stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ישראל זמורה
פועלו הספרותי > הוצאת ספרים "מחברות לספרות" > פעילות ההוצאה לאור

הספרים הראשונים שהוציא זמורה במסגרת "מחברות לספרות" היה ספרו "שני מספרים" (1940), "שמחת עניים" של אלתרמן (1941) "חופה שחורה" של יונתן רטוש (1941), "דמויות מאופק" של יוכבד בת מרים (1941), "על חוכמת דרכים" של אבות ישורון (1942).
בין ספרי הילדים שהוציא לאור היו "פו הדב", "עליסה בארץ הפלאות", "עלילות הברון מינכאוזן" ו"הרוח בערבי הנחל". הוצאת הספרים שלו, אותה הפעיל מבית המשפחה בתל אביב ביחד עם בנו צבי זמורה, שהצטרף לאביו ב-1950, הונעה משיקולים ספרותיים בלבד. כל שעמד בראש מעייניו כאשר בחר את הספרים שיצאו לאור היה האיכות של היצירות ותרומתן לספרות ולתרבות העברית.
ההוצאה פרסמה למעלה מ-300 כותרים ובהם ספרים ראשונים של יוצרים צעירים רבים. בין הסופרים והמשוררים שכתביהם פורסמו במחברות לספרות היו נתן אלתרמן, יעקב הורוביץ, אהרן אמיר, פנחס שדה, אבות ישורון, יונתן רטוש, יוכבד בת מרים ודליה רביקוביץ, שהוציאה בהוצאה זו את ספרה הראשון "אהבת תפוח הזהב".
צעד אחר צעד התרחבה פעילות ההוצאה, שהחלה בהוצאת ספרי שירה חדשה, והמשיכה גם בשירת ימי הביניים, ספרות השכלה, ספרי פילוסופיה, פרוזה, תרגומים וספרות ילדים במקור ובתרגום.
זמורה פרסם ספרות מגוונת אף על פי שידע שיהיה קשה לשווק אותה.
ההוצאה, שלא פעלה ממניעים מסחריים והשיקולים הכלכליים נדחקו בה לקרן זווית לא הצליחה לשרוד מבחינה כלכלית, אך ישראל זמורה סירב להוציא ספרים משיקולים מסחריים.
ההוצאה הפסיקה את פעילותה כהוצאה עצמאית בשנת 1967.
לאחר הפסקת פעילותה של ההוצאה ניסה אהד זמורה בנו של ישראל זמורה לשקם את ההוצאה. חלק מספריה שהיו בעלי ערך ספרותי ופוטנציאל מסחרי הודפסו מחדש במהלך השנים שלאחר סגירת ההוצאה תחת המותג "מחברות לספרות", עד למיזוג ספריה בשנת 1973 לתוך הוצאת הספרים זמורה ביתן מודן שהוקמה באותה שנה.
פעילותה של ההוצאה, בעריכתו של צבי זמורה חודשה ב-1987 במסגרת הוצאת הספרים "זמורה ביתן" בה היה שותף אהד זמורה.
פועלו הספרותי > עוד מפועלו הספרותי

ישראל זמורה פרסם גם ספרים שלו במקביל להיותו מוציא לאור, בעיקר ספרי ביקורת ספרותית. הספר המקיף ביותר היה אוסף הביקורת שלו, הקרוי "ספרות על פרשת דורות" שהתפרסם ב"מחברות לספרות" בשנת 1950.
כמו כן הוציא ישראל זמורה ספר על אברהם שלונסקי, ספר על הסופרים הזז והורוביץ וספר סונטות על סופרים.
ב־1960 ערך זמורה את ספריית שחרית שהוציאה לאור ספרי מופת לילדים, היה מעורכי כתב העת "מאזנים" של אגודת הסופרים וכן ערך את המדור לספרות של קול ישראל.
לאחר שנסגרה ההוצאה המשיך זמורה לפרסם ביקורת ספרותית ומאמרים במוספים ספרותיים ובכתבי עת.
האני מאמין

בהרצאה שנשא זמורה במלאת 25 שנים להוצאה, כאב את העובדה שכתבי יד רבי משקל ורבי ערך מתגלגלים אצל המחברים, החוקרים והמו"לים ואינם מגיעים לכדי הדפסה והוצאה לאור. מבחינתו, הדבר החשוב ביותר היה להוציא לאור ולתת פרסום ובמה ליצירות איכותיות של ספרות ושירה.
ישראל זמורה התייחס להוצאת הספרים שלו כ-"במה ספרותית בעריכתי". אמירה זו של ישראל זמורה מראה יותר מכל את יחסו לספרות ולשליחות שראה בהוצאתו לאור של ספר. בראיית העולם שלו, הוצאת ספרים איננה מפעל או מקור פרנסה, אלא "במה ספרותית" לסופרים ומשוררים.
ובהתאם, המדיניות בה נקט לאורך כל פועלו הספרותי, הן בכתבי העת שערך והן בהוצאת הספרים שלו הייתה של "ספרות לשמה", כשבמתו הספרותית הוכוונה לתועלת הספרות.
בפתיח ספרי הוצאת מחברות לספרות הודפס האני מאמין של ישראל זמורה, ממנו עולה כי כוונתו הראשונית בהקמת ההוצאה הייתה לטפח ספרות שאין המו"ל הרגיל להוט אחריה אם מחשש לחידושים טרם זמנם ואם מחשש להפסדים. בהמשך ראה כחשיבות עליונה לפרסם ספרים חשובים ולגשר על פני הדורות.
מכתב קצר, מאת נתן אלתרמן לישראל זמורה מעיד על האיש וזיקתו ליצירה הספרותית :
לישראל זמורה,
אשר בספרותנו פעלו חרות
ומגילת לכתו אחריה כמגילת רות,
שלוחה בזה, בנקוף עיתים,
ברכת קציר חיטים.
בידידות ובתודה,
נתן אלתרמן
ארכיון

