stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תקופת הביניים השלישית של מצרים
הערות שוליים

↑  Schneider, Thomas (27 August 2008). "Periodizing Egyptian History: Manetho, Convention, and Beyond". In Klaus-Peter Adam (ed.). Historiographie in der Antike. Walter de Gruyter. pp. 181–197. ISBN 978-3-11-020672-2. Archived from the original on 18 February 2020. Retrieved 26 December 2019.
1 2  Kenneth A. Kitchen, The Third Intermediate Period in Egypt (1100–650 BC), 3rd edition, 1986, Warminster: Aris & Phillips Ltd, pp.xi-xii, 531.
↑  "Journal of the American Research Center in Egypt Vol. 46(2010)". American Research Center in Egypt. 2010: 170.
↑  "Journal of Egyptian History 11 (2018)". Brill. 2018: 147.
↑  Bonnet, Charles (2006). The Nubian Pharaohs. New York: The American University in Cairo Press. pp. 142–154. ISBN 978-977-416-010-3.
↑  Diop, Cheikh Anta (1974). The African Origin of Civilization. Chicago, Illinois: Lawrence Hill Books. pp. 219–221. ISBN 1-55652-072-7.
1 2  Emberling, Geoff (2011). Nubia: Ancient Kingdoms of Africa. New York, NY: Institute for the Study of the Ancient World. p. 10. ISBN 978-0-615-48102-9.
↑  Mokhtar, G. (1990). General History of Africa. California, USA: University of California Press. pp. 161–163. ISBN 0-520-06697-9.
↑  Emberling, Geoff (2011). Nubia: Ancient Kingdoms of Africa. New York: Institute for the Study of the Ancient World. pp. 9–11. ISBN 978-0-615-48102-9.
↑  Silverman, David (1997). Ancient Egypt. New York: Oxford University Press. pp. 36–37. ISBN 0-19-521270-3.
↑  Shillington, Kevin (2005). History of Africa. Oxford: Macmillan Education. p. 40. ISBN 0-333-59957-8.
↑  "Centuries of Darkness: Context, Methodology and Implications [Review Feature"] (PDF). Cambridge Archaeological Journal. 1 (2): 228ff. 1991. doi:10.1017/S0959774300000378. ISSN 1474-0540. S2CID 246638930. Archived (PDF) from the original on 2018-02-12. Retrieved 2018-02-11.
ביבליוגרפיה

Dodson, Aidan Mark. 2001. "Third Intermediate Period." In The Oxford Encyclopedia of Ancient Egypt, edited by Donald Bruce Redford. Vol. 3 of 3 vols. Oxford, New York, and Cairo: Oxford University Press and The American University in Cairo Press. 388–394.
Kitchen, Kenneth Anderson. [1996]. The Third Intermediate Period in Egypt (1100–650 BC). 3rd ed. Warminster: Aris & Phillips Limited.
Myśliwiec, Karol. 2000. The Twilight of Ancient Egypt: First Millennium B.C.E. Translated by David Lorton. Ithaca and London: Cornell University Press.
Porter, Robert M. 2008. A Network of 22nd–26th Dynasty Genealogies, JARCE 44, 153–157.
Taylor, John H. 2000. “The Third Intermediate Period (1069–664 BC).” In The Oxford History of Ancient Egypt, edited by Ian Shaw. Oxford and New York: Oxford University Press. 330–368.
השושלת העשרים וחמש של מצרים
נורת' לאס וגאס

| --- | --- |

 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  נבדה נבדה
 מחוז:  קלארק
 ראש העיר:  Pamela Goynes-Brown
 תאריך ייסוד:  1919 
 שטח:  262.435396 קמ"ר
 גובה:  672 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  262,527 (1 באפריל 2020)
 קואורדינטות:  36°12′02″N 115°07′18″W﻿ / ﻿36.200583333333°N 115.12158333333°W﻿ / 36.200583333333; -115.12158333333 
 https://www.cityofnorthlasvegas.com
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה נורת' לאס וגאס(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה נורת' לאס וגאס(למפת נבדה רגילה) קרסון סיטי לאס וגאס הנדרסון רינו אלקו מסקיט וינמאקה קליפורניה אורגון איידהו י ו ט ה  אריז.נורת' לאס וגאס(למפת נבדה מוגדלת) קרסון סיטי לאס וגאס הנדרסון רינו אלקו מסקיט וינמאקה קליפורניה אורגון איידהו י ו ט ה  אריז.נורת' לאס וגאס   he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
נורת' לאס וגאס (באנגלית: North Las Vegas) היא עיר פרברית במחוז קלארק אשר במדינת נבדה שבארצות הברית. נורת' לאס וגאס היא אחת מהערים המרכזיות באזור המטרופולין של לאס וגאס.
נכון למפקד האוכלוסין של שנת 2020 העיר הכילה 262,527 תושבים.
זוהי העיר הרביעית בגודל אוכלוסייתה במדינת נבדה, והעיר ה-77 בגודל אוכלוסייתה בארצות הברית.
העיר התאגדה באופן רשמי ב-1 במאי 1946.
בתחומי העיר נמצאים בסיס חיל-האוויר נליס ונמל התעופה נורת' לאס וגאס (אנ').
ג'יימס המילטון לואיס

