stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רמון קאזס
קורות חייו > תמרית

בשנת 1916 נסעו קאזס ודירינג לתמרית (באזור טראגונה) . דירינג רכש את כל הכפר ומינה את קאזס לנהל את תוכנית השיפוץ שלו. שנים אחדות לאחר מכן בשנת 1924, שב קאזס לתמרית כדי לצייר כמה עבודות נוף.
קאזס, רוסיניול וקלארסו המשיכו לקיים תערוכות משותפות בגלריית פארס שהפכו לדבר שבשגרה עד מותו של רוסיניול בשנת 1931. קאזס נפטר שנה לאחר מכן, ב-1932, מעט לאחר כינונה של הרפובליקה השנייה בספרד ונקבר בבית הקברות במונז'ואיק בברצלונה. בשנותיו האחרונות המשיך לצייר דיוקנאות ונופים, וכן כרזות לעידוד המלחמה בשחפת וכדומה, אבל מיום מותו, כוכבו החל דועך ואט-אט הפך נחלת העבר.
קורות חייו > יצירות

לפני הרחצה, שמן על בד, 72.5 X 60 ס"מ, מונסראט, מוזיאון מונסראט, 1894
במולאן דה לה גאלט, שמן על בד, 117 X 90 ס"מ, מונסראט, מוזיאון מונסראט, 1892
דיוקן עצמי בחליפת פלמנקו, שמן על בד, 115 X 96.5 ס"מ, ברצלונה, המוזיאון הלאומי לאמנות של קטלוניה (MNAC), 1883
מלחמת שוורים, שמן על בד, 53.7 X 72.4 ס"מ, מונסראט, מוזיאון מונסראט, 1884
דיוקן עצמי בלבוש שודד, שמן על בד, 100 X 81 ס"מ, מונסראט, מוזיאון מונסראט, 1885
מונסראט קאזס - דיוקן, שמן על בד, 202 X 92 ס"מ, אוסף בנק היספנו-אמריקני, 1888
אליזה קאזס - דיוקן, שמן על בד, 200 X 100 ס"מ, אוסף פרטי, 1889
מצייר את עצמו, שמן על בד, 59 X 73 ס"מ, סיג'ס, קאו פראט, 1890
האלמנה, שמן על בד, 186 X 115 ס"מ, וילנובה וג'לטרו, ספריית מוזיאון ויקטור בלאגר, 1890
מועדון היאכטות בברצלונה, שמן על בד, 100 X 140 ס"מ, מונסראט, מוזיאון מונסראט, 1890-1891
משרת מבוית, שמן על בד, 42.2 X 32 ס"מ, מונסראט, מוזיאון מונסראט, 1890
העלמות נ' נ' - דיוקן, שמן על בד, 220 X 160 ס"מ, אוסף פרטי, 1890
באוויר הפתוח, שמן על בד, 115 X 82 ס"מ, ברצלונה, המוזיאון הלאומי לאמנות של קטלוניה (MNAC), 1891
סצנת פנים, שמן על בד, 102 X 82 ס"מ, ברצלונה, המוזיאון הלאומי לאמנות של קטלוניה (MNAC), 1891
הלב הקדוש, שמן על בד, 67 X 55.5 ס"מ, ברצלונה, המוזיאון הלאומי לאמנות של קטלוניה (MNAC), 1891
סצנת פנים באוויר הפתוח, שמן על בד, 160.5 X 121 ס"מ, ברצלונה, אוסף כרמן טיסן-בורנמיזה, 1892
ריקוד במולאן דה לה גאלט, שמן על בד, סיג'ס, קאו פראט, 1893
החניקה למוות, שמן על בד, 127 X 166.2 ס"מ, מדריד, המוזיאון הלאומי, מרכז האמנות ע"ש המלכה סופיה, 1894
פרחים מרוטי עלים, שמן על בד, 101X 80 ס"מ, אוסף פרטי, 1894
ריקוד לעת ערב, שמן על בד, 170 X 230 ס"מ, ברצלונה, חוג הליסאו, 1896
תהלוכת קורפוס כריסטי מכנסיית סנטה מריה דל מאר, שמן על בד, ברצלונה, המוזיאון הלאומי לאמנות של קטלוניה (MNAC), 1896
רמון קאזס ופרה רומאו רוכבים באופני טנדם, שמן על בד, 191 X 215 ס"מ, ברצלונה, המוזיאון הלאומי לאמנות של קטלוניה (MNAC), 1897
ההתקפה, שמן על בד, 298 X 470.5 ס"מ, אולוט, מוזיאון מחוז לה גארוצ'ה, 1899
צעיר דקדנטי, שמן על בד, 46,5 X 56 ס"מ, פריז, מוזיאון מונסראט, 1899
חוליה, שמן על בד, 85 X 67 ס"מ, מלגב, מוזיאון כרמן טיסן, 1915
שמעון רומח

| --- | --- |

שמעון רומח
 לידה:  1948 (בן 76 בערך) בגדאד
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   שב"כ   כבאות והצלה לישראל
 דרגה:    רב-טפסר
 תפקידים אזרחיים
 נציב כבאות והצלה
 