ארכיונו האישי נמצא בארכיון גנזים - אגודת הסופרים בבית אריאלה תל אביב.
מספריו

שני מספרים: חיים הזז, יעקב הורוביץ, תל אביב: ת"ש 1940.
עיונים בספרות העמים, תל אביב: מחברות לספרות, תש"ך 1960.
ספרות על פרשת דורות עם אחרית דבר ומפתח השמות, תל אביב: תש"י 1950.
נביאים אחרונים, מסות, תל אביב: תשי"ג 1953.
המספר קו לקו, אורי ניסן גנסין, פסיפס של הבאות, ניתוחים והערכות, תל אביב: תשי"א 1951.
ל’ סונטות דברי הערכה של סופרים וספרים, תל אביב: 1973.
חמש מגילות, מסות, תל אביב, 1973.
ארשת, שירים ותרגומי שירים, תל אביב, 1965.
אנשי שם מתלוצצים, סודר ולוקט על ידי י. זה, (זמורה), תל אביב, תרצ"ג 1933.
אברהם שלונסקי, תל אביב, יחדיו, תרצ"ז 1937.
חמש מגילות, מסות.
נשים בתנ"ך והשתקפותן באגדה, בשיר, בספור, במסה ובמקורות.
מתרגומיו

פול ואלרי אדון טסט, תרגם מצרפתית והוסיף אחרית דבר: ישראל זמורה, מחברות לספרות, תל אביב, תשי"א 1951.
ורנר קלר, התנ"ך כהיסטוריה, תרגם: ישראל זמורה, עריכה מדעית: דוד זכאי, יוסף ברסלבי, מחברות לספרות, תשי"ח, 1958, ו-תשכ"א, 1961.
ריינר מריה רילקה אוגוסט רודן, תרגם מגרמנית והוסיף אחרית-דבר: ישראל זמורה, תל אביב, מחברות לספרות, תשכ"ד 1964.
הינריך פון קלייסט אל בני דורי, כתבים קצרים, מגרמנית - ישראל זמורה, מחברות לספרות, תל אביב, תשנ"ו 1996.
פרנסואה דוכס לרושפוקו, אמרות, או, הרהורים וכללי מוסר, מצרפתית: ישראל זמורה, תל אביב, 1957.
ארבעה סיפורי מופת רוסיים, מאת ל"נ טולסטוי, נ"ו גוגול, א’ צ’כוב, נ"ס לסקוב, תרגם מרוסית: ישראל זמורה, תל אביב, 1966.
שטפן צווייג ארטורו טוסקאניני : דמותו, תרגם: י’ זמורה, תל אביב, 1936.
ניקולאי וסיליביץ גוגול בעלי האחוזה, נוסח ישן, תרגם מרוסית והוסיף אחרית דבר: ישראל זמורה, תל אביב, תשי"א 1951.
אפרים אוירבך בעקבות הגאולה : נהגי הפרדות בגליפולי, מיידיש: ישראל זמורה, תל אביב 1980.
מרסל פרוסט בעקבות הזמן האבוד, מצרפתית: ישראל זמורה, תל אביב, 1987.
אסיה אברמוב בקולי, שירים, תרגם לעברית: י. זמורה, תל אביב תשל"ו 1976.
גוטפריד אוגוסט בירגר הברון מינכהויזן, מגרמנית: ישראל זמורה, תל אביב 1989.
אנטון פבלוביץ צ'כוב הגברת עם הכלבלב, תרגם מרוסית והוסיף אחרית-דבר: ישראל זמורה, תל אביב, תשי"א 1951.
ביבליוגרפיה

ג. קרסל, לקסיקון הספרות העברית בדורות האחרונים, ספריית הפועלים, 1965.
צפרירה שועלי, מחברות לספרות: כתב העת והוצאת הספרים כגורמים במערכת הספרותית בשנים 1940-1967, דיסרטציה, אוניברסיטת בר-אילן, 2003.
משפחות במו"לות בישראל- מו"לות כעסק משפחתי, התאחדות המו"לים ואוניברסיטת בן-גוריון, ספר בהכנה.
"שושלות מו"לים: הכל נשאר במשפחה (ולפעמים לא)", ריאיון עם אהד זמורה, ידיעות אחרונות (המוסף לשבת), יוני 2002.
לקריאה נוספת

