stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עם הזמן
רשימת רצועות

כל השירים נכתבו והולחנו על ידי אביב גפן (למעט "עם הזמן" - לחן: לאו פרה, תרגום לעברית: אביב גפן).
| עם הזמן> מס' | עם הזמן> שם | עם הזמן> משך | עם הזמן>  | עם הזמן>  | עם הזמן>  | עם הזמן>  | עם הזמן>  | עם הזמן>  | עם הזמן>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | עם הזמן  | 3:46 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | מחר  | 3:49 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | אלפי אנשים  | 3:43 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | זה רק הלב שכואב לך  | 3:51 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | מגפה  | 3:50 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | העולם התחתון של האהבה  | 3:50 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | זוהרים  | 4:15 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | בשבילך  | 3:34 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | את הכלב ואני  | 4:16 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | אין זמן תחת השמש  | 3:44 |  |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | 38:38 |  |  |  |  |  |  |  |
מחוץ לתחרות

מחוץ לתחרות הוא אלבום אקוסטי אשר נכלל כדיסק בונוס במהדורה המיוחדת של עם הזמן. 
באלבום משולבים גרסאות אקוסטיות לשירים קודמים של גפן ורצועות אינסטרומנטליות. כמו כן, בדיסק נכלל הסינגל מחוץ לתחרות אשר לא יצא לפני כן והוא ייחודי לאלבום זה.
מחוץ לתחרות > רשימת רצועות

כל השירים נכתבו והולחנו על ידי אביב גפן.
| דיסק בונוס - מחוץ לתחרות> מס' | דיסק בונוס - מחוץ לתחרות> שם | דיסק בונוס - מחוץ לתחרות> משך | דיסק בונוס - מחוץ לתחרות>  | דיסק בונוס - מחוץ לתחרות>  | דיסק בונוס - מחוץ לתחרות>  | דיסק בונוס - מחוץ לתחרות>  | דיסק בונוס - מחוץ לתחרות>  | דיסק בונוס - מחוץ לתחרות>  | דיסק בונוס - מחוץ לתחרות>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | קרחונים נמסים  | 2:21 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | חלולים  | 3:03 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | שירת הים  | 2:08 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | יומן מסע  | 3:14 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | חלומות גדולים  | 3:39 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | מחוץ לתחרות  | 3:41 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | השקט הרועש  | 1:04 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | סוף העולם  | 4:49 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | עידן הגנרלים  | 1:59 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | הולכת על המים  | 3:54 |  |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | 29:52 |  |  |  |  |  |  |  |
השתתפו באלבום

אביב גפן - שירה, גיטרה, פסנתר, קלידים, מלוטרון, תופים, טמבורין.
השתתפו באלבום > התעויוט

דניאל סלומון - פסנתר, קלידים, פנדר רואדס, קולות.
הראל בן עמי - גיטרה חשמלית, גיטרה אקוסטית, גיטרה לזלי.
תומר צדקיהו - תופים, טמבורין.
שלומי צידקי - גיטרת בס.
השתתפו באלבום > אורחים נוספים

עופר מאירי - קלידים, פרוגרמינג, קולות.
גיל סורין - ויברפון.
אלי מגן - קונטרבס.
סטיבן וילסון - קולות.
דנה עדיני - קולות.
משה לוי - קולות.
Downtown Session Orchestra - כלי מיתר.
סינגלים

| עם הזמן |
| --- | --- | --- | --- |
| תמונה | רקע | מיקום שיא במצעד |  |

|  | יצא לאור: דצמבר 2005 | רשת ג': מקום 1 במצעדים השבועיים מקום 12 במצעד השנתי  גלגלצ: מקום 22 במצעד השנתי |  |
|  | אורך: 3:46 | רשת ג': מקום 1 במצעדים השבועיים מקום 12 במצעד השנתי  גלגלצ: מקום 22 במצעד השנתי |  |
|  | מפיק: אביב גפן ועופר מאירי | רשת ג': מקום 1 במצעדים השבועיים מקום 12 במצעד השנתי  גלגלצ: מקום 22 במצעד השנתי |  |
|  | פזמונאי: אביב גפן | רשת ג': מקום 1 במצעדים השבועיים מקום 12 במצעד השנתי  גלגלצ: מקום 22 במצעד השנתי |  |
| מלחין: לאו פרה |  | רשת ג': מקום 1 במצעדים השבועיים מקום 12 במצעד השנתי  גלגלצ: מקום 22 במצעד השנתי |  |

