stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רשימת משלחות לאנטארקטיקה
המאה ה-19

משנות ה-80' של המאה ה-18 עד 1839 - ציידי לווייתנים וכלבי-ים אמריקאים ובריטים מגיעים לתגליות דרך מקרה
1819 - ויליאם סמית' מגלה את איי שטלנד הדרומיים ('62°00 דרום, '58°00 מערב)
1819 - האונייה "סן טלמו" נטרפת במעבר דרייק סמוך לאי ליווינגסטון
1821-1819 - פביאן גוטליב פון בלינגסהאוזן - מגלה -27 בינואר 1820 מדף קרח בחוף הנסיכה מרתה, שנודע בהמשך כמדף הקרח פימבול.
28 בינואר 1820 - הדיווח המהימן והמתועד הראשון על גילוי היבשת התרחש כאשר הצאר אלכסנדר הראשון יזם מסע חקר רוסי בראשות האציל הפרוסי פביאן גוטליב פון בלינגסהאוזן והקברניט הרוסי מיכאיל לאזארב. המשלחת, בת שתי אניות, יצאה מנמל פורטסמות ב-5 בספטמבר 1819.
30 בינואר 1820 - אדוארד ברנספילד, עם ויליאם סמית כנווט, מציינים תצפית אל חצי האי טריניטי - כיום חצי האי האנטארקטי. הם תובעים את השטח לכתר הבריטי.
1820 - נתניאל פאלמר מציין ב-17 בנובמבר 1820 תצפית אל אנטארקטיקה.
ג'ורג' פאוול, צייד כלבי ים בריטי, ונתניאל ב. פלמר, צייד כלבי ים אמריקאי, מגלים את איי אורקני הדרומיים. פאוול מספח אותם לבריטניה.
1821 - ג'ון דייוויס, צייד כלבי ים - ב-7 בפברואר 1821 טענה שהוזמה להצגת רגל באנטארקטיקה במפרץ יוז.
1824-1823 - ג'יימס ודל מגלה את ים ודל; ב-20 בפברואר 1823 הדרימה ספינתו "ג'יין" (160 טון) לשיא חדש של '15 74° דרום, '12 30° מערב.
1833-1830 - משלחת האוקיינוס הדרומי בהנהגת ג'ון ביסקו, צייד כלבי ים אנגלי; מקיפה את היבשת, נוחתת על האי אנברס, מכנה בשם ומספחת את ארץ גרהאם, מגלה את איי ביסקו והאי אדלייד ומציינת תצפית אל ארץ אנדרבי '30 67° דרום, '0 53° מזרח.
1840-1837 - המשלחת הצרפתית השנייה לאנטארקטיקה בהנהגת ז'ול דומון ד'אורוויל מגלה את ארץ אדלי ומבקרת באי זעיר בארכיפלג גאולוגי, "19 '36 66° דרום, '4 140° מזרח, 4 ק"מ מן היבשת לשם איסוף דגימות מחצבים ויצורים חיים
1839-1838 - ג'ון באלני מגלה את איי באלני, ,'55 66° דרום, '45 163° מזרח.
1842-1838 - משלחת החקר של ארצות הברית בהנהגת צ'ארלס וילקס אל חצי האי האנטארקטי ומזרח אנטארקטיקה; מגלה את "חומת טרמיניישן" (מדף הקרח שקלטון), '30 69° דרום, 65° מערב
1843-1839 - ג'יימס קלארק רוס מגלה את מדף הקרח רוס, ים רוס, הר ארבוס, הר טרור וארץ ויקטוריה; במסע זה הרחיק עוד דרומה עד '10 78° דרום ב-23 בינואר 1842
1876-1872 - אוניית הצי המלכותי "צ'לנג'ר" בפיקוד רב החובל ג'ורג' ס. נרס היא אוניית הקיטור הראשונה החוצה את החוג האנטארקטי ומחדשת את חקר האוקיינוגרפיה בחבל זה לאחר פער של 30 שנה.
1893-1892 - קארל אנטון לרסן עמד בראש המשלחת הנורווגית הראשונה לאנטארקטיקה על סיפון האונייה יאסון. לרסן היה הראשון שעבר באנטארקטיקה על מגלשי סקי, שם נקרא מדף הקרח לרסן על שמו.
1893-1892 - משלחת ציידי הלווייתנים דאנדי מגלה את האי דאנדי '30 63° דרום, '55 55° מערב.
1894-1893 - קארל אנטון לרסן מוביל את המשלחת הנורווגית השנייה לאנטארקטיקה
1895-1894 - הנריק בול, קאשטן בורשקרווינק ואלכסנדר פון טונזלמן - משיגים מדרך רגל ביבשת אנטארקטיקה בכף אדייר.
1899-1897 - המשלחת האנטארקטית הבלגית בהנהגת אדריאן דה ז'רלש; הראשונה לחרוף באנטארקטיקה.
1898-1900 - משלחת צלב הדרום, קאשטן בורשקרווינק מפליג לכף אדייר, חורף באנטארקטיקה ומדרים ב-16 בפברואר 1900 לשיא קצה הדרום של '50 78° דרום.
הערות שוליים

