stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית הדין הפלילי הבין-לאומי לרואנדה
ההליכים > משפטים בולטים

במהלך המשפט הראשון שבו עסק בית הדין, משפטו של ז'אן פול אקייסו, ששימש כראש עיר שבתחומה נרצחו בני טוטסי, הואשם בפשעים נגד האנושות ובמספר קטגוריות של רצח עם. במשפטו, נקבע לראשונה כי גם אלימות מינית בזמן מלחמה יכולה להיחשב כפשע מסוג רצח עם. שופטי בית הדין קבעו כי "תקיפות מיניות היו חלק אינטגרלי מתהליך הריסת הקבוצה האתנית של בני הטוטסי, וכי מעשי האונס היו שיטתיים וכוונו רק נגד נשות הטוטסי, מה שמעיד על המטרה המפורשת של המעשים האלה - לחולל רצח עם". בית המשפט גזר על אקייסו מאסר עולם.
במהלך משפטו של ז'אן קמבנדה, ראש ממשלת רואדה בזמן הטבח, הוא הודה לראשונה שאכן היה רצח עם, וכי הדבר תוכנן מראש. קמבנדה הורשע בעבירות של רצח עם ופשעים נגד האנושות, ונגזר עליו עונש של מאסר עולם, אותו הוא מרצה בבית סוהר בבמקו.
ביוני 2011 הורשעה, פאולין ניירמסוהוקו, שכיהנה בין השנים 1992-1994 כשרה לענייני משפחה וקידום נשים ברואנדה. היא הואשמה כי במהלך רצח העם במדינה סייעה ועודדה מיליציה משבט ההוטו לבצע מעשי זוועה בבני שבט הטוטסי. היא נשפטה למאסר עולם. היא האישה הראשונה שהורשעה ברצח עם, ואונס כפשע נגד האנושות.
משפט נוסף שהתנהל בין השנים 2000 ל-2003 זכה לכינוי "תקשורת השנאה". הנאשמים במשפט זה היו מנהלי תחנת הרדיו Radio Télévision Libre des Mille Collines, שבסמוך לרצח העם ובמהלכו שידרה שידורי תעמולה והסתה נגד בני הטוטסי, הבלגים, אנשי האו"ם ואף נגד בני הוטו מתונים. שדרניה של התחנה קראו לחסל את בני הטוטסי. לתחנת הרדיו היה תפקיד מכריע במתן לגיטימציה למעשים, ובית הדין גזר על מנהליה (וביניהם, גם פרדיננד נאימנה) עונש של מאסר עולם.
בפסק דין המכונה "MILITARY 1", וניתן ב-18 בדצמבר 2008, נשפטו ראשי מערכת הביטחון הרואנדית בזמן רצח העם, ובראשם שר ההגנה הרואנדי דאז, הקולונל תאונסט בגוסורה. המותב, בראשות השופט אריק מסה, קבע כי שלושה מתוך ארבעת הנאשמים ישלחו לרצות מאסר עולם, והנאשם הרביעי זוכה מכל ההאשמות. למרות שהנאשמים נמצאו אשמים בפשעי מלחמה ובפשעים נגד האנושות, הטריבונל לא מצא אותם אשמים בתכנון מראש של פתרון סופי לטוטסי. פסק הדין, המשתרע על למעלה משש מאות עמודים, סוקר בהרחבה את שליטתם של הנאשמים במיליציות ה"איטרנהמוואה" האכזריות, את ההיסטוריה שהובילה לרצח העם, טכניקות שונות ששימשו לרצח (כמו מחסומי דרכים) ואת השתלשלות העניינים במהלך מלחמת האזרחים שהובילה לרצח עם.
השופטים

חלק משופטי בית הדין היו שופטים קבועים, וחלקם מונו אד הוק לדיון במשפטים מסוימים.
הנשיא הראשון של בית הדין היה לייטי קאמה מסנגל.
ב-2007, נשיא בית הדין היה השופט דניס ביירון מסנט קיטס ונוויס, ששימש בעבר כנשיא בית המשפט העליון של האיים הקאריביים המזרחיים. סגניתו הייתה השופטת הפקיסטנית חאלידה ראשיד חאן.
בית המשפט היה מורכב משלוש לשכות (קבוצות של שופטים), כאשר במשפט בערכאה ראשונה ישבו שלושה בדיו, וכן מלשכת ערעורים, שערעורים שנשמעו בפנייה נידונו בפני חמישה שופטים.
נאווי פילאי, נציבת זכויות האדם של האו"ם, כיהנה כנשיאת בית הדין בשנים 2003–2008.
התביעה

מערכת התביעה הייתה מחולקת לשניים: מחלקה אחת עסקה בחקירה ובאיסוף ראיות ועדויות (תפקיד הדומה לתפקידה של המשטרה) ואילו המחלקה השנייה עסקה בהעמדה לדין ובניהול התביעות בבית הדין (תפקיד הדומה לתפקידה של הפרקליטות). ב-2003 כיהן בתפקיד התובע הכללי חסן בובקר ג'אלו, שכיהן בעבר כתובע הכללי של גמביה וכשר המשפטים שלה.
ראו גם

