stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרול מיקולי
ביוגרפיה > ילדות וצעירות

קרול מיקולי גדל באמונה הקתולית ארמנית. היו לו שתי אחיות - אנטונינה (לימים פטרוביץ') ופטרונלה (לימים וארטרשביץ') ושני אחים: יאקוב והנריק.
פרט לאמו שכנראה לימדה אותו לנגן בפסנתר, נטל מיקולי בילדותו שיעורי פיתוח קול ופסנתר אצל מורה וינאי בשם גריינר. הוא התוודע לראשונה ליצירות של שופן בקונצרטים של הנגן הווירטואוז הצעיר אוסקר קולברג שהגיע לצ'רנוביץ מפולין בשנות ה-30 של המאה ה-19 והופיע בבית אביו.
קולברג ומשפחתו היו בקשר עם שופן בוורשה. תחת רושם אותם הרסיטלים של קולברג גמלה בליבו של מיקולי ההחלטה לנסוע לפריז ללמוד אצל שופן.
אמנם אחרי שסיים בשנת 1839 את לימודיו בגימנסיה בעירו (כיום בית הספר מס' 1 ברחוב אמינסקו) נסע קודם ללמוד רפואה בווינה.
אולם הוא הפסיק לימודים אלה ובשנת 1841 נסע לפריז והיה לתלמידו של שופן, שהסכים ללמד אותו אחרי היסוסים, אם כי התרשם לטובה מנגינתו את הסקרצו שלו אופוס 31 בסי במול מינור.
בנוסף למד בפריז מיקולי מקצועות מוזיקליים אחרים - קונטרפונקט והלחנה, למשל אצל נפוליאון אנרי רבה (Reber).
בשנת 1842 הופיע מיקולי בן ה-21 בבית אביו בצ'רנוביץ בפני קהל החברה המוזיקלית הגליציאנית וניגן בדואט קונצרטי מאת שארל דה בריו.
ב-1844 שב מיקולי להשתלם אצל שופן בפריז, והפך לידידו ועוזרו הנאמן. הוא ערך עותקים מיצירותיו והכין את העותקים לדפוס. התוודע למכריו וידידיו של שופן - ז'ורז' סאנד, אלפרד דה מיסה, היינריך היינה ופרנץ ליסט.
ביוגרפיה > שובו למזרח ולמרכז אירופה

ב-1847 עזב מיקולי את צרפת ויצא בשנים הבאות לשורה של סיורי קונצרטים כסולן ברחבי אירופה - בצרפת, באיטליה, באוסטריה, באנגליה ובקרקוב וברחבי פולין, כמו כן בנסיכויות הרומניות (בבוקרשט וביאש), בקישינב, בלבוב ובקייב. מאוחר יותר הופיע גם כמנצח. הרפרטואר שלו כלל יצירות של היידן, פרגולזי, היידן, מוצרט, בטהובן, שופן, מיקולאי גומולקה, סטניסלב מוניושקו, איגנאצי פליקס דובז'ינסקי, ולדיסלב ז'לנסקי ואחרים.
בעת המסע שערך בשנת 1850 לנסיכויות הרומניות - מולדובה וולאכיה - ליקט ועיבד מיקולי עשרות שירי עם רומניים.
על ידי כך הוא השאיר חותם חשוב בתולדותיהם של חקר הפולקלור והמוזיקה הרומנית.
בשנים 1848–1854 לימד נגינה בפסנתר בעיר הולדתו, צ'רנוביץ. בזמן מגפת דבר שפרצה בצ'רנוביץ שהה מיקולי עם הפסנתר שלו בכפר הנופש לפושנה יחד עם חברו הרומני גאורגה סיון
כפסנתרן סולן ערך מיקולי סיורי קונצרטים רבים ובשנת 1858 התמנה למנהל האקדמיה למוזיקה של לבוב.
בשנת 1888 הקים מיקולי בית ספר פרטי משלו.
ביוגרפיה > המשך פעילותו בבוקובינה וגליציה

מיקולי נפטר בלבוב (למברג). הובא לקבורה בחצר הכנסייה הארמנית של לבוב.
מורשתו

קרול מיקולי גידל דור של פסנתרנים ומוזיקאים. היו לו 400–500 תלמידים
מתוכם הצטיינו הפסנתרנים מוריץ רוזנטל (1946-1862), ראול קוצלסקי (1948-1885), יארוסלב זיילנסקי (1922-1847 שלימד בלוס אנג'לס), אלברט טדלבסקי, הפסנתרנית והאספנית קורנליה פרנס (בלידה- לוונברג, 1946-1862), אלכסנדר מיכלובסקי (1938-1851), רודולף שוורץ שירש ממנו את תפקיד המנהל המוזיקלי של החברה למוזיקה בגליציה, המלחין הולני סטניסלב נייאדומסקי, הלנה וינדקייביצ'ובה-רוגלסקה, פרנצישק נויהאוזר, לודוויג מארק, שהפך למבקרו ויריבו,
פרסום יצירותיו של שופן

