stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חי דוידוב
קריירה > קריירה בטלוויזיה

בשנת 2013 שיחק בסדרה הקומית של רשת 13 "שנות ה-80", בה מגלם את דמותו של ויטלי יושבייב, עולה מקווקז.
באותה שנה שיחק בתפקידי אורח בסדרות: "החממה" ב-Yes, "פצועים בראש" ב-HOT, ו-"הבורר" גם הוא ב-HOT .
בשנת 2015 החלה בערוץ הראשון הסדרה "איפה אתה חי?", שנכתבה יחד עם אחיו רונן, והוא מככב בה, לצד אחיו, כשחקנים מרכזיים.
בתחילת 2016 הצטלם לעונה השנייה של "איפה אתה חי?" שעלתה בשנת 2017. ביולי של אותה שנה החל לגלם את מישה, המאבטח הרוסי בסדרה הקומית "סופשלי" בערוץ הילדים לצופי -Yes לצד כוכבים מוכרים כגון: זאב רווח, שחר חסון, עדי הימלבלוי ואחרים.
בשנת 2018 גילם את שארל אטיאס, אביו של עומרי, בסדרת הטלוויזיה "אילת". באותה השנה שיחק בתפקיד אורח בסדרה "גיבור אמיתי" את הרב בחתונה של אמה ותומאס בסוף עונה 2.
בשנת 2021 גילם את פינטו בסדרת הטלוויזה "סקיי".
בשנת 2022 שיחק בסדרת ההמשך של "שנות ה-80" שנקראת "שנות ה-90", בה חזר לגלם את ויטלי יושבייב.
בשנת 2023 שיחק בסרט "ההילולה" בתפקיד ויטלי יושבייב.
בשנת 2024 שיחק בסדרה "ספין" בתפקיד נדב אמסלם.
פרסומות

בשנת 2015 נבחר לשחקן המלווה פרסומות של מפעל הפיס בדמות האחים פולנטה. בשנת 2019 הופיע לצד מריאנו אידלמן בפרסומת לחברת AIG. בשנת 2021 הופיע בפרסומת לספרינג בדמות ראש הממשלה. בשנת 2022 הופיע בפרסומת לרמי לוי.
חיים אישיים

דוידוב נשוי לוויקטוריה ואב לחמישה. מתגורר באזור.
הערות שוליים

↑  גלית עדות, ‏אף מילה על קיפוח: ראיון עם האיש שהפך את העדה הבוכרית ללהיט טלוויזיוני ב"איפה אתה חי", באתר מעריב אונליין, 24 במאי 2015
↑  חי דוידוב - קורות חיים
טאוכניץ

טאוכניץ (בגרמנית: Tauchnitz) הוא שמה של משפחת מדפיסים ומו"לים גרמנית.
בני המשפחה פרסמו ספרות בשפה האנגלית ברחבי יבשת אירופה מחוץ לבריטניה, כולל סדרות ראשונות של רומנים מאת צ'ארלס דיקנס.
בית הדפוס וההוצאה לאור של משפחת טאוכניץ קם בלייפציג בסוף המאה ה-18 ופעל בה עד מלחמת העולם השנייה. בראשית שנות ה-50 של המאה ה-20 העתיקה החברה את פעילותה לשטוטגרט.
אף שחוקי ההגנה הבין-לאומיים על זכויות יוצרים עדיין לא היו קיימים בתקופה שקודם כינון אמנת ברן להגנת יצירות ספרותיות ואמנותיות, שילמו בני טאוכניץ לסופרים עבור עבודותיהם שפרסמו, ואף הגבילו את פרסומיהם מבחינה גאוגרפית כדי לאפשר לסופרים כמו דיקנס או בולוור-ליטון לקיים הסדרים נפרדים לגבי פרסום ומכירת יצירותיהם בבריטניה.
בני משפחה מפורסמים

הבולטים בבני המשפחה:
קרל כריסטוף טראוגוט טאוכניץ (1761–1836) - אבי המשפחה ומייסד בית הדפוס
קרל כריסטיאן פיליפ טאוכניץ (1798–1885) - בנו של קרל כריסטוף טראוגוט, מו"ל, תאולוג ונדבן
כריסטיאן ברנהרד טאוכניץ‏ (1816–1895) - אחיינו של קרל כריסטוף טראוגוט, ומייסד בית ההוצאה לאור
כריסטיאן קרל ברנהרד טאוכניץ (1841–1921) - בנו של כריסטיאן ברנהרד
טאונו האניקיינן

| --- | --- |

 לידה:  26 בפברואר 1896 ייבסקילה, פינלנד 
 פטירה:  12 באוקטובר 1968 (בגיל 72) הלסינקי, פינלנד 
 שם לידה:  Tauno Heikki Hannikainen 
 מקום קבורה:  בית הקברות הייטניימי 
 מוקד פעילות:  שיקגו 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  פינית 
 כלי נגינה:  צ'לו 
 פרסים והוקרה:  מדליית הכסף הגדולה להוקרה על שירות הרפובליקה האוסטרית (1960)  אביר גדול במסדר הבז (1954)  מפקד דרגה ראשונה במסדר האריה של פינלנד (1961)  מפקד במסדר האריה של פינלנד (1953) 
 
