stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רינה הברון
ביוגרפיה

רינה נשרי נולדה בתל אביב, ילדה חמישית במשפחתה. אביה צבי היה המורה הראשון לספורט של הגמנסיה העברית הרצליה, ולימים הופיע כדמות בספריה של בתו. אמה לאה לבית שכטר, אחיינית של שניאור זלמן שכטר, מגלה וחוקר גניזת קהיר, נפטרה בהיותה בת שלוש, והיא חיה אצל דודותיה עד שאביה נישא מחדש. אחד מאחיה, דוד, נפל במהלך מאורעות 1936, בגיל 19.
ב-1944 התגייסה לפלמ"ח להכשרת מעוז/רמת הכובש ובמקביל סיימה את בחינות הבגרות בגימנסיה הרצליה. שירתה בפלוגות ב' וד'. לאחר השירות בפלמ"ח הצטרפה לגרעין להתיישבות של הצופים ועלתה אתו להתיישבות במסגרת מבצע 11 הנקודות ב-1946. הגרעין עלה לנחאביר שבנגב המערבי - קיבוץ בארי של ימינו, שהיה לביתה של הברון עד ליומה האחרון. במלחמת העצמאות שירתה כאלחוטאית והשתתפה בהגנה על בארי.
לאחר המלחמה יצאה ללמוד ארכאולוגיה וגאוגרפיה באוניברסיטה העברית בירושלים. ב-1952 נישאה לאברהם היילברונר, שהיה אף הוא בגרעין שהתיישב בנחאביר ובהמשך בבארי, ולימים שינו את שם משפחתם להברון. נולדו להם שתי בנות ושני בנים. במשך השנים שימשו כמשפחה מלווה של ילדי חוץ רבים ושל מתנדבים מחוץ לארץ.
הברון החלה לכתוב וספרה הראשון - מסע לארץ הנגב - יצא לאור ב-1959. במקביל עבדה כמורה ומחנכת ובספריית הקיבוץ, הייתה מדריכת טיולים והקימה אוסף של עתיקות מן הנגב המערבי. כמו כן שימשה כמזכירת הקיבוץ וכרכזת תרבות בקיבוץ ובמועצה האזורית.
ב-1972 קיבלה היתר מהקיבוץ לעבוד בכתיבה שלושה ימים בשבוע. במהלך השנים חיברה 17 ספרים - רבים מהם ספרים לילדים ולנוער, וחלקם ספרי לימוד. כולם עסקו בטבע, בנוף ובהיסטוריה של ארץ ישראל. על כתיבתה אמרה:
תמיד אהבתי לטייל ולשוטט ברחבי הארץ, ותמיד התפעלתי מארצנו הקטנה, שיש בה כה הרבה מראות ונופים, ניגודים, ושפע בל יאמן של אוצרות קדומים מכל סוג ומין. כשקראתי ספרי ילדים המתארים ארצות זרות ונופיהן, אמרתי בלבי – מדוע לא אצא לסייר בחברת גיבורים צעירים בארצנו שלנו, לארכה ולרחבה, אל עברה הקרוב והרחוק, כדי להכירה וללמד אחרים ללמדה ולאהבה? אין כמעט מקום הנזכר בספרי אותו לא תרתי ברגלי. ועל כן נמצאתי נהנית כפליים. ואני מקווה כי משהו מהנאה זו מפיקים גם הקוראים.
רינה הברון נפטרה ב-17 בנובמבר 2021, בגיל 96. הניחה את בעלה, ילדיה (אחד הם הוא העיתונאי אביב הברון), 11 נכדים ושישה נינים. הובאה לקבורה בקיבוצה. בעלה, אברהם, נפטר באוקטובר 2022.
ספריה

מסע לארץ הנגב: הרפתקות אמיק וגמלו קלרגל (1959)
מסע למדבר יהודה: הרפתקות אמיק וידידו עמרי (1962)
איקולו, איש האבן והמתכת (1965)
מסע ליהודה ולירושלים: הרפתקות אמיק וידידו עמרי (1965)
מסעות אל מדבר וספר (1965)
מסע אל ים וחוף (1970)
מסע האריות (1973)
העשרות בעקבות הבודדות: סיפורה של התנחלות בנגב ערב קום המדינה: מרביבים עד קדמה: פרקי עיון ועבודה עצמית (1977)
הירדן-מסע מדן אל ים (1981)
מסע אל מסתורי ים המלח (1985)
עד הנגב: מאי 1985: עלעול בדפי 1947, 1948 (1985)
עשר נקודות ונקודה: יובל לעליה, תש"ז תשנ"ז 1946–1996 (1996)
ספרי לימוד:
ארץ הנגב - מדבר ואדם (1966)
ירושלים: יהודה ושומרון (1975)
הנגב וחצי האי סיני (1975)
מישור החוף התיכון והדרומי (1975)
הערות שוליים

