stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המין היפה
הערות שוליים

↑  In actuality it was not men who were banned but allowing women on stage. "Women as actresses" (PDF). Notes and Queries. The New York Times. 18 October 1885. Archived from the original on 27 April 2009. Retrieved 2009-03-14. "There seems no doubt that actresses did not perform on the stage till the Restoration, in the earliest years of which Pepys says for the first time he saw an actress upon the stage. Charles II must have brought the usage from the Continent, where women had long been employed instead of boys or youths in the representation of female characters."
↑  "English Renaissance and Restoration Theatre" by Peter Thomson, The Oxford Illustrated Guide to Theatre, edited by John Rusell Brown, Oxford University Press, 1995, pp. 206–207.
↑  Travers, Peter (6 October 2004). "Stage Beauty". Rolling Stone. Retrieved 6 August 2009.
↑  Meyer, Carla (15 October 2004). "Crudup outshines 'Beauty'". San Francisco Chronicle. Retrieved 6 August 2009.
↑  Denby, David (11 October 2004). "Playing Parts". The New Yorker. Retrieved 6 August 2009.
הנס הוליין

| --- | --- |

 לידה:  30 במרץ 1934 וינה, אוסטריה הפדרלית 
 פטירה:  24 באפריל 2014 (בגיל 80) וינה, אוסטריה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי  האקדמיה לאמנויות בווינה  המכון לטכנולוגיה של אילינוי  University of California, Berkeley College of Environmental Design 
 תקופת הפעילות:  1950–2010 (כ־60 שנה) 
 תחום יצירה:  אדריכלות, עיצוב 
 זרם באמנות:  אדריכלות פוסט-מודרנית, פוסטמודרניזם 
 יצירות ידועות:  Museum für Moderne Kunst, Museum Niederösterreich, Abteiberg Museum, Haas House 
 פרסים והוקרה:  Deutscher Architekturpreis (1983)  העיטור האוסטרי למדע ואמנות (1990)  Grand Austrian State Prize (1983)  קצין בלגיון הכבוד (2003)  אות הזהב לשירות העיר וינה (1994)  צלב המפקד של מסדר המצוינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה (1997)  מדליית הזהב הגדולה להוקרה על שירות הרפובליקה האוסטרית (2009)  פרס פריצקר (1985)  פרס וינה לאדריכלות (1974) 
 צאצאים:  Lilli Hollein, מקס הוליין 
 www.hollein.at
 
האס האוס בווינה
הנס הוליין (באנגלית: Hans Hollein; ‏30 במרץ 1934, וינה – 24 באפריל 2014, וינה) היה אדריכל ומעצב אוסטרי שזכה פרס פריצקר לשנת 1985.
ביוגרפיה

הנס הוליין סיים את לימודיו בבית הספר לאדריכלות באקדמיה לאמנויות יפות בווינה ב-1956. בזכות מלגת הצטיינות שבה זכה התאפשר לו לממן את המשך לימודיו בארצות הברית. הוא המשיך את לימודיו במכון הטכנולוגי של אילינוי (שאת לימודי האדריכלות אז ניהל מיס ון דר רוהה) עד 1959 ובאוניברסיטת קליפורניה בברקלי עד 1960. הוא עבד כאדריכל במספר משרדים בשוודיה ובארצות הברית לפני ששב לווינה ב-1964 שם הקים משרד אדריכלים משלו.
הוליין עבד כפרופסור אורח באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס בשנים 1963, 1964 ו-1966. בשנים 1967–1976 לימד כפרופסור באקדמיה לאמנות שבדיסלדורף. מאז 1976 לימד כפרופסור באוניברסיטה לאמנויות שימושיות בווינה.
נוסף על עבודתו כאדריכל הציג הוליין תערוכות שונות, בין היתר בביאנלה של ונציה לאמנויות. בשנת 1980 עיצב את הבמה לדרמה שהפיק ארתור שניצלר בווינה בשם "Der Einsame Weg".
הוליין היה מוכר בין היתר בזכות הביקורת החריפה שמתח נגד זרם הפונקציונליזם של הגישה המודרניסטית והשתייכותו לזרם האדריכלות הפוסט מודרנית.
מאז שנות ה-70 זכה הוליין להכרה בין-לאומית בזכות עבודותיו הייחודיות.
עבודות נבחרות

1964–1965, חנות הנרות נטי, וינה.
1970, גלריית ריצ'רד פייגן, ניו יורק.
1972, חנות התכשיטים שולין, וינה.
1972–1982, המוזיאון הלאומי של אבטיברג, ליד דיסלדורף.
1978, משרד התיירות של וינה.
1983, רושטראסה, ברלין.
1987–1991, המוזיאון לאמנות מודרנית, פרנקפורט.
1990, האס האוס, וינה.
1996–2001, שגרירות אוסטריה, ברלין.
1997–2002, בנק צנטרום, ולדוז, אוסטריה.
1997–2002, ולקניה, המרכז האירופאי לוולקנולוגיה, אוברן, צרפת.
הערות שוליים

