stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שולה קשת (פעילה חברתית)
הערות שוליים

↑  אורלי נוי, פסטיבל "ליבי במזרח" - חגיגה של תרבות מזרחית מגוונת, עדכנית וריבונית, באתר "שיחה מקומית", 9 ביוני 2015
↑  כרמן אלמקייס עמוס, לילה לבן בתחת השחור שלי, באתר "העוקץ", 27 ביוני 2012
↑  גיא פרחי , ‏פוליטיקה קטנה: ליווינו את הבחירות לוועד השכונה בנווה שאנן, באתר "Time Out ישראל", 2 במאי 2018
↑  משה כהן, ‏ארבעה מועמדים לראשות עיריית תל אביב: "חולדאי צבר תאוצה בעקבות האירוויזיון", באתר מעריב אונליין, 26 בספטמבר 2018
↑  מירון רפופורט ואורן זיו, ההסתה הפסידה בבחירות המקומיות בתל אביב-יפו, באתר "שיחה מקומית", 31 באוקטובר 2018
↑  צפי סער, מקימת "בית האמהות" בת"א, באתר הארץ, 7 במרץ 2012
1 2  מרב בטיטו | צילום: יובל חן, השבר האפריקאי, באתר ynet, 10 במאי 2017
↑  תמירה גלילי, קורותיי כמורה: שולה קשת, שיעור חופשי - עיתון חדשות החינוך גליון 107, ינואר 2014
↑  גור מגידו, שפי פז ושולה קשת, באתר TheMarker
↑  Naya, חנות הסחר ההוגן "אחותי", ‏אפריל 4, 2017 (ארכיון)
↑   אינס אליאס, שולה קשת יודעת שאחרי הפליטים יעיפו גם את המזרחים מדרום תל אביב, באתר הארץ, 16 באפריל 2018
↑  שולה קשת, הגירוש הוא חורבן הבית השלישי שלנו, תושבי דרום ת"א, באתר "שיחה מקומית", 12 בינואר 2018
↑  יורם בלומנקרנץ, דרום ת"א נגד הגירוש והטיהור האתני, באתר העוקץ, ‏12 בפברואר 2018
↑  אמיר אלון, "הפחד הגדול מכולם". מבקשי מקלט ותושבי דרום ת"א נגד הגירוש, באתר ynet, 25 בפברואר 2018
↑  קציעה עלון, דיוקנה של שולה קשת, באתר נאמני תורה ועבודה, ‏פברואר 2002
↑  מהפך: כך התאחד מאבק מבקשי המקלט עם מאבקי השכונות, חגי מטר, שיחה מקומית, 25 במרץ 2018
↑  יוזמות וארגונים במאבק החברתי, מפת היוזמות לשינוי חברתי, 2015-2016
↑  קציעה עלון, קשת המזרח על האמנית שולה קשת, על אמנות מזרחית ועל דיוקן האמן המזרחי כאיש צעיר, טרמינל : כתב עת לאמנות המאה ה-21 - טרמינל 17
↑  סמדר שפי, התערוכה "מסכת נשים א" של שולה קשת - מעניינת, מורכבת ובעייתית, באתר הארץ, 11 בינואר 2011
↑  סמדר שפי, שולה קשת, "לתפארת מדינת ישראל", באתר החלון, ‏26 במאי 2014
דנה ג. פלג , בחזרה לשיכון גיורא, תחילת שנות השמונים, באתר "העוקץ", 3 ביולי 2014
↑  התערוכה "אורות וצללים: סיפור איראן והיהודים" בבית התפוצות נמשכת עד סוף אוגוסט 2011, באתר הבמה
↑  13 כדורים חיים, באתר Hagar Art Gallery
↑  אירועי יום האשה הבינלאומי, באתר הארץ, 5 במרץ 2002
↑  "תהו ובהו וחושך על פני תהום", אסימון, 16 בנובמבר 2006
↑  פתיחה התערוכה "כתמים והחתמות – אמניות מזרחיות ופלשתיניות באומנות החזותית בישראל", באתר ספירניסטיות
↑  כתמים והחתמות: מזרחיות ופלסטיניות באמנות החזותית בישראל, פריד אבו שקרה, שולה קשת; הוצאת "אחותי" 2015
↑   ורד לי, לא שחורה, לא שקופה, לא פרֶחה ולא כלה תימנייה, באתר הארץ, 1 בינואר 2014
1 2  על סרטו של ימין מסיקה, קולנוע דרום הגות וביקורת 2012
↑  כדאי להכיר: נשים המחוללות שינויים בחברה, שרית פרקול, מגפון, 19 בפברואר 2013
↑  פרס ליבוביץ', תנועת יש גבול
1 2  רשימת ספרים חדשים באמנות, ספריית ארן, אוסף אמנות, אוניברסיטת בן-גוריון
↑   איל שגיא ביזאוי, ספר אמנות חדש חושף כמה דומה האמנות המזרחית-יהודית לאמנות הפלסטינית, באתר הארץ, 9 בינואר 2016
↑  [www.rosalux.org.il/he/partner/achoti-2 אחותי – למען נשים בישראל], באתר Rosa Luxemburg Stiftung Israel
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263721505171  BnF: cb17848184d (data)  GND: 1273586247  ISNI: 0000 0004 7907 1783  LCCN: n2022062527  VIAF: 4019158070647308780003   WorldCat (עם VIAF): 4019158070647308780003
זיעה

