stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זאב זהוב אפריקאי
הערות שוליים

↑  זאב זהוב אפריקאי באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  ישנם מגדירים זואולוגיים אשר בהם מין זה עדיין מסווג כ-Canis aureus, מכיוון שמהדורות של מגדירים אלו יוצאות רק אחת לכמה שנים
↑  מילון בעלי חיים: נכר (תשל"ב), 1972, באתר האקדמיה ללשון העברית
| יונקים בארץ ישראל  |
| --- | --- | --- |
| טורפים בישראל | גירית הדבש • גירית קוואקזית • דלק הסלעים • חמוס השלגים • סמור משויש • לוטרה אירופית • זאב מצוי • זאב זהוב אפריקאי • תן זהוב • שועל החולות • שועל מצוי • שועל צוקים • כלב ים נזירי מצוי • נמייה מצויה • צבוע מפוספס • חתול חולות • חתול ביצות • חתול בר • קרקל • נמר |  |
| אוכלי חרקים בישראל | חדף הרמון • חדף זעיר • חדף לבן-שיניים • חדף קטן • קיפוד מצוי • קיפוד המדבר • קיפוד חולות מצוי |  |
| לווייתנאים בישראל | גרמפוס אפור • דולפין מצוי קצר-חוטם • דולפינן מצוי • דולפינן אנקולי • עבשן קטלני • סטנלה מפוספסת • סטנו תלום שן • זיפיוס חלול-חרטום • ראשתן גדול-ראש • לווייתן מצוי • לווייתן גוץ |  |
| פרסתנים בישראל | ערוד • פרא • חזיר בר • אייל הכרמל • יחמור פרסי • יעל נובי • צבי הנגב • צבי מצוי • ראם לבן |  |
| מכרסמים בישראל | סנאי זהוב • יערון גדול • יערון חרמוני • יערון קטן • יערון צהוב-צוואר • חולדה מצויה • חולדת חוף • עכבר מצוי • עכבר מקדוני • קוצן מצוי • קוצן זהוב • נסוקיה • גרביל החולות • גרביל החוף • גרביל דרומי • גרביל זעיר • גרביל הערבה • גרביל סלעים • יפה זנב • מריון מצוי • מריון חולות • מריון המדבר • מריון לובי • פסמון • חולד ארץ ישראלי • בר אוגר מצוי • נברן השדה • נברן השלג • ירבוע מצוי • ירבוע גדול • נמנמן סלעים • נמנמן העצים • דורבן מצוי • נוטריה |  |
| עטלפים בישראל | עטלף פירות מצוי • יזנוב גדול • יזנוב קטן • אשמן מצוי • אשמן מצרי • לילן מצרי • פרסף גדול • פרסף הנגב • פרסף מצוי • פרסף בהיר • פרסף חיוור • פרסף גמדי • פרספון מצוי • נשפון גדול • נשפון מצוי • נשפון דק-אוזן • נשפון הגדות • נשפון פגום-אוז • כנפן מצוי • אוזנן הנגב • אוזנן החרמון • אודנן • עטלפון לבן-שוליים • עטלפון בודנהיימר • עטלפון ריפל • עטלפון אריאל • עטלפון אירופי • עטלפון סאבי • אפלול מצוי • אפלול הנגב • בלומף שחור • רמשן לילי • אשף מצוי |  |
| יונקים נוספים | שפן סלעים • ארנבת מצויה • תחש המשכן |  |
  
| כַּלְבִּיִּים (מתת-משפחת הכלבים) |
| --- | --- | --- |
| שבט כלבים, תת-שבט כלבים ("דמויי-זאב") | סוג כלב, מינים: זאב מצוי · (תת-מין כלב הבית) • זאב ערבות • זאב אדמוני • זאב אלגונקווין • זאב חבשי • זאב זהוב אפריקאי • תן זהוב ♦ סוג ומין יחיד זאב טלוא ♦ סוג תן, מינים: תן שחור-גב • תן לבן-פס ♦ סוג ומין יחיד דול מצוי |   |
| שבט כלבים, תת-שבט כלביים דרום-אמריקאיים | סוג ומין יחיד זאב הרעמה ♦ סוג ומין יחיד זאב היער ♦ סוג שועל דרום אמריקאי, מינים: שועל הפמפס • שועל דרווין • שועל ארגנטינאי אפור • שועל ארגנטינאי לבן • שועל ערבות פרואני • שועל קולפאו ♦ סוג ומין יחיד שועל הסרטנים ♦ סוג ומין יחיד שועל קטן-אוזן |   |
| שבט שועלים אפורים | סוג שועל אפור, מינים: שועל אפור מצוי • שועל איים אפור |   |
| שבט שועלים | סוג שועל-רקון, מינים: שועל-רקון מצוי • שועל-רקון יפני ♦ סוג ומין יחיד שועל אוזנן ♦ סוג שועל (שועלים אמיתיים), מינים: שועל מצוי (אדום) • שועל פנק • שועל החולות • שועל הכף • שועל שלג • שועל צוקים • שועל בנגלי • שועל קורסאקי • שועל מקרוטיס • שועל מהיר • שועל חיוור • שועל חול טיבטי |   |
הקצאה (תורת המשחקים)

