stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מתחם בוש
הערות שוליים

1 2  "Bush family compound in Kennebunkport is campaign gold", Portland Press Herald
↑  "3-Story Waves Heavily Damage Bush Vacation Compound in Southern Maine". The New York Times. November 1, 1991. Retrieved 2008-05-08.
↑  "New cottage at Maine compound for Jeb Bush". The Boston Globe. May 23, 2015. Retrieved 2015-06-30.
| ג'ורג' ווקר בוש |
| --- | --- | --- |
| משפחה | ג'ורג' הרברט ווקר בוש (אב) • ברברה בוש (אם) • ג'ב בוש (אח) • לורה בוש (רעיה) • מיס ביזלי (כלבה) |  |
| מקומות מגורים | בית הילדות של ג'ורג' ווקר בוש • מתחם בוש • חוות קפלת הערבה |  |
| פעילות מוקדמת | המשמר הלאומי של טקסס • אוניברסיטת הרווארד • אוניברסיטת ייל • אחוות הגולגולת והעצמות • המפלגה הרפובליקנית • טקסס ריינג'רס • מושל טקסס |  |
| הנצחה | המרכז הנשיאותי ג'ורג' ווקר בוש |  |
| נשיא ארצות הברית ה-43 | נשיא ארצות הברית ה-43 |  |
| מערכות בחירות | הבחירות לנשיאות 2000 • הבחירות לנשיאות 2004 |  |
| מדיניות | מדיניות החוץ של הממשל • מדיניות הפנים של הממשל |  |
| קבינט | דיק צ'ייני (סגן הנשיא) • קולין פאוול (מזכיר המדינה) • קונדוליזה רייס (מזכירת המדינה) • דונלד רמספלד (מזכיר ההגנה) • רוברט גייטס (מזכיר ההגנה) |  |
| אירועים מרכזיים | פיגועי 11 בספטמבר (2001) • המלחמה בטרור (החל מ-2001) • מלחמת אפגניסטן (2001-2014) • מלחמת עיראק (2003-2011) • הוריקן קתרינה (2005) • המשבר הכלכלי העולמי (2008) |  |
| ג'ורג' הרברט ווקר בוש |
| --- | --- | --- |
| משפחה | פרסקוט בוש (אב) • ברברה בוש (אישה) • ג'ורג' ווקר בוש (בן) • ג'ב בוש (בן) |  |
| מקומות מגורים | בית הילדות של ג'ורג' ווקר בוש • מתחם בוש |  |
| פעילות מוקדמת | צי ארצות הברית • אוניברסיטת ייל • אחוות הגולגולת והעצמות • המפלגה הרפובליקנית • בית הנבחרים • שגריר ארצות הברית באומות המאוחדות • סוכנות הביון המרכזית • סגן נשיא ארצות הברית |  |
| הנצחה | הספרייה והמוזיאון הנשיאותיים ג'ורג' בוש • נמל התעופה הביניבשתי ג'ורג בוש |  |
| נשיא ארצות הברית ה-41 | נשיא ארצות הברית ה-41 |  |
| מערכות בחירות | הבחירות לנשיאות 1980 • הבחירות לנשיאות 1988 • הבחירות לנשיאות 1992 |  |
| קבינט | דן קווייל (סגן הנשיא) • ג'יימס בייקר (מזכיר המדינה) • לורנס איגלברגר (מזכיר המדינה) • דיק צ'ייני (מזכיר ההגנה) • ברנט סקוקרופט (היועץ לביטחון לאומי) |  |
| אירועים מרכזיים | הפלישה האמריקאית לפנמה (1989) • פסגת מלטה (1989) • ועידת מדריד (1991) • מלחמת המפרץ (1990-1991) • מלחמת האזרחים בסומליה (החל מ-1992) • הסכם הסחר החופשי של צפון אמריקה (החל מ-1992) |  |
ג'ורג' הרברט ווקר בוש ואמו דורותי ווקר במתחם בוש בקיץ 1990. סבה של דורותי ווקר, רכש את מתחם בוש לראשונה
נובליום

נוֹבֵּלְיוּם (Nobelium, ידוע גם בשם Unnilbium) הוא יסוד מלאכותי, שסמלו הכימי No ומספרו האטומי 102. 
זהו היסוד ה-10 בסדרת היסודות הטרנס אורניים.

