מלינצ'ה
קורות חייה > בשירות הרנאן קורטס > כיבוש טנוצ'טיטלאן

ב-8 בנובמבר 1519 נפגשו קורטס מלווה במלינצ'ה עם השליט האצטקי מוקטסומה השני בשערי עיר הבירה האצטקית טנוצ'טיטלאן. במכתבו השני למלך ספרד, סיפר קורטס כי למראה השליט האצטקי הוא ירד מסוסו וצעד לכיוון מוקטסומה, שני אצילים מקומיים חסמו את דרכו למנוע את חילול הקודש שבמגע ישיר, קורטס הציע ליריבו-מארחו מתנות ובתמורה קיבל מתנות שוות ערך והפמליה צעדה אל אחד מהארמונות שם התנהל המפגש הרשמי והשיחה הראשונה בתרגומה של מלינצ'ה.
מוקטסומה דיבר בסגנון רשמי שנועד לשיחות על מכובדים ושגרירים, סגנון זה היה בעל כללי תחביר נוקשים ולשון סגי נהור, השליט עשוי בשיחה לקרוא לנחות ממנו בתואר "אבא" והנחות יכול לפנות לשליט בתואר "בני", השליט עשוי לומר בשיחה כי הוא איננו ראוי לארח את מבקריו, אך מתכוון לומר שאורחיו הם בני מזל שהוא מקדיש להם מזמנו. ההיסטוריונית האמריקאית פרנסיס קרטונן ניתחה את (Frances Karttunen) תיאורי השיחה כפי ששוחזרו על ידי אצילים שנכחו באירוע, כפי שמצוטטים מזיכרון עדים וכתובים בקודקס הפלורנטיני, על פי ניתוח זה כתבה כי מלינצ'ה שהבינה את שפת האצטקים והדקויות של השפה באופן מושלם בחרה לענות ולתרגם את דברי קורטס בדיבור ישיר ללא שימוש בתוארי כבוד ולשון סגי נהור שהתפרש על ידי הנוכחים כברוטאלי.
המעמד חשף את ההבדלים בהבנת האירוע עצמו ומהלך המסע הספרדי, השליט האצטקי קיבל מידע שוטף על תנועות הספרדים, אך לא היה לו כל רקע שעשוי לשפוך אור על המתרחש, הוא לא ידע דבר על המקום ממנו באו הפולשים, על תרבותם על מנהגיהם דרכי מחשבתם או פעולתם, וזאת בניגוד גמור לספרדים שזכו לקבל מודיעין מעולה ממלינצ'ה. בקודקס הפלורנטיני מצוין כי טרם הפגישה פנה מוקטסומה לכוהנים וליועצים וביקש מהם לבדוק בכתבים על מנת לענות לשאלה מי הם הספרדים, אבל יועציו ואנשי הדת לא הגיעו למידע בעל ערך שיכול היה להכין את מוקטסומה לקראת הבאות. מפגש זה בין שני הצדדים והבנת התהליכים שסבבו את מערכת קבלת ההחלטות האצטקית בכלל ושל מוקטסומה בפרט היו ומהווים בסיס למחקר והשערות. אך אחת ההשערות היא כי הוא רצה להבין מול מי ומה הוא עומד. על בסיס הכישלון של המערכת האצטקית לפרש את המידע שנאסף קיווה מוקטסומה לקבל תשובות באמצעות מפגש ישיר ובאמצעות המתורגמנית של הספרדים – מלינצ'ה.
