stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מסע העסקים של אבא
הערות שוליים

↑  הסרט "מסע העסקים של אבא בפסטיבל קאן (באנגלית)
| פרס דקל הזהב |
| --- | --- | --- |
| 1945‏-1960 | יוניון פסיפיק (1945) • (בשנה זו חולקו 11 פרסים) ייסורים, סוף השבוע האבוד, האחו האדום, פגישה מקרית, ניצ'ה נגר, הסימפוניה הפסטורלית, תקוותם האחרונה, גברים ללא כנפיים, רומא עיר פרזות (1946) • הפרס לא חולק (1947) • הפסטיבל לא התקיים (1948) •  האדם השלישי (1949) • הפסטיבל לא התקיים (1950) • מיס ג'ולי (אלף סיוברג), נס במילאנו (ויטוריו דה סיקה) (1951) • בשל מאזן הכוחות, אותלו (1952) • שכר האימה (1953) • השער לגיהנום (1954) • מרטי (1955) • עולם הדממה (1956) • שכנוע ידידותי (1957) • העגורים עפים (1958) • אורפאו נגרו (1959) • לה דולצ'ה ויטה (1960) |  |
| 1961‏-1980 | היעדרות כה ארוכה, וירידיאנה (1961) • משלם ההבטחות (1962) • הברדלס (1963) • מטריות שרבורג (1964) • הפטנט (1965) • על גברים ונשים, גבר ואישה (1966) • יצרים (1967) • חלוקת הפרס בוטלה בשל אירועי מאי 1968 (1968) • והיה אם... (1969) • מ.א.ש (1970) • המקשר (1971) • מקרה מאטי, מעמד הפועלים הולך לגן עדן (1972) • אי ההבנה, הדחליל (1973) • השיחה (1974) • כרוניקה של שנים בוערות (1975) • נהג מונית (1976) • פדרה פדרונה (1977) • קבקבי העץ (1978) • אפוקליפסה עכשיו, תוף הפח (1979) • כל הג'אז הזה, קגמושה (1980) |  |
| 1981‏-2000 | איש הברזל (1981) • יול, נעדר (1982) • הבלדה על נראיימה (1983) • פריז, טקסס (1984) • מסע העסקים של אבא (1985) • המיסיון (1986) • מתחת לשמש השטן (1987) • פלה הכובש (1988) • סקס, שקרים ווידאוטייפ (1989) • לב פראי (1990) • ברטון פינק (1991) • כוונות טובות (1992) • שלום לפילגש, הפסנתר (1993) • ספרות זולה (1994) • מתחת לפני השטח (1995) • סודות ושקרים (1996) • טעם הדובדבן (1997) • נצח ועוד יום (1998) • רוזטה (1999) • רוקדת בחשכה (2000) |  |
| 2001‏-2020 | חדרו של הבן (2001) • הפסנתרן (2002) • אלפנט (2003) • פרנהייט 9/11 (2004) • הילד (2005) • כשהרוח נושבת (2006) • 4 חודשים, 3 שבועות ויומיים (2007) • בין הקירות (2008) • סרט לבן (2009) • הדוד בונמי שיכול לזכור את חייו הקודמים (2010) • עץ החיים (2011) • אהבה (2012) • כחול הוא הצבע החם ביותר (2013) • שנת חורף (2014) • דיפאן (2015) • אני, דניאל בלייק (2016) • הריבוע (2017) • המשפחה שלי (2018) • פרזיטים (2019) • הפסטיבל לא התקיים בשל מגפת הקורונה (2020) |  |
| 2021-היום | טיטאן (2021) • משולש העצבות (2022) אנטומיה של נפילה (2023) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb14293748k (data)  SUDOC: 200619217  VIAF: 3553149719109711130008   WorldCat (עם VIAF): 3553149719109711130008
טלסקופ החלל אקארי

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוכנות חלל:  JAXA
 מפעיל:  הסוכנות היפנית לחקר החלל 
 יצרן:  המכון למדעי החלל והאסטרונאוטיקה 
 תאריך שיגור:  21 בפברואר 2006
 תאריך הוצאה משירות:  24 בנובמבר 2011
 משגר:  M-V
 אתר שיגור:  מרכז החלל אוצ'ינורה 
 אתר משימה
 משימה
 סוג משימה:  טלסקופ חלל
 לוויין של:  כדור הארץ
 מסלול:  מסלול קוטבי, מסונכרן שמש
 נטייה:  98.2 מעלות
 אפואפסיד:  570 ק"מ
 פריאפסיד:  695 ק"מ
 זמן הקפה:  96.6 דקות
 משך המשימה הכולל:  21 בפברואר 2006 – הווה (18 שנים) 
 משך המשימה:  חמש שנים ותשעה חודשים
 מידע טכני
 משקל בשיגור:  955 ק"ג
 קישורים חיצוניים
 מספר קטלוג לוויינים:  28939
 מאגר המידע הלאומי:  2006-005A
 
