stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אבראהים אל-אוול
קרב חיפה > תקיפה ופתיחה באש

האוניות אח"י אילת ואח"י יפו היו משחתות מסדרת ייצור בריטית מטיפוס Z שנבנו בסוף מלחמת העולם השנייה, והיו עדיפות במהירות על המשחתת המצרית שהצליחה להפליג במהירות של 25 קשרים, בעוד שהמשחתות הישראליות הפליגו במהירות של 30 קשר. עם זאת המשחתות הגיעו לארץ בחודש יוני אותה שנה ומאז לא ביצעו אימוני ירי בתותחים הראשיים. הצוותים הושלמו באנשי מילואים שלא היו מאומנים באספקת תחמושת. מערכת בקרת האש שהותקנה בהן הייתה מדגם ישן ובלילה הייתה לא יעילה. 

הפריגטה אח"י מזנק (ק-32) לא הצליחה לעמוד במהירות הגבוהה של המשחתות. מערכת הקיטור עבדה בדרך כלל על מהירויות נמוכות יותר. צינור קיטור התפוצץ מהלחץ, מכונאי אביגדור רביד שעבר לידו נכווה קשה ואח"י מזנק יצאה מהמערכה.
שתי המשחתות הישראליות סגרו טווח, ובשעה 05:07 הן גילו את "אבראהים אל-אוול" על מסך המכ"ם. שמונה דקות אחר כך התגלו על מסך המכ"ם, ארבע מטרות, במרחק של 20 מיל ממערב לאזור הקרב. מפקד השייטת חשש שמדובר במארב מתוכנן, שינה כיוון ופנה באיתות לאוניות, שהתברר שהן אוניות של הצי האמריקני, והועברה להן הודעה להתרחק.
המשחתות הישראליות התקרבו לספינה המצרית, אך המפקד לא היה בטוח בזיהויה, ולכן אותתו לספינה "What ship" באיתות אור, ונענו בשאלה חוזרת או בתשובות מתחמקות. מטרתו של טמזין הייתה לנסות ולדחות את ההכרעה עד אשר תהא שהות לכוחות אוויר או ים מצריים או סורים להתערב. בשעה 05:32 החליט שמואל ינאי לפתוח באש. בתגובה השיבה אבראהים אל-אוול בירי תותחים מכוון היטב. מקבץ הנפילות היה מרוכז וקרובות לירכתיים של אח"י יפו. הכיוון נראה מדויק אך הטווח היה קצר, והמשחתות הישראליות לא נפגעו. אש המשחתות לא הייתה מדויקת בכיוונה וחלפה לפני חרטום המטרה. לאור זאת שקל ינאי שלא לקצר טווח והורה להמשיך בירי תותחים מטווח גדול.
במפקדת חיל הים נמצאו באותה עת מפקד חיל הים שמואל טנקוס ורמ"ח הים צבי קינן שעקבו אחר המתרחש. באופן מפתיע הגיע מידע מהאזנת קשר של אגף המודיעין שהאוניה המצרית היא המשחתת אבראהים אל-אוול ומפקדה מתאר בהתרגשות ובאופן ציורי את המתרחש למפקדה המצרית בגלוי באלחוט דיבור. באישור מפקד חיל הים הועבר המידע בהתחלה המיקום ונתוני התנועה בתרגום מיידי בשיחת מפקדים בין קינן לינאי שעודכן באופן שוטף על תנועותיו וכוונותיו של טמזין. כאשר נשמעה הודעה למפקד המצרי שחיל האוויר הסורי יוצא לעזרתו, הזמין צבי קינן מטוסי קרב דרך קצין הקישור מחיל האוויר.
בקרב נורו על ידי אח"י יפו (ק-42) 242 פגזים ומאח"י אילת – 194 פגזים של 4.5 אינץ'. אף על פי שהושגו פגיעות מעטות הן היו קריטיות למהלך הקרב באבראהים אל אוול. מהירי הישראלי נפגע אחד הדוודים, נכנסו מי ים למכלי הדלק ומהירותה ירדה ל-15 קשר. ההגה נפגע ולא הייתה שליטה על תמרון האוניה. פגיעה במחסן צבע קדמי גרמה לשריפה. בפגיעה בתותח הקדמי נהרג חלק מהצוות ונבצר מהתותח להמשיך בירי. בפגיעה בסיפון המרכזי שותק תותח הנ"מ. כמו כן נפגעו בה החרטום וחדר אוכל הקצינים.
תרשים תנועה בקרב חיפה 31 באוקטובר 1956.
תרשים מוגדל קרב חיפה 31 אוקטובר 1956.
קרב חיפה > הטרפדות

ארבעה טרפדות שייטת 5 נמצאו בכוננות מיידית קשורות למצופים במקומם הקבוע בנמל המזרחי. כאשר החלה ההפגזה נפלו הפגזים בין הספינות. המפקדים ניתקו חבלים ויצאו, אך רשת האבטחה מפני צוללים שחסמה את הפתח עיכבה אותם. הם לא הצליחו להבין את התמונה ויצאו לכיוון הקרב, אולם עד שהגיעו הקרב כבר נגמר. הטרפדת ט-208 פגשה את הפריגטה אח"י מזנק (ק-32) בדרכה לנמל והזיהוי ברגע האחרון מנע קרב. הטרפדת קיבלה את הפצוע מהפריגטה והעבירה אותו לבית החולים בחיפה.
קרב חיפה > תקיפות המטוסים

