stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ועידת השואה הבין-לאומית באיראן
תגובות העולם > תגובות באירופה

קרל דה גוכט, שר החוץ הבלגי אמר שהוא "מגנה את הביטויים השליליים והרויזיוניסטיים המגיעים מכיוונה של איראן וכן את עצם הטלת הספק בזכות הקיום של מדינת ישראל".
טוני בלייר, ראש ממשלת בריטניה, הגדיר את הוועידה כ"מזעזעת מעבר לכל דמיון". בלייר הוסיף ש"הוועידה היא סמל לבדלנות ושינאה כלפי אנשים השייכים לדת אחרת. כלומר, ללכת ולהזמין את המנהיג לשעבר של הקו קלאקס קלאן לוועידה בטהראן אשר מטילה ספק במיליונים שמתו בשואה... איזה עוד הוכחה צריך העולם שהמשטר הזה הוא קיצוני?
שר החוץ של צרפת פיליפה דוסטה בלאזי, התריע שהוועידה תגונה בחריפות אם היא תתמוך בטענות המכחישות את השואה.
רוסיה "מגנה את עיוות ההיסטוריה והניסיון להסתיר את האמת בנוגע לפשעי הנאצים, כולל השואה" אמר דובר משרד החוץ הרוסי.
משרד החוץ של שווייץ הצהיר שהמשרד מגנה כל ניסיון לבדוק את זכותה של ישראל להתקיים ואת השואה, כפי שקרה שוב בטהראן. "השואה היא עובדה היסטורית. אין זה מתקבל על הדעת לחלוק על כך".
משרד החוץ של פולין הצהיר באתר האינטרנט שבבעלותו שפולין "מביעה זעזוע עמוק מהוועידה, אשר סותרת את הרעיון של יום בינלאומי לזכר קורבנות השואה אשר נוסד על ידי האו"ם, ומצוין ב-27 בינואר. כל ניסיון לאתגר את האמת הזו מעלה חשש אמיתי בפולין, מקום שבו 6 מיליון אנשים היו קורבנות הנאצים".
המשרד גם מסר מידע ממוזיאון אושוויץ למשכילים איראניים, במטרה "להעמיק את הידע שלהם" בנוגע לשואה.
תגובות העולם > קנדה

שר החוץ הקנדי פטר מקיי אמר: "הוועידה היא שערורייה. היא עלבון לנפגעי השואה. היא עלבון לצאצאיהם. הממשלה הקנדית החדשה ורבים אחרים בבית הנבחרים ומסביב לעולם מגנים את הוועידה, כשם שבעבר גינינו את התבטאויותיו מלאות השנאה של הנשיא האיראני בנוגע לשואה."
ראו גם

יחסי איראן–ישראל
הכחשת השואה
אנטישמיות
הערות שוליים

↑  יוסי ורטר ועמירם ברקת, שר החוץ האיראני בוועידת השואה: נעמיד בספק את טבעה של ישראל, באתר הארץ, 11 בדצמבר 2006
↑  Fathi, Nazila (2006-12-11).Holocaust Deniers and Skeptics Gather in Iran New York Times
↑  Israel slams Iran Holocaust conference by Etgar Lefkovits, 2006-12-11
↑  opens conference that questions Holocaust, 2006-12-11
↑  אנגוס מקדוול, "Revisionist fringe gathers for Iran's Holocaust denial jamboree", באתר independent.co.uk, ‏12 בדצמבר 2006
↑  Lefkovits, Etgar (2006-12-10). "Iran bars Israeli Arab from Shoah forum". Jerusalem Post. נבדק ב-2006-12-12.
↑  Founder of Holocaust museum in Nazareth invited to Tehran, Yoav Stern, Haaretz, 2006-11-17
↑  World foundation for holocaust studies set up in Tehran, סוכנות הידיעות של איראן
↑  Iran defends Holocaust conference, BBC News, 2006-12-11
↑  http://news.yahoo.com/s/ap/20061211/ap_on_re_mi_ea/iran_president_protest&printer=1
↑  Theodoulou, Michael (2006-12-13). Leader gets lesson on free speech at Iran uni. The Australian
↑  "אחמדיניג'אד מכחיש שואה כדי להשמיד אותנו"-11/12/2006 nrg
↑  "ניצולי השואה אחראים לנכבה הפלסטינית" nrg
1 2  Perscommunication Federal Government of Belgium, Federal Government of Belgium, 2006-12-12
↑  Russia slams mullah buddies over Iran conference, Iran News, 2006-12-13
↑  Foreign ministry condemns Iran conference Swissinfo, 2006-12-12
↑  Statement of the Ministry of Foreign Affairs concerning the International Conference on the Holocaust
↑  Official Report: Number 096, Canadian House of Commons, 2006-12-12
צליחה בצה"ל

