stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דגל כוזב
הערות שוליים

↑  Hughes, Geraint (2011): The Military's Role in Counterterrorism: Examples and Implications for Liberal Democracies, Letort Paper, Strategic Studies Institute, May. p.105 http://www.strategicstudiesinstitute.army.mil/pdffiles/PUB1066.pdf
↑  deHaven-Smith, Lance (2013). Conspiracy Theory in America, Austin: University of Texas Press. pp.225–226 http://utpress.utexas.edu/index.php/books/dehcon
↑  deHaven-Smith, Lance (2013). Conspiracy Theory in America, Austin: University of Texas Press. p.225
↑  Squires, Nick. "HMAS Sydney found off Australia's west coast", The Daily Telegraph (Australia)|The Telegraph, 17 March 2008.
↑  Guinness World Records (2009), p.155
↑  Young, P (Ed) (1973) Atlas of the Second World War (London: The Military Book Society)
↑  (Finnish) Mattila, Tapani (1983). Meri maamme turvana [Sea safeguarding our country] (in Finnish). Jyväskylä: K. J. Gummerus Osakeyhtiö. ISBN 951-99487-0-8. (), p. 142
↑  Weland, James (1994). "Misguided Intelligence: Japanese Military Intelligence Officers in the Manchurian Incident, September 1931". Journal of Military History 58 (3): 445–460. doi:10.2307/2944134.
↑  Bradley Lightbody, The Second World War: Ambitions to Nemesis, Routledge, 2004, ISBN 0-415-22405-5, Google Print, p.39
↑  Turtola, Martti (1999). "Kansainvälinen kehitys Euroopassa ja Suomessa 1930-luvulla".  In Leskinen, Jari; Juutilainen, Antti (eds.). Talvisodan pikkujättiläinen. pp. 44–45.
↑  Excerpts from declassified 1962 U.S. Joint Chiefs of Staff Memo "Operation Northwoods: Justification for U.S. Military Intervention in Cuba"
↑  Horne, Douglas P., Chief Analyst for Military Records, Assassination Records Review Board (2009). Inside the Assassination Records Review Board: The U.S. Government's Final Attempt to Reconcile the Conflicting Medical Evidence in the Assassination of JFK. self published. ISBN 098431444X. נבדק ב-2014-04-01.
↑  9/11 Questions Remain Unanswered. David Ray Griffin Speaks Out. globalresearch.September 12, 2012
↑  Callanan, James (2009). Covert Action in the Cold War: US Policy, intelligence and CIA operations, London: I.B. Tauris. p.115
↑  http://news.google.com/newspapers?nid=1346&dat=19951211&id=gZosAAAAIBAJ&sjid=wfwDAAAAIBAJ&pg=4981,49418 Lakeland Times 1995
↑  United States of America v. Jane Kember, Morris Budlong, Sentencing Memorandum; pp. 23–25.
דגל מלחמה צרפתי מונף בקרב הנילוס – 1798
תקרית מוקדן – מומחים יפנים בודקים את קטע המסילה שנפגע
שריפת הרייכסטאג – 1933
לוטון צ'ילס
גן המנהיגים

| --- | --- |

קיר ההנצחה בגן
 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון פתוח
 מיקום:  ראשון לציון 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2008
 תאריך פתיחה רשמי:  2008 
 אדריכל:  חיים כהנוביץ 
 קואורדינטות:  31°58′31″N 34°47′44″E﻿ / ﻿31.97533056°N 34.7956°E﻿ / 31.97533056; 34.7956
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) גן המנהיגים(למפת גוש דן רגילה) גן המנהיגים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום גן המנהיגים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום גן המנהיגים  he גן המנהיגיםhe גן המנהיגיםמפת  __ ראשון לציון (in English: Rishon LeZion)  __ בית דגן (in English: Beit Dagan) [‌גוש דן וסביבותיו‌]מצפון: __ חולון (in English: Holon), __ בת ים (in English: Bat Yam) ממזרח: __ מועצה אזורית שדות דן (in English: Sdot Dan Regional Council) מדרום: __ באר יעקב (in English: Be'er Ya'akov), __ נס ציונה (in English: Ness Ziona), __ מועצה אזורית גן רווה (in English: Gan Raveh Regional Council) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) תחום בתוך שטח העיר: __ שפד"ן (in English: Shafdan) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
הבריכה בגן בצורת מגן דוד
גן המנהיגים (הידוע גם כ"גן מנהיגי האומה") הוא גן בכניסה לראשון לציון, בקצה הצפוני של רחוב ז'בוטינסקי.
המקום תוכנן על ידי האדריכל חיים כהנוביץ כמוזיאון פתוח לציבור, שבנוסף לשיטוט בין מזרקות ומדשאות, גן משחקים וגינות נוי, מספק למבקרים גם סקירה קצרה של הציונות ומנהיגיה הבולטים.
עיצוב הגן

