stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
היסטוריה כלכלית של ארגנטינה
חזרה לצמיחה > נשיאותה של כריסטינה פרננדס דה קירשנר

בדצמבר 2007, כריסטינה פרננדס דה קירשנר התמנתה לנשיאת ארגנטינה. ב-2008 פרץ משבר בין ממשלתה לסקטור החקלאי בעקבות החלטתה להעלות את מס היצוא על פולי סויה מ-35% ל-44.1%, וההחלטה בוטלה לבסוף. הסטטיסטיקה הרשמית לגבי שיעור האינפלציה הייתה מוטה כלפי מטה מאז 2007, וכלכלנים עצמאיים שפרסמו הערכות משלהם - עמדו בפני איומים בקנסות.
באוקטובר 2008, הנשיאה קירשנר הלאימה את קרנות הפנסיה שנכסיהן עמדו על כ-30$ מיליארד, לכאורה כדי להגן עליהן מפני ירידת שערי המניות בעולם, אך כנראה גם כדי ליהנות מהכנסות נוספות לתקציב. קרנות הפנסיה הפרטיות הראשונות שהחלו לפעול ב-1994, סבלו מהפסדים כבדים במהלך המשבר בשנים 1998–2002, וב-2008 הממשלה נאלצה לסבסד את התשלומים למבוטחים בכ-77%.
המיתון של סוף העשור הראשון של המאה ה-21 הכה במדינה בשנת 2009 והתל"ג ירד בכ-0.8%. הצמיחה שבה בשנת 2010 בשיעור של 8.5%. באפריל 2010, שר האוצר אמאדו בודו (Amado Boudou) התווה תוכנית הסדר חוב לבעלי אג"ח בסכום של 18$ מיליארד שלא השתתפו בתוכנית פריסת החוב ב-2005. בסוף 2010, התגלו מרבצי הגז הגדולים מזה 35 שנה בנאוקן (פרובינציה). שיעור האבטלה ברבעון השלישי של 2010 עמד על 7.3%.
בנובמבר 2011, הממשלה הציגה תוכנית לקיצוץ בסובסידיות על מצרכים לבעלי הכנסות גבוהות. באמצע 2011 נוצר חשש מאינפלציה מחודשת עקב שיעורי האשראי הגבוהים. ארגנטינה נכנסה לתקופה של קיצוצים בתקציב ב-2012. באפריל 2012, הממשלה הכריזה על תוכנית להלאמת חברת הנפט YPF, חרף התנגדות מומחי האנרגיה.
הגידול באינפלציה ובריחת ההון הובילו להידלדלות יתרות המט"ח של המשק, ואילצה את הממשלה להטיל מגבלות על רכישת דולרים ביוני 2012. הפיקוח על המט"ח הוביל להיווצרות שוק שחור המוכר בתור "דולר כחול" (dólar blue), בשער גבוה מהרישמי.
במאי 2014, שיעור האינפלציה הוערך על ידי גופים פרטיים ב-39.9%, מהגבוהים בעולם. פסק דין בניו יורק הורה לארגנטינה לפרוע את יתרת החוב מ-2001 לבעלי האג"ח, שרובן הוחזקו בידי קרנות אמריקאיות. הממשלה סירבה ושמטה שוב את חובותיה.
חזרה לצמיחה > נשיאותו של אלברטו פרננדס

בפברואר 2022 נפגש נשיא ארגנטינה אלברטו פרננדס עם ולדימיר פוטין, נשיא רוסיה, וציין את הצורך הדחוף של ארגנטינה להשתחרר מהסתמכות על ארצות הברית, ובמקומה לפתח שיתוף פעולה כלכלי עם רוסיה.
ארגנטינה, הכלכלה השלישית בגודלה באמריקה הלטינית, סבלה מאינפלציה קיצונית כבר מספר שנים, שהוחמרה כתוצאה מפלישת רוסיה לאוקראינה. בשנת 2022, ארגנטינה גם רק החלה להיחלץ ממיתון מתמשך. הייתה אינפלציה של 58%.
הסיבות לנסיגה המתמשכת

