stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
וילהלם וכטל
קורות חיים

וכטל נולד וגדל בלבוב, למשפחה יהודית אורתודוקסית, בשנים 1894–1899 הוא למד באקדמיה לאמנות יפה בקרקוב. בין מוריו הידועים: ליאון ויצ'ולקובסקי ולאופולד לופלר. הוא המשיך את לימודיו באקדמיה לאמנות יפה במינכן בשנת 1900 בהדרכתו של ניקולאס גיסיס (גר').
בשנים 1900–1907 הציג את יצירותיו באגוד חברים לאמנות בלבוב ובקרקוב. יצירותיו התפרסמו במגזין Ost und West, ובכתב העת היהודי בו הוא עבד, האלמנך הציוני Rocznik Żydowski ("האלמנך היהודי"). בשנת 1923 הוא עבד בכתב העת מנורה בווינה.
במהלך השנים 1908–1914 הציג וכטל בתערוכות באיגוד לעידוד אמנות יפה בוורשה. בשנת 1910 הוא עבר להתגורר בווינה כאשר בשנת 1911 הוא חי תקופה בפריז וחזר לסטודיו שלו בווינה ומשם הוא יוצא ומציג בתערוכות המתקיימות בלבוב, קרקוב ובוורשה. לאחר שובו ממסע בארץ ישראל, בשנת 1922, הוא הציג סדרת ציורים המתארים את חייהם הקשים של החלוצים, החלוץ. הוא ביקר מספר פעמים בארץ ישראל עד לעלייתו בשנת 1936. טרם עלייתו, פרסם וכטל את אוסף הליטוגרפיות "פרידה מגָלות". בתקופת מלחמת העולם השנייה היגר לארצות הברית וב-30 בדצמבר 1942 נהרג בתאונת דרכים.
גלריה

בבית הכנסת - כל נדרי, 1900
אסתר, 1910
נצרת, 1932
חנה בתפילה
לקריאה נוספת

Jerzy Malinowski, Barbara Brus-Malinowska, The Catalogue Of works By Polish Artists And Jewish Artists From Poland In The Museums In Israel, Paintings, Sculpture, Drawing, POLIN Museum Of The History Of Polish Jews And Polish Institute Of  World Art Studies, 2017, Poland
Isabella Gartner, Menorah, Lüdisches Familienblatt Für Wissenschaft, Kunst und Literatur 1923-1932 Materiatur zum geeshichte einer wiener Zionistischen zeitschrift, k&n,2009,p 141
הערות שוליים

↑  הצייר וילהלם וכטל, דואר היום, 10 במאי 1932
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269627005171  PLWABN: 9810705776805606  GND: 1078963355  ISNI: 0000 0001 1690 8433  LCCN: no2018003704  RKD: 361074  ULAN: 500129374  VIAF: 96639025   WorldCat (עם VIAF): 96639025
רודולף שילדקראוט

| --- | --- |
שילדקראוט, 1901
שילדקראוט, 1901
 לידה:  27 באפריל 1862 קונסטנטינופול, האימפריה העות'מאנית (היום איסטנבול, טורקיה)
 פטירה:  15 ביולי 1930 (בגיל 68) בית העלמין הוליווד לנצח, לוס אנג'לס, ארצות הברית
 מקום קבורה:  בית הקברות הוליווד פוראבר 
 מדינה:  ארצות הברית, ממלכת רומניה, האימפריה העות'מאנית, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 תקופת הפעילות:  1885–1930 (כ־45 שנים)
 עיסוק:  שחקן
 בת זוג:  ארנה ווינשטיין
 צאצאים:  ג'וזף שילדקראוט
 פרופיל ב-IMDb
 
אמיל אורליק: ציור של רודולף שילדקראוט משחק את אוטוליקוס במחזה אגדת חורף של ויליאם שייקספיר, ברלין 1906
רודולף שילדקראוט (27 באפריל 1862 – 15 ביולי 1930) היה שחקן תיאטרון וקולנוע אוסטרי-יהודי, ששיחק באירופה ובארצות הברית, והיה פעיל בתיאטרון יידיש.
ילדותו

שילדקראוט נולד בקונסטנטינופול בירת האימפריה העות'מאנית למשפחה יהודית. הוא גדל בבראילה שברומניה שבו הוריו ניהלו בית מלון, שם רודולף נחשף לשחקני תיאטרון יידיש שהתארחו לעיתים קרובות. הוא למד בגימנסיה בסיביו אבל פרש ממנו באמצע גיל הנעורים כדי להצטרף לקבוצת תיאטרון נודדת שהופיע בגרמנית.
קריירה

