stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אליג'אנט אייר
היסטוריה > 2010–הווה

בינואר 2010 חגגה חברת התעופה את הנוסע המיליון שלה שטס מנמל התעופה פיניקס–מסה. חברת האם של אליג'אנט הודיעה גם כי רכשה 18 מטוסי MD-80 משומשים נוספים מסקנדינביאן איירליינס. בפברואר 2010, אליג'אנט פתחה את בסיסה התשיעי בנמל התעופה הבינלאומי ג'רלד פורד בגרנד ראפידס שבמישיגן. אליג'אנט ביססה שני מטוסי מקדונל דגלאס MD-80 בגרנד ראפידס, אך לבסוף ביטלה את מעמד נמל התעופה וסגרה את הבסיס בשנת 2011. החברה ממשיכה לטוס מגראנד ראפידס אך בקיבולת מופחתת.
ב-1 ביולי 2010 אליג'אנט חזרה לשדה התעופה לונג ביץ' (LGB) בלונג ביץ' שבקליפורניה, לאחר ששירתה בעבר בשדה זה עם מטוסי DC-9 עם טיסות ישירות ללאס וגאס (LAS) ולאגם טאהו (TVL) בשנת 2000.‏ החברה התכוונה לטוס גם מנמל התעופה הבינלאומי בלינגהאם ומסטוקטון מספר פעמים בשבוע, עם זאת, כרגע אין שירות טיסות בין שתי הערים הללו אם כי אליג'אנט ממשיכה לשרת את סטוקטון עם טיסות ללאס וגאס, פיניקס–מסה וסן דייגו. בנובמבר 2011, אליג'אנט סגרה את בסיסה בלונג ביץ' ואיחדה את כל הטיסות באזור לוס אנג'לס בנמל התעופה הבינלאומי של לוס אנג'לס (LAX).
במרץ 2010 רכשה אליג'אנט שישה מטוסי סילון בואינג 200–757 משומשים כחלק מתוכניות לפתוח קווי טיסה להוואי עד שנת 2012, כשהזמנות המטוסים הן מתחילת 2010 עד לרבעון הרביעי של 2011.‏ היא קיבלה את האישור לתוכנית מרשות התעופה הפדרלית (ה-FAA) ביולי 2011, ואז עבדה עם ה-FAA כדי להשיג את דירוג ה-ETOPS המתאים כדי לפעול בהוואי. כיום אליג'אנט כבר לא מפעילה טיסות סדירות ישירות להונולולו מלאס וגאס.
ביולי 2015 הודיעה חברת אליג'אנט אייר כי היא תקים בסיסים בשדה התעופה האזורי אשוויל ובנמל התעופה הבינלאומי סינסינטי/צפון קנטקי.
באוגוסט 2017, אליג'אנט הודיעה כי בסיס חדש יוקם בנמל התעופה הבינלאומי אינדיאנפוליס. הבסיס החל לפעול בתחילת 2018. באוקטובר 2017 החברה הפסיקה את הטיסות להוואי, וצי מטוסי בואינג 200–757 הוצאו משימוש לאחר מכן. במהלך כל שנת 2017, חברת התעופה הטיסה 12 מיליון נוסעים ב-99 מטוסיה ל-120 יעדים מקליפורניה ועד לפלורידה.
בפברואר 2018, אליג'אנט גם הודיעה על בסיס חדש שיוקם בשדה התעופה דסטין–פורט וולטון ביץ'. ביוני 2018, אליג'אנט פתחה בסיס נוסף בשדה התעופה מקגי טייסון בנוקסוויל שבטנסי. ב-28 בנובמבר 2018 בוצעו הטיסות האחרונות של החברה עם מטוסי סדרת מקדונל דאגלס MD-80. מאז החברה משתמשת רק בכלי טיס ממשפחת איירבוס A320.‏
בינואר 2019, אליג'אנט הודיעה שתפתח בסיס נוסף בנמל התעופה הבינלאומי ג'רלד פורד בגרנד ראפידס שבמישיגן. אליג'אנט הודיעה שהיא תוסיף בסיס נוסף בנמל התעופה הבינלאומי דה מוין בדה מוין שבאיווה, בנובמבר 2019.
יעדים

נכון להחל ממרץ 2020, אליג'אנט מציעה שירות ל-117 יעדים ברחבי ארצות הברית, לרוב לשדות תעופה אזוריים קטנים יותר שאינם מרכזיים, ובדרך כלל רק כמה פעמים בכל שבוע. היא בוחרת את מסלוליה לאחר חישוב העלויות וההכנסות הצפויות ומוסיפה או סוגרת קוי שירות ליעדים מסוימים לאחר קבלת אישור מהרשויות לכך.
יעדים > בסיסים

