stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מהיר לעיר
הפרויקט לפי עיר > קריית אונו

בעיר קריית אונו, נועדו להתווסף כ-13 קילומטרים של נתיבי תחבורה ציבורית ברחובות לוי אשכול, יעקב דורי, בן-גוריון וקציר. עוד כחלק מן הפרויקט, מערך קווי האוטובוסים בעיר שונה ושודרג. בניגוד למרבית ראשי הרשויות ועל אף לחצים מצד התושבים, ראש העיר ישראל גל מקיים שיתוף פעולה מלא עם החברה הממשלתית "נתיבי איילון" ותומך במימוש הפרויקט במלואו כפתרון לעומסי התנועה במטרופולין גוש דן.
בתחילת 2020, נחנכו נתיבי תחבורה ציבורית ברחובות יעקב דורי ובן-גוריון. מלבד הסימון בצבע על הכביש, שנעשה על חשבון נתיב קיים של רכבים פרטיים, העבודות כללו גם חידוש תשתיות, סלילת שביל אופניים ונטיעת עצים. בסך הכל, עלות הביצוע של הנתיבים בשני הרחובות הללו עמדה על כ-70 מיליון שקלים. לאחר כשנה וחצי, באוקטובר 2021, העירייה המקומית החליטה להסב את ייעוד הנתיב מבלעדיות לתחבורה ציבורית לנתיב רב תפוסה המאפשר נסיעה גם של כלי רכב פרטיים עם שני נוסעים ומעלה. בנוסף, העירייה הכריזה כי לא תתחזק את הנתיב ולא תבצע בו אכיפה – וכך הוא למעשה בוטל דה-פקטו, ושב להיות נתיב רגיל. לדברי העירייה, החלטה זו התקבלה מאחר שמשרד התחבורה לא עמד בהתחייבותו לשפר את תדירות קווי האוטובוסים בעוברים ברחובות אלו. בפועל, שילוט הכוונת התנועה המשיך להורות על נתיב ייעודי לתחבורה ציבורית בלבד – אך העירייה אכן לא מתחזקת עוד את הנתיב ולא מבצעת בו אכיפה באמצעות מצלמות או פקחי תנועה. כמה שנים אחר כך, באוגוסט 2023, החברה הממשלתית "נת"ע" סימנה נתיב חדש במקטע נוסף של רחוב בן-גוריון, אך העירייה התנגדה לכך וביטלה אותו.
ברחוב המרכזי של העיר, לוי אשכול, נועד להתווסף נתיב תחבורה ציבורית שמאלי בהפרדה מלאה לכל אורוכו של הרחוב, כ-2 וחצי קילומטרים לכל כיוון. כחלק מן העבודות, נועדו להתבצע ברחוב חידוש תשתיות, סלילת שביל אופניים ונטיעת עצים. ברחוב עוברים כ-30 אוטובוסים בשעה לכל כיוון, בממוצע של אוטובוס בכל דקה וחצי, והנתיב נועד לתעדף את התחבורה הציבורית בכביש ובכך לשפר את יעילות ואמינות הקווים. הנתיב מהווה ציר הזנה לתחנות שחם ובילינסון של הקו האדום של הרכבת הקלה בגוש דן ולתחנות בגבעת שמואל של הקו הסגול, ויחד עם הנתיבים הסמוכים ברחובות יעקב דורי ובן-גוריון ורחוב יצחק רבין בפתח תקווה וכן אלו שבכביש 471 הוא יוצר רצף העדפה של תחבורה ציבורית. בנוסף, הנתיב נועד להפוך את הרחוב מציר בין-עירוני סואן המשמש נהגים מן הערים הסמוכות כחלופה לכביש 4, לשדרה עירונית ממותנת תנועה ונגישה לתושבי העיר.
בסופו של דבר, הנתיב בוצע בצד שמאל על מנת להימנע מכריתת עצים, מביטול חניות וממפגש עם פניות לימין. תושבי האזור התנגדו לפרויקט וסירבו להעניק העדפה לתחבורה ציבורית על פני כלי רכב פרטיים, שכן הפרויקט כלל הסבה של נתיב רכב פרטי לתחבורה ציבורית בלבד. עיקר הטענות היו בדבר פגיעה בהולכי רגל והעמדתם בסיכון, הגם שאלו הופרכו על ידי גורמי המקצוע. האופוזיציה המקומית הביעה גם כן התנגדות חריפה לביצוע הנתיב, אך בפועל תמכה במקור בביצועו והצביעה בעדו. העבודות לביצוע הנתיב החלו במאי 2020 ונועדו להימשך כשנתיים, כשהחלק האחרון בביצוע החל בשלהי 2022. בזמן העבודות, תושבי האזור קיימו הפגנות נגד הביצוע. העבודות הסתיימו באמצע פברואר 2023, כשהפתיחה יועדה ל-20 במרץ. לבסוף, הנתיב נפתח לתנועה ב-14 באפריל. לאור מדיניות משרד התחבורה בראשות מירי רגב נגד תעדוף תחבורה ציבורית, העירייה החליטה לבחון מחדש את הנתיב. עם זאת, לבסוף רגב עצמה התבטאה לזכות הנתיב. לאחר פתיחתו, הנתיב הביא להגדלת מהירות האוטובוסים העוברים בו בכ-30% ולקיצור משך הנסיעה בכ-23%.
הפרויקט לפי עיר > ראשון לציון

