stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ארוס רמאצוטי
קריירה מוזיקלית > הפריצה לתודעה

ב-1984 פרץ רמאצוטי לתודעה, עם זכייתו בתחרות כישרונות צעירים בפסטיבל סן רמו, בשירו: "Terra Promessa" (איטלקית: "ארץ מובטחת"), שכתבו עבורו המוזיקאים האיטלקיים רנאטו בריוסקי ואלברטו סלרנו. השיר זכה להצלחה כבירה, ואלבומו הופץ באירופה בשל הגדרת חברת התקליטים את הכישרון העולה כ"כישרון בינלאומי", למרות ששר באיטלקית.
ב-1985, שב רמאצוטי להתחרות בפסטיבל סן רמו, וזכה בתחרות במקום השישי, בשירו: "Una storia importante", (איטלקית: "סיפור חשוב"), שהופיע בדיסק הבכורה שלו: "Cuori Agitati" (איטלקית: "לבבות נפעמים"). השיר פרץ לתודעה האירופית כולה, ומכר מיליוני עותקים ברחבי היבשת, מתוכם למעלה ממיליון עותקים בצרפת.
ב-1986, השתתף רמאצוטי בפעם השלישית ברציפות בפסטיבל סן רמו. בתחרות זו, זכה במקום הראשון בשירו: "Adesso Tu" (איטלקית: "עכשיו אתה") והוציא את אלבומו השני: "Nuovi Eroi" (איטלקית: "גיבורים חדשים"). בשנת 1998, ביצע עם טינה טרנר את "The Best", בהופעה משותפת.
לאחר פסטיבל זה, השתתף רמאצוטי בעשרות פסטיבלים נוספים, והוציא כעשרה אלבומים. אלבומו "Calma Apparente" (איטלקית: "רוגע למראית עין"), יצא לחנויות ב-28 באוקטובר 2005. מיליוני העותקים שמכר אלבום זה ברחבי העולם הצטרפו ליותר מ-35 מיליוני תקליטים שמכר עד אותה העת.
שירו של רמאצוטי, "Un Emozione per Sempre" (איטלקית: "רגש נצחי"), אשר ראה אור ב-2003, נחשב למצליח ביותר של רמאצוטי עד היום, הגיע למקום הראשון במצעד האיטלקי, השווייצרי והלטיני באותה השנה, וזכה לדירוגים גבוהים במדינות אירופאיות נוספות.
סגנון מוזיקלי

סגנונו המוזיקלי של רמאצוטי מגוון, וכולל סוגי מוזיקה רבים, החל מבלדות נעימות וכלה בקטעי רוק עוצמתיים. כל אלבום הוא מקליט פעמיים: באיטלקית ובספרדית, לכן זוכה לפופולריות רבה בספרד ובמדינות אמריקה הלטינית, בפרט בארגנטינה ובמקסיקו.
לאורך השנים, זכו שיריו ואלבומיו לדירוגים גבוהים במצעדי הפזמונים של אוסטריה, גרמניה, צרפת, שווייץ, הולנד ומדינות סקנדינביה.
דיסקוגרפיה

1985 - Cuori agitati - "לבבות נפעמים".
1986 - Nuovi Eroi - "גיבורים חדשים".
1987 - In certi momenti - "ברגעים מסוימים".
1988 - Musica è (mini LP) - "מוזיקה היא...".
1990 - In ogni senso - "בכל מובן (שהוא)".
1991 - Eros in concert (doppio) - "ארוס בקונצרט".
1993 - Tutte storie - "כל הסיפורים".
1996 - Dove c'è musica - "היכן שיש מוזיקה".
1997 - Eros.
1998 - Eros live (live) - "ארוס בהופעה חיה".
2000 - Stilelibero - "סגנון חופשי".
2003 - 9.
2005 - Calma aparente - "רוגע למראית עין".
The Best of Eros- Ramazzotti 1985-2007 - "ארוס רמאצוטי - המיטב".
2009 - 2009 ali e radici - כנפיים ושורשים.
2012 - noi - אנחנו.
2015 - Perfetto - מושלם.
2018 - Vita ce n'è - ישנם חיים.
תרגומי שירים לעברית

תרגום השיר עכשיו אתה, Ahora Tu בוצע בשנת 1986
תרגום השיר איננו נמצאים לבד, No Estamos Solos בוצע בשנת 2007
הערות שוליים

↑  זהו פסטיבל שירים איטלקיים, המתקיים מדי שנה בעיירת הקיט סן רמו.
↑  TINA Turner Blog (2011-06-19), Tina Turner & Eros Ramazzotti - The Best - Live Munich 1998 (HD 720p), נבדק ב-2018-11-01
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007404804505171  PLWABN: 9810613763105606  BIBSYS: 5083211  BNC: 000287428  BNE: XX1081464  BnF: cb13898797w (data)  GND: 119118351  ICCU: CFIV033917  ISNI: 0000 0001 1476 5547  LCCN: nr97009321  MusicBrainz: 3ab7295a-54ac-40e8-b1b2-3d110a143550  NKC: xx0023783  NLA: 40542785  NLK: KAC2020Q4296  NSK: 000062438  NTA: 074928929  VIAF: 303098416   WorldCat (עם VIAF): 303098416
תדסה יעקב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1913 סמנו, אתיופיה
 פטירה:  13 בינואר 2005 (בגיל 92 בערך)
 עיסוק:  פוליטיקאי
 