↑  Architekt Hans Hollein Gestorben, הודעה על מותו (בגרמנית)
| זוכי פרס פריצקר |
| --- | --- | --- |
| 1979–2000 | פיליפ ג'ונסון (1979) • לואיס ברגאן (1980) • ג'יימס סטירלינג (1981) • קווין רוש (1982) • איי אם פיי (1983) • ריצ'רד מאייר (1984) • הנס הוליין (1985) • גוטפריד בוהם (1986) • קנזו טנגה (1987) • גורדון בנשפט ואוסקר נימאייר (1988) • פרנק גרי (1989) • אלדו רוסי (1990) • רוברט ונטורי (1991) • אלוורו סיזה (1992) • פוהימיקו מאקי (1993) • כריסטיאן דה פורצמפאר (1994) • טדאו אנדו (1995) • רפאל מונאו (1996) • סוורה פהן (1997) • רנצו פיאנו (1998) • נורמן פוסטר (1999) • רם קולהאס (2000) |  |
| 2001–2020 | ז'אק הרצוג ופייר דה מרון (2001) • גלן מורקוט (2002) • ירן אוטזון (2003) • זהא חדיד (2004) • תום מיין (2005) • פאולו מנדס דה רושה (2006) • ריצ'רד רוג'רס (2007) • ז'אן נובל (2008) • פטר צומטור (2009) • קזויו סג'ימה וריואה נשיזאווה (2010) • אדוארדו סוטו דה מורה (2011) • ואנג שו (2012) • טויו איטו (2013) • שיגרו באן (2014) • פריי אוטובאן (2015) • אלחנדרו ארוונה (2016) • קרמה פיג'ם, רמון וילאלטה ורפאל ארנדה (2017) • בלקרישנה דושי (2018) • אראטה איסוזקי (2019) • איבון פארל, שלי מקנמארה (2020) |  |
| 2021 ואילך | אן לקטון, ז'אן-פיליפ וסל (2021) • דייבדו פרנסיס קרה (2022) • דייוויד צ'יפרפילד (2023) • ריקן יאמאמוטו (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007410460805171  PLWABN: 9810632439205606  BNE: XX1226934  BnF: cb134796983 (data)  CANTIC: a11814603  GND: 118809113  ISNI: 0000 0001 2031 1365  KulturNav: ab725c76-fbc9-425d-8a10-a5d18e204a36  LCCN: n84042118  NKC: mzk2011638738  NLK: KAC2018N8288  NTA: 072252308  RKD: 232700  SNAC: w6dv2qd0  SUDOC: 029335515  Trove: 846008  ULAN: 500030211  VIAF: 95867967   WorldCat (עם VIAF): 95867967
המפלגה הליברטריאנית (ארצות הברית)

| --- | --- |

 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מנהיגים:  ג'ו יורגנסן
 תקופת הפעילות:  11 בדצמבר 1971 – הווה (52 שנים)
 אידאולוגיות:  ליברטריאניזם, לסה פר, שוק חופשי, לגליזציה של סמים קלים
 מטה:  אלכסנדריה, וירג'יניה
 מיקום במפה הפוליטית:  ימין
 ארגונים בינלאומיים:  International Alliance of Libertarian Parties 
 צבעים רשמיים:  זהב
 www.lp.org
 
המפלגה הליברטריאנית (באנגלית: Libertarian Party, ידועה גם בקיצור LP) היא מפלגה אמריקאית אשר נוסדה בשנת 1971 בעיר קולורדו ספרינגס שבמדינת קולורדו. המפלגה דוגלת בליברטריאניזם - צמצום כוחה של הממשלה למינימום ההכרחי, והגברת חירויות האזרח, כולל ביטולו של רעיון מדינת הרווחה. המפלגה לא מחזיקה בכוח משמעותי בפוליטיקה האמריקאית, למרות שהציגה מועמדים לתפקידי מפתח במדינה, כולל לנשיאות ארצות הברית.
מועמדים וחברי המפלגה > מועמדים לנשיאות