| מחר |
| --- | --- | --- | --- |
| תמונה | רקע | מיקום שיא במצעד |  |

|  | יצא לאור: ינואר 2006 | רשת ג': מקום 1 במצעדים השבועיים מקום 6 במצעד השנתי  גלגלצ: מקום 11 במצעד השנתי |  |
|  | אורך: 3:49 | רשת ג': מקום 1 במצעדים השבועיים מקום 6 במצעד השנתי  גלגלצ: מקום 11 במצעד השנתי |  |
|  | מפיק: אביב גפן ועופר מאירי | רשת ג': מקום 1 במצעדים השבועיים מקום 6 במצעד השנתי  גלגלצ: מקום 11 במצעד השנתי |  |
|  | פזמונאי: אביב גפן | רשת ג': מקום 1 במצעדים השבועיים מקום 6 במצעד השנתי  גלגלצ: מקום 11 במצעד השנתי |  |
| מלחין: אביב גפן |  | רשת ג': מקום 1 במצעדים השבועיים מקום 6 במצעד השנתי  גלגלצ: מקום 11 במצעד השנתי |  |

| בשבילך |
| --- | --- | --- | --- |
| תמונה | רקע | מיקום שיא במצעד |  |

|  | יצא לאור: מרץ 2006 | רשת ג': מקום 4 במצעדים השבועיים  גלגלצ: מקום 29 במצעד השנתי |  |
|  | אורך: 3:34 | רשת ג': מקום 4 במצעדים השבועיים  גלגלצ: מקום 29 במצעד השנתי |  |
|  | מפיק: אביב גפן ועופר מאירי | רשת ג': מקום 4 במצעדים השבועיים  גלגלצ: מקום 29 במצעד השנתי |  |
|  | פזמונאי: אביב גפן | רשת ג': מקום 4 במצעדים השבועיים  גלגלצ: מקום 29 במצעד השנתי |  |
| מלחין: אביב גפן |  | רשת ג': מקום 4 במצעדים השבועיים  גלגלצ: מקום 29 במצעד השנתי |  |

| זה רק הלב שכואב לך |
| --- | --- | --- | --- |
| תמונה | רקע | מיקום שיא במצעד |  |

|  | יצא לאור: מאי 2006 | רשת ג': מקום 4 במצעדים השבועיים  גלגלצ: מקום 23 במצעד השנתי |  |
|  | אורך: 3:52 | רשת ג': מקום 4 במצעדים השבועיים  גלגלצ: מקום 23 במצעד השנתי |  |
|  | מפיק: אביב גפן ועופר מאירי | רשת ג': מקום 4 במצעדים השבועיים  גלגלצ: מקום 23 במצעד השנתי |  |
|  | פזמונאי: אביב גפן | רשת ג': מקום 4 במצעדים השבועיים  גלגלצ: מקום 23 במצעד השנתי |  |
| מלחין: אביב גפן |  | רשת ג': מקום 4 במצעדים השבועיים  גלגלצ: מקום 23 במצעד השנתי |  |

| אין זמן תחת השמש |
| --- | --- | --- | --- |
| תמונה | רקע | מיקום שיא במצעד |  |

|  | יצא לאור: יולי 2006 | רשת ג': מקום 13 במצעדים השבועיים |  |
|  | אורך: 3:44 | רשת ג': מקום 13 במצעדים השבועיים |  |
|  | מפיק: אביב גפן ועופר מאירי | רשת ג': מקום 13 במצעדים השבועיים |  |
|  | פזמונאי: אביב גפן | רשת ג': מקום 13 במצעדים השבועיים |  |
| מלחין: אביב גפן |  | רשת ג': מקום 13 במצעדים השבועיים |  |
הערות שוליים

↑  הזהב של גפן, מוסף 24 שעות, ידיעות אחרונות, עמוד 13, 25 בספטמבר 2006
| אביב גפן |
| --- | --- | --- |
| אלבומי אולפן | זה רק אור הירח (1992) • עכשיו מעונן (1993) • אביב גפן III‏ (1994) • שומקום (1995) • המכתב (1996) • חלולים (1998) • לילות לבנים (1999) • יומן מסע (2000) • ממנטו מורי (2002) • עם הזמן (2006) • Aviv Geffen‏ (2009) • פסיפס (2012) • סדקים (2014) |  |
| אלבומי הופעה | Live‏ (2008) • עכשיו מעונן (2011) |  |
| אלבומי אוסף | ירח מלא – האוסף (1997) • רק שירי אהבה (2007) |  |
| סינגלים שלא נכללו באלבומים | רוקנרול (1999) • הילד של כולנו (2008) • אור קטן בלב (2009) |  |
| אלבומים עם בלאקפילד | Blackfield‏ (2004) • Blackfield II‏ (2007) • Welcome to My DNA‏ (2011) • Blackfield IV‏ (2013) • Blackfield V ‏(2017) • For the Music ‏ (2020) |  |
| מופעים | נשף רוק |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: bc1feed5-2c7c-4fa1-b803-066df25ba1b4 
עטיפת האלבום
איגור סמשוב

