stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דרך המלך הפרסית
נתיב

הנתיב בו עברה דרך המלך הפרסית שוחזר מתוך כתביו של הרודוטוס (ספר חמישי 52–54), מחקר ארכאולוגי ורישומים היסטוריים נוספים. הדרך החלה מערבית לסרדיס (כ-100 קילומטרים מזרחית לאיזמיר בטורקיה של ימינו), המשיכה מזרחה באזור שכיום הוא מרכז החלק הצפוני של טורקיה אל בירת אשור - נינווה (בקרבת מוסול בעיראק של ימינו), ואז פנתה דרומה לבבל (בקרבת בגדאד). סמוך לבבל התפצלה הדרך לשתיים, האחת שכיוונה צפון מערב ואז מערב דרך אקבאטאנה (כיום חמדן באיראן) ובהמשך לאורך דרך המשי, והשנייה המשיכה מזרחה דרך בירת האימפריה הפרסית לעתיד שושן (באיראן של ימינו) ואז בכיוון דרום מזרח אל פרספוליס.
היסטוריה

מכיוון שמסלול הדרך לא היה הנתיב הקל או הקצר ביותר בין הערים החשובות של האימפריה הפרסית, מאמינים הארכאולוגים שהחלקים המערביים של הדרך נסללו כנראה במקור בהוראת מלכי אשור, כיוון שהדרך עוברת בלב האימפריה האשורית. הקטעים המזרחיים של הדרך (בצפון איראן של ימינו) מקבילים לדרך המסחר הראשית הידועה כדרך המשי.
עם זאת, דריווש הוא שאחראי לדרך המלך כפי שהיא ידועה כיום, באמצעות שיפור תשתית הדרך וחיבור כל החלקים השונים לכדי מארג שלם, בעיקר לשם דרך תקשורת מהירה תוך שימוש בשליחים של הממלכה - ה"פירדאזי".
איכות הדרך כפי שנסללה בימיו של דריווש הייתה כזו שהשימוש בה נמשך עד לתקופת האימפריה הרומית. מתקופה זו של השימוש בדרך נותר עומד על תלו גשר בדיארבקיר שבטורקיה.
התייחסות לדרך המלך בתרבות

על אוקלידס נאמר כי ענה לתלמי מלך מצרים לאחר שהלה בקש ממנו לדעת מהי הדרך הקלה ביותר ללימוד מתמטיקה כי "אין דרך מלך לגאומטריה".
הגנן המסור

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  הגנן המסור 
 בימוי:  פרננדו מאירלס
 הופק בידי:  סימון צ'אנינג ויליאמס
 תסריט:  ג'פרי קיין
 עריכה:  קלייר סימפסון
 שחקנים ראשיים:  רייף פיינס   רייצ'ל וייס
 מוזיקה:  אלברטו איגלסיאס
 צילום:  סיזר קרלאונה
 מדינה:  בריטניה
 חברת הפקה:  Focus Features 
 חברה מפיצה:  Focus Features
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 31 באוגוסט 2005
 משך הקרנה:  129 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט דרמה, סרט מבוסס יצירה ספרותית, סרט מתח פוליטי 
 תקציב:  25 מיליון דולר
 הכנסות:  82,466,670 דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   constantgardener
 פרסים:  פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר (רייצ'ל וייס) 
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
הגנן המסור (באנגלית: The Constant Gardener) הוא סרט מתח בריטי משנת 2005 בבימויו של פרננדו מאירלס, אודות ג'סטין קווייל (רייף פיינס) שמחפש את סיבת רציחתה של אשתו, טסה (רייצ'ל וייס). בסרט משחקים גם הוברט קונדה, דני יוסטון וביל ניי. הסרט מבוסס על ספר בעל אותו שם של ג'ון לה קארה. הסרט זכה לביקורות חיוביות והיה מועמד לארבעה פרסי אוסקר שמתוכם הוא זכה בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על משחקה של וייס.
הסרט יצא בארצות הברית ב-31 באוגוסט 2005 וב-11 בנובמבר 2005 בבריטניה. בישראל יצא הסרט ב-19 באוקטובר 2005.
עלילה

ג'סטין קווייל (רייף פיינס) הוא עובד במשרד החוץ הבריטי. יום אחד הוא נשלח להרצות באוניברסיטה, ששם טסה (רייצ'ל וייס), פעילת זכויות אדם, תוקפת אותו כמייצג המדינה. כתוצאה מכך, שניהם מתאהבים. מאוחר יותר, ג'סטין נשלח למשימה בקניה וטסה מבקשת ממנו להינשא לה כדי שהיא תוכל לבוא איתו.
במהלך שליחותו של ג'סטין, טסה נרצחת וחברה הטוב, ד"ר ארנולד בלום (יוברט קונדה), נעדר. בהתחלה, ארנולד נחשד כרוצח אך מתברר שהוא גם כן נרצח באותו יום. בהמשך, ג'סטין מגלה שטסה גילתה שחברת תרופות מנסה תרופה חדשה על תושבי קניה ועקב כך היא נרצחה.
צוות שחקנים

