stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנרי גסטו
תחומי מחקר

תחומי המחקר העיקריים שלו היו האלקטרואנצפלוגרם ותפקודי המוח באפילפסיה. גסטו התעניין מאוד בסמיולוגיה של פרכוסים. התעניינות זו הביאה אותו לעסוק במיון סוגי הפרכוסים שהתפרסם על ידי הליגה נגד אפילפסיה ב- 1981. הוא עסק רבות באפילפסיה פוטוסנסיטיבית. וגם בפרכוסים אפילפטיים שנגרמים על ידי הפחדה.
במחקריו הוא הסתמך על בסיס רחב באנטומיה וכך, כשהומצא מכשיר הטומוגרפיה ממוחשבת, הוא ניצל אותו מייד לצורך המחקרים שלו.
גסטו יסד את הקולוקיום של מרסיי שנעשה לפורום מרכזי בחקר האפילפסיה.
פרסים ותארים

קיבל את פרס מונתיון של האקדמיה למדעים הצרפתית (Prix Monthyon) ודוקטורטים לשם כבוד מאוניברסיטאות בולוניה, לייז', אוטווה, ושאנגחאי. היה חבר של כבוד באקדמיה האמריקאית לנוירולוגיה, חבר באקדמיה המלכותית הבלגית לרפואה ובאקדמיה הלאומית הרפואית בבואנוס איירס
מונחים רפואיים שקשורים בו:
תסמונת גסטו: אפילפסיה פוטוסנסיטיבית
תסמונת לנוקס-גסטו: תסמונת אפילפטית שמתחילה בילדות שבה בולטים במיוחד פרכוסים מיוקלוניים בלילה, הנדת ראש ואירועי נפילה.
אמוג'יפדיה

| --- | --- |

הסמליל של אתר אמוג'יפדיה
 סוג:  אמוג'י (סימלון)
 תקופת הפעילות:  2013–הווה (כ־11 שנים)
 מייסדים:  ג'רמי בורד
 בעלות:  Zedge, Inc 
 שפות תכנות:  פייתון 
 emojipedia.org
 
אמוג'יפדיה (באנגלית: Emojipedia) הוא אתר אנציקלופדי המבוסס על אמוג'ים, שנוצר על ידי ג'רמי בורג בשנת 2013. האתר אחראי לשינוי ולחידוש הסמלים, האמוג'ים ומשמעותם על פי תקן יוניקוד. האתר משתייך לארגונים המשתפים פעולה בעניינים כלכליים-חברתיים ומכונה "משאב האמוג'י מספר אחת בעולם".
היסטוריה

ג'רמי בורג יצר את אימוג'יפדיה בשנת 2013 ואמר : "הרעיון עלה כאשר אפל הוסיפה אימוג'ים חדשים למערכת הiOS 6, אך לא ציינה אילו מהם היו האימוג'ים החדשים. עליית האתר קרתה לאחר שחרור היוניקוד 7 בשנת 2014. בעיתון המקוון "Business Insider" צוין כי בתחילת 2016 האתר צבר מעל 140 מיליון צפיות והיה רווחי. ואף, רעיון שינוי האמוג'י של האקדח לאקדח מים בוצע על ידי מפעילי האתר. באוקטובר 2017 דווח כי האתר צובר 23 מיליון צפיות בממוצע לחודש.
יום האמוג'י העולמי

יום האמוג'י העולמי הוא יום חג שנוצר על ידי משתמשי האתר בשנת 2014, המצוין ב-17 ביולי בכל שנה. בכל שנה, אמוג'יפדיה משתמשת ביום זה על מנת לשחרר אמוג'ים חדשים. בשנת 2017, חברת אפל פרסמה תצוגה מקדימה של האמוג'ים החדשים שיצרה.
הערות שוליים

↑  The Definitive Guide To All Things Emoji - DesignTAXI.com, designtaxi.com (ארכיון)
↑  Luling, Todd Van (2014-11-18). "Why We Never Got Those 250 New Emoji We Were Promised". Huffington Post (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2018-02-28.
↑  "Meet the man whose life work is cataloguing emoji". The Independent (באנגלית בריטית). 2016-07-17. נבדק ב-2018-02-28.
↑  Seward, Zachary M. "Microsoft is the only tech company daring enough to support the middle finger emoji". Quartz (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2018-02-28.
↑  "8 commonly confused emoji and what they really mean". Metro (באנגלית בריטית). 2016-04-15. נבדק ב-2018-02-28.
↑  Ibitoye, Victoria (31 במרץ 2016). "8 commonly confused emoji and what they really mean". Hackney Gazette. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Hamill, Jasper (17 ביוני 2014). "Unicode ideogram list-site Emojipedia goes titsup". The Register. London. נבדק ב-5 באפריל 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Baraniuk, Chris (5 באוגוסט 2016). "Apple urged to rethink gun emoji change". BBC. London. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Olding, Rachel (2017-12-02). "How Jeremy Burge turned his curiosity with emojis into a six-figure salary". The Sydney Morning Herald (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2017-12-06.
↑  Deighan, Emma O'Neill (2015-07-17). "It's World Emoji Day, how will you celebrate?". belfastlive. נבדק ב-2018-02-28.
↑  "Could you use these new emoji in a sentence?" (באנגלית). נבדק ב-2018-02-28.
↑  Varn, Kathryn (2015-07-17). "Letting Our Emojis Get in the Way". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2018-02-28.
↑  Alex Hern, Apple marks World Emoji Day with beards, headscarves and breastfeeding, the Guardian, ‏2017-07-17 (באנגלית)
אפרופיתקוס

