stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיקלוש רוז'ה (מלחין)
סרטיו (מבחר)

פרש ללא שריון - Knight without Armour, 1936 GB,Jacques Feyder
ארבע נוצות - The Four Feathers, 1939, GB: זולטאן קורדה
הגנב מבגדד - Thief of Bagdad, 1940, GB,: לודוויג ברגר, טים וילן, מייקל פאוול
ספר הג'ונגל -The Jungle Book, 1942, GB: זולטאן קורדה
להיות או לא להיות - To Be Or Not To Be, 1942, ארצות הברית, שם: ארנסט לוביטש
חמישה קברים לקהיר - Five Graves to Cairo, 1943, ארצות הברית, בילי ויילדר
ביטוח חיים כפול - Double Indemnity, 1944, ארצות הברית, שם: בילי ויילדר
בכבלי השכחה - Spellbound, 1945, ארצות הברית, אלפרד היצ'קוק
סוף השבוע האבוד - The Lost Weekend, 1945, ארצות הברית, בילי ויילדר
אהבתה המוזרה של מרתה אייברס - The Strange Love of Martha Ivers, 1946, ארצות הברית, שם: לואיס מילסטון
חיים כפולים - A Double Life, 1947, ארצות הברית, שם: ג'ורג' קיוקור
פרשת מקומבר -The Macomber Affair 1947, ארצות הברית : זולטאן קורדה
- Madame Bovary, 1949, USA, מאדאם בובארי: וינסנט מינלי
ג'ונגל האספלט - The Asphalt Jungle, 1950, ארצות הברית, שם: ג'ון יוסטון
קוו ואדיס?, 1951, ארצות הברית, שם: מרווין לרוי
יוליוס קיסר, 1953, ארצות הברית, יוזף ל מנקייביץ'
אש ירוקה (1954), ארצות הברית, אנדרו מרטון
מונפליט - Moonfleet 1955, ארצות הברית, שם: פריץ לאנג
מאהב היום - תאווה לחיים, 1956, ארצות הברית : Vincente Minnelli
דבר של ערך - (1957), בבימוי ריצ'רד ברוקס
עת לאהוב ועת למות (1958) בבימוי דאגלס סירק
בן-חור, 1959, ארצות הברית: ויליאם וילר
מלך המלכים - מלך המלכים, 1961, ארצות הברית: ניקולס ריי
אל סיד, 1961, ארצות הברית, שם: אנתוני מאן
אנשים חשובים ביותר - VIP, 1963, GB,
הכומתות הירוקות - The Green Berets, 1968, ארצות הברית, שם: ריי קלוג, ג'ון וויין
חייו הפרטיים של שרלוק הולמס, The Private Life Sherlock Holmes 1970, GB, שם: בילי ווילדר
פרובידנס Providence, 1977, צרפת: אלן רנה
החיבוק האחרון - The Last Embrace, 1979, ארצות הברית: Jonathan Demme
מפעם לפעם - Time After Time, 1979, ארצות הברית, שם: ניקולס מאייר
איש מת לא לובש מעיל - Dead Men Don't Wear Plaid, 1982, ארצות הברית, שם: קרל ריינר
סרטיו (מבחר) > תיעודי

מיקלוס רוז'ה מלך המוזיקה הקולנועית, הסרט התיעודי ההונגרי, 2018, בבימויו של טמאש באבוש
בעז שרעבי

| --- | --- |

 לידה:  28 במאי 1947 (בן 77) תל אביב, פלשתינה (א"י)
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1964
 סוגה:  מוזיקה מזרחית, זמר עברי, פופ, מוזיקת נשמה
 סוג קול:  טנור 
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  גיטרה, תופים, כלי הקשה
 חברת תקליטים:  הד ארצי
 פרופיל ב-IMDb
 
בֹעז שרעבי (נולד ב-28 במאי 1947) הוא זמר, פזמונאי ומלחין ישראלי.
ביוגרפיה > משפחתו

שרעבי הוא אחיהם של הזמר יואל שרעבי והמלחין נחמיה שרעבי.
אחותו התאומה של שרעבי, עדה, נפטרה בלידתם, אולם שרעבי טוען שהיא נמנית עם ילדי תימן החטופים. ביוני 2016 הצטרף למאבק המתחדש של ילדי תימן החטופים, בעקבות החיפושים אחריה.
שרעבי היה נשוי שלוש פעמים:
בשנות השבעים נישא לליאורה, ולאחר מספר שנים הם התגרשו.
אשתו השנייה הלן, שלה הוא נישא ב-1986 שימשה כאשת יחסי הציבור של הזמר זוהר ארגוב. השניים התגרשו לאחר כשנה וחצי. הלן הייתה מכורה לסמים והתאבדה בבית הסוהר נווה תרצה ב-28 בדצמבר 1991.
בשנת 2004 נישא שרעבי בשלישית לפנינה צדוק הצעירה ממנו ב-30 שנים, ולשניים בן בשם עדי שנולד באותה השנה, ושנקרא על שם אחותו התאומה של שרעבי, עדה. שרעבי וצדוק התגרשו בשנת 2006.
שרעבי מתגורר בקיסריה.
דיסקוגרפיה > אלבומים

