stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלפרד סחרודר
הערות שוליים

↑  Privacyinstellingen op VI.nl, www.vi.nl
↑  Schreuder zet een punt achter zijn loopbaan, Voetbalzone, ‏04-01-2009T18:44:00Z (ארכיון)
↑  Vitesse's Alfred Schreuder Retires From Professional Football | Goal.com, www.goal.com
1 2  FC Twente nieuws, FC Twente (בהולנדית) (ארכיון)
↑  Privacy settings, myprivacy.dpgmedia.net
↑  FC Twente en Cambuur kunnen door met trainer na behalen diploma's, www.soccernews.nl
↑  TSG 1899 Hoffenheim, News Archive, www.tsg-hoffenheim.de (באנגלית)
↑  Privacyinstellingen op VI.nl, www.vi.nl
↑  Alfred Schreuder aangesteld als assistent-trainer, Ajax (ב־)
↑  TSG 1899 Hoffenheim, Alfred Schreuder neuer Cheftrainer der TSG, www.tsg-hoffenheim.de (בגרמנית)
↑  TSG 1899 Hoffenheim, TSG und Trainer Schreuder beenden Zusammenarbeit, www.tsg-hoffenheim.de (בגרמנית)
↑  Schreuder named Club Brugge head coach, Football Oranje. 3 January 2022
↑  יש מחליף: סחרודר מונה למאמן אייאקס, באתר ערוץ הספורט, 12 במאי 2015
↑  Alfred Schreuder fired as Ajax manager, NL Times (באנגלית)
1 2  Netherlands - FC Twente - Results, fixtures, squad, statistics, photos, videos and news - Soccerway, uk.soccerway.com
↑  Germany - TSG 1899 Hoffenheim - Results, fixtures, squad, statistics, photos, videos and news - Soccerway, uk.soccerway.com
אנרי קאסאדסי

| --- | --- |

 לידה:  30 בספטמבר 1879 הרובע התשעה-עשר של פריז, צרפת 
 פטירה:  31 במאי 1947 (בגיל 67) פריז, צרפת 
 שם לידה:  Henri Gustave Casadesus 
 מוקד פעילות:  צרפת 
 מקום לימודים:  הקונסרבטואר של פריז 
 סוגה:  אופרה, מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 כלי נגינה:  ויולה ד'אמורה, ויולה 
 בן או בת זוג:  Marie-Louise Beetz Renée Delerbat Jeanne Montange 
 צאצאים:  ג'יזל קאסאדסי, ז'קלין קאסאדסי, קתרין קאסאדסי, כריסטיאן קאסאדסי, ברנרד קאסאדסי 
 פרסים והוקרה:  לגיון הכבוד 
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
אנרי קאסאדסי (בצרפתית: Henri-Gustave Casadesus‏; 30 בספטמבר 1879 – 31 במאי 1947) היה ויולן, מלחין ומו"ל של יצירות מוזיקליות. אנרי היה אחיו של מריוס קאסאדסי, דודו של הפסנתרן המפורסם רובר קאסאדסי ודוד-רבא של ז'אן קאסאדסי.
ביוגרפיה

קאסאדסי החל את לימודי המוזיקה אצל אלבר לאוויניאק ולמד ויולה אצל תיאופיל לאפורז' בקונסרבטואר של פריז, שם זכה בפרס ראשון בשנת 1899. מ-1910 עד 1917 היה הוויולן של רביעיית קאפה.
בשנת 1901 ייסד קאסאדסי, יחד עם קאמי סן-סנס, את האגודה לכלים עתיקים. האגודה, שפעלה בין 1901 ל-1939, הייתה חמישייה של נגנים, שהשתמשו בכלים שיצאו משימוש, כמו ויולה דה גמבה, או הכלי של קאסאדסי עצמו, ויולה ד'אמורה.
החמישייה נודעה בזמנה גם בביצועי בכורה ליצירות שאבדו והתגלו מחדש, מאת מלחינים שהלכו זה כבר לעולמם. לאחר זמן התגלה, שקאסאדסי ואחיו, בעיקר מריוס קאסאדסי, כתבו את היצירות הללו. קונצ'רטו "אדלאיד", לכאורה מאת מוצרט, מיוחס לעיתים בטעות לאנרי, אבל נכתב למעשה על ידי מריוס.
עם זאת, אנרי נחשב למחברו של הקונצ'רטו ברה מז'ור לוויולה, שנחשב לפרי עטו של קרל פיליפ עמנואל באך. רייצ'ל ו. וייד תיארה אותו בנספח ב' ששל ספרה "קונצ'רטי לכלי מקלדת של קרל פיליפ עמנואל באך" (אן ארבור, מישיגן: הוצאת כתבי מחקר של אוניברסיטת מישיגן, 1981) עמ' 279-82.
הקונצ'רטו הזה הופיע ב-1911 בהוצאה רוסית, כביכול "בעיבוד... לתזמורת קטנה בידי מקסימיליאן שטיינברג," ובהמשך זכה לביצועי מנצחים כמו דריוס מיו וסרגיי קוסביצקי והוקלט בניצוח פליקס פרוהאסקה ויוג'ין אורמנדי. "כך קרה," כתבה וייד ב-1981, "שבימינו, הקונצ'רטו המוקלט ביותר של ק.פ.ע. באך, הוא זיוף."
כמו כן מייחסים לאנרי את ה"קונצ'רטו של הנדל" ואת ה"קונצ'רטו של באך", שניהם לוויולה. במקרים רבים מציינים אותם כ"הקונצ'רטו של הנדל/קאסאדסי" ו"בקונצ'רטו של באך/קאסאדסי". חוקרים ומלומדים מאשרים, ששני הקונצ'רטי הללו נכתבו על ידי אנרי קאסאדסי בסגנון המלחינים, שבשמותיהם השתמש.
יצירות נבחרות > יצירות לבמה

