stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טנסי (BB-43)
היסטוריית שירות > מלחמת העולם השנייה > איוו ג'ימה

בדרך להצטרף לצי הפלישה לפלישה לאיוו ג'ימה באיי בונין, טנסי עצרה בפרל הארבור ובסאיפאן לפני שהצטרפה לכוח ההפגזה, כעת בפיקודו של אדמירל משנה ויליאם בנדי. האוניות הגיעו לאיוו ג'ימה מוקדם ב-16 בפברואר והתפזרו ברחבי האי לעמדות הירי המיועדים להן. ראות ירודה מגשם חזק הפריעה למאמצים לכוון את האש שלהם, שהחלה בשעה 07:07 ונמשכה לסירוגין במשך היום, שכן בנדי הורה לאוניותיו לירות רק כאשר מטוסי התצפית שלהם יוכלו לצפות בהשפעות כדי להימנע מבזבוז תחמושת. על טנסי הוטל להפגיז את הפינה הדרומית-מזרחית של האי וכן את הר סוריבאצ'י, שם העמידו היפנים סוללה של ארבעה תותחים בעלי קליבר גדול שטנסי הייתה אמורה לנטרל. מזג האוויר השתפר ב-17 בפברואר, ואיפשר לאוניות למקד בצורה יעילה יותר את ההגנות היפניות; טנסי, איידהו ונבדה פתחו באש מטווח של 10,000 יארד (9,100 מטר) לפני שצמצמו טווח ל-3,000 יארד (2,700 מטר), והמטירו אש מוחצת על מטרות שונות ברחבי האי במשך כשעתיים לפני שנצרו את האש בשעה 10:25. צוותי ההריסה התת-ימית (UDT) נשלחו לפנות מכשולי חוף ולערוך סיור באזורי הנחיתה, אותם פירשו היפנים כנחיתה העיקרית. עשרות כלי ארטילריה יצאו ממערות המגן והבונקרים שלהם כדי להעסיק את צוותי ה-UDT, ואילצו אותם לסגת בזמן שקבוצת ההפגזות שבה לירות על התותחים החשופים. טנסי לקחה עימה פצועים משלוש מסירות התותחים של UDT כדי לטפל בהם במרפאה שלה.
טנסי המשיכה בהפגזה עד 18 בפברואר; במהלך היומיים של ההפגזה, היא השמידה מספר רב של פילבוקסים ומערומי תחמושת והציתה מספר שריפות ברחבי האי. למחרת בבוקר הגיעו אוניות תובלת הכוחות מהאי והחלו בהכנות לשליחת נחתים לחוף. טנסי ושאר קבוצת ההפגזות, מחוזקות באוניות המערכה המהירות קרוליינה הצפונית ווושינגטון ושלוש סיירות, פתחו באש איטית ומכוונת על חופי הנחיתה. הירי הופסק בשל פגיעת נושאת מטוסים, ולאחר מכן האוניות ירו קצב אש כבד יותר. בדיוק כשהנחתים עמדו לפגוע בחוף בשעה 09:00, הסוללות הראשיות של האוניות הפסיקו לירות והתותחים המשניים שלהן השתמשו במטח מתגלגל כדי לפנות נתיב לנחתים. בעודם מסיירים את ההגנות היפניות הם נתקלו בנקודות תורפה, ולכן הנחתים קראו לטנסי ולאוניות אחרות להשמיד אותן באמצעות כוחות בקרת אש מהחוף שהיו קשורים לאוניות בודדות.
טנסי פעלה מחוץ לאי במשך השבועיים הבאים, סיפקה אש כפי שהתבקשה מהנחתים לחוף ושיגרה פצצות תאורה בלילה כדי לסייע להדוף התקפות נגד יפניות. היא נקראה לעיתים קרובות לדכא את התותחים היפנים החבויים כאשר הם ניסו לתקוף את ספינות התמיכה השונות סביב חוף הפלישה. האוניות של קבוצת ההפגזה התנסו בשימוש בכוונות טלסקופיות כדי לכוון תותחים בנפרד, מה שהוכח כיעיל במיוחד בהשמדת מטרות נקודתיות כמו הארטילריה היפנית. ב-7 במרץ נסוגה טנסי מהאזור, לאחר שירתה כ-1,370 פגזים מהסוללה הראשית שלה, 6,380 פגזים מהתותחים המשניים, ו-11,481 פגזים מתותחי ה-40 מ"מ שלה. קרבות השתוללו על איוו ג'ימה עד 26 במרץ, אך הצי היה צריך להתחיל בהכנות להתקפה הבאה נגד האי אוקינאווה, אז טנסי הפליגה לאזור ההיערכות הגדול באוליטי כדי לחדש תחמושת ואספקה אחרת. שם היא הצטרפה לצי הפלישה לאותו מבצע, המורכב מ-600 ספינות אמריקאיות ובריטיות.
היסטוריית שירות > גורל לאחר המלחמה