בעז (העטיפה האדומה) (1971)
בעז (העטיפה הירוקה) (1973)
בעז (העטיפה הפרחונית/ הצבעונית - לימים שיר השירים) (1978) - תקליט בלבד
אצלי הכל בסדר (1984)
משאלה (1987)
נע ונד (1989)
בדרך כלל רומנטי (1992)
כשאת נוגעת בי (1998)
ריגושים (2000) - עם "הסימפונט רעננה"
לנשום (2007)
מגע הקסם (2011)
חיי אדם (2015)
דיסקוגרפיה > אוספים

כל הלהיטים באנגלית (1984)
את לי לילה (1993)
כח להמשיך - אלבום כפול (1995)
70 השירים הגדולים של כל הזמנים (2003)
בועז שרעבי בשירים שלא נס ליחם (2003)
המובחרים (2009)
המיטב - אוסף כפול (2009)
דיסקוגרפיה > הופעות

הופעה חיה בצוותא (2003)
הופעה חיה בקיסריה (2007)
הערות שוליים

↑  אריק קנס, עכבר העיר, לחשוף את המקור: הזמרים הישראלים שניסו לתרגם את עצמם לאנגלית, באתר הארץ, 9 ביוני 2011
↑  חולקו פרסי "כינור דוד", דבר, 5 בדצמבר 1971
↑  זאב הר נוף, משנה סגנון משנה מזל?, דבר, 31 ביולי 1972
↑  הבג"צ של בועז שרעבי, מעריב, 30 בנובמבר 1978
↑  יוסי חרסונסקי, טרובדור אמיתי, מעריב, 3 באפריל 1987
↑  בועז נשאר בועז, מעריב, 26 באוקטובר 1988
↑  ענת כהן, ‏יום הולדת 39 לרון ארד, באתר גלובס, 20 במאי 1997
↑  תשדירי בחירות 1999: נתניהו. מנהיג חזק לעתיד ישראל, באתר וואלה, 2 בנובמבר 2012
↑  גידי אביבי, תנו לו יד, באתר הארץ, 21 באוגוסט 2003
↑  אלעד ברגיא, עכבר העיר, בעז שרעבי חוזר לנשום, באתר הארץ, 4 במרץ 2007
↑  הסרט בעז - אתר פסטיבל דוקאביב, 2017
↑  אחרי היעדרות ממושכת: בועז שרעבי חוזר עם שיר חדש, באתר וואלה, 21 בינואר 2018
↑  דודי פטימר, ‏נסרין נוגעת ביידיש, רוני דלומי על גירושי הוריה וקובי פרץ מפספס, באתר מעריב אונליין, 3 באפריל 2019
↑   צפו: המיזם המסקרן יצא לדרך עם הופעה של בעז שרעבי וואלרי חמאתי, באתר וואלה, 31 במאי 2022
↑  אריאל פייגלין, בועז שרעבי ומכלוף בשיר סולו שהפך לדואט, באתר ערוץ 7, 25 בפברואר 2024
↑  דודי פטימר, ‏"אני לא מותג מזרחי, אלא ישראלי": בעז שרעבי בראיון מיוחד, באתר מעריב אונליין, 7 בדצמבר 2019
↑  עומרי אפרים, דמעה של אח: זעקת ילדי תימן מהדהדת, באתר ynet, 21 ביוני 2016
↑  בוקי נאה, גרושתו של בועז שרעבי מתה לאחר שתלתה את עצמה בכלא, חדשות, 29 בדצמבר 1991, עמ' 4
↑  ארי ליבסקר, חפש אותי בראשון: הזמרים כבר לא גרים בתל אביב, באתר כלכליסט, 1 ביולי 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298683705171  BnF: cb165489828 (data)  GND: 1064851991  ISNI: 0000 0003 6457 8648  LCCN: no2005048084  MusicBrainz: 7a59e20f-09b4-4600-8e72-aff3fc17cfaf  SNAC: w61335w1  VIAF: 229053014   WorldCat (עם VIAF): 229053014 
בועז שרעבי בהופעה, 2013
פאר טסי

| --- | --- |

 לידה:  10 במאי 1984 (בן 40) פרדס חנה-כרכור, ישראל
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2009
 עיסוק:  זמר-יוצר ומלחין
 סוגה:  מוזיקה ים-תיכונית, פופ
 סוג קול:  טנור
 שפה מועדפת:  עברית 
 חברת תקליטים:  D-Music
 מספר צאצאים:  3
 פרופיל ב-IMDb
 
פאר טסי (נולד ב-10 במאי 1984) הוא זמר-יוצר ומלחין ישראלי, זוכה פסטיבל הזמר והפזמון לשנת 2013, פרס אקו"ם לשיר השנה 2015 ולאלבום השנה 2023 ופרסי איש השנה ואלבום השנה של גלגלצ לשנת תשפ"ד.
ביוגרפיה