מיקולי נודע במיוחד כמוציא לאור של יצירות שופן. ההוצאה לאור דובר הוציאה שוב לאור את מהדורת היצירות של שופן בגרסתו של מיקולי שהופיעה לראשונה ב-17 כרכים הוצאה לאור קיסטנר בלייפציג בשנת 1879.
שאיפתו הייתה לפרסם את הגרסה המהימנה ביותר. השתמש ובדק מקורות רבים, כולל כאלה שנכתבו או תוקנו על ידי שופן עצמו.
מיקולי רשם בפירוט את הערותיו של שופן בעת שיעוריו. למשך זמן רב נחשב מיקולי לאוטוריטה לגבי מורשתו האמנותית של שופן,
הערותיו עצמו על נגינתו של שופן מצוטטות תכופות על ידי ביוגרפים.
תרומתו לחקר הפולקלור

מיקולי ליקט, עיבד ופרסם שירי עם רומניים, אך גם שירי עם פולנים, הוצולים, צרפתים, ארמנים ואחרים.
בין השנים 1852–1867 פרסם מיקולי 4 קובצי שירים רומניים, אותם העביר על תווים, ועיבד לפסנתר ברוח הרומנטית, תוך חיקוי נגינת הלאוטארים בכינור. לא כולם היו שירי עם, היו ביניהם שירים עירוניים, שירים פטריורטיים, גם מוזיקה משכילה שעברה פולקלוריזציה.
באחד הקונצרטים שערך ביאש, בירת מולדובה, ב-29 במאי 1850 ניגן מיקולי לראשונה בפני הקהל הרומני 26 מעיבודיו לשירי עם רומנים. שירים מסוג זה זכו להערצת הקהל הרומני גם בעיר צ'רנוביץ. אוסף 48 השירים הרומניים פורסם על ידי שארל וילד בלבוב, הם פורסמו גם במחברות של 12 שירים כל אחת בהוצאת רדר בלייפציג, בשנים 1854 או 1855.(Douze airs nationaux roumains (Ballades,
chants des bergers, airs de dance etc.)
ייתכן כי עיבוד השירים העממיים נעשה על ידי מיקולי גם בהשראת פרנץ ליסט שבביקורו בצ'רנוביץ' ב-1847 התארח במלון שבבעלות אביו, הוזכרה גם השפעתו של אנטון רייכה, שלימד את תלמידיו על חשיבות התוועדות למוזיקה העממית. המשורר הרומני וסילה אלכסנדרי ברך בהתלהבות על עבודתו של מיקולי בתחום.
מיקולי השתמש במוטיבים רומנים גם ב־10 קטעי הפסנתר שלו, שבו הזה הקרוי "רוורי" (חלימה) - כולל קטע אדאג'ו כמו רציטטיב בסגנון דוינה מולדבית וה"טמפו די ארקנו" המופיע בקטע השני הנושא את הכותרת "Die freie Verwendung- " à la roumaine.
יצירות מוזיקליות אחרות

הלחין קטעי פסנתר, כינור וקלרינט, שירי מקהלה, ריקודים - מזורקות, פולונזות, ואלסים, כמו כן שירים רבים על מילים מאת משוררים פולנים, צרפתים, גרמנים ורומנים.
תרומתו לחיי התרבות בבוקובינה ובגליציה

בשנת 1850, כשבעל האחוזות הרומני מיכאי זוטה יזם הקמת ספרייה ציבורית בצ'רנוביץ, התגייס גם מיקולי למיזם ותרם לו את הכנסותיו משני קונרטים חורפיים: 1,030 פלורינים.
מאוחר יותר הוא תרם להקמת קרן לסיוע לתלמידי גימנסיה עניים.
מיקולי והתרבות הרומנית

למיקולי היו קשרים הדוקים עם נציגי התרבות הרומנית בבוקובינה, אחר כך עם חוגי הסטודנטים הרומנים בפריז ולאחר מכן סופרים, אקדמאים ואצילים ממולדובה וולאכיה, ארצות בהן הופיע בסיורי קונצרטים ורסיטלים וערך מסעי ליקוט שירי עם. את בית משפחת מיקולי פקדו רבים מהאליטה התרבותית של בוקובינה, לרבות מנהיגי הקהילה התרבותית הרומנית המקומית כמו בני הורמוזאקי, בני משפחת מוסטאצה, הכומר האורותודוקסי אירקליה גולמיובסקי (אבי המלחין צ'יפריאן פורומבסקו). אצל משפחת גולמביובסקי-פורומבסקו הוא ביקר אף בביתם בכפר שיפוטה.
בשנת 1874 הזמין אצלו הברון ניקולאיה פון מוסטאצה מצ'רנוביץ את "המיסה הרומנית" שבוצעה ב-17 ביולי לרגל חניכת הקתדרלה האורתודוקסית החדשה בצ'רנוביץ. הוא הלחין גם "מיסה מולדבית" שפורסמה באותיות לטיניות בגראץ כנראה לפי הזמנת רומנים מלבוב.
על ידי תרומתו לחקר ועיבוד המוזיקה הרומנית הכפרית היה מיקולי מעין מבשר של בלה בארטוק.
בשנת 1875 הציעו הרומנים למיקולי להיות מנהל האקדמיה (קונברסטוריון) למוזיקה בבוקרשט.
בשנים 1850–1854 פרסם בלבוב בארבע מהדורות חוזרות את "48 שירים עממיים רומנים" בעיבוד לפסנתר.
במאה ה-20 המלחין הרומני פאול קונסטנטינסקו עיבד 2 מ-48 קטעיו הרומנים של מיקולי לתזמורת סימפונית.
פרסים ואותות הוקרה

