stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוסיפ ילאצ'יץ'
ראו גם > חייו הפרטיים

ילאצ'יץ' התחתן ב-1850 בנאפאיידלה עם הרוזנת הצעירה סופי פון שטוקאו (1877-1834), בתם של הרוזן גאורג אדולף פון שטוקאו (1865-1806) ושל הרוזנת פרנציסקה פון פינפקירכן (1870-1801). חמיו היה בן מחוץ לנישואים של הדוכסית תרזה ממקלמבורג-שטרליץ ועם המאהב שלה, הרוזן מקסימיליאן פון לרכפלד-קפרינג-שנברג. (1809-1772). על ידי ייחוס זה היה ילאצ'יץ' מיוחס לרוב מפשחות המלוכה באירופה.
לזוג יוסיפ וסופי ילאצ'יץ' נולדה בת אחת. היא נקראה אנה יוסיפה פרנציסקה סרפינה ילאצ'יץ' מבוז'ים ומתה בינקותה מכולרה בגיל עשרה חדשים וחצי.
אחרי שהתאלמנה נישאה סופי ילאצ'יץ' ב-16 במאי 1863 לרוזן אדולף דובסקי פון טז'בומיסליץ (1911-1833). הם הוילדו בת אחת, הרוזנת מריה קינסקי פון וחיניץ וטטאו (1926-1864).
פרסים ואותות הוקרה

1849 - אות המסדר הצבאי "מריה תרזה" בדרגת מפקד
24 באפריל 1854 - הועלה על ידי קיסר אוסטריה לתואר רוזן "ילאצ'יץ' פון בוז'ים"
1859 - הצלב הגדול של המסדר הקיסרי לואפולד של אוסטריה
הצלב להצטיינות של צבא אוסטריה
הצלב הגדול הסמדר הצבאי הקדוש הקונסטנטיני ג'ורג'ו הקדוש של דוכסות פרמה
1849 - הצלב הגדול של המסדר המלכותי הגואלפי של ממלכת הנובר
אות הצלב הגדול של מסבדשר גרגוריוס הקדוש של מדינת האפיפיור
1845 - אות מסדר ההצטיינות של ממלכת סקסוניה בדרגת מפקד
הצלב הגדול של מסדר היינריך הקדוש
עיטור המסדר אלכסנדר נבסקי הקדוש של האימפריה הרוסית הדרגת אביר
אות המסדר ולדימיר הקדוש בדרגת אביר (האימפריה הרוסית)
אות המסדר אנה הקדושה דרגה א (האימפריה הרוסית)
אות המסדר העיט הלבן של האימפריה הרוסית
הנצחה

בימינו נחשב ילאצ'יץ' לדמות מופת בהיסטוריה של הקרואטים, לצד אנטה סטרצ'ביץ' וסטייפן ראדיץ' שהנהיג את הקרואטים עד שנת 1928.
ב-1848 - הככר המרכזית של זגרב נקראה "ככר הבאן ילאצ'יץ'"
1866 בככר זו הוצב פסלו של ילאצ'יץ' rרכוב על סוס, מאת אנטון דומיניק פרנקורן. הפסל סולק על ידי המשטר הקומוניסטי בין השנים 1990-1947. אחרי נפילת המשטר הזה הפסל הוחזר למקומו.
ב-1993 וב-2001 הונפקו בקרואטיה שטרות של 20 קונה עם דיוקנו של ילאצ'יץ'.
נכון ל-2008, 211 רחובות ברחבי קרואטיה נקרא על שמו. זהו האפונים הרביעי בשכיחותו בין שמות הרחובות במדינה.
2020 - בית ההורים שבו נולד ילאצ'יץ' בפטרוורדין נרכש על ידי ממשלת סרביה שהחזירה אותו לקהילה הקרואטית כדי לשמש לה כמרכז תרבות. הוא נפתח לרגל יובל ה-219 להולדתו של ילאצ'יץ' בטקס שבו נכחו נשיא סרביה, אלכסנדר ווצ'יץ' ושר החוץ של קרואטיה, גורדן גרליץ' ראדמן.
דמותו במדיה אומנותית

שיר פטריוטי קרואטי "Ustani bane" (קום, הבאן) נכתב לכבודו
בספרות ההונגרית דמותו של ילאצ'יץ' היא שלילית לרוב. מכנים אותו תכופות
"ילאצ'יץ' מוג הלב" אשר "רץ בחזרה לווינה עם צבאו המובס" - ציטוט מהשיר A vén zászlótartó ("נושא הדגל הזקן") מאת שאנדור פטפי
לקריאה נוספת

Marcus Tanner - Croatia - A History from the Middle Ages to the Present Day. 4th edition, Yale University Press, 2010, ISBN 978-0-300-24657-5
הערות שוליים