רייף פיינס – ג'סטין קווייל
רייצ'ל וייס – טסה
הוברט קונדה – ד"ר ארנולד בלום
דני יוסטון – סנדי וודרו
ביל ניי – ברנרד פלגרין
ארצ'י פנג'בי – גיתה
פיט פוסלתווייט – ד"ר לורביר / ד"ר ברנדט
ביקורות והכנסות

הסרט זכה לביקורות חיוביות ממבקרי הקולנוע. אתר Rotten Tomatoes המרכז ביקורות קולנוע העניק לסרט דירוג של 83%. הופעתה של רייצ'ל וייס זכתה לביקורות מהללות. נכון ל-2011 הסרט הכניס כ-33,579,797 מיליון דולר בארצות הברית וכ-48,886,873 מיליון דולר בחוץ לארץ.
פרסים ומועמדויות > זכיות

פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר (רייצ'ל וייס)
פרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר - סרט קולנוע (רייצ'ל וייס)
פרס גילדת שחקני המסך לשחקנית המשנה הטובה ביותר (רייצ'ל וייס)
פרס באפט"א לעריכה הטובה ביותר (קלייר סימפסון)
פרסים ומועמדויות > מועמדויות

פרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר (ג'פרי קיין)
פרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר (אלברטו איגלסיאס)
פרס אוסקר לעריכה הטובה ביותר (קלייר סימפסון)
פרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - דרמה
פרס גלובוס הזהב לבמאי הטוב ביותר - סרט קולנוע (פרננדו מאירלס)
פרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר (רייף פיינס)
פרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר (רייצ'ל וייס)
פרס באפט"א לצילום הטוב ביותר (סיזר קרלאונה)
פרס באפט"א לבמאי הטוב ביותר (פרננדו מאירלס)
פרס באפט"א לסרט הטוב ביותר
פרס באפט"א לסרט הבריטי הטוב ביותר
פרס באפט"א למוזיקה הטובה ביותר (אלברטו איגלסיאס)
פרס באפט"א לתסריט המעובד הטוב ביותר (ג'פרי קיין)
פרס באפט"א לקול הטוב ביותר (אלברטו איגלסיאס)
האמנה החברתית (ספר)

| --- | --- |

כריכת המהדורה השנייה
 מידע כללי
 מאת:  ז'אן-ז'אק רוסו
 שפת המקור:  צרפתית
 סוגה:  מסה, מחשבה מדינית 
 נושא:  מחשבה מדינית, דמוקרטיה 
 הוצאה
 הוצאה:  Marc-Michel Rey 
 מקום הוצאה:  אמסטרדם 
 תאריך הוצאה:  1762
 מספר עמודים:  מהדורה ראשונה - 271 מהדורה שנייה - 227
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  מהדורה ראשונה - הוצאת מאגנס מהדורה שנייה - הוצאת רסלינג
 תאריך:  מהדורה ראשונה - 1932 מהדורה שנייה - 2006
 תרגום:  מהדורה ראשונה - יוסף אור מהדורה שנייה - עידו בסוק
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002574077, 000977360, 001189623, 001839698, 001908315, 002071190, 002071120, 002071182, 002376748, 002071193
 
הדף הראשון ממהדורה מוקדמת של כתבי רוסו שיצאה כנראה לאור בגרמניה
על האמנה החברתית, או עקרונות המשפט המדיני (בצרפתית: Du Contrat Social ou Principes du Droit Politique) הוא ספרו של הפילוסוף ז'אן-ז'אק רוסו שיצא לראשונה לאור בשנת 1762. בספר פורס רוסו את משנתו הפוליטית שהשפיעה על הוגי עידן האורות, על המהפכה הצרפתית, על מנסחי חוקת ארצות הברית, על תנועת הרומנטיקה ועל הסוציאליזם.
הספר, רעיונותיו והשפעתו

