stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מטען הכאב
שחרור > הקרנה תיאטרלית

מטען הכאב שוחרר לראשונה באיטליה על ידי האחים וורנר ב-10 באוקטובר 2008. Summit Entertainment רכשה את הסרט להפצה בארצות הברית תמורת 1.5 מיליון דולר לאחר שהוצג בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של טורונטו. "מטע הכאב" יצא לאקרנים בארצות הברית ב-26 ביוני 2009, עם הפצה מוגבלת לארבעה בתי קולנוע בלוס אנג'לס ובניו יורק. במהלך סוף השבוע הראשון הסרט הכניס $145,352, בממוצע $36,338 לאולם. בסוף השבוע הבא, החל מ-3 ביולי, הסרט גרף 131,202 דולר בתשעה בתי קולנוע, בממוצע של 14,578 דולר לאולם. הוא החזיק בממוצע הגבוה ביותר למסך מכל סרט שהוקרן בתיאטרון בארצות הברית במשך השבועיים הראשונים של יציאתו לאקרנים, עבר בהדרגה למצעד 20 המובילים עם סרטי אולפן בהוצאה רחבה בהרבה ובתקציב גדול יותר. הוא החזיק בסביבות מספר 13 או מספר 14 בטבלאות הקופות למשך ארבעה שבועות נוספים. Summit Entertainment בהמשך תרחיב את הפצתו ליותר מ-200 מסכים ב-24 ביולי 2009, ולמעלה מ-500 מסכים ב-31 ביולי 2009.
הרווח הסופי של הסרט היה 17,017,811 דולר בארצות הברית ובקנדה, ו-32,212,961 דולר במדינות אחרות, מה שהביא את הסכום העולמי שלו ל-49,230,772 דולר. זו הייתה הצלחה מול תקציב של 15 מיליון דולר.
לפי הלוס אנג'לס טיימס, מטען הכאב הופק טוב יותר מרוב הדרמות האחרונות על הסכסוך במזרח התיכון. הסרט עלה על כל שאר הסרטים בנושא מלחמת עיראק כמו בעמק האלה (אנ') (2007), סטופ-לוס (אנ')(2008) וכאריות לכבשים בנושא אפגניסטן (2007).
בארצות הברית, מטען הכאב הוא אחד מחמשת זוכי הסרט הטוב ביותר בלבד (הפצוע האנגלי, אמדאוס, הארטיסט, וצורת המים, הם ארבעת האחרים) שמעולם לא נכנסו לטופ 5 של קופות סוף השבוע בקולנוע מאז עשרת הדירוגים הראשונים, שתועדו לראשונה בשנת 1982. זהו גם אחד משני הזוכים היחידים בסרט הטוב ביותר בתקליט שמעולם לא נכנסו לטופ 10 של קופות סוף השבוע (הארטיסט הוא השני).
מטען הכאב נפתח בעשירייה הראשונה בממלכה המאוחדת ב-103 בתי קולנוע, וקיבל את הממוצע הרביעי בגובהו למסך של 3,607 דולר, דירוג בין כוח G וג'י. איי. ג'ו כוח המחץ בממוצע הכולל. הסרט גרף חצי מיליון דולר בסוף השבוע הפתיחה שלו בממלכה המאוחדת של 28 באוגוסט עד 30 באוגוסט 2009, והכניס למעלה ממיליון דולר בבריטניה, יפן, ספרד וצרפת עד מרץ.
שחרור > הפצה: מחסור ביצירת סרטים עצמאיים

עד תחילת שנות ה-2010, סרטים בקולנוע הוקרנו מהדפסים פיזיים של פילם, תהליך יקר ומוגבל שגרם לכך שמפיצים של סרטים עצמאיים, כמו מטען הכאב ומזון בע"מ, הפיקו מעט עותקים. ב-2009 נוצר מחסור בהדפסי פילם, מה שגרם לעיכובים בהגעת סרטים לבתי קולנוע קטנים, במיוחד בקיץ, כאשר שוברי קופות גדולים תפסו את רוב המסכים.
המחסור בהדפסים נבע מכמה סיבות עיקריות: עלות הייצור הגבוהה של עותקי פילם פיזיים, תכנון לקוי של המפיצים בהערכת הביקוש לסרטים עצמאיים, ותחרות קשה על מסכים מול שוברי קופות בקיץ שתפסו נתח משמעותי מהשוק. כמו כן, הפצת סרטים רבים בזמנים קרובים יצרה עומס לוגיסטי, ואסטרטגיית מיחזור ההדפסים לצמצום עלויות גרמה לעיתים לאובדן הכנסות פוטנציאליות.
שחרור > מדיה ביתית