Le rosier אופרה בופה בשלוש מערכות (1914); לבריתמאת מוריס דוויליה
Les plaisirs champêtres ("תענוגות כפריים"), או Les tentations de las bergère et l'amour vainqueur, בלט במערכה אחת (1924); המוזיקה לקוחה מתוך "תענוגות כפריים" ודיברטיסמן מאת מישל פיניולה דה מונטקלר
"קוטייון III, אופרה בופה בשלוש מערכות (1927); לברית מאת גבריאל אלפו ופייר מודרו
"בלי תוף ובלי חצוצרות", אופרטה בשלוש מערכות וארבע תמונות (1931); לברית מאת פייר ובר ואנרי דה גורס
"ואלסים צרפתיים, פנטזיה מוזיקלית וחזיון ראווה" על פי שירים חגיגיים מאת גונו, ביזה, ב. גודאר, דליב, הרווה, מטרה, לאקום ודלמה, בשתי מערכות ו-18 תמונות (1943); לברית מאת אדי גיליין ואלבר וילמץ
"הילדה של מאדאם אנגו", אופרטה
יצירות נבחרות > יצירות לתזמורת

קונצ'רטו ברה מז'ור לתזמורת קטנה (בסביבות 1905, יצא לאור ב-1912); במקור "לארבעה ויולים קונצ'רטנטה"; ייחוס מזויף לקארל פיליפ עמנואל באך.
"דיברטיסמן ברסאן", סוויטה לתזמורת (יצאה לאור ב-1943)
"דיברטיסמן פרובנסלי", סוויטה לתזמורת (יצאה לאור ב-1943)
Cortège et danse des treilles
L'Erbeto di frisoun
Le pas du cap de juven
Tambourin
יצירות נבחרות > יצירות קונצרטנטיות

קונצ'רטו (סוויטה) ברה מז'ור לכינור או ויולה ופסנתר או תזמורת (בסביבות 1905, יצא לאור ב-1931); במקור, לארבעה ויולים קונצ'רטנטה"; ייחוס מזויף לקארל פיליפ עמנואל באך
קונצ'רטו "הנדל" בסי מינור לוויולה ותזמורת (יצא לאור ב-1924); ייחוס מזויף לגאורג פרידריך הנדל
קונצ'רטו "י. כ. באך" בדו מינור לוויולה ותזמורת (יצא לאור ב-1947); ייחוס מזויף ליוהאן כריסטיאן באך
יצירות נבחרות > מוזיקה קאמרית

סוויטה לרביעיית מיתרים (יצאה לאור ב-1931); ייחוס מזויף לקארל פיליפ עמנואל באך
"מעגל העונות" לחמישיית כלי נשיפה מעץ (יצא לאור ב-1987)
24 פרלודים לויולה ד'אמור בליוויו צ'מבלו, פסנתר או נבל (1931)
יצירות נבחרות > יצירות פדגוגיות

"טכניקת הוויולה ד'אמורה" (1931)
יצירות נבחרות > יצירות לפסנתר

קטעים ממחול קוטיון-ג'אז (1927)
מארש טרנייר (1935)
"גן האהבות" (1939)
"שעשועי הכפר" (Les Récréations de la campagne) (1947)
יצירות נבחרות > יצירות ווקאליות

ארבעה שירים קמבודיאניים לקול ופסנתר (1931); מילים בצרפתית מאת פרנאן רובריי
ארבעה שירים צרפתיים לקול ופסנתר (1933); מילים מאת לאון גיו דה סיי
"נורמנדי" לקול ופסנתר (1935); מילים מאת רנה דורין
יצירות נבחרות > מוזיקה לסרטים

"באראנקו,בע"מ" (1932)
"קולומבה" (1933)
"פשע הדרך האדומה" (1933)
"השומר"
"פריז-ניו יורק" (1940)
"הבוקר של צרפת" (1942)
"מסתרי פריז" (1943)
אנדרו וות'רול

| --- | --- |

 לידה:  6 באפריל 1963 וינדזור, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  17 בפברואר 2020 (בגיל 56) Whipps Cross University Hospital, הממלכה המאוחדת 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת 
 סוגה:  אלקטרוניקה 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 חברת תקליטים:  Rotters Golf Club 
 פרופיל ב-IMDb
 