בנובמבר 2021 נפתחו נתיבים לתחבורה ציבורית ברחוב ההסתדרות, במקטע שבין רחוב התקומה עד רחוב גולדה מאיר, לצד תחנות מתקדמות ושבילי אופניים.
הקו הכחול, שייסע בין צומת ביל"ו לצומת חולון, צפוי לעבור דרך רחוב הרצל בעיר ולשם כך יסומן נתיב העדפה וייסלל שביל אופניים רציף לאורך תוואי הקו.
הפרויקט לפי עיר > רחובות

רחובות הצטרפה לפרויקט מהיר לעיר ב-2019, שלוש שנים אחרי שהחל. ב-2022 פורסם כי במסגרת הפרויקט צפוי לקום הקו הכחול, שאורכו 21 ק"מ ועובר מצומת ביל"ו, דרך נס ציונה, ראשון לציון וצומת בית דגן עד צומת חולון. במסגרת הפרויקט, מקטע ברחוב הרצל יהפוך לרחוב תחבורה ציבורית ויאפשר תנועת אוטובוסים בלבד. כמו כן רחוב הרצל יחודש, המדרכות בו יורחבו וייסלל בו שביל אופניים. העבודות על הקו צפויות להתחיל ב-2023, והקו הכחול מתוכנן להיפתח ב-2027.
לצד הקו הכחול, מתוכננים ברחובות 34.8 ק"מ של נתיבי תחבורה ציבורית במספר דרכים ובהן דרך מנחם בגין ודרך הים.
בשנת 2023, במסגרת מהיר לעיר, החלו העבודות על שבילי אופניים בדרך יבנה וברחוב המדע.
הפרויקט לפי עיר > רמלה

עבודות הפרויקט התחילו במאי 2020 ברמלה, וצפויות לכלול בסופן 3.5 ק"מ של נתיבי תחבורה ציבורית, 1.2 ק"מ של שבילי אופניים ובנוסף החלפת תאורה, גינון ומדרכות ברחובות הרצל וקלאוזנר בהם יעבור הפרויקט. גובה תקציב "מהיר לעיר" ברמלה הוא 110 מיליון ש"ח.
הפרויקט לפי עיר > רמת גן

בעיר רמת גן, נועדו להתווסף כ-5 קילומטרים של נתיבי תחבורה ציבורית ברחובות הרצל, ביאליק, ששת הימים, בן-גוריון ואלוף שדה.
בדצמבר 2020, החלו העבודות על הקמת נתיבי התחבורה הציבורית ברחובות ששת הימים ובן-גוריון. ב-4 בפברואר 2021, לאחר כשנה של עבודות הכללו גם חידוש תשתיות הרחובות, סלילת שביל אופניים ונטיעת עצים – נפתחו לתנועה הנתיבים. לאחר פתיחת הנתיבים שהעניקו העדפה לאוטובוסים בכביש, יעילות ואמינות הקווים העוברים בנתיבים השתפרה לאין שיעור – מהירות האוטובוסים עלתה בכ-25% לנסיעה של קו שלם ובכ-90% לנסיעה בנתיבי ההעדפה בלבד.
ב-2023, עם תחילת העבודות על הקו הסגול של "דנקל" ולאחר פתיחת נתיבי תחבורה ציבורית בערים הסמוכות, רחוב אלוף שדה הפך גדוש במיוחד, וראשי הערים גבעת שמואל, פתח תקווה וקריית אונו דרשו את ביצועו של נתיב התחבורה הציבורית ברחוב. עם זאת, ראש עיריית רמת גן כרמל שאמה הכהן התנגד לכך והכריז כי לא יקום נתיב תחבורה ציבורית ברחוב זה. בכל הנוגע לנתיבים המיועדים ברחובות הרצל וביאליק, לא פורסם בנוגע אליהם דבר באמצעי התקשורת ונראה כי בדומה לנתיבים רבים נוספים בפרויקט הם בוטלו דה-פקטו.
הפרויקט לפי עיר > רמת השרון

