stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צלמת

ערך זה עוסק באזור היסטורי באתיופיה. אם התכוונתם לאדם העוסק בצילום, ראו .
צלמת (בגעז: ጸለምት, גם צלמתי) הוא מחוז היסטורי בצפון אתיופיה בין הרי סימן (שבאזור סימן) בדרום לנהר התכזה בצפון.
בצלמת יישבה קהילה יהודית מימי קדם. בתחילת המאה ה-14 סופח האזור לאימפריה האתיופית ובשלהי אותה המאה התקוממו יהודי האזור יחד עם אלו שבסמין בראשותו של הנזיר קוזמוס כנגד השלטון האתיופי. המרד עצמו לא צלח ודוכא בידי האתיופים. עם השליטה האתיופית החלה גם פעילות מיסיונרית בקרב יהודי האזור ואלו באמצע המאה ה-15 התקוממו שוב, הפעם עם יחד עם הנוצרים המקומיים ובראשם מושל המחוז היהודי.
במאה ה-16 ועד לנפילת ממלכת הגדעונים היהודית, היה האזור לחלק מאותה ממלכה. באותה המאה מזכיר הרב אברהם בן אליעזר הלוי בכתביו את המחוז:
(...) ופלאס"ה מלכות קשה של יהודים גיבורי כוח נוסעים וחונים באוהלי שער לרעות מקניהם כי אנשי מקנה והם והארץ רחבת ידיים לפניהם והיא על הרים גבוהים ואין מי שיכול לעלות למלחמה ומשם יורדים לארץ אחרת נקראת סלימ"ת ובלשון הקדש נקראת שלם והיא מלכות אחרת והיא גם כן תחת מלכות פלאס"ה והיא זבת חלב ודבש.
בשלהי המאה ה-16 ותחילת ה-17 מרדו תושבי האזור בקיסר אתיופיה מספר פעמים תוך שהם מקבלים גיבוי מהמלך היהודי גדעון שישב בסמין. בתקופת הזמן הרע היגרו אל האזור יהודים שנמלטו מן הרעב שבמחזותיהם. בתחילת המאה ה-20 היה האזור לחלק ממחוז סמין ולאחר מכאן שולב יחד עם שאר סמין לתוך מחוז בגמדר.
כיום שטח המחוז מחולק בין שלוש נפות כאשר חלקו הדרומי נכלל בנפות צלמת ואדי ארקאי שבמחוז צפון גונדר שבמדינת אמהרה וחלקו הצפוני בנפת צלמת שבמחוז המחוז הצפון-מערבי שבמדינת תיגראי.
הערות שוליים

↑  James Arthur Quirin, The Evolution of the Ethiopian Jews: a History of the Beta Israel (Falasha) to 1920, University of Pennsylvania, 1992, ISBN 9780812231168, p. 51
↑  Quirin, p. 58
↑  מנחם ולדמן, מעבר לנהרי כוש - יהודי אתיופיה והעם היהודי, משרד הביטחון, תשמ"ט, עמ' 62
↑  Quirin, p. 169
צ'וקצ'ים

.
ציור של משפחה צ'וקצ'ית
צ'וקצ'ים (ברוסית: Чукчи) הם עם השוכן בצפון-מזרח אסיה, בחצי האי הצ'וקצ'י שלחוף ים ברינג וים צ'וקצ'י. מספרם של הצ'וקצ'ים הוא 15,908.
השם "צ'וקצ'ים" הוא שיבוש של המילה צ'אבאצ'ו ("מרובה איילים"), המתייחסת למגדלי האיילים הנודדים בחלקו הפנימי של חצי האי, בניגוד למגדלי הכלבים, השוכנים במחנות קבע סמוך לחופי ים ברינג. בינם לבין עצמם מבכרים הצ'וקצ'ים את הכינוי "אוראוולדאט" שפירושו "בני אדם" וזאת בדומה ל"אינואיטים", שהוא השם אותו מבכרים האסקימואים על פני הכינוי שהצמיד להם האדם הלבן.
במבנה גופם ובצורתם הכללית דומים בני השבט הצ'וקצ'י לעמים המונגולואידים של צפון מזרח אסיה, אך יש בהם גם מאפיינים הקרובים יותר לאינדיאנים של צפון אמריקה, בגון עורם ובמבנה עיניהם.
המפגש הראשון בין הצ'וקצ'ים לרוסים התרחש בשנת 1644; מיכאיל סטאדוחין, חוקר ארצות שסייר ברחבי סיביר, גילה את השבט הצ'וקצ'י ופרסם את דבר קיומו. הגילוי הביא אל מחנות הצ'וקצ'ים את הזרים, שלא טובת הצ'וקצ'ים הייתה לנגד עיניהם אלא רווחים. במלחמה שפרצה בין הצדדים ניגפו הצ'וקצ'ים ונהדפו מן הגדה השמאלית של נהר קולימה. משנת 1770, לאחר שהובסו הרוסים בקרב קשה, שככו הקרבות ונקבעו יחסי מסחר בין שני הצדדים, ביתרון ברור לצד הרוסי הבקיא והמנוסה על פני הצד הצ'וקצ'י חסר הניסיון והתמים. מאז בוא האירופאים והאמריקאים אל חצי האי הצ'וקצ'י, הורגלו הצ'וקצ'ים לסחור עמם ולרכוש מהם מוצרים שונים שלא היו חלק ממורשתם, כלי עבודה, כלי נשק ומוצרי צריכה שונים, בהם טבק. בעשור הראשון לקיום ברית המועצות, הגיעו נציגי השלטון הסובייטי אל הצ'וקצ'ים והחלו לעצב את דמותם לפי החזון הקומוניסטי.
בין שני השבטים, מגדלי האיילים הנוודים ומגדלי הכלבים יושבי הקבע, מתנהלים יחסי מסחר הדדיים. יושבי הקבע, שהם בעיקרם ציידים ודייגים, משתמשים בעורות איילים לבניית "יאראנגות" - אוהלי פרווה - למשכנם ולתפירת בגדים ונעליים, ואת עורות האיילים הם רוכשים ממגדלי האיילים. אלה מצדם רוכשים מהם את בשר חיות הצייד ואת פרוותיהם, והעסקות הללו התבצעו במשך שנים כסחר חליפין.
בדת הצ'וקצ'ית, בכל אובייקט, בין אם הוא חי ובין אם דומם, שוכנת רוח. רוח זו יכולה להיות מזיקה או מיטיבה. במספר מיתוסים של בני הצ'וקצ'י טמונה קוסמולוגיה דואליסטית.
כיום