1 2  M.Tanner 2019 עמ' 83
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007281753505171  PLWABN: 9810673315005606  BNE: XX5290065  BnF: cb123590067 (data)  GND: 118776088  ISNI: 0000 0000 8145 9972  LCCN: no90025046  NKC: js2010581807  NTA: 14058370X  SUDOC: 091599962  VIAF: 66542725   WorldCat (עם VIAF): 66542725 
בית הוריו של יוסיפ יל'צ'יץ' בפטרוורדין, כיום בסרביה
מסעות הקיץ של צבאות אוסטריה (בצבע כתום) והונגריה (בצבע ירוק) ב-1848
ליתוגרפיה עם תמונת הלווייתו של ילאצ'יץ' בזגרב ב-1859.
אשתו של ילאצ'יץ', הרוזנת סופי פון שטוקאו
פסלו של ילאצ'יץ' בככר המרכזית של זגרב
כדור בדולח

כדור בדולח
"כדור הבדולח", ציור מעשה ידי ג'ון ויליאם ווטרהאוס.
כדור בדולח הוא כדור עשוי בדולח או זכוכית, המשמש בתרבויות מסוימות, על פי אמונתן, ככלי לניבוי עתידות.
שימוש

משתמשים המאמינים ביכולות מתקן זה, צופים בכדור הבדולח, או בגוף מים דומה (המכונה "בריכת ניבוי"), ומפרשים את ההשתקפויות או הדמויות המופיעים בכדור על מנת לחזות את העתיד. אחרים מאמינים כי צפייה ממושכת בכדור הבדולח מכניסה אותם לטראנס או מצב מעין היפנוטי המאפשר להם לחזות את העתיד (וזאת מבלי לראות דמויות או השתקפויות בכדור עצמו).
כמו כן קוסמים ואמני להטוטים משתמשים לעיתים בכדורי בדולח כחלק מהמופע שלהם.
אזכורים תרבותיים

בסרט הקולנוע "המבוך" של ג'ים הנסון, מהווה כדור הבדולח אלמנט משמעותי בסרט, כאשר הדמויות נכנסות לתוך כדורי הבדולח, ומלך הגובלינים (המגולם על ידי דייוויד בואי) מלהטט בכדורי הבדולח.
בספר "הארי פוטר ומסדר עוף החול" כדור הבדולח מסמל את הנבואה המהווה בסיס לסדרת הספרים.
ליהטוט כדורי בדולח
לב של כלב

| --- | --- |

 מבוסס על:  לב כלב 
 בימוי:  ולדימיר בורטקו 
 שחקנים ראשיים:  יבגני יבסטיגנייב (Filip Filippovich Preobrazhensky) Vladimir Tolokonnikov (Poligraf Poligrafovich Sharikov) Boris Plotnikov 
 מוזיקה:  ולדימיר דשקביץ' 
 צילום:  Yury Shaygardanov 
 מדינה:  ברית המועצות ברית המועצות
 חברת הפקה:  לנפילם
 הקרנת בכורה:  1988 
 משך הקרנה:  131 דק' 
 שפת הסרט:  רוסית 
 סוגה:  סרט מדע בדיוני, סרט בסוגת ספרות עלילה ספקולטיבית, סרט דרמה, סרט קומדיה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
לב של כלב (ברוסית: Собачье сердце) הוא סרט סובייטי שחור-לבן משנת 1988 בבימויו של ולדימיר בורטקו, אשר מבוסס על הרומן של מיכאיל בולגקוב "לב כלב".
תקציר העלילה

מדע בדיוני סובייטי המתרחש על רקע מהפכת אוקטובר. המנתח הנודע פרוברז'נסקי זקוק לכלב לצורך ניתוח מהפכני שיהפוך אותו לאדם. הוא מוצא כלב משוטט ומשתיל בו מספר חלקים אנושיים מגופו של פושע. הכלב הופך בהדרגה לאנושי, עד שהמהלך מושלם אך הכלב-אדם מקבל על עצמו את אישיותו של הפושע, והופך את חייו של המנתח לבלתי נסבלים.
הערות שוליים

↑  https://www.rottentomatoes.com/m/sobachye_serdtse_heart_of_a_dog
ערך זה הוא קצרמרבנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יחידת הבילוש של מחלקת המשטרה (האימפריה הרוסית)

| --- | --- |

 «За Веру, Царя и Отечество»
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1866 – 11 במרץ 1917 (כ־51 שנים)
יחידת הבילוש הייתה שירות משטרתי במשרד הפנים של האימפריה הרוסית בתקופה שבין 1866 ל-1917, שתפקידה היה לפתור פשעים נפוצים, לערוך חקירה לגביהם ולאתר עבריינים ונעדרים והייתה כפופה למחלקת המשטרה של האימפריה הרוסית. כונתה בשם משטרת בילוש, משטרת החקירות הפליליות ומחלקת בילוש ופעלה בצמוד למדור המיוחד של מחלקת המשטרה.
היסטוריה

