stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ברטה קאסרס
מוות > תגובות

ברטה איזבל זוניגה קאסרס, בתה בת ה -25 של ברטה קאסרס, אמרה בראיון שהיא רואה בחברה שרצתה לבנות את הסכר ההידרו-אלקטרי אגואה זרקה כאחראים למות אמה. לדבריה, "קל מאוד לשלם לאנשים לבצע רציחות בהונדורס, אבל מי שעומד מאחורי זה הם אנשים עוצמתיים אחרים עם כסף ומנגנון שמאפשר להם לבצע את הפשעים האלה" וכי "הם שילמו למתנקשים בכמה הזדמנויות כדי להרוג אותה."
מותה של קאסרס זכה לגינויים רבים, ובקריאות לחקירה שהגיעו מטעם ארגון מדינות אמריקה (OAS), שגריר ארצות הברית בהונדורס,  והנציב העליון של האו"ם לזכויות אדם .  נשיא הונדורס חואן אורלנדו הרננדז הכריז על מתן עדיפות לחקירת הרצח,  ו לואיס אלמגרו, המזכיר הכללי של ארגון מדינות אמריקה, חזר על הקריאה הקודמת של ארגונו להענקת הגנה מיוחדת למגיני זכויות אדם ילידי בהונדורס.
ביטויי תמיכה נוספים הגיעו מהשחקן האמריקאי ופעיל איכות הסביבה לאונרדו דיקפריו, הסופרת והפעילה הקנדית נעמי קליין, אמנסטי אינטרנשיונל, הזמרת רנה פרז מלהקת קייל 13, הסנאטור הקולומביאני לשעבר פיידד קורדובה, אוקספם, ראש עיריית ברצלונה אדה קולאו, הסנטור האמריקני פטריק לייהי, ונשיא ונצואלה ניקולאס מדורו .
קבוצה של כמאה אנשי מועצת הארגונים הפופולריים והילידים של הונדורס (COPINH) צעדו לתחנת המשטרה המחוזית לאחר מותה, כדי לדרוש חקירה בינלאומית עצמאית בנוגע לרציחתה. מחאה התקיימה גם בבניין הארי ס. טרומן בוושינגטון הבירה. ב־4 במרץ 2016, סטודנטים באוניברסיטה האוטונומית הלאומית בהונדורס ערכו מפגן מחאה על מותה של קאסרס, וזעמו על כי לא קיבלה הגנה רבה יותר במהלך חייה. הם דרשו חקירה עצמאית והשליכו אבנים, בעוד המשטרה השתמשה בגז מדמיע כדי לעצור עימותים אלימים במהלך המחאה. הפגנות נערכו גם מחוץ לשגרירות הונדורס בבוגוטה, סן כריסטובל דה לאס קאסאס, וינה, ברלין וברצלונה.
מוות > תוצאות החקירה 2016

