stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חולצה אדומה

רוב הפרקים של מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית נפתחים בשיגור משלחת לכוכב לא מוכר, שמרבית הקצינים לובשי החולצות האדומות שבה לא שורדים עד סוף הפרק
לוטננט לסלי אשר מצא את מותו בסופו של פרק של מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית
חולצה אדומה (אנגלית: Redshirt) הוא כינוי האופייני לדמות בדיונית בסדרות מדע בדיוני (אך גם לסוגות אחרות) שייעודה היחיד הוא מוות מהיר ואלים זמן קצר לאחר הצגתה. לובשי החולצות הם כלי עלילתי שנועד להמחיש את הסכנות הרבות שבפניהן עומדות הדמויות הראשיות מבלי להורגן. מקור המושג בסדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים": קציני האבטחה לבשו חולצות אדומות ובדרך כלל נהרגו בנסיבות אלה.
ב"מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית" הגדיר צבע בגדי הדמויות את תפקידן או תחום התמחותן. אדומי החולצות השתייכו למחלקת ההנדסה או האבטחה, ו"נטו" באופן יחסי להיהרג יותר משאר הדמויות בסדרה. לרוב, צוות הנחיתה כלל כמה דמויות מרכזיות (כמו קפטן קירק וספוק) וקצין זוטר או שניים שמעולם לא נראו בעבר, לבושים בחולצה אדומה הנהרגים עד סוף המשימה, לרוב תוך דקות. עם זאת, הדמות הראשונה שמתה באופן זה לבשה חולצה כחולה. ההבחנה בין סוגי הדמויות קלה במיוחד כיוון שבין הדמויות הקבועות רק סקוטי ואוהורה לבשו אדום. היעדר דמויות קבועות ממחלקת האבטחה הפך הופעת כל דמות כזו לסימן לבאות.
בסדרות הבת לבשו קציני הביטחון חולצות צהובות, ואנשי רפואה הניתנים להקרבה חולצות כחולות, ובכל זאת נותר "חולצה אדומה" המונח הגנרי לתיאורם. דמויות אלו זכו לכינויים שונים: "הצוער שניתן לוותר עליו", "צוער פלמוני", "צוער בשר תותחים", "חבר המשלחת החמישי (וכן השישי)" ואף "סרן קלינקס", סמל לתפקודם החד-פעמי.
הדמות המנוגדת לחולצה האדומה היא דמות מסוג וודג', על שם וודג' אנטילס, דמות משנית ששרדה בכל שלושת סרטי מלחמת הכוכבים (באנגלית Wedge משמעו יתד).
עשרות פארודיות, ציטוטים והתייחסויות לנושא הופיעו במגוון סדרות, סרטים, ספרים ומשחקים, ובהם "אבודים", "איש משפחה", "פיוצ'רמה" ו"סטארגייט".
ראו גם

עקרון קליעת הרעים
פריבירד איירליינס

פריבירד איירליינס (באנגלית: Freebird Airlines, בטורקית: Hürkuş Havayolu Taşımacılık ve Ticaret A.Ş.) היא חברת תעופה טורקית המפעילה טיסות שכר מבסיס החברה הממוקם באיסטנבול. נמל התעופה הראשי ממנו החברה פועלת הוא נמל התעופה הבינלאומי איסטנבול אטאטורק. החברה פועלת גם מנמל התעופה של אנטליה ובנמל התעופה דלמאן. החברה מפעילה טיסות ליעדים באירופה, לבנון, ישראל ואיראן.
היסטוריה

חברת התעופה הוקמה ביוני 2000, והחלה את פעילותה ב-5 באפריל 2001 עם שירות בין איסטנבול, לליון באמצעות מטוס מקדונל דאגלס MD-80. בנובמבר 2003 קיבלה החברה את מטוס האיירבוס A320-200 הראשון שלה.
צי המטוסים

צי המטוסים של החברה נכון לנובמבר 2019:
| כלי טיס | בצי | בהזמנה | נוסעים> Y | נוסעים> סה"כ | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| איירבוס A320-200 | 10 | — | 180 | 180 |  |
| סה"כ | 10 | — |  |  |  |
הערות שוליים

↑  פרטי צי המטוסים של פריבירד איירליינס, באתר airfleets.net (באנגלית)
פרס פוליצר

| --- | --- |

 תיאור:  פרס לעיתונות, ספרות והלחנה
 מדינה:  ארצות הברית 
 הגוף המעניק:  אוניברסיטת קולומביה, ג'וזף פוליצר, ג'וזף פוליצר הבן 
 תקופת הפרס:  1917–הווה (כ־108 שנים) 
 נקרא על שם:  ג'וזף פוליצר 
 pulitzer.org
 