הבחירות הראשונות שבהן התמודד מועמד מטעם המפלגה היו הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1972, כשג'ון הוספרס (Hospers), מייסד המפלגה, התמודד מטעמה לנשיאות. שמו הופיע על פתקי ההצבעה רק בקולורדו ובוושינגטון והוא קיבל רק 3,674 קולות, אך בבחירות אלו זכתה המפלגה בפעם היחידה בתולדותיה באלקטור, כאשר אלקטור סורר אחד מווירג'יניה שהיה אמור להצביע לניקסון הצביע למועמדי המפלגה. סגניתו הייתה טוני ניית'ן (Nathan), שהייתה האישה הראשונה שזכתה לאלקטורים.
בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1976 היה מועמד המפלגה רוג'ר מקברייד (MacBride), שקיבל כ-170 אלף קולות (0.2%).
בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1980 היה מועמד המפלגה אדוארד קלארק (Clark) שקיבל כתשע מאות אלף קולות (1.11%).
בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1984 היה מועמד המפלגה לנשיאות דייוויד ברגלנד (Bergland), שקיבל כמאתיים אלף קולות (0.2%).
בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1988 היה מועמד המפלגה לנשיאות רון פול, כשמועמדו לסגנות היה אנדרו מארו. קיבל 430 אלף קולות (0.5%).
בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1992 היה מועמד המפלגה אנדרו מארו (Marrou), שקיבל כשלוש מאות אלף קולות (0.3%).
בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-1996 וב-2000 היה מועמד המפלגה הארי בראון (Browne). בחירות 1996 היו הבחירות הראשונות שבהן הופיע שם מועמד המפלגה על פתקי ההצבעה בכל מדינות ארצות הברית, כשהיא המפלגה השלישית הראשונה המצליחה בכך.
בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2004 היה מועמד המפלגה מייקל בדנריק (Badnarik).
בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2008 היה מועמד המפלגה לנשיאות בוב בר, שקיבל כ-0.4% מהקולות.
בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2012, מועמד המפלגה היה גארי ג'ונסון שקיבל פחות מאחוז מהקולות בכל המדינה, אך הגיע למקום שלישי במרבית המדינות (אחרי ברק אובמה מועמד המפלגה הדמוקרטית ומיט רומני מועמד המפלגה הרפובליקנית).
גם בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2016, היה גארי ג'ונסון מועמד המפלגה, וגם בבחירות אלו הגיע למקום השלישי לאחר טראמפ וקלינטון עם כ-4.4 מיליון קולות (3.29%) אך לא זכה באף אלקטור.
בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020 הייתה ג'ו יורגנסן, שקיבלה כ-1.8 מיליון קולות (1.18%), שלא זיכו אותה באף אלקטור אך הביאו אותה למקום השלישי.
מועמדים וחברי המפלגה > משרות נוספות

כיום אין שום מושל מדינתי המזוהה עם המפלגה, אך יש חברי בתי מחוקקים של המדינות החברים במפלגה.
באפריל 2019, פרש חבר בית הנבחרים ג'סטין עמאש מהמפלגה הרפובליקנית ועבר למפלגה ובכך הפך להיות הנציג הראשון של הליברטריאנים בקונגרס האמריקאי.
אידאולוגיה

המפלגה תומכת בהורדת מיסים משמעותית, שוק חופשי, לגליזציה של סמים קלים, איכות הסביבה (אנשיה טוענים כי סביבה נקייה היא האינטרס של השוק החופשי), נישואים חד-מיניים (ובכל זכויות הלהט"ב), ביטול החוקים על פשעים ללא קרבן ובכך לגליזציה של זנות, פורנוגרפיה, הימורים ופוליגמיה, הזכות לשאת נשק ונגד כל סוג של צנזורה ממשלתית על חופש הביטוי. היא מתנגדת לכל רגולציה ממשלתית במשק וטוענת כי התפקיד הכלכלי היחידי של המדינה הוא להגן על זכות הקניין. בנוסף על כך, היא טוענת כי זכותו של מעסיק לא להכיר בהתאגדות עובדיו. המפלגה תומכת בהפרטת מערכת החינוך הלאומית. אין הכרעה בתוך המפלגה לגבי הפלות מלאכותיות. המפלגה מתנגדת למעורבות אמריקאית בעניינים בינלאומיים.
אירווין שיף שפעל נגד שיטת המיסוי בארצות הברית היה מועמד של המפלגה במערכת בחירות לסנאט של ארצות הברית.
סמל המפלגה וצבעה

כמו למפלגות אמריקאיות אחרות, גם למפלגה הליברטריאנית יש חיה המזוהה עמה: הדורבן. כמו כן, לרוב מזוהה המפלגה עם הצבע הזהוב.
עד לאחרונה, היה מזוהה הלפיד ביחד עם פסל החירות הנושא אותו בתור הסמליל.
הערות שוליים

