רומן כצמן
תחומי מחקר

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
תחומי מחקר עיקריים: ספרות עברית חדשה (המאות ה-20 וה-21), ש"י עגנון, תאוריה ופואטיקה, ספרות ואנתרופולוגיה, מיתוס ודמות ספרותית, מחוות גוף בספרות ובתרבות, ספרות ומדע (תורת הכאוס ומדע המורכבות, פסיכולוגיה קוגניטיבית), ספרות סלאבית (רוסית וסרבית), רטוריקה ופילוסופיה, ספרות ופילוסופיה של היסטוריה, ספרות יהודית-רוסית וספרות רוסית-ישראלית.
במחקריו הראשונים עסק רומן כצמן בבניית התאוריה של המיתופואסיס – יצירת המיתוס במעשה קריאת הטקסט הספרותי. על בסיס תורת המיתופואסיס פיתח שיטה ייחודית של חקר המיתופואסיס הספרותי. למחקר זה מוקדש הספר The Time of Cruel Miracles: Mythopoesis in Dostoevsky and Agnon, 2002.
המחקרים הבאים התפתחו בכיוון הדן בדמות הספרותית כאישיות מיתופואיית, תוך דו-שיח עם תאוריות מודרניות של כינון הלשון והתרבות ועם תאוריות נרטולוגיות-אתיות. תהליך כינון הדמות מתואר במושגים של מערכת דינמית מורכבת. מערכת זו נבחנת באופן שיטתי, לראשונה בתחום, במושגים של תורת הכאוס. לסוגיה זו הוקדש הספר Poetics of Becoming: Dynamic Processes of Mythopoesis in Modern and Postmodern Hebrew and Slavic Literature, 2005. בספר זה, תורת המיתופואסיס בצורתה המורחבת יושמה ביצירותיהם של סופרים עבריים ורוסיים, בהם ש״י עגנון, עמוס עוז, מאיר שלו, אורלי קסטל-בלום, אתגר קרת, פיודור דוסטויבסקי, מיכאיל בולגקוב, יצחק באבל ואוסיפ מנדלשטם. תוך דיון ברב-תרבותיות ובדו-לאומיות ביצירותיהם של יצחק באבל ואוסיפ מנדלשטם, גיבש הגדרה חדשה של הספרות היהודית-הרוסית.
המחקר בתורת הדמות הספרותית התפתח בכיוון חקר המחוות (ג'סטות, שפת הגוף) בספרות. כצמן פיתח שיטה לחקר רב-תחומי של יצוג המחוות בטקסט – מהבחינות הפואטית, התרבותית, האנתרופולוגית, הסמיולוגית והקוגניטיבית. למחקר זה הוקדש הספר At the Other End of Gesture: Anthropological Poetics of Gesture in Modern Hebrew Literature, 2007. שורה של דיונים בפואטיקת המחוות אצל מספר סופרים עבריים מודרניים (אורי ניסן גנסין, ברקוביץ', ישעיהו ברשדסקי, גרשון שופמן, עגנון, יעקב שטיינברג, אתגר קרת, קציר, מאיר שלו, אהרון אפלפלד, דורית רביניאן) מובילה למסקנות מרחיקות לכת על אודות הפואטיקה שלהם ועל אודות פילוסופיית המחוות בתרבות המודרנית.
בין מחקריו האחרים של כצמן בתחום זה – חקר המחוות הספונטניות בתנ"ך; חקר המחוות המלוות לימוד/קריאת תורה בקרב יהודי תימן; מחקרים במחוות בכתיבתו של מילוראד פאביץ' כמפתח לפואטיקה שלו (בשני הרומנים המרכזיים שלו - מילון הכוזרים וציור בתה); מחקר בסוגיית המחוות אצל דוסטויבסקי (הרומן אידיוט) בזיקתה לסוגיית האדם/הגוף כמכונה.
הספר "נבואה קטנה": כנות ורטוריקה ביצירת עגנון (2013) – מעלה מחדש את סוגיית היחס בין קטגוריות של אמת ומיתוס, נס וייצוגו, אותנטיות והבעה, אישיות ושיח. בספר פותחה תאוריה של כנות כרטוריקה ושל רטוריקה ככנות, והיא יושמה לחקרו ולפרשנותו של "הספר הראשון" מתוך עיר ומלואה לש"י עגנון.