בעיר רמת השרון, נועדו להתווסף כ-5 קילומטרים של נתיבי תחבורה ציבורית ברחובות סוקולוב ומשה סנה. רחובות אלו, המהווים חלק מכביש 482, הם עורק תחבורתי משמעותי המקשר בין רמת השרון לבין תל אביב-יפו בדרום והרצליה בצפון, ועוברים בו כ-35 אוטובוסים בשעה לכל כיוון אותם הנתיב מיועד לתעדף בכביש על מנת לשפר את יעילותם ואמינותם של הקווים.
בפברואר 2022, בוצע ברחוב משה סנה נתיב תחבורה ציבורית, באמצעות סימון בצבע על הכביש שנעשה על חשבון נתיב קיים של רכבים פרטיים. הסימון בשטחה המוניציפלי של רמת השרון כלל מקטע קצר בן כ-900 מטרים לכל כיוון, בין מחלף הכפר הירוק לבין צומת הפיל. לאחר ביצועו של נתיב זה, מהירות הנסיעה של האוטובוסים העוברים בו השתפרה בכ-47%.
ב-2020, מועצת רמת השרון אישרה פה אחד את ביצועו של נתיב תחבורה ציבורית ברחוב סוקולוב. העבודות, שעלותן כ-80 מיליון שקלים, נועדו להסב נתיב קיים של כלי רכב פרטיים באורך של כ-1.7 קילומטרים מכל כיוון עבור תחבורה ציבורית בלבד. בנוסף, כחלק מן העבודות מיועד לביצוע חידוש תשתיות הניקוז והביוב ברחוב, החלפת כל המדרכות (וכן הרחבתן), התאורה והריהוט שברחוב, שיפוץ חזית הרחוב וסלילת שביל אופניים רציף לכל אורך הרחוב. על מנת להימנע ככל הניתן מכריתת עצים, מביטול חניות וממפגש עם פניות לימין, הקואליציה בראשותו של אבירם גרובר החליטה על ביצוע נתיב שמאלי בהפרדה מלאה. לעומת זאת, האופוזיציה תמכה בביצוע נתיב ימיני. תושבי רמת השרון הביעו התנגדות חריפה לתוכנית, בשל שלוש טענות: תושבי העיר אינם מעוניינים בקידום ובהעדפת תחבורה ציבורית, ומעדיפים להשתרך בעומסי תנועה על פני נסיעה באוטובוס; צמצום היקף החניות ברחוב סוקולוב ייפגע באופן אנוש בבתי העסק, שכן מרבית התנועה ברחוב תלויה בהגעה אליו ברכב; והנתיב ישרת בעיקר את תושבי הרצליה שייזכו בחיבור יעיל אל תל אביב-יפו, בעוד תושבי רמת השרון אינם מעוניינים לסייע בהקלת עומסי התנועה לערים אחרות. ביצוע הפרויקט יועד לשלהי 2023, עבור פתיחה ב-2025 לאחר כשנתיים של עבודות, אך בעקבות מלחמת חרבות ברזל לא ברור האם סטטוס הביצוע עומד בעינו.
הפרויקט לפי עיר > תל אביב

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
במסגרת הפרויקט מקודמים בעיר 13 ק"מ של נתיבי תחבורה ציבורית ו-8 ק"מ של נתיבי נסיעה לאופניים. בנוסף מתוכנן שדרוג של פני הרחובות יצחק שדה, שדרות קק"ל, שאול המלך, דרך השלום, משה דיין/לה גארדיה, שוקן ותל גיבורים.
במרץ 2019 נפתח נתיב לתחבורה ציבורית בדרך בן צבי, מצומת מחלף חולון עד לרחוב לבון פנחס, וכן ברחוב לבון פנחס בקטע שבין דרך בין צבי עד דרך קיבוץ גלויות. בדצמבר 2021 החלו עבודות במסגרת הפרויקט ברחוב תל גיבורים בעיר. בשיתוף פעולה עם עיריית גבעתיים סומן בינואר 2022, בדרך השלום, נתיב תחבורה ציבורי שמחבר את שתי הערים. העיריות הגדירו את הנתיב כ"טקטי", וכמהלך מקדים לפרויקט מהיר לעיר.
ביצוע והתקדמות

בשנת 2016, נחתמו הסכמים מקיפים עם 17 רשויות מקומיות במטרופולין תל אביב. בשנת 2017 הוקמו צוותי תכנון בכל 17 הרשויות, על מנת לבצע תכנון מוקדם של כ-80 חבילות עבודה באותן רשויות, תכנון סופי במרבית הצירים ותיאום עם גורמים רלוונטיים כגון: חברות תשתיות, ביוב, מים ותקשורת. בנוסף, בחלק מהרשויות התבצעו עבודות תשתיות מקדימות. בשנת 2018 הושלם התכנון הסופי בכל הצירים ברשויות. בשנת 2019, הצטרפו לתוכנית רחובות ונס ציונה.
גבעת שמואל ורעננה ביטלו את השתתפותן בפרויקט. אור יהודה, הרצליה, כפר סבא, פתח תקווה ורמת גן שינו את התוכניות וביטלו חלק מהנת"צים המתוכננים. בערים בני ברק, בת ים וחולון הפרויקט לא החל כלל. רק בהוד השרון העבודות הסתיימו במלואן ובהתאם לתכנון המקורי.
מקור חיים (שכונה)

|  מידע |
| --- | --- |
 עיר:  ירושלים 
 תאריך ייסוד:  1924
 קואורדינטות:  31°45′15″N 35°12′45″E﻿ / ﻿31.75404167°N 35.21255556°E﻿ / 31.75404167; 35.21255556
  (למפת ירושלים מוגדלת) מקור חיים(למפת ירושלים רגילה) מקור חיים(למפת הרי ירושלים רגילה) מקור חיים(למפת הרי ירושלים מוגדלת) מקור חיים
 