בשנת 2008 נעשתה פנייה מהחברה הכלכלית ראשון לציון למעצב רענן כספין, לצורך תכנון לוחות אבן שיציגו את קורות חיי מנהיגי ישראל, ויקומו בשטח שהוקצה לגן. מה שזכה לכינוי "חצרות המנהיגים", כולל את דיוקנם, סיפור חייהם וחתימתם של מנהיגי ישראל הבולטים, ביניהם: בנימין זאב הרצל, דוד בן-גוריון, יצחק רבין, גולדה מאיר ומנחם בגין. נוסף על כך, בכניסה לגן מונפים 33 דגליהן של המדינות אשר נציגיהן הצביעו "בעד" בכ"ט בנובמבר 1947 בעת הדיון בעצרת האומות המאוחדות על סיום המנדט הבריטי והקמת שתי מדינות עצמאיות בארץ ישראל – מדינה יהודית ומדינה ערבית.
פרויקט חצרות המנהיגים הוליד שני פרויקטים נוספים: "שער האומות" ו"עמוד האש":
עיצוב הגן > שער האומות

קיר ההנצחה, הנקרא גם "שער האומות", הוא חלק נוסף בגן שעוצב על ידי המעצב רענן כספין באותה השנה. קיר זה מצדיע למדינות אשר הצבעתן באו"ם אפשרה את הקמת המדינה. דגלי המדינות מודפסים על ידי האריחים בהדפסה קרמית, ששובצו בקיר השער. אלמנט נוסף המשובץ בקיר השער הוא סמל האו"ם.
עיצוב הגן > עמוד האש

בגן המנהיגים מוצבת מזרקת עמוד האש, ולידה שביל מים המוביל למזרקת מגן דויד. עמוד האש הוא פסל אלומיניום בגובה 4.5 מטרים שעוצב על ידי המעצב רענן כספין, ומסמל את ערך המנהיגות כעמוד האש לפני המחנה. הפסל מוצב בבריכה המרכזית שבגן המנהיגים.
הערות שוליים

↑  גן המנהיגים אדר' נוף חיים כהנוביץ
בריכת עמוד האש
דובראבקה אוגרשיץ'

| --- | --- |

 לידה:  27 במרץ 1949 קוטינה, קרואטיה, יוגוסלביה
 פטירה:  17 במרץ 2023 (בגיל 73) אמסטרדם, הולנד 
 מדינה:  הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה, קרואטיה, הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה, ממלכת ארצות השפלה 
 לאום:  קרואטית
 מקום לימודים:  תוכנית הכתיבה הבין-לאומית, אוניברסיטת זאגרב 
 שפות היצירה:  קרואטית
 פרסים והוקרה:  פרס נין (1988)  פרס היינריך מאן (2000)  פרס אוסטריה לספרות אירופית (1998)  פרס ג'יימס טיפטרי ג'וניור (2010)  פרס ז'אן אמרי (2012)  Ivan Goran Kovačić Award (2011)  פרס נוישטדט הבין-לאומי לספרות (2016)  פרס SWR-Bestenliste (1998)  פרס המסאי האירופאי על שם שארל ויון (1996)  Meša Selimović Prize (1988)  Verzetsprijs van de Stichting Kunstenaarsverzet (1997)  Ksaver Šandor Gjalski Award (1988)  City of Zagreb Award (1989)  פרס מאנס שפרבר (2019) 
 www.dubravkaugresic.com
 
דובראבקה אוגרשיץ' (בקרואטית: Dubravka Ugrešić;‏ 27 במרץ 1949 – 17 במרץ 2023) הייתה סופרת קרואטית. עם פרוץ מלחמות יוגוסלביה ב-1991 נקטה גישה אנטי-לאומנית, הוכרזה בוגדת, וב-1993 נאלצה לצאת לגלות להולנד.
ביוגרפיה

נולדה בקוטינה, עיירה במרכז קרואטיה, אז ביוגוסלביה. למדה ספרות השוואתית ורוסית באוניברסיטת זאגרב, וקיימה במקביל קריירה אקדמית וקריירה ספרותית. לאחר סיום התואר המשיכה לעבוד באוניברסיטה, במכון לתורת הספרות.
עם פרוץ המלחמה ביוגוסלביה-לשעבר, בשנת 1991, פרסמה ספר חריף בגנות הלאומנות ונגד מלחמות. עקב פרסום הספר, הפכה מטרה לרדיפה תקשורתית ופוליטית והיו שראו בה "אויבת העם" ו"מכשפה". באו דברים לידי כך, שבשנת 1993 היגרה מקרואטיה.
היא לימדה באוניברסיטאות אירופיות ואמריקאיות, בהן אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA) ואוניברסיטת הרווארד. היא התגוררה באמסטרדם, שם היא כתבה ופרסמה במספר כתבי עת ספרותיים ועיתונים אירופים ואמריקאים.
נפטרה ב-17 במרץ 2023.
יצירתה > רומנים וסיפורים קצרים