שילדקראוט הופיע לראשונה בתחילת שנות השמונים של המאה התשע עשרה בשופרון שבאימפריה האוסטרו-הונגרית. הוא קיבל את החוזה הראשון שלו בשנת 1885 כששיחק בתיאטרון בקרמס. בתקופה הזאת שיחק במחזות תיאטרון כגון "הגולדמנטש", "הטוחן וילדו", "נרזיב", "השמוק", "אוריאל אקוסטה" ו"האכלן הסגול".
בשנת 1893 עבר לווינה ושיחק בתיאטרון ריימונד בקומדיות ואופרטות, למשל את המחזות "דמיון אזוק" ו"פעם". אולם הוא לא הסתפק בתפקידים אלו מכיוון שרצה לשחק בתפקידים יותר רציניים ודרמטיים. לכן הוא התמחה אצל שחקן הטרגדיה הדגול פרידריך מיטרורצר (1844–1897) ששיווק את היכולות של רודולף. בתקופה הזאת התחתן עם ארנה ויינשטיין, ב-22 במרץ 1895 נולד לזוג בן יחיד בשם ג'וזף שילדקראוט, שגם נהיה שחקן מפורסם.
בשנת 1898 לאחר מותו של פרידריך עבר לתיאטרון קרל שבו, בין היתר, גילם את הדמות וורם במחזה "מזימה ואהבה". בשנת 1900 הוא עבר לתיאטרון הגרמני בהמבורג, והופיע במחוזות שכללו בין היתר את "שמחת החיים", "צדק", "המלך ליר", "הסוחר מוונציה", "משוחררים על תנאי", "השודדים", "שריפת סנט ג'ון" ו"אגדת חורף".
ב-1905 עבר לתיאטרון הגרמני בברלין, שם הוא הפך לאחד השחקנים החשובים בחבורת התיאטרון של מקס ריינהרדט. בהופעתו הראשונה הוא שיחק את הדמות שיילוק, במחזה "הסוחר מוונציה" (1905). הוא הצליח מאוד בתפקיד הזה וזכה לשבחים על ידי השחקן הנודע פריץ קורטנר כ"אנדרטה לאמנות המשחק". תפקידים מרכזיים אחרים היו תפקידו הראשי כמלך ליר במחזה "המלך ליר" (1908), הדמות מפיסטו ב"הייתי פאוסט" (1909), מולי חסן ב"פייסקו" (1909) של פרידריך שילר, את הקברן ב"המלט" (1909). הוא גם הופיע במגוון מחזות נוספים לדוגמה ב"אל נקמות", "המפקח הכללי", "ליסיסטרטה", "מפיסטופלים", "הצל", "מעיין הקדושים" של ג'ון מילינגטון סינג ו"הלילה השנים עשר".
בין השנים 1910–1913 שילדקראוט עבר זמנית לארצות הברית, הוא הופיע בשפה הגרמנית בתיאטרון ארמון אירווינג בניו יורק. שם הוא שיחק במחזות כגון "פלאקסמן המחנך", "השודדים", "קינג ליר" ו"קירשנבאום". בתקופה הזאת התחיל לשחק בתיאטרון יידיש, הוא הופיע בתיאטרונים של קסלר ושרה אדלר בברוקלין.
כשחזר לאירופה התחיל להופיע בראינוע ושיחק בכמה סרטים. הופעתו הראשונה הייתה בשנת 1913 בדמות שיילוק בסרט "השיילוק מקרקוב", שמבוסס באופן חלקי על המחזה של שייקספיר "הסוחר מוונציה". סרטו האחרון מתוצרת אירופה היה ביוגרפיה של מייסד הציונות המודרנית תיאודור הרצל, שבו שיחק גם ג'וזף בנו, בה גילם את רודולף את "ישראל הנאבקת" ובנו יוסף את "ישראל הסובלת".
בשנת 1920, עבר עם משפחתו לארצות הברית לצמיתות. רודולף ערך את הופעת הבכורה שלה באותה השנה בתיאטרון לאומנות יידיש בהצגה "כוחות שקטים" שבתקופה הזאת הופיע במתחם מדיסון סקוור גארדן השנייה שבניו יורק. הוא גם הופיע בדמות שיילוק בהצגה "השיילוק מקרקוב" שהתבסס על הסרט.
משנת 1922 שיחק גם בשפה האנגלית, הופעתו בשפה היה במחזה "אל נקמות" בתיאטרון פראווינס-טאוון בגריניץ' וילג'. הוא שיחק במחזה "המלך ליר" באנגלית בתיאטרון הגילדה. בשנת 1925 רודולף הקים תיאטרון אמנותי יהודי בשפת יידיש בברונקס. בחמש שנותיו האחרונות הופיע בעשר הפקות הוליוודיות.
בשנת 1928 רודולף וארנה שילדקראוט קיבלו אזרחות אמריקאית.
פולמוסים סביבו