| אפרופיתקוס |
| --- | --- |

תקופה
מיוקן 18–16 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פרימטים
תת־סדרה:: בעלי אף יבש
משפחה:: פרוקונסוליים
סוג:: אפרופיתקוס
מין:: אפרופיתקוס
שם מדעי
 Afropithecus turkanensis

אפרופיתקוס (שם מדעי: Afropithecus) הוא סוג של פרימט נכחד שחי באפריקה המזרחית בתקופת המיוקן לפני 16–18 מיליון שנה. משמעות שמו היא "קוף אפריקאי מאגם טורקאנה" שבקניה בה נמצאו מאובניו. הסוג הכיל מין בודד - ''Afropithecus turkanensis.
מאפיניים

קוף זה הגיע לגודל של מנדריל אך היה כבד יותר והגיע למשקל 60 עד 80 קילוגרמים. קוף זה ניזון בעיקר מעלים, פירות ומזונות אחרים ונכחד לפני 16 מיליון שנה, כנראה עקב שינוי אקלים שגרם ליובש והכחיד אותו, ומינים נוספים שחיו יחד איתו באפריקה המזרחית.
אמריק בלום

אֶמֶרִיק בְּלוּם (בסרבו-קרואטית Emerik Blum;‏ 7 באוגוסט 1911, סרייבו, האימפריה האוסטרו-הונגרית – 24 ביוני 1984, פויניצה, יוגוסלביה) היה פרטיזן יוגוסלבי ממוצא יהודי, חבר במפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה, תעשיין, פילנתרופ וממנהיגי יהדות סרייבו שלאחר מלחמת העולם השנייה. בין 1981 ל-1983, כיהן בלום כראש עיריית סרייבו.
קורות חיים

אמריק בלום נולד בסרייבו וב-1939, הוסמך בהנדסת חשמל באוניברסיטה הטכנית של פראג. בסוף 1941, לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית וכינון מדינת קרואטיה העצמאית בשליטת האוסטאשה, נעצר בלום וגורש למחנה הריכוז יאסנובאץ. בשל הכשרתו ההנדסית מונה בלום לממונה תפעול החשמל במחנה. בשלהי 1944, נמלט אמריק בלום ממחנה הריכוז והצטרף לכוחות הפרטיזנים של טיטו.
לאחר שחרור יוגוסלביה מונה ליושב ראש הוועדה לשיקום בוסניה. בהמשך, כיהן כממונה על אזור בוסניה מטעם משרד התעשייה והמכרות היוגוסלבי וכן כיהן כממונה על תשתית החשמל בחבל. ב-1951 הקים וניהל את חברת האנרגיה אנרגואינווסט (Energoinvest) שהייתה מהגדולות ביוגוסלביה.
ב-1974 עוטר בעיטור לגיון הכבוד. בין 1981 ל-1983 כיהן כראש עיריית סרייבו והיה חבר הוועדה המארגנת של אולימפיאדת החורף של סרייבו (1984). ביוני 1984 הלך אמריק בלום לעולמו והוא בן 73 שנים. רחוב בסרייבו מנציח את שמו.
הערות שוליים

↑  יהודים - "רבע מיהודי בוסניה הבוגרים לחמו", באתר "ההתנגדות היהודית בשואה", אוחזר ב-10 באוגוסט 2014.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007400863105171  BnF: cb150535558 (data)  ISNI: 0000 0000 0271 6302  VIAF: 76602065   WorldCat (עם VIAF): 76602065
אפרון

ערך זה עוסק בבימה מתרוממת מתכווננת. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
אפרון בקיבוץ גן שמואל 2016
אפרון פשוט מדגם SA-650 בתערוכת אגריטק 2006
אֶפרון (ידוע גם בשם מיכלזון או מיכלסון) הוא בימה מתרוממת ניידת לצרכים חקלאיים. האפרון הוא מנוף אשר בקצהו קבוע התקן בהתאם למשימה שהמפעיל נדרש לבצע. על פי רוב ההתקן הוא סל לנשיאת אדם, כתחליף לסולם, בעיקר לצורך קטיף במטע, אולם ישנם גם דגמים שבהם בראש הזרוע קבוע מסור לגיזום או התקנים אחרים. לאפרון דגמים בעלי שלושה גלגלים לניידות גבוהה יותר או ארבעה גלגלים ליציבות גבוהה יותר.
שמו של הכלי ניתן לו על ידי ממציאו, יגאל מיכלזון, כהלחם שמותיהם של שני ילדיו, אפרת וירון. בשנת 1969 זכה מיכלזון בפרס קפלן על המצאתו. נימוקי הזכייה תיארו את האפרון כ"מיתקן פשוט וזול ובעל גמישות הפעלה גדולה ביותר". האפרון יוצא מישראל לארצות הברית ואוסטרליה בשנת 1975 היו בישראל כ-2,000 אפרונים ועוד כמה מאות יוצאו אל מחוץ לישראל.
לנהיגת אפרון בישראל דרוש רישיון מפעיל של משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה.
הערות שוליים

