stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צפלין
היסטוריה של הצפלין > ספינות הצפלין הראשונות > אסון מלווה תחיה

הודות לתמיכה נלהבת של חובבי תעופה זכה הרעיון של הרוזן צפלין לתחייה מחודשת, באופן שיפותח לטכנולוגיה אמינה. רק לאחר שהפכה הטכנולוגיה לשימושית ניתן היה להשתמש בספינות האוויר באופן מסחרי בתעופה האזרחית וכן למכור אותן לצבא.
ספינת הצפלין השנייה, LZ2, נבנתה הודות לתרומות מן הציבור, רווחים מהגרלת לוטו מיוחדת למטרה זו, מימון ציבורי מסוים וכן השקעה פרטית נוספת בגובה 100 אלף מרק של הרוזן צפלין עצמו. ספינת הצפלין השנייה המריאה פעם אחת ויחידה ב-17 בינואר 1906. לאחר ששני מנועיה שבקו חיים, היא נאלצה לנחות באזור הרי אלגאו, בדרום גרמניה ושם ניזוקה הספינה באופן מוחלט לאחר שהתרחשה באזור סערה.
ספינת הצפלין השלישית, LZ3, שבתוכה שולבו חלקים מספינת LZ2, הייתה לצפלין הראשון שזכה להצלחה אמיתית. עד לשנת 1908 טסה הספינה 4,398 ק"מ בארבעים וחמש טיסות. בשלב זה החל הצבא הגרמני להתעניין בספינת הצפלין והיא נרכשה על ידי הצבא ונקראה Z1. הספינה שירתה כספינת אימון עד לשנת 1913 ואז הוצאה מן השירות.
הצבא היה מוכן אף לקנות את ספינת הצפלין הרביעית, LZ4, בתנאי שתערוך טיסת הדגמה בת 24 שעות. בעת הטיסה, עצר הצוות לנחיתת ביניים ליד העיר שטוטגרט. בעת העצירה, ביום 5 באוגוסט 1908, התחוללה במקום סערה, הספינה ניתקה מן העוגן, נסחפה ברוח, התרסקה לתוך עץ ועלתה באש. איש לא סבל מפגיעות קשות כתוצאה מתאונה זו, אף על פי שהטכנאים אשר טיפלו אותה שעה במנועים ניצלו אך ורק הודות לכך שקפצו מן הספינה לקרקע. אסון זה היה יכול להביא לקיצו את הרעיון של הרוזן פון צפלין לולא החליט אחד מן הצופים הרבים שהיו במקום להתחיל מיד במפעל התרמה ציבורי שבמהלכו נאספו 6,096,555 מרק. תרומה נדיבה זו איפשרה לרוזן לייסד את חברת Luftschiffbau Zeppelin GmbH (גרמנית "בניית ספינות אוויר צפלין בע"מ") ולייסד את "קרן צפלין". כך, מתוך החורבות, קם לתחייה מיזם הצפלין ואף זכה לביטחון כלכלי.
היסטוריה של הצפלין > ספינות הצפלין הראשונות > ספינות צפלין לפני מלחמת העולם הראשונה