טאונו האניקיינן (בפינית: Tauno Hannikainen; ‏ 26 בפברואר 1896 – 12 באוקטובר 1968) הוא מנצח פיני. האניקיינן עבד עם פריץ ריינר בתזמורת הסימפונית של שיקגו בשנים 1947-1950, והיה מנצח ראשי של הפילהרמונית של הלסינקי.
טוגריל בכ

טוּגרִיל בק (בפרסית: السلطان رکن‌الدنيا والدين ابوطالب طغرلبک محمد بن میکائیل بن سلجوق یمین امیرالمومنین; רוּחְ א-דּוּנְיא ווּא א-דִּין אַבּוּ טַלִיבּ מֻחַמַּד טוּע'רִיל-בק אֶבֶן מִיכָאֵל) היה מנהיג טורקמני ומייסדה של האימפריה הסלג'וקית הגדולה.
ביוגרפיה

מקורו של טוגריל בכ לא ידוע, משוער כי נולד או בצפון ח'וראסאן (טורקמניסטן של היום) או צפונית לשם בטרנסאוקסאניה.
טוגריל איחד את השבטים הטורקמנים של הערבה האירואסייתית הגדולה לתוך קונפדרציה תחת שמו של אבי השבטים, סלג'וק. יחדיו, הם כבשו את מזרח ממלכת פרס (ח'וראסאן) מידי השושלת הע׳זנווית לפני שהמשיכו לתוך לב פרס. בשנת 1054 כוחות בפיקודו פלשו לתחומי האימפריה הביזנטית אך נעצרו בסביבות מנציקרט על ידי כוחות ארמנים בראשות בזיל אפוקאפס.
לאחר מכן, בהסכמת הח'ליפה אל-קאא'ם הראשון, כבש טוגריל את בגדאד, הבירה של החליפות העבאסית אשר נפלה קודם לכן לידי השושלת הבויהית, בשנת 1055. טוגריל לקח את המושכות מעל הצבא העבאסי ותקף את האימפריה הביזנטית ואת החליפות הפאטימית בשביל להרחיב את גבולות ממלכתו ולאחד מחדש את העולם המוסלמי תחת ממשל אחד של האסלאם הסוני.
האימפריה הסלג'וקית בסוף חייו של טוגריל התפשטה משינג'יאנג, נהר סיר דריה, קאבול, בלוצ'יסטן, המפרץ הפרסי (כולל כווית), חג'אז עד לתימן, חצי האי סיני, מרכז אסיה הקטנה (אנטוליה) ודאגסטן. בכך כיסתה כמעט 4,000,000 קילומטרים רבועים.
טוגריל נפטר בעיר ריי. חסר ילדים. אחיינו אלפ ארסלאן ירש את הכס הסלג'וקי.
מקור כוחו של טוגריל נעוץ בעובדה שהביא את הכוח של לוחמי הערבה האסייתית לעבר העולם המוסלמי. דוגמה טובה לכוחם של לוחמי הערבה היא שכעבור כ-150 שנים מאז שלטון טוגריל, השבטים המונגולים יאוחדו תחת ג'ינגיס חאן להקמת האימפריה המונגולית אשר כבשה יותר מחצי אירואסיה ובכך הפכה לאימפריה השנייה בגודלה בכל ההיסטוריה (לאחר האימפריה הבריטית).
האימפריה הסלג'וקית במותו של טוגריל.
ט"ו בתמוז

ט"ו בתמוז הוא היום החמישה עשר בחודש העשירי 
בשנה העברית, למניין החודשים מתשרי, והיום החמישה עשר בחודש הרביעי 
למניין החודשים מניסן. ט"ו בתמוז לעולם לא יחול, בלוח העברי הקבוע, בימים שני, רביעי ושבת, ועל כן הוא משתייך לקבוצת הימים הנקראת "לא בדז".
אירועים היסטוריים

ה'תק"ע – ישראל יעקבסון חונך בית-כנסת בזסן; היהדות הרפורמית רואה בתאריך זה את יום היווסדה
ה'תש"ח – הוקם בית המשפט העליון בישראל
ה'תשמ"ו – מעמד חנוכת הבית לבניין 770 בכפר חב"ד בשילוב חגיגת בר מצווה מרכזית לילדים יתומי צה"ל.
נולדו

ה'תרמ"ז – מארק שאגאל, צייר (נפטר ב-ה'תשמ"ה)
ה'תרצ"ח – משה ספדיה, אדריכל ישראלי-קנדי
נפטרו

ה'שכ"ו – מישל דה נוסטרדם, המוכר בשם נוסטרדמוס, אסטרולוג ורופא צרפתי ממוצא יהודי (נולד ב-ה'רס"ד)
ה'תק"ג – רבי חיים בן עטר, מחבר הפירוש "אור החיים" על התורה (נולד ב-ה'תנ"ו)
ה'תקמ"ה – רבי אריה לייב גינצבורג (ה"שאגת אריה") (נולד ב-ה'תנ"ה)
ה'תר"ע – רבי אלעזר ויסבלום מרישא, אדמו"ר ברישא, מצאצאי רבי אלימלך מליז'נסק (נולד ב-ה'תקצ"ט)
ה'תרפ"ט – רבי יעקב משה בן רבי אליעזר צבי, האדמו"ר הרביעי בשושלת קומרנא
ה'תרצ"ג – רבי יצחק שמעיה אלישר, מבוני ירושלים
ה'תשכ"ט – רבי דוד משה רוזנבוים, האדמו"ר השלישי בשושלת קרעטשניף ומקים החסידות ברחובות אחרי השואה (נולד ב-ה'תרפ"ה)
ה'תשל"ד – עמרם בלוי, מראשי נטורי קרתא
ה'תשל"ט – ארתור פידלר, מנצח (נולד ב-ה'תרנ"ה)
י"ד בתמוז – ט"ז בתמוז
תמוז
חקר המלריה בארץ ישראל

