stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שלום עכשיו
היסטוריה > ממשלות נתניהו

בשנים 2011–2013 ארגנה שלום עכשיו את "כנס השמאל הישראלי" שדן בעתידו של השמאל הישראלי, בירידת מעמדו בדעת הקהל בישראל ובדרכים לשנות זאת.
בדצמבר 2015 פרסמה התנועה דו"ח על מקורות המימון של תשע עמותות המזוהות עם הימין הישראלי. לפי הדו"ח סך כל המימון מתרומות והשתתפויות של תשע העמותות שנבדקו עמד על כ-580.88 מיליון ש"ח בשנים 2006–2013, 485.81 מיליון ש"ח מתוכם רק מתרומות. לפי הדו"ח כ-455.26 מיליון שקל, שהם 93.7% מסך התרומות, הגיעו מתרומות חסויות ולא שקופות.
פעילי התנועה הניפו דגל שחור במליאת הכנסת במהלך דיון בחוק יסוד: ישראל – מדינת הלאום של העם היהודי והורחקו בידי הסדרנים.
שלום עכשיו נמנתה עם 40 הגופים, ישראלים ופלסטינים, שעתרו לבג"ץ נגד חוק להסדרת ההתיישבות ביהודה והשומרון. ביוני 2020 התקבלה העתירה ובג"ץ ביטל את החוק.
בעקבות עתירה של שלום עכשיו, שטענה כי רשויות מקומיות ביהודה ושומרון העבירו כספים שלא כדין ל"אמנה", תנועת ההתיישבות של "גוש אמונים", החליטה בסוף 2019 נשיאת בית המשפט העליון, אסתר חיות, בהחלטת ביניים, שבשנת 2020 יועברו תמיכות ל"אמנה" רק באישור בית המשפט. ביולי 2021 דחה בג"ץ את העתירה.
פעילות נגד התנחלויות > עתירות בדרישה לפינוי מאחזים > עמונה

כחלק מהמעקב של התנועה אחרי בנייה בלתי חוקית במאחזים והתנחלויות ביש"ע הגישה שלום עכשיו ב-3 ביולי 2005 עתירה לבג"ץ, אשר דרשה את ביצוע צו ההריסה שהוצא כנגד בתים במאחז עמונה, הסמוך להתנחלות עפרה, כיוון שנבנו על קרקע פרטית של פלסטינים. בג"ץ קיבל את העתירה. ב-1 בפברואר 2006 נכנסו כוחות יס"מ, משטרה וצבא ליישוב, ולאחר מאבק קשה, אלים ומתוקשר, נהרסו 9 הבתים שעליהם הוגשה העתירה.
פעילות נגד התנחלויות > עתירות בדרישה לפינוי מאחזים > ששת המאחזים

שלום עכשיו עתרה לפינוי מבנים בשישה מאחזים שנבנו לטענתה על קרקע פרטית פלסטינית: מצפה לכיש (מערבית לחברון), צומת הטי-גבעת אסף (מזרחית לרמאללה), רמת גלעד-גבעת הדגל (מערבית לשכם), מעלה רחבעם (מזרחית לבית לחם), מצפה יצהר-נ.ג. 693 (דרומית לשכם), וגבעת הרואה – עלי 762 (צפון מערבית לרמאללה). בסופו של דבר נהרסו מבנים בגבעת אסף ובמעלה רחבעם. בכוונת המדינה להסדיר את שאר המאחזים.
פעילות נגד התנחלויות > עתירות בדרישה לפינוי מאחזים > נתיב האבות

מאחז נתיב האבות הוקם בשנת 2001 בגוש עציון על אדמות בלתי מוסדרות של הכפר אל-ח'אדר. כנגד הבנייה במאחז הוגשו מספר עתירות ובקשות לבית המשפט, והוצאו מספר צווי הריסה על ידי המדינה שלא מומשו. ב-2014 עתרה שלום עכשיו עם כמה מבעלי הקרקעות הפלסטיניים, להריסה ופינוי של שבעה-עשר בתים. בית המשפט קיבל את העתירה והורה על הריסת הבתים, וביום 12.6.2018 פונו הבתים על ידי המדינה.
מבנה התנועה