ג'יימס המילטון לואיס (באנגלית: James Hamilton Lewis‏; 18 במאי 1863 – 9 באפריל 1939) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי. מכונה לפעמים ג'יי האם לואיס או האם לואיס, הוא ייצג את וושינגטון בבית הנבחרים של ארצות הברית, ואת אילינוי בסנאט של ארצות הברית. הוא היה הראשון שהחזיק בתואר מצליף בסנאט של ארצות הברית.
הוא נולד בדנוויל, וירג'יניה וגדל באוגוסטה, ג'ורג'יה, לואיס למד במספר מכללות, למד משפטים והתקבל ללשכת עורכי הדין ב-1882. הוא עבר לטריטוריית וושינגטון ב-1885, שם נעשה פעיל בפוליטיקה כדמוקרטי; הוא כיהן בבית המחוקקים הטריטוריאלי, עבד עם הוועדה הפדרלית שסייעה בהקמת הגבול בין ארצות הברית לקנדה, והתמודד ללא הצלחה על תפקיד המושל. הוא כיהן בבית הנבחרים של ארצות הברית בין השנים 1897–1899.
לאחר שירות במלחמת מלחמת ארצות הברית–ספרד, לואיס עבר לשיקגו, אילינוי. לאחר ששימש כיועץ התאגיד של העיר, והתמודד ללא הצלחה על תפקיד המושל, לואיס ניצח בבחירות לסנאט של ארצות הברית ב-1912, וכיהן כהונה אחת (1913–1919). הוא נבחר לשמש כמצליף הרוב, והיה האדם הראשון שכיהן בתפקיד זה. הוא התמודד ללא הצלחה לבחירה מחדש ב-1918, ולמושל ב-1920. בשנת 1930, הוא נבחר שוב לסנאט האמריקני וכיהן מ-1931 ועד מותו. הוא מת בוושינגטון הבירה, ונקבר תחילה בארלינגטון, וירג'יניה, ואחר כך בבית הקברות פורט לינקולן בברנטווד, מרילנד.
ביוגרפיה > ראשית חייו

לואיס נולד בדנוויל, וירג'יניה ב-18 במאי 1863, וגדל באוגוסטה, ג'ורג'יה. אמו נסעה לווירג'יניה כדי לטפל באביו, שנפצע בזמן שירותו עבור הקונפדרציה במלחמת האזרחים האמריקנית. אמו מתה בלידה, ואביו נותר נכה, אז לואיס גודל על ידי קרובי משפחה. הוא למד בבית הספר של אוגוסטה הוטון, אוניברסיטת וירג'יניה, אוניברסיטת אוהיו הצפונית ואוניברסיטת ביילור, ולמד משפטים בסוואנה, ג'ורג'יה. הוא התקבל ללשכת עורכי הדין ב-1882, ועבר לסיאטל ב-1885, שם המשיך לעסוק בעריכת דין. כדמוקרט, הוא כיהן בבית המחוקקים של טריטוריית וושינגטון מ-1887 עד 1888. בשנים 1889 ו-1890 עבד לואיס עם הנציבות העליונה המשותפת לגבולות קנדה ואלסקה כדי להציג את עמדת ארצות הברית. הוא נכשל בניסיונו להיבחר למושל וושינגטון ב-1892.
ביוגרפיה > המשך הקריירה