פרס פּוּלִיצֶר (באנגלית: Pulitzer Prize) הוא פרס אמריקאי שנתי לעיתונאות כתובה, ספרות והלחנה. בתחום העיתונות הכתובה נחשב פרס הפוליצר ליוקרתי ביותר. פרסי פוליצר הראשונים חולקו ב־4 ביוני 1917, לאחר שהעיתונאי והמו"ל ג'וזף פוליצר ייסד בצוואתו את הפרס. הזוכים בפרס בן 15,000 דולר נבחרים על ידי ועדה עצמאית, בחסות בית הספר לעיתונאות (אנ') באוניברסיטת קולומביה. רשימת הזוכים השנתית מתפרסמת בחודש אפריל.
זכייה בפרס

בשביל להיות מועמד לפרס, אדם צריך להתאים לפחות לקטגוריה אחת (אדם לא יכול להתמודד רק מעצם היותו סופר או עיתונאי). אדם יכול להיות מועמד בלא יותר משתי קטגוריות.
בכל שנה נבחרים 100 שופטים על ידי הדירקטוריון. הדירקטוריון מונה 22 חברים שמתוכם שישה אנשי אקדמיה (כולל נשיא אוניברסיטת קולומביה, ודיקן בית הספר לעיתונאות של אוניברסיטה זו), ועיתונאים. הדירקטוריון הוא זה שבוחר את חבריו לקדנציה של שלוש שנים.
100 השופטים בוחרים שלושה מועמדים ב־23 קטגוריות – בכל הצוותים יש חמישה שופטים, מלבד הצוות שבוחר את הפרס על הפרשנות שבו שבעה שופטים. שופטים אלה בוחרים שלושה מועמדים לכל קטגוריה. הדירקטוריון הוא זה שבוחר את הזוכים. הוא זכאי גם להחליט שלא להעניק פרס מסוים.
קנדריק לאמאר הוא הראפר היחיד שזכה בפרס זה ששמור בדרך כלל למוזיקאים קלאסיים, פרס זה הוענק לו על אלבומו DAMN.
קטגוריות הפרס העיקריות

| --- | --- |
 עיתונות (עיתונות אמריקאית) ביקורת  דיווח אודיו  דיווח חדשותי  דיווח מסביר  כתיבה בענייני חוץ  כתיבה בעניינים לאומיים  כתיבת מערכת  סדרת כתבות  סדרת כתבות מקומית  פרשנות  צילום חדשותי  צילום מקומי  קריקטורה  שירות ציבורי  תחקיר:  ספרות ביוגרפיה (סופר אמריקאי)  היסטוריה אמריקאית  כללי (סופר אמריקאי)  סיפורת שעוסקת בחיים האמריקאים (סופר אמריקאי)  ספר זיכרונות או אוטוביוגרפיה (סופר אמריקאי)  שירה (משורר אמריקאי) אמנות דרמה (לכותב מחזה, משנת 1918)  מוזיקה (למלחין, משנת 1943)
ביקורת על הפרס

חלק מהמבקרים על הפרס האשימו את מעניקי הפרס בנטייה פוליטית. לטענתם רוב הזוכים הם בעלי עמדות ליברליות ואנטי-שמרניות.
מחקר אקדמי משנת 2012 מצא "שרק 27% מזוכי פרס פוליצר מאז 1991 היו נשים".
ראו גם

זוכי פרס פוליצר
הערות שוליים

↑  The Pulitzer Prize, Pulitzer Prize Board Announces New Book Category, pulitzer.org, June 23, 2022
↑  Yong Z Volz, Francis LF Lee, "Who wins the Pulitzer Prize in international reporting? Cumulative advantage and social stratification in journalism", Journalism 14(5), July 2013, pp. 587-605
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548665705171  GND: 4129243-1  LCCN: sh85108985  NKC: ph115063
סראטוב איירליינס

סראטוב איירליינס (ברוסית: Саратовские авиалинии, מילולית: "נתיבי אוויר מסראטוב") הייתה חברת תעופה רוסית מהעיר סראטוב שהייתה פעילה בשנים 1931–2018 והייתה מבצעת טיסות פנים וטיסות צ'רטר. נמל התעופה סראטוב-מרכז שימש כנמל הבית שלה.
בסוף 2017, תנועת הנוסעים של חברת התעופה הגיעה לכדי 750,000 איש. לחברה היה גם משרדים משניים בנמל התעופה קרסנויארסק ימליאנובו.
היסטוריה

