stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תסמונת כלילית חריפה
פרוגנוזה > סמנים ביולוגיים לבביים

| אנזים | אבחנה |
| --- | --- |
מיוגלובין: זהו הסמן הראשון שעולה במצבים של אוטם. לא משתמשים בו לצורך אבחנה מאחר שהוא לא ספציפי. הוא נמצא ברקמות אחרות, ופגיעה בהן יכולה לגרום לעלייתו. יתרונו במהירות העלייה שלו – הוא עולה תוך שעתיים.
לקטט דהידרוגנאז: רמותיו בדם עולות מאוחר, לאחר 48 שעות מהאוטם, ולכן הוא בעייתי לאבחנה מהירה.
קראטין קינאז (CK-MB)(אנ'): האנזים נמצא בעיקר בשריר הלב (ספציפי), אולם הוא יכול להופיע גם במצבים של גידולים או תת-פעילות של בלוטת התריס, ולכן בעייתי לצורך אבחנה.
טרופונין: זהו הסמן האבחנתי ביותר לאוטם. הוא ספציפי מאוד, וניתן לומר שכל עלייה בו מעידה על נזק לשריר הלב. הוא רגיש יחסית ויודע לזהות אירועים כליליים שלא באים לידי ביטוי בסמנים אחרים (למשל אירועים בהם CK-MB הוא שלילי). עם זאת, הטרופונין לא מזהה את האוטם בשלב מוקדם.

בנוסף לכך קיימים סמנים נוספים, כגון חלבון מגיב C‏ (CRP) – סמן דלקתי לא ספציפי המזוהה עם פרוגנוזה לא טובה – ו-BNP – סמן חדש יחסית, אשר מבטא מתאם חיובי עם תמותה. בקבוצת החולים עם רמות BNP הגבוהות ביותר ישנה תמותה רבה יותר.
טיפול באוטם המלווה בעלייה של מקטע ST

במקרה שמדובר ב-STEMI החולה מושכב במיטה, מחובר למוניטור וחמצן וניתן לו אספירין בלעיסה (מינון מקובל כיום בארץ 300 מ"ג). החל מרגע חסימת העורק הכלילי, האזור הלבבי המסופק על ידו הופך לאיסכמי, כאשר תוך פרק זמן של כחצי שעה הופך אזור זה לאזור נמקי. מאחר שהתהליך העומד בבסיס היווצרות הנמק לשריר הלב הוא סתימת העורק, הדרך לעצור את התפתחות האיסכמיה לנקרוזה (נמק) היא על ידי פתיחת העורק, בשלב מוקדם ככל האפשר. ניתן לפתוח את העורק החסום על ידי טיפול בתרופות המפרקות את הקריש שנוצר (פיברינוליטיות) או באמצעות צנתור לב וביצוע אנגיופלסטיה.
טיפול פיברינוליטי תרופתי מטפל בהמסת קריש הדם שנוצר בעורק החסום. החסרונות שבטיפול פיברינוליטי כוללים עלייה בדימומים (מתן נוגדי קרישה, המביאים לעלייה בהיווצרות דימומים, כשהדימום המסוכן הוא דימום תוך-גולגולתי). בעיה נוספת היא שבטיפול פיברינוליטי הקריש אמנם מומס, אולם הרובד אשר נמצא בעורק עודנו נשאר, ולכן במעקב אחר חולים שקיבלו טיפול פיברינוליטי נמצא כי עד 20% מהם מפתחים אוטם חוזר.
החלופה לטיפול תרופתי היא טיפול באמצעות צנתור (Primary transluminal coronary angioplasty). על ידי צנתור ניתן להיכנס לעורק החסום, ועל ידי ניפוח בלון דוחקים את התוכן עצמו לשולי העורק, ובאופן זה פותחים מכנית את העורק. לאחר מכן מוכנס תומכן על מנת למנוע חשיפה חוזרת. כדי למנוע יצירת קריש באזור התומכן, ניתן קלופידוגרל (נוגד התלכדות טסיות) לחולים לאחר צנתור, כדי למנוע מצב שבו נוצר קריש דם כתוצאה מהחדרת חפץ זר (תומכן) לתוך העורק. היתרון בביצוע PTCA הוא בכך ששיעור החולים עם אוטם חוזר נמוך יחסית (2%-5%). כמו כן, קיימים פחות דימומים נרחבים מאשר במצבים שבהם החולה מטופל בתרופות נוגדות קרישה.
טיפול על ידי צנתור הוא טיפול המצריך התארגנות מצד צוות בית החולים, ולכן אם חולף זמן רב יחסית מהרגע שבו הגיע חולה לחדר מיון (מעל 90 דקות) יועדף טיפול בתרופות פיברינוליטיות, אלא אם מדובר בחולים שהם בסיכון מוגבר לדימום או חולים הנמצאים בהלם לבבי.
טיפול באוטם שאינו מלווה בעלייה של מקטע ST

