הרולינג סטונז
היסטוריה > 1968–1972: מותו של ג'ונס, פסטיבל אלטמונט, "Let It Bleed" ו-"Sticky Fingers"

ב-24 במאי 1968, הוציאה הלהקה את הסינגל "Jumping Jack Flash". בקרב מבקרי מוזיקה שונים, סימל השיר את חזרתה של הלהקה לשורשי מוזיקת הבלוז (דלתא בלוז) שאפיינה אותה בתחילת דרכה וזאת במעבר מסגנון הפופ הבארוקי והמוזיקה בעלת המאפיינים הפסיכדלים שבאה לידי ביטוי באלבומים האחרונים של הלהקה – "Aftermath" (משנת 1966), "Between the Buttons" ובעיקר "Their Satanic Majesties Request" (משנת 1967). השיר זכה להצלחה גדולה ונחשב לשיר המבוצע ביותר בהופעותיה של הלהקה עד היום.
ב-6 בדצמבר 1968, הוציאה הלהקה את האלבום "Beggars Banquet". השיר הבולט באלבום באלבום הוא "Sympathy for the Devil", שזכה להצלחה גדולה ודורג במקום ה-32 ברשימת "500 השירים הגדולים בכל הזמנים" של הרולינג סטון. שיר בולט נוסף באלבום הוא "Street Fighting Man", שנכלל אף הוא ברשימת השירים הגדולים של המגזין.
ב-11 בדצמבר 1968, הרימו חברי הלהקה מופע רוק שהתקיים בתוך אוהל קרקס. במסגרת המופע, שנקרא "קרקס הרוקנרול של הרולינג סטונז", הופיעה הלהקה וכן אמנים בולטים נוספים בהם ג'ון לנון, אריק קלפטון, המי, ג'תרו טאל, מריאן פיית'פול, יוקו אונו והכנר הישראלי עברי גטליס. הייתה זו הופעתו האחרונה של ג'ונס, שנראה מטושטש ותחת השפעת סמים. הקלטות המופע תועדו לסרט, אשר יצא לאקרנים רק באוקטובר 1996 וזאת לאור חוסר שביעות הרצון של ג'אגר מהופעת הלהקה.
ב-8 ביוני 1969, כינס ג'ונס מסיבת עיתונאים בביתו בה הודיע על עזיבת הלהקה. בנוגע לסיבת עזיבתו' ציין ג'ונס כי הוא מעוניין לפנות לכיוון מוזיקלי אחר ששונה מהסגנון המוזיקלי של הלהקה. ב-3 ביולי 1969, כחודש לאחר עזיבתו את הלהקה, נמצא ג'ונס ללא רוח חיים בבריכה שבביתו. יומיים לאחר מותו של ג'ונס, ערכה הלהקה הופעה בהייד פארק שבלונדון מול קהל של כרבע מיליון איש. ההופעה הוקדשה לזכרו של ג'ונס ובמהלכה שחררו חברי הלהקה מאות פרפרים לאוויר. הייתה זו הופעתו הראשונה של מחליפו של ג'ונס בלהקה – מיק טיילור, אשר הצטרף ללהקה לאחר שעזב את ההרכב "John Mayall & the Bluesbreakers".
ב-23 באוגוסט 1969, הוציאה הלהקה את הסינגל "Honky Tonk Woman", שזכה להצלחה רבה.
בנובמבר 1969, יצאה הלהקה לסיבוב הופעות בארצות הברית. הופעותיה של הלהקה באולם ה"מדיסון סקוור גארדן" בניו יורק תועדו ויצאו שנה מאוחר יותר במסגרת אלבום ההופעה השני של הלהקה "Get Yer Ya-Ya's Out!". האלבום שזכה להצלחה, הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים המצליחים בארצות הברית.
ב-5 בדצמבר 1969, הוציאה הלהקה את האלבום "Let it Bleed". בדומה לקודמו, אופיין האלבום בנגיעות ממוזיקת הבלוז ובביקורת חברתית מגוונת. בין השירים הבולטים באלבום היו "Gimme Shelter", "You Cant Always Get What You Want", וגרסת כיסוי לשירו של אמן הבלוז רוברט ג'ונסון "Love In Vain". האלבום, אשר נחשב לאחד מהאלבומים המצליחים והמפורסמים של הלהקה, הגיע למקום ה-21 ברשימת "האלבומים הטובים ביותר" שערך ערוץ המוזיקה "VH1" בשנת 2001. שנתיים לאחר מכן, דורג האלבום במקום ה-32 ברשימת "500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים" של מגזין המוזיקה "הרולינג סטון".
יום לאחר הוצאת האלבום, השתתפה הלהקה במופע רוק שנערך במתחם מרוצי מכוניות בעיר אלטמונט שבקליפורניה. המופע, שאורגן בידי הלהקה, כלל אמנים נוספים מהשורה הראשונה באותה תקופה, כמו: סנטנה, ג'פרסון איירפליין וקרוסבי סטילס נאש ויאנג, כאשר הרולינג סטונז תוכננו להיות הלהקה האחרונה שתופיע.
הכניסה להופעות הייתה בחינם וכ-300,000 איש הגיעו אל הפסטיבל אשר הסתיים באירוע טראגי, כאשר במהלך הופעתה של הלהקה, חברי כנופיית אופנוענים בשם מלאכי הגיהנום, שנשכרו לאבטחת האירוע, רצחו בדקירות סכין מעריץ שחום עור בשם מרדית' הנטר (Hunter). הארגון הלקוי, ההתפרעויות, והרצח שהיווה את שיא השפל של האירוע, עיצבו את המוניטין שקיבל המופע בתור אירוע מכונן בהיסטוריה של הרוקנ'רול שלאחריו ירדה לפרק זמן מסוים הפופולריות של פסטיבלי הרוק, וכן בתור האירוע ש"הרג" את התמימות של שנות השישים.
באוגוסט 1970, יצאה הלהקה לסיבוב הופעות באירופה שכלל 22 הופעות וארך כחודשיים.
במרץ 1971, קיימה הלהקה מסע הופעות נרחב ברחבי אנגליה שכלל 17 הופעות.
ב-23 באפריל 1971, הוציאה הלהקה את האלבום "Sticky Fingers", שהיה אלבומה הראשון תחת חברת ההקלטות "Rolling Stones Records". האלבום, שזכה להצלחה אדירה, העפיל לראש דירוגי המצעדים הן בבריטניה והן בארצות הברית. האלבום כלל שניים משיריה המפורסמים ביותר של הלהקה "Brown Sugar, Wild Horses, וכן את השיר "Sister Morphine", אשר נכתב על ידי זוגתו לשעבר של ג'אגר, מריאן פיית'פול. תרומתו של טיילור לאלבום הייתה ניכרת לאור התמכרותו של ריצ'רדס להרואין שהחלה להתחזק. על אף זאת, כל שירי האלבום זכו לקרדיט הידוע "ג'אגר/ריצ'רדס", מבלי להזכיר את טיילור.