stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ון ריקרדס
קריירה פוליטית

בשנת 1885 נבחר ריקרדס לחבר מועצת העיר ביוט. הוא כיהן כחבר בבית המחוקקים הטריטוריאלי בשנים 1888–1889, והיה ציר בוועידת החוקה המדינתית של מונטנה בשנת 1889. ריקרדס, חבר המפלגה הרפובליקנית, נבחר ב-1888 לסגן מושל מונטנה הראשון, כעמיתו למרוץ של ג'וזף טול הדמוקרט שנבחר למושל מונטנה. הוא כיהן בתפקיד זה בשנים 1889–1893. לאחר מכן כיהן כמושל השני של מונטנה בשנים 1893–1897. במהלך כהונתו המשיך לפתח את תשתיות המדינה, והוא זכור בזכות פיקוחו על יצירת הקודקס המשפטי של המדינה, הקמת מועצת החינוך המדינתית, ואישור חוק נגד הימורים.
בערוב ימיו

לאחר כהונתו כמושל עבר ריקרדס עם אשתו וילדיהם בחזרה לביוט. עד 1908 התגוררו ריקרדס בברקלי שבקליפורניה. בשנת 1914 היו רשומים בני משפחתו כחברי המפלגה הפרוגרסיבית, אך עד 1916 שבו לשורות המפלגה הרפובליקנית. הוא מונה לתפקיד במשרד המפקד על מפקד האוכלוסין של ארצות הברית בסן פרנסיסקו, בו כיהן במשך 18 שנים.
ריקרדס נפטר ב-26 בדצמבר 1927 בביתו שבברקלי, כתוצאה מתעוקת לב ודלקת שריר הלב. על פי תעודת הפטירה שלו, הוא היה בגמלאות לאחר תפקיד מיוחד בלשכת מזכיר החקלאות של ארצות הברית. אפרו נטמן ב"קפלת הצ'יימס" (אנ') באוקלנד שבקליפורניה.
הערות שוליים

↑  Montana History: John E. Rickards, באתר Montana History (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n00074322  SNAC: w6kw6ggd  VIAF: 8619911   WorldCat (עם VIAF): 8619911
מרסל אלבר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  25 בנובמבר 1917 צרפת פריז, צרפת
 פטירה:  23 באוגוסט 2010 (בגיל 92) ארצות הברית הרלינגן, ארצות הברית
 מקום קבורה:  ארצות הברית 
 מדינה:  צרפת 
 השתייכות:  חיל האוויר הצרפתי 
 תקופת הפעילות:  1938–1948 (כ־10 שנים)
 דרגה:  קומנדנט
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
             
 תפקידים אזרחיים
 איש עסקים
 
מרסל אוליבייה אלבר (בצרפתית: Marcel Olivier Albert) ‏ (25 בנובמבר 1917 – 23 באוגוסט 2010) היה טייס ואלוף הפלות (לזכותו 23 הפלות אישיות של מטוסי אויב) צרפתי במלחמת העולם השנייה. לחם בשורות יחידת נורמנדי-ניימן, שפעלה בחזית המזרחית. גיבור ברית המועצות.
קורות חיים