כחלק מהמודל העסקי שלה מנקודה לנקודה, לאליג'אנט יש בסיסים הממוקמים באלנטאון, אשוויל, בלינגהאם, סינסינטי, דה מוין, קונקורד, פורט לודרדייל, פורט וולטון ביץ', אינדיאנפוליס, נוקסוויל, לאס וגאס, לוס אנג'לס, נאשוויל, אוקלנד, אורלנדו/סנפורד, פיניקס–מסה, פיטסבורג, פונטה גורדה, סוואנה/הילטון הד, סרסוטה–ברדנטון וסיינט פיטרסברג/קלירווטר.
יעדים > יעדים מובילים

| דירוג | יעד | נוסעים | מספר טיסות ליעד |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | אורלנדו/סנפורד, פלורידה | 149,196 | 1,019 |
| 2 | סיינט פיטרסברג/קלירווטר, פלורידה | 113,573 | 767 |
| 3 | לאס וגאס, נבדה | 110,566 | 785 |
| 4 | פונטה גורדה, פלורידה | 94,795 | 615 |
| 5 | נמל התעופה פיניקס–מסה | 86,874 | 612 |
| 6 | סינסינטי, אוהיו | 51,671 | 324 |
| 7 | פורט לודרדייל, פלורידה | 44,380 | 294 |
| 8 | אינדיאנפוליס, אינדיאנה | 29,468 | 194 |
| 9 | בלינגהאם, וושינגטון | 23,561 | 162 |
| 10 | גרנד ראפידס, מישיגן | 20,294 | 127 |
צי המטוסים > הצי הנוכחי

נכון לתחילת 2020, צי המטוסים של אליג'אנט מורכב כולו ממטוסים ממשפחת איירבוס A320:
| כלי טיס | בצי | בהזמנה | נוסעים> Y+ | נוסעים> Y | נוסעים> סה"כ | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| איירבוס A319-100 | 38 | — | 18 | 138 | 156 |  |
| איירבוס A320-200 | 64 | — | 18 | 159 | 177 |  |
| איירבוס A320-200 | 64 | — | 18 | 168 | 186 |  |
| סה"כ | 102 | — |  |  |  |  |
צי המטוסים > הצי ההיסטורי

| כלי טיס | מחליף | שנת פרישה |
| --- | --- | --- |
| בואינג 200–757 | ללא | 2017 |
| מקדונל דאגלס DC-9-20 | משפחת מקדונל דאגלס MD-80 | 2002 |
| מקדונל דאגלס DC-9-50 | משפחת מקדונל דאגלס MD-80 | 2002 |
| מקדונל דאגלס MD-81 | משפחת איירבוס A320 | 2013 |
| מקדונל דאגלס MD-82 | משפחת איירבוס A320 | 2013 |
| מקדונל דאגלס MD-83 | משפחת איירבוס A320 | 2018 |
| מקדונל דאגלס MD-87 | משפחת איירבוס A320 | 2013 |
| מקדונל דאגלס MD-88 | משפחת איירבוס A320 | 2018 |
צי המטוסים > צביעה

צביעת אליג'אנט אייר כוללת עיצוב של פרץ שמש בהיר על הזנב, מה שמדגיש את היעדים החמים והקיציים של החברה. אותה צביעה בדיוק של חברת אליג'אנט משמשת גם בכלי הטיס של המותג לטיסות שכר "Jet2holidays" מבית Jet2.com, כאשר ההבדל היחיד הוא שם חברת התעופה המתנוסס על המטוס. הצביעה נוצרה עבור חברת אליג'אנט על ידי "Tiami Designs" מהעיר אטלנטה שבג'ורג'יה.
תקלות וענייני בטיחות