מאז הקמת ברית המועצות הגיעו נציגי ממשל ללמד את בני העם הצ'וקצ'י את התרבות הסובייטית והאלפבית הקרילי. הוקמו בתי ספר ובתי חולים ואזור המחיה שלהם הפך למחוז האוטונומי צ'וקוטקה.
כיום מרבית בני העם הצ'וקצ'י עברו לערים הגדולות וכבר אינם מנהלים אורח חיים מסורתי כבעבר.
ראו גם

ארץ הצ'וקצ'ים
טיכון סיומושקין
צ'וקוטקה
יורי ריטחאו
לקריאה נוספת

מיכאיל פרישווין, "ז'ן-שן - שורש החיים", תרגום אברהם שלונסקי, ספריית פועלים 1956
טיכון סיומושקין, "ארץ הצ'וקצ'ים", תרגום אברהם שלונסקי, ספריית פועלים 1945
טיכון סיומושקין, "אליטט פורש להרים", תרגום שמשון נחמני, ספריית פועלים 1954
פסקוגל

| פסקוגל |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
תת־מחלקה:: כיסאים
על־סדרה:: כיסאים אוסטרלים
סדרה:: טורפי כיס
משפחה:: נמיות כיס
תת־משפחה:: דסיורים
סוג:: פסקוגל
מינים
 3
שם מדעי
 Phascogale ‏טמינק, 1824

פַסקוֹגָל (שם מדעי: Phascogale – מילולית: "סמור כיס"), הוא סוג של טורף כיס קטן דמוי עכבר ממשפחת נמיות הכיס הכולל 3 מינים החיים לאורך החופים של יבשת אוסטרליה. הסוג תואר מדעית לראשונה בשנת 1824 על ידי הזואולוג ההולנדי קונרד יאקוב טֶמינק (אנ'), אך המינים שבו היו מוכרים כבר זמן רב קודם לכן תחת סוגים אחרים. הפסקוגל ידוע בזנבו הארוך אשר מתאפיין בציצת שיער ארוכה ובולטת.
מאפיינים

הפסקוגל דומה במבט שטחי לפוסום או לעכבר, אך ניתן לזהותו בנקל עקב זנבו הארוך והיוצא דופן; הזנב שאורכו שווה לאורך גוף הפסקוגל, בעל ציצת שיער שחורה אשר גדולה במיוחד ובולטת לעיני הרואה. פרוותו לרוב בצבע אפור-כסוף בחלק העליון, ולבנבן בחלק התחתון ובסנטר; האוזניים והחוטם ורדרדים, העיניים גדולות ושחורות ועל המצח פס שחרחר דהוי. הוא בעל חוטם מחודד ואוזניים עגלגלות וגדולות. ההבדל בין המינים בא לידי ביטוי בעיקר בצבע של הזנב עצמו (אפרפר או אדמדם). טווח אורך הגוף בין המינים נע בין 12 ל-26 סנטימטר, וטווח המשקל נע בין 70 ל-310 גרם.
הפסקוגל הוא שוכן יערות, ובכלל זה הן יערות נשירים יבשים והן יערות גשם. הוא פעיל לילה המבלה את שעות החשיכה בחיפוש אחר טרף זעיר כדוגמת חרקים, זוחלים קטנים, חסרי חוליות, עכבישאים, ואף עופות ויונקים קטנטנים (במיוחד את עכבר הבית אשר קטן ממנו בצורה ניכרת); הוא עשוי מדי פעם גם לינוק צוף. את שעות היום הפסקוגל מבלה בשינה בקינים שבנה מזרדים ועלים בין ענפי העצים או על הקרקע. בעת שהפסקוגל נמצא בפעילות, ציצת הזנב הגדולה שלו מזדקפת ושערותיה סומרות, ותפקידה להסיח את תשומת ליבו של הטורף מתנועותיו של הפסקוגל. מיני הפסקוגל מאוימים בעיקר על ידי מינים פולשים כדוגמת השועל האדום וחתול הבית, ואובדן בית הגידול המיוער שלהם לטובת מרעה.
ביולוגיה