אסטרו-F, הנקרא גם אקארי, הוא טלסקופ חלל בתחום האינפרה אדום שפותח בידי הסוכנות היפנית לחקר החלל בשיתוף פעולה עם אירופה וקוריאה.
הטלסקופ שוגר ב-21 בפברואר 2006 על גבי טיל מדגם M-V מיפן למסלול קוטבי, ומסונכרן עם השמש, כלומר הטלסקופ נמצא באותה נקודה על פני כדור הארץ כל יום באותה שעה מקומית. לאחר השיגור שונה שמו ל"אקארי", שפירושו ביפנית אור. ליפנים יש מסורת בשינוי שם חלליותיהם לאחר שיגורים מוצלחים.
משימתו הראשונית של הטלסקופ הייתה לבצע סקר מקיף של כל השמים בתחום האינפרה אדום הקרוב, הבינוני והרחוק. החיישנים בתחום האינפרה אדום הבינוני והרחוק פעלו כחמש שנים ותשעה חודשים, עד שאזל מלאי ההליום הנוזלי המשמש כנוזל הקירור שלהם. החיישן בתחום האינפרה-אדום הקרוב ימשיך לפעול גם מעבר לפרק זמן זה, באמצעות קירור מכני.
טלסקופ החלל אקארי יצא משירות ב-24 בנובמבר 2011.
מקס מאנוס

| --- | --- |

 לידה:  9 בדצמבר 1914 ברגן, נורווגיה 
 פטירה:  20 בספטמבר 1996 (בגיל 81) בארום, נורווגיה 
 מקום קבורה:  Asker Church 
 מדינה:  נורווגיה 
 כינוי:  Tollef, Nr. 12 
 בן או בת זוג:  Tikken Manus (22 במרץ 1947–20 בספטמבר 1996) 
 השתייכות:  Oslogjengen, Norwegian Army 
 תקופת הפעילות:  מ-1940 
 דרגה:  לוטננט 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת החורף  מלחמת העולם השנייה  המערכה בנורווגיה 
 עיטורים
 הצלב הצבאי  War Cross with double swords  Memorial medal of the Winter War  מדליית החירות  מדליית ההגנה (1945-1940)  אות השירות המצוין  מדליית לציון 70 להוקון השביעי  H. M. The King's Commemorative Medal 
 
מקסימו גילרמו "מקס" מאנוס (בגרמנית: Maximo Guillermo "Max" Manus;‏ 9 בדצמבר 1914 – 20 בספטמבר 1996) היה לוחם מחתרת נורווגי במהלך מלחמת העולם השנייה, שהתמחה בחבלה בנורווגיה הכבושה. אחרי המלחמה. הוא כתב כמה ספרים על חוויותיו והקים חברה מצליחה לאספקת ציוד למשרדים.
חיים מוקדמים

מנוס נולד בברגן בשנת 1914, לאב נורווגי ולאם דנית. שמו של אביו היה במקור יוהאן מגנוסן, אך הוא שינה את שמו לחואן מאנוס לאחר שחי מספר שנים במדינות זרות (בעיקר דוברות ספרדית).
חייו