↑  טום או'קונור, "פולינזים באוקיינוס הדרומי: כיבוש איי אוקלנד בפרהיסטוריה" ב"ניו זילנד ג'אוגרפיק" 69 (ספטמבר-אוקטובר, 2004 ‏ 8-6
↑  דייוויד מק-גוניגאם, "אנטארקטיקה: סודות היבשת הדרומית", הוצאת פרנסס לינקולן, 2009,  ISBN 0-7112-2980-5, עמ' 289-288
↑  Colin O’Brady Completes Crossing of Antarctica With Final 32-Hour Push, www.nytimes.com (באנגלית)
שהרה בלאו

| --- | --- |

שהרה בלאו, 2014
 לידה:  17 במאי 1973 (בת 51) בני ברק, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בר-אילן 
 שפות היצירה:  עברית 
 
שהרה בלאו (בעבר: שרה בלאו; נולדה ב-17 במאי 1973) היא סופרת ופובליציסטית ישראלית. כלת פרס היצירה לסופרים ומשוררים (2015).
ספריה

יצר לב האדמה (זמורה-ביתן, תשס"ז 2007) (הספר בקטלוג ULI)
נערות למופת (זמורה-ביתן, תשע"ב 2012) (הספר בקטלוג ULI)
יתד (זמורה-ביתן, תשע"ד 2014) (הספר בקטלוג ULI)
האחרות (זמורה-ביתן, תשע"ח 2018)
הראשונות, מסע אישי אל נשות התנ"ך, כנרת, זמורה, דביר, 2022
לקריאה נוספת

אריק גלסנר, מבקר חופשי, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2019, הפרק "הגולם החילוני - על 'יצר לב האדמה' של שהרה בלאו", עמ' 157–163.
הערות שוליים

↑  שהרה בלאו, אם זה מה שעלה בגורל משפחתו של חוזה המדינה, אז מה יעלה עכשיו בגורל המדינה?, באתר ynet, 21 במרץ 2023
↑   בועז יזרעאלי, שהרה בלאו שואפת לחלץ את הנשים בתנ"ך מהמקום הקטן שייעדו להן הגברים, באתר הארץ, 23 בנובמבר 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309415405171  BnF: cb16751575r (data)  GND: 1113605553  ISNI: 0000 0000 6696 7450  LCCN: no2007055923  NTA: 430380399  SUDOC: 260567558  VIAF: 61322312   WorldCat (עם VIAF): 61322312
שוקי הופמן

| --- | --- |

 לידה:  13 ביולי 1952 (בת 72) ירושלים 
 שם לידה:  שושנה סוויד 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים 
 בן או בת זוג:  שלומי הופמן 
 צאצאים:  יניב הופמן 
 
שוקי הופמן
שוקי הופמן (נולדה ב-13 ביולי 1952) היא כוריאוגרפית ובמאית, העוסקת בעיקר בהוראת ריקוד ובהפקת אירועי מחול ותרבות. ב-1988 היא ייסדה בירושלים, יחד עם בעלה שלומי, את בית הספר לריקוד "מחולה", שהפך ברבות הימים לרשת של בתי ספר למחול. על כך, הוענק לה אות "יקיר ירושלים" בשנת 2008.
ביוגרפיה

שוקי הופמן נולדה בירושלים בשם שושנה סוויד ליעקב ומזל, יצרני תכשיטים שעלו מדמשק שבסוריה.
בשנת 1966 בגיל 14 החלה לרקוד בלהקת "הורה ירושלים", בתקופה זו גם הכירה את בן-זוגה שלומי, אקורדיוניסט, שניגן במסגרת להקות והופעות מחול שונים ומאז הם ביחד.
בשנת 1970 התגייסה לצבא, שם שירתה כמדריכת ספורט. במקביל השתתפה בקורס הוראת ריקודי עם. עם שחרורה מהצבא, בשנת 1972, נישאה לשלומי והשניים החלו להופיע במופעי מחול, בין היתר במועדוני החאן הירושלמי וירושלים של זהב.
בשנת 1973 החלה הופמן לקחת שיעורים באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, שם למדה במשך שלוש שנים. בשנת 1975 החלה לעבוד כאחראית על תחום המחול בעיריית ירושלים, בין היתר בקידום חוגי המחול העירוניים.
בסוף שנות ה-70, קיבלה לידיה לנהל אמנותית את להקת "הורה ירושלים" שם עבדה עד 1988. בשנת 1983 זכתה הלהקה במדליית ארד בפסטיבל הפולקלור בדיז'ון שבצרפת.
יצרה כוריאוגרפיות עבור להקות רבות, ביניהן: אנחנו כאן-ת"א, להקות משגב, הורה אשקלון, תזוזה בקרית מלאכי, להבים בדרום, להקות קריית שמונה, להקות שהם וכן ללהקות יהודיות בברזיל, אנגליה וקנדה.
בין יצירותיה הידועות בעולם המחול הישראלי:
לא תפגע בי עין רע, דואו (שזכה בריקוד השנה מאמנות לעם), הורה סחרחורת, עת קציר (שזכה בפרסים רבים כולל מדליית כסף בדיז'ון), לירושלים, חיזורים, סובבוני, לא עוזב את העיר, טריו, מעוף, חסקה, פורים ועוד .
ביוגרפיה > הקמת בית ספר מחולה