שמעון רומח (נולד בשנת 1948) כיהן כנציב כבאות והצלה בדרגת רב-טפסר ועמד בראש הרשות הארצית לכבאות והצלה בישראל. כמו כן שימש בתפקידים בכירים בשב"כ.
ביוגרפיה

רומח נולד כשמעון רחמים, בבגדאד שבעיראק. ב-1951 עלה עם משפחתו לישראל והתגורר במעברת הקסטל (כיום מבשרת ציון). רומח התגייס ב-1966 ושירת בצה"ל בחיל השריון. במלחמת ששת הימים היה חניך קורס מפקדי טנקים, ונלחם במסגרת גדוד 63 בחטיבה 14 בגזרת סיני. במלחמת יום הכיפורים שירת במילואים כמפקד פלוגת שריון בגדוד 39 של חטיבה 179 בחזית הסורית. לאחר שחרורו ב-1969 התגייס לשב"כ, שם עשה את רוב שירותו במחלקה המופקדת על המגזר הערבי. הוא נודע בכינויו "קפטן סמיר". הוא שימש כרכז נפה בעזה והמשיך בתפקידים שונים ביהודה ושומרון, והגיע לתפקיד סגן מרחב ירושלים יהודה ושומרון. באוקטובר 1982 מונה למפקד השב"כ בלבנון. ב-1992 פרש מהשב"כ ועסק ביזמות ותיווך עסקי בין ישראל ומדינות ערב. ב-2001 החל לנהל חברת כוח אדם.
ב-2002 מונה על ידי שר הפנים אלי ישי לנציב כבאות והצלה והחליף את ששי קציר. בתקופתו כנציב הכבאות התרחשה השרפה בכרמל שבעקבותיה נמתחה עליו ביקורת אישית מצד מבקר המדינה, כך הוגדר כמחדל אחריותו לאי ההסדרה של העברת המידע על מזג האוויר לרשויות הכבאות ומפקדיה שפגעה במוכנות ובהיערכות של כוחות הכבאות לשרפות, וכן שלא קבע סדר עדיפויות להשלמת החוסרי האלה ולוח זמני מדורג למימוש, לא הפריד בין הצרכים בטווח הקצר ובין הצרכים בטווח הארוך,לא הציג להנהלת משרד הפנים באופן ייחודי ונפרד את הדרישות המבצעיות, השוטפות והיומיומיות שיש למלאן מיד, מחדל נוסף באחריותו נגע לקביעת סדרי פיקוד ושליטה בזירת השרפה, ועל כך שלא עמד את ממדי השריפה בשעות הראשונות של האירוע.. באפריל 2011 סיים את תפקידו ושחר איילון החליף אותו.
הערות שוליים

↑  יגאל סרנה, הדילמה הכפולה של הכבאי רומח
↑  רון מיברג, צד גימ"ל : חייו ומלחמתו של יוסי גנוסר, כנרת זמורה-ביתן דביר, 2014
↑  רון מיברג, צד גימ"ל : חייו ומלחמתו של יוסי גנוסר, כנרת זמורה-ביתן דביר, 2014
↑  דוח המבקר, באתר מבקר המדינה
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שיאוטינגיה

| שיאוטינגיה |
| --- | --- |

תקופה
יורה עליון, 160 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
קבוצה:: דינוזאוריה
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי לטאה
תת־סדרה:: תרופודה
קבוצה:: אביאלאה
משפחה:: אנכיאורניטיים
סוג:: שיאוטינגיה
מין:: Xiaotingia zhengi
שם מדעי
 Xiaotingia ‏שו, 2011

שיאוטינגיה (שם מדעי: Xiaotingia, לכבודו של הפלאונטולוג הסיני ז'נג ש'יאוטינג) הוא סוג נכחד של דינוזאור קטן-גוף מקבוצת אביאלאה, שחי בתקופת היורה, כ-160 מיליון שנה לפני זמננו.
שיאוטינגיה היה דינוזאור מנוצה, בין הקדומים ביותר הידועים למדע, והמאובן שלו מראה נוצות פלומה על מרבית חלקי גופו. השלד שלו דומה מאוד לשלד ארכאופטריקס, הנחשב לעיתים לעוף הראשון, אך הוא קדום יותר, ולכן יש לו תפקיד מרכזי בפיענוח האבולוציה של העופות. הוא עשוי להיות אב קדמון ישיר של הארכאופטריקס, ודרכו של כל העופות בני-ימינו.
גילוי

