stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קהילת הפחם והפלדה האירופית
מוסדות

מוסדות קהילת הפחם והפלדה היו הרשות העליונה שלצידה היה הייתה את הוועדה המייעצת, האספה המשותפת, מועצת השרים המיוחדת ובית המשפט לצדק.
הרשות העליונה: הרשות הורכבה מתשעה נציגים. שמונת הנציגים הראשונים ברשות מונו על ידי ממשלות המדינות החברות בהסכמה משותפת מתוך אזרחיהן. הנציג התשיעי נבחר על ידי הנציגים כאשר הוא קיבל לפחות 5 קולות. נציגים אלו נשבעו להיות נאמנים לחבר המדינות, ולא כל אחד למדינה שלו. הנציגים לא היו רשאים לעסוק בעיסוקים אחרים או להיות בעלי אינטרסים אישיים. כל אלו הבטיחו את האופי העל לאומי של הרשות העליונה. תפקידה היה להבטיח שהמטרות של האמנה מושגות והיה עליה לוודא ששוק הפחם והפלדה המשותף מתפקד כראוי ושהקהילה כולה מתנהגת בהתאם לאמנה.
האספה המשותפת: האספה כללה 78 נציגים מתוך המדינות החברות, חלקם נבחרו על ידי בחירות כלליות וחלקם נבחרו על ידי פרלמנטים לאומיים. תפקיד האספה היה לפקח על הנעשה כפי שהוקנה לה באמנה.
הוועדה המייעצת: הוועדה המייעצת כללה בין 30–50 חברים והם התחלקו באופן שווה לעובדים, יצרנים, צרכנים וסוחרים ממגזר הפחם והפלדה שמונו לשנתיים. הוועדה המייעצת הייתה בנויה מאספה, לשכב ונשיא. הרשות העליונה הייתה מתייעצת עם הוועדה מתי שראתה את הצורך, אך היו גם מקרים מסוימים לפי האמנה שהיא הייתה חייבת להתייעץ עמה. בנוסף לכך הרשות העליונה הייתה מדווחת לוועדה על התוכניות והמטרות שלה.
מועצת השרים המיוחדת: מועצת השרים הורכבה מנציגי המדינות החברות, כל מדינה בחרה נציג מטעמה. כל שלושה חודשים נציג אחר היה נשיא המועצה, לפי סבב אלפביתי של המדינות. אחריות המועצה הייתה להתאים את פעולת הרשות העליונה לממשלות שהיו אמונות על המדיניות הכלכלית של מדינותיהן. מועצת השרים גם נתנה חוות דעת בהחלטות שרשות העליונה ביצעה.
בית המשפט לצדק: בית המשפט כלל שבעה שופטים למשך שמונה שנים. המינוי היה בהסכמה משותפת על ידי המדינות החברות מאנשים מקצועיים שהיה בכישוריהם לבחור אנשים לתפקיד זה. בית המשפט נעזר בנוסף לכך בשני עורכי דין כלליים. תפקיד בית המשפט היה לדאוג על שמירת החוק בפרשנויותיו, ביישום האמנה ותקנותיה.
בנוסף למוסדות, אמנת פריז קבעה מסגרת של כללים כדי שהשוק יתחזק ויבנה אופי תחרותי.
שקיפות במחירים - אפליית מחירים נאסרה וחברות חויבו לפרסם את המחירים שהן מציעות
השקעות – לרשות העליונה הייתה אפשרו לעזור במימון או לאסור השקעות. זה נקבע בשביל למנוע מצד של סבסודים לא חוקיים בתעשייה.
קרטלים - הקרטלים היו אסורים והרשות העליונה היה מפקח ומאשר שהמיזוגים שנעשו בתעשייה, נעשו במטרה להגביר את היעילות של השוק ולא למען מטרות אחרות.
ביטול הסבסוד - היו אישורים חריגים במקרים מסוימים, כל עוד הם צומצמו בהדרגה.
מדיניות העבודה - הוראות ברורות על מדיניות העבודה שנועדו ליצור שקיפות והוגנות.
תחבורה - תעריפי הובלה שווים על כל חברות הפלדה, שפורסמו לכולם, ללא הבדלי לאום.
יחסי חוץ – הרשות העליונה בעלת יכולת לקיים משא ומתן ויחסים דיפלומטיים הקשורים בפחם ובפלדה עם מדינות זרות, תחת השגחה ופיקוח של מועצת השרים.
משבר - כאשר יש מצב של "משבר גלוי" הרשות העליונה תהיה אחראי לקבוע מכסות.
הישגים וקשיים