בראשית דרכה לא הייתה לתנועה היררכיה ארגונית, מוסדות רשמיים או נציגים נבחרים. הפעילות הייתה התנדבותית והתבססה על מאות פעילים בערים. מימון הפעילות נעשה על ידי תרומות מישראל ומחו"ל ואיסוף כספים בהפגנות. מדי פעם התכנס פורום ארצי, או "פורום-על" כפי שנקרא, וכן אורגנו מטות פעולה להפגנות ולפעילות. חברי פורום העל התחלפו אך הגרעין הקבוע עד 1981 כלל את עמרי פדן, צלי רשף, מוטי פרי, אבו וילן, דדי צוקר, יוסי בן-ארצי, יולי תמיר, ולימים גם ג'נט אביעד, נפתלי רז ויורם בן פורת. במהלך שנות ה-90 התמסדה התנועה והפכה לעמותה עם עובדים בשכר.
כיום "שלום עכשיו" מנוהלת על ידי העמותה "ש.ע.ל - שלום עכשיו לישראל מפעלים חינוכיים", אשר שמה הקודם עד לאוקטובר 2008 היה "שעל מפעלים חינוכיים". בעתירות לבג"ץ היא מזדהה כ"תנועת שלום עכשיו - ש.ע.ל. מפעלים חינוכיים", כ"תנועת שלום עכשיו- ש.ע.ל." או כ"שלום עכשיו - שעל מפעלים חינוכיים". בראש התנועה עומד מזכ"ל, ומדיניותה נקבעת על ידי מזכירות התנועה. "שעל מפעלים חינוכיים" רשומה אצל רשם העמותות כעמותה שמטרתה "פעילות חינוכית על ידי פרסום חומר הסברה, כינוס אסיפות הסברה, פרסום מודעות בעיתונים, ובכל דרך אחרת שיש בה כדי להשפיע על חינוכו של הנוער בפרט ושל הציבור בכלל".
בשנת 2007 עמד מחזור הפעילות של העמותה על כ-5 מיליון שקלים ובשנת 2008 על כ-3.6 מיליון שקלים. בשנה זאת הוקצו כ-1.5 מיליון שקלים עבור "מחקר בשטחים". רוב המימון הגיע מתרומות שמקורן בחו"ל, המועבר על ידי אגודות ידידים ברחבי העולם וכן על ידי האיחוד האירופי ומדינות אירופאיות שונות, בהן נורווגיה, בריטניה, גרמניה, הולנד ובלגיה. בשנת 2007 היוו התרומות ממדינות זרות כ-40% מכלל התרומות, ובשנת 2008 כ-50% מכלל התרומות בשנת 2011 הגיעו כמעט כל התרומות לתנועה מ"ישויות מדיניות זרות" והן יועדו עבור "מעקב שטחים".
מבנה התנועה > מנהלים

בשנים 1995 עד 2002 כיהנו בתנועה מזכ"ל ומנכ"ל נפרדים. המזכ"ל היה אחראי על "יחסי החוץ" של התנועה, עבודה מול התקשורת, ענייני מדיניות ועבודה מול פוליטיקאים, ואילו המנכ"ל היה אחראי על ההיבטים הארגוניים של התנועה, בהם ריכוז העבודה של רכזי השטח בסניפים השונים, ארגון פעילויות והפגנות ארציות.
משנת 2003 יש לתנועה מנכ"ל בלבד.
מנהלי התנועה מאז הקמתה:
גברי ברגיל (1990–1994)
חיה נח (1994–1995)
מוסי רז (מזכ"ל, 1995–2000)
חן רז (מנכ"ל, 1995–1999)
בטי בנבנישתי (מנכ"לית, 1999–2000)
גבי לסקי (מנכ"לית, פברואר–דצמבר 2000)
מוריה שלומות (מנכ"לית, 2000–2002)
מוני מרדכי (2003)
יריב אופנהיימר (2003–2016)
אבי בוסקילה (2016–2018)
שקד מורג (2022–2018)
ליאור עמיחי (2023 והלאה)
תביעות נגד שלום עכשיו

נגד שלום עכשיו הוגשו מספר תביעת לשון הרע, בעקבות דו"חות שפרסמה באתרה ובאמצעי התקשורת נגד מתנחלים ועוד.
ב-1 ביולי 2007 פסק בית משפט השלום בירושלים על דרך הפשרה כי שלום עכשיו תשלם 6,500 ש"ח לאריה קינג, בתוספת הוצאות. לדברי קינג נפסק לו הפיצוי לאחר שתבע את הארגון על שהוציא את דיבתו, כשציטט כאילו קינג אמר שהוא מוכן לעבור על החוק כדי לאכלס שכונה במזרח ירושלים.
ב-11 בדצמבר 2008 במסגרת הסדר פשרה שקיבל תוקף של פס"ד בבית משפט השלום בירושלים, שילמו שלום עכשיו, אטקס ועופרן, פיצויים בסך 20,000 ש"ח ל"עמותה לגאולת קרקע" ופרסמו התנצלות פומבית בעקבות ליקוי חלקי בדו"ח "עבירה גוררת עבירה" בחלק שבו טענו שחלק מאדמות ההתנחלות רבבה הן אדמות פלסטיניות פרטיות גזולות.
ביקורת

יש המבקרים את המימון שמקבלת התנועה מממשלות זרות. פעילי ימין התלוננו אצל רשם העמותות כי אין התאמה בין פעילות "שלום עכשיו", שאותה מממנת עמותת "שעל מפעלים חנוכיים", ובין מטרותיה הרשומות של העמותה. מועצת יש"ע פרסמה נייר עמדה בו טענה כי דו"ח שפרסמה "שלום עכשיו" לגבי תקציבי ממשלה המופנים ליהודה ושומרון נכתב באופן מניפולטיבי ומטעה, וזאת במטרה להכפיש את תושבי האזור.
באוקטובר 2014 כינה ראש הממשלה בנימין נתניהו את פעולתה של שלום עכשיו: "חוסר אחריות לאומית", והאשימה בפרסום ידיעה בעניין אישור בנייה בגבעת המטוס בירושלים, במטרה לחבל בפגישתו עם נשיא ארצות הברית ברק אובמה.
לקריאה נוספת