לואיס היה אחד הפוליטיקאים הבודדים שייצגו שתי מדינות בקונגרס של ארצות הברית. הוא ייצג את וושינגטון בשנים 1897–1899 בבית הנבחרים של ארצות הברית, ונכשל בבחירות ב-1898. בשנת 1899, הוא שימש כנציב ארצות הברית להסדרת חוקי המכס בין ארצות הברית לקנדה, ונכשל בניסיונו להיבחר לסנאט של ארצות הברית. במהלך מלחמת ארצות הברית–ספרד, לואיס שירת במטה השלישות של המשמר הלאומי של וושינגטון כעוזר מפקח גנרל בדרגת לוטננט קולונל. לאחר מכן הוא הועלה לדרגת קולונל, ושימש בתפקיד דומה בקובה במטהו של ג'ון ר. ברוק, ולאחר מכן שירת במטהו של פרדריק דנט גרנט.
בשנת 1896, לואיס קיבל 11 קולות למועמדות לסגן הנשיא בהצבעה הראשונה בוועידה הלאומית הדמוקרטית למרות שטרם הגיע לגיל המינימלי הנדרש החוקתי של 35. בשנת 1900, הוא ניסה לקבל ללא הצלחה את המועמדות הדמוקרטית לסגן הנשיא; הוא פרש לפני ההצבעה, ואת המועמדות קיבל עדלי סטיבנסון. ב-1903 עבר לואיס לשיקגו, שם המשיך לעסוק בעריכת דין, ושימש כיועץ התאגידים של העיר מ-1905 עד 1907. בשנת 1908, הוא נכשל בניסיונו להיבחר למושל אילינוי.
בשנת 1913, לואיס נבחר לסנאט האמריקאי מאילינוי; הוא כיהן קדנציה אחת (1913–1919), והיה מצליף הרוב במשך כל כהונתו. ב-1914, הוא היה נציג הסנאט בוועידה בלונדון שניסתה להבטיח שחוקים ואמנות המבטיחים נסיעה בטוחה בים עדיין יוכלו להיות מיושמים עם תחילת מלחמת העולם הראשונה. לואיס כיהן גם כיו"ר הוועדה להוצאות במחלקת המדינה מ-1915 עד 1919. לואיס, בעל ברית קרוב של הנשיא וודרו וילסון, היה מוביל בהעברת חלק גדול מהחקיקה "חופש חדש" של וילסון. לואיס ביצע גם תפקידים מיוחדים לא מוגדרים בתקופת המלחמה באירופה שהובילו לכך שהוא קיבל תואר אבירות ממלכי בלגיה ויוון. באוקטובר 1918, לואיס היה על ספינת צבא, USS Mount Vernon, כאשר היא נפגעה מאש גרמנית. לואיס ואחרים שרדו את הפיצוץ, אך 35 מאנשי הצוות של הספינה נספו.
עם תבוסתו בניסיונו להיבחר מחדש ב-1918, הוצע לואיס לכהן כשגריר בבלגיה, אך הוא סירב וחזר לעיסוק משפטי פרטי בשיקגו, אילינוי. בשנת 1920, הוא התמודד ללא הצלחה על תפקיד המושל. בסופו של דבר הוא הפך לשותף ב-Lewis, Adler, Lederer & Kahn (הידוע כיום בשם Saul Ewing Arnstein & Lehr, LLP).
בשנים 1921, 1922 ו-1925, לואיס היה חלק מהמשלחת האמריקנית לוועידות של חבר הלאומים שנערכו כדי ליישב תביעות נזקים בזמן מלחמה.
ביוגרפיה > קריירה מאוחרת יותר

ב-1930, שוב נבחר לואיס לסנאט; הוא נבחר מחדש ב-1936 וכיהן מ-4 במרץ 1931 ועד מותו. הוא שוב שימש כמצליף הרוב, הפעם מ-1933 ועד מותו. בנוסף, היה יושב ראש הוועדה להוצאות במחלקות המנהלות משנת 1933 ועד מותו.
בשנת 1932, לואיס הגיע לוועידה הלאומית הדמוקרטית בשיקגו, כמועמד "הבן המועדף" של אילינוי, בהוראת ראש עיריית שיקגו אנטון סרמק. תקוותו של סרמק הייתה להשתמש בלואיס כדי למנוע מצירי אילינוי לתמוך בפרנקלין דלאנו רוזוולט, אבל לואיס הסיר מאוחר יותר את שמו מהמועמדות ושחרר את הנציגים שלו, שרבים מהם הלכו לרוזוולט ועזרו להבטיח לו את המועמדות.
כחבר בוועדת יחסי החוץ, הוא אמר לסוכנות הידיעות AP ב-1938 שהיטלר לא מתכוון להילחם על צ'כוסלובקיה באומרו, "(צ'כוסלובקיה) היא עניין קטן שניתן להסדיר בכל עת". 16 ימים לאחר מכן סיפח היטלר חלקים מצ'כוסלובקיה, בהסכמת בריטניה וצרפת.
לואיס היה מהראשונים שהתיידדו עם הארי ס. טרומן לאחר בחירתו של טרומן לסנאט. במהלך השבועות הראשונים של טרומן בתפקיד ב-1935, לואיס ישב לצד טרומן ויעץ לו: "הארי, אל תתחיל עם תסביך נחיתות. בששת החודשים הראשונים אתה תתהה איך לעזאזל הגעת לכאן. אחרי זה אתה תתהה איך לעזאזל כולנו הגענו לכאן."
ביוגרפיה > חיים אישיים