בשנת 1988 עזבה הופמן את עיריית ירושלים, וביחד עם בעלה, הקימו בית ספר ירושלמי למחול - מחולה, בתחילת הדרך היה זה עם זוג חברים ואחרי שנתיים, המשיכו לבד. בית הספר "מחולה" בראשותם, כלל אולמות עם רצפות מחול, מראות, חדרי הלבשה והיה ברמה טובה יחסית לתקופה. בהמשך הקימה ב"מחולה" את הלהקות הייצוגיות ושימשה כמנהלת האמנותית של הלהקה הבוגרת במשך כ-15 שנים.
שימשה שופטת בפסטיבל ישראל.
הופמן אחראית לכוריאוגרפיות של מופעי תיירות רבים בירושלים, ממועדוני "ירושלים של זהב" ו"החאן הירושלמי" בשנות ה-70 וה-80 ועד למופעי "הצברים" בימ.ק.א – ירושלים בשנות ה-2000.
בנוסף להיותה כוריאוגרפית, יצרה הופמן העמדות רבות, לתיאטרון החאן בירושלים, למחזות הזמר "הנה הלהקות" ו"אנני", וכן לתוכניות טלוויזיה שונות.
אחראית על מרבית עיצובי התלבושות של להקות "מחולה". כמו כן, היא שותפה מרכזית ואחראית על הניהול האמנותי של כל התמונות ההמוניות של רקדני מחולה לאורך השנים בטקסים הגדולים של טקס הדלקת המשואות בהר הרצל,
בטקסים של "תגלית" ו"מסע אחר" בלטרון, ועוד.
פרסים ותעודות הוקרה

תעודת הצטיינות בפסטיבל תזמורות-מקהלות-להקות מחול
מדליית ארד בפסטיבל דיז'ון, צרפת, 1983 (במסגרת להקת הורה ירושלים)
מדליית כסף בפסטיבל דיז'ון, צרפת, 1992 (במסגרת להקת מחולה)
להקה מצטיינת בפסטיבל מחולות צמח עם הריקודים: מעוף, ראש השנה ועת קציר
ריקוד השנה של "אורות המחול" על הכוריאוגרפיה "עדיין כאן" מטעם אמנות לעם
זכייה במופע ישראלי שלם עם להקת מחולה עבור הכוריאוגרפיה, שנת 1999
"יקיר ירושלים" על תרומתה לפיתוח תחום המחול
"יא וואלי" \ מקום ראשון על הכוריאוגרפיה בתחרות הג'אז בפסטיבל כרמיאל 2014
"עת קציר" \ מקום ראשון בתחרות כוריאוגרפיה לבמה - פסטיבל "אשדודאנס" 2018
"פרס מפעל חיים בתחום המחול הישראלי לבמה" - 7 ביולי 2022
נקודות ציון