בין השנים 1910–1913, בתקופה ששילדקראוט הופיע בניו יורק, הוא לא הצליח לבסס את מעמדו בתיאטרון בשפה האנגלית. יצאו שמועות שזה לא קרה בגלל מחלה במערכת העצבים. אולם, סופר היידיש הדגול שלום עליכם כתב במכתב שהוא לא האמין לתירוץ הזה, למרות ששלום עליכם העריץ את שילדקראוט וכינה אותו "הגדול".
ב-19 בפברואר 1923 הופיע שילדקראוט בהפקה של המחזה אל נקמות של שלום אש באנגלית, בניו יורק. שילדקראוט עזר להפיק את המחזה ושיחק בהצגה הראשונה שלו ב-1907, בתיאטרון הגרמני. המחזה עוסק ביהודי, בעל בית זונות, שמנסה להשיג כבוד בקהילתו על ידי רכישת ספר תורה ושידוך בתו לתלמיד ישיבה. ההצגה מתרחשת בבית זונות, (כוללת זונות יהודיות) ויש בה סצנה לסבית. אולם, ההופעות הופסקו ב-6 במרץ, כאשר כל השחקנים (כולל שילדקראוט), המפיק הארי וויינברגר, ואחד מבעלי התיאטרון נעצרו הואשמו בגין הפרת חוק העונשין של המדינה, ומאוחר יותר הורשעו בתועבה ונקנסו. וויינברגר, שהיה גם עורך דין בולט, הציג את הקבוצה במשפט. העד הראשי נגד המחזה היה הרב יוסף זילברמן, שאמר בראיון לעיתון היהודי הפורוורד: "המחזה הזה משמיץ את הדת היהודית. אפילו האנטישמי הגדול ביותר לא יכול היה לכתוב דבר כזה". אולם, ב-1924 אחרי שהוגש ערעור על ההרשעה הפסיקה התבטלה.
שילדקראוט שיחק בסרט "מלך המלכים" (1927) מאת ססיל ב. דה-מיל, בו גילם את הכהן הגדול קיפא. על בסיס אפיונו בחלק זה הוא הואשם בסיוע מודע לפרשנות האנטישמית לצליבת ישו. מנגד שילדקרוט טען שהוא שיחק את הדמות של הכהן הגדול באופן אומנותי ודרמטי וכי הפרשנות האנטישמית נבעה מהכיתובים, שראה רק לאחר עשיית הסרט. רודולף אמר שהוא כועס מאוד על הבמאי והמפיק ושהוא מתחרט על השתתפותו בסרט.
מותו

ב-15 ביולי 1930 כשעבד באולפן קולנוע בלוס אנג'לס שילדקראוט נפטר מהתקף לב, הוא היה בן 68. הוא נקבר בבית העלמין של הוליווד לנצח בהוליווד, קליפורניה. בשנת 1940, עשר שנים לאחר מותו, אשתו ארנה נפטרה. בשנת 1964 בנו ג'וזף נפטר בגיל 68, גם הוא מהתקף לב.
פילמוגרפיה

שיילוק מקרקוב (1913) – יצחק לוי
איוון קושולה (1914) – איוון קושולה
לצחוק באג'אזו (1915) – המוזיקאי רודולף
הטיפש של הגורל (1915, קצר)
הדיבור השמיני (1915, קצר) – בלוק הספקולנט
שד ואדם (1915) – אלכס פינק
שלמיל (1915) – שלמיל
חייט בר המזל (1916) – מאסטר חייט שרמק
שיר הערש (1916)
סודיות (1916) – ארץ
זיוף ההון (1916)
הלב הרוקד (1916, קצר)
לחימה חופשית (1919, קצר)
הפשה (1919, קצר)
חטא הנעורים (1919, קצר)
מוזיקאי החצר (1919, קצר)
צדק (1920)
נלחם לשווא (1920, קצר)
תיאודור הרצל (1921) – ישראל המתאבקת
עמו (1925) – דייוויד קומינסקי
אפריל הצעיר (1926) – המלך סטפן
חברים בגן עדן (1926) – אברהם לזינסקי
מלך המלכים (1927) – קיפא, הכהן הגדול
הרופא הקאנטרי (1927) – ד"ר עמוס רינקר
נבל בהוק (1927) – יצחק אברמס
האירוע המרכזי (1927) – ריגן האב
תענוג טורקי (1927) – עבדול חסן
נכנסת ספינה (1928) (המכונה גם ארצי) – פיטר פלזניק
כריסטינה (1929) – ניקלאס (הסרט האחרון בו שיחק)
הערות שוליים