תדסה יעקב (געז: ታደሰ የዕቆብ ‏; 1913–2005) היה פוליטיקאי אתיופי ממוצא יהודי.
קורות חיים

יעקב נולד בכפר סמנו שבסקלט אשר בדמביה בשנת 1913 כבנו של נגוסה ג'מבר מאשתו ישיהרג' גברה מריאם, אחותו של פרופ' תאמרת עמנואל. ב-1925 החל ללמוד בבית הספר העברי באדיס אבבה תחת חסותו של יעקב פיטלוביץ' וב-1930 נשלח ללמוד בבית הספר היהודי L'Ecole Moise de Cattani Pacha de la Communaute Israelite du Caire שבקהיר. שם סיים לימודיו בהצטיינות. לאחר מכן עבר ללמוד בבית הספר מקומי אחר, Lycée Français du Caire שם למד עד 1937. עקב פלישת האיטלקים לאתיופיה, עזב את מצרים והצטרף ל "כוח גדעון" – יחידת עילית שהקים אורד וינגייט, במטרה לסייע לפטריוטים האתיופיים להילחם בכיבוש האיטלקי. ב-1940 עבד במזכירות של השרות החשאי של הצבא הבריטי שהוצב בח'רטום שבסודאן ובאוקטובר אותה השנה מונה לראש יחידת התעמולה בחזית גוג'ם. ב-1941 הצבא האתיופי הצליח להביס את האיטלקים, ויעקב חזר לאדיס אבבה, עם מצעד הניצחון של הצבא האתיופי.
משנת 1941 ועד 1944 כיהן כמנכ"ל משרד האוצר האתיופי, בשנת 1952 מונה למנכ"ל המכרות במשרד האוצר, ב-1956 היה לעוזר שר החשמל והאנרגיה, ב-1958 מונה לסגן שר האוצר וב-1960 כסגן שר החקלאות. לטענת שליח הסוכנות היהודית משה בר-יודא, בשנת 1958 העביר לו יעקב הצעה לפדות את יהודי אתיופיה במחיר של 50 דולר אמריקאי לנפש. בר-יודא העביר את ההצעה לירושלים, אך לא ניתן לה מענה. בדצמבר 1961 מונה לשר המדינה וב-1966 מונה לנציב העליון לשירותים אזרחיים. בין השנים 1964 לשנת 1974 כיהן כנשיא המועצה המייעצת לבנק המסחרי של אתיופיה. בתקופת שירותו בממשלה, פעל יעקב רבות למען קהילת יהודי אתיופיה, סייע בהקמת בית ספר יהודי בווזבה והקמת מרפאות בכפרי הקהילה היהודית. מבית הספר היהודי שסייע יעקב בהקמתו, נשלחו צעירים רבים ללימודים בפנימיית כפר בתיה בישראל בשנות ה-50, ולאחר מכן חזרו לאתיופיה ושימשו כמורים בכפרי היהודים.
בתחילת שנות ה-70 בתקופת כהונתו כשר החקלאות הוא נפגש עם שר הביטחון הישראלי משה דיין. ב-1974 נכלא על ידי משטר הדרג. נעצר והוחזק במאסר למשך 12 שנים. הוא שוחרר ב-1986. בסוף שנות ה-80 עלתה אשתו, יזבעלם טסמה, לישראל.
יעקב פעל גם למען קהילת ביתא ישראל וכיהן בשנות ה-50 כגזבר של הוועד למען הפלאשים. יעקב בחר שלא לעלות לישראל והעדיף להישאר באתיופיה, בה נפטר ב-13 בינואר שנת 2005.
בין התארים שלהם זכה כוכב הניצחון האתיופי, קצין גדול במסדר מנליק השני, קורדון גדול במסדר הכוכב האתיופי, עיטור מהממשלה הבריטית על השתתפותו במערכה במזרח אפריקה ואות לגיון הכבוד מהממשלה הצרפתית.
בנו, פטגו (זכאי) תדסה, היה אחד מנערי ביתא ישראל שנשלחו לכפר בתיה. בן אחר, זכאי טדסה, עלה לישראל ולמד באוניברסיטת בר-אילן.
לקריאה נוספת

Shalva Weil, "Taddäsä Yaˁəqob" in Siegbert Uhlig (Editor), Encyclopaedia Aethiopica: O-X, Otto Harrassowitz Verlag, 2010, ISBN 3447062460, p. 810
Shalva Weil, "Beta Israel Students Who Studied Abroad 1905-1935" in Svein Ege, Harald Aspen, Birhanu Teferra & Shiferaw Bekele (Editors), Proceedings of the 16th International Conference of Ethiopian Studies, Norwegian University of Science and Technology, 2009, p. 209-217
Shalva Weil, "Taddesse Yaqob of Cairo and Addis Abeba" in International Journal of Ethiopian Studies, Vol. 2, 2006, pp.233-24
הערות שוליים