↑  דוד נשרי, באתר יזכור
↑  מקור: אתר קיבוץ בארי.
↑  עמרי אסנהיים, לקבל את הבשורה המרה בשבעה | עורך "המוסף לשבת" למען החטופים בעזה, באתר ynet, 29 באוקטובר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310423705171  GND: 1169245536  ISNI: 0000 0004 0212 033X  LCCN: n87920490  VIAF: 297332301   WorldCat (עם VIAF): 297332301
להרוג את קסטנר

| --- | --- |

 בימוי:  גיילן רוס
 הופק בידי:  גיילן רוס, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 תסריט:  אנדי כהן, גיילן רוס
 עריכה:  גיילן רוס 
 מדינה:  ארצות הברית 
 הקרנת בכורה:  2008
 שפת הסרט:  אנגלית, עברית 
 סוגה:  סרט דוקומנטרי
 הכנסות באתר מוג'ו:   killingkasztner
 www.killingkasztner.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
להרוג את קסטנר (באנגלית: Killing Kasztner) הוא סרט דוקומנטרי משנת 2008 שיצרה גיילן רוס. הסרט מתחקה אחר משפטו של ישראל קסטנר, ממנהיגי יהדות הונגריה, שניהל משא ומתן עם הנאצים על גורלם של יהודי הונגריה, לאחר הכיבוש הנאצי של הונגריה. הסרט עוסק במשפט ובדימוי הציבורי שדבק בקסטנר לאחר המשפט.
רוס חקרה ותיעדה במשך 8 שנים את הפרשה, ובמסגרת הסרט ראיינה היסטוריונים, ניצולים בזכות קסטנר, וכן את בתו של קסטנר, סוזי מיכאלי-קסטנר, ואת שלוש נכדותיו, בהן העיתונאית מרב מיכאלי, את יוסף תמיר, בנו של עורך הדין שמואל תמיר שלחם בקסטנר במשפטו ואת זאב אקשטיין שרצח את קסטנר.
הסרט הוצג לראשונה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו בשנת 2008. בארצות הברית הוא פורסם באוקטובר 2009.
רקע

רוס שמעה לראשונה את סיפורו של קסטנר תוך כדי עבודה על סרט דוקומנטרי אחר, מאישה הונגרייה שניצלה ממוות בשואה על ידי קסטנר. ביוני 2001 רוס הוזמנה לצלם ישיבה אודות קסטנר במוזיאון החדש למורשת היהודים בניו יורק, ובמהלך אותה ישיבה הועלו טענות קשות על ידי ניצולי שואה שחיים בזכות קסטנר ועל ידי נכדתו. השאלות שעלו בישיבה הטרידו אותה והיא החליטה לחקור את הפרשה.
רקע היסטורי

ד"ר ישראל (רז'ה) קסטנר היה מנהיג יהודי הונגרי שפעל בשם "ועדת העזרה וההצלה בבודפשט" להציל יהודים באמצעות מתן שוחד לקצינים נאצים, שמאוחר יותר התברר שחלק מהאינטרס שלהם לעזור היה לטהר את שמם מאשמת רצח-עם. בסוף שנת 1952 הואשם קסטנר על ידי מלכיאל גרינוולד בשיתוף פעולה עם הנאצים וקבלת שוחד מהם לכיסו תמורת הצלתו שלו והצלת אנשים "מיוחסים", סיוע לרצח יהודים בידי הנאצים ועדות שקר לטובת קצינים נאצים במשפטי נירנברג. בתביעת דיבה שהגישה הפרקליטות נגד גרינוולד קבע בית המשפט המחוזי בירושלים כי טענותיו של גרינוולד אינן בגדר הוצאת דיבה, למעט הטענה שקסטנר לקח שוחד לכיסו שהייתה לא מבוססת. בערעור לבית המשפט העליון גרינוולד הורשע בהוצאת דיבה ונפסק כי ההאשמות היו לא מבוססות, למעט האשמה כי קסטנר העיד עדות שקר לטובת קצינים נאצים במשפטי נירנברג.
למרות פסיקה זו, בתודעה הלאומית הישראלית נותר פועלו של קסטנר בתחום האפור. כך לדוגמה עד היום זכורה בהקשר זה הכותרת שפורסמה אז בכלי התקשורת, שציטטה את פסק הדין, ובה נאמר כי קסטנר "מכר את נפשו לשטן" (הנאצי), וכן גם במוזיאון הרשמי בישראל להנצחת השואה, יד ושם, שמו של קסטנר לא הופיע עד לשנות ה-2000.
תוכן הסרט