| --- | --- |

 שיוך:  excrement, הפרשת פסולת, הפרשות, ישות אנטומית מסוימת 
 היווצרות:  בלוטות זיעה 
 מזהים
 FMA:  12275 
 קוד MeSH:  A12.200.849 
 מזהה MeSH:  D013542 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0038984 
 
אדם מזיע
זיעה היא הפרשה של נוזל מימי המופרשת מבלוטות הזיעה המצויות בעור של היונקים.
הזיעה מורכבת בעיקר ממים, נתרן כלורי (מלח) ושתנן (אוריאה). בנוסף, זיעה מכילה כמויות קטנות של כימיקלים מפיצי ריח – 2-מתילפנול ו-4-מתילפנול.
בבני אדם, הזעה היא לרוב אמצעי לצינון הגוף והיא חלק מהמערך ההומאוסטטי (שבו גוף חי שומר על יציבותו הפנימית כשהוא מתבדל מהסביבה החיצונית למרות השפעות חיצוניות). התאיידות נוזל הזיעה מפני העור גורמת לקירור מאחר שזה הוא תהליך אנדותרמי (האנרגיה הנצרכת תסופק בצורת חום הנקלט בכלי התגובה ובשל כך תרד הטמפרטורה בסביבת התגובה). בשל כך, עלייה בחום הגוף, למשל כתוצאה מפעילות גופנית, גורמת להזעה. התקררות הגוף, מצד שני, מפחיתה את ההזעה. גורמים נוספים להזעה הם כאב, בחילה, לחץ נפשי, עצבנות, מתח ואף תרופות מסוימות.
בעלי חיים כמו כלבים שלהם מעט בלוטות זיעה, מקררים את הגוף גם באמצעות הלחתה.
מחקר

צ'ארלס בלגדן היה הראשון לזהות את תפקידיה של הזיעה בוויסות חום הגוף בבני אדם במהלך ניסויים שערך על יכולת עמידתו של גוף האדם בטמפרטורות גבוהות. בדו"ח שהגיש בשנת 1775 לחברה המלכותית, הוא תיאר כיצד בני אדם מקררים את גופם על ידי הזעה, בעוד כלבים משתמשים בהלחתה. בשנת 1833 גילה יאן אוונגליסטה פורקינייה את בלוטות הזיעה. בשנת 1875 גילה פרידרין גולץ (אנ') שעירור חשמלי של עצב השת בחתולים גורם להזעה בכפות הרגליים האחוריות. בשנת 1876 גילו לוקסינגר ואוסטרומוב, באופן בלתי תלוי, שהזיעה אינה תלויה בכמות הדם הזורם באיברים אלא הוא נשלט על ידי מערכת העצבים. הם הראו שחיות הזיעו בתגובה לעירור עצבי גם לאחר קטיעת הרגל. בעקבות גילויים אלו התעוררה התעניינות רבה בתחום ותך שנתיים פורסמו כ-30 מאמרים על הזיעה. בין השאר נמצא שפילוקרפין שמוזרק לדם מעורר הזעה מוגברת ושאטרופין מפחית את ההזעה. בשנים שלאחר מכן מצאו החוקרים שלבני האדם יש בלוטות זיעה אקריניות ואפוקריניות, שזיעה מבלוטות אקריניות נובע מחום, התרגשות ועירור של חושי הטעם ושעירור בלוטות הזיעה האקריניות נעשה על ידי מערכת העצבים הסימפתטית.
בלוטות הזיעה