איגור פטרוביץ' סמשוב (ברוסית: Игорь Петрович Семшов; נולד ב-6 באפריל 1978 במוסקבה) הוא כדורגלן עבר רוסי, ששיחק בעמדת הקשר. לזכותו של סמשוב 57 הופעות במדי נבחרת רוסיה. שימש כעוזר מאמן בקבוצת ארסנל טולה ובחימקי. בדצמבר 2022 מונה לאמן את צ'ייקה ממחוז רוסטוב המתמודדת בליגה 2.
קריירת משחק > קריירת המועדונים

לסמשוב היו בילדותו תנאים טובים רבים להצלחה. הוא נולד במוסקבה, עיר הבירה הגדולה של רוסיה, ומאמנו האישי היה אביו, בוגר אקדמיית הכדורגל של המועדון הרוסי הבכיר צסק"א מוסקבה. סמשוב שיחק בצעירותו בקבוצת הנוער של צסק"א מוסקבה. ב-1996 הוא עלה לקבוצה הבוגרת של המועדון, אך לא הצליח לבסס את מעמדו בקבוצה, ובעקבות כך עזב אותה והצטרף לטורפדו מוסקבה בשנת 1998. בתחילת דרכו, קבוצתו החדשה התנהגה כלפיו בחוסר אמון. בשנותיו הראשונות בה הוא הפגין גישה לא נכונה למשחק וחוסר רצינות במשחקו. המקרה המפורסם ביותר מצעירותו הוא השעייתו מחמישה משחקים, לאחר תקרית עם שופט. בשנת 2001 סמשוב החל לגלות שיפור רב: הוא מיעט לשחק ברשלנות שאפיינה אותו קודם לכן, וגברה תשוקתו למשחק.
סמשוב התגלה כשחקן קישור כשרוני מאוד, עם טכניקה טובה ויכולת מאמץ גופני גבוהה. הוא הצטיין במדי טורפדו מוסקבה והפך לשחקן מפתח שלה, ובהמשך לשחקן המוביל שלה. הוא הבקיע 54 שערים במדי הקבוצה ב-216 משחקים, ביניהם 12 שערים בעונתו האחרונה בה. הוא זכה ארבע פעמים בתואר "שחקן השנה של טורפדו מוסקבה", בשנים 2001, 2002, 2003 ו-2005.
בסיומה של עונת 2005 עבר סמשוב לדינמו מוסקבה תמורת 6 מיליון אירו. בקבוצה זו המשיך סמשוב להצטיין, וכבש 18 שערים לזכותה בשלוש עונות, כאשר הוא תורם גם להנהגת המשחק. בתקופתו בדינמו הוא ביסס את מעמדו כאחד מטובי הקשרים בליגת העל הרוסית; ב-2005 ו-2008 הוא נבחר במקום השני ברשימת הכדורגלנים הטובים של העונה של התאחדות הכדורגל הרוסית וב-2007 ו-2009 נבחר במקום השלישי בתואר זה. בעונתו האחרונה בדינמו, 2008, הוא כבש שישה שערים, שסייעו לקבוצה לסיים במקום השלישי בליגה ולהעפיל למוקדמות ליגת האלופות.
לפני עונת 2009 עזב סמשוב את דינמו ועבר לזניט סנקט פטרבורג, מהקבוצות הבכירות בליגה הרוסית. לאחר שסיים עם זניט במקום השלישי בליגה, הוא חזר לדינמו מוסקבה בעונה הבאה. נכון לדצמבר 2009, סמשוב מדורג חמישי בדירוג ההופעות בליגת העל הרוסית בכל הזמנים (337).
קריירת משחק > נבחרת רוסיה

סמשוב משחק בנבחרת הלאומית של רוסיה מאז שנת 2002. כבר בתחילת דרכו בנבחרת הוא זומן לשחק במונדיאל 2002, אך לא שיחק בעמדתו הטבעית באותו הזמן בקישור השמאלי, ועל כן התקשה לתרום לנבחרתו שאכזבה בטורניר והודחה כבר בשלב הבתים. גם המשך הקריירה הבינלאומית שלו לא היה מוצלח: הוא לקח חלק עם נבחרת רוסיה ביורו 2004, אך הטורניר היה מאכזב מבחינתו שוב. רוסיה הודחה כבר בסיבוב הראשון, וסמשוב שיחק במשחק האחרון שלו בלבד.
סמשוב זומן על ידי המאמן ההולנדי, חוס הידינק, לסגל נבחרת רוסיה ליורו 2008. בטורניר היורו הוא פתח בהרכב בכל משחקי נבחרתו, והיה שותף לטורניר המוצלח שלה, שבו היא העפילה לחצי הגמר לראשונה בתולדותיה. לאורך טורניר המוקדמות והטורניר עצמו הוא היה שחקן מפתח בנבחרת של הידינק.
קריירת אימון

מ-2017 עד 2021 שימש כעוזר מאמן בקבוצות ארסנל טולה, חימיק נובומוסקובסק וחימקי (בה גם שימש כממלא מקום המאמן). בדצמבר 2022 מונה לאמן את צ'ייקה ממחוז רוסטוב שהתמודדה בליגה 2.
תארים