לאחר שנים רבות של מסעות נרחבים, חזר מאנוס לסקנדינביה לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה והצטרף במהרה לצבא הנורווגי ויצא להילחם בגזרת ההתנדבות עם הפינים נגד הרוסים. מנוס חזר לנורווגיה לאחר ששמע את הידיעה על פלישת גרמניה ב-9 באפריל 1940. הוא נלחם במהלך המערכה הנורווגית, ולאחר מכן החליט לחזור לאוסלו ולעבוד במחתרת נגד הכובשים, שניהם ארגנו תנועת התנגדות, תעמולה ציבורית בלתי חוקית וייצור נשק. הוא וחבריו ניסו להתנקש בחייו של הימלר וגבלס כשביקרו באוסלו.
עבודתו הייתה אפקטיבית, ועד מהרה הוא הפך לאיש מבוקש על ידי הגסטפו. בסופו של דבר הוא נלכד ונפצע בניסיון להימלט. היה עליו לעבור טיפול בבית החולים הראשי באוסלו. הרופא בבית החולים שיקר לקציני הגסטאפו ואמר כי מאנוס זקוק לטיפול בגב שבור, בכתף פגועה ובזעזוע מוח קשה. אולם האמת היא שהוא היה רק חבול וסבל מזעזוע מוח קל. לאחר 27 יום, בעזרת אחות, הוא הצליח להימלט דרך חלון בקומה השנייה באמצעות חבל. בבריחה דרמטית הוא חצה את הגבול לשוודיה. עד אז ברית המועצות נכנסה למלחמה נגד גרמניה הנאצית, ולכן מאנוס נסע דרך ברית המועצות, טורקיה, חצי האי ערב, באוניות דרך קייפטאון לארצות הברית, ובסופו של דבר חזר להילחם באירופה.
הוא התחבר מחדש לצבא הנורווגי בארצות הברית והמשיך להכשרה נוספת בקנדה, לפני שעבר שוב את האוקיינוס האטלנטי לבלפסט, אז אנגליה. שם, ובסקוטלנד, הוכשר הלאה ופיתח מיומנויות מקצועיות בחבלה ובעבודות סמויות. לאחר מכן הוא נדרש ללמוד צניחה וצנח ביערות ליד אוסלו עם צוות חבלה.
בנורווגיה הוא חזר לעבודתו הארגונית וביצע ניסיונות חבלה שונים בספינות באוסלו - פיורד עם פצצות ביתיות שפגעו בכמה ספינות. זה היה תהליך למידה ארוך אך אינטנסיבי עם קושי וסכנה מעשיים גדולים. הוא ערך מספר רב של מסעות מסוכנים הלוך ושוב מעבר לגבול לשוודיה, שם הצליח לקבל הפוגה מהלחצים הנפשיים והפיזיים המתמידים של עבודתו כסמוי. רבים מחבריו לנשק נהרגו, נתפסו ועונו, אך מאנוס הצליח לשרוד באמצעות שילוב של נחישות ומזל, עם כמה בריחות.
זמן קצר לאחר תום המלחמה כתב מאנוס על עצמו שני ספרים. הראשון, Det vil helst gå godt "זה בדרך כלל נגמר טוב"), מתאר כמה משיטוטיו היזומים ומלאי האירועים בג'ונגלים של דרום אמריקה ואמריקה הלטינית. ספרו השני של מאנוס היה Det blir alvor ("זה נהיה רציני") ובו הוא מגולל את סאגת עבודת ההתנגדות וההצלחות האישיות שלו בהטבעה של שני כלי שיט גדולים בעלי חשיבות רבה למכונת המלחמה הגרמנית, בשנת 1945. עם הכרזת השלום מצא מאנוס את עצמו נבחר להיות קצין ההגנה האישית של נסיך הכתר הנורווגי דאז במצעד הניצחון שלו באוסלו, ואז גם שירת את המלך הוקון השביעי. זה היה כבוד גדול, והוא זכה לשבחים כאחד הלוחמים החזקים והמצליחים ביותר של נורווגיה, בגיל 30 בלבד אז.
הערכה

הוא זכה פעמיים בעיטור הגבוה ביותר של נורווגיה לקציני צבא, צלב המלחמה עם החרב. בנוסף לעיטורים הנורווגיים שלו, קיבל מאנוס את צו השירות הנכבד הבריטי (DSO) וכן את הצלב הצבאי (MC) ואות השירות המצוין.
בעת שלום

מנוס נכנס לעסקי אספקת ציוד משרדי לאחר המלחמה: בסתיו 1945 נסע הוא וסופוס קלוזן לארצות הברית כדי להקים חוזים למכונות משרדיות. יחד הם הקימו את חברת Clausen og Manus. בשנים שלאחר המלחמה שכר מאנוס גם אנשים שהורשעו בשיתוף פעולה עם גרמניה הנאצית, ביניהם וולטר פירסט. מאנוס עשה זאת לאחר דיונים פנימיים והניעו אותו משאלה לפיוס, כמו גם שיקולים מקצועיים. בשנת 1952, החברה חולקה ל-Sophus Clausen AS ו-Max Manus AS שהפיצו כעת את מכונות המשרד של Olivetti ו-Philips. החברה קיימת עד היום.
חיים אישיים

מנוס התחתן עם אידה ניקולין "טיקן" לינדברדקה בשנת 1947, והם עברו ללנדויה, אסקר. הם נפגשו בזמן שעבדה כמקשרת עבור החבלנים הנורווגים בקונסוליה הבריטית בסטוקהולם. טיקן הייתה בתו של מושל המחוז בברגן והייתה אחותו של שור לינדברדקה, מנהל בנק שהפך לימים ליו"ר מפלגת הוירה. בשנת 1947, לינדברדק הולידה את מקס מאנוס הבן.
מנוס סבל מסיוטים, אלכוהוליזם והתקפי דיכאון לאחר חוויותיו במלחמה, על חלקם דיבר בראיונות.
מותו

לאחר הפרישה עברו מקס וטיקן לספרד. מקס מת שם בשנת 1996 בגיל 81.
מורשת > סרט

בדצמבר 2007 הוכרז כי צפוי להופיע סרט על חייו של מקס מאנוס בנורווגיה, בכיכובו של אקסל הני בתפקיד הראשי. הסרט הוקרן בבכורה ב-19 בדצמבר 2008 וזכה לביקורות חיוביות בעיקר.
מורשת > ספינת "מקס מאנוס"

ספינה שנהרסה והוטבעה כתוצאה מתכנון על ידי קבוצת פל, הושבה לאחר המלחמה ושמה שונה ל"מקס מאנוס".
מורשת > שימושים אחרים

"מקס מאנוס" משמש כדמות על זנבו של מטוס בואינג 737-800 של אייר שאטל הנורווגית.
לקריאה נוספת

Det vil helst gå godt – 1945
Det blir alvor – 1946 (sequel to Det vil helst gå godt)
Sally Olsen: Fangenes engel i Puerto Rico – 1975 (biography on social worker and missionary Sally Olsen)
Mitt liv – 1995
הערות שוליים

