stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נאן מרטין
קריירת משחק

תפקידה הראשון היה בסרט הקולנוע האיש בחליפה האפורה בשנת 1956. סרטים נוספים בהם שיחקה היו The Mugger ,For Love of Ivy, היה שלום קולומבוס, Doctor DetroitAll of Me. בשנת 1987 שיחקה מרטין בסרט האימה "סיוט ברחוב אלם 3: לוחמי החלומות" בתפקיד אמנדה קרוגר, אמו שלו הרוצח פרדי קרוגר.
מרטין כיכבה בסיטקום Mr. Sunshine. תפקידים ידועים אחרים שלה היו במיני סדרה The Thorn Birds ובאופרת סבון "סנטה ברברה". כן שיחקה בתפקיד משנה ב"המופע של דרו קארי. בנוסף השתתפה בתפקידי אורח בסדרות שונות כגון "אזור הדמדומים", "בנות הזהב" ו"תרגיע".
חיים אישיים

מרטין נישאה למלחין רוברט אמט דולאן בשנת 1948, ולהם בן אחד. מנישואיה השניים לאדריכל הארי גסנר יש לה בן נוסף. לפני מותה התגוררה בעיר מאליבו שבקליפורניה וסבלה ממחלת ריאות חסימתית כרונית (COPD).
מריאמפולה (מחוז משנה)

| --- | --- |
סמל מריאמפולהסמל מריאמפולה

הנהר דוביני העובר במחוז-המשנה מריאמפולה
 מדינה:  ליטא ליטא
 מחוז:  מריאמפולה
 בירת המחוז המשנה:  מריאמפולה
 תאריך ייסוד:  2000 
 שטח:  755 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז המשנה:  54,710 (1 בינואר 2023)
 קואורדינטות:  54°33′36″N 23°21′32″E﻿ / ﻿54.56000°N 23.35889°E﻿ / 54.56000; 23.35889
 אזור זמן:  UTC +2
 www.marijampole.lt
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה     he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מריאמפולה (בליטאית: Marijampolės savivaldybė) הוא אחד מ-60 מחוזות משנה של ליטא. מחוז המשנה נמצא בשטח סובאלקיה ההיסטורית ומבחינה מנהלית הוא מחוז משנה של מחוז מריאמפולה. המחוז הוא אזור בדרום מערב ליטא הגובל בפולין ובאזור קלינינגרד. הוא שוכן על ציר 'דרך בולטיצה', אחד מצירי המעבר העיקריים של ליטא, ומחבר בין המדינות הבלטיות למערב אירופה. קצת יותר מ-5% מאוכלוסיית המדינה גרים באזור זה, בו יש ענפי מסחר ותחבורה מפותחים. התוצר לנפש של האזור בשנת 2016 הסתכם בכ-59% מהממוצע הארצי, אולם שיעור האבטלה (10.4%) היה מעל הממוצע הארצי (7.9%).
מחוז-משנה מריאמפולה משתרע על פני 755 קמ"ר, ואוכלוסייתו מנתה בשנת 2014, 58,714 איש. העיר מריאמפולה היא הגדולה ביותר במחוז-המשנה ובה גרים מרבית תושביו, היא משמשת כמרכז המנהלי שלו ושל מחוז מריאמפולה כולו.
יישובים

מלבד בירת המחוז מריאמפולה ישנן במחוז המשנה שש עיירות: דאוקשיאי, גודליאי, איגלישקיליאי, ליודבינבס, ססנבה ושונסקאי; ו-276 כפרים קטנים וחוות.
הערות שוליים

↑  Marijampolė County, Lithuania, In my region
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 0381 8887
נאנאק

| --- | --- |

 לידה:  15 באפריל 1469 Nankana Sahib, סולטנות דלהי 
 פטירה:  22 בספטמבר 1539 (בגיל 70) Kartarpur, האימפריה המוגולית 
 תפקיד:  מנהיג  Sikh guru 
 השקפה דתית:  סיקיזם 
 בן או בת זוג:  Mata Sulakhni 
 
ציור מהמאה ה-19 המתאר את עשרת הגורו הסיקים כשבמרכז נמצא נאנאק
גורו נאנאק דב (בפנג'אבי ਗੁਰੂ ਨਾਨਕ; בהינדי: गुरु नानक; באורדו گرونانک, בקיצור גורו נאנאק או נאנאק; 15 באפריל 1469 – 22 בספטמבר 1539) היה מייסד דת הסיקיזם והראשון מעשרת הגורו הסיקים. הסיקים מאמינים כי כל הגורו העוקבים לנאנאק אוחזים באלוהיותו ובסמכותו הדתית וכונו "נאנאק".
חייו