מקור חיים היא שכונה קטנה בדרום העיר ירושלים על גדות נחל רפאים, לאורך מסילת הרכבת יפו ירושלים, באזור עמק רפאים. השכונה גובלת בשכונות בקעה וגוננים ובאזור התעשייה תלפיות. מקורות שמה על שם הקיווי והצפיה להשם יתברך שהוא מקור החיים ומקורו מהפסוק בספר תהלים (תהלים לו, י); כִּֽי־עִ֭מְּךָ מְק֣וֹר חַיִּ֑ים בְּ֝אוֹרְךָ֗ נִרְאֶה־אֽוֹר.
שם

קרקעות השכונה כונו בתחילה "אדמת עמוס", ולאחר הקמת השכונה נקראה "מקור חיים" על שם חיים כהן מחרקוב אשר מכספו נרכשו חלק ניכר מקרקעותיה. את הכסף תרמו בניו של חיים כהן לרגל חתונת הזהב של הוריהם. הם תרמו לחובבי ציון על מנת שתירכש בירושלים חלקת קרקע על שם אביהם.
היסטוריה > הקמה והשנים הראשונות

לאחר מלחמת העולם הראשונה פורקה חובבי ציון והכסף שנתרם על ידי בניו של חיים כהן הועבר על ידי מנחם אוסישקין לקרן קיימת לישראל, שרכשה את קרקעות השכונה.
השכונה תוכננה על ידי האדריכל ריכרד קאופמן עם רחוב אחד מרכזי, וחלקות קרקע מאחורי הבתים אשר יועדו למשקי עזר. מקור חיים אמורה הייתה להיות שכונה דתית, והסתדרות "המזרחי" הייתה אחראית בשנים הראשונות על קבלת תושביה, והרב אברהם יצחק טיקוצ'ינסקי התמנה בה לרב השכונה. תושביה הראשונים היו בעיקר עולים מפולין בני העלייה הרביעית. למרות התכנון המקורי להקים שכונה שבה בתים מודרניים ומשוכללים, המתיישבים הראשונים של השכונה היו דלי אמצעים וחלקם אף בנו את בתיהם במו ידיהם. ישנם מוותיקי השכונה שטוענים שחלק מהמתיישבים קיבלו את הבתים בחינם.
בין המתיישבים הראשונים והפעילים שהקימו את ביתם בשכונה ניתן למנות את בוכוייץ ישראל ששימש מזכיר השכונה עם הקמתה. מזכיר ועד השכונה מר ישראל בוכוייץ מסר דוח לחברים בחודש תמוז תרפ"ד והודיע כי :"עוד חודש ימים יסיימו את עשרת הבתים הראשונים".[דרוש מקור]
על פי ספרו של יונה כהן, בחודש אב תרפ"ד כבר הוקמו בשכונה בתים ורפתות. המיוחד בשכונה היה שהמתיישבים חשבו לנטוע בה עצי נוי אשר ישתלבו בסביבה בה קיים אוויר הרים צח ומקום שקט. אכן הוקם במקום פנסיון רוזנבוים.
ב-17 באוגוסט 1924 נערך טקס חנוכת השכונה החדשה. ב-14 בנובמבר 1926 נערך טקס הנחת אבן הפינה לבית הכנסת בשכונה.
עד מלחמת העצמאות הייתה מקור חיים שכונה יהודית מבודדת, המוקפת בשכונות ערביות: בדרום בית צפאפא, במערב קטמון, בצפון בקעה, המושבה היוונית, והמושבה הגרמנית ובמזרח מחנה אל-עלמיין הבריטי, שהפריד אותה מתלפיות. במאורעות תרפ"ט סבלה השכונה מהתקפות מהכפר בית צפאפא שמדרום, ותושביה אף פונו באופן זמני. לאחר המאורעות הוגשו תלונות הדדיות ומשטרת המנדט עצרה אחדים מתושבי השכונה בטענה שהם היו אחראים למותו של ערבי במהלך המאורעות. במקביל התנהלו משפטים נגד אחדים מתושבי בית צפאפא. כשנה לאחר מאורעות תרפ"ט נעשו מאמצים לקשירת קשרים בין השכונות ונחתם הסכם "ברית שלום" בין מנהיגי שתי השכונות. הסכם זה ספג ביקורת רבה מהצד הערבי. במהלך המרד הערבי הגדול, בין 1936 ל-1939, צלפו הערבים על השכונה ולפעמים אף התקיפו את הבאים אליה.
בשנת 1940 הוקמה בשכונה ישיבת "מקור חיים" על ידי רב השכונה השני - הרב ברוך יצחק לוין, והיא פעלה במקום עד 1962.
השכונה הייתה נתונה למצור במהלך השלב הראשון של מלחמת העצמאות מדצמבר 1947 ועד מאי 1948, במהלכו הותקפה השכונה כ-14 פעמים על ידי כוחות ערביים בעקבות מסירת מחנה אל-עלמיין לידיים ערביות, אך לוחמי "ההגנה" הצליחו להדוף התקפות אלו, וגם להוציא התקפות נגד. הנשים והילדים פונו מהשכונה, ונותרו בה רק צעירים פעילי ההגנה, ש-13 מהם נפלו על הגנת השכונה. עם כיבוש קטמון במבצע יבוסי באביב 1948, חברו אליה כוחות "ההגנה" וחיברו אותה עם השכונות במרכז העיר. אנדרטה לזכר הלוחמים שנהרגו על הגנת השכונה נמצאת בסמוך לבית הכנסת הישן.
היסטוריה > לאחר הקמת מדינת ישראל