↑  Walter Fyrst: Min sti, Self-published 1981 ISBN 82-990753-0-0, page 274-276
↑  Max Manus ansatte nazister etter krigen, Dagbladet 19. desember 2008
↑  Max Manus AS Norway
↑  "Max bar på mange vonde følelser". Budstikka.
↑  Morten Conradi; Øystein Rakkenes (30 באוקטובר 2013). "Urimelig stor belastning". Dagsavisen. p. 5. אורכב מ-המקור ב-28 בינואר 2015. {{cite news}}:  (עזרה) "... var i nærheten da aksjonen ble utført. – Det var derimot de fem skipsbyggerne Ellef Baastad, Osvald Kristiansen, Gunnar Andersen, Johan Grønholdt og Erik Marcussen, alle opplært av Ragnar 'Pelle' Sollie. ... Etter krigen byttet tre av de fem navn."
↑  Boeing 737 Next Gen Active with Norwegian Air Shuttle www.airfleets.net
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007461394105171  PLWABN: 9810692777005606  BIBSYS: 90110555  BnF: cb125335737 (data)  GND: 119421178  ISNI: 0000 0001 0863 142X  LCCN: n90635119  SUDOC: 034595945  VIAF: 2583182   WorldCat (עם VIAF): 2583182 
מקס מאנוס על שבר האס אס דונאו אותה הטביע ב-16 בינואר 1945. התצלום הוא משנת 1952, כאשר מנוס נכח כאשר הספינה הועלתה שוב.
מתוך הארכיון הלאומי של נורווגיה
"מקס מאנוס" על זנב מטוס נוסעים של חברת אייר שאטל
יהודה קסטל

| --- | --- |

 לידה:  1871 ה'תרל"א חברון, האימפריה העות'מאנית
 פטירה:  1936 (בגיל 65 בערך) ה'תרצ"ו ירושלים, פלשתינה (א"י)
 מקום קבורה:  הר הזיתים
 מקום פעילות:  חברון, עזה, ירושלים, סמרקנד וקוקנד (בוכרה)
 תקופת הפעילות:  ?–1936 
 תחומי עיסוק:  חינוך, אמנות, חזנות ושירה
 רבותיו:  הרב אליהו מני
 תלמידיו:  אברהם אלמליח ואברהם צבי אידלסון
 חיבוריו:  קול זמרה, דרכי נועם
הרב יהודה קסטל (קאשטיל; 1871–1936) היה אמן ואיש חינוך, משורר ומלחין, מחלוצי שיטת הלימוד עברית בעברית, וממייסדי שכונות הבוכרים, זיכרון משה ורוחמה בירושלים. כמורה לחזנות, פעל לשמר את מסורת הפיוט הספרדית והמזרחית, והכשיר לשם כך חזנים.
ביוגרפיה

נולד בחברון בשנת 1871 (ה'תרל"א) לשרה ולרב אלעזר קאשטיל, שהיה סוחר, ולפי מסורת המשפחה היה מצאצאי רבי יהודה הלוי, ממשפחת מגורשי קסטיליה שהתיישבה בעזה לאחר הגירוש, ומשם עברה בחלקה לחברון בשנת 1799.
בצעירותו למד בתלמוד תורה ובישיבה של הרב אליהו מני בחברון, והתמחה שם ברבנות, בשחיטה, בחזנות ובהוראה. בסיום לימודיו נישא לרחל בת יוסף אנכונה, ובשנת 1889 לערך החל לשמש כמורה בקהילה היהודית בעזה למשך מספר שנים, ובמקביל שימש שם כבעל הסמכות הדתית - כחזן וכשוחט.
לאחר מספר שנים חזר לחברון, ומשם עבר לירושלים, לשמש כמורה בתלמוד תורה של העדה המערבית בעיר העתיקה. עם תלמידיו בתקופה זו נמנה אברהם אלמליח. בהמשך ייסד תלמוד תורה לספרדים בשכונת נחלת שבעה, ובתקופה זו נמנה עם מייסדי שכונת הבוכרים, שכונת זיכרון משה ורוחמה, ואף בנה לעצמו דירה בכל שכונה.
עם פתיחת תלמוד תורה בשכונת הבוכרים, החל לשמש בו כמנהל המוסד וכמורה הראשי ללימודים עבריים, ורבים מתלמידיו בתקופה זו החשיבו אותו לדמות המרכזית בחינוכם. בתקופה זו התגורר בשכונת הבוכרים, ופעילותו עשתה רושם על קבוצת יהודים מבוכרה שביקרו בירושלים, והם הזמינו אותו לארצם, לכהן במשרות חינוכיות. בשנת 1900 (ה'תר"ס) נסע לבוכרה, והחל לנהל מספר תלמודי תורה בבוכרה, בקוקנד ובסמרקנד. במוסדות אלו לימד תנ"ך, תלמוד, דקדוק ותולדות עם ישראל. בשנים אלו רכש שליטה בשפה הרוסית.
בשנת 1913 (ה'תרע"ג) חזר לירושלים, והחל משנת 1918 (ה'תרע"ח) שימש כאחד מהמורים הראשיים בבית המדרש דורש ציון בעיר, ולימד בו תנ"ך, דקדוק וחזנות ספרדית.
בפעילותו התמסר גם לשירה המזרחית, אסף פיוטים ולחנים עתיקים, וייסד והדריך מקהלות שהכשירו חזנים. את אוסף שיריו שכתב בעצמו, יחד עם לחניו, הוציא לאור בשנת 1904 (ה'תרס"ד) בספר "קול זמרה". בהמשך פרסם ספר פיוטים נוסף, ואף שימש כמורהו הפרטי של המוזיקולוג אברהם צבי אידלסון.
נמנה עם חלוצי המורים שהנהיגו את שיטת הלימוד עברית בעברית, וכידידו של אליעזר בן יהודה, נהג לייעץ לו בנושאי לשון ודקדוק. נודע גם כאמן באיור אורנמנטיקה דתית על מפות ופרוכות, ובכתיבת ספרי תורה, מזוזות ומגילות.
הלך לעולמו בירושלים ב-5 ביולי 1936 (ט"ו בתמוז ה'תרצ"ו) ונקבר בית הקברות היהודי בהר הזיתים.
ביוגרפיה > משפחתו