ב-8 בדצמבר, טנסי שובצה לקבוצת פילדלפיה של הצי ה-16, מערך לא פעיל. מיד לאחר המלחמה, החל הצי בצמצום משמעותי בכוח כדי להסתגל בחזרה למצב של ימי שלום. טנסי הייתה אז בת כמעט שלושים שנה, אבל הצי החליט שהיא עדיין שימושית ולכן היא שובצה לצי המילואים ב-1946. לפיכך, היה צורך לשמר את האונייה כדי להישאר במצב טוב בזמן מילואים, והמספר הגדול של כלי שיט שנזקקו לעבודה כזו האט את התהליך, כך שטנסי לא הייתה מוכנה להוצאה משירות רשמית עד 14 בפברואר 1947. היא נשארה מונחת במילואים במשך שתים עשרה שנים, עד אז החליט הצי שהיא לא מחזיקה עוד בערך כספינת מלחמה, וכך ב-1 במרץ 1959, היא נמחקה מרשימות הצי. היא נמכרה לגרוטאות לבית לחם סטיל ב-10 ביולי, נגררה לבולטימור, מרילנד ב-26 ביולי, ולאחר מכן נגרטה. הפעמון שלה שמור ומוצג בהאנטסוויל במוזיאון של מחוז סקוט.
טנסי במספנת הצי של ברוקלין ב-1921
טנסי בלב ים בשנות ה-30
טנסי (משמאל) לאחר המתקפה; וירג'יניה המערבית לידה
טנסי לאחר המודרניזציה שלה ב-1943
הצי האמריקני מתאסף להתקפה על קיסקה
מפה של פעולות בעלות הברית במרכז ובדרום האוקיינוס השקט, כולל המערכה באיי גילברט ומרשל ומבצע Cartwheel בארכיפלג ביסמרק
צי הפלישה בדרך לסאיפאן ב-12 ביוני, כולל המשחתת קיד (בחזית), טנסי (במרכז משמאל) ונושאת מטוסים מלווה לא מזוהה (ברקע) ומשחתת נוספת
טנסי מפגיזה את גואם, 19 ביולי 1944.
טנסי מפגיזה את אנגאור
מפה המציגה את תנועות הצי האמריקאי והיפני במהלך קרב מצר סוריגאו
טנסי מול איוו ג'ימה מפגיזה את הר סוריבאצ'י
טנסי והמשחתת זלארס לאחר ששני כלי השיט נפגעו מקמיקזה ב-12 באפריל
טנסי מפגיזה את אוקינאווה עם תותחי הסוללה העיקריים שלה, כאשר LVTs בחזית נושאים חיילים אל חופי הפלישה
ארגון ציוני אמריקה

| --- | --- |

בול ישראלי לכבוד חנוכת בית ציוני אמריקה בת"א, 1952
 מדינה:  ארצות הברית 
 מטה הארגון:  ניו יורק 
 תקופת הפעילות:  1897–הווה (כ־128 שנים) 
 zoa.org
 
ארגון ציוני אמריקה (באנגלית: Zionist Organization of America - ZOA) (הוקם ב-1897) הוא הארגון היהודי ציוני הראשון שהוקם בארצות הברית. היה אחד הקולות העיקריים של הציונות במדינה זו בשנים שלפני הקמת מדינת ישראל וגורם מרכזי בגיוס תמיכת הממשל האמריקאי בהקמת מדינת ישראל, במיוחד כאשר קבוצות יהודיות רבות לא תמכו בציונות. בין מנהיגי הארגון המפורסמים ביותר: לואי ברנדייס, סטיבן שמואל וייז, אבא הלל סילבר, ריצ'רד גוטהייל ועוד. יו"ר הארגון מאז 1994 הוא מורטון קליין.
היסטוריה

ארגון ציוני אמריקה (ZOA) נוסד ב-1897, הארגון הציוני הרשמי הראשון בארצות הברית, שהיה גם ארגון ייצוגי מרכזי של יהדות ארצות הברית בהסתדרות הציונית העולמית, יחד עם ארגון האחות שלו "הדסה", מפלגת פועלי ציון באמריקה ותנועת המזרחי באמריקה.
היסטוריה > הוועידה השנתית ה-21 של "הסתדרות ציוני אמריקה"

ביום שלישי, 25 ביוני 1918, התכנסה הוועידה בפיטסבורג, ב-Soldiers Memorial Hall, ובה אישרו פה אחד את הצהרת העקרונות שכונתה "תוכנית פיטסבורג".
מצע זה מכיל שישה עקרונות:
שוויון פוליטי ואזרחי של כל תושבי הארץ בלי הבדל דת גזע ומין.
בבית הלאומי בארץ ישראל ישרור שוויון של הזדמנויות. תבטיח לכל עם בעלות ושליטה על הקרקע.
הקרקע תוחכר לפי תנאים שיבטיחו אפשרויות פיתוח.
עיקרון הקאופרציה ייושם בכל מקום שהדבר אפשר, כמו חקלאות תעשייה.
מערכת הוראה תכלול את כל שלבי ההשכלה.
העברית לשון ההוראה הציבורית.
הוראס קאלן (Kallen) היה זה שניסח את טיוטת המצע שאושר בפיטסבורג, מסמך זה תוקן על ידי כמה ממנהיגי התנועה הציונית באמריקה, שבראשם עמד שופט בית המשפט הפדרלי העליון לואי ברנדייס.
היסטוריה > הקרע של 1921