1889 - עיטור המסדר פרנץ יוזף של אוסטרו-הונגריה, דרגת אביר
הנצחה

בעת השלטון האוסטרי רחוב בצ'רנוביץ בקרבת הככר המרכזית נקראה על שמו של מיקולי
תחת השלטון האוקראיני - החל משנת 2015 הוסב שם הרחוב קרל ליבנקנכט בצ'רנוביץ לרחוב קרול מיקולי.
לוח זיכרון עם דיוקנו מעוצב בתבליט על ידי הספל הפולני ציפריאן גודבסקי (1909-1835) הוצב עח קיר הקתדרלה הארמנית בלבוב
תמונתו תלויה בחדרו של מנהל הספרייה הציבורית המדעית של צ'רנוביץ שבהקמתה השתתף בשנת 1852
יצירות > לתזמורת

Airs nationaux roumains (אריות עממיות רומניות) לתזמורת, וכן עיבוד לפסנתר
48  for orchestra, also arr. piano.
יצירות > קאמריות

"פולונז ל-3 כינורות אופ. 7" (פורסם ב־1862)
סרנדה בלה מז'ור לקרלרנית ופסנתר אופ.22 (1880)
סקרצינו בדו מינור ל-3 כינורות אופ.25 (1880)
"גראן דואו" בלה מז'ור לכינור ופסנתר ואופ. 26
יצירות > לפסנתר

Prélude et presto agitato (פרלוד ופרסטו סוער) אופ.1 (פורסם ב-1859)
מזורקות אופ.2 (1860)
מזורקה בפה מינור אופ.4 (1860)
פולונזות אופ. 8 (1862)
Airs nationaux roumains (Ballades, chants des bergers, airs de danse, etc. 48 אריות עממיות רומניות (בלדות, שירי רועים, שירי ריקוד וכו') ב-4 כרכים (1863)
6 קטעים אופ. 9 (פורסמו על ידי ספינה בווינה) (פרלוד, אג'יטאטו, אטיוד, לייד, סקרצינו, רוורי)
מזורקה אופ. 10 (1866)
מזורקה בסי מינור אופ.11 (1866)
אטיוד בסי מינור לפסנתר עם הרמוניום אופ.12 (1867)
Danses allemandes' (ריקודים גרמניים) אופ. 13 (1867)
Méditation אופ. 14 (1867)
Andante con Variazioni (אנדאנטה עם וריאציות) לפסנתר ל-4 ידיים אופ.15 (1867)
ואלסים אופ.18 (1869)
ואלסים ופ.20 (1869)
2 Nocturnes (2 נוקטורנים אופ.19 (1869)
ואלס בלה מז'ור אופ. 20 (1869)
בלדה בסי מז'ור אופ.21 (1871)
Variantes (Variations) harmoniques sur la gamme d'Ut majeure ‏ 12 - (12 וריאציות הרמוניות בסולם דו מז'ור) לפסנתר ל-4 ידיים אופ.23 (1880) - פורסמו על ידי קיסטנר בלייפציג
10 קטעים אופ. 24 (1880) כולל Alla rumena I-II
יצירות > מוזיקה קולית

6 לידר לקול ופסנתר אופ. 16 (1867) על שירים בגרמנית מאת הופמן פון פאלרסלבן, היינה, עמנואל גייבל וגיתה
7 לידר לקול ופסנתר אופ. 17 (1867)
2 לידר לפסנתר (1880) אופ. 27 (1880)
דואט לסופרן, טנור ופסנתר אופ.28 (1880)
Die Reue: Die Nacht war schwarz ("החרטה: הלילה היה שחור") לבריטון ולתזמורת מיתרים אופ. 30 (1880)
Hymn jubileuszowy na cześć króla Jana III Sobieskiego - המנון לכבוד המלך יאן סובייסקי (1883) לסופרן, אלטו ועוגב, למלאת מאתיים שנה לניצחונו את הטורקים במצור על וינה (1683) - על מילים של ולדיסלב בלזה
O, salutaris hostia -(או, קרבן מושיע - על מילים של תומאס אקווינס) לטנור ותזמורת
יצירות > מוזיקה קולית > למקהלה

1864 - מיסה להקדשת הכנסייה הקתולית בצ'רנוביץ
לידר לסופרן, אלטו, טנור ובאס אופ.17 (1880)
Paraphrase sur un ancien Chant de Noël polonais' - פרפרזה לשיר עתיק פולני לחג המולד
ל-4 קולות (סולן ומקהלה, כלי קשת ועוגב (או פסנתר ל-4 ידיים) אופ.31 (1881)
2 Spiritual Songs שני שירי ספיריטואלס למקהלת גברים וסולנים אופ.32 ב
Veni creator (יבוא הבורא) למקהלה מעורבת ועוגב ופ.33
1874 - מיסה רומנית - ב-10 פרקים - לסולנים ומקהלה. מאוחר יותר התתוספו לה על ידי אחרים קטעים כליים.
מיסה מולדבית
דיסקוגרפיה