החברה הוקמה ב-19 בספטמבר 1931, כאשר אומץ צו של נשיאות ועדת ההוצאה לפועל של הוולגה התחתונה (סרטוב) שהנחתה לייסד חברת תעופה מקומית.
השנים 1970–1980 היו ימי הזוהר של החברה. טיסות החברה בוצעו במגוון כלי טיס מתוצרת מקומית, לרבות אנטונוב An-24, יאק-40 ואז יאק-42 ששימשו בטיסות אל מוסקבה (ביקובו), לנינגרד (רז'בקה), לבוב, וולגוגרד, קויבישב, פנזה, מגניטוגורסק, סברדלובסק, סאראנסק, איבנובו, וילנה, אדלר ועוד.
בשנות השמונים של המאה ה-20 צורפו לצי החברה גם מטוסי L-410 שהופסקו בשנים 1992–1993.
ב-1994 הוקמה חברת המניות "סראטוב איירליינס".
בנובמבר 2011, 51% ממניות החברה הועברו לאירופלוט על ידי תאגיד "רוסטכנולוגיות", שהחזיק בבעלות על החברה באותה עת. ב-29 בדצמבר 2011 נמכרה החברה למשקיעים פרטיים. ערך המניות הסתכם בכ-290 מיליון רובל.
במאי 2018 הסוכנות הפדרלית לתחבורת אוויר של משרד התחבורה הרוסי חייבה את החברה להפסיק את פעילותה עד ל-31 במאי 2018 ולצמצם את כוח האדם בה, בשל מציאת ליקויים בהתנהלות החברה, שהביאו גם לאסון ההתרסקות בפברואר 2018 ברם החברה המשיכה את פעילותה.
צי המטוסים

צי המטוסים של החברה (נכון למאי 2018)‏:
| דגם | בשירות | הוזמנו | מספר מושבים> C | מספר מושבים> Y | מספר מושבים> סך הכל | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אנטונוב An-148 | 1 | — | — | 83 | 83 | בשכירות משנה מחברת התעופה "רוסיה". מטוס אחד באחסנה. כל המטוסים מדגם זה קורקעו, בעקבות התרסקות טיסת 703 |
| יאק-42D | 5 | — | — | 120 | 120 | עוד 7 מטוסים מאוחסנים |
| יאק-42D | 5 | — | 16 | 84 | 100 | עוד 7 מטוסים מאוחסנים |
| אמבראר E-195 | 2 | 2 | 10 | 104 | 114 | להשכרה על פי הסכם מסחר |
| בואינג 737-800 | — | 1 | 190 | 190 |  | מטוסים ראשונים תוכננו להיכנס לשירות במהלך 2018 |
| סך הכל | 8 | 3 |  |  |  |  |
בינואר 2018, הגיל הממוצע של הצי היה 16.8 שנים, כולל מטוסי היאק-42 שגילו הממוצע הוא 30.4 שנים ואנטונוב 148 שמגיע לכדי 7.9 שנים ומטוסי Embraer E-195‏ – 9.9 שנים.
תאונות

ב-11 בפברואר 2018 מטוס אנטונוב An-148 שהמריא מנמל התעופה הבינלאומי דומודדובו שבמוסקבה לעיר אורסק, התרסק בפרוורי מוסקבה. על הסיפון היו 65 נוסעים ושישה אנשי צוות, כולם נספו.
הערות שוליים

↑  "Перевозки пассажиров и пассажирооборот за январь-декабрь 2013-2014 гг" (PDF). Росавиация.
↑  «Аэрофлот» продал 51 % акций «Саратовских авиалиний»
↑  «Аэрофлот» продал за 290 млн рублей 51 % акций «Саравиа»
↑  Авиакомпания «Саратовские авиалинии» по требованию Росавиации с 31 мая останавливает свою деятельность, דיווח חדשותי בערוץ 1 הרוסי
↑  «Саратовские авиалинии» получили четвёртый контрактный самолёт Ан
↑  "Авиакомпания Саравиа — Саратовские Авиалинии". Russianplanes.net.
↑  "«Саратовские авиалинии» получили первый самолёт Ан-148". ATO.ru. 2016-11-12.
↑  "Парк Ан-148 "Саратовских авиалиний" расширили до пяти самолетов". Авиатранспортное обозрение. 2017-07-05.
↑  ""Саратовские авиалинии" получили первый самолет Ан-148". Авиатранспортное обозрение. 2016-11-12. נבדק ב-2016-12-28.
↑  https://www.ch-aviation.com/portal/news/64299-saratov-airlines-grounds-an-148s-after-crash
↑  ""Саравиа" возьмет в аренду 2 самолета". aex.ru. 2013-07-25.
↑  "В Подмосковье разбился пассажирский самолет Ан-148. На борту был 71 человек". Meduza.
שדה התעופה קורשבל

שדה התעופה קורשבל
שדה התעופה קורשבל (בצרפתית: Altiport de Courchevel) הוא שדה תעופה המשרת את אתר הסקי קורשבל (אנ'), הממוקם באזור האלפים הצרפתיים. לשדה התעופה של מסלול נחיתה באורך 537 מטר (1,762 רגל) עם שיפוע של 18.6%. שדה התעופה משמש בעיקר מטוסים קטני גוף כגון ססנה, כמו גם מסוקים. במסלול אין אפשרות לנחיתה באמצעות מכשירים (אנ') והוא לא מצויד בתאורת מסלול, כך שנחיתה בתנאי ערפל היא כמעט בלתי אפשרית.
שדה התעופה נחשב מסוכן בעיקר בגלל היותו בעל דרכי גישה מסובכים, המסלול המשופע, ובשל קרבתו למסלולי סקי סמוכים. ערוץ ההיסטוריה דירג את שדה התעופה במקום השביעי ברשימת שדות התעופה המסוכנים בעולם.
שירות מסחרי

