stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גראס (צרפת)

| --- | --- |
סמל גראססמל גראס

 מדינה:  צרפת צרפת
 חבל:  פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור
 מחוז:  האלפים הימיים האלפים הימיים
 מושל:  Jérôme Viaud
 שטח:  44.44 קמ"ר
 גובה:  333 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בקומונה:  48,323 (1 בינואר 2021)
  ‑ צפיפות:  1,154 נפש לקמ"ר (2006)
 קואורדינטות:  43°40′00″N 6°55′00″E﻿ / ﻿43.66667°N 6.91667°E﻿ / 43.66667; 6.91667
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.mairie-marseille.fr
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת צרפת מוגדלת) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי גראס(למפת צרפת רגילה) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי גראס(למפת פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור רגילה) מרסיי אביניון טולון ניס גאפ דין-לה-בן מונקו אוקסיטניה אוברן-רון-אלפ איטליה הים התיכוןגראס(למפת פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור מוגדלת) מרסיי אביניון טולון ניס גאפ דין-לה-בן מונקו אוקסיטניה אוברן-רון-אלפ איטליה הים התיכוןגראס  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
גראס (בצרפתית: Grasse) היא עיר וקומונה בריביירה הצרפתית. העיר ידועה כמרכז עולמי לתעשיית הבושם. בעיר מיוצרים כשני שלישים מכלל תוצרי הארומה של התעשייה הצרפתית לבשמים ולמזון.
בסביבות העיר שטחים נרחבים של חוות לגידול פרחים שהאקלים והתנאים הסביבתיים הייחודיים של העיר אידיאליים לגידולם. בהם שיחי יסמין רבים שהובאו לעיר במאה ה-16 על ידי המורים.
הפרק האחרון והארוך ביותר ברומן "הבושם: סיפורו של רוצח" מאת פטריק זיסקינד מתרחש בעיר.
מקור השם

יש סבורים כי מקור השם של העיר הוא במילים הלטיניות Podium Grassum, כלומר "הגבעה הגדולה" (בצרפתית Grand Puy), והוא קשור לגבעה עליה הוקמו היסודות הראשונים של היישוב. עם הזמן הכינוי הלטיני התפשט והפך לשם הנוכחי – גראס, בשפה האוקסיטנית פרובנסלית Grassa. שם זה מוזכר לראשונה בטקסטים מהמאה ה-11.
ערים תאומות

איטליה קרארה, איטליה
גרמניה אינגולשטאדט, גרמניה
פולין אופולה, פולין
ספרד מורסיה, ספרד
בולגריה קאזאנלק, בולגריה
תוניסיה אראיינה, תוניסיה
ארצות הברית מארבלהד, מסצ'וסטס, ארצות הברית
ישראל פרדס חנה-כרכור, ישראל
שון יאנג

| --- | --- |

 לידה:  20 בנובמבר 1959 (בת 65) לואיוויל, ארצות הברית 
 שם לידה:  Mary Sean Young 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-1980 
 מקום לימודים:  מרכז אינטרלוכן לאמנויות  תיכון קליבלנד הייטס 
 בן או בת זוג:  Robert Lujan 
 פרסים והוקרה:  פרס פטל הזהב - השחקנית הגרועה ביותר (29 במרץ 1992)  פרס פטל הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר (29 במרץ 1992) 
 http://maryseanyoung.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
מארי שון יאנג (באנגלית: Mary Sean Young; נולדה ב-20 בנובמבר 1959) היא שחקנית אמריקאית, שנודעה בעיקר בזכות תפקידיה בסרטים "בלייד ראנר", "חולית", "וול סטריט" ו"ללא מוצא".
ביוגרפיה

יאנג נולדה בשם מארי שון יאנג בלואיוויל, קנטקי שבארצות הברית, למשפחה מרקע נוצרי. בתה של לי גוטרי (נולדה בשם מרי לי קיין), חזאית, אשת יחסי ציבור ועיתונאית, ודונלד יאנג הבן, מפיק חדשות בטלוויזיה ועיתונאי. היא למדה בבית הספר התיכון קליבלנד הייטס באוהיו ואז עברה לאקדמיה לאומנויות אינטרלוקן שבמישיגן. כמו כן למדה בבית הספר לבלט אמריקאי בניו יורק. לפני שהפכה לשחקנית עבדה יאנג כדוגמנית וכרקדנית.
קריירה