↑  איינאו פרדה סנבטו, מבצע משה, באתר הארץ, 7 במרץ 2006
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007372871705171  VIAF: 28150940130626602956   WorldCat (עם VIAF): 28150940130626602956
הנרי ווטרסון

הנרי ווטרסון (באנגלית: Henry Watterson‏; 16 בפברואר 1840 – 22 בדצמבר 1921) היה בנו של חבר קונגרס אמריקאי מטנסי, הפך לעיתונאי בולט בלואיוויל, קנטקי, וכן לחייל בצבא הקונפדרציה, סופר וחבר קונגרס אמריקאי בקדנציה חלקית. דמוקרט כמו אביו הארווי מגי ווטרסון, הנרי ווטרסון במשך חמישה עשורים לאחר מלחמת האזרחים האמריקנית היה חלק מהבעלים והעורך של ה-Louisville Courier-Journal, אשר נוסד על ידי וולטר ניומן הלדמן ונרכש על ידי רוברט וורת' בינגהם ב-1919, שיסיים את ההעסקה של העיתונאי זוכה פרס פוליצר בעיתון.
ביוגרפיה > ראשית חייו ומשפחתו

ווטרסון נולד בוושינגטון הבירה ב-16 בפברואר 1840, לטיליתקאמי (טאליתה) בלאק מספרינג היל, טנסי ולהארווי מגי ווטרסון, עורך דין משלביוויל, טנסי וחבר קונגרס אמריקאי. אביו היה מקורב לנשיא אנדרו ג'קסון, אף הוא מטנסי, ובשנת 1843 היה המוציא לאור של Washington Union, העיתון הראשי של המפלגה הדמוקרטית של אותה תקופה. דודו באוהיו יהפוך גם לעורך עיתון, עורך דין, חייל האיחוד במהלך מלחמת האזרחים ובסופו של דבר לשופט בית המשפט העליון של ארצות הברית הרפובליקני סטנלי מתיוס.
הנרי היה בן יחיד. הוא היה חולני, עם ראייה ירודה מאוד וזה רק בעין אחת, כך שאמו חינכה אותו בבית בוושינגטון הבירה ובביתם בנאשוויל, טנסי עד שהיה בן שתים עשרה. לאחר מכן שלחה אותו לפילדלפיה, פנסילבניה, שם קיבל את השכלתו הרשמית היחידה, באקדמיה המנוהלת על ידי כומר אפיסקופלי, והוא גם ניהל את עיתון בית הספר, New Era, בעיתונות שתרם אביו.
לאחר מלחמת האזרחים האמריקנית בספטמבר 1865, חזר ווטרסון לנאשוויל כדי להתחתן עם רבקה יואינג, איתה נולדו לו שישה בנים ושתי בנות. הם הצליחו לשכור משרתים אירים, ועד 1880 גרו איתם גם הוריו. בניהם היו יואינג (1868–), הנרי הבן (1877–) והארווי ווטרסון (1879–1908) ובנותיהם היו ליידי (1871–) ואתל ווטרסון גילמור (1880–1907).
ביוגרפיה > קריירה