Karol Radziwonowicz: Karol Mikuli - Piano Works
ספרים

"Vorwort", in Fr. Chopin's Pianoforte-Werke. Ed. Mikuli, Leipzig, Kistner 1880
("מבוא" מאת מיקולי ל"יצירותיו של שופן לפסנתר")
לקריאה נוספת

Mircea Bijenariu - Carol Miculi. Viața și activitatea Ed. Casa Cărții,Cluj 1998. ISBN 973-9404-22-7 (ברומנית)
Corneliu Buiescu - Carol Mikuli - restituri muzicale,, Editura Muzicală, București 1977
Bogdan Căuș Figuri de armeni din România, Editura "Ararat", București 2008
(בוגדאן קאוש - דמויות של ארמנים מרומניה) (ברומנית)
R. Ciocan-Ivănescu - Carol Mikuli (Axinian) elev al lui Chopin, în „Ararat” nr.64/1994 București, (ברומנית)
Alexandre Siranossian: L’aventure arménienne du piano. Lyon 1983.(בצרפתית)
Stefan Mikuli Chronik der Familien I. Ritter von Mikuli (ursprünglich Aksanian).
II.Freiherren von Petrinó III.Gullmann IV Papadopolos . V. Freiherren von Mustatza, welche Familie durch die
gemeinschaftliche Grossmutter Angelika Papadopulos mit mir verwandt ist.-
1935- Cemauti, anfange Janner
(כרוניקה של משפחתו של האביר פון מיקולי - (במקור אקסניאן)) (בגרמנית)
Mihail Grigore Poslușnicu Istoria musicei la români București 1928
Stephen Siek A Dictionary for the Modern Pianist, Rowman and Littlefield, Lanham, Maryland 2017
Karnig Stepanian Karol Mikuli - Encyclopedia of Armenia: Volume VII, pp 548-449
Pigła Włodzimierz - Karol Mikuli in Encyklopedia muzyczna PWM, (Dziębowska Elżbieta -ed.), vol. 6, Polskie Wydawnictwo Muzyczne, Kraków 2000, pp. 263-264.
Beat Föllmi Identity under construction: The heroic opera Petru Rareş (1889) by the Romanian Eduard Caudella. National opera and the heroic element p.210 at the Conference on National Element in Music in Athens 18-20 january 2013
הערות שוליים

↑  התאריך 22.10 צוין בפנקס הלידות של הכנסייה ובספרו הביוגרפי של בנו, סטפאן מיקולי
↑  A.Siranossian
↑  המקור הארמני של שם משפחה זה ברשימת משפחות מהגרים ארמנים לאמריקה עד 1930
↑  St.Mikuli 1937
↑  R.Ciocan-Ivănescu
↑  האתר הארמני Armenian composer
↑  יש ברומניה ובפולין משפחות ארמניות ידועות בשם יאקובוביץ'
1 2 3 4 5  F.Lászlo
↑  צילום פנקס הלידות והטבילות של הכנסייה הרומית-קתולית "עליית הצלב הקדוש" בצ'רנוביץ באתר בפייסבוק של ואדים ליסובי
↑  יש לציין כי קיים בבוקובינה על יד קמפולונג מולדובנסק יישוב בשם פויאנה מיקולוי (Poiana Micului), בפולנית "פויאנה מיקולי" (Pojana Mikuli) ובגרמנית בוכנהיין (Buchenhain). יישוב זה אוכלס על ידי גרמנים, סלובקים ופולנים. לא ברור אם יש לו קשר לשם התואר של משפחת מיקולי
↑  באתר הגנאלוגי geni
1 2  1999 L.Mazepa עמ' 29
1 2 3 4  2012 H.Ararat, V.Chorney
↑  S.Siek עמ' 123
↑  1999 L.Mazepa עמ' 30
1 2  M.Kosińska 2008
1 2  C.Buiescu 1977
↑  L.Mazepa
↑  Beat Föllmi
↑  F.László עמ' 174
1 2  F.László עמ' 175
↑  F.László עמ' 176
1 2  F.László עמ' 177
↑  M.Piekarski 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007285250605171  PLWABN: 9810659378905606  BnF: cb14808004d (data)  GND: 117053376  ISNI: 0000 0001 1574 3024  LCCN: n87107085  MusicBrainz: c8c8ab60-4a68-44e7-a203-f86a74f0c2c4  NKC: mzk2012734537  NTA: 191218359  SNAC: w6k94339  SUDOC: 243884478  VIAF: 72161404   WorldCat (עם VIAF): 72161404 
לוח הזיכרון עם תבליט דיוקן של קרול מיקולי (מעוצב על ידי הפסל ציפריאן גודבסקי) על קיר הקתדרלה הארמנית בלבוב
קברם של קרול וסטפניה מיקולי בבית הקברות ליצ'אקיב בלבוב
רוברט רוי מקגרגור

| --- | --- |

 לידה:  7 במרץ 1671 גלנגייל, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  28 בדצמבר 1734 (בגיל 63) Balquhidder, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  סקוטלנד 
 מקום קבורה:  סקוטלנד 
 תפקיד:  Scottish clan chief 
 בן או בת זוג:  מרי הלן מקגרגור (1 בינואר 1693–?) 
 