בשנת 1896 התחתן לואיס עם רוז לוטון דאגלס (1871–1972). לואיס היה ידוע כמשהו אקסצנטרי בצורתו ובלבושו, לבש מחפים עד שנות ה-30 של המאה ה-20, למרות שהם יצאו מהאופנה, ועטה זקן ואן דייק בעידן שבו רוב הגברים היו מגולחים למשעי, כמו גם אוסף של "טופי ורוד גלי". הוא היה מנומס, ולמרות שחלקם ראו בו מילולית, הוא זכה להכרה בדרך כלל כנואם מוכשר.
ביוגרפיה > מוות וקבורה

לואיס מת בבית החולים גארפילד בוושינגטון די. סי., וטקס הלוויה שלו נערך במליאת הסנאט. הוא נקבר במאוזוליאום המנזר ליד בית הקברות הלאומי ארלינגטון; מאוחר יותר הוא נקבר מחדש בבית הקברות פורט לינקולן בברנטווד, מרילנד.
הערות שוליים

↑  Kirby, Bill (20 בדצמבר 2021). "Monday Mystery: Headlines followed U.S. Sen. Hamilton Lewis until he vanished into history". The Augusta Chronicle. Augusta, GA. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Taylor, Julius F. "The Broad Ax". Illinois Digital Newspaper Collections. נבדק ב-18 ביוני 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Hill, Ray (16 בדצמבר 2012). "The Senate's Dandy: James Hamilton Lewis of Illinois - The Knoxville Focus". The Knoxville Focus. נבדק ב-16 בדצמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  ג'יימס המילטון לואיס, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010649643705171  ISNI: 0000 0000 3538 8528  LCCN: n96031557  SNAC: w6db8g6h  US Congress: L000284  VIAF: 28792281   WorldCat (עם VIAF): 28792281 
ג'יימס המילטון לואיס, 1921.
נבחרת סן מרטן בכדורגל

נבחרת סן מרטן בכדורגל (בצרפתית: Équipe de Saint-Martin de football) היא נבחרת הכדורגל הרשמית של סן מרטן, החצי הצרפתי של האי הקריבי, סן מרטן. בעבר סן מרטן היה חלק מגוואדלופ ולכן היה חלק מנבחרת גוואדלופ בכדורגל עד הפירוד.
נבחרת סן מרטן בכדורגל לא חברה בפיפ"א ולכן היא לא יכולה להשתתף בגביע העולם בכדורגל, למרות זאת הנבחרת חברה ב-CONCACAF והיא יכולה להשתתף בגביע הזהב של CONCACAF. היא אחת הנבחרות החלשות באליפות.
גביע הזהב של CONCACAF

1991 עד 1999 - לא השתתפה
2001 עד 2013 - לא העפילה
2015 - לא השתתפה
2017 - פרשה
2019 עד 2025 - לא העפילה
ליגת האומות של CONCACAF

| שנה | דרג | סיבוב | משחקים | ניצחונות | תיקו* | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ארצות הברית 2019-2020 | ג | שלב הבתים | 6 | 3 | 0 | 3 | 7 | 8 |
| ארצות הברית 2022-2023 | ג | שלב הבתים | 4 | 0 | 2 | 2 | 2 | 7 |
| ארצות הברית 2023-2024 | ג | עלתה לדרג ב | 4 | 4 | 0 | 0 | 14 | 4 |
| ארצות הברית 2024-2025 | ב | ירדה לדרג ג | 6 | 2 | 0 | 4 | 8 | 13 |
| ארצות הברית 2026-2027 | ג |  |  |  |  |  |  |  |
| סה"כ | סה"כ | סה"כ | 20 | 9 | 2 | 9 | 31 | 32 |
משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה
כל גביעי המושבות מעבר לים של צרפת בכדורגל

2008 - לא השתתפה
2010 - לא השתתפה
2012 - לא השתתפה
דבורה קובובי

| --- | --- |

 לידה:  1925 
 פטירה:  6 במרץ 2023 (בגיל 98 בערך) 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 
דבורה קובובי (26 בספטמבר 1925 – 6 במרץ 2023) הייתה פסיכולוגית ומרצה בכירה בבית הספר לחינוך של האוניברסיטה העברית. הייתה ממעצבי תפקידיו של הייעוץ החינוכי בישראל, ויצרה שיטה ביבליותרפית מקורית לטיפול במצוקות נפשיות באמצעות טקסטים ספרותיים.
ביוגרפיה