אנדרו ג'יימס וות'רול (6 באפריל 1963 - 17 בפברואר 2020) היה מוזיקאי, דיג'יי, מפיק ורמיקסר אנגלי. וות'רול היה דמות מפתח בתנועת האסיד האוס באנגליה של סוף שנות ה-80, והפיק רמיקסים לאמנים רבים כמו ניו אורדר, ביורק, The Orb, ‏האפי מאנדייז, The Future Sound of London ומיי באלדי ולנטיין.
עבודת ההפקה שלו באלבום "Screamadelica" של להקת פריימל סקרים, ששילב הארד רוק, האוס ורייב, עזרה לתקליט לזכות בפרס מרקורי למוזיקה הראשון אי פעם בשנת 1992 ולהפוך לאחד האלבומים המפורסמים ביותר של שנות ה-90.
ביוגרפיה

אנדרו ג'יימס וות'רול נולד ב-6 באפריל 1963 בווינדזור (אנ'), ברקשייר, בדרום מזרח אנגליה. בנעוריו נהג ללכת למסיבות Fאנק וסול, ולמסיבות דיסקו. לאחר שסיים תיכון עזב את הבית בגיל 18 ועבד במגוון עבודות כולל באתרי בנייה, כעוזר נגר ובהובלת רהיטים.
בסוף שנות ה-80 עבר ללונדון. בזכות אוסף התקליטים והידע המוזיקלי הנרחב שלו הוא הוזמן לתקלט במסיבות, בעיקר נורת'רן סול ואינדי. וות'רול התחיל לכתוב כעיתונאי מוזיקה עצמאי (בשמו וגם בשם העט "אודרי ווית'רספון"). יחד עם טרי פארלי, סיימון אקל וסטיב מייז, הם הקימו את "Boy's Own", בתחילה כפאנזין שהתייחס לאופנה, תקליטים, כדורגל ונושאים אחרים.
קריירת הדיג'יי של וות'רול תפסה תאוצה כשהוזמן על יד דני רמפלינג (אנ') לתקלט בליין המסיבות שלו Shoom. וות'רול יחד עם טרי פארלי הפכו לתקליטנים הקבועים של האירוע, ובמסיבות Future/Spectrum של פול אוקנפולד ו-Trip של ניקי הולוויי. הם גם ערכו מסיבות משלהם והקימו חברת תקליטים תחת השם "Boy's Own Recordings"‏.
עבודת הסטודיו הראשונה של וות'רול הייתה לצד פול אוקנפולד ברמיקס של לשיר "Hallelujah" של ההאפי מאנדייז. רמיקסים אחרים באו בעקבותיו: לשיר "World in Motion" של ניו אורדר, ואחריו "Loaded" – רמיקס לשיר "I'm Losing More Than I'll Ever Have" של פריימל סקרים שהפך את השיר ללהיט, ו-"A Mix of Two-Halves", גרסת כיסוי של להקת סנט אטיין (אנ') לשיר "Only Love Can Break Your Heart" של ניל יאנג. הרמיקס שלו ל-"Soon" של מיי בלאדי ולנטיין דורג במקום הראשון ברשימת "50 הרמיקסים הטובים ביותר אי פעם" של NME. ב-1991 הוא הפיק את האלבום "Screamadelica" של פריימל סקרים.
בשנת 1992, וות'רול עזב את "Boy's Own". הוא הקים את שלישיית המוזיקה האלקטרונית "The Sabres of Paradise" (אנ') ב-1993, חברת תקליטים תחת אותו שם, וליין מסיבות רייב שנקרא "Sabresonic". סייברס אוף פרדייס הוציאו שלושה אלבומים בין 1993 ל-1995. בתחילת 1996 ההרכב התפרק, ווות'רול הקים את "Two Lone Swordsmen", עם המפיק והדיג'יי קית' טניסווד. באותה שנה הפיק את האלבום "Trailer Park" של בת' אורטון.
וות'רול יצר רמיקסים לעבודתם של ביורק, סוזי סו, The Orb, Future Sound of London, מאניק סטריט פריצ'רז, ג'יימס ורבים אחרים.
ב-2006 הוציא לאור את EP הסולו הראשון שלו "The Bullet Catcher's Apprentice" ואחריו אלבום הבכורה "A Pox on the Pioneers" ב-2009. בשנת 2013 שיתף פעולה עם Timothy J. Fairplay ותחת השם "Asphodells" הוציאו לאור את האלבום "Ruled by Passion, Destroyed by Lust"‏. ב-1 ביולי 2014 וות'רול החל להנחות תוכנית רדיו חודשית, "Music's Not For Everyone", ברדיו NTS בלונדון. בשנת 2016 הוציא לאור את האלבום "Convenanza" וכן אלבום רמיקס בשם "Consolamentum". בשנת 2017 יצא אלבום האולפן השלישי שלו "Qualia "‏.
מוות