פאר טסי נולד בפרדס חנה ושם גדל והתחנך. טסי החל לשיר כבר בגיל שש בבית הכנסת התימני שבשכונת מגוריו, ובמהלך נעוריו הופיע במקומות ואירועים רבים ומגוונים, כגון מועדוני קריוקי ומסיבות.
החל את שירותו בצה"ל כלוחם בחטיבת כפיר. במהלך שירותו הצבאי הופיע בתחרות ה"זמיר של השרון", שיזמה חברת "הוט".
עם סיום השירות הצבאי, התקבל ללהקת הבידור של רשת מלונות "פתאל" בים המלח, ובהמשך אף מונה למנהל האמנותי של הלהקה. לאחר כשנה, החליט מנכ"ל הרשת לבנות עבור טסי הופעת יחיד, וטסי הפך ל"זמר הבית" של רשת המלונות. כעבור שנתיים, לאחר שצבר ניסיון בתחום המוזיקלי והבימתי, החליט טסי לעזוב את הרשת כדי להתחיל ולעבוד על אלבום בכורה משלו.
ביוגרפיה > 2009–2012: תחילת הקריירה המוזיקלית

בשנת 2009 יצא הסינגל הראשון שלו, "אהבת אמת".
בשנת 2011 יצא השיר "סיכוי נוסף", שזכה להצלחה ברדיו. בהמשך אותה שנה הוציא את הדואט "עושה אותי משוגע" עם הזמר אלון דה לוקו.
בשנת 2012 פרסם את השיר "סליחה", שהושמע ברדיו. בהמשך הוציא את "הכל יכול", גרסת כיסוי לשיר של צמד "הבליינים" (מאור כהן ואורן לוטנברג), שגם הוא הושמע ברדיו.
ביוגרפיה > 2013: אלבום בכורה

בשנת 2013 זכה במקום הראשון ב"פסטיבל הזמר והפזמון" של רשות השידור עם השיר "תחזרי", אותו יצר יחד עם דודו מתנה לזכרה של תאיר ראדה. טסי הוא הזמר המזרחי/ים-תיכוני היחיד שהשתתף באותו פסטיבל אשר שודר בערוץ הראשון. ב-5 בפברואר 2013 הוציא לאור את השיר "תחזרי" כסינגל, שהיה לאחד השירים המושמעים ביותר באותה שנה.
ב-24 באפריל 2013 הוציא את השיר "כמו שיכור", וב-24 ביוני הוציא את השיר "דפיקות הלב", שזכה להצלחה והפך ללהיט. הסינגל האחרון לפני צאת האלבום היה "בלי לומר שלום". ב-26 בנובמבר יצא אלבום הבכורה של טסי, עליו עבד במשך ארבע שנים. האלבום הגיע למעמד של "אלבום זהב".
באותה שנה גם כתב והלחין שלושה שירים לאייל גולן: את הלהיט "מתפלל", את שיר הנושא של האלבום "הלב על השולחן".
ביוגרפיה > 2014 - אלבום שני

בתחילת 2014 כתב והלחין את השיר "אהבתי בלחש" מתוך האלבום "ימים יגידו" שיצא באפריל אותה שנה. בנוסף כתב לנסרין קדרי את השיר "לאן המשכת".
בחודש מאי, הוציא טסי את הסינגל הראשון מאלבומו השני "רוקד עם הכאב". ב-14 ביולי הוציא את הסינגל השני מהאלבום, "אל תהיי עצובה", לפרויקט של שרים לשמשון. ב-9 באוגוסט הוציא את הסינגל "דינה דינה".
השיר "בואי ניפגש" מתוך האלבום הגיע למקום העשירי במצעד השבועי של מדיה פורסט.
ב-25 באוקטובר 2014 הוציא טסי את הסינגל "דרך השלום". השיר הפך ללהיט ישראלי פופולרי מאוד, והיה לשיר המושמע ביותר ברדיו במשך חמישה שבועות ברציפות, הגיע למקום הראשון של המצעד של "מדיה פורסט", השיר גם צעד בראש מצעדי תחנות הרדיו השונות, בין היתר שלושה שבועות רצופים בראש המצעד השבועי של גלגלצ ושל רשת ג'. השיר נכלל באלבומו השני של טסי, "כוחה של אהבה". השיר זכה בפרס אקו"ם בתואר "שיר השנה".
ביוגרפיה > 2015–2016: אלבום שלישי ורביעי