בשנת 1920 עמדו בראש ציוני אמריקה לואי ברנדייס, נתן שטראוס, סטיבן שמואל וייז וג'וליאן מק. לאור הצהרת בלפור, הגיש ברנדייס לוועידה ציונית ביוני 1920 את ההצעה לרכז את הפעילות הציונית סביב בנין ארץ ישראל באופן מקצועי, כדי שתוכל לקלוט את המוני היהודים שיעלו אליה. בעקבות הוועידה צורפו נחמיה דה לימה ויוליוס סימון להנהלה הציונית המצומצמת עם הבטחה שיהיו אחראים על הניהול הכלכלי של הפעילות בארץ ישראל. אולם בתחילת 1921 התפטרו דה לימה וסימון בנימוק שגילו שאין להנהלה כל כוונה לתת להם לפעול. בעקבות זאת התנהל משא ומתן ממושך בין מנהיגי הסתדרות ציוני אמריקה, שכונו קבוצת ברנדייס, לבין חיים ויצמן. לבסוף, הודיעה קבוצת ברנדייס על התפטרותה ובמכתב ארוך הם הסבירו את הסיבות שהניעו אותם לכך.
פעילות במאה ה-21

יו"ר הארגון כיום (2023) הוא מורטון קליין. על הבולטים בפעילי הארגון נמנה המיליארדר היהודי שלדון אדלסון.
בכל שנה הארגון עורך אירוע מיוחד הכולל ארוחת ערב, שמיועד לאיסוף תרומות עבור מדינת ישראל. ב-2011 היו אורחי הכבוד של האירוע יו"ר ועדת החוץ של הסנאט אליאנה רטס לייטנן והפרשן הידוע גלן בק, והשתתפו בו חברי קונגרס רבים. ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו שלח ברכה מוסרטת.
כיום מוסיף ארגון ציוני אמריקה להוות חלק מהתנועה הציונית בארצות הברית והוא מונה יותר מ-30,000 חברים. הארגון אימץ תפיסה ימנית, ובין השאר הכריז על תמיכה בסיפוח יהודה ושומרון למדינת ישראל ופרסם זאת בשלט חוצות רחב-ממדים בירושלים.
פרס "מדליון הזהב"

הארגון מחלק את פרס הרצל, הנקרא גם פרס "מדליון הזהב", על שם בנימין זאב הרצל להישג ציוני יוצא דופן. בין מקבלי הפרס בעבר נמנים הלורד ארתור ג'יימס בלפור, סר וינסטון צ'רצ'יל, נשיא ארצות הברית הארי טרומן וראשי ממשלות ישראל דוד בן-גוריון, גולדה מאיר, מנחם בגין ויצחק שמיר.
ראו גם

בית ציוני אמריקה
הערות שוליים

↑  המסמך נדפס בעמודו הראשון של The Maccabean, העיתון הרשמי של הציונות האמריקאית
↑  יונתן סרנה, "דמותה של אמריקה כפי שהיה עליה להיות: ציון בעיני רוחם של יהודי אמריקה", ישראל הנכספת האידיאלים והדימויים של יהודי צפון-אמריקה, "עורך" אלון גל, המרכז למורשת בן-גוריון, הוצאת הספרים של אוניברסיטת בן-גוריון, 1999
↑  הצהרת ההנהלה הקודמת של המסדרה הציונית האמריקנית - חלק א', דואר היום, 16 באוגוסט 1921
↑  הצהרת ההנהלה הקודמת של המסדרה הציונית האמריקנית - חלק ב', דואר היום, 18 באוגוסט 1921
הצהרת ההנהלה הקודמת של המסדרה הציונית האמריקנית - חלק ג', דואר היום, 19 באוגוסט 1921
הצהרת ההנהלה הקודמת של המסדרה הציונית האמריקנית - חלק ד', דואר היום, 21 באוגוסט 1921
הצהרת ההנהלה הקודמת של המסדרה הציונית האמריקנית - חלק ה', דואר היום, 22 באוגוסט 1921
הצהרת ההנהלה הקודמת של המסדרה הציונית האמריקנית - חלק ו', דואר היום, 23 באוגוסט 1921
↑  הצהרת ההנהלה הקודמת של המסדרה הציונית האמריקנית - חלק ז', דואר היום, 25 באוגוסט 1921
הצהרת ההנהלה הקודמת של המסדרה הציונית האמריקנית - חלק ח', דואר היום, 30 באוגוסט 1921
הצהרת ההנהלה הקודמת של המסדרה הציונית האמריקנית - חלק ט', דואר היום, 31 באוגוסט 1921
הצהרת ההנהלה הקודמת של המסדרה הציונית האמריקנית - חלק י', דואר היום, 1 בספטמבר 1921
הצהרת ההנהלה הקודמת של המסדרה הציונית האמריקנית - חלק י"א, דואר היום, 4 בספטמבר 1921
הצהרת ההנהלה הקודמת של המסדרה הציונית האמריקנית - חלק י"ב, דואר היום, 6 בספטמבר 1921
הצהרת ההנהלה הקודמת של המסדרה הציונית האמריקנית - חלק י"ג, דואר היום, 7 בספטמבר 1921
↑  מוסף "יתד השבוע" של יתד נאמן. 2.12.2011. עמוד 25
↑  Morton A. Klein, Mark Levenson, American Jews support Israeli sovereignty and for good reasons, באתר הג'רוזלם פוסט, ‏20 ביוני 2020 (באנגלית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301965405171  ISNI: 0000 0001 2294 465X  LCCN: n50071085  SUDOC: 113303211  VIAF: 147248484   WorldCat (עם VIAF): 147248484
קאזאן מסוקים