וות'רול מת ב-17 בפברואר 2020 בלונדון, בגיל 56 מתסחיף ריאתי.
הערות שוליים

1 2  Alexis Petridis, Andrew Weatherall: ‘Anyone can make music. What a double-edged sword’, the Guardian, ‏2016-02-25 (באנגלית)
↑  Tom Ewing, Primal Scream: Screamadelica, Pitchfork, ‏January 4, 2016 (באנגלית אמריקאית)
1 2 3 4 5  Adam Sweeting, Andrew Weatherall obituary, The Guardian, ‏2020-02-18 (באנגלית)
↑  Jeff Barrett, Interview: Andrew Weatherall, Red Bull Music Academy, ‏December 13, 2011 (באנגלית)
1 2 3 4 5  Mark Savage, DJ and producer Andrew Weatherall dies, BBC News, ‏17 בפברואר 2020
↑  Eddy Rhead, Boys will be Boys — the story of Boy’s Own, Oi Polloi, ‏04.01.2019
↑  Louis Pattison, Lord of the dance party, the Guardian, ‏2007-11-17 (באנגלית)
↑  Anderson, Sarah (20 ביולי 2011). "The 50 best remixes ever". NME. נבדק ב-23 בפברואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  O'Hagan, Sean (23 בפברואר 2020). "Bobby Gillespie remembers Andrew Weatherall: 'He was a true bohemian'". The Observer. נבדק ב-23 בפברואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Caldwell, Noah (18 בפברואר 2020). "Andrew Weatherall, Champion Of Underground Music, Dies At 56". NPR. נבדק ב-23 בפברואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Turner, Dave. "British DJ and producer Andrew Weatherall has died". Mixmag. נבדק ב-18 בפברואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Muggs, Joe. "Andrew Weatherall's 30 greatest remixes". Fact. נבדק ב-18 בפברואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  McKeating, Scott. "The Bullet Catcher's Apprentice review". Brainwashed. נבדק ב-18 בפברואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Brailey, Louise (23 בספטמבר 2009). "A Pox on the Pioneers – review". Fact. נבדק ב-18 בפברואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Asphodells: Ruled by Passion, Destroyed by Lust". www.ft.com. נבדק ב-2021-02-11.
↑  "The Asphodells – Ruled By Passion, Destroyed By Lust". www.theskinny.co.uk. נבדק ב-2021-02-11.
↑  "The Asphodells: Ruled by Passion Destroyed by Lust – review". The Guardian. 10 בפברואר 2013. נבדק ב-2021-02-11. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Convenanza by Andrew Weatherall". Metacritic. CBS Interactive. נבדק ב-23 בפברואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Ryce, Andrew (9 בספטמבר 2016). "Andrew Weatherall remixed by Red Axes, Solar Bears on new album". Resident Advisor. נבדק ב-23 בפברואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Qualia by Andrew Weatherall". Metacritic. CBS Interactive. נבדק ב-23 בפברואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9812076326405606  BIBSYS: 5100834  BnF: cb17081248k (data)  GND: 120493200X  ISNI: 0000 0001 3037 487X  LCCN: no2018037648  MusicBrainz: 4f4fd405-6ede-4da0-9b74-c422d8e09bed  NKC: xx0205458  NTA: 197298273  SUDOC: 242538983  VIAF: 315556409   WorldCat (עם VIAF): 315556409 
אנדרו וות'רול מתקלט באדינבורו, 2006
אפי בריסט

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  תאודור פונטאנה 
 שפת המקור:  גרמנית 
 סוגה:  רומן 
 נושא:  מוסר מיני, נישואים, קריירה, אהבה, מנהג, אשמה 
 מקום התרחשות:  ברלין, פומרניה 
 תקופת התרחשות:  המאה ה־19 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1894 
 
אֶפי בריסט (בגרמנית: Effi Briest) הוא רומן מאת הסופר תיאודור פונטאנה. כתיבת יצירת המופת "אפי בריסט" הושלמה בשנת 1894, כשפונטאנה היה בן 75.
הערות שוליים