אוגרשיץ' פרסמה מספר רומנים וקובצי סיפורים קצרים, שתורגמו לשפות אירופיות רבות. בשנת 1981 פרסמה נובלה בשם "שטפיצה צווק במלתעות החיים", שזכתה להצלחה. הנובלה רצופה הרמזים לספרות יפה (גוסטב פלובר, בוהומיל הראבל) ולספרות זולה (כגון רומן רומנטי). הנובלה שימשה בסיס לסרט יוגוסלבי מצליח משנת 1984 בשם "במלתעות החיים", בבימוי רייקו גרליץ'.
אוגרשיץ' הגדירה עצמה "אזרחית של הספרות". במסותיה הביעה אוגרשיץ' את השתייכותה לספרות, למשפחה העתיקה והגדולה של ספרים וסופרים. היא טענה כי,
יצירות ספרות גדולות הן גדולות, בין היתר, משום שהן בוויכוח מתמיד עם קוראיהן, שחלקם סופרים בעצמם, אשר מסוגלים לבטא באופן יצירתי איך הם חווים את ההשתלשלות הזו. ליצירות ספרות גדולות יש התכונה הפלאית שגורמת לקוראיהן לכתוב אותן מחדש, לעשות מהן מיזם ספרותי חדש. זה יכול להתאים לרעיון הבורחסי שלכל ספר יש מקביל, אבל גם לרעיון מודרניסטי של ספרות בדיאלוג מתמיד עם העבר הספרותי וההיסטורי שלה."
הרומן "לצלוח את נהר הרומן" זכה בפרס נין, הכיבוד הספרותי הגבוה ביותר ביוגוסלביה, שעל הזוכים בו נמנים דנילו קיש ומילוראד פאביץ'. אוגרשיץ' הייתה האשה הראשונה שזכתה בפרס. הרומן הוא "מותחן" משעשע על משפחת סופרים בינלאומית אשר מתכנסת בזאגרב.
הרומן מוזיאון הכניעה ללא תנאי, שהופץ כסמיזדט בשנת 1992, אך ראה אור בקרואטיה רק עשור לאחר מכן (אחרי שתורגם וראה אור בשפות אחרות), עוסק במלנכוליה של זיכרון ושכחה. גיבורת הרומן, גולה מארצה, מוקפת בנוף של ברלין אחרי נפילת החומה, ותמונות ממולדתה שסועת המלחמות, סובבת בין תקופות חייה. הרומן הופיע בעברית בתרגום דינה קטן בן-ציון בשנת 2009, בהוצאת עם עובד; נכון ל-2023 ספר זה של אוגרשיץ הוא היחיד אשר תורגם לעברית.
רומן נוסף, "משרד השר לענייני כאב", שפורסם בשנת 2004, עוסק בחייהם המרוסקים של עקורים; בטראומת השפה ובשפת הטראומה.
ברומן "בבה יגה הטילה ביצה", שפורסם בשנת 2008, שאבה אוגרשיץ' מן המיתוס הסלאבי בבה יגה וטוותה מעשייה מודרנית, על יופי, קסם, כוח, מוות, הזדקנות, ואי-שוויון ואפליה בין המינים, אבל גם על יכולתן של נשים זקנות להחזיר מנה אחת אפיים.
יצירתה > מסות

אוגרשיץ' זכתה להכרה על גישתה החדשנית לסוגת המסה. קובץ המסות "מילון בדוי אמריקאי" (במקור: Americki fikcionar) מכיל מסות קצרות דמויות ערכים מילוניים על החיים באמריקה מנקודת ראותה של תיירת ממדינה מתפרקת. בקובץ "תרבות השקרים" כתבה אוגרשיץ' על חיי אנשים רגילים בתקופת מלחמה, עליית לאומנות, ופרנויה קיבוצית.
כתיבתה תוקפת את הטמטום הפראי של המלחמה, מפוצצת את הבלון של הגבורה המאצ'ואיסטית המקיפה אותה, ונוברת בנבכי הכאב והפאתוס של הגלות.
הקובץ "תודה על שאינכם קוראים" הוא אוסף מסות על "זוטות ספרותיות": תעשיית המו"לות, מקומה של הספרות ב"חברה המכורה למופעים". קובצי מסות נוספים שפרסמה הם "אין אף אחד בבית", "תרבות קריוקי", "אירופה בצבע ספיה".
על כתיבתה המסאית זכתה בפרסים, בהם פרס היינריך מאן בשנת 2000, פרס ז'אן אמרי בשנת 2012, ופרס שארל ויון למסאות אירופית.
יצירתה > סוגות אחרות