בשנת 1980, טירולאן איירווייז הפעילה טיסות מסחריות בנמל באמצעות מטוס הדאש 7, כלי טיס המסוגל לשאת 50 נוסעים. לאחרונה, דה הבילנד קנדה דאש 6 טווין אוטר ודה הבילנד קנדה דאש 7 שירתו בשדה התעופה.
הערות שוליים

↑  SIA AIP(הקישור אינו פעיל, August 2017) PDF
↑  Most Extreme Airports, History Channel, October 14, 2010
↑  https://www.youtube.com/watch?v=55SswKIn18A
אנרגיית נקודת האפס

בתורת הקוונטים, אנרגיית נקודת האפס היא האנרגיה הנמוכה ביותר של מערכת, והיא האנרגיה של מצב היסוד של המערכת. את מושג אנרגיית נקודת האפס הגו אלברט איינשטיין ואוטו שטרן ב-1913, כתיקון לנוסחה של מקס פלאנק עבור האנרגיה של אוסצילטור הרמוני קוונטי. מערכת בטמפרטורה של האפס המוחלט נמצאת במצב היסוד ומכאן השם שנתנו איינשטיין ושטרן לאנרגיה הזו.
מושג מקביל לאנרגיית נקודת האפס הוא אנרגיית הריק - האנרגיה ליחידת נפח שנמצאת בריק. בקוסמולוגיה, אנרגיית הוואקום נחשבת למקור של הקבוע הקוסמולוגי, אולם יש בין שני גדלים אלו הפרש של 120 סדרי גודל - אי התאמה זו זכתה לכינוי "בעיית ההיררכיה של הקבוע הקוסמולוגי".
באופן ניסיוני, אנרגיית נקודת האפס של הריק יכולה להיות האחראית לאפקט קזימיר, אשר ניתן לצפייה ולמדידה בהתקנים ננומטריים הבנויים מחומרים מוליכים. הכוח שאפקט קזימיר יכול להפעיל על התקנים ננומטריים משמעותי, והוא עשוי לגרום להם להתעקם ולהידבק.
מושג אנרגיית נקודת האפס רומז לאפשרות לשלוף אנרגיה ישירות מן הריק, והוא מושך את תשומת לבם של ממציאים ומדענים. נכון להיום, אין אפשרות לשלוף אנרגיה שימושית מן הריק, למרות שמחקרים בכיוון זה נערכים גם כיום.
בתרבות

במדע בדיוני נעשה שימוש במקורות אנרגיה המבוססים על אנרגיית נקודת אפס. כך למשל בסדרה סטארגייט.
קונבאייר X-6

| --- | --- |

אילוסטרציית מטוס NB-36H עם כור גרעיני פעיל
 מאפיינים כלליים
 סוג:  מטוס ניסוי
 ארץ ייצור:  ארצות הברית ארצות הברית
 יצרן:   קונבאייר
 טיסת בכורה:  מעולם לא טס
 צוות:  5
 יחידות שיוצרו:  1 (למטרות בדיקת משקל בלבד)
 משתמש ראשי:  חיל האוויר של ארצות הברית
קונבאייר X-6 היה מטוס ניסוי מוצע, כחלק ממיזם לפיתוח מטוס גרעיני. בפרויקט נעשה שימוש במפציץ קונבאייר B-36 פיסמייקר כבסיס לניסוי, ועל אף שהוא שונה והותאם (ושמו שונה ל-NB-36H) כבר בשלב מוקדם של הפרויקט, התוכנית בוטלה לפני שמטוס X-6 ומנועיו המופעלים באמצעות כור גרעיני הושלמו. ה־X-6 היה חלק מסדרה של תוכניות אשר התקיימו בין 1946 ל-1961, ועלו בסך הכל כ-7 מיליארד דולר. מכיוון שמטוס כזה לא נדרש לתדלוק הוא אינו מוגבל בטווח באופן תאורתי. התאוריה הייתה כי מפציצים אסטרטגיים יוכלו לשהות באוויר במשך שבועות ברציפות.
פיתוח ועיצוב