↑  "סיפור אהבה ללא אהבה", נילי מירסקי, סוף דבר לתרגום "אפי בריסט", עם עובד, 1981
↑  תיאודור פואנטה, תרגום: נילי מירסקי, אפי בריסט, הוצאת עם עובד, 1981, עמ' 19-10, מסת"ב 965-13-0070-1
↑  בריסט, עמ' 39-38
↑  בריסט, עמ' 80-50
↑  בריסט, עמ' 97-94
↑  בריסט, עמ' 108-102
↑  בריסט, עמ' 119-115
↑  בריסט, 123-122
↑  בריסט, עמ' 140-135
↑  בריסט, עמ' 181-141
↑  בריסט, עמ' 217
↑  בריסט, עמ' 229-213
↑  בריסט, עמ' 235-231
↑  בריסט, 244-240
↑  בריסט, עמ' 279-250
↑  נילי מירסקי, "אחרית דבר" ל"אפי בריסט"
↑  מירסקי
↑  מירסקי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007588182605171  BnF: cb11995814t (data)  GND: 4099186-6  MusicBrainz work: 4b473f96-aca5-42f3-85b3-387c12044c39  NLA: 35720426  VIAF: 178986309   WorldCat (עם VIAF): 178986309
אצטדיון אל-ג'נוב

| --- | --- |

 מיקום:  אל-וכרה, קטר (מדינה) קטר
 קואורדינטות:  25°09′35″N 51°34′27″E﻿ / ﻿25.159777777778°N 51.574083333333°E﻿ / 25.159777777778; 51.574083333333
 תקופת הפעילות:  16 במאי 2019 – הווה (5 שנים) 
 בעלים:  התאחדות הכדורגל הקטרית 
 מפעיל:  מועדון הספורט אל-וכרה 
 משטח:  דשא
 אדריכל:  זהא חדיד 
 קבוצות:  אל-וכרה, נבחרת קטר בכדורגל
 מושבים:  45,120
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת קטר מוגדלת) דוחה א-רויס אל-ח'ור אום סלאל א-דעאין א-ריאן אל-וכרה ערב הסעודית  בחריין המפרץ הפרסי אצטדיון אל-ג'נוב(למפת קטר רגילה) דוחה א-רויס אל-ח'ור אום סלאל א-דעאין א-ריאן אל-וכרה ערב הסעודית  בחריין המפרץ הפרסי אצטדיון אל-ג'נוב  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אצטדיון אל-ג'נוב (בערבית: استاد الجنوب; נקרא בעבר אצטדיון אל-וכרה, בערבית: استاد الوكرة) הוא אצטדיון רב-תכליתי באל-וכרה שבקטר, שמשמש בעיקר עבור משחקי כדורגל ומונדיאל 2022. הוא נחנך במאי 2019.
לאחר המונדיאל, האצטדיון יהפוך למשכנה של קבוצת "מועדון ספורט אל-וכרה". האצטדיון מתוכנן להיות בעל קיבולת ישיבה של 45,120 מושבים.
עיצוב האצטדיון הוצע על ידי זהא חדיד, העיצוב הרעיש והגעיש את הזירה הבינלאומית שטענו שהאצטדיון דומה בצורתו לאיבר המין הנשי.
בשנת 2015, הגיעה זהא חדיד לפשרה בתביעת דיבה נגד המגזין "ניו יורק רוויו אוף בוקס" והמבקר מרטין פילר. על פי הסכם הפשרה, משכה חדיד את תביעתה, והמגזין ופילר התנצלו ושילמו פיצוי כספי. במאמר שפרסם במגזין כתב פילר כי באתר הבנייה של האצטדיון מצאו את מותם יותר מ-1,000 מהגרי עבודה, בעת בנייתו. בכתב־התביעה שהגישה נטען שהעבודות באתר האצטדיון עדיין לא החלו ושום פועל לא נפגע. פילר הודה ששגה והתנצל מיד אחרי פרסום המאמר ואמר שאכן הפועלים נהרגו באתרי בנייה אחרים בקטר, מלבד בבניית אצטדיון זה. אם כי לאחר תחילת העבודות אכן נהרגו פועלים בעת בניית האצטדיון.
הערות שוליים

↑  נעמה ריבה, הספורט מתחבר לצד הנשי: מה מזכיר האצטדיון של מונדיאל 2022, באתר Xnet‏, 19 בנובמבר 2013
 הולי בקסטר, הגרדיאן, "איצטדיון הווגינה" בקטאר מסעיר את הדמיון, באתר הארץ, 25 בנובמבר 2013
↑  אסתר זנדברג, האדריכלית זאהה חדיד ניצחה בקרב המשפטי והפסידה במאבק המוסרי, באתר הארץ, 25 בפברואר 2015
↑  Pete Pattisson, ‏Qatar World Cup: report reveals 34 stadium worker deaths in six years, Guardian, 16 במרץ 2020
אנרי קרטייה ברסון

| --- | --- |

 לידה:  22 באוגוסט 1908 Chanteloup-en-Brie, צרפת 
 פטירה:  3 באוגוסט 2004 (בגיל 95) Montjustin, צרפת 
 שם לידה:  Henri Georges Cartier-Bresson 
 מקום קבורה:  Cimetière de Montjustin 
 מקום לימודים:  תיכון קונדורסה 
 זרם באמנות:  humanistic photography 
 הושפע על ידי:  אנדרה לוט, Jean Cottenet 
 פרסים והוקרה:  פרס הסלבלד (1982)  פרס לוסי (2003) 
 בן או בת זוג:  Ratna Mohini (1937–1967)  Martine Franck (1970–2004) 
 חתימה:   
 אתר רשמי
 