קרוי על שם הכימאי השוודי אלפרד נובל, שהמציא את הדינמיט וייסד בצוואתו את פרס נובל.
היסטוריה

ב-1957 טענה קבוצת מדענים ממוסד נובל לפיזיקה בסטוקהולם, שיצרו את יסוד 102 על ידי הפצצת 244Cm ביוני 13C במאיץ חלקיקים. מההפצצה נוצר איזוטופ בעל זמן מחצית חיים של כ-10 דקות.
ב-1958, קבוצת מדענים אחרת שכללה את אלברט גיורסו, תורביורן סיקלאנד (אנ') וגלן סיבורג שעבדו באוניברסיטת קליפורניה בברקלי ניסתה לאמת את התגלית של מעבדת "נובל", והצליחו ליצור 245No בעל זמן מחצית חיים של כ-3 שניות על ידי הפצצת 246Cm ב-12C.
לאחר מכן, קבוצת מדענים שלישית שעבדה במוסד למחקר גרעיני שברוסיה לא הצליחה להפיק איזוטופ נובליום בעל זמן מחצית חיים של כ-10 דקות, אך הצליחו לאשר את התגלית של קבוצת המדענים מברקלי.
הקרדיט לגילוי הנובליום ניתן לקבוצת המדענים בברקלי, שהחליטו להמשיך לשמור על שם היסוד כפי שנקרא בתחילה (נובליום).
איזוטופים של נובליום

| סמל | Z(p)> עירור אנרגטי | N(n)> עירור אנרגטי |  מסה איזוטופית (u) > עירור אנרגטי | זמן מחצית חיים | ספין גרעיני | שכיחות האיזוטופ (כשבר מולרי מהיסוד) | טווח השינוי הטבעי (כשבר מולרי מהיסוד) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 248No | 102 | 146 | 248.08660(32)# | <2 µs | 0+ |  |  |
| 249No | 102 | 147 | 249.08783(37)# | 57(12) µs [54(+15-10) µs] | 5/2+# |  |  |
| 250No | 102 | 148 | 250.08751(22)# | 5.7(8) µs | 0+ |  |  |
| 251No | 102 | 149 | 251.08901(19)# | 0.78(2) s | 7/2+# |  |  |
| 251mNo | 110(180)# keV | 110(180)# keV | 110(180)# keV | 1.7(10) s | 9/2-# |  |  |
| 252No | 102 | 150 | 252.088977(14) | 2.27(14) s | 0+ |  |   |
| 253No | 102 | 151 | 253.09068(11)# | 1.62(15) min | (9/2-)# |  |  |
| 253mNo | 129(19) keV | 129(19) keV | 129(19) keV | 31 µs | 5/2+# |  |  |
| 254No | 102 | 152 | 254.090955(19) | 51(10) s | 0+ |  |  |
| 254mNo | 500(100)# keV | 500(100)# keV | 500(100)# keV | 0.28(4) s | 0+ |  |  |
| 255No | 102 | 153 | 255.093241(11) | 3.1(2) min | (1/2+) |  |  |
| 256No | 102 | 154 | 256.094283(8) | 2.91(5) s | 0+ |  |  |
| 257No | 102 | 155 | 257.096877(23) | 25(2) s | (7/2+) |  |  |
| 258No | 102 | 156 | 258.09821(22)# | 1.2(2) ms | 0+ |  |  |
| 259No | 102 | 157 | 259.10103(11)# | 58(5) min | (9/2+)# |  |  |
| 260No | 102 | 158 | 260.10264(22)# | 106(8) ms | 0+ |  |  |
| 261No | 102 | 159 | 261.10575(32)# | 3# h | 3/2+# |  |  |
| 262No | 102 | 160 | 262.10730(48)# | ~5 ms | 0+ |  |  |
| 263No | 102 | 161 | 263.11055(53)# | 20# min |  |  |  |
| 264No | 102 | 162 | 264.11235(69)# | 1# min | 0+ |  |  |
הערות שוליים

המעבדה הלאומית של לוס אלמוס
נובליום מפי האתר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4171959-1
נובלה קליגאריס

נובלה קליגאריס (באיטלקית: Novella Calligaris; נולדה ב-27 בדצמבר 1954) היא שחיינית עבר איטלקייה, בעלת 3 מדליות אולימפיות, אלופת עולם ושיאנית עולם. קליגאריס זכתה להיות השחיינית הראשונה באיטליה שזכתה במדליית אולימפית.
ביוגרפיה

קליגאריס נולדה בפדובה בת למשפחת שחיינים. ואחיה הבוגר, מורו, השתתף יחד איתה באולימפיאדת מינכן (1972) כשחיין מעורב אישי.
באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) בהיותה רק בת 13 וחצי סיימה קליגאריס במקום 26 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:26.3 דקות, במקום 17 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:59.4 דקות ובמקום 14 במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 10:21.0 דקות.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בברצלונה, ספרד בשנת 1970 זכתה קליגאריס במדליית ארד במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 9:38.8 דקות, אחרי קרין נויגבאואר ממזרח גרמניה (9:29.1 דקות) ולינדה דה בור מהולנד (9:35.7 דקות). בנוסף, היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:39.7 דקות, במקום שביעי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:14.9 דקות ובמקום שביעי במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 4:10.9 דקות.
באולימפיאדת מינכן (1972) זכתה קליגאריס ב-3 מדליות. מדליית כסף במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:22.44 דקות, אחרי הכוכבת של התחרות שיין גולד מאוסטרליה שקבעה שיא עולם חדש של 4:19.04 דקות ולפני גודרון וגנר ממזרח גרמניה (4:23.11 דקות). שתי מדליות ארד במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:57.46 דקות, אחרי קינה רותהמר מארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 8:53.68 דקות וגולד (8:56.39 דקות) ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 5:03.99 דקות, אחרי גייל ניל מאוסטרליה שקבעה שיא עולם חדש של 5:02.97 דקות ולזלי קליף מקנדה (5:03.57 דקות).
ביוגרפיה > תחרות השיא

