stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עילמית

| --- | --- |

 מדינות:  עילם 
 אזורים:  איראן
 דוברים:  נכחדה במאה הרביעית לפני הספירה
 כתב:  כתב עילמי
 משפחה:  שפה מבודדת, ייתכן עלמו-דראווידיאנית
 לאום:  אין
 מוסד:  אין
 קוד ISO 639-2:  elx 
 קוד ISO 639-3:  elx 
 ראו גם:  שפה • כתב • רשימת שפות
 
עֵילמית היא שפה נכחדת שדוברה בפי תרבות עילם העתיקה. עילמית הייתה השפה העיקרית באזור איראן של היום בין 2800 ל-550 לפנה"ס. הרשומות האחרונות שנכתבו בעילמית מתועדות לזמן כיבוש האימפריה הפרסית על ידי אלכסנדר הגדול.
לוח בכתב יתדות בשפה העילמית
הכתב העילמי

במשך מאה שנים, התפתחו שלושה סוגי כתב שונים בעילמית.
פרוטו-עילמית היא מערכת הכתב העתיקה ביותר הידועה מאיראן. היא הייתה בשימוש למשך תקופה קצרה (בין 3100 ל-2900 לפנה"ס בקירוב); לוחות חרס עם כתב פרוטו-עילמי נמצאו באתרים שונים ברחבי איראן. משערים כי הכתב התפתח מכתב יתדות מוקדם. הכתב כולל יותר מ-1,000 סימנים ונחשב לוגוגרפי. כיוון שטרם פוענח במלואו, לא ידוע אם הוא מייצג את השפה העילמית או שפה אחרת.
עילמית-ליניארית היא מערכת כתב מאיראן המתועדת במספר קטן של כתובות מונומנטליות. נטען כי עילמית-ליניארית היא מערכת כתב הברתי שנגזרה מהפרוטו-עילמית, אם כי הדבר לא הוכח. הכתב שימש לתקופה קצרה במהלך הרבעון האחרון של אלף השלישי לפנה"ס. בין החוקרים שניסו לפענח את הכתב היו וולטר הינץ ופיירו מריגי. בנובמבר 2020 הכריז הארכאולוג הצרפתי פרנסואה דסה (צר') כי פענח את הכתב, ומאמר המתאר את עבודתו התפרסם בשנת 2022.
כתב יתדות עילמי שימש מ-2500 לפנה"ס ועד ל-331 לפנה"ס, והתפתח מכתב היתדות האכדי. כתב זה כלל כ-130 סמלים, הרבה פחות מסוגי כתב יתדות אחרים.
הערות שוליים

↑  François Desset, Kambiz Tabibzadeh, Matthieu Kervran, Gian Pietro Basello, and Gianni Marchesi, The Decipherment of Linear Elamite Writing, De Gruyter, ‏1 July 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007533401705171  BnF: cb11961576z (data)  GND: 4140715-5  LCCN: sh85041489  NDL: 00577414  NKC: ph254503 
ערך זה הוא קצרמרבנושא שפות ובנושא איראן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אלן וורן

| --- | --- |
וורן בדירתו בלונדון ב-14 בספטמבר 2012
וורן בדירתו בלונדון ב-14 בספטמבר 2012
 לידה:  26 באוקטובר 1948 (בן 75) וימבלדון, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Michael Allan Warren 
 לאום:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 מקום לימודים:  בית הספר למשחק Terry's Juveniles ("הגוזלים של טרי")
 תקופת הפעילות:  מ-1965 
 תחום יצירה:  צילום דיוקנאות
 www.allanwarren.com
 
מייקל אלן וורן (באנגלית: Michael Allan Warren; נולד ב-26 באוקטובר 1948 בווימבלדון, לונדון) הוא צלם דיוקנאות, סופר ושחקן לשעבר ממוצא אנגלי. וורן צילם דיוקנאות של מפורסמים רבים בסוף שנות ה-60, בשנות ה-70 ובשנות ה-80, לרבות בני משפחת המלוכה הבריטית, פוליטיקאים בעלי-השפעה ואמנים בתחומי המוזיקה והספרות וכן כמה אישים חשובים בהוליווד באותה תקופה.
ראשית חייו

וורן גדל בלונדון שלאחר מלחמת העולם השנייה יחד עם אמו. בילדותו למד בבית הספר למשחק Terry's Juveniles ("הגוזלים של טרי"), במבנה תיאטרון דרורי ליין. באותה תקופה ניגש למבחני בד שונים ובהם קיבל תפקידים במספר הצגות. אחד מאותם תפקידים היה תפקיד ילד מספר בהצגה "The Five O'clock Club" ("מועדון השעה חמש"); בתפקיד זה התחבר עם אנשים שונים בתעשייה, ובהם עם מארק בולאן הצעיר (שהופיע אז בשם הבמה "טובי טיילר", ועתיד להפוך לסולן להקת "טי רקס"), שהעסיק את וורן בהמשך כמנהלו האישי.
קריירת הצילום