| שנה | אירוע |
| --- | --- |
1978: בימוי תנועה וכוריאוגרפיה להצגה "השטיח המעופף"
1980: תעודת הצטיינות במסגרת פסטיבל תזמורות-מקהלות-להקות מחול, בסימן "עם ישראל חי"
1983: במסגרת הניהול האמנותי של להקת "הורה ירושלים", זכתה הלהקה במדליית ארד בפסטיבל פולקלור בדיז'ון, צרפת
1985: במסגרת הניהול האמנותי של להקת "הורה ירושלים", זכתה כלהקה מצטיינת (מתוך 150 להקות) בפסטיבל המחולות בטבריה, הפקת אירוע "25 שנה לפנימיית כרמית", מופע התנדבותי שהוצג ברחבי הארץ
1987: ניהול אמנותי של מופע 30 שנה ללהקת הפולקלור הייצוגית "אנחנו-כאן"
1992: במסגרת הניהול האמנותי של להקת "מחולה", זכתה הלהקה במדליית כסף בפסטיבל פולקלור בדיז'ון, צרפת מבין 40 מדינות
1998: השתתפות וכוריאוגרפיה במופע "פעמוני היובל" של ישראל. הופעות על בימות ענק עם להקת מחולה בפסטיבל רוקלנד בניו-יורק, ארצות הברית ובפסטיבל דרומונדביל, מונטריאול, קנדה
1999: העמדת טקס הדלקת המשואות, ירושלים. השתתפות להקת מחולה בביתן הישראלי באירועי המילניום באורלנדו
2000: הפקת המופע "ROCKדים" בפסטיבל כרמיאל
2001: הפקת המופע "ואתם רוקדים" בפסטיבל כרמיאל
2002: הפקת המופע "אהבתיה" בפסטיבל כרמיאל. העמדת טקס הדלקת המשואות, ירושלים. כוריאוגרפיה עבור מופע המחול בערב יום העצמאות, ירושלים
1998-2003: בימוי וניהול אמנותי של מופעי משרד החינוך, הגף לקידום שכונות ירושלים - רוקדים ציון, רוקדים יובל, ועוד
2004: הפקת חגיגות אירועי יום העצמאות, מבשרת ציון
2006: פרס ריקוד השנה על היצירה "עדיין כאן"- דואט שהועלה בפסטיבל כרמיאל לכבוד וביחד עם שושנה דמארי מטעם "אמנות לעם"
2008: "יקירת ירושלים" בשל תרומה לתחום המחול
2012: כוריאוגרפיה עבור מופע המחול בערב יום העצמאות, ירושלים.
2014: המקום הראשון עבור הכוריאוגרפיה והמקום הראשון בעיצוב תלבושות בפסטיבל המחול כרמיאל, בתחרות הג'אז הארצית
2015: כוריאוגרפיה למופע הפתיחה של מכבי אירופה באמפיתיאטרון Waldbühne בברלין במלאת 70 שנה לניצחון על הנאצים
2017: ״רוקדים שוקי״ מופע מחווה לשוקי לכבוד 40 שנות יצירה, בביצוע רקדני מחולה מכל השנים. מופע עם מיטב יצירותיה של שוקי. עלה באודיטוריום סמולרש, בהיכל אמנויות הבמה הרצליה ובהיכל התרבות כרמיאל. בימוי והפקת המופע - יניב ודורית הופמן.
2019: במאית מופע הפתיחה של פסטיבל "אשדודאנס" - ״מזל טוב - השמחות שלנו״.
2022: הוענק פרס מפעל חיים בתחום המחול הישראלי לבמה.
לקריאה נוספת

רונית הראל, "עסק משפחתי - מחולה", דה-מרקר, נובמבר 2007, עמ' 142-143
שרה ומאיר אהרוני, "מחולה - רשת בתי ספר למחול ולהקות ייצוגיות", ספר ישראל - 60 שנה למדינה, 2008, עמ' 467
הערות שוליים

↑  פרופיל - משפחת הופמן מתוך אתר הבית של מחולה
שוקי הופמן בפסטיבל כרמיאל 2014
שבטים ילידים בברזיל

שבטי הילידים (האינדיאנים) מהווים חלק ניכר מהקבוצות האתניות שמרכיבות את החברה הברזילאית. האינדיאנים התיישבו בשטחים הכלולים כיום במדינת ברזיל לפני כ-8,000 שנה והיו שליטיה הבלעדיים עד הגעת המשלחת הפורטוגלית בראשותו של פדרו קברל בראשית המאה ה-16. בעת הגילוי, רוב האינדיאנים חיו חיי נוודים למחצה וכלכלתם התבססה על ציד, דיג, ליקוט מזון וחקלאות פרימיטיבית. רבים מתוך כ-2,000 השבטים והעמים שחיו בברזיל בעת הגילוי האירופאי נספו במלחמות, בטבח ובמחלות שהיו מנת חלקם עם הגעת האירופים. מספרם ירד מיותר ממיליון לפני הגעת קברל לכ-100,000 בשנות ה-50 של המאה ה-20.
רוב האינדיאנים ששרדו את צוק העתים נטמעו בחברה הברזילאית החדשה. החל מאמצע המאה ה-20 הממשלה הברזילאית השקיעה מאמצים ניכרים בפיתוח האינדיאנים והגנה על המיעוט ששמר על אורחות חייהם ביערות הגשם של האמזונס. בזכות התמיכה הממשלתית מספרם עלה לכדי 300,000 לקראת סוף המאה ה-20. במפקד אוכלוסין שנערך בשנת 2000 כ-700,000 ברזילאים סיווגו את עצמם בתור אינדיאנים.
שרידים ארכאולוגיים

כמעט כל התגליות הארכאולוגיות מתוארכות אחרי גל ההגירה הראשון לאמריקה. ילידי ברזיל לא פיתחו כתב ולא השתמשו באבן ליצירת פסליהם. לכן, כמעט כל העדויות לא שרדו את מהלך הדורות.
היסטוריה > מקור האינדיאנים

מקור הילידים הברזילאים עדיין שנוי במחלוקת, אך רוב הארכאולוגים מסכימים שמקורם בגלי הגירה שבאו מאזור סיביר דרך מצר ברינג. עמדתם נתמכת בעדויות אנתרופולוגיות וגנטיות רבות. לדעת רוב החוקרים, ילידי ברזיל הגיעו בגל ההגירה הראשון שחצה את מצר ברינג בסביבות 9,000 לפנה"ס.
חוקרים אחדים טוענים שנמצאו שרידי אדם בני 20,000 שנה באמריקה, לכן לא ייתכן שבאו בגל הגירה שהתרחש כ-11,000 שנה לאחר מכן. הם מציינים את שלד לוזיאה כעדות שתומכת בהנחתם.
היסטוריה > אינדיאנים בעת גילוי ברזיל