מצבה המיוחד של ארגנטינה כמדינה שנהנתה מצמיחה מהירה בתחילת המאה ה-20 אך סבלה מנסיגה לאחר מכן, עורר עניין מחקרי רב לגבי הסיבות לכך. הכלכלן סיימון קוזנץ, זוכה פרס נובל, אמר בהומור שיש 4 סוגי מדינות: מפותחות, נחשלות, יפן, וארגנטינה.
גידו די טלה (Guido di Tella) ששימש כשר החוץ של ארגנטינה במהלך שנות ה-1990, טען כי ההבדל בין ארגנטינה למדינות כמו קנדה ואוסטרליה שכמוה נוסדו בעולם החדש בידי מתיישבים שרובם אירופאיים, הוא כישלונה למצוא תחליף לאי יכולתה להמשיך ולהתפשט גאוגרפית. אחרים ציינו את החלוקה המקובלת של השטחים החקלאיים לחוות ענק (estancias) בהן בעל החווה מעסיק פועלים שכירים, במקום למשקים (chacras) בהם הבעלים עובדים בעצמם ומהווים סקטור רחב של בעלי קרקע .
סיבות נוספות שעלו הן חוסר היציבות הממשלתית ואי יכולתן לשלוט, וכן מדינות המוצא של המהגרים ומדיניות ההגירה.
הסברים נוספים התייחסו ליחס התלות (Dependency Ratio, היחס בין האוכלוסייה שאינה בגיל העבודה לאוכלוסייה שבגיל העבודה) הגבוה, ולניעות הדמוגרפית (Demographic Transition, הירידה בשיעור הילודה והעלייה בתוחלת החיים במהלך מעברן של חברות מנחשלות למתפתחות ולמפותחות) הנמוכה; שהובילו לתלות בהון זר בשל רמת חיסכון נמוכה.
מ-1930 ואילך, צבירת ההון נפגעה בשל מדיניות תחליפי היבוא שגרמה ליבוא להתייקר, נתנה עדיפות לפיתוח תחליפים מקומיים, ופגעה ביכולת לייבא באותם מקרים בהם לא היה היצע מקומי של מוצרי השקעה; וזאת בניגוד לקנדה שעודדה צמיחה מוטת יצוא. בנוסף, המדיניות של ריבוי שערי חליפין לצד קיומו של השוק השחור והמכסים על היבוא תרמו את חלקם לפגיעה בהשקעות ולפריון העבודה הנמוך.
הסיבה האחרונה היא המבנה הממסדי שלה. התוצאה במונחים מקרו כלכליים היא שארגנטינה שהייתה אחת המדינות היציבות עד השפל הגדול, הפכה אחריו לאחת הפחות יציבות.
לקריאה נוספת

חאבייר מיליי, Lecturas de Economía en tiempos de Kirchnerismo (in English; Economic Reading in Kirchnerism government era, 2014), ISBN 978-987-3773-00-6
הערות שוליים

↑  Ernesto Mattos, [file:///C:/Users/User/Downloads/1333-Texto%20del%20art%C3%ADculo-2477-1-10-20220913.pdf El pensamiento económico de Eduardo F. Jorge Aportes al análisis de la industria, el agro y el capital extranjero en la Argentina], Ec-REVISTA DE ADMINISTRACIÓN Y ECONOMÍA, ‏2022 (בספרדית)
1 2  Eduardo F. Jorge,  Industria y concentración económica en Argentina, Buenos Aires 1972
↑  Ferrocarril Oeste de Buenos Aires: מ-estación del Parque במקום בו נמצא כיום תיאטרון קולון (teatro Colón), ועד La Floresta במקום בו נמצאת כיום השכונה Flores שאז הייתה מחוץ לעיר וכיום היא חלק ממנה.
↑  {{{מחבר}}}, Breve historia de los argentinos, Wikipedia, la enciclopedia libre, 2024-01-16
↑  Argentina's Fernandez, in Russia, says must end economic 'dependence' on U.S., IMF, באתר רויטרס, ‏3 בפברואר 2022 (באנגלית).
↑  תחזית: האינפלציה בארגנטינה תעמוד השנה על 72.6%, באתר כלכליסט, 5 ביוני 2022
↑   עם אינפלציה של 58%, מחיר אייפון בארגנטינה שווה לשכירות של חצי שנה, באתר TheMarker‏, 2 ביוני 2022
תמונה מ-1868 של גאוצ'ו.

הגאוצ'וס סייעו לפרוס את החוות בכל רחבי ארגנטינה.
העגלות ("carretas") הובאו על ידי הספרדים בסוף המאה ה-16 להובלת נוסעים וסחורות.
לכידת בקר בפמפס. ליתוגרפיה של פרננדו ברמביז'ה מ-1794.
השוק של בואנוס איירס בשנות ה-1810.
בית מטבחיים בבואנוס איירס, צ'ארלס פלגריני, 1829.
חברי ה-"Sociedad El Camoatí"