↑  עדין קוה, אוסף כלים חקלאיים, אתר קיבוץ רביבים.
↑  11 אישים, צוותות ומפעלים, זכו ב"פרס קפלן" ל־1969, דבר, 2 ביולי 1969.
↑  הזוכים בפרס קפלן, דבר, 9 ביולי 1969.
↑  ייצור מכונות קטיף הופסק בשל גיוס איש המפתח, מעריב, 4 בינואר 1974.
↑  א. סדומי, מכונות חוסכות רבבות ימי עבודה, דבר, 29 בספטמבר 1975.
אלתר שפירא

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1854 ה'תרי"ד טלוסטה, אוקראינה 
 פטירה:  1936 (בגיל 82 בערך) ח' באלול ה'תרצ"ו 
 מדינה:  רומניה 
 מקום פעילות:  רומניה
 תקופת הפעילות:  ?–1936 
 השתייכות:  חסידות
 חיבוריו:  שו"ת "קול יהודה", "בית יהודה" ו"בית ישראל" על התורה
 
הרב אלתר אליקים שרגא שפירא (~ ה'תרי"ד, 1854 – ח' באלול ה'תרצ"ו, 1936) היה רב רומני, רבן של ויקנה (אנ') וצ'רנוביץ. פוסק הלכה מרכזי, חסיד צ'ורטקוב ופעיל ליישוב ארץ ישראל. מחבר שו"ת "קול יהודה", "בית יהודה" ו"בית ישראל" על התורה, ועוד.
ביוגרפיה

נולד בשם אליקים שרגא לחיים שמעון שפירא בעיר טלוסטה, גליציה, בערך בשנת ה'תרי"ד (1854). סבו ברצ'י שפירא היה רבן של סקאלא ושפיטיווקא, סבא רבה של הרב מאיר שפירא מלובלין (לימים היו בין שניהם קשרי ידידות עמוקים). שמו אלתר (לעיתים: אלטר) נוסף כשהיה חולה ומאז היה שמו היחיד. בילדותו התקרב אצל הרב מנחם מנדל הגר, הראשון לאדמו"רי ויז'ניץ (מחבר "צמח צדיק"). בהיותו בן 18 נסמך לרבנות בידי הרב יהודה לנדא רבה של סדיגורה והרב משה תאומים מהורדונה. היה חסיד צ'ורטקוב. כן עמד בקשרי ידידות עם הרב משה פרידמן, האדמו"ר מבויאן ונשיא ישיבת חכמי לובלין.
לאחר נישואיו עבר לעיר בקאו, ולמד בה כעשר שנים. בהמשך כיהן כעשרים שנה כרבה של ויקנה (אנ'), מחוז בוקובינה. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה נמלט למוראביה. לאחר המלחמה שב לבוקובינה. ושימש כאב"ד צ'רנוביץ, במקומו של הרב בנימין אריה וייס (מחבר "אבן יקרה") רבה של קהילת יהודי צ'רנוביץ. באותה עת התגוררו בעיר עשרות אלפי יהודים, שחלקם הגדול לא שמר מצוות. הרב שפירא לא אבה לשמש רבה הרשמי של העיר אלא כאב בית הדין בה בלבד, אולם לפי עדויות שונות היא שימש בפועל כמנהיג היהדות הדתית בעיר.
הרב שפירא נחשב לפוסק הלכה מפורסם. בהסכמתו לספרו, תיארו המהרש"ם מברז'ן, מגדולי הפוסקים בדורו, בכינוי "המאור הגדול". כן התכתב בהלכה עם הרב דוד מנחם מאניש באב"ד, הרב מאיר אריק, הרב דוד הלוי הורוויץ רבה של סטניסלב, הרב יהודה ליב צירלסון, הרב אברהם יעקב הורוביץ ועוד. נודע כאוהב ישראל, תומך פעיל בארגונים שעסקו ביישוב ארץ ישראל ותמיכה בעניי הארץ.
הרב שפירא נפטר ביום ח' באלול ה'תרצ"ו (1936). נטמן בבית העלמין היהודי בצ'רנוביץ. על קברו הוקם אוהל לתפילה.
ביוגרפיה > משפחתו