ילדיו הבולטים: יוסף חיים קסטל ומשה קסטל.
אחיו: הרב מאיר שמואל קסטל מראשי קהילת חברון אשר נרצח בה במאורעות תרפ"ט.
חיבוריו

קול זמרה - שירים ופיוטים שכתב והלחין, ירושלים ה'תרס"ד
דרכי נועם - הנהגת התלמוד תורה של עדת הבוכרים, ירושלים 1905
הערות שוליים

↑  לפי משה דוד גאון, נקרא אליעזר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 308281052   WorldCat (עם VIAF): 308281052
טיסבאבולנה

| --- | --- |
סמל טיסבאבולנהסמל טיסבאבולנה

 מדינה:  הונגריה הונגריה
 חבל:  צפון הונגריה
 מחוז:  בורשוד-אבאוי-זמפלן בורשוד-אבאוי-זמפלן
 נפה:  נפת מזקבשד
 שטח:  32.69 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  273 (1 בינואר 2024)
 קואורדינטות:  47°41′19″N 20°48′42″E﻿ / ﻿47.68865°N 20.81165°E﻿ / 47.68865; 20.81165 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.tiszababolna.hu
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.טיסבאבולנה(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.טיסבאבולנה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
טיסבאבולנה (בהונגרית: Tiszabábolna) הוא כפר קטן במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית טיסבאבולנה קטנה משמעותית בעשרות השנים האחרונות, מ-630 תושבים בשנת 1990 עד 332 תושבים בשנת 2018 (ירידה של כ-47%).
בטיסבאבולנה חיה קהילה יהודית ובמקום היו בתי קברות יהודיים שאבדו.
| שנה | כמות יהודים | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1880 | 11 | 622 |
| 1910 | 17 |  |
| 1920 | 5 |  |
| 1930 | 4 |  |
| 1941 | 10 | 1,334 |
טלסקופ החלל איינשטיין

| --- | --- |

תיאור הלוויין
 מידע כללי
 סוכנות חלל:  נאס"א
 תאריך שיגור:  13 בנובמבר 1978
 משגר:  אטלס SLV-3
 אתר שיגור:  כן שיגור 39 של נמל החלל קייפ קנוורל 
 משימה
 סוג משימה:  טלסקופ חלל בתחום קרני רנטגן
 לוויין של:  כדור הארץ
 משך המשימה הכולל:  13 בנובמבר 1978 – 17 באפריל 1981 (שנתיים) 
 מידע טכני
 משקל בשיגור:  3130 ק"ג
 קישורים חיצוניים
 מספר קטלוג לוויינים:  11101
 מאגר המידע הלאומי:  1978-103A
 
טלסקפו החלל איינשטיין (באנגלית: HEAO 2, Einstein Observatory), היה טלסקופ חלל הראשון בתחום קרני רנטגן. הוא פעל בשנים 1978–1982.
הפרויקט היה חלק של תוכנית לחקר החלל High Energy Astronomy Observatory (HEAO) שהתחילה להתגבש בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20. בשנת 1970 נאס"א פרסמה פנייה למדענים וקבוצה בראשות ריקרדו ג'אקוני הציע לשגר טלסקופ קרני רנטגן.
הלוויין נבנה ב-TRW Inc והועבר לבדיקות במרכז טיסות החלל מרשל בשנת 1977. ב-13 בנובמבר 1978 הוא שוגר לחלל מנמל החלל קייפ קנוורל. זמן קצר לאחר השיגור הוא קיבל את שמו לציון 100 שנים להולדת המדען. הטלסקופ סיים את פעילותו באפריל 1981 כאשר אזל מלאי הדקל למנוע.
תצפיות ותגליות