בתורת המשחקים ושימושיה, הקצאה היא חלוקת מושבים במספר שלם בהתאמה ליחס בין קולות המצביעים או המתפקדים. השאלה עולה בבחירות בשיטה היחסית או בחלוקת מושבים לאזורים או מדינות בהתאם למספר התושבים בהם, כפי שנעשה בארצות הברית. דוגמה לשיטת הקצאה היא חוק בדר-עופר שקובע את המושבים  בכנסת על פי תוצאות הבחירות בישראל. כמו בבחירה חברתית, אין שיטת הקצאה מושלמת, וכנגד כל אחת מהן אפשר לטעון שהיא "לא הוגנת" במידה זו או אחרת.
בעיית ההקצאה

בעיית ההקצאה דורשת חלוקת משאבים במספר שלם, כאשר הזכאות להם נתונה במספרים ממשיים. נניח ש-k מפלגות מועמדות לבחירה, וכל מפלגה  i זכתה בחלק השווה ל- \ p_{i} מן הקולות הכשרים; החלקים הם חיוביים וסכומם 1. בכנסת יש מספר שלם של מושבים (למשל n=120). המספרים  \ p_{i}n, המייצגים כמה מושבים "מגיעים" לכל מפלגה מלכתחילה, נקראים בהקשר זה מנות סטנדרטיות (standard quota). המנות הסטנדרטיות אינן שלמות בדרך כלל, ובעיית ההקצאה דורשת למצוא מספרים טבעיים  \ n_{1},\dots ,n_{k} שסכומם n, כך שהחלוקה השלמה  \ (n_{1},\dots ,n_{k}) קרובה, במובן זה או אחר, לחלוקה הצודקת  \ (p_{1}n,\dots ,p_{k}n) (שאינה אפשרית משום שאינה שלמה).
לדוגמה, בבחירות לוועד הבית שבו 5 מושבים השתתפו שתי מפלגות. אחת זכתה ב-72% מהקולות, והשנייה ב-18%. לכאורה, "מגיעים" למפלגה הגדולה 3.6 מושבים, ולקטנה 1.4. האם נכון יותר לחלק את המושבים ביחס 4:1 או אולי ביחס של 3:2? כאן השאלה היא כיצד לעגל את מספר המושבים של אחת משתי המפלגות. בהקצאה בין מפלגות רבות מתעוררות דילמות נוספות.
קריטריונים לשיטות הקצאה

הצורך במעבר מנתוני הצבעה כלליים למספרים שלמים דווקא מחייב עיגול מסוגים שונים. בהקשר זה נזכיר כי  \ \lfloor x\rfloor ,\lceil x\rceil  הן פונקציית הרצפה ופונקציית התקרה, בהתאמה. תמיד מתקיים  \ \lfloor x\rfloor \leq x\leq \lceil x\rceil  ו-
 \ \lceil x\rceil -\lfloor x\rfloor \leq 1, עם שוויון אלא אם x שלם. את הערך השברי מסמנים  \ (x)=x-\lfloor x\rfloor .
תנאי המנות (quota condition) דורש שבחלוקה הסופית המרחק בין מספר המושבים של מפלגה למספר המושבים המגיע לה מלכתחילה לא יעלה על 1. כלומר,  \ \lfloor p_{i}n\rfloor \leq n_{i}\leq \lceil p_{i}n\rceil . בשיטה כזו מחלקים את המושבים לפי החלק השלם של המנה הבסיסית, ומקצים את המושבים הנותרים, בדרך כלשהי, אחד לכל היותר לכל מפלגה.
שיטה היא סימטרית אם היא אדישה לזהות המפלגות. שיטת הקצאה מקיימת את תנאי המודד (Divisor Criterion) עבור פונקציה ממשית d המוגדרת על המספרים הטבעיים, אם לכל שתי מפלגות i,j מתקיים  \ p_{i}/d(a_{i}-1)\geq p_{j}/d(a_{j}-1) (כאשר p הוא יחס המצביעים למפלגה, ו-a מספר המושבים שלה). לדוגמה, שיטת ג'פרסון מקיימת את תנאי המודד עבור  \ d(a)=a+1, ושיטת ובסטר מקיימת את תנאי המודד עבור  \ d(a)=a+{\frac {1}{2}}. שיטה היא יציבה (stable) אם איחוד של שתי מפלגות אינו משנה את מספר המושבים המגיע להן יחד ביותר מ-1. כל שיטה המקיימת את תנאי המודד d כאשר  \ d(a+a')\leq d(a)+d(a')\leq d(a+a'+1) היא יציבה.
שיטת הקצאה היא מונוטונית אם הוספת מושב לחלוקה אינה מורידה את מספר המושבים של אף מפלגה. שיטת המילטון, למרות שהיא יציבה, אינה מונוטונית. כל שיטה המקיימת את תנאי המודד היא מונוטונית. שיטה היא עקבית אם לכל שתי מפלגות i,j, הבחירה לאיזו מהן תעניק הגדלת בית הנבחרים מושב נוסף, תלויה רק בערכים  \ (p_{i},a_{i}) ו- \ (p_{j},a_{j}).  כל שיטה עקבית היא סימטרית.
שיטת הקצאה היא מאוזנת אם שתי מפלגות שיש להן אותו יחס מצביעים (p_i=p_j) אינן יכולות להתרחק ביותר ממושב אחד. כל שיטה המקיימת את תנאי המודד היא מאוזנת. גם שיטת המילטון מאוזנת.
שיטת הקצאה מעודדת קואליציות אם צמד מפלגות המתאחדות אינן יכולות להפסיד בשל כך מושב, ומעודדת פיצולים אם צמד מפלגות המתאחדות אינן יכולות להרוויח בשל כך מושב.
קריטריונים לשיטות הקצאה > פרדוקסים