ועדת מוקיו
פאולין נירמאסוהוקו
החלטה 1901 של מועצת הביטחון של האו"ם
הערות שוליים

↑  "THE PROSECUTOR VERSUS JEAN-PAUL AKAYESU" (PDF). אורכב מ-המקור (PDF) ב-2013-06-11. נבדק ב-2013-02-08.
↑  עו"ד ענת טהון אשכנזי, נשים במלחמה: אלימות מינית והמשפט הבינלאומי | IDI, באתר www.idi.org.il, ‏2023-08
↑  The Prosecutor v. Jean Kambanda (Judgement and Sentence), Refworld (באנגלית)
↑  לראשונה: אשה הורשעה במעורבות ברצח עם, באתר ynet, 24 ביוני 2011
↑  Holocaust Memorial Day Trust | International Criminal Tribunal for Rwanda (באנגלית)
}
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263136405171  BnF: cb12517053s (data)  GND: 5282544-9  ISNI: 0000 0001 2293 0178  LCCN: no94042426  NKC: kn20010710499  SELIBR: 119502  SUDOC: 034412476  VIAF: 140804872   WorldCat (עם VIAF): 140804872 
שופטי בין הדין הפלילי הבין לאומי לראונדה
גל סופות הטורנדו בארצות הברית (2021)

| --- | --- |

מפת מכ"ם המתארת את מסלול הסופה
 סוג:  טורנדו
 תאריך התחלה:  10 בדצמבר 2021
 תאריך סיום:  11 בדצמבר 2021
 משך האסון:  10 בדצמבר 2021 – 11 בדצמבר 2021 (יומיים)
 במדינות או באזורים:  דרום ארצות הברית, המערב התיכון
 הרוגים:  89
סופת הטורנדו בארצות הברית (2021) הייתה סופת טורנדו נדירה שהתרחשה ב-10–11 בדצמבר 2021 בדרום ארצות הברית והמערב התיכון. הסופה החלה בצפון מזרח ארקנסו, והמשיכה למיזורי, אילינוי, טנסי, וקנטקי.
הערכות ראשוניות מצביעות על כך שמשפחת הטורנדו - שזוהתה על ידי כמה כלי תקשורת כ"טורנדו ארבע המדינות", בשל מאפיינים הדומים של הסופה לטורנדו התלת-מדינות ב-1925 - עשויה לחתוך נתיב של עד 250 מייל (400 ק"מ). סופות רעמים אחרות השפיעו על חלקים ממזרח מיזורי, דרום אילינוי, מערב ואמצע טנסי, ומערב ומרכז קנטקי בשעות הערב המאוחרות עד שעות הלילה של 11 בדצמבר, כולל שתי סופות טורנדו עזות שפגעו באולינג גרין, קנטקי ומיזורי.
הערכות לא מאומתות מצביעות על כך שהתפרצות הטורנדו גרמה לבין 75–100 מקרי מוות בארבע המדינות. אם יאושרו הנתונים, יהיה זה אירוע הטורנדו הקטלני ביותר בהיסטוריה של מדינת קנטקי, שיעלה על הטורנדו באזור לואיוויל שהתרחש ב-27 במרץ 1890, שגרם לפחות ל-76 הרוגים.
נפגעים ונזק

העיר מייפילד בקנטקי ספגה את הנזק הרחב ביותר. דווח כי כ-110 בני אדם נלכדו בבית חרושת לנרות כאשר הטורנדו פגע במקום. 40 בני אדם חולצו מהבניין. נזק חמור נגרם למספר מבנים באזור מייפילד מרכז העיר המסחרי, כולל בית העירייה. גם תחנת הכיבוי ותחנת המשטרה בעיר נהרסו.
מושל קנטקי, אנדי בישיר, הצהיר כי מעל 50 אנשים מתו בעיר, מאוחר יותר הוא העלה את הערכתו ל-70 בני אדם, וכן אמר שמניין ההרוגים עלול לעלות ליותר מ-100. על פי ההערכות, הטורנדו הוא ככל הנראה הטורנדו הקטלני ביותר בהיסטוריה של קנטקי מאז ההתפרצות באזור לואיוויל ב-1890, וההתפרצות הקטלנית ביותר שהתרחשה במדינה מאז התפרצות ב-1974.
מעל 14,000,000 תושבים נותרו ללא חשמל. ברחבי המדינה כולה, היו הערכות שבין 60,000,000 ליותר מ-80,000,000 אנשים נותרו ללא חשמל.
לאחר מכן

נשיא ארצות הברית, ג'ו ביידן הכריז על אסון חירום עבור מדינת קנטקי. ביידן גם הצהיר שהוא יאשר הצהרות חירום למדינות אחרות אם יגישו אותן.
הערות שוליים