על הלוויין הותקן טלסקופ שהיה רגיש לאנרגיות בתחום 0.15–4.5 קילואלקטרון וולט. כמו כן הותקנו מצלמה דיגיטלית, מד אנרגיות, ספקטרומטרים גלים בתדרים שונים וציוד נוסף.
בעזרת הטלסקופ התגלו כ-5,000 מקורות קרינת רנטגן. תוצאות תרמו רבות לקידום חקר גלקסיה. בין היתר התגלה שקרינת רנטגן של כוכבים היא חזקה ממה שהיה צפוי.
לוויין Uhuru גילה קרינת רנטגן מצבירי גלקסיות מרוחקים. תצפיות שבוצעו בעזרת טלסקופ החלל איינשטיין איפשרו להעמיק מחקר בנושא.
טיסאקראד

טיסאקראד (בהונגרית: Tiszakarád) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה. כמו כפרים רבים באירופה גם אוכלוסיית טיסאקראד נמצאת בירידה כבר שנים רבות מ-2,676 תושבים בשנת 1995 עד 2,332 תושבים בשנת 2018.
יהודי טיסאקראד

במכתב שנשלח על ידי ראשי הקהילה במפקד קהילות הונגריה נכתב כי אין קהילה מאורגנת בכפר לכן בסוף המאה ה-19 יהודי הכפר היו קשורים לקהילה היהודית בקיראיהלמץ (קראלובסקי חלמץ (Kráľovský Chlmec) בסלובקיה המודרנית) ולאחר שינויים בגבולות המדינה קיבלו שירותי דת מרבנות טיסאברצל (Tiszabercel). כמו כן נכתב שהמשפחות היהודיות בכפר עניות ובתחילת מלחמת העולם השנייה נלקחו רבים לעבודות כפייה בחזית ומתו.
בכפר קיים בית קברות יהודי.
| שנה | כמות יהודים | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 17 |  |
| 1880 | 43 | 1,498 |
| 1910 | 66 |  |
| 1920 | 74 |  |
| 1930 | 46 |  |
| 1941 | 94 | 4,694 |
| 1944 | 20 |  |
מרואן מח'ול

| --- | --- |

 לידה:  1979 (בן 45 בערך) פקיעין, ישראל 
 מדינה:  ארץ ישראל, ישראל 
 שפות היצירה:  ערבית פלסטינית, עברית ישראלית, ערבית, עברית 
 סוגה:  שירה 
 הושפע מ:  מחמוד דרוויש, ניזאר קבאני, סעדי יוסף 
 
מרואן מח'ול (בערבית: مروان مخّول; נולד ב-1979) הוא משורר ערבי אזרח ישראל.
מרואן מח'ול ואלמוג בהר באירוע שירה של גרילה תרבות באבו דיס, 2009
ביוגרפיה

מַרְוָאן נַזִִיה מַח'וּל נולד בפקיעין למד בבית ספר תיכון בתרשיחא. הוא בן למשפחה ערבית-נוצרית, אמו מלבנון ואביו נולד בגליל.
בשנת 1997 זכה בפרס הכותב הצעיר במגזר הערבי מטעם עמותת אלקטטאן. בשנת 2002 יצא לאור ספר שיריו הראשון, "מכתב מהגבר האחרון". הוא בוגר בית הספר לשירה הליקון 2004. בשנת 2008 נבחר לנציג משוררי העולם הערבי הצעירים בפסטיבל העולמי לתרבות באיטליה. בשנת 2009 הוצג המחזה שלו, "לא תיבת נח", העוסק במוגבלים ונכים בחברה הערבית, בפסטיבל מסרחיד בעכו, פסטיבל להצגות יחיד בשפה הערבית. בשנת 2010 ערך את "שפתיים", אנתולוגיה של שירה חדשה בעברית ובערבית, בהוצאת טובי. ספרו השני, "ארץ הפסיפלורה העצובה", ראה אור בערבית בשנת 2011, תורגם לעברית וראה אור בהוצאת קשב לשירה בשנת 2012. שם הספר הוא בעקבות סיפורו המפורסם של ע'סאן כנפאני, "ארץ התפוזים העצובים".
שיריו של מח'ול תורגמו לשפות שונות, בהן אנגלית, טורקית, איטלקית, גרמנית, עברית, אירית, סרבית, צרפתית, והינדי. אחדים משיריו הולחנו בידי מוזיקאים פלסטינים וערבים. מח'ול מפרסם את שיריו בבמות ובעיתונים ערביים שונים כגון אל-קודס אל-ערבי, אל-איאם, אל-ע’אוון, כל אל-ערב, אל-איתיחאד וא-נהאר. הוא מרצה על כתיבה יוצרת במסגרת הפרויקט “יוצרים גדולים = יוצרים קטנים” של מפעל הפיס, המתנייד בין ערים שונות בישראל במטרה לטפח כישרונות צעירים. מופע קריאת שיריו נקרא ”תחי המולדת, הלאה המולדת!”. הוא נוטל חלק בפעילות פוליטית הכוללת ארגון התוכנית האמנותית של אירועים כגון יום האדמה, תהלוכת השיבה ועצרת השיבה, ומופיע בהם בקריאת שיריו.
מח'ול הוא הנדסאי בניין במקצועו ומנהל חברה קבלנית. הוא מתגורר במעלות, נשוי ואב לבן.
 מח'ול הוא קרוב משפחתה של הזמרת לינה מח'ול.
ספרי שיריו שראו אור