ב -3 במרץ 2016, יום מותה, ביצעו גורמים בממשלה נתיחה שלאחר המוות בגופה של קאסרס ללא פיקוח, אף שבני משפחתה ביקשו לצרף מומחה לזיהוי פלילי בלתי תלוי,  ודרשו לקיים חקירה עצמאית מטעם הוועדה הבין-אמריקאית לזכויות האדם. באותו יום החלה הממשלה בחקירה והפעילה לשם כך את היחידה שלה לפשעים אלימים, המתאמת עבודתה עם ארצות הברית. נציג מועצת הארגונים הפופולריים והילידים אורליאנו מולינה וילנובה נעצר ב -3 במרץ כחשוד ברצח. מועצת הארגונים הוקיעה את הפעולה הזו וטענה כי מדובר בניסיון שווא להאשים אותו. ב־5 במרץ שוחרר מולינה מחוסר ראיות שקושרות אותו לפשע. המאבטח חוסה איסמאל למוס נעצר אף הוא ושוחרר. הוראות שיפוטיות חייבו את איסמאל וקסטרו, הניצול היחידי מהתקיפה, להישאר במדינה במהלך המשך החקירה.
ניצול התקיפה והעד היחיד לרצח, גוסטבו קסטרו, פעיל הסביבה המקסיקני, אמר לאחר מכן שהוא "הובל דרך משרדים ובתי משפט, ונדרש לספר את סיפורו שוב ושוב, [...] תוך שנמנע ממנו לעזוב את המדינה במשך חודש ימים, והתייחסו אליו למעשה כחשוד [. . . ]. לאחר חודש השופט האחראי על התיק השעה את עורך דיני. הם הפרו את כל זכויותי. פחדתי מאוד כל יום. חשבתי שמשהו יכול לקרות לי בכל עת. הרגשתי כמו שעיר לעזאזל. "
במסיבת העיתונאים שהתקיימה ב -5 במרץ, ארבעת ילדיה של צ'צרס: אוליביה, ברטה, לאורה וסלבדור, הביעו את חוסר האמון שלהם בחקירת ממשלת הונדורס. תוך שתיארו את רצח אמם כמעשה פוליטי הם קראו לחקירה בינלאומית בנושא.  ב־6 במרץ 2016 ביקש הנשיא הרננדס את הנציב העליון של האו"ם לזכויות אדם, הנסיך לזיד בן ראאד אל-חוסין לסייע בחקירת מותה של קאסרס.
בימים שלאחר הרצח נפגשה משלחת של אמנסטי אינטרנשיונל (AI) עם השר לזכויות אדם, צדק, פנים וביזור ונציגים ממשרדי הביטחון, החוץ, התובע הכללי, הפרקליטות, והחברה האזרחית, כמו גם בני משפחת קאסרס. אמנסטי מתח ביקורת על הנשיא הרננדז בגין סירובו להיפגש עם קרובי משפחתה של קאסרס, ומגיני זכויות האדם. אמנסטי גינה את "חוסר הנכונות המוחלט של ממשלת הונדורס להגן על מגיני זכויות האדם במדינה" וציין כי שלטונות הונדורס לא הצליחו "לעקוב אחר קווי החקירה הבסיסיים ביותר, כולל העובדה שברטה קיבלה איומי מוות חמורים הקשורים לפועלה למען זכויות אדם במשך הרבה מאוד זמן. "
חודש לאחר מותה של קאסרס הודיעו הרשויות בהונדורס כי ב־13 במרץ הם ערכו חיפוש במשרדי החברה לפיתוח אנרגיה וגבו עדויות מעובדי החברה.
ב־2 במאי 2016 עצרה הממשלה ארבעה גברים; אחד מהם מנהל בחברה לפיתוח אנרגיה בנושאים חברתיים וסביבתיים, השני עובד לשעבר בחברת אבטחה שנשכר על ידי החברה לפיתוח אנרגיה; והשניים האחרים - סרן בצבא וקברניט בדימוס. שגריר ארצות הברית בהונדורס בירך את הממשלה.
ביוני 2016 אישר חייל לשעבר מיחידת הכוחות המיוחדים של צבא הונדורס שהוכשרו על ידי ארצות הברית כי שמה של קאסרס היה ברשימת החיסול שלהם חודשים לפני רצח.
מוות > תוצאות החקירה 2017

בפברואר 2017 דיווח הגרדיאן כי שלושה משמונה אנשים שנעצרו קשורים לכוחות העילית שאומנו בארצות הברית. שניים מהם, סרן מריאנו דיאז וסגן דאגלס ג'ובאני בוסטיו, קיבלו הכשרה צבאית בפורט בנינג, ג'ורג'יה, ארצות הברית, במכון חצי הכדור המערבי לשיתוף פעולה ביטחוני.
בנובמבר 2017, צוות מומחים משפטיים בינלאומיים (GAIPE) פרסם דוח המפרט את ממצאיו, הקובעים את "הרשלנות המכוונת של המוסדות הפיננסיים", למשל הבנק המרכז-אמריקאי לשילוב כלכלי (CABEI), המוסד ההולנדי לפיתוח פיננסי (FMO), הפינפנד- (Finnfund) הקרן הפיננסית המעניקה מימון וייעוץ לחברות פרטיות, והחברה לפיתוח אנרגיה של הונדורס (DESA), הפועלות בשווקים מתפתחים. הדוח חשף את "השתתפותם של מנהלים ועובדי החברה לפיתוח אנרגיה, של אנשי ביטחון פרטיים שנשכרו על ידי החברה, של סוכני מדינה וגופים מקבילים לכוחות הביטחון של המדינה בפשעים שבוצעו לפני, במהלך 2 במרץ 2016 - יום היום הרֶצַח, ולאחריו."
מוות > 2018

במארס 2018 עצרו שלטונות הונדורס קצין מודיעין צבאי לשעבר, שהואשם בתכנון הרצח של קאסרס. המעצר החדש הזה, של נשיא חברת הבניה של הסכר שכנגד הקמתו פעלה קאסרס, היה האדם התשיעי שנעצר בגין הרצח, והרביעי המקושר לצבא הונדורס. בספטמבר 2018, בית המשפט העליון של הונדורס השהה ללא הגבלה את משפטם של שמונת הגברים המואשמים ברצח קאסרס.
ראו גם

נשיות בהונדורס
Máxima Acuña, פעיל מים פרואני
ז'נט קוואס, נהרגה סביבתי הונדורנית
ג'ורג' אגניו ריד

| --- | --- |

 לידה:  25 ביולי 1860 וינגהם, קנדה 
 פטירה:  23 באוגוסט 1947 (בגיל 87) טורונטו, קנדה 
 מקום לימודים:  אקדמיית קולארוסי 
 בן או בת זוג:  מרי היסטר ריד 
 