במאי 1946, חיל האוויר של ארצות הברית החל את פרויקט אנרגיה גרעינית להנעה של כלי טיס (NEPA). מחקרים בנושא נערכו עד מאי 1951 אז הוחלפה התוכנית בפרויקט הנעת מטוסים גרעיניים (ANP). פרויקט ה־ANP הכיל תוכניות להסבת שני מטוסי B-36 על ידי חברת קונבאייר. אחד מהם היה אמור לשמש לבחינת המיגון הנדרש למטוס הנושא כור גרעיני והשני היה אמור לשמש מטוס X-6.
פיתוח ועיצוב > מטוס ניסוי גרעיני

מטוס ה־B-36 הראשון נקרא מטוס ניסוי גרעיני (NTA), המטוס בו נעשה שימוש, נפגע בעת סופת טורנדו ב-1952 ולאחריה הועבר לטובת הפרויקט. שמו הוחלף ל-NB-36H ובוצעו בו שינויים על מנת שיוכל לשאת כור גרעיני בעוצמה של 3 מגה ואט. הכור היה מבצעי אך לא סיפק אנרגיה למטוס, מים שימשו לקרורו, והחום מהם נפלט באמצעות מפלטי חום מים-לאוויר. השימוש היחיד בכור היה במטרה לחקור את השפעת הקרינה על מערכות המטוס.
במטרה להגן על צוות האוויר, החלק הקדמי של המטוס שונה במטרה לכלול 12 טון של מגן עופרת וגומי. השמשה הקדמית הוחלפה בזכוכית אקרילית בעובי 15 ס"מ. כמות העופרת הייתה משתנה. לאחר מכן בוצעו מדידות של רמת הקרינה במטרה להגיע לעיצוב אופטימלי של המגן עם מינימום משקל.
בין 17 בספטמבר 1955 ל-מרץ 1957, המטוס השלים 47 טיסות ניסוי ו-215 שעות טיסה (מתוכן ב-89 שעות הכור היה פעיל). זהו הניסוי היחיד הידוע של מטוס ניסיוני ועליו כור גרעיני פעיל שנעשה על ידי ארצות הברית. המטוס הושבת ב-1958 בפורט וורת' ועל סמך תוצאות הניסויים, בוטל כל פרויקט הנעת מטוסים גרעיניים בשנת 1961.
פיתוח ועיצוב > תוכניות פיתוח

אם התוכנית הייתה ממשיכה, מטוס ה־X-6 היה מונע באמצעות מנועי ג'נרל אלקטריק שהותאמו לשימוש באנרגיה גרעינית במקום דלק נוזלי, תוך שימוש בכור P-1. במטוס גרעיני, ליבת הכור שמשה כמקור חום לזרימת האוויר בטורבינה, במקום לשרוף דלק מטוסים. אחד החסרונות הם שמכיוון שזרימת האוויר דרך המנועים שימשה לקרור הכור, זרימת האוויר הייתה צריכה להישמר גם אחרי שהמטוס נחת וחנה. בג'נרל אלקטריק בנו שני מנועי אב טיפוס.
האנגר ברוחב 110 מטר נבנה באיידהו במטרה לאחסן בו את מטוס ה־X-6, אך הבניה נעצרה בעקבות ביטול הפרויקט, ולפני שהושלמה בניית מסלול המראה של 4,600 מטר, אורך המסלול היה גדול עקב המשקל הצפוי של מטוס גרעיני.
פיתוח ועיצוב > התוכנית הסובייטית

בשנות ה-60, ברית המועצות ערכה ניסוי דומה באמצעות מטוס טופולב Tu-119, שהוסב מדגם של המפציץ טופולב Tu-95.
מטוס ה־NB-36H ששימש בפרויקט לפיתוח מטוס X-6
רוסטלקום

| --- | --- |


מטה החברה ברומיאנצבו, מוסקבה
 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ציבורית
 בורסה:  בורסת מוסקבה (11 בינואר 2005–RTKM)  הבורסה לניירות ערך בלונדון (27 בספטמבר 2004–RKMD) 
 מייסדים:  הפדרציה הרוסית
 תקופת הפעילות:  1993–הווה (כ־32 שנים)
 חברות בנות:  GNC-Alfa  Giprosvyaz  Central Telegraph  Bashinformsvyaz  rtcomm 
 מיקום המטה:  מוסקבה 
 משרד ראשי:  מוסקבה
 בעלות:  ונשאקונומבנק
 ענפי תעשייה:  סלולר וטלפוניה
 מוצרים עיקריים:  שירותי תקשורת שונים, שירותי טלפוניה וגישה לאינטרנט
 הכנסות:  580,092,000,000 רובל רוסי (נכון ל־2021) 
 רווח תפעולי:  73,707,000,000 רובל רוסי (נכון ל־2021) 
 רווח:  31,832,000,000 רובל רוסי (נכון ל־2021) 
 הון עצמי:  227,402,000,000 רובל רוסי (נכון ל־2021) 
 נשיא:  מיכאיל אוסייבסקי
 יו"ר:  דמיטרי מדבדב
 עובדים:  170,000
  
