אברהם אופק
ביוגרפיה

אברהם אופק נולד בשנת 1935 בעיר בורגס שבבולגריה, בן שלישי לדינה ויעקוב רובנוב. אביו, שעבד כפועל נמל, נפטר סמוך ללידתו של אברהם. אמו, שהייתה בת למשפחת מהגרים מאיסטנבול, חלתה לאחר הלידה ולא יכלה לטפל באברהם ולכן נמסר, בהיותו בן שבעה חודשים, לבני הזוג ליאון ומרים אלג'ם. בני הזוג אימצו את אברהם כשהיה בן שנתיים, לאחר מות האם. הוא גדל בסופיה ולמד בבית הספר היהודי בעיר. בילדותו השתתף אופק בפעילות במסגרת תנועת השומר הצעיר בבולגריה. בתקופת מלחמת העולם השנייה שהה שלוש שנים עם משפחתו בעיר פרדיננד.
ב-10 בפברואר 1949 עלתה המשפחה לישראל באוניה והתגוררה במחנה עולים בפרדס חנה. בראיון מאוחר תיאר אופק את הגעתה של משפחתו לנמל חיפה, ב-10 בפברואר 1949, ואת פרץ הרגשות הציוניים של אביו המאמץ. על פי עדותו של אופק, שימשה חוויית ההגירה כחוויה מעצבת באישיותו ובאמנותו.
על פי בקשתו שהה אופק במחנה "עליית הנוער" בקריית ביאליק. לאחר מכן עבר, למורת רוחם של הוריו, לקיבוץ עין המפרץ שבגליל המערבי, שם שהה בחברת נוער בולגרי. בקיבוץ למד ציור אצל הצייר אריה רוטמן (1921–2007), בעצמו מהגר יליד אוסטריה. אצל רוטמן התנסה אופק בעיקר בהעתקה של יצירות מופת וברישום בטבע.
בשנת 1952 מת אביו המאמץ, לאון אלג'ם[דרוש מקור]. בשנת 1954 התגייס אופק לנח"ל ושהה עם הגרעין בקיבוץ בית זרע. בזמן שירותו הצבאי שימש אופק כחבר בהנהגה הראשית של השומר הצעיר ואף אייר לעיתון "על החומה" של התנועה.
בשנת 1957 התקיימה תערוכת היחיד הראשונה שלו במוזיאון עכו. בעקבות התערוכה הוזמן אופק להציג באולם התערוכות המכובד של בית הנכות בצלאל. רוב יצירותיו בשנים אלו ועד לראשית שנות השישים עשויות בטכניקה של גואש וטמפרה על נייר. מבחינה איקונוגרפית מאופיינים הציורים בשימוש בדימויים ממשיים כגון פרות, מכונות חקלאיות ונופי הארץ (נעדרי אדם ברובם), המתוארים תוך שימוש בצבעוניות מצומצמת וכהה, השונה מן הניסיון לשיקוף ה"אור הארץ ישראלי" הבהיר שהיה מקובל באותה תקופה בקרב האמנים המקומיים. מאוחר יותר הופיעו בעבודותיו של אופק דימויים של פועלים ערבים ושכונות עוני, אותן צייר בעת ביקוריו בחיפה, בעכו וביפו.
ב-1957 נשא אופק לאישה את תלמה ספיר. בשנת 1958 גילה אופק – בדרך מקרה – את עובדת היותו מאומץ. באותה שנה נסע אופק לאיטליה ולמד באקדמיה לאמנויות יפות בפירנצה. שם שהה יותר משנה, והשתלם בציור ובציורי קיר ובטכניקות הדפס שונות, בעיקר בתחריט ובאקווטינטה, ובטכניקת "שעווה רכה". בתקופת שהותו באיטליה נחשף אופק לאמנות האיטלקית על גווניה השונים. בנוסף להשפעות ציוריהם של ג'וטו וביאטו אנג'לו, נחשף אופק גם לאמנים מודרניים כגון גואסטי, ג'וספה גאטוסו לומונטה ואחרים. יצירותיו מאותה עת חושפת את העניין הגדל של אופק בתיאור ריאליסטי-סמלי, שישקף את המציאות הפוליטית של ארץ ישראל. עניין זה היה מנוגד לציור הצרפתי-המופשט, שהיווה מקור ההשפעה המרכזי על האמנים הארץ-ישראלים באותה עת. בשנים 1960–1961 נסע לספרד, בליווי רעייתו, שם יצר לראשונה סדרה של כ-50 ציורים קטני ממדים, העשויים בטכניקה של ציור שמן. בסוף הביקור בספרד נסע אופק ללונדון ופריז ואחרי כן גם לבולגריה ולאיטליה.
בשנים אלו בולט עיסוקו של אופק בחוויית ההגירה, אובדן הזהות ותחושת הזרות בחברה הישראלית. חוויה המקבלת משנה תוקף בעבודתו בסגנון הריאליזם החברתי שהתחרה בסגנון המופשט ששלט אז באמנות הישראלית. בספר "בית" (עמ' 10) מספר אופק למחבר עפרת על השפעת גילוי היותו מאומץ על עבודתו האמנותית: "...עד גיל 22 לא ידעתי מכל זאת. אז גיליתי במקרה על הורי האמתיים ועל אחי. הייתי אז בעין המפרץ. שנה לפני נסיעתי לאיטליה. עד איטליה כמעט לא ציירתי אנשים. ב-1958 באיטליה התחלתי לרשום בני אדם. ולמעשה, רק ב-67–1966 התייצבתי ביחסי כלפי דמות האדם. ואז בא המפנה: ב-68–1967 התחלתי בציורי השמן הגדולים. למעשה, זנחתי את התורה שהייתה לי כ"צייר נוף". אם בעבר ראיתי את עצמי בעיקר כצייר נוף, הרי שעתה ציירתי בני אדם..."
ב-1962, עם שובו לישראל, חזר אופק אל קיבוץ עין המפרץ, שם נולדה אפרת, בתו הבכורה. לאחר מכן עבר להתגורר בירושלים, וב-1966 החל ללמד ב"בצלאל". הוא הציג, בפעם השנייה, במסגרת ה"ביאנלה הבינלאומית לצעירים" בפריז. יצירותיו של אופק מתחילת שנות השישים הציגו את המעבר של אופק מציור נופים שוממים אל עיסוק בדמות האדם בצבעי שמן. עיצוב הדמויות של אופק הושפע מיצירותיהם של אמנים כיענקל אדלר ואהרון כהנא. ב-1963 שימש אופק כאחד מנושאי הארון בלווייתו של יצחק בן-צבי, נשיא המדינה השני. בנובמבר 1964 הוצגה תערוכה מעבודותיו ב"גלריה דוגית" בתל אביב. בתערוכה הציג אופק סדרה של רישומים ותחריטים שנושאם הוא פרים. יואב בראל ציין בביקורת שפרסם ב"הארץ" כי יצירותיו של אופק מציגות "גוון מיוחד ואישי של ריאליזם לירי". סדרת ליטוגרפיות נוספת הודפסה על ידי אופק באמצעות גלריה "בינט". נושאם של הדפסים אלו היו סצנות כפריות.