מיכאל פייגה, שתי מפות לגדה: גוש אמונים, שלום עכשיו ועיצוב המרחב בישראל, ספריית אשכולות, מכון לוי אשכול, האוניברסיטה העברית בירושלים; הוצאת מאגנס, תשס"ג.
מרדכי בר-און, "תנועת השלום בעשור הרביעי 1987-1977", בתוך יחיעם ויץ וצבי צמרת (עורכים), העשור הרביעי: תשל"ח-תשמ"ח, הוצאת יד יצחק בן-צבי, ירושלים, 2016, עמ' 128-109.
פוצ'ו

| --- | --- |

ישראל ויסלר בכיכר רבין בתל אביב, קיץ 2012
 לידה:  1 בפברואר 1930 (בן 95) ג' בשבט ה'תר"ץ תל אביב, פלשתינה (א"י) המנדט הבריטי
 מדינה:  ישראל ישראל
 עיסוק:  סופר, תסריטאי, מחזאי
 מקום לימודים:  הגימנסיה העברית "הרצליה" 
 שפות היצירה:  עברית 
 יצירות בולטות:  "חבורה שכזאת", "יוסל'ה, איך זה קרה?", "אולי תרדו שם"
 תקופת הפעילות:  1949–מתמשך (כ־76 שנים)
 צאצאים:  ימי ויסלר 
 פרסים והוקרה:  פרס יציב (1976)  פרס היצירה לסופרים עבריים (2011)  פרס אקו"ם (2015)  פרס אריק איינשטיין (2018)  יקיר העיר תל אביב (2025)
 poochoo.co.il
 
פוצ'ו בשנות הארבעים
ישראל מנחם וִיסלֶר (הידוע בשם העט פּוּצ'ו; נולד ב-1 בפברואר 1930) הוא סופר, משורר, עיתונאי, סאטיריקן, פזמונאי, תסריטאי, מחזאי, במאי וכותב צ'יזבטים ישראלי. מהראשונים שכתבו על דור הפלמ"ח ללא פומפוזיות והאדרה. אחדים מספריו עובדו לסרטים מצליחים.
את ארכיונו הפקיד במכון גנזים - ארכיון הסופרות והסופרים העבריים בישראל, אשר בבית אריאלה, בתל אביב.
ביוגרפיה

ישראל ויסלר (פוצ'ו) נולד וגדל בתל אביב. אביו עבד כנגר ואחר כך כקבלן, ואמו הייתה עקרת בית. למד בבית החינוך לילדי עובדים ובבית ספר הכרמל, ואת לימודיו התיכוניים עשה בגימנסיה הרצליה. את כינויו "פוצ'ו" קיבל בעת לימודיו בבית הספר כאשר בעבודה שכתב, הוא תיאר דיאלוג דמיוני בין משה לבני ישראל בעת הנדודים במדבר, בו אומר משה לבני ישראל: "תעזבו אותי לנפשי, פוצ'ו לכם ממני". מאז הפך "פוצ'ו" לכינויו בפי התלמידים האחרים. נמנה עם הכשרת בית השיטה.
התגייס ב-1948 לפלמ"ח ושובץ בגדוד הראשון של חטיבת יפתח, השתתף בקרבות בעמק הירדן ובנגב ונטל חלק במבצע לכיבוש באר שבע. במסגרת שירות המילואים שימש נהג רכב לפינוי אשפה במבצע קדש ובמלחמת ששת הימים שימש נהגו של שמואל גונן (גורודיש), מפקד חטיבה 7. לאחר מלחמת ששת הימים היה נהגו של יצחק רבין.
פוצ'ו היה ממקימי קיבוץ נתיב הל"ה, והיה חבר הקיבוץ בין השנים 1948 ל-1953. הוא למד לתואר באגרונומיה בפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית ברחובות, ותיאטרון וקולנוע באוניברסיטת תל אביב. עבד כמורה לטבע בבית ספר בכפר גלים, רכז תרבות בבית ההארחה של קיבוץ חניתה ומנהל במפעל למוצרי פלסטיק.
בשנת 1954, בהיותו סטודנט, זכה סיפור שלו שהתפרסם ב"מעריב" בתחרות של העיתון.
את ספרו הראשון, "חבורה שכזאת", המתאר בהומור את הווי חיי ההכשרה ולוחמי הפלמ"ח, כתב כבר בגיל 19, אך הספר יצא לאור רק שבע שנים אחר כך. הספר זכה להצלחה גדולה, ואף עובד לסרט קולנוע בכיכובם של יוסי בנאי, בומבה צור, עודד תאומי, אילי גורליצקי וגילה אלמגור. פוצ'ו כתב עוד כ-40 ספרים ומחזות, לילדים ומבוגרים, בהם שיתף את קוראיו מחוויותיו וחיי משפחתו. הספר "אולי תרדו שם", על חבורת ילדים תל אביבית המאמצת זקן תמהוני, הוסרט בשנת 1964. במהלך השנים כתב כמאה תסריטים לתוכניות הטלוויזיה "טלפלא", "שניים בראש אחד", "זהו זה!", "הופה היי" ועוד. פוצ'ו היה כתב קבוע של טורים הומוריסטים בעיתוני ילדים ונוער מובילים, כגון "פילון", "הארץ שלנו" ו"מעריב לנוער". בשנת תשל"ה (1976) זכה ספרו "חבורת מתושלח" בפרס יציב (זהו ספרו היחיד שתורגם לאנגלית).
בשנת תשע"א (2010) זכה בפרס ראש הממשלה לסופרים עבריים על שם לוי אשכול. בלקסיקון אופק לספרות ילדים (1985) הוגדר פוצ'ו כ"בכיר יוצרי הילדים והנוער בישראל". השירות הבולאי הנפיק בול: "פוצ'ו – חבורה שכזו" במלאת למחבר 75 שנים. ב-2013 השתתף בסרט "הבן של אלוהים" לצידם של מכרם ח'ורי וזוהר שטראוס. זוכה פרס אקו"ם למוזיקה קונצרטית וספרות לשנת 2015, פרס מיוחד מטעם הדירקטוריון על תרומתו הרבה ליצירה הישראלית.
בנובמבר 2018 הכריז משרד התרבות והספורט על פוצ'ו כאחד הזוכים בפרס לאמנים ותיקים על שם אריק איינשטיין.
בשנת 2025 זכה פוצ'ו באות יקיר העיר תל אביב.
חיים אישיים

