stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית הספר לכלכלה של לונדון
הערות שוליים

1 2  "Topuniversities.com". Topuniversities.com. נבדק ב-2012-10-03.
1 2  "The Complete University Guide 2025". The Complete University Guide. נבדק ב-2024-10-03.
1 2  "University guide 2025". The Guardian. 7 בספטמבר 2024. נבדק ב-2024-10-03. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Times University Ranking". The Times. נבדק ב-2024-10-03.
↑  "Undergraduate Admissions". LSE. נבדק ב-2012-10-03.
↑  "Key Facts". LSE. נבדק ב-2012-10-03.
↑  Facts and figures
1 2  "Careers and employability at LSE". LSE. נבדק ב-2012-10-03.
↑  "Graduate Destinations". LSE. נבדק ב-2012-10-03.
↑  דנה הרמן, קונים דעת: איך הלונדון סקול אוף אקונומיקס קיבלה תרומות מבנו של קדאפי, באתר הארץ, 12 במרץ 2011
↑  Sellgren, Katherine (1 במרץ 2011). "LSE investigates Gaddafi's son plagiarism claims". BBC. נבדק ב-2012-10-03. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Applications (choices) and accepted applicants to each UCAS member university and college 2011". UCAS. נבדק ב-2012-10-03.
1 2  "Available Programmes". LSE. נבדק ב-2012-10-03.
↑  "Tuition fees: Why the LSE leads the pack". The Independent. נבדק ב-2012-10-03.
↑  "Graduate Support Scheme". LSE. נבדק ב-2012-10-03.
↑  "Fullbright Commission". Fulbright.co.uk. נבדק ב-2010-04-26.
↑  Kidd, Patrick (2007-09-22). "Performance over 10 years". The Times. נבדק ב-2010-10-04.
| אוניברסיטת לונדון |
| --- | --- | --- |
| מוסדות | בירקבק • בית הספר המלכותי המרכזי לדרמה ונאום • בית הספר להיגיינה ומחלות טרופיות • בית הספר ללימודי המזרח ואפריקה • בית הספר לכלכלה של לונדון • בית הספר לעסקים של לונדון • ברונל • גולדסמית'ס • האקדמיה המלכותית למוזיקה • המכון לחקר הסרטן • הקולג' המלכותי לווטרינריה • יוניברסיטי קולג' לונדון • מכון קורטלנד לאמנות • סיטי סנט ג'ורג' • קווין מרי • קינגס קולג' לונדון • רויאל הולווי |  |
| מקומות ובניינים | אולמות מגורים (אינטרנשיונל הול • בית נוטפורד • קולג' הול • קונוט הול) • בית הסנאט • בלומסברי • כיכר גורדון • כיכר וובורן • כיכר טביסטוק • כיכר טורינגטון • כיכר ראסל |  |
| שונות | איגוד אוניברסיטת לונדון • הוצאה לאור • מועדון הסירות של אוניברסיטת לונדון • מרכז המחשבים של אוניברסיטת לונדון |  |
קטגוריה‏ • ‏‏ויקישיתוף
| קבוצת ראסל |
| --- | --- | --- |
|  | אדינבורו • אוקספורד • אימפריאל קולג' • אקסטר • בירמינגהם • בית הספר לכלכלה של לונדון • בריסטול • גלאזגו • דרהאם • המלכה בבלפסט • ווריק • יוניברסיטי קולג' לונדון • יורק • ליברפול • לידס • מנצ'סטר • נוטינגהאם • ניוקאסל • סאות'המפטון • קארדיף • קווין מרי • קיימברידג' • קינגס קולג' לונדון • שפילד |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264622005171  PLWABN: 9810656688705606  BIBSYS: 90335080  BNC: 000236282  BnF: cb12258706r (data)  CANTIC: a12210055  CiNii: DA00679256  GND: 7669-7  ICCU: VEAV008434  ISNI: 0000 0004 5903 3130  LCCN: n80038497  LNB: 000009033  MusicBrainz: 557d5a17-aa63-4391-b287-ca0bc246d14b  NARA: 10441382  NDL: 01165845  NKC: ko2003186515  NLA: 35311778  NLR:   NSK: 000391136  RERO: 02-A000106595  SELIBR: 67828  SNAC: w64f6f06  SUDOC: 032150547  Trove: 907438  VIAF: 124127252   WorldCat (עם VIAF): 124127252 
פרידריך האייק, שלימד בבית הספר בשנות ה-30 וה-40.
רחוב Houghton
הספרייה הבריטית למדעי המדינה וכלכלה, בתכנון נורמן פוסטר
גג מבנה הספרייה
נשיא רוסיה דימיטרי מדבדב, בהרצאה בבית הספר
סטנלי פישר, מוסמך בית הספר לכלכלה
גבריאל חסון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  12 ביוני 1965 (בן 59) באר שבע, ישראל ישראל
 מוקד פעילות:  ישראל 
 סוגה:  רוק, מוזיקה יהודית מקורית
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  גיטרה
 חברת תקליטים:  התו השמיני
 האתר של גבריאל חסון
 
