stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Virtuality
משחקים > משחקים במערכת ה-1000CS

ארבעה משחקים פותחו עבור מערכת ה-1000CS:‏
Dactyl Nightmare - משחק ירי בגוף ראשון מרובה שחקנים בו השחקנים הכולל עולם שמכיל מספר פלטפורמות בו השחקנים מתחרים זה בזה כאשר הם צריכים לירות ביריב או לגנוב את הדגל של היריב. כל העת ישנו פטרודקטיל שעף מעל לשחקנים ומדי פעם צונח למטה על מנת לנסות לקחת עימו שחקנים שלא היו זהירים. השחקנים מיוצגים על ידי אווטרים אנושיים תלת־ממדיים מופשטים.
Grid Busters - משחק יריות בין רובוטים.
Hero - משחק פאזל.
Legend Quest - הרפתקאות בעולם פנטזיה.
משחקים > משחקים במערכת ה-1000SD

Battlesphere - משחק קרב בחלל.
Exorex - משחק קרב מרובה שחקנים בין רובוטים (שוחרר במקור תחת השם "Heavy Metal").
Total Destruction - משחק מרוץ מכוניות.
VTOL - סימולטור מטוס תקיפה מסוג Harrier jump jet.‏
Flying Aces - סימולטור קרבות אוויר בין מטוסי דו-כנפיים.
משחקים > משחקים במערכת ה-2000 Series

Buggy Ball - משחק כדורגל אותו משחקים באמצעות מכוניות בסגנון המשחק רוקט ליג.
Dactyl Nightmare SP‏
Dactyl Nightmare 2‏
Zone Hunter - משחק ירי בגוף ראשון על בסגנון המשחק Virtua Cop.‏
Pac-Mac VR
Shoot for Loot - משחק מציאות מדומה בו השחקן מתחרה בשחקן אחר במיני-משחקים שונים.
Missile Command - גרסת מציאות מדומה למשחק הארקייד הקלאסי.
Ghost Train - משחק רכבת הרים.
Virtuality Boxing - משחק אגרוף.
Sphere - משחק אשר בו השחקן שולט בטנק ועליו לגנוב את הדגל של היריב.
X-Treme Strike - משחק לחימה בחלל.
הערות שוליים

↑  "First US Virtuality center opens in St. Louis". Play Meter. 18 (6): 30. במאי 1992. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  vradmin (2018-04-17). "Virtuality – A New Reality of Promise, Two Decades Too Soon". Virtual Reality Society (באנגלית בריטית). נבדק ב-2023-08-08.
↑  "Home - Virtuality.com". 2023-05-25. אורכב מ-המקור ב-2023-05-25. נבדק ב-2023-10-09.
↑  Virtual Reality 1991 (באנגלית), נבדק ב-2023-10-02
↑  Virtuality - Exorex Demo & Promotional Video (1000SD) (באנגלית), נבדק ב-2023-10-02
↑  Virtual Reality Tomorrows World BBC 1990 (באנגלית), נבדק ב-2023-10-02
↑  MegaZone Magazine (ביוני 1992). MegaZone Magazine Issue 22. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "Buggy Ball, V.R. game by Virtuality, Ltd. (1994)". www.arcade-history.com. נבדק ב-2023-10-10.
↑  Buggy Ball: a game by Virtuality (באנגלית), נבדק ב-2023-10-10
1 2  "Arcadian Virtual Reality, L.L.C." www.arcadianvr.com. נבדק ב-2023-10-10.
↑  "Dactyl Nightmare 2: Race For The Eggs!, V.R. game by Virtuality, Ltd. (1994)". www.arcade-history.com. נבדק ב-2023-10-10.
↑  Virtuality - Dactyl Nightmare 2 Promotional Video (באנגלית), נבדק ב-2023-10-11
↑  "Zone Hunter arcade video game by Virtuality (1994)". www.arcade-history.com.
↑  "Zone Hunter". Next Generation. Imagine Media (10): 130. באוקטובר 1995. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Virtuality Zone Hunter (באנגלית), נבדק ב-2023-10-02
↑  Shoot for Loot, by Virtuality (באנגלית), נבדק ב-2023-10-10
↑  "Shoot For Loot, V.R. game by Virtuality, Ltd. (1994)". www.arcade-history.com. נבדק ב-2023-10-10.
↑  "Arcadian Virtual Reality, L.L.C." www.arcadianvr.com. נבדק ב-2023-10-10.
↑  Ghost Train: a game by Virtuality (באנגלית), נבדק ב-2023-10-10
↑  "SU 2000 GHOST TRAIN 2". www.arcadianvr.com. נבדק ב-2023-10-10.
↑  Virtuality Boxing (באנגלית), נבדק ב-2023-10-10
↑  Virtuality Boxing (באנגלית), נבדק ב-2023-10-11
↑  Tone (2010-05-20). "Virtuality Sphere (HQ)". V-Rtifacts (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2023-10-10.
↑  "SD 2000 EXTREME STRIKE". www.arcadianvr.com. נבדק ב-2023-10-11.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "Virtuality".
המשחק "Dactyl Nightmare"
הר פוג'י