בבני אדם קיימים שני סוגים של בלוטות זיעה, הנבדלות ביניהן בהרכב הזיעה ובתכליתה:
בלוטות הזיעה האקריניות (Eccrine sweat glands) מפוזרות על פני כל שטח הפנים של הגוף ומייצרות זיעה המורכבת בעיקר ממים ומספר סוגי מלחים. מטרת זיעה זו היא לווסת את טמפרטורת הגוף. הבלוטות האקריניות הן סלילים מסולסלים המשתרעים מהשכבה החיצונית של העור וחודרים עד לשכבה הפנימית. בלוטות אלה נשלטות על ידי מערכת העצבים הכולינרגית, הסימפתטית, שנשלטת על ידי בלוטת ההיפותלמוס. ההיפותלמוס רגיש הן לטמפרטורה הפנימית של הגוף והן לחיישני חום על גבי העור. לפי אותות אלה מנסה ההיפותלמוס לאזן את טמפרטורת הגוף, בין השאר דרך מנגנון ההזעה. בלוטות אלה קיימות במינים רבים, אך נעדרות מחלק מהיצורים הימיים ומחלק מבעלי החיים נושאי הפרווה.
בלוטות הזיעה האפוקריניות (Apocrine sweat glands) מייצרות זיעה שבה קיימים חומרים שומניים. בלוטות אלה מצויות בשפע בבית השחי ומסביב לאיברי המין. פעילות הבלוטות האפוקריניות היא שגורמת בעיקר לריח הגוף הנובע מהזעה, בגלל חיידקים המפרקים את החומריים האורגניים המצויים בזיעה. לחץ נפשי מגביר את פעילות ההזעה בבלוטות אלה. ליתר דיוק, זיעה שכבר הצטברה בבלוטות נלחצת החוצה כתוצאה מלחץ נפשי. באזורים אחרים בגוף מייצרות בלוטות אלה חומרים אחרים. למשל בלוטות אפוקריניות יוצרות את השעווה באוזן החיצונית. בלוטות אחרות, גדולות בהרבה, מייצרות חלב.
הזעת יתר

בדרך כלל, להזעת יתר ישנם שני גורמים עיקריים:
גורם פסיכולוגי
גורם ביולוגי
הזעת יתר > הגורם הפסיכולוגי

ישנם גורמים פסיכולוגיים רבים שעלולים לגרום להזעת יתר. לדוגמה: חרדה מכניסה את הגוף למצב של לחץ. כתוצאה מהלחץ, הגוף מפעיל את מנגנון ההזעה.
הזעת יתר > הגורם הפסיכולוגי > טיפולים אפשריים

ביופידבק – בדרך טיפול זו ניתן ללמוד אילו פעולות פיזיות ניתן לבצע על מנת להוריד את רמת הלחץ, וכך להוריד את רמת ההזעה.
פסיכותרפיה
הזעת יתר > הגורם הביולוגי

על אף שההזעה היא תהליך טבעי הנחוץ לגוף, הזעה עודפת או היפרהידרוסיס היא תופעה רפואית מוכרת. כאשר הזעת היתר היא כללית (בשטחי גוף נרחבים) היא יכולה להוות תסמין למחלות כדוגמת שחפת, סרטן או פעילות יתר של בלוטת התריס. גם עודף משקל הוא גורם שכיח להזעת יתר. בנוסף, הזעה מוגברת מופיעה גם אצל נשים בגיל המעבר, בנפגעי שבץ מוחי ובחולי פרקינסון. הזעת יתר יכולה להתרחש גם כתוצאה מנטילת תרופות שונות, כגון אינסולין, תרופות נוגדות הקאה וטיפות עיניים. צריכת אלכוהול נקשרת גם היא להזעת יתר.
הזעת יתר ממוקדת, באיברים כמו בתי השחי, כפות ידיים ורגליים ובפנים אינה קשורה בדרך כלל למצבי מחלה. נמצא גורם גנטי שמעורב בסוג זה של הזעה.
הזעת יתר > הגורם הביולוגי > טיפולים אפשריים