"מטען הכאב" שוחרר ב-DVD וב-Blu-ray בצפון אמריקה ב-12 בינואר 2010. דיסק זה כולל פרשנות אודיו נוספת בהשתתפות הבמאית קתרין ביגלו, התסריטאי מארק בול וחברים נוספים בצוות ההפקה; גלריית תמונות של תמונות מאחורי הקלעים מהצילומים ו-15 דקות המדגישות את חווית הצילום בירדן ואת הפקת הסרט. ל-DVD ולבלו-ריי הבריטי אין את התוספת. מכירות ה-DVD בארצות הברית הגיעו ל-30 מיליון דולר עד אמצע אוגוסט 2010.
ב-22 בפברואר 2022, שנתיים לאחר הוצאת פורמט 4K דיגיטלי, Lionsgate ו-Best Buy הוציאו מארז פלדה של הסרט, שסימנו את הפעם הראשונה שהוא הגיע לרזולוציית 4K.
תגובות בקרב בוגרי לחימה בעיראק > ביקורת ותיקים ואנשי מקצוע

מטען הכאב ספג ביקורת מצד ותיקי מלחמה, חיילים ששירתו בעיראק, ומומחים, על חוסר דיוק בתיאור הלחימה. בין הטענות שהועלו: תיאור הוליוודי של הלחימה, טעויות במדים, חוסר שימוש במכשירי קשר, והתנהגות לא נאותה של חיילים. צוין גם כי הסרט מציג מצבים לא מציאותיים, כמו שליחת שלושה חיילים עצמאיים למשימות מסוכנות ללא אמצעי תקשורת. מומחי פצצות טענו שמפקד הכוח בסרט לקח סיכונים לא נחוצים, בעוד שבמציאות מפקדים פועלים לפי הנחיות ברורות ושמים את בטיחות הכוח בראש סדר העדיפויות.
תגובות בקרב בוגרי לחימה בעיראק > מחלוקות על איכות הסרט

בעוד ביקורות כמו זו של גיא מארוט האשימו את הסרט בחוסר כבוד כלפי אנשי מקצוע ובאי-דיוקים קריטיים, אחרים, כמו הנרי אנגלהרדט, שיבחו את האווירה ואת תיאור האתגרים הרגשיים והפיזיים של משימות מסוכנות. הסרט הצליח להדגיש את המתח שבמשימות פיצוץ מטענים, גם אם לא תמיד שמר על ריאליזם בפרטים.
פרסים

החל מההקרנה הראשונית שלו בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של ונציה 2008, "מטען הכאב" זכה בפרסים ושבחים רבים. הוא גם דורג ברשימת 10 המובילים של מבקרי קולנוע יותר מכל סרט אחר של 2009.
הוא היה מועמד בתשע קטגוריות בטקס פרסי האוסקר ה-82 וזכה בשישה: הסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר והתסריט המקורי הטוב ביותר, מיקס הסאונד הטוב ביותר, המוזיקה הטובה ביותר, ועריכת הסרט הטובה ביותר. הוא הפסיד את הפרס עבור השחקן הטוב ביותר ל־Crazy Heart (אנ'), הסרט הטוב ביותר ללמעלה, והצילום הטוב ביותר לאווטר. ביגלו הפכה לאישה הראשונה שזכתה באוסקר לבמאי הטוב ביותר.
קתרין ביגלו זכתה בפרס גילדת הבמאים של אמריקה על הישג יוצא דופן בסרט עלילתי עבור הסרט, בהיותה רק אחת משלוש נשים שעשו זאת יחד עם קלואי ז'או עבור ארץ נוודים וג'יין קמפיון על כוחו של הכלב.
הסרט זכה בשישה פרסים בטקס פרסי באפט"א שהתקיימו ב-21 בפברואר 2010, כולל הסרט הטוב ביותר והבמאי הטוב ביותר עבור ביגלו. "מטען הכאב" היה מועמד לשלושה פרסי גלובוס הזהב.
קתרין ביגלו זכתה בפרס איגוד מבקרי הסרטים בוושינגטון הבירה לבמאי הטוב ביותר, והייתה האישה הראשונה שזכתה בכבוד זה. הסרט גרף פרסים מרכזיים מקבוצות מבקרים רבות, כולל שיקגו, בוסטון, לאס וגאס, לוס אנג'לס, ניו יורק, ואיגודי מבקרי קולנוע נוספים, הן על הבימוי והן על הסרט הטוב ביותר.
מטען הכאב הוא אחד משישה סרטים בלבד שזכו בשלושת הפרסים הגדולים של קבוצות המבקרים בארצות הברית (לוס אנג'לס, ניו יורק, NSFC), לצד סרטים כמו החבר'ה הטובים, רשימת שינדלר, הנהגת של מר יוסוקה, סודות אל איי והרשת החברתית. כמו כן, הוא השני בהיסטוריה שזכה גם בפרס הסרט הטוב ביותר לאחר רשימת שינדלר. הסרט גם קבע שיא עם חמישה פרסים מאגודת מבקרי הקולנוע של בוסטון, המספר הגבוה ביותר לסרט יחיד בתולדות האגודה.
פרסים > שערוריית קמפיין האוסקר

בפברואר 2010, מפיק הסרט ניקולס צ'ארטיר שלח אימייל לקבוצה של מצביעי פרס האוסקר, בניסיון להשפיע עליהם להצביע ל"מטען הכאב" ולא ל"סרט של 500 מיליון דולר" (אוואטר). צ'ארטיר פרסם התנצלות פומבית לאחר מכן, אך האקדמיה אסרה עליו להשתתף בטקס פרסי האוסקר – הפעם הראשונה שבה ננקטה סנקציה כזו.
תביעות משפטיות > תביעת סארבר