↑   לפחות 70 הרוגים בסופות טורנדו בארה״ב, חשש לחייהם של עשרות נוספים, באתר הארץ, 11 בדצמבר 2021
↑  'I'm so scared': Frantic videos show chaos of deadly Kentucky tornado, NBC News (באנגלית)
↑  Kentucky hardest hit as storms leave dozens dead in 5 states, AP NEWS, ‏11 בדצמבר 2021 (באנגלית)
בית פוריכ

| --- | --- |

מבט על בית פוריכ מכיוון רכס הגדעונים
 טריטוריה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 נפה:  שכם
 שטח:  28,550 דונם
 גובה:  417 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  13,477 (2017)
 קואורדינטות:  32°10′37″N 35°20′11″E﻿ / ﻿32.176944444444°N 35.336388888889°E﻿ / 32.176944444444; 35.336388888889 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת צפון השומרון מוגדלת) בית פוריכ(למפת צפון השומרון רגילה) בית פוריכ(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית פוריכ(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית פוריכ  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
הכניסה לבית פוריכ
בית פֿוּרִיכּ (בערבית: بيت فوريك) היא עיירה פלסטינית בנפת שכם שבשומרון, כתשעה קילומטרים דרומית-מזרחית לשכם. יש המזהים אותה עם היישוב היהודי פֶּרֶךְ, שהתקיים בתקופת המשנה בשומרון ונודע באגוזיו ובשקדיו המשובחים, "אגוזי פֶּרֶך".
בשנת 2017 מנתה אוכלוסיית העיירה 13,477 תושבים, לפי פרסומי הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה.
בשנת 2001 דווח כי העיירה אינה מחוברת לרשת המים, ואלה מסופקים באמצעות מכליות. בשנת 2019 הונחו צינורות כחלק ממיזם לאספקת מים לכפרים בית פוריכ ובית דג'ן, אך אלה נהרסו על ידי הרשויות הישראליות, בנימוק של העדר היתר בניה.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
נויבאואר וחוקרים אחרים הציעו לזהות את בית פוריכ עם היישוב פֶּרֶךְ, שמוזכר במשנה מספר פעמים בהקשר לאגוזים שנקראו על שם היישוב (לצד היישוב בדן, המזוהה עם אל-באד'אן ונמצא גם הוא בנפת שכם של ימינו). עד המאה ה-19 גדלו באזור הכפר אגוזי מלך משובחים. הארכאולוג הצרפתי פליקס-מארי אבל העדיף לזהות את פרך עם הכפר פרח'ה.
קונדר הציע לזהות את בית פוריכ עם כפר באותו השם שהופיע בכרוניקה השומרונית, וכותב ששומרונים ישבו במקום במאה השביעית.. המקום נזכר גם בתולידה וכן בקונטינואטיו של הכרוניקה השומרונית של אבו אל-פתח.
בשל המפגעים הרבים שיצאו מהכפר הטיל צה"ל משנת 2001 ועד לשנת 2008 כתר על בית פוריכ ועל הכפר הסמוך בית דג'ן, והמעבר התאפשר רק דרך מחסום בית פוריכ.
ב-22 באוגוסט 2011 עתר ראש המועצה לבג"ץ, בדרישה לאפשר לתושבים גישה לאדמותיהם החקלאיות הסמוכות להתנחלות איתמר ומאחזיה השונים, גישה שנמנעה מהם במשך כעשור. כעבור שנה התאפשרה מחדש הגישה לאדמות, לאחר שהתברר שהצו האוסר על הגישה הוצא לאחר הגשת העתירה.
ב-2007 הוקמה בכפר אנדרטה לזכרם של סדאם חוסיין, צאצאיו, וחבריו השהידים.
אירועי אלימות בכפר ובסביבתו

מהכפר יצאה "חוליית בית פוריכ" שעסקה בטרור בשומרון ובמרכז הארץ. בשנת 1970 חיסל צוות של חיילי צה"ל המחופשים לערבים את החוליה.
ב-26 באוקטובר 1998 רצח גור האמל, תושב איתמר השכנה, את אחמד סולימאן חטאטבה, בן 68, תושב בית פוריכ שעסק בעיבוד אדמתו. הרוצח נדון למאסר עולם.
ב-29 למאי 2002 יצא מחבל מהכפר אל ההתנחלות הסמוכה איתמר, שם רצח ביריות שלושה נערים בישיבה התיכונית "חיצים" ופצע שניים נוספים.
ב-26 לדצמבר 2003 עצרו חיילי צה"ל שני פעילי החזית העממית מתושבי הכפר, בטענה שהתכוונו לבצע פיגוע תופת. המעצר נעשה יום לאחר הפיגוע בתחנת האוטובוס במחלף גהה במהלכו רצח מחבל אחר מהכפר ארבעה ופצע שישה עשר בני אדם.
ב-1 באוקטובר 2015 נרצחו בסמוך לכפר איתם ונעמה הנקין שנסעו ברכבם עם ארבעת ילדיהם.
ב-11 ביוני 2016 נהרג תושב הכפר מירי חיילים במחסום הכניסה לכפר. לפי דובר צה"ל, ההרוג נורה כשניסה לתקוף חיילי צה"ל בסכין, הפלסטינים דיווחו כי האיש היה מעורער בנפשו ולא נשא סכין.
באנדרטה שבכפר מונצחים כ-90 מתושבי הכפר שנהרגו מאז מלחמת ששת הימים: במהלך הפגנות והפרות סדר, פעולות טרור, בני הכפר שנהרגו באירועי ספטמבר השחור וכאלו שנהרגו בידי מתנחלים.
גאוגרפיה