הר פוג'י (ביפנית: ‏富士山קובץ:Ja-Fuji-san.oga‏Ⓘ‏, פוּגִ'י-סָאן) הוא הר געש במרכז האי הונשו, הגדול באיי יפן. זהו ההר הגבוה ביותר ביפן, המתנשא לגובה של 3,776 מטרים. הר פוג'י הוא הר געש פעיל, והתפרצותו האחרונה ארעה בשנת 1707.
להר פוג'י מקום מיוחד בתרבות היפנית, בה הוא מקודש. במשך מאות שנים הייתה ההעפלה על ההר טקס דתי, כתות מסוימות סגדו להר לבדו, וציירים יפנים רבים ציירו את ההר בסדרות ציורים מפורסמות. כיום הר פוג'י הוא אתר תיירותי מהפופולריים ביפן, וכ-200,000 איש מעפילים לפסגת ההר מדי שנה.
לעיתים מוזכר ההר במערב בשם "פוּגִ'י-יָאמָה", אך מדובר בקריאה שגויה של הקאנג'י המרכיבים את השם "פוג'י-סאן". מקור השם של ההר אינו ברור: הקאנג'י בשם ההר משמעותם "עושר" ו"שפע", אך ככל הנראה הם נבחרו מטעמי הגייה ולא מטעמי משמעות. על-פי פירוש עממי, פירוש השם הוא "אין כמוהו", ואילו אגדה עתיקה טוענת כי משמעות השם היא "בן-אלמוות".
הר פוג'י משתקף במי אגם טאנוקי
גאוגרפיה

הר פוג'י מתנשא לגובה של 3,776 מטרים ופסגתו היא הנקודה הגבוהה ביותר ביפן. ביום נאה ניתן לראות את ההר מטוקיו הנמצאת במרחק כ-100 קילומטר. פוג'י מצוי בשטח הפארק הלאומי פוג'י-הקונה-איזו, הנחשב לפארק המתויר ביותר ביפן.
מבחינה אדמיניסטרטיבית, ההר נמצא על הגבול בין המחוז שיזואוקה למחוז יאמאנאשי. ההר מוקף ב-5 אגמים: אגם קָאווָאגוּצִ'י, אגם יָאמָאנָאקָה, אגם סָאי, אגם מוֹטוֹסוּ ואגם שוֹגִ'י.
הטמפרטורה בפסגת ההר נמוכה מאוד בגלל גובהה: הנמוכה ביותר שנרשמה באזור היא 38.0°C- והגבוהה ביותר עומדת על 17.8°C. במרבית חודשי השנה מכוסה הפסגה בשלג.
גאולוגיה

מבחינה גאולוגית מסווג הר פוג'י כהר געש שכבתי – הר געש המורכב משכבות של טפרה וקילוחי לבה בהרכבים שונים המורבדות לסירוגין.
פוג'י נמצא סמוך לצומת משולש בו נפגשים שלושה לוחות טקטונים: לוח אוחוצק, הלוח האמורי והלוח הפיליפיני. מפגש בין-לוחי זה מתאפיין בפעילות טקטונית המתבטאת באזור הפחתה בו נוחת הלוח הפיליפיני אל מתחת ללוח האמורי. הפחתה זו מזינה את הגעשיות של הר הגעש.
גאולוגיה > היסטוריה געשית

הר הגעש פעיל, והוא התפרץ כ-20 פעמים במהלך ההיסטוריה היפנית. בעת התפרצות געשית פולט ההר זרמי לבה, סלעי סקוריה ואפר געשי.
מדענים הצליחו לזהות ארבעה מחזורים געשיים במבנה הר הגעש. המחזור העמוק ביותר, המכונה "סֵן-קוֹמִיטָקֵה" או "אשיטקה", מתבטא בשכבת אנדזיט אשר התגלתה רק לאחרונה במעמקי ההר. גילו של מחזור זה מוערך בכ-700 אלף שנים. מעליו נמצא מחזור "קוֹמִיטָקֵה-פוּגִ'י" – שכבת בזלת שנוצרה לפני כמה מאות אלפי שנים. המחזור השלישי, "פוג'י הישן", נוצר לפני כ-100,000 שנים, ומחזור "פוג'י החדש" החל ככל הנראה לפני כעשרת אלפים שנים.
ההתפרצויות המוכרות ביותר של ההר הן התפרצות ג'וֹגָאן והתפרצות הוֹאֶי. התפרצות ג'וגאן התרחשה בשנת 861 (השנה השישית של תקופת ג'וגאן, מכאן שמה), ובמהלכה נפלטו כמויות לבה גדולות. זרמי הלבה מילאו את אגם סֵנוּמִי ויצרו שני אגמים אשר קיימים עד היום - אגם סאי ואגם שוג'י. מקום ההתפרצות מכוסה היום ביער אאוקיגהארה.
גאולוגיה > היסטוריה געשית > התפרצות הואי