נולד בפריז במשפחת פועלים. לאחר סיום בית הספר עבד במפעל של חברת רנו, במקביל לעבודה למד לרישיון טיס אזרחי. בשנת 1938 גויס לצבא ונשלח להכשרה לבית הספר לטיס, בו הוכשר כי טיס מטוס יירוט. סיים את ההכשרה בנובמבר 1939. במהלך המערכה על צרפת לחם כטיס מטוס דבואטין D.520. במהלך הקרבות במאי 1940 השיג את ההפלה הראשונה שלו - מפציץ דורניה דו 17. לאחר מפלת צרפת עבר עם יחידתו לצפון אפריקה. אלבר התנגד לשיתוף הפעולה בין משטר וישי לבין הנאצים, לכן ב־14 באוקטובר 1940 ביחד עם עוד 2 טייסים ערק מהצבא הצרפתי. הוא הטיס את מטוסו לגיברלטר, שם נכנע לבריטים. הוא התנדב לשר בחיל האוויר המלכותי הבריטי והוצב בטייסת 340, שהורכבה מטייסים צרפתים. עבר הכשרה למטוסי ספיטפייר וביצע 47 משימות קרביות.
בסתיו 1942 נודע לו שמתארגנת קבוצה של טייסים צרפתים לצאת לברית המועצות כדי להשתתף בלחמה בחזית המזרחית. אלבר התנדב למשימה ובסוף נובמבר 1942 הגיע לברית המועצות דרך אפריקה, המזרח התיכון ואיראן. בברית המועצות עבר הכשרה למטוס יירוט יאק 1, יחד עם שאר טייסי טייסת נורמנדי. ב־16 ביוני 1943 השיג את ניצחונו הראשון בחזית המזרחית - הפיל מטוס סיור גרמני פוקה-וולף Fw 189. מרסל אלבר הצטיין בקרב קורסק, במהלכו הפיל ארבעה מטוסי אויב. בספטמבר 1943 הוחלט להפוך את היחידה הצרפתית מטייסת לרגימנט אווירי, אשר יכלול 4 טייסות. מרסל אלבר מונה למפקד הטייסת הראשונה של הרגימנט. בספטמבר-אוקטובר 1943 נטלה היחידה חלק בקרבות באזור סמולנסק, במהלכן הפיל מרסל אלבר 9 מטוסים גרמנים. לאחר הקרבות הללו הוצאה היחידה מן החזית לריענון ומנוחה. היא הוחזרה לחזית במאי 1944, לקראת מבצע בגרטיון. מרסל אלבר הוביל את הטייסת שלו למשימות סיור ותקיפת כוחות קרקע במבצע זה. באוקטובר 1944 השתתפה היחידה בחיפוי אווירי של מתקפת הצבא האדום בפרוסיה המזרחית. במהלך השבועיים באוקטובר הפיל מרסל אלבר 8 מטוסי אויב נוספים וכך הגיע מספר ההפלות הכללי שלו ל־23. על כך הוענק לו ב-27 בנובמבר 1944 עיטור גיבור ברית המועצות.
בדצמבר 1944 אושרה למרסל אלבר חופשה בצרפת. הוא שב למולדתו ולחזר יותר לברית המועצות. הוא קיבל תפקיד במטה דיוויזיה אווירית של חיל האוויר הצרפתי. את שארית המלחמה ביצע תפקידים ביחידות עורפיות. בתום המלחמה המשיך בשירות הצבאי. בשנת 1947 הועלה לדרגת קומנדנט (רב-סרן) ומונה לעוזר הנספח הצבאי בצ'כוסלובקיה לענייני חיל האוויר. בפראג הכיר את אשתו לעתיד, אשר עבדה בשגרירות ארצות הברית  בצ'כוסלובקיה. לאחר החתונה החליט לפרוש מן השירות הצבאי.
בשנת 1948 עזב עם אשתו לארצות הברית. התגורר בפלורידה, שם ניהל רשת מסעדות. לאחר מות אשתו עבר להתגורר בטקסס. מת ב-23 באוגוסט 2010 בעיר הרלינגן.
הפלות

23 הפלות אישיות של מטוסי אויב רשמיות.
| דגם מטוס אויב | מספר הפלות |
| --- | --- |
פוקה-וולף Fw 190: 10
יונקרס Ju 87: 3
מסרשמיט Bf 109: 2
יונקרס Ju 88: 2
הנשל Hs 129: 2
פוקה-וולף Fw 189: 1
הנשל Hs 126: 1
מסרשמיט Bf 110: 1
דורניה דו 17: 1
.
סם סטיוארט

סמואל ורנון סטיוארט (באנגלית: Samuel Vernon Stewart; 2 באוגוסט 1872 –  15 בספטמבר 1939) היה פוליטיקאי ומשפטן אמריקאי, חבר המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל מונטנה השישי בין השנים 1913–1921. לאחר כהונתו כמושל היה שופט בבית המשפט העליון של מונטנה בין השנים 1933–1939.
ביוגרפיה

סטיוארט נולד בעיירה וודספילד שבמחוז מונרו באוהיו. הוא למד בבית הספר הנורמלי של מדינת קנזס והשלים לימודי משפטים באוניברסיטת קנזס בשנת 1898. הוא נישא לסטלה בייקר, ולזוג נולדו שלוש בנות.
סטיוארט עסק בעריכת דין בעיר וירג'יניה סיטי שבמונטנה, שם שימש כתובע העירוני וכתובע המחוזי של מחוז מדיסון. בשנת 1910 נבחר ליו"ר המפלגה הדמוקרטית במונטנה וכיהן בתפקיד זה במשך שנתיים. הוא היה ציר בוועידה הלאומית הדמוקרטית בשנים 1916, 1920, ו-1924.
בשנת 1912 נבחר סטיוארט למושל מונטנה, ונבחר מחדש בבחירות 1916. הוא כיהן בשתי כהונות בין השנים 1913–1921. בתקופת כהונתו, נהייתה ג'נט רנקין לאישה הראשונה שנבחרה אל בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינת מונטנה. בנוסף, הונהגו חוקים חדשים בתחום יחסי העבודה, נחקק חוק דיג וציד, הוקמה מועצת ביטחון, אורגנה מחדש נציבות הכבישים המדינתית, נחקק חוק נגד הסתה, טופלו סוגיות הקשורות למלחמת העולם הראשונה, ונוספו שני שופטים לבית המשפט העליון של מונטנה.
לאחר שעזב את תפקידו, שב סטיוארט לעסוק בעריכת דין במשרד עורכי הדין של ג'ון גרייסט בראון, ושימש כתובע העירוני של הלנה. בשנת 1928 התמודד בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית לייצוג מונטנה בסנאט של ארצות הברית מול הסנאטור המכהן ברטון וילר, אך הפסיד בפער ניכר. בשנת 1930 נבחר לבית הנבחרים של מונטנה וכיהן בו במשך שנתיים.
בשנת 1932 מונה סטיוארט לבית המשפט העליון של מונטנה, וכיהן בו כשופט עד מותו. במהלך כהונתו התמודד שוב על מושב בסנאט של ארצות הברית בנובמבר 1936, הפעם מול הסנאטור הדמוקרטי המכהן ג'יימס אדוארד מארי. הוא הגיע למקום השלישי בבחירות המקדימות, בעוד מארי ניצח בפער קטן את חבר הקונגרס ג'וזף פ. מונאגן.
סטיוארט נפטר ב-15 בספטמבר 1939, והוא נטמן בבית העלמין פורסטווייל שבהלנה שבמחוז לואיס וקלארק, מונטנה.
הערות שוליים