מטוס דקוטה שהוזמן על ידי מפקדת חיל הים זיהה בשעה 05:46 את המשחתת המצרית. באותה עת לא היה עדיין נוהל לתיאום בין מטוסי תקיפה לאניות חיל הים. זוג מטוסי אוראגן שהוזמנו על ידי מפקדת חיל הים כנגד חיל האוויר הסורי הגיעו לשטח אך חיל האוויר הסורי לא היה. בד בבד עם המטוסים הישראלים הגיעו למרחב הקרב שני מטוסי "מיסטר" צרפתיים שהיו בשדה תעופה של חיל האוויר בארץ. שביצעו יעפים בגובה רב אך מטוסים סוריים לא היו.
למפקד השייטת נודע על הגעת מטוסי התקיפה משאלת מטוס הדקוטה אם הוא רוצה את עזרתם והשיב בשלילה. הטייסים יעקב אגסי ודוד קישון כבר עברו יום קרב כשהפציצו את המצרים בקרב המיתלה בערב הקודם. בשעה 06:37 הם הגיעו לאזור הקרב. המטוסים, הוכוונו בסיוע של מטוס הדקוטה, זיהו את "אבראהים אל-אוול" ותקפו אותה, כאשר המשחתות הישראליות סמנו את עצמן ברקטות אדומות.
הטייס המוביל, אגסי, תקף בתותחים ובכל 16 הרקטות, ומיד אחריו קישון, שלא השתמש בתותחים כדי שלא לסכן את המוביל, וירה את כל 16 הרקטות. הטייסים דיווחו על פגיעות ופיצוצים וחזרו לבסיסם. חיל האוויר שלח זוג מטוסים נוסף שהטיסו אותו עזר ויצמן ומוטי הוד, אך עד שהגיעו המשחתת כבר נכנעה.
לאור צורת התקיפה של המטוסים לא נפגעה המעטפת החיצונית. הרקטות לא חדרו את הסיפונים לפיכך, לא נגרמו נזקים שהיו עשויים להביא לטביעת האונייה, אך מהפגיעות חוסלה מערכת החשמל ומעליות אספקת התחמושת הפסיקו לתפקד. שבירת מורל הצוות המצרי הייתה מוחלטת.
קרב חיפה > כניעה

"אבראהים אל אוול" איבדה מהירות, והחלה לנטות על צדה. בשעה 07:00 נעצרה לגמרי. סירת הצלה אחת הורדה ממנה למים, ומכיוון שסירת ההצלה השנייה הייתה תקועה, זינקו חלק מהמלחים המצרים למים כשהם לבושים בחגורות הצלה.
בשעה 07:25 דיווח רושדי טמזין למפקדתו כי האונייה אינה יכולה להילחם, ובכוונתו להורות לצוות לנטוש את האונייה. ”פעולת חיפה הצליחה. אין לקבוע נפגעי האוייב. נפגעו מספר פצועים. מבצעים הטבעת האניה” התשובה התקבלה ב-07:37 ”כולכם מילאתם את תפקידכם ועליכם להיות גאים בעצמכם. אנחנו והמולדת נתגאה בכם תמיד. נדאג לענייני המשפחות. יהי אללה עימכם.”
הטבעת האוניה הייתה עלולה לגרום אבדות רבות בצוות האונייה. טמזין העלה דגל לבן להודיע על כניעה, ובמקביל הורה על פתיחת שסתומי התחתית לחדירת מים. השסתומים בירכתיים נפתחו ומים החלו להיכנס ואילו השסתומים בחרטום נתקעו. גם מידע זה הועבר בקשר ונמסר למפקד השייטת שהחליט להעלות לאוניה צוות השתלטות מהר ככל האפשר.
בשעה 07:30 החלה אח"י "יפו" באיסוף הניצולים מהים ומהרפסודות שהתפזרו על שטח נרחב. תוך פחות משעה נאספו יותר מ-50 איש, ביניהם פצועים. לשבויים הוגש מזון ומשקה ולפצועים טיפול.
צוות השתלטות מאח"י אילת בפיקודו של רס"ן אברהם בוצר, ירד בסירת המנוע ועלה על סיפון האוניה המצרית. הצוות כלל כתריסר אנשים ובו מכונאי, חובש ואלחוטאי וכן מספר לוחמים. שביצעו פעולות רבות במהירות: סגירת שסתומי ההצפה בחרטום ובירכתיים, ריכוז הצוות המצרי לסיפון החרטום והירכתיים. תיקון ההגה התקוע על ידי סמ"ר (מיל') בן עמי זמיר, הכנת החרטום להגררות, הוקם קשר אלחוט עם אח"י "אילת" ומחסני התחמושת הוצפו במים כדי למנוע נזק אפשרי מהדליקה בחרטום.
החובל יוחנן יוסף (לימים אל"ם) מפקד תותח מס' 1 באח"י אילת היה בצוות ההשתלטות. תפקידו היה לקיים השגחה צמודה על המפקד טמזין והוא נשאר איתו בגשר האניה. יוחנן דובר ערבית אך שיחתם התקיימה באנגלית לאחר שהסתבר שטמזין שלט בה היטב. יוחנן מספר כי לא היה כעס על המצרים היות שאף ישראלי לא נפגע מכל הירי. למצרים היו שני הרוגים ושמונה פצועים. הטיפול היה מסור והיחס כלל חמלה וכמעט הזדהות. בשום אופן לא הייתה דרישה לפשוט מדים והצוות המצרי נשאר כל אחד במה שלבש. באוניות לא מקובל לשאת נשק אישי לכן גם לא נערכו חיפושים גופניים על המצרים. לפחות עד למסירת הצוות המצרי לידי המשטרה הצבאית בנמל.
מנועי המשחתת החזקים אינם מיועדים לגרירה אך סא"ל מנחם כהן מפקד אח"י אילת תמרן במיומנות. האילת נקשרה למשחתת המצרית החבולה והחלה לגרור אותה לכיוון נמל חיפה לאחר כמעט 4 שעות, ב-13:45 הגיעה גוררת הנמל לקבל אותה. ההגה שהיה תקוע בזווית גדולה לימין הקשה על הגרירה עד שצוות ההשתלטות הצליח להחזירו למרכז. צוות ההשתלטות הגיש עזרה ראשונה לפצועים. היחס לצוות המצרי היה אנושי תוך שמירה על כבודם. גילויי אלימות היו חריגים וגררו תגובה משמעתית מיידית.
צוות השתלטות נשאר על "אבראהים" עד לאחר כניסתה לנמל. אנשי המשטרה הצבאית עלו לאוניה וקיבלו את 150 אנשי הצוות המצרי. כעבור מספר חודשים הוחזרו למצרים, במסגרת הסכמי חילופי השבויים.
לאחר הקרב