בשנותיה הראשונות של קהילת הפחם והפלדה, הציפיות ממנה היו גבוהות. העולם הזדקק לכלכלות חדשות אחרי המלחמה, היה ביקוש למשאבי הפחם והפלדה משום שמשאבים אלו עזרו לצרכים של העולם המפותח. כמו כן הייתה ציפייה סמלית; מדינות אשר מתחברות לקהילה בין לאומית המבוססת על משאבים מייצגות כוח ועוצמה. הביקוש לפלדה גדל בשני העשורים הראשונים של הקהילה. העולם חווה בניה מחודשת לאחר המלחמה ולכן לפלדה היה משקל חשוב בכלכלה הבין לאומית. ייצור הפלדה עלה בצורה משמעותית ושיתוף פעולה בין מדינות או חברות העלו זאת גם כן. בנוסף היו קהילות כלכליות קטנות בתוך קהילת הפחם הצליחו להרוויח משיתוף הפעולה בתחום ולהקים חברות גדולות. שש המדינות החברות היוו ביחד 16% מהייצור העולמי של פחם, ו-20% של ייצור פלדה. כמו כן, סחר החוץ, ייצוא וייבוא לעולם זכה להצלחה רבה לאחר שהיה שפל בתחום אחרי המלחמה. המדינות החברות עברו תהליך של הדרגה: עם השפל של הסחר הן סמכו על עצמן, לאחר מכן התחילו לסחור ביניהן, ועם הזמן החלו לפתוח את מדיניות הסחר לשאר העולם.
בנוסף, קהילת הפחם והפלדה חיזקה והראתה את היתרונות הקיימים במיזוג בין לאומי כלכלי, גרמה לכך שיש מעמד חדש המכיל תעשיינים ואנשי עסקים שהפכו להיות כוח מניע דומיננטי בתהליך המיזוג. וכן, אחד ממוסדות הקהילה, בית המשפט, יצר בסיס משפטי לקידום העתידי של המיזוג האירופי.
אך, למרות ההצלחה בתחומים מסוימים והציפיות הגבוהות ממנה, קהילת הפחם והפלדה חוותה מספר קשיים בעשור הראשון שלה; בשנת 1958 צרפת שינתה את סביבתה הפוליטית והפסיקה לקבל את סמכותה העל לאומית של הקהילה, מגזר הפחם עבר משבר ונוצרו קהילות חדשות באקלים הפוליטי כמו סוכנות האטום האירופית והקהילה הכלכלית האירופית, קהילות שאיימו על קהילת הפחם והפלדה והיא הייתה צריכה לבסס את מעמדה מולה. במקביל לכל אלו הקהילה סבלה גם מחוסר לכידות בין חבריה ואף את עזיבתם של פקידים מתפקידם בקהילה למען ועדות של סוכנות האטום האירופית והקהילה הכלכלית האירופית.
בסוף המלחמה היה מחסור בפחם באירופה, אך בסוף שנות החמישים מצב זה השתנה משום היה ייצור עודף של פחם. בין 1950–1970 צריכת הפחם ירדה והוחלפה בשימוש של פחמנים. בנוסף, בגלל הפחתה של העלויות של ההובלה הטראנס אטלנטי, נוצר מצב בו יותר משתלם וזול להשתמש בפחם אמריקאי ולכן המכירות של הפחם האירופי ירדו באופן משמעותי. כל אלו יצרו מצב של משבר במגזר הפחם שגרם להשלכות רבות. חלק מן ההשלכות היו פיטורים, סגירת מכרות וכורים שנאלצו לחפש הכשרה חדשה.
משבר זה השפיע עמוקות על שש המדינות החברות, מה שגרם לרשות העליונה להיות זהירה במיוחד בצעדיה וזה השפיע על יחסיה עם מדינות צד שלישי. הרשות העליונה התמודדה עם משבר זה בכך שביקשה להכריז עליו כמשבר גלוי, ובכך האמנה אפשרה לה לעשות מגבלות על ייבוא ממדינות צד שלישי, לקבוע מכסות ייצור וצעדים נוספים על מנת לייצב את המצב. בשביל לנקוט בצעדים הללו הראשות העליונה הייתה צריכה את האישור של מועצת השרים. לאחר משא ומתן, בשל חוסר הסכמה של הממשלות השונות בביצוע פעולות, כאשר כל ממשלה הייתה עם דעה שונה ומשכה לכיוון שלה, מועצת השרים סירבה לאפשר את ההכרזה על המשבר הגלוי ואת השינויים שהרשות העליונה הציעה. בשל הסירוב של מועצת השרים, הרשות העליונה לא הצליחה לנקוט בצעד משותף עבור המדינות חברות והיא נתנה רק מספר המלצות לצעדים בנושא המשבר. בעקבות ערעור הממשלות של המדינות החברות על צעדי הרשות העליונה וסירובם של מועצת השרים בנקיטת פעולות שהוצעו על ידי הרשות, תפקידה ויעילותה של הראשות העליונה הוטלה בספק.
סיום תוקפה של האמנה