בראשית המאה ה-16, ילידי ברזיל פיגרו בצורה קשה אחרי אירופה מבחינה טכנולוגית. הם השתמשו בכלי עצם ואבן להרכבת נשקיהם. הקדרות הייתה מפותחת יחסית לטכנולוגיות אחרות. הקדרים הברזילאים השתמשו בחומרים מתוחכמים על מנת ליצור כלים מהודרים לטקסים. חלק מהכלים היו מקושטים בציורים שונים. יחד עם זאת, הקדרים הבריזלאים לא השתמשו באובניים ליצירת כליהם.
כלכלתם של האינדיאנים התבססה בעיקר על ליקוט מזון, ציד ודיג. ילידי ברזיל לא בייתו בעלי חיים לתחבורה או חרישת שדה. לכן, החקלאות הייתה בחיתוליה. הגידולים העיקריים היו תירס וקסאווה.
אמונה רווחת בקרב הילידים היא שקיימת תרנגולת (קורנת) שמטילה ביצי חיים, מי שאוכל אותם יזכה לחיי אל מוות
היסטוריה > אינדיאנים אחרי הגעת האירופים

הפורטוגלים הראשונים מצאו אוכלוסייה גדולה, ככל הנראה בת כמיליון בני אדם, בשטחה של ברזיל. המתיישבים הפורטוגלים הראשונים דיווחו על קבלת פנים יפה ותיאורי הקרקע והאינדיאנים משכו פורטוגלים נוספים לאזור.
יחסי השכנות הטובים נגמרו תוך פרק זמן קצר. המתיישבים הפורטוגלים שאפו להתעשר בקולוניה הברזילאית ולשם כך טבחו באינדיאנים, גנבו את זהבם ואף שעבדום לעבודה במטעים. בנוסף לכך, רבבות אינדיאנים נספו במחלות שהפורטוגלים הביאו עמם מהעולם הישן, שכן המערכת החיסונית שלהם לא יכלה להתמודד עם מחלות אלו, שלא היו מוכרת בעולם החדש. השבטים שהצליחו לשרוד את הרדיפה הפורטוגלית נאלצו לברוח ליערות העד של האמזונאס. חוסר עמידותם של האינדיאנים לא אפשר להסתמך על כוח עבודתם במטעים, על כן פרח ושגשג סחר העבדים מאפריקה.
טבח השבטים הילידים בברזיל על ידי מתיישבים אירופאים מכונה רצח העמים הילידים בברזיל (אנ'). למעלה משמונים שבטים ילידים הושמדו בין השנים 1900 ל-1957, ואוכלוסיית השבטים הכוללת ירדה בתקופה זו בשמונים אחוז, מכמיליון לכמאתיים אלף.
היסטוריה > האינדיאנים כיום

במאה ה-20 אימצה הממשלה הברזילאית גישה הומנית יותר והחלה להגן על האינדיאנים. במסגרת המאמצים לשיקום האוכלוסייה הוקמו מספר שמורות והוקם המוסד הלאומי למען האינדיאנים ("Fundação Nacional do Índio"). תפקידו לדאוג לפתרון הבעיות של האינדיאנים כגון הקצאת קרקעות הוגנת, מאבק באפליה ושמירה על זכויותיהם. במסגרת זה השבט שוקורו זכה לאוטונומיה במקום מגוריהם.
ראו גם

איש הבורות
אינדיאנים משבט קראיה
סיר בישול בצורת טפיר של בני ה-Mapulu Waura המתגוררים ב-alto Xingu, מאטו גרוסו, ברזיל. הסיר הוא מתוך אוסף פרטי המוצג ביד הזיכרון לעמים הילידים, ברזיליה, ברזיל.
שוטרי הענבר (סרט)

| --- | --- |

 הופק בידי:  Mamahyhotala 
 תסריט:  Roman Hryshchuk 
 שחקנים ראשיים:  Daria Petrozhitskaya Vitalina Bibliv אלינה פאש Yevhenii Yanovych 
 מדינה:  אוקראינה אוקראינה
 חברת הפקה:  Mamahohotala
 חברה מפיצה:  וולגה אוקראינה
 הקרנת בכורה:  7 באוקטובר 2021
 משך הקרנה:  96 דקות
 שפת הסרט:  אוקראינית 
 דף הסרט ב־IMDb
 
שוטרי הענבר (באוקראינית: Бурштинові копи) היא דרמה קומית אוקראינית, שכתבו רומן גרישוק ואיוואן מלצ'נוק בשנת 2021 וביימה אלינה בוחטיארובה.
עלילה