במרץ 2010, רב-סמל ג'פרי סארבר, מומחה לסילוק פצצות בצבא ארצות הברית, הגיש תביעה של מיליוני דולרים נגד הסרט מטען הכאב. הוא טען שהשתמש במונח "לוקר פגוע" (שם הסרט בתרגום חופשי) ובביטוי "מלחמה היא סם" בפני התסריטאי מארק בול, ושדמותו של ויליאם ג'יימס מבוססת עליו באופן משמיץ. סארבר הרגיש שמנעו ממנו קרדיט וכספים שהגיעו לו, וטען כי הוא מקור הכותרת של הסרט. עם זאת, יוצרי הסרט טענו שהכותרת מבוססת על ביטוי ותיק מתקופת מלחמת וייטנאם, שמשמעותו מצב קשה או מסוכן.
בול הכחיש את הטענות, והסביר שהסרט הוא יצירה בדיונית שנוצרה בהשראת סיפורים של למעלה מ-100 חיילים איתם שוחח. עורכת דין בלוס אנג'לס ציינה כי הצבא נתן לבול אישור מלא להשתמש בתצפיותיו. Summit Entertainment הביעה תקווה לפתרון מהיר, ובדצמבר 2011 דחה בית המשפט את התביעה וחייב את סארבר לשלם מעל 180,000 דולר שכר טרחת עורך דין.
תביעה בגין הפרת זכויות יוצרים
במאי 2010, חברת Voltage Pictures, שהפיקה את מטען הכאב, הכריזה על כוונתה לתבוע עשרות אלפי משתמשים שהורידו את הסרט ללא רישיון דרך רשתות BitTorrent ו-P2P. מדובר באחת התביעות הגדולות מסוגה. תלונה הוגשה נגד 5,000 משתמשי BitTorrent לא מזוהים בבית המשפט המחוזי של ארצות הברית, עם דרישה לתשלום של 1,500 דולר מכל נאשם כדי לסיים את ההליך. עם זאת, חלק מהנתבעים סירבו להתפשר, וקבוצת זכויות היוצרים של ארצות הברית ביטלה את כל התיקים לבסוף.
בקנדה, באוגוסט 2011, בית משפט פדרלי הורה לשלוש ספקיות אינטרנט – Bell Canada, Cogeco ו-Vidéotron – לחשוף את שמות וכתובות המנויים שכתובות ה-IP שלהם זוהו כמשתמשים שהורידו את הסרט. לספקיות ניתנו שבועיים למלא את הצו.
עיניים שלי (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט עיניים שלי
 בימוי:  ירון שני
 הופק בידי:  נעמי לבארי, סער יוגב  מייקל רוטר
 תסריט:  ירון שני
 עריכה:  ירון שני
 שחקנים ראשיים:  ערן נעים סתיו אלמגור סתיו פטאי
 מוזיקה:  חנן בן ארי, ראובן המלאך
 צילום:  ניצן לוטם, שי סקיף
 מדינה:  ישראל ישראל  גרמניה גרמניה
 חברת הפקה:  בלאק שיפ הפקות סרטים
 חברה מפיצה:  Alpha Violet, רד קייפ
 הקרנת בכורה:  9 בפברואר 2019 (פסטיבל ברלין)  26 ביולי 2019 (פסטיבל ירושלים)  4 באוקטובר 2019 (פסטיבל בוסאן)  2 בינואר 2020 (ישראל) 8 ביולי 2020 (צרפת)
 משך הקרנה:  112 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט דרמה
 מקום התרחשות:  ישראל 
 פרסים:  הסרט הטוב ביותר, השחקן הטוב ביותר וחביב הקהל בפסטיבל הקולנוע ירושלים  פרס אופיר לבמאי הטוב ביותר  פרס אופיר לשחקן הראשי הטוב ביותר
 סרט קודם:  עירום
 סרט הבא:  לידה
 דף הסרט ב־IMDb
 
עיניים שלי (באנגלית: Chained) הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 2019 והחלק השני ב"טרילוגיה על אהבה" שכתב, ביים וערך ירון שני. הסרט הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל ברלין ובבכורה ארצית בפסטיבל הקולנוע ירושלים, בו פתח את התחרות לקולנוע ישראלי עלילתי וזכה בפרס הסרט הטוב ביותר, השחקן הטוב ביותר וחביב הקהל. כמו כן, הסרט זכה בפרס אופיר לבמאי הטוב ביותר ולשחקן הראשי הטוב ביותר. הסרט יצא בהקרנה מסחרית ב-2 בינואר 2020.
תקציר העלילה