ההתפרצות האחרונה, המכונה "התפרצות הואי", החלה ב-16 בדצמבר 1707 ונמשכה עד 1 בינואר 1708. במהלך ההתפרצות נוצר על מדרון הר הגעש לוע חדש.
ההתפרצות, הידועה גם כ"ההתפרצות הגדולה של הואי", החלה כחודשיים לאחר רעידת האדמה בהוֹאֶי, אחת מרעידות האדמה החזקות בהיסטוריה של יפן. התפרצות זו לא כללה זרמי לבה גדולים, אך במהלכה נפלטו כמויות עצומות של סקוריה ואפר געשי, אשר הגיעו עד לאדו (טוקיו של היום), הנמצאת במרחק של 100 קילומטרים מההר. מוערך כי כמות הטפרה שנפלטה בהתפרצות עמדה על 800 מיליון מ"ק. האפר שנפל מסביב להר יצר סכרים טבעיים, אשר נפרצו בעקבות הגשמים בקיץ 1708. הדבר גרם לשיטפון בעמק אשיגארה.
נוסף על התפרצויות אלה, התפרץ פוג'י 16 פעמים מאז שנת 781. מרבית ההתפרצויות אירעו בתקופת הייאן, בעוד שבין שנת 1083 ל-1511 לא אירעו התפרצויות.
טיפוס על ההר ונוכחות צבאית

העלייה הראשונה המתועדת על הר פוג'י ארעה בשנת 663 על ידי נזיר בודהיסטי לא ידוע. בגלל מעמד הקדושה של ההר בתרבות היפנית, על הנשים נאסר לעלות על ההר עד לתחילת תקופת מייג'י. מאז, הפך ההר לאתר תיירותי פופולרי. עם זאת, אומר פתגם יפני מפורסם כי טיפש יהיה מי שלא יעלה על ההר פעם אחת בחייו - ורק טיפש יעלה עליו פעמיים. הזר הראשון שעלה על ההר היה רטרפורד אלקוק, השליח הבריטי הראשון ביפן, בשנת 1860.
לאורך ההיסטוריה של יפן, בסביבות ההר תמיד הייתה נוכחות צבאית: הסמוראים נהגו להתאמן למרגלות ההר, ליד הכפר גוֹטֵנבָה, והשוגון מינאמוטו נו יוריטומו ערך טקסי יָאבוּסָאמֵה (טקס דתי של קשתות רכובה) באזור. מאז שנת 2006, במקום נמצאים בסיסים של צבא יפן ושל חיל הנחתים האמריקני.
תיירות

כ-200,000 בני-אדם עולים על הר פוג'י מדי שנה, כאשר כ-30% מהם תיירים זרים. מרבית התיירים מגיעים להר בקיץ, מתחילת יולי ועד סוף אוגוסט. בתקופה זו נפתחים ביתני מעבר על המסלולים המובילים לפסגת ההר. 4 מסלולים ראשיים מתחילים ב"תחנה החמישית", הנקודה האחרונה על ההר אליה ניתן להגיע ברכב או לעצור ללינת שדה. ארבעה מסלולים נוספים מתחילים ממרגלות ההר. בעוד שלאורך המסלולים האלה נשמרו עדיין אתרים היסטוריים רבים, מעטים מבין התיירים בוחרים להתחיל את העלייה ממרגלות ההר. בפסגת ההר יש 8 נקודות שיא, אשר אל כל אחת מהן ניתן להגיע ברגל - תיירים רבים מתחילים את העלייה בלילה כדי להגיע אל פסגת ההר בזריחה. העלייה על ההר מהתחנה החמישית לוקחת בין 3 ל-8 שעות.
האזור של הר פוג'י הוא חלק מגן לאומי "פוג'י-האקונה-איזו". בשנת 2013 הוכרז ההר כאתר מורשת עולמית תרבותי של אונסק"ו.
הר פוג'י בתרבות ואמנות יפנית > מעמדו הדתי של הר פוג'י

הר פוג'י הוא מקום מקודש עבור היפנים מאז ההיסטוריה המוקדמת של האומה: קיימות עדויות לקיום פולחן על ההר מאז המאה השביעית. אחת מאגדות היפניות העתיקות מספרת כי קיסר יפן הורה לשרוף בפסגת ההר את סם החיים אשר קיבל מאהובתו, נסיכה בת הירח, ולכן ההר היה לסמל של חיי נצח עבור היפנים. בנוסף, לפי הדת שינטו, על ההר גרים האלים פוג'י-הימה וסאקויה-הימה. לפי בודהיזם, קדושתו של ההר נובעת מצורתו, המזכירה את פרח הלוטוס. מפאת קדושתו של ההר, העלייה עליו, אשר מאז המאה ה-17 הפכה לטקס דתי, הייתה אסורה על הנשים עד שנת 1872. בגלל מעמדו המיוחד של פוג'י בדתות יפן, נשמרו עליו מקדשים וטוריאי רבים. בנוסף, לאורך השנים, במיוחד בשנות ה-40 של המאה ה-20, הופיעו כתות ששמו את ההר במרכז הפולחן הדתי שלהן.
הר פוג'י בתרבות ואמנות יפנית > הר פוג'י באמנות יפן