ג'ורג' אגניו ריד (באנגלית: George Agnew Reid‏: 25 ביולי 1860 – 23 באוגוסט 1947) היה אמן קנדי, צייר, מחנך ומנהל. הוא ידוע בעיקר כצייר ז'אנר, אך עבודתו הקיפה גם ציורי קיר, ונושאי ז'אנר, היסטוריה, דיוקן ונוף.
ביוגרפיה

ג'ורג' ריד נולד בחווה של משפחתו בווינגהאם, אונטריו. לאחר שלמד זמן קצר אצל אדריכל, עבר הכשרה בבית הספר לאמנות באונטריו, טורונטו בשנת 1879, שם למד אצל רוברט האריס. לאחר מכן למד באקדמיה לאמנויות יפות בפנסילבניה בין השנים 1882–1885, שם היה בן טיפוחיו של תומאס אייקינס.
הוא פגש את אשתו הראשונה האמנית מרי היסטר ריד באקדמיה של פנסילבניה, התחתן איתה בשנת 1885 ונשאר איתה עד מותה בשנת 1921. הוא למד גם באקדמיה ז'וליאן, אצל ז'אן ג'וזף בנימין-קונסטנט ובאקדמיה קולארוסי בפריז ובפראדו במדריד (1888–1889). הוא ואשתו ערכו מאוחר יותר גם מספר טיולי לימוד באירופה, במהלכם הם ביקרו בצרפת, איטליה, ספרד ופורטוגל.
בטורונטו השתמש ריד בנושאים מזיכרונות ימיו הראשונים בחווה ובחייו בקנדה בציור "פירות אסורים" (1889). הוא רכש את תהילתו בתמונות נרטיביות בהן החל את הכשרתו בפריז. לאחר מסע בשנת 1896 לספרד וצרפת, הוא צייר או השתמש בפסטל ליצירת סצנות בעלות אופי קנדי או של דמות בטבע, תוך שהוא משתמש בצורה שונה בעקרונות האימפרסיוניזם, לאחר שלמד אותו בפריז.
ריד התחיל להתעניין בציורי קיר בפריז, יצר את ציור הקיר הראשון שלו בשנת 1892. בשנת 1897, עם פרידריך צ'לנר, וויליאם קרוישנק ואדמונד וילי גריר, הוא ייסד את אגודת ציירי הקיר בטורונטו. בשנת 1903, בעזרת אמנים אחרים, הוא ייסד את האגודה לאומנויות ואומנות בקנדה. היא הפכה לאגודה הקנדית לאמנות שימושית בשנת 1905, ובשילוב עם תנועת "עיר יפה" לעידוד ציורי קיר במוסדות אזרחיים ומסחריים. ריד יצר ציורי קיר והזמנות פרטיות וציבוריות, במיוחד עבור בניין העירייה של טורונטו (1897–1899), הבניינים העירוניים של טורונטו (1899 לערך), ומוזיאון רויאל אונטריו (1935–1938).
הוא נבחר לאקדמיה המלכותית הקנדית לאמנויות בשנת 1889, היה נשיא אגודת האמנים באונטריו בשנת 1897, נשיא האקדמיה המלכותית הקנדית בשנים 1906 עד 1909, ממייסדי ציירי צבעי המים המשויכים בשנת 1912, לאחר שלימד בבית הספר לאמנות במרכז אונטריו מאז 1890, הפך למנהל בשנים 1912–1918.
הוא הוזמן על ידי מחלקת רשומות המלחמה הקנדיות ליצור יצירות מהמלחמה בשנים 1917 ו-1918.
פרסיו כללו מדליית זהב 1893 בתערוכה הקולומביאנית העולמית בשיקגו (מדליית זהב שנייה זכתה בתמונה בסן פרנסיסקו ביריד אמצע החורף בשנת 1894), ומדליית ארד בתערוכה הקנדית. בתערוכה העולמית בסנט לואיס, מיזורי בשנת 1904.
בשנת 1922, לאחר מות אשתו הראשונה מרי היסטר ריד, הוא התחתן עם האמנית מרי רינץ'. איתה הוא חקר וצייר את הצפון הקנדי בשנת 1925 ובשנים שלאחר מכן.
הוא נפטר בשנת 1947 והותיר אחריו גוף עבודה גדול ומגוון, שחלק גדול ממנו נמצא באוספים ציבוריים ופרטיים.
עבודה אדריכלית

בשנת 1892, ג'ורג' אגניו ריד ואשתו מרי היסטר ריד בנו שני קוטג'ים בעיצובם במושבת האמנים באונטאורה בטאנרסוויל, ניו יורק. אלה הובילו להזמנות נוספות באונטאורה, כולל בניית כנסייה.
גלריה