בנוסף לכתיבתה הספרותית, חיברה אוגרשיץ' חיבורים אקדמיים, בהם מונוגרפיה בשם "פרוזה רוסית חדשה", וערכה אנציקלופדיה בת 9 כרכים על האוונגרד הרוסי, ואוספים שונים. היא השתתפה באוסף מאמרים שיצא בעברית בשם מכתבים לאזרח השישה מיליארד, בתרגום מאנגלית של עדית פז, בשנת 1999.
אוגרשיץ' תרגמה לקרואטית יצירות משל דניאיל חארמס ובוריס פילניאק. כמו כן, חיברה שלושה ספרי ילדים.
הערות שוליים

↑  דובראבקה אוגרשיץ', Thank You For Not Reading,‏ הוצאת Dalkey Archive Press, ‏, 2003, עמ' 136.
↑  יסמינה לוקיץ', Trivial Romance as an Archetypal Genre.
↑  קרן ונושקה, אזרחית הספרות: דובראבקה אוגרשיץ', באתר The Quarterly Conversation. (אנגלית)
↑  דובראבקה אוגרשיץ' זכתה בפרס ז'אן אמרי (אנגלית), באתר אוניברסיטת רוצ'סטר, 2012.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305632805171  PLWABN: 9810674341205606  BIBSYS: 99058789  BNE: XX1652342  BnF: cb12080234z (data)  CiNii: DA07865430  GND: 119461609  ICCU: MILV133293  ISNI: 0000 0000 8098 3801  LCCN: n79015146  LNB: 000188023  NDL: 00657820  NKC: jo2002139508  NLA: 35068814  NLG: 83689  NSK: 000100608  NTA: 07383386X  RKD: 215490  SELIBR: 298434  SUDOC: 029107474  Trove: 817415  VIAF: 19702691   WorldCat (עם VIAF): 19702691
דייוויד פראוז

| --- | --- |

 לידה:  1 ביולי 1935 בריסטול, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  28 בנובמבר 2020 (בגיל 85) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  David Charles Prowse 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 תקופת הפעילות:  1950–2017 (כ־67 שנים) 
 מקום לימודים:  תיכון לדקדוק בבריסטול 
 פרסים והוקרה:  חבר במסדר האימפריה הבריטית 
 http://www.darthvader-starwars.com
 פרופיל ב-IMDb
 
דייוויד פראוז (באנגלית: David Prowse;‏ 1 ביולי 1935 – 28 בנובמבר 2020) היה שחקן קולנוע, שרירן ומרים משקולות אנגלי שהיה ידוע בעיקר כשחקן שגילם את דארת' ויידר בסרטי "מלחמת הכוכבים" וכן את Green Cross Code Man (אנ') בסדרת סרטי בטיחות בדרכים לילדים.
ביוגרפיה

פראוז החל את הקריירה שלו כספורטאי, שרירן, מפתח גוף ומרים משקולות. הוא התנשא לגובה של כמעט 2 מטר. כמרים משקולות זכה באליפות בריטניה בשנים 1962, 1963 ו-1964. ב-1967 החל בקריירת משחק בקולנוע, ותפקידו הראשון באותה השנה היה המפלצת של ד"ר פרנקנשטיין בקזינו רויאל (1967) בתפקיד נטול מזכה. הוא גילם מאז מספר תפקידים נוספים. ב-1971 הופיע בסרט "תפוז מכני" בתור ג'וליאן, שומר ראשו של מר אלכסנדר.
הפריצה המקצועית הגדולה שלו הגיעה ב-1977, אז לוהק לתפקיד של דארת' ויידר, הנבל הראשי בשובר הקופות "מלחמת הכוכבים - פרק 4: תקווה חדשה". בתפקיד זה פניו היו מכוסות במסכה וקסדה לאורך כל הסרט ואת הקול של הדמות סיפק ג'יימס ארל ג'ונס, מאחר שלפראוז היה מבטא לא מספיק מאיים ולא מתאים לדמות. פראוז גילם את ויידר גם בסרטי ההמשך "מלחמת הכוכבים - פרק 5: האימפריה מכה שנית" ו"מלחמת הכוכבים - פרק 6: שובו של הג'דיי". בסרט "שובו של הג'דיי", בסצנה היחידה בה דארת' ויידר מסיר את המסכה שלו ורואים את פניו, הוחלף פראוז בשחקן סבסטיאן שאו. הדבר נעשה ללא ידיעתו של פראוז, שנפגע מאוד מהמעשה. לפי הסרט התיעודי "דארת' ויידר: אני הוא אביך", הדבר נעשה ככל הנראה כעונש לפראוז, אחרי שבאולפני לוקאס פילם חשדו שהוא הדליף לתקשורת פרטים חשובים מעלילת הסרט. מאז החרימו אולפני לוקאס פילם את פראוז, ובין השאר לא הזמינו אותו לכנסים הרשמיים של "מלחמת הכוכבים".
פראוז הופיע גם בפרסומות זהירות בדרכים בתור "איש קוד החציה הירוקה" (מאנגלית: Green cross code man), המורה לילדים כיצד יש לחצות כביש בצורה נכונה. קמפיין הזהירות בדרכים שודר במשך 14 שנים.
בשנת 2000 קיבל פראוז את מדליית מסדר האימפריה הבריטית מידי המלכה אליזבת בשל תרומתו לצדקה ולבטיחות בדרכים.
נפטר ב-28 בנובמבר 2020.
הערות שוליים