↑  "Libertarians trying to escape obscurity". Eugene Register-Guard. Associated Press. 30 בדצמבר 1973. נבדק ב-30 ביולי 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007605217605171  BNE: XX124848  GND: 4303140-7  LCCN: n80062924  VIAF: 262610481   WorldCat (עם VIAF): 262610481 
הדורבן, סימולם העדכני של המפלגה הליברטריאנית
הפאלופס

| הפאלופס |
| --- | --- |
 איור של הפלופס
תקופה
מיוקן 17.5–7.246 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פילוסאים
תת־סדרה:: עצלנאים
משפחה:: מגתריים
סוג:: הפאלופס
שם מדעי
 Hapalops ‏אמחינו, 1887

הפאלופס (שם מדעי: Hapalops) הוא סוג של עצלן קרקע קטן שחי במיוקן בברזיל, קולומביה, בוליביה וארגנטינה לפני 17.5–7.2 מיליון שנה.
עצלן זה היה קטן מהרבה מעצלני הקרקע של תקופתו והגיע לאורך של 1 מטר בלבד. נראה שהוא היה יכול לטפס על עצים בניגוד לקרובי משפחתו הענקים כמו המגתריום. היו לו גולגולת קצרה בעלת מעט מאוד שיניים, גוף חסון בעל עצמות גדולות וזרועות ארוכות שהסתיימו ב-3 טפרים גדולים מעוקלים וזנב קצר, אך יותר ארוך מרוב עצלני הקרקע.
יצור זה חי כנראה על העצים ונע על מפרקי האצבעות בדומה לגורילה על האדמה. הוא ניזון בדומה לקרוביו מצמחייה קרקעית או עצית ולעס אותם עם שיניו הקטנות.
המרכז הלאומי לקולנוע יהודי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  ארכיון קולנוע
 מיקום:  וולת'ם 
 מדינה:  ארצות הברית 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1976
 תאריך פתיחה רשמי:  1976 
 קואורדינטות:  42°22′13″N 71°15′26″W﻿ / ﻿42.370166666667°N 71.25725°W﻿ / 42.370166666667; -71.25725
 www.jewishfilm.org
  (למפת מסצ'וסטס מוגדלת) בוסטון ספרינגפילד ווסטר לוול קיימברידג' ניו בדפורד פיטספילד פלימות' ניו המפשייר ורמונט ניו יורק  קונטיקט רוד איילנד  האוקיינוס האטלנטי המרכז הלאומי לקולנוע יהודי(למפת מסצ'וסטס רגילה) בוסטון ספרינגפילד ווסטר לוול קיימברידג' ניו בדפורד פיטספילד פלימות' ניו המפשייר ורמונט ניו יורק  קונטיקט רוד איילנד  האוקיינוס האטלנטי המרכז הלאומי לקולנוע יהודי
 
המרכז הלאומי לסרטים יהודיים (באנגלית: National Center for Jewish Film) הוא מוסד ללא כוונת רווח שבבעלותו האוסף הגדול ביותר של סרטי וידאו בנושאים יהודיים מחוץ לישראל. מטרת המוסד היא לאסוף, לשחזר, לשמר, לקטלג, ולהציג בתערוכות סרטים עם ערך אמנותי וחינוכי רלוונטיים להוויה היהודית, ולהפיץ חומרים אלה לקהל כמה שיותר רחב. המרכז נוסד בשנת 1976, והוא שוכן בקמפוס של אוניברסיטת ברנדייס בוולת'אם, מסצ'וסטס.
האוסף

ארכיון ה-NCJF מחזיק בבעלותו אוסף בלעדי של אלפי קלטות וידאו מקוריות (מאסטר) וכ-10,000 סרטים עלילתיים, תיעודיים, סרטונים ביתיים, יומני חדשות וסרטים מוסדיים שצולמו משנת 1903 ועד היום. הסרטים עוסקים במגוון רחב של נושאים: חוויית ההגירה של יהודי ארצות הברית, תיאטרון וקולנוע יידיש, הווי יהודי אירופה טרום מלחמת העולם השנייה, השואה, האמנות והמוזיקה ביהדות, יחס היהודים לקבוצות אחרות, התרבות הספרדית, היסטוריה ישראלית, וכן תיאורים הוליוודיים של חיים יהודיים.
האוסף של המרכז כולל מחקרים אתנוגרפיים מצולמים של קהילות יהודיות בעבר ובהווה במדינות סין, מקסיקו, מרוקו, אוסטרליה, תוניסיה, רוסיה, ארגנטינה, בוסניה, הודו, רומניה, יוון, מצרים. בנוסף, האוסף מחזיק ביומני מסע המתעדים את החיים היהודיים בפולין לפני מלחמת העולם השנייה, ביומני חדשות של ממשלת ארצות הברית מתקופת מלחמת העולם השנייה, במחקרים בתולדות ישראל, סרטי שואה שחוקרים אתרי ג'נוסייד פחות מוכרים כמו טרנסניסטריה ובאבי יאר, ובסרטי תעמולה אנטי יהודית. הסרטים שמפיצה NCJF מאפשרים להפריך סטריאוטיפים על יהודים וכן ליידע את הציבור אודות המגוון והעושר התרבותי של החיים היהודיים.
פעילויות נוספות