בגלל מעמדו המיוחד של הר פוג'י וצורתו הסימטרית היפהפייה, הוא מופיע ביצירות אמנות רבות, כאשר המוקדמת ביניהם היא ציור על נייר מהמאה ה-9. הקשר המיוחד להר אופייני בייחוד לאמנים במאה ה-19 - למשל, צייר אוקיו-אה היפני המפורסם קצושיקה הוקוסאי הנציח את ההר בשתי סדרות ציורים: "36 מבטים על הר פוג'י", אשר זכתה לפרסום בינלאומי, ו-"100 מבטים על הר פוג'י". ההר מופיע גם בסדרת ציוריו "53 המראות של טוקאידו" של הצייר הירושיגה, אשר גם הקדיש להר שתי סדרות ציורים. הצייר אוטגאווה קוניושי צייר מספר תמונות של ההר, וכך גם מספר ציירים יפניים חשובים של סוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20.
הר פוג'י בתרבות ואמנות יפנית > יער אאוקיגהארה

היער לרגלי הר פוג'י, בצדו המזרחי, נקרא אָאוֹקִיגַהָארַה (青木ヶ原), או ג'וּקאָי (樹海, ביפנית - "ים העצים"). לפי אגדות עממיות, ביער זה מתגוררים שדים, ורוחות רפאים. זהו מקום ההתאבדויות השני בעולם, אחרי גשר שער הזהב. מאז שנות ה-50, כ-500 בני אדם שמו קץ לחייהם ביער; כ-30 גופות נמצאות ביער כל שנה, למרות שמספר ההתאבדויות השנתי הרשמי ביער אינו מפורסם מאז 2011. בניסיון להתמודד עם התופעה, הרשויות המקומיות אף הציבו ביער שלטים, הקוראים למבקרים אשר הגיעו ליער להתאבד לשקול את החלטתם מחדש.
הר פוג'י בתרבות ואמנות יפנית > השראה

על שמו של הר פוג'י קרויה סדרת אוניות מערכה יפניות שלקחו חלק במלחמת רוסיה יפן בשם אוניות המערכה מסדרת פוג'י. בסדרה נכללו שתי אוניות: פוג'י ויאשימה.
ראו גם

36 מבטים על הר פוג'י (הוקוסאי)
הערות שוליים

↑  אתר Global Volcanism Program
↑  צומת משולש – נקודת מפגש המשותפת לשלושה לוחות טקטוניים, ראו מילון המונחים של האוניברסיטה הפתוחה
↑  Geology of Fuji Volcano
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553166905171  BNE: XX4800429  BnF: cb145229406 (data)  GND: 4018768-8  LCCN: sh85052253  NARA: 10038421  NDL: 00645560  NKC: ge570812  SUDOC: 076131378  VIAF: 316431618   WorldCat (עם VIAF): 316431618 
ההר כפי שהוא נראה מטוקיו
חתך בהר הגעש
מראה הר פוג'י מאגם אשי
זריחה על הר פוג'י
שער הטוריאי ליד פסגת ההר
מתוך 36 מבטים על הר פוג'י: מפל לבה מתחת לפסגת ההר
הטור השביעי

פתיחת "הטור השביעי" מיום 9 במאי 1958, העוסק במהומות שפרצו בנצרת בעקבות אירועי אחד במאי
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
"הטור השביעי" היה מדור של המשורר נתן אלתרמן שהופיע במשך 24 שנים בעיתון "דבר", וכלל טור מחורז בענייני אקטואליה. השם "הטור השביעי" נובע ממיקומו של הטור, השביעי מימין (או הראשון משמאל) בעמוד הפנימי של העיתון, שמנה שבעה טורים. הטורים היו סאטיריים וביקורתיים, אך רבים מהם הגיעו לדרגת שירה לירית ופואמה לאומית. בשנים האחרונות להופעת הטור נכתבו חלק מן הטורים בפרוזה. "הטור השביעי" זכה ליוקרה רבה, ויש שנהגו להמתין ליד בית "דבר" בתל אביב ביום שישי בבוקר, כדי לקראו ראשונים[דרוש מקור]. שירי "הטור השביעי" קובצו בסדרת ספרים הנקראים "הטור השביעי", שלושה מהם הופיעו בימי חייו של המשורר, ולאחר פטירתו הופיעו קבצים אחדים ובהם לקט משירי הטור השביעי.
ההיסטוריה של הטור