ב-1951 הוקמה בסמוך לשכונה מעברת מקור חיים. המעברה אכלסה בשיאה כ-5,000 איש, ונודעה בתנאי החיים הקשים שבה. המעברה הייתה המעברה הראשונה בירושלים שהוחל בפירוקה, שהושלם עד מחצית 1956. תושבי המעברה עברו ברובם לשיכונים שנבנו בשכונת הקטמונים.
בשנות ה-60 של המאה ה-20, במסגרת תוכנית המתאר של ירושלים הוחלט להרחיב את אזור התעשייה תלפיות על חשבון חלקה הדרומי של מקור חיים. לאחר מאבק ממושך של תושבי השכונה, החולט לייעד מחדש את השטח למגורים ולא לתעשייה והתוכנית בולטה.
עד שנות השמונים נהרסו רבים מבתי השכונה המקורית, ובמקומם נבנו בתים גבוהים ומבני תעשייה ומסחר.
החל מתחילת המאה העשרים ואחת עוברת השכונה תהליך של בינוי מואץ של בתי דירות במגרשים הפנויים שנותרו בה, בעיקר בחלקה הדרומי. בנוסף מתוכננת לעבור בסמוך שלוחה של הקו הכחול של הרכבת הקלה בירושלים, ואושרה הקמתם של מגדלי מגורים בגובה של עד שלושים קומות.
מיקום

השכונה נמצאת מדרום למושבה הגרמנית, וסמוך למסילת הברזל הישנה.
השכונה כלולה במנהל הקהילתי בקעה רבתי.
מיקום > רחובות ובניינים בעלי חשיבות

רחובה הראשי של השכונה נקרא "מקור חיים" ושני רחובותיה האחרים הם צֶרֶת ואביטל.
מקור חיים מס' 10: בית הכנסת החדש "בית יוסף" לפי מנהג בני תוניס.
מקור חיים מס' 21: בעבר פנסיון רוזנבוים-ורדי, בשנות ה-90 ישיבת מקור חיים של הרב עדין שטיינזלץ, ובהמשך בית הספר הדמוקרטי סאדברי.לוח זיכרון המוצב ברחוב מקור חיים 21, לציון העובדה שבעבר שכן במקום פנסיון רוזנבוים-ורדי
מקור חיים מס' 30 ומס' 32 הם בתים המצופים אבני סיליקט היוצרים חזית מרשימה, ואף מיועדים לשימור.
במקור חיים מס' 35 (המכונה "בית שיקגו") שכן בשנים 1992–2014 ארכיון המדינה, שעבר בהמשך להר חוצבים.
מקור חיים מס' 42: בית הכנסת הישן של שכונה, אשר נבנה בשנת תרפ"ט, הודות ליוזמתו של רב השכונה הראשון - הרב טיקוצ'ינסקי. על גג בית הכנסת נבנו בשנות ה-30 עמדות הגנה מבטון עם חרכי ירי. בחצר בית הכנסת הוקמה בשנות התשעים על ידי תושבי השכונה אנדרטה לזכר 12 לוחמים שנפלו בהגנה עליה במלחמת העצמאות.
לקריאה נוספת

יוסי שפנייר, אייל מירון וראובן גפני, מקור חיים סיפורה של שכונה בדרומה של ירושלים, יד בן צבי, ירושלים, 2015
הערות שוליים