אדג'ו
אשתו מרי היסטר ריד
נשים בעבודה
פירות אסורים
הערות שוליים

↑  "George Agnew Reid Fonds CA OTAG SC010, E. P. Taylor Library and Archives, Art Gallery of Ontario"
↑  George Agnew Reid | The Canadian Encyclopedia, www.thecanadianencyclopedia.ca
↑  Prakash, A. K. (2014). Impressionism in Canada : a journey of rediscovery. Wildenstein, Guy,, Gerdts, William H.,, Shipton, Rosemary, 1941-. Stuttgart: Arnoldsche Verlagsanstalt. pp. 658–661.
↑  Brian Foss, Sandra Paikowsky, Anne Whitelaw, The visual arts in Canada: the twentieth century, Don Mills, Ont.: Oxford University Press, 2010, ISBN 978-0-19-542125-5. (בenglish)
↑  George Reid: A Biography
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1024867706  ISNI: 0000 0000 8204 375X  LCCN: n86122867  RKD: 66055  SNAC: w67q0fd0  SUDOC: 227832132  Trove: 1150003  ULAN: 500030167  VIAF: 18708433   WorldCat (עם VIAF): 18708433
ג'ורג' ויליאם ראסל

| --- | --- |

 לידה:  10 באפריל 1867 לורגאן, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  17 ביולי 1935 (בגיל 68) בורנמות', הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, מדינת אירלנד החופשית, הממלכה המאוחדת 
 מקום קבורה:  בית הקברות מאונט ג'רום 
 השכלה:  האוניברסיטה הלאומית לאמנות ועיצוב 
 בן או בת זוג:  Violet Russell 
 חתימה:   
 
"רוחצים" - מציוריו של ראסל
ג'ורג' ויליאם ראסל (באנגלית: George William Russell‏; 10 באפריל 1867- 17 ביולי 1935) שנודע בשם העט AE או Æ, היה כותב, עורך, משורר, צייר ופעיל לאומי אירי.
חייו

ראסל נולד בעיירה לורגאן במחוז ארמה שבצפון אירלנד. בהיותו בן אחת עשרה עברה משפחתו לדבלין. הוא למד בבית הספר המטרופוליטני לאמנות, שם התוודע לוויליאם בטלר ייטס. בשנות השלושים לחייו היה פעיל באגודה חקלאית קואופרטיבית ואף מונה לדוברה.
בין השנים 1905 ו-1923 היה ראסל עורכו של "The Irish Homestead", ביטאון העמותה. לאחר מכן שימש כעורכו של "The Irish Statesman" עד 1930. ספר שיריו הראשון, Homeward: Songs by the Way, שיצא לאור ב-1894, העמיד אותו כאחד היוצרים המזוהים עם זרם תחיית הספרות האירית.
ראסל היה בין התורמים הקבועים ל-Bean na hÉireann, כתב העת של ארגון הנשים הלאומני איניניה נה הרין. הוא כתב את המחזה Dierdre שהופק על ידי הארגון, בכיכובה של מייסדת הארגון מוד גון. ההפקה נערכה כחלק מפעילויות תקומת התרבות האירית, בשיתוף פעולה בה נטל גם ייטס חלק, אשר הוביל להקמת התיאטרון האירי הלאומי, שהיה לימים לתיאטרון אבי. המחזה מוכר כיריית הפתיחה בתנועת התיאטרון האירית.
פגישתו עם ג'יימס ג'ויס ב-1902, בה התרשם מאוד מהיוצר הצעיר, השפיעה על דרכו של ג'ויס בעתיד: ראסל ערך לג'ויס הכרות עם ייטס, שפתחה דלתות בפני ג'ויס שנים מאוחר יותר. תרומתו העיקרית ליצירתו של ג'ויס הייתה בפרסום יצירותיו הראשונות. ראסל ביקש מג'ויס לכתוב סיפור קצר, "פשוט, כפרי ובעל חיוניות ופאתוס". בתמורה הוא קיבל את "אחיות", שפורסם ב-1904 ב-"The Irish Homestead", ולאחריו עוד שני סיפורים: אוולין ולאחר המירוץ. לאחר שלושה סיפורים אלה חדל ראסל מפרסום יצירותיו של ג'ויס מאחר שלא קלעו לטעם קוראי העיתון, אך שלושת הסיפורים הפכו, יחד עם סיפורים אחרים, לקובץ דבלינאים, שיצא לאור ב-1914.
ג'ויס גמל לראסל בכך שהוא מופיע כדמות ביצירתו יוליסס בפרק סקילה וכריבדיס, בו ראסל משמש כבר פלוגתא לסטיבן בוויכוח על שייקספיר.
לאחר פטירת אשתו, בשנת 1932, עבר ראסל לאנגליה, הוא נפטר בבורנמות' ב-1935 ונקבר בדבלין.
שם העט שלו, AE, או בצורת הכתיבה Æ, הוא קיצור של המילה הלטינית Aeon, שפירושה "נצח".
ג'רוזלמה