ב-2015 כתב והלחין את השירים "השמיים הם הגבול", ו"שקרים" (ביחד עם אריק זנטי), מתוך האלבום "בסוף כל יום" של אייל גולן. ואת השיר "לנשום אותך" מתוך האלבום "שרית חדד" של שרית חדד.
ב-7 במאי 2015 הוציא את הסינגל הראשון מהאלבום השלישי שלו "משקה יקר". השיר זכה להצלחה והשמעות בכל תחנות הרדיו והגיע למקום השני במצעד השבועי של מדיה פורסט. ב-18 באוגוסט יצא הסינגל השני מהאלבום, "היי מאמא", וב-18 באוקטובר יצא הסינגל השלישי, "אם תחכי לי".
ב-2 בינואר 2016 הוציא טסי את הסינגל הרביעי "תוציא תוציא" מתוך האלבום החדש. ב-6 בפברואר הוציא את הסינגל החמישי "כמה דמעות", הסינגל האחרון לפני צאת אלבומו השלישי, וב-14 במרץ יצא אלבומו השלישי "מה נשים רוצות".
ב-6 ביוני הוציא טסי דואט משותף עם הזמרת עדן בן זקן בשם "כל העיר שלנו". ב-1 באוגוסט הוציא את השיר "כמה טוב", סינגל אחרון לפני צאת אלבומו הרביעי, ובספטמבר הוציא את האלבום המלא, "שחור או לבן".
ביוגרפיה > 2018–הווה: אלבום חמישי, שישי ושביעי

בתחילת שנת 2018, שיתף פעולה עם זמרים שונים בפרויקט "הפוך לשנינו". במסגרת הפרויקט הקליט את הדואט "מאושרים" יחד עם טליסמאן.
ב-2019 הוציא את הסינגל "רוקדת" יחד עם הראפר רון נשר. במרץ הוציא את "שלוש בלילה", יחד עם הזמרת שרית אביטן ואת "שופט כל הארץ" עם ציון גולן. ב-23 במאי, לאחר שעזב את חברת שרית הפקות, פאר טסי החליט לצאת לדרך עצמאית, והוציא את שיר הבכורה הראשון שלו כמפיק עצמאי, שנקרא "מי אני". לאחר מכן הוציא טסי את שאר שירי האלבום, בניהם "הולך ומתרחק", "חורף בחלון" ו"האיפור שלך" השיר האחרון באלבום ״פרק א׳ נגמר״.
ב-21 במרץ 2021 יצא השיר "בלונים" של אייל גולן אותו כתב ביחד עם טאליסמאן ואיתן דרמון. וב-23 במאי הוציא את הסקיצה לאותו השיר ליוטיוב לאחר בקשות ממעריציו. ב-5 במאי יצא השיר "דבר אליי עם העיניים" של עדן בן זקן אותו כתב ביחד עם טאליסמאן, וב-7 בדצמבר הוציא את המיני אלבום 5 Seasons.
ב-20 בספטמבר 2022 יצא השיר "פותח את ידיך" של פרויקט ותן חלקנו בביצוע שלו יחד עם ישי ריבו, משה פרץ ועקיבא תורג'מן.
ב-10 בנובמבר 2022 השיק טסי בהפתעה את אלבומו השביעי רדיו שטח. האלבום זכה לביקורות אוהדות בקרב מבקרי המוזיקה, ובתואר אלבום השנה בפרסי אקו"ם וממנו יצאו שירים מצליחים כמו "אהבה חולה" "38" "אחרי הנצח" לאט לאט לאט.
בשנת 2023, בצל טבח שבעה באוקטובר ומלחמת חרבות ברזל, הוציא את השיר "לא תירא". בינואר 2024 הוציא יחד עם שלמה ארצי את השיר "נהר הדמעות", העוסק בכאב שבא בעקבות המתקפה והמלחמה.
ב-26 במאי 2024, הוציא טסי את אלבומו השמיני "רדיו שטח 2" וממנו יצאו סינגלים אשר הגיעו למצעדים, כמו "רוז" "מלודי" ו"מה יהיה מחר". כמו קודמו, גם אלבום זה זכה להצלחה נרחבת ולביקורות חיוביות, ובעקבותיו יצא טסי לסיבוב הופעות, בין השאר גם בפארק הירקון. האלבום זכה בפרס אלבום השנה במצעד השנתי של גלגלצ, וטסי זכה בפרס איש השנה.
בינואר 2025 פורסם כי טסי צפוי להופיע בפארק הירקון בפעם השנייה ב-22 במאי.
חיים אישיים

טסי נשוי לטל שושן ולשניים בת ושני בנים.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2013: פאר טסי
2014: כוחה של אהבה
2016: מה נשים רוצות
2017: שחור או לבן
2018: הפוך לשנינו
2021: פרק א' נגמר
2022: רדיו שטח
2024: רדיו שטח 2
דיסקוגרפיה > מיני-אלבומים