באירוע כלילי שאינו מסוג STEMI, אין חסימה מלאה של העורק ולכן אין צורך לדאוג לזילוח מחדש לרקמת הלב. המטרה הטיפולית היא לפגוע בפעילות מערכת הקרישה, כדי למנוע מאותו תהליך מלחסום את העורק לחלוטין. הדבר מתבצע במהירות גבוהה על מנת למנוע היווצרות של STEMI. הטיפול הניתן הוא על ידי נוגדי קרישה שונים. צנתור מתבצע במקרים שבהם החולה נמצא בסיכון גבוה, במצבים בהם קיימת סטייה כלשהי במקטע ST, כאבים ממושכים או רמות טרופונין גבוהות.
הערות שוליים

↑  Alpert JS, Thygesen K, Antman E, Bassand JP. (2000). "Myocardial infarction redefined--a consensus document of The Joint European Society of Cardiology/American College of Cardiology Committee for the redefinition of myocardial infarction". J Am Coll Cardiol. 36 (3): 959–69. doi:10.1016/S0735-1097(00)00804-4. PMID 10987628.{{cite journal}}:  תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph214635 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
סיווג של תסמונות כליליות חדות.
עיניה הכחולות של זהרה

| --- | --- |
 סוגה:  דרמה 
 בימוי:  עלי דרכשי 
 שחקנים:  ג'האנבח'ש סולטאני 
 ארץ מקור:  איראן, סוריה 
 שפות:  פרסית 
 מספר פרקים:  7 
 שידור
 רשת שידור:  SAHAR-1 
 
עיניה הכחולות של זהרה (בפרסית: جشمهاى آبى زهرا) היא סדרת טלוויזיה אנטישמית איראנית אשר שודרה לראשונה ב-2004 ברשת הטלוויזיה SAHAR-1. היא נוצרה על ידי עלי דרכשי, פקיד לשעבר במשרד החינוך האיראני. עלילת הסדרה, מתרחשת בגדה המערבית ומתמקדת בעיקר בצבא הישראלי ובילדים פלסטינים שנגנבו להם העיניים. הסדרה הופצה בתחילה רק בשפה הפרסית אך גם בהמשך תורגמה לערבית.
בפברואר 2005 הורתה רשות השידור הצרפתית לספק הלוויין הצרפתי אוטלסאט להפסיק לאלתר את שידורי הערוץ האיראני SAHAR-1 בעקבות שידור הסדרה שהואשמה בקידום אנטי-ציונות ואנטישמיות.
עלילה

הסדרה מתארת רופאים ישראלים אשר קוצרים איברים של ילדים פלסטינים ומתארת את הקמפיין הפוליטי של המועמד הבדיוני לראשות הממשלה בישראל, יצחק כהן, שמצהיר בנאום שהיהודים "הם הטובים בגזעי העולם". כהן נעשה אובססיבי לעיניה של נערה פלסטינית צעירה בשם זהרה ומנסה לתפוס את עיניה. לשם כך, הוא מגייס ישראלים אשר מתחזים לעובדים מטעם האו"ם, העובדים מגיעים לבית ספר פלסטיני בו הילדים לומדים על חשיבותו ומורשתו של המנהיג האיראני, האייתוללה, רוחאללה ח'ומייני. כאשר הם נכנסים לבית ספר הם מחליטים לבדוקו ילדים במטרה "למנוע התפשטות של מחלת עיניים", אך בפועל הם רוצים לבדוק מי מהתלמידים הוא בעל העיניים שרוצה כהן. לאחר ניתוח שמצולם בתיאורים גרפים במיוחד, זהרה נותרה עיוורת לאחר הניתוח שביצוע בה העובדים הישראלים, בפרק השני של הסדרה מתגלה כי הנשיא הישראלי שורד בעזרת איברים שנגנבו מילדים פלסטינים ולאחר מכן נראה גם כהן נכנס לחדר ומביט בתמונת בנו המשותק "תיאודור", המצולם גם הוא סמוך לדגל ישראל.
כל האנטגוניסטים הישראלים לבושים בלבוש מסורתי שמאפיין בעיקר יהודים דתיים והחיילים הישראלים לובשים מדים אשר שונים מאוד ממדי צה"ל במציאות ויותר דומים דווקא למדי SS. כל הדמויות היהודיות בסדרה מצטיירות כנבלים, למעט יהודי אתיופי אשר מסייע לזהרה לאחר בריחתה הקצרה מ"ארמון הציונות" אך היהודי האתיופי לבסוף הוא מוצא את מותו.
קבלה וביקורת