בספר הביע רוסו את הדעה כי החברה האידיאלית היא זו שבה כורת האדם אמנה עם עצמו ועם אחיו בני האדם, לא זו שבינו ובין ממשלתו. כמו ג'ון לוק, האמין רוסו שממשלה יכולה להיות לגיטימית רק אם מקור הלגיטימיות שלה הוא העם, בתפקיד הריבון. רוסו טען ש"החברה המושלמת" תישלט בידי "הרצון הכללי" של העם. בעוד שלא הגדיר בדיוק איך ניתן להשיג זאת (ישנן דרכים רבות המתאימות למצבים שונים), הוא הציע שתיערכנה אספות ובהן כל אזרח יוכל לסייע בהגדרת הרצון הכללי. רעיון זה בדבר דמוקרטיה ישירה, העומד בלב הגותו הפוליטית של רוסו, גרם לרבים, הרגילים אל הדמוקרטיה הייצוגית המקובלת במשטרים המבוססים על דמוקרטיה ליברלית, לטעון כי תוכניתו של רוסו אינה ניתנת ליישום.
הספר היה יצירה מתקדמת שהשפיעה על רפורמה פוליטית ומהפכות באירופה ובמיוחד בצרפת. הספר הפריך את המיתוס שהמלך ממונה על ידי האל, וקבע כי רק הריבון, הוא העם, יכול למנות את הרשות המבצעת, כמו גם לפטרה.
הביקורת אותה משמיע רוסו כלפי המשטרים האבסולוטיים של אירופה בזמנו, מובעת היטב במשפט המפורסם הפותח את הפרק הראשון של הספר - "האדם נולד חופשי, ובכל מקום אסור הוא באזיקים". הספר הוא ניסיון לשרטט את הדרך לשחרר את האדם מאזיקיו, ניסיון משפיע ורב רושם, אם כי סוג המדינה אותה הגה רוסו בחזונו לא התגשמה באף מקום בעולם במאתיים וחמישים השנים שחלפו מאז כתיבתו.
מיום פרסומו קנה לו הספר מעריצים, אך גם מבקרים קשים. פילוסופים כאדמונד ברק ראו ברעיונות המובעים בספר סכנה, וניסו להתוות גישות חלופיות, בעוד שפילוסופים כעמנואל קאנט העלו את הספר ואת רעיונותיו על נס.
ההכרה של כותב הספר, כי האדם הוא יצור רציונלי המסוגל להגיע מעצם טיבו להכרעות פוליטיות, ולבטא את רצונו, בצורה של הרצון הכללי, שנויה במחלוקת קשה. יש הרואים בה את אחד הגורמים שהביאו לשלטון הטרור במהפכה הצרפתית, וזאת לעומת החוקה של ארצות הברית שמנסחיה, ובמיוחד עורכי הפדרליסט, ג'יימס מדיסון, ג'ון ג'יי ואלכסנדר המילטון שפעלו בעשור שלאחר פטירת רוסו, פעלו מתוך גישה פסימית יותר, הדורשת כי את רצון העם יבטאו נציגים, וכי העם לא יוכל לבטא עצמו ישירות.
יעקב טלמון, הוגה רעיון "הדמוקרטיה הטוטליטרית" מצא את שורשי הדמוקרטיה הטוטליטרית בתורת "הרצון הכללי" של רוסו כפי שהובעה בספר זה. לדעת טלמון האמונה בחופש והשאיפה לממשו של אסכולות חברתיות מדיניות אוטופיסטיות כקומוניזם מתיישבות לכאורה עם שימוש באמצעי כפייה לצורך הגשמת הרעיון האוטופי, ומכאן קצרה הדרך אל ה"דמוקטטורה". הפיסקה המופיעה בספר א' פרק ז' לפיה "כל מי שימאן להישמע לרצון הכללי, יכריחוהו לכך הגוף כולו, דבר זה אין פירושו אלא זה שיכריחוהו להיות חופשי", מקבלת לאור ניסיון המאה ה-20 משמעות חמורה וקשה.
סקירה כללית

מטרתו המוצהרת של הספר "האמנה החברתית" היא לקבוע האם ישנו דבר כ"סמכות פוליטית לגיטימית". בניגוד לספרים קודמים של רוסו, בהם הילל את האדם במצבו הטבעי, מגיע רוסו למסקנה כי המצב הטבעי של האדם הוא מצב אלים וברוטלי, וכי על מנת לצאת ממצב זה, על האדם לכרות אמנה חברתית עם אחיו בני האדם. אמנה חברתית זו תביא לשחרור האדם, שכן היא תעניק לכולם את אותה מידת השוויון ותטיל על כולם את אותן החובות. האדם שהעניק מרצונו את ריבונותו לכלל, באמצעות האמנה החברתית, יהיה אדם בן חורין החי במשטר צודק. אך עם כל זאת, החברה, והמדינה אותה יוצרת החברה, מטילים מגבלות על האדם מעבר לאלו המוטלות עליו במצבו הטבעי. טענתו של רוסו היא כי האדם אינו מחליף מרצונו חירות בשעבוד. על אף שהאמנה אוכפת על האדם חוקים חדשים, במיוחד חוקי הקניין, באמצעות ביטוי רצונו של האדם ב"רצון הכללי" שומר האדם על חירותו גם במסגרת החדשה.
לדעת רוסו כל ממשל, בכל צורה, יש לחלק לשני חלקים. ראשית, יש את הריבון, שהוא כלל האוכלוסייה, המייצג את הרצון הכללי והמהווה את הסמכות המחוקקת במדינה. שנית יש את הממשלה, הנפרדת מהריבון. חלוקה זו היא העומדת ביסוד המבנה שבנה רוסו אשר ראה ברשות המחוקקת את ביטוי הרצון של הריבון, וברשות המבצעת את כוחו של הריבון, ועל השניים להישאר נפרדים.
רוסו סבור כי את הממשל הפועל על פי תוכניתו ניתן ליישם בצורות שונות של ממשלה, ממונרכיה ועד לדמוקרטיה, שכן אותה הממשלה ופקידיה פועלים רק על פי רצון הריבון, הוא העם, שבידו להחליפם כשירגיש את הצורך בכך, וכי שליט השואב את הלגיטימציה לשלטונו מן הרצון הכללי, אינו יכול לסטות מייצוגו של רצון זה מבלי לאבד את הלגיטימציה לשלטונו.
רעיונות עיקריים בספר > על המצב הטבעי