↑  Thumbnail History of Montana Governors, באתר Montana.gov (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n00074310  SNAC: w6qc3b3r  VIAF: 70162978   WorldCat (עם VIAF): 70162978
נייג'ל דה ברולייר

| --- | --- |

 לידה:  8 באוגוסט 1877 הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד בריסטול, אנגליה, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד
 פטירה:  30 בינואר 1948 (בגיל 70) ארצות הברית לוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 תקופת הפעילות:  1914–1948 (כ־34 שנים)
 עיסוק:  שחקן
 פרופיל ב-IMDb
נייג'ל דה ברולייר (באנגלית: Nigel De Brulier;‏ 8 באוגוסט 1877 – 30 בינואר 1948) היה שחקן אנגלי-אמריקאי שהחל את הקריירה שלו בבריטניה לפני שהיגר לארצות הברית.
ביוגרפיה

דה ברולייר נולד בפרוור בעיר בריסטול שבאנגליה, בשם פרנסיס ג'ורג' פאקר (Francis George Packer). הוא החל את הקריירה שלו כזמר וכשחקן בתיאטרון וב-1898 עבר לארצות הברית והתאזרח כאמריקאי ב-20 בינואר 1899. תפקידו הראשון בקולנוע היה בסרט "The Pursuit of the Phantom (אנ')" מ-1914.
ב-1921 גילם את הקרדינל רישלייה בסרט "שלושת המוסקטרים". בנוסף שיחק, בין היתר, בסרטים "אי-סובלנות", "הגיבן מנוטרדאם", "כנפיים", "בית רוטשילד" ו"בין שתי ערים".
דה ברולייר נפטר בלוס אנג'לס בגיל 70 ונקבר בגלנדייל.
היה נשוי לנטלי ונולדה להם בת.
הערות שוליים

↑  Francis George Packer, Frenchay Museum Archives
↑  Mary Mallory / Hollywood Heights: Nigel De Brulier – Soothsayer From the East?, The Daily Mirror, ‏20 באוקטובר 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX1108094  GND: 1061723356  ISNI: 0000 0001 1770 896X  LCCN: no90019258  SUDOC: 13535711X  VIAF: 75875912   WorldCat (עם VIAF): 75875912
מרי אינגלס

| --- | --- |

 לידה:  10 בינואר 1865 ויסקונסין, ארצות הברית 
 פטירה:  20 באוקטובר 1928 (בגיל 63) Keystone, דקוטה הדרומית, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  De Smet Cemetery 
 השכלה:  Iowa Braille and Sight Saving School 
 פרסים והוקרה:  היכל התהילה ומוזיאון הבוקרת הלאומי 
 
מרי אמיליה אינגלס (באנגלית: Mary Amelia Ingalls‏; 10 בינואר 1865 – 20 באוקטובר 1928) נולדה ליד העיירה פפין, ויסקונסין. היא הייתה אחותה הגדולה של הסופרת לורה אינגלס וילדר, הידועה בסדרת ספרי "בית קטן בערבה" שלה.
ביוגרפיה

מרי אינגלס נולדה ב-10 בינואר 1865, ביום הולדתו ה-29 של אביה. בתם הראשונה של קרוליין וצ'ארלס אינגלס.
אחיה הצעירים היו לורה אליזבת, קרוליין סלסטיה (קארי), צ'ארלס פרדריק (פרדי) שנפטר בהיותו תינוק וגרייס פרל.
בגיל 14, אינגלס סבלה ממחלה - לכאורה שנית - שגרמה לה לעיוורון. מחקר רפואי משנת 2013 הגיע למסקנה שדלקת מוח נגיפית למעשה שיבשה את ראייתה, בהתבסס על עדויות מדיווחים ממקור ראשון ודיווחים בעיתונים על מחלתה, כמו גם רישומי בתי ספר רלוונטיים ונתונים אפידמיולוגיים על עיוורון ומחלות זיהומיות. בין 1881 ל-1889, אינגלס למדה בבית הספר לברייל וראייה של איווה בוינטון, איווה .
התיעוד ההיסטורי אינו מראה מדוע אינגלס לא למדה בבית הספר במהלך שנה אחת מאותה תקופה, אך היא סיימה את הלימודים בשנת 1889 אז השלימה את לימודיה. לאחר מכן חזרה הביתה להוריה בעיירה דה סמט, דקוטה הדרומית, ותרמה להכנסה המשפחתית על ידי יצירת רשתות זבובים לסוסים.
לאחר שאביה נפטר ב-1902, היא ואמה השכירו חדר בביתם להכנסה נוספת. בעקבות מות אמה באפריל 1924, היא גרה זמן מה עם אחותה, גרייס אינגלס דאו במנצ'סטר, דרום דקוטה .
לאחר מכן היא נסעה לקיסטון, דרום דקוטה, כדי לחיות עם אחותה הצעירה השנייה קארי אינגלס סוואנזי. שם לקתה בשבץ מוחי, וב-20 באוקטובר 1928 נפטרה מדלקת ריאות בגיל 63. גופתה הוחזרה לדה סמט, שם נקברה בחלקת משפחת אינגלס ליד הוריה בבית הקברות דה סמט.
בתרבות הפופולרית