שיטת ההקצאה נגועה בפרדוקס אלבמה אם תוספת של מושב בבית הנבחרים עשויה לגרום לאחת המפלגות לאבד מושב (היינו, השיטה אינה מונוטונית). (הפרדוקס נקרא כך משום שעל פי נתוני המפקד של 1882 ובחלוקה לפי שיטת המילטון, לו היה בית הנבחרים בן 299 מושבים, הוספת מושב אחד הייתה גורמת למדינת אלבמה אובדן מושב; אכן, במהלך המאה ה-19 גודלו של בית הנבחרים האמריקאי נקבע כך ששיטות הקצאה שונות תגענה לאותה תוצאה, כך שהיה על הנציגים לשקול בין השאר בתי נבחרים בני 299 ו-300 מושבים).
שיטת הקצאה נגועה בפרדוקס האוכלוסייה אם בהשוואת יחסי ההצבעות  (p_{i}) ו- (p_{i}'), שלהם מגיעים  (n_{i}) ו- (n_{i}') מושבים בהתאמה, עלול לקרות ש- n_{i}'<n_{i} ו- n_{j}'>n_{j}, על אף ש- p_{i}'/p_{i}<p_{j}'/p_{j}. במילים אחרות, שינוי דמוגרפי שהיטיב עם מפלגה i יותר מאשר עם מפלגה j עשוי לגרום דווקא לראשונה לאבד מושב.
שיטת הקצאה נגועה בפרדוקס המדינה החדשה אם הוספת מפלגה חדשה, עם מצביעים חדשים משלה והקצאת מושבים הוגנת עבורה, עשויה לגרום לשינוי במספר המושבים של מפלגות אחרות. הדבר קרה כשאוקלהומה התקבלה כמדינה ב-1907, וניו יורק איבדה מושב למרות שבית הנבחרים גדל בהתאם למספר המושבים של אוקלהומה.
שלושת הפרדוקסים האלה עלולים להתרחש תחת שיטות המודד המתוארות בהמשך (בפרט תחת השיטות של ג'פרסון, אדמס וובסטר). לפי משפט בלינסקי-יאנג
, אין שיטת הקצאה המקיימת את תנאי המנות וחופשית מפרדוקס האוכלוסייה.
קריטריונים לשיטות הקצאה > הקצאה אופטימלית

בבעיית ההקצאה יש לבחור וקטור שלם  \ (n_{1},\dots ,n_{k}) שיהיה קרוב לווקטור המנות הסטנדרטיות  \ (p_{1}n,\dots ,p_{k}n). בחירה של מטריקה על מרחב הווקטורים האפשריים מובילה לדרישה הטבעית שווקטור ההקצאה יהיה הווקטור הקרוב ביותר לווקטור המנות הסטנדרטיות. לדוגמה, שיטת המילטון (ראו להלן) היא זו הממזערת את נורמת הסכומים ( \ \ell _{1}), כלומר זו שעבורה  \ \sum |np_{i}-n_{i}| הוא הקטן ביותר האפשרי (אכן, הקצאה היא אופטימלית ביחס לנורמת הסכומים אם ורק אם היא מקיימת את תנאי המנות ובנוסף מרוכזים כל ההפרשים  \ np_{i}-n_{i} בקטע שאורכו אינו עולה על 1; ותנאי זה מתאר את שיטת המילטון).
לקריאה נוספת