באליפות העולם בשחייה שנערכה בבלגרד, לשעבר יוגוסלביה בשנת 1973 זכתה קליגאריס בשתי מדליות, מדליית זהב במשחה ל-800 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 8:52.97 דקות, לפני ג'ו הרשברגר מארצות הברית (8:55.56 דקות) ווגנר (9:01.82 דקות) ובשתי מדליות ארד במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:21.79 דקות, אחרי הת'ר גרינווד (4:20.28 דקות) ורותהמר (4:21.50 דקות) שתיהן מארצות הברית ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 5:02.02 דקות, אחרי וגנר שקבעה שיא עולם חדש של 4:57.51 דקות ואנגלה פרנקה (5:00.37 דקות) שתיהן ממזרח גרמניה.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בווינה, אוסטריה בשנת 1974 זכתה קליגאריס במדליית כסף במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:57.93 דקות, אחרי קורנליה דור ממזרח גרמניה (8:52.45 דקות) ולפני וגנר (8:59.79 דקות) ובמדליית ארד במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:22.92 דקות, אחרי פרנקה (4:17.83 דקות) ודור (4:19.72 דקות) שתיהן ממזרח גרמניה. בנוסף, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 5:08.20 דקות ובמקום שמיני במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 4:06.76 דקות.
השגים ותארים

קליגאריס זכתה ב-76 תוארי אליפות של איטליה בשחייה וקבעה 21 שיאים אירופים בשחייה. עד לזכייתה של פדריקה פלגריני במדליית כסף באולימפיאדת אתונה (2004) היא הייתה לשחיינית האיטלקייה היחידה שזכתה במדליה אולימפית.
בשנת 1986 זכתה קליגאריס להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
ראו גם

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
התפתחות שיא העולם במשחה ל-800 מטר חופשי
הערות שוליים

↑  Olympics Site Closed | Olympics at Sports-Reference.com, www.sports-reference.com
↑
נוקליאון

נוקליאון, בפיזיקת חלקיקים, הוא שם כללי לבאריונים: פרוטון ונייטרון, המרכיבים את גרעין האטום. עד לשנות ה-60 של המאה ה-20, נהוג היה לחשוב כי שני הנוקליאונים הם חלקיקים יסודיים, אך כיום ידוע כי הם מורכבים מקווארקים וגלואונים. הבנת תכונות הנוקליאונים היא אחת המטרות המרכזיות של הכרומודינמיקה הקוונטית, התאוריה המודרנית העוסקת בתגובות חזקות.
הפרוטון הוא הבאריון הקל ביותר ויציבותו תלויה במספר הבאריון שלו. לפיכך, מטיל אורך חייו של הפרוטון מגבלות חמורות על תאוריות המנסות להרחיב את המודל הסטנדרטי. הנייטרונים מתפרקים לפרוטונים באמצעות ההתפרקות החלשה.
הפרוטון

מספרו הקוונטי הוא 1/2+, מטענו  \ 1.602176462\times 10^{-19} קולון, ומסתו עומדת על 938.272029±0.000080 MeV/c2. הפרוטון מרכיב את כל גרעין האיזוטופ הקל של אטום המימן.
על-פי מספר תאוריות GUT, ייתכן כי הפרוטון דועך. במקרה כזה, זמן מחצית החיים המינימלי הוא ‎2.1×1029‎ שנים. רדיוס המטען נמדד בעיקר באמצעות פיזור אלקטרון־פרוטון, והוא עומד על 0.870±0.008 fm.
בסוגי דעיכה מסוימים, לאנטי־לפטון או לפטון ומזון, זמן הדעיכה עשוי לעמוד על ‎1032‎ שנים. לפיכך, נהוג לראות בפרוטון חלקיק יציב, ומספר הבאריון שלו נשמר.
הנייטרון

לנייטרון אין מטען חשמלי ומסתו עומדת על 939.565360±0.000081 MeV/c². אורך חייו של הנייטרון הוא כ־880 שניות. הוא מתפרק התפרקות חלשה:
אנטי־נוקליאונים

סימטריית CPT מטילה הגבלות חמורות על תכונותיהם של חלקיקים ואנטי־חלקיקים. לדוגמה, מטעניהם של הפרוטון והאנטי־פרוטון חייבים להיות שווים. השוויון בין השניים נמדד בדיוק של ‎10-8‎, וכך גם לגבי מסתם.
מיון במודל הקווארקים