הפסקוגל הוא יונק טריטוריאלי אשר מסמן את שטחו באמצעות שתן או צואה. הטריטוריה של הנקבה משתרעת על כ-40 דונם, לעומת הטריטוריה של הזכר שגדולה יותר ומשתרעת על 100 דונם. הנקבות מפגינות התנהגות טריטוריאלית תוקפנית כלפי נקבות אחרות, בעוד שהזכרים רגועים יותר ושטחם חופף לזכרים אחרים או לנקבות - להוציא את עונת הרבייה.
עונת הרבייה של הפסקוגלים מתרחשת בין מאי ויולי. בדומה למיני האנטכינוס, גם אצל מיני הפסקוגל הזכרים חיים רק שנה אחת ומתים בתום עונת רבייה קצרה ותובענית; עם תחילת העונה, הזכרים הופכים לחסרי מנוחה, מפגינים אגרסיביות רבה כלפי זכרים אחרים, והם מבלים את העונה הקצרה בחיפוש אובססיבי אחר נקבות. בתום עונת הרבייה הראשונה, כמעט כל אוכלוסיית הזכרים מתה כתוצאה מלחץ, תשישות ושינויים פיזיולוגיים בגוף. הנקבות חיות כ-3 שנים, ולרוב הן ממליטות רק שגר אחד. כחודש לאחר עונת הרבייה, הנקבה ממליטה 6–8 וולדות זעירים; בדומה למספר טורפי כיס אחרים, לנקבת הפסקוגל חסר את הכיס ה"אמיתי" שנמצא אצל הקנגוראים, ותחת זאת יש לה כיס מדומה בדמות קיפול עור זמני סביב בלוטות החלב. הוולדות נשארים בכיס המדומה כ-7 שבועות, ולאחר מכן האם מעבירה אותם לקן יבש בעצים שבו הם נשארים כ-20 שבועות נוספים עד לגמילה המלאה.
מינים

פסקוגל זנב-מברשת (Phascogale tapoatafa) – המין הגדול והמוכר בסוג, אשר תואר ב-1793. בעל זנב מברשתני שעיר ובולט ומצוי בעיקר לאורך החופים הדרומיים והמזרחיים של אוסטרליה בקווינסלנד, ויקטוריה וניו סאות' ויילס. מצב שימורו מוגדר כקרוב לסיכון (NT) ברשימה האדומה של IUCN.
פסקוגל צפוני (Phascogale pirata) – המין הבינוני בסוג. הוכר כמין נפרד רק בשנת 2008, וקודם לכן נחשב כתת-מין של פסקוגל זנב-מברשת. אוזניו גדולות במעט מהאחרים. אנדמי לאזור מצומצם בטריטוריה הצפונית, ומצב שימור מוגדר כפגיע (VU).
פסקוגל אדום-זנב (Phascogale calura) – המין הקטן בסוג. תואר ב-1844. בעל זנב אדמוני עם ציצה שחורה בינונית, ומוגבל כיום לאזור מצומצם באוסטרליה המערבית. מצב שימורו מוגדר כקרוב לסיכון (NT).
קבוצת עבודה