רכס ההר שעליו בנוי הכפר, רכס ג'דוע, ממוקם על קו פרשת המים הארצי. באזור הכפר, נובעים מעיינות שכבה רבים. מצפון לכפר ממוקמת בקעת בית דג'ן המשמש לגידולי דגנים וירקות.
אזור הכפר ידוע באגוזיו המשובחים, הסיבה לאיכותם של האגוזים היא כי קור גורם להשבחת האגוזים, יחד עם אדמת סחף עמוקה. האזור מצוי בבקעת בית דגן, שהיא עמק גבוה וקריר, עם אדמת סחף עמוקה. מכיוון שההרים מסביבו גבוהים יותר, אוויר קר גולש מההרים לעמק והטמפרטורות בו בלילה נמוכות מההרים שסביבו.
הערות שוליים

↑  עמנואל הראובני, לקסיקון ארץ ישראל, משרד החינוך ומטח, 2010
↑  מכתב של האגודה לזכויות האזרח, 8 בנובמבר 2001
↑  גישת בני אדם למים נפגעה בשל הרס המבנים בגדה המערבית, באתר משרד האו"ם לתיאום עניינים הומניטריים, ‏15 באפריל 2019
↑  משנה, מסכת ערלה, פרק ג', משנה ז'; משנה, מסכת כלים, פרק י"ז, משנה ה'
↑  Neubauer, 1868, p. 275; Conder and Kitchener, 1882, SWP II, p.229
↑  Conder, 1877, p. 29
↑  Bulletin for Biblical Research - Notes from the memoir, ‏1877 (באנגלית), עמ' 29.
↑  Dauphin, 1988, p. 848
↑  Conder, 1876, p.196
↑  Levy-Rubin, Milka (2021). The Continuatio of the Samaritan Chronicle of Abu l-Fath al-Samiri al-Danafi: Annotated Translation. Gerlach Press. p. 184. doi:10.2307/j.ctv1b9f5x9.9. ISBN 978-3-95994-104-4.
↑  פסק דין בג"ץ 6061/11, 11 ביולי 2012, באתר "תקדין"
↑  اعادة ترميم النصب التذكاري لشهيد الحج الاكبر في بلدة فوريك, www.albasrah.net
↑  بيت فوريك بالصور, youth.editboard.com (בערבית)
↑  ניצה צמרת, פרשייה מן העבר: חיסול חוליית בית פוריק, בכתב העת "מבט מל"מ: כתב עת לענייני מודיעין ובטחון" מבית המרכז למורשת המודיעין, באתר כותר, גיליון 13, עמ' 7–8, ‏יוני 1996.
↑  דף אסיר, באתר חננו
↑  עתירה לבג"ץ 9593/04
↑  מאסר עולם לגור המל שהורשע ברצח פלסטיני, 11 במאי 2000 באתר נענע10
↑  אנשיל פפר, חיים שדמי, יהונתן ליס, המחבל ירה צרורות לעבר החדרים ומגרש הכדורסל, באתר הארץ, ‏29 במאי 2002
↑  כוח צנחנים עצר הלילה פעיל חזית עממית שתכנן לבצע פיגוע התאבדות, באתר ynet, 26 בדצמבר 2003
↑  בכפר בית פוריק נעצר הלילה מחבל שתכנן לבצע פיגוע תופת, באתר ערוץ 7, ‏26 בדצמבר 2003
↑  איתי בלומנטל, אלישע בן קימון, אליאור לוי ורותם אליזרע, פיגוע ירי בשומרון: נעמה ואיתם נרצחו לעיני ילדיהם – פיגוע ירי קטלני בין איתמר לאלון מורה סמוך לבית פוריק., באתר ynet, 2 באוקטובר 2015
↑  שבתי בנדט‏, מחבל איים בסכין על חיילים ליד שכם ונורה; הפלסטינים: "מעורער בנפשו", באתר וואלה, 11 ביוני 2016
↑  אלחנן גרונר, ראש עיריית בית פוריק: "לא ניתן לחיות בסמוך להתנחלויות", באתר הקול היהודי, ‏15 בספטמבר 2011
| Flag of Senegalיישובי נפת שכם |
| --- | --- | --- |
| ערים | שכם |  |
| מועצות מקומיות | עקרבה • עסירה א-שמאלייה • ביתא • חווארה • ג'מאעין • קבלאן • סבסטיה • בית פוריכ |  |
| כפרים | עסירה אל-קבלייה • עזמוט • עוורתא • אל-באד'אן • בלאטה אל-בלד • בית דג'ן • בית חסאן • בית איבא • בית אימרין • בית וזן • בזאריה • בורין • עיראק בורין • בורקה • ג'אלוד • דיר אל-חטב • דיר שרף • דומא • עינאבוס • פורוש בית דג'ן • איג'ניסיניא • ג'וריש • כפר קליל • לובאן א-שרקיה • מאדמא • מג'דל בני פדיל • א-נאקורה • ניסף ג'בייל • א-נסאריה • אודלה • עוסארין • קריות • קוסין • קוסרה • רוג'ייב • סאלם • סרה • א-סאוויה • תלפית • טלוזה • תל • עוריף • יאנון • יאסיד • יתמא • זאוואתא • זיתא ג'מעין • קריית לוזה |  |
| מחנות פליטים | בלאטה |  |
נפות הרשות הפלסטינית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007326107705171 
אנדרטה בבית פוריכ
גראן קנריה