נישא לאסתר רחל, בתו של הרב ישראל סג"ל אב"ד בעיר בקאו, אחותו של הרב לוי יצחק סג"ל ששימש אב"ד בעיר חוש (נפ' ה'תרס"ו, 1906). נפטרה בט"ו בטבת ה'תרס"ט (1909) ואחותה, מרים שפרה ארנשטיין, סייעה לו ולילדיו. בניו: פנחס שפירא אשר נישא להינדא לבית בקנרוט (נפ' ה'תשי"ז, 1957), אביו של חבר הכנסת אברהם יוסף שפירא. בן נוסף הוא דוב ברצ'י שפירא אשר נישא לחנה, בתו של הרב יעקב טירהוז (ה'תר"ל – ה'תש"ג) מחבר "עקבי יעקב".
ספריו

שם משמעון – על התורה, זולשצ'יק תרס"ה; מהדורה חדשה, תל אביב תשס"ז
מקור חיים – על השבת והמועדים, צ'רנוביץ תרפ"ו; מהדורות חדשות, ירושלים תשל"ז; ותל אביב תשס"ז
בית ישראל – על התורה ושו"ת, צ'רנוביץ תרפ"ח; מהדורה חדשה, ירושלים תשס"ה
בית יהודה – על התורה, צ'רנוביץ תרצ"ד; מהדורה חדשה, ירושלים תשנ"ו
קול יהודה – שו"ת, צ'רנוביץ תרצ"ד
אהלי צדיקים – מעשיות מרבנים ואדמו"רים רבים, צ'רנוביץ תרצ"ו
מגילת יוחסין – נדפס תחילה בספר "שם משמעון" ושוב בסוף ספר "מקור חיים", ירושלים תשל"ב
לקריאה נוספת

הרב אלימלך שרגא שפירא (צאצאו), 'בשער הספר' – תולדות חייו, בתוך: שם משמעון, תל אביב תשס"ז
ברוך טרקטין ולואסיאן זאב הרשקוביץ, אנציקלופדיה ליהדות רומניה, כרך ב, ירושלים תשע"ב, עמ' 832
הערות שוליים

↑  דוד אברהם מנדלבוים, ישיבת חכמי לובלין, כרך א, בני ברק תשנ"ד, עמ' כו (בעמוד הבא נדפסה תמונתו של הרב אטלר שפירא)
↑  דעת משה, ירושלים תשמ"ד, בפתח השער עמ' 8
↑  על אודותיו ראו: יצחק אלפסי, אנציקלופדיה לחסידות, כרך ב, ירושלים תשנ"ז, עמ' תקיב.
↑  ברוך טרקטין ולואסיאן זאב הרשקוביץ, אנצקלופדיה ליהדות רומניה, כרך ב, ירושלים תשע"ב, עמ' 643
↑  ראו: שערים, י"ד אדר ב' תשי"ז, עמ' 1
↑  על אודותיו ראו: ברוך טרקטין ולואסיאן זאב הרשקוביץ, אנציקלופדיה ליהדות רומניה, כרך ב, ירושלים תשע"ב, עמ' 833
↑  מאיר וונדר, אנציקלופדיה לחכמי גליציה, כרך ג, ירושלים תשנ"ז, עמ' 159
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298886105171  ISNI: 0000 0000 7088 4148  VIAF: 97510723   WorldCat (עם VIAF): 97510723
אנרי דה רנייה

| --- | --- |

 לידה:  28 בדצמבר 1864 אונפלר, צרפת 
 פטירה:  23 במאי 1936 (בגיל 71) פריז, צרפת 
 שם לידה:  Henri François Joseph de Régnier 
 מקום קבורה:  פר לשז 
 מקום לימודים:  קולז' סטניסלס בפריז 
 זרם:  סימבוליזם 
 תחומי עניין:  שירה, literary activity, ביקורת ספרות 
 עיסוק:  סופר, מבקר ספרות, לבריתן, משורר, מבקר 
 מדינה:  צרפת 
 פרסים והוקרה:  קצין גבוה בלגיון הכבוד (1935) אביר בלגיון הכבוד (1897) מפקד בלגיון הכבוד (1925) Vitet Prize (1899) קצין בלגיון הכבוד (1910) 
 בן או בת זוג:  Marie de Régnier 
 חתימה:   
 
אַנְרִי דֶה רֶנְיֶיה (בצרפתית: Henri de Régnier; 28 בדצמבר 1864 –  23 במאי 1936) היה סופר ומשורר סימבוליסט צרפתי, שנחשב לאחד החשובים בצרפת בתחילת המאה ה-20.
קורות חייו ועבודתו