קיימים טיפולים אחדים לדרגות שונות של הזעת יתר:
פד סופח – שימוש בפד אשר מונח באזור בית השחי וסופח זיעה. שיטה זו כוללת התערבות כירורגית מועטה ביותר ומתאימה לסובלים מהזעת יתר בדרגה נמוכה.
מלחים על בסיס אלומיניום – תכשירים על בסיס מלחי אלומיניום חוסמים את בלוטות הזיעה ובכך מונעים הזעה. פתרון זה מתאים לסובלים מהזעת יתר בדרגה נמוכה. יש לחזור על הפעולה כל מספר שעות על מנת לחסום מחדש את הנקבוביות.
בוטולינום טוקסין – בשיטה זו מופסקת פעילות בלוטות הזיעה על ידי הזרקת בוטולינום טוקסין לאזור המזיע וחסימת העצבים המשפיעים על ההזעה. יעילות הטיפול משתנה, אך בדרך כלל אפקטיבית עד תשעה חודשים שלאחריהם ישנו צורך בחזרה על הטיפול.
טיפול בחשמל, נקרא גם איונטופורזיס (Iontophoresis) – בטיפול זה מניחים את האיבר המזיע בתוך מים ומעבירים דרכם זרם חשמל. החשמל פוגם בפעילות בלוטות הזיעה ואלה מפחיתות את פעילותן. טיפול אחד יכול להחזיק כשבוע, ומספר טיפולים יכול למנוע הזעת יתר לתקופה ארוכה יותר.
תרופות, משחות וכדורים – קיימות תרופות שיכולות לחסום את העצבים שמעבירים את "הפקודה" להזיע, אולם תרופות אלו בדרך כלל משבשות את מערכות הנוזלים בגוף. טיפול במשחה מכווץ באופן זמני את בלוטות הזיעה, ולעיתים הורס אותן.
ניתוח – זהו ניתוח בשיטה אנדוסקופית. מבוצע חתך של ס"מ אחד בבית השחי, דרכו מוחדרת צינורית לבית החזה, ובאמצעות מצלמת וידאו מזהים את העצב וחותכים אותו (מכאן שם הניתוח – סימפטקטומי, כשם המערכת הסימפתטית – המערכת העיצבית) בגובה צלע מס' 2. זהו ניתוח ואשפוז קצר, ההתאוששות מהירה וקלה. ניתוח זה יעיל למיגור ההזעה בכפות הידיים. יעילותו של הניתוח לגבי בתי השחי וכפות הרגליים נמוכה. תופעת לוואי משמעותית שיכולה להופיע בעקבות ניתוח זה היא "הזעה מפצה"; כריתת העצב שמתבצעת בניתוח זה גורמת לגוף 'קצר'. הגוף שולח הוראה למקומות אחרים בו שיזיעו באופן מוגבר, לאחר שנחסמה בפניו האפשרות להפריש את הזיעה דרך כפות הידיים. זהו שיקול משמעותי בעבור המטופל העומד בפני החלטה – שהרי ישנו סיכוי לא קטן כי המטרד שהוא חווה בהווה יוחלף במטרד אחר ולפעמים גדול עוד יותר – הזעה בגב, בחזה, בישבן או בבטן, כשברבים מן המקרים הזיעה מופרשת מיותר ממקום אחד. ההערכה היא שכ-40 עד 50 אחוז מן המנותחים 'מקבלים' הזעה מפצה כתופעת לוואי של הניתוח. עם זאת, ניתוח זה הוא האפשרות המקובלת על קופות החולים בישראל בעשור השני של המאה ה-21.
צמחי מרפא – הרופא אנדרו וייל (Andrew Weil, MD) ציין במאמר אנדקטולי משנת 2011 כי אכילת עלי מרווה (בפרט צריכה של מרווה מיובשת כתוסף תזונה) עשויה לסייע עם הבעיה.
הערות שוליים

↑  Blagden, Charles (1775). "Experiments and Observations in an Heated Room"., Philosophical Transactions (1683–1775) 65: 111–123.
1 2  Hiroo Yokozeki, New Pathologies of Skin Disorders Identified from the History of Perspiration, Perspiration Research, 2016, Vol. 51, pages 1-2
↑  Recent Investigations Into the Physiology of the Perspiration Secretion, The Medical Times and Register, Vol. 9, 1879, pages 481-482
↑  Andrew M Weil, MD, "Sage For Excess Sweating?"; JULY 19, 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007538620605171  BnF: cb12303535q (data)  LCCN: sh85100174  NDL: 00560379 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
נאדירה

| --- | --- |

 לידה:  5 בדצמבר 1932 בגדאד, עיראק
 פטירה:  9 בפברואר 2006 (בגיל 73) מומבאי, הודו
 שם במה:  נאדירה
 מדינה:  הראג' הבריטי, הודו, הדומיניון של הודו 
 פרסים והוקרה:  פרס פילמפייר לשחקנית המשנה הטובה ביותר (1976) 
 פרופיל ב-IMDb
 
פלורנס יחזקאל (5 בדצמבר 1932 – 9 בפברואר 2006), הידועה בשם הבמה נאדירה, הייתה שחקנית קולנוע יהודיה הודית ממוצא עיראקי, שעבדה בתעשיית הקולנוע ההינדי, בוליווד, משנות ה-50 ועד שנת 2000, והייתה אחת השחקניות ההודיות העשירות בתקופתה. ב-1975 זכתה בפרס פילמפייר לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
חיים מוקדמים

פלורנס פרחאת יחזקאל נולדה ב-5 בדצמבר 1932 בבגדאד, עיראק, למשפחה יהודית בגדאדית. כשהייתה תינוקת, משפחתה היגרה מבגדאד לבומביי בהודו בחיפוש אחר הזדמנויות עסקיות. היו לה שני אחים, אחד מהם גר בארצות הברית והשני בישראל.
קריירה