פעילות יחידת הבילוש החלה עוד בזמן רוסיה הצארית אך הפכה גוף ממוסד בזמן פיוטר הגדול, שהקים כוח משטרה סדירה ובה רשת חוקרים והוטל עליהם לבצע "חיפושים סודיים" ולנהל "עניינים שקטים". גופים מיוחדים של חקירה פלילית נוצרו בפטרבורג בשנת 1729, במוסקבה - בשנת 1730. בפטרבורג הגוף ביצע חיפוש אחר רכוש גנוב, לכידת גנבים ושודדים וערך חקירה בתיקי גניבה, שוד ורצח. בשנת 1746 התארגנה מחלקת חיפוש מיוחדת בלשכת מפקד משטרת סנקט פטרבורג והוטל עליה לחקור גנבים ושודדים שנעצרו בבירה ובפרובינציה.
בשנת 1756 הוציא הסנאט המושל צו "אודות קביעת הבלשים העיקריים לחיפוש והשמדת גנבים ושודדים ונמלטים" תוך פירוט ההוראות על זכויותיהם וחובותיהם של בלשים אלה. בנובמבר 1775 חתמה יקתרינה השנייה על צו להקמת מוסדות לשליטה במחוזות. על בסיס מסמך זה, במחוזות, תפקידי החקירה הפלילית הוטלו על בתי המשפט של זמסטבו ובראשם עמד מפקד משטרת זמסטבו. בערים, תפקידים דומים בוצעו על ידי משטרת העיר בראשות ראש העיר עצמו. בשנת 1782, אורגנו גופים כאלה בערים אחרות באימפריה וחלק מתפקידי החקירה הפלילית הועברו אליהם.
רפורמות משמעותיות בתחום החקירה הפלילית התרחשו בראשית המאה ה-19 (בעיקר עם הקמת משרד הפנים בשנת 1802) ובמיוחד בשנות 1860. בשנת 1860 הוסרו לחלוטין מהמשטרה תפקידי שיפוט ובמידה רבה, ענייני החקירות. הדבר היחיד שנותר ביכולתה של המשטרה היה לערוך חקירה בתיקים פליליים. חקירה וחיפוש אחר עבריינים במחוזות הופקדו בידי השוטרים, בעוד בערים - משימות אלה היו בסמכויות הפקידים העירוניים. בשנת 1864 אומצה אמנת ההליך הפלילי (Устав уголовного судопроизводства) המסדירה את נורמות החקירה הפלילית. בה נכתב כי המשטרה, בעת ביצוע חקירה, "אוספת את כל המידע הדרוש לה באמצעות חיפושים, בירורים מילוליים ומעקב סמוי".
לראשונה במשטרה הרוסית, נוצרו בפטרבורג יחידות מיוחדות לפתרון פשעים וניהול חקירות, שם הוקמה בשנת 1866 משטרת בילוש בלשכת מפקד המשטרה. לפני כן, תפקידי בילוש בוצעו על ידי חוקרים פליליים והמשטרה כולה בצורה בה התקיימה באותה תקופה. בתחילה צוות החקירה הפלילית בסנקט פטרבורג היה קטן: המחלקה כללה, בנוסף לראש המחלקה ועוזרו, 4 פקידים למשימות מיוחדות, 12 משגיחי משטרה (בלשים) ו-20 בלשים אזרחיים (עובדים בדרגות אזרחיות שגויסו למשטרה).
בשנת 1881 הוקמה יחידת הבילוש במשטרת מוסקבה. לאחר מכן נוצרו מחלקות בילוש בוורשה, קייב, טיפליס, באקו, ריגה, אודסה, רוסטוב על הדון, לודז'. ב-6 ביולי 1908 אימצה הדומה הממלכתית של האימפריה הרוסית את החוק "אודות ארגון יחידות הבלשים". לפיו, פעילות חיפוש מבצעי הפכה לתפקיד עצמאי של רשויות אכיפת החוק במדינה. ב-10 באוגוסט 1910 הוציא משרד הפנים הוראות לחברי מחלקות הבילוש ועל בסיס מסמכים אלה נוצר מבנה יחידות הבלשים והן כללו לשכות רישום, שהייתה אחראית לאיסוף תצלומים ותיעוד, יחידות מעצר, יחידות סיור סדירות ויחידות לטיפול בגניבות והשבת רכוש.
המשטרה הקיסרית פוזרה ב-11 במרץ 1917 ואיתה גם יחידת הבילוש. תחת משרד המשפטים, הוקמה הלשכה לחקירה פלילית שכללה את מחלקות הבילוש לשעבר. גופים אלה פעלו עד להיווצרות מנגנון הבילוש כחלק מנ.ק.ו.ד.
משימות