מוצאו של נאנאק, כמוצאם של כל הגורו אחריו, הוא בג'אטי הסוחרים "קַהרְטִי". נאנאק נולד בשנת 1469 בכפר טַלְוַואנְדִי - שנקרא כעת, לזכרו, נאנְקאנַה סאהיב - מערבית ללאהור, בירת מחוז פנג'אב בפקיסטן. רוב המידע על חייו מגיע מביוגרפיות שנכתבו לאחר מותו - ספרות שנקראת גַ'נַמְסָקִהי - ומשירי המשורר האגדי בַהאִי גוּרְדַאס מתקופת הגורו החמישי והשישי. לפיכך, מיוחסים מיתוסים רבים לחייו ופועלו.
כילד נאנאק היה תלמיד מצטיין, אך מאוחר יותר החל להטיל ספק בדוגמות הדתיות של האסלאם וההינדואיזם. עד גיל שלושים התגורר נאנאק בסוּלְטַנַפּוּר - שם עבד אצל השליט המוסלמי דַאוּלַת חָאן. לפי המסורת הסיקית בוקר אחד יצא לרחצה בנהר ונעלם. משחזר, שלושה ימים אחר כך, שתק במשך יום שלם ואז אמר: "אין הינדו ואין מוסלמי" (nā kō hindū nā kō musalmān). נאנאק במהלך הפיץ את "בשורת האל" במסעות ומסופר שהגיע עד לטיבט (במזרח), סרי לנקה (בדרום), בגדאד ומכה (במערב). בערוב חייו הקים את הקהילה הסיקית (ה"פָּאנְת") בנה את הכפר קַרְטַרְפּוּר, שעל גדות נהר הרַאבִי (שם מת בשנת 1539) ומיסד את תפילות הבוקר והערב היומיות. נאנאק היה נשוי לסוּלַאקְהנִי, בתו של סוחר אורז מהעיירה בַּטַלַה (Batala) והיו לו שני בנים. בנו הבכור - שרי צ'אנד - נקט ככל הנראה בדרכים רוחניות אסקטיות שנגדו את תורת אביו וייתכן שהוא מקור כת האוּדַאסִי. הבן הצעיר - לקמי דאס - התעניין יותר בעולם החומרי. בשל כך בערוב ימיו מינה נאנאק ליורש דווקא את תלמידו, לֵהְנַה והעניק לו את השם "אַנְגַאד".
תורתו

התורה אותה לימד נאנאק בפועל איננה ברורה - אולם המחקר על חייו מראה שהוא היה ביקורתי מאוד כלפי הממסד הדתי סביבו. יש שטוענים שהוא הושפע, בשל המיקום הגאוגרפי, מזרמים של דבקות וחסידות (בהקטי) בהינדואיזם ושילבם בתאולוגיה מהאסלאם הסוּפי. הסיקים בני ימינו גורסים שמשנתו של נאנאק עסקה תמיד בפיוס, אחדות ושוויון בין קסטות ודתות וגורסים שהיה "פופולרי בקרב הינדים ומוסלמים גם יחד". ייתכן וכך הדבר, אולם נראה שהנושא העיקרי בו עסק - ועליו שב וחזר בדרשותיו - היה "פולחן לאל אחד ויחיד חסר צורה" (ניראנְג'אני).
הערות שוליים

↑  ו. אוון קול, "סיקהיזם", לקסיקון לדתות בנות זמננו, עמ' 166
↑  Ganda Singh, Intrudoction to the Sikhs, עמ' 3
↑  ו. אוון קול, "סיקהיזם", לקסיקון לדתות בנות זמננו, עמ' 173
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265707505171  PLWABN: 9813128847305606  BIBSYS: 49181  BNE: XX1045422  BnF: cb12193354z (data)  CANTIC: a11296495  CiNii: DA10283830  GND: 119020009  ISNI: 0000 0000 8121 8212  LCCN: n80051889  NKC: jn20000720200  NLA: 36085116  NSK: 000112749  NTA: 07329795X  SUDOC: 030538637  Trove: 1209351  VIAF: 34502973   WorldCat (עם VIAF): 34502973
נאנדור הידגקוטי

נאנדור הידגקוטי (בהונגרית: Hidegkuti Nándor;‏ 3 במרץ 1922 – 14 בפברואר 2002) היה כדורגלן הונגרי ששיחק בעמדת החלוץ או הקשר התקפי, ושיחק את רוב הקריירה שלו בקבוצת מ.ט.ק הונגריה. היה חלק מ"נבחרת הזהב" של הונגריה בשנות החמישים. כבש שלושער ב-3–6 המפורסם נגד אנגליה בומבלי.
הידגקוטי נפטר ב-14 בפברואר 2002 לאחר שסבל מבעיות לב וריאות זמן מה לפני מותו. קבוצתו לשעבר מ.ט.ק הונגריה שינו את שמו של אצטדיונם, לשמו של הידגקוטי לכבודו.
קריירת מועדונים

הידגקוטי החל לשחק במ.ט.ק הונגריה בשנת 1946. מועדון זה שינה את שמו כמה פעמים. בהתחלה נקרא טקסטיל, אחר כך שונה השם לבאסטייה ואחר כך גם לוורוס לובוגו. לבסוף הוחזר השם לשמו המקורי. שנות החמישים הוכיחו עידן מוצלח עבור המועדון, ובאותה עת מ.ט.ק הונגריה והידגקוטי זכו בשלושה תארים של הליגה ההונגרית, גביע הונגרי וגביע מיטרופה. בשנת 1955, בתור וורוס לובוגו, הם שיחקו גם בטורניר גביע אירופה לאלופות הראשון אי פעם. הידגקוטי כבש פעמיים בניצחון 10–4 על אנדרלכט במצטבר בסיבוב הראשון. בשנת 1958 עזב את הקבוצה ופרש מכדורגל מקצועי.
נבחרת הונגריה