ההופעה הראשונה של יחזקאל בקולנוע הייתה ב-1943 בגיל 11, בסרט "מאוג'" בשפה ההינדית.
פריצתה הגדולה הגיעה בגיל 20 בשנת 1952 בסרט "אאן" (Aan) כאשר כיכבה בתפקיד נסיכה ראג'פוטית. אל הסרט הגיעה דרך היכרותה עם השחקנית סרדאר אחטאר, אשתו של במאי הקולנוע ההודי מהבוב ח'אן. הסרט זכה להצלחה גדולה מאד, ויחזקאל, אשר החל להתכנות בשם הבמה נאדירה, הפכה לדמות מפורסמת ברחבי הודו.
ב-1955 היא גילמה אשת חברה עשירה בשם מאיה בסרט "הנודד" (Shree 420) עם ראג' קאפור. היא עבדה לצד השחקן שאמי קאפור בסרט "סיפאהסלאר" (1956) בהמשך היא שיחקה בתפקידים ראשיים במספר סרטים כמו "דיל אפנה אור פריט פאראי" (1960), "פאקיזה" (1972), "האנסטה זקהם" (1973) ואמאר אקבאר אנתוני (1977);
לרוב היא בחרה לגלם את הדמויות המורכבות יותר, ה"רעות" של הסרט, היא לוהקה לרוב לתפקידי המפתה או אפילו ערפדית. בשל השמרנות של הקולנוע הבוליוודי בשנות ה-50 וה-60 נשים הינדיות ומוסלמיות לוהקו לגלם דמויות נשיות תמימות וצנועות שהיו חביבות באותה תקופה על תעשיית הקולנוע הבוליוודי. התפיסה הזו הובילה לעלייתן של כוכבות הודיות רבות ממוצא יהודי, ובראשן נאדירה. היא אהבה לגלם את דמות המרשעת, ואיכויות המשחק יוצאות הדופן שלה הפכו את הדמויות שגילמה, על אף שהיו הרעות לפופולריות ואהודות מאד, ואותה לשחקנית מפורסמת ואהובה בכל רחבי הודו. בנוסף בשל הלבוש המערבי שלה, לוהקה כדמות נוצרית או אנגלו-הודית.
שנות השישים נחשבות לשיא הצלחתה של נאדירה, אך היא המשיכה לשחק גם בגיל מבוגר יותר, במהלך שנות ה-80 וה-90, היא נכנסה לשלב חדש בקריירה שלה, וגילמה נשים מבוגרות כשחקנית משנה. תפקידה האחרון היה בסרט ג'וש (2000). היא נחשבה לשחקנית רצינית, שבוחרת את תפקידיה השונים לפי רצונה ואף עומדת על שלה בכל הקשור לשכרה. יחזקאל הייתה בין השחקניות בעלות השכר הגבוה ביותר במהלך הקריירה שלה, והייתה אחת השחקניות ההודיות הראשונות שהיו בבעלותן רולס רויס.
יחזקאל זכתה בפרס פילמפייר (האוסקר ההודי) כשחקנית המשנה הטובה ביותר, על תפקידה בסרט "ג'ולי" משנת 1975.
היא הייתה אחת מחמש שחקניות הודיות יהודיות מפורסמות שהופיעו בסרט התיעודי "שלום בוליווד: הסיפור שלא סופר על היהודים ובוליווד" מאת דני בן-משה שיצא לאקרנים ב-2017. בסרט הופיעו: נאדירה, אסתר ויקטוריה אברהם, סוזן סלומון, רמולה דווי ורובי מאיירס.
חיים אישיים

יחזקאל מעולם לא התחתנה. בשנותיה האחרונות התגוררה יחזקאל לבדה במומבאי שבהודו, שכן רבים מקרוביה עברו לישראל. בשלוש השנים האחרונות לפני מותה, היא התגוררה בבית המשותף שלה עם עוזרת בית בלבד. ב-24 בינואר 2006 היא סבלה מדום לב ואושפזה בבית חולים במצב של חצי תרדמת; היו לה מספר בעיות בריאותיות קיימות, כולל דלקת קרום המוח שחפת, הפרעת כבד אלכוהולית ושיתוק.
יחזקאל נפטרה ב-9 בפברואר 2006, בגיל 73, בבית החולים בהטיה בטארדיאו, מומבאי, בעקבות מצבה הבריאותי.
הערות שוליים

↑  איצ'יק ודנה: הכוכבות היהודיות של בוליווד - מוזיאון העם היהודי, באתר web.archive.org, ‏2022-07-07
↑  דליה קרפל, הנסיכות היהודיות האמיתיות צמחו בתעשיית הקולנוע ההודית, והותירו אדמה חרוכה, באתר הארץ, 17 ביולי 2009
↑  איצ'יק ודנה: הכוכבות היהודיות של בוליווד, באתר מוזיאון העם היהודי, ‏2017-08-23
↑  "Jewish Stars of Bollywood". Haaretz (באנגלית). נבדק ב-2022-10-31.
↑  Shalom Bollywood - Official Trailer, נבדק ב-2022-11-01
↑  Bollywood’s Jewish Superstar Actresses - Museum of the Jewish People, web.archive.org, ‏2023-10-24
↑  Veteran actress Nadira passes away, web.archive.org, ‏2006-02-20
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007594431605171  BnF: cb14210101w (data)  GND: 106162580X  ISNI: 0000 0000 5489 432X  LCCN: no2009017365  SUDOC: 135536057  VIAF: 24812527   WorldCat (עם VIAF): 24812527
וויאנג קוליט