ווטרסון הפך לכתב עיתון בתחילת חייו. ב-1856 עבר לניו יורק כדי לעבוד על פרסומים שונים, וב-1858 עבר לוושינגטון כדי לעבוד על פרסומים אחרים.
כאשר אביו חזר לטנסי בשנת 1861 לאחר פרוץ מלחמת האזרחים האמריקנית, גם הנרי ווטרסון עשה זאת. הוא התנדב לצבא הקונפדרציה, וצורף בזמנים שונים למטותיהם של הגנרלים ג'וזף א. ג'ונסטון, לאונידס פולק ונייתן ב. פורסט. אולם תרומתו העיקרית למאמץ המלחמתי של הקונפדרציה הייתה מאמר מערכת, עם Chattanooga Rebel וה-Nashville Banner. לאחר שהקונפדרציה הפסידה, ווטרסון ערך את ה-Cincinnati Evening Post במשך שישה חודשים. עד ספטמבר 1865 חזר ווטרסון לנאשוויל, התחתן, הפך לעורך ובעלים חלקי של Nashville Banner, שם החל את מסע הפרסום שלו "יציאה חדשה" שדחף לפיוס לאומי.
ווטרסון התיישב בסופו של דבר בלואיוויל, קנטקי, לאחר שפגש את וולטר ניומן הלדמן במהלך המלחמה, והחל לערוך את Louisville Courier. עיתון זה התמזג עם ה-Louisville Courier ב-1868, ויצר את ה-Curier-Journal. מאמר זה זכה במהרה לתשומת לב ארצית על הדיווח המצוין שלו. ווטרסון היה מנהיג התנועה הרפובליקנית הליברלית ב-1872. עד 1876 הוא היה דמוקרט; הצעתו למאות אלפי דמוקרטים לצעוד לוושינגטון כדי לכפות את בחירתו של טילדן הכעיסה את הנשיא יוליסס ס. גרנט, שציין שאיש לא איים על גרנט. ווטרסון נבחר למלא את שארית כהונתו של אדוארד י. פרסונס בבית הנבחרים של ארצות הברית כאשר פרסונס מת במהלך תפקידו.
ווטרסון כונה "אחרון העיתונאים האישיים הגדולים", וכתב מאמרי מערכת צבעוניים ושנויים במחלוקת בנושאים רבים תחת שם העט "מארס הנרי". מאות עיתונים אמריקאים פרסמו אותם מחדש; הם היו דוגמה מוקדמת לטור הסינדיקט שמילא תפקיד משמעותי ביצירת תמיכה ציבורית בהתערבות של ארצות הברית במלחמת העולם הראשונה. ווטרסון זכה בפרס פוליצר ב-1918 על שני מאמרי מערכת שתמכו בכניסה של ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה ("Ve Victis! " ו"למלחמה יש פיצויים"), והוא נשאר עורך העיתון עד 1919, ופרש לאחר סכסוכים עם רוברט וורת' בינגהם, אשר רכש את העיתון ב-1918.
במהלך כהונתו כעורך, ווטרסון היה נציג דמוקרטי בקונגרס מ-1876 עד 1877. הוא גם היה ציר חמש פעמים לוועידה הלאומית הדמוקרטית, שם, ב-1892, קיבל ווטרסון מעט קולות למועמדות לסגן הנשיא. הוא התפרסם ברבים כמרצה ונואם. פרסומיו כוללים את תולדות המלחמה הספרדית-אמריקנית (1899) ואת פשרות החיים (1902).
ביוגרפיה > מוות ומורשת

ווטרסון מת בג'קסונוויל, מחוז דובאל, פלורידה ב-22 בדצמבר 1921.
החלק של הכביש המהיר I-264 מהצומת עם US 31W ועד לקצה הצפון-מזרחי שלו ב-I-71 ידוע בתור הכביש המהיר ווטרסון. בית הספר הציבורי של מחוז ג'פרסון במזרח לואיוויל נקרא בית ספר יסודי ווטרסון. ספינת ליברטי של מלחמת העולם השנייה SS הנרי ווטרסון נקראה על שמו.
מנחם מנדל מפרמישלן

קבר של רבי מנחם מנדל מפרמישלן בבית הקברות בטבריה
רבי מנחם מנדל מפרמישלן (תפ"ח? – כ"א בתשרי תקל"א/תקל"ז), היה מתלמידי הבעל שם טוב. עמד בראש שיירת העולים לארץ ישראל בשנת תקכ"ד (1764) יחד עם חברו רבי נחמן מהורדנקא.
קורות חייו

נולד לרבי אליעזר בערך בשנת תפ"ח. היה מתלמידי הבעל שם טוב וידידם של המגיד ממזריטש ורבי יחיאל מיכל מזלוטשוב. בין תלמידיו נמנים רבי ברוך מקוסוב ורבי משולם פייבוש הלר מז'ברז' שתיאר אותו כבעל רוח הקודש. בספר שבחי הבעל שם טוב מובאים כמה מעשיות המתארים את מעלתו ומעמדו המיוחד בקרב תלמידיו של הבעל שם טוב.
בשנת תקכ"ד (1764) עלה לארץ ישראל יחד עם בנו רבי דוד בשיירה שמנתה כ-30 נפשות מגליציה אליהם הצטרפו בקושטא עוד עשרות יהודים מטורקיה ומארצות הבלקן. בדרכו לארץ ישראל עבר בביתו של רבי יעקב יוסף מפולנאה שנהג כלפיו בהכנסת אורחים מופלגת למרות גילו הצעיר, עיכבו לכמה ימים עד לאחר השבת, ואף שינה את סדר התפילה הנהוג אצלו, "והיה משבח את תפילת רבי מענדלי מאוד". כן נתן לו את חדרו האישי בעוד הוא עצמו עובר לסוכה ואף ישן בה "ועדיין עת קור". גם בעיר סטרו-קונסטנטינוב (קונסטנטין ישן) שבווהלין "הלכו כל בני העיר לקראתו". כנראה מתוך כבוד לאישיותו ולעלייתו הקרובה לארץ הקודש.
תיאור מפורט של עלייתם נשתמר על ידי "מגד מישרים" חכם יהודי מגליציה, רבי שמחה מזאלוזיץ, שפגש אותם על שפך הדנובה והפליג יחד אתם באונייה לקושטא ומשם לארץ ישראל. סיפור מסעותיו הודפס על ידי חתנו, רבי שלמה מדובנא בספר "אהבת ציון".
בכ"ז בתמוז הגיעו אנשי השיירה לחופי קושטא, וכעבור חודשיים בי"ח באלול עלו על האונייה לארץ ישראל. יחד איתם היו באונייה גם עולי רגל רבים מיהודי טורקיה וארצות הבלקן. בערב ראש השנה תקכ"ה הגיעו לנמל יפו. עולי הרגל הספרדים עזבו את האונייה בדרכם לירושלים בעוד אנשי השיירה החסידים נשארו באונייה במשך החג, ורק בצום גדליה הפליגו לכיוון עכו. בשל הסערה שפקדה את הים הם הגיעו ליעדם רק כעבור תשעה ימים בי"ב בתשרי. בי"ג בתשרי עזבו את עכו ובעזרת חמורים ופרדות הגיעו לטבריה.
במכתבו הקצר והיחיד שנשתמר הוא כותב לאחיו רבי צבי מזלטשוב: ”הנה עד מתי אתה יושב בחוץ לארץ ואתה שומע לקול המדברים סרה על ארץ הקודש הזאת, אשר כל חללי עלמא כלא נחשבו עליה. צריך להתפלל תפילות הרבה להרגיל קדושתה ואזי ידע לחבב בעצמו שהוא הולך עם אלקים”.
רבי נחמן מהורדונקא לא האריך ימים בטבריה, והוא נפטר בשנת תקכ"ה או תקכ"ו. את חתימתו של רבי מנחם מנדל מפרימשלן ניתן למצוא ראשונה על איגרת המלצה של האשכנזים בטבריה משנת תקכ"ח לקהילת מץ. שנת פטירתו המדויקת לא ידועה, אבל בקונטרס "יושר דברי אמת" שכתב רבי משולם פייביש הלר בשנת תקל"ז הוא נזכר כמי שכבר הלך לעולמו. מקור נוסף לקביעת תאריך פטירתו היא העובדה שלא נמצא תיעוד על מפגש בינו לרבי מנחם מנדל מויטבסק שעלה לארץ ישראל בשנת תקל"ז (1777).
כתביו