המרכז מפנה משאבים רבים לשימור ושחזור של סרטים נדירים בסכנת הכחדה, ובמסגרת פעילות זו שומרו ושוחזרו 36 סרטים עלילתיים ביידיש. המרכז מפיץ כ-350 סרטים, כולל הפקות של מעל 100 יוצרי סרטים עצמאיים עכשוויים. הסרטים מוצעים למכירה כקלטות וידאו ו-DVD לשימוש ביתי או חינוכי. החומרים הנדירים במרכז הסרט שימשו כבסיס לספרים ומאמרים רבים, וכן נכללו בהפקות קולנועיות וטלוויזיות ובתערוכות מוזיאון רבות. כמו כן, המרכז מספק ייעוץ וסיוע במחקר לכ-2000 אנשים ומוסדות בשנה.
NCJF מארגנת מדי שנה את פסטיבל הסרטים "Jewish film" המתקיים מאז שנת 1998 בסינמטק אידי ולו וסרמן שבאוניברסיטת ברנדייס.
הערות שוליים

↑  בפורמט 35 מ"מ, 16 מ"מ, 8 מ"מ, סופר-8
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313965805171  ISNI: 0000 0001 2110 0500  LCCN: nr95024259  NKC: zmp2018986381  VIAF: 132972163   WorldCat (עם VIAF): 132972163
המפלגה הליברלית (דנמרק)

| --- | --- |

 מדינה:  דנמרק 
 מנהיגים:  יעקב אלמן-ינסן 
 תקופת הפעילות:  1870–הווה (כ־154 שנים) 
 אידאולוגיות:  שמרנות
 מטה:  Søllerød, קופנהגן 
 מיקום במפה הפוליטית:  מרכז-ימין 
 ארגונים בינלאומיים:  מפלגת הברית של ליברלים ודמוקרטים באירופה, האינטרנציונל הליברלי 
 צבעים רשמיים:  כחול
 נציגויות בפרלמנטים
 חברי פרלמנט:  23 (פולקטינג), 4 (הפרלמנט האירופי) 
 venstre.dk
 
המפלגה הליברלית הדנית (בדנית: Danmarks Liberale Parti או בקיצור Venstre) היא מפלגה שמרנית-ליברלית בדנמרק. המפלגה נוסדה כחלק מתנועת איכרים וכיום היא דוגלת באידאולוגיה ליברלית כלכלית התומכת ברעיון השוק החופשי. ונסטרה היא המפלגה המרכזית של המרכז-ימין בדנמרק, והמפלגה השנייה בגודלה במדינה. מטעם המפלגה כיהנו כ-12 ראשי ממשלה שכיהנו על פני תקופה של למעלה מ-37 שנים מאז 1905. בבחירות הכלליות ב-2019 קיבלה ונסטרה 23.4% מהקולות ו-43 מתוך 179 המושבים בפולקטינג.
המפלגה חברה באינטרנציונל הליברלי ויש לה ארבעה נציגים בפרלמנט האירופי (מתוך 14 מושבים המוקצים לדנמרק).
אידאולוגיה

ונסטרה מתוייגת כמפלגת מרכז-ימין בספקטרום הפוליטי. זוהי מפלגה ליברלית קלאסית וליברלית מבחינה כלכלית. מנהיג המפלגה בעבר אנדרס פוג ראסמוסן, אף כתב ספר שבו טען על הצורך ברפורמה במדינת הרווחה הדנית, הורדת מיסים והפחתת ההתערבות הממשלתית בכלכלה.
היסטוריה

