מיתוס הוורמאכט החף מפשעי מלחמה
צמיחת המיתוס > "הקרב למען המטרה האבודה" של גרמניה הנאצית

ההיסטוריונים האמריקאים רונלד סמלסר ואדוארד ג'יי דייוויס ציינו את הדמיון בין מיתוס "המגן הבלתי מוכתם" של הוורמאכט לבין מיתוס הקרב למען המטרה האבודה של הקונפדרציה של הדרום האמריקאי. קציני הקונפדרציה לשעבר, בהם ג'ובל ארלי, כמו קציני הוורמאכט, בהם פרנץ הלדר, היו פעילים ביותר בקידום המיתוסים הללו לאחר המלחמות.  המיתוסים מהללים את צבא הקונפדרציה ואת הוורמאכט כארגוני לחימה נעלים בראשות גברים מכובדים, אצילים ואמיצים שהוכרעו על ידי יריבים נחותים בגלל מספריהם העצומים של היריבים, תשתיתם ומשאביהם עדיפים, וכן עקב מזל רע.  המיתוס של "המטרה האבודה" הציג את מנהיגי הקונפדרציה כפטריוטים אמריקאים מכובדים שטעו בניסיון לפרק את ארצות הברית, אך עדיין היו אנשים מעוררי התפעלות וגיבורים אמריקאים גדולים. בדומה, גם מיתוס "הוורמאכט החף מפשע" הציג את מנהיגי הוורמאכט כפטריוטים גרמנים מכובדים שאולי טועים במלחמתם לצד היטלר, אך עדיין היו גברים הראויים להערצה.  שני המיתוסים ביקשו להאדיר את צבאות הקונפדרציה וגרמניה הנאצית על ידי הצגת ראשי הצבא כאנשים בעלי כבוד ועל ידי ניתוקם מהגורמים שלמענם לחמו. במקרה של הקונפדרציה, הוכחש כי הלוחמים לחמו למען העליונות הלבנה והעבדות ואילו במקרה של הוורמאכט הוכחש כי לחם למען האידאולוגיה הפולקית של גרמניה הנאצית.
בשני המיתוסים הוצגו הצבאות ככוחות סדר והגנה מפני כאוס מצד גורמים נחותים. במקרה של הדרום, תקופת הרקונסטרוקציה הוצגה על ידי מטפחי המיתוס של "המטרה האבודה" כזמן סיוט שבו גברים שחורים ששוחררו מעבדות כביכול השתוללו בגל פשע אלים על חשבון האוכלוסייה הלבנה שומרת החוק בדרום, ובכך להצדיק במפורש את המאבק הקונפדרציה.  במקרה של גרמניה, המלחמה בחזית המזרחית הצטיירה כמאבק הגנתי הרואי על "הציוויליזציה האירופית" נגד "המוני האסיאתים" של הצבא האדום, שצוירו במונחים אפלים.  ההיסטוריון עמר ברטוב ציין כי התעמולה הנאצית בימים האחרונים של הדיקטטורה הנאצית הציגה את מלחמת החזית המזרחית במונחים חריפים וקיצוניים. נטען כי הוורמאכט "מגן על האנושות מפני פלישה שטנית תוך תקווה בו זמנית לזרוע חילוקי דעות בין ברית המועצות לכוחות בעלות הברית. הוורמאכט לא הצליח למנוע את התמוטטות הרייך השלישי, אך מאמצים אלה אכן הניבו פירות במובן אחר, שכן הכינו את הקרקע לברית עם המערב וסיפקו לוורמאכט אפולוגטיקה שימושית מבחינה פוליטית, גם אם בלבלה, באופן נוח לתומכי הוורמאכט, בין סיבה ותוצאה" [הברית עם המערב הוצגה כסיבה המקורית לפתיחה במלחמת ההשמדה, אף על פי שהייתה זו תוצאה רק בדיעבד, ורק לאור התבוסה הגרמנית].  כפי שמיתוס "המטרה האבודה" טיפח את דמות העבד השחור הנאמן, השמח לשרת את אדוניו, כך טופח מיתוס "הוורמאכט החף מפשע" על ידי הדגשת תפקידם של צבא ולאסוב ויחידות שיתוף פעולה אחרות שנלחמו לצד הוורמאכט ועל ידי תיאור הסלאבים כשמחים לקבל את פני הוורמאכט כמשחרריהם ומושיעיהם.  ההתמקדות בוורמאכט כמשחרר הסיחה את תשומת הלב מפשעי מלחמה שבוצעו בברית המועצות.  מעורבותן של יחידות משתפי הפעולה בברית המועצות בשואה לא הוזכרה.
כאשר מבצע ברברוסה החל, בשנת 1941, הוצגו עמי ברית המועצות בתעמולה הנאצית כתת-אדם (untermenschen) המאיים על "הציוויליזציה האירופית", שלא יגלו שום אהדה או חמלה.  משנת 1943 חל שינוי בתעמולה הנאצית. עמי ברית המועצות, למעט היהודים, הוצגו כמדוכאים על ידי "הבולשביקים היהודים" שגרמניה נלחמה בהם כדי לשחרר עמים אלה.  שני צירי התעמולה הנאצית מצאו דרכם למיתוס "הוורמאכט החף מפשע". מצד אחד, הדגש על זוועות שביצעו חיילי הצבא האדום ה"אסייתי" המשיך את התעמולה המלחמתית של "המוני האסיאתים", "הפסולת האנושית". מצד שני, הצגת צבא ולאסוב כבעלי בריתו של הוורמאכט המשיך את התעמולה לגבי המלחמה נגד ברית המועצות כמאבק אצילי לחירות.  מבחינה זו, היה הבדל במובן שמיתוס "המטרה האבודה" הציג עבדים כיצורים שלא רצו את חירותם, ואילו מיתוס "הוורמאכט החף מפשע" הציג את הוורמאכט כמשחרר.  אך הדמיון נשמר בכך שמיתוס "הסיבה האבודה" הציג עבדים כנועים שדחו את החופש כיוון שאדוניהם התייחסו אליהם כל כך טוב לכאורה, כפי שמיתוס "הוורמאכט החף מפשע", טען גם הוא לחוסר שוויון בין הגרמנים לבין העמים הסובייטים. צבא ולאסוב תואר כמביט במשחרר הגרמני בכניעות, בבקשה להדרכה ולהנהגה.  החברים האקזוטיים בצבא ולאסוב, כגון הקוזאקים, הצטיירו כרומנטיים אך פראיים; ראויים להיות בנעל ברית של הוורמאכט, אך לא שווים להם.