ערך זה עוסק באי באיים הקנריים בספרד. אם התכוונתם לקבוצת כדורסל ספרדית שממוקמת באי, ראו .
| --- | --- |


 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  האוקיינוס האטלנטי 
 קואורדינטות:  27°57′31″N 15°35′33″W﻿ / ﻿27.958611111111°N 15.5925°W﻿ / 27.958611111111; -15.5925
 שטח:  1,560 קילומטר רבוע
 גובה מרבי:  Pico de las Nieves
 נתונים מדיניים
 מדינה:  ספרד ספרד
 אוכלוסייה:  851,231 (2019)
 אזור זמן:  UTC+0
  (למפת האיים הקנריים מוגדלת) לאס פאלמאס סנטה קרוס דה טנריפה  ארסיפה פוארטו דל רוסריו האוקיינוס האטלנטיגראן קנריה(למפת האיים הקנריים רגילה) לאס פאלמאס סנטה קרוס דה טנריפה  ארסיפה פוארטו דל רוסריו האוקיינוס האטלנטיגראן קנריה  (למפת גראן קנריה מוגדלת) גראן קנריה(למפת גראן קנריה רגילה) גראן קנריה
 
גראן קנריה (בספרדית: Gran Canaria) הוא האי השלישי בגודלו באיים הקנריים והשני המאוכלס ביותר מבין האיים הקנריים.
נכון לשנת 2019 אוכלוסיית האי מנתה 851,231 תושבים, אשר היוו כ-40% מכל אוכלוסיית הארכיפלג. לאס פאלמאס דה גראן קנריה, בירת האי, היא העיר הגדולה ביותר באיים הקנריים, והעיר התשיעית בגודל אוכלוסייתה בספרד, ובתחומה נמצא אחד מהנמלים החשובים ביותר בספרד ובאיחוד האירופי.
האי ממוקם באוקיינוס האטלנטי באזור המכונה מקרונזיה, אשר נמצא כ-150 קילומטרים מהחוף הצפון-מערבי של יבשת אפריקה וכ-1,350 קילומטרים מיבשת אירופה.
גראן קנריה הוא כיום אחד מיעדי התיירות החשובים ביותר בספרד, כאשר מבקרים בו בסביבות חמישה מיליון תיירים מדי שנה.
גראן קנריה מארח פעמיים בשנה שני מצעדי גאווה גדולים מאוד ההופכים לשבוע גאווה, היעד מאוד מקבל ומכיל קהילה גאה על כלל גווניה.
הערות שוליים

↑  Situación y Clima. Ayuntamiento de Las Palmas de Gran Canaria. (אורכב 29.06.2010 בארכיון Wayback Machine)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007566865305171  GND: 4021811-9  LCCN: n80162761  MusicBrainz: c4bb0f55-3c34-4efd-be83-72f309b3e7e2  NKC: ge129200  SUDOC: 027890716  VIAF: 127845988   WorldCat (עם VIAF): 127845988 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספרד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מיכאל עמוס

| --- | --- |

 לידה:  12 בדצמבר 1954 (בן 69) י"ז בכסלו ה'תשט"ו מרוקו
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  ישיבת הכותל  מכון אריאל 
 תחומי עיסוק:  דיין בבית הדין הרבני הגדול
 תפקידים נוספים:  רב שכונת עיר גנים בירושלים
 רבותיו:  הרב אליהו בקשי דורון, הרב עובדיה יוסף
 
הרב מיכאל עמוס (נולד ב-12 בדצמבר 1954) הוא רב ודיין חרדי-ישראלי, המכהן החל מיולי 2016 כדיין בבית הדין הרבני הגדול בירושלים. קודם לכן כיהן כדיין וכאב בית דין בנתניה. כמו כן, מכהן כרב שכונות קריית מנחם ועיר גנים בירושלים. בעקבות דחיית הבחירות לרבנות הראשית לישראל שימש כממלא מקום נשיא בית הדין הגדול.
ביוגרפיה