הקונטרס הקצר שכתב דרכי ישרים היה פופולרי מאוד והודפס פעמים רבות. ככל הנראה קדמה כתיבתו לכתיבת ספריו של רבי יעקב יוסף מפולנאה, שכן הספר נכתב לפני עלייתו ארצה בשנת תקכ"ד. הסכמה של רבי מנחם מנדל מפרמישלן נדפסה על ספרו של רבי ברוך מקוסוב, "יסוד העבודה נחמד ונעים". תלמידו רבי משולם פייביש הלר מז'ברז' מביא מקצת מדבריו כפי ששמע מ'פיו הקדוש' בספרו "יושר דברי אמת".
הערות שוליים

↑  התאריכים משוערים על פי יצחק אלפסי או לפי א' רובינשטיין בתרביץ ל"ה תשל"ח, עמ' 186 שלדעתו נפטר בראשית תקל"ז.
↑  משולם פייבוש הלר, ליקוטים יקרים, כ"ג ע"ב
↑  באוקראינית נקראת העיר כיום Старокостянтинів
↑  ח' שטימן כ"ץ, ראשיתן של עליות החסידים, יד בן צבי, עמ' 11 (התיאורים מתוך ספר "שבחי הבעל טוב")
↑  ברוך הכהן כהנא, חיבת הארץ, דף ע"ה ע"ב 
אברהם יערי, אגרות ארץ ישראל, עמ' 306
↑  ראשיתן של עליות החסידים, עמ' 27
↑  הודפס גם בתוך "ליקוטים יקרים"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306582205171  GND: 1112235426  ISNI: 0000 0003 8316 6710  LCCN: n95027939  NTA: 409212911  VIAF: 267667392   WorldCat (עם VIAF): 267667392
ג'וליה מקנזי

| --- | --- |

ג'וליה מקנזי, אוקטובר 2006
 לידה:  17 בפברואר 1941 (בת 83) אנפילד טאון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1966
 עיסוק:  זמרת, במאית תיאטרון
 מקום לימודים:  בית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה 
 פרסים והוקרה:  פרס אוליבייה לשחקנית הטובה ביותר במחזמר (1982)  פרס אוליבייה לשחקנית הטובה ביותר במחזמר (1994)  מפקדת במסדר האימפריה הבריטית  Evening Standard Theatre Award for Best Actress 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'וליה מקנזי (באנגלית: Julia McKenzie; נולדה ב-17 בפברואר 1941) היא שחקנית, זמרת ובמאית תיאטרון אנגלייה. היא ידועה מתפקידיה בטלוויזיה כהסטר פילדס, עליו הייתה מועמדת לפרס באפט"א, בסדרה הקומית "Fresh Fields" ובסדרת ההמשך "French Fields", ובתפקיד מיס מארפל בסדרת הטלוויזיה "מארפל".
מקנזי כיכבה במספר רב של מחזות זמר, וב-1977 הייתה מועמדת לפרס טוני על תפקידה ברביו "Side by Side by Sondheim" בברודוויי. על תפקידיה בווסט אנד זכתה פעמיים בפרס אוליבייה לשחקנית הטובה ביותר במחזמר; ב-1982 בהפקה המחודשת של "ברנשים וחתיכות" וב-1993 על ההפקה המחודשת של "סוויני טוד: הספר השטן מרחוב פליט" מאת סטיבן סונדהיים. היא גם כיכבה בהפקה המקורית של מחזות הזמר "Follies" (ב-1987) ו-"אל תוך היער" (ב-1990) מאת סונדהיים.
ביוגרפיה