פוצ'ו היה נשוי לדיצה מאיר (בתו של בנימין מאיר, ממקימי מגדל שלום) עד מותה ב-2008. לשניים נולדו שלושה ילדים: עדנה, אורי (נפטר מסרטן הריאה ב-2013) וימי.
פוצ'ו היה דודו של הצלם נלי שפר, אשר שימש השראה לדמותו של נלי, אחיה הצעיר של איה מספרו "איה הג'ינג'ית".
ספריו ומחזותיו

ספרים (רשימה חלקית)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  שוקי בקבוקי  אפרים שלא אהב לישון בצהריים  אפרים שנפלו לו המכנסיים  על הא ועל דא  תעלומת הילקוט  פרא אדם  המורה הדגול שמילקיהו  אריק מפוזריק  חבורה שכזאת - זוכה פרס אשר ברש לשנת תשט"ז; עובד לסרט קולנוע בעל אותו השם ב-1962  אני פחדן אני  הקטן האמיץ  יוסל'ה, איך זה קרה? - עובד לסרט קולנוע ב-1989  איה הג'ינג'ית  אולי תרדו שם - עובד לסרט קולנוע ב-1964  איילת המבולבלת  עשרים אחרי עשר  אהבה בליל הפשפשים (ספר הצ'יסבטים) |  אפרים קומתיים  בחיי: אוטוביוגרפיה  דודלי חודלי  האח הקטן והמציץ  הבלש שלומיאלי בארץ טררם  המסע לארץ הבצק  חבורת מתושלח (תורגם לאנגלית: Methuselah’s Gang)  חצי חצי  הנמלה והחבילה  כשהמורה שמלקיהו היה ילד  מוקי צימוקי  נשיקה בחצר  הבתולה מתל ברוך  זאת שכוווווולם יודעים: רומן צדדי  אחרי במידבר  חרגולה והנמלה  תעלומת מכתב האהבה שנשלח אל המורה הדגול שמילקיהו  הצעצועים של הרוח |  |
מחזות (רשימה חלקית)
חלף זמנך, טרומפלדור (מחזמר, 1970)
נשף העקומות (קומדיה)
הרצפלד (מחזמר)
ארץ נוד (קומדיה)
אמבוש בגן העדן (קומדיה)
מבצע אחשוורוש
ציפי-קונץ (לילדים ונוער, בכיכובה של ציפי שביט)
האלבום שכתב

סיני בירוק: אלבום ההתיישבות בסיני (תשכ"ז–תשמ"ב) 1967–1982
הערות שוליים

↑  ויסלר, ישראל (פוצ'ו), מס. בעל ארכיון 768, באתר מכון גנזים ע"ש אשר ברש
↑  ציוני דרך בקורות חייו – על גב ספרו "חבורה שכזו", הוצאת "לשון", 2009; בריאיון לאלי אשד הודה שכתב פרט זה בהומור: "הסעתי את הרמטכ"ל רבין חמש דקות תמימות... ממנחת המסוקים ועד למגרש המסדרים."
↑  ישראל ויסמן, אמן בא ליישוב משלט, מעריב, 27 בספטמבר 1954
ארבעה ולא שלושה זכו במאות קולות ובפרסים, מעריב, 11 באוקטובר 1954
↑  פּוּצ'וּ והלמֶד-וו"ניקים
↑  "פרס יציב" תשל"ה – הוענק לישראל ויסלר, דבר, 2 באפריל 1976.
↑  מיה סלע, בין 14 זוכי פרס ראש הממשלה: ויזלטיר, קסטל בלום, פוצ'ו וגברון, באתר הארץ, 1 בדצמבר 2010
↑  הוכרזו שמות הזוכים בפרס אקו"ם בתחום המוזיקה הקונצרטית והספרות לשנת 2015, אתר אקו"ם.
↑  רן בוקר, הוכרזו זוכי משרד התרבות בפרס לאמנים ותיקים לשנת 2018, באתר ynet, 27 בנובמבר 2018.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007273647805171  BnF: cb17075868m (data)  GND: 1089815670  ISNI: 0000 0000 6693 6320  LCCN: n80065803  MusicBrainz: 60d7266c-b389-4d5a-bd9e-5edb242b5085  VIAF: 3772123   WorldCat (עם VIAF): 3772123
ענבל רז

| --- | --- |

 לידה:  1997 (בת 28 בערך) נתניה, ישראל
 שם לידה:  ענבל רזמוביץ'
 שם במה:  ענבל רז
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2018
 שפה מועדפת:  עברית
 בן זוג:  אלי חולי
 