קברי רוב רוי, אשתו וילדיו
רוברט רוי מקגרגור (Robert Roy MacGregor) המכונה גם רוב רוי (1 בפברואר 1671 - 28 בדצמבר 1734) הוא גיבור לאומי סקוטי. נקרא גם "רוברט האדום" על שם שערו האדמוני.
קורות חיים

הוא נולד בעיירה גלנגייל בהיילנדס וב-1693 נישא למרי מקגרגור (1671–1745). כמו רוב אנשי השבטים הסקוטים הצטרף ביחד עם אביו למרד היעקוביטים כתמיכה בג'יימס השני, מלך אנגליה, הקתולי.
המרד דוכא ורוב רוי עבר עם אנשי שבטו לכפר בלקהוידר (Balquhidder) שם עסק ביחד עם אנשיו בגביית דמי חסות מבעלי ממון תמורת שמירה על בקרם מפני גנבה.
לאחר שלווה כסף ממרקיז מונטרוז והפסיד אותו הוכרז כעבריין נמלט והחל במלחמה עקובה מדם נגד המרקיז שבה כונה על ידי האצולה כ"בנדיט" ועל ידי אנשיו כרובין הוד, עד שנאלץ להיכנע ב-1722. הוא נכלא בבית כלא אך קיבל חנינה ב-1727 ושוחרר. הוא חזר לבלקהוידר ושם מת ונקבר ב-28 בדצמבר 1734.
הנצחה

ויליאם וורדסוורת' כתב ב-1803 את הפואמה Rob Roy's Grave בה השווה את רוב רוי לרובין הוד.
וולטר סקוט כתב את הרומן ההיסטורי רוב רוי ב-1817.
הקטור ברליוז כתב את הפתיחה התזמורתית רוב רוי (1831).
רוב רוי קוקטייל - מורכב מוויסקי וורמוט, רוב רוי מקגרגור היה נקרא גם "מקגרגור האדום" כינוי המזכיר את מרכיבי הקוקטייל: ויסקי סקוטי וורמוט אדום.
על רוב רוי נעשה סרט אילם ב-1922, סרט ב-1953 בשם "רוב רוי, הנווד מההיילנד", עם ריצ'רד טוד וגליניס ג'ונס והסרט רוב רוי מ-1995 עם ליאם ניסן וג'סיקה לאנג בתפקידים הראשיים.
מגלה הארצות והחותר הסקוטי, ג'ון מקגרגור, קרא לסירות הקיאק שבנה בשם רוב רוי. אתר השיט בסירות הקאנו בנהר הירדן נקרא "רוב רוי".
על שמו עיירות בארצות הברית ואוסטרליה, אחד מאיי שלמה ועוד. בסקוטלנד סומן ב-2002 "שביל רוב רוי" באורך 148 ק"מ העובר במקומות בהם עבר רוב רוי. פסליו נמצאים במקומות רבים בסקוטלנד.
שיגהירו האגיסאקי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1962 (בן 62 בערך) קיוטו, יפן 
 
שיגהירו האגיסאקי (ביפנית: 萩嵜 繁博; נולד ב-1962 בקיוטו, יפן) הוא לוטננט קומנדר לשעבר בצי היפני, שהואשם כמרגל שהעביר סודות צבאיים לרוסיה.
הגיסאקי עבד במכון הלאומי לחקר ההגנה ונעצר ב-8 בספטמבר 2000 בזמן שנפגש עם הנספח הצבאי הרוסי, סרן ויקטור בוגטנקוב, במסעדה בטוקיו. לאחר מכן הודה האגיסאקי בהעברת מידע סודי לבוגטנקוב. בוגטנקוב עצמו עזב את יפן זמן קצר לאחר בחסות חסינותו הדיפלומטית. על פי גורמים ביפן, האגיסאקי נפגש עם בוגטנקוב או סוכנים רוסים אחרים לפחות בעשר הזדמנויות ומסר להם מידע על תוכניות הגנה, תקשורת ופעילות צבאית של ארצות הברית ביפן. המעצר הגיע זמן קצר לאחר ביקורו של נשיא רוסיה ולדימיר פוטין, זמן קצר לאחר מכן ובמהלכו דיברו פוליטיקאים רוסים ויפנים על יחסים חמים בין המדינות — ככאלה, הגילויים גרמו לתרעומת ציבורית רבה.
כשנשאל מדוע הוא סייע לבוגטנקוב, אמר האגיסאקי כי בוגטנקוב רמז שהוא יכול לסייע בטיפול בבנו החולה של האגיסאקי. האגיסאקי אמר גם כי בוגטנקוב הבטיח סיוע בהשגת מידע היסטורי על חיל הים הסובייטי שהאיגסאקי היה זקוק לפרויקט מחקר והבין את עמדותיו הדתיות החזקות של האגיסאקי.
האגיסאקי ערער על פסק דינו ב-27 בנובמבר 2000. בשנה שלאחר מכן ניתן עונש מאסר של 10 חודשים. באוקטובר הוא כבר השתחרר.
רית'ם אנד בלוז

| --- | --- |

 מקורות סגנוניים:  ג'אז • בלוז • גוספל
 מקורות תרבותיים:  שנות ה-40 וה-50 בארצות הברית
 כלים:  סקסופון • בס, תופים • כלי מקלדת • כלי נשיפה ממתכת
 פופולריות מיינסטרים:  החל משנות ה-40 ועד שנות ה-60 ברחבי העולם.
 נגזרות:  פאנק (Funk) • סקא • מוזיקת נשמה • רוק אנד רול
 