רשי (ערן נעים) הוא קצין משטרה ותיק ומוערך שבמסגרת עבודתו מתמודד עם מצבים אלימים על בסיס יומיומי. הוא נשוי לאביגיל (סתיו אלמגור), העוברת טיפולי פוריות בניסיון להביא עמו ילד. אופיו הקשוח של רשי מתנגש עם אופייה המרדני של בתו החורגת יסמין (סתיו פטאי), וחיי המשפחה סובלים מריבים המעכירים את האווירה בבית. המצב מתדרדר כששני נערים הנחשדים במכירת סמים מעלילים על רשי שהטריד אותם מינית, וכתוצאה מכך הוא מושעה מעבודתו וניצב תחת חקירה של מח"ש. איבוד השליטה ההדרגתי על חייו דוחף אותו לקצה.
משחק ודמויות

ירון שני עובד עם צוות שחקנים-לא-מקצועיים (Non-Actors) אשר אינם מקבלים תסריט ומאלתרים את הסצנות שלהם במקום. הצילומים בסרט נעשו בטייק אחד וללא חזרות. השחקן ערן נעים היה קצין משטרה בעברו והוא שיחק תפקיד מרכזי גם בעג'מי. על תפקידו בסרט זה, זכה נעים בפרס אופיר לשחקן הראשי הטוב ביותר ופרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע ירושלים.
| שם | דמות |
| --- | --- |
ערן נעים: רפי "רשי" מלכה
סתיו אלמגור: אביגיל מלכה
סתיו פטאי: יסמין
קרנית ווין: חוקרת מח"ש
בועז גלעם: חוקר מח"ש
יעקב (ג'קי) יעקבי: אביו של רשי
מלכה (מלי) יעקבי: אמו של רשי
אשר אילון: ברדה
אלעד שניידרמן: עמוס
ביקורות

| דירוגים מקצועיים> ציוני ביקורות.מקור | דירוגים מקצועיים> ציוני ביקורות.ציון |
| --- | --- |
אורי קליין (הארץ): 
גידי אורשר (סולם אורשר): 
שמוליק דובדבני (ynet): 
יהודה סתיו (ידיעות אחרונות): 
אבנר שביט (וואלה): 
יעל שוב (טיים אאוט): 
מרלין וניג (סלונה): 
רון פוגל (כאן 11 / seret): 
אלברט גבאי (סינמה-אקשן): 
יאיר הוכנר (seret): 
בנימין טוביאס (ידיעות אחרונות): 
יאיר רוה (כלכליסט / סינמסקופ): 
נתנאל שלומוביץ (הארץ): 
תומר קמרלינג (מאקו): 
זהר וגנר (און לייף): 
ישי קיצ'לס (ישראל היום): 
נחום מוכיח (הבמה): 
"עיניים שלי" התקבל באהדה רבה מצד רוב מבקרי הקולנוע בישראל. שמוליק דובדבני היה הראשון לכתוב על הסרט באתר ynet לאחר הקרנת הבכורה העולמית בפסטיבל ברלין שמדובר ב"יצירה תובענית ומסקרנת שעוד נשמע עליה רבות. זהו סרט תובעני [...] אין בו רגע של הפוגה, וכל סצנה בו משדרת אותנטיות נדירה בנוף הקולנוע הישראלי." לאחר שיצא הסרט לאקרנים בארץ בהפצה מסחרית, הוסיף דובדבני שמדובר ב"סרט עוצמתי ומעיק, שאי אפשר להתיק ממנו את המבט. שיטת הבימוי יוצאת הדופן, המשחק האותנטי ועבודת הצילום המרשימה - זהו קולנוע נדיר וטהור."
אורי קליין כתב באתר הארץ ובמוסף גלריה שמדובר ב"אירוע מכונן בתולדות הקולנוע הישראלי" ושהסרט "מסתמן כאחת היצירות הייחודיות ביותר שהופקו כאן". עוד הוסיף שהסצנות "מהפנטות אותנו בעוצמתן הקולנועית המצטברת – במיוחד מאחר שהן מבוצעות על ידי צוות שחקנים משובח ונעזרות בדיאלוגים מדויקים להפליא, אולי המדויקים ביותר ששמענו בסרט ישראלי מזמן רב". בנוסף כתב על "טרילוגיה על אהבה" שהיא "מעלה את הקולנוע הישראלי העכשווי קומה נוספת, ואולי מעצם מהותה גם שלוש קומות נוספות."
יעל שוב כתבה באתר טיים אאוט שמדובר ב"חוויית צפייה עזה וחונקת מבחינה רגשית", גידי אורשר כתב ש"הסרט הוא ללא כל ספק אחד החסדים המעטים שמעניק הקולנוע שלנו לצופים ולחברה בישראל" ומרלין וניג כתבה באתר סלונה שמדובר ב"יצירת מופת שלא תרפה ממכם זמן רב ושתלמד אתכם המון, ובייחוד, עד כמה אפשר ליצור ולחדש בתוך אמנות הקולנוע."
ערן נעים זכה בשלל מחמאות על הופעתו הראשית בסרט; יעל שוב אמרה כי "אי אפשר להגזים בשבחים על הופעתו הפוצעת", איתן ווייץ הוסיף ש"האיש הזה עושה את כל הסרט" וגידי אורשר כתב שנעים "נושא על כתפיו הרחבות את הכאב המתגבר כולו". אבנר שביט שיבח את עבודת הבימוי של שני וכתב ש"בעיקר מפליאה הדרך העוצמתית בה הוא מוציא את המיטב משחקנים לא מקצועיים, ובראשם ערן נעים בתפקיד הראשי." יונתן גת כתב על נעים שהוא "מגדולי שחקני הקולנוע בישראל בכל הזמנים. [...] מעולם (דגש על מעולם) לא ראיתי משחק אמין כזה בסרט ישראלי. מעולם. ואני יכול לחשוב על מאות שחקנים בינלאומיים מעולים, שהמשחק שלהם נופל ממש מרמת האמינות של ערן בסרט הזה."
מאידך, נשמעו גם קולות ביקורת: אבנר שביט ביקר בחריפות את הטרילוגיה בוואלה! וכתב "למרות ההתלהבות הרבה שיש בתעשייה המקומית סביב שלושת הסרטים [...] הם פורנו של אומללות ומופת של ניצול, נצלנות ומניפולטיביות, וחמור מכל - יש בהם יותר משמץ של האשמת הקורבן וסימפתיה לאלימות. הכישרון הרב שבו הם נעשו, הופקו, לוהקו ובוימו רק הופך אותם למרתיעים עוד יותר." יאיר רוה כתב בכלכליסט "אני לא חושב שאי פעם שנאתי כך סרט. גם בסרטים שלא אוהבים מוצאים מדי פעם נקודות זכות, אבל לא כאן. [...] הרגשתי שהסרט תוקף אותי ומתעלל בי, בדיוק כמו שהבמאי עושה לדמויותיו ולשחקניו. ללא אמפתיה, ללא חסד, ללא עידון, סרט שכולו אכזריות, שהופק בכל השיטות הקולנועיות שאני מתנגד להן."
פרסים ומועמדויות