מאובן יחיד של שיאוטינגיה התגלה בשנת 2011 בתצורת טיאוג'ישאן במחוז ליאונינג שבסין, על ידי צוות סיני בראשות הפלאונטולוג שו שינג, אשר אחראי לתגליות של סוגי דינוזאורים רבים נוספים מסין. המאובן, שקיבל את הסימון הקטלוגי STM 27-2, מראה את רוב חלקי השלד בפירוט רב, פרט לחלקו האחורי, ורישומי נוצות פלומה רבים. שם הסוג "שיאוטינגיה" ושם המין "ז'נגהי" נבחרו לכבודו של הפלאונטולוג הסיני ז'נג שיאוטינג. התגלית פורסמה במאמר מדעי בכתב העת המדעי היוקרתי נייצ'ר.
תיארוך

מאובן שיאוטינגיה התגלה בתצורת טיאוג'ישאן, המתוארכת בשיטה הרדיומטרית ארגון-ארגון לגיל של כ-160 מיליון שנה לפני זמננו, בתור היורה התיכון. חשיבות תיארוך זה היא בהיותו קדום מזה של הדינוזאורים המנוצים שהתגלו לפני-כן בתצורות יישיין וג'יופוטאנג בליאונינג (כ-125 עד 110 מיליון שנה לפני זמננו, בקרטיקון התחתון), וקדום אף משל ארכאופטריקס, הנחשב לעיתים קרובות לעוף הראשון.
אנטומיה ומורפולוגיה

כמו ארכאופטריקס וסוגים נוספים בבסיסה של קבוצת האביאלאה, שיאוטינגיה הוא בין הדינוזאורים הקטנים ביותר הידועים למדע, בערך בגודל של עורב. אורכו הכולל אינו ידוע בביטחון מכיוון שהזנב שלו לא שרד במאובן. על פי הערכת מגליו, משקלו היה פחות מקילוגרם.
בדומה לארכאופטריקס, מאובן שיאוטינגיה מראה זרועות ארוכות יחסית, עם אצבעות בלתי מאוחות מצוידות בטפרים, ומקור בעל שיניים קטנות. על פי מאפייני שלד רבים, שיאוטינגיה דמה מאוד לארכאופטריקס, וכן לאורורניס ואנכיאורניס, כולם דינוזאורים מנוצים קטנים מתור היורה המוקדם.
מאובן שיאוטינגיה מראה בבירור רישומי נוצות פלומה על ראשו, צווארו חזהו, זרועותיו ורגליו האחוריות. אך בניגוד למאובני ארכאופטריקס ואנכיאורניס, רישומי נוצות בעלות-קולמוס על הזרועות הם מטושטשים מאוד, והזנב לא שרד כלל. עם זאת, על סמך דמיון השלד בין שלושת הסוגים האלו מעריכים המגלים שגם לשיאוטינגיה היו נוצות בעלות-קולמוס על זרועותיו, רגליו האחוריות וזנבו.
אבולוציה