אינגלס הוצגה בסדרת הטלוויזיה "בית קטן בערבה" על ידי השחקנית מליסה סו אנדרסון. בגרסת הטלוויזיה מרי אינגלס הפכה למורה בבית ספר לעיוורים ונישאה למורה עיוור. מרי אינגלס האמיתית מעולם לא הפכה למורה ולא נישאה, אבל חזרה לדה סמט כדי לגור עם הוריה לאחר שסיימה את לימודיה בוינטון.
הערות שוליים

↑  Powers, Pamela (24 במאי 1998). "Tracing her travels". Leader-Telegram. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Hoffman, Joy (29 בנובמבר 1974). "'Little House' books, author interest aided by tv series". Leader-Telegram. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Dahl, Melissa (2013-02-04). "What really made Mary Ingalls go blind?". NBC News. נבדק ב-2024-12-24.
↑  Allexan, Sarah S.; Byington, Carrie L.; Finkelstein, Jerome I.; Tarini, Beth A. (2013). "Blindness in Walnut Grove: How did Mary Ingalls lose her sight?". Pediatrics. peds.2012-1438.
↑  dell'Antonia, K.J. (4 בפברואר 2013). "Scarlet fever probably didn't blind Mary Ingalls". The New York Times. נבדק ב-4 בפברואר 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Serena, Gordon (4 בפברואר 2013). "Mistaken infection 'On the Prairie'?". U.S. News & World Report. נבדק ב-4 בפברואר 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Dispelling a myth: Scarlet fever did not make Mary Ingalls blind". Fox News (fox2now.com). 2013-02-11.
↑  "Rites held at De Smet for pioneer of county". The Daily Argus-Leader. 21 באוקטובר 1928. {{cite news}}:  (עזרה)
| בית קטן בערבה |
| --- | --- | --- |
| ספרים | בית קטן ביער הגדול • בן איכרים • בית קטן בערבה (ספר) • בית קטן על גדות נחל השזיף • בית קטן על גדות אגם הכסף • החורף הארוך • עיר קטנה בערבה • שנים של זהב • בדרך הביתה (ספר) • ארבע השנים הראשונות |  |
| תוכניות טלוויזיה | בית קטן בערבה (סדרת טלוויזיה) • בית קטן בערבה (סדרת טלוויזיה, 2025) |  |
| דמויות | צ'ארלס אינגלס • קרוליין אינגלס • מרי אינגלס • לורה אינגלס ויילדר • אלמנזו ויילדר • קארי אינגלס • גרייס אינגלס • רוז ויילדר ליין |  |
| שחקני טלוויזיה | מייקל לנדון • מליסה גילברט |  |
חלקת משפחת אינגלס, בית הקברות דה סמט, דרום דקוטה
המצבה של מרי אינגלס בבית הקברות דה סמט, דרום דקוטה
מוריץ מושקובסקי

| --- | --- |

 לידה:  23 באוגוסט 1854 ברסלאו, ממלכת פרוסיה 
 פטירה:  4 במרץ 1925 (בגיל 70) פריז, צרפת 
 מוקד פעילות:  פולין, צרפת 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה לאמנויות בברלין, קונסרבטוריון שטרן 
 סוגה:  אופרה, מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  פולנית, גרמנית, צרפתית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 חתימה:  
 
מוריץ מושקובסקי
מוריץ מושקובסקי (בפולנית: Moritz Moszkowski;‏ 23 באוגוסט 1854 – 24 במרץ 1925) היה מלחין, פסנתרן ומורה יהודי-פולני.
קורות חיים