"עיניה הכחולות של זהרה" וסדרות מקור נוספות שיצרה רשת "SAHAR-1" נאסרו לשידור בצרפת. הסדרה זכתה לגינוי גם ברחבי המזרח התיכון בשל השימוש בתיאורים סטריאוטיפים יהודיים אנטישמיים.
בנוסף לכך כ-15 חברי הקונגרס של ארצות הברית, הן דמוקרטים והן רפובליקנים ובהם טום לנטוס, אז ניצול השואה היחיד שישב בקונגרס האמריקאי – כתבו לאחראי מדור האינטרסים מטעם איראן כדי שיגנה את שידור הסדרה.
יותם פלדנר, מנהל ניתוח תקשורת במכון לחקר התקשורת במזרח התיכון התייחס לסדרה ואמר עליה כי "גם בשעה שהערוצים הערביים משתדלים להיזהר משידור של תכנים אנטישמיים, הטלוויזיה האיראנית ממשיכה בשלה ומשדרת תכנים אנטישמיים בוטים".
באפריל 2005 לאחר ביקורת של מוריס מותמד – נציג הקהילה היהודית בפרלמנט האיראני על הסדרה – נזף יושב ראש הפרלמנט האיראני, גולאם עלי חדד אדל בכלי התקשורת במדינה וקרא להם להתחשב ברגשות המיעוטים באיראן.
הערות שוליים

↑  The Stephen Roth Institute for the Study of Antisemitism and Racism - France 2005. Section title: Responses to Racism and Antisemitism.
↑  How Do You Say Hate in Persian?(הקישור אינו פעיל) by Hilary Krieger, Jerusalem Post, January 11, 2005.
↑  רועי נחמיאס, איראן מציגה: ישראל עוקרת עיני ילדים פלסטינים, באתר ynet, 22 בדצמבר 2004
↑  איי.פי, הפרלמנט באיראן נזף בתקשורת על אנטישמיות, באתר ynet, 13 באפריל 2005
ערך זה הוא קצרמרבנושא איראן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
עונת 1962 בגביע ליברטדורס

| --- | --- |
סמל הקבוצה המנצחת
 תקופת התחרות:  7 בפברואר 1962 – 30 באוגוסט 1962 (205 ימים)
 מספר משתתפות:  10  (מתוך 10 משתתפות שנרשמו)
 הזוכה:  ברזיל סנטוס
 מספר משחקים:  26
 מספר שערים:  107 (4.12 בממוצע למשחק)
 מלך השערים:  (6) קואוטיניו ברזיל  סנטוס   אלברטו ספנסר אקוודור  פניארול   אנריקה ריימונדי אקוודור  קלוב ספורט אמלק
 → 19611963 ←
עונת 1962 בגביע ליברטדורס הייתה העונה השלישית של התחרות הדרום-אמריקאית לקבוצות כדורגל והיא אורגנה על ידי CONMEBOL. המשחק הראשון התקיים ב-7 בפברואר 1962 ותחרות הסתיימה ב-30 באוגוסט 1962. בתחרות השתתפו 10 קבוצות.
התחרות הסתיימה בניצחון של סנטוס, אלופת ברזיל בפעם הראשונה בתולדות המועדון.
מתכונת התחרות

בתחרות השתתפו 10 קבוצות. החל משנה זו, מנצחת של העונה הקודמת קיבלה זכות להשתתף בתחרות ישירות משלב חצי הגמר. הקבוצות חולקו ל-3 בתים ומנצחת כל בית הייתה עולה למשחקי חצי הגמר. אם מספר קבוצות בבית זכו באותו מספר נקודות ההכרעה הייתה על ידי משחק נוסף. בהתאם לכך, לראשונה בתולדות התחרות היה צורך במשחק נוסף בסדרת הגמר, שנערך במגרש נייטרלי.
בכל השלבים נערכו משחק בית ומשחק חוץ. על הניצחון הוענקו שתי נקודות.
מהלך התחרות > שלבי הגמר

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | חצי גמר | חצי גמר | חצי גמר | חצי גמר | חצי גמר | חצי גמר | חצי גמר |  |  | גמר | גמר | גמר | גמר | גמר | גמר | גמר |
 
|   |   ברזילסנטוס |   ברזילסנטוס | 1 | 1 |  |  | 2 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  |   צ'ילהאוניברסידד קאתוליקה |   צ'ילהאוניברסידד קאתוליקה | 1 | 0 |  |  | 1 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  |   צ'ילהאוניברסידד קאתוליקה |   צ'ילהאוניברסידד קאתוליקה | 1 | 0 |  |  | 1 |   |   |   ברזילסנטוס |   ברזילסנטוס | 1 | 2 | 3 |  | 6 |
|  |  |  |  |  |  |  |  |   |   |   ברזילסנטוס |   ברזילסנטוס | 1 | 2 | 3 |  | 6 |
|  |  |  |  |  |  |  |  |   |   |   אורוגוואיפניארול |   אורוגוואיפניארול | 1 | 3 | 0 |  | 4 |
|  |   אורוגוואיפניארול |   אורוגוואיפניארול | 1 | 3 | 1 |  | 5 |   |   |   אורוגוואיפניארול |   אורוגוואיפניארול | 1 | 3 | 0 |  | 4 |
|  |   אורוגוואיפניארול |   אורוגוואיפניארול | 1 | 3 | 1 |  | 5 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |   אורוגוואינסיונל |   אורוגוואינסיונל | 2 | 1 | 1 |  | 4 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |
מהלך התחרות > סדרת הגמר