על יחידות הבילוש הופקדו המשימות לנהל חקירה אודות פשעים שבוצעו, איסוף ראיות, חיפוש אנשים המעורבים בביצוע הפשע שנחקר, ביצוע עבודות סמויות בסביבה פלילית. בנוסף, על יחידת החקירה הפלילית הופקדו החובות לשמור על כל מיני רשומות - תיקי סימוכין מבצעיים, תיקי טביעות אצבע ותיקים אחרים. מבחינה מבנית, גופי החקירה הפלילית היו כפופים למחלקת המשטרה במשרד לענייני פנים של האימפריה הרוסית והן היו חלק מתחנות המשטרה.
פרטי העבודה בחקירה פלילית הציבו דרישות גבוהות כלפי כל בלש. על מנת לחנך ולהכשיר אנשי צוות, באוקטובר 1903 נפתח בית הספר לשוטרים הראשון באימפריה הרוסית שפעל בעיר וילנה.
לקריאה נוספת

МВД России, энциклопедия. Москва, Объед. ред-ция МВД России, «Олма-пресс», 2002. ISBN 5-224-03722-0
Сичинский Е. П. Уголовный сыск России в X — начале XX вв.: Учебное пособие. Челябинск, 2002.
Макаричев, Михаил Владимирович — Политический и уголовный сыск России в конце XIX- начале XX века
בלש במחלקת המשטרה. שנות 1900
ישיבת אש קודש

| --- | --- |
קהילת נהורא בטיול יום העצמאות
קהילת נהורא בטיול יום העצמאות
 ישיבה
 תקופת הפעילות:  2007–הווה (כ־17 שנים) 
 בעלי תפקידים
 ראש הישיבה:  הרב יובל בר נתן, הרב מתניה עמר
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°04′59″N 34°48′52″E﻿ / ﻿32.083166666667°N 34.814388888889°E﻿ / 32.083166666667; 34.814388888889
 www.nehora.org.il
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) ישיבת אש קודש(למפת גוש דן רגילה) ישיבת אש קודש(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ישיבת אש קודש(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ישיבת אש קודש  he ישיבת אש קודשhe ישיבת אש קודשמפת  __ רמת גן (in English: Ramat Gan)  __ גבעתיים (in English: Givatayim) [‌גוש דן וסביבותיו‌]מצפון ומערב: __ תל אביב-יפו (in English: Tel Aviv) ממזרח: __ בני ברק (in English: Bnei Brak), __ גבעת שמואל (in English: Giv'at Shmuel), __ קריית אונו (in English: Kiryat Ono), __ מחנה דורי (in English: Tel HaShomer Base) מדרום: __ אור יהודה (in English: Or Yehuda), __ פארק אריאל שרון (in English: Ariel Sharon Park) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ישיבת אש קודש היא ישיבה לחוזרים בתשובה, במרכז העיר רמת גן. לישיבה זו קשורה קהילת נהורא, ושתיהן ממוקמות בבית הכנסת בצלאל, בסמוך לעיריית רמת גן. הישיבה והקהילה הוקמו כשלוחה של ישיבת רמת גן.
פעילות הישיבה

בשנת ה'תשס"ו הקימה נהורא בית מדרש לבעלי תשובה. בשנת ה'תשס"ז (2007) הוקמה בעיר ישיבה לבעלי תשובה בשם ישיבת א"ש קודש (על שם אלעזר שמאי לייבוביץ' שנרצח בפיגוע הירי בצומת זיף). הישיבה שכנה בתחילה ברמת עמידר וכיום נמצאת במרכז העיר, בסמוך לעיריית רמת גן. מסלול הלימודים בישיבה כולל לימודי גמרא בעיון ובבקיאות, הלכה, חסידות וקבלה. בנוסף, ניתנים שיעורי ערב.
רבני הישיבה והקהילה

בראש הישיבה עומדים הרב יובל בר נתן והרב מתניה עמר. רב הקהילה שהתגבשה סביב הישיבה במרכז העיר הוא הרב אור חיים טאוב (רב מחלקת המקוואות והעירובין ברבנות רמת גן).
בין מעבירי השיעורים בישיבה:
הרב דוד דודקביץ' (רב היישוב יצהר)
הרב אהרלה הראל (לשעבר ראש ישיבת שילה)
הרב שלמה קליין (בנו של הרב משה שאול קליין)
הזמר אביתר בנאי
הזמר והשחקן שולי רנד
הרב מיכאל לוצקי - ראש כולל בשכונת רמת שלמה (שלוחה של ישיבת מרכז הרב).
פרויקטים נוספים של קהילת נהורא