ענבל רזמוביץ' (נולדה ב-1997, ידועה בשם הבמה ענבל רז) היא זמרת-יוצרת ישראלית.
ביוגרפיה

ענבל רזמוביץ' נולדה בנתניה בשנת 1997. בשנת 2017, נבחנה לעונה החמישית של תוכנית המציאות "הכוכב הבא לאירוויזיון" אליה לא התקבלה לבסוף אך המשיכה להתפרסם ביצירת קאברים ברשתות החברתיות טיקטוק, אינסטגרם ויוטיוב.
לאחר שסיימה את שירותה הצבאי בלהקת חיל האוויר החלה לעבוד על הקריירה המוזיקלית שלה וב-23 ביולי 2018 הוציאה את סינגל הבכורה שלה, "בסוף הדרך".
ב-28 ביוני 2022, לאחר הפסקה של ארבע שנים בהן התמקדה ביצירת תוכן לרשתות החברתיות, הוציאה ענבל את הסינגל "שלוותה" אשר זכה להצלחה רבה, והחליטה בזאת להוציא רמיקס של שלוותה. וב-7 בנובמבר 2022 הוציאה את הסינגל השלישי שלה, בשם "ננה בננה" לאחר הסינגל החליטה להוציא אותו לא רק בעברית, אלא גם בשפה אנגלית.
ב-21 בפברואר 2023, הוציאה את הסינגל "במציאות אחרת", וב-2 ביולי 2023 את הסינגל "מי לימדה אותך?" שנכנס למקום ה-81 במצעד ההיטליסט.
ב-3 באפריל 2024 רז ואלי חולי הוציאו לאור שיר משותף בשם "מה שאני צריכה". השיר החדש נכתב בהשראת מערכת היחסים בין רז לחולי, ונכתב על ידם יחד עם ערן גולדברג, שאחראי גם על ההפקה. ב-4 ביוני, הוציאה רז את הסינגל "דיסטנס" אשר נכתב והולחן על ידה, יחד עם אלי חולי, רועי שחורי ועמית ממן.
ב-7 במרץ 2025 הוציאה לאור את הסינגל "דמות ראשית" שיצא ביום האישה ביוזמת ערוץ ניקלודיאון.
חיים אישיים

בשנת 2018 הייתה בזוגיות עם הזמר ויוצר התוכן הישראלי קטריקס אשר שימש כהשראה לסינגל הבכורה שלה, "בסוף הדרך". במרץ 2022, לאחר שהופיעה בקליפ "תמיד זאת את" של הזמר אלי חולי אישרו השניים כי הם מנהלים מערכת יחסים זוגית.
דיסקוגרפיה > סינגלים

| שם השיר | שנה | מיקומי שיא> היטליסט | מיקומי שיא> טופ 40 |
| --- | --- | --- | --- |
| "בסוף הדרך" | 2018 | — | — |
| "שלוותה" | 2022 | — | — |
| "ננה בננה" | 2022 | — | — |
| "במציאות אחרת" | 2023 | — | — |
| "מי לימדה אותך?" | 2023 | 81 | 40 |
| "מה שאני צריכה" (עם אלי חולי) | 2024 | — | — |
| "דיסטנס" | 2024 | — | — |
| "דמות ראשית" | 2025 | — | — |
הערות שוליים