"הטור השביעי" החל להופיע ב"דבר" ב-5 בפברואר 1943, כשעוד קודם לכן פרסם אלתרמן טורים דומים, תחילה ב"דבר" (בשם "סקיצות תל אביביות", בחודשים יולי-נובמבר 1934) ואחר ב"הארץ" (בשם "רגעים", מנובמבר 1934 עד ינואר 1943.) בשנותיו הראשונות התפרסם "הטור השביעי" בתדירות כמעט שבועית, ולאחר מכן ירדה תדירות הופעתו. הטור האחרון הופיע בשנת 1967, לאחר שבשנה שקדמה לכך לא הופיע כלל. בסך הכול פורסמו בדבר 693 טורים. קדם לטור ב"דבר" טור אקטואלי של אלכסנדר פן (תחת שם העט "תנו רבנן") שהתפרסם בשנת 1932 ולו קדמה מסורת של טור מחורז בענייני השעה בעיתונות העברית שהחלה במשה לייב חשקס שפעל בסוף המאה ה-19 ואחריו אהרון צפנת שכתב מאז 1925 ומדוריהם העיתונאיים של קדיש יהודה סילמן ויהודה קרני.
בתקופת המנדט הבריטי עסק "הטור השביעי" בעיקר בחידודים כנגד הבריטים ובזכות הפלמ"ח ו"ההגנה" שנלחמו כנגדם. הידוע ביותר בשירי "הטור השביעי" הוא "מגש הכסף", שפורסם ב-19 בדצמבר 1947, שלושה שבועות בלבד אחרי כ"ט בנובמבר, כאשר מספר הרוגי מלחמת העצמאות שזה עתה החלה היה עשרות בודדות. טורים נודעים נוספים הם "נאום תשובה לרב חובלים איטלקי", שעסק בהעפלה, "מרשימותיו של כלב", שעסק בחיפושי נשק על ידי שלטונות המנדט, ועוד.
גם לאחר הקמת המדינה המשיך אלתרמן בפרסום הטור ועסק גם בשאלות מוסר, כמו השיר "אלמנת הבוגד", שפורסם בעקבות הוצאתו להורג של מאיר טוביאנסקי. הטור "על זאת", שפורסם ב-19 בנובמבר 1948, בעת שמלחמת העצמאות הייתה בעיצומה, עסק בטוהר הנשק, ולאחר פרסומו הופץ במאה אלף עותקים בקרב חיילי צה"ל, לפי החלטת דוד בן-גוריון, ראש הממשלה ושר הביטחון. הטור "יום הזיכרון והמורדים" עורר פולמוס רב כשתבע בו כי אין להבדיל בין גבורת מורדי הגטאות לבין תגובתם של שאר היהודים בשואה, כולל אלה של היודנראט.
במשבר "הפרשה" צידד אלתרמן בעמדתו של דוד בן-גוריון, בניגוד לקו העיקרי של "דבר" בסוגיה זו. עימות זה גרם לערעור יחסיו של אלתרמן עם מערכת העיתון, והביא לפרישתו באמצע 1967.
חוקרת הספרות זיוה שמיר עסקה בהשפעתו של הטור:
הספר הראשון

הספר הראשון והידוע ביותר בסדרת הספרים, יצא לאור בשנת 1948, בראשית מלחמת העצמאות ולפני הכרזת המדינה. בספר נכללו טורים שנכתבו מראשית שנות השואה ועד מועד צאתו לאור. בספר נכללים שישה פרקים:
מכל העמים - טורים שנכתבו בעת השואה (אז טרם ניתן לה שם זה). הידוע בהם הוא השיר "מכל העמים" המתחיל במילים "בבכות ילדינו בצל גרדומים" ומביע מחאה על שתיקת העולם.
אל בריטניה נצור - טורים שנכתבו בתקופת המאבק בבריטים ובהם ביטא המשורר אירוניה נוקבת נגד שלטונות המנדט וצביעותה של בריטניה.
בדרך הים - טורי תקופת ההעפלה שהידוע בהם הוא "נאום תשובה לרב-חובלים איטלקי" הפותח במילים "עננים על ראשנו הרוח איתן".
גנרל המן, גנרל חסיד, גנרל חורף - טורים אודות אירועי הזירה העולמית בימי מלחמת העולם השנייה. הידוע בהם הוא "תשובת גנרל קניג", ובו תשובתו של הגנרל פייר קניג לאולטימטום שהוצג לו על ידי הגרמנים בקרב ביר חכים, שלדברי המשורר, "זו התשובה דברי קניג הביעו: יישקני רומל מנשיקות פיהו".
בבית הזכוכית - טורים אודות אירועים בחיי היישוב ובהם הטורים שבהם שלל אלתרמן את דרך לוחמת הטרור של ארגוני האצ"ל והלח"י; (לימים ימצא עצמו אלתרמן במחנה אחד עם אנשי הימין בתנועה למען ארץ ישראל השלמה).
מגש הכסף - שירי מלחמת העצמאות, שהידוע בהם הוא "מגש הכסף", שהפך למעין המנון לאומי לזכר הנופלים במערכה. שיר נוסף הוא השיר "צריף בנגב", המתאר את גבורתם של מתיישבי 11 הנקודות.
דברי תשובתו של נתן אלתרמן למברכיו

ב-9 באפריל 1948 נערכה מסיבה רבת משתתפים, של אנשי עיתון "דבר" והוצאת הספרים "עם עובד", לכבוד צאת הספר הראשון. לאחר שתמו דברי מברכיו השיב להם המשורר:
הספר השני

הספר השני הופיע בשנת 1954 וכלל את הטורים מימי מלחמת העצמאות ומחמש שנותיה הראשונות של המדינה. מפאת שפע האירועים שאירעו בפרק זמן זה והעסיקו את המשורר, נכללים בספר אחד עשר פרקים:
צבת ראשונה - בפרק זה מופיעים טורי מלחמת העצמאות. המרטיט מביניהם הוא הטור "אחד מן הגח"ל", על לוחמי קרב לטרון, אנשי הגח"ל, חלקם ניצולי השואה, שהובלו היישר מן האוניות לשדה הקרב ונפלו כאלמונים. כדברי המשורר:
"עוד הארץ הזאת לא נתנה לו
לא ידיד, לא פינה למקלט,
לא שמחה מן האלף הללו
אשר לנו היו למתת.