תותח מתנייע M-109 במהלך תרגיל צליחה על גבי הירדן
טנק מרכבה סימן 4מ ונגמ"ש פומ"ה בתרגיל צליחה
צליחה היא פעולה של חציית מכשול מים. במהלך מלחמות נדרשים לעיתים הכוחות הלוחמים לצלוח נהרות, תעלות או נתיבי מים אחרים. בהיסטוריה הצבאית של מדינת ישראל צלחו כוחות צה"ל את תעלת סואץ במהלך מלחמת יום כיפור וכן צלחו את נהר הירדן לצורך פעולות מקומיות מצידו המזרחי כמה וכמה פעמים. על הצליחה בצה"ל אחראי חיל ההנדסה הקרבית.
עד מלחמת ששת הימים

הקרבות שהתנהלו במהלך מלחמת העצמאות כמעט ולא דרשו צליחה של מכשולי מים. כאשר נדרשה הקמה של גשר, השתמש צה"ל בגשרי ביילי שהושארו בארץ ישראל על ידי הצבא הבריטי. אף על פי שבצה"ל היו בוגרים רבים של הצבא הבריטי שהיו מאומנים בהקמת גשרי ביילי, בצה"ל לא הייתה יחידה שאומנה בהקמת גשרים ותהליך הקמתו של גשר דרש מספר ימים תוך שימוש בציוד הנדסי כבד. גשרי ביילי הוקמו על ידי צה"ל מעל מספר ואדיות במהלך מלחמת העצמאות, אבל לא בזמן קרבות אלא לצרכים לוגיסטיים.
צה"ל המשיך להשתמש בגשרי ביילי בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20 ואף לאחר מלחמת ששת הימים היו הגשרים שהוקמו על הירדן, דוגמת גשר בנות יעקב, גשרי ביילי.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 פיתח חיל ההנדסה הישראלי "גשר כלובים" הבנוי כמגדל של קוביות בתוך המים, כלוב על גבי כלוב, אולם צה"ל השתמש בעיקר בגשרי ביילי ולא בגשרים אלו. אפרים להב, כשהיה קצין הנדסה ראשי, הגיש למטכ"ל תוכנית להצטיידות באמצעי צליחה מודרניים, אולם התוכנית נדחתה משיקולים כלכליים.
במלחמת ששת הימים הגיעו כוחות צה"ל לתעלת סואץ אך לא היה באפשרות צה"ל להמשיך במרדף אחרי צבא מצרים הנסוג, גם אם רצה בכך, בהיעדר אמצעי צליחה.
בין מלחמת ששת הימים למלחמת יום הכיפורים

אחרי מלחמת ששת הימים, חיל ההנדסה הישראלי החל להתכונן לאפשרות שיצטרך לצלוח את תעלת סואץ. צה"ל ביסס את תורת הלחימה שלו בדרום על כך שצליחת התעלה תהיה מהלך מכריע שיסכל כל התקפת אויב. כבר בשנת 1967 החל צה"ל לחפש אמצעי גישור וצליחה שיתאימו למטרותיו. ברם, עקב סירוב של רוב מדינות המערב לספק לישראל ציוד צליחה, רכש צה"ל, ממפעל אזרחי בבריטניה מצופי "יוניפלוט", מהם בנה חה"ן דוברות. בנוסף, נרכשו מעודפי הצבא הבריטי עשרות גרוטאות של רכבים אמפיביים, בעלי יכולת נסיעה עצמית, ויכולת צליחה, הובלת מטען על פני המים, (באמצעות מצופי גומי מתנפחים המותקנים בדפנות), וגישור, מסוג "ז'ילואה" (שכונו בצה"ל "תמסח"). חיבורם של שלושה "תמסחים" זה אל זה ופריסת המיסעות שעל סיפונם, איפשרה ליצור מעבורת במעמס של 60 טון. 
ה"תמסחים" שנרכשו היו במצב מכני ירוד, ונדרש שיפוץ מקיף כדי להשמישם. לפי פרסומי צה"ל, עלות ההשקעה ליחידה, הגיעה לסך כמיליון לירות ישראליות במחירי אותה תקופה.
מספר ה"תמסחים" ששופצו לא הספיק לגישור התעלה, ואפשר היה לעשות בהם שימוש רק כדוברות בודדות, או כמעבורות.
בשנת 1968 החל חיל ההנדסה להכשיר את הצוות שיתפעל את הדוברות ולפתח תו"ל עבורן ולבדקו. את הדוברות הפעילו מספר גדודי מילואים:
גדוד להב - גדוד הדוברות
גדוד דוברות מילואים 630
גדוד תמסחים מילואים 634
גדוד 605 - גדוד סירות וגשרים
כבר מתחילת 1968 החל חיל ההנדסה להתאמן באתר אימונים שבדרום הארץ, באגם מלאכותי שנחפר במידות התואמות את תעלת סואץ, שם ובצפון הכנרת תורגל מערך הדוברות והתמסחים בשילוב כוחות שריון, והפך להיות חלק מתו"ל (תורת לחימה) של חה"ן והשריון.
חלק מן האמצעים שימשו את צה"ל בהצלחה גם בחציית נהר הירדן במהלך פעולת כראמה. בנוסף נרכשו סירות גומי לצליחת מכשולי מים של כוחות קומנדו וחיל חלוץ שיתחילו בטיהור הצד השני של המכשול ויעזרו בהקמת הגשר מהצד השני. עבור הדוברות הכבדות - ששקלו למעלה מ-60 טון כל אחת - היה צריך לפתח אמצעי תובלה שיעבירו אותן אל שפת התעלה. צוותי הפיתוח של חיל ההנדסה ייצרו והרכיבו גלגלים מיוחדים לדוברות, כאשר תו"ל שפותחה ייעדה לטנקים את תפקיד הגרירה אל אתר הצליחה.
לדוברות חוברו גם יחידות הנעה חיצוניות, שאיפשרו הנעת הדוברות על פני המים וחיבורן האחת לשנייה באמצעות פינים לשם יצירת משטח גשר רציף, ללא צורך בשימוש באמצעים חיצוניים.
יחידות ההנעה היו מורכבות ממנוע בן 80 כ"ס, מדחף הטובל במים, ותא מפעיל מוגן. היחידות היו עצמאיות לחלוטין, וניתן היה להרכיבן ולפרקן בשלמותם מהדוברות בנקל.
יחידות ההנעה העצמית איפשרו גם השטת מספר דוברות מחוברות, כשהן נושאות עליהן מספר טנקים, מצד אחד של התעלה לצידה האחר, מבלי להיעזר בסירות גרר.
גשר הגלילים