בטקס פרסי האקדמיה לקולנוע ה-30 הסרט היה מועמד לארבעה פרסים; הסרט הטוב ביותר, הבימוי הטוב ביותר, השחקן הטוב ביותר והליהוק הטוב ביותר - מתוכם זכה בפרס הבימוי (ירון שני) ופרס השחקן (ערן נעים). כמו כן, הסרט זכה בפרס הסרט הטוב ביותר, השחקן הטוב ביותר וחביב הקהל בפסטיבל הקולנוע ירושלים.
בנוסף, הסרט היה מועמד לפרס חביב הקהל בפסטיבל ברלין וערן נעים היה מועמד לפרס השחקן הראשי בתחרות "אסיה פסיפיק".
| שנה | ארגון | קטגוריה | פרס | מועמד/ים | תוצאה | סימוכין |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2019 | פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין | פנורמה | חביב הקהל | עיניים שלי | מועמדות |  |
| 2019 | Beaune International Thriller Film Festival | Fresh Blood Competition | הסרט הטוב ביותר | עיניים שלי | מועמדות |  |
| 2019 | Transatlantyk Film Festival | New Cinema | הסרט הטוב ביותר | עיניים שלי | מועמדות |  |
| 2019 | Palić Film Festival | Main Program | Special Mention | ירון שני, ערן נעים | זכייה |  |
| 2019 | פסטיבל הקולנוע ירושלים | קולנוע ישראלי עלילתי | הסרט הטוב ביותר | עיניים שלי | זכייה |  |
| 2019 | פסטיבל הקולנוע ירושלים | קולנוע ישראלי עלילתי | התסריט הטוב ביותר | ירון שני | מועמדות |  |
| 2019 | פסטיבל הקולנוע ירושלים | קולנוע ישראלי עלילתי | השחקן הטוב ביותר | ערן נעים | זכייה |  |
| 2019 | פסטיבל הקולנוע ירושלים | קולנוע ישראלי עלילתי | הצילום הטוב ביותר | ניצן לוטן, שי סקיף | מועמדות |  |
| 2019 | פסטיבל הקולנוע ירושלים | קולנוע ישראלי עלילתי | העריכה הטובה ביותר | ירון שני | מועמדות |  |
| 2019 | פסטיבל הקולנוע ירושלים | קולנוע ישראלי עלילתי | חביב הקהל | עיניים שלי | זכייה |  |
| 2019 | טקס פרסי אופיר לשנת 2019 | עלילתי ארוך | הסרט העלילתי הטוב ביותר | עיניים שלי | מועמדות |  |
| 2019 | טקס פרסי אופיר לשנת 2019 | עלילתי ארוך | הבימוי הטוב ביותר | ירון שני | זכייה |  |
| 2019 | טקס פרסי אופיר לשנת 2019 | עלילתי ארוך | השחקן הראשי הטוב ביותר | ערן נעים | זכייה |  |
| 2019 | טקס פרסי אופיר לשנת 2019 | עלילתי ארוך | הליהוק הטוב ביותר | מאיה קסל | מועמדות |  |
| 2019 | פסטיבל בוסאן (אנ') | World Cinema | הסרט הטוב ביותר | עיניים שלי | מועמדות |  |
| 2019 | פרס האקדמיה האירופית לקולנוע | Feature Film | הסרט הטוב ביותר | עיניים שלי | מועמדות |  |
| 2019 | פסטיבל הסרטים הבינלאומי בשיקגו | Global Currents | הסרט הטוב ביותר | עיניים שלי | מועמדות |  |
| 2019 | פרס אסיה פסיפיק (אנ') | התחרות הרשמית | השחקן הטוב ביותר | ערן נעים | מועמדות |  |
| 2019 | פסטיבל הסרטים הבינלאומי בסלוניקי | התחרות הרשמית | הסרט הטוב ביותר | עיניים שלי | מועמדות |  |
הפקה