"זמורה קורא בנביאים אחרונים", ביקורת על פרשנותו, מאת בנימין יצחק מיכלי, מאזנים, מ'ח, 2, תשל'ט 1979.
לא די לעשות תעמולה לספרים טובים, צריך גם להוציא אותם - ישראל זמורה משוחח על ספרות, ספרים וספריות, בתוך: "דחק" - כתב עת לספרות טובה, כרך ב'
מימין: אלתרמן, זמורה, שלונסקי
בחבורת "יחדיו" במרפסת קפה אררט, רחוב בן-יהודה 9 בתל אביב, 1938. מימין לשמאל: יוכבד בת-מרים, לאה גולדברג, אברהם שלונסקי, ליובה גולדברג, ישראל זמורה ומשה ליפשיץ
חבורת "מחברות לספרות" בבית הקפה קנקן, ברחוב דיזנגוף 13 בתל אביב, ראשית שנות הארבעים. מימין לשמאל: א"ד שפיר, ש' גינס, ד' פילר, אליהו טסלר, נתן אלתרמן, ישראל זמורה, צילה בינדר.
יוצרים ואנשי צבא בקפה מאור בתל אביב, במחצית השנייה של 1948. (מימין לשמאל: יצחק שדה ובנו יורם, ישראל זמורה, יצחק שנהר, יעקב הורוביץ, נתן אלתרמן, יודל מרמרי (שלישו של יצחק שדה), צילום: בנו רותנברג, ומאוספו של יורם שדה, יפו
ג'יאנגשי נאנצ'אנג גרינלנד סנטרל פלאזה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מגדלים תאומים 
 שימוש:  משרדים
 מיקום:  נאנצ'אנג
 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  2011–2015 (כ־4 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  2015 
 אדריכל:  סקידמור, אווינגס ומריל 
 מידות
 גובה:  303 מטר (994 רגל) מטר
 שטח:  110,000 מטר רבוע
 קומות:  59
 קואורדינטות:  28°41′16″N 115°51′22″E﻿ / ﻿28.687706798568°N 115.85597867057°E﻿ / 28.687706798568; 115.85597867057
  (למפת הרפובליקה העממית של סין מוגדלת) בייג'ינג שאנגחאי צ'ונגצ'ינג שנג'ן הונג קונג צ'נגדו שניאנג שיאן חרבין אורומצ'י שינינג רוסיה מונגוליה קזחסטן קיר. ט. פק. הודו נפאל ב. בנ. מיאנמר תאי. לא. וי. הפ. ד.ק צ.ק יפןג'יאנגשי נאנצ'אנג גרינלנד סנטרל פלאזה(למפת הרפובליקה העממית של סין רגילה) בייג'ינג שאנגחאי צ'ונגצ'ינג שנג'ן הונג קונג צ'נגדו שניאנג שיאן חרבין אורומצ'י שינינג רוסיה מונגוליה קזחסטן קיר. ט. פק. הודו נפאל ב. בנ. מיאנמר תאי. לא. וי. הפ. ד.ק צ.ק יפןג'יאנגשי נאנצ'אנג גרינלנד סנטרל פלאזה
 
ג'יאנגשי נאנצ'אנג גרינלנד סנטרל פלאזה (סינית: 南昌绿地中心) הם צמד גורדי שחקים אשר ממוקמים בעיר נאנצ'אנג שבמחוז ג'יאנגשי שבסין. גובה שני המגדלים עומד על 303 מטרים (994 רגל). בניית המגדלים החלה בשנת 2011 והסתיימה בשנת 2015. שני המגדלים משתרעים ביחד שטח של 110,000 מטר רבוע ושניהם כוללים 59 קומות. שני המגדלים משמשים למשרדים.
ראו גם

המגדלים הגבוהים בעולם
מרכז ההון הבין-לאומי דיוונג
מגדל צ'אנג פו ג'ין מאו
הערות שוליים

↑  http://www.skyscrapercenter.com/building/jiangxi-nanchang-greenland-central-plaza-1/9109
↑  http://www.skyscrapercenter.com/building/jiangxi-nanchang-greenland-central-plaza-2/9110
צמד מגדלי ג'יאנגשי נאנצ'אנג גרינלנד סנטרל פלאזה
תהלוכה (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  פרנק לויד
 הופק בידי:  פרנק לויד
 עריכה:  Margaret Clancey 
 שחקנים ראשיים:  דיאנה ויניארד איירין בראון דאגלס וולטון קלוד קינג בטי גרייבל John Warburton ליונל בלמור לורנס גרנט טמפה פיגוט Ursula Jeans בוניטה גרנוויל בילי ביוואן אונה או'קונור קלייב ברוק הרברט מנדין פרנק לוטון בריל מרסר מרגרט לינדסי Wilfrid North בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 צילום:  ארנסט פאלמר 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  Fox Film
 חברה מפיצה:  Fox Film Corporation, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  הפצה לאולמות הקולנוע, VHS, וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  15 באפריל 1933
 משך הקרנה:  112 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  דרמה
 תקציב:  1,180,280 דולר
 הכנסות:  3,500,000 דולר
 פרסים:  פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר  פרס אוסקר לעיצוב האמנותי הטוב ביותר (William S. Darling)  פרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר (פרנק לויד)  מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר 
 דף הסרט ב־IMDb
 