הוא נולד באונפלר (מחוז קלבדוס) ב-28 בדצמבר 1864, ולמד משפטים בפריז. ב-1885 החל לתרום לעיתונים בפריז, וחרוזיו פורסמו על ידי רוב כתבי העת הצרפתיים והבלגיים החביבים על הסופרים הסימבוליסטים. לאחר שהחל כחבר באסכולת הפארנאס, הוא שמר על המסורת הקלאסית, אף על פי שהוא אימץ כמה מהחידושים של ז'אן מוריאס (אנ') וגוסטב קהן. סגנונו המרומז המעורפל מראה את השפעתו של סטפאן מלארמה, שהוא היה תלמידו השקדן.
ספר השירים הראשון שלו "Lendemains" ("היום שאחרי"), הופיע ב-1885, ובין ספרי השירה הרבים שהתפרסמו אחר כך היו "Poèmes anciens et romanesques" ("שירים עתיקים ורומנטיים"; 1890), "Les Jeux rustiques et divins" ("המשחקים הכפריים והאלוהיים"; 1890), "Les Médailles d'argile" ("מדליות חימר"; 1900), "La Cité des eaux" ("עיר המים"; 1903) ו-"La sandale ailée" ("הסנדל המכונף"; 1906).
היה גם מחברם של רומנים וסיפורים ריאליסטיים, ביניהם: "La Canne de jaspe" ("קנה הג'ספר"; מהדורה שנייה, 1897), "La Double maîtresse" ("האדונית הכפולה"; מהדורה חמישית 1900), "Les Vacances d’un jeune homme sage" ("חופשותיו של צעיר חכם"; 1903), "Le mariage de minuit" ("חתונת חצות"; 1903), "Les Amants singuliers" ("האוהבים היחידים", 1905), ו-"Le voyage d’amour ou l’initiation vénitienne" ("מסע האהבה או החניכה הוונציאנית", 1930). הוא התפרסם ברומן המשעשע והחושני "La Pécheresse" ("החוטאת", 1920). רנייה תרם לספר "Le Visage de l'Italie" ("הפנים של איטליה", 1929), ספר על איטליה עם הקדמה מאת בניטו מוסוליני.
רנייה נשא לאישה את מארי דה ארדיה (אנ'), בתו של המשורר ז'וזה מריה דה ארדיה (אנ'), ובעצמה סופרת ומשוררת שכתבה בשם העט ז'ראר ד'אוביל (Gérard d'Houville).
אנרי דה רנייה נפטר בשנת 1936, בגיל 71. הוא נקבר בבית הקברות פר לשז בפריז.
הערות שוליים

1 2  Régnier, Henri François Joseph de, 1911 Encyclopædia Britannica
↑  Le Visage de l'Italie, publié sous la direction littéraire de Gabriel Faure. Préface de Benito Mussolini. - Paul Bourget, Henri de Régnier, Henry Bordeaux, Georges Goyau, Pierre de Nolhac, de l'Académie française ; Gérard d'Houville et Marcelle Vioux, Marcel Boulenger, Gabriel Faure, Paul Guiton, Ernest Lémonon, Eugène Marsan, Maurice Mignon, Ed. Schneider, J.-L. Vaudoyer. OCLC 459498990.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007273023305171  PLWABN: 9810552335705606  BIBSYS: 98023888  BNE: XX5357468  BnF: cb11921397j (data)  CANTIC: a11348379  CiNii: DA0116539X  GND: 11859902X  ICCU: RAVV049469  ISNI: 0000 0001 2122 9638  KulturNav: e7ba73f7-1727-4dd1-949b-203870042ea2  LCCN: n81147487  LNB: 000088890  Léonore: 316133  MusicBrainz: 513fccaa-c9be-4325-b458-c2fedd272a2a  NDL: 00453876  NKC: jn19990006991  NLA: 35714013  NLG: 62730  NLK: KAC201770758  NSK: 000060021  NTA: 069422699  SELIBR: 328638  SNAC: w6m625t2  SUDOC: 02709300X  Trove: 1054074  VcBA: 495/91393  VIAF: 19683277   WorldCat (עם VIAF): 19683277
אנרי דונדייה דה ואבר

| --- | --- |

דה ואבר (במרכז)
 לידה:  8 ביולי 1880 הרפובליקה הצרפתית השלישית נים, הרפובליקה הצרפתית השלישית
 פטירה:  14 בפברואר 1952 (בגיל 71) צרפת פריז, הרפובליקה הצרפתית הרביעית
 מדינה:  צרפת צרפת
 תקופת כהונה:  ? – 14 בפברואר 1952 
 תקופת הפעילות:  ? – 14 בפברואר 1952 
 תחומי מחקר:  משפט אזרחי, משפטי נירנברג, משפט פלילי, משפט פלילי 
 תפקידים בולטים:  שופט 
 צאצאים:  ז'אק דונדייה דה ואבר, ז'אן דונדייה דה ואבר 
 פרסים והוקרה:  קצין בלגיון הכבוד 
 
אנרי דונדייה דה ואבר (בצרפתית: Henri Donnedieu de Vabres;‏ 8 ביולי 1880 – 14 בפברואר 1952) היה משפטן צרפתי שכיהן כשופט במשפטי נירנברג. הוא היה השופט הצרפתי הראשי במשפטים אלה.
ביוגרפיה