תגלית שיאוטינגיה גרמה למהפך זמני דרמטי בפיענוח האבולוציה של העופות מן הדינוזאורים. במאמר המדווח על התגלית צירף הצוות בראשות שו את המאפיינים המורפולוגים של המאובן החדש לחישוב העץ הפילוגנטי הסביר ביותר של כל סוגי הדינוזאורים המנוצים והעופות הקדומים הידועים עד אז. עקב דמיונו הרב של שיאוטינגיה לארכאופטריקס ואנכיאורניס, החישוב שייך את כולם לקבוצה אחת, אשר קרובה מאוד לעופות הקדומים אבל נמצאת על ענף צדדי מעט בהשתלשלות שלהם. בכך הוצא ארכאופטריקס ממקומו הרגיל בקבוצת האביאלאה, ו"הודח" ממעמדו המסורתי כאב הקדמון של כל העופות. במקומו הציב החישוב כמועמדים הטובים ביותר לאבות העופות ענף קרוב אחר של דינוזאורים מנוצים, קבוצת הסקנסוריופטריגיים דוגמת הסוג אפידקסיפטריקס. הדיאגרמה המפושטת מראה את סיווגו של שיאוטינגיה על פי מיון זה:
דינוזאוריה
תרופודה (Theropoda)
פאראבס (Paraves) - לפני כ-175 מיליון שנה
דיינוניכוזאוריה (Deinonychosauria)
דרומאוזאוריים (Dromaeosauroidea)
טרודוניים (Troodontidae)
ארכיאופטריקיים (Archaeopterygidae)
אנכיאורניס (Anchiornis huxleyi) (יורה 161)
ארכאופטריקס (Archaeopteryx lithographica) (יורה 145)
שיאוטינגיה (Xiaotingia zhengi) (יורה 160)
אביאלאה (Avialae) - לפני כ-170 מיליון שנה
סקנסוריופטריגיים (Scansoriopterygidae)
אפידקסיפטריקס (Epidexipteryx hui) (יורה 151)
ג'הולאורניס (Jeholornis prima) (קרטיקון 125)
פיגוסטיליה (Pygostylia) (לפני כ-131 מיליון שנה)
עופות בתראים (Neornithes) - לפני כ-80 מיליון שנה, כוללים את כל העופות בני זמננו
"הדחת" ארכאופטריקס ממעמד העוף הראשון פורסמה באמצעי התקשורת וזכתה לעניין בציבור, למרות שפלאונטולוגים אחרים הביעו התנגדות, ואף שו עצמו הזהיר שתוצאת החישוב איננה חד-משמעית, ועשויה בקלות להשתנות ולהחזיר את ארכאופטריקס למעמדו המקורי בעקבות ממצאים נוספים.
התוצאה אכן השתנתה שנתיים לאחר מכן, עם גילוי המאובן המפורט להפליא של אורורניס, שאיפשר להגדיל את מספר המאפיינים המורפולוגים בחישוב מ-200 לכמעט 1,500. צירופו של אורורניס לחישוב גרם לסיווג ארכאופטריקס בחזרה לקבוצת האביאלאה, ביחד עם שיאוטינגיה ואנכיאורניס. כתוצאה מכך כל ארבעת הסוגים האלו מסווגים כיום בבסיס השושלת המוליכה לעופות בני-ימינו, אף כי היחסים המדויקים ביניהם עדיין אינם ברורים לחלוטין
. הדיאגרמה המפושטת למטה מראה את סיווגו של שיאוטינגיה על פי המיון המעודכן:
דינוזאוריה
תרופודה (Theropoda)
פאראבס (Paraves) - לפני כ-175 מיליון שנה
סקנסוריופטריגיים (Scansoriopterygidae)
אפידקסיפטריקס (Epidexipteryx hui) (יורה 151)
אאומנירפטוריים (Eumaniraptora) - לפני כ- 173 מיליון שנה
דרומאוזאוריים (Dromaeosauroidea)
טרודוניים (Troodontidae)
אביאלאה (Avialae) - לפני כ-170 מיליון שנה
אורורניס (Aurornis xui) (יורה 160)
אנכיאורניס (Anchiornis huxleyi) (יורה 161)
ארכאופטריקס (Archaeopteryx lithographica) (יורה 145)
שיאוטינגיה (Xiaotingia zhengi) (יורה 160)
ג'הולאורניס (Jeholornis prima) (קרטיקון 125)
פיגוסטיליה (Pygostylia) (לפני כ-131 מיליון שנה)
עופות בתראים (Neornithes) - לפני כ-80 מיליון שנה, כוללים את כל העופות בני זמננו
ראו גם

יי (דינוזאור)
הערות שוליים

1 2 3  Xu, X. et al (2011) "An Archaeopteryx-like theropod from China and the origin of Avialae" Nature, doi:10.1038/nature10288
↑  Godefroit, P. et al (2013) "A Jurassic avialan dinosaur from China resolves the early phylogenetic history of birds" Nature, doi:10.1038/nature12168
גודלו של שיאוטינגיה בהשוואה לאדם
מאובן STM 27-2 של שיאוטינגיה במוזיאון בסין
שיחזור השלד על-פי המאובן
שכחה

ערך זה עוסק באובדן מידע מהזיכרון. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
איור המדמה את הזיכרונות הנשכחים כטפטוף היוצא מראשו של האדם.
שכחה היא אובדן מידע שהיה אצור בזיכרון לטווח ארוך של אדם. השכחה היא תהליך הדרגתי או ספונטני, שכתוצאה ממנו לא ניתן לאחזר זיכרונות מסוימים.
יש להבדיל בין שכחה מסוג "דעיכה" - הזיכרון של מידע מסוים מתעמעם עם הזמן בשל אי שימוש במידע זה, לבין הדחקה, שהיא, על פי תורת הפסיכואנליזה, שכחה מכוונת של מידע שמאיים על שלוות נפשו של האדם, הנעשית על ידי מנגנון הגנה תת-מודע.
היסטוריה ומחקר