במיון קווארקים בטעם (SU(2, שני הנוקליאונים משתייכים למצב הבסיסי השני, בו הפרוטון מורכב מהרכב של הקוורקים UUD, ואילו הנייטרון מורכב מ־UDD. בטעם (SU(3, הם משתייכים למצב הבסיסי ה־8 של באריונים בעלי ספין 1/2. בהרחבה ל־(SU(4 (תוך הכללה של הקווארק מטעם "קסום"), ניתן לשייך אותם למצב הבסיסי ה־20.
ראו גם

מיון החלקיקים
הערות שוליים

↑  B. A. Zeck, A. R. Young, T. L. Womack, J. W. Wexler, Measurement of the neutron lifetime using a magneto-gravitational trap and in situ detection, Science 360, 2018-05-11, עמ' 627–632 doi: 10.1126/science.aan8895
| חלקיקים בפיזיקה |
| --- | --- | --- |
| חלקיקים יסודיים | חלקיקים יסודיים |  |
| בוזונים | בוזוני כיול (פוטון • גלואון • בוזון W+ • בוזון W- • בוזון Z0) • בוזון היגס |  |
| קווארקים | למעלה (קווארק • אנטיקווארק) • למטה (קווארק • אנטיקווארק) • קסום (קווארק • אנטיקווארק) • מוזר (קווארק • אנטיקווארק) • עליון (קווארק • אנטיקווארק) • תחתון (קווארק • אנטיקווארק) |  |
| לפטונים | אלקטרון • פוזיטרון • מואון • אנטימואון • טאו • אנטיטאו • ניוטרינו • אנטיניוטרינו • ניוטרינו אלקטרוני • אנטיניוטרינו אלקטרוני • ניוטרינו מואוני • אנטיניוטרינו מואוני • ניוטרינו טאואוני • אנטיניוטרינו טאואוני |  |
| חלקיקים מורכבים | חלקיקים מורכבים |  |
| באריונים | נוקליאונים (פרוטון • נייטרון) • אנטיפרוטון • אנטינייטרון • היפרונים • באריון אקזוטי (פנטאקווארק) • הפטאקווארק • הקסאקווארק |  |
| מזונים | פאיון • קאון • אטא • פי • מזון D • מזון J/psi • מזון B • אופסילון • מזון אקזוטי (טטראקווארק) • Y(4140) |  |
| לא האדרונים | גרעין האטום • אטום • מולקולה • אטומים אקזוטיים (אנ') (מואוניום) |  |
| חלקיקים היפותטיים | חלקיקים היפותטיים |  |
| בוזונים | גרביטון • מזון אקזוטי • כדור גלואונים |  |
| פרמיונים | באריון אקזוטי |  |
| שותפי על | גרביטינו • לא גאוג'ינואים (ניוטרלינו • צ'רג'ינו) |  |
| אחרים | טכיון • מונופול מגנטי • פראון |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb12152669r (data)  GND: 4042777-8  NKC: ph123361
מרק קיבה

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  meat soup 
 מרכיבים עיקריים:  קיבה 
 
מרק קיבה בולגרי
מרק קיבה (בבולגרית: Шкембе чорба – שקמבה צ'ורבה, בטורקית: İşkembe – אישקמבה, ברומנית: ciorbă de burtă – צ'ורבה דה בורטה) הוא מרק המבוסס על קיבת בקר מהמטבח הבולגרי ומטבחי מדינות אחרות בבלקן, המטבח הרומני והמטבח הטורקי.
המרק כולל גם חלב ושמן חמניות ומתובל בשום, חומץ או מיץ לימון ופלפלת צ'ילי. ברומניה קיימת גרסה נוספת של המרק, ciorbă de ciocănele, בה במקום הקיבה משתמשים ברגלי חזיר. בגרסה היוונית משתמשים לעיתים בשוק עגל, מתבלים בחומץ יין אדום ומסמיכים את המרק באמצעות אבגולמונו.
בבולגריה יש המחשיבים אותו כמעדן לאומי בעוד אחרים רואים בו מאכל נחות או מאכל עניים. מרק קיבה נחשב בפולקלור כיעיל נגד חמרמורת ונאכל בבוקר שלמחרת ליל השתכרות.
משפחת אבוקארא

מִשְׁפַּחַת אַבּוּקַארַא (בספרות ובעיתונות העברית שמה נכתב גם: אבוקרא, אבוקארה, אבוקרה, א-בוקרה ובוקארה) הייתה משפחת רבנים, דיינים ותלמידי חכמים מקהילת הגראנה שבקרב יהדות תוניסיה.
אישים בולטים > אברהם אבוקארא הראשון (הגדול)