↑  דיוויד פראוס, השחקן מאחורי דארת' ויידר, הלך לעולמו, באתר וואלה, 29 בנובמבר 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007427180805171  PLWABN: 9811723186505606  BIBSYS: 5035173  BNE: XX5630947  GND: 1222452138  ISNI: 0000 0003 7205 887X  LCCN: no00102986  VIAF: 21697339   WorldCat (עם VIAF): 21697339 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דגל מאוריציוס

| --- | --- |

 כינוי:  דגל ארבעת הפסים
 סוג הדגל:   דגל לאומי
 יחס אורך/גובה:  2:3
 הונף לראשונה:  9 בינואר 1968
 קבלת מעמד רשמי:  12 במרץ 1968
 מוטיבים עיצוביים:  ארבעה פסים אופקיים אדום-כחול-צהוב-ירוק
 גרסאות נוספות

 
  דגל הצי האזרחי

 
  דגל הצי המדיני

 
  דגל הצי הצבאי
 גרסאות היסטוריות

 
   דגל אזרחי ומדיני, דגל הצי המדיני והאזרחי  היסטורי
 1906 - 1923

 
   דגל אזרחי ומדיני, דגל הצי המדיני והאזרחי  היסטורי
 1923 - 1968
דגל מאוריציוס (באנגלית: Flag of Mauritius) הוא דגלה הלאומי של מאוריציוס, ידוע גם כדגל "ארבעת הפסים" (בצרפתית:  Les Quatre Bandes), אומץ עם זכייתה של מאוריציוס בעצמאות ב-12 במרץ 1968. הדגל מורכב מארבעה פסים אופקיים בצבעים אדום (למעלה), כחול, צהוב וירוק.
הנס האזרחי המונף על כלי שיט אזרחיים פרטיים, והנס הממשלתי (המונף על כלי שיט ממשלתיים) הם דגל אדום או כחול בהתאמה, שבקנטון הדגל (הפינה העליונה הקרובה לניצב) מצויר דגל המדינה, ובמרכז הנס סמל מאוריציוס.
הנס הימי המונף על כלי שיט צבאיים וכלי משמר החופים, מורכב מפסים אנכיים אדומים, לבנים וכחולים בעלי רוחב משתנה. במרכז הסמל מופיע עוגן.
משמעות הצבעים

בדגל מופיעים הצבעים הכלל-אפריקאיים:
האדום - מסמל את המאבק לחירות ועצמאות;
הכחול - מסמל את האוקיינוס ההודי בו מצויה המדינה;
הצהוב - מסמל את האור החדש שזורח על המדינה שזכתה לעצמאותה;
הירוק - מסמל את חשיבות החקלאות במאוריציוס, ואת הצמחייה הירוקה באי כל חודשי השנה.
ראו גם

סמל מאוריציוס
המנון מאוריציוס
דגל מדיירה

| --- | --- |

 סוג הדגל:   דגל מדיני ואזרחי
 יחס אורך/גובה:  2:3
 מוטיבים עיצוביים:  טריקולור אופקי בצבעי כחול, זהב, כחול. במרכז הדגל צלב לבן על רקע אדום
דגל מדיירה משמש כדגל הרשמי של האזור האוטונומי שבשליטת פורטוגל.
תיאור הדגל

הדגל מכיל שלושה פסי צבע אנכיים - שני הפסים החיצוניים בצבע כחול, והאמצעי בצבע זהב. במרכז הדגל מופיע צלב לבן על רקע צלב אדום. צלב זה הוא סמלו של מסדר ישו הפורטוגלי.
דגל זה דומה בצבעיו ובצורתו לדגלה של החזית לשחרור איי מדיירה, וככל הנראה הושפע מדגל זה.
ראו גם