מערך הדוברות וה"תמסחים" לא היה מספיק ליצירת נתיב שיאפשר מעבר מאסה קריטית של כוחות שיחצו את תעלת סואץ. הכלים היו פגיעים מדי, לא היה בהם די כדי להקים מספר נאות של גשרים באורך כ-200 מטר (רוחב תעלת סואץ), והיה צורך באמצעי גישור נוספים כדי לעבות את מערך הצליחה. תא"ל דוד לסקוב מפקד יחידת יפת"ח פיתח באותה עת את גשר הגלילים. גשר הגלילים היה גשר מודולרי שהורכב מגלילי פלדה גדולים, שחוברו באמצעות מסגרת שהיוותה את מיסעת הגשר. הגלילים, שנועדו הן להסיע את הגשר למקומו, והן להוות את אמצעי הציפה, מולאו בקצף פלסטי כדי להבטיח ציפה גם במקרה של פגיעות פגזים או נק"ל. 
הגשר תוכנן מלכתחילה לגרירה בצירי התנועה באמצעות טנקים, כאשר עם ההגעה לשפת המים, ניתן להשיקו מהיבשה, באמצעות הטנקים הגוררים, שנרתמים לגשר ודוחפים אותו אל המים, ללא צורך במגע אדם שיעמוד חשוף על הגשר ויחבר חיבורים. גם גשר זה תורגל ונבחן פעמים רבות באגם אתר האימונים. על פיתוח זה קיבלו תא"ל דוד לסקוב ואלוף ישראל טל את פרס ביטחון ישראל.
ציוד הגישור שנועד לצליחת התעלה אוחסן באזור מחנה רפידים שבמרכז סיני, ובאזור בלוזה בצפון סיני, והיה ערוך ומוכן לפריסה באמצעות יחידות חה"ן המאומנות.
גשר הגלילים > מבצע אבירי לב

מבצע אבירי לב היה מבצע צבאי של צה"ל במסגרת מלחמת יום הכיפורים. מטרת המבצע הייתה לצלוח את תעלת סואץ, לכבוש שטחים ממערב לה ובכך להכריע את המלחמה בחזית הדרום. המבצע בוצע על ידי אוגדה 143 בפיקודו של האלוף אריאל שרון, שכללה 3 חטיבות שריון (חטיבה 14 הסדירה וחטיבות המילואים 421 ו-600), חטיבת צנחני מילואים 247, שני אגדים ארטילריים ומספר גדודי הנדסה/צליחה.
לאחר מלחמת יום כיפור

ההכנות לצליחה הן נושא מסווג וצה"ל משחרר מעט מאוד מידע על הנושא. בשנת 2007, לאחר מלחמת לבנון השנייה, צה"ל חזר להתאמן בגרסה משופרת של גשר הגלילים לצורך מעבר מכשולי מים. תרגול נעשה בגשר במכשול מים ברוחב של כ-20 מטרים.
הרק"ם היחיד כיום, שידוע עליו בצה"ל כי הוא בעל יכולות אמפיביות ולא יצטרך אמצעי עזר לצליחה הוא הנגמ"ש M-113.
לקריאה נוספת

אורי מילשטיין, קריסה ולקחה, הוצאת שרידות 1993, פרק רביעי, צליחת סער, עמודים 131-148
עמירם אזוב, צליחה, 60 שעות באוקטובר 1973, הוצאת דביר, 2011.
הערות שוליים

↑  אמיר בוחבוט, אחרי 35 שנה: גשר הגלילים חוזר לשירות, 4 ביולי 2008
"תמסח" (ז'ילואה)
תג אגד הצליחה 626 שאיגד גדוד 605, גדוד 630 וגדוד 634
גשר הגלילים באתר "יד לשריון" בלטרון
רק בישראל

ערך זה עוסק בתוכנית טלוויזיה ישראלית. אם התכוונתם לשיר באותו שם, ראו .
| --- | --- |