ערך זה עוסק בקבוצה המוקמת לקידום מטרות בעבודה. אם התכוונתם לקבוצה מחתרתית מקרב יהודי סלובקיה שפעלה במלחמת העולם השנייה, ראו .
קבוצת עבודה או קבוצת משימה (באנגלית: Working Group) היא קבוצת אנשים העובדים תוך שיתוף פעולה רב תחומי לשם השגת מטרה משותפת או לביצוע פרויקט משותף. לרוב תהייה זו חבורה של עובדים המועסקים במסגרת ארגונית משותפת המייצרת או מפיקה מוצר או שירות, לעיתים תהייה זו קבוצת חוקרים העובדים על פעילויות מחקר חדשות, שיהיה קשה לפתח בשיטות הארגון המסורתיות. במקרים אחרים יכולה זו להיות קבוצה שנועדה להפיק מסמך, לקבוע תקינה או למצוא פתרון לבעיה.
מקרים פרטיים של קבוצת עבודה הם:
ועדה
צוות חשיבה
קבוצת עבודה שמטרתה לגרום לשיפור מתמשך
קבוצת ייעוץ טכני
מעגל איכות
קבוצת מוזיקאים או שחקנים הנפגשים להעלות מופע משותף
תוחלת החיים של קבוצת עבודה יכולה להשתרע בין חודשים ספורים לבין שנים רבות. לקבוצות מעין אלה יש לעיתים קרובות נטייה לשאוף להמשך קיום גם לאחר שהמשימה הושגה, ומכאן הצורך לפרק קבוצת עבודה אחרי שהיא סיפקה פתרון לבעיה שלשמה כונסה. הכללים למי מותר להיות חלק מקבוצת עבודה וכיצד קבוצת עבודה מקבלת החלטות, משתנים באופן ניכר בין ארגונים.
במעבר מעבודה עצמאית לעבודה משותפת בקבוצה נדרשת מחברי הקבוצה הדדיות ושיתוף פעולה מלא בינם לבין עצמם, תוך התגברות על אגו ועל חילוקי דעות אישיים ומקצועיים. וכן התגברות על בטלנות חברתית שהיא התופעה בה אדם משקיע פחות מאמץ בעבודה מאשר היה משקיע לו היה מבצע את העבודה לבדו. בקבוצת עבודה קיימת סינרגיה בין החברים הנובעת מתרומות שונות של כל אחד מחברים, שכל אחד מהם בעל ידע והשקפה שונה על הפרויקט המשותף. הידע השונה ומיומנויות שונות משלימים זה את זה לצורך הגשמת הפרויקט בצורה אופטימלית. יתרון נוסף הוא שהחלטה שגויה יכולה להיות ממוזערת כי יותר אנשים, בעלי רקע שונה, צופים בתהליך ובוחנים אותו.
בארגונים גדולים יש להבדיל בין עבודת צוות לבין קבוצת עבודה. אמנם בשני המקרים יש לכידות קבוצתית אבל יש שני הבדלים מהותיים: צוות הוא חלק מהמבנה הארגוני הפורמלי בעוד שקבוצת עבודה כוללת עובדים ממחלקות שונות ברמות היררכיה שונות. בתוך קבוצת העבודה יכול כל חבר לתקשר ישירות עם חבר אחר בקבוצה ולא בעקיפין, באמצעות איש קשר מרכזי, כגון ממונה משותף.
לא כל ארגון תקינה הוא קבוצת עבודה, ארגונים כמו ארגון התקינה הבינלאומי, Internet Engineering Task Force, World Wide Web Consortium נועדו לפעול כל עוד יש צורך בשירותיהם.
קאנדה

ערך זה עוסק בשפה. אם התכוונתם למדינה, ראו .
| --- | --- |

 מדינות:  הודו 
 אזורים:  קרנאטקה 
 דוברים:  43,600,000 (נכון ל־2019) 
 כתב:  האלפבית הקנאדי 
 משפחה:  דראווידית דרומית טמיל-קאנדה קאנדה-באדאגה קאנדה
 לאום:  הודו הודו קרנאטקה
 קוד שפה:  kn 
 קוד ISO 639-1:  kn 
 קוד ISO 639-2:  kan 
 קוד ISO 639-3:  kan 
 ראו גם:  שפה • כתב • רשימת שפות
 
שלט בקאנדה ובאנגלית
קאנדה (בקנאדה: ‏ಕನ್ನಡקובץ:LL-Q5885 (tam)-Sriveenkat-கன்னடம்.wav‏Ⓘ‏, באנגלית: Kannada) היא שפה ממשפחת השפות הדראווידיות. מדוברת במדינת קרנאטקה שבדרום הודו, והיא אחת משתי השפות הרשמיות במדינה זו (השנייה היא אנגלית). מספר הדוברים מוערך בכ-38 מיליון.
דקדוק