ב-23 ביולי בשנת 2002 האמנה שהקימה את קהילת הפחם והפלדה הגיעה לסופה. ההיסטוריה עברה רבות מאז חתימת האמנה אך עדיין פג תוקפה מהווה נקודת ציון להיסטוריה של אירופה. אמנת קהילת הפחם והפלדה ייצגה את הניסיון הראשון ליצור קהילה גדולה והיוותה תשתית ומודל להקמת ארגונים על לאומיים. לפי החוק הבין לאומי, המדינות החברות המייסדות יכלו לקבל החלטה ולהאריך את משך זמן האמנה, אך ההחלטה שהתקבלה הייתה להגיע לקיצה. למרות שהאמנה הגיעה לסיומה, היא לא נכחדה לגמרי ועדיין ניתן לראות חלקים ממנה בקהילות אירופאיות שונות
בתחילת שנות ה-90, כאשר תאריך התפוגה של האמנה התקרב, הייתה חשיבה על התמודדות ופתרון למצב זה. הפתרון שהוצע לסיום האמנה היה מעבר הדרגתי של פעילויות מגזרי הפחם לקהילה האירופית (EC). בהסכם ניס בשנת 2001 נקבע שכל הנכסים והמשאבים של קהילת הפלדה והפחם יועברו לקהילה האירופית בתאריך הסיום שלה. נקבע כי הנציבות תטפל בנכסים האלו באופן נפרד, ושכל ההכנסות מהנכסים האלו יוקדשו למחקר על קהילת הפחם והפלדה
נשיאי הרשות הגבוהה של קהילת הפחם והפלדה האירופית, 1952-1967

ז'אן מונה (צרפת) 1952-1955
רנה מאייר (צרפת) 1955-1958
פול פינט (בלגיה) 1958-1959
פיירו מאלווסיטי (איטליה) 1959-1963
דינו דל-בו (איטליה) 1963-1967
ראו גם

דו"ח ספאק
הערות שוליים

↑  European Coal and Steel Community (ECSC) | Britannica, www.britannica.com (באנגלית)
1 2 3  שרה קאהן ניסר, האיחוד האירופי: היסטוריה, מוסדות ומדיניות, האוניברסיטה הפתוחה, 2016
↑  קראו בכותר - האיחוד האירופי: ניסוי בדמוקרטיה על־לאומית, באתר kotar.cet.ac.il
↑  רובר שומאן, למען אירופה, אוב, 2020
1 2 3 4  Desmond Dinan, The Treaty of Paris, 2020-02-28, ISBN 978-0-19-022863-7. (באנגלית)
1 2 3  Sophie Meunier, Kathleen R. McNamara, Making History: European Integration and Institutional Change at Fifty, Oxford University Press, 2007, ISBN 978-0-19-921867-7. (באנגלית)
↑  The Treaties establishing the European Communities, CVCE.EU by UNI.LU, ‏2016-08-07 (באנגלית)
↑  Nicholas Hudson, The European Coal and Steel Community: the Path
Towards European Integr opean Integration, Portland State University, 2016
1 2 3  The ECSC in difficulties, CVCE.EU by UNI.LU, ‏2016-08-07 (באנגלית)
↑  Alfredo De Feo, A history of budgetary powers and politics in the EU : the role of the European Parliament. Part I : The European Coal and Steel Community 1952-2002, 2015, ISBN 978-92-823-6653-0. (באנגלית)
↑  The expiry of the ECSC Treaty, CVCE.EU by UNI.LU, ‏2016-08-07 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007500908205171  BnF: cb12076269v (data)  CiNii: DA03915639  GND: 1003478-X  ISNI: 0000 0001 2238 3805  LCCN: n80126108  NKC: kn20010711089  NLA: 35069703  NLG: 121438  SELIBR: 383033  SNAC: w69s6x3b  SUDOC: 027483061  VcBA: 494/2948  VIAF: 123832554   WorldCat (עם VIAF): 123832554 
ז'אן מונה, יוזם ומוביל אמנת פריז
VEB

| --- | --- |

מטה הבנק בשדרות האקדמאי סחרוב במוסקבה
 נתונים כלליים
 סוג:  בנק השקעות ופיתוח
 תקופת הפעילות:  1987–הווה (כ־38 שנים) 
 חברות בנות:  Belvnesheconombank  Pilsen Steel  United Pilsen 
 מיקום המטה:  מוסקבה 
 משרד ראשי:  מוסקבה, רוסיה
 בעלות:  ממשלת הפדרציה הרוסית
 ענפי תעשייה:  בנקאות ושירותים פיננסיים
 מוצרים עיקריים:  שירותי בנקאות
 רווח:  8,400,000,000 (נכון ל־2020) 
 הון עצמי:  358,800,000,000 רובל רוסי (נכון ל־30 ביוני 2018) 
 יו"ר:  איגור שובלוב
  
 www.veb.ru
 
סמל הבנק בעבר
VEB (רשמית: VEB.RF; ברוסית: ВЭБ.РФ) הוא תאגיד ממלכתי רוסי לענייני השקעות, שאורגן מחדש בשנת 2018 לאחר שפעל בעבר כבנק פיתוח ממשלתי רוסי, שהוקם בשנת 1987 לצורך מימון פרויקטים כלכליים ולפיתוח כלכלת ברית המועצות ולאחר מכן (לאחר התפרקות ברית המועצות) פיתוח כלכלת רוסיה.
היסטוריה > בנק לענייני כלכלת חוץ (1922–2007)