גבריאל חסון (נולד ב-12 ביוני 1965) הוא מוזיקאי ומפיק מוזיקלי ישראלי, חוזר בתשובה וחסיד ברסלב. מחלוצי המוזיקה היהודית המקורית.
ביוגרפיה

חסון נולד וגדל בשכונה ב' (באר שבע) למשפחה חילונית.
הוא למד במשך כעשר שנים נגינה על גיטרה ופיתוח קול בקונסרבטוריון העירוני באר שבע.
בגיל 16 עבר לתל אביב וניגן באופן מקצועי ואף ליווה את יהונתן גפן בערבי שירה במועדון "צוותא". למד בבית הספר למוזיקה רימון ושם התחבר לאביב גפן.
בגיל 25 נסע לטייל בארגנטינה, ונשאר במנדוסה במשך שנתיים כיוון שהתאהב במקומית. מקומי עשיר מימן לו הפקת אלבום שיצא בהפצת "סוני מיוזיק" בשתי גרסאות - אנגלית ועברית, כשהגרסה העברית הצליחה יותר. בהקלטת הדיסק השתתף הסאונדמן הרנן רוחאס, שעבד עם להקת פליטווד מק. למרות ההצלחה וההופעות הרבות חזר לישראל, חברתו התגיירה והוא נישא לה.
התגורר שמונה שנים בניו יורק, שם הפיק את להקת Virgin Steele(אנ') וניגן עם לארי קוריאל(אנ'). הוא הוציא שם שלושה אלבומים.
בין השאר, הפיק מוזיקלית את האלבומים "טוב כמו עכשיו" ו"עולה מן הים" של סיני תור, את האלבום "אנסמבל עתניאל" של ישיבת ההסדר עתניאל, את האלבום "כנגן המנגן" של ירמיהו, ואת האלבום "אגרת" של הרב יהושע אנגלמן.
דיסקוגרפיה > חיים אישיים

נשוי ומתגורר בעתניאל.
וילדר פנפילד

| --- | --- |

 לידה:  ינואר 26, 1891. ספוקיין, וושינגטון, ארצות הברית.
 פטירה:  אפריל 5, 1976.  (בגיל 3 חודשים) מונטריאול, קוויבק, קנדה.
 ענף מדעי:  מדעי המוח.
 עיסוק:  נוירוכירורג
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פרינסטון, ארצות הברית. אוניברסיטת אוקספורד, אנגליה. בי"ס לרפואה ג'ון הופקינס, ארצות הברית.
 מנחה לדוקטורט:  צ'ארלס סקוט שרינגטון, הארווי קושינג, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מוסדות:  אוניברסיטת מקגיל 
 פרסים והוקרה:  מסדר ההצטיינות  מלגת רודס (1914)  מלגת גוגנהיים  עמית החברה המלכותית  honorary Fellow of the Royal College of Surgeons (1943)  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים  היכל התהילה הקנדי של הרפואה (1994)  עמית מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש  Otfrid Foerster Medal (1966)  שותף במסדר קנדה  F.N.G. Starr Award (1965)  מדליית ליסטר (1960)  מדליית פלאוול (1951) 
 תרומות עיקריות
 למד את קליפת המוח האנושית באמצעות גרייה עצבית בזמן ניתוחים.
 
וילדר גרייבס פנפילד (באנגלית: Wilder Penfield; ‏26 בינואר 1891 – 5 באפריל 1976) היה נוירוכירורג אמריקאי-קנדי. הוא פיתח והרחיב את תחום ניתוחי המוח בשיטות וטכניקות, ובעיקר שימוש ברישומים חשמליים למיפוי הפונקציות של האזורים השונים במוח. הוא תיאר לראשונה את ההומונקולוס בקליפת המוח. תרומתו המדעית בניסיון למיפוי תפקודי המוח התרחבה גם למגוון נושאים אחרים, כולל הזיות, אשליות, דיסוציאציה ו דז'ה וו. פנפילד הקדיש הרבה חשיבה מדעית רבה לתהליכים מנטליים, ואף תהה אם יש בסיס מדעי כלשהו לקיומה של נשמה.
ביוגרפיה > חיים מוקדמים וחינוך