הסרט הוא קופרודוקציה ישראלית-גרמנית שהופקה על ידי נעמי לבארי וסער יוגב מחברת בלאק שיפ בשיתוף עם מייקל רוטר מחברת The post republic. הסרט יצא בתמיכת קרן הקולנוע הישראלי, קרן גשר לקולנוע רב תרבותי, ARTE ,yes ו-מועצת הפיס לתרבות ולאמנות. הוא מופץ על ידי Alpha Violet, חברת מכירות עצמאית שבסיסה בצרפת, וחברת רד קייפ.
הערות שוליים

↑   איתי שטרן, סרטים של ירון שני, לימור שמילה וגור בנטביץ' בפסטיבל ירושלים, באתר הארץ, 2 ביולי 2019
1 2  הזוכים בתחרויות בפסטיבל הקולנוע ה-36 ירושלים, באתר פסטיבל הקולנוע ירושלים, ‏1 באוגוסט 2019
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17  טבלת המבקרים, באתר הארץ
↑  שמוליק דובדבני, פסטיבל ברלין: סרטו החדש של ירון שני לא מאכזב, באתר ynet, 9 בפברואר 2019
↑  שמוליק דובדבני, "עיניים שלי": סרט עוצמתי ומעיק, שאי אפשר להתיק ממנו את המבט", באתר ynet, 3 בינואר 2020
↑   אורי קליין, "עיניים שלי" הוא אירוע מכונן בתולדות הקולנוע הישראלי, באתר הארץ, 2 בינואר 2020
↑  יעל שוב, ‏"עיניים שלי": סרט בלי תסריט ובלי שחקנים, רק כישרון למעוך את הלב, באתר "Time Out ישראל", 1 בינואר 2020
↑  גידי אורשר, "עיניים שלי" – השוטר רשי, 9 בסולם אורשר, באתר סולם אורשר, ‏17 בספטמבר 2019
↑  מרלין וניג, "עיניים שלי" ביקורת סרט, באתר סלונה, ‏16 בספטמבר 2019
↑  אבנר שביט‏, רציחות מזוויעות, פדופיליה וצווי מניעה: סיכום הסופ"ש בפסטיבל ברלין, באתר וואלה, 11 בפברואר 2019
↑  יונתן גת, אחד מגדולי שחקני הקולנוע בישראל בכל הזמנים, באתר פייסבוק, ‏3 בספטמבר 2019
↑  אבנר שביט‏, הדוקו שמתאר איך כהנא שינה את ישראל וסרט תעמולה של צה"ל: סיכום התחרות הישראלית בפסטיבל חיפה, באתר וואלה, 17 באוקטובר 2019
↑  יאיר רוה, לא לעיניים שלי: מדוע "עיניים שלי" הוא סרט שכולו אכזריות, באתר כלכליסט, 6 בינואר 2020
↑  אבנר שביט‏, אין כוכבים, יש ישראלים: פסטיבל ברלין יוצא לדרך, באתר וואלה, 7 בפברואר 2019
↑  Fresh Blood Competition, Beaune International Thriller Film Festival, ‏אפריל 2019 (ארכיון)
↑  Love Trilogy: Chained, Transatlantyk Festival, ‏יולי 2019(הקישור אינו פעיל)
↑  DECISIONS OF THE JURY OF THE MAIN PROGRAM OF THE 26TH FESTIVAL OF THE EUROPEAN FILM PALIC 2019., Palić Film Festival, ‏יולי 2019(הקישור אינו פעיל)
↑  שגיא בן נון, אבנר שביט‏, "ימים נוראים" על רצח רבין הוא הזוכה באופיר - והנציג הישראלי לאוסקר, באתר וואלה, 22 בספטמבר 2019
↑  Love Trilogy: Chained, The 24th Busan International Film Festival (באנגלית)(הקישור אינו פעיל)
↑  Eynayim Sheli, European Film Awards, ‏20 באוגוסט 2019 (באנגלית)
↑  Chained - Eynayim Sheli, Chicago International Film Festival, ‏ספטמבר 2019
↑  ERAN NAIM IN CHAINED (EYNAYIM SHELI), Asia Pacific Screen Awards, ‏16 באוקטובר 2019 (באנגלית)
↑  Chained, Thessaloniki International Film Festival, ‏נובמבר 2019
הרוח במעטפת (סרט, 2017)