ב-16 בספטמבר 2013, מטוס אליג'אנט אייר מדגם MD-83, שבדרכו למסלול ההמראה הופיע עשן בתא הנוסעים, נאלץ לפנות את הנוסעים דרך מגלשות החירום. לאחר חקירת המקרה, רשות התעופה הפדרלית (ה-FAA) קבעה כי ייתכן וחברת התעופה אינה בודקת את מגלשות החירום כראוי. בהתראה קצרה, אליג'אנט נאלצה להפריש את כמעט כל צי ה-MD-80 שלה.
בקיץ 2015, סדרת תקלות בזמן טיסה גרמה לבדיקה פדרלית של החברה. "לפני שהלילה הסתיים ב-25 ביוני 2015, הופסקו חמש טיסות של אליג'אנט בארבע שעות, והכל מהסיבה שכמה מטוסים שונים חוו תקלות בזמן טיסה", דיווח בטמפה ביי טיימס. מאז אוקטובר 2015 רשות התעופה הפדרלית שמרה את אליג'אנט תחת פיקוח צמוד.
אליג'אנט אייר נמצאת תחת פיקוח הדוק על ידי רשות התעופה הפדרלית בשל נחיתות חירום רבות וההמראות שבוטלו. רשת ABC ריאיינה מכונאי באליג'אנט לשעבר, שאמר כי "לא בוצעו הצעדים הנדרשים בעזרת מדריכי תחזוקה ואף ללא נהלים כלליים, לפני ששוחרר כלי טיס." סקר מצא כי 46 מתוך 86 מטוסי החברה ביצעו נחיתות חירום, ובכולן היו מעורבים מטוסים מדגמי משפחת מקדונל דאגלס MD-80.‏ הגיל הממוצע של צי מטוסי ה-MD-80 של אליג'אנט היה 29 שנים, לעומת פחות מ-13 שנים עבור צי מטוסי האיירבוס שלה. עד בנובמבר 2018, רוב מטוסי ה-MD-80 הוחלפו במטוסים חדשים יותר ממשפחת איירבוס A320.‏
במאי 2016 אישרה ה-FAA כי היא תקדים בשנתיים את הביקורת הקבועה הנעשית כל 5 שנים, ותבדוק את מטוסי אליג'אנט. אליג'אנט אייר הכריזה כי ה-FAA העניקה לה ציון נקי לאחר הביקורת של שנת 2016.‏
בנובמבר 2016 הטמפה ביי טיימס פרסם כי המטוסים של אליג'אנט היו בעלי סיכוי גדול פי ארבעה לכך שתקרה תקלה בזמן טיסה, בהשוואה לחברות תעופה גדולות אחרות בארצות הברית. ותחקיר 60 דקות בערוץ "CBS ניוז" בשנת 2018 המשיך לחקור את הנושא. ברישומים ציבוריים שהובאו בתחקיר נמצא כי לאליג'אנט היו יותר ממאה אירועים מכניים חמורים בין 1 בינואר 2016 ל-31 באוקטובר 2017, בהם "תקלות במנוע בזמן טיסה, עשן ואדים בתא הנוסעים, הנמכות מהירוֹת, תקלות במערכת בקרת הטיסה, דליפות הידראוליות והמראות שבוטלו." רשומות ציבוריות אחרות העלו עוד כי כלי טיס של אליג'אנט, בממוצע, היה בסבירות גבוהה כמעט פי שלושה וחצי לסבול מתקלות בזמן טיסה מאשר כלי טיס של אמריקן, יונייטד, דלתא, ג'ט בלו וספיריט איירליינס. אליג'אנט הגיבה לתחקיר וקבעה כי רוב התקלות התרחשו בכלי הטיס הישנים שלה מדגם MD-80 אשר הוחלפו מאז באיירבוס A320,‏, והגנה על הבטיחות שלה, תוך ציון הביקורת שערכה ה-FAA בשנת 2016, שמצאה את בעיות הבטיחות בחברה כ"מינוריות" ו"לא מערכתיות".
חסויות

ביולי 2018 הפכה אליג'אנט לחברת התעופה הרשמית של ה-MiLB ("מינור ליג בייסבול"), ליגת הפיתוח של ה-MLB. בספטמבר של אותה שנה, אליג'אנט חתמה על שותפות עם קבוצת וגאס גולדן נייטס מה-NHL בה החברה תשמש כ"חברת תעופה שותפה מקומית רשמית". ב-5 באוגוסט 2019, אליג'אנט חתמה עסקה למשך 30 שנה עם לאס וגאס ריידרס מליגת הפוטבול הלאומית על זכויות השיום לאצטדיון החדש של הקבוצה, שיקרא אצטדיון אליג'אנט (עד אז נקרא "אצטדיון לאס וגאס"), הממוקם בפרדייז שבנבדה. אליג'אנט היא גם נותנת החסות הראשית לקבוצת המרוצים GMS רייסינג המתחרה ב"NASCAR Xfinity Series" וב"NASCAR Gander RV & Outdoors Truck Series". ב-29 בינואר 2020, אליג'אנט וקבוצת אינדיאנפוליס קולטס חתמו על חוזה במסגרתו אליג'אנט תהיה "חברת התעופה הרשמית של אינדיאנפוליס קולטס".
ארץ גרהאם

ארץ גרהאם הצפונית והאיים המקיפים אותה. 1. חצי האי האנטארקטי; 2. אי ג'יימס רוס; 3. אי ד'אורוויל; 4. אי ג'וינוויל; 5. אי דאנדי; 6. אי סנואו היל; 7. האי וגה; 8. אי סימור; 9. אי אנדרסון; 10. אי פולט; 11. אי לוקייר; 12. אי איגל; 13. אי יונאסן; 14. אי בראנספילד; 15. אי אסטרולב; 16. אי טאוור
בול משנת 1944 של איי פוקלנד, עם הדפסה על פניו לשימוש בארץ גרהאם
ארץ גרהאם (באנגלית: Graham Land) היא החלק של אנטארקטיקה הקרוב ביותר לדרום אמריקה. עד לתגליות של המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם בשנים 1934–1937, היה מקובל לראות בה ארכיפלג ולא חצי אי.
ארץ גרהאם היא אותו חלק של חצי האי האנטארקטי שנמצא צפונית לקו המחבר את כף ג'רמי וכף אגאסי. תיאור זה של ארץ גרהאם עולה בקנה אחד עם ההסכם משנת 1964 בין הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה לבין הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של ארצות הברית, שבו אושר השם "חצי האי האנטארקטי" ברוב של 28 מול 17, ב-11 בנובמבר 2013, והשמות "ארץ גרהאם" ו"ארץ פאלמר" לחלקיו הצפוני והדרומי של חצי האי, בהתאמה.
ארץ גרהאם קרויה על שם סר ג'יימס ר. ג. גרהאם (James Robert George Graham‏ 1792–1861), ראש האדמירליות הבריטית בתקופת המשלחת של ג'ון ביסקו אל חלקה המערבי של ארץ גרהאם בשנת 1832. החזקה על ארץ גרהאם מבוקשת על ידי בריטניה (כחלק מן הטריטוריה הבריטית באנטארקטיקה), ארגנטינה (כחלק מאנטארקטיקה הארגנטינאית) וצ'ילה (כחלק מאנטארקטיקה צ'ילנה).
ראו גם

