישיבת איתמר.
ביוגרפיה

אביחי רונצקי נולד למשפחה חילונית ולמד בפנימייה הצבאית שליד בית הספר הריאלי בחיפה. ב-1969 התגייס לצה"ל והתנדב לשייטת 13. הוא עבר טירונות צנחנים והכשרה כלוחם, אולם פרש מן המסלול כעבור שנה וחצי בשל בעיה רפואית. עבר לצנחנים והשלים קורס מ"כים חי"ר. יצא לקורס קציני חי"ר ועם סיומו שב לצנחנים כמפקד מחלקה בגדוד 890, ובהמשך היה לסגן מפקד פלוגה בגדוד. במלחמת יום הכיפורים היה מפקד פלוגה בסיירת שקד ולחם בחזית הדרומית. בין היתר הוביל את פלוגתו בקרבות בראס סודר כנגד לוחמי קומנדו מצריים שהונחתו באזור. במהלך שירותו בסיירת החל בתהליך חזרה בתשובה יחד עם אשתו רונית, אותה הכיר במסגרת שירותה כפקידה פלוגתית. חזר בתשובה דרך מכון מאיר. רבו באותה תקופה היה הרב חיים אביהוא שוורץ.
לאחר שחרורו מצה"ל עסק בהדרכת נערי רחוב מטעם עיריית ירושלים ולמד בישיבת מרכז הרב ובמכון להכשרת מורים ליהדות. בשנת 1980 היה שותף להקמת הישיבה אלון מורה ולימד בה כר"מ. היה ר"מ גם בישיבת עטרת כהנים בירושלים.
בשנת 1984 היו בני הזוג רונצקי ממקימי היישוב איתמר בשומרון, שהוקם על ידי משפחות של חוזרים בתשובה מבוגרי מכון מאיר. הרב רונצקי שימש כרב היישוב בשנותיו הראשונות. ב-1998 הקים את ישיבת איתמר. שיטתו החינוכית היא לקיחת אחריות על התורה ועל מערכות המדינה קרי חינוך, צבא ועוד. חיבר סדרת ספרים העוסקת בהלכות צבא בשם "כחיצים ביד גיבור" (ארבעה חלקים), בהם באה לידי ביטוי מעורבותו והיכרותו את חיי הצבא.
במקביל לעיסוקו כרב שירת במילואים. בשנת 1976 מונה למפקד פלוגת סיור בגדוד הסיור של אוגדת הבקעה. בשנת 1980 מונה לסגן מפקד גדוד מילואים באוגדת איו"ש ובשנת 1990 עבר קורס מפקדי גדודים. בשנת 1996 מונה לראש מטה חטיבת שומרון והועלה לדרגת אלוף-משנה. בנוסף שימש ראש מנהלת השילוב הראוי בצה"ל.
ביוגרפיה > לאחר שחרורו מצה"ל