בשנת 1922 הקים היזם השוודי אולוף אשברג את הבנק הבינלאומי הראשון של ברית המועצות, רוסקומבנק ("הבנק המסחרי הרוסי"). בשנת 1924 שונה שמו של הבנק ל"ונשטורגבנק" (Внешторгбанк; "הבנק לסחר חוץ של ברית המועצות"), כבנק מניות משותף. שמו שונה בהמשך ל"ונשאקונום בנק" ("הבנק לענייני כלכלת חוץ") בשנת 1988.
בשנת 2002, הבנק עבר ארגון מחדש והגביר את מאמציו לשרת בתוכניות ממשלתיות, צמצם את היקף עסקיו המסחריים והעניק עדיפות גבוהה יותר לתמיכה ברפורמות המבניות של הממשלה. באפריל 2002 מונה הבנק לגוף המרכזי להשקעות בנכסי קרן הפנסיה בניירות ערך הנקובים במטבע חוץ ובינואר 2003 הוקמה יחידה מבנית מיוחדת לטיפול בקרנות פנסיה; בהמשך הפך הבנק לחברה לניהול נאמנות האחראית על השקעת קרנות הפנסיה של רוסיה.
בשנים 2005–2006, הן נכסיו והן התחייבויותיו של הבנק הוכפלו מסכום של כ-6 מיליארד דולר ל-12 מיליארד דולר והכנסותיו עלו מ-239 מיליון דולר ל-301 מיליון דולר.
היסטוריה > בנק הפיתוח (2007–2018)

באפריל 2007, הדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית העבירה את החוק הפדרלי "אודות הבנק לפיתוח", שהסדיר את התנאים החוקיים לפעולותיו של הבנק והפך אותו לבנק ממלכתי לפיתוח. ולדימיר פוטין הגדיל את ההלוואות שהבנק העניק כאשר במקביל למינויו לתפקיד ראש ממשלת רוסיה שימש כיו"ר מועצת הפיקוח של הבנק בשנת 2008. בסוף 2009, הבנק הגדיל פי ארבעה את נכסיו לשווי של כמעט 2 טריליון רובל (65 מיליארד דולר), הממשלה אפשרה לממן את הבנק מתוך כספים מחוץ לתקציב הפדרלי, המשמשים לדחיית הוצאות התקציב.
ביולי 2014, מחלקת האוצר של ארצות הברית הטילה סנקציות כלכליות שהגבילו מאוד אנשים וגופים אמריקאים לנהל יחסים עם הבנק לאחר המעורבות הרוסית בשנת 2014 באוקראינה. בשנים 2014–2017 הוציא משרד האוצר הרוסי 10 מיליארד דולר לצורך מימון תקציב הבנק. בשנת 2015 נציג הבנק בארצות הברית יבגני בוריאקוב נעצר והואשם בריגול. הנהלת הבנק טענה שיש לו חסינות בהיותו "עובד ממשלת רוסיה".
בשנים הבאות הבנק ספג הפסדים עצומים, בייחוד בשנים 2014–2015, מה שהוביל תוכנית לחילוץ של 330 מיליארד רובל בשנת 2015 ואחריו הוזרמו 150 מיליארד רובל נוספים בשנת 2016 וסכום דומה בשנת 2017. הבנק היה הגוף הפיננסי העיקרי שסיפק הלוואות במהלך אולימפיאדת החורף 2014 ורבות מההלוואות שמקורן במשחקים החמיצו את תחזיות ההחזר המקוריות, או שנאלצו לעבור תכנון מחודש.
במרץ 2016 הובטח לבנק חילוץ של 2.2 מיליארד דולר מממשלת רוסיה. סרגיי גורקוב, בכיר לשעבר בסברבנק, מונה להוביל את VEB ולקדם אסטרטגיה מהפכנית, שכללה מכירת נכסים. הממשלה הציעה במקור את התפקיד להרמן גרף, שדחה את התפקיד והמשיך לשמש כמנכ"ל סברבנק.
במרץ 2017 הטילה אוקראינה סנקציות על הבנק (ובנקים אחרים בבעלות רוסיה שפעלו באוקראינה כמו סברבנק, VTB, בנק VS, "פרומאינווסט בנק" ובנק BM) כחלק מהמשך הסנקציות שלה על רוסיה בגין סיפוח חצי האי קרים ומעורבותה של הממשלה במלחמה בדונבאס. לאחר מכן, הבנק ניסה למכור את חברת הבת האוקראינית שלה, אך ללא הצלחה.
בשנת 2017 עמד חוב הבנק על 17 מיליארד דולר, כולל 14.2 מיליארד דולר באוקראינה. בינואר 2017 פרסם גורקוב את "אסטרטגיית 2021" של הבנק, שחזה הקלה בסנקציות, חידוש ההלוואות בארצות הברית והעברת הסיכונים מתקציב הממשלה. על פי דו"ח שפרסם הניו יורק טיימס במאי 2017, 40% מהלוואות הבנק היו בסכנת חדלון.
היסטוריה > התאגיד הממשלתי לפיתוח (משנת 2018)