יאנג החלה בקריירת הקולנוע ב-1980 בסרט "ג'יין אוסטן בניו יורק" ולאחריו בסרט "שים פס על הפס" ב-1981. ב-1982 הופיעה בתפקיד הראשי לצידו של האריסון פורד בתפקיד הרפליקנטית רייצ'ל בסרט המדע הבדיוני "בלייד ראנר". ב-1986 שיחקה בסרט הטלוויזיה של רשת ABC "Blood & Orchids‏ לצדם של קריס קריסטופרסון וג'יין אלכסנדר. ב-1987 כיכבה בתפקיד סוזן אטוול בסרט "ללא מוצא" לצידם של קווין קוסטנר וג'ין הקמן.
ב-1992 שיחקה בסרט "זיוף חושני" לצד דרו ברימור. ב-1994 כיכבה לצד ג'ים קארי וקורטני קוקס בסרט אייס ונטורה: בלש בצחוק, בו גילמה את לויס איינהורן, סגן במשטרת מיאמי.
ב-2000 כיכבה בקומדיה "זבל לבן ועני" לצדה של ג'יימי פרסלי. ב-2001 שיחקה בקומדיה "הורמונים בפעולה" לצד מרלה סוקולוף. ב-2003 שיחקה בסרט הטלוויזיה "המלך והמלכה של מונלייט ביי" בכיכובה של קריסטן בל.
ב-2006 השתתפה בסרט האימה "הגן" לצדן של קלאודיה כריסטיאן וויקטוריה ג'סטיס.
ב-2008 שיחקה בסרט "פאראסומניה". ב-2017 השתתפה בסרט הפעולה "בלייד ראנר 2049".
בשנת 2018 השתתפה בסדרת הטלוויזיה התקופתית "רצח אופי" ברשת TNT, בדמותה של גברת ואן ברגן.
חיים אישיים

ב-1990 התחתנה יאנג עם רוברט לוג'אן, ונולדו להם שני בנים. הזוג התגרש ב-2002. אולם ב-2011 הם נישאו מחדש.
בינואר 2008 התאשפזה יאנג מרצונה במוסד גמילה עקב התמכרות לאלכוהול.  בעת שהותה במוסד הגמילה ב-2011 השתתפה בתוכנית המציאות "ידוענים בגמילה עם דוקטור דרו".
שאנדור אולמן

שאנדור אוּלמן, אביר אֶרֵינִי (בהונגרית: lovag Erényi Ullmann Sándor, ידוע גם כ-Alexander de Erény Ullmann, ‏ 18 בפברואר 1850 פשט – 1 באוגוסט 1897 באד אישל) היה משפטן, כלכלן, נדבן ופוליטיקאי יהודי-הונגרי.
קורות חיים

שאנדור אולמן נולד בשנת 1850 בפשט כבנו השלישי מבין ארבעת ילדיהם של קארוי אולמן (1809–1880), מייסד חברת הביטוח הראשונה בהונגריה וסגן יושב ראש בנק המסחר של פשט, ושל אשתו, שרולטה (שלרוטה).
הוא התחנך בבודפשט ובווינה, בה סיים בשנת 1872 את התואר "דוקטור למשפטים". בשנת 1873 התקבל ללשכת עורכי הדין.
בשנת 1879 נבחר ל"ועד עיר הבירה". בשנת 1880 אחרי מות אביו זכתה המשפחה לתואר אצולה מידי הקיסר פרנץ יוזף של האימפריה האוסטרו-הונגרית. יחד עם אחיו תרם קרן של 3000 פורינט עבור האקדמיה ההונגרית למדעים.
בשנים 1884–1892 ייצג אולמן את מחוז הבחירות אלשוארפאש (בימינו ארפאשו דה ז'וס (קומונה) ברומניה) בפרלמנט ההונגרי בבודשפט.
אולמן כתב מאמרים ומסות בסוגיות משפטיות וכלכליות בעיתונים פסטר לויד, "אלנר" (Ellenör - "המפקח") ונויצייט (Neuzeit - זמן חדש) וכן בכתב העת היהודי Egyenlőség ("שוויון")
החל משנת 1885 היה פעיל בהנהגת האגודה לסיוע לסופרים ההונגרים. כמו כן השתתף בהקמת האיגוד "פוליקליניקה" לבריאות והיה חבר בהנהגתו.
בשנת 1897 נפטר אולמן משבץ בבאד אישל, בגיל 47.
לפי הזמנתו נבנה בשנת 1884 בבודפשט בדרך אנדראשי 11 פינת דיולה קאלדי, הבניין התלת -קומתי המכונה "ארמון אולמן" שתוכנן בסגנון נאו-רנסאנס על ידי האדריכל וילמוש פרוינד.
אולמן היה נשוי לבטי לבית פריש ונולד להם בן בשם אנדור.
ספריו

1877 - A Részvényes Kereseti Jogáról - על הזכויות המשפטיות של בעלי המניות
1879 - A Kényszeregyezség Kérdéséhez - "על סוגיית ההסדרים הכפויים"
1880 - Az Ipartörvény Reviziója - על תיקון חוקי התעשייה
1882 - A Magyar Kereskedelmi és Iparkamarák Reformja - על הרפורמה של לשכות המסחר והתעשייה ההונגריות
1888 - Zsidó Felekezeti Ügyek Rendezése - על הסדר העניינים הדתיים היהודים
הערות שוליים