תהלוכה (באנגלית: Cavalcade) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1933, שהופק ובוים על ידי פרנק לויד.
הסרט זכה להצלחה אדירה בקופות ולשלושה פרסי אוסקר: הסרט הטוב ביותר ועל הבימוי ועיצוב ההפקה. בנוסף על כך, הסרט היה מועמד בקטגוריית שחקנית הראשית.
תקציר העלילה

הסרט עוסק במשפחה אמידה המתגוררת בלונדון משנת 1889–1933. חיי המשפחה מושפעים מאירועים אקטואליים המתרחשים בשנים אלו: מלחמת הבורים, מותה של המלכה ויקטוריה, טביעת הטיטניק ומלחמת העולם הראשונה.
הפקה

מרבית צילומי הסרט נעשו בלונדון.
ביואינפורמטיקה

מפת כרומוזום X אנושי (מתוך אתר NCBI). מיפוי גנום האדם הוא אחד מהישגי הביואינפורמטיקה.
ביואינפורמטיקה (באנגלית: Bioinformatics) (ביולוגיה חישובית), עוסקת בחקר המידע הביולוגי באמצעות מחשב.
זהו ענף מדע העוסק בניתוח, ארגון והבנה של המידע השאוב מנתונים ביולוגים. הביואינפורמטיקה מיישמת כלים מתחום מדעי המחשב, המתמטיקה, הסטטיסטיקה ותורת המידע לשם עיבוד מידע ביולוגי רחב היקף. כלים אלה כוללים מודלים מתמטיים, אלגוריתמים ותוכניות מחשב, שמתאפיינים בהתמודדות עם מאגרי מידע גדולים, בעיות בסיבוכיות גבוהה, וחיפוש אחר תבניות.
תחום מדעי זה החל להתפתח הן בזכות זמינותם של מאגרי מידע ביולוגיים הולכים וגדלים (כגון: GenBank‏, EMBL‏, NCBI‏ ו-PubMed), והן בזכות פיתוחים טכנולוגיים בתחום חומרת המחשב, בתחום האלגוריתמים ובתחום מסדי הנתונים המאפשרים התמודדות ראויה עם אתגרים.
תחומי הביואינפורמטיקה

הביואינפורמטיקה עוסקת בנושאים מגוונים:
ניתוח רצפי DNA – כתוצאה מפרויקטים כמו פרויקט הגנום האנושי, פרויקט "אלף הגנומים" ופרויקטים אחרים קיימים בידי החוקרים רצפים שלמים של DNA של מספר גדל והולך של אורגניזמים. על ידי סריקת הרצפים האלה ניתן לזהות תופעות שונות ברצף כגון: אפיון גנים, זיהוי רצפי בקרה שונים ואתרי קישור של גורמי שעתוק, זיהוי רצפים חוזרים, זיהוי נקודות שחבור חליפי (Alternative Splicing) ועוד.
ניתוח ובניית דגמים תלת־ממדיים של מולקולות ביולוגיות מורכבות – בעיקר חלבונים וחומצות גרעין (DNA ו-RNA). מידע על המבנה התלת־ממדי של חלבונים מושג על ידי קריסטלוגרפיה או NMR של חלבונים, אשר מפיקים קואורדינטות תלת־ממדיות לכל אטום המרכיב את החלבון. למולקולות פשוטות יותר, כגון מולקולות RNA, ניתן לחזות את המבנה השניוני שלהן על פי הרצף, ברמת דיוק סבירה.
בניית עצים פילוגנטיים המתארים אבולוציה של אורגניזמים. בניית עץ פילוגנטי נעשתה בעבר על פי תכונות חיצוניות של אורגניזמים שונים, ובעשור השני של המאה ה-21 היא נעשית על פי הבדלים ברצף ה-DNA בין גנים דומים באורגניזמים שונים.
סימולציה של תהליכים ביולוגיים באמצעות תוכנת מחשב.
ניתוח מידע באשר לביטוי של גנים, המופק על ידי שבבי DNA – שבבי DNA מאפשרים לדגום את תמונת המצב של הביטויים של רבבות גנים ברקמה מסוימת (מדידת רמת ה-RNA של הגנים). מידע המגיע משבבי DNA שהופקו מקבוצה של מספר אוכלוסיות שונות מאפשר לזהות גנים, אשר מעורבים במצבים שונים המפרידים בין האוכלוסיות השונות (למשל: בריאים לעומת חולים בסרטן, או אוכלוסיות החולות בסוגים שונים של סרטן, או אוכלוסיות המגיבות באופן שונה לתרופה מסוימת).
רשתות ביולוגיות – מאפשרות בניית מיפוי של אינטראקציות בין גנים, חלבונים ומולקולות בקרה באורגניזם מסוים.
עם מקורות המידע הזמינים לניתוח ביואינפורמטי נמנים:
המידע השאוב מפרויקט הגנום ומפרויקטים דומים אחרים, המביאים לזמינותם של רצפי DNA של קבוצה הולכת וגדלה של אורגניזמים, במחיר ריצוף DNA הולך ויורד.
מבנים תלת־ממדיים של חלבונים וחומצות גרעין (DNA ו-RNA)
תבניות התבטאות גנים תאיות
סקירות מגע בין חלבוני
בנוסף למחקר התאורטי הנרחב ולהעמקת בסיס הידע הביולוגי, טמון בביואינפורמטיקה פוטנציאל טיפולי-קליני: בגילוי ואבחון מחלות גנטיות מולדות, באבחון מוקדם של מחלות נרכשות עם בסיס גנטי מובהק כדוגמת הסרטן ואף בפיתוח תרופות.
שפות תכנות כמו Perl ופייתון הפכו לכלי עיקרי ליישומי ביואינפורמטיקה, ובעקבותיהן קמו מיזמים כגון ביופייתון וביופרל (באנגלית: BioPerl) הכוללים אוסף של אלגוריתמים לתחום זה.
שיטות בביואינפורמטיקה > עימוד רצפים