במבחן התוצאה היה זה קרב מוצלח ביותר לישראל. כלי שיט מלחמתי של האויב נפל לידי חיל הים במצב ראוי לשימוש ולא היו אבדות ישראליות. מעט מאוד אבדות למצרים. אחדות המטרה יצרה שיתוף הפעולה בין גורמים שלא הייתה ביניהם היכרות מוקדמת וכמעט לא תקשרו. אך לאחר בדיקת התפקוד שהייתה הצטברות של תקלות, שגיאות וטעויות, שגרמו לכך שהאבראהים אל אוול נשארה שלמה.
לאחר הקרב > התייחסות המצרים

רושדי טמזין המפקד המצרי, בחר נתיב התקרבות נכון והצליח להגיע למטחווי פגיעה מחיפה מבלי להתגלות. בידיו היה המודיעין חלקי והוא לא ידע על מיקום בתי הזיקוק ומחנות צה"ל בחיפה, וודאי לא על קיום המשחתת הצרפתית במפרץ. לפי דיווחו למפקדתו חשב שיורים עליו מתותחי החוף. על כן כאשר החליט לסגת פנה לצפון מערב ולא צפון מזרח לכיוון לבנון וכך בזבז את היתרון שהיה לו ונקלע למפגש עם המשחתות הישראליות. תפקוד הראשוני של מערכת הנשק באוניה היה טוב. לפי הדיווח שלו נורו 160 פגזים. מהמפקדה המצרית נאמר לו כי הסיוע מחיל האוויר הסורי כבר באוויר. החלטתו להיכנע הייתה מוצדקת ובזמן נכון. עיכוב היה גורם להרג נוסף בין אנשי צוותו מבלי לתת לו כל יתרון.
טמזין התקבל במצרים בכבוד המשיך בשירות בחיל הים המצרי ואף התקדם בדרגות. ניתן להבין זאת על רקע העובדה שכל כלי השייט המצריים הסתגרו בנמל אלכסנדריה וטמזין עם האבראהים אל-אוול נקט ביזמה התקפית ונלחם נגד כוחות עדיפים.
לאחר הקרב > דו"ח צרפתי

מהנדס צי צרפתי הוזמן להכין, עבור חיל הים הצרפתי וחיל הים הישראלי, דו"ח פגיעות באניה המצרית. המהנדס איתר חמש פגיעות של פגזי 114 מ"מ מתותחי "אילת" ו"יפו" - מתוך 436 שנורו. פגז אחד פער חור של 60 ס"מ משמאל לחרטום. פגז אחר פגע בתותח מספר אחד ואחר בתותח בופור. רסיסים של שני פגזים חדרו למגורים, לחדר המכונות ולדוודים. רקטת חודר שריון אווירית אחת - מתוך 32 שנורו, פגעה בסיפון, חדרה לחדר אוכל קצינים ולחדר המכונאי. לא אותרה כל פגיעה של 127 מ"מ מתותחי ה"קרסן" - מתוך 64 שנורו. ממצאים אלה תאמו גם את המידע משיחות ותחקירים של השבויים המצריים.
המשחתת הצרפתית קרסן הגיעה למפרץ חיפה כחלק מכוח שמשימתו הגנה אווירית. הכוח קיבל הוראה להצטרף למבצע מוסקטר. אך בגלל תקלה במנוע חזרה המשחתת 'קרסן' ועגנה במפרץ. הייתה זו משחתת חדישה עם צוות מאומן. אף על פי שלא הייתה מוכנה לקבל פני אויב התעשת הצוות במהירות והגיב בירי תותחים. ואכן תגובתה המיידית, אף כי בתותחי הנ"מ, שיבשה את ההפגזה המצרית. לו הייתה מפעילה את מערכת הנשק המודרנית שלה - ארבעה תותחי 130 מ"מ מבוססי מכ"ם - ניתן היה לצפות לפגיעות טובות יותר. וגוף "אבראהים אל-אוול" לא היה נשאר בשלמותו. היא לא יכלה לצאת למרדף כפי שהתבקשה. בגלל אותה התקלה באחד המדחפים.
משלחת חוקרת של הצי הצרפתי באה במיוחד לבדוק את האוניה ומסקנתה שאף אחד מהנזקים לא נגרם מפגיעה של פגז צרפתי. העיר חיפה הכירה לו תודה על עצירת ההפגזה המצרית בעודה באיבה. ביזמת קצין הקישור, אף קיבל למזכרת את אחד מדגלי "אבראהים אל-אוול". כאשר חזרה הקרסן לבסיסה בטולון לתיקון המנוע שלה, היא נתקבלה בתרועות ניצחון. בשנת 1957 בעת ביקור אח"י אילת בטולון הוענק למפקד בוי (capitaine de fregate Boy) אות הצטיינות על ידי אדמירל ברג'ו (Pierre Barjot). הדבר היה במסיבה בה נכחו גם מפקד אח"י אילת מנחם כהן, מפקד שייטת המשחתות צבי קינן ומנשה ריבלין ממשרד החוץ. ובנוסף הוענק אות הצטיינות קולקטיבי לכל אנשי צוות ה'קרסן' שהשתתפו בקרב. המצרים מצידם הפיצו סיפור שהקרב כולו נעשה על ידי המשחתת הצרפתית.
לאחר הקרב > לקחי חיל הים