מדרשת נביעה - מדרשה לבעלות תשובה, גם היא ברמת גן
מיזם השראה המיועד לסטודנטים, בשיתוף עם עמותת נפש יהודי. בראשו עומד הרב אהרוני ברנשטיין.
מכון הכנה לבר מצווה והדרכת חתנים וכלות
עלון השבת קרוב אליך. עורך העלון הוא הרב אהרוני ברנשטיין. בעלון מופיעות בין היתר שאלות ותשובות עם הרב יהושע שפירא. טורים קבועים של הרב עדין אבן ישראל, וכן מאמרים, ראיונות וכתבות ברוח חסידית.
ימים מאושרים (שיר)

"ימים מאושרים" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרים הישראלים שירי מימון ושמעון בוסקילה. את השיר הוציאו ב-1 באוגוסט 2011 לאור חברות התקליטים הליקון ועננה כסינגל שלא מתוך אלבום אולפן, שמטרתו לקדם את אלבום ההופעה של צמד הזמרים, "המופע המשותף".
רקע וכתיבה

"ימים מאושרים" נכתב והולחן על ידי מיכאל וקנין ובוסקילה בהתאמה. על הפקתו המוזיקלית היה עמית הראל אחראי. השיר עוסק בתהליך של צמיחה והתמודדות עם העבר. הדובר מבקש כוח לבטוח בעצמו, לשים את העבר מאחוריו ולחיות את חייו במלואם. הוא מייחל לסליחה עצמית על טעויות הנעורים וליכולת להתגבר על המכשולים שמציבים החיים בדרכו.
בהמשך מביע הדובר תקווה לעתיד טוב יותר. הוא מבקש לראות ימים מאושרים שממתינים לו, כשהוא נאחז בתקווה ובזעקה הפנימית שמכוונת את תפילתו.
רקע וכתיבה > עטיפה

בתמונה מוצגים מימון ובוסקילה במהלך הופעה חיה. מימון עומדת במרכז הבמה, לובשת שמלה בצבעים בהירים, ואוחזת מיקרופון ביד ימין. מאחוריה, בוסקילה מנגן על גיטרה, ומבצע קולות רקע. התאורה האפלה מאירה אותם באור עדין, דבר המוסיף לאווירה האינטימית והמרגשת של המופע.
הצלחה מסחרית

ב-11 באוגוסט 2011 הוצג "ימים מאושרים" כמועמד לכניסה למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג'. בשבוע שלאחר מכן הוחלט שלא להכניס אותו לדירוג השבועי. במצעד ההשמעות של רדיו אמצע הדרך הגיע השיר למקום התשיעי.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2011)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2011)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2011)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2011)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | רדיו אמצע הדרך | 9 |  |
הערות שוליים

↑  מילות השיר, באתר שירונט
↑  המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 11 באוגוסט 2011. פזמונט
↑  המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 18 באוגוסט 2011. פזמונט
ימים מקוללים (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |

 סוגה:  קומדיה 
 יוצרים:  סמיון סלפאקוב 
 כותבים:  סמיון סלפאקוב
 בימוי:  Andrey Boltenko, פיוטר בוסלוב, ולדימיר יפיפאנצב, מקסים פז'מסקי, רומן וולובוייב 
 שחקנים:  אנה מיכאלקובה ניקיטה טראסוב אולגה ויניצ'נקו אולגה וולקובה יבגני סנגאג'ייב סבטלנה קאמינינה יוליה טופולוניצקאיה טאיסיה ביטיוקובה פאבל וורוז'צוב טימופיי טריבונצב סמיון שטיינברג אלכסנדר אילין טימור בזינסקי אנסטסיה קלאשניקובה ולדימיר יפיפאנצב גריגורי קאלינין דניל וורוביוב קונסטנטין טיכונוב מריה מאשקובה ילנה ואליושקינה אלכסנדר נזארוב סבטלנה קאמינינה פאבל דרביאנקו אלכסנדר רובאק טימופיי טריבונצב יקטרינה וילקובה אולגה דיבצבה פיודור בונדרצ'וק יאן צפניק מרינה אלכסנדרובה יורי ביקוב
 ארץ מקור:  רוסיה רוסיה
 שפות:  רוסית
 מספר עונות:  1 
 מספר פרקים:  10 
 הפקה
 אורך פרק:  20 דק' 
 שידור
 תקופת שידור מקורית:  2020 
 קישורים חיצוניים
 עמוד הסדרה באתר Premier
 דף התוכנית ב-IMDb
 