עימוד רצפים (באנגלית: Sequence Alignment) מתייחס לשיטות ממוחשבות המאפשרות להעמיד מספר רצפי DNA,‏ RNA או חלבון שונים זה מעל זה באופן שידגיש דמיון בין הרצפים. דמיון עשוי להעיד על קשרים אבולוציוניים, במבנה או בתפקוד.
באמצע העשור השני של המאה ה-21, זמינים בידינו רצפי ה-DNA של קבוצה הולכת וגדלה של אורגניזמים. חלקים גדולים מהגנום קיימים ללא שינוי בין אורגניזמים שונים. למשל, רצף ה-DNA המקודד לחלבון המוגלובין נשמר מאוד לאורך האבולוציה – כלומר, האזור ב-DNA שמקודד לגן זה דומה מאוד בין בעלי חיים שונים.
שיטות בביואינפורמטיקה > ניתוח ביטוי גנים (Gene Expression Analysis)

טכנולוגיות שונות כגון שבבי DNA‏ או RNA-Seq, מאפשרות לדגום את רמת הביטוי של אלפי גנים בו זמנית בעזרת מדידת כמות מולקולות ה-RNA שליח השונות בדגימה ביולוגית מסוימת.
מרבית הגנים בתא אינם מבוטאים – כלומר, אינם משועתקים מ-DNA ל-RNA שליח (אשר בדרך כלל מתורגם לבסוף לבניית חלבון). קבוצה קטנה של גנים מבוטאת במרבית סוגי התאים (House Keeping Genes – גנים הנחוצים לתחזוקה בסיסית של מרבית התאים), וקבוצה אחרת של גנים מתבטאת רק בתאים מסוג מסוים (למשל גן ההמוגלובין מתבטא באופן נורמלי רק בתאי דם אדומים). על כן, מדידת רמות הביטוי של גנים ברקמה נתונה מאפשרת ללמוד על מצבו של התא בזמן נתון – גן מסוים עשוי להתבטא ברמות שונות על פי סוג הרקמה (עור, דם, מוח), מצב התא (בתגובה לזיהום, בעת פעילות כלשהי) או במחלות מסוימות (תא סרטני יבטא גנים באופן שונה מרקמה נורמלית של אותו סוג תא).
בניתוח ביטוי גנים, נעשה שימוש באלגוריתמים שונים המאפשרים לזהות דפוסי ביטוי של גנים המבחינים בין קבוצות שונות של דגימות. אחד האתגרים בניתוח ביטוי גנים הוא הרעש הביולוגי ורעש המדידה שנלווה לסוג זה של ניסויים, מה שמצריך שימוש בשיטות סטטיסטיות ואלגוריתמיות להבחנה בין סיגנל לרעש.
פעמים רבות ננסה למצוא גנים אשר מתבטאים באופן שונה בין שתי קבוצות של דגימות. למשל: ניתן לקחת 10 דגימות של רקמת מוח בריאה, ו-10 דגימות מגידול סרטני במוח, ולנסות למצוא גנים אשר מתבטאים במידה מועטה בכל הדגימות הבריאות, ובמידה רבה בכל הדגימות הסרטניות (או להפך). גנים כאלו עשויים לאפשר ללמוד על התהליך הביולוגי העומד מאחורי המחלה הנחקרת (אם אכן יש הבדל מובהק בין רמת הביטוי של גנים אלו בשתי האוכלוסיות, אזי סביר שהחלבונים אשר גנים אלו מקודדים, מעורבים בהיווצרות המצב הביולוגי שמבדיל בין שתי האוכלוסיות). אנליזה מסוג זה תכלול לרוב שימוש במבחנים סטטיסטיים המשווים ממוצע בין 2 קבוצות.
במקרים אחרים, ננסה למצוא דגימות אשר דומות אחת לשנייה מבחינת רמות הביטוי של קבוצת גנים מסוימת. למשל: אם נתונה קבוצה של 100 דגימות סרטן השד, נוכל לנסות ולקבץ את הדגימות לתת סוגים בעלי משמעות קלינית על פי רמות ביטוי הגנים בדגימות השונות. אנליזה מסוג זה תכלול אלגוריתמים ללמידה בלתי מונחית (Unsupervised learning) כגון אלגוריתמי קיבוץ (clustering), אשר מציבים זה ליד זה גנים (או דגימות) בעלי דפוס ביטוי דומה.
ראו גם