למפקדת חיל הים באותם ימים והרבה זמן אחר כך לא היה כיסוי מכ"ם של חופי ישראל. שליטת מפקדה בכוחות מול נוכחות אניות זרות הייתה טובה. בשלב מוקדם החלו לזרום דיווחי המודיעין שהיו למעשה תרגום הודעות מפקד האוניה המצרית וסייעו מאוד להבנת התמונה. מפקד חיל הים החליט להעביר את המידע למפקד השייטת בצורה מיידית וגלויה. הזמנת מטוס הסיור נעשתה לפני איתור האוניה וכאשר עוד לא היה ברור שהיא בודדה. הזמנת מטוסי הקרב נעשתה כנגד חיל האוויר הסורי וכאשר הגיעו שולבו בקרב בצורה שהוצגה כעובדה למפקד הכוח בים. הופעת המטוסים היוותה זרז למפקד המצרי להיכנע.
הארגון המוטעה בתוך חיל הים גרם לכך שהטרפדות מצאו את עצמן סגורות בתוך נמל חיפה על ידי הרשת למניעת כניסת צוללים. לא הייתה כוננות לפתיחת הרשת ליציאה. הטרפדות לא השתתפו בקרב שהיה במסגרת יעודן העיקרי לא ירו טורפדו והאוניה נשארה שלימה. כך גם לא התעמתו הטרפדות עם התותחים והסוללה המשנית של אבראהים אל אוול ולא ספגו נפגעים.
תפקוד המשחתות לא היה מתואם דיו. השגת הפגיעה הראשונה נותנת יתרון מכריע. משחתת היא מטרה צפופה ויש בה דלק ותחמושת. ירי של שתי אוניות על מטרה אחת צריך להיות מתואם. זהו ביצוע המחייב רמת אימון גבוהה. המשחתות פתחו באש בלא תיאום ביניהן. מערכות הנשק במשחתות היו מדגם שלא איפשר ירי מדויק בלילה. וגם כשהאיר היום קרו ליקויים שנבעו מחוסר אימון. לא הוכנו פגזי תאורה וגם לא פגזי צבע המשמשים לטיווח. מספר ניכר של פגזים לא הורעמו נכון ולכן לא התפוצצו. הצוותים רכשו מיומנות תוך כדי הקרב. קצב האש גבר והושגו פגיעות שמנעו את יכולת האויב להילחם. בעקבות הירי הרב ללא פגיעות הגיע יוחאי בן נון למסקנה שאין תוחלת לחיל הים בהפעלת המשחתות נוכח חיל הים המצרי המתעצם. בדעתו נזרע הזרע שנבט בשנת 1960 בהיותו מפקד חיל הים כשיזם את תוכנית בנין הכח ספינות סער.
פיקוד המשחתות בקרב היה מיוצאי הפלי"ם. רבים מהמשתתפים המשיכו תקופה ארוכה והגיעו לתפקידים בכירים בחייל. מפקד השייטת שמואל ינאי השיג את כל אשר ניתן היה לצפות. למעשה שיקוליו שהזמן פועל לטובתו היו נכונים. מפקדיו שמואל טנקוס וצבי קינן היו מרוצים. היות שהתוצאות הן כאלה שפיקוד חיל הים יכול להתברך בהם לשנים המסקנה היא שפעל נכון. מה שלא מנע ביקורת שהחלה בחוגי הצבא על היעדר רוח ההסתערות לכאורה.
הפצוע היחידי מהכח הישראלי, היה המכונאי אביגדור רביד שנכווה מהתפוצצות צינור קיטור באח"י מזנק. כוויותיו היו קשות והטיפול ארך זמן רב. רביד, בוגר בית הספר לקציני ים עכו חזר לאחר החלמתו לשרת באח"י נגה. לאחר תום שירות החובה החל ללמוד משפטים. רביד עלה לדרגת אל"ם בפרקליטות הצבאית ובאזרחות נעשה נציב קבילות הציבור במשרד מבקר המדינה.
לאחר הקרב > דו"ח סיכום הקרב

