stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משפט קיילי
דוגמה

נבחר את החבורה   G=\mathbb {Z} _{4} ונשכן אותה ב- S_{4}, כלומר נמצא תת-חבורה של  S_{4} שאיזומורפית ל- G.
נגדיר העתקה  \varphi :\mathbb {Z} _{4}\to S_{4}.
התמורות שהגדרנו אינן מקריות, בנינו אותן כך שהתמורה  \varphi (i) מעבירה את המספר  j ל- i+j (הסכום בחבורה  \mathbb {Z} _{4}, כלומר מודולו 4).
ראו גם

הלמה של יונדה
הערות שוליים

↑  On the theory of groups, as depending on the symbolic equation  \theta ^{n}=1, חלקים 1 ו-2
טיילר בלקברן

| --- | --- |

בלקברן, 2016
 לידה:  12 באוקטובר 1986 (בן 38) ברבנק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2002 
 מקום לימודים:  Saugus High School 
 פרופיל ב-IMDb
 
טיילר ג'ורדון בלקברן (באנגלית: Tyler Jordon Blackburn; נולד ב-12 באוקטובר 1986) הוא שחקן, זמר ודוגמן אמריקאי. הוא ידוע בעיקר בזכות משחקו בתור קיילב ריברס בסדרת הטלוויזיה "שקרניות קטנות" וסדרת הספין אוף שלה "רייבנסווד". משנת 2019 הוא מככב בתור אלכס מאנס בסדרת הטלוויזיה "רוזוול, ניו מקסיקו".
ראשית חייו

בלקברן נולד בברבנק, קליפורניה. יש לו שלושה אחים. הוא ממוצא אנגלי, וולשי, צ'כי ושוודי. יש לו אחות גדולה ושלושה אחים קטנים.
לבלקברן צלקת באורך 4 אינץ' על כתפו השמאלית, שנגרמה כתוצאה מהסרת גידול שפיר בגיל 10.
קריירה > משחק

בלקברן החל להופיע בשנת 2004 והופיע בסדרת הטלוויזיה "לא מדהימה". בשנה שלאחר מכן הוא גילם מורה בסרט הקצר "he Doers of Coming Deeds".
בשנת 2008 הוא הופיע בתפקיד זעיר בסרט "Next of Kin".
בשנת 2010 הוא הופיע באופרת הסבון "ימי חיינו". באוקטובר אותה שנה, הוא לוהק לתפקיד חוזר בסדרת הטלוויזיה "שקרניות קטנות".
במרץ 2011 הצטרף לצוות השחקנים של פיילוט לסדרה "Brave New World", הסדרה בוטלה על ידי רשת NBC.
בלקברן כיכב גם בתפקיד פיט בסדרת הרשת "וונדי" בת ששת הפרקים. בשנת 2012 שיחק בדרמה "Hiding" לצד אנה וילפאנה, ג'רמי סמפטר, דין ארמסטרונג ודן פיין.
בחודש מאי 2013, פורסם כי ישחק בסדרה "רייבנסווד".
במרץ 2018 הצטרף בלקברן לצוות השחקנים של הסדרה "רוזוול, ניו מקסיקו".
קריירה > מוזיקה

בלקברן הקליט כמה שירים לסדרות טלוויזיה וסרטים הוא הקליט את "מצא דרך" בשנת 2012 עבור סדרת הטלוויזיה, "סודות ההתבגרות", הוא הקליט כמה שירים עם נובי, כולל "Can't Love Me" שהושמע בפרק הניים עשר של הסדרה רוזוול, ניו מקסיקו.
חיים אישיים

בלקבורן יצא בפומבי כביסקסואל ב-19 באפריל 2019 באמצעות ראיון עם הירחון "אדבוקט".
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2008 | Next of Kin | סטודנט צרפתי |  |
| 2011 | Peach Plum Pear | ג'סי פראט |  |
| 2012 | Hiding | ג'סי |  |
| 2016 | Love Is All You Need? | ריאן מוריס |  |
| 2017 | שוב שלום | ג'ק |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2006 | לא מדהימה | ניית'ן | 2 פרקים |
| 2009 | פשע מן העבר | ג'ף פלדמן / פוסטר | פרק: "Witness Protection" |
| 2009 | Rockville CA | ספנסר | סדרת רשת; פרק: "Shoegazed" |
| 2010 | ימי חיינו | איאן | 17 פרקים |
| 2010 | Gigantic | אקו | פרק: "Bye Bye Baby" |
| 2011 | Wendy | פיטר | סדרת רשת; 9 פרקים |
| 2011–2017 | שקרניות קטנות | קיילב ריברס | תפקיד חוזר (עונות 1–2) תפקיד ראשי (עונות 7-3); 124 פרקים |
| 2013–2014 | רייבנסווד | קיילב ריברס | תפקיד ראשי; 10 פרקים |
| 2019 | מכושפות | ויראליס | פרק: "Surrender" |
| 2019 | Capsized: Blood in the Water | בראד קוואנו | סרט טלוויזיה של ערוץ דיסקברי |
| 2019 - הווה | רוזוול, ניו מקסיקו | אלכס מאנס | תפקיד ראשי (4 עונות); 52 פרקים |
דיסקוגרפיה

