העיר הטבועה
עלילה משנית > מכתבים מאוקמונט

בתחילת הפרק השני של העלילה הראשית, אבודים בלב ים, יורד ריד מחדרו בבית המלון ונתקל בוויקטור אולמסטד, בעל המקום, המתפרץ עליו בכעס בגין הרעשים המשונים שהגיעו מחדרו בזמן שישן. הוא מתלונן בפניו על כל האנשים המטורפים שהגיעו לאוקמונט לאחר שהעיר הוכתה בידי השיטפון, ומזכיר את המכתבים והפתקים שנמצאו בין חפציהם לאחר שעקבותיהם נעלמו כליל.
אולמסטד מושיט לו אחד עשר מכתבים שנכתבו בידי אישים אשר התגוררו בעבר בבית המלון. ריד מחליט לחפש אחריהם, והוא מבקר בכל בתיהם ברחבי רבעיה של העיר בכדי לגלות מה עלה בגורלם.
האישה הגלמודה: מכתב מאת אישה אלמונית החושפת את אותה משיכה על-טבעית לאוקמונט שהפגינו רבים אחרים וביניהם ריד, ”העיר הזו, לא משנה עד כמה השיטפון הרס אותה, מחזיקה בהשפעה לא טבעית. אני לא יכולה להפסיק להתקדם, גם אם זה אומר שיתקפו אותי חזיונות נוספים”. ריד מגיע בעקבותיה לבית רעוע ברובע סלביישן הרבור, ומגלה כי היא הפכה למפלצת לתיאנית, מעין יצור דמוי אדם שפניו נבלעו לגמרי בתוך עצמם. על אחד השולחנות הוא מוצא פתק שכתב בנה, ומבין כי בני משפחתה לא יכלו להביא את עצמה להרגה, ולכן כלאו אותה במקום בטוח והמשיכו לספק לה מזון.
הילד הבודד: מכתב מאת אדם הלוקה בנפשו, המתאר את החזיונות התוקפים אותו, ”הם משחקים במחשבות שלי, הפחדים הישנים שלי מתעוררים לחיים”. לדבריו, כאשר היה קטן פחד להישאר לבדו, וחשש שהוריו ינטשו אותו ולא יחזרו לעולם. ריד עולה על סירת המנוע ומגיע לבית הרוס ברובע קאברסייד, בו הוא מוצא פתק שנכתב באנגלית עילגת של ילד קטן. ככל הנראה, החזיונות הגשימו את פחדיו של האלמוני והפכו אותו מאדם מבוגר לילד מסכן וחסר אונים.
מראות, מראות: מכתב מאת מטורף, ככל הנראה סכיזופרן פרנואיד, המביע את חששו מפני דמות מסוימת אשר עוקבת אחריו. לדבריו, הוא נתקל במראות ובהשתקפויות בכל מקום אליו הוא מגיע, ובאדם מאוד גבוה ורזה הצופה בו באופן תמידי מהאופק. ריד מגיע לאחד הבתים ברובע אדוונט בו הוא מוצא מכתב נוסף מאותו אלמוני, שנכתב זמן קצר לאחר הראשון. מאז שהשיטפון החל, הוא טוען, נעלם האיש שבהה בו מתוך המראה. הוא החליט לנפץ את כל המראות בביתו, אך עדיין לא הצליח להיפטר מהתחושה כי אינו נמצא לבדו.
התרגשות מגעילה: מכתב מאת אישה משונה המתארת חזיון של גבר המסתובב בין מפלצות, בעודו מנשק ומחבק אותן. התחושות המציפות אותה הן כה עזות, עד שהיא נשענת קדימה ומקיאה את ארוחת הבוקר שלה. ריד מגיע לבית כלשהו ברובע אולדגרוב ומוצא מכתב בו טוענת האישה כי קודם לכן האוקיינוס דיבר אליה, וכעת, לאחר שהשיטפון הביא עמו את המפלצות לאוקמונט, כל האנשים אשר לעגו להזיותיה בעבר, רואים כעת את האמת.
קריאת האוקיינוס: מכתב מאת איש דת בשם זכריה ג'יימס בייקר, המתלונן על צחנת האצות והדגים השוררת בבית המלון. לדבריו, הוא נזקק למלוא כוח רצונו בכדי להילחם בדחף לקפוץ אל תוך הים ולא לשוב לעולם. ריד מוצא את הבית שהזכיר בייקר במכתבו ברובע שלס, ונתקל במכתב נוסף באחד החדרים, לצדו של תמנון מת: ”אני אחזור לים במהרה, ואשאף את ניחוחו המלוח והמטהר אל תוך ריאותיי”, דבר המסביר, ככל הנראה, את גורלו של האיש.
רעש סטטי באוזניים: מכתב מאת אלמוני המתאר את סבלו הרב. בנוסף לחזיונות הוא שומע בראשו גם רעש סטטי חזק, בדומה לזה הנשמע ממקלט רדיו בעת כיוונו לתחנה נטושה או לתדר מת. ריד מגיע לאחד הבתים ברובע ריד הייטס, ומגלה, במכתב נוסף של האלמוני, כי הוא שכח מי הוא, ואינו מסוגל יותר להיזכר בשמו. כל זהותו אבדה ברעש הסטטי, שעוצמתו התגברה מיום ליום. המשפט ”אני בוחר לעזוב לפני שאהפוך לרעש הסטטי, או הקול שבתוכו” מלמד כי אותו אדם ככל הנראה שם קץ לחייו.