לא, כי רק את חייו, פליטי חרב
הוא קיבל על החוף מידה,
אבל גם את חייו, אי-בערב,
הוא השיב בנפלו בעדה."
השיר "על זאת" הוא קריאה לשמירת טוהר הנשק והוקעת המקרים שבהם לא נשמר במהלך הקרבות.
מעשה המנורה - טורי תקופת העלייה ההמונית בימי ראשית המדינה, שבה תוך שנים ספורות כמעט והוכפל מספר תושבי המדינה.
ניו פומבדיתא - טורים בהם הביע אלתרמן את השקפתו הבנגוריוניסטית השוללת ציונות שאין עמה עלייה והטיח חיצי ביקורת אירוניים ביהודי ארצות הברית, הרואים בציונות רק תנועה של תמיכה במדינת ישראל ואינם מגשימים בגופם עלייה לארץ. אלתרמן שלל את השקפתם כי "יעודה ותפקידה של יהדות אמריקה - להיות מרכז שני לאומה, מחוץ למדינת ישראל. כמו יהדות בבל בשעתה". בטור "ניו פומבדיתא" לועג להם המשורר:
"ייתכן באמת - עד חכם הרזים! - 
כי דרושים לנו
שני מרכזים.

במדינת ישראל
שתפרח ותשיש,
ישכנו חכמי טבריה, מרוקו, תוניס.

אבל שאר חכמיא ושאר אמוריא
ישכנו להם
בסינסינטי אוהיו.

כך בברוקלין ישבו כל העם שרצית
ויהיו אזרחיה של ניו פומפדיתא."
אומרים ישנה ארץ - טורים אודות אירועים בחיי המדינה פנימה בתקופתה הראשונה, ובהם טורים שבהם הביע התנגדות נחרצת לכל קשר תרבותי עם גרמניה.
נפש המאזנים - טורים אודות מחדלים ועוולות בחיי המדינה, ובהם חשבון נפש בדבר זהותה המוסרית. הבולט בם הוא השיר "אלמנת הבוגד" אודות פרשת טוביאנסקי:
"תזכר נא מהות "המשפט המהיר"...
זהו שמו הנורא שניתן לו!
שם סותר את עצמו! שם ריקן ויהיר!
שם שאין משמעות ומובן לו!
...
...
והאיש ייזכר. זה האיש הנדון
שידע כי נקי הוא גווע,
אך ככלות כל תקווה הוא הצדיע ב"דום!
לכיתה שכיוונה את רוביה."
על הגשר הצר - טורים פוליטיים סאטיריים שבהם הביע אלתרמן את תמיכתו בממשלת דוד בן-גוריון ולעג למתנגדיה. כן ביטא אלתרמן בטורים שבפרק זה את לבטי הנפש שלו בעניין הסכם השילומים שנחתם בשנת 1952 עם גרמניה. הוא צידד בקבלתם בתור השבת הגזילה החומרית שגזלו הנאצים, אבל התנגד נחרצות לנורמליזציה ולכל מחווה של מחילה שעשויה להתלוות אליהם, ובסוגיה זו חרג מהעמדה הבן-גוריונית הרשמית.
שתי שיבולים וחרב - טורים שבהם הביע אלתרמן צערו על פירוק הפלמ"ח והערצתו למפקדיו ובראשם יצחק שדה.
אבן בוחן - טורים ובהם דעה נחרצת נגד אפליית המיעוט הערבי ונגד הדיכוי שלו באמצעים צבאיים. ביניהם השיר "הנזיפה בתופיק טובי", שבו ביקר אלתרמן את הכנסת על כך שעברה לסדר היום על הצעתו של טובי בעניין הסריקות של צה"ל באזור  הממשל הצבאי.
לכל המעוניינים - טורים ובהם הבעת חרדה מפני הנשק האטומי (מה שייקרא לימים "החימוש הגרעיני").
על פרשת הדרכים - בימי משפטי פראג בשנת 1952 ומשפט הרופאים היהודיים בשנת 1953 נקט אלתרמן, בטורים אלה, עמדה תקיפה נגד עמדתה המהססת של מפ"ם ותירוציה ביחס לגל אנטי-יהודי ואנטי-ישראלי זה.
המחרשה הגדולה - טורים שבהם תיאר אלתרמן באור חיובי ובאהדה רבה את בניין המדינה בראשיתה ואת האישים שנטלו בו חלק.
ספרי "הטורים הגנוזים"