The mathematics of voting and elections: a hands-on approach, J.K. Hodge and R.E.Klima, AMS "Mathematical World" series Vol 22, 2005, Chapter 10.
Criteria for proportional representation, Balinski and Young, 1976, .
הערות שוליים

↑  Balinski, M; Young HP (1982). Fair Representation: Meeting the Ideal of One Man, One Vote. Yale Univ Pr. ISBN 0-300-02724-9.
הר תסאוס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 על שם:  תסאוס 
 גובה:  1,830 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  רכס אולימפוס 
 קואורדינטות:  77°27′00″S 162°16′00″E﻿ / ﻿77.45°S 162.26666667°E﻿ / -77.45; 162.26666667
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר תסאוס(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר תסאוס
 
הר תסאוס או הר תזאוס (באנגלית: Mount Theseus) הוא הר נישא ברכס אולימפוס, בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 1,830 מטרים מעל פני הים.
ההר ניצב דרומית לקרחון קלארק.
היסטוריה > מקור השם

שמו של ההר ניתן לו על ידי משלחת החקר האנטארקטית של אוניברסיטת ויקטוריה ולינגטון, מוולינגטון שבניו זילנד, אשר חקרה את האזור בשנים 1959–1958.
ההר נקרא על שם תסאוס - דמות מהמיתולוגיה היוונית.
לקריאה נוספת

• International Symposium on Antarctic Earth, , Sciences 5th: 1987: Cambridge, England, P. 129
הערות שוליים

1 2 3 4 5  מידע גאוגרפי והיסטורי
הר ת'ורנטון (אנטארקטיקה)

ערך זה עוסק בהר בארץ פאלמר שבאנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 גובה:  700 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  73°34′00″S 77°07′00″W﻿ / ﻿73.5667°S 77.1167°W﻿ / -73.5667; -77.1167
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר ת'ורנטון(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר ת'ורנטון
 
הר ת'ורנטון (באנגלית: Mount Thornton) הוא הר הממוקם בין הר מקאן, לבין הר בנקרט, בחלק המזרחי-המרכזי של נונאטאקי סנואו, בארץ פאלמר, שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 700 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה > גילוי ומיפוי ההר

ההר התגלה וצולם לראשונה על ידי השירות האנטארקטי של ארצות הברית בין השנים 1939 – 1941.
היסטוריה > מקור השם

שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים (US-ACAN).
ההר נקרא על שם קפטן ריצ'רד ת'ורנטון (Richard Thornton), שהיה מפקד אוניית צי ארצות הברית אלתאנין (USNS Eltanin), שהפליגה לאנטארקטיקה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1967 – 1968.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  מידע גאוגרפי והיסטורי
המרכז להכשרה ולהשתלמות שופטים

המרכז להכשרה ולהשתלמות שופטים על שם השופט זוסמן הוא מוסד במסגרת הרשות השופטת בישראל שייעודו הכשרה והשתלמות לשופטים ולרשמים, ובכלל זה הערכה למועמדים לשפיטה.
המרכז החל בפעילותו בינואר 2017 והוא ממשיכו של המכון להשתלמות שופטים שפעל משנת 1984. הוא קרוי על שמו של השופט יואל זוסמן, הנשיא הרביעי של בית המשפט העליון.
המרכז אחראי על חניכה של שופטים ורשמים ומקדם פעילויות למידה והדרכה גם בבתי המשפט השונים. מדי שנה עורך המרכז השתלמות בה נוטלים חלק כלל השופטים שהתמנו בשנה החולפת. במרכז ההערכה מתבצע תהליך הערכה ומיון של מועמדים לתפקידי שיפוט שהופנו למרכז על ידי ועדת המשנה של הוועדה לבחירת שופטים. במרכז מועברות השתלמויות מגוונות לשופטים מכהנים הן בתחומים משפטיים מקצועיים והן בתחומי ניהול.
מנהל המרכז ומועצת המנהלים שלו נבחרים בידי נשיא בית המשפט העליון והם כפופים אליו. עם הקמתו נקבע כי בראש המרכז יכהן שופט מכהן, אם כי לא יושב בדין ולא שופט בדימוס כפי שהיה נהוג במכון להשתלמויות שופטים. תנאי ראש המרכז הם כשל שופט מחוזי עם תוספת שכר ייחודית ורכב צמוד. המרכז ממוקם בבניין בית המשפט העליון ותקציבו הוא מהנהלת בתי המשפט.
בראש המרכז עומדת משנת 2018 השופטת דפנה בלטמן קדראי. קודם לכן כיהן בתפקיד השופט יגאל מרזל.
ויצו ארגנטינה (OSFA)

| --- | --- |
 תחום:  ארגון נשים ציוני
 מדינה:  ארגנטינה ארגנטינה
 תקופת הפעילות:  30 באוגוסט 1926 – הווה (98 שנים)
 