רב ודיין, שימש אב בית הדין הגורני בתוניס. ב"פנקס הקהילה היהודית הפורטוגיזית בתוניס" מצוין כי אברהם אבוקארא חתום על מספר רב של תעודות ותקנות, ובכלל זה התחייבות לתמיכה בכולל טבריה ותקנות בדבר עסקאות מכר ומשכונות. נפטר בכ"ד בתשרי ה'תקע"ח, 1817.
אישים בולטים > אברהם בן חיים אבוקארא

רב ודיין בבית הדין הגורני בתוניס, בן דורו של דניאל קרטוזו. נפטר בשנת ה'תרל"ב, 1872.
אישים בולטים > אברהם בן משה אבוקארא

רב, דיין ומקובל, נכדו של אברהם אבוקארא הראשון ובן דורו של אברהם (בן חיים) אבוקארא. שימש אף הוא דיין בבית הדין הגורני בתוניס, ולאחר פטירתו של דניאל קרטוזו, מונה לאב בית הדין. חיבר את הספר "ביאורים וחידושי דינים בשולחן ערוך יורה דעה" בארבעה כרכים: "בית הספקות" על כללי הספקות, "בית האסירים" על דיני מאכלים אסורים, "בית המשתה" על דיני יין נסך ו"בית המטבחיים" על דיני שחיטה. מן הספר שרד רק הכרך הראשון, שיצא לאור תחת השם "בן אברהם" בהוצאת יעקב בוקארה שנתיים לאחר פטירתו בי' בכסלו ה'תר"ם, 25 בנובמבר 1879.
אישים בולטים > גבריאל אבוקארא

רב ומלמד. נפטר בכ"א בכסלו ה'תקי"א, 1751
אישים בולטים > יעקב אבוקארא

רב ומנהיג ציוני בתוניסיה, נכד דודתו של אברהם (בן משה) אבוקארא. שימש דיין בית הדין של יהודי תוניסיה ומשנת 1914 ועד פטירתו שימש הרב הראשי של קהילת הגראנה. ייצג את יהדות תוניסיה בקונגרס הציוני העולמי העשירי וייסד את האגודות הציוניות "אגודת ציון" ו"יושבת ציון".
אישים בולטים > שמשון אבוקארא הראשון

תלמיד חכם ודיין בבית הדין הגורני, בן דורו של מסעוד רפאל אלפסי. למד בבית המדרש של יצחק לומברוזו, וכאשר האחרון נפטר הוצע לו להתמנות לרב הראשי של יהדות תוניסיה, אלא שהוא סירב להצעה. נפטר בשנת ה'תקכ"ט, 1769.
אישים בולטים > שמשון אבוקארא השני

סופר סת"ם ותלמיד חכם. חותנו של אברהם (בן משה) אבוקארא. כתב את הספר "עת לדבר", שיצא לאור בשנת ה'תר"ך, 1860, ובו פרשנות להגדה של פסח על דרך המדרש.
לקריאה נוספת

יצחק אברהמי (מהדיר), פנקס הקהילה היהודית הפורטוגיזית בתוניס, לוד, אורות יהדות המגרב, תשנ"ז
הערות שוליים

1 2  "אבוקארא", האנציקלופדיה העברית (כרך א, עמ' 111), חברה להוצאת אנציקלופדיות, תשכ"ט.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007294473605171  VIAF: 299257990   WorldCat (עם VIAF): 299257990
מתחם בתי הקברות בחיפה

| --- | --- |

אנדרטת כיאט
 פרטי בית הקברות
 רשות מנהלת:  חברה קדישא חיפה (בית העלמין היהודי והצבאי)
 תאריך הקמה:  1937 (בית העלמין היהודי חוף הכרמל) 1971 (שדה יהושע)
 שטח:  521 דונם
 מיקום:  נווה דוד, חיפה, ישראל
 קואורדינטות:  32°48′05″N 34°57′39″E﻿ / ﻿32.801488°N 34.960727°E﻿ / 32.801488; 34.960727
  (למפת חיפה מוגדלת) בית קברות חוף הכרמל(למפת חיפה רגילה) בית קברות חוף הכרמל(למפת הגליל המערבי רגילה) בית קברות חוף הכרמל(למפת הגליל המערבי מוגדלת) בית קברות חוף הכרמל
 
בית הקברות חוף הכרמל הוא מתחם בתי קברות במערב חיפה בשכונת נווה דוד, שמשמש לקבורה על פי השתייכות עדתית. המתחם מוכר גם בשם "בית הקברות כפר סמיר".
היסטוריה