במאי 2018 מונה איגור שובאלוב, לשעבר סגן ראש ממשלת רוסיה, להחליף את גורקוב כיו"ר החדש של VEB. ביולי 2018 ביקש הבנק חילוץ נוסף בסך 16 מיליארד דולר מממשלת רוסיה ובאוקטובר 2018 הודיע הבנק על תוכניות מיתוג מחדש ושינוי מו ל"VEB.RF - המכון הממלכתי לפיתוח" (ברוסית: государственную корпорацию развития «ВЭБ.РФ») ואישר כי יוענק לו סובסידיות בסך 600 מיליארד רובל (9.1 מיליארד דולר) מהתקציב הפדרלי עד שנת 2024, בנוסף ל-125 מיליארד רובל שהתקבלו בשנת 2018.
הרווח הנקי לשנת 2018 הסתכם ב-3.85 מיליארד רובל לאחר הפסד של 200,4 מיליארד רובל שנה קודם לכן. הרווח הנקי ברבעון הראשון של 2019 עמד על 17.6 מיליארד רובל. בשנת 2019, לאחר תקופה ארוכה שבה VEB.RF במקום לממן פרויקטים חדשים עסקה בטיפול בנכסים במצוקה, החלו להופיע פרויקטים חדשים של השקעות. VEB.RF החלה להשקיע במשאבים טבעיים והשקיעה 490 מיליון דולר במטמון הנחושת של אודוקאן, 8.5 מיליארד רובל בייצור חומצה גופרתית בחברת "קויבישב אזוט" והרחבת הקיבולת לייצור מתנול. VEB.RF החלה במימון פרויקט הקמתן של שש ספינות גדולות במספנת "זווזדה" ליד ולדיווסטוק. כמו כן, VEB.RF, גזפרום בנק וסברבנק הודיעו על מימון פרויקט פיתוח באתר טליצקי שבמרבץ האשלג ורחנקמסק, סמוך לעיר ברזניקי שבמחוז פרם. VEB.RF וסברבנק העניקו הלוואה לצורך עבודות מודרניזציה של שדות התעופה האזוריים של קבוצת "נובפורט" בשישה ערים ברוסיה. איגור שובאלוב הסכים גם להעברה ללא תמורה של בנק סוויאז לידי המדינה ובלבד ש-VEB.RF תיקח את כל הנכסים הבעייתיים מהבנק. החוב לבנק המרכזי עמד על 212 מיליארד רובל. המדינה, לאחר שקיבלה את סוויאז-בנק, העבירה אותו לאחריות בנק אחר בשם פרומסוויאזבנק.
ב-23 בנובמבר 2020 הודיע ראש ממשלת רוסיה מיכאיל מישוסטין על תחילת הרפורמה במוסדות הפיתוח ברוסיה, מה שיהפוך את מוסדות הפיתוח ליעילים יותר להשגת יעדי הפיתוח הלאומיים של רוסיה. הרפורמה כוללת הקמת חסם השקעות גדול על בסיס VEB.RF. התאגיד הממלכתי ינהל את התאגיד לפיתוח עסקים קטנים ובינוניים, מרכז היצוא הרוסי, הסוכנות הרוסית לביטוח אשראי יצוא והשקעות (EXIAR), רוסננו, מרכז החדשנות סקולקובו, הקרן לסיוע בפיתוח עסקים קטנים בתחום המדע, קרן לתשתיות ותוכניות חינוך והקרן לפיתוח תעשייתי.
ב-1 במרץ 2022, כחלק מהסנקציות נגד רוסיה בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה, הבנק נותק ממערכת הסליקה SWIFT.
השקעות