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 28 באוגוסט 1962 | אורוגוואי פניארול | 1 - 2 | ברזיל סנטוס | אצטדיון סנטנאריו, מונטווידאו, אורוגוואי צופים: 48,105 שיפוט: צ'ילה קרלוס רובלס |
| 28 באוגוסט 1962 | אלברטו ספנסר  18' |  | קואוטיניו  29', 70' | אצטדיון סנטנאריו, מונטווידאו, אורוגוואי צופים: 48,105 שיפוט: צ'ילה קרלוס רובלס |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2 בספטמבר 1962 | ברזיל סנטוס | 2 - 3 | אורוגוואי פניארול | אצטדיון וילה בלמירו, סנטוס, ברזיל צופים: 18,000 שיפוט: צ'ילה קרלוס רובלס |
| 2 בספטמבר 1962 | דורבל רודריגס  17'   מנגלביו 35' |  | אלברטו ספנסר  14', 49'   חוסה ססיה  51' | אצטדיון וילה בלמירו, סנטוס, ברזיל צופים: 18,000 שיפוט: צ'ילה קרלוס רובלס |
בהתאם לתקנון נערך משחק נוסף
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 30 בספטמבר 1962 | ברזיל סנטוס | 3 - 0 | אורוגוואי פניארול | אצטדיון אנטוניו וספוצ'יו ליברטי, בואנוס איירס, ארגנטינה צופים: 60,000 שיפוט: הולנד לאו הורן |
| 30 בספטמבר 1962 | עומר קאטנו  11'   פלה  48', 89' |  |  | אצטדיון אנטוניו וספוצ'יו ליברטי, בואנוס איירס, ארגנטינה צופים: 60,000 שיפוט: הולנד לאו הורן |
עאישה תיימור

| --- | --- |

 לידה:  1840 קהיר, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  1902 (בגיל 62 בערך) קהיר, ח'דיוות מצרים 
 מדינה:  מצרים 
 שפות היצירה:  ערבית 
 
עאישה (עיסמת בנת איסמאעיל באשא בן מוחמד כאשף) תיימור (בערבית: عائشة عصمت بنت إسماعيل باشا بن محمد كاشف تيمور; 1840 – 2 במאי 1902) הייתה סופרת ומשוררת פמיניסטית. תיימור הייתה חלוצה בקריאתה לשיפור מצבן של הנשים בחברה הערבית-המצרית והביעה צורך בשיפור משמעותי במעמדן וביחס אליהן.
קורות חיים

תיימור נולדה בשנת 1840 באחד מארמוני דרב סעאדה (درب سعادة), אחת משכונות א-דרב אל-אחמר (الدرب الأحمر) המיוחד למעמד האריסטוקרטי בקהיר שבמצרים, לאם ממוצא צ'רקסי (מאהתאב האנים) ולאבא ממוצא כורדי (איסמאעיל תיימור), ששימש כקצין בפיקודו של מוחמד עלי מוחד עלי באשא, והיה נציג מחוזו של מוחמד תאופיק באשא (יורש העצר דאז). אביה של עאישה מת בגיל 33 שנה ואמה מתה בשנת 1868.
משפחתה של תיימור הייתה משפחה משכילה. אחיה החורג אחמד תיימור באשא, היה הוגה וחוקר ידוע. עאישה התחתנה בהיותה בת 15 שנים (1855) עם אלשריף מחמוד ביק בן עבדאללה אפנדי אלאיסלאמבולי פקיד במשכנו של הסולטאן המאיון. מאז היא התמקדה בקריאה ושירה במקהלה ואת מרבית זמנה היא השקיעה בעבודות הבית. עאישה ילדה שתי בנות ובן אחד. הבת הבכורה שמה תאוחידה ולבנה קראו מחמוד.
עאישה הטיבה לחנך את בניה והשקיעה בכך את מירב זמנה. הבת תאוחידה הייתה אחראית על ניהול משק הבית, אך היא מתה במפתיע טרם מלאו לה 18 שנים. מותה של תאוחידה השפיעה רבות על עאישה אשר הרגישה צער וייגון רבים. היא הזניחה את הקריאה והשירה והתאבלה על תאוחידה שבע שנים רצופות עד אשר לקתה במחלת עיניים. לאורך כל התקופה הזו המשפחה לא הפסיקה לתמוך בעאישה והפצירו בה להתאושש מהאובדן של הבת, שהייתה ליד ימינה ובתה הבכורה.
באותה תקופה כתיבת ספרות על ידי נשים לא הייתה מקובלת חברתית. אמה של עאישה הביעה התנגדות רבה לכך ואילו עאישה העדיפה את הכתיבה והספרות על פני העיסוק ברקמה. לרוב היא ניסתה להכריחה להשתתף איתן בחוגי רקמה, אך עאישה סלדה מחוגים כאלה ככל, שאמה התעקשה. אביה של עאישה שם לב לעניין הרב שלה בספרות וכתיבה לכן הוא תמך בה ובקש מאמה כי תיתן לה ללמוד ולקרוא כפי שהיא רוצה.
תיימור הביעה עניין רב בקריאה, כשאביה שם לב לנטייה שלה לספרות הקפיד להביא לה את מיטב המורים והמורות כדי ללמדה שירה, ספרות ומדעי השירה הערבית בשפה הטורקית, הפרסית והערבית. אחד מחשובי המורים שלה היה אבראהים אפנדי מואנס אשר הקפיד ללמדה את הקוראן, יסודות הכתב והשריעה, המורה השני הוא ח'ליל אפנדי רגאאי אשר התמקד בלימודי הפונולוגיה והשפה הפרסית. לאחר פטירת בעלה עאישה המשיכה ללמוד אצל שתי מורות– פאטמה אלאזהריה וסתיתה אלטבלאויה - אשר התמחו במדעי השירה עד אשר התפתחה רבות בתחום הזה.
לאחר שתיימור השלימה את לימודי הקוראן, היא החלה להתמקד בספרות ובמיוחד ספרי השירה. ההשקעה הרבה שלה שהחלה בגיל צעיר הביא לכך השירה שהיא כתבה הייתה ברמה גבוהה מאוד והפכה את עאישה לשם מפורסם באותה העת בשירה, בספרות ומדעי השירה הערבית. באותה העת אביה הוא זה, שליווה אותה בהמשך הלמידה שלה, כיוון שלא רצה כי תהיה בחברת גברים. הם התמקדו בכתיבת שני ספרים מפורסים, הראשון הוא שאהנאמה והשני הוא מסנאווי.
שירתה