רוסו מתייחס בשלילה למצב הטבעי, אך לא בשל היותו המצב של המלחמה המתמדת אותו ראה הובס בחזונו, ואשר לדעת הובס הצדיק את שלטונו של ה"לוויתן" השליט האבסולוטי, אלא בשל כך ש"בני האדם, החיים באי תלותם המקורית, אין ביניהם קשר קבוע במידה מספקת כדי ליצור מצב של שלום או מצב של מלחמה..." (ספר א' פרק ד'). המצב הטבעי הוא מצב של בערות מתמדת, שעל האדם להימנע ממנו. במצב זה אין כל קניין פרטי, והקניין היחיד הקיים הוא אותם הדברים שלאיש אין חפץ בהם.
במצב דברים זה שולט החזק, לא מכוח הלגיטימציה, אלא מכוח הכוח עצמו. האדם הוא חופשי במצב זה באותה מידה בה הוא חזק. אין לו הגנה מפני האחרים.
מסיבה זו כורתים בני האדם אמנה חברתית, על מנת להסמיך את עצמם להשיג יותר, בעזרת האחרים, מאשר יכלו להשיג במצב הטבעי. הנקודה החשובה באמנה חברתית זו היא מן הלגיטימציה למנהיגות, תוך שמירת החירות, החירות להיות שווה לאחרים, שכן "אין הריבון רשאי לשים על נתין אחד משא שהוא כבד יותר ממשאו של נתין אחר" (ספר ב' פרק ד').
רעיונות עיקריים בספר > על הממשלה

על פי הספר, כל פעולה חופשית נגרמת באמצעות שני גורמים. הגורם המוסרי, הרצון הקובע את הפעולה, והגורם הפיזי, הכוח שמוציא אותה לפועל. הגוף הפוליטי דומה אף הוא לגוף החי, רצונו מבוטא על ידי הרשות המחוקקת, וכוחו היא הרשות המבצעת (ספר ג' פרק א').
נראה כי הצורה הראויה ביותר לחלוקה מעין זו היא הדמוקרטיה, אך לדעת רוסו הדמוקרטיה אינה מתאימה לאדם, כי אם לאלים, כיוון שהיא דורשת מאזרחיה שלמות, וכשהמדובר בבני אדם "אין לך ממשל שיהא צפוי למלחמות אזרחים ולמהומות פנימיות כשלטון העם או שלטון ההמון..." (ספר ג' פרק ד'). המדינה על פי רוסו היא מונרכיה או אריסטוקרטיה, או שילוב של שיטות הממשל. הריבון, גם המלך, מבטא את הרצון הכללי. על מנת להבטיח זאת תכונסנה אסיפות של העם, בהן ייקח העם חלק פעיל בבחירת הממשלה וקביעת החוקים. על פעולות אלו להתבצע באופן ישיר ולא באמצעות נציגים. דוגמה לכך ראה רוסו ברומא העתיקה בה היה מלך, ושלוש אסיפות עם הידועות כקומיטיה. באמצעות אסיפות אלו כל האזרחים היו מיוצגים. עם זאת המלך היה בעל כוחות בכולן.
באסיפות אלו אל לו לאדם להצביע לפי רצונו הפרטי, אלא לפי רצון הכלל. אם הגוף המבצע פועל כנגד רצון הכלל, הוא שובר את האמנה, ועליו להיות מודח מתפקידו. לשם כך קובע רוסו כי על השליט לקבוע מועדים לכינוס האסיפות, שלא ניתן יהיה לדחותם, וזאת על מנת להבטיח כנגד ממשל הפועל כנגד רצון הכלל.
רעיונות עיקריים בספר > על הדת