סמל מדיירה
| דגלי מדינות אפריקה |
| --- | --- | --- |
| מדינות | אוגנדה • אלג'יריה • אנגולה • אסוואטיני • אריתריאה • אתיופיה • בוצוואנה • בורונדי • בורקינה פאסו • בנין • גבון • גאנה • ג'יבוטי • גינאה • גינאה ביסאו • גינאה המשוונית • גמביה • דרום אפריקה • דרום סודאן • זימבבואה • זמביה • חוף השנהב • טוגו • טנזניה • כף ורדה • לוב • ליבריה • לסוטו • מאוריטניה • מאוריציוס • מאלי • מדגסקר • מוזמביק • מלאווי • מצרים • מרוקו • הרפובליקה המרכז-אפריקאית • ניז'ר • ניגריה • נמיביה • סאו טומה ופרינסיפה • סודאן • סומליה • סיישל • סיירה לאון • סנגל • צ'אד • קומורו • קונגו • הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו • קמרון • קניה • רואנדה • תוניסיה |  |
| שטחים תלויים | אזוואד • איי מדיירה • אסנשן • האיים הקנריים • זנזיבר • טריסטן דה קונה • מיוט • מלייה • סאוטה • רפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית • סומלילנד • סנט הלנה • ראוניון |  |
אירופה • אפריקה • אסיה • אוקיאניה • אמריקה הצפונית • אמריקה הדרומית
דב ינון

| --- | --- |

 לידה:  1916 פולין פולין
 פטירה:  15 ביולי 2001  (בגיל 85 בערך)
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 תאריך עלייה:  1936
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   ההגנה  הבריגדה היהודית הבריגדה היהודית   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1942–1945 (הבריגדה היהודית)   1948 – 1964 (צה"ל)
 דרגה:    סגן-אלוף
 תפקידים בשירות
 נוטר  לוחם  ראש ענף מצרים באמ"ן מחקר
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה   מלחמת העצמאות  מבצע קדש
 תפקידים אזרחיים
 פרשן לענייני ערבים בקול ישראל
 
דב ינון (1916 - 15 ביולי 2001) היה פרשן קול ישראל לעניינים ערביים וממייסדי ענף מצרים באמ"ן מחקר.
חייו

ינון נולד בפיוטרקוב שבפולין ב-1916, בן לפיגה ויעקב ויינריב. הוא עלה לארץ ישראל ב-1936, התגורר בעטרות, והיה נוטר וחבר בהגנה. בשנים 1942–1945 שרת בבריגדה היהודית בצבא הבריטי ונפצע קשה מאוד ברגליו בחזית נהר הסניו. לאחר מכן חזר לישראל ובין השנים 1948 ל-1964 שרת בצה"ל במחלקת המחקר באגף המודיעין כראש מדור (ואחר כך ענף) מצרים. בשנת 1964 החל לשרת בשגרירות ישראל בוושינגטון כמזכיר ראשון והשתתף במשלחת ישראל לאו"ם. לאחר מלחמת ששת הימים השתחרר מצה"ל ובספטמבר 1967 מונה לפרשן קול ישראל לענייני המזרח התיכון. בתפקידו זה הוא ערך בסוף שנת 1967 סדרה על מדינות ערב ונודע בניתוחיו את אישיותו של נשיא מצרים נאצר ולאחריו סאדאת. ב-1981 פרש לגמלאות.
בהשראת דמותו כתב יוסי בנאי את המערכון "דב ערב" ששוחק על ידי הגשש החיוור.
ינון נפטר בשנת 2001, ונקבר בהר המנוחות בירושלים.
לקריאה נוספת

דב ינון ז"ל, ‏חיל המודיעין לאחר מלחמת העצמאות ולפני מלחמת סיני, מבט מל"מ 46, ספטמבר 2006, עמ' 26
דב ינון, צבא מצרים בתחילת מלחמת העצמאות: הכנות המצרים למלחמה ולחימתם עד ההפוגה הראשונה. עריכת נוסח - דורון ליבנה; עריכה מדעית - עודד ינון (תל אביב, 2005).
עודד ינון, דב ינון - ראשית המחקר במודיעין הישראלי, חממה ספרותית, 2013.
הערות שוליים