 סוגה:  סאטירה
 יוצרים:  ארז טל, אורי גרוס, תמר מרום
 כותבים:  ארז טל
 שחקנים:  אורנה בנאי, ארז טל
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 שפות:  עברית
 מספר עונות:  5 עונות + 8 פרקי ספיישל
 הפקה
 מפיק:  מנטה הפקות
 חברת הפקה:  שידורי קשת
 אורך פרק:  משתנה
 שידור
 רשת שידור:  שידורי קשת (ערוץ 2)
 תקופת שידור מקורית:  12 במרץ 1998 – יוני 2003; 2007
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
רק בישראל היא תוכנית טלוויזיה סאטירית ששודרה במסגרת שידורי קשת בערוץ 2, בשנים 1998–2003, כולל שנת הפסקה, ועונת ספיישל בשנת 2007. התוכנית זכתה להצלחה גדולה.
מבנה התוכניות

התוכנית אותה הגה איש הרדיו והטלוויזיה ארז טל, בהנחיית אורנה בנאי, כ"לימור", וארז טל, כ"שמעון" וכן כלבו של טל, שוקי, כללה הצגת קטעי וידאו שונים ששודרו בטלוויזיה ברחבי העולם ובישראל בהקשר הומוריסטי, וכן פינות ומערכונים קצרים.

בתחילת דרכה של "רק בישראל" הופיע ארז טל בשמו, ולא בכינוי "שמעון". גם לא הופיע הכלב שוקי, אלא סיגלית, הכלבה של אורנה בנאי. התוכנית שודרה פעם בשבוע ביום שישי, וזכתה להצלחה ביום שנחשב באופן מסורתי כבעל שיעורי צפייה נמוכים. מאז החליפה התוכנית ימי שידור. בתחילת מלחמת המפרץ השנייה שודרה התוכנית פעמיים בשבוע במתכונת מקוצרת.
מבנה התוכניות > פתיח התוכנית

פתיח התוכנית מתחיל לאחר הצגה של קטע או מערכון של התוכנית, ומתחיל בהשמעת מנגינת התוכנית. הפתיח מציג את הדמויות המרכזיות ושמותיהן (שמעון, לימור ושוקי). בתי הפתיח שונו מספר פעמים, והפתיח עצמו (המציג את הדמויות הראשיות בלבד) שונה רק בעונה החמישית, אך חזר לגרסתו המפורסמת בעונת האיחוד. גרסה מפורסמת זו נוצרה בעונה השלישית. בשתי העונות הראשונות פתיח התוכנית היה שונה לחלוטין מהגרסה המוכרת.
מבנה התוכניות > פתיח התוכנית > שיר הפתיחה

פתיח התוכנית לווה בשקופית המציגה את שלוש הדמויות המרכזיות: שמעון, לימור ושוקי.
לאחר מכן הושמע בית מתוך השיר "רק בישראל", שאותו שרות הדמויות, כאשר בכל תוכנית הושמע בית אחר. במהלך העונה הרביעית החלה האינתיפאדה השנייה, ולכן צונזר הבית הרביעי בשיר, אשר מציג חיילים ישראלים מתעמתים חיילים פלסטינים, ולא שודר בתקופה זאת, עקב חשש ל כך שהפתיח יגרום לבעיות.
להלן הבית הראשון של השיר, אשר שודר פעם אחת בלבד בתוכנית הראשונה של העונה השלישית:
כל העם בקניונים – רק בישראל

על המדרכות חונים – רק בישראל

לאפה חומוס צ'יפסלט

מי ישב על השלט – רק בישראל
המנגינה נכתבה על ידי נורית הירש, על פי לחן השיר "רק בישראל" של להקת חיל הים. המילים המקוריות לשיר נכתבו על ידי אהוד מנור, ואת המילים לשיר בתוכנית כתבו ארז טל ותמר מרום. בתוכנית הראשונה לעונה השלישית הוצג שיר הפתיחה המלא (שאת הבית הראשון שרה שרית חדד). כמו כן גם הבית החמישי שודר אך ורק בפרק הראשון בעונה זאת. אחר כך, בכל פרק הוצג בפתיחה בית אחר מבין הבתים ה-2–4 במהלך העונה הרביעית נגנז קלות הבית הרביעי של הפתיח, בעקבות אירועי האינתיפאדה השנייה. בעונה החמישית נכתבה גרסה חדשה של השיר (תחת השם "צ'אנג בונה את המדינה"). הבתים שהוצגו כשיר הפתיחה הם הבתים החל מהבית ה־6.
הבית הראשון בגרסה החדשה של השיר:
שמעון: איזה בוקר נהדר! – רק בישראל

לימור: בוא נפנף על הבשר – רק בישראל

קבצן: היה לי סטארט אפ מעולה

שמעון: והדולר שוב עולה – רק בישראל
לכבוד ספיישל 40 שנות טלוויזיה נוצרה גרסה חדשה לשיר. להלן בית מהגרסה שהושמע בפרקים הראשון, הרביעי והשביעי.
מי אמר יש מהפך? רק בישראל

את האורחת מי נשך? רק בישראל

מי ייקח את המיליון?