רית'ם אנד בלוז (באנגלית: Rhythm and blues, ובראשי תיבות R&B; משמעות: קצב ובלוז, נקרא לפעמים גם "קצב ועצב") הוא סוגה מוזיקלית אשר פותחה על ידי מוזיקאים אפרו-אמריקאים ששילבו בין ג'אז לבלוז. את הרית'ם אנד בלוז מאפיין קצב החוזר על עצמו ומלודיות פשוטות.
הריתם אנד בלוז העמיד במרכז את הגיטרה החשמלית, הסקסופון והפסנתר לצד הרכב ג'אז מצומצם מסורתי.
אטימולוגיה

ג'רי וקסלר ממגזין בילבורד טבע את המונח "רית'ם אנד בלוז" לראשונה בשנת 1948 בארצות הברית. המונח החליף את המונח "מוזיקת גזעית" (Race Music), שבא במקור מתוך הקהילה השחורה, אך נחשב פוגעני בעידן שאחרי מלחמת העולם השנייה. דוגמאות לאומני רית'ם אנד בלוז מפורסמים הם ריי צ'ארלס, ארית'ה פרנקלין, אוטיס רדינג ועוד.
היסטוריה

ההגירה הגדולה של השחורים מדרום ארצות הברית לאזורים עירוניים ותעשייתיים בשיקגו, דטרויט, ניו יורק ולוס אנג'לס בשנות ה-20 ושנות ה-30 של המאה ה-20 יצרה מעמד פועלים עירוני חדש ושינתה את הדינמיקה החברתית. ההתפתחות הטכנולוגית באותן שנים שברה את האוליגופול בתעשיית המוזיקה ואפשרה לכל אחד לפתוח אולפן הקלטות. מבשרי הרית'ם אנד בלוז הגיעו מעולמות הג'אז והבלוז שהתקרבו אחד לשני בשנות ה-30. האר אנד בי התפתח כסגנון קצבי לריקודים בשעה שהג'אז התקדם לעבר סגנון אמנותי ו"מתקדם" יותר, הבי בופ.
מוזיקאים שחורים בשנות הארבעים תרמו למעבר מסגנון הביג בנד לסגנון חדש, קרוב יותר לרית'ם אנד בלוז, "ג'אמפ בלוז" (Jump blues). הם שילבו בין הבלוז לג'אז, שילבו כלים חדשים בהרכב ויצרו מוזיקה בסגנון אורבני. בין הבולטים שבהם ניתן למנות את לרוי קאר, ביג ג'ו טרנר, אילינוי ג'אקט ולואיס ג'ורדן. אמנם חלוצי האר אנד בי הגיעו מחברות התקליטים העצמאיות, שנפתחו בשנות מלחמת העולם השנייה. רבות מהחברות היו ממוקמות במרכזי הבידור - ניו יורק ולוס אנג'לס, אך אחרות פעלו באופן מקומי. בין החברות הבולטות ניתן למנות את "Savoy", "קינג",
"אימפריאל", "Specialty", "צ'ס" ו"אטלנטיק". הפריצה הגדולה של הרית'ם אנד בלוז הגיעה לאחר המלחמה.
הרית'ם אנד בלוז תרם להתפתחות של הרוק אנד רול. החל מאמצע שנות ה-50 המונח "אר אנד בי" מתייחס בעיקר למוזיקת נשמה, גוספל וסגנונות שהתפתחו מהבלוז החשמלי (אלקטריק בלוז). החל משנות ה-70 המונח מתייחס בעיקר למוזיקת נשמה ולפאנק.
רית'ם אנד בלוז עכשווי

החל משנות ה-80, לאחר דעיכת הדיסקו, התפתח סגנון מוזיקלי חדש - "רית'ם אנד בלוז עכשווי". המונח מתייחס בעיקר לסגנון מוזיקלי חדש, מוזיקת פופ שמושפעת ממוזיקת נשמה ופאנק.
ראו גם

שירי R&B
לקריאה נוספת

George, Nelson, The Death of Rhythm and Blues, New York: Pantheon, 1988.
Otis, Johnny, Upside Your Head! Rhythm and Blues on Central Avenue, Hanover, New Hampshire: Wesleyan University Press, 1993.
Richards, Tod, "Rhythm and blues", St. James Encyclopedia of Popular Culture, Vol 4 (pp. 206-209), St. James Press, 2000.
Shaw, Arnold, Honkers and Shouters: The Golden Years of Rhythm and Blues, New York: Collier Books, 1978.
Ward, Brian, Just My Soul Responding: Rhythm and Blues, Black Consciousness, and Race Relations, Berkeley: University of California Press, 1998.
הערות שוליים