בסרט מתועד מסען של בתו של קסטנר, סוזי מיכאלי-קסטנר, ושלוש נכדותיו המנסות לטהר את שמו (בהן מרב מיכאלי), וכן כמה ניצולים שחשו כי מתייחסים אליהם כאל "ניצולים סוג ב" מכיוון שניצלו על ידי קסטנר. כנגדן מרואיין יוסף תמיר, בנו של שמואל תמיר, שהיה הסנגור של גרינוולד במשפט קסטנר וזה שהפך את המשפט מתביעת דיבה כנגד גרינוולד לבירור אודות שואת יהודי הונגריה ופועלו של קסטנר. תמיר טען כי הוא עדיין מתנגד לטיהור שמו של קסטנר והפיכתו לגיבור למרות קביעת בית המשפט העליון.
זאב אקשטיין, רוצחו של קסטנר, מרואיין גם הוא לאורך הסרט ומציג את השתלשלות הדברים מנקודת מבטו. הוא מתאר את הרקע האישי שהוביל אותו לרצח ומספר כי הוא היה צעיר (בן 21) והשב"כ (הש"ב, בכינויו אז) גייס אותו לרגל אחר פעולות המחתרת ללא כל הכשרה וגיבוי. מאורעות מלחמת קדש השפיעו עליו רגשית, כך שהושפע מהלהט של יוסף מנקס וחברי המחתרת שהיו בטוחים כי הם יצילו את מדינת ישראל משלטון מפא"י וישנו את פני ההיסטוריה, ולכן אקשטיין הפך לסוכן כפול ונאמנותו הייתה שייכת למחתרת. לדבריו, המניע שלו להתנקשות היה נקמה על מותם של מאות אלפי יהודי הונגריה ושהאשמה במותם הייתה של קסטנר. רוס יזמה מפגש בין בתו של קסטנר לאקשטיין אך לבסוף הם בחרו להיפגש שלא לפני המצלמה.
בפתיחת הסרט אומר אקשטיין "גמרתי אומר בלבי לספר רק את האמת, אבל לא את כולה", ומשתמע מדבריו כי קיימים פרטים עמומים בנוגע לרצח קסטנר. לקראת הסוף אקשטיין טוען כי שלוש היריות שלו לא פגעו בקסטנר וירייה רביעית מאקדחו של אדם מסתורי אחר היא זו שהרגה אותו.
ההיסטוריונים פרופ' דינה פורת פרופ' שלמה אהרונסון מרואיינים בסרט, והם מתארים את האבסורד שבהצגתו של קסטנר כמשתף פעולה עם הנאצים. בראייתם, קסטנר היה מוגבל ולא יכול היה לעשות כמעט דבר מעבר למה שעשה. מדבריהם עולה כי קסטנר לא יכול היה להזהיר את יהודי הונגריה מההשמדה הצפויה להם כי לא הייתה לו כל דרך לשכנע אותם בנכונות הדברים. על חלקו של יוסף מנקס ברצח קסטנר מוסר נכדו, משה זייגר, לאנציקלופדיה יהודית דעת דברים אלה:
"יוסף מנקס נשאר עם גרעין מהלח"י שיצא נגד השמאל שהיה בשלטון בהרגשה שהם נלחמו והשמאל גנב להם את המדינה. אנשי השמאל שפחדו מיוסף מנקס החליטו להעליל עליו עלילה ולהפסיק את פעילותו. באותו זמן התרחש משפט קסטנר שרבים מהסוכנות היהודית (השמאל) היו מעורבים בו. החליטו לרצוח את קסטנר ולהאשים ברצח את יוסף מנקס, ולתפוס שני ציפרים במכה אחת. כך נולדה העלילה על יוסף מנקס". (26.9.06)
ביקורת

הסרט זכה לשבחים ממבקרי הקולנוע בעולם ובישראל. מבקר הקולנוע אורי קליין כתב על הסרט: ”הישג העיקרי בסרטה של רוס נובע מהאופן שבו הבמאית, שהיא בעלת ניסיון ביצירת קולנוע תיעודי, מצליחה לספר את הסיפור בישירות ובפשטות, ולמקם אותו במספר רב של הקשרים היסטוריים. כך הוא נהפך מסיפור מסוים לסיפור המייצג את ההיסטוריה היהודית והישראלית, ומעלה לפני השטח פסיכוזות רבות שחוצות עדיין את הזיכרון הלאומי הקולקטיווי”.
המבקר אבנר שביט כתב: ”אם נפרק את סרטה של רוס לגורמים, הרי שהוא אינו מרשים מבחינה אמנותית. אין מדובר בחוויה אסתטית, אבל אם יוצאים מנקודת ההנחה כי תפקידו של הקולנוע לרגש ולעורר מחשבה, הרי ש"להרוג את קסטנר" עושה זאת טוב יותר מכל סרט אחר בסביבה”.
הפנתר הוורוד 2

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  הפנתר הוורוד 
 בימוי:  הרלד זראט 
 הופק בידי:  רוברט סימונדס 
 תסריט:  סקוט ניוסטאדטר   מיכאל וובר   סטיב מרטין
 עריכה:  ג'וליה וונג 
 שחקנים ראשיים:  סטיב מרטין   ז'אן רנו   אמילי מורטימר   ג'ון קליז
 מוזיקה:  כריסטופר בק   הנרי מנציני (נעימת נושא)
 צילום:  דניס קרוסן 
 מדינה:  ארצות הברית, צרפת 
 חברת הפקה:  מטרו גולדווין מאייר, סרטי קולומביה 
 חברה מפיצה:  סרטי קולומביה   מטרו גולדווין מאייר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  6 בפברואר 2009 ארצות הברית וצרפת
 משך הקרנה:  92 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט קומדיה 
 מקום התרחשות:  לונדון, פריז 
 תקציב:  70,000,000 דולר
 הכנסות:  75,946,615 דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   pinkpanther2
 סרט קודם:  הפנתר הוורוד 
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
הפנתר הוורוד 2 הוא סרט קומדיה שיצא בשנת 2009, ומהווה סרט המשך ל"פנתר הוורוד" בכיכובו של סטיב מרטין.
עלילת הסרט