ימים מקוללים (ברוסית: «Окая́нные дни») היא סדרה רוסית קומית שנוצרה על ידי המפיק סמיון סלפאקוב, צולמה בפורמט screenlife(אנ')‏-אלמנך והופקה על ידי חברת קומדי קלאב הפקות. שני הפרקים הראשונים זמינים מ-11 ביוני 2020 בספק שירותי הזרמת מדיה Premier של גזפרום.
עלילה

10 נובלות וסיפורים קצרים על אנשים הנמצאים בבידוד בית בעקבות מגפת COVID-19.
שחקנים ודמויות

| נובלה 1>  "סוף טוב".שם השחקן/ית | נובלה 1>  "סוף טוב".שם הדמות |
| --- | --- |
אנה מיכאלקובה: ילנה ולדימירובנה, אשתו של ויקטור
ניקיטה טראסוב: ויקטור אלכסייביץ', בעלה של ילנה, מדען ואנטומולוג
אולגה ויניצ'נקו: כריסטינה, מומחית למסאז' תאילנדי
אולגה וולקובה: אירינה, אמה של ילנה
יבגני סנגאג'ייב: אליז'מאן, שליח
נובלה 2. "משפחה שנייה"
סבטלנה קאמינינה: ויקטוריה, רעייתו של אלכסנדר במוסקבה, מומחית לחוק בינלאומי
יוליה טופולוניצקאיה: זלאטה, רעייתו האזרחית של אלכסנדר בפודולסק, מלצרית ברשת שוקולדניצה
טאיסיה ביטיוקובה: מאשה, בתם של זלאטה ואלכסנדר
פאבל וורוז'צוב: אלכסנדר, בעלה של ויקטוריה
נובלה 3. "עיסוי בשלט רחוק"
טימופיי טריבונצב: ולנטין גנאדייביץ' / דמיטרי, אורולוג / מאבטח
סמיון שטיינברג: קיריל לאסקובי
אלכסנדר אילין: פיוטר איליץ', בעלים של חברת בנייה
טימור בזינסקי: ולנטין חרצ'קוב, אורולוג
אנסטסיה קלאשניקובה: לנה, עוזרתו של ולנטין
נובלה 4. "חוֹב"
ולדימיר יפיפאנצב: ויקטור
גריגורי קאלינין: דמיטרי
דניל וורוביוב: קונסטנטין טיכונוב
אלינה אלכסייבנה: ילנה, רעייתו של דמיטרי
נובלה 5. "אִמָא"
מריה מאשקובה: ויקה, בתה של אלה החיה בלוס אנג'לס
ילנה ואליושקינה: אלה גיריגורייבנה, אמה של ויקה החיה במוסקבה
אלכסנדר נזארוב: דוד רזניק, מאהבה של אלה ובעלה של ליובה
סבטלנה קאמינינה: טטיאנה קוסטרובה, הפסיכולוגית של אלה
נטליה ריז'יך: ליובה, רעייתו של דוד
נובלה 6. "אנשי עסקים"
פאבל דרביאנקו: גנאדי בוריסוביץ' בעלים של מספרה
אלכסנדר רובאק: ויטאלי קוגוטקוב, שוטר משטרת התנועה
מיכאיל טרוייניק: ולדימיר בלינוחוואטוב, פקח תנועה, שותפו של ויטאלי
פיוטר בוסלוב: דניס לאפין, קצין המחלקת לביטחון פנים במשטרת הפדרציה הרוסית
נובלה 7. "גוף הכאב"
טימופיי טריבונצב: אנאטולי, מדריך יוגה
יקטרינה וילקובה: סבטלנה טרנטייבה
אולגה דיבצבה: אוקסנה, חברתה של סבטלנה
נובלה 8. "אחים"
פיודור בונדרצ'וק: פאשה, אחיו של סאשה, פקיד בעיריית מוסקבה
דמיטרי ליסנקוב: סאשה, אחיו של פאשה חבר בתנועה אופוזיציה
טטיאנה דוגילבה: 
נובלה 9. "הגרלה"
סבטלנה קולטאקובה: 
יאן צפניק: 
מרינה אלכסנדרובה: 
נובלה 10. "סוף העולם"
איוואן קופריינקו: 
אליונה בוטילקינה: 
יורי ביקוב: 
נטליה טטנובה:
הפקה

כל הסיפורים הקצרים צולמו באייפונים של השחקנים. לפני הצילומים, השחקנים דנו וביצעו חזרות באמצעות שירות זום.
ולדימיר יפיפאנצב צילם 4 גרסאות של הסצנות שלו עד שמצא את הסגנון הדרוש. במיוחד לצורך צילומי הנובלה "גוף הכאב" (חלק 7), השחקנית אולגה דיבצבה (רו') שכרה דירה בסנקט פטרבורג.
הערות שוליים