↑  Leo Sacks, ‏The Soul of Jerry Wexler, באתר הניו יורק טיימס, 29 באוגוסט 1993
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007536327705171  LCCN: sh85113834  NARA: 10642544
רב אחאי

ערך זה עוסק בחכם שמוזכר בכינוי הסתמי "רב אחאי". אם התכוונתם לחכמים אחרים בשם זה, ראו .
| --- | --- |
 לידה:  בבל
 פטירה:  506 ד'רס"ו
 מדינה:  בבל, האימפריה הסאסאנית
 מקום פעילות:  פומבדיתא, בבל
 תקופת הפעילות:  הדור השני לסבוראים
 השתייכות:  ישיבת פומבדיתא
 
רב אחאי (לפעמים מוזכר בשם רב אחא) - מחכמי הדור השני של הסבוראים, על גבול הדור הראשון. רב אחאי הוא הסבורא ששמו מוזכר בתלמוד הבבלי יותר מכל חכם סבוראי אחר. קושיותיו מובאות בתלמוד בפתיחה "פריך רב אחאי" (הקשה רב אחאי). בארץ ישראל אמרו עליו: "היזהרו ברבנו אחאי, שמאיר עיני גולה הוא". לגבי זהותו ותקופתו המדויקת קיימות מספר השערות.
אזכוריו בתלמוד הבבלי

כשאר חכמי הסבוראים, נטל רב אחאי חלק בעריכת התלמוד הבבלי, שכללה הוספת ביאורים, הערות ודיוקים לשוניים, לרוב באופן אנונימי, בלא הזכרת שם החכם; אמנם לעיתים מוזכר שם החכם. רב אחאי מוזכר בתלמוד יותר מכל חכם אחר מתקופת הסבוראים. ברוב הפעמים הוא מקשה על מהלך תלמודי שנאמר בדורות שקדמו לו, ושמו מוזכר בסמוך לקושיותיו בביטוי הייחודי "פריך רב אחאי" (או רב אחא). בפעם אחת מוזכרת תשובה שלו ובפתיחתה הביטוי "פשיט רב אחאי". בשתי פעמים מוזכר רב אחאי יחד עם חברו, רב שמואל בריה דרב אבהו. במקור אחד חלק רב אחאי עם רבה יוסי, ראש ישיבת פומבדיתא.
המחלוקת המפורסמת שבה השתתף רב אחאי, היא בנושא "עיזא כרכוז", בדיון בעניין איסור אכילת חֵלֶב. חלב של בהמה אסור באכילה, ושל חיה מותר. התלמוד דן בסימני ההבחנה בין חיה לבהמה. בביתו של ראש הגולה נשחט "עיזא כרכוז" - כעין עז שקרניו חדורות (מחודדות) וחרוקות (מלאות פגימות וחריצים), והוציאו ממנו חֵלֶב מלוא הסל. התעורר הספק, האם עז זה מין חיה הוא, שכן צורת קרניו תואמת את סימני החיה, או שהוא מין בהמה, כשאר מיני העיזים?. בכך התעוררה מחלוקת: רב אחאי אסר את החלב באכילה (שזהו מין בהמה), ורב שמואל בריה דרב אבהו התיר, ואף אכל ממנו. השאלה נשלחה לחכמי ארץ ישראל. אמנם פסקו הלכה כרב שמואל, שהחלב מותר באכילה כי מין זה חיה הוא, אולם הוסיפו הסתייגות: "והיזהרו ברבינו אחאי, שמאיר עיני גולה הוא". כלומר, אל תנהגו היתר בפניו של רב אחאי אלא אחר שישתכנע, והיזהרו לנהוג בו כבוד.
זהותו

בעניין זהותו חלוקות הדעות, אם כי בקרב האחרונים מקובל לשייך אותו בפשטות לתקופת הסבוראים. כמו כן הועלו כמה אפשרויות לזהות אותו עם חכמים אחרים שנזכרו בשמות דומים.
זהותו > התקופה

כתבו בעלי התוספות:
כלומר, לשיטת הרשב"ם רב אחאי זה הוא מן הסבוראים, לאחר תקופת האמוראים. בעלי התוספות מקשים על זיהוי זה של הרשב"ם, שהרי בסוגיה אחרת, בתחילת מסכת כתובות, מקשה רב אחאי קושיה ורב אשי, שהיה בן הדור השישי לאמוראים, משיב על דבריו! 

לכן - לשיטת רבנו תם שמובא בתוספות בכתובות - רב אחאי הוא אמורא.
אולם, היה מי שהעיר, שיש ליישב את קושיית התוספות על הרשב"ם, שבסידור התלמוד ובעריכתו הוקדמו לעיתים דברי חכמים מאוחרים לפני דבריהם של אמוראים שקדמו להם. כשנמצאו דברי אמוראים ראשונים ששייכים עניינית לאחר דבריהם של אמוראים אחרונים, כגון שעל ידיהם נמצאה תשובה לשאלה שנשאלה מאוחר יותר, הוכנסו הדברים לפי סדר ענייני, ולא לפי סדר כרונולוגי. וכן כאן, דברי רב אשי סודרו אחרי דברי רב אחאי מפני שיש לראות בהם כעין תשובה לדבריו.