בשנים 1986 עד 2005 הוצאו לאור שלושה ספרים בהם פורסמו הטורים הנקראים "גנוזים" - טורים שפורסמו מעל דפי "דבר", אך לא נבחרו על ידי אלתרמן בשלושת כרכי הטור השביעי שראו אור בחייו.
בספר הרביעי נכללו טורים שהופיעו מפברואר 1943 ועד אפריל 1948. בספר החמישי נכללו טורים שהופיעו מיוני 1948 עד דצמבר 1956. בספר השישי נכללו טורים שהופיעו מינואר 1957 ועד פברואר 1967. רק כרבע מן הספר הוא שירה והיתר נכתב בפרוזה. מבקר הספרות מנחם בן מתח על קטעי הפרוזה שבספר, עם צאתו לאור ב-2005, בקורת:
"...ככותב בפרוזה עיתונאית אין באלתרמן הרבה עניין. מה שמופיע בטורים השיריים של "הטור השביעי", משיאיה של השירה העברית לדורותיה, כשנינות קלה, כמפגן חכמה נדיר ונהדר, הופך בפרוזה העיתונאית שלו לדבר מה דקדקני, נתחני, נוקב, חכם כדרכו עדיין, אבל הרבה פחות מקסים מז'בוטינסקי ברשימותיו נניח. כאילו משהו בעצם אופייה של שירתו הווירטואוזית, הלולינית, רצופת החרוזים הגאוניים, סחרר אותו לגבהים וכשעבר לפרוזה נשארה לו רק חכמתו שכבר לא יכולה לסחרר ולהגביה לשום מקום. פרוזה ארצית, נבונה מאד, מבדחת לפעמים, אבל נטולת השראה בעליל."[דרוש מקור]
לדברי ההוצאה, בפתח הספר השישי, עם הוצאתו לאור הגיעה לסיומה מלאכת פרסום הטורים הגנוזים. בטורים הגנוזים הגיב אלתרמן, כדרכו, למאורעות השוטפים ולנושאים שונים, ספרות, תיאטרון, קולנוע, מפלגות, יחסי חילונים-דתיים, היחס למיעוט הערבי ויחסי ישראל-גרמניה. אלתרמן גילה בטורים הגנוזים תמיכה עקבית בדוד בן-גוריון ומדיניותו ועסק רבות בעסק הביש ובוויכוח בין בן-גוריון לראשי מפא"י, פרישתו מהמפלגה והקמת רפ"י.
הטורים הללו, שלא נכללו בשלושת הספרים שראו אור בחיי המשורר ונשארו גנוזים כרבע מאה ומעלה לאחר פטירתו, לא נכללו באנתולוגיות ובתוכניות הלימודים במשך פרק זמן ארוך זה, ולא קנו להם את המעמד כאתוס לאומי, כדוגמת הטורים שנתפרסמו בשלושת הספרים הראשונים. עם זאת, מהווים טורים אלה חומר רב ערך לחוקרי שירת אלתרמן ולחוקרי תולדות התקופה.
מהדורה כרונולוגית

בשנת 2010 שהייתה שנת המאה להולדתו של אלתרמן החלה לצאת בהוצאת הקיבוץ המאוחד מהדורה חדשה של כל הטורים בצורה כרונולוגית בעריכת דבורה גילולה. המהדורה הזו יצאה בשישה כרכים, האחרון יצא בשנת 2017.
ההוצאות המקוריות של ספרי הטור השביעי

נתן אלתרמן, הטור השביעי - שירי העת והעיתון. הוצאת עם עובד, 1948.
נתן אלתרמן, הטור השביעי - שירי העת והעיתון, ספר שני. הוצאת דבר, 1954.
נתן אלתרמן, הטור השביעי תשי"ד - תשכ"ב. כרך ג' מתוך כתבים בארבעה כרכים, הוצאת דבר והקיבוץ המאוחד, 1962.
הטורים הגנוזים

נתן אלתרמן הטור השביעי - ספר רביעי, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1986.
נתן אלתרמן, הטור השביעי - ספר חמישי, הוצאת הקיבוץ המאוחד 1995.
נתן אלתרמן, הטור השביעי - הספר השישי, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2005.
מהדורה כרונולוגית

כרך א' 1943–1945, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2010.
כרך ב' 1945–1948, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2010.
כרך ג' 1948–1952, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2012.
כרך ד', 1952-1954, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2013.
כרך ה', 1955-1959, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2016.
כרך ו, 1959-1965, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2017.
ראו גם

שירי הטור השביעי
לקריאה נוספת

נתן אלתרמן על שתי דרכים - דפים מן הפנקס, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1989.
דן מירון, "תחילתו של נתן אלתרמן כמשורר הציבור והעיתון", בספרו נוגע בדבר, זמורה ביתן, 1991.
מרדכי נאור, הטור השמיני - מסע היסטורי בעקבות הטורים האקטואליים של נתן אלתרמן, הוצאת הקיבוץ המאוחד ואוניברסיטת תל אביב, 2006.
מרדכי נאור, הטור התשיעי - אקטואליה ופוליטיקה בטורי העיתונות, השירים הליריים ושירי הזמר של נתן אלתרמן, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2018.
מנחם פינקלשטיין, ‏"הטור השביעי" ו"טוהר הנשק" - נתן אלתרמן על ביטחון מוסר ומשפט, משפט וצבא 20, 2009, חלק שישי: "על זאת", עמ' 141–158
זיוה שמיר, רוצי, נוצה: אלתרמן בעקבות אירועי הזמן", תל אביב: ספרא, 2013.
גידי נבו, לאור המציאות: שירתו העיתונאית של נתן אלתרמן, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2018.
הערות שוליים