בין השנים 1945–1958 ערך הידגקוטי 69 הופעות בנבחרת וכבש 39 שערים עבור הונגריה. הוא כבש פעמיים בבכורה שלו ב-30 בספטמבר 1945 בניצחון 2–7 על רומניה. שנתיים לאחר מכן, ב-17 באוגוסט 1947, הוא כבש שלושער נגד בולגריה. ב-18 בנובמבר 1951 רשם שלושער נוסף נגד פינלנד. הוא הפך לשחקן מרכזי ב"נבחרת הזהב" של תחילת ואמצע שנות החמישים. במהלך תקופה זו סיפקו פרנץ פושקש, שנדור קוצ'יש והידגקוטי להונגרים בסך הכל 198 שערים.
הידגקוטי שיחק בעמדת הקשר ההתקפי בנבחרת ולבש את החולצה מספר 9. כשמחצית מרכז הגנה השחקנים היריבים ניסו לעצור את הידגקוטי, הם עזבו את עמדתם, מה שאיפשר לשאר השחקנים ההונגרים לנצל את המרחב. באותה תקופה זו הייתה טקטיקה מהפכנית, המחייבת את השחקן להיות בעל שליטה מצוינת בכדור, מיומנויות חלוקה ומודעות מיקום.
המנהל לשעבר של אנגליה ולדס יונייטד, דון רווי, חלק כבוד להשפעתו של הידגקוטי על המשחק באוטוביוגרפיה שלו: "בקיץ 1954 הודחו אנגליה וסקוטלנד מגביע העולם בשווייץ. את התחרות הזו ניצחה גרמניה, אך נשלטה על ידי הונגריה, ונאנדור הידגקוטי ששלט במרכז המגרש. לצדו היו שניים מגדולי החלוצים בעולם בזמן זה: שנדור קוצ'יש ופרנץ פושקש. אבל כל מה שאנשים טוענים על קוצ'יש ופושקש, הידגקוטי היה זה שניצח את המשחק בוומבלי בנובמבר 1953. זה היה שוב הידגקוטי שהביס את אנגליה במשחק השני בבודפשט במאי 1954, כשהובסנו 7-1."
ספ הרברגר, מנהל הקבוצה של גרמניה המערבית שניצחה את הונגריה בגמר מונדיאל 1954, זיהה את הידגקוטי כשחקן החשוב ביותר בנבחרת הונגריה (אף על פי שפושקש משך את מירב תשומת הלב בציבור) והתאים כמה טקטיקות לקראת הגמר כדי למנוע ממנו לשחק את המשחק שלו. הידגקוטי זכה עם הונגריה במדליית זהב אולימפית בשנת 1952 וגם בגביע מרכז אירופה בשנת 1953. במונדיאל 1954 שבו הונגריה הייתה הפייבוריטית לזכייה, הפסידה בגמר לגרמניה המערבית 2–3 וסיימה במקום השני.
הידגקוטי פרש מהנבחרת בשנת 1958 לאחר 13 שנים בה.
תארים

מדליית זהב אולימפית: 1952
גביע מרכז אירופה: 1953
סגנית גביע העולם: 1954
אליפות הונגריה (3): 1951, 1953, 1958
הגביע ההונגרי: 1952
גביע מיטרופה: 1953
השחקן ההונגרי של השנה: 1953
הנבחרת המצטיינת בגביע העולם: 1954
פושקש והידגקוטי (מאחור) בשנת 1954
הידגקוטי בשנת 1965
משאל העם על חברות הממלכה המאוחדת באיחוד האירופי (2016)

להישאר (Remain)
  לעזוב (Leave)
משאל העם על חברות הממלכה המאוחדת באיחוד האירופי (באנגלית: United Kingdom European Union membership referendum), הידוע גם כמשאל האיחוד האירופי (EU referendum) בממלכה המאוחדת, הוא משאל עם שהתקיים ב־23 ביוני 2016, אשר תוצאותיו אינן מחייבות חוקית, בו הצביעה הממלכה המאוחדת האם להישאר באיחוד האירופי או לפרוש ממנו. עזיבת האיחוד קיבלה את הכינוי Brexit (הלחם בסיסים של המילים בריטניה ו-Exit, יציאה).
זכות ההצבעה ניתנה לאזרחים בריטים, לתושבי חבר העמים הבריטי ולאירים בני 18 ומעלה המתגוררים במדינה, וכן לאזרחים בריטיים שמתגוררים מחוץ למדינה, אך הם רשומים כמצביעים בממלכה במשך 15 השנים האחרונות; במשאל ניצח המחנה שתמך בפרישה מהאיחוד, עם 17,410,742 (51.9%) ממניין הקולות לעומת 16,141,241 (48.1%) שבחרו להישאר באיחוד.
היה זה משאל העם הארצי השלישי בתולדות הממלכה, והשני שבו נקראו אזרחי בריטניה לחוות דעתם בנידון זה. במשאל העם הקודם בנדון, שנערך ב־1975, תמכו 67% מהמצביעים בהישארות בשוק האירופי המשותף, שמאוחר יותר הפך לאיחוד האירופי.
רקע