נולד בכפר סיד אל חאר, הסמוך לעיר מרקש, מרוקו. עלה לישראל בגיל ארבע וגדל בטבריה במשפחה דתית לאומית. למד בישיבה התיכונית בעיר[דרושה הבהרה], ולאחר גמר הלימודים החל ללמוד בישיבת הכותל. שרת במסגרת ההסדר כחובש קרבי בחטיבה 7 של חיל השריון, ולחם במלחמת יום הכיפורים. לאחר נישואיו, החל ללמוד בכולל לדיינות בישיבת הכותל, אך בהמשך עבר למכון אריאל שם סיים את לימודי הדיינות. בסופם שינה את אורח חייו לחרדי.
התמקצע בלימודי חושן משפט אצל הרב זלמן נחמיה גולדברג, ואבן העזר אצל הדיין הרב יוסף כהן. בשנת 2000 נבחר לכהן כדיין בבית הדין הרבני בנתניה, ובשנת 2010 מונה לאב בית דין. בשנת 2014 מונה לכהן במינוי זמני בבית הדין הרבני הגדול. ביולי 2016 התמנה במינוי קבוע לתפקיד.
מכהן כרב שכונות קריית מנחם ועיר גנים בירושלים, שם מפעיל מרכז רוחני הכולל בית כנסת וכולל דיינות.
במאי 2024 פורסם בגלי צה"ל כי הרב עמוס יתמודד לתפקיד הרב הראשי הספרדי בבחירות לרבנות הראשית. בראיון לרגל התמודדותו התבטא לגבי חוק הגיוס ואמר "שאלת הגיוס חייבת להיפתר בהידברות. אי אפשר לתת נשק למי שלא רוצה ואי אפשר לראות את אחיך מתים על הגנת הארץ ולעמוד מנגד. בצבא עצמו מי שרוצה לשמור תורה ומצוות יכול".
ב-8 באוגוסט 2024 מונה לממלא מקום נשיא בית הדין הגדול, עד לקיום בחירות לרבנים הראשיים.
בבחירות, שהתקיימו ב-29 בספטמבר, זכה ב-21 קולות, והפסיד לרב דוד יוסף.
מפסיקותיו

התיר לבעל לשאת אשה שנייה בניגוד לחרם דרבנו גרשום, כאשר האשה הראשונה לוקה בשיטיון.
התיר את עגונות נוסעי טיסה 302 של אתיופיאן איירליינס שהתרסק ב-2019.
חידש חליצה לאיטר רגל, ובכך התיר נשים רבות להינשא, לאחר כשבעים שנה שלא בוצע הליך זה. מהלך שזכה להסכמת הרבנים עובדיה יוסף, שלמה משה עמאר וציון בוארון.
חיבוריו

שו"ת אמרי עמוס, שני חלקים, ירושלים תשפ"ד
חיים אישיים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הוא מחותנו של הרב דוד אברהם. בנו מאיר משמש כדיין בבית דין אזורי.
הערות שוליים