| --- | --- |

כרזת הסרט בישראל
 מבוסס על:  "הרוח במעטפת" מאת מסאמונה שירו
 בימוי:  רופרט סנדרס 
 הופק בידי:  אבי ארד, סטיבן פול 
 תסריט:  ג'יימי מוס‎, ויליאם וילר, ארן קרוגר 
 שחקנים ראשיים:  סקרלט ג'והנסון טקאשי קיטאנו מייקל פיט פילו אסבאק ז'ולייט בינוש צ'ין האן
 מוזיקה:  קלינט מנסל לורן באלף
 צילום:  ג'ס הול 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  דרימוורקס
 חברה מפיצה:  סרטי סרטי פרמאונט
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה, הפצה לאולמות הקולנוע 
 הקרנת בכורה:  31 במרץ 2017
 משך הקרנה:  107 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית, יפנית 
 סוגה:  סייברפאנק, סרט פעולה, סרט מדע בדיוני, סרט פשע, סרט דיסטופי 
 תקציב:  $110,000,000
 הכנסות:  $169,801,921
 הכנסות באתר מוג'ו:   ghostintheshell2017
 דף הסרט ב־IMDb
 
הרוח במעטפת (באנגלית: Ghost in the Shell) הוא סרט מדע בדיוני אמריקאי משנת 2017 בבימויו של רופרט סנדרס המבוסס על מאנגה יפנית באותו השם מאת מסאמונה שירו. בסרט מככבים סקרלט ג'והנסון, טקאשי קיטאנו, מייקל פיט, פילו אסבאק, צ'ין האן וז'ולייט בינוש. הסרט מתרחש בעתיד הלא רחוק, שבו הגבול בין בני אדם לרובוטים מטשטש, ועלילתו עוקבת אחר מייג'ור (בגילומה של ג'והנסון), חיילת-על קיבורגית שחוקרת את עברה.
הצילומים לסרט התקיימו בניו זילנד מפברואר עד יוני 2016, ויתר הצילומים התקיימו בהונג קונג ביוני של אותה שנה. הסרט הוקרן לראשונה בטוקיו ב-16 במרץ 2017, ויצא לאקרנים בארצות הברית ב-31 במרץ 2017. הסרט קיבל ביקורות מעורבות, כאשר חלקן שיבחו את הסגנון הוויזואלי, סצנות הפעולה, סגנון הצילום והפסקול, בעוד אחרות ביקרו את החוסר בפיתוח עלילתי ודמויות. זאת ועוד, עבודת הליהוק של שחקנים לבנים - במיוחד ג'והנסון - משכו האשמות של גזענות, התמערבות ושטיפה לבנה בארצות הברית. הסרט גרף כ-169 מיליון דולרים ברחבי העולם, עם תקציב הפקה של כ-110 מיליון דולרים.
צוות השחקנים

סקרלט ג'והנסון - מייג'ור מירה קיליאן/מוטוקו קוסנאגי
טקאשי קיטאנו - צ'יף דייסוקי ארמאקי
מייקל פיט - קוזה/הידאו
פילו אסבאק - באטו
צ'ין האן - טוגוסה
לזארוס רטוארה - קרלוס אישיקאווה
יוטאקה איזומיהארה - סאיטו
טוונדה מנימו - בורמה
ז'ולייט בינוש - ד"ר אאולט
פיטר פרדיננדו - קאטר
קאורי מומוי - אמה של מוטוקו
אנה-מריה מרינקה - ד"ר דהאלין
רילה פוקושימה - גיישה רובוטית
הפקה

עוד בשנת 2008, חברת דרימוורקס בשיתוף עם סטיבן ספילברג קנו את הזכויות להפקה אדפטציה קולנועית בלייב אקשן של המאנגה המקורית. אושר בהמשך שאבי ארד וסטיבן פול משמשים כמפיקים, וג'יימי מוס נשכר לשמש כתסריטאי. באוקטובר 2009 החליפה לאיטה קלוגרידיס את מוס במלאכת כתיבת התסריט. בינואר 2014 אושר כי רופרט סנדרס צביים את הסרט, לפי תסריט מאת ויליאם וילר. בין יתר כותבי התסריט נמנה ג'ונתן הרמן. בספטמבר 2014, מרגו רובי ניהלה מגעים ראשוניים לתפקיד הראשי, אך כחודש לאחר מכן חברת דרימוורקס הציעה לסקרלט ג'והנסון סכום של כ-10 מיליון דולרים עבור התפקיד הראשי, ורובי בחרה לגלם את דמותה של הארלי קווין בסרט "יחידת המתאבדים" במקום. במאי 2015, אולפני סרטי פרמאונט הסכימו להשתתף בהפקת הסרט ובמימונו. בנובמבר 2015 נבחר פילו אסבאק לגלם את דמותו של באטו, אחרי שהתפקיד הוצע למתיאס שונארטס. עוד באותו חודש, השחקן סם ריילי נשקל לגלם את דמות הנבל קוזה, מנהיגם של פושעים מסוכנים וקיצוניים, אך התפקיד הוצע למייקל פיט בפברואר 2016. כחודש לאחר מכן נבחר טקאשי קיטאנו לגלם את דייסוקי ארמאקי, המייסד והמנהיג של יחידת העלית "מדור 9", המגנה על העולם מאיומים טכנולוגים.
שלב הצילומים החל בולינגטון, ניו זילנד ב-1 בפברואר 2016, כשבין אתרי הצילום נמנים מחוז יאו צים מונג בהונג קונג. באפריל של אותה שנה הצטרפו לצוות השחקנים ז'ולייט בינוש, צ'ין האן, לזארוס רטוארה וקאורי מומוי. במאי 2016 לוהקה רילה פוקושימה לתפקיד לא ידוע. הצילומים הסתיימו ב-3 ביוני 2016.
קבלה וביקורות