מפת ירושלים מהמאה ה-16
ג'רוזלמה (באיטלקית: Gerusalemme - ירושלים) היא מפה של ירושלים מסוף המאה ה-16 מעשה ידי נזיר איטלקי. בחלקה העליון הימני של המפה יש תיאור קצר בשפה האיטלקית של "העיר הקדושה ירושלים" (La santa città di Gerusalemme). המפה נועדה להדרכת עולי רגל, ככל הנראה איטלקים. 62 אתרים במפה ממוספרים וחלק ממנה הוקצה למקרא מפורט המזהה אותם. שולי המפה מעוטרים בציורים של עולי רגל.
ג'ורג' אולה

| --- | --- |

 לידה:  22 במאי 1927 בודפשט, ממלכת הונגריה 
 פטירה:  8 במרץ 2017 (בגיל 89) בוורלי הילס, ארצות הברית 
 שם לידה:  Oláh András György 
 ענף מדעי:  כימיה
 מקום מגורים:  ארצות הברית
 מקום קבורה:  בית הקברות קרפשי 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה לטכנולוגיה ולכלכלה של בודפשט (1949) 
 מוסדות:  אוניברסיטת דרום קליפורניה  אוניברסיטת קייס וסטרן ריזרב 
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לכימיה (1994)  מלגת גוגנהיים (1988)  מלגת גוגנהיים (1972)  מדליית פ. א. קוטון (1996)  פרס חלוצי הכימיה (1993)  פרס רוג'ר אדמס בכימיה אורגנית (1989)  אזרחות כבוד של בודפשט (2006)  פרס החברה האמריקנית לכימיה למחקר בכימיה אורגנית סינתטית (1979)  George A. Olah Award in Hydrocarbon or Petroleum Chemistry (1963)  פרס סצ'ני (2011)  פרס טולמן (1991)  מדלית פריסטלי (2005)  חבר זר של החברה המלכותית (1997)  פרס ארתור קופ (2001)  מדליית יובל המאה (1977)  מסדר השמש העולה 
 הערות:  יהודי
 תרומות עיקריות
 הפקת קרבוקטיונים באמצעות סופר-חומצה
 
ג'ורג' אנדרו אולה (באנגלית: George Andrew Olah;‏ 22 במאי 1927 - 8 במרץ 2017) היה כימאי יהודי הונגרי ואמריקאי. מחקרו עסק בהפקת קרבוקטיונים באמצעות סופר-חומצה. על מחקרו זה, זכה בפרס נובל לכימיה לשנת 1994.
מחקרו על סופר-חומצות ושימושן במחקר על תהליך הקרבוקציה, הניב גם את חומצת הקסם של אולה, שזכתה בשמה הודות ליכולת המדהימה של החומצה להמיס שעוות נרות. חומצת הקסם היא בעצם תערובת של חומצת לואיס, אנטימון פנטאפלואוריד וחומצה פלואורוגופרתית (חומצת ברונסטד).
קורות חיים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ג'ורג' אולה נולד ב-1927, בבודפשט בירת הונגריה, למשפחה יהודית. סיים דוקטורט באוניברסיטה הטכנית של בודפשט ועזב את הונגריה ב-1956.
כיהן כפרופסור לכימיה ולהנדסה באוניברסיטת דרום קליפורניה ועמד בראש "מכון לוקר לחקר ההידרוקרבונים" (Loker Hydrocarbon Research Institute) אותו ייסד. פרסם כ-1,400 מאמרים מדעיים ועל שמו רשומים 120 פטנטים. כתב יותר מ-20 ספרים, כולל ספר על "כלכלת מתנול" והוענקו לו עשרות פרסים יוקרתיים, בנוסף לפרס נובל, לרבות 15 תוארי כבוד מאוניברסיטאות ברחבי העולם.
בשנת 2013 קיבל יחד עם פרופ' סוריה פרקש את פרס ראש הממשלה לחדשנות בתחום תחליפי נפט.
מחקריו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מחקרים בתחום הקרבוקטיונים, חומרי ביניים בתגובות אורגניות שהבנת התנהגותם מאפשרת הבנה ושליטה בסינתזה האורגנית.
פרסומים נבחרים

Olah, G. "Superacid Catalyzed Depolymerization and Conversion of Coals. Final Technical Report.", University of Southern California, United States Department of Energy, (1980).
Olah, G. A. "Superacid Catalyzed Coal Conversion Chemistry. 1st and 2nd Quarterly Technical Progress Reports, September 1, 1983-March 30, 1984.", University of Southern California, United States Department of Energy, (1984).
Olah, G. A. "Superacid Catalyzed Coal Conversion Chemistry. Final Technical Report, September 1, 1983-September 1, 1986.", University of Southern California, United States Department of Energy, (1986).
ברק אובמה האב