מקנזי נולדה בשם ג'וליה קתלין מקנזי בעיר אנפילד שבמחוז מידלסקס באנגליה. היא בתם של קתלין רו ואלביון מקנזי.
ביוגרפיה > תיאטרון

תפקידיה הראשונים של מקנזי בתיאטראות הווסט אנד היו במחזות זמר "מגי מיי" (1966), "מאמה" (1969) ו"קומפני" (1971). ב-1976 הופיעה ברביו "Side by Side by Sondheim" בווסט אנד. הופעת הבכורה שלה בברודוויי הייתה ב-1977 כשההצגה הועברה לניו יורק. על תפקיד זה הייתה מועמדת לפרס טוני לשחקנית הטובה ביותר במחזמר. היא הייתה מועמדת גם לפרס "דרמה דסק" (אנ'). ב-1982 זכתה בפרס אוליביה לשחקנית הטובה ביותר במחזמר על תפקידה כמיס אדלייד בהפקה המחודשת בווסט אנד של המחזמר "ברנשים וחתיכות".
ב-1986 הופיעה מקנזי בהפקה של הווסט אנד למחזה "Woman in Mind" מאת אלן אייקבורן וזכתה על תפקיד זה בפרס איבנינג סטנדרד לשחקנית הטובה ביותר. היא המשיכה והופיעה בשתי הפקות של הווסט אנד למחזות זמר של סונדהיים, ושיחקה בתפקיד סאלי במחזמר "Follies" בתיאטרון שאפטסברי ב-1987, ובתפקיד המכשפה במחזה "אל תוך היער" בתיאטרון פניקס ב-1990. ב-1993 כיכבה שוב במחזה של סטיבן סונדהיים בתפקיד גברת לובט בהפקה המחודשת של "סוויני טוד: הספר השטן מרחוב פליט" משנת 1993 בלונדון. התפקיד זיכה אותה בפרס אוליבייה שני ב-1994.
ב-31 במאי 1987 הופיעה מקנזי בתיאטרון הלאומי במופע המחווה "Happy Birthday, Sir Larry" לציון יום הולדתו השמונים של לורנס אוליבייה בנוכחותו של אוליבייה עצמו.
ביוגרפיה > טלוויזיה

בטלוויזיה כיכבה מקנזי לצדה של איירין הנדל בסיטקום "Maggie and Her" בשנים 1978 עד 1979. ב-1981 כיכבה בסדרה "That Beryl Marston...!" יחד עם גארת' האנט. היא זכתה לפופולריות בקרב צופי הטלוויזיה הבריטית בתפקיד הסטר בסדרה הקומית "Fresh Fields" לצדו של אנטון רוג'רס ששודרה בשנות השמונים של המאה העשרים, ובסדרת ההמשך "French Fields" עליו נבחרה על ידי המגזין "TV Times" כשחקנית הקומית האהובה ביותר במשך חמש שנים רצופות. ב-1985 הייתה מועמדת על תפקיד זה לפרס באפט"א להופעת הבידור הטובה ביותר. היא שיחקה בתפקיד גברת פרות'בי בעיבוד לרומן "Blott on the Landscape", ובתפקיד תושבת מידסומר המעורבת בשורה של רציחות בפרק בסדרה "רציחות במידסומר". בקולנוע השתתפה מקנזי בסרטים "Hotel du Lac", "שירלי ולנטיין", "צעירים יפים ומבריקים" ובסרט "These Foolish Things".
ב-2007 חזרה מקנזי להופיע עם אנטון רוג'רס (שוב בתפקידי בעל ואשה) בקומדיה "You Can Choose Your Friends" של רשת ITV. עוד ב-2007 כיכבה בסדרת הדרמה של BBC1 "קרנפורד" המבוססת על ספרה של אליזבת גסקל לצדם של מייקל גמבון וג'ודי דנץ'. היא גילמה את גברת פורסטר, אלמנה של איש צבא בעלת אמצעי מחיה מצומצמים והקשורה מאוד לפרה שלה, בסי.
ב-2008 פורסם שמקנזי מועמדת להחליף את ג'רלדין מקיואן בסדרת הטלוויזיה "מיס מארפל" על פי ספרי מארפל של אגאתה כריסטי. הפרק הראשון בו גילמה מקנזי את מיס מארפל היה העיבוד לספר "A Pocket Full of Rye". שאר הסרטים בעונה היו "Murder is Easy" (תעלומת הבלש החובב), "They Do It with Mirrors" (הרצח מאחורי הקלעים) ו-"Why Didn't They Ask Evans" (מדוע לא ביקשו את אוונס). העונה הבאה של הסדרה שודרה ב-2010 וכללה את הסרטים "The Pale Horse", כ "The Secret of Chimneys", "הגרניום הכחול", ו-"The Mirror Crack'd from Side to Side" (תעלומת הרצח המשולש). ב-2012 הופקה עונה שישית ובה הסרטים "הרצח באיים הקריביים", "Greenshaw's Folly" ו-"Endless Night", ששודרו ב-2013.
בטקס הפתיחה של המשחקים האולימפיים של לונדון ב-2012 היא שיחקה בדמות המלכה אליזבת בסרט קצר בשם "Happy and Glorious". באותה שנה שיחקה בתפקיד בטי ניקולס בסדרת הטלוויזיה "העיר" של רשת ITV.
ב-26 בדצמבר 2013 שיחקה מקנזי בתפקיד הראשי בעיבוד הקולנועי לספר "Gangsta Granny" מאת דייוויד ואליאמס.
ב-2015 הופיעה מקנזי בתפקיד שירלי מוליסון במיני-סדרה "כיסא פנוי" של ה-BBC.
ביוגרפיה > עבודות נוספות