נולד ב ספוקיין, וושינגטון, ב-26 בינואר 1891, פנפילד בילה את רוב חייו המוקדמים ב הדסון, ויסקונסין. את לימודיו הגבוהים עשה ב אוניברסיטת פרינסטון, ושיחק בקבוצת הכדורגל של האוניברסיטה, ואף שימש לזמן קצר כמאמן הקבוצה לאחר סיום לימודיו ב-1913. ב-1915 הוא קיבל מלגת רודס לקולג' מרטון באוניברסיטת אוקספורד באנגליה, ולמד נוירופתולוגיה תחת סר צ ' ארלס סקוט שרינגטון. לאחר תקופה אחת במרטון, פנפילד עבר לצרפת, שם הוא שירת כמלביש בבית חולים צבאי בפרברי פריז. הוא נפצע ב 1916 כאשר המעבורת שהיה על סיפונה, ה אס אס סאסקס, נפגעה מטורפדו. בשנה שלאחר מכן, התחתן עם הלן קרמוט, והחל ללמוד ב בית הספר לרפואה של אוניברסיטת ג'ונס הופקינס, וקיבל את תואר דוקטור לרפואה בשנת 1918; לאחר מכן עבד תקופה קצרה כרופא בית בבית החולים פיטר בנט בריגהאם בבוסטון. חזרה לאוקספורד ב-1919, פנפילד בילה את השנתיים הבאות בהשלמת לימודיו. במהלך תקופה זו פגש את סר ויליאם אוסלר. ב-1924, הוא עבד במשך חמישה חודשים עם פיו דל ריו הורטגה על אפיון סוג של תאי גלייה הידוע כיום כ אוליגודנדרוציטים. הוא גם בילה תקופות השתלמות בגרמניה עם פדור קראוס ו אוטפריד פורסטר, כמו גם ב ניו יורק. בשנת 1928, במהלך 6 החודשים שהעביר בגרמניה עם פורסטר הוא למד כיצד להשתמש בהרדמה מקומית לצורך ניתוחי המוח כדי לשמור על המנותחים ערים בזמן הניתוח. (דבר זה מתאפשר שכן המוח עצמו אינו מעוצבב בקולטנים לכאב, ולכן מספיק להרדים את הרקמות החיצוניות). כישורים אלו באו לידי שימוש נרחב בידיו בהמשך, לצורך המיפוי התפקודי השיטתי של המוח האנושי שעשה.
ביוגרפיה > קריירה רפואית

לאחר התמחות בכירורגית תחת הארווי קושינג, הוא קיבל משרה במכון הנוירולוגי של ניו יורק, שם ביצע את הניתוחים העצמאיים הראשונים שלו לטיפול באפילפסיה. בזמן שחי ועבד בניו יורק פגש את דוד רוקפלר, שרצה להקים מכון רפואי שבו פנפילד יוכל להמשיך ולפתח את הטיפול הכירורגי באפילפסיה, אבל אינטריגות ופוליטיקה אקדמית בקרב הנוירולוגים בניו יורק מנעה את הקמת המוסד בניו יורק. בעקבות זאת, בשנת 1928 קיבל פנפילד הזמנה מסר וינסנט מרדית, בנקאי ופילנתרופיסט קנדי, ועבר ל מונטריאול, קוויבק, קנדה. שם, פנפילד לימד ב אוניברסיטת מקגיל ובבית החולים המלכותי ויקטוריה, והפך למנתח המוח הראשון בעיר.
ב-1934, פנפילד, יחד עם ויליאם קון, יסד והפך למנהל הראשון של המכון ובית החולים הנוירולוגי של מונטריאול באוניברסיטת מקגיל, שהוקם במימון רוקפלר. באותה שנה הוא גם הפך לנתין בריטי (כחלק מה האימפריה הבריטית, שכן אזרחות קנדית מובהקת לא הייתה קיימת עד אחרי מלחמת העולם השנייה, ב 1947). בשנים הראשונות לעבודתו במונטריאול הצטרף אליו דונלד הב, שהחל לבצע בדיקות מורכבות של תפקוד מוחי על החולים לפני ואחרי הניתוחים.
פנפילד לא הצליח להציל את אחותו היחידה, רות, שמתה מסרטן המוח, אם כי ניתוח מורכב שהוא ביצע הוסיף שנים לחייה.
פנפילד נבחר כחבר כבוד זר של האקדמיה האמריקאית לאמנויות ומדעים בשנת 1950 ופרש עשר שנים מאוחר יותר ב-1960. הוא היה חבר באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית ובאגודה הפילוסופית האמריקאית. הוא מונה ל מסדר הכבוד ב רשימת כבוד השנה החדשה 1953. הוא הפנה את תשומת ליבו לכתיבה, והפיק רומן כמו גם את האוטוביוגרפיה שלו אין אדם לבד. ביוגרפיה מאוחרת יותר, משהו מוסתר, נכתב על ידי נכדו ג ' פרסון לואיס.
בשנת 1960, השנה שבה פרש מעבודתו כנוירוכירורג, פנפילד זכה בפרס מדליית ליסטר על תרומתו למדעי הכירורגיה. הוא נשא את נאום ליסטר באירוע הענקת הפרס בנושא "הפעלת תיעוד החוויה האנושית", ב קולג' המלכותי למנתחים באנגליה ב-27 באפריל 1961. ב-1967התקבל כחבר של מסדר קנדה וב-1994 הוא צורף לאחר מותו ל אולם התהילה הרפואי הקנדי. חלק גדול מהחומר הארכיוני שלו נמצא ב ספריית אוסלר באוניברסיטת מקגיל.
ביוגרפיה > חיים מאוחרים