קובובי נולדה והתחנכה בירושלים כדבורה בולוטין. אמה, חנה לונץ בולוטין, בתו של אברהם משה לונץ, סייעה מגיל צעיר לאביה בעבודתו, ואף כתבה סיפורים קצרים שפורסמו ב"דבר הפועלת". אביה, זאב בולוטין, איש העלייה השנייה, עלה לארץ מסמולנסק, רוסיה, ולאחר עלייתו מונה על ידי ועד הצירים לתפקיד גזבר. היו לה שני אחים, ד"ר משה בולוטין (האח הבכור), אגרונום שחקר ולימד באוניברסיטת מסצ'וסטס אמרהסט, ארצות הברית, ועמנואל בולוטין, שלמד בבצלאל, ועבד בהמשך כפרסומאי.
קובובי למדה ביסודי בבית ספר למל, ובתיכון בגימנסיה העברית רחביה (סיימה ב-1943).
לאחר שהתנדבה לכמה חודשי שירות בקיבוץ דגניה ב', למדה הוראה, בין השנים 1943–1945, בסמינר בית הכרם.
עם סיום לימודיה בסמינר, עברה ללמוד באוניברסיטה העברית, ולמדה בתואר השני פילוסופיה (מקצוע ראשי), פסיכולוגיה וחינוך.
המשיכה ללמוד לתואר שלישי, ובמקביל ללימודיה באוניברסיטה העברית עבדה במשך כמה שנים בשלושה בתי ספר בירושלים בתחום חינוך מיוחד.
בשנת 1969 סיימה תואר שלישי בפסיכולוגיה חינוכית. את עבודת הדוקטור שלה, שעסקה בתכני הוראה כאמצעי לטיפוח בריאות הנפש אצל תלמידים, כתבה בהדרכת פרופ' קרל פרנקנשטיין ופרופ' אברהם מינקוביץ.
עם סיום לימודיה השתלבה כמרצה בבית ספר לחינוך של האוניברסיטה העברית, והייתה ממקימי המגמה לייעוץ, אשר שימשה בהמשך מודל למגמות דומות לייעוץ באוניברסיטאות אחרות בארץ.
בשנת 1993 פרשה מעבודתה באוניברסיטה העברית בדרגת מרצה בכירה.
עבודתה

קובובי הייתה מראשונות הפסיכולוגיות החינוכיות שפעלו בירושלים.
היא עבדה, במקביל לכתיבת עבודת הדוקטור, כפסיכולוגית חינוכית בשלושה בתי ספר ממלכתיים לחינוך מיוחד שפעלו אז בירושלים: בית ספר דוד ילין, בית ספר בן יהודה ובית ספר ספיר, ובמסגרות נוספות של ילדים, שהיו מכונים במערכת "קשי חינוך". במוסדות אלה ייסדה ועיצבה, בעידודה של ד"ר הלני ברט (שהייתה המנהלת של החינוך המיוחד במשרד החינוך והתרבות), את תפקיד היועצת החינוכית (שנקראה אז "מורה יועצת").
תרומתה העיקרית של קובובי הייתה בתחום ההוראה הטיפולית, כלומר בשיטת טיפול בהפרעות רגשיות אצל ילדים, המבוססת על שיטות דינמיות בפסיכולוגיה. היא הייתה חלוצה בהכנסת שיטת הטיפול הקרויה "ספרותרפיה" ושילובה בתחום החינוך. על פי השיטה, העיון והדיון ביצירות ספרותיות מאפשרים למטפלים היכרות ותקשורת עם התהליכים הנפשיים המתרחשים אצל התלמידים.
תלמידתה, ד"ר רבקה ברגר, סיכמה בקצרה את שיטתה של קובובי:
"נקודת המוצא של קובובי היא שהיצירה הספרותית מסייעת להבין ולחוות מהויות כלל אנושיות באמצעות התוכן הייחודי הגלום בה. יצירות ספרות חושפות ומבטאות את רובדי הנפש האנושית החומקים מהמשגות פסיכולוגיות; הן עוקפות מחסומי התנגדות ומגבלות של תודעה, מקרבות אותנו למקומות חבויים בנפשנו ומעוררות בנו חוויות רדומות ומעורבות אישית. הטקסט הספרותי מתווך בין חלקי האישיות, תיווך שהוא תנאי לתפקוד נפשי בריא. הדיון הספרותרפי בשיעור ספרות או בשיעור חינוך, טוענת קובובי, עשוי לאפשר לתלמיד לבטא במילים בעיות, רגשות או חרדות שקשה לו לדון בהם בגלל פחד, בושה או אשמה. דרך דיון קבוצתי ביצירה התלמיד מגלה שבעיות וקשיים דומים מאפיינים גם אחרים; הוא אינו חריג. הוא לומד גם על דרכי התמודדות חדשות. שיטת הספרותרפיה מבוססת על דיון מובנה ומונחה שבו התלמיד מוזמן לשקוע בעולם היצירה הספרותית ולהבין את התהליכים הנפשיים היסודיים המתחוללים בטקסט".
כשקובובי התחילה להשתמש בשיטתה, קראו לשיטה "הוראה טיפולית". בהמשך, כינתה קובובי את השיטה "ספרותרפיה". לאחר עוד כמה שנים השתנה השם ל"ביבליותרפיה", שם שבו מוכרת השיטה כיום בקרב אנשי המקצוע.
קובובי גידלה דורות של תלמידים (אנשי חינוך, מורים, יועצים ופסיכולוגים חינוכיים), אשר מפיצים ומיישמים את שיטת הטיפול שהגתה ("שיטת קובובי") במסגרות חינוכיות בכל הארץ.
משפחתה