קולות הצנרת: מכתב מאת אלמוני אשר נתקף בחזיון מחריד במיוחד, ”ראיתי אדם, ערום ומכוסה בדם, בחדר ללא דלתות או חלונות, מוקף בחורי הצנרת השחורים, חותך את עצמו חתיכה אחר חתיכה, ומאכיל את פיות הנחושת”. החוויה ערערה אותו עד כדי כך שהוא אינו מוכן לשטוף את ידיו יותר, מחשש שהצינורות יתחילו לשוחח עמו. כאשר מגיע ריד לביתו של האיש ברובע ריד הייטס, הוא לומד ממכתב נוסף אשר השאיר לבעל הבית שלו כי החליט לחתוך את עצמו לחתיכות קטנות ולהצטרף לצינורות, אשר ”הראו לו את הדרך” והבטיחו לו ”אלמוות, אקסטזה, וסודות אינסופיים”.
מאחורה: מכתב מאת ויקטור אלברטו סנטוס, תושב אדוונט, המתאר פוביה מתמשכת מפני דבר מה הנמצא מאחוריו. הפחד החל יום אחד לפני כן, כאשר הלך סנטוס לאיטו ברחובות העיר, ונתקף לפתע בחזיונות קשים ובמיגרנה נוראית, אשר גרמו לאפו להתחיל לדמם. בהזיותיו ראה אדם אשר ניסח מכתב, בזמן שאדם אחר הופיע מאחוריו ועמד להכות אותו, אולם הוא היה, הלכה למעשה, שניהם. ריד מגיע לביתו כעבור זמן מה ומוצא מכתב נוסף שכתב לאשתו, קלרה. במכתב מביע סנטוס את חששותיו מפני אובדן שפיותו, ומתלונן על שכנו, אשר לא מפסיק לשוחח עמו על דברי הבל, ועל הצורות המוזרות שהוא רואה מבעד לחלון ביתו. אם כי, ככל שהוא מסתכל על הצורות הללו במשך יותר זמן, כך דבריו של שכנו נשמעים יותר ויותר הגיוניים.
עובר נוראי: מכתב מאת אלמוני מזועזע אשר חזה במקרה משונה ברובע ריד הייטס. לדבריו, נתקל ברופא שכתב את צוואתו, מיד לאחר שעזר ליילד עובר מעוות בעל רגליים מחודדות ופרצוף מרושע, אשר החל לרדוף אחריו. ריד מגיע למקום ומוצא את מכתבו האחרון של הרופא המתואר, העונה לשם סבסטיאן. ”התועבה שיצאה מתוך בטנה של האישה” החלה להתפתל וחנקה למוות את האחות שסייעה לו בעבודתו. הוא חושש לגורלו, וכותב כי ייאלץ להשתמש בעט שלו בתור כלי נשק כנגד התינוק.
רשמיו של אינסמאות'ר: מכתב מאת אלמוני החושש מפני אוכלוסיית האינסמאות'רים השוהה בעיר, ומתאר מקרה אחד בו עמד בין קהל אנשי הדג והקשיב למנהיגם, אשר הקריא את סיפורו של קפטן אובד, ימאי שנהג לערוך טקסים פגאניים משונים. בתוך ביתו ברובע גרימהייבן ביי, מוצא ריד מכתב מאת הקפטן עצמו, המתוארך ל-21 במרץ 1856: אובד מתאר פירמידה ענקית המתנשאת מתוך מי הים, אליה הפליג עם ספינתו על מנת להחליף את שפחותיו בתמורה לזהב. לאחר מכן המשיך לאי הלורד האו, ופתח יחד עם כל אנשי צוותו בהילולה גדולה, אולם גילה כי האישה עמה שכב הייתה מכשפה, אשר קשרה את גופתו של בעלה מעל למיטתם.
דרך שיר הערש: מכתב מאת אלמוני הנתקף בחולשה בעודו מטייל ברחובות העיר, כאשר אישה שאינו מכיר מתקרבת אליו ומשקה אותו בחומר מסתורי אשר גורם לו להירדם למשך שארית היום. הרמזים המופיעים במכתב מובילים את ריד לאחד הבתים ברובע קאברסייד, בו התגוררה משפחתה של האישה המתוארת. היא מזכירה במכתבה את המתכון לתרופת השינה שלימדה אותה סבתה, וממשיכה לפרט על הסבל הרב שחווים בני משפחתה. מדבריה ניתן להבין כי לאחר שבעלה, ביל, החליט לאטום את ביתם ולחסום את החלונות והדלתות עם קרשי עץ, זאת לאור הטירוף שהחל להתפשט ברחובות העיר לאחר השיטפון, היא גמרה אומר בדעתה לסיים את סבלם, ומזגה כמות גדולה מהשיקוי לבעלה ולבתה. היא מסיימת את דבריה עם המשפט ”כעת, הגיע הזמן שאצטרף אליהם”, כך שלמעשה מדובר במכתב התאבדות.