תצלום של ארני קרטייה ברסון, "מאחורי תחנת סן לזאר", 1932
אנרי קרטייה ברסון (בצרפתית: Henri Cartier-Bresson;‏ 22 באוגוסט 1908 – 3 באוגוסט 2004) היה צלם צרפתי, מאבות צילום העיתונות המודרני, מהצלמים המשפיעים בדורו על צילום הרחוב בפרט, ואמנות הצילום בכלל. קרטייה ברסון היה ממקימי סוכנות מגנום, והוא זכור גם בזכות ניסוח עיקרון הרגע המכריע שפיתח.
קרטייה ברסון לקח חלק בהפיכה של המצלמה לכלי אמנות ולכלי דיווח על ידי תפיסה אשר נקראת "הרגע המכריע" ("The Decisive Moment") שהיא נקודת זמן בה מתמזגים כל יסודות התוכן והצורה, הארעיים ובני החלוף, המצויים במעמד מסוים לידיי קומפוזיציה הרמונית. במילים אחרות, קרטייה ברסון הגיע למסקנה, כי בכל מצב ניתן לגלות את אותו שבריר השנייה, את הרגע החולף, המתמצת את משמעותו של האירוע כולו ומאפשר לבטאו בלשון חזותית רבת עוצמה.
קרטייה ברסון ראה עצמו כצופה, העושה בצילום שימוש פאסיבי, על מנת לקלוט את ההיבטים הלא מוכרים דווקא, אך רבי המשמעות של חיי היום יום. גישתו לנושאיו הייתה כשל אדם העומד מן הצד ואינו מתערב במתרחש. אף על פי שקרטייה ברסון נחשב לצלם עיתונאות, רק תצלומים מועטים שלו עוסקים בנושאים ובאירועים עיתונאיים מובהקים.
ביוגרפיה > לימודים

אנרי קרטייה ברסון נולד בשאנטלו (Chanteloup), בסן-אֶ-מארן (Seine-et-Marne), חבל ארץ ליד פריז, להורים אמידים ממוצא נורמני. הוא היה בן למשפחת יצרני חוטי סריגה ידוע, וגדל ברבעים העשירים של פריז, סביב פארק מונסו. קרטייה ברסון הנער זכה לחינוך איכותי ולמד בתיכון קונדורסה היוקרתי. אימו הייתה עקרת בית, ואביו, תעשיין טקסטיל אשר עסק גם בשרטוט. כאביו, סבו, ואבי סבו, נמשך אנרי לציור. חוסר רצונו להשתלב בעסקים המשפחתיים וכשלונו החוזר במבחני הבגרות, הובילו את קרטייה ברסון אל עולם האמנות, והוא החל בלימודי ציור עם האמן הקוביסטי אנדרה לוט (Andre Lhot) ועם צייר הדיוקנאות ז'אק אמיל בלאנש (Jacques Emile Blanche). אנרי הושפע רבות גם מדודו, הצייר לואי קרטייה ברסון, שנהרג בקרבות מלחמת העולם הראשונה ב-1915, בגיל 33.
אנדרה לוט, מורו לציור של אנרי, היה אמן המקורב לתנועות האוונגארד של אירופה, אך פיתח תפיסה של "חזרה לסדר" על פי חוקי הקומפוזיציה הקבועים והחשובים, לטענתו. קרטייה ברסון ירש ממנו תפיסה חמורה של קומפוזיציה ומבנה, שמאפיינת את עבודתו המאוחרת כצלם. בציוריו של קרטייה ברסון מאותה תקופה ניכרת גם השפעה של אמנים סוריאליסטים, אליהם התוודע במהלך לימודיו דרך ידידו רנה קרוול (Crevel). השפעה סוריאליסטית ניכרת גם ביצירתו הצילומית של קרטייה ברסון, בעיקר ברגישות מיוחדת למקריות ולאקראיות, ובחשיבות האינטואיציה לדרך עבודתו.
ביוגרפיה > המעבר מציור לצילום