שירתה של תיימור נחלקת לחמשה סוגים: שירי אהבה, שירה מסורתית, שירה דתית, שירה משפחתית ושירי שבח. מה שמאפיין את שירתה של תיימור היה הרגש העז והאמיתי. בפרט היו אלה שירי הפתוס (הספד), שהיוו את מרבית שיריה והושפעו רבות ממאורעות חייה, במיוחד מותה של בתה הבכורה, תאוחידה. באשר לשירי האהבה שהיא כתבה, הם נכתבו לשם תרגול סוג שירה זה.
תיימור כתבה שירה בשפה (ערבית) וטורקית וגם בשפה פרסית, רמת הכתיבה שלה בשפות השונות היו ראויים להערכה רבה.
עאישה פרסמה בעיתון "אלאאדאב" (الاداب) ובעיתון "אלמואיאד" (المؤيد) מספר מאמרים בהם התנגדה לדעותיו של קאסם אמין אשר יצא נגד הרעלה שעטו הנשים.
עאישה הייתה חלוצה בקריאתה לשיפור מצבן של הנשים בחברה והביעה צורך בתנופה משמעותית במעמדן והיחס אליהן. אחד מספריה המפורסמים היה "מיראאת אלתאמול פי אלאומור" (مرآة التأمل في الامور) בו היא קראה לגברים שלצד יישום זכותם בהנהגה והאחריות למשפחה עליהם להמשיך לשמור ולכבד את השנים ולמלא את חובותיהם כלפי נשותיהם.
במישור הכתיבה הנשית לתיאטרון, שהיווה תופעה תרבותית חשובה בתחילת המאה העשרים, תיימור נחשבת לאחת הכותבות הבולטות ביותר באותה תקופה ואשר התמקדה בענייני הנשים, תקוותיה והמחסומים בדרכה. כתיבה זו החלה בתקופה בה העיסוק הציבורי בענייני תרבותית היה נחלתם של גברים בלבד. באותה תקופה רק גברים הורשו ללמוד ולעבוד מחוץ לבית.
בכך, הכתיבה הספרותית לתיאטרון, שהפיקה תיימור היוותה במה בה היא מביאה את רעיונותיה והאמונה שלה בכל מה, שקשור לעולמה של האישה והקשר שלה עם ההגבר. השפעה של כתיבה זו התעצמה כאשר היא הועלתה על במת התיאטרון.
תיימור נחשבה לאחת המנהיגות בתנועה הנשית בעולם הערבי. היא בחרה בשני תחומי עבודה חשובים: הכתיבה בעיתונאים, שאפשרה לה להגיע למספר רב של קוראים והשפיעה על דעת הקהל. התחום השני היה כתיבת הסיפור שאז היה תחום חדש בתרבות הערבית.
תיימור פרסמה את כל היצירות שלה בשמה האמיתית בעת שמרבית הנשים אשר כתבו השתמשו בשמות בדויים. ולכן בשנת  1908 איחוד הנשים הערביות התחיל קמפיין אשר עודד נשים ערביות לפרסם את הספרים והמאמרים שלהם בשמן האמיתי והדגיש כי האסלאם הרשה זאת ואף עודד אותו.
מותה של תיימור

בשנת 1898 תיימור לקתה במחלה במוח, אשר נמשכה לאורך 4 שנים. והיא מתה ב-2 במאי 1902, בת 62 הייתה. הלווייתה התקיימה אחרי הצהרים. היא נקברה בבית קברות המשפחה בקהיר.
ספריה