2021: 5 Seasons
הערות שוליים

↑  אסף נבו, ‏פאר טסי בשיר החתונה המושלם: "אהבת אמת", באתר ‏מאקו‏, 1 בנובמבר 2009
↑  אסף נבו, ‏הסיכוי הנוסף של פאר טסי, באתר ‏מאקו‏, 26 במאי 2011
↑  אסף נבו, ‏בכורה: הדואט של אלון דה לוקו ופאר טסי, באתר ‏מאקו‏, 3 באוגוסט 2011
↑  אסף נבו, ‏פאר טסי מבקש "סליחה", באתר ‏מאקו‏, 24 באוקטובר 2012
↑  אסף נבו, ‏פאר טסי ה"בליין" החדש: "הכל יכול יכול", באתר ‏מאקו‏, 18 בדצמבר 2012
↑  אסף נבו, ‏פאר טסי הזוכה של פסטיבל הזמר 2013, באתר ‏מאקו‏, 1 בפברואר 2013
↑  אסף נבו, ‏פאר טסי בשיר הזכייה בפסטיבל הזמר: "תחזרי", באתר ‏מאקו‏, 5 בפברואר 2013
↑  שיר פרידה: פאר טסי – "בלי לומר שלום", ‏6 באוגוסט 2013 (ארכיון)
↑  פאר טסי באלבום הבכורה (ארכיון)
↑  אסף נבו, ‏כוחה של אהבה: פאר טסי קיבל "אלבום זהב" שני, באתר ‏מאקו‏, 15 בינואר 2015
↑  אסף נבו, ‏אייל גולן: "אני חוזר להתעסק במה שאני באמת יודע לעשות", באתר ‏מאקו‏, 1 בדצמבר 2013
↑  אסף נבו, ‏הלב של אייל גולן כבר מונח על השולחן, באתר ‏מאקו‏, 14 במרץ 2013
↑  המצעד השבועי של מדיה פורסט, באתר מדיה פורסט, ‏15–21 בפברואר 2015
↑  אסף נבו, ‏חמסה עליך פאר טסי: חמישה שבועות בפסגה, באתר ‏מאקו‏, 3 בינואר 2015
↑  אסף נבו, ‏"מסתובב" הוא השיר הכי מושמע בישראל ב-2014, באתר ‏מאקו‏, 1 בינואר 2015
↑  ארכיון תוצאות המצעדים (ארכיון)
↑  אסף נבו, ‏"כוחה של אהבה": פאר טסי באלבום חדש, באתר ‏מאקו‏, 24 בנובמבר 2014
↑  המצעד השבועי של מדיה פורסט, באתר מדיה פורסט, ‏10-16 במאי 2015
↑  רן בוקר, פרס אקו"ם: "רדיו שטח" של פאר טסי הוא אלבום השנה; "לך לישון" השיר המושמע ביותר, באתר ynet, 1 ביוני 2023
↑  עינב שיף, פאר טסי שוב מגיש קפסולה יוצאת דופן באיכותה של ישראליות ב"רדיו שטח 2", באתר ynet, 6 ביוני 2024
↑  רן בוקר, שנה שנייה ברציפות: פאר טסי צפוי להופיע בפארק הירקון, באתר ynet, 29 בינואר 2024
↑  תגידו מזל טוב: פאר טסי מתחתן עם בחירת לבו, באתר nrg
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007358252605171  MusicBrainz: 27edce00-5e24-4520-835b-ef610275c441  VIAF: 4705150382211113500004   WorldCat (עם VIAF): 4705150382211113500004
אריה דרעי

אריה מכלוף דרעי (נולד בט' באדר א' ה'תשי"ט, 17 בפברואר 1959) הוא פוליטיקאי ישראלי, ממייסדי מפלגת ש"ס וחבר הכנסת מטעמה. כיהן כשר הפנים, שר לפיתוח הפריפריה, הנגב והגליל, כשר הכלכלה, כמשנה לראש הממשלה וכשר הבריאות.
בשנת 1999 הורשע בלקיחת שוחד ובמרמה והפרת אמונים, נידון לשלוש שנות מאסר והוטל עליו קלון. לאחר שחרורו מהכלא הורשע פעם נוספת בהפרת אמונים ונדון לשלושה חודשי מאסר על תנאי ולקנס של 10,000 ש"ח. בסוף 2012, לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה, חזר להנהגת ש"ס, הוצב מטעמה במקום השני ונבחר לכנסת. במאי 2013 מונה שוב ליו"ר תנועת ש"ס. בינואר 2022 נאלץ להתפטר מהכנסת במסגרת הסדר טיעון, בגין עבירות מס, אך חזר לכנסת בבחירות לכנסת העשרים וחמש. בדצמבר של אותה השנה התמנה למשנה לראש הממשלה ולשר בממשלת ישראל השלושים ושבע, אך מינוי זה נפסל על ידי בג"ץ בינואר 2023, ודרעי פוטר בהתאם לפסק הדין.
ראשית חייו