↑  אריה יואלי, ‏מועמד נוסף לתפקיד הראשון לציון: הרב מיכאל עמוס, באתר "סרוגים", 30 במאי 2024
↑  ממאמריו בתקופת לימודו במקום: אמירה לנכרי והנאה ממלאכתו, כתלנו טז, עמ' 301; כיבוד אב כשאינו שומר תורה ומצוות, כתלנו יג, עמ' 275 באתר אסיף
↑  מנדי גרוזמן, לא פה ולא שם: רב שמונה לדיין בגלל מסלול חייו, באתר nrg‏, 13 ביולי 2016
↑  מינוי דיין לכהונה בפועל בבית הדין הרבני הגדול, ילקוט הפרסומים 6804, 2014, עמ' 5568
↑  שלמה פיוטרקובסקי, שלושה דיינים ציוניים בבית הדין הגדול, באתר ערוץ 7, 12 ביולי 2016
↑  רשימת רבני השכונות באתר המועצה הדתית ירושלים
↑  חנן גרינווד, מועמד חדש לתפקיד הרב הראשי הספרדי: הדיין הוותיק הרב מיכאל עמוס, באתר ישראל היום, 30 במאי 2024
↑  יעקב גרודקה, הבחירות לרבנות הראשית: הדיין הרב מיכאל עמוס בראיון, באתר קול ברמה, ‏3 ביוני 2024
↑  דביר עמר, הרב עמוס ימונה למ"מ נשיא בית הדין הגדול, באתר ערוץ 7, 4 באוגוסט 2024
↑  איציק ברנדוויין, אחרי אביו ואחיו: הרב דוד יוסף נבחר לתפקיד הרב הראשי הספרדי, באתר ערוץ 7, 29 בספטמבר 2024
↑  היתר לשאת אשה שנייה כאשר האשה הראשונה לוקה בדמנציה
↑  חנן גרינווד, משפחות הנספים באתיופיה יישבו שבעה, באתר ישראל היום, 31 במרץ 2019; גדי דויטש, ‏אסון התרסקות המטוס באתיופיה: "על משפחות הישראלים לשבת עליהם שבעה", באתר מעריב אונליין, 31 במרץ 2019
↑  משה ויסברג, הנבחרים: הכירו את תשעת הדיינים החדשים, באתר בחדרי חרדים, ז' בתמוז תשע"ו
↑  חיים רוזנבוים, ‏הדיין הוציא לאור את הספר - גדולי התורה והרבנות השתתפו בשמחה, באתר כיכר השבת, 25 באפריל 2024
↑  חתונת נכד זקן הראשונים לציון ובת חבר ביה"ד הגדול, באתר כיכר השבת, 4 בנובמבר 2019
↑    יהודה יפרח, ‏בליץ נפוטיזם ברבנות לקראת מינוי דיינים חדשים, בעיתון מקור ראשון, 26 במאי 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007397163605171  VIAF: 57156675026133582165   WorldCat (עם VIAF): 57156675026133582165 
עומד ראשון מימין בטקס השבעת דיינים לבית הדין הרבני הגדול בנוכחות נשיא המדינה ראובן ריבלין
ברוריה (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  אברהם קושניר
 הופק בידי:  אברהם קושניר
 תסריט:  ברוך ברנר, הדר גלרון, יובל כהן
 עריכה:  יובל כהן
 שחקנים ראשיים:  הדר גלרון, ברוך ברנר, ישראל דמידוב
 מוזיקה:  יוני רכטר
 צילום:  יובל כהן
 מדינה:  ישראל 
 הקרנת בכורה:  2008
 משך הקרנה:  90 דקות
 שפת הסרט:  עברית, מעט יידיש
 דף הסרט ב־IMDb
 
ברוריה הוא סרט קולנוע ישראלי בבימויו של אברהם קושניר. הסרט עוסק בחייהם של בני זוג דתיים בירושלים, ברוריה (אותה מגלמת הדר גלרון) ויעקב (ברוך ברנר) בן-מאיר, על רקע שריפתו של ספר העוסק בברוריה, אשתו של התנא רבי מאיר, שאותו כתב אביה של ברוריה.
הסרט הוקרן לראשונה ביולי 2008, במסגרת פסטיבל הקולנוע ירושלים. הקרנתו בבתי הקולנוע החלה בפברואר 2009.
תמצית העלילה