המפלגה הליברלית נוסדה בשנת 1870 תחת השם "Det Forenede Venstre" ("השמאל המאוחד") והורכבה במקור ממגוון קבוצות המאוחדות תחת האידאולוגיה הליברלית, שמירה על האינטרסים של החקלאים והתנגדות למפלגה השמרנית דאז, "Højre". המפלגה ניצחה בבחירות ב-1872, אך מאז עברה פיצולים ואיחודים רבים.
עם תהליכי עיור וירידה במספר החוות, מספר החברים והתמיכה הציבורית במפלגה ירדו במהלך שנות ה-50. כתוצאה מכך, המפלגה הדגישה יותר אידאולוגיות ליברליות כלליות ופחות נושאים חקלאיים. במהלך שנות ה-80 וה-90 כבר המפלגה הפכה למפלגה הליברלית הגדולה והבולטת בדנמרק.
אנדרס פוג ראסמוסן, שנבחר לראשות המפלגה ב-1998, פנה גם למרכז הפוליטי וטען בזכות הפיקוח על המיסים וההגירה. בסופו של דבר, ונסטרה הפכה שוב לגדולה בפרלמנט, וזכתה ב-31.2% מהקולות וב-56 מושבים. ונסטרה הקימה ממשלת קואליציה עם מפלגת העם השמרנית ומפלגת העם הדנית. לראשונה מאז 1929 הוקמה ממשלה ליברלית שלא תלויה במפלגות המרכז. למרות ירידה קטנה בבחירות הכלליות ב-2005 (29% ו-52 מושבים) וב-2007 (26.2% ו-46 מושבים), המפלגה נותרה הגדולה ביותר והמשיכה להוביל את הקואליציה. ב-5 באפריל 2009 פוג רסמוסן התפטר מתפקידו כמנהיג המפלגה, על מנת לכהן כמזכ"ל נאט"ו. את מקומו ירש לארס לקה ראסמוסן.
בבחירות הכלליות של 2011 המפלגה השיגה 26.7% מהקולות ו-47 מושבים, אך לא הצליחה להרכיב ממשלה. כתוצאה מכך, המפלגה הליברלית הובילה את האופוזיציה לממשלה הסוציאל-דמוקרטית של ראש הממשלה הלה ת'ורנינג שמידט.
אף על פי שהמפלגה איבדה את תמיכת הבוחרים בבחירות הכלליות של 2015, וצברה רק 19.5% מהקולות, הצליחה להקים ממשלת מיעוט. ממשלה זו הייתה קצרת מועד, ובשנת 2016 התפרקה.
במהלך הבחירות הכלליות ב-2019 עלתה הצעה להקים ממשלת אחדות עם הסוציאל-דמוקרטים, רעיון שנדחה ונגנז במהירות.
הישגים אלקטורליים > הפרלמנט האירופי

| שנת בחירות | # קולות |  % מהקולות | # מושבים זכו | +/- | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1979 | 252,767 | 14.5 (#3) | 3 / 16 |  |  |
| 1984 | 248,397 | 12.5 (#4) | 2 / 16 |  1 |  |
| 1989 | 297,565 | 16.6 (#3) | 3 / 16 |  1 |  |
| 1994 | 394,362 | 19.0 (#1) | 4 / 16 |  1 |  |
| 1999 | 460,834 | 23.4 (#1) | 5 / 16 |  1 |  |
| 2004 | 366,734 | 19.4 (#2) | 3 / 14 |  2 |  |
| 2009 | 474,041 | 20.2 (#2) | 3 / 13 |  0 |  |
| 2014 | 379,840 | 17.7 (#3) | 2 / 13 |  1 |  |
| 2019 | 648,203 | 23.5 (#1) | 4 / 14 | 2 |  |
ראו גם

ליברליזם
דמוקרטיה ליברלית
הערות שוליים

↑  Emil Joseph Kirchner; Alistair H. Thomas (1988). Liberal Parties in Western Europe. Cambridge University Press. p. 280. ISBN 978-0-521-32394-9. נבדק ב-17 באוגוסט 2012. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Åsa Bengtsson; Kasper Hansen; Ólafur Þ Harõarson; Hanne Marthe Narud; Henrik Oscarsson (2013). The Nordic Voter: Myths of Exceptionalism. ECPR Press. p. 206. ISBN 978-1-907301-50-6.
↑  Kristiansen, Cecilie Lund; Larsen, Johan Blem (2019-08-31). "Lars Løkke trækker sig som Venstres formand". Politiken (בדנית). נבדק ב-2019-09-05.
↑  Bille, Lars; Rüdiger, Mogens. "Venstre". danmarkshistorien.dk (בדנית). נבדק ב-2019-09-03.
↑  Lund, Kenneth (2009-04-05). "Anders Fogh er trådt tilbage". Politiken (בדנית). נבדק ב-2019-09-06.
↑  "Løkke åbner for SV-regering efter valget". DR (בדנית). 16 במאי 2019. נבדק ב-2019-09-06. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Mette Frederiksen afviser Løkke: SV-regering kan ikke komme på tale". DR (בדנית). 16 במאי 2019. נבדק ב-2019-09-06. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 5236261-9  SUDOC: 179844326  VIAF: 136896105   WorldCat (עם VIAF): 136896105
הערכה פורמלית - מונחים