1 2 3 4 5  ירושלים – מקור חיים, באתר המעברות - העמותה למורשת המעברות
↑  מפת ירושלים עם סימון שטח השכונה 'אדמת עמוס'. בתוך חוברת בהוצאת חברת הכשרת הישוב  "מגרשי בנין בירושלים". ירושלים, דפוס גולדברג, תרפ"ג. עמ' 6., באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור
↑  יצחק גור-אריה, קוים מפנקס-יומני, ד: מקור חיים, דואר היום, 4 בינואר 1925
1 2  מקור חיים - סיפורה של שכונה בדרומה של ירושלים, יד יצחק בן צבי, 2015
↑  "פנסיון רוזנבוים" מקור היים- ירושלים, הַבֹּקֶר, 30 באוגוסט 1946
↑  חנוכת שכונה חדשה, דואר היום, 15 באוגוסט 1924
↑  בשכונת מקור חיים, דואר היום, 16 בנובמבר 1926
↑  מתעלולי המשטרה הערבית, דבר, 3 באוקטובר 1929
מאסרי יהודים נמשכים, דבר, 28 באוקטובר 1929
שוב נאסרו שני יהודים ממקור חיים, דבר, 30 באוקטובר 1929
↑  המשך חקירת מתנפלי מקור חיים, דבר, 25 במרץ 1930
מאחרוני משפטי המאורעות, דבר, 3 ביולי 1930
↑  שלום בין יהודים וערבים רע להם, דבר, 5 ביוני 1930
↑  הטירור של אנשי המופתי, דבר, 20 באוגוסט 1930
1 2  אשר לזר, מקור חיים בירושלים, הארץ, 22 ביוני 1948
↑  נהדפו התקפות חזקות על מקור חיים, דבר, 7 בינואר 1948
↑  מעברת מקור חיים לפני חיסולה, דבר, 13 בינואר 1956
↑  י גראגנשטיין, כאן הייתה מעברה, הצופה, 8 באוגוסט 1958
↑  נדב שרגאי, הוקפא תיעוש מקור חיים, כל העיר, 9 במאי 1980
נדב שרגאי, העירייה החליטה מקור־חיים — שכונת מגורים, כל העיר, 6 במרץ 1981
↑  יעל דראל, למרות התנגדות תושבי השכונה: הקו הכחול בירושלים יקודם בתוואי של עמק רפאים, באתר TheMarker‏, 18 ביוני 2018
↑  לקראת פרויקט גדול: הסכם קומבינציה נחתם בשכונת מקור חיים – בתוכנית מגדל בן 23 קומות, באתר כל העיר, 24 בנובמבר 2021
נפרדים מהשיכונים: תוכניות הבנייה שאושרו בשכונות הוותיקות בירושלים, באתר כל העיר, 7 במרץ 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007520624905171 
בית הכנסת השכונתי נבנה בשנת תרפ"ט, עם עמדות השמירה שנוספו עליו והאנדרטה שנוספה בחזיתו
יד לנופלים. מגיני מקור חיים תש"ח
רחוב מקור חיים
שלט ליד הבית שבו שכן פנסיון רוזנבוים בשכונת מקור חיים המספר את קורותיו
אבי חסון

| --- | --- |
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב 
 
אבי חסון הוא מנכ"ל סטארט-אפ ניישן סנטרל. בעבר כיהן בתור המדען הראשי של משרד הכלכלה, וראש רשות החדשנות הראשון של מדינת ישראל. נשוי לשופטת אפרת פינק.
ביוגרפיה

לאחר סיום התיכון התגייס לצה״ל, ושירת כקצין מודיעין. חסון הוא בעל תואר ראשון בכלכלה ולימודי המזרח התיכון, ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב.
בשנות ה-90 חסון מילא שורה של תפקידים בתחומי שיווק, מוצר ופיתוח עסקי בחברות תקשורת. בין היתר, בחברת ECI Telecom, חברת ECtel ותדיראן. בשנת 1999 הצטרף חסון לקרן ההון סיכון ג'מיני, ובשנת 2004 מונה לשותף בקרן.
בשנת 2010 מונה חסון לתפקיד המדען הראשי במשרד הכלכלה (אז עדיין משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה) בעת כהונת השר בנימין בן אליעזר. בינואר 2016, עם החלפת לשכת המדען הראשי במשרד הכלכלה ברשות החדשנות, מונה לראש הרשות הראשון והוביל את השינוי הארגוני שהממשלה החליטה עליה. חסון מילא את שני התפקידים במקביל עד שנת 2017. בתוקף תפקידיו, ייעץ לממשלה בשלל נושאים הקשורים ליישום החוק לעידוד מחקר, פיתוח וחדשנות טכנולוגית בתעשייה (חוק המו"פ).
בשנת 2018, לאחר כמעט עשור בתפקידים ציבוריים, הצטרף חסון לקרן אימרג'.
ביולי 2021 חסון מונה למנכ"ל סטארט-אפ ניישן סנטרל, חברה לתועלת הציבור הפועלת לחיבור בין ענף ההיי-טק בישראל למשקיעים, חברות ויזמים מהעולם. הוא החליף בתפקיד את פרופסור יוג'ין קנדל.
בנוסף לתפקידיו, חסון מכהן כחבר ועד מנהל במספר ארגונים בולטים, כולל SpaceIL, המרכז הרפואי שיבא - תל השומר, Israel Tech Challenge, ועוד.
הערות שוליים

↑  בתיה פלדמן, ‏אבי חסון מצטרף כשותף לקרן ההון סיכון ג'מיני, באתר גלובס, 5 בדצמבר 2004
↑  12 על 12: הדמויות המשפיעות בהייטק בעולם הממשל..., באתר tech12
↑  מאיר אורבך ונעמה סיקולר, פרסום ראשון: אושר מינויו של אבי חסון למדען הראשי, באתר כלכליסט, 23 בנובמבר 2010
↑   אורה קורן, הרשות הלאומית לחדשנות טכנולוגית יוצאת לדרך: מונתה מועצת המנהלים, באתר TheMarker‏, 5 ביוני 2016
↑  נורית רוט ומאיר אורבך, "הרשות לחדשנות טכנולוגית צריכה להיות דינמית, נסיינית, הכי טובה בעולם. וזה מאוד אנטי ממשלה", באתר כלכליסט, 9 בנובמבר 2016
↑   אלירן רובין, המדען הראשי מסיים את תפקידו - אך טרם נפתח המכרז להחלפתו כיו"ר רשות החדשנות, באתר TheMarker‏, 26 בדצמבר 2016
↑   אלירן רובין, אבי חסון חוזר להון סיכון: יקים את קרן אימרג' 2 – שרוצה לגייס 100 מיליון דולר, באתר TheMarker‏, 25 ביולי 2018
↑  אופיר דור, ‏אבי חסון מונה לתפקיד מנכ"ל ארגון סטארט-אפ ניישן סנטרל, באתר גלובס, 14 ביולי 2021
↑  מאיר אורבך, מנהל חדש לארגון Start-up Nation Central: המדען הראשי לשעבר אבי חסון, באתר כלכליסט, 14 ביולי 2021
מוטקה אלון