חברות באיחוד האירופי הייתה נתונה לדיון ציבורי רחב בממלכה המאוחדת מאז הצטרפותה של המדינה לשוק האירופי המשותף (EEC) ב־1973, שהוקם ב־1957 ומאוחר יותר הפך ל"איחוד האירופי" ב־1993. הממלכה המאוחדת הייתה המדינה הראשונה לבקש להצטרף לארגון ב־1961, אך בקשתה נחסמה על ידי צרפת. כשנתיים לאחר הצטרפותה לארגון ערכה משאל עם, בו תומכי ההישארות זכו עם כ-67% ממניין הקולות.
ראש הממשלה דייוויד קמרון הבטיח עוד בינואר 2013 כי אם תנצח המפלגה השמרנית בבחירות הכלליות במאי 2015, תשאף ממשלת בריטניה לקבל תנאי חברות חדשים באיחוד האירופי, וכן לערוך משאל עם בנושא הישארותה בארגון. על רקע התחזקות גורמים לאומיים ואירו-סקפטיים, כגון ניצחונה של מפלגת UKIP בבחירות לפרלמנט האירופי במאי 2014 – בהן סיימה המפלגה השמרנית במקום השלישי – ולאחר ניצחונם של קמרון ומפלגתו בבחירות ב-2015, הבטיח ראש הממשלה כי משאל עם על עתידה של בריטניה באיחוד האירופי יערך "עד 2017", בהתאם למצע מפלגתו. עם זאת, התחייבות זו גובתה בהבטחה של קמרון כי המשאל יערך רק אם יושגו תנאי חברות חדשים במסגרת הישארותה של בריטניה באיחוד האירופי, אשר ישפרו את מצבה בארגון ויפחיתו את הסיכוי לעזיבתה. בעקבות כך הונחו היסודות החוקיים לעריכת משאל העם בפרלמנט הבריטי בשנת 2015 דרך החוק "European Union Referendum Act 2015". עם זאת, החוק אינו מחייב את בריטניה לקיים את תוצאות המשאל. בפברואר 2016 נחתם הסכם שבמסגרתו הושגו הסכמות על רפורמות בנושאי הגירה, כלכלה וחוקי עבודה, אשר יעניקו לבריטניה עצמאות רבה יותר ו"מעמד מיוחד" באיחוד האירופי, אם תבחר להישאר. תאריך המשאל נקבע בהסכם ל־23 ביוני 2016.
אלה אשר נמנו עם המחנה התומך בעזיבת בריטניה את האיחוד האירופי – מהלך הידוע בכינויו הנפוץ "ברקזיט" ("Brexit") – טענו כי חברות באיחוד פוגעת בריבונות של מדינה עצמאית, מצב אשר תואר על ידי תומכי הברקזיט כאיחוד פדרלי בשם "ארצות הברית של אירופה" ("United States of Europe"); בעוד שאלה אשר תמכו בהישארות באיחוד טענו כי בעולם בו קיימים איחודים פוליטיים רב-לאומיים רבים כל הפסד ריבונות מאוזן ביתרונות הטמונים בחברות באיחוד האירופי. תומכי העזיבה, תחת מסע הפרסום המרכזי "Vote Leave" שנוהל על ידי דומיניק קמינגס וכמה ארגונים נוספים, טענו כי בחירה בברקזיט תאפשר לבריטניה שליטה טובה יותר על הגירה, וכך יקטן הלחץ על שירותים ציבוריים, דיור ושיכון וכן מקומות עבודה; ביצוע הסכמי סחר חופשי משלה ללא האיחוד; תחסוך מיליארדי ליש"ט המשולמים לאיחוד; ותשחרר את בריטניה מרגולציות ובירוקרטיה שאותם הם ראו כמיותרים ובזבזניים. תומכי ההישארות, תחת הקמפיין "Britain Stronger in Europe", טענו כי עזיבת האיחוד תסכן את שגשוגה הכלכלי והחברתי של בריטניה; תפחית את השפעתה של בריטניה בעולם; תסכן את ביטחונה הלאומי של הממלכה עקב הפחתה בגישה למאגרי מידע פליליים של אירופה; ותשפיע לרעה על הסכמי סחר בין בריטניה לאירופה, ואולי אף בין מדינות נוספות. הם טענו בפרט כי ברקזיט תוביל לאובדן מקומות עבודה, עיכובים בהשקעות למדינה וכן תסכן עסקים.
תוצאות

| אפשרות בחירה | אפשרות בחירה | הצבעות | אחוזים |
| --- | --- | --- | --- |
|  | להישאר (Remain) | 16,141,241 | 48.1% |
|  | לעזוב (Leave) | 17,410,742 | 51.9% |

| קולות תקפים | קולות תקפים | 33,551,983 | 99.92% |
| קולות פסולים או פתקים לבנים | קולות פסולים או פתקים לבנים | 25,359 | 0.08% |

| סך הקולות | סך הקולות | 33,577,342 | 72.2% |
| בעלי זכות הצבעה | בעלי זכות הצבעה | 46,501,241 | 100% |