סדר המילים בתחביר הוא נושא-מושא-נשוא, שהוא התחביר הנפוץ בשפות דראווידיות. בקאנדה שלושה מינים (זכר, נקבה, סתמי או נפוץ) ושני מספרים (יחיד ורבים).
שמות עצם מסווגים לפי "אנושי" ו"לא-אנושי", כמו בשפות דראווידיות אחרות. שמות העצם האנושיים מסווגים לזכר ונקבה, ואילו שמות העצם הלא-אנושיים מסווגים כחסרי מין.
הכתב מכיל 49 אותיות פונטיות.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
קאנדה - לוח אותיות וסימנים, וערכיהם ביוניקוד בקובץ
|   | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | A | B | C | D | E | F |
| U+0C8x |   |   | ಂ | ಃ |   | ಅ | ಆ | ಇ | ಈ | ಉ | ಊ | ಋ | ಌ |   | ಎ | ಏ |
| U+0C9x | ಐ |   | ಒ | ಓ | ಔ | ಕ | ಖ | ಗ | ಘ | ಙ | ಚ | ಛ | ಜ | ಝ | ಞ | ಟ |
| U+0CAx | ಠ | ಡ | ಢ | ಣ | ತ | ಥ | ದ | ಧ | ನ |   | ಪ | ಫ | ಬ | ಭ | ಮ | ಯ |
| U+0CBx | ರ | ಱ | ಲ | ಳ |   | ವ | ಶ | ಷ | ಸ | ಹ |   |   | ಼ | ಽ | ಾ | ಿ |
| U+0CCx | ೀ | ು | ೂ | ೃ | ೄ |   | ೆ | ೇ | ೈ |   | ೊ | ೋ | ೌ | ್ |   |   |
| U+0CDx |   |   |   |   |   | ೕ | ೖ |   |   |   |   |   |   |   | ೞ |   |
| U+0CEx | ೠ | ೡ | ೢ | ೣ |   |   | ೦ | ೧ | ೨ | ೩ | ೪ | ೫ | ೬ | ೭ | ೮ | ೯ |
| U+0CFx |   | ೱ | ೲ |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
| שפות דראווידיות |
| --- | --- | --- |
| דרומיות | טמילית • מלאיאלאם • קוטה • קודאגו • קאנדה • טולו • מלאיאלאם יהודית • קודאבה טאק • באדאגה • הולייה • קורומבה אטאפדי • טודה • קומבארן • קורומבה קאנדה • מודוגה • אירולה • שולאגה • בטה קורומבה • קאיקאדי • ירוקאלה • ג'סרי • פאניה • אוראלי • מאלארית • קוראגה • בלארי • קאלאנדי • קאניקארית • מולו קורומבה • קאדאר • קונדובאדי • מאלאסאר • מאלה מאלאסאר • קוריצ'ייה • אראנאדאנית • מאלאבדאנית • פאלייאנית • הראבאלאנית • אולאטאנית • ווייאנאד צ'טי • קאקאלה |  |
| דרומיות - מרכזיות | גונדי • מריה • קואי • קונדה • טלוגו • קויה • פנגו • מאנדה • נגארצ'אל • קובי |  |
| מרכזיות | קולאמי • אולארי • דורווה • נאיקי |  |
| צפוניות | קורוך • מאלטו • ברהואי |  |
| לא מסווגות | באזיגאר • וישאבאן • מאלאקוראבאן • אלאר |  |
| שפות רשמיות בהודו |
| --- | --- | --- |
| ברמת האיחוד | הינדי • אנגלית |  |
| ברמת המדינות | אורדו • אורייה • אסאמית • בודו • בנגלית • גוג'ראטית • דוגרית • הינדית • טלוגו • טמילית • מאיטהילית • מלאיאלאם • מניפורית • מראטהית • נפאלית • סינדית • סאנטלית • סנסקריט • פנג'אבי • קונקאני • קאנדה • קשמירית |  |
| שפות קלאסיות | טלוגו • טמילית • סנסקריט • קאנדה |  |
| ראו גם | שפות הודו-איראניות • שפות הודו-אירופיות • שפות דראווידיות • הודו: שפות |  |
צלע-האלף

צלע-האלף היה שמה של שכונה קראית אשר שכנה בירושלים במאות ה-10 וה-11. במקורות מסוימים נקראת שכונת הקראים גם: "סמרתקה" (Samareitike), או "חארת אל-משארקה" (בערבית: حارة المشارقة), כלומר שכונת המזרחיים. השכונה הייתה ממוקמת במורדות הדרום-מזרחיים של הר ציון, במקום המכונה "העופל". שמה של השכונה ניתן לה על פי הכתוב בספר יהושע: ”וְצֵלַע הָאֶלֶף וְהַיְבוּסִי הִיא יְרוּשָׁלִַם, גִּבְעַת קִרְיַת עָרִים אַרְבַּע עֶשְׂרֵה, וְחַצְרֵיהֶן זֹאת נַחֲלַת בְּנֵי-בִנְיָמִן, לְמִשְׁפְּחֹתָם” (ספר יהושע, פרק י"ח, פסוק כ"ח.). החוקרים חלוקים באשר להיותה של השכונה מוקפת חומה. חגי בן-שמאי סובר שהשכונה הייתה מוקפת ממזרח בחומה שבנתה הקיסרית אייליה אאודוקיה ובמערב בחומה שנבנתה מאוחר יותר. לעומתו, משה גיל סבור כי לשכונה לא הייתה חומה נפרדת מעבר לחומת העיר.
קהילת הקראים שהתגוררה בצלע-האלף בירושלים, כונתה בפי חבריה "השושנים" על פי הכתוב בתהילים: ”לַמְנַצֵּחַ עַל-שׁוֹשַׁנִּים לְדָוִד” (ספר תהילים, פרק ס"ט, פסוק א'). מסביר הקראי הירושלמי, סלמון בן ירוחם כי הישועה תבוא בזכות הצדיקים (אלו הקראים - אבלי ציון ששבו לירושלים מגלות פרס)
השושנים גרו ביחד מצידו המערבי[דרושה הבהרה] של הקדרון, ואילו קהילת הרבניים התגוררה בצידו המערבי[דרושה הבהרה]. מערכת היחסים בין שתי הקהילות הייתה מתוחה, והיא התפתחה כתוצאה מגישתה המשיחית של קהילת צלע-האלף, וכן מהמערכה האידאולוגית שהיא ניהלה בגלוי כנגד הרבניים והתמקדותם בתלמוד. בחיי היום יום באו המחלוקות בין הרבניים לקראים לידי ביטוי, בעיקר בנושאי כשרות ותאריכי המועדים. כתוצאה ממערכת היחסים העכורה פיתחו שני הצדדים האחד כנגד השני כינויי גנאי, בעוד שהרבניים כינו את השושנים: כת הצולעים, וצדוקים, כינו השושנים כתגובה את הרבניים: דורשי חלקות, סרי דרך, ועוד. הקראים הירושלמים, נתמכו על ידי השליטים המוסלמים בני השושלת הפאטמית ובמיוחד על ידי הח'ליפה עלי אלט'אהר באללה. הפאטמים אף התערבו במחלוקות שבין הרבניים לבין הקראים, והכריעו בהן לטובת הקראים.
הקראים לא הסתפקו בגודלה של שכונת צלע האלף, ושאפו להגדילה. הם שלחו אגרות לאחיהם שבבל ובפרס, והפצירו בהם לעלות ולהצטרף אליהם. בגניזה הקהירית נמצאו קטעי אגרות שכתב אחד המנהיגים הירושלמים במאה התשיעית דניאל בן משה אלקומיסי, בהם הוא קורא קריאה נמרצת לבני הגולה לעלות לירושלים. כמאה שנים אחריו פנה באיגרת דומה חכם קראי ירושלמי אחר בשם סהל בן מצליח הכהן.
עם כיבוש ירושלים בידי הצלבנים ב-1099 חרבה קהילת צלע-האלף, וקראים חזרו לגור בירושלים, רק לאחר כ-100 שנה עם כיבוש ארץ ישראל בידי צלאח א-דין.
הערות שוליים