↑  Joel Berkowitz, Shakespeare on the American Yiddish Stage, University of Iowa Press, 2005-04. (באנגלית)
↑  W. Fritz: Schildkraut, Rudolf. In: Österreichisches Biographisches Lexikon 1815–1950 (ÖBL). Band 10, Verlag der Österreichischen Akademie der Wissenschaften, Wien 1994, ISBN 3-7001-2186-5, S. 132 f. (Direktlinks auf S. 132, S. 133).
1 2 3 4 5 6  https://findingaids.loc.gov/db/search/xq/searchMfer02.xq?_id=loc.music.eadmus.mu017010&_faSection=printDownload&_faSubsection=otherfindaid&_dmdid=d12582e5
1 2  Ralph-Günther Patocka: Schildkraut, Rudolf. In: New German Biography (NDB). Volume 22, Duncker & Humblot, Berlin 2005, ISBN 3-428-11203-2, p. 757 f. (Digitized version).
1 2 3 4  Postal, Bernard. "Rudolph Schildkraut The Last of the Theatre's Titans." (1930).
↑  /https://www.imdb.com/name/nm0771585
↑  Ber Kotlerman, Disenchanted Tailor in "Illusion": Sholem Aleichem behind the Scenes of Early Jewish Cinema, 1913-16 (Bloomington, Indiana, 2014), p. 38
https://www.amazon.com/Disenchanted-Tailor-Illusion-Aleichem-1913-16/dp/089357418X
↑  Curtin, Kaier (1987). "The First Lesbian Character Ever Seen on an English-language Stage". We Can Always Call Them Bulgarians: The Emergence of Lesbians and Gay Men on the American Stage. Boston, Massachusetts: Alyson Publications. pp. 25–42. ISBN 0-932870-36-8.
↑  Der Goṭ fun neḳome a drame in dray aḳṭen | Yiddish Book Center, www.yiddishbookcenter.org
↑  Forward Association, Broadway Cast of ‘God Of Vengeance’ Arrested on Obscenity Charges, The Forward (באנגלית אמריקאית)
↑  Stahl, Nanette (2004). Sholem Asch reconsidered. Beinecke Rare Book and Manuscript Library. ISBN 0845731521. OCLC 54279902.
↑  Ralph-Günther Patocka: Schildkraut, Rudolf. In: Neue Deutsche Biographie (NDB). Band 22, Duncker & Humblot, Berlin 2005, ISBN 3-428-11203-2, S. 757 f. (Digitalisat).
↑  Rudolph Schildkraut, IMDb
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007513670805171  BnF: cb14699375h (data)  GND: 117265861  ISNI: 0000 0001 0854 5871  LCCN: n95006269  VIAF: 785565   WorldCat (עם VIAF): 785565 
סצנה מסרטו הראשון "שיילוק מקרקוב", 1913
שילדקראוט מופיע על כרזה לסרט "תענוג טורקי" שבו שיחק, 1927
ריקרדה שוורין

| --- | --- |

ריקרדה שוורין בשנת 1930
 לידה:  30 בינואר 1912 גטינגן, גרמניה גרמניה
 פטירה:  29 ביולי 1999 (בגיל 87) ירושלים, ישראל ישראל
 שם לידה:  ריקרדה מלצר (Ricarda Meltzer)
 מקום לימודים:  באוהאוס (1933, 1932) 
 תחום יצירה:  צילום
 בן או בת זוג:  Heinz Schwerin 
 צאצאים:  יוטה אוסטרלה-שוורין, תום שגב 
 מספר צאצאים:  2 
 
ריקרדה שוורין (בגרמנית: Ricarda Schwerin; ‏30 בינואר 1912 - 29 ביולי 1999) הייתה צלמת ישראלית.
ביוגרפיה

שוורין נולדה ב-30 בינואר 1912 בגטינגן שבגרמניה בשם ריקרדה מלצר. לאחר מות אמה, גדלה שוורין אצל קרובי משפחה. היא החלה ללמוד בבית הספר לעיצוב ואדריכלות, באוהאוס בשנת 1929. בבית הספר הכירה את היינץ שוורין והשניים נישאו.
בשנת 1933, לאחר עליית הנאצים לשלטון, שוורין והיינץ, שנרדפו בשל היותם קומוניסטים, ברחו מגרמניה לשווייץ דרך צ'כוסלובקיה והונגריה. לאחר שנתיים, ב-1935, עלו השניים לארץ ישראל והתגוררו ברחוב הנביאים שבירושלים, שם הקימו בית מלאכה לצעצועים. בנוסף לזאת, יצרה שוורין גם צילום מסחרי. לשניים היו שני ילדים: יוטה ותום.
במלחמת העצמאות נהרג בעלה, היינץ, ובעקבות זאת הפסיקה זמנית לעבוד בצילום, ופתחה בית יתומים לילדים פליטים. בשנת 1956, חזרה שוורין לצילום והחלה לעבוד בסטודיו של אלפרד ברנהיים. היא נטלה חלק פעיל בעבודתו, ולאחר פטירתו של ברנהיים ב-1974, המשיכה לנהל את הסטודיו עד פרישתה לגמלאות בשנת 1982.
שוורין נפטרה ב-29 ביולי 1999. עזבונותיה נמצאים באוסף מוזיאון ישראל, ירושלים.
הערות שוליים