 www.rt.ru
 
לוגו החברה הישן
משרדי החברה במוסקבה
רוסטלקום (ברוסית: Ростелеком) היא חברת תקשורת רוסית המספקת שירותי טלפון ואינטרנט. החברה הוקמה ב-1993 כחברה ממשלתית האחראית על שירותי התקשורת במדינה, שהופרדו ממשרד התקשורת שבמסגרתו הוענקו שירותים אלה עד להקמת החברה ב-23 בספטמבר 1993.
זו אחת מהחברות הגדולות ברוסיה ונסחרת בבורסת מוסקבה, בורסת לונדון ובבורסת פרנקפורט. לחברה למעלה ממאה מיליון מנויים.
החברה נוטלת חלק בפרויקטים ממשלתיים בתחום התקשורת האלקטרונית והיא מפתחת את מיזם הממשל האלקטרוני (לרבות פורטל השירותים הממשלתיים) ואת מערכת המחשוב של הבחירות לפרלמנט ולנשיאות.
החברה מחזיקה ברשת התקשורת הגדולה במדינה ואורכו מגיעה לכ-500 אלף קילומטרים.
מטה החברה במוסקבה ולה גם משרד משני בסנקט פטרבורג.
שירותי החברה

שרותי טלפוניה מקומית ובינעירונית. לרוסטלקום תשתית טלפוניה הגדולה ברוסיה, עם מרכזיות הפרוסות בכל רחבי המדינה.
שרותי רט"ן
חיבור פס רחב לאינטרנט באמצעות הטכנולוגיות ADSL, ו-VDSL
שירותי ספק אינטרנט
רשתות IP/VPN
אבטחת רשתות תקשורת
שירותי תקשורת בינלאומית באמצעות כבלים תת-ימיים
שרותי תמסורת
חברות בת

RT Mobile
Tele2 רוסיה
רוסטלקום NSS
רוסטלקום ארמניה
"מירנדה מדיה"
SkyLink
BaikalVestCom
BIT
GSM Volgograd
GSM Tambov
DalSvyaz GSM
Utel
RTKomm.ru
sputnik.ru
BashTel
הערות שוליים

↑  Residential Broadband Statistics // Advanced Communications & Media
↑  «Ростелеком» в цифрах и фактах
↑  Распоряжение Правительства РФ от 26.08.2009 г. № 1231-р
↑  Распоряжение Правительства РФ от 22.02.2012 г. № 238-р
↑  «Ростелеком» подготовился к выборам // ТАСС-Телеком, 02.12.2011
↑  Вебконтроль: О проекте
↑  Распоряжение Правительства РФ от 21.03.2011 г. № 453-р
↑  «Ростелеком» стал питерским // Sotovik.Ru, 26.06.2006
| רוסיה מפעילי שירות טלפוניה ברוסיה |
| --- | --- | --- |
| תקשורת בינלאומית, טלפוניה קווית וטלפוניית IP | רוסטלקום |  |
| סלולר | MTC‏ (כולל: MTC בלארוס) • ‏מגאפון (כולל: יוטה) • רוסטלקום (כולל: Tele2 רוסיה) • וימפל קום (כולל: Beeline) • טאט טלקום • Vainah Telecom • ‏Motiv Telecom |  |
| מפעילי סלולר וירטואליים | יוטה • Matrix Telecom • МГТС • Allo Incognito • ‏Gars Telecom • ‏A-Mobile |  |
| חברות תקשורת היסטוריות | דלתא טלקום • SkyLink |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0001 0334 5651  LCCN: no2005007893  VIAF: 154345790   WorldCat (עם VIAF): 154345790
רשימת כתובות כנעניות וארמיות

ארון אשמונעזר השני, הכתובת הראשונה שנמצאה בלבנט
הכתובות הכנעניות והארמיות, הידועות גם ככתובות שמיות צפון־מערביות, הן המקור החוץ־מקראי העיקרי להבנת החברה וההיסטוריה של הפיניקים, העברים והארמים הקדומים. כתובות שמיות נמצאו על לוחות ומצבים אבן, אוסטרקוני חרס וחפצים אחרים, והן נעות בין כתובות בנות מילה או שתיים לטקסטים מלאים ארוכים בני שורות רבות. הכתובות הישנות יותר יוצרות רצף ניבים כנעני־ארמי, המודגם בכתבים שחוקרים התקשו לסווג באופן מובהק אחת הקטגוריות, כגון כתובת זכור וכתובת בלעם.
השפות השמיות הצפון־מערביות הן קבוצת ניבים המכילה את השפות הכנעניות (כולל ניבי הפיניקית והעברית), וכן את הארמית על ניביה.
פרסומים מרוכזים (קורפוסים)