1 2 3  משה אבוטבול, כל מה שאתם חייבים לדעת על ענבל רז, באתר פרוגי, ‏3 בפברואר 2022
↑  משה אבוטבול, #שווה_לעקוב: מתעדת החופשות - inbalrazmovich@, באתר פרוגי, ‏5 באוגוסט 2015
↑  עדי ארצי, קול הענבל: כוכבת הרשת הנתנייתית מוציאה סינגל בכורה בגיל 21 (וידאו), באתר mynet‏ נתניה, 2 באוקטובר 2018
↑  מי מתאים לאירוויזיון? - יוסמיוסיק, באתר יוסמיוזיק, ‏6 בנובמבר 2017
↑  משה אבוטבול, כל מה שאתם חייבים לדעת על ענבל רז, באתר פרוגי, ‏3 בפברואר 2022
↑   ענבל רז - ננה בננה, סרטון בערוץ "ענבל רז - Inbal raz", באתר יוטיוב (אורך: 02:26)
1 2  אורטל כהן, תחילת הדרך: סינגל הבכורה של ענבל רז, באתר פרוגי, ‏1 ביוני 2018
↑  "שלוותה": כוכבת הטיקטוק ענבל רז בסיגנל בכורה - ישראלה, באתר ישראלה, ‏4 במאי 2022
1 2  ליאל דנינו, ענבל רז: "לא יודעת אם אירוויזיון זו השאיפה שלי", באתר פרוגי, ‏3 ביולי 2022
1 2  משה אבוטבול, ננה בננה: ענבל רז משחררת סינגל חדש, באתר פרוגי, ‏1 באוקטובר 2022
↑   ענבל רז - שלוותה (Prod. By Roby Fayer), סרטון בערוץ "ענבל רז - Inbal raz", באתר יוטיוב (אורך: 02:55)
↑   ענבל רז - ננה בננה, סרטון בערוץ "ענבל רז - Inbal raz", באתר יוטיוב (אורך: 02:26)
↑   ענבל רז - במציאות אחרת (Prod. By S42 - Osher Biton), סרטון בערוץ "ענבל רז - Inbal raz", באתר יוטיוב (אורך: 02:58)
↑   ענבל רז - מי לימדה אותך? (By Session 42), סרטון בערוץ "ענבל רז - Inbal raz", באתר יוטיוב (אורך: 02:47)
↑  גיל משעלי, ‏ענבל רז ואלי חולי יקליטו שיר משותף, באתר ‏מאקו‏, 28 במרץ 2024
↑   ענבל רז - דיסטנס (Prod. By Yinon Yahel and Yann Selka), סרטון בערוץ "ענבל רז - Inbal raz", באתר יוטיוב (אורך: 02:20)
↑   אלי חולי – תמיד זאת את (Prod. by Roby Fayer), סרטון בערוץ "אלי חולי - Eli Huli", באתר יוטיוב (אורך: 03:31)
↑  קיץ ברבנר, ‏מכה על הברזל: אלי חולי בסינגל ראשון אחרי גמר ה"אקס פקטור", באתר מעריב אונליין, 14 במרץ 2022
↑  פוסט של ישראל בידור, באתר אינסטגרם, ‏15 במרץ 2022
↑  הלםםםם! זאת החברה החדשה הפצצה דוגמנית על של אלי חולי מ"אקס פקטור" | עומרי חיון, באתר עומרי חיון, ‏5 בפברואר 2022
↑  TOP 40 - הלהיט המנצח של עדן חסון, באתר פרוגי, 23 באוגוסט 2023
ילקוט הרועים

ערך זה עוסק בסוג של צמח חד שנתי. אם התכוונתם לכתב עת, ראו .
| ילקוט הרועים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: צמחים וסקולריים
סדרה:: צלפאים
משפחה:: מצליבים
סוג:: Capsella
מין:: ילקוט הרועים
שם מדעי
 Capsella bursa-pastoris ‏מדיקוס, 1792

ילקוט הרועים (Capsella bursa-pastoris) הוא צמח עשבוני חד-שנתי או דו-שנתי ממשפחת המצליבים, הנפוץ בבתות ובבתי גידול מופרים ברוב חלקי ישראל וכן נמנה עם צמחי הבר הפוריים והנפוצים ביותר בישראל ובעולם. מקורו במזרח אירופה ובאסיה הקטנה, ותפוצתו הטבעית משתרעת בעיקר באזורים ממוזגים ותת-טרופיים של העולם הישן. עם זאת, הוא חרג מגבולות תפוצתו והתפשט לכל היבשות, במיוחד לאזורים קרירים יותר, כמו האיים הבריטיים, צפון אמריקה וסין ואוכלוסיות של ילקוט הרועים נמצאו גם באזורים ארקטיים ואלפיניים, כמו גרינלנד, איסלנד וסבאלברד – עדות לכושר הסתגלותו הרחב, שהפך אותו לחלק בלתי נפרד מהמערכות האקולוגיות המקומיות.
ילקוט הרועים הוא מראשוני הפורחים לאחר גשמי היורה. בהמשך הוא ניכר בפירותיו הקירחים, דמויי משולש בבסיסם ודמויי לב בקודקודם, עם מקור קצר מאוד בחלק המפורץ. מקור זה הוא שריד של עמוד השחלה. עלי הכותרת לבנים וארוכים בבירור מעלי הגביע לעומת ילקוט אדום הנדיר מאוד, שעלי הכותרת שלו אדמדמים  ובולטים מעט או אינם בולטים מן הגביע.
ילקוט הרועים
מדענים מתייחסים למין זה כאל 'פרוטו-קרניבור' כיוון שזרעיו מושכים והורגים נמטודות כאמצעי להעשיר את הקרקע עליה הוא צומח.
מיני ילקוט וכלאיים מתועדים