↑  יש הרוצים לומר כי השם "שכונת המזרחיים", מוכיח כי שכונת צלע-האלף הייתה ממוקמת במזרחה של העיר ולא בהר ציון, אך מרבית החוקרים סבורים ש"מזרחיים" הכוונה לקראים, שהגיעו לירושלים מממלכת פרס.
↑  משה גיל, ‏בענייני ארץ-ישראל בתקופה המוסלמית הראשונה, קתדרה 70, ינואר 1994, עמ' 58-29
↑  חגי בן-שמאי טוען כי מיקומה ההיסטורי של השכונה היה באזור אחר של ירושלים
↑  יורם ארדר, אבלי ציון הקראים ומגילות קומראן, עמוד 44, הוצאת הקיבוץ המאוחד
↑  ירושלים לדורותיה, ירושלים בתקופה המוסלמית הראשונה, עמוד 97, האוניברסיטה הפתוחה
↑  אברהם יערי, הקשרים בין יהודי פרס וארץ ישראל, דעת - אתר לימודי יהדות ורוח
ערך זה הוא קצרמרבנושא ירושלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פסקוגל צפוני

| פסקוגל צפוני |
| --- | --- |
 פרווה של פסקוגל צפוני
מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפי כיס
משפחה:: נמיות כיס
סוג:: פסקוגל
מין:: פסקוגל צפוני
שם מדעי
 Phascogale pirata
תחום תפוצה
    תפוצה בעבר   תפוצה כיום 

פסקוגל צפוני (שם מדעי: Phascogale pirata) הוא מין של טורף כיס בינוני בסוג פסקוגל שאנדמי לצפון אוסטרליה. הוא תואר מדעית בשנת 1904 על ידי הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס בתור תת-מין של פסקוגל זנב-מברשת, והוכר כמין עצמאי בשנת 2008.
תיאור

לפסקוגל הצפוני מבנה גוף דק וקומפקטי, ראש מחודד ואוזניים רחבות ומשולשות שגדולות יותר מהמינים האחרים בסוג. מבחינה חיצונית הוא זהה כמעט לחלוטין לפסקוגל זנב-מברשת, אך קטן ממנו. כקרובו, גם הוא מתאפיין בזנב ייחודי דמוי מברשת בקבוקית של צמח הקליסטמון. הפסקוגל הצפוני מפגין דו-צורתיות זוויגית מועטת: אורך הזכר 21 סנטימטרים ומשקלו עד 230 גרם, בעוד שאורך הנקבה 15–19 סנטימטרים ומשקלה 108–150 גרם. אצל שני הזוויגים אורך הזנב בסביבות 20 סנטימטרים.
הפרווה של הפסקוגל הצפוני בצבע אפור חיוור עד כהה, והוא נבדל מקרובו הגדול יותר בכך שכפות רגליו ופנים אוזניו בצבע לבן בוהק. בדומה לקרובו, גם הוא מתאפיין בפס שחור על המצח, טבעות לבנות סביב העיניים וחוטם ורוד. הזנב בצבע שחור מבריק.
תפוצה וביולוגיה