מותו של רב חרדי ירושלמי מעורר בברוריה, ירושלמית העובדת כמוכרת בחנות לספרים משומשים, את זכר החרם שהטיל לפני כ-30 שנה הרב המנוח על אביה. החרם הוטל לאחר שאביה של ברוריה כתב ספר על אגדת פיתויה ומותה של ברוריה אחרת, אשת רבי מאיר, כפי שהיא מופיעה בפירוש רש"י לתלמוד. בנוסף לחרם, הורה הרב לשרוף את כל עותקיו של הספר, וכך נעשה. ברוריה צפתה בשרפת עותקי הספר, וזיכרונות מאירוע זה שבים ועולים במוחה במהלך כל הסרט. בכף ידה נותרה צלקת כווייה שנגרמה כאשר ניסתה להוציא עותק מהאש.
בעקבות הידיעה על מותו של הרב פונה ברוריה אל אביה, ושואלת האם נותר עותק מהספר. האב מסרב לשוחח על כך. מנהל חנות הספרים שבה עובדת ברוריה (אותו מגלם עמנואל הלפרין) מודע לתשוקתה להשיג עותק של הספר, והוא פונה ליוסף (ישראל דמידוב), מורה צעיר בבית הספר הדתי שבו מלמד גם יעקב, בעלה של ברוריה, כדי שיאתר עותק של הספר. מנהל החנות לא סיפר לברוריה על מי הטיל את המשימה, אך הדבר נגלה לה במהלך הסרט. במהלך אחת הפגישות בין ברוריה ליוסף, שעסקו כולן באיתור הספר, כיבדה ברוריה את יוסף בתפוח אדום, רמז ברור לסיפור הפיתוי בגן עדן.
מיכל, בתם הבכורה של ברוריה ויעקב, מעוניינת ללמוד במדרשה לרבנות, ואביה נוקט עמדה שמרנית ומתנגד לכך בתוקף, אך לבסוף נכנע להפצרותיה. בתם השנייה של הזוג נושאת דברים בבית הספר לכבוד סיום חומש בראשית עם רש"י. בטקס שרות בנות הכיתה באוזני הקהל, שבו נשים וגברים, ובסוף הטקס ניגש אל יעקב אחד מעמיתיו ושואל האם היה זה מעשה ראוי, שהרי "קול באישה", אך יעקב אינו מגיב לשאלתו.
חברותא בת ארבעה גברים מתכנסת ללימוד בביתם של ברוריה ויעקב, והסוגיה שהם בוחרים ללמוד היא אגדת ברוריה, כפי שהיא מופיעה בפירוש רש"י (מסכת עבודה זרה, יח ב). ברוריה, שעסקה בהגשת תקרובת ללומדים, מצטרפת אף היא לדיון.
ברוריה מלווה לרבנות את הספרית שלה, המגיעה לדיון לקבלת גט, וכאשר היא רואה את הלבוש הבלתי צנוע שלובשת הספרית, הן ניגשות לשירותי הנשים ומחליפות בגדים, על מנת שהספרית תופיע בפני הדיינים בלבוש הולם. הספרית מקבלת גם את הפאה הנוכרית השחורה של ברוריה, ולצופים נגלה שערה האמיתי של ברוריה, בלונד קצר. ברוריה ממתינה בשירותי הנשים לסוף הדיון, שהרי אינה יכולה לצאת בבגדי הפריצות של הספרית. תוך כדי כך היא מביטה בעצמה במראה, ונהנית מהמראה.
במהלך חיפושיו מגיע יוסף אל צלם העיתונות אלכס ליבק (המגלם את עצמו) וזה מוסר לו צילומים של שרפת הספר. דבר החיפושים שבהם עוסק יוסף נודע ליעקב, לאחר שיוסף מגיע אל אביה של ברוריה בזמן שיעקב שוהה עמו (ומונע את המפגש).
בעקבות החרם שהוטל על אביה של ברוריה, נמנע אביו של יעקב (שמואל עצמון) לדבר איתו מיום שהחליט לשאת את ברוריה לאישה, ואף נמנע מלהשתתף בחתונתו. לאחר שנודע ליעקב על חיפוש עותק של הספר, הוא מבקר אצל אביו, והשניים משוחחים ביידיש. לבו של האב מתרכך במהלך השיחה, ובסופה הוא ניגש לארון הקודש, מוציא ממנו עותק של הספר, "לפתות את ברוריה" שמו, שאותו הציל מהאש, ומוסר ליעקב.
יעקב מוסר את הספר ליוסף, ומבקש ממנו למסור את הספר לברוריה, משום שהוא אינו מסוגל לעשות זאת (רגע זה יוצר זיקה הדוקה לאגדת ברוריה). ברוריה מגיעה לביתו של יוסף ומקבלת ממנו את הספר.
בשלב זה מחליטים יעקב וברוריה, שבמהלך כל הסרט שרר ביניהם מתח רב, על שינוי קיצוני בחייהם. יעקב עוזב את הבית ומחליט להתחרד. ברוריה, שבמהלך כל הסרט לבשה פאה נוכרית או כיסוי ראש שהסתירו את שערה הקצר, מסירה את הפאה הנוכרית ולובשת שמלת מיקרו חושפנית. היא יוצאת מביתה ויוצאת ליער. יעקב, שמבחין בה, הולך בעקבותיה. כאשר הוא מגיע לבריכה טבעית ביער הוא טובל בה עירום, ולפתע מופיעה ברוריה מולו, ומצטרפת אליו, עירומה אף היא.
ביקורת הסרט

דעותיהם של מבקרי הסרט חלוקות. גידי אורשר כתב: "זהו סרט מרתק ההולך נעשה מעניין יותר ויותר במהלכו ואם הנושא מעלה סימנים של פקפוק והתנשאות, אם העשייה מציעה כמה תמיהות באשר להולדתו של הסרט, כל אלה נעלמים במהלך הדרך". גם אבנר שביט מהלל את הסרט: "'ברוריה' הוא תענוג. מזמן, אם בכלל, לא ראינו סרט ישראלי שמדבר בשפה נקייה כל כך, מעלה תהיות כה עמוקות ואף טורח לפשפש ביסודות המסורת שעליה בנויים חיינו כאן".
מאיר שניצר, לעומתם, אינו שבע רצון מהסרט, וכתב: "פגימה ראשונה ובולטת הינה האופן הכושל שבו מסופר הסיפור, והדרך המגושמת שבה משולב העבר המיתי עם ההווה הירושלמי. המשתתפים המרובים בכתיבת התסריט יודעים, אולי, איך להתפלפל בתורה, אך אינם יודעים איך לספר סיפור והתוצאות על הבד מסורבלות ביותר". אורי קליין אף הוא אינו מרוצה מהסרט, ובין השאר כתב: "קושניר וצוות התסריטאים שלו נכשלים בשני תחומים עיקריים: ראשית, הם אינם מצליחים להקנות לדיון ממד שהוא ייחודי לחברה החרדית דווקא; ושנית, הם יוצרים ערבוביה רעיונית ורגשית, שאין להם מושג כיצד להיחלץ ממנה. כתוצאה מכך הסרט מתקדם לסוף שהוא סתום לחלוטין".