בגיל 17 החל וורן את קריירת הצילום שלו, כששיחק במחזה Forty Years On של אלן בנט בכיכובו של ג'ון גילגוד בתיאטרון אפולו (Apollo Theatre) שברובע הווסט אנד. בתקופה זו רכש וורן את מצלמתו הראשון, מיד שנייה, והחל לצלם את עמיתיו השחקנים. עבודתו הגדולה הראשונה הייתה כאשר חברו מיקי דינס ביקש ממנו לתעד את נישואיו לג'ודי גרלנד, אירוע שסימן את תחילת הקריירה של וורן כצלם מקצועי. כשביקר בניו יורק מסיבות אישיות, נבחן למחזמר Minnie's Boys בברודוויי; עם זאת, לבסוף דחה את התפקיד שהוצע לו, כדי לחזור ללונדון ולנסות לבסס את עצמו כצלם מקצועי.
לאחר החלטתו לפתוח בקריירת צילום, החל לצלם דיוקנאות רבים של שחקנים, סופרים, מוזיקאים, פוליטיקאים וחברי משפחת המלוכה הבריטית. בתחילת שנות ה-80 החל בפרויקט אישי לצלם את כל דוכסי בריטניה, 26 הדוכסים שאינם שייכים למשפחת המלוכה וארבעת הדוכסים ששייכים אליה. יחד עם אנגוס מונטגו, הדוכס ה-12 ממנצ'סטר, הקים וורן את "קרן הדוכס" (Duke's Trust), ארגון צדקה לילדים נזקקים.
פרויקטים בתחומים נוספים

ב-1999 הקים וורן חברת ביגוד בשם "סוויידיש נייבי קלות'ינג" (Swedish Navy Clothing, מילולית: "ביגוד חיל הנחתים השוודי"), בעקבות מפגש שלו עם חיילי חיל הנחתים השוודי, שאותם צילם, ומהם שאב השראה.
בתחילת שנות ה-90 החל וורן לכתוב מחזות. את אחד מהם, The Lady of Phillimore Walk,‏ ביים הבמאי הבריטי פרנק דנלופ (Frank Dunlop) והמבקרים השוו אותו למותחן Sleuth מאת אנתוני שאפר (Anthony Shaffer), זוכה פרס טוני למחזה הטוב ביותר. המחזה זכה גם להפקות בארצות הברית.
וורן המציא את ה-Hankybreath (הֵנְקִיבְּרֵת', "מטפחת הנשימה"), מטפחת שניתן לנשום דרכה אוויר מסונן מזיהום אוויר באמצעות מסנן פחמן. המטפחת תוכננה להיות בניחוח שמן אקליפטוס, אך שווקה לבסוף בניחוח פרחים. ההמצאה נובעת מניסיונו של וורן עם אסתמה בלונדון המזוהמת.‏‏
גלריית דיוקנאות שצילם

נואל קאוורד
סטנלי הולוויי
ברברה סטרייסנד
סלבדור דאלי
מיי וסט
גרייסי פילדס
ליברצ'ה
מייקל יורק
גאורג שולטי
טרנס סטמפ
דונלד פלזנס
פיליס דילר
ג'ורג' ברנס
ג'ון גילגוד
סופיה לורן
ליאונרד ברנשטיין
ארת'ה קיט
לי רמיק
רוג'ר מור
פול סקופילד
ג'ורג' קיוקור
כריסטופר אישרווד
בריט אקלנד
דאגלס פיירבנקס ג'וניור
לורן גרין
ליליאן גיש
פיטר יוסטינוב
מיקי רוני
סטפן גרפלי
אלק דאגלס-יום
אלק גינס
לקריאה נוספת

Nobs & Nosh – Eating with the Beautiful People, 1974
Confessions of a Society Photographer, 1976
The Dukes of Britain, 1986
The Lady of Phillimore Walk (play), 1991
Dukes, Queens and Other Stories, 1999
Strangers in the Buff, August 2007
Carpet Dwellers, October 2007
Nein Camp, December 2012
הערות שוליים