שחקן השנה של טורפדו מוסקבה: 2001, 2002, 2003, 2005
רשימת הכדורגלנים הטובים של העונה של התאחדות הכדורגל הרוסית:2005, 2007, 2008, 2009
אליפות אירופה: 2008 (חצי גמר)
אין כבר דרך חזרה

| --- | --- |
 סינגל בביצוע להקת חיל הים
 מתוך האלבום וביום השלישי
 יצא לאור:  1968
 סוגה:  זמר עברי
 שפה:  עברית
 אורך:  2:35
 חברת תקליטים:  הד ארצי
 כתיבה:  יורם טהרלב
 לחן:  יאיר רוזנבלום
 עיבוד:  יאיר רוזנבלום
 
"אין כבר דרך חזרה" הוא פזמון שכתב יורם טהרלב, הלחין יאיר רוזנבלום וביצעה להקת חיל הים.
רקע

השיר נכלל ב"תוכנית ח' - וביום השלישי" בשנת 1968 של להקת חיל הים. בין חברי הלהקה באותה עת היו שלמה ארצי, ריקי גל, רבקה זהר ודבל'ה גליקמן.
השיר נכלל בפסקול הסרט "הלהקה", שבוצע לראשונה על ידי להקת הנח"ל. כמו כן בוצע השיר במחזמר "הלהקה" בתיאטרון "הבימה". הוא בוצע גם בסדרה "השיר שלנו".
השיר כולל סקירה של פרקים בהיסטוריה הציונית: עליית הביל"ויים, מלחמת העולם השנייה, הקמת מדינת ישראל ומלחמת ששת הימים. לצד המלחמה מובעת בשיר השאיפה לשלום.
בתי השיר כתובים במבנה של חמשיר.
בשנת 2004 הוציא טהרלב ספר בשם "אין כבר דרך חזרה: שירים וסיפורים על ישראל אחרת". בשנת 2007 הוציא אלבום אוסף משיריו שנקרא "אין כבר דרך חזרה".
השיר בספרי תווים

דן אלמגור, אפי נצר (עורכים), שירים לאוהבים לשיר, עמ' 24, הד ארצי, 1999. (הספר בקטלוג ULI)
קרן רוזנבלום-פולק (עורכת), תמיד עולה המנגינה: משירי יאיר רוזנבלום, עמ' 138–139, הוצאת משכל, 2013. (הספר בקטלוג ULI)
יגאל סלע (עורך), רונו נא: מגל אל גל: שירים, עמ' 106, תרבות וחינוך הוצאת ספרים מפקדת חיל הים, 1970. (הספר בקטלוג ULI)
אפי נצר (עורך), לשיר עם אפי נצר: השירים שאנו אוהבים, עמ' 12, ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל, 1991. (הספר בקטלוג ULI)
יאיר שרגאי (עורך), לאוהבים את האביב: שירי יורם טהרלב, עמ' 34, הוצאת משרד הביטחון, 1981. (הספר בקטלוג ULI)
תלמה אליגון-רוז (עורכת), עכשיו שרים: שירים שטוב לשיר, עמ' 22, הוצאת כנרת, 2003. (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  תכנית ח' - וביום השלישי, באתר שרים במדים
↑   הלהקה - אין כבר דרך חזרה, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 5:29)
↑  אין כבר דרך חזרה, באתר האינטרנט של יורם טהרלב
↑  יעקב בר-און, אלוף שלוש הלהקות, באתר News1 מחלקה ראשונה, 20 באפריל 2010
↑  חיים גלעדי, ישראל האמיתית של מלחמת ההתשה נחשפת בין השורות של שירי התקופה, באתר מידה, 28 ביולי 2017
רוברט ה. ג'קסון

רוברט האווט ג'קסון (באנגלית: Robert Houghwout Jackson;‏ 13 בפברואר 1892 –  9 באוקטובר 1954) היה פוליטיקאי, עורך דין ושופט אמריקאי, שכיהן כשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית. קודם לכן כיהן כפרקליט המדינה וכתובע הכללי של ארצות הברית, והוא האדם היחיד שכיהן בכל שלושת התפקידים הללו. ג'קסון היה גם תובע ראשי במשפטי נירנברג נגד פושעי המלחמה הנאצים לאחר מלחמת העולם השנייה.
ג'קסון התקבל ללשכת עורכי הדין באמצעות שילוב של למידה עצמית בהדרכת עורך דין עם לימודים מסודרים בבית ספר למשפטים. הוא אחרון השופטים שמונה לבית המשפט העליון של ארצות הברית ללא תואר במשפטים. הוא נודע בשל עצתו ש"כל עורך דין הראוי לשמו יאמר לחשוד, בלשון שאינה משתמעת לשתי פנים, לא למסור הודאה למשטרה בשום נסיבות", ועל אמרתו על בית המשפט העליון, "אנו לא הערכאה הסופית מפני שאנו חסינים מטעויות, אלא אנו חסינים מטעויות רק מפני שאנו הערכאה הסופית". גק'סון זכה למוניטין כאחד מכותבי פסקי הדין המצטיינים של בית המשפט העליון וכאחד מאלו שהיו מחויבים לתהליך הוגן כהגנה מפני סוכנויות הממשל שמרחיקות לכת יתר על המידה בפעולותיהן.
ראשית חייו