הזכיין מרוויח הון. רק בישראל
לאחר השיר הוצג קליפ המציג קטעים נוסטלגיים עם מנגינת השיר ברקע (מלבד בפרק הראשון והאחרון אשר בו הפתיח הופיע במתכונת שונה).
בפתיח של העונה השלישית והרביעית שיחקו (מלבד ארז אורנה) גם אסי וגורי.
בפתיח של העונה החמישית שיחקו מלבד ארז אורנה גם שלישיית מה קשור והילדה רהב מ"הגנון של שמעון"
מבנה התוכניות > ההצגה של שוקי

שוקי בדרך כלל היה מוצג על ידי שמעון, ולאחר כניסתו הושמע ברקע השיר "Who Let the Dogs Out" (רק בעונות הדור הבא והעונת איחוד. בעונות הראשונות היה בעל מוזיקת רקע דומה למוזיקת הרקע לכניסת אורחים רגילים), בספיישל 40 התווסף לכך השיר "Love Boy" (דנה אינטרנשיונל).
בשנת 2016 מת הכלב שוקי.
עונות התוכנית > 3 העונות הראשונות

3 העונות הראשונות שודרו בערוץ 2 קשת בין 1998–2000, זכתה התוכנית להצלחה גדולה אך ירדה מן המרקע לאחר שבנאי חשה כי מיצתה את השימוש בדמות "לימור".
עונות התוכנית > 3 העונות הראשונות > העונה הראשונה

העונה הראשונה התחילה ב-12 במרץ 1998. בפרקיה הראשונים התוכנית לא הצליחה לצבור קהל צופים רחב אך בספיישל חגיגות היובל למדינה ששודר בחצות לאחר המשדר "פעמוני היובל", החלה התוכנית להיות פופולרית בקרב הציבור. בעונה זאת הדמויות היו: חממי ונטלי (אורנה בנאי ואורלי ויינרמן), שושנה דיין (חיקוי לאילנה דיין, תמר ורון), הכלבה סיגלית (הכלבה של אורנה בנאי באותה תקופה).
עונות התוכנית > 3 העונות הראשונות > העונה השנייה

העונה השנייה התחילה לקראת סוף 1998. במהלך העונה לימור החלה לקרוא לארז טל "שמעון". כמו כן, הכלבה סיגלית פרשה מהתוכנית אך למרות זאת הופיעה בתוכנית הראשונה לעונה. במהלך הפרקים הראשונים, כל פרק התארח כלב אחר בתוכנית עד שהגיעו להחלטה שהכלב יהיה שוקי. לעיתים השתתפו גם אסי כהן וגורי אלפי, עד שהפכו לשחקנים קבועים.
בעונה הזאת נשארו שושנה דיין וחממי ונטלי אך סיגלית הוחלפה בשוקי, למשך תקופה מסוימת שודרה במסגרת העונה סדרת מערכונים בשם "הסלון של ציון" אך פינה זאת בוטלה. בהדרגה, החלו להופיע במספר קטעים גם אסי וגורי בטרם הפכו לשחקנים קבועים.
עונות התוכנית > 3 העונות הראשונות > העונה השלישית

בעונה השלישית נוצר הפתיח המוכר של התוכנית. אסי כהן וגורי אלפי הצטרפו כשחקנים קבועים בתוכנית. במהלך העונה שמעון ולימור נהגו לצחוק על תוכנית הבוקר של רשת "מילקשייק". קטעים אלו נחשבו לקטעי מפתח בעונה זו והשיא היה כאשר שמעון ולימור שידרו קטע בו צופית גרנט שתתה כוס שתן במהלך התוכנית. כמה פרקים לפני תוכנית הסיום נודע כי אורנה בנאי מעוניינת לעזוב את התוכנית מה שאומר שבעונה הרביעית לימור וחממי לא ייקחו חלק וצוות התוכנית יצטרכו למצוא שחקנית חדשה. בתוכנית סיום העונה נערך ספיישל מיוחד וגדול לכבוד העזיבה של אורנה בנאי.
בעונה זאת נשארו שוקי, חממי ונטלי ושושנה דיין אך הצטרפו גם הדמויות "דוד ותקווה" של אסי וגורי. בעונה זאת החלו גם בתוכנית שירים מקוריים שלרוב מבוצעים על ידי הדמויות. הרבה מהם שודרו במסגרת פינת "מצעד הפזמונים". בעונה הזאת אף שודר ספיישל, שבו לימור והרצל מ"השווארמה של הרצל" מארגנים עוקץ שבו עושים גרסה ישראלית ל"אלי מקביל" ונתבעים על ידי ההפקה האמריקאית ומפלילים את שמעון. בספיישל התארחו גילת אנקורי וטל פרידמן.
עונות התוכנית > 3 העונות הראשונות > העונה הרביעית