הספר Literature, History, Choice: The Principle of Alternative History in Literature, 2013, עוסק ב"ספר השני" של עיר ומלואה לעגנון מנקודת התצפית של סוגיית ההיסטוריה החלופית (קונטר-עובדתית) – alternative history. המחקר מתחיל בדיון במקורותיה וביסודותיה של ההיסטוריה החלופית כז'אנר, ולאחר מכן מגיע לגיבושה של תאוריית עקרון החלופיות, הניתנת ליישום בכל טקסט ספרותי. עקרון החלופיות נבחן כתופעה לשונית, נרטיבית, פואטית ותרבותית בארבע רמות: מיתוס (עלילה), אישיות (דמות), בחירה (תפיסת ההיסטוריה) ואופני הבחירה (תפיסת ההיסטוריוגרפיה). המחקר מגלה שהחלופיות ההיסטורית אינה תופעה פוסטמודרנית אלא היא מעוגנת עמוקות במטאפיזיקה של ההיסטוריה.
מספר מאמרים של כצמן מוקדשים לחקר הגותו ולפרסום כתביו של הפילוסוף היהודי-הרוסי מטביי קגן (1889 – 1937) – חברו הקרוב של יל בכטמיכאין שייסד יחד עמו את "חוג נבל", תלמידם של הרמן כהן, פאול נטורפ וארנסט קסירר.
הספר Nostalgia for a Foreign Land שראה אור בשנת 2016 מוקדש לחקר הספרות הישראלית בשפה הרוסית של עולי שנות ה-90 וה2000. במרכז הדיון - דינה רובינה, מיכאיל יודסן, נקודא זינגר, יליזבטה מיכייליצ'נקו ויורי נסיס. כמו כן, ראו אור מאמרים על סופרים נוספים שכתבו או כותבים ברוסית בישראל: דניס סובולב, אלכסנדר גולדשטיין, אברהם ויסוצקי. מתפרסמות רצנזיות ומאמרים במדור הקבוע בכתב העת הישראלי ברוסית "ארטיקל".
על עטיפת הספר שחוק בשמיים: סמלי צחוק ביצירתו של ש"י עגנון (2018) כתוב: "סוד קסמן של יצירות עגנון - בהתמזגות משכרת של המצחיק והרציני, באירוניה המפורסמת שלו, המערערת את הקרקע מתחת לכל ודאות בטוחה ואף מתחת לעצמה. ההומור העגנוני מתחמק מגבולות רטוריים, אינו סובל מסגרות ז'אנריות ואינו מציית לפתרונות פרשניים פשוטים. בספרו החדש של רומן כצמן מוצעת שיטה ספרותית־אנתרופולוגית לפענוח 'צופן הצחוק' העגנוני המורכב – השיטה שמתבססת על פרשנות תרבותית וסמיוטית של סמלים. הקריאה במבחר נרחב של יצירות, הכולל את ארבעת הרומנים הגדולים של עגנון, מעלה תמונה שלמה של עולם סמלי הצחוק העגנוני – עולם של אלימות וקדושה, תמיהה טרגית ומפץ אפשרויות. בעולם זה תיבות פורחות, בני מלכים נעלמים, נחשים נושכים בזנבם, מלאכים ושדים מרקדים, מדומה הופך לממשי ונסים היתוליים ואכזריים אחרים עשויים להתרחש. המחקר מנסה לפתור את החידה: איך ייתכן שבכל מקרה, אם קוראים את סיפוריו כרציניים או אירוניים, דתיים או חילוניים, לגלגנים או אמפתיים, ארכאיים או מודרניסטיים, אם מתנפחים מפתוס או מתפוצצים מצחוק, עגנון הוא תמיד זה שצוחק אחרון".
הספר בשפה הרוסית Elusive Reality: A Hundred Years of Russian-Israeli Literature 1920-2020 ראה אור בשנת 2020 והוא עוקב אחר התפתחותה של הספרות הישראלית-רוסית מראשיתה בשנות ה-20 של המאה הקודמת ועד היום. הספר בוחן מחדש את יסודותיה של תפיסת הריאליזם הספרותי. הפרקים מוקדשים לסופרים אברהם ויסוצקי, מרק אגרט, יוליוס מרגולין, יעקב ציגלמן, אלי לוקסמבורג, דוד מרקיש, אלכסנדר גולדשטיין, דניס סובולב, ויליזבטה מיכייליצ'נקו ויורי נסיס.