↑  באתר Geni
↑  Ereny באתר הגנאלוגי geni
המטבח של מרתה

| --- | --- |

השחקנית מרטינה גֵדֵק, שגילמה בסרט את השפית מרתה קליין, 2010
 בימוי:  סנדרה נטלבק 
 הופק בידי:  קארל באומגרטר, כריסטוף פרידל 
 תסריט:  סנדרה נטלבק 
 עריכה:  מונה בּרַאוּוֶר 
 שחקנים ראשיים:  מרטינה גדק Victoria Trauttmansdorff סנדרה נטלבק Maria Fuchs אנטוניו ואנק סיביל קאנוניקה מקסים פורסטה סרג'יו קסטליטו אולריך תומסן אוגוסט זירנר דייגו ריבון Regula Grauwiller בפסקה זו 5 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 מוזיקה:  דיוויד דרלינג 
 צילום:  מיכאל ברטל 
 מדינה:  גרמניה, אוסטריה, איטליה, שווייץ 
 חברת הפקה:  Bavaria Film, Pandora Film, Studiocanal 
 חברה מפיצה:  Paramount Vantage 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  18 באפריל 2002 
 משך הקרנה:  109 דק' 
 שפת הסרט:  איטלקית, גרמנית 
 סוגה:  קומדיה רומנטית, סרט דרמה 
 הכנסות באתר מוג'ו:   mostlymartha
 פרסים:  פרס האקדמיה האירופית לקולנוע לשחקן הטוב ביותר (סרג'יו קסטליטו) 
 דף הסרט ב־IMDb
 
המטבח של מרתה (גרמנית: Bella Martha) הוא סרט דרמה של הבמאית סנדרה נטלבק בהפקה גרמנית משנת 2001, אודות השפית מרתה קליין במסעדת גורמה "לידו" הגרמנית בהמבורג שבגרמניה.
בשנת 2007 יצאה גרסת רימייק לסרט בהפקה אמריקאית בשם "אהבה בתפריט", בכיכובם של קתרין זיטה-ג'ונס וארון אקהרט.
נקודות מרכזיות בסרט

הסרט מובנה על נקודות מרכזיות בעלילה, כשהדגש הוא על השפית מרתה אשר מכורה לעבודה במסעדה. נקודות העניין בנושאי הדייקנות שבבישול המיוחד מודגשות עם ההקבלה לחייה הפרטיים של השפית, כמו כן יחסי הגומלין בינה לבין עובדי המסעדה. מטרותיהם האישיות של הדמויות בסרט מועברות בקלילות, דבר שיוצר עימותים בין כולם.
תקציר העלילה

במסעדת גורמה לידו בהמבורג מצליחה השפית מרתה קליין לתפעל את המטבח ברמות גבוהות ביותר, עם השמת דגש על דייקנות ושירות מעולה. עם הזמן מקבל מרתה בשורה כי אחותה נהרגה בתאונת דרכים, וכי עליה לטפל בבת אחותה לינה אשר נמצאת במצב דיכאון ומסרבת לאכול. לאחר שמרתה לא מצליחה לתפקד בצורה נורמלית עם גידול בת אחותה, מביאה בעלת המסעדה פרידה את השף האיטלקי מריו לעזרה במטבח. מרתה לא מרוצה מהעזרה שקיבלה במטבח, וממשיכה להפגין עוינות בעבודה, למרות העזרה הנפשית שהיא מקבלת מהמטפל הפסיכולוגי שאליו היא פנתה. עם הזמן לאחר שלינה לא מופיעה בבית הספר, מרבה היא לבקר במסעדה, שם היא מתחברת עם השף מריו אשר משכנעה לאכול דברי מאכל טעימים במטבח. לאור עזרה זו מתיידדת מרתה עם מריו ורומן פורח בין השניים עם הזמן. לאחר כמה שבועות מאתרת מרתה בעזרת מריו את ג'וזפה לורנצו אביה של לינה באיטליה, אשר לא ידע כלל כי לינה היא בתו, מאחר שאמה של לינה הסתירה את הדבר במשך השנים. כשאביה של לינה מגיע לגרמניה לאסוף את בתו ולהעבירה לאיטליה, מרגישה מרתה כי חייה השתנו עקב כל האירועים, ולאחר שהתפטרה מעבודתה במסעדה מחליטה לעבור עם בן זוגה השף מריו להתגורר באיטליה ליד לינה ומשפחתה החדשה.
שמות השחקנים

מרטינה גדק בתפקיד מרתה קליין
סרז'יו קסטליטו בתפקיד השף האיטלקי מריו
מקסימה פוארסטה בתפקיד האחיינית לינה
סיבילה קנוניקה בתפקיד בעלת המסעדה פרידה
אוגוסט זירנר בתפקיד המטפל הפסיכולוגי
דייגו ריבון בתפקיד ג'וזפה לורנצו אביה של לינה
זכיות ופרסים