רוסו מתייחס לשתי קטגוריות של הדת - דתו של האדם, ודתו של האזרח. דתו של האדם דורשת רק אמונה פנימית ביצור עליון. דתו של האזרח דורשת דוגמות, טקסים וצורות חיצוניות של פולחן, ודורשת כי האזרח יתייחס לדתות אחרות בשלילה.
רוסו טוען כי קיימת צורה נוספת, הכופה על האדם שני שליטים, שתי ארצות מולדת, שני מחוקקים, ומעמידה את האזרח בפרדוקס. דתות כאלו היו דת הלאמות, הדת ביפן, ודתם של הנוצרים הקדמונים ברומא העתיקה. רוסו רואה בדתות מסוג זה דת שלילית. בשל כך הוא מתרכז בשתי הצורות האחרות של הדת.
הצורה השנייה של הדת היא טובה לקיום המדינה מכיוון שהיא קושרת את האדם אל המדינה באמצעות היצור העליון. לכן, הציות לרצון הריבון הוא ציות לרצון האל. באופן דומה, המוות למען המדינה הוא המוות למען האל. במקרה זה הממשלה היא גם הכהונה (להבדיל ממקרה בו הכהונה היא גם הממשלה). אך גם לכך יש חסרונות, מכיוון שהדת הזו מרמה את האנשים, והופכת אותם למחזיקים באמונות טפלות, מרבה אי סובלנות ומקדמת צימאון דם, שכן היא מורה לאזרחים כי זו חובתם הקדושה להרוג את מי שאינו מאמין בדת זו.
הצורה הראשונה של הדת אינה בעלת משמעות פוליטית רבה. היא אינה מאחדת את האנשים, אך גם אינה מסיתה אותם זה כנגד זה.
על פי רוסו, הדוגמות של הדת האזרחית צריכות להיות פשוטות ומועטות במספרן. הוא נותן מספר דוגמאות חיוביות: "מציאות האלוהות בעלת יכולת, שכל, רצון טוב, ידיעה והשגחה. חיי העולם הבא. האושר של הצדיקים. העונש של הרשעים. הקדושה של האמנה החברתית ושל החוקים" (ספר ד' פרק ח'). הדוגמה השלילית היחידה היא אי הסובלנות, "שהיא אחד הפולחנות שפסלנו".
מפרק חשוב זה בספר נובע הרעיון של הפרדת הדת והמדינה. על פי רוסו, כאשר הכנסייה הופכת להיות הממשלה, הריבון אינו ריבון עוד. אי סובלנות מובילה ישירות לתוצאה זו. מכיוון שכך אין צורך בדת לאומית אחת, אלא שעל כל הדתות לחבוק זו את זו, פרט לדתות המורות למאמינים בהן להיות אזרחים גרועים. דתות אלו אין לסבול.
רוסו נותן כדוגמה לדת כזו את הדת הנוצרית דווקא, וטוען כי הנצרות מטיפה לשעבוד ולכניעות ונוחה לעריצות, וכי הנוצרים נולדו להיות עבדים.
תרגומי הספר לעברית

הספר תורגם לראשונה לעברית על ידי יוסף אור, בעריכת חיים יהודה רות, ויצא לאור בהוצאת מאגנס שליד האוניברסיטה העברית, 1932. תרגום זה זכה למספר רב של מהדורות והאחרונה שבהן בשנת 1989.
תרגום נוסף מאת ד"ר עידו בסוק, מלווה במבוא היסטורי מאת עמוס הופמן על רוסו ועל יצירתו, הוצאת רסלינג, 2006.
ראו גם

אמנה חברתית - ערך הדן במושג האמנה החברתית בכללותו, מעבר להגותו של רוסו
דני גרין

| --- | --- |

דני גרין, 2023
 לידה:  22 ביוני 1987 (בן 37) לונג איילנד, ניו יורק, ארצות הברית
 עמדה:  קלע, סמול פורוורד
 גובה:  1.98 מטר
 מספר:  14
 מכללה:  אוניברסיטת קרוליינה הצפונית
 דראפט:  בחירה מספר 46, 2009 קליבלנד קאבלירס
 קבוצות כשחקן
 2009–2010   2010   2010   2011   2011–2018  2011   2011   2018–2019   2019–2020   2020–2022   2022–2023  2023  2023:  קליבלנד קאבלירס   ← אירי בייהוקס (NBDL)   סן אנטוניו ספרס   רינו ביגהורנס (NBDL)   סן אנטוניו ספרס   ← אוסטין טורוס (NBDL)   אולימפיה ליובליאנה   טורונטו ראפטורס   לוס אנג'לס לייקרס   פילדלפיה 76'   ממפיס גריזליס   קליבלנד קאבלירס   פילדלפיה 76'
 הישגים כשחקן
 3 זכיות באליפות ה-NBA‏ (2014, 2019, 2020)  בחירה לחמישיית ההגנה השנייה (2017)‏  זכייה באליפות ליגת המכללות (2009)
דניאל ריצ'רד גרין הבן (באנגלית: .Daniel Richard Green, Jr; נולד ב-22 ביוני 1987) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד, שיחק לאחרונה בקבוצת פילדלפיה 76' מליגת ה-NBA.
ראשית חייו

גרין נולד וגדל בעיירה נורת' בבילון שבמדינת ניו יורק, ובילדותו שיחק במדי קבוצת הכדורסל ובתפקיד הקוורטרבק בקבוצת הפוטבול של התיכון המקומי. בן דודו מדרגה שנייה הוא ג'רלד גרין המשחק יוסטון רוקטס.
ראשית חייו > קריירת מכללות

לאחר סיום לימודיו התיכוניים, החל גרין ללמוד באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל המשחקת בחטיבת החוף האטלנטי של ה-NCAA (נקראת גם ה-ACC). הוא שיחק באוניברסיטה במשך ארבע שנים, בהם תרם 9.2 נקודות בממוצע ונבחר פעם אחת לחמישיית ההגנה ב-ACC, ופעם אחת לחמישיית העונה השלישית בחטיבה.
גרין היה לשחקן היחיד בתולדות אוניברסיטת קרוליינה הצפונית שחסם במדיה 100 פעמים וקלע 100 שלשות, ועזב את האוניברסיטה כשמאחוריו 123 ניצחונות במשחקים, יותר מכל שחקן אחר בהיסטוריה של המוסד.
קריירת ה-NBA > קליבלנד קאבלירס