מוריץ מושקובסקי נולד בברסלאו שבפרוסיה (כיום ורוצלב, בפולין).
אף כי בימינו נשכח מושקובסקי מן הלב, הרי בשלהי המאה ה-19 נהנה מפופולריות ומהוקרת הקהל. הוא היה מלחין פורה מאוד, שחיבר יותר ממאתיים יצירות. הפסנתרן איגנצי יאן פדרבסקי אמר עליו: "אחרי שופן, אין מי שמיטיב להבין ממושקובסקי איך לכתוב לפסנתר."
מושקובסקי כתב יצירות קטנות רבות לפסנתר, שהנחילו לו פופולריות רבה - בייחוד הקובץ של "מחולות ספרדיים" אופוס 12 לשני פסנתרים. יצירתו המוכרת ביותר כיום היא חמישה-עשר האטיודים הווירטואוזיים אופוס 72 שביצעו פסנתרנים וירטואוזיים כולדימיר הורוביץ ומארק-אנדרה האמלין. כמו כן, כתב מושקובסקי יצירות בקנה מידה גדול יותר, ביניהן הקונצ'רטו לפסנתר במי מז'ור, אופוס 59 והקונצ'רטו לכינור בדו מז'ור, אופוס 30. רבות מיצירות הקטנות אך המבריקות משמשות כקטעי הדרן בסיום קונצרטים ורסיטלים קלאסיים.
בין תלמידיו: יוזף הופמן וולאדו פרלמוטר.
מושקובסקי נפטר בפריז.
רשימת יצירות

מושקובסקי רשם כמאתיים יצירות קטנות לפסנתר, ואטיודים רבים. הפופולרית מביניהן "ריקודים ספרדיים" (אופוס 12) לדואט פסנתרים. בין השאר, כתביו הם:
ריקודים ספרדיים, אופוס 12
סרנדה, אופוס 15
Études de Virtuosité, Op. 72
Étincelles (Sparks)
קונצ'רטו לפסנתר במי במול, אופוס 59 (1898)
קונצ'רטו לכינור בדו מז'ור, אופס 30
סוויטות תזמורתיות, אופוס 39, 47, 79
פואמה סימפונית "ז'אן ד'ארק", אופוס 19
Boabdil der letzte Maurenkönig, Op. 49
הלחין את הבלט Laurin (1896)
רשימת הקלטות נבחרות

הקונצ'רטו הרומנטי לפסנתר, אלבום 1 - מושקובסקי ופדרבסקי (פירס ליין)
מוריץ מושקובסקי: מוזיקה לפסנתר אלבום 1, 2 ו-3 (סטה טאנייל)
סם פורד

סמואל קלרנס פורד (באנגלית: Samuel Clarence Ford; 7 בנובמבר 1882 –  25 בנובמבר 1961) היה משפטן אמריקאי, חבר המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל ה-12 של מדינת מונטנה מ-1941 עד 1949. טרם כהונתו כיהן כתובע הכללי של מונטנה בין השנים 1917–1921.
ביוגרפיה

פורד נולד ב-7 בנובמבר 1882 באלבני שבקנטקי. הוא התחנך בבתי הספר הציבוריים של קנזס, והשלים לימודי תואר ראשון במשפטים באוניברסיטת קנזס בשנת 1906. לאחר מכן עבר להלנה, שם פתח משרד עורכי דין והחל בקריירה בשירות הציבורי. בשנת 1910 נישא למרי לסלי שואב, ולזוג נולדו ארבעה ילדים.
פורד היה חבר המפלגה הרפובליקנית. הוא שירת כעוזר התובע הפדרלי של מונטנה בשנים 1908–1914, ולאחר מכן כיהן כתובע הכללי של מונטנה בין 1917 ל-1921. בשנת 1928 נבחר לכהן כשופט בבית המשפט העליון של מונטנה, וכיהן בתפקיד זה עד 1933.
פורד נבחר למושל מונטנה ב-5 בנובמבר 1940, כאשר ניצח בפער קטן את המושל המכהן רוי איירס. בבחירות 1944 נבחר לכהונה שנייה בניצחון משמעותי על ליף אריקסון, נשיא בית המשפט העליון של מונטנה לשעבר. במהלך כהונתו פעל לצמצום הבירוקרטיה המדינתית, איזון תקציב המדינה, והשקת מיזם לפיתוח נהר המיזורי שנועד לספק חשמל זול לחקלאים.
בשנת 1948 התמודד לכהונה שלישית, אך הפסיד בבחירות הכלליות לתובע הכללי לשעבר ג'ון בונר. לאחר מכן פרש מהחיים הפוליטיים. בשנת 1952 שימש כציר לוועידת הרפובליקנית הלאומית בבחירות לנשיאות שנערכו באותה השנה.
פורד נפטר ב-25 בנובמבר 1961 בהלנה שבמונטנה, ונקבר בבית הקברות פורסטווייל שבעיר.
הערות שוליים

↑  סם פורד, באתר אגודת המושלים הלאומית (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n99270532  SNAC: w68s5d1j  VIAF: 46098856   WorldCat (עם VIAF): 46098856
אלמנזו ויילדר

| --- | --- |

 לידה:  13 בפברואר 1857 Malone, ארצות הברית 
 פטירה:  23 באוקטובר 1949 (בגיל 92) מנספילד, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  De Smet Cemetery 
 בן או בת זוג:  לורה אינגלס וילדר (1885–1949) 
 צאצאים:  רוז ויילדר ליין (1886-1968)
 