וויאנג קוליט (Wayang) הוא תיאטרון הצללים של אינדונזיה, נפוץ במיוחד באי באלי.
פירוש המילה "וויאנג" בשפת ג'אווה היא "צל", במובן של רוח. צללים אלה הם, במקור, רוחות האבות הקדמוניים. לאבות הקדמוניים מיוחס כוח רב, והשפעה על ההווה באופן ממשי. להצגות תיאטרון הצללים קודם טקס דתי של העלאת הרוח, ומטרתו להשפיע לטובה על הרוח, כדי שזו תשפיע לטובה על הצאצאים החיים. עם זאת, את תפיסת העולם האנימיסטית האינדונזית החליפה דת ההינדו, ובמקומות רבים באינדונזיה החליף האסלאם את ההינדו; אולם נוהג תיאטרון הצללים נותר.
"קוליט" במאלאית / אינדונזית משמעה "עור".
בתיאטרון הוויאנג מפעילים בובות בגובה 35–50 ס"מ, והמחזות עברו שינויים רבים לאורך ההיסטוריה בהתאם לצרכים הדתיים המשתנים. רוב העלילות לקוחות מהראמאיאנה, המהאבהארטה או הסראט מנק. אחת הסוגות, של מחזות קומדיה, נקראת "פנוקוואן". הצגת קומדיה לתירים, כוללת את בובת דמות התיר, הנראה בצורה מצחיקה. דמויות הוויאנג קוליט עשויות עור, והן בעלות חלקים ואיברים רבים, שניתנים להפעלה בנפרד. הצללים נראים מעבר למסך עור מתוח שמאחוריו, מצד ה"דאלאנג" היה אור אש, בשנת 1997. בתמונה כאן נראה אור גוף תאורה מאחוריו. הצופים נמצאים מעברו האחר של מסך העור.
סוג התיאטרון הזה הוכרז על ידי אונסק"ו בשנת 2003 כיצירת מופת של מסורת אנושית בעל פה (Masterpiece of the Oral and Intangible Heritage of Humanity). ברשימה זו נמצאים בין היתר גם התיאטרון אל חכוואתי הערבי, הבזיירות, התזונה הים-תיכונית, תיאטרון הבובות הסיציליאני ועוד.
בשנת 2008 הכיר ארגון אונסק"ו בוויאנג קוליט כמורשת תרבותית בלתי מוחשית.
שני אדונים מוורונה

| --- | --- |

במהדורת הפוליו הראשונה, 1623.
 כתיבה:  ויליאם שייקספיר
 דמויות:  ולנטין ופרוטאוס יוליה וסילביה
 מקום ההתרחשות:  ורונה, מילאנו
 מדינה:  ממלכת אנגליה אנגליה
 סוגה:  קומדיה
 הצגת בכורה:  1598?
 שפה:  אנגלית מודרנית מוקדמת
שני אדונים מוורונה (אנגלית: The Two Gentlemen of Verona) היא קומדיה מאת ויליאם שייקספיר, שנכתבה כנראה סביב 1590 ובוצעה לראשונה לכל המאוחר ב-1598.
מאז לואיס תאובלד, שערך את עבודותיו של שייקספיר ב-1733, רוב המבקרים ראו ב"שני אדונים" את אחת מיצירותיו החלשות ביותר, הלוקה הן במגוון דמויות מצומצם והן בשטחיות העלילה. כמו כן, המחזה הוא אחת מעבודותיו המוקדמות ביותר, כנראה הקומדיה הראשונה שחיבר ואולי ההצגה הראשונה בכלל. שייקספיר הפגין ב"שני אדונים" את המוטיבים שאפיינו בהמשך את סגנונו: נשים המתחפשות לגברים, פרשיות אהבים סבוכות והשלכותיהן הקומיות. המקורות מהם הושפע בכתיבה היו בעיקר 'שבעת הספרים של דיאנה' לחורחה דה מונטמיור.
עלילה