אחרי ארבע שנים בליגת המכללות, עמד גרין לבחירה בדראפט ה-NBA, ונבחר במקום ה-46 על ידי קליבלנד קאבלירס. בעונת הרוקי שלו, היה גרין הקלעי השלישי של הקבוצה, כשלפניו ברוטציה אנתוני פארקר ודלונטה וסט וקיבל קרדיט מועט ממאמנו, מייק בראון. הוא שותף ב-20 משחקים וב-5.8 דקות בממוצע למשחק. במהלך העונה נשלח לשחק במדי אירי בייהוקס מליגת הפיתוח של ה-NBA, ובסיום העונה נופה מסגל הקבוצה.
קריירת ה-NBA > סן אנטוניו ספרס

מעט לאחר פתיחת עונת 2009/2010 חתם גרין על חוזה בסן אנטוניו ספרס, אולם לאחר שישה ימים, לאחר ששיחק שני משחקים בלבד שחררה אותו הקבוצה. הוא שב לליגת הפיתוח, ושיחק בשורותיה של רינו ביגהורנס עד לחודש מרץ, בו החתימה אותו הספרס על חוזה מחודש. הוא שותף בשישה משחקים נוספים במדי הקבוצה, ונשלח פעם נוספת לליגת הפיתוח בה שיחק במדי אוסטין טורוס.
לקראת העונה הבאה הוכרזה שביתת שחקנים בליגת ה-NBA. בעקבות אי הוודאות לגבי קיומה של עונת המשחקים בארצות הברית, חתם גרין על חוזה לשנה באולימפיה ליובליאנה ובו סעיף המשחרר אותו מהקבוצה אם תסתיים השביתה. הוא הספיק לשחק בליובליאנה בשבעה משחקים במסגרת היורוליג בטרם שב לארצות הברית בשל סיומה של שביתת השחקנים.
לאחר ששלחה הקבוצה את ג'ורג' היל לאינדיאנה פייסרס, החל גרין לקבל קרדיט רב יותר ממאמנו, גרג פופוביץ'. הוא שותף בכל 66 משחקי העונה הסדירה, ובאמצע העונה אף החל לעלות בחמישייה הפותחת. לאורך העונה רשם גרין ממוצע של 9.1 נקודות ו-3.5 ריבאונדים, כולל שיא קריירה של 24 נקודות, עליהן הוסיף שבעה ריבאונדים במשחק מול דנוור נאגטס. במשחקי הפלייאוף המשיך גרין ועלה בחמישייה ב-12 מ-14 משחקי קבוצתו וסייע לסן אנטוניו להעפיל עד לגמר המערב, בו הפסידה לאוקלהומה סיטי ת'אנדר בשישה משחקים.
בעונת 2012/2013 המשיך גרין לבסס את מעמדו כשחקן משמעותי בקבוצה. הוא חלק נתח משמעותי יותר של דקות ממאמנו, וגמל לו בשיאי קריירה של 10.5 נקודות, 1.8 אסיסטים ו-1.2 חטיפות למשחק. במשחקי הפלייאוף הוא סייע לקבוצתו להעפיל עד לסדרת גמר הליגה, בה פגשה הקבוצה את מיאמי היט. בסדרת הגמר תרם גרין 14.0 נקודות למשחק, ואף קבע שיא ליגה לשלשות בסדרת הגמר, כשבחמשת משחקי הסדרה הראשונים קלע 25 שלשות ב-38 ניסיונות, ובכך שבר את שיאו של ריי אלן, אותו קבע בשבעה משחקים בגמר 2008, שעמד על 22.
קריירת ה-NBA > טורונטו ראפטורס

ב-18 ביולי 2018, הועבר בטרייד לקבוצת טורונטו ראפטורס ביחד קוואי לאונרד, תמורת דמאר דרוזן, יאקוב פולטל ובחירת סיבוב ראשון מוגנת בדראפט 2019. בסיום עונת 2018/2019 זכה עם טורונטו באליפות ה-NBA הראשונה בתולדותיה, לאחר שגברה על גולדן סטייט ווריורס בסדרת הגמר בתוצאה 4–2.
קריירת ה-NBA > לוס אנג'לס לייקרס

לקראת עונת 2019/2020 חתם גרין על חוזה בלוס אנג'לס לייקרס. בעונתו הראשונה בקבוצה זכה עמה באליפות ה-NBA, לאחר שגברה על מיאמי היט בסדרת הגמר; לאורך הפלייאוף פתח גרין בכל 21 משחקי קבוצתו, וקלע 8.0 נקודות בממוצע למשחק.
קריירת ה-NBA > פילדלפיה 76'