אלמנזו ג'יימס ויילדר (באנגלית: Almanzo James Wilder;‏ 13 בפברואר 1859 – 23 באוקטובר 1949) היה איכר אמריקאי וכן בעלה של לורה אינגלס ויילדר ואביה של רוז ויילדר ליין, שתיהן סופרות ידועות.
ביוגרפיה > ראשית חייו

ויילדר נולד באחוזת משפחתו באזור הכפרי בורק, ניו יורק, קילומטרים ספורים מהעיירה מאלון. רוב המקורות מציינים את תאריך הלידה של ויילדר ב-13 בפברואר 1857. עם זאת, רישומי מפקד האוכלוסין הפדרליים ומדינת ניו יורק תומכים בשנת לידה של 1859; ייתכן שויילדר נתן את שנת הלידה שלו כ-1857 כאשר תבע קרקע בטריטוריה של דקוטה במסגרת חוק ההומסטד בשנת 1879, שחייב את התובעים להיות בני 21 לפחות.
ויילדר היה החמישי מתוך שישה ילדים שנולדו לחקלאים ג'יימס מייסון (1813–1899) ואנג'לינה אלבינה (לבית דיי) ויילדר (1821–1905). אחיו כללו את לורה אן (1844–1899), רויאל גולד (1847–1925), אלייזה ג'יין (1850–1930), אליס מריה (1853–1892), ופרלי דיי ויילדר (1869–1934). כחלק מסדרת הרומנים הסמי-אוטוביוגרפיים בית קטן בערבה, לורה אינגלס ויילדר, אשתו כתבה ספר בשם "בן איכרים" על ילדותו של ויילדר בצפון מדינת ניו יורק. הוא יהפוך לדמות חוזרת בספרים המאוחרים יותר שבהם כתבה אשתו על חיזוריו אחריה ועל ונישואיהם "החורף הארוך", "עיר קטנה בערבה", "שנים של זהב" ו"ארבע השנים הראשונות". הוא גם מופיע בקצרה בפרק 28 של "בית קטן על גדות אגם הכסף". בספרים אלמנזו מתאפיין כאדם אמיץ אך שקט, חרוץ, שאוהב סוסים וחקלאות, ומתואר גם כנגר ועובד עץ מוכשר.
"בן איכרים" מספר על אירועים מילדותו של ויילדר, החל ממספר שבועות מיום הולדתו התשיעי ב-1866. בין היתר, הוא מתחיל ללמוד בבית הספר, לומד לאמן ולנהוג בצוות שוורים, משתתף ביריד מחוזי ונהנה מחגיגת הארבעה ביולי של אמצע המאה ה-19 בעיירה מאלון. אלמנזו גם לומד להתמודד עם השליטה של אחיו הגדולים, במיוחד אחותו בעלת הרצון אלייזה ג'יין, שלימים תהפוך למורה של אשתו לעתיד.
"בן איכרים" היה הספר השני שפורסם בסדרת בית קטן בערבה. הוא הגיע למדפי חנויות הספרים ב-1933, ואחריו הגיע "בית קטן בערבה" ב-1935. סדר הפרסום המקורי שונה על ידי המוציא לאור הרפר עם פרסום המהדורות המאוירות של 1953 ו-1971.
ביוגרפיה > עוברים למערב

משפחת ויילדר עזבה את בורק ב-1870 עקב כשלים ביבול. כשעברו מערבה, הם התיישבו בספרינג ואלי, מינסוטה, שם הקימו חווה. בשנת 1879, ויילדר, אחיו הגדול רויאל ואחותו הגדולה אלייזה ג'יין עברו לטריטוריית דקוטה, ותבעו קרקע ליד מה שלימים יהפוך לעיירה דה סמט, דרום דקוטה. ויילדר התיישב באחוזתו מתוך כוונה לשתול דונמים של חיטת זרעים שהוא טיפח בקיץ הקודם במרשל, מינסוטה. בדה סמט הוא פגש לראשונה את לורה אינגלס. משפחת אינגלס הייתה אחת המתיישבות הראשונות באזור, לפני שהעיר אורגנה באופן רשמי. הם עברו לטריטוריית דקוטה מוולנאט גרוב, מינסוטה, כשצ'ארלס אינגלס לקח עבודה זמנית במסילת הברזל.
ויילדר מוצג כגיבור בספרה של אשתו "החורף הארוך". יחד עם אד "קאפ" גרלנד, ויילדר סיכן את חייו כדי להציל את אזרחי דה סמט מרעב במהלך החורף הארוך והקשה של 1880–1881. בין סערות של חורף של סופות שלגים תכופות וקשות בצורה יוצאת דופן, שמנעו מרכבות להביא מזון ואספקה לעיירה, הם נסעו 19 קילומטרים לתוך הערבה הפתוחה בחיפוש אחר חיטה שנאמר כי חקלאי קצר אי שם מדרום מערב לדה סמט. השניים מצאו את האיכר ולאחר משא ומתן קשה שכנעו אותו למכור להם שישים בושלים של חיטה. הם סחבו את התבואה מצילת החיים על מזחלות שנפלו ללא הרף דרך השלג לתוך עשב, והצליחו לחזור לדה סמט לפני שסופת שלגים נוספת של ארבעה ימים פגעה באזור.
ביוגרפיה > נישואים ללורה אינגלס