ויצו ארגנטינה (מכונה "WIZO-OSFA"), ראש תיבות בספרדית של ארגון נשים ציוני ארגנטיני "Organización Sionista Femenina Argentina". "ויצו ארגנטינה" משויך לארגון "ויצו העולמי" (WIZO – ראשי תיבות באנגלית של ארגון נשים ציוני בינלאומי, "Women's International Zionist Organization").
ייסוד ושנים ראשונות

ב-30 באוגוסט 1926 נוסד בבואנוס איירס ארגון נשים ציוני המסונף לארגון ויצו העולמי, שהוקם בלונדון בשנת 1920. אז התקיימה חלוקה מעשית ורעיונית בין הנהלת "הגלות" ברשות ויצו לונדון והנהלת "ארץ ישראל" היושבת בפלשתינה. על פי המסופר בכתבה בעלון החדשות של ויצו לונדון שכותרתה "Untouched South America", גב' אידה בן-ציון, אשתו של שליח קרן היסוד, שכנעה נשים יהודיות במדינות אמריקה הלטינית להתאגד למען האישה והילד בפלשתינה ותוך כדי כך היא עזרה להחיות את רוח היהדות במדינות אלה. פדרציית ארגנטינה נוסדה בהשראת בן-ציון ובהשראת הסיסמה "האישה בגולה עובדת יד ביד עם האישה היהודייה בארץ ישראל ולמען אותן מטרות: עזרה לאישה ולילד והדרכת האישה היהודייה במקורות התרבות והמסורת היהודית".
בשנת 1939 נאלצה הפדרציה הארגנטינית לשנות את שמה עקב תקנה שאסרה על ארגונים מקומיים להיקרא בשמות בשפה שאינה ספרדית. השם WIZO הוחלף ל- O.S.F.A (ארגון ציוני נשי ארגנטיני). במשך הזמן נוסדו מרכזי ויצו רבים בכל רחבי ארגנטינה, ובשנות החמישים המרכזים התאגדו תחת הנהלות אזוריות. כמו במרבית הארגונים היהודיים בארגנטינה, שרוב חבריו מוצאם במזרח אירופה, הפעילות התנהלה ביידיש ובספרדית, גורם שהקשה על הצטרפותן של נשים שלא היו ממוצא מזרח-אירופי. בשנת 1946, כדי להגביר את השתתפותן של נשים מכל העדות בפעילות הציונית, הוקמו בבואנוס איירס מרכז ויצו ספרדי ומרכז ויצו גרמני.
כמו ארגוני הנשים האחרים שנוסדו בארגנטינה במחצית הראשונה של המאה העשרים, גם ארגון ויצו נשען במשך השנים על התכונות והכישורים המאפיינים נשים בספרה הביתית. העשייה הרבה שאפיינה את ארגון ויצו בארגנטינה מאז היווסדו משתקפת בחומרים ארכיוניים ובפרסומים רבים.
הסיוע של פדרציית ויצו ארגנטינה לחלוצה בארץ ישראל החל למעשה כבר בשנת 1927, השנה הראשונה לפעילות הפדרציה, כאשר נשות ויצו ארגנטינה קיבלו עליהן את התמיכה בחווה החקלאית לנשים שנוסדה בעפולה, אשר לימים הפכה לבית כפר הנוער ויצו ניר העמק. בכך שילבו הנשים ידיים עם חברותיהן בוויצ"ו העולמית, אשר ראו צורך לתמוך בנשים שהתיישבו בפלשתינה, לא בדרך של פילנתרופיה אלא באמצעות עזרה בהקמת חוות חקלאיות ובתי ספר, כדי להכין את הנשים לעבודה יצרנית לקראת המדינה העתידה לקום.
פעילות סביב הקמת מדינת ישראל

ויצו ארגנטינה פעלה באופן בשנים שלפני קום מדינת ישראל. פעילות זו השתלבה בפעילות הציונית האינטנסיבית שהתקיימה בארגנטינה באותן שנים.
פעילות הארגון עד היום

ויצו ארגנטינה פועלת לרווחתם של נשים וילדים במדינת ישראל ובארגנטינה. באמצעות מיזמיה, ויצו ארגנטינה פועלת לשיפור חייהם של ילדים ונשים בישראל אך גם להעצמה של נשים בקהילה היהודית בארגנטינה.
נשים בולטות בארגון > ברטה וו. דה גרצ'ונוף

ברטה וו. דה גרצ'ונוף Berta de Gerchunoff עשתה דרך ארוכה בארגון ויצו ארגנטינה החל משנת 1933. היא סייע ביצירת סניפי ויצו ברחבי אמריקה הלטינית. היא נבחרה לנשיאת ארגון ויצו ארגנטינה במהלך הקונגרס של שנת 1936. היא כיהנה כנשיאה עד שנת 1948. היא מלתה בהצלחה תפקידים נוספים. שמה מופיע פעמים רבות בספר הזהב של הקרן הקיימת לישראל ועצים רבים נשתלו על שמה כעדות להערכה הרבה מצד חברותיה לארגון וחברי הקהילה היהודית בארגנטינה.
ראו גם