מדידה פורמלית: תהליך שבו מתקבל תיאור כמותי של תכונה או יכולת מסוימת על פי ביצועי הנמדד במטלה מסוימת.
הערכה פורמלית: קבלת מידע פורמלי אודות תכונותיו של המוערך והשיפוט לגבי התקדמותו.
כלי מדידה והערכה פורמליים : אמצעי למדידת קבוצת פרטים על בסיס פורמלי.
תצפית: כלי מדידה פורמלי בו נעקבים המשתתפים על ידי תצפיתן פאסיבי יחסית.
ראיון אישי: כלי מדידה פורמלי בו שואל מראיין שאלות את הנמדד.
שאלון: כלי מדידה פורמלי בו עונה קבוצת פרטים על סדרת שאלות בכתב.
סקר: כלי מדידה פורמלי בו נשאלת קבוצה גדולה ומדגמית של פרטים שאלות מסוימות .
מבחן: כלי מדידה פורמלי שנועד לבחון את טיב הביצוע של התלמיד בתחום מסוים.
הערכה קונבנציונלית - הערכה בעקבות מטלת הערכה לה שייכים הבוחן, המבחן, העבודה העיונית - על פיה לפי איכות התשובות ניתן ציון מספרי. נהוג כיום לשלב במטלות הערכה רמות חשיבה שונות על פי הטקסונומיה של בנג'מין בלום על מנת להעלות את רמת החשיבה של התלמיד ולבחון גם מיומנויות ולא ידע בלבד. הערכה קונבנציונלית בודקת בעיקר ידע ותלויה במידה רבה ביכולת הביטוי של הנבחן זאת בשונה מהערכה אלטרנטיבית בה התוצר אינו רק טקסט אלא גם מיצג, הצגה, שיר וכו'.
תחום הערכה: התחום המכיל כל הפריטים או המטלות הרלוונטיות שמתוכם ניתן לדגום שאלות או מטלות לכלי מדידה פורמלי.
דיוק ונכונות: מידת הקרבה של המדידות של כמות מסוימת, לערך הממשי האמיתי של אותה כמות והמידה שבמקרה ונחזור על המדידות בתנאים ללא שינוי, נקבל את אותן תוצאות.
מהימנות : מידת העקביות של כלי המדידה הפורמלי.
מהימנות מבחן חוזר: (Test-Retest) העקביות של התוצאות בין מועדי בחינה שונים.
מהימנות טפסים מקבילים: מהימנות השוואת ההישגים של אותם נבחנים בשני מבחנים מקבילים.
מהימנות בין שופטים: עקביות תוצאות כלי מדידה פורמלי עבור מודדים שונים.
מהימנות פנימית: מידת ההומוגניות של המבחן.
תוקף : המידה שבה כלי מדידה פורמלי מודד את מה שהוא נועד למדוד.
תוקף תוכן: המידה שבה התוכן של המבחן משקף ומייצג את תחום ההערכה.
שיפוט חיצוני: שיטת הערכת מבחנים המבוצעת על ידי גורם שאינו קשור ישירות למבחן.
תוקף קריטריון: סוג תוקף המשווה בין ביצועי התלמידים במבחן לביצועיהם במשימה אחרת שנועדה למדוד את אותו התחום.
תורת המבחנים: תחום העיסוק במבחנים.
נורמות קבוצה: שיטת הערכה בה ציונו של התלמיד מפורש ביחס לביצועי תלמידים אחרים שעברו את המבחן בעבר.
קבוצת הנורמה: קבוצת התלמידים שעברה את המבחן בעבר.
נורמות תוכן : שיטת מבחן בה ציונו של המוערך מפורש ביחס לתחום התוכן שבו הוערכו ביצועיו.
מבחנים תלויי קריטריון: (מבחני שליטה) מבחנים שמטרתם לבדוק האם התלמידים עמדו בקריטריון תוכני מסוים.
טעות התקן של המדידה: אומדן טעות המאפשר לחשב טווח בתוכו נופל הציון האמיתי של האדם.
שגיאות מסוג I ו-II: מתייחסות למצבים של False Positive או False Negative.
רמה קוגניטיבית : היכולת הנדרשת מהאדם בעת ביצוע מבחן או מטלת ההערכה.
ידע: רמה קוגניטיבית המבטאת את רמת הזכירה של המידע העובדתי שהועבר.
הבנה: רמה קוגניטיבית המבטאת את רמת ההבנה שמעבר לשינון המידע.
יישום: רמה קוגניטיבית המבטאת את יכולת התלמיד להשתמש בהפשטה בסיטואציות קונקרטיות/ממשיות ובסיטאציות חדשות.
ניתוח: רמה קוגניטיבית המבטאת את יכולת התלמיד לפרק את המידע המורכב לחלקיו באופן שמבהיר את היחסים בין הרכיבים.
סינתזה: רמה קוגניטיבית המבטאת את יכולת התלמיד לשלב אלמנטים שונים כדי ליצור מבנה קוהרנטי, שלא היה קיים לפני כן.
הערכה: רמה קוגניטיבית המבטאת את יכולת התלמיד לבצע שיפוט כמותי או איכותי לגבי תופעה, על ידי קריטריון הערכה שסופק לו או נקבע על ידו.
מונחים נוספים