מקור:
באנגליה ובוויילס תמכו רוב המצביעים ביציאה מהאיחוד האירופי, ואילו בסקוטלנד ובצפון אירלנד תמכו רוב המצביעים בהישארות באיחוד.
תוצאות > השלכות

לאור הצבעתם של רוב תושבי סקוטלנד וצפון אירלנד בעד הישארות באיחוד האירופי, בניגוד ליתר הממלכה המאוחדת, עולות קריאות בתוך ארצות אלה לעשות שוב משאל עם לעצמאות מבריטניה.
בבוקר שלאחר המשאל הודיע ראש הממשלה, דייוויד קמרון, כי יתפטר עד כ-3 חודשים ממועד המשאל, כדי לאפשר לחברי המפלגה השמרנית לבחור לו מחליף כראש הממשלה, אשר יוביל את המדינה בתקופת המעבר לעזיבת האיחוד, שתיקח מספר שנים. בסופו של דבר נבחרה תרזה מיי כראשת הממשלה הבאה תוך ימים ספורים על ידי חברי הפרלמנט של המפלגה השמרנית, לאחר פרישת מספר מתמודדים, מה שגרם לקמרון לקצר את תקופת כהונתו הקצרה שנותרה; ומיי החלה את כהונתה כראשת ממשלה ב-13 ביולי 2016. עם כינון ממשלתה ערכה שינויים מרכזיים בקבינט, לרבות מינוי מזכיר מדינה ליציאה מן האיחוד האירופי.
במפלגת הלייבור החלו מהלכים פוליטיים לערוך בחירות פריימריז כדי להחליף את יו"ר המפלגה, ג'רמי קורבין, שתמיכתו הפושרת להישארות באיחוד האירופי נתפסה כאחראית להצבעתם של מצביעי לייבור רבים בעד עזיבת האיחוד. ראש מפלגת UKIP, נייג'ל פרג', התפטר מספר ימים לאחר תוצאות המשאל.
במהלך השנים שלאחר משאל העם, איבדה לונדון את מעמד הבכורה כמרכז פיננסי בינלאומי.
תוצאות > מעורבות חברת קיימברידג' אנליטיקה בתעמולה

במהלך משאל העם ב-2016 חברת שירותים דיגיטליים שמקושרת לקיימברידג' אנליטיקה בשם (AggregateIQ (AIQ קיבלה תשלום של 625,000 לירות שטרלינג מארגון שתמך בברקזיט, ככל הנראה באופן שהפר את הכללים שקבועים בחוק לגבי סכומי הכסף שהיו מותרים במסגרת משאל העם.
הערות שוליים

↑  Brexit: UK votes to leave EU in historic referendum, בי.בי.סי.
↑  רויטרס‏, "רגע של פעם בדור": הושג הסכם להשארת בריטניה באיחוד האירופי, באתר וואלה, 20 בפברואר 2016
↑  EU Referendum Results - BBC News, BBC News (באנגלית)
↑  EU Referendum Results, election.news.sky.com
↑  בספטמבר 2014 נערך משאל עם בסקוטלנד על הישארות בבריטניה, בו בחרו הסקוטים להישאר ברוב של 55%
↑  לצפון אירלנד יש היסטוריה ארוכה של חיכוך עם הממלכה המאוחדת
↑  Shadow cabinet resignations: who has gone and who is staying, הגרדיאן, 28 ביוני 2016
↑   קורין דגני, הבנקים לא חיכו לברקזיט - הם כבר ברחו מבריטניה ושינו את פני המגזר הפיננסי, באתר TheMarker‏, 12 במרץ 2019
↑  The Brexit whistleblower: ‘Did Vote Leave use me? Was I naive?'
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb170444330 (data)  SUDOC: 193304104 
סקרי דעה טרם המשאל
נועם שער

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  3 בנובמבר 1973 (בן 50)
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1991–2019 (כ־28 שנים)
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד חטיבת ההגנה בסב"ר
 עיטורים
 פרס ביטחון ישראל
 
נועם שער (נולד בשנת 1973) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף ששירת כמפקדה של חטיבת ההגנה בסב"ר באגף התקשוב וההגנה בסב"ר.
ביוגרפיה

שער התגייס ב-1991 לצה"ל במסגרת העתודה האקדמית וסיים תואר ראשון בהנדסת חשמל מהטכניון ב-1995. כמו כן הוא בעל תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב. הוא שירת ביחידה 8200 של אגף המודיעין. במהלך שירותו ביחידה זכה ב-2008 בפרס ביטחון ישראל. ב-2012 מונה לראש זירה בחטיבת ההפעלה המבצעית. בשנת 2014 מונה למפקד מרכז ביחידה 8200. ביוני 2016 מונה למפקדה של חטיבת ההגנה בסב"ר. הוא סיים את תפקידו בינואר 2019.
ביולי 2020 הקים, יחד עם אל"ם (מיל') גלית לובצקי שרון, את חברת אבטחת המידע ווינג סקיוריטי, והוא משמש כמנכ"ל החברה.
הערות שוליים