ויצו
ארגנטינה
יהדות ארגנטינה
לקריאה נוספת

Laznow, J. (2019). “La Jalutzah del Galuth”: Fundraising and Women's Folk Creativity among OSFA-WIZO Members in Argentina. Nashim: A Journal of Jewish Women's Studies & Gender Issues, (35), 7-39.
Fay Grove-Pollak (ed.) The Saga of a Movement WIZO 1920-1970, Tel Aviv: Women's International Zionist Organization, 1970 (הספר בקטלוג ULI)
McGee Deutsch, Sandra, Crossing Borders, Claiming a Nation: A History of Argentine Jewish Women, 1880-1955, Duke University press, 2010
הערות שוליים

↑  Vivencias 24, 1996, p.2
↑  News Bulletin: issued by the Women's International Zionist Organization, June 1927, p. 7
↑  F. Grove Pollak (Ed.), The Saga of a Movement, Wizo 1920-1970, The Women's International Zionist Organization, Tel-Aviv 1970, p.126
↑  S. McGee-Deutsch, Crossing Borders, Claiming a Nation: A History of Argentine Jewish Women, 1880-1955, Duke University Press, Durham 2010, p. 225
↑  Vivencias 24, 1996, p.7, Vivencias
חלון מעוצב עם סמל ויצו הממוקם בגרם המדרגות של בניין WIZO-OSFA בבואנוס איירס.
כפר הנוער ויצו ניר העמק - נתמך בין השאר על ידי נשות ויצו ארגנטינה מאז 1927
הרמן גרבה

| --- | --- |

 לידה:  19 ביוני 1900 גרפראת, ליד זולינגן בחבל הריין, הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  17 באפריל 1986 (בגיל 85) סן פרנסיסקו, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית, גרמניה 
 עיסוק:  מהנדס אזרחי, מנהל ומפקח בנייה
 מידע חסיד אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסיד אומות העולם
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  הרמן גרבה
 
הרמן פרידריך גרבה (בגרמנית: Hermann Friedrich Gräbe; ‏19 ביוני 1900 – 17 באפריל 1986) היה מהנדס גרמני, חסיד אומות העולם, שבתקופת השואה ניהל חברת בנייה גרמנית באוקראינה ופעל להצלת יהודים, ולאחר המלחמה העיד במשפטי נירנברג על השמדת היהודים.
ביוגרפיה

הרמן פרידריך גרבה נולד בשנת 1900 בעיירה גרפראת (Gräfrath) שליד העיר זולינגן בחבל הריין בגרמניה. משפחתו הייתה דלת אמצעים. אביו היה אורג ואמו עבדה כעוזרת בית. המשפחה הייתה פרוטסטנטית בסביבה שרובה המכריע היה קתולי. בשנת 1924 נשא אישה ולאחר זמן קצר הוסמך כמהנדס.
בשנים 1931–1934 היה חבר במפלגה הנאצית. הוא התאכזב מהמפלגה ועזב אותה לאחר שבאסיפה פומבית, מתח בגלוי ביקורת על הצעדים שנקטו הנאצים, בימי ראשית שלטונם, נגד עסקים של יהודים. פעולתו זו הביאה למעצרו על ידי הגסטפו ולכליאתו למשך 6 חודשים ללא משפט.
כמהנדס, עבד גרבה בחברת בנייה בשם "יוזף יונג" בזולינגן. בשנים 1938–1941 שלחה אותו החברה לפקח על בניית ביצורים בגבול המערבי של גרמניה. את המשך דרכו עשה גרבה בחבל ווהלין במערב אוקראינה.
משפטו של גאורג מרשל