חקר מלריה בארץ ישראל
חקר המלריה בארץ ישראל החל עוד לפני שגילו את הטפיל שגורם למחלה, ולפני שגילו שיתושים הם אלה שמפיצים את המחלה מאדם לאדם.
היסטוריה

בשנת 1864 תומאס צ'פלין פרסם את המאמר המקיף הראשון אודות המלריה בארץ ישראל.
בתחילת המאה העשרים בלטו שני חוקרים שעסקו בחקר המחלה בארץ ישראל והם: הלל יפה, וג'ון קרופר.
הלל יפה, בחן אפשרויות שונות של הטיפול במחלת המלריה, והיה לתומך לשימוש בכינין למניעת המחלה למרות תופעות הלוואי שלה.
קרופר, עסק בהיבטים האפידמיולוגים של המחלה והיה לראשון בפלשתינה שבדק את הקשר בין היתושים להפצת המחלה.
אחד מגילויו החשובים היה שבורות המים בירושלים היו המקור העיקרי של יתושי האנופלס.
בשנת 1911 החלה לפעול בירושלים "תחנת הבריאות העברית" שבה הייתה מחלקת מלריה בניהולו של דוקטור זאב ברין, והיא עסקה באבחון וחקר המחלה. כמו כן, לקראת סוף התקופה העותמאנית בארץ ישראל ערכו מספר גופים סקרים ומחקרים אודות המלריה בפלשתינה על מנת לקבוע את היקף התחלואה ודרכי הפצתה.
בשנת 1919 הד"ר שרה בן-עמי סולודר, החלה לעסוק במחקר למיגור המלריה במסגרת מכון פסטר בירושלים. עיקר פעילותה הייתה במושבות עמק הירדן והגליל העליון. היא מונתה על ידי דודה, הלל יפה, לאחראית רפואית ביסוד המעלה ובמשמר הירדן.
בנוסף לכך היא עסקה בהדברת הביצות בהם שרצו יתושי האנופלס. כמו כן, היא ארגנה הרצאות בנושא מיגור המלריה וחלוקת כינין לאוכלוסייה המקומית. בן עמי הייתה רוכבת על סוס במעברה בין המושבות, וטיפלה ביהודים וערבים כאחד. היא עסקה בתחום המלריה במכון עד שנת 1934.
סקרים

בשנת 1912 ערך ד"ר הלל יפה סקר בקרב התושבים ביסוד המעלה, וגילה כי למעלה מ-90% היו בעלי טחול מוגדל.
בשנת 1919 ערכה מחלקת הבריאות המנדטורית בדיקות בקרב תושבי הכפר הערבי תליל, ששכן בחוף הדרומי מערבי של אגם החולה, והממצאים העלו ששיעור מגודלי הטחול בקרב הכפריים היה בין 95 ל-100%, והתושבים שחיו על גדות הימה חזרו ונדבקו במחלה.
בסקר שנערך בין 1919 ל-1920 נמצא כי ברוב חלקי פלשתינה סבלו בין 50 ל-100 אחוז מהתושבים מטחול מוגדל, ככל הנראה בשל מחלת המלריה.
בשנה זו חלה במלריה כל עולה חדש עוד בטרם שמלאה שנה לשהותו בפלשתינה. רוב החולים בקדחת היו בעמק החולה, בעמק הירדן ובעמק בית שאן, שם שררו תנאים היפר אנדמיים.
המשלחת הגרמנית

בסוף אוגוסט 1912, הגיעה לארץ ישראל משלחת גרמנית, בראשות פרופסור פטר מילנס, מ"המכון לרפואה טרופית בהמבורג" (בגרמנית: Hamburger Institut für Schiffs und Tropenkrankheiten), במטרה לערוך חקר על מחלת המלריה. לצורך כך, התמקמו חברי המשלחת במתחם אוגוסטה ויקטוריה שבירושלים. 
מיהלנס ומשלחתו אספו דגימות דם רבות מתושבי ירושלים, חקר אותם ואת תנאי החיים בירושלים והרצה על המחלה בהמושבה הגרמנית. הוא דגם כ-10% מתושבי ירושלים ומצא ש-26% מהם חלו במלריה. 
לצורך בדיקת התחלואה במלריה בקרב האוכלוסיות הנוצריות והמוסלמיות בירושלים נעזר מילנס בשני רופאים נוספים, תאופיק כנען, וארנסט מסטרמן, מנהל בית החולים האנגליקני בירושלים.
בתקופת הזמן הזה מילנס ייסד תחנה קבועה לטיפול במלריה שפעלה בתחילה בשיתוף פעולה עם "תחנת הבריאות העברית" שהוקמה על ידי נתן שטראוס. 
בינואר 1913 חזר מיהלנס לגרמניה, בה התקיים משא ומתן עם אריה בעהם וד"ר ברין על שיתוף פעולה בין יהודים לגרמנים במכון הרפואי בירושלים. 
על פי ההסכם עמד מיהלנס בראש התחנה הרפואית המשותפת הכל-לאומית בירושלים. 
התחנה מומנה בשליש על ידי ההסתדרות הציונית, בשליש על ידי נתן שטראוס ובשליש על ידי אגודה בהמבורג.
משלחת חבר הלאומים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
במאי 1925 ביקרה בארץ ישראל משלחת מטעם ארגון הבריאות של חבר הלאומים במטרה לחקירת המלריה.
הערות שוליים