בוצע על ידי אדמונד וילהלם ברילנט שהיה מפקד תורן בסטלה מאריס בליל התקרית ועמיתו סא"ל יוסף בן שמואל. הדו"ח נכתב בעברית ובאנגלית והוגש לרמטכ"ל משה דיין, ולמפקדת הצי הצרפתי שאישרה אותו ואיששה את המסקנות שלו בבדיקה מטעמה. במהלך התחקיר בוצעו צילומי פגיעות במשחתת על ידי צלם חיל הים שנלווה אליהם, נערכו ראיונות עם המפקד הצרפתי ועם הלוחמים.
הדו"ח ניתח את הפגיעות של חיל הים הצי הצרפתי וחיל האוויר הישראלי ויעילותן בנוסף נבדקו הנזקים שנגרמו לספינה, השימוש הנכון בחימוש וניתוח הירי. דו"ח זה כולל ניתוח הירי והפגיעות בוצע מיידית בבוקר לאחר כניעתה של האנייה. דו"ח זה קדם לדו"ח ההנדסי הצרפתי אשר נערך בשלב מאוחר יותר. הדו"ח הראה שירי הרקטות של חיל האוויר לא היה יעיל מאחר שהמטוסים תקפו בצלילה לא מספיק חדה ולכן החליקו לחדר אוכל קצינים. בנוסף הסתבר שהקרסן ירתה אש חזקה אך החימוש לא היה מתאים.
ציונים לשבח

לאחר הקרב שררה בחיל הים הרגשת שביעות הרצון כללית. מפקד השייטת שמואל ינאי הביע את הערכתו לצוותות המשחתות בפקודה לקראת יום העצמאות 1957. ציונו לשבח על פעולה מקצועית ודביקות במילוי תפקיד: משה סגל, אברהם כספי, יהודה אשכנזי, בן עמי זמיר, אריה פיכמן, יצחק נעים ואמציה רון.
גלריה

מפת קרב חיפה אוקטובר 1956 שהופיעה בעיתון אל-אהרם ותורגמה לעברית ב"מערכות ים"
כרטיס ביקור מן המשחתת אבראהים אל אוול.
הכתוב בתרגום חופשי:
"בברכה, קצין התקשורת הימית"
חותמת רשמית של האונייה איברהים אל-אוול.
פעמון האוניה במוזיאון ההעפלה וחיל הים. כיתוב בערבית: איבראהים 15 בנובמבר 1949. כיתוב בעברית: נכנעה לשייטת 1 לאחר קרב 31 באוקטובר 1956, כ"ז כסליו ה'תשי"ז.
מורשת הקרב מהצד המצרי

תוצאות הקרב הוסתרו מהעם המצרי. העיתונות המצרית מלאה שבחים ללחימת הגבורה של צוות האנייה. התוצאה הוצגה שלאור יחסי הכוחות העדיפים לישראל, המשחתת טבעה. הכחשת שביית האנייה הייתה מוטיב מרכזי במיצג המצרי. על כן כאשר אח"י חיפה ביקרה במלטה בפיקוד יהודה בן-צור פנו המצרים לממשלת האי ודרשו שהיא תצא מהנמל ללא הסבר מדוע. המלטזים דרשו את יציאתה והאנייה יצאה מהנמל לסערה קשה.
מפקדים בקרב

| מפקדים בקרב לכידת האבראהים אל אוול> תפקיד | מפקדים בקרב לכידת האבראהים אל אוול> שם | מפקדים בקרב לכידת האבראהים אל אוול>  | מפקדים בקרב לכידת האבראהים אל אוול>  | מפקדים בקרב לכידת האבראהים אל אוול>  | מפקדים בקרב לכידת האבראהים אל אוול>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| שר הביטחון | דוד בן-גוריון |  |  |  |  |
| הרמטכ"ל | רב-אלוף משה דיין |  |  |  |  |
| מפקד חיל הים | אלוף שמואל טנקוס |  |  |  |  |
| ראש מחלקת ים | אלוף-משנה צבי קינן |  |  |  |  |
| ראש ענף מבצעים ח"י | סא"ל בנימין תלם |  |  |  |  |
| ראש ענף מודיעין ימי | אריה ברוש |  |  |  |  |
| מפקד שייטת 1 | אלוף-משנה שמואל ינאי |  |  |  |  |
| מפקד אבראהים אל-אוול | רס"ן רושדי טמזין חיל הים המצרי |  |  |  |  |
| מפקד סמ"ר מח-14 | מפקח אורי יחיאלי |  |  |  |  |
| מפקד אנית הדגלאח"י יפו | סא"ל יוחאי בן נון |  |  |  |  |
| מפקד אח"י אילת | סא"ל מנחם כהן |  |  |  |  |
| סגן מפקד אח"י אילת | רס"ן אברהם בוצר |  |  |  |  |
| מפקד הפריגטה אח"י מזנק (ק-32) | רב-סרן דוד מימון |  |  |  |  |
| מפקד Escorter d'Escadre Kersaint | סא"ל boy מהצי הצרפתי |  |  |  |  |
| קצין קישור במשחתת קרסן | סרן רמי לונץ |  |  |  |  |
| קצין קישור לכוחות הצרפתיים | סרן יצחק שושן |  |  |  |  |
| טייסי זוג מטוסי דאסו אוראגן | יעקב אגסי ודוד קישון |  |  |  |  |
| טייסי זוג מטוסי דאסו אוראגן שני | מוטי הוד ועזר ויצמן |  |  |  |  |
| טייס הדקוטה שהכווין | גדעון כהן |  |  |  |  |
| מפקד פלגת הטרפדות | סגן-אלוף נפתלי רוזן |  |  |  |  |
| מפקד שייטת הנחתות | רס"ן יהודה בן-צור |  |  |  |  |
| מפקדים תורנים במפקדת ח"י | רס"ן אדמונד וילהלם ברילנט וסא"ל יוסף בן שמואל |  |  |  |  |
אח"י חיפה (ק-38)