הפסקוגל הצפוני אנדמי לקצה הצפוני של אזור הטריטוריה הצפונית באוסטרליה. בעבר טווח התפוצה כלל את כל ארץ ארנהם, טופ אנד, וקו החוף מול מפרץ קרפנטאריה, אולם כיום הוא מוגבל בעיקר לאזור טופ אנד (כולל חצי האי קובורג וחצי האי גוב), ומצוי בשני איים: האי מלוויל והאי פלוו המערבי. שטח התפוסה המשוער הוא בסביבות 9,000 קילומטרים רבועים. בית הגידול של הפסקוגל הצפוני מורכב מיער אקליפטוס, חורש ים-תיכוני, סבכי גפניים, ומצוקים.
הפסקוגל הצפוני הוא יונק לילי, יחידאי וטריטוריאלי. הוא מקנן על עצים חלולים, ומבלה בהם את שעות היום. עם דמדומי ערב, הפסקוגל מתעורר ויוצא לתור אחר מזונו העיקרי - חסרי חוליות. הפסקוגל מבלה את מרבית זמנו על העצים וממעט לרדת לאדמה.
ההיריון נמשך כ-30 יום, ולאחריהם הנקבה ממליטה 7–8 ולדות זעירים. הם מבלים בכיס כחודשיים ונגמלים בגיל חמישה חודשים. תוחלת החיים של המין קצרה במיוחד; הזכרים מתים לרוב בגיל שנה לאחר עונת הרבייה הראשונה שלהם עקב תשישות, והנקבות עשויות לחיות שנתיים עד שלוש שנים.
מצב

הפסקוגל הצפוני מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור פגיע (VU), מכיוון שאוכלוסייתו הכוללת קטנה מ-10,000 פרטים, והוא חווה ירידה מתמשכת במספריו. האיומים העיקריים עליו הם אובדן בית גידול למטרות חקלאות, משטרי אש לא-הולמים שמגבירים את נוכחותם של עשבים פולשים, והתפשטות חתול הבית וקרפדת הקנים הרעילה. חלק גדול מתפוצת הפסקוגל, נמצא בתוך אזורים מוגנים דוגמת הפארק הלאומי קקדו, הפארק הלאומי גרינג גונק והפארק הלאומי ליצ'פילד.
אומדן האוכלוסייה העולמי אינו ידוע, אך עשוי לכלול 2,500 פסקוגלים בלבד.
הערות שוליים

↑  פסקוגל צפוני באתר הרשימה האדומה של IUCN
קאנדלאריה

קאנדלאריה (בספרדית: Candelaria) היא עיירה ורשות מוניציפלית ספרדית באי טנריפה שבאיים הקנריים. בעקבות טענות על הופעת מריה הקדושה במקום, הפכה העיירה לאתר צליינות פופולרי בקרב הנוצרים באזור. נכון לשנת 2010, בעיירה כ-25 אלף תושבים. שמה של העיירה
מציין את הבתולה המבורכת של קאנדלאריה (הקדושה המגינה של האיים הקנריים).
מוקד המשיכה העיקרי של העיר נמצא במרכזה, הבזיליקה של קאנדלאריה, שהוא אחד מהמקומות הקדושים הקתוליים הגדולים ביותר של ספרד. במקדש זה יש את פסל בתולה המבורכת של קאנדלאריה. פעמיים בשנה, ב-2 בפברואר וב-14 וה-15 באוגוסט, חוגגים שם את חגה של הבתולה הברוכה של קאנדלאריה.
תמונות

הבזיליקה של קאנדלאריה, מבט מבחוץ.
הבתולה הברוכה של קאנדלאריה (לקדוש המגן של האיים הקנריים).
פסלים של המלכים לשעבר של האי, גואנצ'ים.
המצעד הצבאי במהלך הפסטיבל של הבתולה.
הערות שוליים

1 2  Remodelación de la Plaza de la Patrona de Canarias
↑  Basílica de Candelaria
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 2172803-3  MusicBrainz: a7179853-f9d3-4bbc-8855-5b84b0193315  VIAF: 316733850   WorldCat (עם VIAF): 316733850 
ערך זה הוא קצרמרבנושא האיים הקנריים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
צבי אדום חזית

| צבי אדום חזית |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
משפחה:: פריים
תת־משפחה:: צבאיים
שבט:: אנטילופות ערבה
סוג:: צבי אמיתי
מין:: צבי אדום חזית
שם מדעי
 Eudorcas rufifrons ‏גריי, 1846
תחום תפוצה


צבי אדום חזית (שם מדעי:Eudorcas rufifrons), הוא מין אנטילופת-צבי בינונית החי במרכז ומערב אפריקה לכל אורך הסאהל. הוא תואר לראשונה בשנת 1846 על ידי החוקר והביולוג אדוארד גריי, ויש לו כ-5 תת-מינים וודאיים. בעבר סווג בסוג צבי תחת השם המדעי "Gazella rufifrons", אך בטקסונומיות חדשות הועבר לסוג צבי אמיתי בשל שוני גנטי בינו לבין צבאים אחרים.
מספר מינים נוספים המצויים בסוג זה, נחשבו בעבר כתת-מינים שלו: צבי תומסון וצבי מונגאלה; לגבי סיווגו של צבי הוגלין עדיין אין הסכמה מלאה, והוא נחשב לסירוגין כתת-מין של צבי אדום חזית או כמין נפרד. צבי אדום חזית מבולבל לעיתים קרובות עם מין נוסף באותו הסוג - צבי אדום (Eudorcas rufina) שחי בעבר באלג'יריה ונכחד מן העולם. עם זאת, הסיווג של הצבי האדום כמין נפרד מוטל בספק, וייתכן כי בכלל היה שייך למין זה. יש לו חפיפה עם שני מיני צבאים: צבי הנגב בשולי הסהרה, וצבי סומרינג בשולי הרמה האתיופית.
תת-מינים