העונה הרביעית שודרה בשנת 2002, באיחור של שנה מהתכנון המקורי (עקב עזיבתה של אורנה בנאי, ביצעו לכאורה חיפוש שחקנית אחרת, בזמן הזה שודרה סדרת ספיישל בשם "העם נקעה רגלו 2", בכל פרק שודר פרק אחד זכור במיוחד מהעונה השנייה והשלישית). אורנה בנאי חזרה להנחות את התוכנית, עם דמותה הזכורה "לימור" לצד שמעון, אך לא חזרה לבצע את דמותו של ששון חממי. בעונה זו אולפן התוכנית השתנה למדי ונוספו דמויות ופינות חדשות.
הדמויות העיקריות והפינות בעונה זו היו: דוד ותקווה (אסי וגורי, לעיתים הופיע גם הזמר קוקו וסטיב) אך הפעם הנחו מבזקי חדשות בפרקים. הפינה ירדה כמה תוכניות לאחר תחילת העונה. בנוסף, הצטרף לתוכנית מיקי גבע שחיקה מספר דמויות. הבולטת הייתה של מאיר שטרית (במהלך אותה עונה שטרית לתוכנית למערכון עם דמותו), מן התשקורת (פינה בה לימור ושמעון צוחקים על דברים ידיעות מן העיתונות הכתובה ומתוכניות האקטואליה בטלוויזיה) והגנון של שמעון (לימור ושמעון מארחים כל תוכנית שלושה ילדים לראיון). לעיתים רחוקות הופיעה תמר ורון גם בעונה זאת.
עונות התוכנית > 3 העונות הראשונות > העונה החמישית

העונה החמישית הייתה עונת הסיום של התוכנית. במהלך העונה קיבל ארז טל תפקיד בערוץ 10, ואורנה בנאי חתמה חוזה בקשת. למרות שטל החזיק בזכויות לתוכנית היא לא עברה לערוץ 10 והפקתה נפסקה. בעונה זו הוחלף הפתיח ומילות השיר (המנגינה עברה רק מספר תיקונים קלים). במהלך עונה זו חגגה התוכנית את ספיישל המאה פרקים (שודר במקום בתוכנית המאה וארבע). ספיישל זה התרכז בעיקר כחיקוי על "מי רוצה להיות מיליונר" שכל השאלות קשורות לקטעים ששודרו במהלך חמש העונות של התוכנית (לדוגמה מה צרח אפי בירנבוים על מירי נבו), ואירח מספר דמויות ושחקנים מכל עונות התוכנית.
חמש תוכניות הסיום של העונה היוו תוכניות לקט, כאשר כל תוכנית התרכזה בעונה אחרת של התוכנית. בתוכנית האחרונה בהחלט (שהתרכזה בעיקר בלקט לסיכום העונה החמישית) שודר גם ראיון עם אילנה דיין, קליפ סיום מיוחד ושידור הקטע שנבחר על ידי הצופים בתור הקטע האהוב ביותר מהתוכנית.
בעונה זו פרשו מהצוות הקבוע מיקי גבע ואסי וגורי. פינת הגנון של שמעון חזרה אך עברה שינוי, במקום שיחה עם הילדים, הילדים יוצאים לחקור במקומות מסוימים. כמו כן גם הצטרפו אליהם שלישיית מה קשור במספר דמויות (המפורסמות שבהם היו שלומי ארטיק, חיקוי לשלמה ארצי, ושלישיית החיילים המוזרים), ובהמשך העונה חזרה תמר ורון לתוכנית, ולקראת סופה הצטרף גם מוני מושונוב לגילום דמויות. הפינה "מן התשקורת" נשארה ללא שינוי רציני.
עונות התוכנית > הדור הבא

אחרי הפסקה של שנה חזרה התוכנית למרקעים תחת השם "רק בישראל: הדור הבא". לפני עליית התוכנית הייתה אמורה להצטרף דמות חדשה במקומה של אורנה בנאי שהודיעה על עזיבתה בעונה הקודמת, אך בנאי התחרטה וחזרה לגלם את לימור. "רק בישראל: הדור הבא" שודרה במשך שתי עונות נוספות, עד יוני 2003. בנקודה זו עזב ארז טל את ערוץ 2 ועבר לערוץ המתחרה, ערוץ 10. אחרי כשנה, כאשר שב לערוץ 2, הופיע עם תוכנית נוספת במתכונת דומה ל"רק בישראל" בשם "איפה אתה חי?!", שהנחה אותה יחד עם אסי כהן. התוכנית לא זכתה להצלחה והסתיימה לאחר עונה אחת.
בעקבות ההודעה על סיום התוכנית, בתחילת 2003, החלה "קשת" בפיתוח תוכנית בידור חדשה שעלתה ב־2003, "ארץ נהדרת" שלימים הפכה לתוכנית הבידור המצליחה ביותר בטלוויזיה הישראלית ובה השתתפה גם אורנה בנאי כחלק מהצוות הקבוע בעונות הראשונות.
עונות התוכנית > 40 שנות טלוויזיה