בשנים 2005–2006 גדלו התחייבויות הבנק מ-6 מיליארד ל-12 מיליארד דולר והכנסתו גדלה מ-239 מיליון ל-301 מיליון דולר אמריקאי. בשנים 2014–2015 ספג ירידה משמעותית בהכנסות בשל הסנקציות שהטילו מדינות המערב על כלכלת רוסיה. משנת 2007 הבנק נחשב לתאגיד מדינה, בהתאם לחוק "אודות בנק הפיתוח" מ-17 במאי 2007. ב-2018 אורגן מחדש בשם VEB.RF.
התאגיד היה מעורב בבניית מבנים, פרויקטים ותשתיות עבור משחקי החורף האולימפיים שנערכו בסוצ'י בשנת 2014 והוא אחד הספונסרים של מועדון הכדורגל צסק"א מוסקבה ומאז 2019 מהווה לאחד ממחזיקי המניות העיקריים בקבוצה.
נכסים

רוסננו
VEB ארנה
מועדון הכדורגל המקצועני צסק"א מוסקבה
התאגיד לעסקים קטנים ובינוניים
מרכז הייצוא הרוסי
הסוכנות הרוסית לביטוח אשראי יצוא והשקעות
קרן סקולקובו, המנהלת את מרכז החדשנות סקולקובו
הקרן לסיוע פיתוח עסקים קטנים בתחום המדע
הקרן לתוכניות חינוכיות ותשתיות
הקרן לפיתוח התעשייה
ראו גם

כלכלת רוסיה
סברבנק
VTB
הערות שוליים

↑  לשעבר "הבנק לפיתוח ופעילות חוץ כלכלית"; ברוסית: Банк развития и внешнеэкономической деятельности ובקיצור Внешэкономба́нк, "ונשאקונומבנק"
↑  EU Cuts Seven Russian Banks From SWIFT, Bans RT And Sputnik, באתר RFE/RL, ‏‏2 במרץ 2022 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 0575 7520
איסור שתיית מים בחילופי תקופות

ביהדות, תקופה היא אחת מארבע התקופות - ארבעת חלקיה של שנת החמה (שנקראים גם "עונות השנה"). התקופות קרויות על שם חודש תחילתן: תקופת תשרי, תקופת טבת, תקופת ניסן ותקופת תמוז.
בתחילתה של תקופה (לעיתים מכנים זאת "כשהתקופה נופלת"), קיים ביהדות מנהג קדום שלא לשתות מים במשך שעה, המקפידים על המנהג מזהירים ששתיית מים בשעה זו כרוכה בסכנת מוות, כך שהאיסור משום סכנה. מאידך יש השוללים את המנהג, וסוברים שאין בו ממש. מנהג זה לא היה קיים בכל התפוצות.
משך כל תקופה הוא 91 יום ו-7.5 שעות. התקופה הבאה תיפול ב-7 באפריל 2025 בשעה 18:39:03.ריענון
מקור וטעם

המנהג מופיע לראשונה כמנהג רווח בתשובות הגאונים, מדברי הגאונים עולה, כי יש לחשוש למנהג זה ולו רק משום שכך נהגו העם.
בין היתר הובאו בגאונים כמה השערות לסיבת המנהג:
חילופי משמרות מלאכים ששומרים על המים, על פי טעם זה בעת חילופי המלאכים, יש רגע שבו אין השגחה על המים, ויש סכנה שמלאך המוות ירעילם.
לסימן בעלמא.
לעורר את העם. (טעם זה הובא בגאונים, ומתחבר לדברי הזוהר כי בזמן התקופה "הכרוז יוצא למעלה ודינים מתעוררים").
ששאלתם על מה שנהגו העם להזכר בשעת התקופה שלא לשתות מים? אע״פ שלא ידענו טעם צריכין אנו לחוש, שלא על חנם פשט מנהג זה בישראל. וקאמרי בגמרא דבני מערבה בפרק אין מעמידין אמר ר' אמי צריכין אנו לחוש על מה דברייתא חוששין וכו' ובערבי פסחים (קיב א) אמרי אפי' מחופין בכלי ברזל רוח רעה שורה עליהם. ויש אומרים לפי שבכל אחת ואחת מארבע תקופות מלאכים ממונים עליהן ובעוד שמתחלפים מלאכים אחרים ייתכן שיצא נזק לשום אדם, כמו מלך בשר ודם שמת ואת״כ מקימים מלך אחר תחתיו ואינם יודעים הבריות אם יהיה טוב [או] רע. ויש אומרים שהוא משום סימנא בעלמא לפי שאינם רוצים להתחיל בראש התקופה במים שהוא דבר הקל. ודמיון לזה מה שאמר דוד הע״ה והורדתם אותו אל גיחון כלומר שתמשך מלכותו אף כאן בעבור שהיא תחלת התקופה עשו זה המנהג.
ר' דוד אבודרהם, בן המאה ה-14, הביא טעם נוסף, כי במועד זה המים נטמאים בדם שיכול להזיק.
מצאתי כתוב שיש ליזהר בכל תקופה מארבעתן שלא לשתות מים בשעת התקופה משום סכנה שלא ינזק ויתנפח, מפני שתקופת ניסן היא לפי שנהפכו מימי מצרים לדם לפי רגע. ותקופת תמוז לפי שבשעה שאמר הקב"ה למשה ולאהרן (במדבר כ, ח) "ודברתם אל הסלע לעיניהם ונתן מימיו" וגומר והם לא עשו כן והכו אותו וזבו ממנו דם שנאמר (תה' עח כ) "הכה צור ויזובו מים" ואין זיבה אלא דם שנאמר "ואשה כי יזוב זוב דמה". ובאותה שעה לקו כל המימות בדם. ותקופת תשרי לפי שבאותו פרק בא אברהם לשחוט את בנו וטפטפה הסכין דם ואותה הטיפה נתפרשה במימות. ותקופת טבת היא לפי שבאותו הפרק נשחטה בת יפתח ונהפכו כל המימות לדם. וא"א לעולם בלא צחצוח דם באותן פרקים והיא מלקת.
וי"א שארבעה מלאכים ממונין על המים בארבע תקופות אלו כל אחד ואחד בתקופתו ומתחלפין וכשזה יוצא זה נכנס ועומדין המים בלא שמירה. 
וי"א כי עקרב מתגרה עם אריה ועקרב משליך טפת דם במים כשאומרים תקופה נופל'.
המנהג הוזכר גם בספרי ראשונים נוספים. בהם ספר המנהיג, המרדכי, מהרי"ל והרוקח.
מתנגדים