לצבי אדום חזית יש מספר משתנה של תת-מינים, הנע בין 5 ל-6 כדלהלן:
צבי אדום חזית סנגלי (E. r. rufifrons), תואר ב-1846.
צבי אדום חזית נובי (E. r. laevipes), תואר ב-1847.
צבי אדום חזית ניגרי (E. r. hasleri), תואר ב-1912.
צבי אדום חזית צ'אדי (E. r. centralis), תואר ב-1914.
צבי אדום חזית קאנורי (E. r. Kanuri), תואר ב-1914.
צבי הוגלין (E. r. tilonura), תואר ב-1868. אין הסכמה מלאה לגביו האם הוא מין נפרד או תת-מין.
תפוצה ואקולוגיה

בתי גידול אופייניים לצבי אדום חזית בסאהל.
צבי אדום חזית נפוץ במרכז ומערב אפריקה. הטווח הרציף והגדול ביותר משתרע על צפון סנגל, דרום מאוריטניה, מרכז מאלי, צפון בורקינה פאסו, דרום ומרכז ניז'ר, צפון בנין, ניגריה וקמרון, מרכז צ'אד, צפון הרפובליקה המרכז-אפריקאית ודרום סודאן, ודרום ומרכז סודאן; שתי אוכלוסיות מבודדות מצויות מזרחה יותר: אחת מתפרשת על פני מזרח סודאן, צפון-מערב אתיופיה ודרום אריתריאה, ואחת קטנה יותר מצויה בצפון מזרח סודאן (מחוז אל-בחר אל-אחמר) סמוך לים סוף. ייתכן כי הוא נכחד בגאנה.
בית הגידול של צבי אדום חזית הוא בעיקר האזורים הצחיחים למחצה לאורך הקו של הסאהל, עם פסיפס של סוואנות, שיחים, יערות וחורשים דלילים, וכן באזורים הרריים כדוגמת הסוואנות של הרמה האתיופית עד גבהים של 1,400 מטר מעל פני הים. הגובה הרגיל שבו צבאים אלה נמצאים הוא בעיקר מישורים ושפלות בגובה 200–500 מטר. בתקופות מסוימות הצבאים נמצאים גם בשולי מדבר סהרה, אך נמנעים בדרך כלל מאזורים מדבריים ויערות סבוכים או טרופיים. הטמפרטורות בתחומי תפוצתם 20–40 מעלות, וכמות המשקעים הממוצעת היא 100–500 מילימטר לשנה.
צבי אדום חזית פעיל בשעות הבוקר המוקדמות ושעות הערב, בדומה ליונקים נוספים החיים באזורים חמים. בשעות החמות של היום הוא נח בצל של עצים או שיחים. התזונה שלו מבוססת בעיקר על עשבים, ובמידה פחותה גם שיחים, עלים וענפים. צבאים אדומי-חזית אינם מותאמים היטב לתנא יובש; מסיבה זאת בתקופת הגשמים הם עוברים לשוליים הדרומיים של מדבר סהרה שאז יש צמיחה של עשבים חדשים, אולם הם חייבים לנדוד דרומה בעונה היבשה כיון שהם תלויים במקורות מים. גם במקומות בהם יש שפע במזון צפיפות האוכלוסייה נמוכה יחסית, בסביבות 0.7-0.3 לכל קילומטר.
צבאים אלה פעילים בבדידות, בזוגות, או בקבוצות קטנות של עד 6 פרטים. מדי פעם יש תצפיות של עדרים קטנים עד 15 פרטים. כאמור למין זה יש עצמות אף בולטות, וכאשר הצבי נבהל או חש בסכנה הוא פולט דרכם "נחירה-חורקנית" המזהירה את שאר הצבאים באזור. טורפיו העיקריים הם הטורפים הגדולים של אפריקה, כדוגמת אריה, נמר ברדלס, צבוע וזאב טלוא.
הרבייה מתרחשת לאורך השנה ללא עונה מסוימת. הזכרים המבוגרים מקימים לעצמם טריטוריות באזורים שבהם חולפים עדרי הנקבות; זכרים שנכנסים לשטח מסולקים ממנו בדרך כלל. ההריון נמשך 184–189 ימים, לאחריהם נולד עופר אחד במשקל 3–5 קילוגרם. בדומה לפרסתנים רבים, העופר שוהה בימים או בשבועות הראשונים לחייו חבוי בצמחייה, ואימו מבקרת ומניקה אותו מספר פעמים ביום. העופר נגמל לאחר 3 חודשים. גיל ההגעה לבגרות מבוסס על צביי תומסון, ומתחלק בין 9 חודשים לנקבה ועד 18 חודשים לזכר.
תוחלת החיים המרבית של צבי אדום חזית היא 14.5 שנים בשבי.