בשנותיו המאוחרות הקדיש פנפילד את זמנו לפעילות ציבורית, במיוחד לתמיכה בחינוך האוניברסיטאי. עם חבריו המושל הכללי ז 'ורז' ואניר ו פאולין ואניר, הם ייסדו את מכון ואניר למשפחה "לקדם ולהנחות את החינוך בבית – הכיתה הראשונה של האדם." הוא היה גם תומך מוקדם של דו-לשוניות בילדות.
פנפילד מת ב-5 באפריל 1976 מסרטן בטן ב בית החולים המלכותי ויקטוריה במונטריאול. האפר שלו ושל אשתו הלן נקבר באחוזת המשפחה במזרח בולטון (בולטון-אסט), קוויבק על מפרץ סרג 'נט, אגם ממפרמגוג.
תרומה מדעית > מיפוי קליפת המוח הסומטו-מוטורית

פנפילד היה חוקר פורץ דרך וכירורג מקורי. יש לזכור כי בתקופתו, שיטות ההדמיה למוח לא היו קיימות, וכמעט לא ניתן היה למקם במדויק את הנגעים אותם צריך היה הנוירוכירורג להסיר. פנפילד פיתח טכניקה נוירוכירורגית באמצעות מכשיר המכונה דיסקטור פנפילד שגורם לנזק המינימלי לקרומים ולמוח ומקובל בתחום הנוירוכירורגיה עד היום. עם עמיתו הרברט ג'ספר, נוירולוג ופסיכולוג, הם פיתחו את "ההליך המונטראולי" שבו הוא טיפל בחולים עם אפילפסיה קשה על ידי השמדת רקמת המוח באזור אותו איתרו כמקור לההתקפים. לפני הניתוח הוא גירה את סביבת אזור הניתוח באמצעות אלקטרודה שהוחדרה למוח תחת הרדמה מקומית, בעוד שהמטופלים היו בהכרה מלאה על שולחן הניתוחים, ורשם את תגובותיהם. בדרך זו יכול היה למקד בצורה מדויקת יותר את אזורי המוח האחראים להתקפים ולהפחית את הנזק הסביבתי והנכות התפקודית לאחר הניתוח.
השימוש בגרוי עצבי באופן שיטתי איפשר לפנפילד למפות את ייצוג התפקודים השונים על פני קליפת המוח. ידועים בעיקר המפה של הייצוג הסומטוטופי של מערכת תחושות הגוף והמערכת המוטורית המכונות ה"הומונקולוס". המפות האלה הראו את השטח המוקדש לאברי הגוף השונים עפני קליפת המוח שאיננו פרופורציונלי לגודל האיבר אלא לרמת הדיוק הנדרשת בעיבוד הנתונים המוחי (רזולוציה בתחושה, או תנועה עדינה במוטוריקה), ומכאן החלק הגדול של כפות הידיים, למשל, לעומת הגו. המפות האלה עדיין בשימוש היום, כמעט ללא שינוי. יחד עם הרברט ג ' ספר, הוא פרסם את העבודה הזו ב-1951 (ומהדורה שנייה בה- 1954) בספר שהיה לציון דרך במדעי המוח "אפילפסיה והאנטומיה התפקודית של המוח האנושי". עבודה זו תרמה רבות להבנת המיקום של התפקודים בקליפת המוח. המפות של פנפילד הראו חפיפה ניכרת בין אזורים: למשל, האזור המוטורי השולט בשרירי כף היד לפעמים גם שולט על שרירים בזרוע העליונה ובכתף. הוא הניח כי תכונה זו נגרמת על ידי שונות בין פרטים שונים בגודל המוח ובמיקום. שיטות הדמיה מתקדמות יותר הראו מאז כי הדבר נובע מאי רציפות ביצוג הסומטוטופי של קליפת המוח המוטורית.
תרומה מדעית > תפקודי האונות הרקתיות