2002 - מכתב מן הגבר האחרון, הוצאה עצמית.
2007 - הפנים מזרחה (מענק מטעם ארגון “מיקה”, קליפורניה), אדומה, אנתולוגיה לשירה מעמדית. (אחד העורכים והמשתתפים בקובץ).
2011 - ארץ הפסיפלורה העצובה מנשוראת אלג’מל, ביירות (מהדורה ראשונה), מכתבת כל שי, חיפה (מהדורה שנייה), דאר אלעין, קהיר (מהדורה שלישית, 2012)
2013- בתים שהשירים שכחו איתי, מנשוראת אלג'מל, ביירות (מהדורה ראשונה), דאר ראיה, חיפה (מהדורה שנייה)
פרסים ומלגות

1997 - פרס הסופר הצעיר מטעם העיתון כל אל-ערב ועורכו, המשורר סמיח אל-קאסם.
2004 - מלגת השתתפות בסדנה לתרגומי ספרות מטעם עמותת הליקון שבמסגרתה תורגם מבחר משיריו לשפות רבות.
2006 - הסרט הדוקומנטארי "כלת הגליל" המבוסס על שיר של מח’ול בשם זה זכה בפרס השני בפסטיבל העולמי לסרטים דוקומנטריים בחיפה.
2009 - זכה בפרס המחזאי המצטיין בפסטיבל מסרחיד (פסטיבל הצגות יחיד בערבית) שנערך בעכו על מחזהו הראשון "זאת לא תיבת נוח".
2009 – ספרו "ארץ הפסיפלורה העצובה" זכה בפרס ההצטיינות לקובץ של שירה פלסטינית מטעם אגודת הסופרים הפלסטיניים במסגרת חגיגות ההכרזה על ירושלים כבירת התרבות הערבית.
לקריאה נוספת

"מרואן מחו’ל, להט הנפש והמשמעות", מחמוד אלורוארי, מגיש בערוץ הטלוויזיה אלערביה. אתר אלערביה נט, 4.11.10.
"החריגה מן השגרה בשיר ”תחי המולדת, הלאה המולדת! מאת מרואן מח’ול", ד”ר בוטרוס דלה, אלאתחאד, 6.12.10.
"מרואן מחו’ל: המשורר הבורח מן השגרתי אל פריצת הדרך", נור עאמר, כל אלערב, אליום אלסאבע, 8.4.11.
"חדשנות בכתיבתו של מרואן מחו’ל", ד”ר מוניר תומא, אלאתחאד, מוסף התרבות, 22.4.11
"ארץ הפסיפלורה העצובה תוקפת את ארץ התפוזים העצובים - רשמים מספרו של מרואן מחו’ל", נביל עודה, אלמת’קף, 19.6.11.
הערות שוליים

↑  אלי אליהו, אבנים בזרם, באתר הארץ, 27 בספטמבר 2012
↑   מרואן מח'ול, מכתב גלוי לאמיר המאמינים החמודים של דאע"ש, באתר הארץ, 5 בספטמבר 2014.
↑  "עַל חֶבֶל פַּחְדִּי מִפְּנֵי הַקּוֹרֵא / אֲנִי הוֹלֵךְ עִם הַשִּׁיר" – שיחה עם מרואן מח'ול בבלוג של אלמוג בהר, 2 בדצמבר 2012
↑  על 'ארץ הפסיפלורה העצובה' מאת מרואן מח'ול באתר מק"י, 1 בדצמבר 2012
↑  חן מענית, ‏מרואן מח'ול: "כל עוד אני מופלה, אני לא מוכן לייצג את ישראל", באתר גלובס, 22 ביוני 2013.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007289050605171  LCCN: no2013022508  SUDOC: 156610191  VIAF: 244792472   WorldCat (עם VIAF): 244792472
מערכת הנעה אי פרפורמנס

מרצדס AMG GT 63 S אי פרפורמנס - הראשונה לעשות שימוש במערכת ההנעה "אי פרפורמנס" (מבט קדמי)
מערכת הנעה אי פרפורמנס היא מערכת הנעה היברידית פלאג-אין שפותחה על ידי חטיבת AMG של מרצדס-בנץ לרכבי הביצועים הגבוהים שלה. מרצדס חשפה את מערכת ההנעה ב-31 במרץ 2021.
סקירה כללית