2002 פרס לבמאית סנדרה נטלבק, בפסטיבל סרטי האשה הבינלאומית הגראנד פרי
2002 פרס השחקן הטוב ביותר לשחקן סרז'יו קסטליטו, בפרסי הסרטים האירופאים
2002 פרס המועמדת השחקנית הטובה ביותר לשחקנית מרטינה גדק, בפרסי הסרטים האירופאים
2002 פרס הישג ומצוינות לשחקנית הטובה ביותר לשחקנית מרטינה גדק, בפרסי הסרטים הגרמניים
2002 פרס לתסריט הטוב ביותר לבמאית סנדרה נטלבק, בפסטיבל הסרטים ננטוקט
הערות שוליים

↑   שני ליטמן, הבמאית הגרמנייה שהבינה מה מפחיד את האמריקאים, באתר הארץ, 30 ביוני 2014
↑  דניאל פאיקוב, עכבר העיר, סופגנייה שמנה ולא טעימה, באתר הארץ, 13 באוגוסט 2007
↑  רויטרס, קתרין זיטה ג'ונס תגלם שפית, באתר הארץ, 25 באוקטובר 2005
אילריה וורונקה

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  31 בדצמבר 1903 בראילה, רומניה 
 התאבד:  5 באפריל 1946 (בגיל 42) פריז, צרפת 
 שם לידה:  Eduard Marcus 
 מדינה:  צרפת, רומניה 
 מקום קבורה:  Cimetière de Pantin 
 מקום מגורים:  צרפת 
 שם עט:  Ilarie Voronca 
 מקום לימודים:  Faculty of Law, University of Bucharest 
 שפות היצירה:  צרפתית, רומנית 
 זרם ספרותי:  אוונגרד 
 
אילאריה וורונקה (ברומנית: Ilarie Voronca;‏ 31 בדצמבר 1903 בראילה – 8 באפריל 1946 פריז), הוא שם העט של אדוארד מרכוס - Eduard Marcus‏, משורר אוונגרד יהודי-רומני, שכתב ברומנית וצרפתית.
ביוגרפיה

ההתחלה הספרותית של וורונקה קשורה לחוג "המעופף" Sburătorul בהנהגתו של אאוג'ן לובינסקו (Eugen Lovinescu) ולכתב העת שלו, "המעופף הספרותי" Sburătorul literar. הוא התחיל בשנת 1922 עם שירה סימבולית, מושפעת מג'ורג'ה בקוביה George Bacovia ומהליריקה המוזיקלית של קאמיל בלטאזאר Camil Baltazar. הוא פרסם שירים גם בכתבי העת Flacăra (הלהבה), Năzuinţa (השאיפה) ו-Contimporanul (בן זמנינו). השירים האלה ישמשו בספר הראשון שיצא בשנת 1923, Restrişti "מתעצבים מחדש". השירה מעבירה את העצבות ואת היאוש של האיש הנידון לקיום האפרורי בעיר שדה. בשירים אלה עדיין לא ניכרת ההתפתחות העתידית של המשורר לכיוון התפיסות האוונגרדיסטיות.
בשנת 1924 וורונקה מוציא לאור, יחד עם סטפן רול, את הפרסום האוונגרדי "75HP" (הופיע רק גיליון מס' 1). בו זמנית הוא ממשיך לפרסם בכתבי עת דומים, כמו Punct ו-Integral. בשנת 1927 מתפרסמת בפריז הפואמה שלו "קולומבה" Colomba עם שני דיוקנאות של Robert Delaunay, שמציינת כיוון חדש ביצירתו. הוא זונח את ה"קונסטרוקיביזם" ופונה אל הסוריאליזם. קצב פרסום שיריו וגובר וזה לא משתנה גם לאחר שהוא מתיישב בשנת 1933 בפריז (אך ממשיך לשמור על קשרים הדוקים עם החיים הספרותיים ברומניה). לאחר מכן יצירותיו מופיעות בשפה שאימץ לעצמו, בצרפתית. בעקבות התאזרחותו בצרפת הוא לוקח חלק בתנועת ההתנגדות ה"רזיסטנס", גם כסופר וגם כלוחם.
בנובמבר 1942 נכלל ברשימת הסופרים היהודים שנאסרו לפרסום ברומניה תחת משטר אנטונסקו.
בשנת 1946 מגיע לביקור ברומניה ומתקבל בהתלהבות רבה. הוא התאבד באותה שנה, בפריז, בעת שעמל על ספר בשם "מדריך לאושר המושלם". הובא לקבורה בבית הקברות פאנטן בפריז.
מיצירותיו

1923 Restrişti "מתעצבים מחדש".
1928 Ulise "אוליסס". עם ציור של מארק שאגאל.
1929 Plante şi animale. Terase "צמחים וחיות. מרפסות". עם ציורים של קונסטנטין ברנקושי.
1929 Brăţara nopţilor "צמיד הלילות".
1930 Zodiac "הורוסקופ". M. H. Maxy הכין את העטיפה וציור נוסף.
1931 Invitaţie la bal "הזמנה לנשף". עם ציור של ויקטור בראונר.
1931 Incantaţii "לחשים".
1933 Patmos şi alte şase poeme "פטמוס ועוד 6 פואמות".
1938 L'Apprenti fantôme א
1940 Beauté de ce monde א
1942 Arbre א
1956 Poèmes choisis פורסם על ידי ידידיו הצרפתיים לציון 10 שנים למותו.
1964, 1965 מתפרסמים שירים של וורונקה שנאספו על ידי החוג הספרותי Pont de l'épée. הפרסום נעשה לאחר מותו.
1972 Poeme alese "שירים נבחרים" מתפרסם בבוקרשט זמן רב לאחר מותו, בהשגחתו ובטיפוחו של סשה פאנה.
הנצחה