1 2 3  Ricarda Schwerin : Bauhaus100, www.bauhaus100.de (באנגלית) (ארכיון)
1 2  מרכז מידע לאמנות ישראלית | מוזיאון ישראל, ירושלים, באתר museum.imj.org.il
1 2  רונה סלע, ג, צלמות במרחב הפרטי/צלמות במרחב הציבורי, הקיבוץ המאוחד, 2008, עמ' 125
1 2  דליה קרפל, ביוגרפיה חדשה של תום שגב חושפת גילויים חדשים על צייד הנאצים שמעון ויזנטל, באתר הארץ, 2 בספטמבר 2010
↑  Zentralrat der Juden in Deutschland K.d.ö.R., Design: Zurück nach Dessau, Jüdische Allgemeine (באנגלית)
↑  אלפרד ברנהיים, באתר www.snunit.k12.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 278119  NLI: 987007592101605171  GND: 1032036745  ISNI: 0000 0004 0181 1796  LCCN: n2014053056  PIC: 283364  RKD: 395362  SUDOC: 17884215X  VIAF: 296789137   WorldCat (עם VIAF): 296789137
ריווייר

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברת תוכנה
 מייסדים:  גיא קשטן סער יהלום עדי בן דיין אור בן-עוז
 תקופת הפעילות:  2015–הווה (כ־10 שנים) 
 מיקום המטה:  תל אביב-יפו 
 ענפי תעשייה:  שירותים פיננסיים 
 מוצרים עיקריים:  פלטפורמת ריווייר (Rewire) לניהול והעברת כספים
 מנכ"ל:  גיא קשטן
  
 www.rewire.com
 
ריווייר (אנגלית: Rewire) היא חברת פינטק רב לאומית המספקת שירותים פיננסיים מקוונים המותאמים לצרכים הייחודיים של מיליוני מהגרי עבודה זרים ברחבי העולם. ריווייר הוקמה על ידי המנכ"ל גיא קשטן, סמנכ"ל הטכנולוגיות סער יהלום, סמנכ"ל מו"פ עדי בן דיין, ואור בן-עוז.
ביוני 2020, ריווייר זכתה בקטגוריית FinTech בתחרות Extreme Tech Challenge (XTC), תחרות הסטארטאפים הגדולה בעולם לחברות מכוונות מטרה.
היסטוריה

ריווייר נוסדה בישראל בשנת 2015 על ידי גיא קשטן, סער יהלום, עדי בן דיין ואור בן-עוז בתגובה לביקוש הגובר לשירותים פיננסיים סבירים ונגישים של אוכלוסיית העובדים הזרים המקומית. בתחילה היא שימשה את אלפי הפיליפינים שעבדו בישראל כמטפלים סיעודיים בקשישים והרחיבה את שירותיה לאוכלוסיות מהגרים נוספות כמו הודים, תאילנדים וסינים. המשקיעים הראשוניים כללו קבוצות מישראל כמו OurCrowd, Viola Fintech ו-Moneta VC. משקיעים ראשוניים נוספים כללו את BNP Paribas (Opera Tech) ואת Standard Bank of South Africa.
בשנת 2019 התרחבה ריווייר לשווקים באירופה ובבריטניה על ידי הצגת חשבונות למטרת תשלומים מקומיים חדשים (IBAN), כרטיסי חיוב, העברות כספים מקומיות ותשלומי חשבונות חוצי גבולות. בשנת 2020, במהלך הסגרים בעקבות התפרצות נגיף הקורונה, הצליחה ריווייר לשלש את בסיס הלקוחות שלה, כאשר 40% מיוחסים לצמיחה אורגנית. כדי להשיג את מטרותיה, החברה הקימה שותפויות מוצקות עם מוסדות פיננסיים בולטים במספר מדינות כמו UkrSibbank באוקראינה ומפעילי ארנק דיגיטלי בפיליפינים ובניגריה, כמו גם עם ענקית מעבדי התשלומים הסינית Alipay כדי לאפשר ללקוחותיה הסינים להעביר כסף בקַלות.
בשנת 2021 הודיעה החברה כי השלימה סבב גיוס מסדרה ב' של 20 מיליון דולר וכן שיתוף פעולה עם בנק הפועלים הישראלי. משקיעים חדשים הצטרפו לסבב הגיוס הזה כמו Renegade Partners, Glilot Capital Partners וג'רי יאנג, לשעבר מנכ"ל Yahoo! ומנהל ב-Alibaba, דרך AME Cloud Ventures. במקביל, החברה הודיעה שהיא השיגה רישיון של מכון כסף אלקטרוני של האיחוד האירופי (EMI), שניתן על ידי הבנק המרכזי של הולנד, המאפשר לסטארט-אפ פינטק להנפיק כסף אלקטרוני, לספק שירותי תשלום, וכן לעסוק בהעברת כספים. לריווייר הוענקה גם ספק שירותי נכס פיננסי ישראלי מורחב.
בפברואר 2022 הכריזה ריווייר על שותפותה עם ענקית הביטוח AIG וחברת InsurTech Qover.
פלטפורמת Rewire

פלטפורמת ריווייר מוצעת בשמונה שפות שונות ובאפליקציה מקומית. הפלטפורמה שואפת לשרת 270 מיליון מהגרים ברחבי העולם ולספק להם פתרונות פיננסיים מותאמים כמו היכולת לשלוח תשלומים חזרה לארץ מוצאם. מאפיינים נוספים של הפלטפורמה כוללים חשבון תשלום, ופתרון תשלום בכרטיס חיוב וכן העברות כספים מקומיות, תשלומי חשבונות במדינת המוצא של המהגר, ביטוחים ועוד.
הערות שוליים