ב־2 בנובמבר 2007, חזרה התוכנית לשמונה תוכניות ספיישל לרגל חגיגות 40 שנה לטלוויזיה הישראלית, תחת השם "רק בישראל: 40 שנות טלוויזיה", ומפי לימור כ"רק בישראל: חגיגות סיום הטלוויזיה". ארז טל בתפקיד שמעון ואורנה בנאי בדמותה של לימור שבו להנחות ואף שיתפו שוב את הכלב שוקי. לצוות צורפו שני כהן בדמות סול בר, כתבת שטח שלא מצליחה לתפקד כמראיינת מוצלחת המראיינת את האישים המאורחים בתוכנית. ואורי גוטליב בפינה "המועדונית" בה מראיין קבוצת נשים בגיל הזהב אודות המרואיינים כמחווה לפינה "הגנון של שמעון" בתוכנית המקורית. שמונה התוכניות שודרו בימי שישי כשבכל אחת מהן סבבה סביב אישיות טלוויזיה משמעותית כמו חיים יבין וספי ריבלין וגם סביב תוכניות שהשפיעו על התרבות כמו "זהו זה!" ו"ארץ נהדרת".
במקביל לשידור התוכנית הופיע בשבועון הבידור "פנאי פלוס" טור שבועי שנכתב על ידי אורנה בנאי, בדמותה של לימור.
שודר גם כן פרק תשיעי, שהיווה "המיטב", עם 19 הקטעים הכי טובים מחמש העונות ה"קלאסיות" (כפי שהוצג בתוכנית) של "רק בישראל".
לאחר שידור הספיישל שודרה התכנית "איפה צדקנו" – תוכנית ראיונות רצינית בהנחיית ארז טל בו הוא ריאיין אנשי תקשורת בכירים על פעולתם בתחום לאורך השנים.
עונות התוכנית > הופעות חד-פעמיות > השידור האחרון של ערוץ 2

ב־31 באוקטובר 2017, הפיקה "קשת", משדר פרידה מערוץ 2 בשם "ערוץ 2 – השידור האחרון בהחלט", שידור זה חתם את שידורי ערוץ 2 ושידורו גם פתח את השידורים בערוץ 12. את התוכנית הנחה ארז טל ובין המשתתפים התארחה אורנה בנאי בדמותה של לימור ובה דיברו על "רק בישראל" ועל רגעים בולטים מהתוכנית.
עונות התוכנית > הופעות חד-פעמיות > תוכנית בידוד

בעקבות התפרצות נגיף הקורונה בישראל הופקה תוכנית בידור בשם "תוכנית בידוד" בקשת 12. דמותה של לימור הופיעה בתוכנית מספר פעמים.
עונות התוכנית > הופעות חד-פעמיות > יחד ננצח

בעקבות מלחמת חרבות ברזל הופקה תוכנית לילה בהגשת אברי גלעד וארז טל, לאחר חזרתו של גלעד ל"קשת" לפני אירועי 7 באוקטובר. במהלך התוכנית שולבו מספר פעמים סגמנטים עם דמותה שלך לימור.
דמויות נוספות

במשך העונות ליוו את התוכנית דמויות נוספות, כמו שושנה דיין (תמר ורון), פרודיה על העיתונאית אילנה דיין, בני הזוג דוד ותקווה (אסי כהן וגורי אלפי), נטלי (אורלי ויינרמן) – בת זוגו של ששון חממי (אורנה בנאי), שלישיית מה קשור ששיחקו דמויות שונות והשר מאיר שטרית (מיקי גבע) וכן עשה שלל התרשמות מפורסמים, ביניהם אביב גפן, בועז שרעבי, אייל גולן, אריאל זילבר, ננסי ברנדס, מוש בן ארי, נמרוד רשף, קובי אוז, עודד מנשה, יאיר לפיד, גבי שושן, צביקה פיק, ארז בן הרוש, דן תורן, גיא פינס ויואב טוקר ושני כהן בתפקיד סול בר.
ביטויים

דמותה של לימור הכניסה לשיח הישראלי ביטויים כמו: "אני בשוק, אני בהלם, אני המומה!" ו"העם נקעה רגלו". הביצוע של לימור לשיר "טדי הדובון השוודי" נוצר לאחר שמועות לפיהן שירה של הזמרת שרית חדד באירוויזיון 2002 "Light a Candle" (ובעברית "נדליק ביחד נר") הוא העתקה של שיר עם שוודי בשם "Teddybjörnen Fredriksson" (בעברית: "פרדריקסון הדובון"), שיר ילדים מוכר שכתב לאסה באריהוגן.
בתוכנית הוצגו קטעים ששודרו בתוכניות טלוויזיה אחרות. הפופולריות שלה זכתה "רק בישראל" הביאה לכך שמספר קטעים הפכו למזוהים עם תוכנית זו, על אף ששודרו במקור בתוכניות אחרות. אחד מהם הוא קטע ששודר בתוכנית של אמנון לוי, במהלכו נחשף נוכל בשם עמנואל פלד שהשתמש בתואר "אדוני". לאחר שידור הקטע הפכו משפטים כגון "אדוני יעזוב את המקום" למשפטים קבועים בתוכנית, הקטע הפך למזוהה עם התוכנית והכינוי "אדוני" דבק בנוכל[דרוש מקור].
הערות שוליים