דונדייה נולד בנים למשפחה פרוטסטנטית ובורגנית. לפני מלחמת העולם השנייה פעל למען הרעיון של בית דין פלילי בין-לאומי בעת ששימש כפרופסור למשפט פלילי בסורבון. הוא המשיך לכהן כפרופסור למשפטים בצרפת של וישי. הוא הפך גם למנהל המכון לקרימינולוגיה של פריז. מאוחר יותר, ב-1947, הציג שוב את רעיונו בפני ועדה של האומות המאוחדות.
ב-1935 קיבל הזמנה לברלין מהנס פרנק, עורך דינו האישי של היטלר ולימים המושל הכללי של פולין הכבושה. הם דנו ברעיון של בית דין פלילי בין-לאומי.
דונדייה היה היחיד מבין השופטים במשפטי נירנברג שלא היה שופט מקצועי; סביר להניח שהסיבה לכך היא ששופטים תחת משטר צרפת של וישי היו צריכים להישבע אמונים למשטר, בעוד שדונדייה, כפרופסור, לא עשה כן. דונדייה מחה בחריפות נגד הרשעתו של אלפרד יודל, וקבע כי מדובר בעיוות דין שהחייל המקצועי יורשע - כאשר הוא אינו נאמן לנאציזם. ב-1953 טיהר בית משפט מערב גרמני במינכן את שמו של יודל וזיכה אותו מכל האישומים נגדו, אולם כעבור מספר חודשים ביטל את הזיכוי כתוצאה מלחץ אמריקאי על ממשלת בוואריה.
הוא היה גם זה שהציע כי כיתת יורים עשויה להיות דרך מכובדת יותר להוציא להורג את האשמים במשפט, אם כי פרנסיס בידל ויונה ניקיטצ'נקו התנגדו לכך בחריפות.
הוא התייעץ, יחד עם רפאל למקין (המשפטן שהגה את המונח "רצח עם" בספרו משנת 1944 "Axis Rule In Occupied Europe") ואספסיאנוס פלה, כדי להכין את טיוטת מזכירות האומות המאוחדות לאמנה בדבר מניעתו וענישתו של הפשע השמדת עם.
דונדייה מת בפריז ב-1952.
בנו, ז'אן דונדייה דה ואבר, הצטרף לממשלתו של שארל דה גול ושימש כממונה על השגרירויות בקבינט שלו מ-1944 עד 1946. נכדו, רנו דונדייה דה ואבר (אנ'), כיהן כשר התרבות של צרפת בין השנים 2004 ל-2007.
הערות שוליים

↑  Carnet : Jean Donnedieu de Vabres est décédé, nimes.maville.com, ‏8 באוגוסט 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007275956405171  PLWABN: 9810638684905606  BnF: cb12393847d (data)  CANTIC: a10457331  GND: 102131902  ISNI: 0000 0000 8153 8160  LCCN: n88071627  Léonore: 119104  NKC: mub20231191614  NLG: 231000  NTA: 069612293  SELIBR: 183955  SNAC: w62s8ghx  SUDOC: 033030081  VIAF: 73936362   WorldCat (עם VIAF): 73936362
אמריפול

| --- | --- |


 מדינה:  אמריקה 
 מטה הארגון:  בוגוטה 
 חברים:  18 מדינה חברה 
 תקופת הפעילות:  14 בנובמבר 2007 – הווה (16 שנים) 
 www.ameripol.org
 
אמריפול - קהילת המשטרות של אמריקה (Ameripol, Comunidad de Policías de América) הוא ארגון משטרה רב-לאומי העוסק באכיפה ומלחמה בסמים שהוקם ב-14 בנובמבר 2007 ומטהו הראשי שוכן בבירת קולומביה, בוגוטה. הארגון עוסק בביטחון הציבור, לוחמה בטרור, מניעת פשעי מלחמה, מאבק בסחר בסמים, סחר בבני אדם, סחר בכלי נשק, מאבק בהלבנת הון ופורנוגרפיית ילדים, כמו כן נלחם הארגון בשחיתות ונאבק בפשעי מחשב.
בניגוד למקבילתו האירופאית יורופול, אמריפול היא ארגון אכיפת חוק לכל דבר וסוכני הארגון חמושים באופן קבוע. נוסף להיותו ארגון מודיעין משטרתי העוסק בתיאום בין גופי אכיפת החוק בדרום אמריקה.
חברות בארגון

אורוגוואי אורוגוואי

אל סלוודור אל סלוודור

אקוודור אקוודור

ארגנטינה ארגנטינה

ארצות הברית ארצות הברית

בוליביה בוליביה

ברזיל ברזיל

גואטמלה גואטמלה

גיאנה גיאנה

ג'מייקה ג'מייקה

האיטי האיטי

הונדורס הונדורס

הרפובליקה הדומיניקנית הרפובליקה הדומיניקנית

מקסיקו מקסיקו

ניקרגואה ניקרגואה

פנמה פנמה

פרגוואי פרגוואי

פרו פרו

צ'ילה צ'ילה

קובה קובה

קולומביה קולומביה

קוסטה ריקה קוסטה ריקה
מבנה

היחידה הלאומית לשיתוף פעולה מודיעיני טכנולוגי משטרתי
היחידה הלאומית לאיסוף מידע
היחידה הלאומית לחקירת פשעים ותמיכה משפטית
יחידת האימונים והדוקטרינה
פיקוח ומשקיפים