חוף גרהאם
ארץ האש

| --- | --- |

תצלום לוויין של ארץ האש
 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  האוקיינוס השקט, האוקיינוס האטלנטי, ים סקוטיה 
 קואורדינטות:  54°S 70°W﻿ / ﻿54°S 70°W﻿ / -54; -70
 שטח:  73,753 קילומטר רבוע
 גובה מרבי:  Monte Shipton
 נתונים מדיניים
 מדינה:  ארגנטינה ארגנטינה צ'ילה צ'ילה
 אוכלוסייה:  135,000 (2010)
 אזור זמן:  UTC-4
  (למפת אמריקה הדרומית מוגדלת) ארץ האש(למפת אמריקה הדרומית רגילה) ארץ האש(למפת ארץ האש רגילה) ארץ האש(למפת ארץ האש מוגדלת) ארץ האש
 
ארץ האש (בספרדית: Tierra del Fuego) הוא ארכיפלג מצידו הדרומי של מצר מגלן, הנמצא בקצה הדרומי של אמריקה הדרומית. הארכיפלג מחולק בין ארגנטינה ובין צ'ילה. ארץ האש היא הנקודה היבשתית הדרומית ביותר בכדור הארץ פרט לאנטארקטיקה. בארץ האש ניצבים אחדים מהקרחונים הגדולים ביותר שקיימים על אדמת החלק המערבי של כדור הארץ[דרוש מקור]. מקור השם "ארץ האש" הוא במדורות הילידים הרבות שראה מגלה הארצות פרדיננד מגלן, כאשר חצה בספינתו את המצר שנקרא מאוחר יותר על שמו.
בארץ האש גדלה צמחייה מעטה ופרט לערים ריו גראנדה ואושואיה אין בה עוד נקודות התיישבות גדולות. לאזור אקלים ממוזג ובחלקו המערבי גשמים רבים (4,000–5,000 מ"מ בשנה). בשאר חלקיו גשמים מועטים.
גאוגרפיה

הארכיפלג מורכב מהאי הראשי, האי הגדול של ארץ האש, ומקבוצה של איים קטנים יותר. האי הגדול מחולק בין שתי מדינות: 38.57% מהשטח שייך לארגנטינה, ו-61.43% ממנו שייך לצ'ילה. את הארכיפלג מחלקת תעלת ביגל, שנמצאת מדרום לאי הראשי. האיים הגדולים ביותר מדרום לתעלת ביגל הם הוסטה ונברינו.
אנטאל סרב

| --- | --- |

צילום מסביבות שנת 1930
 לידה:  1 במאי 1901 בודפשט, ממלכת הונגריה במסגרת האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  27 בינואר 1945 (בגיל 43) מחנה ריכוז באלף, מערב הונגריה 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות קרפשי 
 שם עט:  A. H. Redcliff 
 מקום לימודים:  הגימנסיה הפיאריסטית בבודפשט, אוניברסיטת אטווש לוראנד 
 שפות היצירה:  הונגרית, אנגלית, גרמנית, צרפתית 
 תקופת הפעילות:  מ-1920 
 פרסים והוקרה:  פרס באומגרטן (1935)  פרס המורשת ההונגרית (2007) 
 
אנטאל סֶרְבּ (במקור שטרן, בהונגרית: Szerb Antal,‏ 1 במאי 1901 בודפשט – 27 בינואר 1945 באלף) היה סופר, מסאי, מבקר ספרות, היסטוריון של הספרות, עורך ומתרגם הונגרי-יהודי.
קורות חיים > ילדות וצעירות