עדות קודמת שמסר הרמן גרבה הייתה זו שמסר ב-17 בדצמבר 1945 במשפטו של גאורג מרשל, מי שהיה מפקד המחוז הנאצי של זדולבונוב ושותף ברציחתם של יהודי העיר. בתצהיר שמסר לאחר שנים, ב-3 באוקטובר 1965 במוסד יד ושם, תיאר גרבה את גישתו הרצחנית של מרשל כלפי היהודים ואת השותפות הפיזית והנפשית שלו בתהליך ההשמדה. גרבה סיפר בתצהירו כי בבואו אל מרשל כדי לבקש תוספת מזון לעובדיו היהודים, תוך דקות אחדות של שיחה גילה "איזה סוג של אדם הוא היה". גרבה תיאר את השיחה:
...אז שאל אותי מרשל איך זדולבונוב בעיני, והעיר שככל הנראה עמדתי על כך שהאוכלוסייה היהודית חיה בפחד מתמיד, ובצדק. "האם אתה מודע לכך שבראשית אוגוסט, 200 - 300 גברים יהודים (אינני זוכר את המספר המדויק) נורו במפעל המלט?" השבתי כי אין לי ידיעה על כך. הוא הסביר לי כי על כוח של אס אס היה לבצע את הירי. היה זה מבצע שיטתי לירות באחוז מסוים של האוכלוסייה היהודית - גברים בלבד. הוא הוסיף: "על מבצע זה לא ניתנה הדעת במלואה, והוא ברוטלי ולא אנושי. לא צריך לחזור עליו שוב". בשומעי זאת הסקתי שאני עוסק באדם הוגן ואחראי, והתכוונתי להשיב לו באותה הרוח, כשהוא המשיך: "בעתיד אנו ננהג אחרת, בדרך יותר אנושית - אנו נירה לא רק בגברים אלא גם בנשים ובילדים. זוהי הדרך הנאותה לנהוג בה. איננו יכולים להשאיר נשים, ילדים וזקנים בבתי חולים. זהו הפתרון הטוב ביותר לבעיה היהודית. עלינו לחסלם סופית".
בראותו את תגובת ההלם שלי, אמר: "כן מר גרבה, החיים הם קשים. עלינו לעשות מה שהנהגת המפלגה והיטלר רוצים". לכן שאלתי אותו האם מבצע דומה יערך שוב בזדולבונוב. הוא השיב בחיוב. על כן אמרתי שברצוני למחות מיד, מכיוון שהאנשים דרושים לי לעבודה. מפקד המחוז הביט בי נדהם קמעא והשיב שאינו חושב כי יש מה לעשות. אמרתי לו: "אתה יודע מר מרשל שאני נמצא תחת סמכותו של הוורמאכט ואני ממלא פקודות להשלים פרויקטים. אני אחראי לקיים את לוח הזמנים, ואם לא אשלים את העבודה בזמן, יעמידוני לדין צבאי". הוא השיב: "אין לי מה לומר לך כרגע, אך אודיע לך ואולי יהיה זה אפשרי שתוכל לשמור את הגברים ואנו נשמיד את הנשים והילדים".
על סמך עדותו במשפטו של גאורג מרשל הורשע מרשל ונדון לתקופת מאסר ארוכה.
הוקרה בירושלים, הוקעה בגרמניה

לאחר תום המלחמה, כששב הרמן גרבה לגרמניה, הייתה לו עדותו במשפטי נירנברג לרועץ; רבים מבני עמו רדפו אותו וכינו אותו בשמות בוגד ושקרן. הוא קיבל איומי מוות ואיש לא רצה להעסיקו. העוינות והרדיפות בגרמניה אילצו אותו להגר בשנת 1948 עם אשתו ובנו לארצות הברית, שם חי בסן פרנסיסקו עד מותו. בשנת 1953 הוענקה לו אזרחות אמריקאית. גם בארצות הברית המשיך גרבה במאמציו להביא למשפט פושעי מלחמה נאצים, בפני בתי המשפט של הרפובליקה הפדרלית של מערב גרמניה. הדבר אך הגביר את העוינות כלפיו בגרמניה.
ב-23 במרץ 1965 הוכרז הרמן גרבה על ידי מוסד "יד ושם" כחסיד אומות העולם. בין העדויות שהובאו בפני "יד ושם" בדיון לקראת ההכרזה, הייתה עדותו של פולני בשם אלויס דוקובסקי, שהיה אחד מעובדיו של גרבה בווהלין. העד סיפר כי יחסם הראשוני של עובדיו הפולנים של גרבה כלפיו היה יחס של פחד וחשד, כפי שהיה כלפי כל הגרמנים, אך כשהחמיר היחס כלפי היהודים, הם נוכחו לראות כי היה אדם שונה ועזר ליהודים. העד המשיך וסיפר כי לחברה הגיעו הזמנות עבודה רבות מדי, וכשהביע בפני גרבה את חששו כי החברה לא תוכל לעמוד בכל ההזמנות, קרא לו גרבה לחדרו וחשף בפניו את כוונותיו – הגברת ההזמנות כרוכה בהעסקת עובדים נוספים, ותאפשר לו להעסיק יהודים נוספים ובזאת יוכל להצילם מהכנסה לגטו, או מגירושם לגרמניה, או מכליאתם במחנה ריכוז. גרבה ביקש ממנו לשמור את הדבר בסוד. כשנתמלאה מכסת הפועלים היהודים במרכז של החברה, פתח גרבה סניפים נוספים כדי שיוכל להעסיק עוד פועלים יהודים. הסניפים עבדו בהפסד כספי מאחר שלא הייתה להם תכלית כלכלית. גרבה סיפר לעד כי מדי פעם הוא נקרא למטה החברה בזולינגן כדי לתת הסברים על כך.
העד תיאר כיצד בשנת 1942, כאשר החל חיסולו של גטו רובנו, הגיע גרבה לגטו ונתברר לו כי ניתנה כבר הוראה לחסל את היהודים, אך בגלל תרומת החברה למאמץ המלחמתי, הוא הורשה להוציא מן הגטו 75 יהודים. בשובו אמר לעד: "קודם כל עלינו להצילם ורק לאחר מכן נראה מה נוכל לעשות בהם". כשהחל חיסולו של גטו זדולבונוב ועל האנשים היה להימלט, גרבה פתח סניף נוסף בפולטבה. הוא הגיע לפולטבה וקנה בכספו בגדים ותרופות. העד אמר על גרבה:
לשם קבלת התואר חסיד אומות העולם ביקר הרמן גרבה בישראל ונטע עץ בשדרת חסידי אומות העולם במוסד "יד ושם" בירושלים.
ב-29 בדצמבר 1965 פרסם שבועון החדשות הגרמני דר שפיגל כתבה מכפישה על גרבה, תיאר אותו כשקרן ואת עדותו כמפוקפקת. "דר שפיגל" אימץ את ההאשמה נגד גרבה ובכך חיזק את תדמיתו השלילית בגרמניה.
בשנת 1966 פתח גאורג מרשל, שהורשע במשפטי נירנברג על סמך עדותו של הרמן גרבה, דיון מחודש על הרשעתו, בעילה כי ההרשעה הושגה בעקבות עדות שקר של הרמן גרבה במשפטו. בית המשפט הגרמני קיבל חלקית טענה זו, אך הרשיע את מרשל על מקרה יחיד של עליית יהודי לגרדום ודן אותו לחמש שנות מאסר בלבד. עקב פסיקת בית המשפט כי גרבה העיד עדות שקר, נמנע גרבה מלהגיע לגרמניה מחשש למאסר.
טיהור שמו של הרמן גרבה בגרמניה נעשה רק בשנת 1990. בעיירת הולדתו גרפראת נחנך בית מרכז נוער על שמו. השבועון "דר שפיגל" מצא לנכון לפרסם עליו כתבה מתקנת רק בשנת 2001, אך גרבה לא זכה להגיע לכך. הוא נפטר בשנת 1986 והוא בן 86 במותו.
"משה מרובנו"