במהלך החודשים של שהותם בטנוצ'טיטלאן, ערכו הספרדים סיורים להכרת השטח והכינו את הקרקע לתפיסת השלטון או לפחות תפיסת מקורות ההכנסה והעושר האצטקי תוך שהם נהנים מהכנסת אורחים נדיבה. על פי גרסת קורטס הוא תפס את מוקטסומה כבן ערובה ושלט דרכו באימפריה האצטקית, אך עדויות שונות מצביעות על כך שהמאסר בוצע למעשה בשלב מאוחר יותר ובסמוך לגירוש הספרדים מהעיר. במהלך שהותם בעיר מוקטסומה העביר לידי הספרדים 3 מבנותיו כצעדים לחיזוק ברית עתידית. אחת מהן ששמה האצטקי היה טקואיצ'פוצין (Tecuichpotzin), שם שמשמעותו "בתו של המלך" כלומר דמות בעלת מעמד וחשיבות פוליטית גבוהה וזאת מאחר שעל פי המסורת האצטקית שרביט השלטון לא עבר מאב לבן אלא לחתן של בת המלך החשובה ביותר. היא הייתה נשואה או מאורסת לאציל בשם אטליקסקצין (Atlixcatzin) שהיה מיועד להיות יורש עצר. חשיבותה של הנסיכה האצטקית הובררה לספרדים – ככל הנראה על פי עצת מלינצ'ה והם הטבילו אותה לנצרות בשם דוניה איסבל מוקטסומה (Doña Isabel Moctezuma).
באפריל 1520 נודע לקורטס כי מושל קובה דייגו ולאסקס דה קואיאר שלח צי ועליו מספר גדול של חיילים במטרה לעצור את קורטס על חתירה תחת פיקודו, וככל הנראה לשים את ידו על כיבושיו. קורטס הותיר את טנוצ'יטיטלן בידיו של סגנו פדרו דה אלווראדו עם כוח צבאי מצומצם ומוקטסומה כבן ערובה ומספר מתורגמנים מקומיים. אף על פי שהעימות העתידי היה אמור להיות מול כוחות ספרדים, נוכחותה של מלינצ'ה הייתה קריטית עבור קורטס, על מנת לאסוף מידע ומודיעין ממקומיים בדרך ועל מנת להבטיח אספקה שוטפת לגייסות כך שקורטס יוכל להבטיח את מעמדו בקרב חייליו בטרם העימות.
קורטס צעד לחוף כשהוא מלווה במספר לא גדול של ספרדים, הצליח לאסור את מפקדי הכוח הקובני ולגייס לשורותיו את החיילים. בעת שחזר לטנוצ'יטיטלן התברר כי הספרדים שנותרו בעיר הצליחו לעורר את חמת המקומיים לאחר שביצעו טבח במאות אצילים אצטקיים במהלך טקס דתי במקדש הראשי בניסיון להפסיק את הקרבת קורבנות האדם. האצטקים הטילו מצור על ארמון הקיסר, שבו היה שבוי מוקטסומה. קורטס הורה למוקטסומה לשאת דברים אל בני עמו ולבקש מהם לחדול מהמצור, אך כשיצא מוקטסומה אל מרפסת הארמון בניסיון נוסף להרגיע את המהומות, יידו בו תושבי העיר אבנים הוא נפצע קשה, ולאחר כמה ימים מת מפצעיו.
שיאו של פרק זה במסע הכיבוש החל בלילה שבין 30 ביוני ל-1 ביולי 1520 שכונה מאוחר יותר "הלילה העצוב" (La Noche Triste) הספרדים ניסו להימלט מטנוצ'טיטלאן אך במהלך הנסיגה המבוהלת והלחימה הקשה נהרגו כ־400 ספרדים וכ־2,000 בעלי ברית אינדיאנים. קורטס, רבים מקציניו ומלינצ'ה הצליחו להימלט מהעיר ולמצוא מקלט בקרב בני בריתם מממלכת טלקסקלה. הנשים האצטקיות ובראשן בנותיו של מוקטסומה ברחו וחזרו לזרועות בני עמן. דוניה איסבל הושאה לקואיטלאוואק (cuitlāhuac) אחיו הצעיר של מוקטסומה שהומלך כמנהיג האצטקים. האצטקים החלו לשקם את בירתם אלא שבמהלך המאמצים הללו פרצה בעיר מגפת אבעבועות שחורות, שהובאה על ידי הספרדים ושאותה לא הכירו תושבי יבשת אמריקה כלל. המחלה התפשטה בקצב מהיר מאוד, ובמשך שלושת החודשים שבהם השתוללה מתו ממנה אלפי תושבים. אחד הנפגעים היה קואיטלאאואק. הוא מת מהמחלה ב-3 בדצמבר 1520, לאחר שכיהן בתפקידו 78 יום בלבד.