סרב נולד בשנת 1901 בבודפשט במשפחה יהודית מתבוללת בבית ברחוב פרנץ דיאק 15. הוריו היו קארוי סרב, בעל מפעל שעונים וסוחר ולפי גרסה אחרת מנהל הסניף ההונגרי של חברת הנסיעות "גלובטרוטר", ואלזה, בת לבית הרצפלד. הם השתייכו למעמד הביניים היהודי המתבולל והתחתנו בבודפשט ב-19 באוגוסט 1900.
ב-20 בדצמבר 1907 אנטאל הוטבל לנצרות הרומית-קתולית יחד עם אביו כשהסנדק שלו היה הכומר אוטוקאר פרוהאסקה, תאולוג וסופר קתולי הונגרי ממוצא צ'כי, בישוף סקשפהרוואר. סירב קיבל בהמשך חינוך קתולי ונרשם בשנת 1911 לגימנסיה הפיאריסטית בבודפשט. במשך 8 שנים היה סירב פעיל בתנועת הצופים והגיע לדרגה פיקודית בה. בשנה האחרונה 1919 נבחר ליושב ראש התלמידים בגימנסיה.
המנטור שלו בתיכון הפיאריסטי היה המורה לשפה ולספרות הונגרית שאנדור שיק (שהוריו היו יהודים והמירו את דתם לנצרות בטרם נולד בנם שאנדור), שהיה כומר ומשורר דתי. הוא טיפח את משיכתו של סירב לכתיבה ספרותית. את שיריו ואת סיפוריו הראשונים פרסם סירב במסגרת החוג לספרות של התיכון. כעבור זמן פרסם במסגרת זו גם מספר מסות ודרמות.
אחרי שסיים בהצטיינות את בחינות הבגרות בשנת 1919, למד במשך שנה פילולוגיה קלאסית באוניברסיטת גראץ והשתכלל שם בשפה הגרמנית.
בספטמבר 1920 עבר ללימודי פילולוגיה הונגרית וגרמנית באוניברסיטת בודפשט. הוא למד לבד באותה תקופה גם אנגלית וצרפתית.
ב-24 ביולי 1924 סיים סירב את הדוקטורט שלו עם עבודה על יצירות המשורר פרנץ קלצ'יי.
היה בן 20, בפברואר 1921 כשפרסם שישה שירים בכתב העת "Nyugat" (ניוגט - "המערב"), החשוב שבמגזינים לספרות בהונגריה. הוא כתב בהמשך בקורת ספרים באותו המגזין. גם מגזין אחר "Napkelet" (נאפקלט - "המזרח") התחיל לפרסם מכתביו. בימי לימודיו באוניברסיטה התאהב בצעירה בשם דורה שולץ לה נקדיש את השיר "ויולן" (Violaine). היא הייתה לימים מורה ואמנית.
בהמשך נמנה סירב עם עורכיו של המגזין המדעי "מינרווה". בשנות לימודיו באוניברסיטה הצטרף לחוג התרבותי "באראבאשוק" (Barabásoknak - בני בראבא) שבו פעלו סטודנטים בעלי רקע דומה לשלו, יהודים מתבוללים שהתחנכו בחינוך קתולי, כמו המשוררד ג'ורג' שארקזי, וילמוש יוהאס, יאנוש פאלודי, לאסלו סדה, שהיה לימים נזיר כרמליטי בשם סוורין, מיהאי סדה שהפך מידו לנזיר פרנציסקנים.
קורות חיים > פעילותו

עוד בהיותו סטודנט פרסם סירב מסות אודות גאורג טראקל ושטפן גאורגה ובמהרה קנה לעצמו שם כחוקר מוכשר של ספרות שחיבר בנוסף מחקרים מחכימים על ויליאם בלייק, הנריק איבסן ואחרים.
בשנת 1925 השתלם בתחום המחזאות אמל דודו, ינה פאלודי, שניהל תיאטרון לקומדיה ועבד זמן קצר כבמאי בתיאטרון בלווארוש (המצודה) בבודפשט. באותה שנה ב-19 בדצמבר הוא התחתן עם עמליה אירן לאקנר, צעירה ממנו בחמש שנים, ובת של ד"ר ברטאלאן לאקנר ושל גיזלה לבית סאבורסקי. אולם בני הזוג התגרשו ב-1928. בשנים 1924 - 1929 בעזרת מלגות ערך סירב מסעות מחקר באיטליה ובצרפת ובשנת 1930 שוב בעזרת מלגה שהה למשך שנה בלונדון. בפריז פגש את סימון דה בובואר, שנזכרה עליו מאוחר יותר בתור "גבר מקסים מאוד, בעל חוש הומור ואינטליגנטי, שידע ספרות צרפתית ואנגלית ואת כל התרבות של מערב אירופה כפי שרק מרכז-אירופי יכול".
ב-1933 היה ליושב ראש אגודה שנקראה "האקדמיה ההונגרית לספרות". באותה שנה הוציא לאור את הרומן הראשון לו, "אגדת הפנדרגון" ששאב השראה מחוויותיו בעת שהותו בבריטניה.
בהונגריה התפרנס בעיקר כמורה להונגרית ולאנגלית, בין היתר בתיכון למסחר על שם אישטוואן סצ'יני (1928) כשדרכו לקריירה אוניברסיטאית בימי שלטונו של מיקלוש הורטי נחסמה לפניו בגלל מוצאו היהודי. ב-1937 פרסם את ספרו השני והידוע "Utas és holdvilág" (מסע לאור ירח). באותה שנה עלה בידו בסופו של דבר להתקבל כמרצה לספרות באוניברסיטת סגד והועסק בה עד שנת 1943. כשבגלל שיוכו ל"גזע היהודי"  נשלח לעבודות בפריקת מטענים מסירות הובלה בבודפשט.
קורות חיים > שנותיו הפוריות ביותר ותקופת השואה בהונגריה