הייתה נשואה לשאול קובובי (ד"ר למשפטים ושופט בבית הדין הארצי לעבודה וסגן נשיא של בית הדין הארצי לעבודה).
אם לשתיים (דפנה איתן-קובובי, פסיכולוגית קלינית ופסיכואנליטיקאית, וענת קובובי-זילברמן, עובדת סוציאלית, פסיכותרפיסטית ומטפלת זוגית ומשפחתית).
דודיה (האחים של אמה חנה) היו: מתתיהו לונץ (בנקאי ופעיל ציבור בתקופת היישוב), ויעקב לונץ (שנודע גם בשם העט יעקב אסיא, ותרגם, בין היתר, את הספר בת ירושלים הקטנה לעברית).
אחייניה (הבנים של אחיה עמנואל) הם: רון בולוטין, דנדן בולוטין ופרופ' גיל בולוטין.
התגוררה בשכונת קריית שמואל בירושלים.
פרסומיה > ספריה

הוראה טיפולית, ירושלים, בית הספר לחינוך של האוניברסיטה העברית, 1970.
בין מורה לתלמיד: המורה הטוב בעיני תלמידו, מרחביה, ספרית פועלים, 1977.
ספרותרפיה: ספרות, חינוך ובריאות הנפש, ירושלים, הוצאת מאגנס, 1992.
ספרותרפיה: הוראה טיפולית במבחן השנים, ירושלים, הוצאת מאגנס, 2008.
פרסומיה > מבחר ממאמריה

דבורה קובובי ויעל פלום, הילד בעל רמה שכלית גבולית במסגרת לימוד רגילה ומיוחדת, מגמות י"ג (1), ינואר 1964, עמ' 11-23
דבורה קובובי, השימוש בתכני הלימוד כאמצעי לשיפור בריאות הנפש, מגמות י"ד (1) קובץ מיוחד ליובל השישים של פרופ' קרל פרנקנשטיין, פברואר 1966, עמ' 229-234
דבורה קובובי, סיגול הוראה טיפולית לצורכי השעה, עיונים בחינוך, ינואר 1974, עמ' 167-174
על ספריה

אורי הולנדר, ניסוי מעודן בהיסטריה, באתר הארץ, 27 במאי 2008
רבקה ברגר, רשימות על חינוך: להתקרב לפינות הנסתרות בנפשנו, הד החינוך, יוני 2008
לקריאה נוספת