את שירותו הצבאי עשה קרטייה ברסון בחיל האוויר הצרפתי, בבסיס ברוג'ה שבצפון פריז. בתקופה זו התיידד עם זוג אמריקאי מבוסטון שגר בקרבת הבסיס שלו, הארי קרוסבי ורעייתו קארס. הארי היה בן למשפחת בנקאים עשירה, שנטש את עסקי המשפחה והקים עם אשתו את הוצאת הספרים Black Sun, בה פרסמו יצירות של סופרי אוונגרד מובילים. אצל בני הזוג פגש קרטייה ברסון את אנדרה ברטון, את סלבדור דאלי, מקס ארנסט, ואת הגלריסט והאספן לעתיד האמריקאי, ג'וליאן לוי, שימלא תפקיד חשוב בהתפתחות הקריירה של קרטייה ברסון בארצות הברית, ויהיה מהראשונים להעריך את חשיבות עבודתו.
דרך ידידיו האמריקאים נחשף קרטייה ברסון לצילום עכשווי, התוודע לצלמים כאטז'ה ואנדרה קרטש, והחל לתפוס את הצילום כאמנות וכצורת ביטוי. במהלך שירותו הצבאי החל קרטייה ברסון לצלם בזמנו הפנוי בעזרת מצלמת רוליפלקס וכינה את פעולת הצילום "דרך מהירה לציור אינטואיטיבי". בתצלומיו מאותה תקופה ניתן למצוא השפעה של אטז'ה, בעיקר במשיכה לצילום חזיתות של מבנים וחנויות עם בובות ראווה, וכן נטייה להפשטה.
בעקבות קריאת ספריהם של אנדרה ז'יד, לואי פרדינן סלין ו"לב המאפליה" של ג'וזף קונרד, עזב קרטייה ברסון את צרפת לאפריקה בחיפוש אחר הרפתקאות, אך עקב מחלה נאלץ להפסיק את מסעו. לאחר תקופת מחלתו נחשף קרטייה ברסון לתצלומו של מרטין מונקסי (Martin Munkácsi) "נערים שחורים על גדת אגם טנגנייקה" ("Black Boys on the Shore of Lake Tanganyika (אורכב 03.03.2016 בארכיון Wayback Machine)") מ-1930, בו נראים נערים כהי עור משתכשכים במי האגם. לימים סיפר קרטייה ברסון על תצלום זה: "אני מוכרח לומר שזה היה התצלום אשר עורר אצלי את הניצוץ אשר הדליק אחר כך את הזיקוקים. לא יכולתי להאמין שדבר כזה יכול להיתפס בעדשת המצלמה [...] אמרתי לעצמי 'לכל הרוחות!', לקחתי את המצלמה ויצאתי אל הרחובות". "פתאום הבנתי שהצילום יכול לתפוס את הנצח ברגע", הסביר. "יש בתמונה זו כזו אינטנסיביות, כזו ספונטניות, כזו שמחת חיים, כזה פלא, עד שהיא מסנוורת אותי עד היום". קרטייה ברסון השמיד חלק גדול מציוריו והודיע לאביו על רצונו להפוך לצלם. הוא שב לנסוע בעולם, אך הפעם במטרה לצלמו. במהלך שנות ה-30 יצא לסדרת מסעות צילום שערך ברחבי העולם (ברלין, איטליה, ספרד, וורשה, מקסיקו, ניו יורק) ושכלל את סגנונו, ששילב בין תפיסה גאומטרית חדה לבין תחושה סוריאליסטית. במסע זה צילם כמה מתצלומיו הידועים ביותר.
התפתחות הקריירה של קרטייה ברסון

בשנת 1932, לאחר שובו לצרפת, החל קרטייה ברסון להשתמש במצלמת לייקה (Leica), המצלמה שתשמש אותו כל חייו. בשנת 1934 יצא למסע לדרום אמריקה, וצילם בהוואנה, קובה, ואחר כך במקסיקו, לשם עבר יחד עם משלחת של המוזיאון האתנוגרפי בארמון שאיו, פריז. כספי המשלחת אזלו, והיא בוטלה לבסוף, אך קרטייה ברסון החליט להישאר במקסיקו. הוא התגורר ברובע עני וצילם לעיתונים מקומיים. בתצלומיו ניכרת השפעתו של הצלם המקסיקני מנואל אלוורז בראבו, בעיקר בנוכחות שתופס המוות בתמונות, ובאווירה הסוריאליסטית שבהן. שני הצלמים נפגשו והציגו את עבודותיהם במשותף. לאחר שנה עבר קרטייה ברסון לניו יורק, וצילם שם תמונות אורבניות. בתצלומיו שם דגש רב על המבנה הגאומטרי והקומפוזיציה, שהפכו לאחד ממאפייניו המרכזיים. המבנה החמור של תמונותיו מדגיש את ההרמוניה שבין בני האדם והמרחב האורבני שהם מאכלסים.
קרטייה ברסון הדגיש תמיד את החשיבות המרכזית שייחס לקומפוזיציה של תצלומיו. במניפסט שכתב בהקדמה לספרו משנת 1952, Image à la sauvette (תורגם לאנגלית תחת השם The Decisive Moment, "הרגע המכריע", בעברית), כתב: "כדי שנושא יכיל את כל העוצמה שלו, העברת הצורה חייבת להיות בנויה בקפידה"; "הצילום עבורי הוא ההכרה במקצב של פני השטח של קווים ושל ערכים במציאות"; "על הקומפוזיציה להיות אחד העיסוקים הקבועים שלנו". הגאומטריה שהקסימה במיוחד את קרטייה ברסון הייתה זו שנענית לחוקי חתך הזהב. לזיהוי המבנה המוקפד של התמונה נוסף בתצלומיו אלמנט של תנועה, ושל חיים, שתופסים את מקומם הראוי בתוך הצורה (לרוב אנשים או חיות), במה שכינה "שילוב בו זמני" (coalition simultanée). תמונותיו נוצרו, לרוב, מזיהוי אינטואיטיבי ומיידי של שני המרכיבים בסיטואציה המצולמת.
ב-1933 הציג קרטייה ברסון את תערוכת היחיד הראשונה שלו בניו יורק, בגלריית ג'וליאן לוי. הצלם האמריקאי ווקר אוונס התרשם מאוד מתצלומיו של קרטייה ברסון, שנבדלו מסגנון הצילום הטהור שהכתיבו באותה תקופה אלפרד שטיגליץ ואדוארד סטייכן, בעיקר במראן האקראי והמקרי, וטען שקרטייה ברסון הוא אחד המחדשים הנדירים בצילום. בשנת 1935] הציגו שני הצלמים תערוכה בגלריה של ג'וליאן לוי, יחד עם אלוורז בראבו. באותן שנים החל קרטייה ברסון לפרסם את תצלומיו בעיתונות המאוירת, דוגמת Vu, Voillà, Regards, ו-Ce Soir כמו גם בכמה עיתוני אוונגארד.
התפתחות הקריירה של קרטייה ברסון > קריירה קולנועית