↑  יוסי הטוני, ‏תא"ל נ' מונה לראש חטיבת ההגנה בסייבר, באתר "אנשים ומחשבים", 16 ביוני 2016
↑  ווינג סקיוריטי – סטארט-אפ של בכירים במחשוב בצה"ל – גייס 20 מיליון ד', באתר "אנשים ומחשבים", 31 במרץ 2022
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
משה דויטשמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  16 בפברואר 1954 לוד
 נהרג:  5 במרץ 1975 (בגיל 21) תל אביב
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1972–1975 (כ־3 שנים)
 דרגה:  טוראי
 תפקידים בשירות
 חייל בחטיבת גולני
 פעולות ומבצעים
   מלחמת יום הכיפורים
 עיטורים
   עיטור המופת
 
משה (מושיקו) דויטשמן (16 בפברואר 1954 – 5 במרץ 1975) היה חייל ישראלי בחטיבת גולני, אשר נהרג בקרב יריות במהלך הפיגוע במלון סבוי בתל אביב ב-1975. דויטשמן, אשר שהה באותו הזמן בחופשה בביתו, שמע את היריות ויצא להילחם במחבלים. על מעשה זה הוענק לו לאחר מותו עיטור המופת.
ביוגרפיה

דויטשמן נולד ב-1954 בלוד, בן פרץ וחנה, ולו אחות ואח. למד בבית הספר היסודי "גורדון" ברמת גן, ובהמשך למד מגדנאות ולאחר מכן התלמד בחנות המשביר לצרכן בעיצוב חלונות ראווה.
התגייס לצה"ל במאי 1972 ושירת כלוחם בחטיבת גולני. השתתף במלחמת יום הכיפורים, אז נפצע בבטנו בקרב על תל-דהור.
ב-5 במרץ 1975, כאשר חדרו מחבלים למלון "סבוי" בתל אביב, שהה דויטשמן בחופשה בביתו. כאשר שמע יריות, נטל את נשקו האישי ורץ לעבר המלון. הוא הגיע ראשון אל פתחו, שם נתקל במחבלים, שהתכוונו לצאת לתקיפת יעד נוסף. לאחר חילופי ירי שנמשכו זמן קצר, הוא נפגע ונפל, זחל לעבר מכונית שחנתה בקרבת מקום, ופונה לבית החולים הדסה, שם מת מפצעיו.
דויטשמן נקבר בבית העלמין הצבאי קריית שאול. על מעשיו הוענק לו עיטור המופת על ידי הרמטכ"ל, רב-אלוף מרדכי גור, בספטמבר 1975.
הערות שוליים

↑  משה דויטשמן, באתר הגבורה
משה דיין, יצחק רבין ועוזי נרקיס בשער האריות
הערות שוליים

↑  שמואל שגב, הופסקה האש בחזית הירדנית, מעריב, 8 ביוני 1967;
דניאל בלוך, שוחררה העיר העתיקה, דבר, 8 ביוני 1967
↑  שער "דבר השבוע", דבר, 9 ביוני 1967
↑   ניר חסון, ירושלים כפי שאיש לא התכוון, באתר הארץ, 25 בדצמבר 2015
↑  צחי דבוש, בדיוק כמו סבא - שחזור תמונת הניצחון בירושלים, באתר ynet, 24 במאי 2017
↑  מדליית משה דיין ויצחק רבין בשער האריות - כאנטיתזה לשער טיטוס
| מלחמת ששת הימים |
| --- | --- | --- |
| רקע | פעולת סמוע • יום הקרבות של 7 באפריל 1967 • הנאום המגומגם • מרד הגנרלים • מבצע לשון אדומה |  |
| החזית המצרית | מבצע מוקד • קרב אום-כתף • קרב הג'יראדי • קרב חניון הלילה של גדוד 19 • פעולת אלכסנדריה • פעולת פורט סעיד • קרב רפיח • קרב מוצב אל-קובה • תפיסת שארם א-שייח' |  |
| החזית הירדנית | הקרב על גבעת התחמושת • המערכה על ירושלים • כיבוש צפון השומרון |  |
| החזית הסורית | הקרב על קלע וזעורה • קרב תל עזזיאת • קרב תל פאחר |  |
| אישים | לוי אשכול • משה דיין • יצחק רבין • מרדכי הוד • דוד אלעזר • עוזי נרקיס • ישעיהו גביש • מוחמד סידקי מחמוד • סולימאן עיזאת  • עבד אל-חכים עאמר • מוחמד פאוזי • גמאל עבד אל נאצר • חוסיין, מלך ירדן |  |
| כללי | ישראל במלחמת ששת הימים • יהדות ארצות האסלאם במלחמת ששת הימים • צבא ההגנה לישראל במלחמת ששת הימים • הצבא המצרי במלחמת ששת הימים |  |
| בינלאומי | החלטה 233 • החלטה 234 • החלטה 235 • החלטה 236 • החלטה 237 • החלטה 240 • החלטה 242 |  |
| בתרבות | בתרבות הישראלית • ירושלים של זהב • ירושלים של ברזל • משה דיין, יצחק רבין ועוזי נרקיס בשער האריות • תצלום הצנחנים בכותל המערבי • גבעת התחמושת |  |
| תיעוד והנצחה | יום הנכסה • יום ירושלים • אות מלחמת ששת הימים • גבעת התחמושת • אנדרטאות בירושלים • אנדרטה לחללי עוצבת השרון • אנדרטה לנופלי חטיבה 5 • אנדרטת אוגדת הפלדה • האנדרטה לחללי חטיבה 45  • טקס האזכרה לזכר חללי מלחמת ששת הימים ומלחמת ההתשה |  |
נועם שדות