רוברט ג'קסון נולד בחווה של משפחתו בעיירה ספרינג קריק, שבמחוז וורן, פנסילבניה, וגדל בכפר פרוסברג שבמדינת ניו יורק. הוא היה בנם של ויליאם אלדרד ג'קסון ואנג'לינה האווט. ב-1909 הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון של פרוסברג, ובשנתיים הבאות למד בבית הספר שבג'יימסטאון כדי לשפר את מיומנויות הכתיבה שלו.
ג'קסון החליט לפנות לקריירה משפטית. מאחר שלימודים בקולג' או בבית ספר למשפטים לא היוו דרישה מחייבת למקצוע, במקרה שהמועמד למד בהדרכתו של עורך דין מוכר, בגיל 18 הוא החל ללמוד משפטים במשרד עורכי דין בג'יימסטאון שבו דודו, פרנק מוט, היה שותף. עד מהרה הכיר אותו דודו לפרנקלין דלאנו רוזוולט, שהיה אז חבר הסנאט של מדינת ניו יורק. בשנים 1911–1912 למד ג'קסון בבית הספר למשפטים אולבני של אוניברסיטת יוניון. באותה תקופה עמדו בפני תלמידי המוסד שלוש אפשרויות: שמיעת קורסים בודדים ללא קבלת תואר, השלמת תוכנית דו-שנתית וקבלת תואר במשפטים, או בחינה בידע הנדרש מתלמיד בשנתו הראשונה ולאחר מכן השלמת התוכנית הדו-שנתית וקבלת תעודת גמר. ג'קסון בחר באפשרות השלישית. הוא השלים בהצלחה את הקורסים של השנה השנייה וב-1912 קיבל את תעודת הגמר.
לאחר סיום לימודיו באולבני שב ג'קסון לג'יימסטאון כדי להשלים את הכשרתו. ב-1913 הוא עבר את בחינות לשכת עורכי הדין של ניו יורק והצטרף למשרד עורכי דין בג'יימסטאון. ב-1916 הוא נשא לאישה את אליס גרהרדט. ב-1917 הצטרף ג'קסון למשרד עורכי הדין "פני, קילין וניי", משרד עורכי דין מוביל בבאפלו, שם הוא עסק בעיקר בייצוג חברת הרכבות הבינלאומית. בסוף 1918 הוא שב לג'יימסטאון כדי לשמש כיועץ המשפטי של העירייה.
ב-15 השנים הבאות הוא בנה משרד עורכי דין מצליח והיה לאחד מעורכי הדין המובילים במדינת ניו יורק. הוא גם זכה למוניטין ברמה הלאומית בזכות תפקידי הנהגה בלשכת עורכי הדין ובארגונים משפטיים אחרים. ב-1930 נבחר ג'קסון כחבר במכון האמריקאי למשפטים. ב-1933 הוא נבחר כיושב ראש ועידת לשכות עורכי הדין האמריקאיות.
במקביל היה ג'קסון פעיל בתחום הפוליטי במסגרת המפלגה הדמוקרטית. בבחירות לנשיאות של 1916 הוא הוביל את התנועה לבחירתו של וודרו וילסון לכהונה שנייה בג'יימסטאון. בשנים שלאחר מלחמת העולם הראשונה הוא היה חבר בוועדה של המפלגה הדמוקרטית במדינת ניו יורק. הוא גם המשיך את שיתוף הפעולה שלו עם רוזוולט. כאשר כיהן רוזוולט כמושל ניו יורק בשנים 1929–1933, הוא מינה את ג'קסון כחבר ועדה שבחנה את מערכת המשפט של המדינה והציעה צעדי רפורמה. ג'קסון דחה הצעה של רוזוולט להתמנות כחבר במועצה לשירות ציבורי של המדינה, שכן הוא התכוון להמשיך בעריכת דין במגזר הפרטי.
בממשל הפדרלי