לשוטר הסיור ממשטרת קייב, מקסים, יש תחושת צדק מוגברת מילדותו. הוא מממש את שאיפותיו בשירות באופן מלא במשטרה הלאומית של אוקראינה. בפעם היחידה בחייו הוא שבר את העיקרון הזה בשם האהבה. אלא שהדבר עורר ביקורת ציבורית והוא נתפס על ידי עיתונאים. כדי להימנע משערורייה, ההנהגה מכוונת את מקסים לשרת בעיר קטנה במחוז ז'יטומיר. כאן משגשגת המאפיה של הענבר. לפני הופעתו של מקסים, אף אחד מהשוטרים לא העז לעצור את הפעילויות בלתי חוקיות. עם הגיעו חובר למקסים השוטר בוגדן כשותף, שגם נוטה להגיע למצבים מביכים מאוד.
שחקנים

יבהן ינוביץ' – מקסים, שוטר משטרת קייב
אולג מסליוק – בוגדן
הפקה

פרויקט הסרט זכה למימון סוכנות הקולנוע הממלכתית וקיבל 75% מתקציב הסרט מהמדינה, כשהתקציב הכולל הסתכם ב-11.625 מיליון הריבניה. הפקת הסרט נעשתה בשיתוף פעולה עם המשטרה הלאומית של אוקראינה והאקדמיה הלאומית לענייני פנים, האחראית להכשרת שוטרים.
הערות שוליים

↑  קדימון הסרט (באוקראינית)
שדות ההרג של טקסס

שדות ההרג של טקסס (באנגלית: Texas Killing Fields) הוא כינוי לשטח אדמה במדינת טקסס, ארצות הברית, הנמצא לאורך חלקו הדרומי של הכביש המהיר I45. חלק זה של הכביש, שאורכו כ־80 קילומטרים, יוצא מן העיר יוסטון לכיוון דרום-מזרח, חוצה עיירות וערים קטנות, ומסתיים בחוף ימה של העיר גלווסטון.
שמו של השטח ניתן לו לאחר שהחל משנות השבעים נמצאו בו עשרות גופות של נערות ונשים צעירות שעל פי ההערכות היו קורבנותיהם של מספר רוצחים סדרתיים שפעלו באזור במשך השנים, זאת בנוסף לעשרות נשים נוספות תושבות עיירות הסביבה שנעלמו ומעולם לא נמצאו. האזור הוא מעין מסדרון הנמצא משני צידיו של הכביש המהיר, ומאופיין בתוואי הכולל מקומות מבודדים ומרוחקים משטחים מיושבים כמו ביצות, סבכי שיחים, יערות, בריכות אגירה, שבילי עפר ושדות נפט נטושים, שעם מזג האוויר החם והלח השורר בו ברוב ימות השנה, מציב תנאים בהם ראיות אינן יכולות להישמר לאורך זמן ועל כן היווה כר נוח ופורה לפעילותם של רוצחים שחלקם עדיין אנונימיים וזהותם אינה ידועה ל- FBI ולמשטרה.
מתחילת שנות השבעים ועד לאמצע העשור הראשון של שנות האלפיים נמצאו באזור 33 גופות. רובן היו נערות ובחורות צעירות תושבות העיירות שבסביבה בטווח גילאים של 12–30 שנרצחו בחניקה, ירי, דקירות או מהלומות חזקות לראש. הרצח הראשון אירע בשנת 1971 והאחרון בשנת 2006. כמות החשודים שנחקרו בכל מקרי הרצח מגיעה לעשרות רבות, רובם עברייני מין בעלי עבר פלילי.
אדם אחד הורשע ברצח 3 בנות באזור, ומספר אנשים נוספים הורשעו לאורך השנים ברצח או בהריגה, אולם נכון לשנת 2022 רוב מקרי הרצח וההעלמויות טרם פוענחו, ובמקרים המועטים שכן פוענחו, הושגו הרשעות חלקיות בלבד בשל קושי באיסוף הראיות ומחדלים בהתנהלות המשטרה המקומית.
מדיה ותקשורת

מקרי הרצח, שנפרשים על פני תקופה של 35 שנים, לא זכו לסיקור תקשורתי נרחב.
סרט פשע אמריקאי בכיכובם של סם וורת'ינגטון, ג'פרי דין מורגן וג'סיקה צ'סטיין שיצא בשנת 2011 ונושא את אותו השם, מבוסס באופן חלקי ורופף על האירועים האמיתיים.
בשנת 2022 יצאה סדרה תיעודית בת שלושה פרקים לשרות הסטרימינג של נטפליקס אשר עוררה תהודה מסוימת, אולם התוכנית מכסה רק חלק קטן מסדרת הרציחות ומתמקדת בעיקר בארבעה קורבנות שנרצחו בשנות השמונים והתשעים באזור העיר ליג סיטי, ובשלושה חשודים אפשריים.
ריקרדו לה וולפה