(1848-1856), הבורסה הראשונה בבואנוס איירס.
מפעל לשימור בשר במלח (saladero) ברוסאריו בשנות ה-1860
נמל בואנוס איירס, 1915. הבריטים מימנו הקמת נמלים ומערכת מסילות ברזל והפכו את ענף היצוא החקלאי לענף כלכלי מוביל.
מיבשלת בירה קילמס, 1910
מהגרים מגיעים למזח הדרומי בנמל בואנוס איירס, בראשית המאה ה-20.
דיש, בואנוס איירס, שנות ה-1910
קבוצת עובדים של YPF בשנת 1923.
מובטלים ב-"Villa Desocupación" (סלאם של מובטלים) ברטירו, 1930.
פקק תנועה כתוצאה מהפגנה בבואנוס איירס, 1936. תמונה של הוראסיו קופולה (Horacio Coppola).
בית ספר מקצועי, 1945
כרוז תעמולה בתוכנית החומש הראשונה של ארגנטינה (1946–1951) בתמיכה להלאמת השירותים הציבוריים
במונחי תל"ג לנפש - ארגנטינה הייתה מעל שכנותיה בשנת 1965.
ב-1961, מחשב Ferranti Mercury 2 היה אחד הראשונים בארגנטינה
ה-Rosariazo ב-1969. הידרדרות הכלכלה והדיקטטורה הובילו לגל מחאה, שביתות ומהומות.
בעקבות ה-Rodrigazo ב-1975, האינפלציה נסקה בחדות, והובילה ל"מחיקת אפסים" מערכו של המטבע הארגנטינאי.
היצוא הארגנטינאי בשנים 1975-1980.
רשתות קמעונאיות בינלאומיות כוולמארט וקרפור פתחו היפרמרקטים בכל עריה הגדולות של ארגנטינה בתחילת ה-1990.
פברואר 2002: מפקידים מוחים נגד הקפאת חשבונות הבנקים, וחוששים שהם יפסידו את השקעתם: בחלקה או במלואה.
באמצע העשור הראשון של שנות ה-2000, ההכנסות מיצוא סויה ומוצריה היוו יותר מ-20% מהיצוא של ארגנטינה.
הנשיאה כריסטינה פרננדס דה קירשנר חונכת מפעל באושואיה. חברות כבלקברי, HP, ומוטורולה הקימו מפעלים בארץ האש שנהנו מהטבות מס.
התוצר לנפש של ארגנטינה במהלך המאה ה-20 (במונחים דולריים הנכונים ל-1990) כאחוז מזה של ארצות הברית.
מגלופוליס (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  פרנסיס פורד קופולה
 הופק בידי:  פרנסיס פורד קופולה 
 תסריט:  פרנסיס פורד קופולה 
 עריכה:  גלן סקנטלבורי 
 שחקנים ראשיים:  אדם דרייבר ג'יימס רימר טליה שייר ד' ב' סוויני ג'ייסון שוורצמן גרייס ונדרוואאל קלואי פיינמן ג'יאנקרלו אספוזיטו דסטין הופמן שיה לה-באף נטלי עמנואל קת'רין האנטר ג'ון ווייט אוברי פלזה לורנס פישבורן פורסט ויטאקר Juan Carlos Flores 
 מוזיקה:  אוסבלדו גוליחוב 
 צילום:  מיהאי מלאיימר 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  American Zoetrope 
 הקרנת בכורה:  16 במאי 2024 (פסטיבל קאן) 27 בספטמבר 2024 (ארצות הברית)
 משך הקרנה:  138 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט מדע בדיוני, סרט דרמה, סרט אפי 
 מקום התרחשות:  ניו יורק 
 תקציב:  120 מיליון דולר
 הכנסות:  4 מיליון דולר
 www.megalopolis.movie
 דף הסרט ב־IMDb
 
מגלופוליס (באנגלית: Megalopolis) הוא סרט דרמה ומדע בדיוני אפי אמריקאי, שנכתב בוים והופק בידי פרנסיס פורד קופולה. בסרט אנסמבל שחקנים הכולל את אדם דרייבר,  פורסט ויטאקר, נטלי עמנואל, ג'ון ווייט, לורנס פישבורן, אוברי פלזה, שיה לה-באף, ג'ייסון שוורצמן, גרייס ונדרוואאל, קתרין האנטר, טליה שייר, דסטין הופמן, די-בי סוויני וג'אנקרלו אספוזיטו.
הסרט הוקרן בפסטיבל קאן ב-16 במאי 2024, והוא יצא לאקרנים בבתי הקולנוע ב-27 בספטמבר 2024.
תקציר העלילה

בניו יורק, אישה נקרעת בין נאמנות לאביה השמרן, לבין בן הזוג האדריכל שלה, המעוניין לבנות את ניו יורק מחדש אחרי אסון הרסני.
צוות השחקנים

אדם דרייבר
פורסט ויטאקר
נטלי עמנואל
ג'ון ווייט
לורנס פישבורן
אוברי פלזה
שיה לה-באף
ג'ייסון שוורצמן
גרייס ונדרוואאל
קתרין האנטר
טליה שייר
דסטין הופמן
די-בי סוויני
ג'אנקרלו אספוזיטו
הפקה

הסרט הוא פרויקט ארוך שנים של פרנסיס פורד קופולה, שהחל לעבוד על התסריט כבר בשנות ה-80. קופולה השקיע 120 מיליון דולר מכספו האישי בסרט.
הפצה