ב-18 בנובמבר 2020 הועבר יחד עם ג'יידן מקדניאלס בטרייד לאוקלהומה סיטי ת'אנדר, תמורת דניס שרודר, וכשבועיים לאחר מכן הועבר בטרייד נוסף לפילדלפיה 76'.
קריירת ה-NBA > ממפיס גריזליס

ב-23 ביוני 2022 הועבר ביחד עם הבחירה ה-23 בדראפט ה-NBA בטרייד לממפיס גריזליס בתמורה לדיאנתוני מלטון. במדי הקבוצה שותף בשלושה משחקים בלבד.
קריירת ה-NBA > חזרה לקליבלנד

ב-15 בפברואר 2023 חזר גרין לאחר 12 וחצי שנה לקליבלנד קאבלירס.
סטטיסטיקות הקריירה > בליגת ה-NCAA

| עונה | קבוצה | משחקים | אחוזים מהשדה | אחוזים מהשלוש | אחוזים מהקו | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2005/2006 | קרוליינה הצפונית | 31 | 0.433 | 0.355 | 0.792 | 3.7 | 1.1 | 0.7 | 1.0 | 7.5 |
| 2006/2007 | קרוליינה הצפונית | 37 | 0.411 | 0.296 | 0.848 | 2.8 | 1.1 | 0.6 | 0.7 | 5.2 |
| 2007/2008 | קרוליינה הצפונית | 39 | 0.469 | 0.373 | 0.873 | 4.9 | 2.0 | 1.2 | 1.2 | 11.5 |
| 2008/2009 | קרוליינה הצפונית | 38 | 0.471 | 0.418 | 0.852 | 4.7 | 2.7 | 1.8 | 1.3 | 13.1 |
| קריירה |  | 145 | 0.455 | 0.375 | 0.845 | 4.1 | 1.8 | 1.1 | 1.1 | 9.4 |
סטטיסטיקות הקריירה > בעונה הסדירה של ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות |  % מהשדה |  % משלוש |  % מהעונשין | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2009/2010 | קליבלנד | 20 | 0 | 5.8 | 0.385 | 0.273 | 0.667 | 0.9 | 0.3 | 0.3 | 0.2 | 2.0 |
| 2010/2011 | סן אנטוניו | 8 | 0 | 11.5 | 0.486 | 0.368 | 0.000 | 1.9 | 0.3 | 0.3 | 0.1 | 5.1 |
| 2011/2012 | סן אנטוניו | 66 | 38 | 23.1 | 0.442 | 0.436 | 0.790 | 3.5 | 1.3 | 0.9 | 0.7 | 9.1 |
| 2012/2013 | סן אנטוניו | 80 | 80 | 27.5 | 0.448 | 0.429 | 0.848 | 3.1 | 1.8 | 1.2 | 0.7 | 10.5 |
| 2013/2014 | סן אנטוניו | 68 | 59 | 24.3 | 0.432 | 0.415 | 0.794 | 3.4 | 1.5 | 1.0 | 0.9 | 9.1 |
| 2014/2015 | סן אנטוניו | 81 | 80 | 28.5 | 0.436 | 0.418 | 0.874 | 4.2 | 2.0 | 1.2 | 1.1 | 11.7 |
| 2015/2016 | סן אנטוניו | 79 | 79 | 26.1 | 0.376 | 0.332 | 0.739 | 3.8 | 1.8 | 1.0 | 0.8 | 7.2 |
| 2016/2017 | סן אנטוניו | 68 | 68 | 26.6 | 0.392 | 0.379 | 0.844 | 3.3 | 1.8 | 1.0 | 0.8 | 7.3 |
| 2017/2018 | סן אנטוניו | 70 | 60 | 25.6 | 0.387 | 0.363 | 0.769 | 3.6 | 1.6 | 0.9 | 1.1 | 8.6 |
| 2018/2019 | טורונטו | 80 | 80 | 27.7 | 0.465 | 0.455 | 0.841 | 4.0 | 1.6 | 0.9 | 0.7 | 10.3 |
| 2019/2020 | ל.א. לייקרס | 68 | 68 | 24.8 | 0.416 | 0.367 | 0.688 | 3.3 | 1.3 | 1.3 | 0.5 | 8.0 |
| 2020/2021 | פילדלפיה | 69 | 69 | 28.0 | 0.412 | 0.405 | 0.775 | 3.8 | 1.7 | 1.3 | 0.8 | 9.5 |
| 2021/2022 | פילדלפיה | 62 | 28 | 21.8 | 0.394 | 0.380 | 0.786 | 2.5 | 1.0 | 1.0 | 0.6 | 5.9 |
| 2022/2023 | ממפיס | 3 | 0 | 14.3 | 0.273 | 0.375 | 0.000 | 1.3 | 0.7 | 0.3 | 0.0 | 3.0 |
| 2022/2023 | קליבלנד | 8 | 0 | 11.9 | 0.500 | 0.448 | 1.000 | 1.3 | 0.5 | 0.6 | 0.4 | 6.5 |
| קריירה |  | 830 | 709 | 25.2 | 0.421 | 0.400 | 0.805 | 3.4 | 1.5 | 1.0 | 0.8 | 8.7 |
סטטיסטיקות הקריירה > בפלייאוף ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות |  % מהשדה |  % משלוש |  % מהעונשין | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2010/2011 | סן אנטוניו | 4 | 0 | 1.8 | 0.333 | 0.250 | 0.000 | 0.3 | 0.5 | 0.3 | 0.3 | 1.3 |
| 2011/2012 | סן אנטוניו | 14 | 12 | 20.6 | 0.418 | 0.345 | 0.700 | 3.2 | 1.1 | 0.5 | 0.7 | 7.4 |
| 2012/2013 | סן אנטוניו | 21 | 21 | 31.9 | 0.446 | 0.482 | 0.800 | 4.1 | 1.5 | 1.0 | 1.1 | 11.1 |
| 2013/2014 | סן אנטוניו | 23 | 23 | 23.0 | 0.491 | 0.475 | 0.818 | 3.0 | 0.9 | 1.4 | 0.7 | 9.3 |
| 2014/2015 | סן אנטוניו | 7 | 7 | 29.1 | 0.344 | 0.300 | 0.667 | 3.1 | 2.1 | 1.0 | 1.0 | 8.3 |
| 2015/2016 | סן אנטוניו | 10 | 10 | 26.7 | 0.469 | 0.511 | 0.667 | 3.1 | 0.7 | 2.1 | 0.8 | 8.6 |
| 2016/2017 | סן אנטוניו | 16 | 16 | 27.3 | 0.405 | 0.342 | 0.571 | 3.6 | 1.4 | 0.6 | 0.9 | 7.8 |
| 2017/2018 | סן אנטוניו | 5 | 5 | 20.6 | 0.267 | 0.250 | 0.000 | 2.2 | 0.2 | 0.2 | 0.8 | 4.2 |
| 2018/2019 | טורונטו | 24 | 24 | 28.5 | 0.342 | 0.328 | 0.913 | 3.6 | 1.1 | 1.3 | 0.5 | 6.9 |
| 2019/2020 | ל.א. לייקרס | 21 | 21 | 25.0 | 0.347 | 0.339 | 0.667 | 3.1 | 1.2 | 1.0 | 0.8 | 8.0 |
| 2020/2021 | פילדלפיה | 8 | 8 | 24.9 | 0.438 | 0.378 | 0.000 | 2.6 | 2.6 | 1.1 | 1.0 | 7.0 |
| 2021/2022 | פילדלפיה | 12 | 12 | 26.6 | 0.404 | 0.408 | 0.000 | 3.1 | 0.8 | 1.0 | 0.3 | 8.6 |
| 2022/2023 | קליבלנד | 4 | 0 | 10.0 | 0.200 | 0.250 | 0.000 | 1.8 | 0.3 | 0.5 | 0.3 | 0.8 |
| קריירה |  | 169 | 159 | 25.3 | 0.404 | 0.388 | 0.745 | 3.2 | 1.2 | 1.0 | 0.7 | 7.9 |
הערות שוליים