הערה נוספת שהעירו בעניין זה היא, שבנוסחאות שבכתבי יד של מסכת כתובות לא מוזכר רב אשי, וניתן לשער שזו תוספת שהשתרבבה לתלמוד בשלב מאוחר יותר.
תמיהה נוספת שהועלתה על גישתו של הרשב"ם, היא בשיוכו של ספר השאילתות לרב אחאי, שמוזכר בדברי הרשב"ם שהובאו לעיל. הקושי בכך הוא, שבעל השאילתות, רב אחאי משבחא, חי זמן רב מאוחר יותר, בעיצומה של תקופת הגאונים! לכן, היה מי שטען שהמילים "שעשה השאילתות", בדברי התוספות, לא נזכרו במקור, אלא ניתוספו על ידי תלמיד טועה שסבר כן וכתב זאת בתוך דברי התוספות.
נקודה נוספת שהובאה כראָיה לצורך העניין, היא הלשון המשונה שבה פותח התלמוד הבבלי את ציטוט קושיותיו של רב אחאי - "פריך רב אחאי", ניסוח ששמור רק לרב אחאי. קושיותיהם של אמוראים אחרים מוזכרות בתלמוד בלשון שונה - "מתקיף לה רב יוסף", "איתיביה אביי", ביטויים הרווחים בתלמוד למאות ולאלפים. מכאן, טענו, ראיה שרב אחאי היה מאוחר לאמוראים, שמפני כך סגנונו השתנה. התוספות דחו ראיה זו בדוגמאות לאמוראים נוספים שסגנון דבריהם מיוחד משאר החכמים ("לייט עלה אביי" ועוד).
הגישה המקובלת אצל חוקרי התלמוד, היא שרב אחאי חי בתחילת תקופת הסבוראים.
זהותו > חכמים בעלי שם דומה

בסוף תקופת האמוראים ובתקופת הסבוראים פעלו חכמים נוספים שנשאו את השם "רב אחאי" או "רב אחא", אך לא בכינוי סתמי. שמותיהם הועלו בקרב חוקרי התלמוד בניסיון לזהות את רב אחאי (שמוזכר כך, בכינוי הסתמי) עם אחדים מהם.
זהותו > חכמים בעלי שם דומה > רב אחאי מבי חתים

רב אחאי (או: אחא) מבי חתים הוא חכם שמוזכר באיגרת רב שרירא גאון כאחד הסבוראים שמדבריהם נכנסו לתלמוד הבבלי. רב שרירא גאון מציין את הדברים שנכנסו בשמו לתלמוד - בדרשה על הפסוק "וצקלג ומדמנה וסנסנה", כנוטריקון: "כל שיש לו צעקת לגימא על חברו ודומם - שוכן בסנה עושה לו דין". בי חתים - ציין רב שרירא גאון - היא עיר בסביבות העיר נהרדעא.
במהדורות המודפסות של התלמוד המאמר מוזכר בשמו של "רב אחא מבי חוזאה", שלא כמוזכר באיגרת רב שרירא גאון; אולם יש מי שגרס בתלמוד "רב אחאי מבי חתים".
בספר "דורות הראשונים", של החוקר הרב יצחק אייזיק הלוי, זיהה את רב אחאי מבי חתים עם רב אחאי, ולדעתו חכם אחד הוא. חוקרי תלמוד נוספים הצטרפו להשערה זו, אך היא אינה מוסכמת על הכל, ולזיהוי זה יש מתנגדים.
יש מי שטען, שרב אחאי מבי חתים הוא אחד משני "רב אחאי" אחרים שמוזכרים בהמשך איגרת רב שרירא גאון בציון שנת פטירתם, רב אחאי בר רב הונא ורב אחאי בריה דרבה בר אבוה (ראו להלן); אלא שלא ידוע מי מהם הוא. יש מי שסבר שהוא סתם "רב אחאי" המוזכר בתלמוד, והוא רב אחאי בר הונא המוזכר באיגרת רב שרירא גאון.
זהותו > חכמים בעלי שם דומה > רב אחאי בר הונא

רב אחאי בר רב הונא מוזכר באיגרת רב שרירא גאון בשם זה. ב"ספר הקבלה" להראב"ד מוזכר בשם "רב אחי בר הונא".
לפי הנאמר באיגרת רב שרירא גאון, נפטר רב אחאי בר הונא ביום ראשון, ד' באדר ד'רס"ו (506). ב"ספר הקבלה" מובא שנפטר בשנת ד'רע"ה (515), והיה ראש ישיבה שנה אחת בפומבדיתא, אחרי פטירתו של רבה יוסי, בפתח הדור השני של הסבוראים.
בזיהוי של רב אחאי בר הונא עם "רב אחאי" (הסתמי) תומך רבי זאב וולף רבינוביץ' בספרו "שערי תורת בבל". לדעתו, רב אחאי היה אחיו של רבינא בר רב הונא, הוא רבינא האחרון