כשויילדר היה בן 23 ואינגלס בת 15, הוא החל לחזר אחריה. ויילדר היה מסיע את אינגלס הלוך ושוב בין דה סמט ליישוב חדש 19 קילומטרים מחוץ לעיר, שם לימדה בבית ספר וגרה. כשהאביב הגיע, היו בני הזוג יוצאים לטיולי כרכרות ארוכים. שלוש שנים מאוחר יותר, ב-25 באוגוסט 1885, נישאו ויילדר ואינגלס בדה סמט על ידי הכומר אדוארד בראון. הם חיו בחווה של ויילדר והחלו בפעילות חקלאית קטנה משלהם. בתם של בני הזוג ויילדרס, רוז, נולדה ב-5 בדצמבר 1886. רוז ויילדר נודעה מאוחר יותר בתור הסופרת רוז ויילדר ליין, סופרת ופילוסופית פוליטית ידועה.
במהלך שנות נישואיהם הראשונות, המתוארות בספר "ארבע השנים הראשונות", הויילדרים סבלו ממזג אוויר גרוע, מחלות וחובות גדולים. באביב 1888, ויילדר ואשתו היו חלו שניהם בדיפתריה. למרות ששניהם שרדו, ויילדר סבל מאחד הסיבוכים הפחות שכיחים של המחלה, דלקת עצבים. אזורי רגליו של ויילדר היו משותקים זמנית, ולאחר שהשיתוק נפתר, הוא נזקק למקל הליכה. חוסר יכולתו לבצע את העבודה הפיזית הקשה הקשורה לחקלאות חיטה בדרום דקוטה, בשילוב עם בצורת ממושכת בסוף שנות ה-1880 ותחילת שנות ה-90, תרמו עוד יותר למעבר של משפחת ויילדר לחדלות פירעון.
שנת 1889 הוכיחה את נקודת השבירה עבור המשפחה. בתחילת אוגוסט, לורה ילדה בן. הילד נותר ללא שם כאשר שבועיים לאחר מכן, הוא מת לפתע מ"עוויתות". לורה אינגלס ויילדר מעולם לא דיברה על מותו, ולזוג לא נולד עוד ילד.
באותו חודש איבדה המשפחה הקטנה את ביתה בשריפה ואת יבוליה לבצורת. לדברי רוז ויילדר ליין, "נדרשו שבע שנים רצופות של כישלון יבול מוחלט, עם עבודה, מזג אוויר ומחלות שהרסו את בריאותו לצמיתות, וריביות של 36% על כסף שנלווה לקניית מזון, כדי לעקור אותנו מהאדמה הזו".
בשנת 1890, משפחת ויילדר עברה לספרינג ואלי, מינסוטה, כדי לגור עם הוריו בחווה שלהם. זו הייתה תקופה של מנוחה והתאוששות עבור המשפחה העייפה. בין 1891 ל-1892, המשפחה שוב עברה, הפעם לווסטוויל, פלורידה. הם קיוו שאקלים חם יותר יעזור לויילדר להשיב אליו את כוחו. בעוד שהטמפרטורות החמות יותר עזרו לו להתאושש, אשתו לא אהבה את האקלים הלח והחם או את המנהגים של המקומיים.
הם חזרו לדה סמט ב-1892, ושכרו בית קטן בעיר. בין 1892 ל-1894 התגוררו בני הזוג ויילדר בדה סמט, עם משפחת אינגלס בקרבת מקום. לורה אינגלס ויילדר עבדה כתופרת בחנות, בעוד ויילדר מצא עבודה כנגר וכפועל יומי הם חיו בצמצום וחסכו את כספם.
ביוגרפיה > השתקעות במיזורי ובשנים מאוחרות יותר