בסרט זה, יהלום "הפנתר הוורוד" נגנב שוב, ובזירת הפשע נמצא פתק חתום של "הטורנדו". המפקח קלוזו, וחבורת בלשים מקצועיים מארצות שונות, נקראים לפתירת התעלומה. ניסיונותיו של קלוזו לפתירת התעלומה מסתבכים, והמפקח הממונה עליו מגרש אותו מקבוצת הבלשים, שעליהם מוטלת המשימה לפתור את התעלומה.
לאחר שקבוצת הבלשים פתרה, כביכול, את התעלומה, מתקיים טקס פרסים שאליו מתגנב קלוזו וחושף את הפושעת האמיתית (מה שמעיד על הטעות המביכה של הבלשים). קלוזו פותח במרדף אחריה, שנגמר ביריית אקדח ביהלום היקר, אולם לאחר עצירת הפושעת, קלוזו נעצר לרגע של פלאשבק ומספר על כך שהחליף את היהלום האמיתי במוזיאון עם חיקוי שהיה ברשותו. זאת בטענה שלאחר מספר פשעים של ה"טורנדו", הוא הניח ש"הפנתר הוורוד" יהיה הקורבן הבא והלך להצילו. עובד הניקיון במוזיאון, שהוא גם חברו של קלוזו, עזר לו בהחלפת היהלום בסודיות על מנת לא לחשוף את המעשה.
הסרט מסתיים בחתונה של קלוזו וניקול, האישה שאותה חיבב מאז הסרט הראשון, אך לא הודה בכך.
שחקנים

סטיב מרטין בתפקיד המפקח ז'אק קלוזו
ז'אן רנו בתפקיד גילברט פונטון
ג'ון קליז בתפקיד המפקח שארל דרייפוס
אמילי מורטימר בתפקיד ניקול נובו דוראן
אלפרד מולינה בתפקיד רנדל פפרידג'
אישווריה ראי בתפקיד סוניה סולאנדרס
אנדי גרסיה בתפקיד ויצ'נזו בארקליאונה
לילי טומלין בתפקיד איווט ברנגר
יוקי מצוזאקי בתפקיד קנג'י מזוטו
ג'רמי איירונס בתפקיד אלונסו אוולאנדה
ג'וני האלידיי בתפקיד לורנס מיליקין
ג'פרי פאלמר בתפקיד ג'ובר
ראו גם

הפנתר הוורוד
הפנתר הוורוד (סרט)
גן עדן האבוד: רצח הילדים בגבעת רובין הוד

| --- | --- |

עטיפה ה-DVD של הסרט
 בימוי:  ג'ו ברלינג'ר, Bruce Sinofsky 
 שחקנים ראשיים:  West Memphis Three 
 מוזיקה:  מטאליקה 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברה מפיצה:  HBO, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  1996 
 משך הקרנה:  150 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט תיעודי 
 מקום התרחשות:  ארקנסו 
 סרט הבא:  גן עדן האבוד: תגליות
 דף הסרט ב־IMDb
 
גן עדן האבוד: רצח הילדים בגבעת רובין הוד (באנגלית: Paradise Lost: The Child Murders at Robin Hood Hills) הוא הראשון מבין שלושה סרטים דוקומנטריים, שיצאו בשנים 1996, 2000 ו-2011 בערוץ HBO. הסרטים עוסקים במשפטם של שלישית מערב ממפיס, שהואשמו ברציחתם של שלושה ילדים בני שמונה, בעיירה מערב ממפיס בארקנסו בשנת 1993.
רקע

ב-5 במאי 1993 בשעות הערב, דווח על שלושה ילדים בני שמונה נעדרים: כריסטופר באיירס, סטיבן הובס ומייקל מור. לאחר שלא נמצאו במשך קרוב ל-20 שעות, נמצאו נעליים של ילד בתעלת ניקוז ליד גבעות רובין הוד בעיירה, שהובילו לגופותיהם הכבולות והחבולות של שלושת הילדים.
כחודש לאחר מכן, ב-7 ביוני, נחקר ג'סי מיסקלי במשך 12 שעות בנושא הרצח. בשלב מסוים, מיסקלי, בעל מנת משכל נמוכה, הודה שהיה עם הילדים ורדף אחרי מייקל מור שניסה לברוח. בנוסף, טען שהיה עם דמיאן אקולס וג'ייסון בולדווין. להגנתו טענת ההגנה של מיסקלי הייתה כי הודאתו הייתה כפויה. מיסקלי תוחקר ארוכות כאשר רק 46 דקות מהחקירה מתועדות בהקלטה, בנוסף בהודאתו הוא טוען שהילדים נרצחו בשעה שהם עוד היו בבית הספר. לאחר ההודאה נעצרו בולדווין ואקולס, אשר לשניהם היו תיקים במשטרה על ונדליזם וגנבה. הם היו ידועים כנערים שמתלבשים באופן גותי ושומעים מוזיקת מטאל.
תקציר העלילה