המתחם בנוי על שטח שהופקע בשנת 1934 על ידי הבריטים ממשפחת כיאט אשר תכננה לבנות במקום מתחם תיירות ונופש שישתרע מנחל שיח, שם הקימו את בוסתן כיאט, ועד חוף המוסדר שהקימו - חוף כיאט (Khayt beach). השטח היה בזמנו "מחוץ לעיר" ונועד להחליף את בתי הקברות הישנים שגם הם נבנו מחוץ לעיר בזמנם אך בינתיים בנייני העיר סבבו אותם. המדובר בבתי הקברות של העדות יוונית-אורתודוקסית והיוונית-קתולית המצויים בין רחוב יפו לבין דרך העצמאות, בית הקברות היהודי בדרך יפו ובית הקברות הצבאי הבריטי השוכן לידו.
מאז 2005 בית הקברות היהודי סגור באופן רשמי לקבורה, אך נותרו בו מעט מקומות קבורה הנמכרים במחירים גבוהים. בשנת 2007 החלה החברה קדישא לבצע עבודות כרייה במורדות הכרמל לצורך הכשרת שטחים נרחבים נוספים לקבורה במקום. בפברואר 2008, קיבל בית המשפט בחיפה את עתירת תושבי האזור נגד ההרחבה והעבודות הופסקו.
בתי הקברות המצויים במתחם

בית הקברות היווני-אורתודוקסי – לכאן הועברו חלק מהקברים הנמצאים בבית הקברות הישן. בין הקברים נמצא קברה של מלאניה טשרניחובסקי, אשתו של שאול טשרניחובסקי. חלק מהמשפחות קבורות במתחמים משפחתיים.
בית הקברות הצבאי חוף כיאט – בית קברות צבאי בריטי שבו טמונים 876 חללים בהם יהודים, טייס גרמני ואף הגנן שטיפל בגן ונהרג בתאונה.
בית הקברות של מאמיני אמה ברגר (קהילת בית אל בזכרון יעקב). מאחר שבשנים הראשונות להתיישבות הקהילה בזכרון יעקב לא התקבלה ההתיישבות בעיניים יפות בעיני תושביה הוותיקים של זיכרון יעקב, נאלצו אנשיה לקבור את מתיהם בחיפה. הקברים מאופיינים בכך שאין עליהם צלב והם אחידים במראם. גם ברגר קבורה כאן ועל קברה חקוק "עוזרתו של אלוהים".
בית הקברות היווני-קתולי של העדה המלכיתית בחיפה.
בית הקברות של הקהילה המשיחית בו קבורים בין היתר ילדיהם של ראשי המושבה הגרמנית, כדוגמת נלי מרצ'ינקובסקי-שומאכר, בתם של גוטליב ומריה (לבית המורה לנגה) ובעלה, ובתו של גיאורג דוד הרדג. כמו כן קבורים אנשי ממשל בריטיים כליונל ווטסון מהנדס העיר חיפה בין 1934‏-1951 ניו זילנדי במוצאו שהגיע לארץ כמהלך מקצועי, התחתן עם מזכירתו היהודיה, והפך לציוני.
חלקות קבורה גם לשאר העדות והדתות בחיפה (מוסלמים, קתולים וכיוצא בזה).
מתחם השוטרים הבריטיים – כהמשך למתחם בדרך יפו, גם כאן קבורים שוטרי המשטרה הארצישראלית. כאן נקברו השוטרים החל מ-1928.
מתחם משפחת כיאט – כיאה לבעלי המקום בעבר, שמור עבור המשפחה מתחם שלם.
בית הקברות דרכי שלום – כאן קבורים, בעיקר, עולים מברית המועצות לשעבר שנמנע מהם להיקבר בבית הקברות היהודי.
בית הקברות היהודי שדה יהושע – זה היה עד סוף המאה ה-20 בית הקברות הראשי של חיפה. עם התמלאותו פחתה קבורת המתים בו ונפתח בית הקברות תל רגב. בבית קברות זה מצויה חלקת חברי ההגנה אשר נפטרו אחרי קום המדינה. בדומה לכך קיימת גם חלקת יוצאי האצ"ל, שבה נשמר מקום גם ליוצאי לח"י, וחלקה המוקצית לחללי טרור.
בית הקברות הצבאי בחיפה – בו קבורים חללי צה"ל (כולל לא יהודים).
בתי הקברות המצויים במתחם > בית הקברות היהודי חוף הכרמל

זהו בית הקברות היהודי שקדם לבית הקברות "שדה יהושע".
בכניסה לבית הקברות מצויה חלקת גדולי העיר שבה קבורים ראשי העירייה ונשותיהם כדוגמת שבתי לוי, אבא חושי, יוסף אלמוגי, רבני העיר כברוך מרקוס ויוסף משאש, ואח"מים כדוגמת גיטה ויצמן והרמן שטרוק.
ממול חלקת גדולי העיר קבורים רבים מאלו שעיצבו את העיר העברית בחיפה כאריה כרוך, אבא זיו, זאב וינשל, אסתר ונחום שימקין.
חלקת יוצאי ההגנה בה קבורים בין היתר טוביה דוניה ודוד גולקו.
חלקת חללי אוניית הגירוש פאטריה הבנויה מקברים בעלי אופי דומה. חלקם של החללים לא זוהה והם נקברו תחת השם "אלמוני". חלקת ילדי פאטריה נמצאת מעברו השני של השביל.
חלקת חללי הטבח בבתי הזיקוק. בסמוך לחלקה קברו של ידידיה סגל שמותו קשור לפרשה זאת.
חלקת חללי לח"י מההתקפה על בתי המלאכה של הרכבת.
לפני מלחמת ששת הימים הוכן בית הקברות לקבורת רבים, אך הכנות אלו לא היו דרושות בסופו של דבר.
ראו גם