נתאאיג אלאחואל פי אלאקואל ואלאפעאל, ספר בשפה הערבית, כלל סיפורי מסורת בשיטה תחבירית, יצא לאור בשנת 1888. (نتائج الأحوال في الأقوال والأفعال).
מיראאת אלתאמול פי אלאומור, נכתב בשפה הערבית, יצא לאור בשנת 1893.(مرآة التأمل في الامور).
חיליאת אלטיראז, ספר שכלל אוסף שיריה בשפה הערבית. (حيلة التطريز).
שקופה (דיוואן עיסמאת), ספר שכלל אוסף שיריה בשפה הטורקית, כלל שירים אשר כתבה על בתה המנוחה תאוחידה. (ديوان "اشكوفة").
אללקאא בעד אלשתאת, לא ידוע המוציא לאור ובאיזה שנה. (اللقا بعد الشتات).
לקריאה נוספת

חנא אלפאכורי, אלגאמיע פי תאריך אלאדאב אלערבי-אלאדאב אלחאדית' , דאר אלגיל, ביירות-לבנון, 1986, עמוד 129. (الفاخوري، حنا. الجامع في تاريخ الادب العربي- الادب الحديث).
עאישה אלתימוריה, חיליאת אלטיראז, בית דפוס דאר אלכיתאב אלערבי, קהיר, 1952.(التيمورية، عايشة. حلية التطريز)
ח'יר אלדין אלזרקלי, אלאעלאם, דאר אלעילם ליל מלאיין, ביירות-לבנון, כרך שלישי, פרק שלוש, פברואר 1997. (الزركلي، خيرالدين.الأعلام).
זינב בת יוסף פואז אלעאמלי, אלדור אלמנת'ור פי טבקאת רבאת אלח'ודור, דאר אלמאעריפא לילטיבאעא ואלנשיר, ביירות-לבנון.(زينب بنت يوسف فواز العاملي، الدر المنثور في طبقات ربات الخدور).
עבאס מחמוד אלעקאד, שועראא מאסר וביאאתהום פי אלגיל אלמאדי, בית דפוס חוגאזי, קהיר, 1937.(العقاد، عباس محمود. شعراء مصر وبيئاتهم في الجيل الماضي).
מוחמד אמין זכי, משאהיר אלכורד וכורדיסטן פי אלעהד אלאיסלאמי, בית דפוס אלסאעאדא פי מאסר, פרק 2, 1947.(زكي، محمد امين. مشاهير الكورد وكردستان في العهد الاسلامي).
עלאא אלדין אלאלוסי, אלדור אלמונתת'ר, דאר אלגומהוריה, בגדד 1967.(الآلوسي، علاء الدين. الدر المنتثر).
לאגנאת נאשר אלמואלפאת אלתי מוריה, תאריך אלאוסרה אלתיימוריה, קהיר 1948.(لجنة نشر المؤلفات التيمورية - تاريخ الأسرة التيمورية).
עבאס ח'דר, עאישה אלתימוריה פי זיכראהא אלסיתין, אלמגאלא אלמאסריה, מאי 1962.(خضر، عباس. عايشة التيمورية في ذكراها الستين).
עבד אלפתאח עובאדה, עאישה אלתימוריה: אואל מאן חמל ליואא אלאדב מן אלניסאא פי נהדתנא אלחדית'א אלהילאל, קהיר, פברואר 1927.(عبادة،عبدالفتاح. عائشة التيمورية أول من حمل لواء الأدب من النساء في نهضتنا الحديثة).
מוחמד עבד אלגני חסן, שאעירת אלרית'אא ואדואר לגינאא עאישה אלתי מוריה, אלהילאל, קהיר, אפריל 1974. (حسن، محمد عبدالغني. شاعرة الرثاء وأدوار لغناء عائشة التيمورية).
Mervat F. Hatem. Literature, Gender, and Nation- Building in Nineteenth-Century Egypt
The Life and Works of A’isha Taymur Palgrave Macmillan, March 2011.
הערות שוליים

↑  ג'מעה, אחמד ח'ליל, נשים מההיסטוריה, אלימאמה ללטבאעה ואלנשר. דמשק - ביירות. ע 160 - نساءٌ من التاريخ. (أحمد خليل جمعة). اليمامة للطباعة والنشر والتوزيع، دمشق-بيروت. ص 160.
↑  פואז, זינב יוסף, א-דר אל-מנת'ור פי טבקאת רבאת אלח'דור, אל-מטבעה אל-כברא אל-אמירייה, מצרים, א-טבעה אל-אוולא, 1312. ע 58 - الدر المنثور في طبقات ربات الخدور. زينب يوسف فواز. المطبعة الكبرى الأميرية، مصر،الطبعة الأولى، 1312 هـ. ص 58
↑  ar:المثنوي
↑  צקר, עבד אלבדיע, שאעראת אלערב, מנשוראת אלמקתב אלאסלאמי 1967. ע' 80 - شاعرات العرب، جمع وتحقيق عبد البديع صقر, منشورات المكتب الإسلامي 1967. ص 80.
↑  דכיל, עלי מחמד עלי, אעלאם אלנסאא, אלדאר אלאסלאמיה, אלטבעה אלת'אלת'ה 1992. ע' 199- أعلام النساء، علي محمد علي دخيل، الدار الاسلامية الطبعة، الثالثة 1992. ص 199.
↑  מאי זיאדה, עאישה תיימור, קלמאת ערביה ללתרג'מה ואלנשר, קהיר. עע' 69-73- عائشة تيمور، مي زيادة، كلمات عربية للترجمة والنشر، القاهرة. ص ص 69 -73.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007526510905171  GND: 119235013  ISNI: 0000 0000 8391 1133  LCCN: nr91031084  NTA: 14201799X  SUDOC: 24404841X  VIAF: 316877999   WorldCat (עם VIAF): 316877999
עונת 2002/2003 בליגה הלאומית