↑  ד. ינון נתמנה ליועץ בשגרירות ישראל בארה"ב, מעריב, 25 ביוני 1964
↑  הממשלה דנה בנושאים שיועלו בעצרת או"ם, דבר, 13 בספטמבר 1965
↑  דב ינון נתמנה פרשן "קול ישראל", דבר, 7 בספטמבר 1967
↑  יותר נתונים, מעריב, 13 בנובמבר 1967
↑  דב ינון באתר GRAVEZ
הקבר של דב ינון בהר המנוחות, באתר BillionGraves
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007513325205171  BnF: cb169364581 (data)  ISNI: 0000 0004 3403 9480  LCCN: n2014039977  VIAF: 308264871   WorldCat (עם VIAF): 308264871
דייוויד פרובל

| --- | --- |

דייוויד פרובל, 2008
 לידה:  20 במאי 1942 (בן 82) ברוקלין, ניו יורק, ארצות הברית 
 שם במה:  Clark Katz 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1970 
 פרופיל ב-IMDb
 
דייוויד אהרון פרובל (באנגלית: David Aaron Proval; נולד ב-20 במאי 1942) הוא שחקן יהודי אמריקאי. התפרסם בזכות תפקידו בסדרה "הסופרנוס" בתור ריצ'י אפריל ובזכות תפקידיו בסרטים "רחובות זועמים", "ארבעה חדרים" ו"המצור".
ביוגרפיה

פרובל נולד בברוקלין, ניו יורק למהגרים יהודים רומנים, בנה של השחקנית הרומנייה קלרה כץ.
החל את דרכו כשחקן תחת בימוי של מרטין סקורסזה בשנת 1973 בסרט הפשע "רחובות זועמים", בו שיחק פרובל בתפקיד הפושע הצעיר טוני לצידו של רוברט דה נירו.
ב-1994 השתתף פרובל בדרמה "חומות של תקווה" בתפקיד האסיר סנוז.
ב-1995 שיחק בסרט "ארבעה חדרים" בעלילה השנייה בתפקיד הבעל המתעמת עם המשרת בבית המלון טד (טים רות'). ב-1998 שיחק במותחן הפעולה של אדוארד זוויק "המצור" בתור הסוכן הפדרלי דני סאסמן.
בשנת 2000 התפרסם פרובל כשחקן טלוויזיה בעונה השנייה של סדרת הדרמה "הסופרנוס" בתפקיד הגנגסטר ריצ'י אפריל. דמותו של אפריל הייתה לאחת מהדמויות האכזריות בתולדות התוכנית. בנוסף השתתף כשחקן אורח בקומדיית המצבים "כולם אוהבים את ריימונד" בתור מרקו פוגגנולו.
פילמוגרפיה

רחובות זועמים (1973)
ויזארדס (1977)
ההפך (1988)
בלאדי מרי (1992)
חומות של תקווה (1994)
הפנטום (1996)
ארבעה חדרים (1995)
המצור (1998)
Double Down‏ (2001)
13 ירחים (2002)
בומטאון (2002)
Bookies‏ (2003)
חלומות הוליוודים (2007)
פגיון (2008)
Irene in Time‏ (2009)
פיט סמולס מת (2010)
מלכת המגרש (2010)
Adventures of Serial Buddies‏ (2011)
רק 45 דקות מברודוויי (2012)
פאפא (2018)
Flinch‏ (2021)
Queen of Manhattan‏ (TBA)
פילמוגרפיה > טלוויזיה

כולם אוהבים את ריימונד (2000–2001)
בומטאון (2003-2002)
הסופרנוס (2000)
גן הנעדרים

| --- | --- |

לוח הזיכרון בגן הנעדרים בהר הרצל
 מידע כללי
 סוג:  בית קברות, פארק, אתר הנצחה 
 על שם:  חללי מערכות ישראל שמקום קבורתם לא נודע
 כתובת:  הר הרצל 
 מיקום:  הר הרצל, ירושלים שבישראל
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2004
 תאריך פתיחה רשמי:  2004 
 יוצר:  שלמה אהרונסון
 מידות
 גובה:  5 מ' 
 קואורדינטות:  31°46′34″N 35°10′47″E﻿ / ﻿31.77616111°N 35.17970556°E﻿ / 31.77616111; 35.17970556
 www.izkor.gov.il
  (למפת ירושלים מוגדלת) גן הנעדרים(למפת ירושלים רגילה) גן הנעדרים(למפת הרי ירושלים רגילה) גן הנעדרים(למפת הרי ירושלים מוגדלת) גן הנעדרים
 
לוח זיכרון לזכר הנעדרים שנמצאו והובאו לקבורה
גן הנעדרים או בשמו המלא: גן הנעדרים לזכר חללי מערכות ישראל שמקום קבורתם לא נודע, שנמצא בבית הקברות הצבאי בהר הרצל בירושלים, הוא אתר ההנצחה המרכזי וגן זיכרון לזכר חללי מערכות ישראל שמקום קבורתם לא נודע. הוקם בשנת 1954 בתור "חלקת הנעדרים" לזכר נעדרי מערכות ישראל לאחר גילויה של מערת קברים עתיקה בבית הקברות הצבאי הנמצאת בסמוך אליה.
הקמת הגן