בית העלמין היהודי הישן של חיפה
התיישבות נתיני המעצמות בחיפה
תחנת הכרמל
בית הקברות הצבאי חוף כיאט
לקריאה נוספת

שמעון ראם, מצבות מספרות בחיפה, הוצאת המדרשה הלאומית ללימודי המחתרות, חיפה 2009
הערות שוליים

↑  פנקס חיפני - בבית הקברות, הארץ, 9 במאי 1943
↑  ליאור אל־חי, האישום: מכר חלקות קבר בקרקע שאינה שלו, באתר ynet, 4 ביולי 2016
↑  אריאל רוזנברג, ‏מתעורר לחיים: לאחר יותר מעשור בית הקברות כפר יהושע חוזר לפעול והתושבים נאבקים, באתר גלובס, 29 ביולי 2007
↑  אריאל רוזנברג, ‏חברה קדישא: "בנייה של בתי עלמין אינה זקוקה להיתרי בנייה", באתר גלובס, 3 בפברואר 2008
נשים בתקופה הוויקטוריאנית

מעמדן של נשים בתקופה הוויקטוריאנית עמד בסתירה מוחלטת אל מול העושר והכח המדיני ממנו נהנתה האימפריה הבריטית במהלך המאה ה-19, אשר מכונה התקופה הוויקטוריאנית על שם המלכה ויקטוריה ששלטה בממלכה באותן שנים. לנשים לא ניתנה זכות הבחירה או הזכות לעסוק במסחר, ואם נישאו, נשללו מהן גם הזכות לצבור רכוש משלהן או לנהל כספים, והן נחשבו במעמד נחות לבעל וברשותו. יחד עם זאת, התקופה הוויקטוריאנית מאופיינת בשינויים חברתיים ופוליטיים שהחלו לאחר המהפכה התעשייתית שהובילה נשים רבות לצאת לעבוד. רעיונות פמיניסטים שונים התפשטו בקרב נשים משכילות בנות המעמד הבינוני, חוקים מפלים בוטלו וחוקים שנועדנו להעניק הגנה לנשים חוקקו. בנוסף, התנועה למען זכות בחירה לנשים שהחלה את דרכה באמצע המאה ה-19 החלה לצבור תאוצה ורשמה לעצמה הישגים.
באמצע המאה ה-19 שלטה באנגליה תפישה רעיונות המבוססת על אידאולוגיה פטריאכלית ודתית ביסודה, אשר ראתה בנשים חלשות מבחינה פיזית אך נעלות במבחינה מוסרית, ביחס לגבר. "תאורית הספרות הנפרדות" קראה להפרדה הלכה למעשה בין המינים על מנת ליצור היררכיה חברתית וכלכלית. היא עשתה זאת דרך הקצאת תפקידים מגדריים שונים ומוגדרים מראש, ובאמצעות הגבלת המרחב בו נשים היו רשאיות להיות. לנשים הוויקטוריאניות היה תפקיד מצומצם שנסוב סביב הספרה הפרטית, דהיינו המרחב המשפחתי והבייתי. התפקיד כלל הולדה, חינוך הילדים, הכנת ארוחות ושמירה על בית נקי ומסודר. היה עליהן להימנע מהמרחב הציבורי שכלל השכלה, עיסוק בפוליטיקה וממשל, עבודה בתשלום או מסחר. גברים היו אחראים על פרנסת המשפחה והיו רשאים לנוע במרחב הציבורי בחופשיות.
הערות שוליים

↑  צבי טריגר, הספרה הפרטית, באתר מפתח, ‏2020
↑  Ashlyn K. Kuersten, Women and the Law: Leaders, Cases, and Documents, Bloomsbury Academic, 2003, עמ' 16–17
↑  Robyn Ryle, Questioning Gender: A Sociological Exploration, Thousand Oaks, Calif: SAGE Publications, 2012, עמ' 342–343
נשיא רודזיה

| --- | --- |

 תחום שיפוט:  רודזיה רודזיה
 מעון:  סולסברי, רודזיה רודזיה
 ייסוד המשרה:  2 במרץ 1970
 תאריך ביטול המשרה:  1 ביוני 1979
 משרה יורשת:  נשיא זימבבואה
 