הסוג ילקוט (Capsella) כולל צמחים עשבוניים חד-שנתיים או דו-שנתיים ממשפחת המצליבים (Brassicaceae), הנפוצים בעיקר באזורים ממוזגים ותת-טרופיים. תפוצתם הטבעית משתרעת במרכז מקסיקו, העולם הישן הממוזג והתת-טרופי, וכן בטסמניה שם נחשב המין המקומי לנכחד. תפוצתו של הסוג חופף כמעט את תפוצתו של המין ילקוט הרועים מלבד מרכז מקסיקו וטסמניה.
בסוג זה תועדו 7 מינים ובן כילאיים אחד.
ילקוט הרועים (Capsella bursa-pastoris) צמח חד-שנתי או דו-שנתי, הנפוץ בעיקר באזורים ממוזגים. תפוצתו הטבעית כוללת את אירואסיה הממוזגת וצפון אפריקה. הוא ידוע כצמח חלוץ במקומות מופרעים ונחשב לעשב נפוץ בשדות ובאזורים מעובדים.
ילקוט גדול-פרח (Capsella grandiflora) הוא צמח חד-שנתי או דו-שנתי, הגדל בעיקר באזורי אקלים ממוזגים. תפוצתו מוגבלת לדרום-מזרח אירופה (יוון ואלבניה) ועד טורקיה, והתפשט לאיטליה.
ילקוט ליקיה (Capsella lycia) הוא צמח חד-שנתי או דו-שנתי, הגדל בעיקר באזורי אקלים תת-טרופיים. תפוצתו מוגבלת לטורקיה.
ילקוט מקסיקני (Capsella mexicana) הוא צמח הגדל בעיקר באזורים טרופיים עונתיים יבשים. תפוצתו מוגבלת למדינת מורלוס במקסיקו.
ילקוט מזרחי (Capsella orientalis) הוא צמח עשבוני חד-שנתי או דו-שנתי, הגדל בעיקר באזורי אקלים ממוזגים. תפוצתו משתרעת מאוקראינה ועד מערב מונגוליה.
ילקוט אדום (Capsella rubella) הוא צמח עשבוני חד-שנתי או דו-שנתי, הגדל בעיקר באזורי אקלים ממוזגים. תפוצתו משתרעת מדרום-מרכז אירופה ועד אגן הים התיכון, כולל חצי האי האיברי, איטליה, יוון, צרפת, הבלקן, האיים הים-תיכוניים וצפון אפריקה (לא כוול מצרים וסיני). הוא התפשט לצפון מערב אירופה.
ילקוט טסמניה (Capsella tasmanica) הוא צמח חד-שנתי, הגדל בעיקר באזורים ממוזגים. תפוצתו מוגבלת למרכז טסמניה, אך כיום נחשב לנכחד בטבע באזור זה.
ילקוט עדין (Capsella × gracilis) הוא צמח כלאיים המשלב בין ילקוט הרועים (Capsella bursa-pastoris) לילקוט אדמדם (Capsella rubella). הוא צמח חד-שנתי או דו-שנתי, הגדל בעיקר באזורי אקלים ממוזגים. תפוצתו משתרעת על פני אירופה והאזור הים-תיכוני בארצות הבאות: אלג'יריה, צרפת, איטליה, מרוקו, שווייץ, טורקיה האירופית.  הוא התפשט לאיים הקנריים ובריטניה.
היסטוריה

תועד לראשונה בשנת 1486.
מורפולוגיה

צמח חד-שנתי, קירח או שעיר במעט, וגובהו 10 עד 50 ס"מ.
הגבעולים בדרך כלל זקופים, פשוטים או מסועפים בבסיסם.
עלי הבסיס באורך 2 עד 16 ס"מ, ערוכים בשושנת בבסיס הגבעול. צורתם אזמל הפוך (לעיתים נדירות דמויי סרגל), הולכים ונעשים צרים לעבר הפטוטרת. קצותיהם חדים, ושפתם יכולה להיות תמימה, משוננת בגסות, או שסועה-מנוצה. בחלק מהמקרים השיניים מוארכות ופונות לאחור.
עלי הגבעול העלים מסורגים וחסרי  לוואים, יושבים (חסרי פטוטרת), באורך 1 עד 7 ס"מ ובעלי צורה צרה ומוארכת (סרגליים-מאורכים). בסיס העלה מחבק את הגבעול בצורת חץ, ושפתו עשויה להיות משוננת כמשור או תמימה.
התפרחות הן אשכולות (racemose), הצפופים בתחילה ויוצרים מראה דמוי סוכך שטוח, ובהמשך מתארכים עם הבשלת הפרי. הן ממוקמות בראש עמוד התפרחת, שלאורכו מצויים לרוב פירות בשלבי התפתחות שונים.
מבנה הפרח וצורתו אופייניים לבני משפחת המצליבים (ראו הרחבה בערך מצליבים). הפרחים דו-מיניים, סימטריים וקטנים, בקוטר של כ-2 מ"מ, לרוב לבנים ולעיתים מוסתרים על ידי הפירות הצעירים.
לפרח ארבעה עלי גביע וארבעה עלי כותרת, כאשר עלי הכותרת ארוכים בבירור מעלי הגביע.
מספר האבקנים שישה – ארבעה ארוכים ושניים קצרים. האבקנים מפורדים, והזירים שלהם צרים-מאורכים (סרגליים) וחסרי שיניים.
השחלה עילית, בעלת עמוד שחלה קצר וצלקת כיפתית.
הפרי הוא תרמילון (אורכו אינו גדול בהרבה מרוחבו) רב-זרעי, שטוח, קירח וחלק, תפר הפרי עובר בצדו הרחב של הפרי. באורך 4 עד 8 מ"מ (לעיתים רחוקות קטן יותר) וצורתו משולש הפוך בבסיסו ודמויי לב בקודקודו, כאשר בקודקודו המפורץ מצוי מקור קצר מאוד, אך מובחן היטב – שריד של עמוד השחלה. התרמילון פחוס מצדדיו, נפתח בשתי קשוות בעלות צורת סירה, נטולות כנפיים ובעלות רכס מרכזי. המחיצה המדומה ניצבת להן וצרה מהן בהרבה. כלומר היא נמצאת בזווית ישרה לחזית הרחבה של הפרי, כך  שהיא צרה מהקשוות בהרבה. תפר הפתיחה של הפרי עובר איפוא בחזית הרחבה של הפרי ובאמצעו ולא בצדו.
הפרי מורכב משני עלי שחלה, היוצרים שתי מגורות, שביניהן מחיצה משנית קרומית, המכונה מחיצה מדומה, המתפתחת מהשליה. המחיצה העוברת משליה לשליה אינה אלא מחיצה מדומה, מכוון שאין עלי השחלה משתתפים ביצירתה, אלא צמיחה מופרזת של השליות כלפי פנים זו מול זו והתאחותם.
הפרי מכיל עד 12 זרעים בכל אחת משתי מגורותיו. בעת ההבשלה, הפרי נפתח באמצעות שתי קשוות דמויות סירה, והזרעים הזעירים נושרים בקרבת מקום. הפרי והזרעים אחידים (אין שתי צורות לפרי).
הזרעים קטנים, אליפסואידיים, חסרי שוליים ברורים או מובחנים, כלומר קצותיהם אינם שונים מהמרכז ואינם בעלי מסגרת מובחנת. הזרע מחוסר אנדוספרם. העובר כפוף לרוב, כאשר השורשון מצוי בחלקו האחד של הזרע, ואילו הפסיגים בחלקו האחר. קליפת הזרע מכילה מוּצִילַגִים התופחים עם הרטבת הזרעים דבר המסייע להידבקותם למצע ולנביטתם.
תיאור