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 סוג:  חברת בת
 תקופת הפעילות:  1940–הווה (כ־85 שנים)
 חברת אם:  מסוקי רוסיה 
 מיקום המטה:  קאזאן, טטרסטן, רוסיה
 ענפי תעשייה:  תעשייה אווירית
 מוצרים עיקריים:  מסוקים
 הכנסות:  377 מיליון דולר $ (2016)
 רווח תפעולי:  29.2- מיליון דולר $ (2016)
 רווח:  129,866,000 רובל רוסי (נכון ל־2016) 
 הון עצמי:  1.02 מיליארד דולר $ (2016)
  
 www.kazanhelicopters.com
 
קאזאן מסוקים (באנגלית: Kazan Helicopters) היא חברה רוסית לייצור מסוקים הממוקמת בקאזאן, טטרסטן. נוסדה בשנת 1940 והיא חברת בת של "מסוקי רוסיה".
מוצרי החברה כוללים את הדגמים מיל מי-8, מיל מי-17, מיל מי-38, קאזאן אנסאט, וקאזאן אקטאי.
מסוק מיל מי-17 בשירות חיל האוויר האפגני, מתוצרת החברה
ראו גם

תעשיית תעופה ברוסיה
ביאורים

↑  והיא היצרנית הבלעדית של מיל מי-17
ערך זה הוא קצרמרבנושא מסוקים ובנושא רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מולטקה (סיירת מערכה, 1910)

| --- | --- |

 תיאור כללי
 סוג אונייה:  סיירת מערכה
 צי:  הצי הקיסרי הגרמני
 דגל הצי:  הצי הקיסרי הגרמני
 סדרה:  סיירות המערכה מסדרת מולטקה
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  בלום ווס 
 הוזמנה:  17 בספטמבר 1908
 תחילת הבנייה:  7 בדצמבר 1908
 הושקה:  7 באפריל 1910
 תקופת הפעילות:  30 באוגוסט 1911 – 21 ביוני 1919 (7 שנים)
 אחריתה:  הוטבעה על ידי צוותה בסקפה פלו
 מיקום:  58°52′22″N 3°11′14″W﻿ / ﻿58.872644391102°N 3.1872714057189°W﻿ / 58.872644391102; -3.1872714057189 
 מלחמות וקרבות:  מלחמת העולם הראשונה 
 מידות
 הֶדְחֶק:  סטנדרטי: 22,979 טון, מקסימלי: 25,400 טון
 אורך:  186.6 מטר
 רוחב:  29.4 מטר
 שוקע:  9.19 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  25.5 קשרים
 גודל הצוות:  1,053 קצינים ומלחים
 טווח שיוט:  7,630 ק"מ במהירות 14 קשר
 הנעה:  טורבינות קיטור בהספק 51,289 כוחות סוס (38 מגה-וואט)
 צורת הנעה:  טורבינות
 אמצעי לחימה
 שריון:  חגורת שריון 76–280 מ"מ   צריחי תותחים 230 מ"מ   סיפון 230 מ"מ
 חימוש:  עשרה תותחים בקוטר 11 אינץ' (280 מ"מ)   12 תותחים בקוטר 5.9 אינץ' (150 מ"מ)   12 תותחים 3.5 אינץ' (88 מ"מ)
 