פמפילד דיווח כי גירוי עצבי של האונות הרקתיות יכול להוליך לתחושת זיכרונות חיים. מכאן נפוצו פרסומים פשטניים בספרות הפסיכולוגית, כולל הספר "אני בסדר - אתה בסדר", שהפיצו את התפיסה לפיה המוח "רושם" התנסויות באופן רציף ובפרטים מושלמים, למרות שהזכרונות האלו אינם ניתנים להעלאה רצונית. למעשה, אירועים כאלה של עליית "זכרונות" אירעה בפחות מ 5% מהחולים שעברו גירוי עצבי באונה הרקתית, אבל גם נוירוכירורגים מאוחרים יותר חזרו על התצפית.
מבין 520 חולים שעברו גירויים באונה הרקתית, 40 דיווחו על תחושות של חלומות, ריחות, הזיות של ראיה או שמיעה, וכן תחושות חוץ-גופיות. חלקם תיאורו גם הזיות ריח או תחושת מגע. במאמריו, תיאר פנפילד שילובים של הזיות, תחושת חלום וזכרונות, וכן רגשות מורכבים של בדידות, פחד, זרות ותחושת דז'ה-וו. כל התחושות האלו נמשכו רק כל עוד נמשך הגירוי בקליפת המוח הרקתית. פנפילד חילק את התחושות המתעוררות כתוצאה מגירוי של האונה הרקתית ל - 2 סוגים:
התנסות חושית - כאשרהחולה דיווח על שמיעה של מוזיקה, או ראיה של אורות בורקים.
התנסות "רצועה" - אירועים בהם דיווח החולה על תחושות שכביכול קשורות לאירועים מוכרים מעברו, למרות שב"ד לא היו מסוגלים לציין את המקור המדויק לתחושה. הזיכרון יכול היה לעורר ולחזק רגשות שנקשרו להתרחשות.
פנפילד הדגיש כי אותם זכרונות היו, כנראה, דברים שבשלב מסוים הוא במוקד של תשומת הלב. פנפילד אסף במשך יותר מ - 25 שנים תצפיות על התנסויות של חולים שלו במהלך גירוי עצבי מוחי, ודיווחו על אשליות חושיות שונות. המסקנות שלו היו כי לאשליות יכולות להיות מגוונות מאד, מהתנסות חושית פשוטה ועד אשליות מורכבות הכוללות הופעה של רגשות.
יש לציין כי התיאוריה של פנפילד לגבי הלוצינציות עברה רביזיה בשנות ה - 70 עם השימוש הנפוץ בחומרים הלוסינוגניים, כאשר התפתחה ההבנה שהמקור להזיות איננו רק מחלות נפש, אלא הן תופעה נפוצה משחשבו קודם, היכולה להיגרם בנסיבות שונות .
נקראים על שמו (eponyms)

ההומונקולוס של פנפילד - המבנה האנטומי של הארגון הסומטוטופי של תחושות הגוף וקליפת המוח המוטורית, כפי שתוארו לראשונה על ידו ב 1937.
סינדרום פנפילד - התקפים אפילפטיים הנגרמים על ידי גידול הלוחץ על ההיפותלמוס, וגורמים לתופעות אוטונומיות.
דיסקטור פנפילד - מכשיר כירורגי שהומצא על ידו.
דניאל קריגר

| --- | --- |
דניאל קריגר
דניאל קריגר
 לידה:  אוקטובר 1908 תשרי תר"ע רוסיה
 נהרג:  21 בינואר 1950 (בגיל 41) ג' בשבט תש"י
 תאריך עלייה:  1933
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:  נוטר,  משטרת ישראל
 תקופת הפעילות:  1936–1950 (כ־14 שנים)
 דרגה:  סמל ראשון
 פעולות ומבצעים
 המערכה לשחרור רמלה-לוד, קרב לטרון
 הנצחה
 רחוב דניאל בבת ים
 
האנדרטה לזכרו של דניאל קריגר
דניאל קריגר (תשרי תר"ע, אוקטובר 1908 - ג' בשבט תש"י, 21 בינואר 1950) היה ממקימי העיר בת ים, חבר ההגנה כנוטר ושימש אחראי על הנשק ועל הסליקים בעיר. לאחר מלחמת העצמאות התגייס לשורות המשטרה כנָשק וחבלן והיה מראשוני החבלנים במשטרה. סמל ראשון קריגר נהרג בעת מילוי תפקידו והיה לחלל הראשון של חבלני משטרת ישראל.
ביוגרפיה

קריגר נולד לליזה ויצחק ברוסיה אך בגיל צעיר מאוד עברה המשפחה לליטא ושם הצטרף לנוער הציוני. הוא עבר הכשרה בעיר ממל עם חברים נוספים, ובשנת 1933 עלה לארץ באנייה "וושינגטון" ונקלט בקיבוץ רמת רחל. במסגרת עבודת החוץ של הקיבוץ נשלח למפעל האשלג של ים המלח. שנה מאוחר יותר הגיע לעיר בת ים והיה אחד מחמשת הפועלים הראשונים של העיר.
בשנת 1936, עם פרוץ המאורעות, התגייס מטעם ההגנה לנוטרות. ביום עבד בעבודות שונות כפועל ובלילה דאג לנשק. הוא דאג להטמנתו מפני הבריטים ולטיפולו השוטף. את תיקוני הנשק ביצע בעצמו.
קריגר היה שותף פעיל מאוד בהגנה על העיר בת ים ונחשב לגיבור העיר. בין היתר היה עובר מעמדה לעמדה לחלק תחמושת וגם אוכל ללוחמים. הוא אף חילץ פצועים וגם הרוגים משטחים שהיו מכוסים באש. במקרה אחר, עזר להקים את קיר המגן ברחוב בלפור בעיר, קיר שנבנה תחת אש. מקרה נוסף שבו נחזתה גבורתו של דניאל, היה בהתנדבותו למערכה לשחרור רמלה-לוד ואחרי כן השתתפותו בקרב לטרון במאבק על דרך ירושלים.
בבוקר יום שבת 21 בינואר 1950 נקרא קריגר לחלץ פצועים משדה מוקשים מתחת לגשר באר שבע. כאשר נכנס אל שדה המוקשים כדי לפתוח ציר לכניסת כוח רפואי עלה על מוקש ונפצע קשה. את חבריו שניסו לחלצו הזהיר: "אל ירד איש, יש עוד מוקשים!" וכשנדמה היה לו שחבריו אינם נשמעים להוראותיו, ולמרות פציעתו, שלף את אקדחו ואמר כי יירה במי שירד לשדה המוקשים. הוא הצליח לחלץ את עצמו לבד, אך איבד הרבה דם ונפטר באותו יום בבית חולים. נטמן בבחלקה הצבאית בבית הקברות נחלת יצחק בתל אביב. הותיר אישה, ציפורה, ושתי בנות (תלמה וליאורה).
הנצחה