ווריאציות האלפבית הכנעני (עברי־פיניקי)
וריאציות האלפבית הארמי
הכתובות שנכתבו בשפות שמיות צפון־מערביות קדומות (כנענית וארמית) קוטלגו במספר רב של קורפוסים (כלומר רשימות) במהלך מאתיים השנים האחרונות. הקורפוסים ההיסטוריים העיקריים שנכתבו הם:
הנדריק ארנט האמאקר (1828), Miscellanea Phoenicia, sive Commentarii de rebus Phoenicum, quibus inscriptiones multae lapidum ac nummorum, nominaque propria hominum et locorum explicantur, item Punicae gentis lingua et religiones passim illustrantur, סוקר 13 כתובות.
וילהלם גזניוס (1837), Scripturae linguaeque Phoeniciae monumenta quotquot supersunt edita et inedita, כרכים 1–3. בשנות ה־30 של המאה ה־19, רק כ־80 כתובות ו־60 מטבעות היו ידועים בכל הקורפוס הפיניקי־פוני.
פאול שרדר (1869), Die phönizische sprache. Entwurf Einer Grammatik, Nebst Sprach - und Schriftproben. המחקר הראשון של הדקדוק הפיניקי, מנה 332 טקסטים ידועים באותה תקופה.
הקורפוסים המרכזיים כיום הם:
CIS או Corpus Inscriptionum Semiticarum; החלק הראשון מתמקד בכתובות פיניקיות־פוניות (176 כתובות "פיניקיות" ו־5982 כתובות "פוניות").
KAI או Kanaanäische und Aramäische Inschriften, הנחשב ל"תקן זהב" בחמישים השנים האחרונות.
בנוסף להם, יש שימוש בקורפוסים היסטוריים עדכניים יותר:
NSI מאת ג'ורג' אלברט קוק (1903): Text-book of North-Semitic Inscriptions: Moabite, Hebrew, Phoenician, Aramaic, Nabataean, Palmyrene, Jewish.
NE מאת מארק לידזברסקי (1898): Handbuch der Nordsemitischen Epigraphik, nebst ausgewählten Inschriften: I Text II Plates.
KI מאת מארק לידזברסקי (1907): Kanaanäische Inschriften (moabitisch, althebräisch, phönizisch, punisch). א. טופלמאן.
TSSI מאת J. C. L. Gibson (1971)‏:‏ Textbook of Syrian Semitic Inscriptions: I. Hebrew and Moabite Inscriptions. OUP Oxford.
נחום סלושץ, אוצר הכתובות הפניקיות, דביר, 1942.
יוהאנס רנץ וּווֹלפגאנג רליג (1995–2002). Handbuch der althebräischen Epigraphik, Wissenschaftliche Buchgesellschaft.
ישראל פינקלשטיין ובנימין סאס (2013). The West Semitic Alphabetic Inscriptions, Late Bronze II to Iron IIA: Archeological Context, Distribution and Chronology. Hebrew Bible and Ancient Israel. Vol. 2. pp. 149–220.
רשימת הכתובות הבולטות

הכתובות המפורטות להלן כוללות את הכתובות המוזכרות בחלק ממהדורות חלק הקורפוסים לעיל (המספרים בעמודת הקונקורדנציה מצליבים את המספורים השונים), וכן כתובות שלא פורסמו באף קורפוס, עם הפניות מתאימות בעמודה השמאלית.
ראו גם

כתובות כנעניות וארמיות
קורפוס הכתובות השמיות
כתובות עמוניות
כתבי אוגרית
שפות שמיות צפון־מערביות
אפיגרפיה
רשימת ממצאים מרכזיים בארכאולוגיה מקראית
לקריאה נוספת

Benjamin Sass, Chapter 1: "The West Semitic alphabet ca. 1150–850 BCE", The Alphabet at the Turn of the Millennium, Emery and Claire Yass Publications in Archaeology, 2005
ג'ולי אנדרוז

| --- | --- |

אנדרוז, 2013
 לידה:  1 באוקטובר 1935 (בת 89) אנגליה וולטון על התמזה, אנגליה, הממלכה המאוחדת 
 שם במה:  Julie Edwards 
 שם לידה:  Julia Elizabeth Wells 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1945
 מקום לימודים:  בית הספר לאומנויות  בית הספר טרינג פארק לאמנויות הבמה 
 בן או בת זוג:  בלייק אדוארדס (1969–15 בדצמבר 2010)  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 צאצאים:  אמה וולטון המילטון 
 מספר צאצאים:  3 
 פרסים והוקרה:  פרס אוסקר   פרס גלובוס הזהב   פרס גילדת שחקני המסך   פרס אמי   פרס גראמי   פרס מכון הסרטים האמריקאי למפעל חיים
 https://julieandrewscollection.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
דיים ג'ולי אנדרוז DBE (באנגלית: Dame Julie Andrews; נולדה ב-1 באוקטובר 1935) היא שחקנית, זמרת, רקדנית וסופרת אנגלייה, בקריירה של כ-75 שנים היא זכתה בפרס האוסקר, שישה פרסי גלובוס הזהב, פרס גילדת שחקני המסך (פרס מפעל חיים), שני פרסי אמי, שלושה פרסי גראמי, ופרס מפעל חיים מטעם מכון הסרטים האמריקאי.
ביוגרפיה > ילדותה