.
| --- | --- |

 לידה:  18 ביוני 1936 ניינגומה קוגלו, קניה
 נהרג:  24 בנובמבר 1982  (בגיל 46) ניירובי, קניה
 שם לידה:  Barack Hussein Obama, Sr. 
 מדינה:  קניה קניה
 מקום קבורה:  ניינגומה קוגלו
 ידוע בשל:  אביו של ברק אובמה
 השכלה:  אוניברסיטת הוואי   אוניברסיטת הרווארד
 מקצוע:  כלכלן
 השקפה דתית:  אתאיסט
 בת זוג:  קזיה אובמה (1954)   אן דנהאם (1961-1964)   רות נידסנד בייקר (1964–1973)
 
קברו של אובמה האב
ברק חוסיין אובמה הראשון (באנגלית: .Barack Hussein Obama Sr; ‏18 ביוני 1936 – 24 בנובמבר 1982) היה אביו של נשיאה ה-44 של ארצות הברית, ברק אובמה. אובמה האב היה כלכלן בכיר במשרד האוצר של קניה.
אובמה האב עזב בשנת 1962 את אשתו השנייה ואמו הביולוגית של אובמה הבן, אן דנהאם לאחר שהשלים את לימודי התואר הראשון שלו בכלכלה, לטובת המשך לימודיו באוניברסיטת הרווארד, ואילו האם והבן נשארו בהונולולו. בשנת 1964 התגרשו אובמה האב ודנהאם, ואובמה הבן לא שב לראות את אביו, שחזר לקניה ב-1964, לבד מביקור של חודש אחד בהוואי בסוף שנת 1971 כאשר אובמה הבן היה בן עשר.
ביוגרפיה > חייו בקניה

אובמה האב נולד ב-18 ביוני 1936 בכפר בשם ניינגומה קוגלו שבקניה, שהייתה אז קולוניה של האימפריה הבריטית. הכפר בו נולד שוכן לחופי אגם ויקטוריה במחוז ניאנזה. אובמה נולד לאב מוסלמי ולאם נוצרייה, אך הוא עצמו בחר שלא להשתייך לאסלאם או לנצרות, והחזיק בהשקפה אתאיסטית.
בילדותו, למד ברק אובמה האב בבית ספר של מיסיונרים נוצרים. בנעוריו עבד אובמה כרועה צאן בכפרו. בשנת 1956, בעודו בן 20 התקבל לעבודה פקידותית בניירובי. באותה שנה, בעודו בחופשה, פגש אובמה נערה בת 16 בשם קזיה במסיבה שהתקיימה בעיירה קונדי ביי. קזיה, עדיין תלמידת תיכון, התאהבה בו, ולאחר היכרות קצרה החליטה לעזוב את ביתה ולהצטרף אליו כאשר הוא שב לניירובי עם סיום החופשה. אביה דרש את נידויה של קזיה ממשפחתה כאשר סירבה לחזור אל חיק משפחתה.
בשנת 1959 שלח אובמה בקשות לעשרות אוניברסיטאות בארצות הברית במטרה להתקבל ללימודים גבוהים ולבסוף הוא התקבל ללימודים באוניברסיטת הוואי.
עם קבלתו לאוניברסיטת הוואי עזב את קניה ונסע לחיות בהונולולו שבהוואי כדי להתחיל בלימודיו הגבוהים בכלכלה. בעודו משאיר בקניה את אשתו קזיה בת ה-18 ואת בנם בן השנה אבונגו. בעת עזיבתו קזיה הייתה בחודש השלישי להריונה עם בתם אהומה.
ביוגרפיה > חייו בקניה > נישואיו הראשונים

אובמה האב וקזיה התחתנו ב-1957 בטקס אפריקאי מסורתי. הם הקימו בית בניירובי ולאחר כשנה, במרץ 1958 נולד להם בנם הראשון, מאליק אבונגו אובמה. לקיזה ולברק אובמה האב נולדו סך הכל שלושה ילדים: מאליק, אהומה ואבו אובמה.
ביוגרפיה > חייו בהונולולו

אובמה עבר לגור בהוואי לאחר שזכה במלגת הצטיינות ללימודי מתמטיקה וכלכלה באוניברסיטת הוואי בארצות הברית. בעת לימודיו באוניברסיטה, אובמה האב היה הסטודנט האפריקאי הראשון באוניברסיטת הוואי. בעת לימודיו באוניברסיטה פגש סטודנטית שם אן דנהאם, מי שעתידה להיות אשתו השנייה ואמו של נשיא ארצות הברית ברק אובמה. השניים נפגשו בסוף שנת 1960, במהלך חוג ללימוד רוסית באוניברסיטה בהוואי.
בשנת 1962 זכה אובמה האב במלגה ללימודי תואר שני באוניברסיטת הרווארד. לצורך כך הוא עזב את דנהאם ואת בנו ועובר לגור בבוסטון שבמסצ'וסטס.
ביוגרפיה > חייו בהונולולו > נישואיו השניים