נולד במקנס שבמרוקו ב-17 בפברואר 1959, לאליהו ולאסתר לבית אזוגי. הוריו התגוררו באחד הרבעים החדשים המבוססים בעיר, והושפעו מהתרבות הצרפתית. אביו היה בעל עסק חייטות מצליח, ומשפחתו ניהלה אורח חיים מסורתי.
בגיל 5 החל ללמוד בבית הספר אוצר התורה ששילב לימודי קודש וחול.
ב-1968, בגיל 9, עלתה משפחתו לישראל בגל העלייה שהחל עם סיום מלחמת ששת הימים, והשתקעה בבת ים. דרעי נשלח ללמוד בבית ספר ממלכתי דתי בראשון לציון, אך הפסיק לבקר בו לאחר חודש בשל קשיי השתלבות. לאחר כחצי שנה של חוסר מעש, שבה כמעט ולא עזב את ביתו בשל חששם של הוריו שיושפע לשלילה מן השכונה, שוכנעו הוריו על ידי פעילים חרדים מ"יד לאחים", שפעלו בקרב העולים החדשים, להכניס אותו ואת אחיו הגדול יהודה ל"מתיבתא" חרדית בחדרה שכללה פנימייה הוא הוכנס למתיבתא לאחר התייעצות של אביו עם הרב אליהו בקשי דורון. לאחר כשלוש שנים, ב-1973, נסגרה הפנימייה והוא עבר יחד עם עשרות מתלמידיה לישיבה החרדית-ספרדית פורת יוסף בירושלים. בקיץ 1975 הצטרף למחזור הראשון של ישיבת קול יעקב שהקים הרב יהודה עדס. במאי 1976 עבר לישיבת חברון הליטאית-חרדית.
עם בגרותו אחר נישואיו החל בעסקנות ציבורית, תחילה במישור המוניציפלי, כמזכיר היישוב החרדי מעלה עמוס וחבר המועצה האזורית גוש עציון. ב־1983 הוזמן דרעי להשתלב כאברך ומגיד שיעור בישיבת לב בנים, וכעבור זמן קצר מונה למנהל האדמיניסטרטיבי של הישיבה. מכונה "רב" אף שאין סימוכין שהוסמך לרבנות[דרוש מקור: אין כל סימוכין לכך שהוסמך לרבנות ואין תאריך לסמיכה.].
הקמת ש"ס ופעילותו כשר הפנים

ב־1984 שימש מזכיר מועצת חכמי התורה של תנועת ש"ס. במהלך 1985 שימש כעוזר שר הפנים הרב יצחק פרץ, ובסוף אותה שנה מוּנה למזכ"ל תנועת ש"ס. ביוני 1986 התגייס לשירות מקוצר של 3 חודשים בצה"ל. מיד לאחר שחרורו מצה"ל מונה למנכ"ל משרד הפנים והוא בן 27 שנים בלבד. לאחר הבחירות לכנסת השתים עשרה ב־1988, מונה לשר הפנים בממשלתו של יצחק שמיר, על רקע סירובו של הרב יצחק חיים פרץ לקבל את התפקיד בעקבות פסיקת בג"ץ שעל משרד הפנים לרשום יהודים רפורמים כיהודים. הרב דרעי הושבע לתפקידו ב-22 בדצמבר 1988 והיה לשר הצעיר בתולדות מדינת ישראל בגיל 29.
בשנים אלה זכה דרעי לכיסוי עיתונאי נרחב בעיתונות הכללית, ללא תקדים לפוליטיקאי חרדי. בשנת 1988 ביטל את הצנזורה על מחזות.
ממשלת האחדות הלאומית סבלה מראשיתה מאי יציבות ומניסיונות של מפלגת העבודה להיפרד ולחבור עם גורמים נוספים ולהקים ממשלה צרה בראשותה. דרעי היה שותף פעיל בניסיונות אלו. ידידותו האישית עם חיים רמון, מחברי הכנסת הצעירים והמובילים במפלגת העבודה באותה התקופה, הובילה למגעים שבסיומם הוסכם על הפלת הממשלה והקמת ממשלת עבודה-חרדים במקומה. הסכמה זו קיבלה את ביטויה בהצבעת אי אמון ב-15 במרץ 1990, שהפילה את ממשלת האחדות ובה נעדרו חמישה חברי כנסת של ש"ס. מהלך זה ידוע בכינוי "התרגיל המסריח". לאחר שרבי מנחם מנדל שניאורסון והרב שך הפעילו את כל כובד משקלם למנוע את שיתוף הפעולה עם השמאל, שמעון פרס, יו"ר מפלגת העבודה, לא הצליח להקים קואליציה. בסופו של דבר הקים יו"ר הליכוד, יצחק שמיר, ממשלת ליכוד-ימין-חרדים, שגם בה כיהן דרעי כשר הפנים.
עם ניצחון מפלגת העבודה בראשות יצחק רבין בבחירות בשנת 1992, הצטרפה ש"ס לממשלת ישראל העשרים וחמש, ודרעי המשיך לכהן כשר הפנים ולראשונה החל לכהן כחבר הכנסת בכנסת השלוש עשרה. הוא התפטר מתפקיד זה בעקבות החלטת בג"ץ בעניינו (ראו למטה) ועל רקע הסכם אוסלו א' בספטמבר 1993, אך לא הצביע נגד ההסכם בכנסת.
אישומים בפלילים > התגבשות החשדות