"מולטקה" (בגרמנית: SMS Moltke) הייתה האונייה הראשונה בסדרת סיירות המערכה מדגם "מולטקה" של הצי הקיסרי הגרמני, על שמו של הגנרל-פלדמרשל הגרמני הלמוט פון מולטקה מהמאה ה-19. האונייה שהונחה ב-30 בספטמבר 1911, הייתה סיירת המערכה השנייה של הצי הקיסרי. מולטקה, יחד עם האונייה האחות שלה גבן, הייתה גרסה מוגדלת של עיצוב סיירת המערכה הגרמנית הקודמת, פון דר טאן, עם הגנת שריון מוגברת ושני תותחים ראשיים נוספים בצריח נוסף. בהשוואה ליריביה הבריטיים - סיירות המערכה מסדרת אינדפטיגבל - מולטקה ואחותה גבן היו גדולות יותר ומשוריינות בצורה משמעותית.
האונייה השתתפה ברוב פעולות הצי הגדולות שערך הצי הגרמני במהלך מלחמת העולם הראשונה, כולל קרבות שרטון דוגר ויוטלנד בים הצפוני ב-1915 וב-1916, בהתאמה. היא גם השתתפה בקרב מפרץ ריגה ב-1915 ובמבצע אלביון ב-1917 באזור הבלטי. מולטקה נפגעה מספר פעמים במהלך המלחמה: האונייה נפגעה מירי בקליבר כבד בקרב יוטלנד, וטורפדה פעמיים על ידי צוללות בריטיות בזמן גיחות הצי.
לאחר תום המלחמה ב-1918, מולטקה, יחד עם רוב צי הים הפתוח, נכלאה בסקפה פלו עד להכרעה של בעלות הברית באשר לגורל הצי. האונייה הוטבעה, יחד עם שאר צי הים הפתוח ב-1919 כדי למנוע מהם ליפול לידי בעלות הברית. שרידיה של מולטקה נמשו ב-1927 ונגרטו ברוזית' מ-1927 עד 1929.
תכנון

בזמן שהצי הקיסרי הגרמני המשיך במרוץ החימוש שלה עם הצי המלכותי הבריטי בשנת 1907, משרד הצי הקיסרי שקל תוכניות עבור שייטת סיירות המערכה שהייתה אמורה להיבנות לשנה הבאה. הגדלת התקציב העלתה את האפשרות להגדיל את קליבר הסוללה הראשית מתותחי ה-28 ס"מ (11 אינץ') ששימשו בסיירת המערכה הקודמת, SMS פון דר טאן, ל-30.5 ס"מ (12 אינץ'), אך אדמירל אלפרד פון טירפיץ, מזכיר המדינה של חיל הים, התנגד להגדלה, והעדיף להוסיף במקום זוג תותחים בקוטר 28 ס"מ. מחלקת הבנייה תמכה בשינוי, ובסופו של דבר אושרו שתי אוניות לשנים 1908 ו-1909; מולטקה הייתה הראשונה, ואחריה גבן.
אורכה של מולטקה היה 186.6 מטר (612 רגל 2 אינץ'), רוחבה היה 29.4 מ' (96 רגל) והשוקע שלה היה 9.19 מ' (30 רגל 2 אינץ') כשהיא עמוסה במלואה. הדחק הספינה היה 22,979 טון (22,616 טון ארוך) בדרך כלל, ו-25,400 טון (25,000 טון ארוך) במעמס מלא. מולטקה הופעלה על ידי ארבע טורבינות קיטור של פארסונס, עם קיטור שסופק על ידי עשרים וארבעה דוודי צינור מים על בסיס פחם של Schulz-Thornycroft. מערכת ההנעה דורגה ב-51,289 כוחות סוס (38,246 קילוואט) ומהירות מרבית של 25.5 קשרים (47.2 קמ"ש). במהירות של 14 קשרים (26 קמ"ש), לאונייה היה טווח של 4,120 מיילים ימיים (7,630 ק"מ). הצוות שלה כלל 43 קצינים ו-1,010 מלחים.
האונייה הייתה חמושה בסוללה ראשית של עשרה תותחי SK L/50 בקוטר 28 ס"מ (11 אינץ') המורכבים בחמישה צריחים דו-קניים; מתוכם, אחד הוצב קדימה, שניים היו בדירוג באמצע האונייה, והשניים האחרים היו בדירוג מאחור. החימוש המשני שלה כלל 12 תותחי 15 ס"מ (5.9 אינץ') SK L/45 שהונחו בעמדות מבוצרות בודדות בחלק המרכזי של האונייה. להגנה מפני סירות טורפדו, היא נשאה 12 תותחי SK L/45 בקוטר 8.8 ס"מ (3.5 אינץ'), שהיו גם בעמדות מבוצרות בודדות בחרטום, בירכתיים, ומסביב למגדל הניווט הקדמי. היא הייתה מצוידת גם בארבעה צינורות טורפדו באורך 50 ס"מ (20 אינץ'), אחד בחרטום, אחד בירכתיים ואחד בכל צד רוחב.
שריון האונייה היה מורכב מפלדה מחוסמת של קרופ. עובי החגורה היה 280 מ"מ (11 אינץ') במצודה שבה כיסתה את מחסני התחמושת ואת חללי מכונות ההנעה של האונייה. החגורה הצטמצמה ל-76 מ"מ (3 אינץ') בשני קצותיו. עובי הסיפון היה 25 עד 76 מ"מ (1 עד 3 אינץ'), והשתפע כלפי מטה בצד כדי להתחבר לקצה התחתון של החגורה. לצריחי תותחי הסוללה הראשיים היו מגיני שריון בעובי 230 מ"מ (9.1 אינץ'), והם ישבו על גבי תושבות שהיו עבות באותה מידה.
היסטוריית שירות > מלחמת העולם הראשונה > קרב מפרץ הלגולנד