ריקרדו אנטוניו לה וולפה גוורצ'וני (בספרדית: Ricardo Antonio La Volpe Guarchoni; נולד ב-6 בפברואר 1952 בבואנוס איירס) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק בעמדת השוער, וכיום מאמן כדורגל.
לה וולפה שיחק כשוער בליגות הבכירות בארגנטינה ובמקסיקו. הוא ערך שמונה הופעות במדי נבחרת ארגנטינה, ונכלל בסגל הזוכה של מונדיאל 1978, בו שימש כשוער שני. לאחר פרישתו פנה לקריירת אימון. הוא אימן קבוצות שונות בארגנטינה ובמקסיקו, שם הוביל את אטלנטה לזכייה באליפות, וכן אימן את נבחרות מקסיקו וקוסטה ריקה.
קריירת משחק

לה וולפה החל את קריירת המשחק במדי באנפילד ב-1971. לאחר ששיחק במדיה שנתיים בליגה הבכירה, ירד עמה לליגת המשנה לעונה אחת, שבסיומה העפילה הקבוצה בחזרה לליגה הראשונה.
לאחר חמש שנים בבאנפילד עבר לה וולפה לסן לורנסו, ובמהלך עונת 1978/1979, לאחר ארבע שנים בסן לורנסו, עבר לליגת העל המקסיקנית כשחתם בקבוצת אטלנטה. לה וולפה נהנה מתקופה טובה של המועדון, ששיאה בעונת 1981/1982 בה אטלנטה סיימה עם המאזן הטוב ביותר בליגה הסדירה, והעפילה עד לגמר הפלייאוף שם נכנעה לטיגרס בדו-קרב בעיטות עונשין.
בתום אותה עונה עבר לה וולפה לאואקסטפק מתחתית הליגה הבכירה, וב-1983, לאחר פחות משתי עונות, פרש ממשחק פעיל בגיל 31.
לזכותו של לה וולפה שמונה הופעות במדי ארגנטינה, אותן ערך בשנים 1975 ו-1976. הוא זומן כשוער מחליף לסגל של ססאר לואיס מנוטי לקראת מונדיאל 1978, וזכה עם הנבחרת בתואר אלופת העולם. לה וולפה לא שיחק כלל במהלך הטורניר.
קריירת אימון > נבחרת מקסיקו

לה וולפה נכנס לתפקיד מאמן הנבחרת בשלהי שנת 2002. הטורניר המשמעותי הראשון שלו החל פחות משנה אחר כך, גביע הזהב 2003. כבר במשחק הראשון בטורניר הוביל לה וולפה את מקסיקו לניצחון 1-0 על ברזיל החזקה. מקסיקו המשיכה משלב הבתים לרבע הגמר, שם הביסה 5-0 את ג'מייקה, ולא עצרה גם בחצי הגמר עם 2-0 על קוסטה ריקה. בגמר פגשה בפעם השנייה בטורניר את ברזיל, ושחזרה את התוצאה מהמשחק הראשון, 1-0 בהארכה שהעניק לה את התואר בפעם השביעית בתולדותיה.
בקופה אמריקה 2004 הוביל לה וולפה את מקסיקו לניצחון 1-0 על ארגנטינה בשלב הבתים, בדרך למקום הראשון בבית. מקסיקו נעצרה ברבע הגמר על ידי ברזיל והובסה 4-0. מקסיקו נעצרה גם ברבע גמר גביע הזהב 2005, אך במקביל העפילה ממוקדמות מונדיאל 2006 בקלות יחסית, והציגה טורניר מרשים בגביע הקונפדרציות 2005 בגרמניה. מקסיקו שוב השיגה ניצחון 1-0 על ברזיל בשלב הבתים, והעפילה לחצי הגמר מהמקום הראשון בבית. בשלב זה מול ארגנטינה הפסידה מקסיקו רק בדו-קרב פנדלים לאחר שוויון 1-1 בהארכה. במשחק על המקום השלישי מול גרמניה המארחת, שוב הקשתה מקסיקו על יריבה מהצמרת העולמית. המשחק הסתיים בשוויון 3-3 וגרמניה השיגה את הניצחון רק בהארכה, 4-3 בסיום. בזכות תוצאות אלו במוקדמות המונדיאל ובגביע הקונפדרציות, העפילה מקסיקו של לה וולפה עד למקום הרביעי בדירוג העולמי של פיפ"א.
בטורניר מונדיאל 2006 בגרמניה, הוביל לה וולפה את נבחרתו לניצחון 3-1 במשחק הפתיחה מול איראן. לאחר שוויון 0-0 מול אנגולה והפסד 2-1 לפורטוגל, העפילה מקסיקו לשמינית הגמר. בשלב זה פגשה מקסיקו את ארגנטינה, ואף עלתה ליתרון מוקדם כבר לאחר שש דקות. ארגנטינה הצליחה להשוות במהרה, תוצאה שנשמרה עד לסיום המשחק והובילה את הקבוצות להארכה. במהלך ההארכה והשיגה ארגנטינה את הניצחון עם שער שנכבש שמונה דקות מפתיחתה. מיד בתום ההפסד לארגנטינה, התפטר לה וולפה מתפקידו לאחר קרוב לארבע שנים.
קריירת אימון > הליגה הארגנטינאית