שאול קובובי, פרקי חיים וכתובים, ירושלים, הוצאה עצמית, אפריל 2007.
הערות שוליים

↑  חנה לונץ-בולוטין, מאיר נתיבות ירושלים - חיי אברהם משה לונץ, (תרט"ו-תרע"ח, 1918-1854), ירושלים: אחיעבר, 1968
↑  יפה ברלוביץ, סיפורי נשים בנות העליה הראשונה, אסטרולוג, 2001
↑  שאול קובובי, "הקמת בית בירושלים", פרקי חיים וכתובים, ירושלים: הוצאה עצמית, אפריל 2007, עמ' 40–41
↑  דבורה קובובי, תכני הוראה כאמצעי לטיפוח בריאות הנפש של התלמידים (בהנחיית קרל פרנקנשטין ואברהם מינקוביץ), ירושלים: האוניברסיטה העברית, בית ספר לחינוך, 1969
↑  מי שהקימה את המגמה לייעוץ באוניברסיטה העברית ועמדה בראשה עם הווסדה, הייתה ד"ר יעל פלום (1916-1982).
↑  אין לבלבל בין בית ספר זה לחינוך מיוחד לבין בית ספר ממלכתי (רגיל) דוד ילין הפועל כיום בירושלים.
↑  רבקה ברגר, להתקרב לפינות הנסתרות בנפשנו, הד החינוך, יוני 2008, עמ' 136
↑  מרים הרי, בת ירושלים הקטנה, תרגם: יעקב אסיא, הוצאת לוינסון, 1975, הוצאה מחודשת על ידי הוצאת אריאל, 1999
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264188705171  BnF: cb15856270f (data)  ISNI: 0000 0000 6480 4949  LCCN: no91003630  VIAF: 49559450   WorldCat (עם VIAF): 49559450
יוחנן השביעי פלאולוגוס, קיסר האימפריה הביזנטית

פסל משנהב של יוחנן ולצידו שני הוריו.
יוחנן השביעי פלאולוגוס (1370–1408) (ביוונית: Ιωάννης Ζ' Παλαιολόγος) היה קיסר ביזנטיון במשך חמישה חודשים בשנת 1390, וכן קיסר בשיתוף עם מנואל השני מ-1398 עד 1403.
יוחנן השביעי היה בנו של הקיסר אנדרוניקוס הרביעי ומרים מבולגריה, בתו של המלך יוחנן אלכסנדר ותאודורה מוולאכיה.
כאשר אביו אנדרוניקוס הרביעי גזל את השלטון בשנת 1376, יוחנן היה קיסר משותף עם אביו בעזרתה של ג'נובה, אך ונציה החזירה את השלטון ליוחנן החמישי בשנת 1379, ואנדרוניקוס ובנו עוורו בעין אחת.
לאחר מות אביו ב-1385 קיבל יוחנן את השלטון על הערים בחוף ים מרמרה, כוסל למעשה של הטורקים העות'מאנים. בתמיכתו של הסולטאן תפס יוחנן את השלטון בקונסטנטינופול בשנת 1390 משום שדודו מנואל השני היה בשביו של הסולטאן העות'מאני, באיזיט הראשון. מנואל הצליח לברוח אחרי חמישה חודשים בשבי, והשלטון נלקח חזרה מידיו של יוחנן השביעי, שנאלץ לחזור לסלימבריה. למרות זאת הכריז מנואל על יוחנן כיורשו משום שהיה חסר בנים לעת עתה.
משנת 1397 עד 1402 קונסטנטינופול הייתה במצור הטורקים ויוחנן והיה בראשות הגנת הבירה כאשר מנואל השני נסע לחצרות המלכותיות באירופה בניסיון לגייס תמיכה בממלכתו. למרבה מזלה של הקיסרות, טימור לנג הביס וכבש את ממלכת באיזיט בקרב אנקרה ב-1402, המצור נגמר ויוחנן הצליח להחזיר לשלטון ביזנטיון את הערים על חוף ים מרמרה. ב-1403 קיבל את התואר "קיסר תראקיה" ושלט בה באופן עצמאי למעשה מסלוניקי עד יום מותו. היה לו בן, אנדרוניקוס החמישי שהיה גם קיסר משותף עם אביו ומנואל השני אך הוא מת לפני אביו.
ראו גם