פרנסיס פורד קופולה הוציא טריילר שני לסרט שצפוי לצאת לאקרנים בארצות הברית ב-27 בספטמבר 2024 בהפצת ליונגייט. בטריילר מוצג קופולה כגאון יצירתי שהקדים את זמנו, כאשר הסרט מציג ציטוטים (שלימים התברר שהיו בדויים) מביקורות שליליות על סרטיו הקודמים כמו "הסנדק" ו"אפוקליפסה עכשיו".
הסרט הוקרן פסטיבל הקולנוע בקאן וקיבל תגובות מעורבות, אך זכה לתשואות ממושכות של שבע דקות. Lionsgate רכשה את הסרט לאחר הקרנת הבכורה בפסטיבל קאן.
הפצה > בקופות

תקציב הסרט עומד על 120 מיליון דולר, שמומנו בעיקר על ידי קופולה עצמו.
לפני צאתו הרשמית לאקרנים, הסרט הרוויח 770,000 דולר מהקרנות המוקדמות. עם צאתו, הסרט חווה כישלון בקופות עם הכנסות של 4 מיליון דולר בלבד וציונים נמוכים מהקהל ומהמבקרים.
פרסים ומועמדויות

| פרס | תאריך | קטגוריה | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| פרס סאטורן | 2 בפברואר 2025 | סרט המדע הבדיוני הטוב ביותר | מועמדות |  |
הערות שוליים

↑   אורון שמיר, "מגלופוליס": הקאמבק המגוחך של קופולה הוא בקושי סרט קולנוע, באתר הארץ, 26 בספטמבר 2024
1 2 3  Ethan Shanfeld, ‘Megalopolis’ Trailer: Adam Driver Builds a Futuristic City in Wild New Footage From Francis Ford Coppola, Variety, ‏2024-08-21
1 2 3  Jordan Moreau, Box Office: ‘The Wild Robot’ Has $2 Million in Previews, ‘Megalopolis’ Makes $770,000, Variety, ‏2024-09-27 (באנגלית אמריקאית)
↑  Anthony D'Alessandro, ‘Wild Robot’ Powers To Third Best September Animated Pic Debut With $35M; ‘Megalopolis’ Collapses With $4M & D+ CinemaScore; ‘Saturday Night’ Alive In Limited Release – Sunday Box Office Update, Deadline, ‏2024-09-29 (באנגלית אמריקאית)
↑  Matt Neglia, The 2024 Saturn Award Winners, Next Best Picture, ‏2025-02-03 (באנגלית אמריקאית)
ג'ון באטיסט

| --- | --- |

באטיסט, 2018
 לידה:  11 בנובמבר 1986 (בן 38) ארצות הברית מטיירי, לואיזיאנה, ארצות הברית
 שם לידה:  ג'ונתן מייקל באטיסט
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1998
 מקום לימודים:  בית הספר ג'וליארד, New Orleans Center for Creative Arts, בית ספר תיכון סנט אוגוסטין 
 עיסוק:  מוזיקאי
 סוגה:  R&B וג'אז
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  שירה, פסנתר, קלידים, מלודיקה
 חברת תקליטים:  ורב
 בן או בת זוג:  Suleika Jaouad (2022–?) 
 פרסים והוקרה:  פרס אוסקר למוזיקה המקורית הטובה ביותר (25 באפריל 2021)  האקדמיה הבריטית לאומנויות הקולנוע והטלוויזיה (2021)  טיים 100 (2022)  פרס גראמי (2022)  פרס גלובוס הזהב 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ונתן מייקל באטיסט (באנגלית: Jonathan Michael Batiste; נולד ב-11 בנובמבר 1986) הוא מוזיקאי ואיש טלוויזיה אמריקאי.
קריירה

הוא הקליט והופיע עם אמנים בז'אנרים שונים של מוזיקה, ביניהם סטיבי וונדר, פרינס, וילי נלסון, לני קרביץ, אד שירן, רוי הרגרוב ומייביס סטייפלס. הוא הוציא שירים משלו והופיע ביותר מ-40 מדינות. באטיסט מופיע בקביעות עם להקתו Stay Human, ומופיע איתם מדי לילה בתוכנית האירוח הלילית, לייט שואו עם סטיבן קולבר מאז שנת 2015.
בשנת 2022 נכלל ברשימת טיים 100.
ב-18 באוגוסט 2023 יצא לאור אלבומו השביעי, World Music Radio. באותה שנה שיחקה באטיסט בדרמת ההתבגרות המוזיקלית "הצבע ארגמן" אשר מבוסס על הרומן המצליח באותו שם מאת הסופרת האמריקאית אליס ווקר.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2005: Times in New Orleans
2013: Jazz Is Now
2013: Social Music (עם Stay Human)
2014: The Process (עם צ'אד סמית וביל לאסוול)
2016: Christmas with Jon Batiste
2018: Hollywood Africans
2020: Meditations (עם קורי וונג)
2021: We Are
2023: World Music Radio
דיסקוגרפיה > פסקולים