ישנם הסבורים כי אין ממש במנהג, כך עולה מדברי ר' האיי גאון הסבור כי המנהג הוא ניחוש בעלמא, דבריו הובאו גם בספרו של רבי אברהם אבן עזרא, בן המאה ה-12. בהמשך דבריו שלל האבן עזרא את מקורותיו המיסטיים, וכתב עליהם כי "דבר הניפוח - שיחת הזקנות" והציג את הטעם הרציונלי המופיע בגאונים:
וכבר שאלו חכמי קרואן לרבינו האי ז"ל למה נהגו שלא לשתות מים בשעת התקופה? והשיב, ניחוש בעלמא הוא כי בעבור היות התקופה תחלת השנה על כן לא נהגו היהודים לשתות בה מים בעבור שאין להם דמים, על כן יאכלו כל מתוק להיות שנתם מתוקה. ואני אומר מתוקה שנת העובד השם בכל רגע. ויש מהגאונים שאמר על התקופה כי לא נחש ביעקב ולא קסם, אבל הקדמונים תקנו אלו הדברים להפחיד שייראו את השם ולא יוסיפו הרשעים לרשוע וישובו מדרכם למען יצילם השם מהארבע תקופות...
כמו כן היעב"ץ בספרו מור וקציעה כתב בשם אביו (בעל חכם צבי), כי אין ממש למנהג זה בנימוק כי "כל דבר שאין לו יסוד בתלמוד אין לחשוש לו". בסידורו עמודי שמים הוסיף "והנה הכל הבל בדוי, מימינו לא נזהרנו בזה. וכך למדתי מבית אבא שהיה משחק בעניין הזו נפילת התקופה שהוא בדוי זקנות." הרב עבדאללה סומך כתב כי בעיראק לא נהגו את המנהג כלל. כמו כן בתימן ובעדן לא נהגו מנהג זה.
בהלכה

בספרי ההלכה המנהג הוזכר בספר בית יוסף, והובא להלכה בהגהות הרמ"א, בן המאה ה-16, על שולחן ערוך:
ומנהג פשוט שלא לשתות מים בשעת התקופה וכן כתבו הקדמונים ואין לשנות (אבודרהם ומרדכי ס"פ כל שעה רוקח סימן ער"ה ומהרי"ל ומנהגים).
מתומכי המנהג: החיד"א הכנסת הגדולה ועוד. המנהג נזכר דרך אגב גם במשנה ברורה.
על פי המנהג המקורי באשכנז, אין להשתמש במים ששהו בכלים בשעת התקופה ויש לשופכם, חוץ ממים שלנו שמותר להשתמש בהם לאפיית מצות. החיד"א ציין כי בטורקיה ואיטליה נוהגים מנהג ממוצע, כך שלא שופכים את המים לאחר התקופה, ומקפידים רק שלא לשתות את המים בשעת התקופה. ישנם מקומות שנהגו להכריז בשבת בבית הכנסת על יום התקופה, כך בוונציה ובמרוקו.
בדורות האחרונים רבים אינם מקפידים על מנהג זה, כך גם כתב הרב חיים קניבסקי שבבית החזון איש לא חששו למנהג זה, מאידך דעת הרב מאיר מאזוז והרב עובדיה יוסף כי יש להחזיר את המנהג אף במקומות שנשכח. כך כתב:
יש להזהר שלא לשתות מים בעת ה"תקופה" מחשש סכנה. דהיינו, חצי שעה קודם התקופה, וחצי שעה לאחריה. וכן המנהג בארץ ישראל, ובשאר מקומות... וראוי להדפיס בלוחות השנה להודיע על כך. וכתבו האחרונים, שיש לתת ברזל בתוך המים בשעת התקופה. ואין להחמיר אלא במים, אבל בשאר משקים אין לחוש.
הרב מרדכי אליהו ובנו הרב שמואל אליהו פרסמו שכיום אין צורך לחשוש כלל לתקופה וניתן לשתות מים כרגיל.[דרוש מקור] הרב אליעזר מלמד כתב שכיום המנהג הוא לא לחשוש לזה כלל.
עקיפת האיסור