ערך זה עוסק בראש העיר הראשון של נצרת עילית. אם התכוונתם לרב ציוני-דתי, ראו .
מרדכי (מוטק'ה) אלון (23 בדצמבר 1923 – 30 ביולי 1993) היה איש ההגנה, דיפלומט, ממייסדי נצרת עילית וראש העיר הראשון שלה.
חייו

אלון נולד בשכונת נוה צדק בתל אביב ולמד בגימנסיה הרצליה ובבית הספר מונטיפיורי. בנעוריו הצטרף להגנה והחל לפעול במסגרת ש"י. במקביל, למד באוניברסיטה העברית. במהלך לימודיו הכיר את אשתו לעתיד, שושנה לבית מזור. החל מ-1944 נשלח מטעם ש"י לבריטניה ולארצות הברית, ופעל בהן עם טדי קולק.
עם קום המדינה, הצטרף אלון לחיל המודיעין, וקיבל דרגת רב-סרן. ב-1951 השתחרר, והחל לעבוד במחלקת המחקר של משרד החוץ, ובהמשך במשרד הביטחון. בשנת 1956 מינה אותו מנכ"ל המשרד, שמעון פרס, לעמוד בראש ועדה בין-משרדית, שמטרתה לפעול לשם הקמתה של עיר יהודית באזור העיר נצרת. הוועדה עסקה בתכנונה של העיר, ברכישת קרקעות או הפקעתן, ובהקמת המבנים הראשונים - יחידות דיור קטנות ומבני ציבור. בנוסף, פעלה הוועדה לשם מציאת מקורות תעסוקה, ובין היתר הוקם במקום מפעל עלית. באותה תקופה נקבע האופי של העיר שעיר קולטת עלייה. כבר באותה שנה הוחל בבנייתה של העיר, שנקראה בתחילה "קריית נצרת", ובסופה עברו להתגורר בה 13 המשפחות הראשונות, ובהן משפחתו של אלון. אלון ניצח על הפעילות בעיר וקלט באופן אישי את העולים שהגיעו לעיר. בדבר נכתב שהוא זכה לתשבחות רבות מתושבי המקום על מסירותו.
ב-1963 הוכרזה נצרת עילית כמועצה מקומית ואלון היה לראש המועצה. ב-1974 קיבלה מעמד של עיר, ותוארו של אלון השתנה בהתאם.
בשנת 1973 הגיע להסכם עם מנחם אריאב שהלה ימונה לסגנו ובהמשך תמצא המפלגה תפקיד במישור הארצי לאחד מהם והשני יכהן כראש העיר. בספטמבר 1976 החליטה מועצת הסניף של מפלגת העבודה בנצרת עילית שאריאב יהיה מועמד המפלגה בבחירות הקרובות לראשות העיר, במה שאלון ראה כהדחה. בתגובה, אלון הדיח את אריאב מתפקיד סגן ראש העיר והודיע על כוונתו לרוץ באופן עצמאי לראשות העיר, מה שאילץ אותו לפרוש מהמפלגה. אריאב בתגובה ארגן קואליציה של חברי מפלגת העבודה שהיו נאמנים לו עם הליכוד בכוונה להדיח את אלון, שהקדים להתפטר במקום להיות מודח.
לאחר שעזב את תפקידו בנצרת עילית, שב לעבודה במשרד החוץ. עד 1982 מילא תפקיד במזרח הרחוק, ולאחר מכן התגורר בירושלים ועבד במטה המשרד.
מרדכי אלון נפטר ב-1993 ונטמן בבית העלמין בנצרת עילית. הותיר אחריו את אשתו ושתי בנות.
על שמו של אלון נקראה מכללה שנפתחה בנצרת עילית בשנת 2008, וכיכר באחת מיציאות העיר.
הערות שוליים

↑  שמואל שגב, יום הולדת לקריית נצרת, מעריב, 20 בינואר 1960
↑  ק. שבתאי, יהודים בנצרת, דבר, 13 בספטמבר 1957
↑  יואל דר, אש מחלוקת בנצרת עלית, דבר, 7 בינואר 1977
↑  מ. אריאב המועמד לראש העיריה בנצרת עלית, דבר, 17 בספטמבר 1976
↑  יואל דר, מ. אלון הביא להדחת אריאב, דבר, 23 בספטמבר 1976
↑  ראש עיריית נצרת עלית פרש מהעבודה, דבר, 10 בינואר 1977
↑  קואליציה עבודה ליכוד בנצרת עלית, דבר, 12 באוגוסט 1977
↑  מרדכי אלון התפטר מראשות עיריית נצרת עילית, דבר, 23 באוגוסט 1977
↑  יואל דר, אחד:אפס לטובת מנחם אריאב, דבר, 4 בספטמבר 1977
תנשמתיים

| תנשמתיים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: דורסי לילה
משפחה:: תנשמתיים
שם מדעי
 Tytonidae ‏סקופולי, 1769

