אדוורול
היסטוריה > מלחמת העולם הראשונה

אחרי פריצת מלחמת העולם הראשונה המשיך העיתון לגרום לפיצול שארית המחנה הסוציאליסטי כשהוא תמך בקבוצה שתמכה בכניסת רומניה בעימות הצבאי ובהכרזת המלחמה נגד מעצמות המרכז.
עמדה זו תאמה יותר את זו של עיתונים כמו "אוניברסול" (התבל – Universul), "פלאקרה" (הלהבה - Flacăra), המגזין "פורניקה" (Furnica "הנמלה") או "אפוקה" (Epoca התקופה) שהתווכחו עם העיתונות הסוציאליסטית, עם הפופורניסטים ועם החוגים הגרמנופילים שמסביב לעיתונים "סיארה" (הערב), "סטיאגול" (Steagul - הדגל),,מינרווה" או "אופיניה" (הדעה - Opinia). בתווך עמדה השאיפה לשחרר את הרומנים שחיו בטרנסילבניה ובבאנאט תחת השלטון האוסטרו-הונגרי. לדעתו של ההיסטוריון לוצ'יאן בויה, עמדת העיתון מוסברת בחלקה על ידי הכותבים היהודים, שבגישתם המתבוללת ביקשו להזדהות עם הלאומנות הרומנית בדרישתה לשחרור האחים מן האימפריה האוסטרו-הונגרית. דעה נפרדת, גרמנופילית, הביע העיתונאי ממוצא יהודי ב. ברנישטיאנו, שנדחק לזמן מה לשוליים.
"אדוורול" התגייס במרץ נגד אוסטרו-הונגריה בסוגיה הטרנסילבנית, בעוד שהדגיש פחות את בעיות הרומנים בחבל בסרביה, שהוחזק על ידי רוסיה הצארית. העיתון אירח בעמודיו מאמר של מלומד רומני טרנסילבני בשם יואן אורסו שהוקיע את הרוסופוביה כחסרת בסיס, וגם מסות פרו-מלחמתיות של ההיסטוריון הוותיק אלכסנדרו ד. קסנופול. "אדוורול" פרסם את דבר ביקורו של איש הרוח הבריטי רוברט ויליאם סטון-ווטסון שעשה יחסי ציבור למען מעצמות ההסכמה ותמך במאמצי "הליגה התרבותית למען אחדות כל הרומנים" בעד כניסת רומניה למלחמה לצד מעצמות אלה. בראיון ב"אדוורול" זיהה סטון-ווטסון את מטרות הרומנים עם אלו של הסרבים ושל הקרואטים, תוך הדגשת האינטרס המשותף שלהם בפירוק האימפריה האוסטרו-הונגרית שישים קץ, כדבריו, ל"שלטון הברוטלי והמלאכותי של הגזע ההונגרי". אחד המאמרים של "אדוורול" באפריל 1916 התמקד בסקסונים הטרנסילבנים וביחסיהם עם הרומנים באימפריה האוסטרו-הונגרית וטען:"פרט להונגרים, היה לנו לאורך תולדותינו, כפי ישי לנו גם היום, אויב נחוש לא פחות, ושביקש את העלמותנו באותה מידה: הסקסונים". לפי היסטוריון הספרות דומיטרו חנקו גישה זו שהופיעה בגרסאות חוזרות בתעמולה בעד מעצמות ההסכמה, ציינה התרחקות זמנית מהמסורת המקומית של סטריאוטיפים אתניים חיוביים יותר לגבי הגרמנים
הקמפיין בעד הכניסה למלחמה הגיע לשיאו בקיץ 1916 כשהיה כבר ברור שהממשלה הלאומית ליברלית של יון י.ק. ברטיאנו אכן שקלה לקחת צד במלחמה בעד הברית עם מעצמות ההסכמה. קונסטנטין מילה עצמו הסביר שהמלחמה תהיה מענה "מתקן" לבעיותיה החברתיות של רומניה ותהווה "הטיה" (דיוורסיה) של האיכרים הנוטים להתמרד
העיתון שתואר על ידי החוקר האמריקאי גלן טורי כ"עיתון סנסציות" סיפק לקוראים תאורים נלהבים של מתקפת ברוסילוב ש"ייצבה" את החזית המזרחית בקרבת רומניה, מה שנראה כרגע מתאים ביותר לכניסת רומניה למלחמה.
גישה זו הביאה את "אדוורול" בפני התנגשות עם הסיעה הסוציאליסטית העיקרית ברומניה, המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הרומנית ותנועת העבודה שבשליטה סוציאליסטית. "אדוורול" מסר את העמדה הרשמית של הממשלה בנושא העימותים האלימים העקובים בדם בין הפועלים לצבא הרומני בעיר גאלאץ. תוך שימוש בסגנון שההיסטוריון גלן טורי כינה "מסית", "אדוורול" תקף את המנהיג הסוציאל-דמוקרטי אז, ד"ר כריסטיאן רקובסקי, אחד ממארגני הוועידה האנטי-מלחמתית בצימרוולד, וגינה אותו כ"הרפתקן" ו"שכיר חרב" של האימפריה הגרמנית. במכתב אל טרוצקי, התלונן רקובסקי שקונסטנטין מילה קיבל שוחד מטאקה יונסקו, המנהיג הפרו-הסכמה של המפלגה השמרנית ושבמסווה של "עצמאות" כביכול עיתוניו הפכו לכלי תעמולה.
בסופו של דבר רומניה חתמה בשנת 1916 על הסכם בבוקרשט עם מעצמות ההסכמה שקידש את הברית איתן. התערבות רומניה במלחמה למרות נגמרה בכי רע כשאחרי קרבות קשים כל החלק הדרומי שלה עם הבירה בוקרשט נכבשו על ידי צבאות גרמניה ואוסטרו-הונגריה. המלך והממשלה נמלטו ליאשי בשטח שנשאר חופשי בחבל מולדובה. קונסטנטין מילה עצמו נמלט ליאשי ואחר כך לפריז, בעוד שעיתוניו נאסרו על ידי שלטונות הכיבוש הגרמנים. בניין "אדוורול" ברחוב סרינדאר הופקע לטובת העיתון בשפה הגרמנית "בוקרשטר טאגבלאט". ברנישטיאנו שנשאר בבוקרשט הצטרף לעיתון הפילו-גרמני "לומינה" ("האור") של קונסטנטין סטרה. אולם ב-2018 קרה נס.
בעקבות תבוסת גרמניה ובנות בריתה בסוף שנת 1918, שלטון הכיבוש הגרמני הסתיים והמלך פרדיננד הראשון והממשלה הרומנית שבו לבוקרשט כמנצחים. בתחילת שנת 1919 חזר גם קונסטנטין מילה לרומניה והעיתונים "אדוורול" ודימיניאצה" חידשו את הופעתם. קונסנטין קוסטה-פורו דיווח ב"אדוורול" ברוח פייסנית על משפטי הבגידה של משתפי הפעולה עם הגרמנים, ביניהם כמה עמיתים עיתונאים כמו סטרה, טודור ארגזי, סניאל גרוסמן ואחרים.
העיתון דיווח גם על אכזבתו של סטון-ווטסון מהממשלה הריכוזית ומהאג'נדה של רומניה הגדולה שקמה בעקבות המלחמה.