| כותרת | פרטי EP |
| --- | --- |
Find a Way:  הופץ ב-5 בנובמבר 2013  פורמטים: הורדה דיגיטלית  תווית: בידור משפחתי בינלאומי
דיסקוגרפיה > סינגלים

| כותרת | שנה |
| --- | --- |
Find a Way: 2012
Would You Come Home: 2020
דיסקוגרפיה > אומן אורח

| כותרת | שנה |
| --- | --- |
"Long Day" (נובי בהשתתפות טיילר בלקברן): 2017
"Can’t Love Me" (נובי בהשתתפות טיילר בלקברן): 2019
הערות שוליים

↑  "Tyler Blackburn". Hollywood.com. אורכב מ-המקור ב-20 ביוני 2017. נבדק ב-30 באפריל 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Neha Gandhi (2011-02-22). "Exclusive Interview: PLL's Tyler Blackburn". Seventeen. נבדק ב-10 ביוני 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Erica. "Pretty Little Liars - Fan Q&A With Tyler Blackburn". ABC Family. אורכב מ-המקור ב-15 בפברואר 2013. נבדק ב-10 ביוני 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Erica (6 ביוני 2012). "Chatting with Tyler Blackburn from Pretty Little Liars". ABC Family. אורכב מ-המקור ב-16 ביוני 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Outfitted: Tyler Blackburn".
↑  Natalie Alcala (3 בדצמבר 2012). "Tyler Blackburn on 'Pretty Little Liars,' Female Fans, & His Soap Opera Past". Bullettmedia.com. אורכב מ-המקור ב-2013-05-23. נבדק ב-10 ביוני 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Andrea Reiher (8 באוקטובר 2010). "'Pretty Little Liars' Troian Bellisario, Ashley Benson, Shay Mitchell on new bad boy Caleb". it. נבדק ב-23 באוגוסט 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Lesley Goldberg (30 בינואר 2012). "'Pretty Little Liars': Tyler Blackburn Promoted to Series Regular (Exclusive)". The Hollywood Reporter. נבדק ב-31 בינואר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Megan Masters (23 במרץ 2011). "Pilot Scoop: Pretty Little Stud Braves New World". TVLine. נבדק ב-30 באפריל 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Four More Comedies Make the Cut on NBC's 2011-12 Roster". The Futon Critic. 13 במאי 2011. נבדק ב-30 באפריל 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Zach Johnson (1 במאי 2013). "Tyler Blackburn Starring in Pretty Little Liars Spinoff Ravenswood". Us Magazine. נבדק ב-10 ביוני 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Roswell Reboot: PLL's Tyler Blackburn, Originals' Nathan Parsons Join Cast". 2018-03-06.
↑  Marc Graser (12 באוגוסט 2011). "'Wendy' gets some retailtherapy". Variety. נבדק ב-16 באוגוסט 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Tyler Blackburn's song featured on The Secret Life". www.Facebook.com. נבדק ב-15 בפברואר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Allison Stubblebine (2019-04-11). "'Pretty Little Liars' Actor Tyler Blackburn And NOVI Dig Into The Complexities Of Love On "Can't Love Me"". נבדק ב-24 באפריל 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Find a Way - EP". iTunes. 5 בנובמבר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Long Day (feat. Tyler Blackburn) - Single". iTunes. 18 באוגוסט 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Can't Love Me (feat. Tyler Blackburn) - Single". iTunes. 12 באפריל 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2015093329  SUDOC: 25347471X  VIAF: 316879387   WorldCat (עם VIAF): 316879387
נסיכות ולדימיר

| --- | --- |


 ממשל
 משטר:  מונרכיה אבסולוטית
 שפה נפוצה:  רוסית
 עיר בירה:  ולדימיר
 גאוגרפיה
 יבשת:  אירופה
 היסטוריה
 הקמה:   
 תאריך:  1157
 פירוק:   
 תאריך:  1389
 ישות קודמת:  רוס של קייב
 ישות יורשת:  נסיכות מוסקבה
 