1 2 3 4  "Online migrant workers bank Rewire raises $20m". גלובס. 2 במרץ 2021. נבדק ב-6 בפברואר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  TOTH STUB, SARA (8 בנובמבר 2020). "Israeli banking service app helps migrant workers manage their money". The Times of Israel. נבדק ב-6 בפברואר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  יסמין יבלונקו, ‏הסטארט-אפ שמפתח פלטפורמת בנקאות למהגרים גייס 12 מיליון דולר, באתר גלובס, 25 במרץ 2019
↑  "World-Changing Startups Set to Face Off in XTC Global Finals". Extreme Tech Challenge (באנגלית אמריקאית). 2020-06-30. נבדק ב-2022-02-07.
↑  "Israel Expat Neobank Rewire Raises $20 Million in Series B Funding Round". Fintech Schweiz Digital Finance News - FintechNewsCH (באנגלית אמריקאית). 2021-03-03. נבדק ב-2022-02-07.
↑  Monteiro, Leandra (3 במרץ 2021). "Israeli FinTech Rewire raises $20 million in Series B funding". IBS Intelligence. נבדק ב-7 בפברואר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "FinTech Rewire promotes financial inclusion for migrants in Europe through insurance with Qover and AIG™". Fintech Finance (באנגלית אמריקאית). 2022-02-01. נבדק ב-2022-02-07.
↑  Faridi, Omar (13 בפברואר 2020). "Amsterdam's Global Banking Service Provider Rewire Is Developing Digital Bank for Migrants in Europe". Crowdfund Insider. נבדק ב-7 בפברואר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
רחוב מלאיה ניקיטסקאיה

| --- | --- |

 מידע כללי
 אורך:  0.8 ק"מ 
 מיקום
 עיר:  מוסקבה
 רובע:  פרסננסקי
 
 קואורדינטות:  55°45′31″N 37°35′29″E﻿ / ﻿55.7585°N 37.591333333333°E﻿ / 55.7585; 37.591333333333
 he
 
רחוב מלאיה ניקיטסקאיה (בשנים 1948-1993 — רחוב קצ'אלוב) הוא רחוב במחוז המשנה פרסננסקי שבמחוז האדמיניסטרטיבי המרכזי במוסקבה, רוסיה. הרחוב משתרע מכיכר שערי ניקיטסקיה עד לרחובות סאדובאיה-קודרין, והוא מקביל לרחוב בולשאיה ניקיטסקאיה. מספור הבתים מתחיל משערי ניקיטסקיה.
מקור השם

שם הרחוב הוענק לו עוד במאה ה-19 לרחוב הסמוך בולשאיה ניקיטסקאיה, אשר על שם מנזר ניקיטסקי, הממוקם באתר הככר, סמוך לתחנת הרכבת התחתית (כיום בית מספר 7/10 ברחוב בולשאיה ניקיטסקאיה, פינת סמטת קיסלובסקי).
תחבורה

מטרו תחנת ארבטסקאיה, קווי הטרוליבוס 15, 31
מטרו תחנת בריקדנאיה (400 מטר).
הערות שוליים

↑  "О признании аварийным жилого дома по адресу: Малая Никитская, д. 15, стр. 1 и его реконструкции под жилые цели (Центральный Административный Округ города Москвы". אורכב מ-המקור ב-2012-03-04. נבדק ב-2010-01-25.
↑  Вся Москва: адресная и справочная книга на 1914 год. — М.: Товарищество А. С. Суворина «Новое Время», 1914. — 845 с. — С. 406.
↑  Нащокина М. В.] Московский модерн. 2-е изд. — М.: Жираф, 2005. — 560 с. — 2500 экз. — ISBN 5-89832-042-3. — С. 276.
↑  "Эйнгорн Виталий Осипович". Лица Москвы. Московская энциклопедия. אורכב מ-המקור ב-2016-01-26. נבדק ב-2015-03-09.
↑  "Фандорин! — Акунистика — По фандоринским местам — Прогулка третья". אורכב מ-המקור ב-2015-06-10. נבדק ב-2015-06-10.
↑  Трофимов В. Г. Москва. Путеводитель по районам. — М.: Московский рабочий, 1972. — 400 с. — 45 000 экз. — С. 98.
↑  Гейдор Т., Казусь И. Стили московской архитектуры. — М.: Искусство—XXI век, 2014. — 616 с. — ISBN 978-5-98051-113-5. — С. 393.
↑  "Фетисова Людмила Михайловна". Лица Москвы. Московская энциклопедия. אורכב מ-המקור ב-2015-07-06. נבדק ב-2015-03-13.
↑  "Тихомирнова Ирина Викторовна". Лица Москвы. Московская энциклопедия. אורכב מ-המקור ב-2015-07-06. נבדק ב-2015-03-13.
↑  "Гращенков Виктор Николаевич". Лица Москвы. Московская энциклопедия. אורכב מ-המקור ב-2015-07-06. נבדק ב-2015-03-22.
↑  Трофимов В. Г.  Москва. Путеводитель по районам. 2-е изд. — М.: Московский рабочий, 1976. — 456 с. — С. 112.
בית מספר 6, בית ריאבושניסקי (מוזיאון שגורקי).
אחוזת א. ק. פרסטר (בית מספר 18)
בית מספר 16
תמר רותם