קריגר היה החלל הראשון של חבלני משטרת ישראל. ביום השלושים למותו קראה מועצת העיר בת ים רחוב על שמו, רחוב דניאל, כאות תודה והוקרה לאיש שבזמנים קשים הפיח בחבריו אומץ לב, עודד אותם והיה לדוגמה של מסירות וגבורה בהתנהגותו ובמעשיו. ליד בית מספר 44 הוקמה גם אנדרטה לזכרו בסמוך לפארק בו היה אחד הסליקים שטופלו על ידי קריגר.
בשנת 2011 התעוררה סערה בעיר כאשר חברי המועצה המקומית החליטו לשנות את שמו של חלק מהרחוב לשמו של אהוד קינמון, אחד מראשי העיר שהתגורר ברחוב דניאל.
הערות שוליים

↑  דניאל קריגר באתר GRAVEZ
↑  שי אלבלינג, בת ים: מנציחים ראש עיריה על חשבון מייסד העיר, באתר mynet‏ בת ים, 11 באוגוסט 2011
↑  רגב גולדמן, "הרגו את אבא": בנותיו של החבלן יוצאות לקרב על הנצחתו, באתר nrg‏, 22 באוגוסט 2011
מרדכי פרבמן

| --- | --- |

 לידה:  1 באפריל 1886 סלקאס, האימפריה הרוסית
 פטירה:  20 באפריל 1950 (בגיל 64) ישראל
 תחום יצירה:  פיסול
מרדכי (מקס) פרבמן (1 באפריל 1886 - 20 באפריל 1950) היה פסל ישראלי, יליד האימפריה הרוסית.
ביוגרפיה

מרדכי פרבמן נולד בסלקאס, האימפריה הרוסית (כיום ליטא), בשנת 1886. בין השנים 1918-1917 למד אמנות בווינה אצל ג'וזף מילנר ופרופ' הלמר. לאחר לימודיו פעל בווינה כפסל. בשנת 1924 קיבל הזמנה, מאת עיריית וינה, ליצור פורטרטים של ראש העירייה קרל זייץ ושל הסופר קרל קראוס. בשנת 1933 עלה לארץ ישראל והתיישב בתל אביב. משלוח ובו פסלים רבים שלו אבד בדרך. בתל אביב המשיך ליצור ואף עסק בהוראת אמנות בסטודיו. מיצירותיו באוסף מוזיאון ישראל. בנוסף, אוסף מיצירותיו נתרם על ידי בתו רותי רם למחלקת העור של המרכז הרפואי תל אביב (איכילוב).
נפטר ב-20 באפריל 1950, ונקבר בבית הקברות נחלת יצחק.
השכלה

1918-1917 האקדמיה לאמנות הפיסול והציור, וינה, אוסטריה
גלריה

דיוקן דיוקן קרל קראוס
דיוקן זמרת האופרה מיצי בידנרק
עול העולם או קבוצה סמלית
דיוקן שאול ריגר, מנהל פדגוגי של גימנסיה "בלפור"
הערות שוליים

↑  מרדכי פרבמן באתר GRAVEZ
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 552256
כדור הזהב לנשים

| --- | --- |
 מיקום הטקס:  תיאטרון שאטלה, פריז
 מדינה:  צרפת
 הגוף המעניק:  פראנס פוטבול
 תקופת הפרס:  2018–הווה (כ־6 שנים)
 המספר הרב ביותר של זכיות:  ספרד אלכסיה פוטיאס   ספרד אייטנה בונמטי   (2 זכיות)
 האתר הרשמי
 