לאחר סיום תפקידו כרב הצבאי הראשי החל, יחד עם רעייתו, בהליכה לאורך שביל ישראל, מצפון לדרום. על חוויותיהם מן ההליכה דיווח מדי שבוע בעלון "עולם קטן". השניים התגוררו תקופה מסוימת בכפר הסטודנטים של עמותת איילים ביישוב אשלים ברמת הנגב, ולאחר מכן שבו לאיתמר. לאחר הפיגוע באיתמר בשנת 2011, התבטא הרב רונצקי בחריפות רבה והציע להחיל ענישה קולקטיבית על הכפר שממנו יצאו המפגעים, מן הסוג שאינו כולל פגיעה בנפש. בדצמבר 2011, לאחר שפעילי ימין תקפו את מח"ט אפרים, אל"ם רן כהנא, חדרו לבסיס צה"ל שם התפרעו והשחיתו כלי רכב צבאיים, התבטא הרב רונצקי בחריפות נגד כל גילוי אלימות מצד המתיישבים והביע תמיכה בחיילי צה"ל. ב-6 במאי 2012 הודיע על הצטרפותו לפוליטיקה ועל הקמת מפלגת "ישראלים", שתהווה "סמן ימני אמיתי במערכת הפוליטית", יחד עם נפתלי בנט ואיילת שקד. זמן קצר לאחר מכן הצטרפה הקבוצה למפלגת הבית היהודי.
במאי 2013 מונה לראש "מינהלת הזהות היהודית" במשרד לשירותי דת, גוף שמטרתו להנחיל ערכים יהודיים לציבור הישראלי. המינהלה היא יוזמה שלו, ביחד עם השר נפתלי בנט ועם ח"כ איילת שקד והוקמה כחלק מההסכם הקואליציוני בין הבית היהודי והליכוד בהקמת הממשלה השלושים ושלוש.
בדצמבר 2014 התמודד בפריימריז על מקום ברשימת הבית היהודי לקראת הבחירות לכנסת העשרים, והגיע למקום ה-13 ברשימה. לאחר פטירתו של אורי אורבך התקדם למקום ה-12 ברשימה. המפלגה קיבלה בבחירות 8 מנדטים, ורונצקי לא נכנס לכנסת.
בפברואר 2016 התנדב הרב רונצקי לתרום כליה עבור מי שיזדקק לכך, באמצעות ארגון מתנת חיים. בבדיקות הרפואיות המקדימות התגלה אצלו גידול ממאיר במעי הגס והוא עבר ניתוח להסרתו.
ביולי 2016 הודיע על פרישתו מראשות הישיבה הגבוהה באיתמר, ועל כוונותיו להקים ישיבה חדשה באזור הערבה התיכונה.[דרוש מקור] הרב יהושע ון דייק החליפו בראשות הישיבה.
נפטר ב-1 באפריל 2018, ט"ז בניסן ה'תשע"ח, לאחר מאבק בסרטן המעי הגס. הותיר אחריו אישה ושישה ילדים.
זכרו של הרב רונצקי הונצח במיזם "חמ"ל סולידריות" שהקים הארגון תורת לחימה, במטרה להגביר בכל שדרות העם בזמני מלחמה ומתיחות את הסולידריות לצה"ל.
ספריו

כחיצים ביד גיבור, שו"ת בענייני צבא ומלחמה, ארבעה חלקים, תשנ"ו–תשס"ו
יומן חיי: מסע תשובה, הוצאת ישיבת איתמר, 2016
לקריאה נוספת