נסיכות ולדימיר (ברוסית: княжество Владимирское) – הנסיכות הרוסית שלאחר התפרקות רוס של קייב – הייתה הנסיכות החזקה ממחצית המאה ה-12 ועד למחצית השנייה של המאה ה-14.
הנסיכות הייתה ממוקמת בצפון-מזרח רוסיה באזורי נהרות וולגה וקליאזמה. העיר הראשונה שהוקמה באזור הייתה רוסטוב. כבר בשנת 911 היא מוזכרת כעיר משמעותית שבשליטת אולג. בשולי המאה ה-9 השטח היה בשליטת נסיכות רוסטוב. לאחר הקמת העיר ולדימיר על ידי ולדימיר השני חשיבותה של עיר זו גדלה בהדרגה. לאחר התפרקות רוס של קייב, הנסיכות הפכה להיות נסיכות עצמאית. בשנת 1125 הנסיך יורי דולגורוקי העביר את בירת הנסיכות לסוזדל. בשנת 1155 בחר בנו אנדרי בוגולובסקי את ולדימיר כבירת הנסיכות. בשנת 1169 הוא כבש את קייב, אך לא עבר לעיר והשאיר את ולדימיר כבירתו. היסטוריונים של המאה ה-17–19 פירשו מהלך זה כהעברת השליטה המרכזית מקייב לוולדימיר. באופן מעשי היה הליך זה ממושך והסתיים סופית רק במחצית המאה ה-13. אנדרי בוגולובסקי אכן השקיע רבות בהרחבת העיר ובבניית כנסיות חדשות ומפוארות. בתקופתו החלה הנסיכות להיות המרכז של העם הרוסי וגרעין של המדינה העתידית.
עם פטירתו היה מאבק ירושה שבסופו קיבל אחיו וסבולוד הקן הגדול את השליטה על הנסיכות ושלט בה תקופה ממושכת מאוד מ-1176 עד ל-1212. תקופה זו הייתה תקופת הזהר של הנסיכות. רוב נסיכי רוסיה הכירו בעליונותו. החל משנת 1231 עברה גם נובגורוד לשליטת נסיכי ולדימיר והם שלטו בה במשך כמאה שנים.
לאחר מלחמות עם נסיכות קייב והדוכסות הגדולה של ליטא לקראת שנת מחצית המאה ה-13 גם נסיכות סמולנסק עברה להיות תחת השפעתם של נסיכי ולדימיר.
רוסיה בשנת 1237. נסיכות ולדימיר בצבע סגול
בתחילת 1238 החלה הפלישה המונגולית לנסיכויות הרוסיות. אזור צפון מזרח רוסיה סבל קשה מפלישת המונגולים. במהלך זה נכבשו 14 ערים. כוחות הנסיכות נחלו תבוסה בקרב קולומנה ובכיבוש העיר ולדימיר משפחתו של הנסיך נהרגה. הוא עצמו נהרג זמן קצר לאחר מכך, ב-4 במרץ 1238 במהלך הקרב על נהר סיט. הנסיך החדש נסע לבירת אורדת הזהב ושם קיבל הכרה כנסיך הראשי של הרוסים. מעשית, זה היה הכרה בכך שנסיכות מהווה הנסיכות הראשית של רוסיה אך נמצאת תחת שליטת אורדת הזהב. החל ממועד זה כל נסיך ולדימיר קיבל אשרור למינויו מחאן אורדת הזהב וזאת טרם כניסתו לתפקיד.
בשנת 1262 נהרגו גובי מיסים מטעם האורדה. הנסיך ולדימיר, אלכסנדר נבסקי הצליח למנוע פלישה חדשה, אך בדרך חזרה לנסיכות נפטר. עם פטירתו בנסיכות החל תהליך של התפרקות לכ-15 נסיכויות זוטרות (גליץ' גורודץ, דמיטרוב, קוסטרומה, מוסקבה, פריאסלאבל, רוסטוב, סטרודוב, סוזדל, טבר, אוגליץ', יורייב ויארוסלאבל). החאן של אורדת הזהב היה ממנה אחד מהנסיכים לנסיך ולדימיר, למרות שמעשית הוא לא ישב בעיר החל מתקופת הנסיך יארוסלאב השלישי. הנסיכים נלחמו אחד עם השני וגם פנו לחאן אורדת הזהב לקבלת עזרה ותמיכה.
למרות שחשיבות עיר ולדימיר לקראת סוף המאה ה-13 הייתה בירידה, בשנת 1299 ראש הכנסייה הרוסית עבר לעיר זו. אומנם זה לא היה לזמן ארוך, כבר בשנת 1326 הוא עבר למוסקבה. זה יהיה אחד הסימנים לעלייה של חשיבות מוסקבה כמרכז רוסיה והעברה הדרגתית של סממני השלטון לעיר זו.
בשנת 1363 דמיטרי דונסקוי, נסיך מוסקבה לקח על עצמו תואר נסיך ולדימיר ללא קבלת אישור מאורדת הזהב. החל ממועד זה עברה למעשה נסיכות ולדימיר לשליטת נסיכות מוסקבה.
ראו גם

שליטי רוסיה
האתרים הלבנים בוולדימיר ובסוזדל
תומאס באך

תומאס באך (בגרמנית: Thomas Bach; נולד ב-29 בדצמבר 1953) הוא עורך דין גרמני, סייף לשעבר ואלוף אולימפי, המשמש כנשיא התשיעי והנוכחי של הוועד האולימפי הבין-לאומי מאז 10 בספטמבר 2013. באך הוא האלוף האולימפי הראשון שנבחר לנשיא הוועד האולימפי הבין-לאומי.
ראשית חייו