עם עזיבתו את הנבחרת בתום המונדיאל, פנתה קבוצת בוקה ג'וניורס ללה וולפה במטרה שייכנס לתפקיד המאמן. בתחילה סירב לה וולפה להצעה, בטענה כי אחרי שנים רבות בכדורגל המקסיקני הוא לא מכיר טוב מספיק את הכדורגל במולדתו. עם זאת, המשך חיפושיה של בוקה אחרי מחליף לאלפיו באסילה, שיועד להיכנס לתפקיד מאמן ארגנטינה בספטמבר של אותה שנה, וסירובו של דייגו מראדונה להתמנות לתפקיד, הביאו את לה וולפה להפוך את החלטתו ולחתום כמאמן הקבוצה, שהחזיקה בשתי אליפויות רצופות וחיפשה זכייה שלישית ברציפות.
בוקה, שפתחה את העונה עם שישה ניצחונות בשישה משחקים תחת באסילה, איבדה נקודות ראשונות כבר בבכורה של לה וולפה, בשוויון 0-0 מול העולה החדשה גודוי קרוס. בוקה המשיכה לגמגם בפתיחת הקדנציה של לה וולפה, ונחלה הפסד בסופר קלאסיקו במחזור העשירי, 3-1 לריבר פלייט. מספר ימים אחר כך ספגה הקבוצה מכה נוספת, כשהודחה בשמינית גמר גביע סודאמריקנה, בדו-קרב פנדלים מול נסיונל.
לאחר הפתיחה המהוססת, הצליח לה וולפה לייצב את הקבוצה, וכשנותרו שני מחזורים לסיום העונה, הציגה בוקה מאזן של הפסד אחד (ההפסד לריבר במחזור העשירי) ופער של ארבע נקודות מסגניתה, אסטודיאנטס לה פלאטה של המאמן דייגו סימאונה. בוקה הייתה צריכה ניצחון אחד בלבד על מנת להבטיח את הזכייה באליפות, אך קרסה במחזורי הסיום ורשמה שני הפסדים רצופים, לבלגראנו וללנוס. אסטודיאנטס הצליחה להשוות את כמות הנקודות בפסגה, ונקבע משחק מכריע על התואר. במשחק שנערך ב-13 בדצמבר 2006, גברה אסטודיאנטס 2-1 על בוקה וזכתה באליפות ארגנטינה על חשבונה של בוקה. לה וולפה, שהצהיר טרם המשחק כי יתפטר במקרה של הפסד, עמד במילתו ועזב את הקבוצה.
ב-21 בדצמבר 2006, כשבוע לאחר התפטרותו, החליף לה וולפה את מיגל אנחל רוסו בוולס סארספילד, לאחר שרוסו נבחר להחליפו בבוקה. לה וולפה נותר מתפקידו במשך פחות משנה, בה לא הצליח להצעיד את הקבוצה להישגים ועזב לאחר טורניר אפרטורה 2007.
קריירת אימון > חזרה לליגה המקסיקנית

בינואר 2008 חזר לה וולפה למקסיקו, כשהתמנה לתפקיד מאמן מונטריי. הקבוצה סיימה את שני הטורנירים החולפים מחוץ לפלייאוף האליפות, כולל מאזן מהגרועים בליגה בטורניר האחרון. הטורניר הראשון של לה וולפה בקבוצה היה טורניר קלאוסורה 2008, ועל אף התחלה מהוססת הצליחה הקבוצה להגיע לפלייאוף האליפות מהמקום השמיני. הקבוצה הציגה התקפה מגוונת בכיכובם של מלך שערי הליגה אומברטו סואסו הצ'יליאני וחלוץ הנבחרת חארד בורגטי, והדיחה במפתיע ברבע גמר הפלייאוף את גוודלחרה, הקבוצה בעלת המאזן הטוב בטורניר. מונטריי נעצרה בחצי הגמר על ידי סנטוס לגונה, שהמשיכה לזכייה באליפות באותה עונה. מונטריי, מעודדת מהיכולת תחת לה וולפה, פתחה היטב את הטורניר הבא, אפרטורה 2008, אך בהמשך נקלעה לתקופה רעה וסיימה במאזן ה-15 מתוך 18 בליגה ונותרה מחוץ לפלייאוף. בסיום הטורניר, ובין היתר בעקבות מחלוקת כלכלית, לא חודש חוזהו של לה וולפה שעזב את הקבוצה לאחר כשנה בלבד.
ב-28 בינואר 2009 התמנה לה וולפה בשנית לתפקיד מאמן אטלס. לה וולפה היה זכור לטובה במועדון מהקדנציה הראשונה והמוצלחת, אך לא הצליח להגיע לאותם ההישגים בקדנציה השנייה, ואטלס נותרה מחוץ לפלייאוף. ב-18 בנובמבר, בעקבות רצף תוצאות לא מוצלחות, סיים לה וולפה את תפקידו בקבוצה.