לפי החלטת שר הביטחון שאול מופז בשנת 2003, הקמת הגן תשמש בתור אתר ההנצחה המרכזי לזכר חללי מערכות ישראל שמקום קבורתם לא נודע. לפני הקמת הגן, שכנה במקום חלקה מיוחדת לזכרם של חללי מערכות ישראל שמקום קבורתם לא נודע, שבו שכנו "קברים ריקים" לזכרם של כל החללים ולידה רחבת הטקסים המרכזית של הר הרצל.
הגן הוקם ביוזמת היחידה להנצחת החייל של משרד הביטחון ביום ז' באדר - 29 בפברואר 2004 במעמד ראשי צה"ל, שר הביטחון, ארגון יד לבנים ועיריית ירושלים. הגן הוקם ברחבת הטקסים הצמודה אל רחבת בית הקברות הצבאי שבו נערך הטקס המרכזי לפתיחת אירועי יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל. לאחר חנוכת הגן הוקם לוח זיכרון ורחבת הטקסים של הגן הורחבה עד לאנדרטת הצוללת אח"י דקר הנמצאת בצידו הצפוני של הגן. יוזם הקמת הגן בהר הרצל היה משה אורן, בתפקידו כראש תחום מפעלי הנצחה במשרד הביטחון. עיצוב הגן נעשה על ידי משרד אדריכלי הגנים של שלמה אהרונסון.
בתחילה נקרא המקום בשם "יד לחייל האלמוני" בדומה אל קבר החייל האלמוני בארצות אחרות בעולם, המשמש בתור אנדרטה לחללים נעדרים.
הגן והרחבה

בצמוד לרחבת הטקסים נמצאת חלקת הנעדרים ההיסטורית, בה נמצאת מצפון אנדרטת הצוללת אח"י דקר. בצדו המערבי של הגן מונחים 201 מצבות זיכרון שהובאו על ידי המשפחות השכולות במהלך השנים, ביניהם מצבות זיכרון לזכר נעדרי מלחמת העצמאות ולזכר נעדרי מלחמת יום כיפור. במרכזו של הגן קיר זיכרון עם מפל מים ועליו שמות כל חללי ישראל שנהרגו בגבולות הארץ ומחוצה לה, שמקום קבורתם לא נודע משנת 1914 ועד ימינו. מדרום תוחמת את הגן האנדרטה לזכר כ"ג יורדי הסירה שמקום הימצאם לא נודע. בנוסף ישנה גם מצבה לזכר המרגל הישראלי אלי כהן שנתלה בדמשק ומקום קבורתו לא נודע עד היום.
מדי שנה, ביום ז' באדר, נערך ברחבת הגן טקס האזכרה הממלכתי לנעדרים במערכות ישראל, שהוא על פי המסורת יום פטירתו של משה רבנו. יחד עם חנוכת גן הנעדרים נחנך גם "מסלול מבקרים" לאורכו של כל הר הרצל ובו שלטים המסבירים על כל חלקה בהר הרצל, כולל מפות וחוברות הסבר.
הטקס המרכזי לזכר החיילים האלמונים אמור לעבור אל היכל הזיכרון הלאומי, שעתיד לקום בכניסה אל בית הקברות הצבאי בשדרות הרצל בירושלים.
בשנת 2014 נוסף אל לוח השמות לוח נוסף ובו שמות החללים שמקום קבורתם התגלה. משפחות שכולות שהתגלה מקום קבורתו של יקירם מזיזות את אבני הזיכרון של יקירן אל מקום הקבורה החדש.
גלריה

אבן ציון דרך והסבר על גן הנעדרים בשביל המבקרים
קברים ריקים ועליהם מצבות זיכרון לזכר הנעדרים.
אש התמיד לזכר הנעדרים במלחמות ישראל.
מצבה לזכר המרגל הישראלי אלי כהן שנתלה בדמשק.
האנדרטה לזכר הצוללת אח"י דקר שטבעה בים התיכון.
רחבת הטקסים בצמוד אל גן הנעדרים
האנדרטה לזכר כ"ג יורדי הסירה שנמצאת בסמוך אל גן הנעדרים.
ראו גם

אנדרטת הצוללת אח"י דקר
האנדרטה לזכר כ"ג יורדי הסירה
לקריאה נוספת

משה אורן, השביל המחבר, ירושלים : יד יצחק בן-צבי, 2014