1 2  ביוגרפיה(הקישור אינו פעיל, 10.10.2020) באתר NBA.com
↑  פרופיל באתר היורוליג
↑  Danny Green breaks NBA Finals 3-point record
↑  סוכם הטרייד בין לאונרד לדרוזן: "אין שום נאמנות במשחק הזה", באתר וואלה, 18 ביולי 2018
↑  טורונטו אלופת ה-NBA אחרי שגברה 110:114 על גולדן סטייט, באתר וואלה, 14 ביוני 2019
↑  הלייקרס מחתימים את קאזינס, גרין וקוק, באתר הקבוצה, 6 ביולי 2019
↑  שרודר נשלח בטרייד ללייקרס, באתר ה-NBA,‏ 18 בנובמבר 2020
↑  פילדלפיה מצרפת את גרין, פרגוסון ופוארייה, באתר הקבוצה, 8 בדצמבר 2020
דיוקן בשחור

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  רומן של רוברט וילדר
 בימוי:  מייקל גורדון
 הופק בידי:  רוס הנטר
 תסריט:  איבן גוף, בן רוברטס
 עריכה:  מילטון קארות'
 שחקנים ראשיים:  לנה טרנר אנתוני קווין סנדרה די ג'ון סקסון
 מוזיקה:  פרנק סקינר
 צילום:  ראסל מטי
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברה מפיצה:  אולפני יוניברסל
 הקרנת בכורה:  23 ביוני 1960
 משך הקרנה:  88 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  נאו-נואר, סרט דרמה, סרט פשע 
 תקציב:  1,400,000 דולר
 הכנסות:  9,200,000 דולר
 דף הסרט ב־IMDb
 
דיוקן בשחור (באנגלית: Portrait in Black) הוא מותחן פשע אמריקאי משנת 1960 בבימויו של מייל גורדון, עם לנה טרנר, אנתוני קווין, סנדרה די וג'ון סקסון בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי איבן גוף ובן רוברטס והוא מבוסס על מחזה שלהם באותו שם.