דגמי ה-V8 מבוססים על מנוע ה-4.0 ליטר טווין-טורבו, בתצורה זו למערכת הספק מרבי משולב של 805 כ"ס ומומנט מרבי של מעל ל-102 קג"מ. לפי מרצדס זה יספיק לדגמים שיצוידו במערכת הזו לייצר נתון תאוצה 0-100 קמ"ש של פחות מ-3.0 שניות. אלו נתונים לא סופיים ומרצדס תשנה במעט את המערכת בהתאם ליישום בדגמים השונים.
דגמים עם מנוע ארבעה צילינדרים עושים שימוש במנוע ה-2.0 ליטר טורבו, בתצורה זו למערכת הספק מרבי משולב של כ-510 כ"ס ומומנט מרבי של כ-71.4 קג"מ. שני המנועים מצוידים בצמד מגדשי טורבו, האחד רגיל על בסיס גזי הפליטה והשני מדחס חשמלי האחראי על גדישת המנוע בסל"ד נמוך עד בינוני. בנוסף, שני המנועים מצוידים גם במערכת מערכת מיקרו-היברידית שיכולה להוסיף עוד 14 כ"ס ומנוע ה-V8 כולל מערכת ניתוק צילינדרים לחיסכון נוסף בצריכת הדלק.
מערכת ההנעה ההיברידית פלאג-אין אי פרפורמנס מבוססת על מנוע חשמלי המותקן על הציר האחורי, סוללה קטנה יחסית עם מערכת קירור מתקדמת במיוחד המאפשרת גם נסיעה חשמלית מלאה לטווחים קצרים, תיבת 2 הילוכים דרכה עובר הכוח מהמנוע החשמלי אל הגלגלים האחוריים, יש גם ציר הנעה מהמנוע החשמלי לגלגלים הקדמיים, מערכת הנעה כפולה 4MATIC+. המנוע החשמלי מאחור מייצר הספק קבוע של 94 כ"ס והספק מרבי של 201 כ"ס למשך זמן של עד 10 שניות, המומנט המרבי קבוע ועומד על 32.6 קג"מ. את המנוע החשמלי מזינה סוללה מתקדמת המיועדת לדגמי ביצועים עם יכולת פריקה/טעינה גבוהה הרבה יותר (HPB80) בקיבולת של 6.1 קוט"ש ובמתח של 400 וואט המותקנת בין הגלגלים האחוריים לטובת פיזור משקל אידיאלי. הסוללה הזו פותחה באמצעות טכנולוגיה המשרתת את רכבי פורמולה 1 של מרצדס AMG.
הערות שוליים

↑  Mercedes-AMG E Performance Is The Future For GT 4-Door, C-Class, Motor1.com (באנגלית)
↑  cartube, E PERFORMANCE: המהפכה ההיברידית של מרצדס AMG - cartube, באתר www.cartube.co.il
↑  Mercedes-AMG, col plug-in le prestazioni raggiungono livelli mai visti, Motor1.com (באיטלקית)
מרצדס AMG GT 63 S אי פרפורמנס - הראשונה לעשות שימוש במערכת ההנעה "אי פרפורמנס" (מבט אחורי)
מסע העלייה לרגל של המלך

המלך ג'ורג' החמישי מבקר קברי מלחמה בחזית הסום, יולי 1917. לידו (מתכופף) גנרל ג'וליאן בינג
מסע העלייה לרגל של המלך (באנגלית: The King's Pilgrimage) הוא כינוי שניתן לביקור שערך מלך בריטניה ג'ורג' החמישי בשנת 1922 בבתי קברות צבאיים של האימפריה הבריטית בחזיתות הלחימה של מלחמת העולם הראשונה בבלגיה ובצרפת. הסופר רודיארד קיפלינג כתב אודות המסע את הפואמה בשם זה, שהיא שנתנה לו את כינויו. באותה שנה גם פורסם ספר אודות הביקור, שנשא את אותו השם.
הפואמה

רודיארד קיפלינג שכל את בנו ג'ון בחזית המערבית ב-1915. הוא שימש כיועץ לוועדה האימפריאלית לקברי מלחמה בעיצוב אנדרטאות הזיכרון שהקימה. במהלך מסע המלך הוא קיים מסע משלו בבלגיה ובצרפת, אך התבקש להצטרף אל המלך בכמה הזדמנויות. לאחר תום המסע כתב את הפואמה שנתנה למסע את שמו והיא פורסמה בעיתון הטיימס ב-15 במאי 1922, ובהמשך גם בארצות הברית. הפואמה, בת תשעה בתים, מאזכרת את צלב ההקרבה ומצבת הזיכרון שהוצבו ברוב בתי הקברות הבריטים, את "ארבעת הנהרות האדומים" - הסום, המארן, האואז והאיזר, החולפים כולם בשדות הקרב של צפון צרפת. כן היא מאזכרת את הנופלים - "חמש מאות אלף ג'נטלמנים מאלו ששירתו את מלכם" ואת הנעדרים - "מאה אלף גברים שמתו שאת קבריהם איש לא יידע".
קיפלינג כלל תיאור של מסע המלך גם בסיפור קצר פרי עטו בשם החוב (The Debt), שהתפרסם בשנת 1930.