המהרי"ל כתב כי סכנה זו חלה רק על מי נהרות אבל על מי בורות העיר אין סכנה, אולם אחרונים כתבו כי האיסור הוא גם על מי בורות העיר כי גזרו על מי בורות העיר מחשש בלבול.
בספרי ההלכה נכתב כי אפשר להשתמש במים אם הכניסו לתוכם ברזל, היתר זה מתבסס על דברי התלמוד בעניין רוח רעה, פתרון זה נכתב בספר הרוקח ועוד. לפי דברים אלו דעת הרב יצחק רצאבי כי בימינו שכל המים עוברים בחלקם דרך צינורות מתכת, אין כלל את האיסור.
הרב כלפון משה הכהן, בשו"ת "שואל ונשאל", הציע מספר דרכים אחדות לעקיפת האיסור:
להרתיח את המים.
להוסיף מעט מיץ למים, כך שיהיו עכורים.
לשים את המים בכלי ברזל, שמפיג את הסכנה שבמים.
להחזיק את המים בכלי חתום.
הערות שוליים

↑  אופן חישוב התקופה ראו משנה תורה לרמב"ם, ספר זמנים, הלכות קידוש החודש, פרק ט'
↑  בלוח השנה במגילות קומראן התקופות קרויות: קציר, קיץ, זרע, דשא.
↑  המהרי"ל נהג לחשוש לשלוש שעות מזמן התקופה (ספר מהרי"ל דף פ"ו עמוד ב')
↑  תלמוד בבלי, מסכת עירובין, דף נ"ו, עמוד א'.
↑  הזמן מחושב בהתאם להפרש בין הזמן המקומי בירושלים לזמן האזורי
↑  ספר ויקרא, פרק ט"ו, פסוק כ"ה
↑  הלכות סעודה סימן י"ח
↑  מסכת פסחים סימן תקצ"ג
↑  הלכות מים דמצות
↑  סימן רע"ה
↑  אגרת השבת השער הראשון
↑  הפרי חדש, לאחר שהביא את דברי האבן עזרא התנגד להם וכתב "ואל תחוש לדברי החכם אבן עזרא שכתב שדבר הניפוח שיחת זקנות היא, שאנו בזמנינו זה שמענו כמה וכמה ניפוחים משתיית מים בשעת התקופה, ומהם מתים ומהם מתרפאים
↑  שו"ת חלק ב סימן קט"ז אות כב
↑  דברי הרב עזריה בסיס, הובא בהערות זית רענן, על ספר שתילי זיתים חלק ב' עמוד רצ"ח; הרב יצחק רצאבי שולחן ערוך המקוצר חלק ד סימן קלט הערה כ"ו.
↑  ספר נחלת יוסף חלק ב דף י"ד ע"ב
↑  מחזיק ברכה סימן תנ"ה
↑  ראו משנה ברורה, סימן ר"ו, סעיף קטן כ"ו
↑  בית יוסף סוף סימן תנ"ה
↑  ספר האסופות, דין אפיית מצות, מעשה משנת ד'תתקס"ו. הסיפור מובא באופן חלקי ברוקח ובמרדכי ובהגהות מיימוניות דפוס קושטא.
↑  ר' דוד ניטו, כוזרי שני, ויכוח חמישי, קנ"ב
↑  לוח דבר בעתו, תשע"א, א' שבט, באתר היברובוקס.
↑  הערות איש מצליח על משנה ברורה סימן רו ס"ק כ"ו
↑  הרב אליעזר מלמד, ז - אזהרות סגוליות למקפידים, באתר פניני הלכה
↑  הגהות הרמ"א על שולחן ערוך, אורח חיים, סימן תנ"ה, סעיף א'
↑  אורחות חיים מהרי"ל וש"ך. בספר תרומת הדשן לא הסכים לפתרון זה
↑  שלחן ערוך המקוצר - יורה דעה חלק א', קלט:ח
↑  כלפון משה הכהן, שואל ונשאל, חלק א, סימן מ"ה, באתר היברובוקס