עמוס הראל, תדע כל אם עברייה, כנרת זמורה ביתן, 2013
הערות שוליים

↑  אביחי רונצקי, באתר "בהשקט ובבטחה".
↑  גל פרל פינקל, ‏"כוהן משוח מלחמה", באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 6 באפריל 2018
1 2  אלישיב רייכנר, הי דרומה: הרבצ"ר שעבר לגור בקומונה, באתר nrg,‏ 2 בדצמבר 2010
↑  אביחי רונצקי, הקרב ששינה את חיי, מעריב, 27 בספטמבר 2009
↑  אריה יואלי, ‏הרב דוב ביגון בראיון מיוחד: כל יהודי הוא מכון מאיר קטן, באתר "סרוגים", 21 במאי 2015
↑  דביר עמר, חסד שבחסד, באתר ערוץ 7, 12 באפריל 2018
↑  דביר עמר, הרב חיים אביהוא שוורץ: כך חזר הרב רונצקי בתשובה, באתר ערוץ 7, 7 באפריל 2024
↑  הרב אבי רונצקי הועלה לדרגת תא"ל, באתר ערוץ 7, 18 בספטמבר 2006
↑  קובי נחשוני, האלוף גנץ: צה"ל לא צריך לחשוש מריבוי הדתיים, באתר ynet, 15 בספטמבר 2010
↑  א. ארצי, שעה טובה, ‏הרב אביחי רונצקי: "אני שונא את מדינת תל-אביב", באתר כיכר השבת, 3 ביוני 2010;
הרב אבי רונצקי, סירוב לסירוב פקודה, באתר ערוץ 7, 28 במאי 2003
↑  חנן גרינברג, הרב רונצקי מסביר: למה נסעתי בשבת, באתר ynet, 20 במאי 2008.
↑  אבי יששכרוף, עמוס הראל, עופרת יצוקה עת להחליט, באתר הארץ, 11 בינואר 2009
↑  קלמן ליבסקינד, "הערכים התהפכו לנו". ראיון פרידה מהרבצ"ר, באתר nrg‏, 21 במאי 2010
↑  גילי כהן, דו"ח מבקר המדינה מאבקים על חינוך חיילי צה"ל, באתר הארץ, 1 במאי 2012
↑  יהושע בריינר‏, הרבנות הצבאית נגד הקהילה ההומו-לסבית, באתר וואלה, 9 באוגוסט 2009
↑  הרב הצבאי הראשי: הומוסקסואליות אינו נושא ראוי לעסוק בו בעיתון צבאי, באתר ‏מאקו‏, 10 באוגוסט 2009
↑   עמוס הראל, "צוק איתן" הסתיים, המערכה בין בנט ליעלון מתרחבת, באתר הארץ, 17 בספטמבר 2014
↑  מוטי לוי‏, הרב רונצקי: להעניש קולקטיבית את תושבי עוורתא על הפיגוע באיתמר, באתר וואלה, 12 באפריל 2011
↑  חיים לוינסון, ראש ישיבת איתמר: אם האלימות תימשך, לא אשאר כאן, באתר הארץ, 13 בדצמבר 2011
↑  הדס ריבק, ‏משיח כבר בא, באתר ‏מאקו‏, 24 במאי 2012
↑   יאיר אטינגר, תוכנית בנט להעצמת הזהות היהודית, באתר הארץ, 21 במאי 2013
↑   אור קשתי, היעד של מינהלת הזהות היהודית בתיכונים: "יצירת גל תודעתי להגברת אהבת המולדת", באתר הארץ, 9 ביולי 2013
↑  מסמך: ההסכם הקואליציוני המלא של "הבית היהודי",  באתר כיפה, 17 במרץ 2013 (סעיף 16)
↑  עדו בן פורת, הרב רונצקי יתמודד בבית היהודי, באתר ערוץ 7, 6 בדצמבר 2014
↑  nrg יהדות, הרב רונצקי הגיע לתרום כליה וגילה שיש לו סרטן, באתר nrg;
הרב אביחי רונצקי, עולם קטן, ‏הרב רונצקי בפרקי יומן: איך נצלתי ממוות, באתר "סרוגים", 13 במרץ 2016
↑  פוסט בדף הפייסבוק של ישיבת איתמר
↑  ההקדמה לספרו יומן חיי: מסע תשובה
↑  חזקי ברוך, הרב אביחי רונצקי הלך לעולמו, באתר ערוץ 7, 1 באפריל 2018
| הרבנות הצבאית |
| --- | --- | --- |
| תחומי סמכות | הלכה צבאית • גיור חיילים מעוניינים • כשרות בצה"ל • נישואין לחיילים המעוניינים • קבורת חללים • כתיבת ובדיקת ספרי תורה, תפילין, מזוזות ומגילות לבסיסי צה"ל |    |
| רבנים צבאיים ראשיים | הרב שלמה גורן • הרב מרדכי פירון • הרב גד נבון • הרב ישראל וייס • הרב אביחי רונצקי • הרב רפי פרץ • הרב אייל קרים |    |
| חזנים צבאיים ראשיים | משה קראוס • אברהם כרמל • אריה בראון • חיים ויינר • שי אברמסון |    |
| ערכים קשורים | השירות הדתי • קורס רבנים צבאיים • מקהלת הרבנות הצבאית |    |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007281909905171  LCCN: n96029148  VIAF: 298667354   WorldCat (עם VIAF): 298667354 
הרב אביחי רונצקי עם אבי דיכטר בהלוויית בני משפחת פוגל
זרוע היבשה של משמרות המהפכה האסלאמית