קורטס החל לתכנן את כיבושה של טנוצ'יטיטלן על ידי איסוף מחדש של לוחמים ויצירת טבעת חנק של בני ברית מקומיים על מנת לעלות על האצטקים, חלק מהממלכות המקומיות הצטרפו אליו מרצונן ורובן נאנסו לעשות כן בכוח ולאחר מכן במשא ומתן. במספר מקורות שמקורן בקצינים ספרדים מתוארת הדרך בה פנתה מלינצ'ה למנהיגי השבטים והממלכות המקומיות ושכנעה אותם כי התנגדות לספרדים היא חסרת טעם. היא תיארה את מכונת המלחמה הספרדית ועליונותם בשדה הקרב "בחוכמתה הרבה והדרך בה פנתה לאינדיאנים היא הביאה אותם להכרה כי הספרדים היו אכן גדולים כך שגם אם הם יתאחדו כנגדם הם לא יוכלו לנצח. היא נהגה לדבר איתם ללא נוכחות קורטס והייתה משכנעת אותם לרצות בשלום עם הספרדים".
לאחר מות קואיטלאואק במגפה נבחר האציל האצטקי קואוטמוק (Cuauhtémoc) כיורשו. הוא החל להתכונן לפלישה מחודשת של קורטס ושל בעלי בריתו, שיקם את צבאו שנפגע במגפת האבעבועות, הכין את הביצורים, חיזק את החומות, תיקן את הגשרים הניידים והעמיד מחסומי קרקע מול התקפה מהאגם, משום שחשש מהסירות המצוידות בתותחים שהביאו עימם הספרדים. לאחר שלא עלה בידו למנוע את נחיתת הספרדים על איי הבירה, הורה ללוחמיו לאפשר להם להיכנס לסמטאות הצרות של העיר ולתקוף אותם בחצים מגגות הבתים. ספרדים ובני טלקסקאלה שנפלו בשבי האצטקים הוקרבו לאלים. בתגובה החלו הספרדים בשריפה ובהחרבה שיטתית של בתי העיר ולאחר מכן הטילו מצור ומנעו אספקת מזון ומצרכים נוספים לתושבים, הרעב הביא למותם של עשרות אלפי תושבים. מפעם לפעם נעשו ניסיונות הדברות על מנת לסיים את הקרבות. פעמים מספר פנה קורטס מלווה במלינצ'ה וחרונימו דה אגוילר על מנת לשכנע את הלוחמים האצטקים להיכנע, במקרים אלו היא פנתה לבני שיחה בשאלות נוקבות כשהיא מכוונת אל קואוטמוק: "האם הוא ילד קטן? האם אין לו רחמים על הילדים הקטנים והנשים, הרי הגברים הזקנים מתו זה מכבר".
לאחר כחודש של קרבות בלתי פוסקים האצטקים קראו לספרדים ודרשו לדבר "עם האישה שהייתה אחת מבנות המקום" במהלך השיחה הציעו האצטקים הפסקת הלוחמה וברית שלום בתנאי שהספרדים יעזבו את מקסיקו ויחזרו לספרד. המשא ומתן ארך מספר שעות כשבחלקו ניהלה מלינצ'ה שיחה ארוכה עם נציגי האצטקים מבלי לתרגם את מהלכה. קורטס כתב במכתבו השלישי למלך הספרדי: " בעת שעמדנו שם מתווכחים באמצעות המתרגמת, ובין הצדים מפריד רק גשר הרוס אחד איש אצטקי זקן הוציא מזון מתרמילו והחל לאכול אותו כדאי לשכנע אותנו שהם לא סובלים ממחסור ורעב" ובהמשך הוא מסכם "הלחימה פסקה באותו יום מאחר שהאצטקים ביקשו מהמתרגמת להעביר אלי את הצעתם". כל השיחות הגיעו למבוי סתום, הספרדים דרשו כניעה ללא תנאי והלוחמים האצטקים העדיפו להמשיך להילחם ולא להיכנע. ב-13 באוגוסט נתפס השליט האצטקי על ידי הספרדים ומעט הלוחמים נכנעו.