1 2  Pride Life, No.03 Autumn 2008
1 2  The Confessions of a Society Photographer – Allan Warren (Jupiter, London, 1976) ISBN 0-904041-68-9ISBN 978-0-904041-68-2
↑  "Marc Bolan – The Early Years". Members.cox.net. אורכב מ-המקור ב-2002-04-16. נבדק ב-10 ביוני 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Paytress, Mark (2006). Bolan: The Rise and Fall of a 20th Century Superstar. Omnibus Press. ISBN 1-84609-147-0.Google books
↑  The Hollywood Reporter, Vol. CCLI, No. 43 Friday, 2 June 1978
↑  Washington Times, November 2012
↑  Nobs & Nosh : Eating with the Beautiful People – Allan Warren (Leslie Frewin, London, 1974) ISBN 0-85632-100-1ISBN 978-0-85632-100-9
↑  The Spectator, 3 April 1999
↑  Daily Express, 25 March 1988
↑  Marcus Scriven – Splendour and Squalor: The Disgrace and Disintegration of Three Aristocratic Dynasties, Atlantic Books, Limited, 2010 ISBN 978-1-84354-125-7Google Books
↑  Washington Times November 2012
↑  Strangers in the Buff – Allan Warren
↑  "University of Glasgow". נבדק ב-11 באוגוסט 2011. {{cite web}}:  (עזרה)‏
↑  ‏"Francis Wilson Playhouse, Florida". אורכב מ-המקור ב-2008-04-15. נבדק ב-2014-01-25.‏
↑  ‏"Inventor Tries to Clear the Air, One Car at a Time", Los Angeles Times, 16 August 1999‏
↑  ‏"The fume-fighting handkerchief that makes good scents", Evening Standard, 15 June 1998‏
↑  ‏Natasha Narayan "Handy 'Hanky' may ease smog effects", Time Out, 17–24 June 1999‏
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007373854805171  ISNI: 0000 0003 8567 1411  LCCN: n85139197  NTA: 072254076  PIC: 385204  VIAF: 234500470   WorldCat (עם VIAF): 234500470
אלן ואן לאנגן

אלן חזינה ואן לאנגן (בהולנדית: Ellen Gezina Maria van Langen; נולדה ב-9 בפברואר 1966) היא אתלטית הולנדית בעברה. היא אלופה אולימפית (ברצלונה 1992) בריצת 800 מטר.
ביוגרפיה

ואן לאנגן נולדה באולדנזאל. היא שיחקה כדורגל ורק בגיל 20 החלה להתאמן בריצה.
ביוגרפיה > 1989

באוניברסיאדה שנערכה בדיסבורג בשנת 1989 זכתה ואן לאנגן במדליית כסף ריצת 800 מטר בתוצאה של 1:59.82 דקות, אחרי אנה פידליה קירוט מקובה (1:58.88 דקות) ולפני אינה איבסייבה מברית המועצות (2:01.03 דקות).
ביוגרפיה > 1990

באליפות אירופה שנערכה בספליט, יוגוסלביה (באותה העת) ב-29 באוגוסט 1990 היא סיימה במקום רביעי בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:57.57 דקות, 18 מאיות השנייה איטי ממדליית ארד.
ביוגרפיה > 1991

ואן לאנגן סבלה מפציעה בגיד אכילס בשנת 1991. באליפות העולם שנערכה בטוקיו אותה שנה היא סיימה במקום 17 בריצת 800 מטר בתוצאה של 2:02.02 דקות ולא הצליחה לעלות לשלב חצי הגמר.
ביוגרפיה > 1992

בתחרות על שם פאני בלנקרס-קון שנערכה בהנגלו, הולנד ב-28 ביוני 1992 היא ניצחה בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:56.66 דקות. שבועיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה בהכטל, בלגיה היא קבעה בריצת 800 מטר תוצאה של 1:56.92 דקות ושבועיים לאחר מכן, באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכתה ואן לאנגן במדליית זהב בריצת 800 מטר בשיא הולנד ותוצאת השנה בעולם של 1:55:54 דקות, לפני אלופת העולם ליליה נורוטדינובה מהמשלחת המאוחדת (1:55:99 דקות) וסגנית אלופת העולם אנה פידליה קירוט (1:56.80 דקות). היא ניצחה ב-10 מתוך 11 ריצות 800 מטר שבהן השתתפה בשנה זו.
לאחר שנה זו היא סבלה מפציעות שונות ורבות.
ביוגרפיה > 1995

באליפות העולם שנערכה בגטבורג, שוודיה בשנת 1995 היא סיימה במקום שישי בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:58.98 דקות.
שיאים אישיים > אצטדיון

ריצת 800 מטר: 1:55.54 דקות (1992), שיא הולנד
עילם גרוס

| --- | --- |

עילם גרוס, 2009
 לידה:  29 בנובמבר 1956 (בן 67) תל אביב-יפו, ישראל 
 ענף מדעי:  פיזיקה
 מקום מגורים:  ישראל
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  מכון ויצמן למדע 
 מוסדות:  מכון ויצמן למדע 
 מספר צאצאים:  2 
 אתר רשמי
 תרומות עיקריות
 מחקרים בתחום פיזיקה של חלקיקים
 
עֵילָם גְרוֹס (נולד ב-29 בנובמבר 1956 בתל אביב) הוא פיזיקאי ישראלי, פרופסור מן המניין במחלקה לפיזיקת חלקיקים במכון ויצמן למדע ברחובות.
ביוגרפיה