↑  נסים לוי, יעל לוי, "רופאיה של ארץ-ישראל 1948-1799", איתי בחור - הוצאה לאור, מהדורה שנייה, מרץ 2012, ערך: בן עמי סולודר, עלמה אסתר שרה, עמוד 124
↑  המכון נקרא על שם לואי פסטר, והוא הוקם על ידי הד"ר אריה בהם
↑  טחול מוגדל הוא אחד מהמדדים לזיהוי מחלת מלריה
↑  ייתכן גם בשל מחלות אחרות, אך הסיכוי לכך נמוך עקב תפוצתה הרבה של המלריה
↑  המשלחת פעלה לא רק ממניעים מדעיים ורפואיים, אלא גם מאינטרסים קולוניאליים במזרח התיכון
↑  אליעזר בן-יהודה, המשלחת המדעית הגרמנית לירושלם, הצבי, 11 בספטמבר 1912
↑  חקירת המלריה ע"י הפרופיסור ד"ר מיהלנס, מוריה, 31 באוקטובר 1912
↑  משרד־הבריאות האינטרנציונלי בירושלים, הצפירה, 11 בפברואר 1914
↑  ירושלים, הקדחת המלרית בעירנו, מוריה, 16 ביוני 1914
↑  תחנות לחקירת המלריה, מוריה, 16 בינואר 1913
↑  לתחנות חקירת המלריה, מוריה, 17 בינואר 1913
↑  אך ראו: העלבון ועונשו, החרות, 7 במרץ 1913
↑  ממחנה הגרמנים בעירנו, הצבי, 17 בינואר 1913
↑  ממחנה עבודתנו בברלין, הצבי, 11 במאי 1913
↑  ירושלים, הפועל הצעיר, 27 ביוני 1913
↑  ירושלים, באסיפת הרופאים, החרות, 18 ביולי 1913
↑  כל הסריקין אסורין, מוריה, 30 באוקטובר 1913
טייפון קורקוט

טייפון קורקוט (בטורקית: Tayfun Korkut, נולד ב-2 באפריל 1974 בשטוטגרט שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר טורקי-גרמני ששיחק בעמדת הקשר, ומאמן כדורגל.
ככדורגלן, קורקוט הצליח בעיקר בפנרבחצ'ה ובריאל סוסיאדד, וערך 42 הופעות במדי נבחרת טורקיה, עמה השתתף ביורו 1996 וביורו 2000.
כמאמן, קורקוט אימן תחילה קבוצות נוער שונות, ואחר כך שימש עוזר מאמן בנבחרת טורקיה, וכמאמן ראשי בהנובר 96, פ.צ. קייזרסלאוטרן, באייר לברקוזן ושטוטגרט.
קריירה ככדורגלן > קריירת מועדונים

קורקוט שיחק כנער במועדון הגרמני שטוטגרטר קיקרס, ובעונת 1994/95 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון, ששיחקה אז בליגה האזורית הדרומית בגרמניה, שהייתה אז הליגה הגרמנית השלישית בהיררכיית הליגות. בעונה זו ערך קורקוט 14 הופעות, וסייע לקבוצתו לסיים במקום השני. בקיץ 1995 עבר קורקוט לפנרבחצ'ה מליגת העל הטורקית. כבר בעונת הבכורה שלו בקבוצה, 1995/96, קורקוט הבקיע חמישה שערים בשלושים הופעות, וזכה עם פנרבחצ'ה באליפות. קורקוט המשיך לשחק בפנרבחצ'ה עוד ארבע עונות נוספות, בהן סיים עם הקבוצה פעם אחת במקום השני, פעמיים במקום השלישי ופעם אחת במקום הרביעי, כשהוא ממשיך להיות שחקן חשוב במערך הקבוצה. בקיץ 2000 עזב קורקוט את פנרבחצ'ה וחתם בריאל סוסיאדד מהלה ליגה. בשתי עונותיו הראשונות בקבוצה, סיים קורקוט עם הקבוצה במקום ה-13 בליגה. בעונתו השלישית בקבוצה, 2002/03, קורקוט היה שותף לאחת העונות הטובות בתולדות המועדון, כשסיים עמו במקום השני בליגה, מרחק שתי נקודות בלבד מהאלופה ריאל מדריד, כשהוא משתף פעולה עם בן ארצו ניהאט קהבצ'י ועם צ'אבי אלונסו, ולרי קרפין ודרקו קובאצ'ביץ'. לאחר הישג זה, עזב קורקוט את ריאל סוסיאדד וחתם באספניול, עמה סיים במקום ה-17 בליגה, מרחק שתי נקודות בלבד מירידת ליגה. לאחר עונה אחת באספניול, שיחק קורקוט עונה אחת בבשיקטש הטורקית, עמה סיים במקום הרביעי בליגת העל הטורקית את עונת 2004/05. לאחר עונה אחת בבשיקטש, עבר קורקוט לגנצ'לרבירליגי, אף היא מליגת העל הטורקית, וסיים עמה את עונת 2005/06 במקום השישי בליגה. בתום עונה זו, פרש קורקוט ממשחק פעיל, כשהוא בן 32.
קריירה ככדורגלן > קריירה בינלאומית