האונייה, אבראהים אל-אוול לשעבר, תוקנה והותאמה לשירות בחיל הים. שמה החדש, החמישי במספר והאחרון, היה "אח"י חיפה" והיא קיבלה את מספר הצי ק-38. האונייה שירתה בחיל הים כ-12 שנים בהן ערכה הפלגות אימונים וביקורים בנמלים זרים. צוות הספינה אויש רק בחלקו והמקומות הפנויים שימשו למתאמנים שבאו מבית הספר לקציני ים עכו ומקורס חובלים.
אח"י חיפה (ק-38) > ביקור במלטה

הביקור הראשון בינואר 1961 נעשה בוולטה שבמלטה שהייתה עדיין בשליטה בריטית. האוניה המצרית הייתה במחצית הראשונה של 1956 בשיפוץ במלטה וסיפור שבייתה במלחמת סיני, היה ידוע. אח"י חיפה התקבלה בחמימות על ידי אנשי הצי המלכותי הבריטי והאדמירל הבריטי שהגיע לביקור באוניה, חתם ב"ספר האורחים" בו חתם קודמו עוד מהתקופה המצרית. אחד מקציני האוניה חטף שטף דם פנימי בבטנו, נותח בבית החולים של הצי המלכותי הבריטי ולאחר שהבריא, הוטס במטוס צבאי לקפריסין ומשם חזר לארץ בטיסה אזרחית.
הביקור קיבל כותרות בעיתונות המקומית. הייתה אז ידיעה שנשיא מצרים גמאל עבד אל נאצר, הכריז שהמשחתת טבעה לאחר שהפגיזה את נמל חיפה, והנה היא שטה ואף נראית עוד יותר טוב. באותה עת הבריטים כבר החלו לחזר מחדש אחרי הערבים. נראה שהתקבלה הוראה מלונדון להצניע את הביקור. בניגוד לנוהג הבינלאומי והסולידריות בין ימאים, דרשו הבריטים מאח"י חיפה לקצר את הביקור ולצאת לים בעיצומה של סערה עזה.
אח"י חיפה (ק-38) > ביקורים אחרים

הביקור השני באותה הפלגה נערך בנמל אז'אקסיו שבאי קורסיקה. ביוזמת הקונסול הישראלי במרסיי הניח מפקד המשחתת יהודה בן-צור זר על קבר החייל האלמוני וקורס חובלים ח' הווה את משמר הכבוד.
בהפלגה אחרת בפיקודו של יהודה בן-צור, נערך ביקור של מספר ימים בנמל נאפולי באיטליה יחד עם משחתות אחרות והצוללת אח"י רהב (צ-73).
בתקופת פיקודו של הדר קמחי ביקרה האוניה שוב בנמל נאפולי. בדרכה חזרה נערכה למשחתת קבלת פנים חגיגית על ידי הצי האיטלקי בנמל מסינה. בקבלת הפנים השתתף גם מפקד שייטת המשחתות אל"ם מנחם כהן. החגיגיות נבעה מכך שבדרך לנאפולי האוניה נכנסה למסינה לקבלת דלק והצי האיטלקי לא ידע על הגעתה הצפויה. ככלל הקשרים עם הצי האיטלקי שנבנו מביקורים אלה היו יותר מידידותיים. חיל הים נעזר בתעשייה האיטלקית בחימוש ספינות הסער.
אח"י חיפה (ק-38) > מלחמת ששת הימים

כהכנה לקליטת ספינות הטילים הוכנסה אח"י חיפה בשנת 1966 למצב שימור. בחודש מאי 1967 הוחזרה לפעילות עם צוות מילואים בפיקודו של יהודה בן-צור, כדי להשתתף במלחמת ששת הימים. במהלך המלחמה גילתה אח"י חיפה צוללת מצרית שארבה בחופי ישראל ותקפה אותה. התקיפה גרמה לצוללת נזק שחייב אותה להפסיק את המארב ולשוב לנמל אלכסנדריה.
בשנת 1968 הוצאה "אח"י חיפה" (ק-38) מהשירות. ב-7 באפריל 1969 והוטבעה, כ-35 מיל מערבית לחיפה, באמצעות טיל גבריאל, שנורה ממערכת הטילים הראשונה שהותקנה על ספינת הטילים שקיבלה את שמה, אח"י חיפה (ס-322).
תדרוך מפקד האנייה לצוות המילואים המגויס שהגיע על חרטום אח"י חיפה ברציף הצבאי בנמל חיפה, מאי 1967.
המשחתת אח"י חיפה בתרגול הפלגה קרובה עם המשחתת אח"י יפו (ק-42) 1966
אח"י חיפה (ק-38) מניפה את נס השירות הפעיל, תוקפת בפצצות עומק צוללת מצרית, ברקע מטוס  מיראז' 3 של חיל האוויר 9 ביוני 1967.
מייק גל סגן מפקד אח"י חיפה, שני משמאל מוסר קצינים מצריים שנשבו בסירה בים למשטרה הצבאית במפרץ חיפה.
תותח 4 אינץ' דו-קני של אח"י חיפה.
תמונה חתומה של צוות המשחתת אח"י חיפה בסיום מלחמת ששת הימים.
מפקדי אח"י חיפה (ק-38)