גרוס נולד בתל אביב. אביו, יהושע גרוס, היה מהנדס יליד ליטא ואיש אצ"ל.
גרוס שירת בצה"ל בחיל הקשר והאלקטרוניקה. לאחר מכן למד הפקת מוזיקה בניו יורק.
בשנת 1984 סיים לימודי תואר ראשון בפיזיקה בהצטיינות יתרה באוניברסיטה העברית בירושלים. את לימודיו המתקדמים השלים במכון ויצמן למדע: בשנת 1986 סיים לימודי תואר שני בפיזיקה תאורטית, בהנחייתו של פרופ' נתן זייברג ובשנת 1991 סיים דוקטורט בפיזיקה ניסויית של אנרגיות גבוהות, בהנחייתם של פרופ' גיורא מיקנברג ואהוד דוכובני.
בשנים 1991–1993 שימש כעמית מחקר במרכז האירופי לחקר החלקיקים CERN. בשנת 1993 הצטרף לסגל מכון ויצמן למדע, תוך שהוא מחלק זמנו בין המכון לבין CERN, שבו עסק בחיפוש אחר החלקיק האלמנטרי בוזון היגס. בנובמבר 1998 מונה לפרופסור חבר במחלקה לפיזיקה של מכון ויצמן למדע. החל מאוגוסט 2011 הוא מרכז את החיפוש אחר בוזון היגס ב-CERN, והוביל את ניסוי ATLAS שבו התגלה החלקיק. בשנת 2012 מונה לפרופסור מן המניין.
בנוסף לפעילותו המחקרית מלמד גרוס ביחידה לפעולות נוער של מכון ויצמן למדע ומתמקד בפופולריזציה של נושאים מתקדמים בפיזיקת חלקיקים. כמו כן הוא עוסק בפופולריזציה של הפיזיקה במסגרות נוספות, בין היתר בתוכנית "למה מה?" בערוץ 8, ובמסגרת עמותת מדע גדול, בקטנה.
לצד פעילותו המדעית, עוסק גרוס במוזיקה – כותב שירה ושר. שירו "איינשטיין באמסטרדם" הופץ כסינגל.
גרוס הוא אב לשתי בנות. אחיו הבכור, תא"ל אהוד גרוס, היה קצין חינוך ראשי בצה"ל.
הערות שוליים

↑  באתר "יזכור"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009747791705171  ORCID: 0000-0003-1244-9350
אמבולוצטיים

| אמבולוצטיים |
| --- | --- |
 שלד ושחזור של אמבולוצטוס
תקופה
אאוקן 47–48 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N      
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: לווייתנאים
תת־סדרה:: לווייתנים קדומים
משפחה:: אמבולוצטיים
שם מדעי
 Ambulocetidae

אמבולוצטיים (שם מדעי: Ambulocetidae) היא משפחה של יונקים נכחדים בתת-סדרת לווייתנים קדומים. הם היו מותאמים יותר למים מאשר קודמיהם בשרשרת האבולוציונית, הפקיצטיים, אולם הם עדיין היו מסוגלים להלך על היבשה. מאובני האמבולוצטיים נמצאו בפקיסטן ובהודו, סמוך לחופיה של היבשת הקדומה קימריה. לפי מאפייני הסלעים בהם נמצאו המאובנים, נראה כי האמבולוצטיים חיו בסביבה ימית רדודה וביצתית, קרובה לחוף. משקלם הוערך בכ-140 עד 720 קילוגרמים.
אחת ההתאמות הבולטות של האמבולוצטיים לחיים במים התבטאה בחוש השמיעה: במקום לקלוט את גלי הקול דרך האוזניים, האמבולוצטיים שמעו דרך עצם הלסת שלהם. משמעות הדבר היא כי השמיעה שלהם במים הייתה מוגברת, בעוד שהשמיעה על היבשה - חלקית בלבד.
האמבולוצטיים חיו באמצע האאוקן לפני כ-50 מיליוני שנים.
מיון

במשפחה זו שלושה סוגים:
אמבולוצטוס (Ambulocetus)
Gandakasia
הימלאיצטוס (Himalayacetus)
עופר טלר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1955 (בן 69 בערך) חיפה, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב  בית הספר הריאלי העברי בחיפה 
 מעסיק:  גלי צה"ל, חדשות, הטלוויזיה החינוכית הישראלית, הערוץ הראשון, העולם הזה 
 מספר צאצאים:  2 
 
עופר טלר (נולד ב-1955) הוא עיתונאי ישראלי, ומוציא לאור של המגזינים המקצועיים "רכב ותחבורה", "מזון", "יופי!" וכן אתרי אינטרנט אחדים.
טלר הוא בעל הוצאה לאור של עיתונים, אתרי אינטרנט, עיתונים דיגיטליים, ולוחות מודעות חינם ברשת. בחברה שבבעלותו, "טלר תקשורת בע"מ", מועסקים עיתונאים רבים.
קריירה עיתונאית