כנגד תקציב של 110 מיליון דולרים, הסרט גרף הכנסות של כ-40 מיליון דולרים בארצות הברית וכ-129 מיליון דולרים ברחבי העולם, כאשר סך כל ההכנסות נאמד בכ-169 מיליון דולרים. קייל דייוויס, אחראי ההפצה הביתית בסרטי פרמאונט התייחס למחלוקת בנוגע לליהוק אשר גררה אחריה ביקורות שליליות ואמר ש"תמיד צריך לאזן בין כיבוד חומר המקור לבין הפצת סרט לקהל הרחב. זה מאתגר, אך ברור שהביקורות השליליות לא עוזרות". נוסף על כך, אתר החדשות דדליין הוליווד ציין שהביקורות השליליות נבעו המעובדה שמדובר בסרט "קר, משעמם, חסר מעוף ומתגמד לעומת קלאסיקות מדע בדיוני כדוגמת מטריקס ובלייד ראנר".
הסרט גרף הכנסות נאות ביפן, עם רווחים של למעלה מ-3 מיליון דולרים בשלושת הימים הראשונים להקרנתו, והגיע במקום השני ברף ההכנסות אחרי הסרט "לשיר".
בסין, הסרט הגיע למקום הראשון ברף ההכנסות עם רווחים של למעלה מ-22 מיליון דולרים, ובכך עבר את "קונג: אי הגולגולת".
אתר הביקורות Rotten Tomatoes העניק לסרט רייטינג של 43% בהתבסס על 284 ביקורות (124 מתוכן "טריות" ו-160 מתוכן "רקובות"), בציינו כי הסרט "מתפאר בויזואליות עשירה וביצוע משכנע של סקרלט ג'והנסון, אך חסר בתוצאה הסופית הקסם של חומר המקור הקלאסי". ג'סטין צ'אנג מלוס אנג'לס טיימס שיבח את הסגנון הוויזואלי של הסרט ואת איכות ההפקה וציין ש"חלק מהקסם של הסרט נובע מהתפאורה שבו - מטרופולין פאן-אסייתי מרהיב עין שמשתמש באופן גאוני בקו הרקיע של הונג קונג, כששלטי חוצות הולוגרפיים ענקיים נותנים תחושת תעתוע לדחיסות הרבה של הבניינים הגבוהים שבו". ריצ'רד רואפר משיקגו סאן-טיימס נתן לסרט ציון 2.5 מתוך 4 כוכבים בציינו ש"כמעט כל סצנה בסרט היא פלא ויזואלי, ויש זמן לספוג את כל הרקע הזה משום שהכלים העלילתיים והאקשן שבחזית די משעממים". מספר ביקורות איששו את העובדה שהסרט כשל בלכידת האווירה של חומר המקור ושמישהו לא חישב נכון כיצד דימויים אמריקניים של סרטי גיבורי-על יתורגמו בסרט שמקורו במאנגה יפנית, בציינם את הדוגמה שהבעיה העיקרית הייתה שמייג'ור שואלת את השאלות הקיומיות הלא נכונות לגביה ושהסצנה האחרונה נועדה לספק את הצרכים שלנו לסגירת מעגל - דבר שבמאים אמריקנים אולי חושבים שזה נאות אבל למעשה מדובר בסוג של התנשאות. בריאן טרואיט מ-USA Today העניק לסרט 1.5 מתוך 4 כוכבים וציין שהסרט הוא ערבוביה לקויה עם דמויות חסרות חיים, הזדמנויות מפוספסות למחקר תמתי ושדה מוקשים של אי-דיוק פוליטי.
מנולה דרגיס מהניו יורק טיימס הביעה אכזבה מהיעדרן של שאלות אנושיות גדולות שהיו בחומר המקור תוך שמירה קפדנית על קלישאות פעולה כמו מרדפים וקרבות ירי. היא גם מותחת ביקורת על היעדרותו של הרקע הייחודי שהיה מנת חלקה של המאנגה - משטר תאגידי של קונגלומרטים מוזרים - כשהסרט מתרכז רק במטרופולין גדול המכיל מגדלים אפורים המתנשאים לגובה.
פיטר סודרמן ממגזין Vox ואמילי יושידה ממגזין "ניו יורק" מתחו ביקורת על הסרתם של רעיונות פילוסופיים מהסיפור, בהרגישם שהסרט גורם להתמערבות של הסיפור ומחליף את החיפוש אחר נשמה בחיפוש אחר אינדיבידואליות וזכרונות.