ב-1993, הגיעו במאי הסרט לעיירה מערב ממפיס ברצון ליצור סרט על הנערים הרוצחים. לאחר כשישה חודשים של המתנה, קיבלו אישור ממשטרת מערב ממפיס לראיין את שלושת החשודים. בריאיון עם ג'סי מיסקלי, טוען מיסקלי, שלא רצח אף אחד, ושהיה לו קשה לענות לשאלות חוזרות כל הזמן. הוא טען שרצה שיפסיקו להציק לו ושהוא יוכל לחזור להיות עם אביו.
מיסקלי הועמד לדין ראשון. טענות ההגנה היו שהודאתו הייתה כפויה, והם הביא מספר עדים שיחזקו את טענתם. מיסקלי הורשע ברצח מדרגה ראשונה של מייקל מור, וברצח מדרגה שנייה של סטיבי בראנץ' וכריסטופר באיירס. נגזרו עליו מאסר עולם ועוד 40 שנה בבתי הכלא של מדינת ארקנסו.
אקולס ובולדווין הועמדו לדין יחד אחר כך. לפי החוק האמריקאי, לא ניתן היה להשתמש בהודאתו של מיסקלי במשפטם. התביעה ניסתה להוכיח שדמיאן אקולס היה חבר בכת השטן ושהרצח בוצע כפולחן שטני. כעד תביעה, הובא ד"ר דייל גריפיס, מומחה בכתות. ההגנה טענה שד"ר גריפיס, שקיבל את התואר שלו בהתכתבות, אינו יכול לקבל מעמד עד מומחה, אך טענה זו נדחתה על הסף. ההגנה הביא ילדה אשר טענה ששמעה את אקולס מתרברב בכך שרצח את שלושת הנערים והוא מתכוון לרצוח עוד שניים לפני שיסגיר עצמו. בנוסף, הביאה התביעה עד שהיה עם אקולס בבית הכלא לנוער שטען שאקולס אמר לו שהוא רצח את הילדים. העד השלישי היה ידוע כשקרן פתולוגי, אך עדיין נלקחה עדותו בחשבון. אף על פי שלא ניתנה שום ראייה בנוגע לנוכחותם של בולדווין או אקולס באזור הרצח, או כל ראייה אחרת שתקשר אותם לרצח באופן ישיר, שניהם הורשעו ברצח מדרגה ראשונה של שלושת הילדים. על דמיאן נגזר גזר דין מוות בזריקה, ועל בולדווין מאסר עולם ללא חנינה.
בשנת 2010 הגישו השלושה ערעורים לבית המשפט העליון בארקנסו שקבע שיערך שימוע חדש ובמהלכו יבחנו ראיות חדשות.
בתאריך ה-19 באוגוסט 2011, לאחר 18 שנים ו-78 ימים בכלא השלושה לבסוף משתחררים ממאסר.
ראו גם

גן עדן האבוד: תגליות
גן עדן האבוד: כור מצרף
לי בירן

ערך זה עוסק באמן ישראלי. אם התכוונתם לספרייה הדיגיטלית הישראלית "ליבי", ראו .
| --- | --- |

 לידה:  16 בדצמבר 1989 (בן 35) כפר סבא, ישראל 
 מוקד פעילות:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2006
 עיסוק:  שחקן, זמר, מלחין
 סוגה:  מוזיקת רוק, פופ
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  גיטרה, תופים, פסנתר, גיטרה בס, יוקליילי
 חברת תקליטים:  D-Music
 בת זוג:  אליאנה תדהר
 צאצאים:  1
 פרופיל ב-IMDb
 
לי (ליבי) בירן (נולד ב-16 בדצמבר 1989) הוא זמר, מוזיקאי, שחקן, במאי, מפיק ומלחין ישראלי. הוא התפרסם כאשר הגיע למקום השני בתוכנית המציאות "כוכב נולד 6".
חיים אישיים

בירן נשוי לשחקנית אליאנה תדהר, אותה הכיר כשהשניים השתתפו במופע "i פסטיגל" ב-2011. הם הורים לבן ומתגוררים במושב מגשימים.
דיסקוגרפיה > אלבומים

2009: כיסים
2022: לי
2024: דרכו של עולם
דיסקוגרפיה > מיני-אלבומי הופעה

2022: כיסים
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | פרויקט |
| --- | --- | --- | --- |
| 2022 | פרסי נבחרי השנה של פרוגי | זמר השנה | מועמדות |
הערות שוליים