עופר טלר, יליד חיפה, החל את דרכו העיתונאית עוד כנער בעיתונים "הארץ שלנו", "מעריב לנוער" ו"במחנה גדנ"ע". מ-1973 עד 1977 שימש בגלי צה"ל ככתב הצבאי. במהלך תפקידו היה שליח גלי צה"ל למשט ההצדעה לארצות הברית, שחגגה 200 שנה. ערך תוכניות רדיו רבות, בהן גם תוכנית שכללה תיאור חי של צניחה. ערך פינות רדיו. בתום השרות ככתב בגלי צה"ל, בשנת 1978, שימש ככתב הטלוויזיה הישראלית בדרום. בין השאר סקר באותה התקופה את פינוי יישובי חבל ימית.
בשנות השמונים שימש טלר ככתב בתוכנית "כלבוטק" בטלוויזיה הישראלית, וחשף בין היתר רמאויות בתחנות דלק, נטילת שוחד לעיני המצלמה, מחדלים בהרג כלבים ועוד. היה סגן העורך בתוכניות הטלוויזיה "כולבוטק", "מדור" ו"בשידור חוקר" בהפקת רפי גינת. התמנה למפיק ולבמאי בחברת ג.ג. של יורם גלובוס. שימש ככתב בכיר בתוכנית "ערב חדש" בטלוויזיה החינוכית.
בשנת 1986 הצטרף ככתב לעיתון "חדשות" ושימש שליח העיתון לניו-יורק. כששב ארצה שימש רכז כתבים ב"חדשות". בשנים 1990-1993 כיהן בתפקיד סגן עורך העיתון "העולם הזה" בתקופה שלפני סגירתו.
חיים אישיים

טלר הוא בעל תואר ראשון במדעי ההתנהגות וגאוגרפיה מאוניברסיטת בן-גוריון. אב לשני ילדים.
הערות שוליים

↑  רוני קורן-דינר, עופר טלר פורש מ"ערב חדש", באתר TheMarker‏, 7 ביולי 2004
↑  גליה ימיני, האהבה  פתחה סוכנות בילוש, באתר הארץ, 5 בינואר 2006
סימון מיסיק

| --- | --- |

 לידה:  19 בינואר 1982 (בת 42) דטרויט, מישיגן, ארצות הברית 
 שם לידה:  Simone Cook 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2003
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הווארד  Renaissance High School  בית הספר הבריטי-אמריקאי למשחק 
 בן או בת זוג:  דוריאן מיסיק (2012–?) 
 פרופיל ב-IMDb
 
סימון מיסיק (באנגלית: Simone Missick; נולדה ב-19 בינואר 1982) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית. ידועה בעיקר בשל גילום דמותה של מיסטי נייט בסדרות "לוק קייג'" (2018-2016), "המגנים" (2017) ו"איירון פיסט" (2018); כחלק מהיקום הקולנועי של מארוול וכמו כן בתפקיד הראשי בתור לולה קרמייקל בסדרה "בית המשפט!".
ביוגרפיה

נולדה בשם סימון קוק בדטרויט, מישיגן בארצות הברית וסיימה את לימודיה באוניברסיטת הרווארד בשנת 2003.
מיסיק למדה כיתות אמן באקדמיה הבריטית-אמריקאית לדרמה (אנ') בלונדון, אנגליה; שם היא למדה בין היתר אצל בן קינגסלי, אלן ריקמן וג'יין לפוטייר.
קריירה

בשנת 2003 קיבלה את תפקידה הראשון בסרט העצמאי "The Epicureans".
בשנת 2008 מיסיק שיחקה את הדמות הנשית הראשית בתור ריס נייס בסרט הדרמה העצמאי "The Road to Sundance".
בשנת 2012 גילמה את אליס בסרט הטלוויזיה "A Taste of Romance" בערוץ הולמרק.
בשנת 2014 ביצעה הופעת אורח בסדרה "ריי דונובן" בתור פורשלה.
בשנת 2016, מיסיק קיבלה את תפקיד הפריצה שלה בסדרה "לוק קייג'" בתור גיבורת העל מיסטי נייט, אותה גילמה במשך שתי עונותיה של הסדרה. הסדרה מבוססת על חוברות הקומיקס "לוק קייג'" מבית מארוול קומיקס ומופצת בידי רשת הזרמת המדיה נטפליקס כחלק מהיקום הקולנועי של מארוול. מיסיק שיחזר את התפקיד בסדרה "המגנים" בשנת 2017 ובעונה השנייה של "איירון פיסט" בשנת 2018.
בשנת 2019 החלה לככב בתפקיד הראשי בסדרת הדרמה המשפטית "בית המשפט!" ברשת CBS; בתור השופטת לולה קרמייקל, שופטת בית המשפט העליון של מחוז לוס אנג'לס. בחודש מאי 2021 בוטלה הסדרה לאחר שתי עונות; אך בספטמבר של אותה שנה היא חודשה לעונה שלישית על ידי ערוץ OWN, אשר בבעלותה של אופרה וינפרי.
בשנת 2020 גילמה את התפקיד הראשי של טרפ בעונה השנייה של סדרת המדע הבדיוני מבית נטפליקס "פחמן משודרג" המבוססת על הרומן "פחמן משודרג" משנת 2002.
חיים אישיים