נשיא רודזיה (באנגלית: President of Rhodesia) היה ראש המדינה של רודזיה משנת 1970 עד הפסקת קיומה של רודזיה ב-1979. כיאה למשטר הפרלמנטרי של רודזיה, היה תפקיד הנשיא משולל סמכויות ביצועיות של ממש, אשר היו כעיקרו של דבר נחלת ראש הממשלה. שני פוליטיקאים רודזיים מונו לתפקיד ושניים אחרים כיהנו בו בפועל עקב התפטרות הנשיא הראשון ומותו של זה השני. כלל ארבעתם היו לבנים ממוצא בריטי. בשנת 1979 עת הוקמה זימבבואה רודזיה, מדינת מעבר בחסות הרוב הלבן בדרך להקמתה של זימבבואה המודרנית, מונה למדינה נשיא שחור.
היסטוריה

לאחר הכרזת העצמאות של רודזיה מבריטניה בשנת 1965, במדינה הצעירה לא מיהרה לייסד משרת ראש מדינה. עקב תקוותם של הרודזים להישאר ממלכה תחת הכתר הבריטי, הם ראו במלכת בריטניה את ראש מדינתם, אשר נציגה ברודזיה הוא מושל המדינה היושב בה זה עשרות שנים. עם זאת בריטניה דחתה את עצמאות רודזיה, ומושל המושבה האמפרי גיבס פיטר את ראש הממשלה איאן סמית בעקבות הכרזת העצמאות. ממשלת רודזיה סירבה לייחס חשיבות לצעדי הפיטורין של גיבס והתעלמה ממנו. לנוכח הנתק בין המדינה הרודזית למושל, את תפקידיו המסורתיים של ראש המדינה ביצע בשנים הבאות סגן ראש ממשלת רודזיה קליפורד דופונט, בתוקף תפקידו כקצין המנהלה לממשלה (באנגלית: Officer Administering the Government).
עם הפיכתה של רודזיה בשנת 1970 לרפובליקה כתוצאה ממשאל עם שנערך בנושא שנה קודם לכן, נקבע תפקיד נשיא המדינה. דופונט התמנה לנשיא. בשנת 1975, לאחר כעשור כראש המדינה הרודזית תחילה כקצין מנהלה ובהמשך כנשיא, התפטר דופונט עקב בריאותו הלקויה. כנשיא זמני נכנס לתפקיד התעשיין הנרי אווראר עד למינויו בשנת 1976 של ג'ון ווראת'ל. שנתיים לאחר מכן נפטר ווראת'ל, ובחודשים הבאים, האחרונים לקיומה של רודזיה, כיהנו כנשיאים זמניים אווראר ונשיא הסנאט ג'ק ויליאם פית'יי. עם מעבר השלטון ברודזיה מהמיעוט הלבן לרוב השחור והקמת זימבבואה רודזיה בשנת 1979, התמנה לראשונה בתולדות רודזיה נשיא שחור, היה זה איש החינוך ג'וזאיה ציון גומדה. הוא כיהן בתפקידו חודשים ספורים בלבד, עד לסופה של מדינה קצרת ימים זאת והקמתה של זימבבואה עם חתימת הסכם בית לנקסטר.
נשיאי רודזיה

| רה"מ |  | שם | כהונה | שנות חיים | מקום לידה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| סמית | 1 | קליפורד דופונט Clifford Dupont | 1970–1975 (5 שנים) | 1905–1978 (מת בגיל 72) | לונדון, הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת |
| סמית | - | הנרי אווראר (בפועל) Henry Everard | 1975–1976 (חודשים ספורים) | 1897–1980 (מת בגיל 83) | לונדון, הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת |
| סמית | 2 | ג'ון ווראת'ל John Wrathall | 1976–1978 (שנתים) | 1913–1978 (מת בגיל 65) | לנקסטר, הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת |
| סמית | - | הנרי אווראר (בפועל) Henry Everard | 1978 (חודשים ספורים) | 1897–1980 (מת בגיל 83) | לונדון, הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת |
| סמית | - | ג'ק ויליאם פית'יי (בפועל) Jack William Pithey | 1978–1979 (חודשים ספורים) | 1903–1987 (מת בגיל 84) | פוצ'פסטרום, מושבת נהר האורנג' מושבת נהר האורנג' |
| סמית | - | הנרי אווראר (בפועל) Henry Everard | 1979 (חודשים ספורים) | 1897–1980 (מת בגיל 83) | לונדון, הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת |
| מוזורווה | 3 | ג'וזאיה ציון גומדה Josiah Zion Gumede | 1979  (מספר חודשים) | 1919–1989  (מת בגיל 69) | במבסי, רודזיה הדרומית רודזיה הדרומית |
השתייכות מפלגתית:      החזית הרודזית;      המועצה המאוחדת האפריקנית הלאומית
ראו גם

מושל רודזיה הדרומית
ראש ממשלת רודזיה