נולדה בשם ג'וליה אליזבת' ולס (Julia Elizabeth Wells) בוולטון און תמזה (אנ'), סארי, אנגליה, הממלכה המאוחדת. הוריה, אד וברברה ולס, התגרשו כשהייתה בת ארבע ואמהּ התחתנה בשנית באותה שנה עם טד אנדרוז שהיה לאביה המאמץ. בעקבות האימוץ שונה שם משפחתה מוולס לאנדרוז.
אביה החורג ואמהּ היו שניהם אנשים מוזיקליים: האב היה זמר טנור ואמהּ נגנית פסנתר. כשהייתה בת ארבע, גילה אביה את קולה המרהיב והבלתי רגיל של אנדרוז שהשתרע על פני חמש אוקטבות ואת השמיעה האבסולוטית שלה, והחל לתת לה שיעורים בפיתוח קול ושירה. תחילה התאמנה כחצי שעה ביום ומאוחר יותר הגיעה לשש שעות ביום, ארבעה ימים בשבוע. באותה שנה החלה גם ללמוד ריקוד בלט מדודתה שהייתה מנהלת בית ספר לריקוד.
מיד לאחר גילוי כישרונה, החלה אנדרוז להופיע במופע הוודוויל של אמהּ ואביה החורג (האב שר והאם ניגנה). היא הדהימה את הקהל עם קולה המרהיב כששרה אופרה בדיוק רב ובשלמות, והפכה במהרה לכוכבת המופע.
ההופעה המקצועית הראשונה שלה בלי הוריה הייתה על בימות לונדון בהצגה "Starlight Roof" בשנת 1947, בגיל 12. במהלך המופע שרה אנדרוז את הארייה "Polonaise" מהאופרה "Mignon", וסיימה בהגיעה בשלמות לתו פה גבוה. אנדרוז הפכה במהרה לכוכבת ההצגה כשהיא עוצרת את המופע בכל ערב לקול תשואות הקהל. לאחר הצלחתה הרבה ב-Starlight Roof נבחרה אנדרוז להופיע בפני משפחת המלוכה והפכה לילדה הצעירה ביותר עד היום לעשות זאת.
בשנים שלאחר מכן החלה אנדרוז להופיע באולמות קונצרטים ובאופרות, והייתה מוכרת כילדת פלא בכל רחבי אנגליה.
באוטוביוגרפיה שלה ("Home: A Memoir of My Early Years"), שיצאה לאור באפריל 2008, אנדרוז תיארה את אביה כ"אדם קשה ואלים", שהתעלל בבני המשפחה פיזית ואף ניסה לדבריה, פעמיים, בהיותה בת 16, לתקוף אותה מינית כשהיה שתוי. עם זאת, לפי אותה אוטוביוגרפיה, "הצלחנו כמשפחה לעבור את התקופות הקשות ולהמשיך הלאה".
היא המשיכה את לימודי השירה והריקוד לאורך כל שנות נעוריה, ובגיל 18 גילמה את התפקיד הראשי במחזמר "סינדרלה" על בימות לונדון (תפקיד אשר מספר שנים לאחר מכן שחזרה במחזמר המצליח של היוצרים רוג'רס והמרשטיין).
ביוגרפיה > שנות ה-50

לאחר הופעתה בסינדרלה, לוהקה אנדרוז שהייתה בת 18 בלבד, לתפקיד הראשי במחזמר חבר שלי (אנ') על בימות ברודוויי. זאת הייתה הפעם הראשונה שאנדרוז עזבה את אנגליה והגיעה לאמריקה. שנה בלבד לאחר מכן היא לוהקה למחזמר "גברתי הנאווה" לצידו של רקס האריסון. המחזמר הפך להצלחה מסחררת, ונחשב עד היום למחזמר המצליח ביותר שהועלה על בימות ברודוויי. הוא הציג 2,717 פעמים במשך שש שנים רצופות. אנדרוז הפכה לאחת מכוכבות ברודוויי הגדולות ביותר, והייתה מזוהה עם התפקיד.
במהלך רצף ההצגות של גברתי הנאווה, בשנת 1957, כיכבה אנדרוז בהפקה הטלוויזיונית למחזמר "סינדרלה" של היוצרים רוג'רס והמרשטיין, אשר כתבו את התפקיד במיוחד עבורה. הסרט הוקרן בטלוויזיה האמריקאית ב-31 במרץ אותה שנה וזכה לצפייה של 107 מיליון אנשים. התפקיד זיכה אותה במועמדות לפרס אמי.