למקנזי מספר רב של הופעות ברדיו בהן בעיבודים למחזה "Blithe Spirit", לקומדיה "The Country Wife", ולספר "חדר עם נוף". היא הקליטה ספר שמע של "מבעד למראה" ספרו של לואיס קרול.
היא ביימה את ההצגות "Stepping Out", "פיטר פן", הקונצרט "Hey, Mr. Producer!", "מגנוליות מפלדה", הרביו "Putting It Together".
ביוגרפיה > חיים אישיים

מקנזי נשואה לשחקן-במאי האמריקאי ג'רי הרט מאז 1971.
תיאטרון > משחק

הופעת בכורה בלונדון "מגי מיי", תיאטרון אלדפי, 1966
גלוריה במחזמר "Mame", תיאטרון דרורי ליין, לונדון, 1969
נערה במעיל במחזמר "הבטחות הבטחות", תיאטרון הנסיך מוויילס, לונדון, 1970
אפריל במחזמר "קומפני", תיאטרון הוד מלכותה, לונדון, 1971
"Cowardy Custard", בתיאטרון מרמייד, לונדון, 1973
"Cole", בתיאטרון מרמייד, 1974
הופעת הבכורה בניו יורק במחזה "Side by Side by Sondheim", תיאטרון מיוזיק בוקס, ניו יורק סיטי, 1977
"כיבושי נורמן", 1978
"Ten Times Table" מאת אלן אייקבורן, 1979
מרים דרוויש במחזה "Outside Edge", תיאטרון המלכה, 1979
לילי במחזמר "On the Twentieth Century", תיאטרון הוד מלכותה, 1980
מגי הובסון, במחזה "Hobson's Choice", תיאטרון ליריק המרסמית', לונדון, 1981
אנה קופקה במחזה "Schweik in the Second World War" בתיאטרון הלאומי / אוליבייה, לונדון, 1982
מיס אדלייד במחזמר "ברנשים וחתיכות", התיאטרון הלאומי / אוליבייה, 1982
סוזן במחזה "Woman in Mind", תיאטרון וודוויל, לונדון, 1986
סאלי פלאמר במחזה "Follies", תיאטרון שאפטסברי, לונדון, אחר כך בתיאטרון וסט אנד, ניו יורק, 1987
"Happy Birthday, Sir Larry", תיאטרון אוליבייה, התיאטרון הלאומי, 31 במאי 1987
מכשפה במחזמר "אל תוך היער", תיאטרון פניקס, לונדון, 1990
"סוויני טוד: הספר השטן מרחוב פליט", התיאטרון הלאומי, לונדון, 1993
"הזין של קפקא", תיאטרון פיקדילי, 1988
"Fuddy Meers", תיאטרון ארטס, 2004
"סיפור פילדלפיה", תיאטרון אול ויק, 2005
תיאטרון > בימוי

"Stepping Out", תיאטרון הדוכס מיורק, לונדון, 1984
"Just So", תיאטרון ווטרמיל, באגנור, ברקשייר, אנגליה, 1989
"מגנוליות מפלדה", תיאטרון ליריק, לונדון, 1989
"Putting It Together", תיאטרון מנהטן, ניו יורק סיטי, 1993
"Hey, Mr. Producer! The Musical World of Cameron", בימוי יחד עם בוב אביאן, תיאטרון ליסאום, לונדון, 1998
"מוזיקת לילה זעירה", טוקיו, 1999
פילמוגרפיה

(1975) Dick Deadeye, or Duty Done
(1980) The Wildcats of St. Trinian's
(1986) Hotel du Lac
שירלי ולנטיין (1989) Shirley Valentine
(1996) Vol-au-vent
(1996) The Snow Queen's Revenge
צעירים יפים ומבריקים (2003) Bright Young Things
(2006) These Foolish Things
רמז לסקנדל (2006) Notes on a Scandal
(2013) Gangsta Granny
פילמוגרפיה > טלוויזיה