↑  В России покажут сериал Слепакова о самоизоляции // RNS, 2 июня 2020
1 2 3  Режиссёр Андрей Болтенко: Тонкую грань между творческой наглостью и пошлостью перейти очень легко // «Сноб», 10 июня 2020
↑  Слепаков спродюсировал сериал про самоизоляцию в формате скринлайф // טאס"ס, 2 июня 2020
↑  Новый сериал Семёна Слепакова «Окаянные дни» посвящён самоизоляции // «רוסיסקאיה גאזטה», 2 июня 2020
↑  Выходит новый скринлайф-сериал Семена Слепакова «Окаянные дни» // «Независимая газета», 8.6.2020
↑  Семён Слепаков создал сериал о «человеке эпохи самоизоляции» // Пятый канал, 2.6.2020
↑  «Окаянные дни»: продюсерский проект Семёна Слепакова о жизни на карантине // Regnum, 2.6.2020
↑  Screenlife-сериал Семёна Слепакова об изоляции «Окаянные дни» выйдет 11 июня // «‏КиноПоиск», 2.6.2020
↑  Фёдор Бондарчук в парике из светлых волос снялся в screenlife-сериале Семёна Слепакова «Окаянные дни» // «Вокруг ТВ», 2.6.2020
↑  Михалкова, Бондарчук и Догилева снялись в сериале про карантин // Кино Mail.ru, 2.6.2020
↑  «Я играю дурачков, которые нравятся женщинам»: Епифанцев о мелодрамах, «Окаянных днях» и сиквеле «Зелёного слоника» // RT, 9 июня 2020
↑  Как самоизолироваться, чтобы не самоликвидироваться: актёры нового сериала Семёна Слепакова «жгут» в screenlife // Teleprogramma.pro, 11 июня 2020
כדור אוגרים

אוגר בתוך כדור אוגרים
אוגר בתוך כדור אוגרים ירוק
כדור אוגרים הוא כדור חלול העשוי מפלסטיק שקוף שלתוכו מכניסים אוגרים, גרבילים, דגואים ומכרסמים קטנים אחרים, המאפשרים להם להתרוצץ מחוץ לכלובים שלהם מבלי להסתכן, לברוח או ללכת לאיבוד מתחת לרהיטים. האוגרים יכולים לעשות פעילות גופנית בעזרת כדור האוגרים. כדורים מייצרים רעם נשמע על פני רוב המשטחים, מה שמקל על איתורם גם כשהם מחוץ לטווח הראייה.
כדורי אוגרים מיוצרים ונמכרים לפחות מאז שנות ה-70 של המאה ה-20. רובם עשויים מפלסטיק שקוף עמיד עם חורי אוויר ודלת קטנה או מכסה אשר מאפשר לבעלים להכניס או להוציא את האוגר מהכדור.
אף על פי שכדורי אוגרים נועדו להגן על האוגרים, הם לא יכולים להגן עליהם באופן מלא, ואם האוגרים נופלים ממקום גבוהה, הם עלולים להיפצע ואף למות. על מנת לשמור על בטיחותם של האוגרים, הבעלים רשאים להניח את כדור האוגרים במפלס התחתון של ביתם, הרחק מכל מפלס גבוהה או מדרגות. חלק מהבעלים אף שמים מחסום ליד המדרגות, כדי שהאוגרים לא יתגלגלו במורד המדרגות.
אף על פי שלכדורי אוגרים יש חורי אוויר, יש להוציא את האוגרים מכדור האוגרים מדי פעם על מנת לתת להם לשתות ועל מנת למנוע מהם לקבל מכות חום. חשוב לשמור על כדור האוגרים כל הזמן בזמן שחיית המחמד בפנים. לעיתים הכדור מתגלגל מהר מדי, מה שעלול לפצוע את האוגר שבתוך הכדור.
היצרנים ממליצים להכניס לתוך כדורי האוגרים, אוגרים, גרבילים, עכברים, דגואים וחולדות קטנות בלבד; אין להכניס צ'ינצ'ילות או שרקנים לתוך הכדורים, מכיוון שגודלם ומבנה גופם שונים ממכרסמים קטנים, והכנסתם לתוך הכדור עלול להווה עבורם סכנה.
ביקורת

Tierärztliche Vereinigung für Tierschutz, האיגוד הווטרינרי הגרמני לרווחת בעלי חיים, ביקר בעבר את השימוש בכדורי אוגרים, האיגוד מזהיר כי כדורי אוגרים מהווים סכנה לאוגר, שהאוגר לא יכול לשלוט במהירות הכדור ולפעמים אף יכול להיחנק מכמות החמצן הדלה בתוך הכדור.
ראו גם