בשנים 1934–1938 פרסם סרב את ספרו "תולדות הספרות ההונגרית" הידוע לקוראים רבים גם בימינו.
ספרו על תורת הרומן, "Die Suche nach dem Wunder. Umschau und Problematik in der modernen Romanliteratur" (החיפוש אחרי הנפלא. מבט וסוגיות ברומן המודרני), פורסם תחת שמו בגרסה גרמנית - אנטון סרב.
בתחום תורת הספרות הושפע סירב בהתחלה מחד על ידי וילהלם דילתיי ואסכולת ההיסטוריה הרוחנית הגרמנית, ומאידך על ידי הפסיכואנליזה של פרויד.
בשנת 1941 הוציא לאור גם את הספר "תולדות הספרות העולמית" הנהנה מהערכה רבה עד היום.
השלטון אסר על הפצת ספרו על תולדות הספרות ההונגרית וסגר את הכתב העת הספרותי החשוב ניוגט.
הרומן האחרון שלו שפורסם בהונגריה, ב-1942, היה "אוליבר השביעי", פנטזיה ברוח פירנדלו על מלך שזמם הפיכת ארמון נגד עצמו. ספר זה הופיע כ"תרגום" כביכול מאנגלית, מכיוון שבאותה תקופה כבר לא יכלו להתפרסם ספרים מאת מחברים יהודים.
ב-1943 ספריו, כולל "תולדות הספרות העולמית" הוכנסו ברשימת הספרים האסורים בחוק. לימים, בימי השלטון הקומוניסטי עבר צנזורה קפדנית עם עריכה מחדש של הפרק על הספרות הסובייטית. הגרסה המקורית המלאה של הספר יכלה להתפרסם שוב בהונגריה רק ב-1990 אחרי נפילת השלטון הקומוניסטי.
בשנת 1943 הוא נלקח סירב לראשונה לשירות עבודה (עבודות כפייה של גברים יהודים עבור הצבא ההונגרי והגרמני). ב-5 ביוני 1944 נשלח לפרטראקוש (Fertőrákos) בשלהי שנת 1944 גורש למערב הונגריה למחנה הריכוז באלף, כפר נופש לשעבר של כ-1,000 תושבים על גבול הונגריה אוסטריה. יחד עם עוד אלפים מיהודי בודפשט שנמסרו שם לפיקוד האס אס לצורך העסקתם בפרך בבניית וביצור החומה הדרומית-מזרחית של הרייך.
מעריצים שלו ניסו להצילו מגירוש באמצעות מסמכים מזויפים, אך סירב דחה את הצעתם כשביקש לחלוק את גורלו עם זה של שאר המגורשים בני דורו. ב-27 בינואר 1945 הוא הוכה למוות על ידי שומרים הונגרים אחרי שסירב לעבור מן המחנה ללא חברו גאבור הלאס.
אשתו קלרה באלינט נפטרה בשנת 1992.
פרסים ואותות הוקרה

1937, 1935 - פעמיים זכה בפרס באומגרטן לספרות
ספרים > רומנים

1934 - A Pendragon-legenda (אגדת פנדרגון)
סרב מתאר בו את הממלכה המאוחדת ותושביה, במיוחד של אנגליה ולונדון, בה בילה המחבר במשך שנה. מדובר בסיפור בלשי המתחיל במוזיאון הבריטי ומסתיים בטירה וולשית. במרכז העלילה עומד פילולוג הונגרי שהרפתקאותיו מספקות לקורא חוויה קתרטית. המדינה מתוארת מנקודת מבט של המבקר הזר, בדרך המתקרבת לפעמים לפרודיה.
בספרו העיוני "החיפוש אחרי הנפלא: סקירה וסוגיות ברומן המודרני" טען סירב שמתוך כל הז'אנרים הספרותיים הוא העדיף את הרומן הפנטסטי. בז'אנר זה מתמזגים פרטים מחיי היום יום עם מעשים פנטסטיים שהוא קרא להם "הנפלא".
Cynthia, 1932
1937 - Utas és holdvilág (מסע לאור ירח)
הספר מתמקד בגבור הראשי, מיהאי, צעיר מבריק, רומנטי, אך מתוסבך, היוצא לירח דבש עם כלתו, ארז'י. חיש מהר, על בקבוק יין, חשף מיהאי בפניה את החוויות הביזריות שחווה בילדותו, תוך רמז לתשוקותיו הבלתי פתורות לארוטיזם ולמוות. בסופו של דבר נוצרה בין שני הנשואים הטריים אי התאמה ברורה שהביאה את מיהאי להבין שאינו מוכן להיות בעלה של ארז'י. הוא עזב אותה כדי לצאת לבד למסע בפרובינציה האיטלקית ולבסוף ברומא. הוא חווה מחדש את הלהטי דמיונו הנערי, יצר מגע מחודש עם ידידים משכבר שעברו שינויים או נשאר כפי שהיו, כל אלה על רקע נופים זרים מרשימים והחיוניות המיוחדת של תושביהם. סירב חוגג בספר את הפולחן האקזוטי של איטליה, מוטיב שלחזר בעבר ובהווה בכתביהם של אלפי סופרים תוך השלכת רשמי המסע שלו באיטליה על רוחו של הגיבור. הסופר בודק בו זמנית את הקשרים בין אהבה לנעורים בסביבה הבורגנית.
בעיני סיימון שאמה מדובר "באחד הספרים המדהימים ביותר שנכתבו במאה העשרים אם בכלל".
VII. Olivér, 1943 - אוליבר השביעי ("פורסם בשם העט הבריטי א.ה. רדקליף A. H. Redcliff)
A királyné nyaklánca, 1943 הענק של המלכה
ספרים > ספרי מסע