Tyto longimembris
Tyto glaucops
Phodilus badius
תנשמתיים או תנשמות (שם מדעי: Tytonidae), היא המשפחה הקטנה מבין השתיים שבסדרת דורסי הלילה.
מאפיינים

תפוצתם בעיקר באזורי אקלים טרופי, אולם מינים אחדים נפוצים גם בקוי רוחב צפוניים יותר. מרבית המינים שוכנים ביערות, חלקם שוכנים ביערות פתוחים, תנשמת העשב שוכנת בסוואנה.
מבחינה מורפולגית, שונים התנשמות מיתר דורסי הלילה במספר מאפיינים:
פרצוף-השמע שלהם בצורת לב
מקורם מוארך ושטוח.
עיניהם קטנות בהשוואה לדורסי לילה אחרים.
רגליהם ארוכות.
אצבעתם הפנימית גדולה כשל האמצעית, היא בעלת טופר משונן, המסייע בניקוי ומריטת נוצות.
עצם החזה מחורצת ומאוחה עם מזלג הבריח.
לתנשמות טופרים מפותחים כיתר דורסי הלילה, כאשר האצבע הרביעית מתהפכת לאחור. הנקבות גדולות מהזכרים, ופלומתם בעלת כתמים כהים. כסות הנוצות רכה וסבוכה, חלקה העליון כהה ומפוספס בעוד שחלקה התחתון בהיר ולעיתים קרובות חסר כל סימן. כיתר דורסי הלילה, לשונם בשרנית, המעי האטום מפותח והם חסרי זפק אשר נפוץ בעופות.
המשפחה מוכרת בעיקר אודות למין הנפוץ והנחקר ביותר- התנשמת הלבנה (Tyto alba), השוכנת אף באזורים מיושבים על ידי האדם. מינים רבים לא נחקרו דיים, וניתן רק לשער שהם חולקים דפוסי התנהגות עם המין המוכר. תנשמתיים ניזונים בעיקר מיונקים קטנים, כאשר מכרסמים שונים, נברניים וחדפיים מהווים את עיקר התזונה. אולם, המינים יכולים להסתגל לתזונה מקומית נפוצה, מיני עופות קטנים, עופות מים, זוחלים, צפרדעים וחרקים שונים. את טרפם הם נוהגים לשאת במקורם, לא כמרבית העופות הדורסים שאת טרפם נושאים בטופריהם.
התנשמתיים ידועים בתעופתם החרישית ביותר, המתאפשרת אודות לשינויים והתאמות של מבנה הנוצות. לדורסי לילה רבים כנפים רחבות וגדולות ומאפשרות תעופה איטית. מינים אחדים צדים בדאייה איטית בצמוד לקרקע. מרבית המינים פעילים בשעות הלילה, חושי הראייה והשמיעה מפותחים, על כן מסוגלים בציד מדויק אף בתנאי תאורה שאינם מיטיבים.
התנשמתיים יימצאו בזוגות או ביחידים לאורך כל השנה, לעיתים קרובות בטריטוריה קבועה. המינים יושבי קבע בנחלתם, ואף לא יתרחקו רבות ממקום ההטלה. תקופת הדגירה משתנה בהתאם לתנאי מזג האוויר ובהתאם לתקופת הדגירה של מיני הטרף. גודל התטולה משתנה מ-1–2 ביצים ל-4–7 ביצים, בהתאם למין ולתנאים הסביבתיים. מספר מינים דוגרים בחורי עצים ובחורי מבנים מעשי ידי אדם. תנשמות העשב דוגרות על הקרקע, אך להם מערכת מאורות מסועפת בתוך העשב הצפוף. הנקבה היא על פי רוב הדוגרת היחידה על הביצים, כאשר הזכר אחראי לספק את המזון. גידול הצאצאים ולימוד מיומנויות התעופה בעזרת שני ההורים.
מיני תנשמתיים

במשפחה נכללים 27 מינים:
סוג: תנשמת המפרץ (Phodilus ) ‏ (3 מינים):
תנשמת מפרץ קונגולזית (Phodilus prigoginei)
תנשמת מפרץ מזרחית (Phodilus badius)
תנשמת מפרץ סרי-לנקית (Phodilus assimilis)
סוג: תנשמת (25 מינים):
תנשמת לבנה (Tyto alba)
Tyto aurantia
Tyto bargei
Tyto capensis
Tyto castanops
Tyto crassirostris
Tyto delicatula
Tyto deroepstorffi
Tyto detorta
Tyto furcata
Tyto glaucops
Tyto inexspectata
Tyto insularis
Tyto longimembris
Tyto manusi
Tyto multipunctata
Tyto nigrobrunnea
תנשמת מסכה אוסטרלית (Tyto novaehollandiae)
Tyto prigoginei
Tyto punctatissima
'Tyto rosenbergii
Tyto sororcula
Tyto soumagne
Tyto tenebricosa
Tyto thomensis