במהלך המשבר הקואליציוני ב־1990 החלו להתפרסם ידיעות על מעורבותו של דרעי בפלילים, בעיקר בכתבה שפרסם העיתונאי החוקר מרדכי גילת בעיתון "ידיעות אחרונות". פרסומים אלו הביאו לכך שב-1 ביוני 1990 הוגשו כנגד דרעי תלונות במשטרה, וב-10 ביוני 1990 פשטה המשטרה על משרד הפנים שבראשות דרעי, ותפסה שם מסמכים הדרושים לחקירה.
ב-23 בדצמבר 1990 הגיש דרעי תביעת דיבה נגד העיתונאים מרדכי גילת ומלי קמפנר והעיתון "ידיעות אחרונות", בגין כתבה שפרסמו ב-15 ביוני 1990. במהלך המשפט הוזמן דרעי להעיד מטעם הנתבעים אולם הוא ביקש להימנע מעדות. מאחר שבקשתו נדחתה בידי השופט קלינג, הודיעו פרקליטיו שדרעי מבקש להפסיק את משפט הדיבה. השופט קיבל את הבקשה וחייב את דרעי לשלם לנתבעים הוצאות משפט בסך 75,000 ש"ח פלוס מע"מ.
במהלך חקירתו במשטרה ניצל דרעי במשך זמן רב (בין השנים 1990 ל־1993) את זכות השתיקה, ובכך הביא עליו ביקורת ציבורית רבה. במהלך חקירתו המשיך לכהן כשר הפנים, בתחילה בממשלתו של יצחק שמיר, ולאחר מכן בממשלת יצחק רבין שבאה בעקבות הבחירות לכנסת השלוש עשרה בשנת 1992. החשדות התגבשו לשני תיקים פליליים, שכונו "התיק הציבורי" ו"התיק האישי".
אישומים בפלילים > התיק האישי

בעניין "התיק האישי" נחשד דרעי כי קיבל שוחד בסך כולל של 150,000 דולר מאנשי ישיבת 'לב בנים', בין השנים 1984–1990. על פי עד המדינה בתיק, הכספים שולמו בעקבות בקשות מפורשות של דרעי, כאשר הנהלת הישיבה אישרה את העברת הכספים לשם קידום טובות הנאה לישיבה מגורמי שלטון בעתיד. נטען שכספי השוחד הופקדו לחשבונות הבנק של דרעי ושל רעייתו, וכן שימשו לקניית דירות בירושלים ולמימון נסיעות מחוץ לישראל. יחד עמו הועמדו לדין נותני השוחד על פי כתב האישום - אנשי ישיבת לב בנים: יום טוב רובין (גזבר הישיבה), הרב אריה וינברג (ראש הישיבה) ובנו משה וינברג.
דרעי טען להגנתו כי הכספים אכן הופקדו על ידי רובין, אך מקורם למעשה ממשפחת ורדרבר, שתמכו כספית בבני הזוג דרעי, והעבירו אליהם כספים דרך שמואל וינברג (בן נוסף של הרב אריה וינברג) ורובין. ניסיונות שונים של שמואל וינברג להחתים את אסתר ורדרבר על תצהירים שיאשרו שהעבירה לדרעי סכומי כסף משמעותיים דרך וינברג, נתקלו בסירוב על ידי ורדרבר. משטרת ישראל ניסתה לחקור את ורדרבר בפרשה, אך ניסיונותיה סוכלו על ידי וינברג[דרושה הבהרה][דרוש מקור].
אישומים נוספים בתיק כללו האשמה לפיה דרעי היה בין מקימי עמותה בשם "המרכז לשיקום אסירים משוחררים ירושלים" (מש"א) שהוקמה על ידי אנשי ישיבת לב בנים, ונטען כלפיה שהייתה למעשה גוף פיקטיבי שהוקם על מנת להשיג תקצוב לישיבת לב בנים. בנוסף הואשם דרעי בכך שסייע להעברת תקציבים ממשלתיים לעמותה: העמותה תוקצבה ב־587,000 ש"ח מכספי משרד הדתות (כספים ייחודיים) וב־200,000 ש"ח מכספי עיריית ירושלים (מתוך תקצוב מיוחד שהתקבל ממשרד הפנים, תקצוב שאושר אישית על ידי דרעי, שהיה אז מנכ"ל המשרד). רובם המוחלט של הכספים שהתקבלו לעמותה הועברו תוך זמן קצר ללב בנים. לטענת עד המדינה, תכלית הקמתה העיקרית של מש"א הייתה השגת תקציבים לשם כיסוי החובות של לב בנים, כאשר נעשה ניסיון ליצור מצג שווא לפיו מש"א היא גוף נפרד מלב בנים. מנגד, טענו הנאשמים כי מש"א הייתה גוף אמיתי שאכן פעל, וכי הכספים שהועברו ללב בנים ניתנו תמורת שירותים שהתקבלו מלב בנים, אף כי הודו שהכספים הועברו באמצעות רישום כוזב.
אישומים בפלילים > התיק הציבורי