גנומיקה חישובית
גיאואינפורמטיקה
אסטרואינפורמטיקה
כימואינפורמטיקה
הערות שוליים

↑  "A map of human genome variation from population scale sequencing". Nature. 467: 1061–1073. 2010-10-28. doi:10.1038/nature09534.
↑  J. Craig Venter, Karin Remington, John F. Heidelberg, Aaron L. Halpern, Environmental Genome Shotgun Sequencing of the Sargasso Sea, Science 304, 2004-04-02, עמ' 66–74 doi: 10.1126/science.1093857
| תחומים במדעי המחשב |
| --- | --- | --- |
| יסודות מתמטים | לוגיקה מתמטית • תורת הקבוצות • תורת המספרים • תורת הגרפים  • תורת הטיפוסים •  תורת הקטגוריות  • אנליזה נומרית • תורת האינפורמציה |  |
| תורת החישוביות | תורת האוטומטים • תורת הרקורסיה • תורת הסיבוכיות • מחשוב קוונטי |  |
| אלגוריתמים ומבנה נתונים | אנליזה של אלגוריתמים • גאומטריה חישובית |  |
| שפות תכנות ומהדרים | מפרש • פרדיגמת תכנות (תכנות פרוצדורלי • תכנות מונחה עצמים • תכנות פונקציונלי • תכנות לוגי) |  |
| חישוב מבוזר ועיבוד מקבילי | עיבוד מקבילי • מחשוב סריגי • בקרת מקביליות |  |
| הנדסת תוכנה | ניתוח מערכות מידע • עיצוב תוכנה • תכנות מחשבים • שיטות פורמליות • בדיקות תוכנה • מתודולוגיית פיתוח תוכנה |  |
| תקשורת | ניתוב • טופולוגיית רשת • קריפטוגרפיה |  |
| מסד נתונים | מסד נתונים יחסי • SQL • תנועה • אינדקסים • כריית מידע • CAP theorem |  |
| בינה מלאכותית | חשיבה אוטומטית • בלשנות חישובית • ראייה ממוחשבת • עיבוד שפה טבעית • בינה חישובית • מערכת מומחה • למידה חישובית • רובוטיקה |  |
| גרפיקה | הדמיה ממוחשבת • הנפשה ממוחשבת • עיבוד תמונה |  |
| שפות פורמליות | שפה רגולרית • שפה חסרת הקשר • שפה תלוית הקשר • ההיררכיה של חומסקי |  |
| שימושים במדע | ביואינפורמטיקה • מדעים קוגניטיביים • כימיה חישובית • פיזיקה חישובית • אנליזה נומרית |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007291740605171  BnF: cb144116742 (data)  GND: 4611085-9  LCCN: sh00003585  NDL: 00870420  NKC: ph194800 
עץ פילוגנטי שמבוסס על נתוני rRNA ובו נראית ההפרדה בין חיידקים, חיידקים קדומים, ואיקריוטיים.
מטריצת ביטוי גנים
שני שבבי DNA
קרב מקין

קרב מקין היה קרב במערכה באסיה ובאוקיינוס השקט של מלחמת העולם השנייה, שנערך מ-20 עד 24 בנובמבר 1943, באטול מקין (כיום בוטאריטארי) שבאיי גילברט בין האימפריה היפנית וארצות הברית.
רקע > הפלישה היפנית

סיום הקרב על האיים האלאוטיים, ההתקדמות באיי שלמה והעלייה באספקת כוח אדם וציוד איפשרו לצי האמריקני לתכנן פלישה לאיי מרכז האוקיינוס השקט בסוף שנת 1943. התוכנית הכללית הייתה להתקרב לאיי הבית היפניים תוך יישום שיטת "דילוג איים" (island hopping): הקמת בסיסים ימיים ואוויריים בקבוצת איים אחת שיספקו סיוע לפלישה (או דילוג) לקבוצת האיים הבאה. איי גילברט היוו את השלב הראשון בשרשרת זו.
ב-10 בדצמבר 1941, שלושה ימים לאחר המתקפה על פרל הארבור, הגיעו לאטול מקין 300 חיילים יפנים מלווים בפועלים וכבשו אותו ללא התנגדות. מיקומו של האטול - מזרחית לאיי מרשל - הפך אותו למקום מתאים להקמת בסיס מטוסים ימיים, ובכך איפשר ליפנים להרחיב את היקף שטחי הסיור שלהם לקרבת האיים האולנד, בייקר וטובאלו, אשר היו בשליטת בעלות הברית, ובכך להגן על אגפם המזרחי מפני תקיפה.
רקע > הפשיטה על מקין