אובמה האב ודנהאם נישאו במאווי בפברואר 1961, ובנם ברק אובמה הבן נולד לאחר 6 חודשים, באוגוסט 1961. כאשר היו בקשר זוגי, דנהאם לא ידעה שלאובמה האב ישנה משפחה בקניה. הוריהם של דנהאם ואובמה האב התנגדו לחתונה, כיוון שדנהאם הייתה לבנה ממוצא אנגלי ואילו אובמה היה קנייתי. הם התחתנו בתקופה שבה חוקים נגד נישואים בין-גזעיים היו עדיין בתוקף ביותר מ-20 מדינות בארצות הברית.
הוא ודנהאם התגרשו ב-1964 ללא התנגדות משני הצדדים.
ביוגרפיה > שובו לקניה

אובמה האב שב חזרה למולדתו, קניה בשנת 1964 לאחר שסיים את לימודיו בהרווארד. הוא שב לקניה עם רות נידסנד בייקר, מורה אמריקאית שהוא פגש בהרווארד. בקניה, עבד ברק אובמה האב ככלכלן במשרד לפיתוח כלכלי של ממשלת קניה. בשנת 1965 הוא פרסם כתב עת בשם "איסט אפריקה ג'ורנל", מאמר מאת ברק אובמה האב, שבו הוא ביקר את גישת ממשלת קניה לפיתוח כלכלי.
ביוגרפיה > שובו לקניה > נישואיו השלישיים והאחרונים

הוא נישא לרות נידסנד בייקר ב-24 בדצמבר 1964. נולדו להם שני בנים, מארק (יליד 1965) ודייוויד (יליד 1968, נפטר ב-1987). אובמה האב ובייקר נפרדו ב-1971 והתגרשו ב-1973.
ב-2009, פרסם מארק אובמה ספר בשם "מניירובי לשנז'ן", בו טען כי אובמה האב הכה את אמו ואותו.
ביוגרפיה > מותו

על פי הספר חלומות מאבי, חילוקי הדעות בין אובמה האב לבין נשיא קניה ג'ומו קניאטה הובילו לפרישתו מהחיים הציבוריים בקניה. בשנת 1982, אובמה האב היה מעורב בתאונת אופנוע קשה שכתוצאה ממנה נכרתו שתי רגליו. זמן קצר אחר כך הוא נהרג בתאונת דרכים נוספת שבה התרסקה מכוניתו. אובמה האב נקבר בכפר בו נולד, ניינגומה קוגלו.
ראו גם

אן דנהאם
לקריאה נוספת

ברק אובמה, חלומות מאבי, Three Rivers Press, 1995
סאלי ג'קובס, ברק האחר, 2011
הערות שוליים

↑  Kezia (Aoko) OBama
↑  The other Barack
↑  Barack Obama's stepmother living in Bracknell reveals the close bond with him ... and his mother
↑  Why Auma holds special place in her famous brother’s life
↑  Flight attendant chats with Obama's brother
↑  Though Obama Had to Leave to Find Himself, It Is Hawaii That Made His Rise Possible
↑  המאהב החצי-ישראלי של הנשיא האמריקאי
↑  ברק אובמה, השנים המעצבות, באתר הארץ, 9 ביוני 2011
↑  Jacobs (2011), p. 165
1 2  ברק אובמה האב, אביו של ברק אובמה - ביוגרפיה
↑  האח של ברק אובמה חושף בספרו אב מתעלל, באתר וואלה!
↑  חלומות מאבי, עמ' 214-216
↑  Barack Hussein Obama (1936-1982)
↑  The Other Barack
| ברק אובמה |
| --- | --- | --- |
| משפחה | ברק אובמה האב (אב) • אן דנהאם (אם)  • מישל אובמה (רעיה) • מלאייה אובמה (בת) • נטאשה "סשה" אובמה (בת) • בו (כלב) |  |
| ספרים | חלומות מאבי (1995) • תעוזת התקווה (2006) • ארץ מובטחת (2020) |  |
| הנצחה | המרכז הנשיאותי על שם ברק אובמה • הר אובמה • אפטוסטיכוס ברקאובמהי • ברק אובמה פלאזה |  |
| נשיא ארצות הברית ה-44 | נשיא ארצות הברית ה-44 |  |
| מערכות בחירות | הבחירות לנשיאות 2008 • הבחירות לנשיאות 2012 |  |
| אירועים מרכזיים בכהונתו | מלחמת אפגניסטן (2001-2014) • מלחמת עיראק (2003–2011) • אובמה-קר (2010) • פרשת קייבלגייט (2010) • גל סופות הטורנדו בארצות הברית (2011) • מבצע חנית נפטון (2011) • הטבח בבית הספר היסודי סנדי הוק (2012) • הפיגוע במרתון בוסטון (2013) • מתקפת ההאקרים על סרטי סוני (2014) • הסכם המעצמות על תוכנית הגרעין האיראנית (2015) |  |
| קבינט | ג'ו ביידן (סגן הנשיא) • הילרי קלינטון (מזכירת המדינה) • ג'ון קרי (מזכיר המדינה) • רוברט גייטס (מזכיר ההגנה) • ליאון פאנטה (מזכיר ההגנה) • צ'אק הייגל (מזכיר ההגנה) • אשטון קרטר (מזכיר ההגנה) |  |
| שונות | השבעתו הראשונה לנשיאות (2009) • נאומו באוניברסיטת קהיר • כרזת ה"תקווה" (2008) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1018927271  ISNI: 0000 0000 3916 4417  LCCN: n2008075664  NTA: 315986379  SNAC: w60v94b0  SUDOC: 157216772  VIAF: 65950556   WorldCat (עם VIAF): 65950556
ג'ובאני בטיסטה דוני