בבחירות לנשיאות של 1932 היה ג'קסון פעיל במסע הבחירות של רוזוולט כיושב ראש הארגון שנקרא "עורכי דין דמוקרטים למען רוזוולט".
ב-1934 הצטרף ג'קסון לממשל של רוזוולט. בתחילה הוא שימש כעוזר היועץ המשפטי הראשי של משרד ההכנסות הפנימיות של מחלקת האוצר (כיום שירות הכנסות הפנים), שם הוא היה אחראי על 300 עורכי דין שניהלו תיקים מול מועצת עתירות המיסוי. ב-1936 התמנה ג'קסון כעוזר התובע הכללי של ארצות הברית, ובתפקיד זה הוא עמד בראש חטיבת המיסוי של מחלקת המשפטים. ב-1937 הוא היה לעוזר התובע הכללי האחראי על חטיבת ההגבלים העסקיים.
ג'קסון היה תומך של מדיניות הניו דיל. הוא הופיע בבתי משפט בתיקים נגד תאגידים וחברות. הוא היה חלק מצוות התביעה נגד סמואל אינסול ב-1934, בתיק מס ההכנסה נגד אנדרו ויליאם מלון ב-1935 ובתיק ההגבלים העסקיים נגד תאגיד אלקואה ב-1937, שבו למשפחת מלון היה אינטרס חשוב.
פרקליט המדינה של ארצות הברית

במרץ 1938 מונה ג'קסון כפרקליט המדינה של ארצות הברית במקומו של סטנלי ריד שמונה לשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית. בתפקיד זה הוא שימש עד ינואר 1940 והיה הנציג המשפטי הראשי של הממשלה בפני בית המשפט העליון. בתקופה זו הוא ניהל את הטיעונים ב-44 תיקים מול בית המשפט העליון בשם הממשלה הפדרלית, מתוכם הוא הפסיד רק בשישה. הישגו זה הוביל את השופט לואי ברנדייס להעיר פעם שג'קסון ראוי לשמש בתפקידו לכל ימי חייו.
הנשיא רוזוולט ראה בג'קסון מועמד אפשרי לנשיאות בבחירות לנשיאות של 1940, ופעל יחד עם צוותו לקדם את הפרופיל הציבורי של ג'קסון. תוכניתם כללה את הזכרת שמו של ג'קסון באופן חיובי לעיתים תכופות ככל האפשר, ושג'קסון ישתתף לעיתים מזומנות בהופעות הציבוריות של רוזוולט. בהמשך התכוונו רוזוולט ויועציו לקדם את בחירתו של ג'קסון כמועמד לתפקיד מושל ניו יורק ב-1938. בהמשך הם חדלו ממאמציהם ליצור בסיס תמיכה רחב למועמדותו של ג'קסון לתפקיד המושל כאשר הם נתקלו בהתנגדות ממנהיגי המפלגה במדינה. בנוסף, החלטתו של רוזוולט להתמודד על תקופת נשיאות שלישית ב-1940 הפכה את הצורך לזהות יורש ולקדמו למיותר. במקום להתמודד על המועמדות למשרת המושל או לנשיא, הצטרף ג'קסון לקבינט של רוזוולט ומונה לתובע הכללי של ארצות הברית.
התובע הכללי של ארצות הברית

ב-4 בינואר 1940 מונה ג'קסון כתובע הכללי ה-57 של ארצות הברית במקומו של פרנק מרפי. כתובע הכללי תמך ג'קסון בהצעת החוק של סם הובס שהפכה את האזנות הסתר לטלפונים על ידי ה-FBI או כל סוכנות ממשלתית אחרת לחוקיות, בתנאי שההאזנות יתבצעו על בסיס חשד לביצוע עבירה. הצעת חוק זו זכתה להתנגדותו של יושב ראש רשות התקשורת הפדרלית ג'יימס לורנס פליי והיא לא התקבלה.
בעת כהונתו כתובע הכללי סייע ג'קסון לנשיא רוזוולט לארגן את הסכם השאל-החכר, שאפשר לארצות הברית להעביר אספקה לסיוע למאמץ המלחמתי של בעלות הברית עד לכניסתה הרשמית למלחמת העולם השנייה.
שופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית

ב-1941, כאשר הרלן סטון החליף את צ'ארלס אוונס יוז שפרש כנשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית, מינה הנשיא רוזוולט את ג'קסון כשופט בית המשפט העליון כדי לאייש את המושב שהתפנה. ב-12 ביוני נשלח המינוי לאישור הסנאט של ארצות הברית, ב-7 ביולי אושר המינוי וב-11 ביולי קיבל ג'קסון את המינוי באופן רשמי. כשופט נודע ג'קסון בשל סגנון כתיבתו הרהוט ובשל היותו מגן חירויות הפרט.
ב-1943 כתב ג'קסון את חוות דעת הרוב בפסק הדין "מועצת החינוך של מדינת וירג'יניה המערבית נגד בארנט" (West Virginia State Board of Education v. Barnette), שהפך על פיה את תקנת בתי הספר הציבוריים שחייב הצדעה לדגל ושקבעה עונשי הרחקה והעמדה לדין לתלמידים שלא ימלאו אחר התקנה. דבריו הסוערים של ג'קסון בפסק דין זה שנגעו לזכויות הפרט צוטטו באופן נרחב.
בפסק הדין "חברת הלוחות והצינורות יאנגסטאון נגד סוייר" (Youngstown Sheet & Tube Co. v. Sawyer) מ-1952, הצטרף ג'קסון לדעת הרוב של בלאק, לפיה אין לנשיא הארי טרומן סמכות לתפוס מפעלי פלדה במהלך מלחמת קוריאה כדי למנוע שביתה. ג'קסון כתב גם דעת יחיד משלו, ועל אף שלא הייתה זו דעת הרוב היא הפכה לאחת מחוות הדעה המשפיעות והמצוטטות ביותר, כולל על ידי שופטי בית המשפט העליון האחרים, באשר ליחסים בין הנשיא לקונגרס וגבולות סמכותו של הנשיא. בחוות דעתו כתב ג'קסון שבין תחום המקרים שבהם הנשיא פועל בבירור בתחום סמכותו, כפי שהגדיר הקונגרס, לבין התחום בו הוא פועל בבירור בניגוד להוראות הקונגרס קיים תחום אפור (שג'קסון כינה "אזור דמדומים") של מקרים שבהם לא הכריע הקונגרס באופן ברור, ואשר בו נאלצים השופטים להכריע בהתאם לסיטואציה בהתחשב באי-הוודאות.
שופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית > ג'קסון ופסק הדין דניס נגד ארצות הברית > מבחן "סכנה ברורה ומיידית"

ב-1919 פסק בית המשפט העליון בפסק הדין "שנק נגד ארצות הברית" (Schenck v. United States). בתיק זה העותרים, חברי המפלגה הסוציאליסטית של אמריקה, הורשעו בהפרת חוק הריגול של 1917 (Espionage Act of 1917), בעוון הדפסה והפצה של עלונים בהם נטען שלאזרחים אמריקאים הוקנתה הזכות להתנגד לגיוס במהלך מלחמת העולם הראשונה, בין השאר בשל הסיבה שהגיוס מנוגד לחוקת ארצות הברית. ההחלטה בתיק זה הגדירה את המושג מבחן סכנה ברורה ומיידית, שקבע את התקן לביסוס הרשעה כאשר דיבור מהווה ראיה לביצועה של עבירה. השופט אוליבר הולמס, כתב את פסק הדין שהתקבל פה אחד על ידי כל שופטי בית המשפט העליון, אישר את החלטת בית המשפט בערכאה הנמוכה:
אנו מודים שבמקומות רבים ובזמנים רגילים, הנתבעים, באומרם מה שנכתב בעלון, יכולים ליהנות מזכויותיהם החוקתיות. אך אופיו של כל מעשה תלוי בנסיבות שבו הוא נעשה... השאלה בכל מקרה היא אם המילים שבהן נעשה שימוש באו לידי ביטוי בנסיבות כאלה, והן בעלות אופי שייצור "סכנה ברורה ומיידית" כך שהם יגרמו לביצוע העבירות המהותית שלקונגרס ניתנה הזכות למונעם. זוהי שאלה של סמיכות ומידתיות.
שופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית > ג'קסון ופסק הדין דניס נגד ארצות הברית > דניס נגד ארצות הברית > רקע

ב-1951 פסק בית המשפט העליון בפסק הדין "דניס נגד ארצות הברית" (Dennis v. United States). בתיק זה העותרים היו קומוניסטים אדוקים שהתארגנו לטובת לימוד "הדוקטרינה המרקסיסטית-לניניסטית". הטקסטים העיקריים שבהם נעשה שימוש ללימוד הדוקטרינה היו: "ההיסטוריה של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות", "יסודות הלניניזים מאת סטלין", "המניפסט הקומוניסטי מאת מרקס ואנגלס" ו"המדינה והמהפכה" מאת לנין. העותרים הורשעו בהפרת סעיפים שתיים ושלוש של חוק סמית' (Smith Act), שבין השאר הוציא מחוץ לחוק קשירת קשר לארגון קבוצה שקוראת להפלת ממשלת ארצות הברית באמצעות כוח או אלימות. השאלה שניצבה לפתחו של בית המשפט העליון הייתה "אם סעיפים אלו בחוק סמית', מטבעם או כפי שפורשו ויושמו בתיק זה, מפרים את התיקון הראשון וסעיפים אחרים של מגילת הזכויות...".
שופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית > ג'קסון ופסק הדין דניס נגד ארצות הברית > דניס נגד ארצות הברית > דעתו של ג'קסון