ב-17 באוגוסט 1942 פשטו על מקין 211 נחתים מגדוד הפושטים השני של חיל הנחתים האמריקני. כוח הפשיטה הרג 83 חיילים יפניים על האי, ולמעשה השמיד את חיל המצב ששהה עליו, במחיר של 21 הרוגים ו-9 שבויים. השבויים נלקחו לאטול קווג'לין והוצאו שם להורג. אחת ממטרות הפשיטה הייתה לבלבל את היפנים לגבי כוונות ארצות הברית באוקיינוס השקט, אולם הפעולה השיגה את התוצאה ההפוכה בהצביעה על חשיבותם האסטרטגית של איי גילברט, והביאה את היפנים לביצורם וחיזוק חילות המשמר שבהם.
באוגוסט 1942, שלחו היפנים למקין פלוגה אחת (800-700 חיילים), והמשיכו את עבודות בניית בסיס המטוסים הימיים. עד יולי 1943 הושלמה בניית הבסיס והוצבו בו מפציצים ומטוסים ימיים. מערכת ההגנה של האי הושלמה גם היא, אך לא הייתה נרחבת כמו למשל בטאראווה - הבסיס העיקרי של הצי הקיסרי היפני באיי גילברט. נושאת המטוסים "צ'יטוסה," על מטוסיה, עגנה אף היא בבסיס במקין.
רקע > תוכנית ההתקפה של ארצות הברית

ביוני 1943, הורו ראשי המטות המשולבים למפקד צי האוקיינוס השקט של ארצות הברית אדמירל צ'סטר נימיץ להגיש תוכנית לכיבוש איי מרשל. תחילה רצו נימיץ ואדמירל ארנסט קינג, מפקד מטה המבצעים של הצי, לתקוף את האיים ישירות מפרל הארבור, אולם כל תוכנית כזו הצריכה כוח אדם וציוד בכמות שלא הייתה ברשות הצי הפסיפי באותה עת. בהתחשב במגבלות אלה וניסיונם הקרבי המועט של הכוחות האמריקאים, החליטו נימיץ וקניג לכבוש את איי מרשל בשלבים, תוך שימוש בטובאלו ואיי גילברט. איי גילברט שוכנים 300 ק"מ מדרום לאיי מרשל ונמצאו בטווח של מפציצי B-24 ליברייטור מטובאלו, שיכלו לספק סיוע וסיור מוקדם למבצעים באיי גילברט. ב-20 ביולי התקבלה במטות המאוחדים ההחלטה לכבוש את האטולים טאראווה ואבמאמה, המהווים חלק מאיי גילברט, ואת האי נאורו. המבצע קיבל את שם הקוד מבצע גַלְוָני.
ב-4 בספטמבר, קיבל מייג'ור-ג'נרל הולנד סמית' מחיל הנחתים את הפיקוד על הגיס האמפיבי V. הגיס היה מורכב משתי דיוויזיות: דיוויזיית הנחתים השנייה ודיוויזיית הרגלים ה-27 של צבא ארצות הברית. תפקידה של הדיוויזיה ה-27 היה לספק רגימנט קרבי (הרגימנט ה-165), גדוד החפה (הגדוד השלישי של רגימנט הרגלים ה-105) ושני גדודי ארטילריה (גדוד ארטילריית השדה ה-105 וגדוד הטנקים ה-193). הדיוויזיה ה-27 הייתה עתידה לפלוש לנאורו, שבניגוד לשאר איי גילברט שהיו אטולים, היה אי אמיתי ועליו שהה חיל מצב חזק.
זמן קצר לאחר מכן השתנו התוכניות. הצי נתקל בקשיים במתן חיפוי אווירי וימי לפלישות הסימולטניות לטאראווה ולנאורו, וחסר כלי שיט להשטת דיוויזיה שלמה לנאורו, על כן הפנה נימיץ את הדיוויזיה ה-27 לאטול מקין, בצפון מזרח איי גילברט.
לאחר שאיבדו מטוסים רבים וארבע סיירות כבדות באיי שלמה, נאלצו היפנים לוותר על תוכניתם לתקוף את הצי הפולש מבסיסם בלגונת טרוק, וכך נותרו חילות המצב במקין ובטאראווה ללא סיוע.
הקרב > הקדמה