את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת טורקיה ערך קורקוט בשנת 1995. בשנת 1996 זומן קורקוט לסגל הטורקי ליורו 1996, בו ערך הופעה אחת, כששיחק 90 דקות במחזור האחרון של שלב הבתים, בו הפסידה טורקיה 3-0 לדנמרק. טורקיה וקורקוט סיימו את הטורניר הזה ללא נקודות והודחו בתום שלב הבתים. למונדיאל 1998 כשלו טורקיה וקורקוט להעפיל, אך כן העפילו ליורו 2000. בטורניר זה קורקוט נטל חלק חשוב הרבה יותר, כשפתח בהרכב בשניים משלושת משחקיה של טורקיה בשלב הבתים ונכנס כמחליף במשחק נוסף. אחד המשחקים בהם פתח קורקוט היה הניצחון 2-0 על בלגיה, שהביא להדחת בלגיה המארחת מהטורניר שהיא אירחה כבר בשלב הבתים ולהעפלתה של טורקיה לרבע הגמר. טורקיה וקורקוט הודחו ברבע הגמר לאחר הפסד 2-0 לפורטוגל, במשחק בו קורקוט שיחק 90 דקות. במוקדמות מונדיאל 2002 קורקוט הבקיע את שערו היחיד במדים הלאומיים, בניצחון 3-0 על אזרבייג'ן ביוני 2001. עם זאת, קורקוט לא נכלל בסגל הסופי של טורקיה, שהעפילה למונדיאל 2002 עצמו, ולא נטל חלק בטורניר המוצלח ביותר בתולדות הכדורגל הטורקי, בו סיימה טורקיה במקום השלישי. קורקוט המשיך לשחק בנבחרת טורקיה עד לשנת 2003, בה ערך את הופעתו ה-42 והאחרונה במדים הלאומיים.
קריירה כמאמן

לאחר פרישתו, אימן קורקוט קבוצות נוער שונות. תחילה אימן את הקבוצה של ריאל סוסיאדד עד גיל 19, ואחר כך אימן את הופנהיים עד גיל 17 ואת שטוטגרט עד גיל 19. בשנת 2012 מונה קורקוט כעוזר מאמן בנבחרת טורקיה, תפקיד בו החזיק עד לסוף שנת 2013.
בדצמבר 2013 מונה קורקוט לראשונה כמאמן ראשי בקבוצת בוגרים, כשחתם בהנובר 96 מהבונדסליגה, שפתחה בצורה חלשה את עונת 2013/14. קורקוט שמר על יציבות בחצי השני של עונת 2013/14, וסיים עם המועדון במקום העשירי בבונדסליגה. את עונת 2014/15 פתחה הנובר תחת קורקוט בצורה טובה מאוד ומוקמה בין קבוצות הצמרת בחודש נובמבר 2014, אך לאחר מכן, לא השיגה ניצחון במשך 16 מחזורים רצופים, ואף הודחה מהגביע הגרמני על ידי ו.פ.ר. אאלן מהליגות הנמוכות. באפריל 2015, במהלך רצף המשחקים הארוך ללא ניצחון פוטר קורקוט, לאחר תבוסה 4-0 לבאייר לברקוזן, כשהנובר הייתה במקום ה-15 ובסכנת ירידה ממשית. לאחר פיטורי קורקוט, הנובר השיגה שני ניצחונות ושתי תוצאות תיקו, שהספיקו לה כדי להישאר בליגה. ביוני 2016 מונה קורקוט כמאמן פ.צ. קייזרסלאוטרן ששיחקה אז בבונדסליגה השנייה, אך התפטר מתפקידו בדצמבר 2016, לאחר חצי עונה בה השיג ארבעה ניצחונות, שבע תוצאות תיקו ושבעה הפסדים. זמן קצר לאחר מכן, במרץ 2017, מונה קורקוט כמאמן באייר לברקוזן עד לתום עונת 2016/17. קורקוט לא הצליח להשיג אחוזי הצלחה גבוהים עם באייר לברקוזן, ובתום העונה, לא הוארך חוזהו בקבוצה.
בינואר 2018 מונה קורקוט כמאמן שטוטגרט, העולה החדשה לבונדסליגה, שפתחה את עונת 2017/2018 בצורה חלשה. קורקוט הצעיד את שטוטגרט לחצי עונה שני מוצלח הרבה יותר, וסיים עם הקבוצה במקום השמיני. עם זאת, קורקוט פתח את עונת 2018/2019 בצורה חלשה, ופוטר אחרי שבעה מחזורי ליגה, כשבמקומו ממונה מרקוס ויינצירל.
ט