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  10 בינואר 1965 (בת 60) 
 מדינה:  ישראל 
 
תמר רותם (נולדה ב-10 בינואר 1965) היא עיתונאית, סופרת, מבקרת ספרות ועורכת ישראלית.
ביוגרפיה

נולדה בחיפה וגדלה בבני ברק, בת למשפחה חרדית בת 7 ילדים. אמה היא הסופרת יהודית רותם. בוגרת סמינר בית יעקב ע"ש שצ'רנסקי בתל אביב. בוגרת תואר ראשון בספרות ובבלשנות אנגלית באוניברסיטת בר-אילן, בוגרת תוכנית העמיתים של עלמא בית לתרבות עברית. ב-2022 זכתה בפרס שר התרבות לסופרים בראשית דרכם על ספרה "מעבר לים" (שוקן).[דרוש מקור]
ב-1996 החלה לכתוב במקומון "צומת השרון" של רשת שוקן וערכה את מגזין הפנאי שלו. ב-1997 החלה לעבוד בעיתון "הארץ", כעורכת-משכתבת ולכתוב מדור חינוך. מראשית שנות ה-2000 סיקרה את החברה החרדית בעיתון "הארץ" והתמקדה בין השאר בתהליכי שינוי בחברה זו ובמתח בין הקצנה לפתיחות, שמרנות ומודרניות. הפנתה זרקור לבעיות החברה החרדית, העוני, מצוקת הדיור, הנשירה, האפליה כלפי ספרדים, מצוקות הנשים החרדיות, אלימות נגד נשים ומסורבות גט. התמחתה בקבוצות חרדיות קיצוניות. חתומה, בין היתר, על גילוי נשות הטליבאן. מנגד ליוותה מקרוב את מהפכת ההתמקצעות וההשכלה בציבור החרדי ואת היציאה בשאלה של יחידים ומשפחות. בשנים אלה כתבה גם כתבות מגזין ופרסמה ראיונות ומאמרי דעה. ב-2013–2015 הייתה כתבת התרבות של מוסף גלריה וסיקרה תיאטרון ומחול וכן כתבה ביקורות ספרות.
ב-2015, השתתפה בסרט "גרסה דינקותא" של אחותה נועה רוט, יוצרת קולנוע דוקומנטרי, על סיפור משפחתה. הסרט התחרה בפסטיבל דוקאביב.
מאז 2016 היא כתבת עצמאית, כותבת ועורכת ספרים, מפרסמת ביקורות ספרות במוסף ספרים בהארץ וכן כותבת פרוזה.
ב-2021 ראה אור ספרה הראשון, "מעבר לים" שראה אור בהוצאת שוקן. הרומן - המבוסס על מכתבים משפחתיים ומסמכים רבים - מספר על חמש שנים שבהן עשה האמן נחום גוטמן בבירות האמנות הסוערות של אירופה בראשית שנות ה-20 של המאה העשרים ומשרטט את דיוקן האמן כאיש צעיר. בתחקיר טקסטואלי ראשון מסוגו חשפה לראשונה את דמותה של פ"פ, הלוא היא פרידה פליגלמן, אהובתו של גוטמן שהייתה אנתרופולוגית וסופרג'יסטית פורצת דרך. הצעירה האמריקאית היהודייה שגוטמן קשר עמה את חייו באותן שנים מאירה את דמותו של האמן באור חדש.
חיים אישיים

מתגוררת בתל אביב-יפו, אם לשניים.
הערות שוליים

↑  אודות תמר רותם, באתר "עלמא בית לתרבות עברית"
↑  תמר רותם, לגדול בעולם החרדי: פצע שלא מתאחה, באתר הארץ, 9 בפברואר 2012
↑  אודות הסרט גרסה דינקותא בקרן החדשה לקולנוע ולטלוויזיה
↑   שני ליטמן, טרגדיה קטנה ברמה משפחתית, ייאוש ברמה עולמית, באתר הארץ, 25 במאי 2015
↑   גילי איזיקוביץ, "אנחנו נאהבים, אתה מפריע לנו": הסיפור שעוד לא סופר על נחום גוטמן, באתר הארץ, 21 במאי 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007457904405171  VIAF: 66148631393230411676   WorldCat (עם VIAF): 66148631393230411676
רנטה הוי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  31 בדצמבר 1930 לודוויגסהאפן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  1 ביולי 2024 (בגיל 93) קליפורניה, ארצות הברית 
 שם לידה:  Renate Anita Huy 
 מדינה:  גרמניה 
 בן או בת זוג:  Brett Halsey (1954–1959)  Raymond C. Simpson (14 בפברואר 1963–אוקטובר 1975) 
 