1936- A Harmadik Torony (המגדל השלישי)
זהו יומן מסע באיטליה הגולל בפני הקורא את רשמי המחבר בערים בצפון איטליה - ונציה, בולוניה, ראוונה ואחר כך במדינה העתיקה של סן מרינו. המונטאלה שבסן מרינו נתן השראה לכותרת היומן.
ספרים > סיפורים

Szerelem a palackban'', 1935 (אהבה בבקבוק) - סיפורי קצרים
ספרים > ספרי עיון

A magyar újromantikus dráma, 1927 (הדרמה הנאו-רומנטית ההונגרית)
Az udvari ember, 1927 (איש החצר) - על בלדסארה קסטיליונה - ספר מושפע על ידי וולטר פאטר
William Blake, 1928
1929 Az angol irodalom kistükre''- An Outline of English Literature" (סינופסיס של הספרות האנגלית)
Az ihletett költő, 1929 (המשורר בפרץ יצירה) - על המשורר דניאל ברז'ני
Magyar preromantika, 1929 (הטרום-רומנטיזם ההונגרי)
Vörösmarty-tanulmányok, 1929 (תלמידי ורשמארטי)
A magyar irodalom története, 1934 ("תולדות הספרות ההונגרית")
1935 Budapesti útikalauz marslakók számára - מדריך של בודפשט למבקר מן המאדים
Hétköznapok és csodák, 1936 ("ימי חול ונפלאות") או "החיפוש אחרי הנפלא:סקירה וסוגיות ברומן המודרני"
1939 - Don't say... but say...‎
A világirodalom története, 1941 ("תולדות הספרות העולמית")
ספרים > שירים

Száz vers, 1943/1944 ("100 שירים")
ספרים > תרגומים

סרב תרגם בעיקר מאנגלית, אך גם מצרפתית, גרמנית ואיטלקית מיצירותיהם של אנטול פראנס ("תאיס"), פ.ג'.וודהאוס, יו וולפול, סומרסט מוהם, הנס פאלאדה, ג'קומו קזנובה, ארנסט קורציוס, יוהאן הויזינחה ואחרים.
דמותו ויצירותו במדיה האמנותית

תסריט של סרט קולנוע מאת ג'ייקוב זאגר ויינשטיין - לפי הרומן "מסע לאור ירח"
ספרים שלו שתורגמו לעברית

מסע לאור ירח, הוצאת כתר 2008 - בתרגום מהונגרית מאת מרים אלגזי
אגדת פנדרגון, הוצאת כרמל 2023 - תרגם מהונגרית: רמי סערי
הערות שוליים

↑  G.Poszler
↑  בעקבות הסכם השלום בטריאנון לאחר מלחמת העולם הראשונה החל הכפר באלף לשגשג כמו אתרי נופש אחרים בהונגריה שנודעו מעיינות המרפא שלהם. במהלך מלחמת העולם השנייה הוקם בכפר מחנה עבודה בו מתו כאלפיים איש, בהם אנטאל סרב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268766105171  PLWABN: 9810585809705606  BIBSYS: 90745722  BNE: XX1313790  BnF: cb121530142 (data)  CiNii: DA11634023  GND: 119463547  ISNI: 0000 0000 8343 4779  LCCN: n84141215  LNB: 000257062  MusicBrainz: 412b41cf-f25c-46e8-8300-0ef138bbe701  NDL: 01143088  NKC: xx0023414  NLA: 35537297  NLG: 317923  NSK: 000582713  NTA: 067520987  RERO: 02-A003882293  SELIBR: 236372  SUDOC: 030031141  Trove: 988566  VcBA: 495/276552  VIAF: 49264007   WorldCat (עם VIAF): 49264007 
לוח זיכרון על שמו בבודפשט
אתר הזיכרון הלאומי במחנה באלף לשעבר עם קבר האחים שבו נטמן גם אנטאל סרב
ארץ בראשית

ערך זה עוסק בסרט דוקומנטרי. אם התכוונתם לסביבה טבעית שלא השתנתה כתוצאה מפעילות האדם, ראו .
| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  משה אלפרט
 הופק בידי:  אסתי יעקב מקלברג, חיים מקלברג, משה אלפרט
 תסריט:  אפרים סידון, עידית חכמוביץ
 עריכה:  זוהר סלע
 מוזיקה:  אורי אופיר
 צילום:  משה אלפרט
 מדינה:  ישראל
 הקרנת בכורה:  ישראל 29 ביולי 2010
 משך הקרנה:  89 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט תיעודי 
 דף הסרט ב־IMDb
 