נועם מאיר שדות (נולד ב-1979) הוא מתמטיקאי, סופר, משורר, צייר, פילוסוף, פסנתרן ונקדן וחבר בארגון "מתמודדים למען מתמודדים". בעבר אובחנה אצלו סכיזופרניה פרנואידית, ומ-2011 מאובחן כחולה במחלת בכצ'ט.
ביוגרפיה

שדות בוגר תואר ראשון במתמטיקה ובמדעי המחשב באוניברסיטת תל אביב בהצטיינות יתרה. בוגר תואר שני בספרות עברית באוניברסיטת חיפה בספרות עברית עם תעודה בכתיבה יוצרת בהצטיינות.
בהיותו כבן 13 ספג פגיעת ראש קשה שגרמה לו נכות. עד פרוץ המחלה למד במכון ויצמן למדע לתואר שני במחלקה למתמטיקה שימושית ומדעי המחשב, ולאחר מכן ניסה להמשיך את לימודיו באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. הלימודים נקטעו בשל אשפוז של חמישה חודשים במרכז לבריאות הנפש בנס ציונה. שדות התגורר בכמה הוסטלים בירושלים, ובהם "מכון סאמיט", "בית במושבה", "רעותנו". כמו כן, עבד במכון שלום הרטמן בירושלים בתור טכנאי מחשבים ובבית דפוס "פרינטיב" כפועל דפוס, אורז, וגרפיקאי לעת מצוא.
במקביל עשה כמה ניסיונות לשוב ללימודים. הוא התחיל ללמוד לקראת תואר שני במתמטיקה באוניברסיטה העברית, ולקראת עבודה סוציאלית ופסיכולוגיה - אך הלימודים נקטעו שוב ושוב.
מההוסטל האחרון שבו חסה, "רעותנו", נמלט ועבר להתגורר בחיפה. עלה בידו ללמוד בטכניון חמישה קורסים בפיזיקה, לקראת תואר ראשון, בלי להסגיר את סוד המחלה, אך נאלץ להפסיק שוב את לימודיו עקב חשיבה דלוזיונית (מחשבות שווא).
בשנות מחלתו שדות השתלם בקורסים באמנות, פיסול, ציור, נגינה, צילום ופסיכולוגיה. כמו כן למד רבות על המוח האנושי וקרא ספרים רבים בתחום בריאות הנפש והמוח.
שדות התחיל לכתוב שירים וסיפורים ולפרסם בכתבי עת, ובהם "מאזנים", "עיתון 77", "פסיפס", "קשת החדשה", "מטעם" והאייל הקורא. בשמחת תורה ה'תשס"ו פרסם סיפור בידיעות אחרונות.
בקרוב יראו אור חלק מיצירותיו באיור ובשירה בספר "אמנים למען הדר" - מטעם אמנים משכונת הדר הכרמל, שבה הוא מתגורר. יצירותיו של שדות ראו אור גם באנתולוגיות רבות ובאינטרנט. כמו כן החזיק מספר בלוגים לדעות ספרותיות.
ב-2013 סיים תואר שני בספרות עברית עם התמחות בכתיבה יוצרת באוניברסיטת חיפה בהצטיינות. לאחר קבלת התואר פרסם שדות שירים, סיפורים והגות בפייסבוק ובמספר כתבי עת אלקטרוניים ומודפסים בהם "עכשיו", "עיתון 77", "ביטאון לשירה" ועוד בלוגים שונים.
ב-2014 היה מאושפז לאיזון סופי של מחלתו בבית החולים "טירת כרמל" מראשית השנה ועד לחודש יוני עד להתייצבותה.
בשנים 2015–2016 התגורר שדות בקהילה תומכת "נוף הדרים" שם השתקם ממחלתו הנפשית והגופנית. במקביל החל לעבוד בחנות ספרים יד שנייה "סיפור חוזר" בחיפה. בדצמבר 2016 הבריא כליל ממחלתו.
בשנת 2018 פורסם ספרו הרביעי "אחרי מגדל בבל" בהוצאת "ספרי עיתון 77". ספר שירים מיוחד למחבר המתאר את קורותיו בקהילה התומכת "נוף הדרים" ואת מאבקו לשינוי חברתי.
בשנת 2021 החל להשתלב בחוג ציור מקצועי בבית אבא חושי. ובדצמבר שנה זו שנים מציוריו הוצגו בתערוכה במקום. בפברואר 2023 הציג תערוכת יחיד במתנס טבריה 15 בהדר שזכתה להערכה רבה.בפברואר 2024 השתתף בערב יוצרים במתנס טבריה 15 ובמרץ שנה זו הציג ציורים בתערוכה קבו צתית בבית אבא חושי.
בדצמבר 2022 נפטר אביו, בן 79 במותו מדלקת ריאות. דבר זה השפיע רבות על יצירתו של האומן. והוא החליט לחזור לפעילות ספרותית ואקדמית.
ספריו