כדור הזהב לנשים (בצרפתית: Ballon d'Or Féminin) הוא פרס כדורגל יוקרתי, שמוענק על ידי המגזין הצרפתי "פראנס פוטבול". הפרס ניתן על בסיס שנתי לכדורגלנית שנחשבת לזו שביצועיה היו הטובים בשנה הקלנדרית שחלפה. הפרס נחשב לאחד הפרסים האישיים היוקרתיים בעולם כדורגל הנשים, לצד פרס כדורגלנית השנה של פיפ"א. הוא הוענק לראשונה בשנת 2018, כאשר אדה הגרברג מנורווגיה הפכה לזוכה בפרס.
הזוכות

| שנה | מקום | שחקנית | קבוצה | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2018 | ראשון | נורווגיה אדה הגרברג | צרפת ליון | 136 |
| 2018 | שני | דנמרק פרניל הארדר | גרמניה וולפסבורג | 130 |
| 2018 | שלישי | גרמניה ג'ניפר מרוז'אן | צרפת ליון | 86 |

| 2019 | ראשון | ארצות הברית מייגן ראפינו | ארצות הברית OL ריין | 230 |
| 2019 | שני | אנגליה לוסי ברונז | צרפת ליון | 94 |
| 2019 | שלישי | ארצות הברית אלכס מורגן | ארצות הברית אורלנדו פרייד | 68 |

2020: בוטל עקב מגפת הקורונה

| 2021 | ראשון | ספרד אלכסיה פוטיאס | ספרד ברצלונה | 186 |
| 2021 | שני | ספרד ג'ניפר הרמוסו | ספרד ברצלונה | 84 |
| 2021 | שלישי | אוסטרליה סאם קר | אנגליה צ'לסי | 46 |

| 2022 | ראשון | ספרד אלכסיה פוטיאס | ספרד ברצלונה | 164 |
| 2022 | שני | אנגליה בת' מיד | אנגליה ארסנל | 163 |
| 2022 | שלישי | אוסטרליה סאם קר | אנגליה צ'לסי | 111 |

| 2023 | ראשון | ספרד אייטנה בונמטי | ספרד ברצלונה | 266 |
| 2023 | שני | אוסטרליה סאם קר | אנגליה צ'לסי | 87 |
| 2023 | שלישי | ספרד סלמה פראיואלו | ספרד ברצלונה | 49 |

| 2024 | ראשון | ספרד אייטנה בונמטי | ספרד ברצלונה | 675 |
| 2024 | שני | נורווגיה קרוליין גראהם הנסן | ספרד ברצלונה | 392 |
| 2024 | שלישי | ספרד סלמה פראיואלו | ספרד ברצלונה | 246 |
הזוכות > זכיות לפי שחקנית

| שחקנית | מקום ראשון | מקום שני | מקום שלישי |
| --- | --- | --- | --- |
| ספרד אלכסיה פוטיאס | 2 (2021, 2022) | – | – |
| ספרד אייטנה בונמטי | 2 (2023, 2024) | – | – |
| נורווגיה אדה הגרברג | 1 (2018) | – | – |
| ארצות הברית מייגן ראפינו | 1 (2019) | – | – |
| אוסטרליה סאם קר | – | 1 (2023) | 2 (2021, 2022) |
| דנמרק פרניל הארדר | – | 1 (2018) | – |
| אנגליה לוסי ברונז | – | 1 (2019) | – |
| ספרד ג'ניפר הרמוסו | – | 1 (2021) | – |
| אנגליה בת' מיד | – | 1 (2022) | – |
| נורווגיה קרוליין גראהם הנסן | – | 1 (2024) | – |
| ספרד סלמה פראיואלו | – | – | 2 (2023, 2024) |
| גרמניה ג'ניפר מרוז'אן | – | – | 1 (2018) |
| ארצות הברית אלכס מורגן | – | – | 1 (2019) |
הזוכות > זכיות לפי מדינה

| מדינה | שחקניות | זכיות |
| --- | --- | --- |
| ספרד ספרד | 2 | 4 |
נורווגיה נורווגיה: 1
ארצות הברית ארצות הברית: 1
הזוכות > זכיות לפי קבוצה

| קבוצה | שחקניות | זכיות |
| --- | --- | --- |
| ספרד ברצלונה | 2 | 4 |
צרפת ליון: 1
ארצות הברית OL ריין: 1
ראו גם

כדור הזהב
The Best
כדורגלן השנה בעולם
כדורגלנית השנה של אופ"א
כדורגלן השנה של אופ"א
הערות שוליים

↑  Ada Hegerberg: first women’s Ballon d’Or marred as winner is asked to twerk, ‏4 בדצמבר 2018 (באנגלית)
אדה הגרברג, הזוכה הראשונה בפרס.
אלכסיה פוטיאס, השחקנית עם מירב הזכיות (2)
מצב החירום המלאי
רקע > סוגיות כלכליות