זמן קצר לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה, התקיים ב-28 באוגוסט 1914 קרב קצר בין סיירות קלות גרמניות וכוח פשיטה של סיירות וסיירות מערכה בריטיות. במהלך הבוקר תקפו סיירות בריטיות מכוח הארוויץ' את המשחתות הגרמניות שסיירו במפרץ הלגולנד. שש סיירות קלות גרמניות - קלן, שטרסבורג, שטטין, פראונלוב, שטרלזונד ואריאדנה - הגיבו למתקפה והסבו נזק חמור לפושטות הבריטיות. הגעתה בשעה 13:37 לערך של שייטת סיירות המערכה הבריטיות, בפיקודו של תת אדמירל דייוויד ביטי, העמידה במהירות את הספינות הגרמניות בעמדת נחיתות.
יחד עם שאר סיירות המערכה של קבוצת הסיור הראשונה, מולטקה הוצבה בנתיבי וילהלמסהאפן בבוקר הקרב. עד השעה 08:50, היפר ביקש אישור מאדמירל פרידריך פון אינגנול, המפקד הראשי של צי הים הפתוח, לשלוח את ספינותיו כדי להקל על הסיירות הגרמניות הנצורות. סיירות המערכה פון דר טאן ומולטקה היו מוכנות להפלגה עד השעה 12:10, אך השפל מנע מהספינות לעבור בבטחה מעל שרטון החול בפתח שפך היאדה. בשעה 14:10, מולטקה ופון דר טאן הצליחו לחצות את שפך היאדה; היפר הורה לסיירות הקלות הגרמניות לסגת בחזרה לכיוון אוניותיו, בעוד שהיפר עצמו היה במרחק שעה מאחור על זיידליץ. בשעה 14:25, שאר הסיירות הקלות — שטרסבורג, שטטין, פראונלוב, שטרלזונד ואריאדנה - נפגש עם סיירות המערכה. זיידליץ הגיעה למקום בשעה 15:10, בעוד אריאדנה נכנעה לנזקי הקרב וטבעה. היפר יצא בזהירות לחפש את שתי הסיירות הקלות החסרות, מיינץ וקלן, שכבר טבעו. עד השעה 16:00 הסתובבה השייטת הגרמנית כדי לחזור לשפך היאדה, והגיעה בשעה 20:23 לערך.
היסטוריית שירות > מלחמת העולם הראשונה > הפשיטה על ירמות'

ב-2 בנובמבר 1914, זיידליץ, ואחריה מולטקה, פון דר טאן והסיירת המשוריינת בליכר, יחד עם ארבע סיירות קלות, עזבו את שפך היאדה ויצאו לכיוון החוף האנגלי. השייטת הגיעה למחרת בבוקר מול גרייט ירמות' והפגיזה את הנמל, בעוד הסיירת הקלה שטרלזונד הניחה שדה מוקשים. הצוללת הבריטית D5 הגיבה להפגזה, אך פגעה באחד המוקשים שהניחה שטרלזונד וטבעה. זמן קצר לאחר מכן, הורה היפר לספינותיו לחזור למים הגרמניים. בזמן שהספינות של היפר חזרו למים הגרמניים, ערפל כבד כיסה את מפרץ הלגולנד, ולכן הספינות קיבלו הוראה לעצור עד שהראות תשתפר כדי שיוכלו לנווט בבטחה בשדות המוקשים ההגנתיים. הסיירת המשוריינת יורק עשתה טעות ניווט שהובילה את הספינה לאחד משדות המוקשים הגרמניים. יורק פגעה בשני מוקשים ושקעה במהירות; ספינת ההגנה החופית האגן הצליחה להציל 127 איש מהצוות.
היסטוריית שירות > מלחמת העולם הראשונה > קרב מפרץ ריגה