| --- | --- |
סמל משמרות המהפכה האסלאמית
סמל משמרות המהפכה האסלאמית
 פרטים
 מדינה:  איראן איראן
 שיוך:  משמרות המהפכה האסלאמית
 סוג:  חיל יבשה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1985–הווה (כ־40 שנה) 
 פיקוד
 מפקד נוכחי:  גנרל מוחמד פאכפור
 מפקדים:  גנרל יחיא רחים סאפאווי (1985-1989)  גנרל מוסטפא איזדי (1989-1992)  גנרל מוחמד עלי ג'עפרי (1992-2005)  גנרל אחמד קזמי (2005-2006) ✘  גנרל מוחמד רזא זאהדי (2006-2008) ✘  גנרל מוחמד ג'אפאר אסאדי (2008-2009)
לוחמי זרוע היבשה של משמרות המהפכה
זרוע היבשה של משמרות המהפכה האסלאמית (בפרסית: نیروی زمینی سپاه پاسداران انقلاب اسلامی با نام مستعار نزسا) הוא זרוע היבשה של ארגון משמרות המהפכה האסלאמית באיראן. הוא פועל במקביל לחיל היבשה של צבא איראן. בזרוע היבשה משרתים כ-100,000 חיילים. בנוסף לתפקידו הצבאי הקונבנציונלי הוא עוסק בהתמודדות מול הפרות סדר בתוך המדינה. מאז מלחמת איראן–עיראק תפקידו המרכזי הוא ביטחון פנים והוא חסר בטנקים ובציוד כבד בהשוואה לכוחות צבא איראן.
היסטוריה

זרוע היבשה של משמרות המהפכה האסלאמית נוסד באופן רשמי ב-5 במאי 1979; מספר חודשים לאחר הקמת ארגון משמרות המהפכה. הרעיון הוצע על ידי מוחמד מונתאצרי. בתחילת הדרך הכוח היה פעל כמיליציה, הורכב מקבוצות קטנות בעלות יכולות שונות הפועלים במקומות שונים. במרץ 1979 הוקמה מפקדה ארצית. הוא הורכב מכוחות המוג'אהדין של ארגון המהפכה האסלאמית ופעל נגד ארגון הטרור מוג'אהדין ח'לק, מפלגת תודאה וארגון הטרור פאדי.
ייעודו המרכזי של זרוע היבשה הוא לעסוק בביטחון פנים ולייצא את המהפכה האיראנית. בשנים הראשונות לאחר הקמתו היה בנוסף אחראי על הגנה ומודיעין בתוך המדינה ומחוץ לה. ב-1979 מנה כ-10,000 חיילים. ב-1980 מנה כ-25,000 חיילים וב-1981 מנה כ-50,000 חיילים. ב-1986 גדל לכ-350,000 חיילים וחולק ליחידות "באטליון".
ב-2006 מחמד קאזאמי, תוך שהוא מכהן כראש זרוע היבשה, נהרג יחד עם 12 קצינים בכירים נוספים במטוס פלקון צבאי שהתרסק בצפון איראן מבלי שהיו ניצולים.
בשנת 2009 הבסיג', ארגון מתנדבים צבאי למחצה, המשמש כעתודה ומונה כ-10 מיליון אזרחים, יחד עם זרוע היבשה של משמרות המהפכה דכאו בכוח ובאלימות הפגנות לאחר הבחירות לנשיאות איראן, והחלו במעצרים של בכירים באופוזיציה. בהמשך הבסיג' הוכפף לזרוע היבשה והחל פועל תחת "בריגדת אימאם חוסיין" ו"בריגדת אימאם עלי" העוסקים באיומי פנים.
באוקטובר אותה שנה נהרג סגן מפקד הזרוע, יחד עם 20 בכירים נוספים, כשמחבל מתאבד פוצץ עצמו סמוך לרכב בו נסעו במחוז סיסטאן-בלוצ'יסטן בדרום-מזרח איראן.
בשנים 2005–2013 הגביר משמרות המהפכה האסלאמית את ההשפעה שלו במזרח התיכון במדינות כמו לבנון, עיראק וונצואלה.
ב-2015 פעלו כוחות הארגון במלחמת האזרחים בסוריה.
תת-יחידות > יחידת סברין

יחידת סברין היא כוח בעל הכשרה גבוהה במספר יכולות מיוחדות. לחלק מהדיוויזיות והחטיבות של משמרות המהפכה יש יחידות סבריניות נפרדות הכפופות להן ישירות. היחידה מדרגת את הקומנדו שלה לפי שלוש רמות:
תגובה מהירה (Vakonesh-e Sarie);
כוח מיוחד (Nirooy-e Vijeh);
כוח מבצעים מיוחדים (Nirooy-e Maksos).
היחידה הוקמה על יד מוחמד עלי ג'עפרי בשנת 2000.
תת-יחידות > יחידת התעופה