ילקוט הרועים גדל משושנת עלים (רוזטה) (אנ') בעלת עלים מחודדים. מהבסיס יוצא גבעול בגובה של כ-0.2–0.5 מטר, הנושא כמה עלים מחודדים שחלקם אחוזים בגבעול. הפרחים לבנים וקטנים, בקוטר 2.5 מ"מ, עם ארבעה עלי כותרת ושישה אבקנים. הפרחים מרוכזים בתפרחת רייסמי (אנ') מרווחת ומייצרים תרמילי זרעים שטוחים דו-חדריים (הידועים בשם סיליקלים) בצורת משולשים שיכולה גם להופיע בצורת לב. כל תרמיל מכיל מספר זרעים.
כמו מספר צמחים אחרים במספר משפחות צמחים, הזרעים שלו מכילים חומר המכונה רירה (אנ'). לאחרונה, הוכח בניסוי שהחומר יעיל ללכידת נמטודות, כצורה של 'פרוטו-קרניבור'.
ילקוט הרועים קשור קשר הדוק לאורגניזם מודל תודרנית לבנה ומשמש בעצמו גם כאורגניזם מודל, בשל מגוון הגנים המתבטאים לאורך מחזור חייו שניתן להשוות לגנים שנחקרים היטב בתודרנית. שלא כמו רוב הצמחים הפורחים, הוא פורח כמעט כל השנה. ילקוט הרועים מתרבה לחלוטין מזרעים, הוא בעל בנק זרעי אדמה (אנ') גדול וזמן ייצור קצר, מאפיינים שמעניקים לו את היכולת לייצר כמה דורות בכל שנה.
טקסונומיה

הוא תואר רשמית על ידי הבוטנאי השוודי קארולוס ליניאוס ב- Species Plantarum ב-1753, ולאחר מכן פורסם על ידי פרידריך קזימיר מדיקוס ב- Pflanzen-Gattungen  ב-1792.
תת-המין היחיד הידוע הוא Capsella bursa-pastoris subsp thracicus (Velen.) Stoj. & Stef.
ויליאם קולס כתב בספרו "אדם בעדן" (1657), "זה נקרא ילקוט רועים או סקריפט (ארנק) כיוון שהזרע דומה לסוג של תיק עור, שבו רועי צאן נושאים את המזון והמשקה שלהם אל השדה."
באנגליה ובסקוטלנד, היה נהוג לקרוא לו בעבר 'לב אמא', בעקבות השם התפתח משחק ילדים עממי לקטוף את תרמיל הזרעים, שאחר כך היה מתפוצץ והילד היה "מואשם" ב'שבירת לב אמו'.
שימושים

לילקוט הרועים יש שימושים רבים: למזון, קוסמטיקה ולפי עדויות, אף מועיל לעצירת דימום ברפואה המסורתית. ניתן לאכול את הצמח נא; העלים טעימים יותר כאשר נלקטים צעירים. האינדיאנים טחנו אותו והכינו ממנו משקה.
שימושים > בישול

באסיה גידולו הפך למסחרי. בסין, שם הוא ידוע בשם jìcài (荠菜;薺菜) הוא נפוץ כמזון בשאנגחאי ובאזור ג'יאנגנן. העלה המלוח מוקפץ עם עוגות אורז ושאר מרכיבים או כחלק מהמילוי בוונטונים. בפסטיבל האביב היפני (Nanakusa-no-sekku) הוא משמש כאחד המרכיבים של המנה המסורתית. בקוריאה, הוא ידוע בשם נֵנגי (냉이) ומשמש כירק שורש במאכל הקוריאני המסורתי - נמול.
הצמח גם שימש כתחליף פלפל בניו אינגלנד הקולוניאלית.
כימיה

חומצה פומארית היא חומר כימי שבודד מילקוט הרועים.
טפילים

טפילים של צמח זה כוללים:
חלודה לבנה אלבוגו קנדידה
מין אחד של טחב פלומתי (Hyaloperonospora parasitica)