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| דרגה ושם  | תקופת פיקוד | התפתחות ואירועים מיוחדים | תמונה |  |  |
| רס"ן אברהם בוצר | נובמבר 1956 | בראש צוות ההשתלטות |  |  |  |
| סרן ראובן סדנאי | 1956 | בתקופת התיקונים |  |  |  |
| סא"ל יצחק דביר | 1958 | הקמת הצוות הראשון |  |  |  |
| סא"ל יקותיאל נץ | 1959 |  |  |  |  |
| סא"ל יהודה בן-צור | 1960 עד 1962 | תחילת הפלגות מחוץ לישראל |  |  |  |
| סא"ל הדר קמחי | 1962 עד אוקטובר 1963 | הפלגה לאיטליה |  |  |  |
| סא"ל מנשה ליפשיץ | אוקטובר 1963 |  |  |  |  |
| סא"ל רפי אטלינגר | 1965-1964 |  |  |  |  |
סא"ל עזרא קדם (כריש): 
צבי תירוש: 
| רס"ן גדעון גלובוס | 1966 |  |  |  |  |
| סא"ל יהודה בן-צור | 1967 | מלחמת ששת הימים |  |  |  |
הנצחה

סיפור חלקה של המשחתת הצרפתית קרסן בקרב מופיע במוזיאון הצי הצרפתי בברסט, כולל הדגל שנמסר למפקדה.
תצוגת גשר האוניה וחלקים שפורקו ממנה מופיעה במוזיאון ההעפלה וחיל הים בחיפה.
תצוגת דיווחי מפקד האוניה שיורטו על ידי המודיעין והועברו לכוח בים - מופיעה במרכז למורשת המודיעין באתר ההנצחה בגלילות.
לקריאה נוספת

הקרב על "איבראהים אל-אוול", ראשי פרקים להסברה למפקד בחיל הים, מטכ"ל קצין חנוך ראשי, מפקדת חיל הים חינוך, 1966, עמ' 20-11.
יצחק שושן, הקרב האחרון של המשחתת אילת, ספרית מעריב, 1993, עמ' 113–116
גרשון רביד, הקרב נגד אברהים אל אוואל, הוצאת עמותת ידידי חיל הים, 9 ינואר 1997
שלמה אראל, לפניך הים, סיפורו של ימאי, מפקד ולוחם, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1998
צדוק אשל, שמואל טנקוס - מהירקון עד חיל הים, עמ' 96–99, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2003
צבי קינן, במבט לאחור – סיפור אישי, גבעול, 2005, עמ' 180–185
מידד גיסין, אח"י חיפה ומלחמת ששת הימים, בספר בא בימים, הוצאת דוקו, 2021, עמ' 93
ביאורים

↑  באחד המקורות מופיעה כאילו גילתה מטרה במכ"ם - אך מפקדה המפקח אורי יחיאלי מזכיר שלא היה לה מכ"ם כלל.
↑  הקרסן הוכנסה לפעילות בשנת 1953 והיא שלישית מסדרת האוניות "סורקוף".
↑  מקור אחר מתאר שקרסנט לא הפעילה את התותחים העיקריים אלא רק את תותחי הנ"מ של 57 מ"מ. הפגזים היו נגד מטוסים עם מרעום קרבה מגנטי, והם התפוצצו מבלי לגרום נזק לאונייה המצרית.
↑  שמות האוניות שנבנו בסדרה התחילו באות Z
↑  בתמונות נראים השבויים בחלקם ללא בגד עליון. לא ברור מדוע אך הם לא נדרשו לכך. בהמשך קיבלו בגדים מצה"ל.
↑  צבי קינן מתאר שנורה מטח אחד של פגזי 130 מ"מ ולא פגזי נ"מ.
↑  המידע על האזנה לערוצי הקשר נשאר חסוי שנים רבות.
↑  שניהם קצינים טכניים.
הערות שוליים