רנטה הוי (בגרמנית: Renate Hoy; ‏31 בדצמבר 1930 –  1 ביולי 2024) הייתה שחקנית ודוגמנית אמריקאית ממוצא גרמני, הוכתרה כמיס גרמניה לשנת 1952.
ביוגרפיה

הוי נולדה בלודוויגסהאפן. לאחר שנבחרה למיס נירנברג היא זכתה ב-1952 בתחרות מיס גרמניה. היא נסעה לארצות הברית על מנת להתמודד בתחרות מיס תבל הראשונה (מיס תבל 1952, ושם הגיעה למקום החמישי.
לאחר מכן היא חתמה על חוזה עם חברת סרטי יוניברסל. ב-1953 היא שיחקה שפחה בסרט המדע הבדיוני "אבוט וקוסטלו נוסעים למאדים".
ב-1954 שיחקה בסרט הגרמני "טירת הברטוס" המבוסס על רומן מאת הסופר "לודוויג גנגהופר".
ב-1955 הופיעה בסרט המלחמה "מרדף הים" העוסק במלחמת העולם השנייה.
ב-1956 שיחקה בסרטו של הבמאי נורמן טאורוג "הציפורים והדבורים".
ב-1958 שיחקה בסרט "חיוך מסוים".
ב-1959 הופיעה בתפקיד קטן של זמרת בסרט "הגבר שהבין אישה" לצד לסלי קארון.
חיים אישיים

ב-1954 היא נישאה לשחקן האמריקאי ברט האלסי. נולדו להם שני ילדים, צ'ארלס אוליבר האנד ג'וניור, ובת; טרייסי לי. הזוג התגרש בשנת 1959. בנה צ'ארלס נרצח בכלא בזמן שריצה 25 שנות מאסר.
בעקבות שביתה של גילדת שחקני המסך ב-1960, פרשה הוי ממשחק. בשנת 1963, היא התחתנה עם עורך הדין לזכויות האזרח ריימונד סי סימפסון. לזוג נולד ילד אחד, המוזיקאי ריצ'רד ג'יימס סימפסון, חבר לשעבר בלהקות Invisiblechains ו-Teardrain. רנטה התגוררה בדרום קליפורניה.
רגימנט הרובאים (בריטניה)

| --- | --- |

סמל הרגימנט
 Swift and Bold" "מהיר ואמיץ
 פרטים
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 שיוך:  הצבא הבריטי הצבא הבריטי
 סוג:  חיל רגלים
 בסיס האם:  וינצ'סטר, המפשייר, בריטניה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1 בפברואר 2007 – הווה (18 שנים)
 מלחמות:  מלחמת אפגניסטן 
 נתוני היחידה
 כוח אדם:  7 גדודים (מתוכם 4 סדירים ו־3 מילואים)
 ציוד עיקרי:  רוס"ר SA80
 פיקוד
 מפקדים:  קמילה, דוכסית קורנוול
 
רגימנט הרובאים (באנגלית: The Rifles) הוא הרגימנט הגדול ביותר בצבא הבריטי עם ארבעה גדודים סדירים ושני גדודי מילואים. הרגימנט נוסד ב־1 בפברואר 2007 עם האיחוד לתוכו של הרגימנטים והגדודים של הדיוויזיה הקלה, כאשר כל גדוד בדיוויזיה הפך לגדוד ברגימנט החדש (למעט הגדוד הראשון שהורכב מיחידות של שני רגימנטים קודמים). כיום הרגימנט מאחד לתוכו את רוב יחידות הרובאים אשר שירתו לאורך ההיסטוריה בצבא הבריטי. המפקדת הסמלית (המלכותית) של הרגימנט היא קמילה, דוכסית קורנוול שמשמשת בתפקיד החל מ-2020, עד אז שימש בתפקיד פיליפ, דוכס אדינבורו.
מבנה וייעוד

גדוד 1, רגימנט הרובאים (RIFLES‏ 1): חי"ר קל, תחת פיקוד צוות קרב החטיבה הממוכנת הקלה השביעית.
גדוד 2, רגימנט הרובאים (RIFLES‏ 2): חי"ר קל, תחת פיקוד חטיבת החי"ר ה־51.
גדוד 3, רגימנט הרובאים (RIFLES‏ 3): חי"ר קל, תחת פיקוד החטיבה הממוכנת ה־1.
גדוד 5, רגימנט הרובאים (RIFLES‏ 5): חי"ר משוריין, תחת פיקוד צוות קרב חטיבת השריון ה-20.
יחידות מילואים:
גדוד 6, רגימנט הרובאים (RIFLES‏ 6): מילואים.
גדוד 7, רגימנט הרובאים (RIFLES‏ 7): מילואים.
גדוד 8, רגימנט הרובאים (RIFLES‏ 8): מילואים.