גולד דיגר (2019) Gold Digger
הערות שוליים

↑  "Julia McKenzie Biography (1941–)". נבדק ב-14 במרץ 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Hutchins, Michael H. (compiler)."'Side by Side By Sondheim" Listings" Sondheimguide.com, accessed 18 August 2011
↑  "Olivier Winners 1982" olivierawards.com, accessed 18 August 2011
↑  Hutchins, Michael H. (compiler)."'Follies', 1987 London Production" Sondheimguide.com, accessed 18 August 2011
↑  Hutchins, Michael H. (compiler)."'Into the Woods', 1990 London production" Sondheimguide.com, accessed 18 August 2011
↑  "Olivier Winners 1994" olivierawards.com, accessed 18 August 2011
↑  "'Cranford' Characters, Mrs. Forrester" PBS.com, accessed 18 August 2011
1 2    Ajesh Patay, ‏Julia McKenzie on being the new Miss Marple: interview, The Telegraph, 25 August 2009
↑  Hand, Lise (29 ביולי 2012). "'Secret agent' in the coup that made the Queen a global TV comedy star". The Mail on Sunday. נבדק ב-29 ביולי 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑    Frances Wilson, ‏The Town, ITV1, review, The Telegraph, 5 December 2012
↑  SilkSoundBooks "About Julia McKenzie" silksoundbooks.com, accessed 18 August 2011.
↑  Cole 1974 production at sondheimguide.com
↑  Dalglish, Darren Kafka's Dick, Piccadilly Theatre (Review) at London Theatre Archive, 26 January 1999
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007447723905171  PLWABN: 9810651966205606  BIBSYS: 12039146  BNE: XX5340734  BnF: cb139381704 (data)  GND: 1068120541  ISNI: 0000 0000 4556 7546  LCCN: n93025800  MusicBrainz: c8b24879-6bc7-49db-a0d6-f188327f0572  SUDOC: 200139304  VIAF: 14962511   WorldCat (עם VIAF): 14962511
פרשת דברים

פָּרָשַׁת דְבָרִים היא פרשת השבוע הראשונה בספר דברים. הפרשה מתחילה בתחילת הספר (א', א') ומסתיימת, לפי החלוקה לפרקים, בפרק ג', פסוק כ"ב.
מפרשה זו ועד סוף ספר דברים, מדבר משה עם בני ישראל על הדרך שעשו במדבר ועל האתגרים הצפויים להם בכניסה לארץ. דברים אלו נאמרים בערבות מואב, תחנתם האחרונה במדבר, בשנה הארבעים ליציאת מצרים, מא' בשבט ועד למותו של משה בז' באדר.
בתחילת הפרשה משה מתאר בפני עם ישראל כיצד התעכבו שנים רבות בין קבלת התורה לכניסה לארץ כנען. העם דרש לשלוח מרגלים שחזרו עם חוות דעת שלילית וכך העם לא רצה להיכנס לארץ, על חטא זה נענש אותו דור שרק לאחר שכל הגברים בו ימותו יוכל הדור הבא להיכנס לארץ. כעבור דור, עם ישראל מנסה להגיע אל הארץ דרך עמים שונים שמסרבים לתת לעבור דרכם. עוג וסיחון תוקפים ומפסידים וארצם, הצמודה לארץ ישראל, מוענקת לחלק מהשבטים בתמורה לשותפותם בכיבוש הארץ כחלוצים.
את פרשת דברים קוראים תמיד בשבת שלפני תשעה באב, ועל שם ההפטרה (ישעיהו, א') שבת זו נקראת "שבת חזון". יש קהילות שבהן קוראים את פרק א', פסוק י"ב, הפותח במילה "איכה", במנגינת טעמי המקרא של מגילת איכה.
תוכן הפרשה

בפרשת דברים מתחיל משה רבנו בסדרת הנאומים שנשא לפני מותו: ”וַיְהִי בְּאַרְבָּעִים שָׁנָה בְּעַשְׁתֵּי עָשָׂר חֹדֶשׁ בְּאֶחָד לַחֹדֶשׁ דִּבֶּר מֹשֶׁה אֶל בְּנֵי יִשְׂרָאֵל כְּכֹל אֲשֶׁר צִוָּה ה' אֹתוֹ אֲלֵהֶם.” בפרשה הוא סוקר את מינוי נשיאי השבטים והשופטים, מתאר את חטא המרגלים ואת העונש עליו, את יחסי בני ישראל עם אדום, מואב ועמון, את המלחמות עם סיחון ועוג ואת מתן הנחלות בעבר הירדן המזרחי לשבט ראובן, לשבט גד ולחצי שבט המנשה.
שם הפרשה נלקח מהפסוק הראשון שלה: "אלה הדברים אשר דבר משה אל כל ישראל...".
תוכן הפרשה > חלוקת נושאים

דברי סיכום, תוכחה וצוואה (א, א-כא)
תזכורת ל'חטא המרגלים' ועונשו (א, כב-מו)
מסע הכיבוש ומגבלותיו (ב, א – ג, יא)
משה מנחיל את ארץ-ישראל המזרחית (ג, יב-כ)
צוואת משה: ביטחון בה' (ג, כא-כב)