באך נולד בשנת 1953 בווירצבורג, גרמניה המערבית. הוא גדל בטאוברבישופסהיים, שם התגורר עם הוריו עד 1977. באך קיבל תואר דוקטור למשפטים בשנת 1983 מאוניברסיטת וירצבורג. הוא דובר צרפתית, אנגלית, ספרדית וגרמנית באופן שוטף.
קריירת סייף

באך הוא סייף רומח לשעבר שהתחרה עבור גרמניה המערבית. הוא זכה במדליית זהב קבוצתית באולימפיאדת מונטריאול 1976, וכן במדליות כסף, זהב וארד באליפויות העולם של 1973, 1977 ו-1979, בהתאמה. הוא סייף את הקרב האחרון שלו ב-26 באוקטובר 1980 בשאנגחאי.
נשיא הוועד האולימפי הגרמני

באך כיהן כנשיא קונפדרציית הספורט האולימפי הגרמנית (DOSB, הוועד האולימפי הגרמני), לפני שהפך לנשיא הוועד האולימפי הבינלאומי (IOC). הוא התפטר מתפקיד ראש ה-DOSB ב-16 בספטמבר 2013, לאחר שכיהן כנשיא מאז 2006. הוא הוחלף על ידי אלפונס הורמן, ונשאר חבר במועצת המנהלים של הקונפדרציה.
באך הוביל את ההצעה של מינכן לאירוח אולימפיאדת החורף 2018. בבחירות לעיר המארחת, מינכן השיגה 25 קולות כאשר פיונגצ'אנג נבחרה לעיר המארחת עם 63 קולות.
נשיא הוועד האולימפי הבין-לאומי

ב-9 במאי 2013, באך אישר כי יתמודד על נשיאות הוועד האולימפי הבין-לאומי.
נשיא הוועד האולימפי הבין-לאומי > הבחירות לנשיאות הוועד האולימפי הבין-לאומי 2013

באך נבחר לכהונה של שמונה שנים כנשיא הוועד האולימפי הבין-לאומי במושב ה-125 של ה-IOC בבואנוס איירס ב-10 בספטמבר 2013. הוא השיג 49 קולות בסבב ההצבעות האחרון, מה שהעניק לו את הרוב הדרוש כדי להיבחר. הוא החליף בתפקידו את ז'אק רוג שכיהן כנשיא הוועד האולימפי מ-2001 עד 2013. באך יהיה זכאי להתמודד לתקופת כהונה שנייה של ארבע שנים במושב ה-134 של ה-IOC ב-2019 ולכהן עד 2025.
באך התמודד בבחירות אלו מול חמישה מועמדים אחרים: סרגיי בובקה האוקראיני, ריצ'רד קאריון הפוארטו ריקני, נג סר מיאנג הסינגפורי, דניס אוסוולד השווייצרי ו-וו צ'ינג-קואו הטייוואני. תוצאת הבחירות הייתה כדלקמן:
| בחירת נשיא הוועד האולימפי הבין-לאומי התשיעי |
| --- | --- | --- |
| מועמד | סיבוב 1 | סיבוב 2 |
| גרמניה תומאס באך | 43 | 49 |
| אוקראינה סרגיי בובקה | 8 | 4 |
| פוארטו ריקו ריצ'רד קאריון | 23 | 29 |
סינגפור נג סר מיאנג: 6
| שווייץ דניס אוסוולד | 7 | 5 |
| טאיפיי הסינית וו צ'ינג-קואו | 6 | — |
באך עבר רשמית ללשכה הנשיאותית של ה-IOC במטה הוועד האולימפי הבין-לאומי בלוזאן, שווייץ, ב-17 בספטמבר 2013, שבוע לאחר שנבחר לנשיא.
במושב ה-137 של הוועד האולימפי הבינלאומי ב-10 במרץ 2021, שהתקיים באופן וירטואלי, נבחר באך מחדש לכהונה נוספת בת ארבע שנים כנשיא. באך, שהיה אז בן 67, נבחר מחדש בהצבעה ברוב של 93 קולות מתוך 94 קולות תקפים. זו תהיה כהונתו האחרונה של באך כנשיא הוועד האולימפי הבין-לאומי, שכן חוקי ה-IOC מגבילים את כהונתו של הנשיא לשמונה שנים עם חידוש אחד של ארבע שנים.
נשיא הוועד האולימפי הבין-לאומי > הבחירות לעיר המארחת האולימפית