דיוקן ג'ובאני בטיסטה דוני, מאת גטאנו ואשליני (1805-1745), על פי ג'. איראבאטזי
ג'ובאני בטיסטה דוני (באיטלקית: Giovanni Battista Doni (בסביבות 1593–1647) היה מוזיקולוג והומניסט איטלקי, שערך מחקר מקיף במוזיקה עתיקה. הוא נודע, בין השאר, בשינוי שמו של התו "אוט" ל"דו".
דוני היה עורך דין, חוקר קלאסיקה, מבקר מוזיקה ותאורטיקאי מוזיקה נודע בזמנו, ובשנים 1647-1640 תפס את "הקתדרה לצחות הדיבור" באוניברסיטת פירנצה והיה חבר באקדמיה דלה קרוסקה העירונית, אחת האגודות המוקדמות, מדעית/אקדמית למחצה, ששגשגו באיטליה בתקופתו. הם הוציאו לאור את המילון האיטלקי הראשון בשנת 1612.
חייו

דוני נולד בפירנצה. הוא למד יוונית, רטוריקה, שירה ופילוסופיה באוניברסיטאות של פירנצה ובולוניה ומתמטיקה ומערכת המשפט באוניברסיטת לה סאפיינצה ברומא. בהמשך למד את תורת המשפט בבורז' בצרפת. לפי השמועה, עבד תקופה מסוימת עם חוקר החוק המפורסם ז'אק קוז'ה, שהיה חבר חשוב באסכולת ההומניסטים המשפטיים או "מוס גאליקוס" (גישה צרפתית ללימוד משפטים היסטוריים). אבל הואיל וקוז'ה מת שנים אחדות לפני שג'ובאני דוני נולד, אין זה סביר; עם זאת, קרוב לוודאי שלמד אצל ההומניסטים המשפטיים באוניברסיטת בורז'ה.
גישה זו ללימודי משפטים זכתה לכבוד רב בשנים הראשונות של המהפכה הצרפתית, משום ששמה דגש על חשיבות החוק הרומאי הקדום, ולא על יומרותיהם של מלכי צרפת.
חייו > משפחת קורסיני

דוני קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת פיזה ונבחר ללוות את נרי קורסיני (1678-1614) לפריז בשנת 1621, שם התוודע אל מרן מרסן
ואישים אחרים בעולם הספרות. משפחת קורסיני הפלורנטינית הניבה קשרים חשובים בחייו של דוני: נרי קורסיני התמנה לחשמן ב-1664 (לא לבלבל עם נרי מריה קורסיני, שהיה לחשמן ב-1730, השנה בה היה לורנצו קורסיני לאפיפיור קלמנס השנים-עשר.) בתקופה ההיא היו המשרות הדתיות העליונות חלק מתרבות הנפוטיזם, ודוני התחבר עם שושלות הדת הללו.
חייו > משפחת ברבריני

בשובו לפירנצה ב-1622, נכנס דוני לשירות החשמן פריצ'סקו ברבריני (1679-1597) ועקר עמו לרומא, שם התמנה ברבריני לדיקן הקולג' לחשמנים. ברבריני היה אחיו הבכור של החשמן אנטוניו ברבריני ואחיינו של מאפאו ברבריני, שהיה לאפיפיור אורבן השמיני. הוא למד באוניברסיטת פיזה, שם נעזר בידיד המשפחה, גלילאו גליליי. בהמשך, בשנת 1633 עבד ברבריני בשירות חבר השופטים של האינקוויזיציה שחקר את גלילאו, אבל היה אחד משלושת חברי הטריבונל שסירבו להאשים את גלילאו.
לאחר זמן נלווה דוני לחשמן, שנשלח לפריז כציר מיוחד של האפיפיור אל החשמן רישלייה, ואז, ב-1625, למדריד כנציג האפיפיור, וחזרה לרומא ב-1626. דוני עשה שימוש טוב בהזדמנויות שנקרו בדרכו במסעות אלה לרכוש ידע ממשי במוזיקה עתיקה. בין השאר, המציא או שכלל לירה כפולה, שאותה כינה, על שם הפטרון שלו, "לירה ברברינה" או "אמפיקורד".