בעניין "התיק הציבורי" נחשד דרעי שהעביר כספים ממשרד הפנים לגופים חרדיים שהקימה ש"ס, תוך ניגוד עניינים, הפרת נהלים ועקיפת שיקול דעתן של הרשויות המקומיות. דרעי טען כי בהעברת הכספים מילא חובתו כאיש ציבור וכי הציבור הספרדי החרדי היה מופלה במשך שנים רבות ובמעשיו הייתה העדפה מתקנת. החשדות התבססו במידה רבה על ממצאי מבקרת המדינה, מרים בן-פורת, שבדקה את פעילויות דרעי במשרד הפנים.
אישומים בפלילים > כתב אישום ומשפט

ב-20 ביוני 1993 הוגש כנגד דרעי כתב אישום ב"תיק האישי", שכלל אישום ב־2 עבירות שוחד, 3 עבירות מרמה והפרת אמונים, קבלת דבר במרמה בנסיבות מחמירות ורישום כוזב במסמכי תאגיד. הפרקליטות החליטה להשהות את החקירה בעניין "התיק הציבורי", עד להכרעה בתיק האישי. גם לאחר הגשת כתב האישום שימש דרעי בתפקיד שר הפנים, עד שבג"ץ, שדן בעתירה שהגישה התנועה לאיכות השלטון, קבע, ב-8 בספטמבר 1993, שדרעי אינו יכול להמשיך ולכהן כשר כאשר הוגש נגדו כתב אישום (הלכת דרעי-פנחסי). בעקבות קביעה זו התפטר דרעי מתפקיד שר הפנים, ויתר על חסינותו וזו הוסרה בהליך מזורז ב-26 בספטמבר 1993.
גם לאחר הגשת כתב האישום כנגדו, וניהול משפטו בבית המשפט המחוזי בירושלים, המשיך דרעי להנהיג את תנועת ש"ס. במהלך המשפט טענו אנשי ש"ס, שהמשפט הוא למעשה התנכלות של אנשי "האליטות הישנות" - פרקליטות המדינה, המשטרה, שופטים, אנשי אקדמיה ואמצעי התקשורת, לנציג "האליטות החדשות", מזרחי צעיר, חרדי, שהתקדם בגיל צעיר לעמדות כוח, ועשה בהן שימוש לטובת המגזר ממנו בא - בהקמת ישיבות, מקוואות ורשת חינוך לגיל הרך. בבחירות בשנת 1996 התחזקה ש"ס ב-4 מנדטים וקיבלה עשרה מנדטים בסך הכל.
משפטו של דרעי התנהל בבית המשפט המחוזי בירושלים בפני השופטים יעקב צמח, מרים נאור ומוסיה ארד. המשפט התארך זמן רב (בין 1994 ל־1999), נערכו בו כ־400 ישיבות, והפרוטוקולים התפרסו על כ־50,000 עמודים.
אישומים בפלילים > פרשת בר-און חברון

בשנים 1996 ו-1997 ניסה דרעי להשפיע בצורות שונות על מינוי היועץ המשפטי לממשלה, על מנת להשפיע על ההחלטה בעניינו. דרעי לא היה חבר בממשלה, ולא הצביע על מינוי היועץ, ובש"ס עצמה עלו כוחות חדשים שהתחרו במנהיגותו, בהם אלי ישי. ב-10 בינואר 1997 מינתה הממשלה את רוני בר-און, עורך דין פרטי, ליועץ המשפטי לממשלה, מהלך שלווה בביקורת נוקבת שבעקבותיה התפטר בר און כבר ב-12 בינואר.
ב-14 ו-15 בינואר 1997 התקיימה הצבעה בממשלה על תוכניתו של ראש הממשלה בנימין נתניהו להעביר חלקים מהעיר חברון לרשות הפלסטינית, במסגרת הסכם חברון, שהתקבל בתמיכת 11 מתוך 18 שרי הממשלה, בהם שני שרי ש"ס. ימים ספורים לאחר מכן פרסמה כתבת הערוץ הראשון, איילה חסון, שתמיכת שרי ש"ס הייתה חלק מעסקה שבה סוכם כי ליועץ המשפטי לממשלה ימונה רוני בר-און, שנראה לדרעי כיועץ משפטי נוח לעניינו.
באפריל 1997 פרסמו היועץ המשפטי החדש, אליקים רובינשטיין ופרקליטת המדינה עדנה ארבל דו"ח על הפרשה. לדבריהם, כנגד רוב המעורבים בפרשה ובהם בנימין נתניהו ושר המשפטים צחי הנגבי, אין להגיש כתבי אישום מחוסר ראיות, אך כנגד דרעי נמצאו ראיות כי בהתנהגותו דבק רבב פלילי וכי יש להגיש כנגדו כתב אישום.
בספטמבר 2003 החליט היועץ המשפטי אליקים רובינשטיין שלא להגיש כתב אישום כנגד דרעי בפרשה זו, בשל הנסיבות שהצטברו מאז ובהן הרשעתו של דרעי ב"תיק האישי" וב"תיק הציבורי", מאסרו ופרישתו מהחיים הפוליטיים.