בפסק הדין דניס נגד ארצות הברית סיכם ג'קסון בחוות דעתו ש"מבחן הסכנה הברורה והמיידית" לא צריך להיות מיושם. לצורך כך הוא ערך את הניתוח הבא: הקומוניזם הוא בר השפעה מחוץ לארצות הברית, אופיים של הקומוניסטים, והבעיות ביישום המבחן. את הניתוח שערך ג'קסון ניתן לסכם בצורה הבאה:
בנוגע להשפעה של הקומוניזם על ארצות זרות באופן היסטוריה, השתמש ג'קסון בניתוח השפעתו על צ'כוסלובקיה. בצ'כוסלובקיה, ארגון קומוניסטי שהיה מוסווה כמפלגה פוליטית ביסס בחשאי את שורשיו בעמדות מפתח "במשטרה ובשירותי המידע". במהלך תקופה של משבר לאומי, הופיע ארגון קומוניסטי חשאי והפיל את ממשלת צ'כוסלובקיה. בהשגת השליטה על אמצעי תקשורת ההמונים ועל התעשייה, הכלל של הארגון הקומוניסטי היה "דיכוי הטרור". באופן אירוני, כפי שציין ג'קסון, הארגון הקומוניסטי דיכא את החירויות שאפשרו את קשירת הקשר שהעלתה אותו לשלטון.
בנוגע לאופיים של הקומוניסטים, אפיין אותם ג'קסון כמסורים באופן יוצא מן הכלל כקבוצה שחבריה נבחרו בקפידה, בעלת משמעת וככאלה שהנחילו את המדיניות הקומוניסטית. מטרת חברי המפלגה הייתה לחדור בחשאי לעמדות בממשל, בתעשייה, ובאיגודים המקצועיים ולהשליט את כוחם בגופים אלו. ג'קסון המשיך ואמר שאף על פי ש"לקומוניסטים אין שום נקיפות מצפון בנוגע לחבלה, טרור, רצח או התפרעות האספסוף", הם "תומכים בשימוש בכוח רק כאשר זה נבון מבחינתם", "דבר שלעולם לא יהיה נחוץ, שכן חדירה והונאה יהיו צעדים מספיקים".
בנוגע לבעיות של יישום מבחן הסכנה הברורה והמיידית בפסק הדין דניס נגד ארצות הברית, סבר ג'קסון שהמבחן נוסח "לפני שתקופת מלחמת העולם השנייה חשפה את העדינות והיעילות של הטכניקה המהפכנית המודרנית שבה נעשה שימוש על ידי מפלגות טוטליטריות". ג'קסון האמין שיישום מבחן הסכנה הברורה והמיידית צריך להיות מוגבל למקרים שבהם יש דמיון מספיק לאלו שלשמם הוא נוצר במקור, כלומר "...הפשע של נאום חוצב להבות בקרן הרחוב, או צעידתם של כמה אוהדים הנושאים דגל אדום, או סירוב של תלמידי בית ספר של עדי יהוה להצדיע לדגל שלנו". בהביעו את דאגתו העמוקה שהפירוש הרחב שנתן בית המשפט לאחרונה למבחן הסכנה הברורה והמיידית בפסק הדין "ברידג'ס נגד מדינת קליפורניה" (Bridges v. State of California), טען ג'קסון שהמבחן מקנה לקומוניסטים "חסינות חסרת תקדים", בעוד ש"הממשלה שבויה במלכודת מילולית שנוצרה על ידי בית המשפט". ג'קסון המשיך ותיאר את יישום המבחן כלפי הקומוניסטים, כאשר הוא הגדיר את תאימותו של חוק סמית' לחוקה, או כפי שמיושם באחד מ"...הערכות הבלתי נתפסות, כולל תופעות בינלאומיות ולאומיות, שמטרידות את משרדי החוץ המושכלים ביותר ואת הפוליטיקאים המנוסים ביותר שלנו".
את הניתוח שלו בתיק דניס נגד ארצות הברית על בסיס התיקון הראשון סיכם ג'קסון בטענה ש:
אלה שניסחו את "מבחן הסכנה הברורה והמיידית" מעולם לא יישמו אותו במקרה כמו זה, ואף אני לא. אם הוא ייושם כפי שמוצע פה, משמעות הדבר שהמזימה הקומוניסטית מוגנת במהלך תקופת התכנון שלה. השלבים המקדימים של הארגון וההכנות שלה חסינים מפני החוק. הממשלה יכולה לפעול רק לאחר שפעולה גלויה ממשמשת ובאה, וכאשר הממשלה עושה זאת, כמובן שזה יהיה מאוחר מדי.
שופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית > ג'קסון ופסק הדין דניס נגד ארצות הברית > דניס נגד ארצות הברית > החלטת בית המשפט

בסופו של דבר, יישם בית המשפט בפסק הדין "דניס נגד ארצות הברית" גרסה משלו ל"מבחן הסכנה הברורה והמיידית", שלמעשה לא הסכימה עם המרכיבים הניתוחיים של הסבירות והארעיות שהופיעו קודם לכן בדרישות ליישומה. ג'קסון על כל פנים, כפי שתיאר זאת אחד הפרשנים, הביע בפסק דין זה (לכל הפחות בנוגע לקומוניסטים) ש"כאשר נעשה בו שימוש כחלק מקשירת קשר לפעול באופן בלתי חוקי, חופש הדיבור מאבד את ההגנה המוקנית לו בתיקון הראשון".