↑ דוגמות:
רגעים - ימימה והמהפכה, הארץ, 27 בנובמבר 1934
רגעים - ערב סתו, הארץ, 30 בנובמבר 1934
רגעים - שאלת הפליטים באוויאן, הארץ, 7 ביולי 1938
רגעים - מִכָּל הָעַמִּים, הארץ, 27 בנובמבר 1942
רגעים - עוברות השנים, הארץ, 1 בינואר 1943
רגעים - ביום ההוא, הארץ, 18 בדצמבר 1942
↑  מרדכי נאור, יומן קריאה: 'רגעים' של נחת, בבלוג "עונג שבת", 6 במאי 2022
↑  ביבליוגרפיה של שירי "תנו רבנן" בארכיון "דבר"
↑  דן לאור, אלתרמן, עם עובד 2013 עמ' 160
↑  מרדכי נאור, שבע-מאות הטורים של "הטור השביעי"
↑  נתן א., נאום תשובה לרב חובלים איטלקי, דבר, 15 בינואר 1946
↑  נתן א., מרשימותיו של כלב, דבר, 30 באוגוסט 1946
↑  נתן א., אלמנת הבוגד ..., דבר, 8 ביולי 1949
↑  נתן אלתרמן, יום הזכרון - והמורדים, דבר, הטור השביעי, 30 באפריל 1954
↑  זיוה שמיר, משא התוכחה של נתן אלתרמן מנקודת תצפיתו של שופט, באתר נתן אלתרמן
↑  אנב, רגעים - תשובת גנרל קניג, הארץ, 7 ביולי 1944
↑  נתן א., גֶנֶרָל הָמָן, דבר, 7 ביולי 1944
↑  נתן א., גֶנֶרָל חָסִיד, דבר, 19 בינואר 1945
↑  נתן אלתרמן, הטור השביעי, הנזיפה בתופיק טובי, דבר, 18 בנובמבר 1949
↑  נתן אלתרמן, אורי אילן, דבר, 6 בינואר 1956
↑  נתן א., על החייל אלבז, דבר, 26 בפברואר 1954
↑  דוד לאזר, עוד יסופר, מעריב, 19 באוקטובר 1956
↑  דן לאור, אלתרמן עם עובד 2013 עמ' 485 הערה 88
↑  אהרן קומם, המשורר והמנהיג: ביאליק ואחד־העם, אלתרמן ובן-גוריון הערה 57
↑  נתן אלתרמן, עוד יסופר, דבר, 16 באוקטובר 1956
↑  נתן א., הַדַף הַפָתוחַ, דבר, 11 בפברואר 1955
↑  ראו בלקסיקון הספרות העברית החדשה, סעיף 1096
↑  דף הפייסבוק של אלתרמן, על השיר "ריצתו של העולה דנינו",
↑  נתן אלתרמן, מותו של נחמיה, דבר, 8 בנובמבר 1957
↑  נתן א., סיכוניו וסיכוייו של פולמוס הנשק, דבר, 24 ביולי 1959
| כתבי נתן אלתרמן |
| --- | --- | --- |
| ספרי שירה  (ושירים בולטים מתוכם) | כוכבים בחוץ (1938) (עוד חוזר הניגון • פגישה לאין קץ • האם השלישית) • שמחת עניים (1941) • שירי מכות מצרים (1944) • עיר היונה (1957) (ליל חניה) • חגיגת קיץ (1965) (שיר משמר) |  |
| משירי הטור השביעי | הלשון השוודית • מגש הכסף • מכל העמים • מכתבו של מנחם מנדל • מסביב למדורה • נאום תשובה לרב-חובלים איטלקי • ניו פומבדיתא • עוד יסופר • על זאת • צריף בנגב |  |
| מחזות | פונדק הרוחות • כנרת כנרת • משפט פיתגורס • אסתר המלכה • ימי אור האחרונים |  |
| הבמה הקלה | לי-לה-לו • שוק המציאות • צץ וצצה |  |
| פזמונים ושירים נוספים | אל תיתנו להם רובים • אליפלט • זה היה בחנוכה • זמר שלוש התשובות • חנה'לה התבלבלה • כלניות • ליל חניה • ערב עירוני • קונצרטינה וגיטרה • שיר הסנדלר • שיר ערש |  |
| תרגומים | שלמה המלך ושלמי הסנדלר (תרגום ופזמונים) • בלדות ישנות ושירי עם סקוטיים • שייקספיר: יוליוס קיסר • אותלו • נשי וינדזור העליזות • מולייר: תעלולי סקפן • הקמצן • דון ז'ואן • החולה המדומה • ז'אן רסין: פדרה • ז'אן אנוי: אנטיגונה |  |