פוסט טראומה (בהוצאת תמוז, 2006) - ספר שירים. מקור הטראומה הוא התעללות שעבר בילדותו מצד בן משפחה, וזכה לביקורות חיוביות מאוד; אחת מהן מהסופר והפובליציסט יצחק לאור.
סיפורי מלחמה (בהוצאת עיתון 77, 2009).
נשיקת הטל - שירי אהבה לשירלי (בהוצאת פיוטית, 2012).
אחרי מגדל בבל (בהוצאת עיתון 77, 2018).
משה מרלין לוין

| --- | --- |

 לידה:  1921 האריסברג, ארצות הברית 
 פטירה:  דצמבר 2016 (בגיל 95 בערך) ירושלים 
 תאריך עלייה:  1947
 לאום:  ישראלי, אמריקאי
 מקום לימודים:  אוניברסיטת טמפל, פלורידה
 תקופת הפעילות:  1947–1990 (כ־43 שנים)
 תחום יצירה:  צילום, כתיבה, עיתונות
 בת זוג:  בטי שופמן
 
משה (מרלין) לוין (1921-דצמבר 2016) היה צלם, עיתונאי, וסופר ישראלי ממוצא אמריקאי. לוין נולד בשנת 1921, ועלה לארץ בשנת 1947. לאחר העלייה, לוין עבד כעיתונאי וסיקר חדשות מקומיות ובינלאמיות עבור עיתונים, רשתות רדיו וטלוויזיה, ביניהם מגזין טיים, ג'רוזלם פוסט וסוכנות הידיעות United Press (אנ'). לוין צילם במהלך שהותו בארץ אלפי צילומי צבע, המתעדים רגעים רבים משנותיה הראשונות של המדינה, וכן מאירועים כמלחמת העצמאות, ביקור סאדאת בארץ ומלחמת יום הכיפורים, אשר חלקם נחשבים וירטואוזיים והוצגו במספר תערוכות.
ביוגרפיה

לוין נולד בהאריסברג, פנסילבניה בשנת 1921. בצעירותו למד עיתונות באוניברסיטת טמפל שבפלורידה. שלוש שנים לאחר תחילת לימודיו, גויס לוין לצבא ארצות הברית. לוין שרת במלחמת העולם השנייה כמפענח צפנים במפקדתו של הגנרל אייזנהאוור באירופה, וכן תחת רוברט אייכלברגר בקורפוס השמיני של הצבא האמריקאי ביפן. לאחר המלחמה סיים לוין את חוק לימודיו, וכן התחתן עם אשתו, בטי שופמן, איתה הוא עלה לישראל בשנת 1947, והשתקע בירושלים.
זמן קצר לאחר הגעתו מונה לוין כעורך משנה בעיתון "פלסטיין פוסט", אשר הפך לימים לעיתון "ג'רוזלם פוסט" המודרני, בו הוא עבד במשך 13 שנה, ובמהלכן תפקד כעורך חדשות, עורך דיפלומטי וכתב. במהלך מלחמת העצמאות עבד לוין ככתב בסוכנות הידיעות "יונייטד פרס". בזמן המלחמה, לוין צילם מספר רב של תמונות צבע, המתעדות את חיי היום יום בזמן המצור על ירושלים. ב 1 בפברואר 1948 לוין שרד פיצוץ מכונית תופת ברחוב הסולל (כיום רחוב החבצלת), מול מערכת פלסטיין פוסט בה עבד.
בשנת 1952 החל לוין לעבוד ככתב ברשת ABC. לוין המשיך לעבוד ברשת זו גם בשנות החמישים והשישים, וכן הפך בשנת 1958 לכתב עיתון טיים בירושלים. בסוף שנות החמישים סיקר לוין את משפט אייכמן עבור ABC-TV הדיילי מייל, טיים ולייף. משנת 1976 עד 1980 היה לוין כתב טיים בבוסטון. ב-1980 חזר לוין לירושלים, בה הוא המשיך לעבוד ככתב המגזין, עד לפרישתו לגמלאות בשנת 1990. לוין כתב במהלך חייו את הספרים “Balm in Gilead” ו- "It Takes a Dream" וכן פרסם 27 ספרים פרי עתו בהוצאת TIME-LIFE.