תהליך ההצעה הראשון בו של תומאס באך כנשיא היה תהליך הגשת ההצעות לאולימפיאדת החורף 2022. ההצעות היו אמורות להיות מוגשת עד נובמבר 2013 והעיר המארחת, בייג'ינג, בירת הרפובליקה העממית של סין, נבחרה לארח את אולימפיאדת החורף 2022 במושב ה-128 של ה-IOC בקואלה לומפור, מלזיה, ביולי 2015. העיר השווייצרית לוזאן נבחרה לארח את אולימפיאדת החורף לנוער 2020 באותו מושב.
במהלך תהליך הגשת ההצעות לאולימפיאדת הקיץ 2024, הנשיא באך הציע הענקה משותפת של אולימפיאדות הקיץ של 2024 ו-2028 לאחר שמספר ערים משכו את הצעותיהן. מאוחר יותר אישר ה-IOC תוכנית לארח את אולימפיאדת 2024 בפריז, ואת אולימפיאדת 2028 בלוס אנג'לס. הנשיא באך ניהל את ההצבעות שבהן נבחרה פריז לארח את אולימפיאדת הקיץ 2024 ולוס אנג'לס נבחרה לארח את אולימפיאדת הקיץ 2028 במושב ה-131 של ה-IOC בלימה, פרו. שתי הערים נבחרו פה אחד.
מילאנו וקורטינה ד'אמפצו נבחרו לארח את אולימפיאדת החורף 2026 במושב ה-134 של ה-IOC בלוזאן, שווייץ.
נשיא הוועד האולימפי הבין-לאומי > פרשת הסימום הרוסי

אחד האתגרים הגדולים ביותר איתם התמודד הנשיא באך כנשיא ה-IOC הוא נאלץ להתמודד עם שערוריית הסמים הרוסית בחסות המדינה. פרשה זו אמנם החלה לפני תחילת כהונתו, אך בכל זאת היא הפכה לנושא דחוף במהלך תקופת נשיאותו. בחקירה התגלה כי רוסיה התעסקה במעבדה למניעת סמים באולימפיאדת החורף 2014 בסוצ'י, וכי הממשלה אישרה שימוש בסמים בקרב הספורטאים האולימפיים הרוסים במשך שנים רבות. בנאום בטקסי הפתיחה של אולימפיאדת החורף בפיונצ'אנג 2018, קריאתו "לכבד את הכללים ולהישאר נקיים" התפרשה באופן נרחב כהתייחסות לשערורייה הרוסית. באך ספג ביקורת קשה בתקופת כהונתו על מה שרבים רואים כהעלמת עין ממאמץ הסימום האולימפי בחסות רוסיה.
נשיא הוועד האולימפי הבין-לאומי > מגפת הקורונה

ב-5 במרץ 2020, חברת החדשות בלומברג דיווחו כי באך אמר "לא המילה 'ביטול' וגם המילה 'דחייה' לא הוזכרה" לגבי אולימפיאדת טוקיו 2020 כדי בתגובה להתפרצות מגפת הקורונה בישיבת ההנהלה של הוועד האולימפי הבין-לאומי ביום הקודם. ב-22 במרץ 2020, הודיע ה-IOC כי בתוך ארבעה שבועות תתקבל החלטה אם טוקיו 2020 תתרחש כמתוכנן או אם יש צורך בתזמון מחדש. קנדה הודיעה על פרישה מהמשחקים מאוחר יותר באותו יום, ואוסטרליה עשתה זאת ב-23 במרץ במחאה על סירובו של ה-IOC לדחות את האולימפיאדה לאור המגפה. בהמשך החודש, הודיע הוועד האולימפי על דחייה חסרת תקדים של האולימפיאדה ל-23 ביולי - 8 באוגוסט 2021. עד אז אף אולימפיאדה לא נדחתה ורק שתי אולימפיאדות קיץ בוטלו (בעקבות מלחמת העולם השנייה) - אולימפיאדת 1940 שנועדה להיערך בהלסינקי, ואולימפיאדת 1944, שתוכננה להיערך בלונדון.
ביקורת

באך ספג ביקורת ממרינה הייד בגרדיאן על כך שהשווה בחיוב את הוועד האולימפי הבין-לאומי לפיפ"א בנוגע לשחיתות. אוון גיבסון, גם מעל דפי הגרדיאן, האשים את באך בצביעות על כך שהסכים להיות מעורב במשחקים האירופיים 2015 שהתארחו באזרבייג'ן. 29 עיתונאים חתמו על מכתב פתוח לבאך הקורא לו לגנות את כליאת המתנגדים וההתקפות על חופש הביטוי במדינה.
כשבאך שהה בטוקיו ביולי 2021 כדי לפתוח את אולימפיאדת הקיץ 2020 שנדחתה, באך התייחס לעם היפני כ"סיני", מה שגרם לתגובות חריפות במדיה החברתית. לביקורו של באך בפארק השלום בהירושימה התנגדו קבוצות ניצולים, שחלקן האשימו את באך בשימוש פוליטי בהפצצת האטום כדי "להצדיק את קיום האולימפיאדה בכוח תחת המגפה". יתר על כן, הממשלות המחוזיות והעירוניות של הירושימה נאלצו לכסות כ-3.79 מיליון ין (כ-34,000 דולר) עלויות אבטחה עבור באך לאחר שה-IOC סירב לשלם אותן.
כמו כן, בשנת 2021, חשד כי כוכבת הטניס הסינית פנג שוואי נעלמה בכפייה לאחר שהאשימה את ג'אנג גאולי, בכיר במפלגה הקומוניסטית הסינית, בתקיפה מינית. בעקבות סערה בינלאומית, המפלגה הסינית הציגה סרטון "הוכחת חיים" לכאורה. באך שימש כמראיין בסרטון, שבו הצהירה פנג שהיא בטוחה וטובה. ג'אנג ובאך נפגשו ועבדו יחד באולימפיאדת החורף בבייג'ינג 2022. לאחר הראיון, Global Athlete, קבוצת תמיכה בספורטאים, אמרה כי הוועד האולימפי הפגין "אדישות מתועבת לאלימות מינית ולרווחתן של ספורטאיות". פנג השתתפה בכמה אירועים באולימפיאדת החורף 2022, ונפגשה עם באך ובכירים אחרים ב-IOC, שם פנג אמרה שהיא מתכוונת לנסוע לאירופה לאחר מגפת הקורונה.
תארים > תוארי כבוד מדיניים