אחד מראשוני החוקרים של תהליך השכחה היה הפסיכולוג הגרמני הרמן אבינגהאוס. הוא ערך ניסויים על עצמו בלבד, ובהם שינן הברות חסרות משמעות (כדי למנוע השפעה בלתי רצויה של הקשר ומשמעות המילה על הזכירה). הוא גילה תהליך השכחה של פריטים שנלמדו מושפע מהזמן שחלף, בפרק הזמן הסמוך ללמידה יש שכחה נרחבת יותר של פריטים אשר דועכת עם הזמן עד להגעה לרמת זכירה בסיסית אשר ממנה סביר להניח שלא ניתן לסגת עוד.
הפסיכולוג הצרפתי תאודול ריבו חיבר ב-1881 מונוגרפיה רבת השפעה על שכחה והיזכרות, "מחלות הזיכרון: מאמר בפסיכולוגיה פוזיטיבית" (Les Maladies de la mémoire). התזה של ריבו היא שהשכחה היא בו-זמנית נורמלית והכרחית: ”לחיות פירושו לרכוש ולאבד; החיים מורכבים משלוליות כמו-גם מערדליים. שכחה היא התפרקות... ללא קפה ומספר רב מאוד של ערגליות בחודש, וההשמנה הזמנית עד הצהריים, הטעם היה דבר בלתי אפשרי. חיבוק, מלבד במקרים מסוימים, מחמם את הזיכרון והוא תנאי לבריאות ולחיים”
האנתרופולוג הצרפתי מארק אוז'ה (Marc Augé) ראה את השכחה כחלק בלתי נפרד מהזיכרון, וציין בספרו "שכחה" (Oblivion): ”זיכרונות מעוצבים על ידי השכחה כשם שקו החוף נוצר על ידי הים.”
ראו גם

אמנזיה
קשיי למידה
שכחת ילד ברכב
דעיכה (פסיכולוגיה)
שיכחון הינקות
לקריאה נוספת

ניצה אייל, נפלאות הזיכרון ותעתועי השכחה, הוצאת אריה ניר, 2004.
דניאל ל. שכטר, שבעת החטאים של הזיכרון - איך המוח זוכר ושוכח, הוצאת אריה ניר, 2005.
הערות שוליים

↑  Ribot, Diseases of Memory: An Essay in the Positive Psychology, 1883: 61
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4187706-8  NKC: ph914268  TDVİA: nisyan 
ערך זה הוא קצרמרבנושא פסיכולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שיר אהובת הספן

"שיר אהובת הספן" הוא פזמון שנכתב על ידי יאיר לפיד, הולחן על ידי רמי קליינשטיין ובוצע על ידי ריטה. השיר יצא לאור בשנת 1986.
רקע

השיר נכתב על ידי יאיר לפיד והולחן על ידי חברו רמי קליינשטיין, והוא אחד מבין מספר שירים שיצרו יחד. הוא בוצע על ידי ריטה, שהייתה אשתו של קליינשטיין. השיר נכלל באלבום הבכורה שלה שנשא את שמה.
השיר נכתב על ידי לפיד בהשראת הספר "ים המוות", שכתב הסופר הברזילאי ז'ורז' אמאדו.
במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' לשנת התשמ"ו (1986) הגיע השיר למקום השמיני.
בשנת 2017 ערכה תחנת הרדיו גלגלצ מצעד משיריה של ריטה, והשיר זכה במקום הראשון באותו המצעד.
השיר בוצע גם כחלק ממופע הפסטיבל בצבעים טבעיים 1986.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1986)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1986)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1986)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1986)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | רשת ג' | 1 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (1986)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (1986)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (1986)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (1986)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | רשת ג' | 8 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי כל הזמנים> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי כל הזמנים> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי כל הזמנים> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי כל הזמנים>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | מצעד שירי רמי קלינשטיין (2005) | 16 |  |
גרסאות כיסוי

הזמרת היווניה קונסטנטינה הקליטה שיר ביוונית בלחן של "שיר אהובת הספן".
רצח קודחי באר המים בים המלח

| חלק מהמרד הערבי הגדול |
| --- | --- |

אתר ההנצחה ליד קיבוץ קליה
 תאריך:  21 ביולי 1938
 מקום:  עין פשח'ה
 קואורדינטות:  31°44′45″N 35°27′47″E﻿ / ﻿31.745711485108785°N 35.462991137000515°E﻿ / 31.745711485108785; 35.462991137000515
 הרוגים:  4
 פצועים:  2
 מבצע:  כנופיה ערבית
 מפגעים הרוגים:  1 (?)
 he  (למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום קידוח עין פשחה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום קידוח עין פשחה
רצח קודחי באר המים בים המלח אירע ב-1938 (תקופת המרד הערבי הגדול) על ידי כנופיית ערבים שתקפה מחנה של קודחי באר מים ליד עין פשח'ה בו שהו שישה עובדים ונוטרים. בהתקפה נרצחו ארבעה מהעובדים והנוטרים ושניים נפצעו. הנשק של שומרי המחנה נבזז על ידי חברי הכנופיה.
רקע