ט' היא האות התשיעית באלפבית העברי, ושמה טי"ת (טֵית).
הגיית האות ט'

בהתאם לחלוקת אותיות האלפבית העברי לחמשת מוצאי הפה, ט' נמנית עם חמש האותיות הלשוניות: דטלנ"ת.
מבחינה פונולוגית ייצגה האות ט' במקור עיצור מכתשי מלועלע, סותם, אטום (/tˤ/ ‏:IPA). עיצור זה הוא עיצור נחצי, כמו טא (ط) הערבית. בפי דוברי העברית החדשה, היא מבוטאת כעיצור מכתשי, סותם, אטום (/t/ ‏:IPA), כמו הגיית האות ת'.
ייצוג האות ט'

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

| ט' (טֵת=גלגל) באלפבית הפרוטו-כנעני | ט' באלפבית הפיניקי | ט' באלפבית הארמי |
בקוד ASCII מיוצגת האות ט' בערך E8, ובקוד Unicode היא מיוצגת בערך 05D8.
בקוד מורס מיוצגת האות ט' באמצעות הרצף (משמאל לימין): -.. (נקודה נקודה קו).
הוא ייצוגה של האות ט' בכתב ברייל.



באלפבית צלילי מיוצגת האות ט' באמצעות המילה "טיח".
באיתות בדגלי סמפור ט' מיוצגת על ידי דגל אחד הפונה לכיוון דרום־מערב ודגל שני הפונה לכיוון צפון־מערב.
שימושים

בגימטריה ערכה 9, ובהתאם לכך כיתה ט' היא הכיתה התשיעית בבית הספר. כשהאות ט' מופיעה בראש מספר פירושה 9,000, למשל: ט'תתנ"א הוא 9,851.
המספר 15 נכתב באופן חריג בצורה ט"ו, כדי להימנע מכתיבת אותיות המרכיבות את השם המפורש. מסיבה דומה נכתב המספר 16 בצורה ט"ז.
בשפה עברית מודרנית שכיחות השימוש באות ט' היא כ־1.08% מכלל אותיות האלפבית העברי.
ט' הוא קיצור של המילה "טון".
ראו גם

ط – האות טַא בערבית
ظ – האות טַ'א בערבית
θ - האות תטא ביוונית
הערות שוליים

↑  זהו מנהג חדש יחסית שהחל בעת החדשה
האות ט' מוצגת בגופנים הבאים (מימין לשמאל):
פרנק-ריהל, אריאל, דוד, כתב רש"י, כתב סת"ם, כתב, חיים
הצי המלכותי האיטלקי

| --- | --- |
 סמל הצי המלכותי האיטלקי 
דגל הצי המלכותי האיטלקי. אוניות הצי המסחרי הניפו דגל שעיצובו זהה, אך ללא הכתר.
 פרטים
 מדינה:  ממלכת איטליה ממלכת איטליה
 סוג:  חיל ים
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1861 – 18 ביוני 1946 (כ־85 שנים) 
 מלחמות:  מלחמת אוסטריה–פרוסיה   המלחמה האיטלקית–עות'מאנית   מלחמת העולם הראשונה   המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה   מלחמת האזרחים בספרד   הפלישה האיטלקית לאלבניה   מלחמת העולם השנייה
הצי המלכותי האיטלקי (באיטלקית: Regia Marina - רֶגָ'ה מָרִינָה) היה הצי המלחמתי של ממלכת איטליה מאז הקמתה ב-1861, לאחר איחוד איטליה, ועד סוף מלחמת העולם השנייה. ב-1946, עם ייסוד הרפובליקה האיטלקית, הוחלף שמו ל"מרינה מיליטארה" (Marina Militare, באיטלקית: הצי הצבאי).
תולדות הצי > מראשיתו ועד מלחמת העולם הראשונה

20 ביולי 1866: קרב ליסה נערך בין הצי האיטלקי לצי האוסטרי ליד האי ליסה (Lissa, כיום ויס, Vis). היה זה הקרב הימי הגדול הראשון שבו השתתפו אוניות עשויות ברזל ומונעות בקיטור, ואחד האחרונים בהיסטוריה שנעשה בו שימוש מכוון בניגוח אוניות היריב.
תולדות הצי > מלחמת העולם הראשונה