ב"ימים הבינלאומיים של השירה": בעיר רודה מוענק כל שנה פרס על שם וורונקה.
2003 - הדואר של רומניה הנפיק בול עם דיוקנו של המשורר לכבוד מלאת מאה שנה להולדתו
תמונה של אילריה וורונקה מאת רובר דלונה, בסביבות שנת 1927
בול של הדואר הרומני משנת 2003 עם דיוקנו של אילריה וורונקה לכבוד מלאת מאה שנה להולדתו
הבחירות לנשיאות סוריה (2007)

הבחירות לנשיאות סוריה נערכו ב-27 במאי 2007. לאחר שמועצת העם אישרה פה אחד, להציע את מועמדותו של בשאר אל-אסד כמועמד יחיד, נערכה הצבעה בעד ונגד. בשל שינוי החוקה זוהי מערכת הבחירות האחרונה בסוריה שנערכה בשיטה זו.
ערך זה הוא קצרמרבנושא סוריה ובנושא פוליטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הנערים הגאים

| --- | --- |

 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מייסד:  גאווין מקאינס
 מנהיגים:  Enrique Tarrio 
 תקופת הפעילות:  ספטמבר 2016 – הווה (כ־8 שנים)
 אידאולוגיות:  התנגדות לזכויות להט"ב, אנטישמיות, אנטי קומוניזם, קריפטו-פשיזם, אנטי-פמיניזם, שוביניזם, נאו-פשיזם
 מיקום במפה הפוליטית:  ימין רדיקלי
 
 proudboysusa.com
 
הנערים הגאים (באנגלית: Proud Boys) הוא ארגון ימני קיצוני נאו-פשיסטי המקבל לשורותיו גברים בלבד, המוגדר כארגון טרור בקנדה. רוב פעילותו בארצות הברית, עם מספר פעילים בקנדה, באוסטרליה ובבריטניה. הארגון הוקם בשנת 2016 על ידי איש התקשורת גאווין מקאינס, ושמו מבוסס על שיר מתוך המחזמר "אלאדין" של חברת וולט דיסני. הארגון הוקם כחלק מתנועת האלט-רייט, אך בתחילת 2017 החל מקאינס להתרחק מתנועה זו, משום שלדבריו אנשי האלט-רייט ממוקדים בגזע הלבן, ואילו "הנערים הגאים" הם "אלט-לייט" ומתמקדים במה שהוא מגדיר כ"ערכים מערביים". נטייה זו להתבדל התעצמה לאחר עצרת איחוד הימין האמריקאי בשארלוטסוויל.
הארגון מאמין בנכונותה של תאוריית הקשר על רצח עם של האדם הלבן, לפיה גברים לבנים במערב נתונים תחת מתקפה שמטרתה לחסל את האדם הלבן; התקפה זו מנוהלת על ידי ארגונים יהודיים, פמיניסטיים ולהט"ביים לפי תאוריה זו, וזאת למרות שבאופן רשמי הארגון אינו תומך בהשקפה של "עליונות לבנה". פעילי הארגון משתתפים לעיתים קרובות באירועים בעלי אופי גזעני ומשתמשים בסיסמה "שישה מיליון זה לא מספיק" המתייחסת למספר הנרצחים היהודים בשואה. הארגון מעודד אלימות בתור טקטיקה מרכזית להשגת מטרותיו, וחבריו מעורבים לעיתים בקטטות ובאלימות באירועים בהם הם משתתפים. המרכז המשפטי לדרום העני מתאר את הארגון כ"מועדון קרב ימני קיצוני".
בדו"ח של ה-FBI מנובמבר 2018 סווג "הנערים הגאים" כארגון קיצוני עם קשרים ללאומנות לבנה, אך לאחר שבועיים בוטל הסיווג בטענה כי רק חלק מחברי הארגון קשורים לרעיונות אלו. ב-3 בפברואר 2021 הכריזה ממשלת קנדה שהיא מגדירה את הנערים הגאים ארגון טרור.
הארגון תואר כ"קבוצת שנאה" על ידי ה-NPR וגופים נוספים, עליהם איים מקאינס בתביעה משפטית.
היסטוריה