2020: Soul (עם טרנט רזנור ואטיקוס רוס)
דיסקוגרפיה > אלבומי הופעה

2006: Live in New York: At the Rubin Museum of Art
2017: The Music of John Lewis (עם וינטון מרסליס)
2019: Chronology of a Dream: Live at the Village Vanguard
2019: Anatomy of Angels: Live at the Village Vanguard
2021: Live at Electric Lady
דיסקוגרפיה > מיני אלבומים

2008: In the Night
2009: The Amazing Jon Batiste!
2011: MY N.Y. (עם Stay Human)
2016: The Late Show EP (עם Stay Human)
דיסקוגרפיה > סינגלים

2021: "I Need You"
2021: "Freedom"
שושלת צ'ינג

שושלת צ'ינג (בסינית: 清朝; בפין-יין: Qīng cháo), אשר מוכרת לעיתים כשושלת מַנצ'וּ, הייתה השושלת אשר שלטה בסין בין השנים 1644 ל-1911, והאחרונה בשושלות הקיסריות של סין. מקור השושלת בשבט מנצ'ורי בשם אַיִסִין גיוֹרוֹ, אשר יסד את אימפריית צ'ינג הגדולה במה שמוכר היום כצפון מזרח סין, והתפשט אל תוך סין ואזורים שכנים.
זו הייתה הפעם הראשונה בהיסטוריה בה היה שלטון ריכוזי אחד שהצליח לאחד תחתיו את המרחב הגאוגרפי המוגדר כיום כסין. תקופת שלטון השושלת נמשכה עד 1911, שנה בה ניסו להקים משטר רפובליקני במסגרת מהפכת שינהאי לאחר זמן רב של היחלשות במאה שנות ההשפלה.
היסטוריה > עליית שושלת צ'ינג

תהליך עליית שושלת צ'ינג ונפילת שושלת מינג היה ממושך, שורשיו המוקדמים ב-1600 כאשר התעצם כוחם של המאנצ'ו תחת נורהאצ'י, בנו של טקשי (塔克世) שנהרג בקרב נגד שושלת מינג. בשנת 1616 הכריז נורהאצ'י על הקמת שושלת ג'ין המאוחרת והחל את מלחמת מינג–צ'ינג בטענה כי שושלת מינג הפכה מושחתת ועל כן איבדה את מנדט השמיים. שם השושלת שונה מג'ין (זהב) לצ'ינג (בהיר, ברור) בשנת 1636 בידי הואנג טאיג'י, קיסר צ'ינג ויורשו של נורהאצ'י לסמל אחדות אתנית עם בני האן כמו גם טענה לשלטון על כל סין.
בשל ארטילריה עדיפה אשר הובלה מהאימפריה הפורטוגזית דרך מקאו הצליח צבא מינג להדוף את ההתקפות הנשנות של המאנצ'ו, בייחוד ב-1623 וב-1628. אבל צבא מינג לא הצליח להשתלט מחדש על מנצ'וריה. משנת 1629 ואילך הלך ונחלש כוחם של קיסרי מינג בשל צירוף של מרידות פנימיות וההטרדה הנמשכת של המאנצ'ו בצפון סין, שעברו לטקטיקות של פשיטות במטרה להימנע ממפגש ישיר עם צבאות מינג בשדה הקרב.
מכיוון שלא היו מסוגלים לתקוף את סין ישירות העדיפו המאנצ'ו להמתין ותוך כדי כך הם שיפרו את יכולתם הארטילרית ויצרו קשרים עם בני ברית. בני המאנצ'ו גייסו פקידי ממשלה של מינג כיועציהם האסטרטגיים. ב-1633 הם השלימו את כיבוש מונגוליה הפנימית. הישג זה אפשר להם להגדיל את צבאם על ידי צירוף לוחמים מונגוליים לדגלם, כמו כן הייתה מונגוליה הפנימית נתיב פלישה אפשרי נוסף ללב קיסרות המינג.
ב-1636 היה שליט המאנצ'ו, הואנג טאיג'י, בנו של נורהאצ'י, בטוח בעצמו מספיק על מנת להכריז על הקמת שושלת קיסרים בשם "שושלת צ'ינג". טקס ההכתרה היה בארמון בעיר מוּקְדֶן (כיום שן-יאנג) שנפלה לידי המאנצ'ו בשל בגידה ב-1621, והוא נטל לעצמו את התואר הקיסרי צ'ונגדה. בסוף 1637 הביס צבא מאנצ'ו שמנה 100,000 חיילים את קוריאה, בת הברית המסורתית של קיסרות סין. קוריאה נכבשה ושליטיה הודיעו על התכחשותם לשושלת מינג.
ב-1644 עלה לשלטון שונדז'ה שהיה בן 6, העוצר היה דודו, דוקגון.
במקביל פרץ מרד במערב המדינה והתחזק לאחר שבראשו התייצב לי דזה-צ'נג שהיה יליד שאנשי. לי דזה-צ'נג הביס את צבא האימפריה שנשלח נגדו והכריז על עצמו כקיסר בשושלת חדשה, שושלת שון. ב-26 במאי 1644 נפלה בייג'ינג כמעט ללא התנגדות לידי צבא המורדים הסינים בפיקודו של לי דזה-צ'נג, שכן רוב הצבא היה בצפון מזרח מול צבאות המאנצ'ו. הקיסר האחרון של שושלת מינג, צ'ונג־ג'ן, מכותר בעיר האסורה, החליט להפיל פור שיקבע את גורלו. הפור קבע כי האימפריה אבודה ולכן התאבד צ'ונג־ג'ן בתלייה.
זו הייתה הזדמנות שהמאנצ'ו חיכו לה. הם חצו את החומה הגדולה לאחר שמפקד צבא הגבול של מינג וו סאן-גוי פתח את השערים ב"מעבר שאנגחאי" והניסו בכוחות משותפים את ה"קיסר" לי מבייג'ינג, לאחר ששלט בה 40 יום בלבד. למרות אובדן בייג'ינג (שאת חולשתה כבירה קיסרית כבר צפה הונג וו) ומות הקיסר, לא נהרס כוחם של בני המינג לחלוטין. נאנג'ינג, פוג'יין, גואנגדונג, שאנשי ויונאן המשיכו להיות מעוזים של המינג להתנגדות לשלטון החדש. עם זאת, אובדן השלטון המרכזי גרם להופעתם של מספר טוענים לכתר מינג שלא היו מסוגלים לעבוד יחדיו. כל מוקדי התומכים בשושלת הישנה הוכנעו בסופו של דבר זה אחר זה, על ידי צבא צ'ינג, עד לשנת 1662 שבה אבדה התקווה האחרונה לשובה של שושלת מינג לשלטון עם מותו של הנסיך הטוען לכתר מינג ג'וּ יואולנג.
היסטוריה > צ'ינג הגדולה