איטליה בנתה והחזיקה שש אוניות מערכה מטיפוס "דרדנוט" ("דנטה אליגיירי" כאב-טיפוס, "ג'וליו צ'זארה", "קונטה די קאבור" ו"לאונרדו דה וינצ'י" מסוג "קאבור", "אנדריאה דוריה" ו"קאיו דואיליו" מסוג "דוריה"), אך הן לא השתתפו בקרבות ימיים גדולים במלחמת העולם הראשונה. רוב שנות המלחמה השתדלו הציים האיטלקי והאוסטרי להימנע מעימות, אם כי שניהם יזמו פעולות אחדות. האוסטרים חיבלו באוניות המערכה "בנדטו ברין" (Benedetto Brin) בברינדיזי ב-27 בספטמבר 1915 ו"לאונדרדו דה וינצ'י" (Leonardo da Vinci) בטאראנטו ב-2 באוגוסט 1916 והטביעו אותן. הרג'ה מרינה תקף בכלי נשק תת-מימיים: ספינות הטורפדו MAS 21 ו-MAS 15 הטביעו את אוניית המערכה ההונגרית "סנט אישטבן" (Szent István) בים האדריאטי ב-10 ביוני 1918; אחד מראשוני הטורפדות המאוישים, "מיניאטה" (Mignatta), חדר לנמל פולה (Pula) והטביע את אוניית הדגל האוסטרו-הונגרית "ויריבוס יוניטיס" (Viribus Unitis) ב-1 בנובמבר 1918. אוניית המערכה "טגטהוף" (Tegetthoff), אחותן של השתיים הקודמות, הועברה לאיטליה כשלל מלחמה ב-1919.
תולדות הצי > בין מלחמות העולם

הממשלה האיטלקית החליטה להגדיל ולשפר את הרג'ה מרינה, כדי שיוכל להתמודד עם שייטת הים התיכון של הצי המלכותי הבריטי. כדי להקטין למינימום את המגע עם כלי השיט הבריטיים המנוסים יותר, ביסס הצי האיטלקי את האסטרטגיה שלו על אוניות מהירות ועל תותחים ארוכי-טווח. ואומנם, התותחים החדשים שפיתח היו בעלי קליבר קטן יותר, אך טווחם היה גדול משל אלו הבריטיים; זאת ועוד, כדי להשיג מהירויות שיוט גבוהות, נבנו האוניות האיטלקיות החדשות עם שריון דק יותר.
תולדות הצי > מלחמת העולם השנייה > משביתת הנשק ועד סוף המלחמה

ב-25 ביולי 1943 הודח בניטו מוסוליני מן השלטון, והאיטלקים חתמו על הסכם שביתת נשק עם בנות הברית, ב-3 בספטמבר 1943. על פי תנאי ההסכם נדרש הצי האיטלקי להעביר את אוניותיו אל נמלי בנות הברית. רוב האוניות הפליגו אל מלטה, שהייתה אז מעוז מבוצר ומוגן של בריטניה, אך שייטת מלה ספציה (La Spezia) עשתה דרכה אל סרדיניה. האוניות יצאו לדרכן ב-8 בספטמבר, היום בו הודיע דווייט אייזנהאואר על הכניעה, ובו מעשי האיבה בין הגרמנים והאיטלקים, בעלי הברית בעבר, הפכו לגלויים. תחילת המסע הימי נעשתה ללא חיפוי אווירי, במהלכו הותקפו האוניות על ידי מטוסים גרמניים, ואוניית המערכה "רומא" נפגעה משתי פצצות דואות מונחות מדגם Fritz X וירדה למצולות. בין 1600 הימאים שאבדו עם טביעתה של "רומא" היה גם המפקד העליון של הצי האיטלקי, אדמירל קרלו ברגמיני (Carlo Bergamini). ב-10 בספטמבר פגשה השיירה בדרכה בשתי משחתות בריטיות, ואלו המשיכו וליוו את שארית הצי אל נמל מלטה. יתר האוניות נתפסו בנמל על ידי הגרמנים או הוטבעו על ידי צוותיהן.
לא היה כל שימוש באוניות המערכה שנכנעו. נאמנות צוותיהן הוטלה בספק, ועל כן הן הוחזקו במשמורת במצרים. ביוני 1944 הורשו אוניות המערכה פחותות-העוצמה "אנדריאה דוריה" (Andrea Doria), "גאיו דואיליו" (Caio Duilio) ו"ג'וליו צ'זארה" (Giulio Cesare) לשוב אל נמל אוגוסטה (Augusta) שבסיציליה לצורך אימונים. האחרות, אוניות המערכה "ויטוריו ונטו" (Vittorio Veneto) ו"איטליה" (Italia, מקודם "ליטוריו" - Littorio), נשארו בנמל אסמאעיליה שבתעלת סואץ עד 1947. לאחר המלחמה נמסרה "ג'וליו צ'זארה" לידי ברית המועצות.
בתקופה שבה נלחם הצי האיטלקי לצד בנות הברית, עד יום הניצחון באירופה, השתתפו סיירות קלות איטלקיות במלחמה באוקיינוס האטלנטי נגד הצוללות הגרמניות. כלי שיט קטנים יותר, בעיקר צוללות וספינות טורפדו, שירתו בים התיכון. בימים האחרונים למלחמה עדיין ניטש ויכוח בין מנהיגי בנות הברית בסוגיה האם צריכות אוניות מערכה וסיירות איטלקיות ליטול חלק במערכה באוקיינוס השקט.
תולדות הצי > מלחמת העולם השנייה > הצי האיטלקי במזרח הרחוק