ב-17 ביולי 1894, עזבו בני הזוג ויילדר את דה סמט להרי האוזרק של מיזורי בעגלה מכוסה. הם פותו על ידי חוברות של "ארץ התפוח האדום הגדול" וסיפורים על אדם מקומי שנסע למיזורי כדי לראות את האזור בעצמו. ב-31 באוגוסט, הם הגיעו למקום סמוך למנספילד, מיזורי, וויילדר נתן מקדמה של 100 דולר על 16 דונם של אדמה לא מפותחת, הררית וסלעית שאשתו כינתה את בשם "חוות רוקי רידג'". החווה תהיה ביתם האחרון של בני הזוג. במשך 20 שנה, ויילדר בנה לאשתו את מה שהיא כינתה מאוחר יותר כבית החלומות שלה: בית ייחודי בן 10 חדרים בו בנה ארונות מטבח בהתאמה אישית כדי להתאים לקומתה הנמוכה של 1.52 מ'.
חוות רוקי רידג' הורחבה לבסוף ל-80 דונם והייתה חוות עופות, חלב ופירות יצרנית. אהבת חייו של ויילדר לסוסי מורגן גברה, והוא גם החזיק עדר גדול של פרות ועיזים. לאור הלקח הקשה שלמדו מהתמקדות בחקלאות חיטה בדרום דקוטה, הזוג בחרו בגישה מגוונת יותר לחקלאות המתאימה לאקלים של האוזרק. אלמנזו ויילדר חי את שארית חייו בחווה שלו. הוא ואשתו היו פעילים בפעילויות קהילתיות וכנסיות שונות במהלך שהותם במיזורי.
בתם עזרה לפרנסם עד אמצע שנות ה-30 של המאה ה-20, אז החלו התמלוגים מספרי בית קטן בערבה לפרנס את המשפחה. בסופו של דבר, מאמציהם ברוקי רידג' במהלך שנות ה-30 וה-40, יחד עם התמלוגים על הספר סיפקו להם סוף סוף יציבות פיננסית שלא הכירו קודם לכן בנישואיהם. בשנות נישואיהם המוקדמות, אשתו של ויילדר תרמה להכנסתם במגוון דרכים: היא אכסנה דיירים מדי פעם, כתבה טורים בעיתון כפרי ושימשה כגזברית/אחראית הלוואות באגודת הלוואות חקלאיות. בתם התגוררה עם בני הזוג ויילדר בחווה לפרקי זמן ארוכים, היא אף ראתה שהביאו למקום חשמל ועוד מכשירים מודרניים והם אפילו בנו להם קוטג' אבן בסגנון אנגלי.
ויילדר למדו לנהוג במכונית, מה ששיפר מאוד את יכולתם לעזוב את החווה. בני הזוג עשו מספר נסיעות ארוכות ברכב, עם יעדים כמו קליפורניה וצפון -מערב האוקיינוס השקט, והלכו מספר פעמים לבקר את משפחת אינגלס שנותרה בדרום דקוטה. כאשר בתם עברה לצמיתות לקונטיקט בסביבות 1937, בני הזוג ויילדר חזרו במהירות לבית החווה האהוב שלהם, ולאחר מכן מכרו את האדמה המזרחית עם קוטג' האבן.
ויילדר בילה את שנותיו האחרונות בשמחה בטיפול בגינות ירקות ופרחים קטנות, כשהוא עוסק באהבתו לאורך חייו של עיבוד עץ ונגרות. הוא עזר לאשתו לברך את אלפי מעריצי בית קטן בערבה שמצאו את דרכם באופן קבוע לחוות רוקי רידג'.
ויילדר מת ב-23 באוקטובר 1949, לאחר שלקה בשני התקפי לב. לורה אינגלס ויילדר מתה שמונה שנים מאוחר יותר, ב-10 בפברואר 1957. בתם, רוז ויילדר ליין חיה עד 1968. שלושתם קבורים במנספילד, ורבים מרכושו ומעבודות ידו של ויילדר נמצאים עדיין בחוות רוקי רידג', כמו גם באתרי החוות מאלון, ניו יורק וספרינג ואלי, מינסוטה. חוות רוקי רידג' ידועה היום כמוזיאון לורה אינגלס ויילדר/רוז ויילדר ליין.
מהעדויות שהותירו אשתו ובתו, נראה כי אלמנזו ויילדר היה אדם שקט וסטואי, נציג של התקופה והתרבות שבה חי. אהבתו לחקלאות, לסוסים ולמחיה כפרית מתועדת היטב.
מקור השם

באחד מספריה של לורה אינגלס ויילדר, "עיר קטנה בערבה" ייחוס שמו הפרטי יוצא הדופן של בעלה נכתב כך:
"בני משפחתי סבורים שעליהם להקפיד על כך שתמיד יהיה ביניהם מישהו הנושא את השם אלמנזו, מפני שלפני שנים רבות, בימי הצלבנים, הצטרף אחד מבני ויילדר לקבוצת צלבנים שיצאה למסעות לארץ הקודש, ואיש ערבי או משהו כזה הציל את חייו. השם המקורי היה אל מנצור. ולאחר זמן שינו אותו באנגליה, אבל כנראה אין שום דרך לשפר אותו בהרבה".
במדיה > ספרים

לורה אינגלס ויילדר פרסמה ב-1933 את הרומן בן איכרים, סיפור בדיוני ברובו המבוסס על שנה אחת מילדותו של אלמנזו. הת'ר וויליאמס כתבה ופרסמה ב-2012 את Farmer Boy Goes West, ספר בדיוני אף יותר המבוסס על ילדותו של אלמנזו.
במדיה > טלוויזיה

דמותו של ויילדר גולמה בעיבודי הטלוויזיה של "בית קטן בערבה" על ידי:
דין באטלר, בסדרת הטלוויזיה "בית קטן בערבה" וסרטי ההמשך שלה.
וולטון גוגינס, בסרט "מעבר לערבה: הסיפור האמיתי של ספרי לורה אינגלס ויילדר".