עונת 2002/2003 בליגה הלאומית הייתה העונה הרביעית של הליגה הלאומית כליגה השנייה בחשיבותה בכדורגל בישראל. הליגה החלה ב-13 בספטמבר 2002 והסתיימה ב-31 במאי 2003.
הליגה כללה 12 קבוצות. העונה הסתיימה בהעפלתן של מכבי אחי נצרת ובני סכנין לליגת העל, וכן בנשירתן של מכבי כפר כנא ובית"ר באר שבע לליגה השלישית. 
קבוצת הפועל רמת גן זכתה בגביע המדינה מה שהקנה לה כרטיס לגביע אופ"א. היא הייתה הקבוצה הראשונה בישראל שזוכה בגביע המדינה בזמן שהיא משחקת בליגת המשנה בישראל.
שי אהרון מהפועל ירושלים היה מלך השערים של העונה עם 17 כיבושים.
טבלת הליגה

| מיקום | קבוצה | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה | הפרש שערים | נקודות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | מכבי אחי נצרת | 33 | 18 | 8 | 7 | 48 | 29 | 19 | 59  | עלו ליגה |
| 2 | בני סכנין | 33 | 17 | 7 | 9 | 36 | 25 | 11 | 58 | עלו ליגה |
| 3 | הפועל ירושלים | 33 | 15 | 12 | 6 | 64 | 41 | 23 | 57 |  |
| 4 | הפועל נצרת עילית | 33 | 15 | 10 | 8 | 43 | 24 | 19 | 55 |  |
| 5 | מכבי הרצליה | 33 | 15 | 10 | 8 | 46 | 36 | 10 | 55 |  |
| 6 | הפועל חיפה | 33 | 11 | 7 | 15 | 37 | 37 | 0 | 40 |  |
| 7 | הפועל רמת גן | 33 | 10 | 9 | 14 | 44 | 53 | 9- | 39 | העפילה לגביע אופ"א |
| 8 | הפועל רעננה | 33 | 10 | 8 | 15 | 36 | 43 | 7- | 38 |  |
| 9 | הפועל צפרירים חולון | 33 | 8 | 13 | 12 | 29 | 37 | 8- | 37 |  |
| 10 | מכבי קריית גת | 33 | 8 | 13 | 12 | 36 | 47 | 11- | 35 |  |
| 11 | מכבי כפר כנא | 33 | 9 | 6 | 18 | 29 | 49 | 20- | 32 | ירדו ליגה |
| 12 | בית"ר באר שבע | 33 | 4 | 13 | 16 | 26 | 53 | 27- | 25 | ירדו ליגה |
↑  תוך הורדת שלוש נקודות על חוזים כפולים עם הספורטאים
↑  זכתה בגביע המדינה
↑  תוך הורדת שתי נקודות
↑  תוך הורדת נקודה על חוזים כפולים עם הספורטיאם
עובדיהו

.
עובדיהו מחביא את נביאי ה'. תחריט עץ מעשה ידי יוהאן כריסטוף וויגל משנת 1695
עֹבַדְיָהוּ דמות מקראית, מימי אחאב מלך ישראל. מופיע בספר מלכים א'. עבדיהו נשא בתפקיד ”אֲשֶׁר עַל הַבָּיִת”. נאמר עליו כי ”הָיָה יָרֵא אֶת ה' מְאֹד”. על עבדיהו מסופר כי החביא מאה מנביאי ה' במערה ובכך הציל אותם מיד איזבל. עובדיהו נהג בכבוד וביראה בעת פגישתו עם אליהו. מהכתוב עולה כי מתוקף תפקידו ”אֲשֶׁר עַל-הַבָּיִת” הייתה לו השפעה בממלכת ישראל.
פגישת אליהו ועובדיהו