ולנטין איש ורונה מעוניין לנסוע ללימודים במילאנו. הוא מנסה לשכנע את ידידו פרוטאוס להצטרף, אך הלה מאוהב ביוליה ומסרב להתלוות אליו. המשרתת לוצ'טה אומרת ליוליה שפרוטאוס מוקסם ממנה, ומוסרת בידה מכתב שהיא מסרבת לגלות את מקורו. העלמה בושה לגלות את רגשותיה, מסרבת לקרוא את האיגרת וקורעת אותה לגזרים. לאחר מכן היא מתחרטת. אביו של פרוטאוס מצווה עליו לנסוע למילאנו וללמוד עם ולנטין, והוא ויוליה מתוודים זה בפני זה ונפרדים בדמעות.
כשהוא מגיע לעיר, פרוטאוס מגלה שוולנטין מאוהב בסילביה, בת הדוכס. למרות הבטחותיו ליוליה הוא מחליט לזכות בסילביה, שמיועדת על ידי אביה להינשא לתוריו, גנדרן עשיר. הוא מלשין לדוכס על תוכניתו של ולנטין לחמוק לחדרה ולהימלט עמה, והלה מגרש את הצעיר. מחוץ למילאנו נתקל ולנטין בחבורת שודדים וטוען בפניהם שנודה אחרי שהרג אדם בקטטה. הם בוחרים בו למנהיגם.
בינתיים, יוליה אחוזת געגועים. לוצ'טה עוזרת לה להתחפש לנער, כדי שלא תיפגע בדרך, והיא נוסעת למילאנו. שם היא רואה את פרוטאוס מחזר אחר סילביה. אחוזת חמה, היא מחליטה להתחזות לעלם 'סבסטיאן' ולשכנע אותו לשכור אותה כמשרת. פרוטאוס נופל בפח ואף שולח אותה לתת לסילביה במתנה את הטבעת שהעניקה לו כשנפרדו. בת הדוכס מתעבת את פרוטאוס וחוששת לוולנטין, שהכל סבורים שמת. בעזרת אגלמור, היא נמלטת אל היערות מחוץ לעיר כדי לחפש אותו. הם נופלים בידי השודדים, שלוקחים את סילביה לראש הכנופיה. בדרך הם נתקלים בפרוטאוס ו'סבסטיאן' המחלצים את סילביה. היא נמלטת ממנו והוא מנסה לשכנעה באמיתות אהבתו אליה, מבלי משים לכך שוולנטין שמע אודותם ועתה צופה בהם מבין העצים. כשסילביה מסרבת, הוא מאיים לאנוס אותה. ולנטין מגלה את נוכחותו, ופרוטאוס אחוז הבושה אומר כי השנאה שהלה חש כלפיו אינה ולא כלום לעומת התיעוב שהוא מרגיש כלפי עצמו. ולנטין מתרכך. בשלב זה, 'סבסטיאן' מתעלפת והם מגלים את זהותה. פרוטאוס נזכר בנדרו ונאחז חרטה עוד יותר.
בשלב זה, מביאים השודדים עוד שני שבויים שנפלו לידיהם, הדוכס ותוריו. האחרון נזעם ומודיע שסילביה שייכת לו, אך מוותר עליה מיד כשוולנטין מאיים להורגו. הדוכס, אחוז גועל מפחדנות חתנו המיועד, מסכים שבתו ואהובה יתחתנו. פרוטאוס ויוליה מתחתנים אף הם.
ראו גם

העז, או מי זו סילביה
הערות שוליים

↑  לסקירה קצרה, ראו: Stanley Wells, The New Cambridge Companion to Shakespeare, הוצאת אוניברסיטת קיימברידג', 2010. עמ' 108, 114-117.
| מחזותיו של ויליאם שייקספיר |
| --- | --- | --- |
| טרגדיות | טיטוס אנדרוניקוס • רומיאו ויוליה • יוליוס קיסר • המלט • מקבת' • אותלו • המלך ליר • אנטוניוס וקלאופטרה • קוריולנוס • טימון איש אתונה |  |
| קומדיות | קומדיה של טעויות • שני אדונים מוורונה • אילוף הסוררת • עמל אהבה לשווא • חלום ליל קיץ • הסוחר מוונציה • מהומה רבה על לא דבר • כטוב בעיניכם • הלילה השנים עשר • נשות וינדזור העליזות • טרוילוס וקרסידה • סוף טוב הכול טוב • מידה כנגד מידה • שני שארים אצילים |  |
| רומנסות | פריקלס • סימבלין • אגדת חורף • הסערה |  |
| מחזות היסטוריים | המלך ג'ון • ריצ'רד השני • הנרי הרביעי, חלק ראשון • הנרי הרביעי, חלק שני • הנרי החמישי • הנרי השישי, חלק ראשון • הנרי השישי, חלק שני • הנרי השישי, חלק שלישי • ריצ'רד השלישי • הנרי השמיני |  |
| מחזות אבודים | עמל אהבה לא לשווא (אנ') • קרדניו (אנ') |  |
| בכל קבוצה מסודרים המחזות לפי סדר כתיבתם המקובל (פרט למחזות ההיסטוריים המסודרים לפי סדר התרחשות כרונולוגי) | בכל קבוצה מסודרים המחזות לפי סדר כתיבתם המקובל (פרט למחזות ההיסטוריים המסודרים לפי סדר התרחשות כרונולוגי) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007520683705171  PLWABN: 9810567000805606  BNE: XX2187193  BnF: cb15890716d (data)  GND: 4387477-0  LCCN: n81148674  NLA: 35492205  NSK: 000354327  SUDOC: 069300887  VIAF: 174990169   WorldCat (עם VIAF): 174990169
דם אמיתי – דמויות