יוון יוון :
הצלב הגדול של מסדר הפיניקס
קוריאה הדרומית קוריאה הדרומית :
דרקון כחול של מסדר ההצטיינות בספורט
תוניסיה תוניסיה :
גראנד קורדון של מסדר ההצטיינות (2016)
תארים > דוקטורט לשם כבוד

ספרד ספרד: דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה הקתולית של מורסיה.
יפן יפן: דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת צובוקה.
תארים > פרסים

פרס סיאול לשלום
לונדון (שיר)

| --- | --- |

 סינגל בביצוע חוה אלברשטיין
 מתוך האלבום לונדון
 יצא לאור:  אפריל 1989
 סוגה:  עברי
 שפה:  עברית
 אורך:  4:45
 חברת תקליטים:  CBS ישראל
 כתיבה:  חנוך לוין
 לחן:  חוה אלברשטיין
 הפקה:  ירוסלב יעקובוביץ'
"לונדון" הוא שיר עברי שהלחינה ושרה חוה אלברשטיין. היא הרכיבה את מילותיו מדבריה של הדמות בלה במחזה "אורזי מזוודות" מאת חנוך לוין, שהועלה לראשונה בשנת 1983.
השיר נכלל בשנת 1989 באלבום הנושא את אותו השם, לונדון, וזכה להצלחה רבה, אך גם לביקורת על התמיכה לכאורה בירידה מהארץ – מהלך שנחשב בלשון המעטה לשנוי במחלוקת בחברה הישראלית דאז. הוא הגיע למקום ה-14 במצעד הפזמונים העברי השנתי לשנת תשמ"ט (1989).
מקור

הדוברת בשיר היא דמות עלובת חיים בשם בלה (שגילמה במחזה תיקי דיין), תושבת שכונה בדרום תל אביב, המתעתדת לרדת מהארץ ללונדון. להלן המערכון כפי שמופיע במחזה:
בלה: שלום, אלחנן, אני נוסעת.
אלחנן: נוסעת? אני לא אפסיק לשמוע את המלה "נוסע" "נוסעת"?
ביאנקה: תאר לאיפה. ללונדון. ללמוד יחסים בינלאומיים. יש לנו שם קרובים. שטיגליץ, אולי אתה זוכר אותם, הם יסדרו לה עבודה חלקית עם ילדים.
בלה: עד כאן, אמא. אני לא רוצה שתלווי אותי הלאה.
ביאנקה: מה עשיתי לך? לכולכם! מה אתם עוזבים אותי למות?! אני ערירית, חשבת על זה?! את כל חיי הקדשתי בשבילכם... (צוחקת) ילדים! בעל וילדים! הפרעתם לי לשחק רמי וברידג'! הפרעות של הרמי שלי. זה מה שהייתם! לכו! תתפזרו באוויר! לכו! (יוצאת. פאוזה)
בלה: לא שיש לי אשליות בקשר ללונדון. לונדון לא מחכה לי. גם שם אהיה לבד, ואולי זה כבר לכל החיים – להיות לבד. אבל בלונדון יש יותר סרטים, מוזיקה טובה, טלוויזיה מצוינת, אנשים יותר אדיבים, ככה שהיאוש נעשה יותר נוח. אתה מבין? אם לגמור כמו כלבה, אז לפחות שהטלוויזיה תהיה טלוויזיה. שלום. (יוצאת. פאוזה)
אלחנן: (לעצמו) כולם נסעו.
חוה אלברשטיין אמרה על יצירת השיר:
אורזי מזוודות מאת חנוך לוין הוא מחזה ללא פזמונים, אבל כשקראתי את הדיאלוג בין בלה לביאנקה בפעם הראשונה הרגשתי שטמון בו פזמון. צירפתי את השורות שאותם כתב חנוך לוין, למונולוג קטן, והשיר הפך להפתעתי (ולהפתעת המחזאי) לשיר הידוע בשם "לונדון"
יש הרואים בשיר שיר מחאה חברתית המביע הבנה לתופעת הירידה מהארץ ואף תומך בה, אך יש הרואים בו שיר ציני על עלובי חיים כמו בלה, שיורדים מהארץ בחיפוש עתיד טוב יותר, אף שהם יודעים בליבם ששינוי מהותי לא יהיה מנת חלקם, ועל כן מסתפקים בהנאות קטנות כמו בידור המוני עשיר יותר, שמשכיחות מהם את מצבם.
השפעות תרבותיות