כלכלתה של מלאיה נשענה על ייצוא של בדיל וגומי, ולפיכך היא הייתה נתונה לשינויים בשוק העולמי. כאשר השתלטו הבריטים על הכלכלה המלאית, הם הטילו מיסים על סחורות מלאיות שהשפיעו על התעשיות המסורתיות. מהלך זה הוביל לעוני של העם המלאי. סינים רבים מצאו תעסוקה במכרות הבדיל או בתחומי סחר חומרי הגלם. מצב זה הסלים את המתיחות הבין-גזעית לאחר שהמלאים הבינו שהסינים תפשו את מקומות העבודה שלהם בתחומים מסוימים ומציאת מקום עבודה הפכה למשימה קשה יותר. מצב זה אילץ מלאים רבים לפנות לעבודה בתעשיית הגומי, שהייתה תלויה מאוד במחירים העולמיים המשתנים.
המתיחות על רקע כלכלי התגברה במהלך מלחמת העולם השנייה. הכיבוש היפני של מלאיה החל ב-1941 ומנקודת זמן זו והלאה הייצוא של מוצרי היסוד היה מוגבל לכמויות קטנות יחסית שנדרשו עבור הכלכלה היפנית. מצב דברים זה גרם לנטישת שטחים רחבים של מטעי גומי ולסגירתם של מכרות בדיל רבים. סגירת המכרות נגרמה בשל מחסור לחלקי חילוף למכונות. ייבוא האורז, שמהווה חלק משמעותי בתפריט המלאי, הצטמצם במהירות בשל תנועת הסחר שהוגבלה וכך נאלצה האוכלוסייה להתמקד במאמציה להשגת מזון. רבים האמינו שעד מהרה ישובו הבריטים ו"יושיעו" אותם, ולפיכך הם לא עשו שום ניסיונות לרכוש מיומנויות בחקלאות שהיו חיוניות להישרדותם. מצב זה הוביל לרעב המוני שהתחולל במלאיה החל מ-1942.
תבוסתה של יפן בסוף מלחמת העולם השנייה הותירה את הכלכלה המלאית מנותצת. בין הבעיות שבפניהם היא ניצבה היו אבטלה, שכר נמוך והאמרת מחירי המזון. המפלגה הקומניסטית המלאית החלה לעשות שימוש בכלכלה המתמוטטת ככלי תעמולתי נגד הבריטים. הבריטים לא התייחסו לבעיות הכלכליות היסודיות שכעת היו גרועות יותר במלאיה יותר מאי פעם. אי-שקט תעשייתי התחולל ומספר רב של שביתות התקיימו בשנים 1946–1948. דוגמה אחת לאלו הייתה שביתה כללית של 24 שעות שהמפלגה הקומוניסטית ארגנה ב-29 בינואר 1946. באותה תקופה ניסה השלטון הבריטי לארגן את כלכלת מלאיה, שכן ההכנסות מבדיל ומגומי היו חשובות לבריטים כדי לשקם את כלכלתם שלהם בתקופה שלאחר המלחמה. היחס כלפי מפגינים היה קשוח, ונעשה שימוש במעצרים ובצווי גירוש. המפגינים מצידם היו תוקפניים יותר ויותר. בשנת 1947 לבדה, ארגנו הקומוניסטים כ-300 שביתות.
מיד לאחר תום מלחמת העולם השנייה, ניסו הרשויות הבריטיות להקים את האיחוד המלאי, מדינה בה כל האזרחים, מלאים, סינים והודים, יזכו לזכויות שוות. מהלך זה נדחה על ידי מלאים רבים ועל ידי שליטיהם של מדינות שונות שהיו מוגנות על ידי הבריטים. כתוצאה מכך נסוגו הבריטים מההצעה וסינים רבים ראו בכך בגידה לאחר שהקהילות שלהם נשאו בנטל המאבק בכיבוש היפני.
רקע > תקריות ראשונות

היריות הראשונות במצב החירום המלאי נורו בשעה 8:30 בבוקר 16 ביוני 1948, במשרד אחוזת אלפיל, 32 ק"מ ממזרח לעיירה סונאי סיפוט שבמדינת פרק. שלושה מנהלים אירופאים של המטע, ארתור ווקר, ג'ון אליסון, ואיאן כריסטיאן, נורו על ידי שלושה צעירים סינים. מתקפה מתוכננת זו הייתה אמורה גם להתבצע נגד אירופאי רביעי באחוזה הסמוכה. מתקפה זו כשלה שכן הקורבן המיועד לא הצליח להגיע לעבודתו בזמן בשל תקלה ברכב השטח שלו. לוחמי מחתרת נוספים נשלחו להורגו, אך עזבו את המקום לאחר שלא איתרו אותו.
יומיים לאחר מכן, ב-18 ביוני, הכריזו הבריטים על צעדי חירום, ראשית בפרק, כתגובה על התקרית בסונגאי סיפוט. צעדי חירום אלו נכנסו לתוקף ביולי בכל רחבי מלאיה. על פי צעדי חירום אלו, רבים מהאיגודים המקצועיים, המפלגה הקומוניסטית וארגוני שמאל נוספים, הוצאו מחוץ לחוק. למשטרה נתנה סמכות לעצור קומוניסטים ואת כל מי שנחשד בסיוע להם.