שיטות מחקר - מונחים
התהוות מותנית

התהוות מותנית (או "היווצרות תוך תלות גומלין"), בסנסקריט: pratītyasamutpāda; בדוונאגרי: प्रतीत्यसमुत्पाद; בפאלי: paticcasamuppāda - היא מושג חשוב במטפיזיקה הבודהיסטית. על פי השקפה זו, המשותפת לכל הזרמים בבודהיזם, כל תופעה מתהווה בזכות הימצאותן של תופעות אחרות, אשר שזורות זו בזו ברשת מורכבת של השפעה הדדית. סמל נפוץ המשמש לייצוג עיקרון "ההתהוות המותנית" הוא "רשת אינדרה": זוהי רשת קורי עכביש רב-ממדית, הזרועה באינספור טיפות-טל (או אבני-חן), המשקפות את שאר הטיפות ואת ההשתקפויות שבהן, בתהליך רקורסיבי אינסופי.
הבנת ההתהוות המותנית היא שלב חשוב בדרך להתעוררות ולהארה.
ניסוח כללי

ניסוח כללי של מושג זה מובא באופן הבא:
לדוגמה, על פי הקאנון הפאלי, הבודהה מלמד:
כאשר יש לידה-מחדש, הזדקנות-ומוות קורה; כאשר אין לידה-מחדש, הזדקנות ומוות לא קורה.
כל התופעות נתונות לאינטראקציה מתמשכת זו, בזרם מתמיד של "עתיד להתרחש, ומפסיק להתרחש". עקרון לוגי זה מסייע להסביר מדוע כולן ברות-חלוף, ומתאפיינות בארעיות ("אניצ'ה", בשפת פאלי).
יישומים

ניתן לזהות את עקרון ההתהוות המותנית בארבע האמיתות הנאצלות, המתארות את תהליך היווצרות הסבל ותהליך השחרור ממנו. התהוות מותנית נוספת ניתן לזהות במעגל הלידה מחדש, המתואר בתריסר הנידאנות או "תריסר הקישורים לקיום מותנה".
הפרסים

ערך זה עוסק במחזה מאת אייסכילוס. אם התכוונתם לבני קבוצה אתנית שמרכזה באיראן, ראו .
|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  אייסכילוס 
 שפת המקור:  יוונית עתיקה 
 סוגה:  מחזה 
 מקום התרחשות:  שושן 
 
הפרסים (ביוונית: Πέρσαι) היא טרגדיה יוונית שנכתבה על ידי אייסכילוס.
המחזה עוסק בתבוסה של הממלכה האחמנית במלחמת פרס–יוון ובמיוחד במפלת הצי הפרסי בקרב סלמיס, קרב בו אייסכילוס השתתף באופן אישי. בשנת 480 לפנה"ס התרחש קרב סאלאמיס, לאחר שכסרכסס  יצא למלחמה נגד היוונים עם יתרון גדול לצבאו. למרות הניצחון המוחלט של היוונים על הפרסים הם היו עדיין עם חשש גדול. כלומר מדובר על אויב שנלחם באתונה באופן ממושך.
המחזה הוצג ב-472 לפנה"ס באתונה, יחד עם "הפרסים" הועלו עוד שתי טרגדיות של אייסכילוס, "פינביס" ו"גלבקוס איש פוטניאי" והקומדיה "פרומתאוס המבעיר אש" שמהם לא שרד דבר פרט לכמה פרגמנטים מ"גלבקוס איש פוטניאי". החוקרים חלוקים בשאלה אם "הפרסים" היה חלק מטרילוגיה עם שאר המחזות, חלק מטרילוגיה עם שתי הטרגדיות או שמדובר במחזה שעומד בפני עצמו. המחזות זיכו את אייסכילוס בפרס הראשון בדיוניסיה של אותה שנה.
המייחד את הטרגדיה היא שבשונה מכל הטרגדיות ששרדו והגיעו לידנו "הפרסים" אינה עוסקת בנושא מן המיתולוגיה היוונית אלא מן ההיסטוריה הקרובה של יוון שאותה הספיקו לחוות כותב המחזה, השחקנים והצופים. בכתיבת המחזה אייסכילוס הושפע מן המחזה "בנות פיניקיה" לפריניכוס שהוצג ארבע שנים לפני מחזהו של אייסכילוס ועוסק אף הוא בפלישה הפרסית ליוון.
המחזה מספר את סיפור המלחמה מנקודת המבט של הפרסים, כאשר אף איש יווני לא מוזכר במשך כל המחזה. עם זאת, אין ספק שהאתונאים ראו את הפרסים כאויבים ולכן מן הצפוי שהמחזה לא נועד לגרום לקהל תחושה של מחווה או אמפתיה.