בארגון חברות 14 סוכנויות כסוכנויות משקיפות המשתפות פעולה עם הארגון והן - המשטרה הרכובה המלכותית של קנדה, ההתאחדות הבינלאומית של מפכ"לי המשטרה, ארגון מדינות אמריקה, קהילת אמריקה הלטינית והים הקאריבי לענייני מודיעין משטרתי, אינטרפול, ועדת מפקדי המשטרה של מרכז אמריקה, המשטרה הלאומית של ספרד, המשמר האזרחי הספרדי, יורופול, הקרביניירי האיטלקי, משרד משטרת הפלילים הפדרלית הגרמנית, המינהל המרכזי לשירותי לוחמה בסמים של איטליה, מערך הביטחון האזורי והמשמר הפיננסי האיטלקי.
אנרי דה מונטרלאן

| --- | --- |

 לידה:  20 באפריל 1895 הרובע השביעי של פריז, צרפת 
 התאבד:  21 בספטמבר 1972 (בגיל 77) הרובע השביעי של פריז, צרפת 
 שם לידה:  Henry Marie Joseph Frédéric Expédite Millon de Montherlant 
 מדינה:  צרפת 
 מקום קבורה:  פורום 
 אירועים משמעותיים:  הלוויה 
 שם עט:  François Lazergue 
 מקום לימודים:  תיכון ז'אנסון-דה-סאי 
 שפות היצירה:  צרפתית 
 פרסים והוקרה:  Northcliffe Prize (1934)  פרס הספרות הגדול של האקדמיה הצרפתית (1934)  פרס מונטיון (1920)  צלב המלחמה 1914–1918  קצין בלגיון הכבוד 
 חתימה:   
 
אנרי דה מוֹנְטֶרְלָאן (בצרפתית: Henry de Montherlant;‏ 20 באפריל 1895 – 21 בספטמבר 1972) היה סופר, מסאי ומחזאי צרפתי.
ביוגרפיה

אנרי דה מונטרלאן נולד בפריז למשפחה בורגנית ממוצא פיקרדי. הוא קיבל את חינוכו בבית הספר התיכון ז'נסון דה סיי שבעיר, ואחרי כן בפנימייה האקדמית סן קרואה בניי-סיר-סן (פרוור של פריז). אביו, שהיה ריאקציונר, סירב להכניס לביתו חשמל וטלפון, וטען כי הצבא הצרפתי שבוי בידיה של הרפובליקה הצרפתית השלישית. ב-1912 גורש דה מונטרלאן מן האקדמיה של ניי-סיר-סן בגלל קיום יחסי מין עם אחד הסטודנטים. מאורע זה סיפק לו נושא לשתים מיצירותיו: המחזה "העיר שנסיכהּ הוא ילד" (כותרת שנלקחה מקהלת, י', ט"ז) ורומן בשם "הנערים".
כבר בימי נעוריו החליט להיות סופר. הוא נהג לכתוב יומן, והמשיך בכתיבתו כל ימי חייו. אביו מת ב-1914 ואמו מתה שנה אחרי כן, אך לא לפני שהספיקה לעודד את בנה להקדיש את עצמו לספרות. היא נתנה לו את הספר "קוו ואדיס" של הנריק סנקביץ', שממנו לקח את הנושאים שהעסיקו אותו ביצירתו הספרותית, כמו ידידות, מלחמת שוורים רומא והתאבדות. הוא קרא את ניטשה ואת מוריס בארס, ובעקבות זאת אימץ לעצמו את אידיאל הגבורה. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה סייר בספרד ולא התגייס לצבא. אך ב-1916 גויס לכוחות העזר, נפצע מרסיס של פגז וקיבל עיטור צבאי. בעקבות התנסותו זו כתב נובלה ביוגרפית בשם "החלום" (1922) ו "שיר אבל על המתים של ורדן" שבהם שיבח את גבורתם של חיילי צרפת שנפלו למענה.
בשנות העשרים של המאה העשרים פנה לספורט ובאופן מיוחד לאתלטיקה ולכדורגל. הוא הרבה לבקר באצטדיונים והתלהב ממבנה גופם של האתלטים - מה שבא לידי ביטוי במסתו "האולימפיים" (1924). הוא העריץ את הציוויליזציות של אגן הים התיכון ובעיקר את רומא העתיקה, את ספרד ואת הערבים. בשנות השלושים הוא ערך שם מסעות רבים, התגורר באלג'יר, ובאחת הפעמים עם אנדרה ז'יד. כמו כן החל לכתוב את הרומן "ורד החולות" שבו גינה את מדיניותה הקולוניאלית של צרפת.
ב-1936 ושוב ב-1938 קרא להתערבות נגד גרמניה הנאצית, אולם בספרו "ההיפוך של יוני" (1941), שבו עסק בנפילת צרפת בידי הנאצים ב-1940, הביע את דעתו כי צרפת הוכנעה בצדק. אחרי המלחמה הואשם בשיתוף פעולה עם הנאצים. כמו רבים מאנשי האריסטוקרטיה הישנה, שנא את הרפובליקה השלישית, ובפרט בגלל טיהור שמו של אלפרד דרייפוס.
אנרי דה מונטרלאן ניתח את הפסיכולוגיה של האישה בסדרה בת ארבעה רומנים בשם "הנערות" (1936 - 1939), שנמכרה במליוני עותקים. ברומנים אלה ניתח את היחסים שבין גבר ואישה בפתיחות רבה. יש כאלה הרואים בגישתו לנושא האישה אגואיזם ושנאת נשים.
אחרי מלחמת העולם השנייה הקדיש את זמנו לכתיבת מחזות שבהם הצביע על אומללותם של גברים ונשים הנקרעים על ידי תשוקותיהם ולעיתים קרובות הופכים לנבגדים ולאבודים. במחזה "המלכה מתה" (1942) על סיפורה הטרגי של אינש דה קסטרו העמיד את האהבה נגד הכבוד. ב-1960 נבחר לחבר האקדמיה הצרפתית.
ב-1968 הותקף והוכה ברחובות פריז, נפצע קשה ואיבד את הראיה באחת מעיניו. פייר ספיריו - עיתונאי צרפתי שהיה ביוגרף של אנרי דה מונטרלאן, כתב כי מונטרלאן ניהל חיים כפולים, הסתיר את חייו הפרטיים ואת הסיבות האמיתיות לפציעתו. פייר ספיריו הוסיף כי בחודשים האחרונים לחייו מונטרלאן נהג לקיים יחסי מין עם נערים בני 9 עד 14 שנה. ב-1972, אנרי דה מונטרלאן, שאיבד את הראיה גם בעינו השנייה, התאבד באמצעות יריית אקדח בפיו, אחרי שבלע גלולה של ציאניד. הסופר ז'וליאן גרין כתב על אודותיו: "הוא המציא את הטיפוס של הגיבור הזוהר וסיים את חייו ככזה." ידידיו פיזרו את אפרו במקדש פורטונוס ברומא, בפורום של רומא ועל פני הנהר טיבר.
כתביו שתורגמו לעברית