דם אמיתי היא סדרת דרמה המשכית אמריקאית העוסקת בדו-קיום בין ערפדים ובני אדם בבון טמפ, עיירה בדיונית בלואיזיאנה, ארצות הברית, ומתמקדת בסוקי סטקהאוס (אנה פקווין), מלצרית בעלת יכולות טלפתיות, אשר מתאהבת בערפד בשם ביל קומפטון (סטיבן מוייר) וביחסים ביניהם. לאורך הסדרה מופיעות דמויות על טבעייות ומיתולוגיות נוספות כגון מחליפי צורה, מכשפים ואנשי זאב. הסדרה שנוצרה על ידי אלן בול, מבוססת על סדרת ספרי מסתרי הערפדים הדרומיים מאת שארלין האריס.
כרזה לקידום העונה השלישית. הדמויות מימין לשמאל: נלסן אליס בתפקיד לאפייט ריינולדס, ראיין קוואנטן בתפקיד ג'ייסון סטקהאוס, רוטינה וסלי בתפקיד טרה תורנטון, סאם טראמל בתפקיד סאם מרלוט, אלכסנדר סקארסגארד בתפקיד אריק נורת'מן, אנה פקווין בתפקיד סוקי סטקהאוס, סטיבן מוייר בתפקיד ביל קומפטון, קירסטין באוור בתפקיד פאם. מתחת: דבורה אן וול בתפקיד ג'סיקה המבי.
דמויות ראשיות > סאם מרלוט

| --- | --- |

סאם טראמל בתפקיד סאם מרלוט
 הופעה ראשונה:  1x01: Strange Love
 הופעה אחרונה:  7x10: Thank you
 מספר הופעות:  81 פרקים
 גילום הדמות:  סאם טראמל
 מידע
 גזע:  משנה צורה
 מין:  זכר
 מקצוע:  בעל הפאב מרלוטס, ראש העיר בון טמפ (לשעבר)
 דמויות קשורות
 משפחה:  טומי מיקנס (אח)  מלינדה מיקנס (אמא ביולוגית)  ג'ו לי מיקנס (אבא ביולוגי)  מיץ' מרלוט (אבא מאמץ)  סו אן מרלוט (אמא מאמצת)  ניקול מרלוט (אישה)  ויקטוריה מרלוט (בת)  טומי מרלוט (בן)
סאם מרלוט (סאם טראמל) הוא הבעלים של מסבאת מרלוטס הממוקמת בבון טמפ, והבוס של סוקי, בה הוא מאוהב בסתר. בגלל היותו מאוהב בסוקי, ובגלל היות ביל ערפד, סאם מתנגד למערכת היחסים שלהם, ובמהלך העונה הראשונה מנסה להגן על סוקי מפני ביל וערפדים כמוהו, ומפני רוצח סדרתי הפועל בבון טמפ. דעותיו הן שערפדים ובני אדם לא יכולים לחיות ביחד, אך למרות זאת הוא מוכר במסבאתו "דם אמיתי" - תחליף דם לערפדים, ומציל את חייו של ביל, שהוא ערפד.
סאם מנהל מערכת יחסים קצרה עם טארה, מוזגת במסבאה והחברה הטובה ביותר של סוקי.
סאם הוא מחליף צורה, דבר שהוא שומר בסוד מפני אנשי העיירה, אך בסוף העונה הראשונה סוקי מגלה את סודו. היותו מחליף צורה הוא לא דבר מוזר בעולם הסדרה, ובמהלך העונות הוא פוגש בעוד כמה משני צורה, כמו למשל דפני, מלצרית שמגיעה לעבוד במרלוטס, שאיתה הוא מנהל מערכת יחסים קצרה.
במהלך הסדרה מתגלים פרטים על עברו המסתורי - שהוא נמסר לאימוץ על ידי משפחתו ושיש לו אח, דבר שלא ידע עליו במשך רוב חייו, שכשהיה נער ברח מהבית המאמץ שלו לאחר שהוריו גילו שהוא משנה צורה, הגיע לבית של אישה בשם מריאן פורסטר וגנב ממנה כסף רב - כסף שעזר לו לפתוח את מסבאתו, ועוד. במשך העונה השנייה מריאן, האישה שממנה גנב את הכסף, עוברת לבון טמפ, מאיימת לחשוף את סודו ופוגעת בו.
טומי מיקנס - אחיו הביולוגי של סאם מופיע כדמות ראשית בעונה השלישית של דם אמיתי.
מלינדה וג'ו לי מיקנס - הוריו הביולוגיים של סאם לאחר שסם מגלה שהם חסרי כסף ושבגלל זה אחיו טום נפצע הוא מגרש אותם ולוקח אחריות על אחיו.