| --- | --- |
 :  ראו גם – גאווין מקאינס
גאווין מקאינס עבד במשך מספר שנים כעיתונאי ופרסומאי, ובשנת 2016 החל להשתלב בפעילות פוליטית בקבוצות ימין רדיקלי בארצות הברית. בספטמבר 2016 הכריז על הקמת ארגון "הנערים הגאים" באתר אינטרנט בו ריצ'רד ספנסר היה עורך בכיר. שם הארגון נלקח מהשיר "גאה בילד שלך" מפסקול הסרט "אלאדין", אותו מקאינס חיבב.
בכתבה ברשת פוקס ניוז כונו מקאינס וחבריו "היפסטרים גזענים". הארגון מתואר כ"קבוצת שנאה" על ידי המרכז המשפטי לדרום העני ועל ידי ה-NPR. מקאינס טען בתגובה כי הוא גאה להיות אנטי-פמיניסט ואסלאמופוב.
ארגון "הנערים הגאים" הוקם כחלק מאידאולוגיית האלט-רייט, אך בתחילת 2017 מקאינס החל להתרחק מאידאולוגיה זו בטענה שהיא מתמקדת בגזע, ואילו "הנערים הגאים" מתמקדים במה שהוא מגדיר "ערכי תרבות המערב." נטייה זו להתבדל התעצמה לאחר עצרת איחוד הימין האמריקאי בשארלוטסוויל. לדבריו, הם כעת חלק מתנועת "הימין החדש" בארצות הברית.
חברי הארגון השתתפו במספר תקריות אלימות באירועים פוליטיים, ומקים הארגון מקאינס אמר: "אני רוצה אלימות, אני רוצה לתת אגרוף בפרצוף. אני מאוכזב מתומכי טראמפ על כך שהם לא מרביצים מספיק". מקאינס טען שאמירה זו לא נאמרה ברצינות. הוא הצהיר, "אנחנו לא מתחילים מריבות [...] אבל אנחנו נסיים אותן." הארגון מתנגד לפמיניזם ויש הטוענים שהוא מקדם סטריאוטיפים מגדריים בהם נשים כפופות לגברים.
באוגוסט 2018 סגרה חברת טוויטר את החשבון הרשמי של הארגון, וגם את החשבון האישי של מקאינס, במסגרת מדיניותה האוסרת על אלימות קיצונית.
גם גברים יהודים וגם גברים שאינם לבנים הצטרפו לארגון, בעיקר מתוך הזדהות עם עמדות התנועה לזכויות הגבר. בדו"ח של הליגה נגד השמצה נאמר כי פעילות הארגון מדאיגה ושיטות הפעולה שלו כוללות, באופן גלוי או מרומז, גזענות, אסלאמופוביה, אנטישמיות ושנאת נשים.
גאווין מקאינס, שהקים את הארגון, שימש כמנהיגו עד נובמבר 2018. הוא פרש רשמית מההנהגה לאחר פרסום הדו"ח של ה-FBI בו נחשף הקשר בין הארגון לארגוני לאומיות לבנה, ואחרים מונו במקומו.
תהליך הקבלה לארגון

תהליך הקבלה לארגון כולל ארבעה שלבים וכן "זובור" למצטרפים החדשים. השלב הראשון הוא שבועת אמונים, בנוסח הבא: "אני שוביניסט מערבי גאה, ואני מסרב להתנצל על בריאת העולם המודרני." השלבים האחרים כוללים מכות באגרוף, קעקוע עם אחד מסמלי הארגון, והשתתפות בקטטה המונית.
נשים וגברים טרנסג'נדרים אינם יכולים להתקבל בארגון, בנוסף לכך הארגון מפציר בחבריו להימנע מאוננות וצפייה בפורנוגרפיה, כדי להניע אותם "לרדת מהספה" ולצאת לפגוש נשים.
אירועים בולטים

חברי הארגון נוהגים להגיע לעצרות פוליטיות ולהשתתף בקטטות אלימות נגד מפגיני שמאל ומפגיני אנטיפה. באירועים אלה נעצרים רבים מחברי הארגון.
אירועים מסוג זה התרחשו החל משנת 2017 באוניברסיטת ניו יורק, ברקלי (קליפורניה), פורטלנד (אורגון), ונקובר (וושינגטון), הליפקס (נובה סקוטיה) ובמקומות נוספים.
כמו כן השתתפו חברי הארגון בעצרת איחוד הימין האמריקאי בשארלוטסוויל, וחלקם נעצרו והואשמו בתקיפות אלימות.
באוקטובר 2018 נשא מקאינס דברים במועדון המטרופוליטן הרפובליקני באפר איסט סייד במנהטן. מחוץ למועדון פרצה קטטה בין חברי הארגון למפגיני אנטיפה. המשתתפים בקטטה נעצרו והואשמו בהתפרעות ובניסיון תקיפה, אך קיבלו עונשים קלים בלבד, בין השאר בגלל חוסר שיתוף פעולה מצד חברי אנטיפה, שחששו להיחשף.
בספטמבר 2020, במהלך העימות הנשיאותי הראשון בין דונלד טראמפ וג'ו ביידן, נשאל טראמפ האם הוא מוכן לגנות מיליציות וארגונים הדוגלים בעליונות לבנה ולומר להם לחדול מפעולתם. בתגובה, אמר טראמפ כי הוא מוכן, אבל מייד לאחר מכן אמר לנערים הגאים "לסגת ולהיות מוכנים", דבר שעורר סערה.
הסמלה