↑  עיון ביקורת, חרסונסקי מיוסיק
↑  לי בירן יוצא עם סינגל חדש 'לא צריכים סיבה' ומספר על הזוגיות עם אליאנה תדהר, 103 FM איריס קול
↑  קריירה מפוספסת? לי בירן שר "הכבש ה-16" בסטייל מזרחי, באתר וואלה, 12 ביוני 2018
↑  משה אבוטבול, הפתעה: לי בירן ואליאנה תדהר משחררים דואט ללהיט מ"או בוי", באתר פרוגי, 7 בינואר 2019
↑  אורין ויינברג, "השנה היפה בחיי" מוכיח שהחיים הם לא מחזמר, אבל בהחלט חומר לאחד מעולה, באתר ynet, 18 בפברואר 2023
↑  רוקדים עם כוכבים בליהוק מטורף: מי הזמר האהוב שיככב בתוכנית?, באתר אייס, 10 בפברואר 2023
↑  אליאנה תדהר ולי בירן - בשורה טובה, נבדק ב-2023-11-28
↑  מאיה כהן, "עד שיחזרו - כל השירים יהיו עצובים", באתר ישראל היום, 20 בפברואר 2024
↑  מאיה גדש, ‏"זה סוג של דלת כניסה לבית שלי": היוצר לי בירן שחרר את אלבומו הרביעי, באתר מעריב אונליין, 28 במאי 2024
↑   הקרב הבא, בביצוע לי בירן והלהקות הצבאיות, וידאו קליפ בערוץ "צה"ל - צבא ההגנה לישראל", באתר יוטיוב (אורך: 3:47), 28 באוקטובר 2024
↑  "אני ממליץ לנבחרי ציבור מדי פעם ללבוש שמלה ועקבים" | כלכליסט, באתר calcalist, ‏2025-03-12
↑  בר זגה, זוג מנצח: אליאנה תדהר ולי בירן התחתנו, במדור "פנאי פלוס" באתר ynet‏, 9 באוגוסט 2021
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: – 2016: יהודה לוי ושלומית מלכה 2018: יהונתן מרגי ונועה קירל | פרסי נבחרי השנה של פרוגי - זוג השנה   2015: לי בירן ודר זוזובסקי 2017: לי בירן ואליאנה תדהר 2019–2021: לי בירן ואליאנה תדהר  | הבא: 2016: יהודה לוי ושלומית מלכה 2018: יהונתן מרגי ונועה קירל 2022: דניאלה וקווין רובין |
| כוכב נולד (2003–2012) |
| --- | --- | --- |
| מנחה | צביקה הדר |  |
| זוכים | נינט טייב • הראל מויאל • יהודה סעדו • ג'קו אייזנברג • בועז מעודה • ישראל בר-און • רוני דלומי • דיאנה גולבי • חגית יאסו • אור טרגן |  |
| מעפילי גמר אחרים | שירי מימון • שי גבסו • הראל סקעת • עדי כהן • מאיה רוטמן • מארינה מקסימיליאן בלומין • לי בירן • מיי פיינגולד • עידן עמדי • דוד לביא • אוהד שרגאי • איטן גרינברג |  |
| מתמודדים בולטים נוספים | כברה קסאי • אלון ליטבק • לירון לב • מיקה שדה • שירלי לילו • ליטל גבאי • מיכל רשף • הדר עוזרי • אסף אברבוך • ניצן קייקוב • אבי מאיר וענונו • עמרי רוטברד • מיכאל עינב • רועי ארז • נעמה שטרית • לבנת בן-חמו • עמיר חדד • מורן אהרוני • קנדוג • ענת אסתר חיטמן • דנה ליקוורניק • דניאל בן-חיים • חן אהרוני • מרים טוקאן • עדי אולמנסקי • אתי ביטון • איה זהבי פייגלין • לירן דנינו • עומר אדם • חובי סטאר • מורן מזוז • אדיר גץ • אבי בן אבו • אדר גולד • רוני גינוסר • נעמה כהן • תמר יהלומי |  |
| ערכים קשורים | טדי יזמות והפקות (חברת הפקה) |  |
| תוכנית אם, תוכניות בת ותוכנית המשך | לא נפסיק לשיר • נולד לרקוד • לא נפסיק לרקוד • בית ספר למוסיקה • הכוכב הבא |  |
| שופטים | צדי צרפתי • ריקי גל • פבלו רוזנברג • מרגלית צנעני • גל אוחובסקי • דנה אינטרנשיונל • מירי מסיקה • צביקה פיק • גידי גוב • יאיר ניצני • משה פרץ |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007409386505171  MusicBrainz: 3997cb96-4ce6-45bc-a866-3182205f227f  VIAF: 4525154329465426970004   WorldCat (עם VIAF): 4525154329465426970004
שחזור (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט באנגלית
 בימוי:  Irene Lusztig 
 מדינה:  ארצות הברית, הממלכה המאוחדת 
 הקרנת בכורה:  2001 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט בלשי 
 דף הסרט ב־IMDb
 
שחזור או בשמו האנגלי Reconstruction, הוא סרט תיעודי באורך 90 דקות, שהופק ובוים בארצות הברית, על ידי איירין לוסטיג, בשנת 2001. הסרט הוא בשפות אנגלית, רומנית ועברית עם כתוביות באנגלית.
הסרט בנוי סביב אירוע מעברה של מוניקה סביאנו, סבתא של הבמאית והשורדת היחידה של כנופיית יואניד. שם הסרט מחקה במכוון את שמו של סרט שחזור שיצרו שלטונות הביטחון של רומניה, Reconstituirea, כששחזרו שוד בנק שביצעה קבוצה של חמישה גברים ואשה אחת, בבירת רומניה, בוקרשט, ב-1959.
הסרט הוצג בפסטיבלי קולנוע שונים, בהם בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה ה-19 במסגרת של "זהות יהודית" המשותפת עם הפסטיבל לקולנוע יהודי של בוסטון.
ראו גם