ב-3 באוגוסט 1915, זיידליץ, מולטקה, ופון דר טאן הועברו לאזור הבלטי עם I Connaissance Group‏ (AG) כדי להשתתף בגיחה מתוכננת למפרץ ריגה. הכוונה הייתה להשמיד את כוחות הצי הרוסי באזור, כולל הפרה-דרדנוט סלאבה, ולהשתמש בשולת המוקשים דויטשלנד כדי לחסום את הכניסה למון סאונד באמצעות מוקשים ימיים. הכוחות הגרמניים, בפיקודו של היפר, כללו את ארבעת אוניות המערכה מסדרת נסאו וארבעת אוניות המערכה מסדרת הלגולנד, זיידליץ, מולטקה ופון דר טאן, ומספר ספינות קטנות יותר. לאורך כל המבצע, מולטקה ושתי סיירות המערכה האחרות נשארו באזור הבלטי וסיפקו חיפוי להתקפה לתוך מפרץ ריגה.
ב-8 באוגוסט נעשה הניסיון הראשון לפנות את המפרץ; אוניות המערכה הישנות בראונשווייג ואלזס שמרו על סלאבה במפרץ בזמן ששולות מוקשים פינו נתיב דרך חגורת המוקשים הפנימית. בתקופה זו נשארו שאר הצי הגרמני בבלטי וסיפקו הגנה מפני יחידות אחרות של הצי הרוסי. עם זאת, הגישה עם רדת הלילה פירושה כי דויטשלנד לא תוכל למקש את הכניסה לסאונד מון בזמן, ולכן הפעולה הופסקה.
ב-16 באוגוסט נעשה ניסיון שני להיכנס למפרץ. הדרדנוטים נסאו ופוזן, ארבע סיירות קלות ו-31 סירות טורפדו פרצו את ההגנות למפרץ. נסאו ופוזן היו מעורבות בדו-קרב ארטילרי עם סלאבה, וכתוצאה מכך שלוש פגיעות בספינה הרוסית שגרמו לה לסגת. לאחר שלושה ימים, שדות המוקשים הרוסיים טוהרו, והשייטת נכנס למפרץ ב-19 באוגוסט, אך דיווחים על צוללות בעלות הברית באזור גרמו לנסיגה גרמנית מהמפרץ למחרת.
לאורך כל הקרב, מולטקה נשארה באזור הבלטי וסיפקה חיפוי להתקפה לתוך מפרץ ריגה. בבוקר 19 באוגוסט, מולטקה טורפדה על ידי הצוללת הבריטית מסדרת E‏, E1. הטורפדו לא זוהה עד שהיה בערך 200 יארד (183 מטר) משם; ללא זמן לתמרן, האונייה נפגעה בחדר הטורפדו בחרטום. הפיצוץ גרם נזק לכמה טורפדות באונייה, אך הן לא פוצצו את עצמן. שמונה אנשי צוות נהרגו, ו-435 טונות (428 טונות ארוכות) של מים נכנסו לאונייה. האונייה תוקנה ב-Blohm & Voss בהמבורג, בין 23 באוגוסט ל-20 בספטמבר. בינואר 1916, קפיטן צור זי יוהנס פון קארפף החליף את לבצוב כמפקד האונייה.
היסטוריית שירות > מלחמת העולם הראשונה > הפגזת ירמות' ולואוסטופט