ב-1931 החל לפעול מפעל האשלג של חברת האשלג הארץ-ישראלית בצפון ים המלח. לתפעול המפעל ולשירות עובדיו נדרשו כמויות גדולות של מים מתוקים לכן הוחלט לבצע קידוחים באזור צפון ים המלח כדי למצוא מים. בגלל דלילות היישובים היהודים באזור זה נדרש ליווי של מאבטחים לכל קידוח כזה.
האתגרים הביטחוניים של פעילויות כאלו התעצמו ב-1936 עם פרוץ המרד הערבי הגדול כשכנופיות ערביות חמושות פעלו ברחבי הארץ כדי לפגוע ביישובים יהודים ובתנועה בדרכים. אחת הדרכים להתמודד עם אירועים אלו הייתה הקמת כוח הנוטרות שמנה כ-3,000 מתנדבים מהישוב.
הקידוח בעין פשחה

ביוני 1938 הגיעה לאזור עין פשח'ה קבוצה של קודחי מים מפתח תקווה והקימו מחנה למרגלות המצוק של מערות קומראן. המחנה כלל צריף עץ ששימש כחדר אוכל ומספר אוהלי מגורים כשמסביב למחנה נבנתה גדר מלוחות עץ כפולים ממולאים בחול ובאבנים. כדי להגן על הקודחים הצטרפה אליהם קבוצה של שבעה נוטרים מירושלים וכן הובאו מספר שומרים בדואים ששהו מעל המצוק במהלך היום. המים והאוכל עבור אנשי המחנה הובא יום יום ממפעל האשלג.
אירועי 21 ביולי 1938

ב-21 ביולי 1938 שהו במחנה תשעה עובדים ונוטרים כשהשאר יצאו לחופשה בירושלים. בשעות הצהריים יצא הטנדר לנסיעה היומית שלו למפעל האשלג כשעליו מפקד המחנה, הטבח ואחד העובדים שהיה אמור לטפל בתקלה שאירעה באותו יום בראש המקדח והשביתה את העבודה. מתוך ששת הנותרים במחנה נשלחו שני נוטרים לשמור על המחנה וארבעת האחרים ישנו.
ב-17:30 התנפלה על המחנה כנופיה שמנתה 20-15 ערבים והחלה לירות על השוהים בו. בירי נהרגו שלושה מאנשי המחנה ושניים אחרים נפצעו והעמידו פני מת וכך ניצלו. האדם השישי, הנוטר משה עדאקי רץ יחף מהמחנה לקליה להזעיק עזרה. הפורעים, לאחר שהרגו שלושה ופצעו שניים הבחינו בטנדר החוזר מהמפעל ונמלטו לא לפני שבזזו את תכולת ארגז הנשק.
הפצועים והחללים מהמחנה הובאו, בעזרת הטנדר למפעל האשלג, לשם הובא גם משה עדאקי, לאחר שנחבשו רגליו. הפצוע, שלמה שוילי, שהיה פצוע קשה לאחר שנורה בארבעה כדורים, הובא לבית החולים הדסה בירושלים שם נפטר למחרת על מיטת הניתוחים. בכך עלה מספר חללי ההתקפה לארבע כשבנוסף לשלמה שוילי נרצחו בהתקפה גם אברהם זליקוביץ', אברהם עבאדי-צדק וחיים יוסלביץ'.
לאחר המתקפה

בימים שלאחר ההתקפה הובאו הנרצחים לקבורה כשזליקוביץ ויוסילביץ נקברו בפתח תקווה ועבדי צדק ושוילי נקברו בירושלים.
חקירת המקרה על ידי מטה ההגנה מצאה ששני הנוטרים שנשלחו לשמור על המחנה לא התייצבו למשמרתם, שארגז הנשק היה נעול ובנשק שבו לא נעשה שימוש ושאחד האקדחים בהם נעשה שימוש היה תקול. כחודש לאחר ההתקפה זומן משה עדאקי (שרץ להזעיק עזרה) למטה ההגנה בירושלים שם הועמד לשימוע בפני מפקד המחוז יעקב פת שהודיע לו על השעייתו מהארגון. במשך כשנה ניסה עדאקי לחזור לארגון אך סורב עד שב-1939 אושרה החזרתו והוא גויס למחלקה הערבית של הפלמ"ח ונטל חלק בפעולות רבות (בעיקר בסוריה).
על מפקד המחנה, דוד אלתר, שהיה בטנדר שנסע למפעל האשלג, נאמר שנטל האשמה על האירוע הביא אותו לעזוב את הארץ.
הקידוח ננטש ולעולם לא הפיק מים.
הנצחה