בפברואר 2012 נישאה לשחקן דוריאן מיסיק (אנ'), אשר כיכב לצידה בעונה השנייה של לוק קייג' בתפקיד דונטרל "ג'וק" המילטון.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2003 | The Epicureans | ג'יימי |  |
| 2008 | The Road to Sundance | ריס נייט |  |
| 2009 | K-Town | בחורה רווקה #1 |  |
| 2013 | Douglass U | טאשה |  |
| 2018 | Jinn | ג'ייד |  |
| 2019 | #Truth | לייני קופר |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2011 | Bucket & Skinner's Epic Adventures | כתבת | פרק: "Epic Babysitters" |
| 2012 | A Taste of Romance | אליס | סרט טלוויזיה של הולמרק |
| 2014 | ריי דונובן | פורשלה | פרק: "Yo Soy Capitan" |
| 2014 | Everything I Did Wrong In My 20s (אנ') | מלאני | סדרת רשת; פרק: "The Baby Moment" |
| 2015 | סקנדל | שוטרת | פרק: "Heavy Is the Head" |
| 2016 | עיירה ללא מוצא | אשתו של סי.ג'יי | 2 פרקים |
| 2016 - 2018 | לוק קייג' | מיסטי נייט | תפקיד ראשי (2 עונות); 26 פרקים |
| 2017 | American Koko | גרייס | 4 פרקים |
| 2017 | המגנים | מיסטי נייט | 5 פרקים |
| 2018 | איירון פיסט | מיסטי נייט | 6 פרקים |
| 2018 - 2019 | Tell Me a Story (אנ') | מריאנה ריינולדס | 2 פרקים |
| 2019 | Relics and Rarities | זורה | סדרת רשת; פרק: "The Battle of Livingstone Caverns" |
| 2019 - הווה | בית המשפט! | לולה קרמייקל | תפקיד ראשי (3 עונות); 48 פרקים |
| 2020 | פחמן משודרג | טרפ | תפקיד ראשי (עונה 2); 8 פרקים |
סיגט

סִיגֶט (ברומנית: Sighetu Marmaţiei או בקיצור Sighet; בהונגרית: Máramarossziget או Sziget; מילולית: "האי של מרמרוש" או בקיצור "אי") היא עיר בצפון רומניה, בסמוך לגבול עם אוקראינה. העיר שוכנת במחוז מרמורש בטרנסילבניה. שם העיר ניתן לה עקב מיקומה על חצי אי במפגש הנהרות טיסה (Tisa) ואיזה (Iza).
היסטוריה

שרידי יישוב קבע מן המאה ה-11 נמצאו בסביבות העיר.
לסלו הרביעי, מלך הונגריה, הושיב רומנים במקום בין השנים 1272 ו-1290.
משפחת דראגפי ממרמורש התיישבה במקום וייסדה מאוחר יותר את נסיכות מולדובה. בשנת 1532 קיבל היישוב זכויות עיר חופשית והפכה לבירת ארץ מרמרוש.
משנת 1556 הפכה סיגט למקום מושב של ווייבוד טרנסילבניה. משנת 1570 נכללה העיר בנסיכות טרנסילבניה והחל משנת 1733 כלל הקיסר קרל השישי את העיר בממלכת הונגריה, חלק מקיסרות ההבסבורגים.
מ-1867 ועד סוף מלחמת העולם הראשונה הייתה סיגט חלק מממלכת הונגריה במסגרת אוסטרו-הונגריה, ובשנת 1918 עברה לשליטת רומניה. בשנת 1940 בעקבות תכתיב וינה, שוב הועברה לשליטת הונגריה. לאחר מלחמת העולם השנייה, בעקבות חוזה פריז (1947), חזרה בשנית לשליטת רומניה.
תולדות היהודים בעיר