מלבד לפופולריות של השיר, מספר משפטים ממנו הפכו למטבעות לשון בעברית של ימינו:
"לונדון לא מחכה לי" מציין צורך לנקוט בפעולה מהירה שכן הצד השני ("לונדון") אינו ממתין כדי להתקדם ולהתפתח.
"הייאוש נעשה יותר נוח" הוא ביטוי ציני המביע הבנה לכך שהמצב לא ישתנה מהותית, אלא רק ייעשה יותר נסבל.
בשנת 1995 הוציאה חוה אלברשטיין את אלבומה "דרך אחת", בעיבוד והפקה מוזיקלית של אילן וירצברג, שכלל את השיר "לא הצלחתי בחוץ לארץ", הנחשב לשיר ההמשך לשיר "לונדון". אלברשטיין לקחה את מילות השיר מתמונת הפתיחה של המחזה "קרום", אף הוא מאת חנוך לוין, והלחינה אותן. השיר מתאר את אכזבותיו של תושב חוזר שלא הצליח בחו"ל.
ביצועים

הביצוע המוכר ביותר ל"לונדון" הוא הביצוע המקורי של חוה אלברשטיין, בליווי קולות רקע של אורנה דץ. באלבום "פרויקט חנוך לוין", שיצא בשנת 2000, כלל דודי לוי ביצוע מחודש לשיר. בשנת 2013 הקליטה להקת "כל החתיכים אצלי" את השיר לאלבום גרסאות הכיסוי "שרות חוה אלברשטיין" במסגרת הפרויקט "עבודה עברית". בשנת 2019 הופק סרטון פרסומת של yes על בסיס השיר בהשתתפות חוה אלברשטיין. במרץ 2023, ערב טיסת ראש הממשלה, בנימין נתניהו ללונדון, בוצע השיר בתוכנית "זהו זה" בעיבוד חדש וב"ארץ נהדרת" בגרסה סאטירית.
הערות שוליים

↑  לונדון, סיפורו של שיר
↑  אמיר בן-דוד, אוצר המילים של השבוע: לונדון, באתר זמן ישראל, 19 ביולי 2019
קרב מרתון

קרב מרתון (ביוונית: Μάχη τοῦ Μαραθῶνος‏; 490 לפנה"ס) היה קרב במלחמת פרס–יוון, שהיה הניסיון המשמעותי ביותר של דריווש הראשון, מלכה של האימפריה הפרסית האחמנית, לכבוש ערים יווניות ביוון היבשתית. הקרב שהתרחש בין צבא אתונה לצבא הפרסי, התפרסם בעיקר בשל הניצחון האתונאי על אף נחיתותו המספרית של צבאם.
הרקע המדיני לקרב

בשנת 500 לפנה"ס פרץ מרד של הערים היווניות באיוניה, חבל ארץ בחוף המערבי של אסיה הקטנה, כנגד השלטון הפרסי. לבקשת העזרה שנשלחה על ידי המורדים לערים העיקריות ביוון באותה עת נענו רק אתונה וארטריה, בשלחן אוניות סיוע למורדים.
המרד נכשל והסתיים בשנת 494 לפנה"ס עם כיבוש העיר האיונית המובילה, מילטוס ושריפתה.
לאחר סיום המרד והשלטת הסדר באיוניה, ניסו הפרסים (492 לפנה"ס) לבצע מסע צבאי כנגד הערים ביוון, אולם זה נכשל בשל פגיעת סערה בצי הפרסי. אחרי כישלון זה החליט דריווש לתקוף את ארטריה ואתונה. באופן יוצא דופן הצי הפרסי הפליג בין האיים ולא בסמוך לחוף, והגיע מוקדם משהיוונים ציפו. בשנת 490 לפנה"ס הוחרבה ארטריה על ידי הצבא הפרסי ותושביה נהרגו או נמכרו לעבדות. מארטריה יצא הצי הפרסי לכיוון אטיקה, שם נחת במפרץ מרתון.
מהלך הקרב

המקור העיקרי לידיעותינו על הקרב הם כתביו של ההיסטוריון היווני הרודוטוס, שכתב במאה ה-5 לפנה"ס, אך טרם נולד כשהאירועים אותם הוא מתאר התרחשו. מכאן נובעים ספקות בנכונות הפרטים.
מהלך הקרב > יחסי הכוחות