הרווקים - רומן, תרגם: יהושע קנז, עם עובד, 1980
המלכה מתה - מחזה, תרגמה: אביב ברק, בית צבי, 1988.
המצורעות - שני קטעים מתוך הרומן, תרגמה: שולי ספיר, דחק - כתב עת לספרות טובה, כרך א, 2011.
אמולציה

אֵמוּלַצְיָה או חיקוי (באנגלית: Emulation; כלומר דימוי) היא היכולת של התקן חומרה או תוכנה לדמות תוכנה אחרת, על מצע חומרתי מסוים.
דוגמה אפשרית אחת לאמולציה היא כאשר תוכנת מדפסת מסוג אחד יכולה לדמות את פעילותה של תוכנת מדפסת מסוג אחר ובכך להפעיל את אותה מדפסת גם ללא תוכנת-המקור שלה.
דוגמה אפשרית נוספת לאמולציה היא תוכנה המדמה סביבת פלייסטיישן בסביבת מחשב, ומאפשרת להפעיל משחקי פלייסטיישן במחשב. האמולטור (בעברית: חַקַּאי) משתמש בחומרת המחשב ליצור סביבת תוכנה הדומה לזו של פלייסטיישן ובכך מטה את תוכנת המשחק לזהות את המחשב כפלייסטיישן ובכך לפעול עליו.
לא תמיד ניתן להריץ אמולציות, ובשביל להריצן באופן תקין צריך שהחומרה תהיה מתאימה מספיק. בהינתן והחומרה מתאימה מספיק, האתגר הנותר הוא לפתח תוכנת אמולציה יציבה שתגרום לדימוי יציב ותקין של הסביבה אותה רוצים לדמות.
סוגי אמולציות עיקריים

אמולציה משמשת בחיי היום-יום בעיקר להרצת משחקי וידאו המיועדים לקונסולות משחקים כמו גיימבוי או מגה דרייב על מכשירים רב-תכליתיים כגון מחשב, טלפון נייד, מחשב כף יד ואייפד.
אמולציה של משחקי וידאו וקונסולות משחקים באמצעות תוכנות דוגמת Project64 - אמולטור ל-Windows המריץ את משחקי הקונסולה נינטנדו 64.
אמולציה של מערכות הפעלה
אמולציה של מסוף מחשב ושרתים
מכונות וירטואליות באמצעות תוכנות כגון VirtualBox.
פיתוח אמולציות

אמולטורים מפותחים בעיקר על ידי מהנדסי תוכנה ומתכנתים העוסקים בפיתוח תוכנה במגוון פלטפורמות.
הערות שוליים

1 2  מילון טכנולוגיית המידע: טכניקות (תשס"ו), באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  מלשון הטיה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007543345805171  BNE: XX552380  BnF: cb13746545d (data)  GND: 4328746-3  LCCN: sh85042946 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מדעי המחשב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.