זורבינג
אוגר
הערות שוליים

1 2  Betsy Sikora Siino, Hamster: Your Happy Healthy Pet, Wiley, 2006-12-13, עמ' 112, ISBN 978-0-470-10685-3. (באנגלית)
↑  C. A. Mattacks, C. M. Pond, Site-specific and sex differences in the rates of fatty acid/triacylglycerol substrate cycling in adipose, tissue and muscle of sedentary and exercised dwarf hamsters (Phodopus sungorus), International Journal of Obesity 12, 1988, עמ' 585–597
↑  Wayback Machine, web.archive.org
↑  Dwarf Hamsters: Everything about Purchase, Care, Nutrition, and Behavior, 2009, עמ' 50
↑  Eve Adamson, Adopting a Pet For Dummies, John Wiley & Sons, 2005-10-13, ISBN 978-0-471-78512-5. (באנגלית)
↑  Chris, 14 Hamster Ball Tips For Hamster Owners, Online Hamster Care, ‏2016-03-01 (באנגלית)
יחסי בוליביה–צ'ילה

| יחסי בוליביה–צ'ילה |
| --- | --- |
בוליביה: צ'ילה


בוליביה: צ'ילה
שטח (בקילומטר רבוע)
1,098,581: 756,102
אוכלוסייה
12,455,579: 19,788,712
תמ"ג (במיליוני דולרים)
45,850: 335,533
תמ"ג לנפש (בדולרים)
3,681: 16,956

יחסי בוליביה–צ'ילה (בספרדית: Relaciones Bolivia-Chile) הם היחסים הבילטרליים בין הרפובליקה של צ'ילה למדינה הרב-לאומית של בוליביה. שתי המדינות חולקות גבול יבשתי משותף שאורכו 942 ק"מ. היחסים בין המדינות נמצאים במתיחות רבה מאז ראשית המאה ה-19, בעיקר סביב המחלוקת על אזור אטקמה, כיום מחוז אטקמה שבצ'ילה. היחסים התדרדרו אפילו יותר כאשר בוליביה נחלה תבוסה מול צ'ילה במלחמת האוקיינוס השקט ובכך איבדה את גישתה לים והפכה למדינה ללא מוצא לים. בעקבות המחלוקות הטריטוריאליות החליטה ממשלת בוליביה לנתק את הקשר הדיפלומטי עם צ'ילה לזמן רב, ורק בעשור הראשון של המאה ה-21 חזרו מנהיגי המדינות לדון בנושאים אסטרטגיים.
למרות היחסים המתוחים, לצ'ילה ולבוליביה עדיין יש חוזים כלכליים התומכים בתיירות ומסחר; לכן, היחסים הכלכליים (ייצוא, ייבוא וכו') לא הושפעו מהמהלכים הדיפלומטיים. בשנת 2019 הודיעה ממשלת צ'ילה על "דאגה" מסוימת מהבחירות בבוליביה, בהן הופל ראש הממשלה, איבו מוראלס.
יחסים היסטוריים > המאה ה-19 > המחלוקת על הגבולות

כאשר צ'ילה ובוליביה קיבלו את עצמאותן מספרד ב-1818 וב-1825 בהתאמה, גבולות המדינות נקבעו על ידי האימפריה העוזבת. לאחר שספרד קבעה את הגבולות, התעוררו מחלוקות שונות - למשל, מדבר אטקמה נקבע להיות בתוך שטחה של צ'ילה. עוד החלטה שעד היום היסטוריונים בוליביאניים וצ'יליאניים חלוקים בדעתם אם שטחה של צ'רקס, במקור חלק ממלכות המשנה של פרו, לימים חלק ממלכות המשנה של ריו דה לה פלאטה ובסופו של דבר שטח שנכלל בשטחה של בוליביה, כולל גישה לים. כשעזבה ספרד את האזור קבעה שצ'רקס יכלל במדינת בוליביה, אך לא הגדירו את האזור במדויק ולא ברור אם הוא כולל גישה לאוקיינוס השקט. הבוליביאנים תומכים בדעה ששטח הגישה לים צריך להמצא בידיי בוליביה, ואילו הצ'יליאנים מאמינים ששטח הים שייך לצ'ילה. כאשר סימון בוליבר הכריז על בוליביה כאומה בשנת 1825, הוא טען ששטחה של בוליביה צריך לכלול את נמל קובייה (אנ'), שכיום נמצא בצ'ילה, במקביל להצהרותיה של צ'ילה על כך שגבולה עם פרו עובר בנהר לואה (אנ') ולכן הנמל שייך לצ'ילה, ובוליביה היא מדינה ללא מוצא לים.