בתאריכים 24–25 באפריל 1916 ביצעה קבוצת הסיור I מבצע נוסף להפצצת החוף האנגלי, הפעם, את הערים ירמות' ולואוסטופט. היפר היה בחופשת מחלה, כך שהספינות הגרמניות היו בפיקודו של קונטר-אדמירל פרידריך בודיקר, שהניף את דגלו על זיידליץ. סיירות המערכה הגרמניות דרפלינגר, ליצו, מולטקה, זיידליץ ופון דר טאן עזבו את שפך היאדה בשעה 10:55 ב-24 באפריל, ונתמכו על ידי כוח מיסוך של 6 סיירות קלות ושתי שייטות סירות טורפדו. היחידות הכבדות של צי הים הפתוח הפליגו בשעה 13:40, במטרה לספק תמיכה מרוחקת לספינות של בודיקר. האדמירליות הבריטית הודעה על הגיחה הגרמנית באמצעות יירוט האותות האלחוטיים הגרמניים, ופרסה את הצי הגדול בשעה 15:50.
עד השעה 14:00, ספינותיו של בודיקר הגיעו לעמדה מול נורדרנאי, ואז הוא פנה את ספינותיו צפונה כדי להתחמק מהמשקיפים ההולנדיים באי טרשלינג. בשעה 15:38, זיידליץ פגעה במוקש, שקרע חור של 15 מטר (50 רגל) בגוף שלה, ממש מאחורי צינור הטורפדו הימני. 11 אנשים נהרגו ו-1,400 טון של מים נכנסו לאונייה. השוקע של הספינה גדל ב-1.4 מטרים (4.6 רגל) בחרטום הספינה. זיידליץ הסתובבה אחורה עם מסך של סיירות קלות במהירות של 15 קשרים (28 קמ"ש). ארבעת סיירות המערכה הנותרות פנו דרומה מיד לכיוון נורדרנאי כדי למנוע נזק נוסף ממוקשים. עד השעה 16:00, זיידליץ יצאה מחשש לסכנה קרובה, אז האונייה עצרה כדי לאפשר לבודיקר לרדת. סירת הטורפדו V28 העבירה את בודיקר לליצו, והמבצע נמשך כמתוכנן.
בשעה 04:50 ב-25 באפריל, התקרבו סיירות המערכה הגרמניות ללואוסטופט כאשר הסיירות הקלות רוסטוק ואלבינג, שחיפו על האגף הדרומי, הבחינו בסיירות הקלות והמשחתות של כוח הארוויץ' של קומודור רג'ינלד טירוויט. בודיקר סירב להסיח את דעתם על ידי הספינות הבריטיות, ובמקום זאת הפנה את תותחי ספינותיו על לואוסטופט. סיירות המערכה הגרמניות השמידו שתי סוללות חוף 6 אינץ' (15 ס"מ) והסבו נזקים נוספים לעיר. בתהליך, פגז 6 אינץ' בודד מאחת מסוללות החוף פגע במולטקה, אך לאונייה לא נגרם נזק משמעותי.
בשעה 05:20 פנו הפושטות הגרמניות צפונה, לכיוון ירמות', אליה הגיעו בשעה 05:42. הראות הייתה כה גרועה עד שהספינות הגרמניות ירו מטח אחד כל אחת, למעט דרפלינגר, שירתה 14 פגזים מהסוללה המרכזית שלה. הספינות הגרמניות פנו חזרה דרומה, ובשעה 05:47 נתקלו בפעם השנייה בכוח הארוויץ', שעד אז הועסקו על ידי שש הסיירות הקלות של ספינות המיסוך הגרמניות. ספינותיו של בודיקר פתחו באש מטווח של 12,000 מטר (13,000 יארד). טירוויט הפך מיד את ספינותיו ונמלט דרומה, אך לא לפני שהסיירת קונקסט ספגה נזק חמור. עקב דיווחים על צוללות בריטיות והתקפות טורפדו, בודיקר הפסיק את המרדף ופנה חזרה מזרחה לכיוון צי הים הפתוח. בשלב זה, אדמירל ריינהרד שר, מפקד צי הים הפתוח, פנה חזרה לכיוון גרמניה, לאחר שהוזהר מפני הגיחה של הצי הגדול מסקפה פלו.
היסטוריית שירות > מלחמת העולם הראשונה > קרב יוטלנד

כמעט מיד לאחר הפשיטה על לואוסטופט, ויצה-אדמירל ריינהרד שר החל לתכנן גיחה נוספת לים הצפוני. הוא התכוון בתחילה לערוך את המבצע באמצע מאי, אך הנזק מהמוקש לזיידליץ התברר כקשה לתיקון - שר לא היה מוכן לצאת לפשיטה גדולה ללא כוחות סיירות המערכה שלו במלוא העוצמה. ב-22 במאי דיווחה מספנת וילהלמסהאפן כי הספינה כשירה לתפקיד, אך בדיקות שנערכו באותו לילה הראו כי מחיצות הטורפדו שניזוק מהמוקש עדיין לא אטום למים, ועדיין היו דליפות בחזית ובאחור. היה צורך בתיקונים נוספים, ולכן המבצע נדחה בשבוע נוסף, עד אז הבטיחה מספנת וילהלמסהאפן לשר שהספינה תהיה מוכנה. בצהריים של 28 במאי, התיקונים של זיידליץ לבסוף הושלמו, והספינה חזרה לקבוצת הסיור I.
בליל 30 במאי 1916, זיידליץ וארבעת סיירות המערכה האחרות של קבוצת הסיור I עגנו במעגן שפך היאדה. למחרת בבוקר, בשעה 02:00 CET, הספינות יצאו באיטיות לעבר הסקאגרק במהירות של 16 קשרים (30 קמ"ש). בשלב זה, היפר העביר את דגלו מזיידליץ לסיירת המערכה החדשה יותר ליצו. זיידליץ תפסה את מקומה במרכז הטור, מאחורי של דרפלינגר ולפני מולטקה. קבוצת הסיור השנייה, המורכבת מהסיירות הקלות פרנקפורט, ספינת הדגל של בודיקר, ויסבאדן, פילאו אלבינג, ו-30 ספינות טורפדו של שייטות II‏, VI ו-IX, ליוו את סיירות המערכה של היפר.
כעבור שעה וחצי עזב צי הים הפתוח בפיקודו של שר את שפך היאדה; הכוח הורכב מ-16 דרדנוטים. צי הים הפתוח לווה בקבוצת הסיור IV, שהורכבה מהסיירות הקלות שטטין, מינכן, המבורג, פראונלוב, שטוטגרט, ו-31 סירות טורפדו של שייטות I, III‏, V ו-VII, בראשות הסיירת הקלה רוסטוק. שש הפרה-דרדנוטים של שייטת אוניות המערכה השנייה יצאו מנתיבי האלבה בשעה 02:45, ונפגשו עם צי הקרב בשעה 5:00.