כנופיית יואניד
השוד הקומוניסטי הגדול
ארת'לינגס

| --- | --- |

 בימוי:  שון מונסון 
 הופק בידי:  מגי קיו, שון מונסון, פרז'ה וייט 
 תסריט:  שון מונסון 
 שחקנים ראשיים:  חואקין פיניקס פרז'ה וייט 
 מדבבים:  חואקין פיניקס 
 מוזיקה:  מובי, נטלי מרצ'נט 
 צילום:  מארק ריסי 
 מדינה:  ארצות הברית 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  29 בספטמבר 2016 
 משך הקרנה:  95 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט תיעודי 
 סרט הבא:  Unity 
 www.nationearth.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
ארת'לינגס (באנגלית: Earthlings, "בני־ארץ") הוא סרט תיעודי העוסק בשימוש בבעלי חיים על ידי האנושות למטרות חיות מחמד, מאכל, לבוש, בידור, ומחקר מדעי.
הסרט יצא לאור בשנת 2005 ומקוריין על ידי השחקן חואקין פיניקס. את הפסקול של הסרט יצר המוזיקאי מובי. הפילנתרופ האוסטרלי, פיליפ וולן עזר במימון סרט זה. בסרט הוצגו עבודות של האמנית הבריטית סו קו.
מהלך הסרט

ארת'לינגס משתמש בצילומי וידאו שצולמו דרך מצלמות נסתרות ומתאר את הסבל שעובר על בעלי החיים אשר מועסקים בכפייה על ידי תעשיות שונות למטרות כמו מאכל, חיות מחמד, בידור, ספורט, ומחקר מדעי ורפואי או בבתי מחסה וחוות מתועשות.
קידום, שיווק ופרסים

חואקין פיניקס הגיב על הסרט:
מכל הסרטים שאי פעם הייתי מעורב בהם, זה הסרט שגורם לכולם לדבר הכי הרבה. כל אחד שרואה את ארת'לינגס, מספר לשלושה אנשים אחרים עליו.
בנוסף הגיב פיטר סינגר, מחבר הספר "שחרור בעלי-החיים", על הסרט: "אם הייתי יכול לגרום לכל האנשים בעולם לראות סרט אחד, זה יהיה ארת'לינגס".
הפילוסוף טום ריגן הגיב גם הוא ואמר "בשביל אלה שראו את ארת'לינגס, העולם אף פעם לא יהיה אותו דבר".
הסרט זכה בפרסי "הסרט הדוקומנטרי הטוב ביותר" בפסטיבל הסרטים האמנותי ופסטיבל הסרטים של סן דייגו, וזכה בפרס "הסרט בעל התוכן הטוב ביותר" בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של בוסטון.
חואקין פיניקס זכה בפרס על פעילות הומניטרית בעקבות מעורבותו בסרט.
בבוקר 21 ביולי 2020 חטף פעיל זכויות בעלי חיים אוקראיני אוטובוס ובו 16 איש. הפעיל שחררם באמצע הלילה, לאחר שנשיא אוקראינה וולודימיר זלנסקי פרסם בפייסבוק המלצה על ארת'לינגס. ההמלצה שנמחקה לאחר שחרור השבויים.
ראו גם

זכויות בעלי חיים
גארי יורופסקי
הערות שוליים

↑  אנדרו רוט, ‏תפיסת בני הערובה מסתיימת לאחר שנשיא אוקראינה תומך בסרטו של חואקין פיניקס (באנגלית), Guardian, 21 ביולי 2020
מבצע חובק עולם

מבצע חובק עולם היה מבצע צבאי בלבנון, שנערך ב-19 בספטמבר 1996, ובו כוח של יחידת אגוז בפיקודו של מפקד היחידה, סא"ל ארז צוקרמן, פשט על ההר סוג'וד, ששימש בסיס פעילות של חזבאללה בדרום לבנון. על המבצע פיקד מפקד החטיבה המזרחית ביק"ל, אל"ם יאיר גולן.
תכנון המבצע

במסגרת הקו ההתקפי שהוביל אלוף פיקוד הצפון, עמירם לוין, כנגד ארגוני המחבלים בדרום לבנון, יזמו מפקד יק"ל, תא"ל אלי אמיתי, ומפקד החטיבה המזרחית ביחידת הקישור ללבנון, אל"ם יאיר גולן, מבצע לסריקת ההר סוג'וד, ששימש בסיס פעילות לפעילי חזבאללה בדרום לבנון. השטח ההררי התלול והקשה שהיה רווי בסלעים גדולים וצמחייה סבוכה היווה כר נוח לפעילי הארגון לשהות בו, בעמדות מוסוות, לירות ממנו אש מקלעים, מרגמות וטילי נ"ט לעבר מוצבי צה"ל, וכן לצאת ממנו לפעילות חודרת ברצועת הביטחון. למבצע הוקצתה יחידת אגוז, בפיקוד סא"ל ארז צוקרמן, והכוח בפיקודו כלל כמעט את כל צוותי היחידה. קצין המבצעים של פיקוד הצפון, משה תמיר, התנגד למבצע בטענה כי הפעולה אינה מבצע מיוחד אלא התקפה סדורה של גדוד חי"ר, ויש לתכנן ולבצע אותה בהתאם. התנגדותו לא התקבלה ואלוף הפיקוד לוין אישר את המבצע.
מהלך המבצע