יחידת התעופה (Yegan-e Havanirooz) של כוחות היבשה של משמרות המהפכה היא יחידת המסוקים החשובה ביותר של משמרות המהפכה. היא הוקמה ב-2015, בפקודת עלי חמינאי.
יחידת התעופה מורכבת מארבע מחלקות משנה:
מרכז הדרכה לתעופה מתקדמת.
המרכז לחקר מסוקים.
מרכז תיקון מקצועי של מסוקים.
בסיס תעופה סייד-אל-שוהדא.
ארגון טריטוריאלי

לכוחות הקרקע של משמרות המהפכה האסלאמית יש ארגון טריטוריאלי הממונה על הפעילויות והפעולות. לארגון זה יש מספר רבדים: מפקדה אזורית רב-מחוזית, מפקדה פרובינציאלית, מפקדות לכל מחוז, מפקדות מחוזיות לכל עיירה, ובסיס בסיג' מקומי לכל שכונה.
ארגון טריטוריאלי > מטה ת'אר-אללה

מפקדת ת'אר-אללה היא פיקוד הכפוף ישירות למפקד משמרות המהפכה האסלאמית. היא אחראית על האבטחה של אזור טהראן.[16] ומשמש כמפקדה עם אחריות טריטוריאלית.
המטה של ת'אר-אללה הוא בין הפיקודים החשובים ביותר של משמרות המהפכה באיראן, עם המשימה להגן על מוסדות מפתח ומשרדי ממשלת איראן. על מטה ת'אר-אללה מוטלת גם המשימה לסכל את כל האיומים נגד טהראן.
באופן רשמי, מפקדו של ת'ר-אללה זהה למפקד משמרות המהפכה. במטה ת'ר-אללה, לעומת זאת, יש גם סגן מפקד הממונה על הפעולות השוטפות.
ראו גם

חיל האוויר והחלל של משמרות המהפכה האסלאמית
חיל הים של משמרות המהפכה האסלאמית
הערות שוליים

↑  The Gulf Military Balance The Conventional and Asymmetric Dimensions, עמוד 131–133, 2014
↑  "Guardians of the Islamic Revolution Ideology, Politics, and the Develo pment of Military Power in Iran (1979–2009)", עמודים: 48,51–53,54–55,59,60–61,66,68–69,73–74,75,85–86,100,108,130,157,135–136,132,173–174, עדכני לתאריך 19 ביוני 2017
↑  שי לוי, ‏תחקיר: הטיסות החשאיות של מפקד משמרות המהפכה, באתר ‏מאקו‏, 20 באוגוסט 2015
↑  הארץ , שירות "", המהומות באיראן | דיווח: התחדשו העימותים מול הפרלמנט בטהראן, באתר הארץ, 24 ביוני 2009
↑  Iran Primer: The Basij Resistance Force, אוקטובר 2010
↑  Captive Society: The Basij Militia and Social Control in Iran. ,Washington D.C.: Columbia University Press. pp. 17–19, 27–28, 31.
↑  בכירים במשמרות המהפכה של איראן נהרגו בפיגוע, nrg, אוקטובר 2009
↑  "Iran's Evolving Way of War", מרץ 2016
1 2  The IRGC Ground Forces
↑  Saeid Golkar, These Are the Special Iranian Units That Crackdown on Domestic Unrest, The National Interest, ‏2020-06-28 (באנגלית)
↑  [https://www.criticalthreats.org/wp-content/uploads/2020/01/20200121-Report-Iran%E2%80%99s-Reserve-of-Last-Resort.pdf Iran’s Reserve
of Last Resort]
↑  Trusted IRGC General Appointed Commander Of Key Base In Iran's capital, Radio Free Europe / Radio Liberty, ‏2020-06-21 (באנגלית)
איתמר ניצן

איתמר ניצן (נולד ב-23 ביוני 1987) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת השוער וכיום מאמן.