למשך חצי מאה לחמו המינג והצ'ינג על השלטון בסין. כוחותיה של שושלת צ'ינג הניסו את הקוזאקים אשר פשטו עליהם דרך מנצ'וריה החיצונית מטעם רוסיה הצארית ולבסוף, לאחר כיבושים נרחבים של הצ'ינג לחופי ים אוחוצק, בשנת 1689 נחתם הסכם נרצ'ינסק אשר קבע את הגבולות הסדירים עם רוסיה.
קאנגשי, קיסר סין אשר הסדיר את היחסים עם רוסיה, היה הראשון ששלט על כל סין ולימים יקרא כקיסר הגדול ביותר בשושלת. לאחר נסיגת שרידי המינג אל טאיוואן הם הקימו שם את ממלכת טונגנינג. בשביל למנוע כל הפרעה לשלטון ולהסדיר את עליונות הצ'ינג על כלל סין, בשנות השמונים המוקדמות של המאה ה-17, קאנגשי יצא במסע לכיבוש טאיוואן ולראשונה מאז שושלת יואן, כל סין נשלטה בידי שושלת המהווה מיעוט אתני.
הודות לעובדה שעוד בתחילת דרכם הצ'ינג סיפחו את מונגוליה, לא נדרש מהם להגן בלי סוף על הגבול הצפוני של האימפריה. על כן, בהמשך שלטונו של קאנגשי ויורשיו, נכבשו שטחים נרחבים, תחילה בדרום, שם נכבשה יונאן, ומאוחר יותר בטיבט, צ'ינגהאי ושינג'יאנג, באחרונה הרוב המוסלמי הטורקי הבטיח את נאמנותו לשלטון הקיסרי באשר הוא.
קאנגשי הוסיף ליצור מילון על שמו אשר שימש כמילון המנדרינית המלא הראשון אי פעם. תחת שלטונו של הקיסר צ'יינלונג חובר הקטלוג המלא של כל העבודות החשובות של התרבות הסינית. שושלת צ'ינג גם המשיכה בהרחבת אוצר הספרות העממית ובפיתוח החקלאות תוך ייבוא גידולים חדשים מהעולם החדש דוגמת התירס. גם צמיחת האוכלוסייה המשיכה להאיץ בתקופת צ'ינג ואוכלוסיית המדינה, שבשנת 1700 מנתה 100 מיליון נפש[דרוש מקור], הגיעה לכ-220 מיליון[דרוש מקור] בשנת 1800.
היסטוריה > היחלשות השושלת ונפילתה