יהודים התיישבו בסיגט במאה ה-18, בעיקר לאחר חלוקת פולין וסיפוח גליציה לממלכת הבסבורג. הקהילה הייתה אדוקה ושמרנית, באופן טיפוסי ליהדות אונטרלנד. ב-1807, כשנבנה בית-הכנסת הראשון, מנו 11% מהאוכלוסייה וב-1930 היוו 38%.
ב-1759 מונה הרב הראשון, צבי פיש, לעדה הקטנה שמנתה פחות ממאה נפשות. באותם ימים היה האזור מעוז שבתאי, וילידי סיגט הצטרפו ליעקב פרנק. לאחר מות פיש נותרה משרתו ללא דורש עד 1801, כשמונה רבי יהודה כהנא הלר, ואחריו רבי מנחם מנדל שטרן (מחבר הספר "דרך אמונה") ב-1819. ב-1834 נבחר רבי אלעזר ניסן טייטלבוים ומאז כיהנו בני משפחתו כמעט ללא הרף: הרבנים יקותיאל יהודה טייטלבוים, חנניה יום טוב ליפא טייטלבוים, רבי חיים צבי טייטלבוים ויקותיאל יהודה השלישי שנרצח באושוויץ. בני טייטלבוים היו ברובם אדמו"רי חסידות סיגט במקביל לנשיאה במשרתם. במקביל לרבי יקותיאל השלישי כיהן כרב הרשמי וכחבר מועצת העירייה הרב שמואל בנימין דנציג, שנספה גם הוא בשואה, שעמד בראש הקהילה הספרדית  המקומית. עם רבנים אחרים ששהו בעיר נמנו רבי שלמה יהודה טבק שכיהן כראש אב בית דין, וכן אדמו"רים מחסידויות ספינקא, ויז'ניץ וקרעטשניף.
בתחילת מלחמת העולם השנייה התגוררו בסיגט כ-10,000 יהודים, ובקיץ 1941 נשלחו כאלף מהם, חסרי נתינות (שלא יכלו להוכיח שהם בעלי אזרחות הונגרית), לאזור קמיניץ פודולסק שבפולין, ושם נרצחו בידי הכיבוש הגרמני.
בשנים 1942–1943 הגיעו לסיגט פליטים יהודים רבים שהצליחו להימלט מהגטאות וממחנות בפולין. רבני העיר, ובהם  הרב ד"ר שמואל בנימין דנציג ויקותיאל יהודה טייטלבוים, השתדלו לסייע לפליטים.
בחודש אפריל 1944, בעקבות פלישת הצבא הגרמני להונגריה, הוקם בסיגט גטו שחוסל עם העברת תושביו, 12,749 נפשות, למחנה ההשמדה אושוויץ בארבעה משלוחים, שבוצעו בין 16 ל-22 במאי 1944. תחילה גורשו תושבי הגטו הקטן ואחר כך תושבי גטו העיר.
לאחר המלחמה נתמנה הרב משה טייטלבוים לרב. הוא עזב ב-1947, והוחלף לזמן קצר על ידי הרב יחיאל יהודה איזקסון, שהיה רבה האחרון של סיגט, עד שעזב לישראל.
ערים תאומות

פולין אולאווה, פולין (מ־2000)
אוקראינה קולומיאה, אוקראינה (מ־2002)
איטליה נאפולי, איטליה (מ־2013)
ישראל קריית ים, ישראל (מ־2015)
לקריאה נוספת

אלי ויזל, בין השמשות, הוצאת ידיעות אחרונות, 2004
י' אלפסי, א' סלאי וא' נצר (עורכים), העיר שבלב: סיגט היהודית, תל אביב: הוצאת ארגון יוצאי סיגט בישראל, 2003
מנחם קרן-קרץ, מרמורש סיגט - אורתודוקסיה קיצונית ותרבות יהודית-חילונית למרגלות הרי הקרפטים, ירושלים: הוצאת מפעל דב סדן, תשע"ד
שלמה יעקב גרוס, ספר מארמארוש - מאה ושישים קהילות קדושות ביישובן ובחורבנן, בית מארמארוש (תשמ"ג), עמ' 3-40: סיגט
מנחם קרן-קרץ, בני מרמורש עולים בחומה, עת-מול 235, עמ' 20–22, 2014
דוד שן, שוחרי השם בהרי הקרפטים
אנדרטה לזכר יהודי סיגט שנספו בשואה, בבית קברות בחולון
אמבולוצטוס

| אמבולוצטוס |
| --- | --- |
 
תקופה
אאוקן, 50–49 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: לווייתנאים
תת־סדרה:: לווייתנים קדומים
משפחה:: אמבולוצטיים
סוג:: אמבולוצטוס
מין:: A. natans
שם מדעי
 Ambulocetus
תחום תפוצה