הנערים הגאים נוהגים ללבוש חולצת פולו שחורה עם שוליים צהובים, מהמותג על שם שחקן הטניס פרד פרי. הם נוהגים להגיע להפגנות עם דגלי ארצות הברית, דגל קונפדרציה (המזוהה עם תומכי העבדות במלחמת האזרחים), כובעי Make America Great Again (אחד מהסלוגנים אותם אימץ הנשיא טראמפ), ושלל סוגים של ציוד צבאי כגון אפודי מגן ונשק חם. בין בגדיהם וסמליהם ניתן למצוא סמלים פשיסטיים ובעיקר סמלי הרפובליקה הסוציאלית האיטלקית (מדינת בובות איטלקית של גרמניה הנאצית אותה הנהיג אחד מהמנהיגים הפשיסטים הידועים ביותר, בניטו מוסוליני) לצד ראשי התיבות 6MWE (ראשי תיבות של המשפט "שישה מיליון זה לא מספיק" – 6 million wasn't enough) המתייחסות לשואה כאירוע היסטורי חיובי ומכונן.
הסמלה > מותג "פרד פרי"

חברת פרד פרי התנערה מכל תוכן גזעני או פוליטי הקשור למותג הבגדים שבבעלותה וקראה לחברי הארגון להפסיק לעשות שימוש בחולצה כסמל.  בשנת 2019 הפסיקה החברה למכור את החולצה המזוהה עם הארגון בארצות הברית, ושנה לאחר מכן הודיעה שלא תחזור למכור אותה כל עוד היא מזוהה עם ארגון זה או עם ארגונים גזעניים אחרים.
הערות שוליים

↑  Joel Shannon, Who are the Proud Boys? Far-right group has concerned experts for years, USA TODAY (באנגלית)
↑  Gavin McInnes and His ‘Proud Boys’ Want to Make Men Great Again, web.archive.org, ‏2019-02-09
↑  The Alt-Right Branding War Has Torn the Movement in Two | The New Yorker, web.archive.org, ‏2017-08-10
↑  Wilson, Jason (2018-11-19). "FBI now classifies far-right Proud Boys as 'extremist group', documents say". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2020-11-28.
↑  Amanda Coletta, "Canada declares the Proud Boys a terrorist group", The Washington Post, February 3 2021
↑  עמית ולדמן, ‏עדות מבפנים לנעשה בארגון הקיצוני שמפחיד את ארה"ב, באתר ‏מאקו‏, 26 בנובמבר 2020
↑  רויטרס, "אנחנו מוכנים": מיהם ה-Proud Boys של טראמפ?, באתר ynet, 1 באוקטובר 2020
↑  MacFarquhar, Neil; Feuer, Alan; Baker, Mike; Frenkel, Sheera (2020-10-16). "Far-Right Group That Trades in Political Violence Gets a Boost". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2020-10-26.
↑  אוריאל לוי, ‏ארגון השנאה שקיבל רוח גבית מהנשיא, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 30 בספטמבר 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1259775593  VIAF: 1814165573919637800006   WorldCat (עם VIAF): 1814165573919637800006 
חולצת פרד פרי שחורה עם שולים צהובים המזוהה עם הארגון
גואנברה

ערך זה עוסק במדינה ברזילאית לשעבר. אם התכוונתם למפרץ, ראו .
גוּאָנָבָּרָה (בפורטוגזית: Guanabara) הייתה אחת ממדינות ברזיל בין השנים 1960 ו-1975. היא הכילה עיר אחת בלבד, ריו דה ז'ניירו, שהייתה גם בירתה. מדינת גואנברה נקראה על שמו של מפרץ גואנברה, הגובל בעיר ריו דה ז'ניירו.
עד לשנת 1960 הייתה העיר ריו דה ז'ניירו בירתה של ברזיל ומעמדה הפוליטי היה כשל מחוז פדרלי. העיר הייתה אז מוקפת (אך לא מוכלת) במדינה באותו שם, אשר בירתה הייתה ניטרוי. בשנת 1960, עם העתקת בירת ברזיל מהעיר ריו דה ז'ניירו לברזיליה, קיבלה ריו זה ז'ניירו מעמד של מדינה. מכיוון שכבר הייתה קיימת מדינה בשם ריו דה ז'ניירו, ניתן לה שם אחר והוא "גואנברה".
בשנת 1963 נערך משאל עם במדינת גואנברה, על פיו נקבע שלמדינה תהיה רשות מקומית אחת בלבד, ובכך הייתה העיר ריו דה ז'ניירו המקרה היחיד בתולדות ברזיל של עיר-מדינה.
בשנת 1975 אוחדו המדינות ריו דה ז'ניירו וגואנברה והתקבלה מדינת ריו דה ז'ניירו הנוכחית, שבירתה העיר ריו דה ז'ניירו.
מינוש שפיק