צי הפלישה, שנקרא "כוח משימה 52", עזב את פרל הארבור ב-10 בנובמבר. ערב הפלישה, מנה חיל המצב היפני באי הראשי של אטול מקין 806 אנשים: 284 חיילים מכוח ההחפה המיוחד של הצי, 108 אנשי צוות אוויר מהיחידות האוויריות ה-802 וה-952, 138 חיילים מיחידת ההנדסה ה-111, 276 אנשים ממחלקת הבינוי של הצי הרביעי ו-3 טנקים קלים. על כוח זה פיקד לוטננט מדרג זוטר סייזו אישיקאווה. בסך הכל הגיע מספרם של החיילים היפנים המיומנים באי ל-300.
מערכת ההגנה של האי מקין התרכזה מסביב לחוף הפונה ללגונה, בסמוך לבסיס המטוסים הימיים. היפנים הקימו שתי מערכות של תעלות נ"ט: התעלה המערבית נמתחה מהחוף עד כדי שני שלישים מרוחבו של האי, רוחבה 4 מ' ועומקה 4.6 מ', וסביבה עמדת נשק נ"ט, שש עמדות מכונות ירייה וחמישים עמדות רובאים. התעלה המזרחית נמתחה מהחוף עד לכדי שני שלישים מרוחב האי והתעקלה לכיוון מערב. סביבה הונחו שתי שורות של גדר תיל והקיפה אותה מערכת סבוכה של עמדות ירי.
לאורך הצד הפונה לאוקיינוס נבנתה מערכת של מוצבים, הותקנו תותחי חוף בקוטר 8 אינץ' (200 מ"מ), שלוש עמדות של תותחי נ"ט בקוטר 37 מ"מ, 10 עמדות מכונות ירייה ו-85 עמדות רובאים. בעת הפשיטה על מקין ב-1942 עלו הכוחות לחוף מכיוון האוקיינוס ועל כן הניחו היפנים שגם הפעם יגיעו הכוחות מכיוון זה, והקימו קו הגנה של כ-3 ק"מ ממקום העלייה לחוף בעת הפשיטה. היפנים ידעו כי הם נותרו ללא סיוע אווירי וללא כל סיכוי לתגבורת, ובשל היותם בנחיתות מספרית הם קיוו רק לעכב את הכוחות האמריקאים ככל שביכולתם.
הקרב > הפלישה

ב-13 בנובמבר התחיל הריכוך הארטילרי מאוניות הצי וממטוסי חילות האוויר של צבא ארצות הברית, ולא פסק במשך שבוע תמים. ב-20 בנובמבר בשעה 08:30 החלו החיילים לעלות לחוף, בשני חופים.
תחילה, התנהלה ההחפה בחוף "אדום" כמתוכנן, והכוחות הצליחו להתקדם אל פנים האי ללא התנגדות. התקדמות הכוחות הואטה אך ורק בשל ירי צלפים ובשל הצורך לעקוף הריסות או בורות מים שיצרו מכתשי הפגזים. בורות אלה עיכבו אף את התקדמותם של הטנקים האמריקאים לחוף אדום משום שהטנק המוביל התחפר בבור שכזה ולא אפשר לטור להמשיך ולהתקדם.
כאשר קרבו כלי הנחיתה לחוף "צהוב" הם נתקלו באש נשק קל ומכונות ירייה. הכוחות הנוחתים הופתעו לגלות כי על אף שפעלו בעת הגאות כמתוכנן חישוב לא מדויק של גובה הלגונה הביא לכך שכלי השיט עלו על שרטון ואילצו את הנחתים לנוע אל החוף - מרחק 230 מ' - ללא מחסה ובמים בגובה המותניים. על אף שציוד רב אבד ונרטב, רק שלושה נחתים נהרגו במהלך העלייה לחוף וזאת משום שהמגינים הציבו את קו המגננה שלהם בפנים האי, בסמוך לתעלות הנ"ט ולא על קו המים.
תוכנית התקיפה האמריקאית התבססה על הרעיון לפיו היפנים ירכזו את מרבית כוחותיהם בהגנה על חוף אדום, בו נערכה ההחפה הראשונה, והדבר יאפשר לכוחות הנוחתים בחוף צהוב לתקוף אותם מהעורף. אולם, היפנים העדיפו לא לתקוף בחוף אדום ואף נסוגו מחוף צהוב ללא התנגדות, ובכך אילצו את האמריקאים לתקוף כל מוצב בנפרד. בנוסף, מיקומם של הכוחות האמריקאים זה מול זה לא אפשר שימוש באש סיוע מטנקים בשל החשש מחילופי אש בין הכוחות.
הקרב > כיבוש מקין

יומיים של לחימה נחושה פגעה ביכולת המגננה של היפנים. בבוקר 23 בנובמבר הודיע מפקד הדיוויזיה ה-27, מייג'ור-ג'נרל ראלף סמית', כי האטול נכבש. הבעיה העיקרית שהתעוררה אצל האמריקאים במהלך המבצע הייתה התקשורת בין שני הכוחות הנוחתים, בעיה שהחמירה עקב העובדה שהמגנים לא התנהגו לפי הציפיות האמריקאיות. בעיה נוספת שהתעוררה הייתה אי תאימותם של האיים הצרים לנחיתת כוחות רבים וציוד רב.
בשעות המוקדמות של 24 בנובמבר, הטביעה הצוללת היפנית "I-175" את נושאת המטוסים המלווה "ליסקום בּיי," שעות אחדות לאחר הגעתה לאטול. I-175 שיגרה טורפדו שפגע במחסן פצצות המטוסים של נושאת המטוסים וגרם לפיצוץ עז שלאחריו שקעה האונייה. התקפה זו גרמה למספר ההרוגים האמריקאים הגבוה ביותר בכל הקרב על מקין.