במהלך המאה ה-19 נחלשה שליטתה של שושלת צ'ינג במדינה, והשגשוג שהיה בה התפוגג. סין סבלה מרעב קשה, התפוצצות אוכלוסין וחדירה בלתי פוסקת של מדינות המערב בניסיון להשיג לעצמן השפעה במדינה. שאיפתה של בריטניה להמשיך בסחר הבלתי חוקי באופיום נתקלה בהתנגדות עזה של המשטר הקיסרי, דבר שהביא לפריצתה של מלחמת האופיום הראשונה ב-1840. סין, שהפסידה במלחמה, אולצה לבצע ויתורים כואבים ולפתוח את נמליה לסחר חפשי עם מדינות המערב. ויתוריה הטריטוריאליים של סין כללו את העברת הונג קונג לידי בריטניה ב-1842 כחלק מחוזה נאנג'ינג. בנוסף, מרד טאי פינג (1864–1851) ומרד ניאן (1868–1853), יחד עם תנועות לאומיות מוסלמיות ששאפו לעצמאות וחוזקו על ידי רוסיה, ייבשו את קופת המדינה וכמעט שהביאו לנפילת השלטון בה.
המרידות בשלטון דוכאו בעיקר על ידי כוחות המערב שבאותו הזמן עשו במדינה כבשלהם וניצלו את שווקיה ואת מערכתה הכלכלית.
לאחר שוך המהומות בשנות השישים של המאה ה-19, החלה שושלת צ'ינג לטפל בבעיות המודרניזציה במדינה על ידי ביצוע רפורמות בכל תחומי שליטתה. אבל, הקיסרית האלמנה צה שי, יחד עם גורמים שמרניים במדינה, ביצעה מעין הפיכה והדיחה את הקיסר הצעיר מהשלטון, מורידה בכך לטמיון את הרפורמות שאך החלו להתבצע. הרפורמות הצבאיות, שהושארו על כנן, היו חסרות ערך עקב השחיתות האיומה שהתפשטה בצמרת השלטון. חלק מספינות הקרב החדישות של הצבא כלל לא יכלו לירות, וזאת עקב מעילות גדולות בתקציבי בנייתן שלא השאירו די כסף לרכישת אבק שרפה. כתוצאה מכך נחלו כוחות "הצבא הסיני החדש" תבוסות משפילות הן במלחמת סין-צרפת (1885–1883) והן במלחמת סין–יפן הראשונה (1895–1894).
עם תחילת המאה ה-20 הייתה החצר הקיסרית בסין הרוסה, שחיתות הייתה בכל והאוכלוסייה גדלה בקצב בלתי נשלט. המדינה נשלטה על ידי הקיסרית צה שי, דמות שמרנית ביותר שהתנגדה לכל סוג של רפורמה. מותו של הקיסר גואנג סו יום אחד לפני מותה של הקיסרית (יש הטוענים שהוא הורעל על ידה[דרוש מקור]) הרס את הסיכוי לביסוס הנהגה אפקטיבית במדינה.
סופה של השושלת היה ב-12 בפברואר 1912, כאשר, בעקבות מהפכת שִׂינְהָאי, נאלצה הקיסרית לונגיו', אלמנת הקיסר הקודם, לוותר על כס הקיסרות בשמו של הקיסר האחרון, פּוּיִי, שהיה אז בן שש.
ראו גם

היסטוריה של סין
אמרי קלמן

| --- | --- |

 לידה:  17 ביוני 1986 (בן 38) חיפה, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 מקום מגורים:  תל אביב-יפו, ישראל
 פעילות בולטת:  יו"ר אגודת הלהט"ב
 מפלגה:  מרצ 
 
אימרי קלמן (נולד ב-17 ביוני 1986) הוא פעיל חברתי ישראלי, יו"ר משותף של אגודת הלהט"ב לשעבר. הוא יזם ואיש חיי הלילה בתל אביב שהקים מספר מועדונים בעיר.
קלמן נבחר על ידי המגזין דה-מרקר לנבחרת 40 הצעירים המבטיחים לשנת 2015, על פעילותו בתחום הפוליטיקה וחיי הלילה ובשנת 2016 נבחר על ידי האתר mako לאחד מ-40 האנשים המשפיעים על הקהילה הגאה בישראל.
קורות חייו

קלמן נולד בחיפה והוא בנם הצעיר של דב קלמן וסילביה כהן, עולים מהולנד. בגיל מוקדם עבר עם משפחתו לכפר סבא. כשהיה בן 8, הוריו התגרשו ומאוחר יותר יצא אביו מהארון, וקודם לכן יצא סבו מהארון.
קלמן סיים את לימודיו במגמת תקשורת בתיכון ע"ש יצחק רבין. בצה"ל שירת כחמש שנים, במהלכן כיהן כקצין שלישות בגדוד שריון, מפקד צוות בהשלמה חיילית וקצין פיתוח כח אדם של פרויקט הצוללות בחיל הים.
בשנת 2017, התחתן עם בן זוגו מוחמד. לאחר מספר שנים התגרשו. בשנת 2024 התחתן עם בן זוגו מזה שנתיים איתמר, מנכ"ל סוכנות הטיקטוק והמשפיענים toks.
קריירה עסקית