קיסרי ביזנטיון
גדר ההפרדה בין ארצות הברית למקסיקו

מהגר מקסיקני מסתנן לשטח ארצות הברית דרך גדר ההפרדה בין טיחואנה לסן דייגו
גדר ההפרדה בין ארצות הברית למקסיקו היא מחסום בגבול ארצות הברית–מקסיקו, ומורכבת למעשה מכמה מחסומי הפרדה שונים שנועדו למנוע הגירה בלתי חוקית לעבר ארצות הברית ממקסיקו הגובלת עימה. המחסומים נבנו על ידי ארצות הברית כחלק משלושה מבצעים יותר גדולים כדי לשלוט בהגירה הלא חוקית - מבצע "Gatekeeper" בקליפורניה, מבצע "Hold-the-Line" בטקסס, ומבצע "Safeguard" באריזונה. הייעוד של המחסומים הללו הוא להכריח מהגרים בלתי חוקיים לעבור את הגבול דרך שטחים גאוגרפיים אשר יותר קשה לחצות אותם, בהנחה שזה ירתיע את המהגרים הבלתי חוקיים.
אורכו הכולל של הגבול בין ארצות הברית ומקסיקו הוא 3,360 ק"מ והוא חוצה מגוון רב של פני שטח, כולל תחומים עירוניים ומדבריות. גדר ההפרדה נמצאת בחלקיו העירוניים של הגבול, התחומים הפופולריים יותר של מעברים לא חוקיים בעבר. התחומים העירוניים הללו כוללים את סן דייגו, קליפורניה ואל פאסו, טקסס. כתוצאה מהצלחת גדר ההפרדה, חל ריבוי במספר הניסיונות הבלתי חוקיים לחצות את מדבר סונורה והר באבוקיוארי באריזונה. בין 1 באוקטובר 2003 ו-30 באפריל 2004 660,390 אנשים עוכבו על ידי משמר הגבול של ארצות הברית בזמן שהם ניסו לחצות את הגבול באופן בלתי חוקי. בין 43 ל-61 אנשים מתו בזמן שניסו לעבור את מדבר סונורה במשך אותה התקופה בלבד, פי שלושה יותר משנה הקודמת. באוקטובר 2004, משמר הגבול האמריקאי הודיע כי במהלך 12 החודשים האחרונים 325 איש נהרגו בזמן שניסו לחצות את הגבול בין ארצות הברית למקסיקו. בין השנים 1998–2004, 1,954 איש הוכרזו רשמית כמתים לאורך גבול ארצות הברית–מקסיקו.
בשנים האחרונות חלה גם עלייה במספר המהגרים הלא-חוקיים מרחבי העולם אשר מנסים להיכנס לארצות הברית דרך הגבול המקסיקני. במהלך קמפיין הבחירות לנשיאות, קרא דונלד טראמפ לבניית מחסום יבשתי גדול וחומה מבוצרת בגבול ארצות הברית - מקסיקו. הפרויקט מכונה "חומת טראמפ". הוא הצהיר כי מקסיקו תשלם את עלות בניית החומה, שעלותה בין 8 ל-12 מיליארד דולרים, באמצעות מיסים. עם זאת, אנריקה פניה נייטו, נשיא מקסיקו, אמר פעמים רבות כי "מקסיקו לא תשלם עבור בניית החומה". ב-25 בינואר 2017, טראמפ חתם על צו נשיאותי להתחלת בניית החומה. עד תום כהונתו של טראמפ נבנו  יותר מ-700 ק"מ מהמכשול, מתוכם רק כ-130 ק"מ הם מכשול חדש והיתר שיפור של המכשול שהיה קיים לפני כהונת טראמפ. ממשל ארצות הברית מימן את הבנייה.
ב-26 ביולי 2019 אישר בית המשפט העליון של ארצות הברית העברה של 2.5 מיליארד דולר מתקציב משרד ההגנה לצורך בניית קטע באורך 150 ק"מ של גדר ההפרדה בין ארצות הברית למקסיקו.
עם כניסתו לתפקיד ב-20 בינואר 2021, חתם הנשיא ג'ו ביידן על צו המקפיא את בניית החומה.
ראו גם

חומת טראמפ
הערות שוליים

↑  How realistic is Donald Trump's Mexico wall?, BBC News
↑  Trump moves ahead with wall, puts stamp on U.S. immigration, security policy, Reuters, 26 January 2017
↑  Donald Trump: 'We will build Mexico border wall'‏, BBC News‏
↑  How realistic is Donald Trump's Mexico wall?
↑  Trump Orders Mexican Border Wall to Be Built and Is Expected to Block Syrian Refugees‏, The New York Times‏
↑  Christopher Giles, "Trump's wall: How much has been built during his term?, BBC News, updated January 12, 2021
↑  בית המשפט העליון בארה"ב אישר: 2.5 מיליארד דולר לבניית חומה בגבול עם מקסיקו, באתר כאן-תאגיד השידור הישראלי
שמעון בעדני

הרב שמעון בעדני (ח' בטבת ה'תרפ"ח, 1 בינואר 1928 – י"ח בטבת ה'תשפ"ג, 11 בינואר 2023) היה ראש ישיבת פורת יוסף (קטמון), ראש כולל "תורה וחיים" בבני ברק ונשיא מועצת חכמי התורה. עם פטירת הרב עובדיה יוסף כונה בתואר זקן מועצת חכמי התורה ונתן לרב שלום כהן הצעיר ממנו את תפקיד נשיא המועצה. עם פטירת הרב שלום הנהיג את תנועת ש"ס כנשיא מועצת חכמי התורה.