נעמת טלעת שפיק DBE HonFBA (בערבית: نعمت طلعت شفيق; נולדה ב-13 באוגוסט 1962), הידועה בשם מינוש שפיק (مينوش شفيق), היא אקדמאית וכלכלנית בריטית-אמריקאית. היא כיהנה כנשיאה ה-20 של אוניברסיטת קולומביה מיולי 2023 עד אוגוסט 2024, וכנשיאת בית הספר לכלכלה של לונדון מ-2017 עד 2023.
בשנים 2014–2017, שימשה שפיק כסגנית נגיד בנק אנגליה ובין השנים 2008–2011 כראש המחלקה לפיתוח בינלאומי בבריטניה (אנ'). היא גם כיהנה כסגנית נשיא בבנק העולמי וכסגנית מנהל של קרן המטבע הבין-לאומית. היא חברה בבית הלורדים כלורד לחיים מאז 2020.
שפיק הייתה נשיאת אוניברסיטת קולומביה במהלך התבצרות מפגינים בקמפוס באוניברסיטת קולומביה (2024). ב-17 באפריל 2024, שפיק העידה בפני ועדת החינוך והעבודה של בית הנבחרים של ארצות הברית בנוגע לאנטישמיות בקמפוס של אוניברסיטת קולומביה. היא התפטרה מהתפקיד ב-14 באוגוסט 2024.
ביוגרפיה

שפיק נולדה באלכסנדריה שבמצרים להורים מוסלמים. אביה היה מדען ובעל אדמות עשיר. בילדותה למדה בבית הספר האמריקאי "שוץ" (אנ'). כשהייתה בת ארבע, הממשלה המצרית הלאימה את רכושו של אביה והמשפחה עברה לסוואנה באמצע שנות ה-60, ולאחר מכן למיאמי וראלי.
שפיק למדה במשך שנה באוניברסיטה האמריקאית בקהיר. לאחר מכן היא סיימה תואר ראשון באמנויות בהצטיינות יתרה ופי בטא קפא, עם התמחות בכלכלה ופוליטיקה מאוניברסיטת מסצ'וסטס אמהרסט ב-1983. היא קיבלה תואר שני בכלכלה מבית הספר לכלכלה של לונדון ב-1986, ולאחר מכן תואר דוקטור לפילוסופיה בכלכלה מאוניברסיטת אוקספורד, ב-1989.
קריירה כלכלית

שפיק הצטרפה לבנק העולמי ומילאה מגוון תפקידים, החל במחלקת המחקר שבה עבדה על מודלים לחיזוי כלכלה גלובלית ואחר כך בנושאי איכות הסביבה. היא עברה לעשות עבודה מאקרו-כלכלית על אירופה והמזרח התיכון, ופרסמה מספר ספרים ומאמרים על העתיד הכלכלי של האזור, כלכלת השלום, שוקי העבודה, אינטגרציה אזורית ונושאי מגדר. בגיל 36 הפכה שפיק לסגית הנשיא הצעירה ביותר אי פעם של הבנק העולמי.
שפיק מילאה תפקידים אקדמיים, הן כפרופסור משנה במחלקה לכלכלה באוניברסיטת ג'ורג'טאון מ-1989 עד 1994, והן כפרופסור חבר אורח בבית הספר וורטון של אוניברסיטת פנסילבניה באביב 1996.
בתחילה היא מונתה לתפקיד במחלקת הפיתוח הבינלאומית של ממשלת בריטניה (אנ') כמנהלת כללית לתוכניות מדינות, שם הייתה אחראית על כל המשרדים והמימון של במחלקה ברחבי אפריקה, המזרח התיכון, אסיה, אמריקה הלטינית ומזרח אירופה. היא מונתה למזכ"לית של המחלקה ב-2008, וניהלה שם תוכנית סיוע בלמעלה מ-100 מדינות, במימון נוסף של האו"ם, האיחוד האירופי ומוסדות פיננסיים בינלאומיים. היא הייתה אחראית על 2400 עובדים ותקציב של 38 מיליארד ליש"ט (כ-60 מיליארד דולר) בשנים 2011–2014.
שפיק שימשה כסגנית מנהל קרן המטבע הבין-לאומית מאפריל 2011 עד מרץ 2014. כסגנית מנכ"ל, היא פיקחה על עבודת קרן המטבע הבינלאומית באירופה ובמזרח התיכון, תקציב אדמיניסטרטיבי של מיליארד דולר, משאבי אנוש ל-3,000 עובדים וההכשרה וסיוע טכני של קרן המטבע לקובעי מדיניות ברחבי העולם.
שפיק הצטרפה לבנק אנגליה כסגנית הנגיד הראשונה שלו לשווקים ובנקאות האחראית למאזן של 500 מיליארד ליש"ט של הבנק ושימשה כחברה בוועדת המדיניות המוניטרית של הבנק, בוועדת המדיניות הפיננסית ובדירקטוריון הרשות לפיקוח של הבנק. היא הובילה את סקירת השווקים של הבנק כדי להתמודד עם התנהגות בלתי הולמת בשווקים הפיננסיים.