בשנת 2009 היה קלמן שותף להקמה של חמישה עסקים בתחום חיי הלילה והמסעדנות בתל אביב והפך לאחת הדמויות הבולטות בזירת חיי הלילה של הקהילה הגאה. קלמן חבר לאמן הדראג אושר סבג ויחד הם יצרו את מותג המסיבות "דרעק", שהפך לאחד המותגים המוכרים בחיי הלילה של הקהילה הגאה, המארח מדי שבוע אלפי בליינים.
ה"דרעק" זכה לאזכורים תקשורתיים בשל פרסומים שמשכו תשומת לב של גופי תקשורת בארץ ובעולם. בין הפרסומים המוכרים ניתן למצוא דימוי של ערבי ויהודי מתנשקים, אותה פרסמה הזמרת מדונה ברשתות החברתיות שלה. השיווק הבולט של הדרעק זיכה אותו בפרס "חביב השופטים" בתחרות העיצוב של המגזין Time Out תל אביב.
בשנת 2011 יזם קלמן את הקמתו של הבר "שפגאט", ביחד עם רן לבל ויעל גל.
בשנת 2014 הצטרף קלמן לשבעה יזמים בולטים בחיי הלילה של תל אביב וביחד הם פתחו את המועדון "כולי עלמא", שזכה לתארים הבר הטוב בתל אביב, ומוסד תל אביבי.
פעילות ציבורית > קהילה גאה

באוגוסט 2009 הצטרף קלמן לשורות ארגון הנוער הגאה, שם התנדב במשך כ-5 שנים. הוא הדריך קבוצות נוער וכיהן כרכז חינוכי של מדריכי מחוז שרון.
בשנים 2012 ו-2013 נבחר קלמן להוביל את הקמפיין של מצעד הגאווה בתל אביב. כמעצב הקמפיין הוא יצר את הדימוי "שווה להיות גאה" שבו השתתפו מובילי הקהילה הגאה בישראל.
בשנת 2015 נבחר קלמן לכהן כיו"ר משותף של אגודת הלהט"ב, בשותפות עם חן אריאלי, המכהנת כיו"ר העמותה כיום. באותה העת, הובילה האגודה שינויים במבנה הארגוני של העמותה ובשיתופי הפעולה עם שאר הארגונים הגאים בישראל. העמותה הכפילה את מספר חבריה פי 10 והגדילה את תקציב ארגוני הקהילה מ-1.5 מיליון ש"ח בשנה, ל-11 מיליון ש"ח. הוא החליט שלא לאפשר לשר החינוך נפתלי בנט לנאום בעצרת הזיכרון לשירה בנקי ולהרוגי הרצח בברנוער, זאת בשל סירובו של השר לחתום על הצהרת מחויבות לזכויות הקהילה.
קלמן ואריאלי יזמו יום מיוחד בכנסת המוקדש לזכויות הקהילה הגאה, הובילו מספר מחאות כנגד השיר "מושיקו צא מהארון" שפורסם בתוכנית הכוכב הבא, הביאה להתנצלותה של הפקת התוכנית, כנגד דבריו ההומופוביים של הרב יגאל לוינשטיין, מה שהוביל להחלטת משרד הביטחון לאסור את כניסתו לבסיסי צה"ל, הגשת בג"ץ נישואים גאים, בג"ץ שוויון ברישום ילדים לזוגות נשים, והמאבק שהוביל להחלטת משרד הבריאות ומגן דוד אדום לאפשר להומואים וביסקסואלים לתרום דם.
פעילות ציבורית > הרצאות

קלמן ייצג את הקהילה הגאה אל מול קהלים רבים ביניהם, משטרת ישראל, מכינות קדם צבאיות והמכון הישראלי לדמוקרטיה. נוסף לכך, קלמן נבחר על ידי ארגון הלל לייצג את הקהילה הגאה בישראל בשלושה מסעות הסברה בקמפוסים ברחבי ארצות הברית.
פעילות ציבורית > פוליטיקה

לקראת הבחירות לכנסת העשרים, נבחר קלמן על ידי מרצ למקום ה-17, ברשימת המפלגה לכנסת. בשנת 2017 הכריז על כניסתו לפוליטיקה והשתלבותו בהנהגת מפלגת מרצ. בהמשך נבחר לתפקיד יו"ר סניף מרצ בתל אביב יפו. הוא הכריז על מועמדותו לתפקיד יו"ר המפלגה אך הסיר את מועמדותו כשבוע לפני הבחירות ליו"ר מרצ. ב-11 ביוני 2018 הכריז אמרי על עזיבתו את מפלגת מרצ בטענה ש"ההנהגה הארצית והמקומית אינן משקפות את הערכים שלי". לקראת הבחירות המקומיות של 2023 (שנדחו בהמשך ל-2024) התמודד במקום ה-4 ברשימה הלהט"בית "הרשימה השווה".
פעילות ציבורית > ספר שירה

בשנת 2021 פרסם ספר שירה ראשון, "המניפסט הגאה". בספר זה עושה קלמן חשבון נפש בעקבות התפקיד המרכזי שמילא בחיי הקהילה הגאה בתל אביב. בשפה מחורזת הוא יוצא נגד כל מה שייצג כדמות מפתח בפוליטיקה הלהט"בית.