ארץ בראשית הוא סרט-טבע תעודי ישראלי וסרט הטבע הישראלי הראשון באורך מלא, והראשון שהופץ באופן מסחרי. הסרט בוים על ידי משה אלפרט, הופק על ידי אפיקים הפקות ויצא לאקרנים בשנת 2010.
הסרט הופק במשך 18 שנה, ומתמקד במספר בעלי חיים: זוג חתולי ביצות באזור הכנרת, זוג זאבים ברמת הגולן ועדר יעלים במדבר יהודה לצד בעלי חיים ממינים אחרים וצילומי נופים. הוא עוקב אחריהם במשך שנה, החל מתקופת הייחום וההזדווגות בסתיו ובחורף, דרך היוולדם של הצאצאים באביב, ועד ליציאתם לדרך חדשה בסוף הקיץ. במקביל, נראים גם בעלי חיים אחרים החיים בארץ ישראל או פוקדים אותה, ובהם טורפים, מכרסמים, עופות, זוחלים וחרקים.
אלפרט ביים וצילם את הסרט. הוא מלווה בקטעי קריינות של ירון לונדון, שכתבו אפרים סידון ועידית חכמוביץ, וכן בקטעי מוזיקה שהלחין אורי אופיר בביצועה של התזמורת הסימפונית ירושלים וכן בשירים של אחינועם ניני וגילי דור.
ראו גם

סרטים וסדרות אודות החי בארץ ישראל
אראגון

ערך זה עוסק בקהילה אוטונומית בספרד. אם התכוונתם לפירוש אחר, ראו .
אראגון (בספרדית ואראגונית: Aragón, בקטלאנית: Aragó) היא קהילה אוטונומית בצפון-מזרח ספרד. היא גובלת בצפון בצרפת, במזרח בקטלוניה, בדרום בוולנסיה ובמערב בקסטיליה-לה מנצ'ה, קסטיליה ולאון, לה ריוחה ונווארה. היא הקהילה האוטונומית הרביעית בגודלה בספרד, עם שטח של 47,719 קמ"ר.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. חסרה היסטוריה בתקופה המודרנית.
היסטוריה > לפני השלטון הנוצרי

עמק האברו היה מיושב עוד בתקופה הפלאוליתית. בתקופה הנאוליתית היו בו כפרים של התרבות הקלטיברית; נמצאו מטבעות מתקופה זו ועדויות לחקלאות מפותחת.
לאזור לא נודעה חשיבות רבה בתקופה הרומית. האוכלוסייה המועטה התרכזה בשלושה יישובים: Cesar Augusta (סרגוסה של היום), Osca (וסקה) ו-Bilbilis Augusta (קלייטוד).
בשליש הראשון של המאה ה-8 האזור נפל לידי המוסלמים ללא התנגדות. המוסלמים כיבדו את מנהגיהם של המקומיים ואת דתם. עם התפוררותה של חליפות קורדובה נוצרו באזור ממלכות טאיפה; החשובה מביניהן הייתה זו של סרגוסה.
היסטוריה > ממלכת אראגון

אזור הפירנאים לא נכבש לגמרי בידי המוסלמים, ובמאה ה-8 הפרנקים נכנסו לחלל שהותירו המוסלמים. מרכזם היה בעיר חאקה (Jaca) באזור נהר אראגון, שעל שמו נקראה הרוזנות שהקימו. בשנת 925 סופחה רוזנות אראגון לממלכת נווארה. כשמת סנצ'ו השלישי מלך נווארה בשנת 1063 הוקמה ממלכת אראגון כישות עצמאית. במאה השנים הראשונות לקיום ממלכה ריכזו מלכי אראגון את מאמציהם בגירוש המוסלמים מספרד.
ממלכת אראגון התאחדה עם רוזנות ברצלונה בשנת 1169, כאשר עלה לשלטון אלפונסו השני, שהיה נשוי לבתו של רוזן ברצלונה. בתקופה זו הושלמה הרקונקיסטה (הכיבוש הנוצרי) של חבל אראגון. מלכי אראגון לא הסתפקו בכך, והמשיכו לכבוש שטחים מוסלמיים בספרד, ולפתח את כוחם הפוליטי והמסחרי באגן הים התיכון. בשיאה כללה האימפריה שבנו את סיציליה, סרדיניה, קורסיקה, האיים הבלאריים ונאפולי (וכן בתקופה מסוימת את דוכסות אתונה), בנוסף לשטחים בספרד ובצרפת. למרות שמה, מרכזה של האימפריה היה דווקא בקטלוניה העשירה, ולא באראגון גופא, שנשארה ענייה ונחשלת.
היסטוריה > מאז איחוד ספרד

במהלך המאה ה-15, עם נישואיהם של פרננדו השני מאראגון ואיסבלה מקסטיליה, הגיע למעשה סופה של ממלכת אראגון כישות עצמאית. מידת האוטונומיה של האזור השתנתה ממלך למלך. בשנת 1591 ניסו אצילי האזור למרוד בפליפה השני, אך המרד נכשל והאוטונומיה צומצמה. בעקבות מלחמות הירושה הספרדית בתחילת המאה ה-18 בוטלה לחלוטין האוטונומיה של אראגון.
המאה ה-18 הייתה תקופה של צמיחה כלכלית וגידול באוכלוסייה. צמיחה זו התרכזה בחקלאות בלבד, על אף המהפכה התעשייתית. עובדה זו גרמה להדלדלות כלכלית הדרגתית, ובראשית המאה ה-20 אראגון הייתה שרויה בפיגור כלכלי ומגמת ההגירה השלילית הלכה והתגברה. מצב זה הוביל להקמתן של קבוצות אנרכיסטיות, שבאו לידי ביטוי בתקופת מלחמת האזרחים.