שחזור של אמבולוצטוס שוחה
אמבולוצטוס (שם מדעי: Ambulocetus) הוא סוג לווייתן קדום שהיה מימי למחצה - לרצונו הלך על היבשה, ולרצונו שחה במים. מכאן גם משמעות שמו - "לווייתן שוחה-מהלך". הוא חי בתחילת האאוקן, לפני כ-50 עד 49 מיליוני שנים. הוא מאובן מעבר, מבחינה זו שהוא מהווה חוליה בשרשרת האבולוציה של הלווייתנאים; דרכו ניתן לראות את ההתפתחות של הלווייתנים מתוך יונקים יבשתיים לחלוטין. מאובני האמבולוצטוס נמצאו בצפון פקיסטן ובמערב הודו. בזמן קיומו (באאוקן), אזור מזרח פקיסטן של היום היה אזור החוף של ים טתיס הקדום.
מאפיינים

אורכו כשלושה מטרים, ומראהו כשל תנין ארוך. משקלו הוערך בכ-140 עד 720 קילוגרמים. כפות רגליו היו גדולות והותאמו לשחייה, ובד בבד רגליו היו חזקות מספיק כדי לשאת את משקלו על היבשה. נראה כי הוא הניע את עצמו במים על ידי הנעת גבו בצורה גלית אנכית, בדומה לדרך בה לוטרות ולווייתנאים שוחים. מאחר שדרך שחייה זו יחסית לא יעילה, משערים כי האמבולוצטוס צד באופן דומה לתנינים של ימינו, משמע העמדת מארב במים רדודים לטרף לא חשדני. לאמבולוצטוס לא היו אוזניים חיצוניות. על-מנת להרגיש בטרף מתקרב, הוא נהג להצמיד את ראשו לאדמה ולחוש ברעידות המתרגשות. ניתוח כימי של שיניו הראה כי האמבולוצטוס היה יכול לחיות במים מתוקים וגם במים מלוחים.
האמבולוצטוס נחשב ללוייתן קדום בשל העובדה שהוא חולק מספר מאפיינים תת-מימיים עם הלווייתנים: התאמה באפו אפשרה לו לאכול ולבלוע מתחת למים; לעצם המקיפה את האוזן היה מבנה הדומה לזה המקביל אצל לווייתנים, שאפשר לו לשמוע היטב מתחת למים; דמיון במבנה השיניים ועוד.
שלד של האמבולוצטוס נמצא כמעט במלואו, ולכן תיאורו מפורט פי כמה מזה של חבריו למשפחת האמבולוצטיים: הימלאיצטוס ו-Gandakasia.
בתרבות

יצור זה הופיע בסדרות פלאווורלד וללכת עם חיות.
סיני (כתב עת)

| --- | --- |

הירחון הראשון של סיני
 תדירות:  פעם בחודשיים
 סוגה:  ספרות תורנית 
 מו"ל:  מוסד הרב קוק
 עורך ראשי:  הרב יהודה לייב פישמן מימון, הרב יצחק רפאל, הרב יוסף אליהו מובשוביץ
 תאריכי הופעה:  1937–2020 (כ־83 שנים)
 שפה:  עברית 
 מדינה:  ישראל 
 
סיני הוא "ירחון דתי לאומי לתורה למדע ולספרות", כתב עת מדעי-תורני למאמרים בנושאים הלכתיים, ספרותיים, נושאים הקשורים בארץ ישראל ומצוות יישובה, ארכאולוגיה, חקר תפילה, פיוטים ומנהגים ועוד. כתב העת יצא לאור ברציפות, שש פעמים בשנה (למרות השם "ירחון") מאז 1937 בהוצאת מוסד הרב קוק.
תולדות כתב העת

כתב העת היה יוזמתו של הרב יהודה לייב פישמן מימון ויצא בעריכתו מ-1937 ועד 1962. מטרתו הראשונית הייתה "ליצור בימה ספרותית קבועה, תורנית ומדעית, ליהדות הדתית לאומית." בתחילה יצא כתב העת בתמיכה ומימון של מוסד ביאליק והסוכנות היהודית וכלל גם מדור פובליציסטי, למאמרים בענייני השעה ומדור לספרות יפה, אשר בוטלו עם השנים ותרמו לביסוסו ככתב עת ייחודי למחקר תורני ולמדעי היהדות.
בשנת 1962 החליף ד"ר יצחק רפאל את הרב מימון בעריכת כתב העת. עד שנת 1966 לא התנוסס שמו על שער החוברת אלא נרשם כ"עורך אחראי" בשער האחורי בעוד על הכריכה נרשם: "המייסד העורך הרב יהודה ליב הכהן מימון זצ"ל." רפאל הוציא מכתב העת את מדורי "חידושי תורה" ואת המדור הביבליוגרפי עבורם התקין קובצי-לוואי ל"סיני": בית התלמוד, תורה שבעל-פה וארשת.
בשנת 1999 החליף את רפאל הרב יוסף אליהו הלוי מובשוביץ.
הוצאת כתב העת הופסקה בשנת תש"ף.
כתב העת עד גיליון קנ"ב נסרק במסגרת אוצר החכמה.