כומר פרסביטריאני אמריקאי כתב ספר לזכרו של הרמן גרבה, שראה אור בשנת 1985. המחבר, שקרא לגרבה בשם החיבה "פריץ", העניק לספר את השם "משה מרובנו" וכותרת המשנה שלו היא "סיפורו המרגש של פריץ גרבה, גרמני נוצרי שסיכן את חייו להוביל לביטחה מאות יהודים בזמן השואה".
סרט הקולנוע "בלתי רצוי בגרמניה"

בשנת 2000 יצא להקרנה סרט הקולנוע התיעודי In Deutschland Unerwunscht: Hermann Graebe (בלתי רצוי בגרמניה: הרמן גרבה). הסרט, שהופק בגרמניה, כולל ראיונות מצולמים עם הרמן גרבה ובני משפחתו, ועם ניצולים שניצלו הודות לו. הסרט גם כולל יומני קולנוע על פרויקט הבנייה שהשתתף בו באוקראינה ועל משפטי נירנברג. שמו של הסרט מדגיש את הנידוי של הרמן גרבה בגרמניה לאחר עדותו במשפטי נירנברג.
לקריאה נוספת

ויליאם שיירר עלייתו ונפילתו של הרייך השלישי, הוצאת שוקן, 1962. עמ' 793–794.
האנציקלופדיה של השואה, הוצאת יד ושם, 1990, עמ' 279 - 280.
שמואל ספקטור, שואת יהודי ווהלין, הוצאת יד ושם, 1986.
יצחק ארד תולדות השואה - ברית המועצות והשטחים המסופחים. הוצאת יד ושם, 1984. עמ' 486–487
The Moses of Rovno: The Stirring Story of Fritz Graebe, a German Christian Who Risked His Life to Lead Hundreds of Jews to Safety During the Holocaus by Douglas K. Huneke, Publisher: Dodd Mead,1985
העץ שניטע ביד ושם לכבוד חסיד אומות העולם הרמן גרבה
ולטר טבנס

| --- | --- |

 לידה:  19 במאי 1909 מפן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  16 בנובמבר 1954 (בגיל 45) 
 מדינה:  גרמניה 
 מפלגה:  המפלגה הנאצית 
 
ולטר קספר טבנס (בגרמנית: Walter Caspar Többens וכן Walther Többens; ‏19 במאי 1909, מפן (אנ')‏ – 16 בנובמבר 1954) היה הבעלים של ה"טבנסוורקה" בגטו ורשה.