לפי המסופר בספר מלכים א', פרק י"ח, ציווה ה' את אליהו: ”לֵךְ הֵרָאֵה אֶל אַחְאָב וְאֶתְּנָה מָטָר עַל פְּנֵי הָאֲדָמָה.” איזבל הכריתה את נביאי ה', ועובדיהו החביא את הנביאים במערה וכלכלם בלחם ומים.
בעת הבצורת ששררה בארץ בזמנו של אחאב, נשלח עובדיהו על ידי אחאב לדרוש חציר לבהמה. בדרכו פגש עובדיהו את אליהו, ובהכירו את אליהו פנה אליו ואמר: ”הַאַתָּה זֶה אֲדֹנִי אֵלִיָּהוּ?”. לפי זאת סברו חז"ל כי עובדיהו הוא הנביא עובדיה שעל שמו נקרא אחד מספרי תרי עשר, אך יש השוללים זיהוי זה.
אליהו דרש מעובדיהו ללכת אל אחאב: ”לֵךְ אֱמֹר לַאדֹנֶיךָ, הִנֵּה אֵלִיָּהוּ”. עובדיהו חשש לקבל עליו את השליחות שהוטלה עליו, שמא אחאב יחשוב שהוא הסתיר את אליהו כל הזמן הזה וירצה להרוג אותו. רק לאחר שקיבל את הבטחת אליהו: ”חַי ה' צְבָאוֹת אֲשֶׁר עָמַדְתִּי לְפָנָיו, כִּי הַיּוֹם אֵרָאֶה אֵלָיו”, פנה עובדיהו לאחאב. אז גם הוסיף עובדיהו וציין באוזני אליהו : ”וְעַבְדְּךָ יָרֵא אֶת ה' מִנְּעֻרָי”., ובכך התכוון כי חששו לא היה לשווא, אלא מתוך אמונה שלמה בה', שהרי את נאמנותו לה' הוכיח כבר כאשר החביא את נביאי ה' מפני איזבל.
חוקר המקרא הרמן גונקל סבר כי מטרת סיפורו זה של עובדיהו במקרא היא לשקף את העתיד לקרות, כך שפגישת עובדיהו עם אליהו היא רמז מקדם לפגישת אחאב ואליהו העתידית, שהיא עיקר הסיפור. אוריאל סימון בניגוד לגונקל, טוען כי האירוע עומד בפני עצמו ולו חשיבות רבה.
לקריאה נוספת

אוריאל סימון, קריאה ספרותית במקרא: סיפורי הנביאים, ירושלים, מוסד ביאליק, 1997, עמ' 278-207.
הערות שוליים

↑  ספר מלכים א', פרק י"ח
↑  ספר מלכים א', פרק י"ח, פסוק ז'
↑  תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף ל"ט, עמוד ב'
↑  מרדכי כוגן, מקרא  לישראל: עובדיה, ירושלים, מאגנס, 1992, עמ' 3.
↑  ספר מלכים א', פרק י"ח, פסוק ח'
↑  ספר מלכים א', פרק י"ח, פסוק ט"ו
↑  ספר מלכים א', פרק י"ח, פסוק י"ב
↑  אוריאל סימון, קריאה ספרותית במקרא: סיפורי הנביאים, ירושלים, מאגנס, 1997, עמ' 210.
עאישה ראתב

עאישה ראתב
עאישה ראתב (בערבית: عايشة راتب; 22 בפברואר 1928 – 4 במאי 2013) הייתה משפטנית מצרית, השרה השנייה והשגרירה הראשונה בתולדות מצרים.
ביוגרפיה

עאישה ראתב נולדה ב-1928 בקהיר. היא סיימה לימודי משפטים בהצטיינות באוניברסיטת קהיר בשנת 1949 ואחר כך עברה לפריז שבצרפת לצורך השלמת לימודיה, שם הצטיינה. סיימה לימודי תואר ראשון במשפט ציבורי בהצטיינות בשנת 1950. בשנת 1955 סיימה את לימודיה לדוקטורט במשפטים באוניברסיטת קהיר. ראתב הייתה האישה הראשונה שהתמנתה למרצה בפקולטה למשפטים באוניברסיטת קהיר. ראתב הייתה מרצה במשפט הבינלאומי, וכיהנה בתפקיד ראש המחלקה למשפט הבינלאומי באוניברסיטת קהיר. אחד ממחקריה עסק בנושא "חוקיות המאבק הפלשתינאי".
המבחן האמיתי הראשון לעקרונות בהם האמינה ועליהם הגנה היה כאשר צורפה ל"וועדת המאה" (لجنة المئة) - אספה מכוננת המפתחת את החוקה, שכשמה מספר חבריה 100: 50 מהם חברי פרלמנט ו-50 אינם, לכנס הלאומי עם תחילת כהונת הנשיא אנואר סאדאת. היא נבחרה כחברת הוועדה המרכזית שדנה בסעיפי החוקה לשנת 1971, וכאשר רוב קולות חברי הוועדה המרכזית תמכו בהרחבת והעמקת סמכויות נשיא המדינה, ד"ר ראתב התנגדה לכך בנוכחות הנשיא סאדאת עצמו. למרות ביקורתה על הרחבת סמכויות נשיא המדינה, בחר בה אנואר סאדאת כשרה לענייני הרווחה בשנת 1971.
לאחר מכן נבחרה ד"ר ראתב לחברה בוועדה המרכזית בארגון אל-איתיחאד אל-אשתראכי (الاتحاد الاشتراكي), השתתפה בכנס הכללי, וריכזה את סעיפי החוקה הבעייתיים בהתייעצות עם עמיתיה האקדמיים.