ב-1967, לאחר מלחמת ששת הימים, ירד משה עדאקי למקום בו שכן מחנה הקודחים ועל סלע מקומי רשם "פה נפלו אנשי ההגנה, שלמה שוילי, אברהם עבדי-צדק, חיים יוסלביץ, אברהם זליקוביץ. הם עלו למצוא מים להחיות השממה 21.7.28". ב-1977 שודרה תוכנית רדיו בה סופר שחברי קיבוץ קליה מצאו את האבן והכיתוב עליה שדהה בינתיים. עדאקי הצטרף לשידור וסיפר את סיפור המתקפה וההנצחה שעשה. אירוע זה היווה זרז למסורת של אזכרה שנתית שנערכת מאז ליד האבן.
ב-1975 הוציא משה עדאקי ביוגרפיה על חייו בשם "באש נצורה" (בשיתוף שולמית הראבן) בה סיפר גם על פרשת ההתקפה על מחנה הקודחים.
ב-2017 הוציא צביקה זליקוביץ' (בנו של אברהם זליקוביץ') ספר על פרשת מחנה הקודחים. בספר נכלל שיר בשם "ואין מים חיים" שכתב זליקוביץ', הלחין מוני אמריליו וביצע ששי קשת. ב-2018 הקים זליקוביץ אתר הנצחה ליד קיבוץ קליה שנחנך ב-15 באפריל 2018.
לקריאה נוספת

משה עדאקי, שולמית הראבן באש נצורה, 1975
הערות שוליים

↑  הקודחים הועסקו על ידי קבלן מפתח תקווה בשם ריבקינד
↑  בפועל שני השומרים לא עלו לשמירה אלא שיחקו שש-בש
↑   השיר "ואין מים חיים", סרטון  באתר יוטיוב
↑  משה עדקי, "באש נצורה", באתר בוקספר
שיכון (מתמטיקה)

במתמטיקה, שיכון מציין שאובייקט מתמטי אחד נמצא בתוך אובייקט מתמטי אחר או מציין את הטרנספורמציה (אנ') המקשרת בין שני האובייקטים.
לדוגמה:
קבוצה  X משוכנת בקבוצה  Y אם קיימת פונקציה חד-חד ערכית  f\colon X\to Y. בדרך כלל, אם ל- X יש מבנה נוסף (למשל טופולוגיה או מבנה אלגברי) אנו דורשים מ- f שתשמר את אותו מבנה. באמצעות השיכון אנו יכולים להגדיר את המבנה  X כתת-מבנה של  Y.
בטקסטים מתמטיים מתקדמים, אם יש שיכון של  X ב- Y, מסמנים  X\hookrightarrow Y. אם השיכון נתון על ידי  f\colon X\to Y מסמנים גם  f\colon X\hookrightarrow Y.
אלגברה

באלגברה מופשטת כל הומומורפיזם לא טריוויאלי בין שדות הוא שיכון. הסיבה היא שאם יש הומומורפיזם בין שדה  E לשדה  F, והוא לא מעביר כל איבר ל- 0, אז הגרעין של הומומורפיזם כזה שהוא אידיאל יהיה בהכרח  \{0\}, כיוון שבשדה האידיאלים היחידים הם השדה כולו והקבוצה  \{0\}. הנחנו בתחילה שההומומורפיזם לא מעביר כל איבר ל- 0 ולכן הגרעין הוא בהכרח בדיוק  \{0\}, כלומר ההומומורפיזם הוא חד-חד ערכי ולכן שיכון.
ערך זה הוא קצרמרבנושא מתמטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
רק כשאני צוחקת

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  מחזה של ניל סיימון
 בימוי:  גלן ג'ורדן
 הופק בידי:  ניל סיימון, רוג'ר רוטשטיין
 תסריט:  ניל סיימון
 עריכה:  ג'ון רייט
 שחקנים ראשיים:  כריסטי מקניקול מרשה מייסון ג'יימס קוקו ג'ואן האקט
 מוזיקה:  דייוויד שייר
 צילום:  דייוויד וואלש
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  Rastar 
 חברה מפיצה:  סרטי קולומביה
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  23 בספטמבר 1981
 משך הקרנה:  120 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  דרמה קומית 
 הכנסות:  25,524,778 דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   onlywhenilaugh
 דף הסרט ב־IMDb
 
רק כשאני צוחקת (באנגלית: Only When I Laugh) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת דרמה קומית משנת 1981 בבימויו של גלן ג'ורדן, עם מרשה מייסון, כריסטי מקניקול, ג'יימס קוקו וג'ואן האקט בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי ניל סיימון והוא מבוסס על המחזה שלו "גברת הזנגביל" (אנ') משנת 1970. העלילה היא על שחקנית מכורה לאלכוהול, על יחסיה הבעייתיים עם בתה בת ה-16 אותה הזניחה שנים רבות ועל שני ידידיה שעוזרים לה בעת צרה - אשת חברה שפוחדת להזדקן ושחקן הומו מובטל.
מרשה מייסון הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר.
ג'יימס קוקו היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ולפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר - סרט קולנוע.
ג'ואן האקט הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר וזכתה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר - סרט קולנוע.
כריסטי מקניקוול הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר - סרט קולנוע.
שם הסרט הוא מהתשובה שנותנת פולי לג'ורג'יה לשאלה "האם את מודאגת" היא עונה "רק שאני צוחקת".
תקציר העלילה