↑  נתנאל לורך בספרו בצבת המעצמות - ישראל ולחצי המעצמות בשלהי מלחמת העצמאות ומערכת קדש (1990), מספר כי בן-גוריון לא ראה במבצע הזדמנות, כי ידע שמעמד ישראל באו"ם יפגע, אך נדחף לכך בלחץ של צרפת.
↑  יצחק שושן, הקרב האחרון של המשחתת אילת, עמוד 113.
↑  משה דיין, 'יומן מערכת סיני, עמ' 97-100.
↑  שמשון עדן, ע' 180 -192.
↑  המקור יומנו של יהודה איגרא
↑  יהודה ואלך, לא על מגש של כסף, עמוד 73.
↑  במקור מצרי אחר מוזכרים 220 פגז
↑  המקור הוא החוקר מוסטפא כבהא שלמד את חיל הים המצרי במסגרת מחקרו חרב אל אסתנזאף על מלחמת ההתשה. [דרושה הבהרה]
↑  סופר צבאי, שייטת ישראל עוגנת בטולון, חרות, 28 באוקטובר 1962
↑  מקור ספרו של צבי קינן, עמוד 203
↑  מקור - יצחק שושן.
↑  פקודת מפקד אח"י אילת מנחם כהן (קצין) מ-9 במאי 1957.
↑  מפת הקרב 'מערכות ים' מ"ה-מ"ו, מרץ 1960.
↑  עזרא להד, הגרסה המצרית של קרב אברהים אל אוול, "מערכות ים" מרץ 1960, עמ'50-45.
↑  סגן חיים ברונשטיין סגן קצין המכונה.
↑  המקור: משפחת גלובוס באתר רשפון
אוניית הוד מלכותו מנדיפ, 1944.
תוכנית יעדי ההפגזה מסומנים בעיגול על מפה ימית של נמל חיפה. המקור במוזיאון העפלה וחיל הים.
מרשם נתיב המשחתת הצרפתית שסגרה את כניסת אבראהים אל-אוול
טרפדת ט-208 מגיעה לפינוי פצועים מאח"י מזנק (ק-32) לאחר קרב איברהים אל-אוול, 31 באוקטובר 1956
המשחתת המצרית שנכנעה, 31 אוקטובר 1956
צוותי שייטת המשחתות צוהלים לאחר קרב חיפה והכנעת איברהים אל-אוול 31 באוקטובר 1956
סימני פגיעות התותחים בדופן שמאל של איבראהים אל-אוואל אוקטובר 1956
רס"ן רושדי טמזין מפקד המשחתת אבראהים אל-אוול.
אח"י חיפה ק-38 ביום חג
מסדר כבוד לפני אח"י חיפה, 1958
הדר קמחי על גשר אח"י חיפה (ק-38) 1963
ארוחת ערב באמאוס (קאראווג'ו, לונדון)

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  קאראווג'ו
 תאריך יצירה:  1601
 טכניקה וחומרים:  שמן על בד
 ממדים בס"מ
 רוחב:  141 ס״מ 
 גובה:  196.2 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  בארוק 
 מספר יצירה:  NG172 (הגלריה הלאומית) 
 מיקום:  הגלריה הלאומית לונדון שבבריטניה
 
ארוחת ערב באמאוס (באיטלקית: Cena in Emmaus) הוא ציור שמן מעשה ידי הצייר קאראווג'ו משנת 1601, המתאר את ישו בחברת שניים מתלמידיו. היצירה מוצגת בגלריה הלאומית בלונדון.
הסיפור בברית החדשה

התגלות ישו בפני שניים מתלמידיו, זמן קצר אחרי צליבתו, בדרך לאמאוס, מתוארת בפירוט בבשורה על פי לוקאס:
וְהִנֵּה שְׁנַיִם מֵהֶם הָיוּ הֹלְכִים בְּעֶצֶם הַיּוֹם הַזֶּה אֶל־כְּפָר אֶחָד הַרְחֵק מִירוּשָׁלַיִם כְּשִׁשִּׁים רִיס וּשְׁמוֹ עַמָּאוּס׃ וְהֵם נִדְבְּרוּ אִישׁ אֶל־רֵעֵהוּ עַל־כָּל־הַקֹּרוֹת הָאֵלֶּה׃ וַיְהִי הֵם מְדַבְּרִים וּמִתְוַכְּחִים יָחַד וְהִנֵּה יֵשׁוּעַ עַצְמוֹ נִגַּשׁ וַיֵּלֶךְ אִתָּם׃ וְעֵינֵיהֶם אֲחוּזוֹת וְלֹא יַכִּירֻהוּ [...] וַיִּקְרְבוּ אֶל־הַכְּפָר אֲשֶׁר־הֵם הֹלְכִים שָׁמָּה וַיָּשֶׂם פָּנָיו וַיְהִי כְּהֹלֵךְ לוֹ לְדַרְכּוֹ׃ וַיִּפְצְרוּ־בוֹ לֵאמֹר שְׁבָה אִתָּנוּ כִּי עֶת־עֶרֶב הִגִּיעַ וְנָטָה הַיּוֹם וַיָּבֹא הַבַּיְתָה לָשֶׁבֶת אִתָּם׃ וַיְהִי כַּאֲשֶׁר הֵסֵב עִמָּהֶם וַיִּקַּח אֶת־הַלָּחֶם וַיְבָרֶךְ וַיִּבְצַע וַיִּתֵּן לָהֶם׃ וַתִּפָּקַחְנָה עֵינֵיהֶם וַיַּכִּירֻהוּ וְהוּא חָמַק עָבַר מֵעֵינֵיהֶם׃ וַיֹּאמְרוּ אִישׁ אֶל־רֵעֵהוּ הֲלֹא בֹעֵר הָיָה לְבָבֵנוּ בְּקִרְבֵּנוּ בְּדַבְּרוֹ אֵלֵינוּ בַּדֶּרֶךְ וַיִּפְתַּר־לָנוּ אֵת הַכְּתוּבִים.
המסורת הנוצרית מזהה את אחד התלמידים כ"קליאופס" (אנ'), בעלה של מרים, אחת מאלו שנכחו בצליבה, ואת התלמיד השני כ"שמעון", בנו של קליאופס ואחד משבעים התלמידים של ישו.