בניגוד למבצעים קודמים המבצע תוכנן ובוצע באור יום. כבר בתחילת המבצע, כאשר נעו מפקדי הכוח לנקודת תצפית נתקל הכוח בפיקוד צוקרמן בפעילי חזבאללה, שהפתיעו אותו ופתחו לעברו באש מטווח קצר. בהיתקלות נפצעו מספר מפקדים, ואף על פי שהכוח הקטן היה מנותק מהכוח העיקרי הוביל צוקרמן מרדף אחר אחר פעילי החזבאללה והרג שניים מהם. במשך יותר משעה ניהלו לוחמי אגוז חילופי אש מטווחים קרובים עם בין עשרים לשלושים פעילי חזבאללה שהתבצרו בהר, והרגו עשרה מהם. במהלך הלחימה סייעו לכוח אגוז פלוגת שריון בפיקוד שאול אבידב, וכוח צנחנים מגדוד 202, בפיקוד הסמג"ד רס"ן אהרון חליוה, שסייע לחלץ את פצועי והרוגי היחידה תחת אש.
לאחר נסיגת כוח אגוז תקפו כוחות תותחנים ומטוסי ומסוקי קרב של חיל האוויר יעדי חזבאללה באזור ג'בל צאפי.
בקרב נהרגו סגן צור פרנס, בן 21 מקדרון, וסמל ראשון זהר מינץ, בן 20 מקריית ביאליק, ונפצעו שמונה לוחמים, אחד מהם באורח קשה. אלוף פיקוד הצפון, לוין, אמר לאחר הקרב:
מדובר באירוע קשה. מהתחקיר הראשוני עולה שהכוח פעל בצורה טובה מאוד, יעילה ונכונה מבחינה טקטית, תוך שהוא מסתער על המחבלים, מטפל בנפגעים ופועל היטב בתוך השטח הקשה והסלעי הזה. באזור זה היו בעבר תקריות רבות שנגמרו בתוצאות קשות.
על פועלם בקרב עוטרו צוקרמן ואבידב בצל"ש אלוף.
לקריאה נוספת

משה תמיר, מלחמה ללא אות, מערכות, 2005.
חיים הר-זהב, לבנון המלחמה האבודה, תל אביב: הוצאה עצמית, 2019, מסת"ב 9789655990331
הערות שוליים

↑  גל פרל פינקל, המערב מנצח?, באתר זמן ישראל, 24 בינואר 2021.
↑  איתן רבין ואלוף בן, שני חיילים נהרגו ו-8 נפצעו בקרב קשה בין כוח צה"ל לאנשי חזבאללה, הארץ, 20 בספטמבר 1996, כפי שהועלה באתר פרש.
↑  חיים הר-זהב, "לבנון המלחמה האבודה", הוצאה עצמית, תל אביב, 2019, עמוד 45.
↑  משה (צ'יקו) תמיר, מלחמה ללא אות, הוצאת מערכות - משרד הביטחון, 2005, עמוד 144.
↑  חן קוטס-בר, חיבוק של מח"ט, באתר nrg‏, 19 באוגוסט 2005.
↑  משה (צ'יקו) תמיר, מלחמה ללא אות, הוצאת מערכות - משרד הביטחון, 2005, עמוד 145.
↑  חיים הר-זהב, "לבנון המלחמה האבודה", הוצאה עצמית, תל אביב, 2019, עמוד 46.
↑  עפר דרורי, הצל"שים עוברים במשפחה, "ישראל דיפנס", ‏ 13 בספטמבר 2016.
↑  אביחי בקר, שגריר תל אביב בהר דב, הארץ, ‏ 8 בדצמבר 2000, כפי שהועלה באתר פרש.
1 2  איתן רבין, משך יותר משעה לחם כוח צה"ל בכ-20 אנשי חזבאללה, הארץ, 20 בספטמבר 1996, כפי שהועלה באתר פרש.
↑  גל פרל פינקל, אתו ללבנון: ספר חדש על מלחמה שבחרנו (ואסור) לשכוח, באתר זמן ישראל, 17 בדצמבר 2019.
↑  סא"ל ארז צוקרמן, באתר הגבורה.
↑  צל"ש האלוף שהוענק לסרן שאול אבידב, "אתר הגבורה"
המצאות בישראל

| --- | --- |
תגלית והמצאות בישראל



1. גלולת מצלמה 2. טיל פופאי 3. אפיליידי 4. מרכבה עם מעיל רוח

מטוס הלביא
בישראל צמחה והתפתחה פעילות מדע ומחקר מפותחת. כמה וכמה המצאות, תגליות מדעיות ופיתוחים טכנולוגיים שמקורם בישראל זכו לתהודה עולמית.