כשחתמה ממשלת איטליה ב-1943 על הסכם שביתת נשק עם בנות הברית, נמצאו כמה מאוניות הצי האיטלקי במזרח הרחוק. תגובת צוותיהן להסכם הייתה שונה באופן ניכר. אוניות השטח, ובעיקר אוניות האספקה וסיירות העזר (auxiliary cruiser), הסגירו עצמן בנמלי בנות הברית ("אריטראה" בנמל קולומבו שבציילון), ואם נמצאו בנמלים בשליטה יפנית – הוטבעו על ידי צוותיהן ("קונטה ורדה", "לפנטו" ו"קרלוטו" בשאנגחאי, "קליטאה 2" בקובה שביפן. ארבע צוללות היו במזרח הרחוק: "קאני" (Cagni) שמעה על שביתת הנשק ונכנעה בדרבן שבדרום אפריקה, "קאפליני" (Cappellini), "ג'וליאני" (Giuliani) ו"טורלי" (Torelli) וצוותיהן הוחזקו במשמורת זמנית על ידי היפנים. שלוש צוללות אלה הועברו לידי פיקוד הצוללות הגרמני, והמשיכו להילחם בבנות הברית עם צוותים איטלקיים וגרמניים מעורבים.
לאחר כניעת גרמניה במאי 1945 הוסיפו כעשרים ימאים איטלקיים להילחם לצד היפנים. ה"טורלי", האחרונה באוניות המלחמה של איטליה הפשיסטית, הייתה פעילה עד 30 באוגוסט 1945. ביום זה טובעה במימי יפן על ידי מטוס הפצצה B-25 אמריקאי.
אירועים עיקריים בתולדות הצי

קרב ליסה (1866)
אירועים עיקריים בתולדות הצי > מלחמת העולם השנייה

קרב קלאבריה (Calabria), ‏9 ביולי 1940. ידוע גם בשם קרב פונטה סטילו (Punta Stilo).
קרב כף ספאדה (Cape Spada), ‏19 ביולי 1940. הסיירת הקלה "ברתולומאו קולאוני" (Bartolomeo Colleoni) טבעה מפגיעת טורפדות.
קרב טרנטו ‏11 בנובמבר 1940. ידוע גם בשם Operation Judgement.
קרב כף ספרטיבנטו (Cape Spartivento), ‏27 בנובמבר 1940. ידוע גם בשם קרב כף טאולדה (Cape Teulada).
התקפה על הבסיס הבריטי במפרץ סודה (Suda Bay) שבכרתים על ידי המשחתות "פרנצ'סקו קריספי" (Francesco Crispi) ו"קווינטינו סלה" (Quintino Sella), שנשאו על סיפוניהן סירות נפץ. אה"מ "יורק" (HMS York) עלתה על החוף וננטשה, ומכלית נפט טבעה. 26 במרץ 1941.
קרב כף מטפן (Cape Matapan), ‏27 במרץ 1941. בקרב הוטבעו האוניות "פולה" (Pola), "זארה" (Zara), "פיומה" (Fiume), "ויטוריו אלפיירי" (Vittorio Alfieri) ו"ג'יוסואה קרדוצ'י" (Giosué Carducci).
קרב סירטה הראשון (Sirte), ‏17 בדצמבר 1941.
הטבעת אה"מ "קווין אליזבת" (Queen Elizabeth) ואה"מ וליאנט בנמל אלכסנדריה על ידי אנשי צפרדע איטלקיים, 19 בדצמבר 1941.
קרב סירטה השני, 22 במרץ 1942.
מבצע הארפון (Operation Harpoon), ‏1942.
מבצע פדסטל (Operation Pedestal), ‏1942.
אוניות הצי המלכותי האיטלקי > מלחמת העולם הראשונה > אוניות מערכה

סדרת דואיליו (Duilio): "דנדולו" (Dandolo)
סדרת רה אומברטו (Re Umberto): "סרדיניה" (Sardegna)
סדרת סיינט בון (Saint Bon): "אמירליו די סיינט בון" (Ammiralglio di Saint Bon), "עמנואל פיליברטו" (Emanuele Filiberto)
סדרת רג'ינה מרגריטה (Regina Margherita): "רג'ינה מרגריטה", "בנדטו ברין" (Benedetto Brin)
סדרת רג'ינה אלנה (Regina Elena): "ויטוריו עמנואל" (Vittorio Emanuele), "נאפולי" (Napoli), "רומא" (Roma)
סדרת דנטה אליגיירי (Dante Alighieri): "דנטה אליגיירי"
סדרת קאבור (Cavour): "קונטה די קאבור" (Conte di Cavour), "ג'וליו צ'זארה" (Giulio Cesare), "לאונרדו דה וינצ'י" (Leonardo da Vinci)
אוניות הצי המלכותי האיטלקי > מלחמת העולם הראשונה > סיירות

סדרת גריבלדי (Garibaldi): "ג'וזפה גריבלדי" (Giuseppe Garibaldi), "וארסה" (Varese), "פרנצ'סקו פרוצ'יו" (Francesco Ferruccio)
סדרת ויטור פיזאני (Vittor Pisani): "ויטור פיזאני"
סדרת פיזה (Pisa): "פיזה", "אמלפי" (Amalfi)
סדרת סן ג'יאורג'יו (San Giorgio): "סן ג'יאורג'יו", "סן מרקו" (San Marco)
סדרת פיימונטה (Piemonte): "פיימונטה"
סדרת לומברדיה (Lombardia): "לומברדיה", "ליגוריה" (Liguria), "אלבה" (Elba), "פוליה" (Puglia)
סדרת ליביה (Libia): "ליביה"