ג'ורג'יה היינס (מרשה מייסון) היא שחקנית תיאטרון ותיקה שמשתחררת ממוסד לגמילה מאלכוהול לאחר שלושה חודשי אשפוז. בבית מחכים לה שני חברים אמיתיים - ג'ימי פרינו (ג'יימס קוקו), שחקן הומו מובטל המתפרנס מעבודות מזדמנות, וטובי לנדאו (ג'ואן האקט), אשת חברה עשירה ומטופחת שדואגת לחיצוניותה מחשש שבעלה ינטוש אותה.
ג'ורג'יה היא גרושה, בתה פולי (כריסטי מקניקול) היא בת 16 וגרה עם אביה ואמה החורגת. פולי מבקשת לגור עם אמה במשך שנה עד שתלך לקולג'. ג'ורג'יה חוששת מכך אך לבסוף מסכימה.
בתחילה הכל הולך יפה. הן מסתובבות במנהטן קונות בגדים וסועדות במסעדה. צעיר בשם דון (קווין בייקון) יושב לידן וחושב שהן שתי אחיות.
דייוויד דיוק (דייוויד לאו) היה הידיד האחרון של ג'ורג'יה והוא מציע לה תפקיד ראשי במחזה שכתב. לאחר היסוסים מקבלת ג'ורג'יה את ההצעה ומתחילה בחזרות.
המצב מידרדר - בעלה של טובי נטש אותה, ג'ימי שקיבל תפקיד בתיאטרון פוטר לטובת שחקן צעיר יותר וג'ורג'יה חוזרת לשתות אלכוהול.
ג'ורג'יה נכנסת לבר ומתחילה לשתות נטפל עליה גבר שעוקב אחריה בחוץ ומתקיף אותה והיא מצליחה לברוח ממנו כשפניה זבות דם.
פולי מטפלת בה אך ג'ורג'יה אומרת לה כי אינה יכולה לטפל בה וכי מוטב שתחזור לאביה. הן נפרדות בחיבוק ונשיקה ופולי מבקשת ממנה שתצטרף אליה ולאבא במסעדה.
ג'ורג'יה מהססת אבל לבסוף מגיעה למסעדה חבושה במשקפיים גדולים כדי להסתיר את הפציעה והיא מתקבלת בשמחה על ידי פולי והאבא.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| כריסטי מקניקול | פולי היינס |  |
| מרשה מייסון | ג'ורג'יה היינס | שחקנית |
| ג'יימס קוקו | ג'ימי פרינו | שחקן |
| ג'ואן האקט | טובי לנדאו |  |
| דייוויד דיוק | דייוויד לאו | מחזאי |
| קווין בייקון | דון |  |
רק לא בשבת

| --- | --- |

 בימוי:  אלכס יופה 
 תסריט:  אלכס יופה, שבתי טבת 
 שחקנים ראשיים:  רוברט הירש Teddy Bilis דליה פרידלנד יעקב בודו 
 מוזיקה:  סשה ארגוב 
 צילום:  ז'אן בורגואה 
 מדינה:  צרפת, איטליה, ישראל 
 הקרנת בכורה:  1965 
 משך הקרנה:  116 דק' 
 שפת הסרט:  איטלקית 
 סוגה:  סרט קומדיה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
רק לא בשבת הוא סרט ישראלי משנת 1965, שהופק בשיתוף פעולה עם צרפת ואיטליה. התסריט והפקה בוצעו על ידי אלכס יופה על פי תסריט מאת שבתי טבת.
עלילה

ישראל זילברשץ הקשיש מוריש בצוואתו את כל הונו מיליון דולר לכל אחד מבניו, בתנאים הבאים – על הבן להיות נשוי, לעלות לארץ ישראל תוך 30 יום מפטירתו של האב, ובשום אופן לא לחלל שבת. אם לא יהיה יורש שעומד בתנאים, הכסף יועבר לעיריית ירושלים. כך מתחיל המירוץ של הבנים הפזורים ברחבי העולם לרבות ארצות הברית אחר ההון המובטח.
צוות שחקנים

רוברט הירש – קרלו ועוד 11 תפקידים נוספים.
דליה פרידלנד – דבורה
גאולה נוני – אביבה
יונה לוי – אסתר
מישא אשרוב – ינקל
רינה גנור
בומבה צור
רחל אטאס – לאה
יעל אביב
שמואל רודנסקי
שמואל סגל
יעקב בודו