↑  חן רוזנק‏, "רק בישראל" חוזרת למסך, באתר וואלה, 3 ביולי 2007
↑  רק בישראל באתר אקו"ם.
↑  רותי זוארץ, ישראל שלי, באתר ynet, 9 באוקטובר 2002
↑  רן בוקר, מת הכלב שוקי, כוכב "רק בישראל", באתר ynet, 3 בדצמבר 2016
↑  ענת באלינט, ארז טל עובר לערוץ 10, באתר הארץ, 15 בדצמבר 2002
↑  אביבה קרול, ‏קשת החתימה את אורנה בנאי לשנתיים, באתר גלובס, 23 בדצמבר 2002
הארץ, אורנה בנאי תישאר בערוץ 2, באתר הארץ, 23 בדצמבר 2002
↑  כמה שהתגעגענו: לימור ושמעון מתאחדים, באתר ‏מאקו‏, 22 באפריל 2020
↑  איחוד נוסף: לימור באה לפגוש את ארז טל במשדר "יחד ננצח", באתר ‏מאקו‏, 5 בנובמבר 2023
↑  כפי שניתן לראות למשל כאן ו-כאן
סמליל התוכנית ב־3 העונות הראשונות
אולפן התוכנית במהלך העונות השונות
הלוגו החדש של התוכנית "רק בישראל", בדרך כלל מלווה בכיתוב "40 שנות טלוויזיה", כאשר מחוק בטוש הכיתוב ומעליו כתוב "חגיגות סיום הטלוויזיה"
לוגו התוכנית "איפה צדקנו"
סער נתנאל

סער רן נתנאל (נולד ב-23 בדצמבר 1972) הוא פוליטיקאי ופעיל חברתי ישראלי. כיהן בין השנים 2003 ל-2008 כחבר מועצה בעיריית ירושלים, והיה חבר המועצה הראשון והיחיד עד כה בירושלים שהגדיר עצמו באופן מוצהר כהומוסקסואל.
לפני כניסתו למועצת העיר

נתנאל החל את פעילותו הפוליטית בגיל 16, במאבקים נגד כפייה דתית שאותם הוביל ארנן יקותיאלי. בתקופת לימודיו האקדמיים שימש כיו"ר תא הסטודנטים הלהט"בי של האוניברסיטה העברית, "העשירון האחר", יחד עם חגי אלעד. לאחר פרישתו מתפקידו ב"העשירון האחר" ניהל את מועדון "לילה" בירושלים, שם ערך באופן קבוע מסיבות לקהל להט"בי, ובמקביל ניהל את מועדון ה"לולו" הצמוד אליו, שהיה מיועד באופן בלעדי לקהילת הלהט"ב. שני המועדונים נסגרו בשנת 2002 לאחר שבעלי המועדון, אן-מרי ואברהם פרידלנדר, נרצחו על ידי בנם, אהרון.
חבר מועצת העיר ירושלים

בשנת 2003 התמודד נתנאל מטעם מרצ על מקום במועצת עיריית ירושלים, והפך לחבר המועצה ההומוסקסואל המוצהר הראשון בירושלים. נתנאל, ששירת בעיריית ירושלים בתקופתו של ראש העיר אורי לופוליאנסקי, התפרסם כאופוזיציונר להנהלת העירייה, החרדית ברובה, ולמדיניותה. במסגרת תפקידו הציבורי היה שותף לשורה של מאבקים כנגד התחרדות העיר. ומדיניות הנהלת העירייה, שבה ראה כפייה דתית, וקידם הליברליות בה.
בין השאר פנה נתנאל לראש העיר בהצעה לקרוא רחוב בירושלים על שם מגנוס הירשפלד, תמך בביטול הקנסות שהוטלו על מוכרי החמץ בפסח. נתנאל בין המעטים במועצת העיר שהביע מחאה על אירוע חנוכת גשר המיתרים בירושלים, בו הופיעו בנות להקת המחול "מחולה" בלבוש צנוע, במקום בבגדי המחול, ועוד.
אחד ממאבקיו החשובים היה כנגד עיריית ירושלים שסרבה לאפשר קיומו של מצעד הגאווה בתחומה. נתנאל היה שותף לעתירה שהגיש הבית הפתוח כנגד עיריית ירושלים בבית המשפט המחוזי, לאחר שהעירייה לא התירה את קיום המצעד. בפסיקתו של בית המשפט המחוזי חויבה העירייה לאפשר את קיום המצעד. במאבק זה היה נתנאל אחד מאנשי הציבור המעטים בישראל שתמך בקיום מצעד הגאווה בירושלים בפומבי ובאופן עקבי.
במהלך כהונתו קיבל נתנאל מספר פעמים איומים על חייו מגורמי ימין קיצוני וגורמים חרדיים. בנוסף, נתקל רבות בהתנגדות בתוך מועצת העיר, כפי שניתן לראות בסרטו התיעודי של ניצן גלעדי, "ירושלים גאה להציג".
במקביל לעיסוקיו כחבר מועצת העיר היה נתנאל איש עסקים. החל משנת 2002 ניהל מקומות בילוי, ובהמשך פתח את הגיי באר הירושלמי "שושן 4", שנחשב אחד ממקומות הבילוי הלהט"ביים הבולטים בירושלים. המקום נסגר בשנת 2007. בשנת 2008 החליט שלא להתמודד לכהונה נוספת במועצת העיר. בשנים האחרונות עוסק נתנאל בתחום התיירות.