במהלך שהותו בניו יורק, פגש קרטייה ברסון בצלם פול סטרנד (Paul Strand) שעבד באותה תקופה על סרט דוקומנטרי. בעקבות סטרנד, ובהשפעת קולנוענים סובייטים, החליט קרטייה ברסון לעסוק בעצמו בקולנוע. לאחר חזרתו לצרפת התמנה לעוזרו של הבמאי ז'אן רנואר (Jean Renoir), בנו של הצייר האימפרסיוניסט פייר-אוגוסט רנואר, בסרט התעמולה של המפלגה הקומוניסטית הצרפתית "La Vie est à Nos" מ-1936. הם המשיכו לעבוד יחד בעוד מספר סרטים (Partie de Compagne, La Regle du Jeu) בהם הופיע לעיתים קרטייה ברסון בתפקידים קטנים. באותן השנים ביים קרטייה ברסון בעצמו מספר סרטים תיעודיים. הראשון, Victoire de la Vie ("ניצחון החיים", 1937. פורסם בארצות הברית תחת השם "Return to Life"), עסק בסיוע הרפואי שניתן בספרד במהלך מלחמת האזרחים שם. הסרט, במימון הון אמריקאי, הוזמן על ידי הלשכה הרפואית וועדת הסיוע הצפון-אמריקאית לדמוקרטיה הספרדית. השני, L'Espagne Vivra, נעשה ב-1938.
קרטייה ברסון, שהיה פעיל בשמאל הקומוניסטי הרדיקאלי, חתם באותן שנים על תמונותיו בשם "אנרי קרטייה" בלבד, כדי להסתיר את העובדה שבא ממשפחת תעשיינים גדולה. בשנת 1937 התחתן קרטייה ברסון עם רטנה מוהיני (Ratna Mohini), אשה ממוצא אינדוניזי.
מלחמת העולם השנייה

בתחילת מלחמת העולם השנייה צורף קרטייה ברסון לשירות הסינמטוגראפי של הארמייה השלישית, והוצב במזרח צרפת, שם צילם את הארטילריה הצרפתית, מטחי הפגזות, ואת תנועת הכוחות לאורך קו מאז'ינו. ב-23 ביוני 1940, נפל קרטייה ברסון בשבי הגרמני בסַן-דִיֶיה. הוא שהה בשבי קרוב לשלוש שנים, רובן בסטלג VA בלודביגסברג. הוא ניסה לברוח שלוש פעמים מהשבי, ובפעם השלישית הצליח. קרטייה ברסון חזר לצרפת בשנת 1943.
בשלהי 1945 ביים סרט דוקומנטרי על פליטים צרפתים החוזרים אל ארץ מולדתם לאחר מלחמת העולם השנייה.
כצלם

ברסון נהג להשתמש בציוד מועט ביותר, זאת בהתאם לדבקותו בריאליזם וברצונו לצלם בעוד נכחותו אינה מורגשת. תצלומיו אינם מבוצעים באמצעות ציוד מיוחד או טכניקות מיוחדות. ברסון מעולם לא השתמש בתאורה נוספת כגון מבזק; בתאורה קלושה העדיף לצלם בסרט בעל בהירות גבוהה.
ברסון כינה עצמו כ"צייר בנשמה", והאדם הרזה והמסוגר נחשב אחד מהאמנים הצנועים ביותר ומעולם לא השתמש במצלמה על מנת לתאר רגעים אשר נחשבו בעיניו כפרטיים מידי. הדבר גרם לו לזכות באהדתם של ידוענים רבים ובשיתוף פעולה עמם. ויליאם פוקנר (William Faulkner), ז'אן-פול סארטר, טרומן קפוטה ומרילין מונרו, כולם נלכדו בעדשת מצלמתו של ברסון ברגעים פרטיים שלא פרסם.