לפי הרודוטוס, מנה הצבא הפרסי כמאה אלף איש, אולם ההערכות המקובלות על ידי חוקרים בני ימינו נעות בין 15,000 ל-30,000.
הצבא הפרסי הורכב מגרעין של יחידות פרסיות ומדיות הנחשבות לאיכותיות, וממגויסים מקרב העמים השונים שהיו תחת שלטון האימפריה הפרסית. ציודו של הצבא הפרסי לא היה אחיד, ולרוב לא כלל שריון גוף.
הצבא האתונאי כלל 10,000 אתונאים אליהם נוספו 1,000 לוחמים מפלטאיה שבביאוטיה. חיילים אלו היו הופליטים המאומנים להילחם בטקטיקת הפלנקס. על הכוח היווני פיקדו עשרה מפקדי גדודים ("סטראטגים") שהתחלפו בפיקוד מדי יום, ובראשם קאלימאכוס - המפקד העליון ("פולימארכוס").
מהלך הקרב > ההתנגשות

במשך מספר ימים ניצבו הצבאות זה מול זה על החוף מבלי לבצע פעולות התקפיות. לא ידוע מדוע נמנע הצבא הפרסי מלתקוף, אולם הרודוטוס מוסר כי בפיקוד היווני היו חילוקי דעות באשר לצעד שעליהם לנקוט.
לבסוף, הפרסים החליטו לפלוש לאתונה דרך הים ולא דרך היבשה והחלו לשלוח סירות להקיף את חצי האי אטיקה כדי להגיע לאתונה, היוונים שהבינו את כוונת הפרסים נערכו לתקיפה טרם הפרסים יעלו על ספינותיהם ויפליגו לאתונה, בפיקודו של מילטיאדס באותו היום, במערך הפלנקס הסטנדרטי כאשר עומק השורות הסטנדרטי צומצם כדי להאריך את חזית צבאם, אך האגפים עובו. במצב זה הסתערו היוונים לעבר הצבא הפרסי, בשעה מוקדמת מאוד של היום כשמרבית הלוחמים הפרסים עדיין לא התעוררו ובאותה השעה השמש סינוורה את הלוחמים הפרסים. זו הייתה הסתערות בהפתעה.
במרכז המערך הפרסי ניצבו חיילים פרסים וסאקים (עם נוודים ממרכז אסיה). ההסתערות היוונית על חיילים אלו נהדפה והם אף הבקיעו את המערך היווני, אך האגפים היווניים הביסו את אלה של הצבא הפרסי, השלימו תנועת מלקחיים ושבו על עקבותיהם כדי לסגור מאחור על הלוחמים הפרסים שנותרו ולהביסם.
על פי הרודוטוס, נהרגו בקרב זה 192 לוחמים יוונים וכ-6,400 פרסים. בין ההרוגים היוונים היה גם מפקד הצבא, קאלימאכוס. על פי המסורת היוונית, בסיום הקרב רץ השליח היווני פידיפידס משדה הקרב במרתון לאתונה להודיע על הניצחון. הוא הצליח להגיע לאתונה, קרא בקול "ניצחנו", צנח ומת. לזכר אותה ריצה, חודשה בעת החדשה "ריצת מרתון".
מהלך הקרב > תוצאות הקרב

לניצחון היווני בשדה הקרב וכישלונו של שארית הצי הפרסי לעלות על אתונה בטרם יספיק הצבא לשוב היו מספר תוצאות:
באופן מיידי, נמנע כיבוש אתונה בידי פרס.
הקרב העלה מאוד את מעמדה של אתונה בקרב הערים היווניות.
הניצחון "קיבע" לזמן רב וחיזק את המשטר הדמוקרטי באתונה.
ההצלחה האתונאית במרתון היוותה השראה בשלב מאוחר יותר של מלחמת פרס–יוון, כאשר כוחות פרסיים גדולים בהרבה פלשו ליוון.
ראו גם

ריצת מרתון
הגיבור האבוד

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ריק ריירדן
 איורים:  ג'ון רוקו 
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  פנטזיה
 מקום התרחשות:  ארצות הברית, קנדה 
 הוצאה
 הוצאה:  Hyperion Books ובעברית גרף
 תאריך הוצאה:  2010
 מספר עמודים:  555
 הוצאה בעברית
 תאריך:  2011
 תרגום:  יעל אכמון
 סדרה
 סדרת ספרים:  גיבורי האולימפוס
 ספר קודם:  פרסי ג'קסון ותקוות האולימפוס (פרסי ג'קסון והאולימפיים)
 הספר הבא:  בן נפטון
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  003372268
 
הגיבור האבוד (באנגלית: The Lost Hero) הוא ספר-פנטזיה שיצא לאור בשנת 2010. הספר מבוסס על המיתולוגיה הרומית והמיתולוגיה היוונית. הספר הוא הספר הראשון בסדרת גיבורי האולימפוס (שכוללת 4 ספרים נוספים), שהיא סדרת ההמשך לפרסי ג'קסון והאולימפיים שנכתבה על ידי ריק ריירדן. הספר מספר את האירועים שקרו במחנה החצויים לאחר אירועי 'פרסי ג'קסון והאולימפיים'. הספר קיבל ביקורות חיוביות והפך לרב-מכר.