עד לפרוץ מלחמת העולם הראשונה, בקיץ 1914, נבנו 21 ספינות צפלין (סימנן LZ5 עד LZ25). בשנת 1909 הייתה ספינת LZ6 לצפלין הראשון שבו נעשה שימוש מסחרי להטסת נוסעים. למטרה זו היא נרכשה על ידי חברת התעופה הראשונה בעולם, חברת Deutsche Luftschiffahrts-AG (DELAG). עד לשנת 1914 נמכרו לחברת DELAG שש ספינות צפלין נוספות, כל אחת מן הספינות נקראה בשם, נוסף לסימנה. כך למשל, LZ8 נקראה בשם "גרמניה 2", LZ11 נקראה שם "ויקטוריה לואיז" ו-LZ17 נקראה בשם "זקסן". ארבע מספינות אלה נהרסו בתאונות, רובן אירעו בשעת הכנסת הספינה להנגר. בתאונות אלה לא היו הרוגים. במהלך שירותן בחברת DELAG טסו ספינות צפלין מרחק של כ-200 אלף ק"מ והטיסו כ-40 אלף נוסעים.
14 ספינות הצפלין האחרות, שיוצרו לפני מלחמת העולם הראשונה, נרכשו על ידי הצבא והצי הגרמני וסומנו בסדרה Z1, Z2… (בספינות הצבא) ו-L1, L2… (בצי הגרמני). בזמן מלחמת העולם הראשונה שינה הצבא הגרמני את סימני הספינות, כדי לטשטש את מספרן.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, השתלט הצבא הגרמני אף על שלוש ספינות הצפלין של חברת DELAG. באותה עת כבר הוצאו משירות שלוש ספינות צפלין שהיו בשימוש הצבא. בשתי תאונות של ספינות צפלין של הצבא והצי, נהרגו צוותי הספינות.
בשנת 1914 היו ספינות הצפלין החדשות באורך של 150–160 מטר ונפחן היה 22,000-25,000 מטר מעוקב, דבר שאיפשר להן לשאת משאות עד למשקל של 9 טון. הספינות הונעו בדרך כלל במנועי מייבאך שעוצמת כל אחד מהם הייתה 400–550 כוחות סוס (300-410 קילוואט) והגיעו למהירות של כ-80 קמ"ש.
היסטוריה של הצפלין > ספינות צפלין בעת מלחמת העולם הראשונה > פיתוחים טכנולוגיים

דרישות המלחמה הביאו לשיפורים טכנולוגיים גדולים בייצור הצפלין. בשלהי מלחמת העולם הראשונה פתחה חברת צפלין מספר מפעלים במקומות שונים בגרמניה, חלקם קרובים יותר לחזית העימות. ספינות הצפלין החדשות היו באורך של כמאתיים מטר ובנפח של 56,000-69,000 מ"ק. ספינות אלה יכלו לשאת משא במשקל של 40–50 טון ולטוס במהירויות של 100–130 קמ"ש בעזרת חמישה או שישה מנועים מתוצרת מייבאך, כל אחד מהם בתפוקה של 260 כ"ס (195 קילוואט).
כאשר נמלטו מאש אויב, יכלו הצפלינים לטפס עד לגובה של 7,600 מטר וכן הוכיחו כי הם מסוגלים לטיסות ארוכות טווח. לדוגמה, הצפלין LZ104 שבסיסו היה בעיר ימבול שבבולגריה, נשלח בנובמבר 1917 כדי לסייע לכוחות הגרמניים במזרח אפריקה (היום טנזניה). הספינה לא הגיעה במועד ונאלצה לשוב על עקבותיה בעקבות דיווחים על מפלה גרמנית לכוחות הבריטיים, אולם היא טסה מרחק של 6,757 ק"מ ב-95 שעות ובכך שברה את השיא לטווח טיסה באותם הימים.
חלק ניכר מן השיפורים הטכנולוגיים בצפלינים בא דווקא מן המתחרה העיקרית של חברת צפלין, חברת שוט-לנץ (Schütte-Lanz) שבסיסה במנהיים, גרמניה. אף על פי שספינות האוויר של חברת שוט-לנץ לא זכו להצלחה, מספר פיתוחים של פרופסור שוט שעמד בראש החברה, הועתקו על ידי חברת צפלין ויושמו בספינותיה. אלה כללו את העיצוב הדק והחלק יותר של הספינות, מערכת ההיגוי דמוית הצלב אשר החליפה את מערכת ההיגוי הישנה בצורת קופסה, מנועים בהנעה ישירה, עמדות למקלעים נגד מטוסים, ותעלות אוורור שהוציאו גז מימן מיותר מן הספינה.
היסטוריה של הצפלין > ספינות צפלין בעת מלחמת העולם הראשונה > הצפלינים בתום המלחמה

התבוסה הגרמנית במלחמה היוותה גם את קץ תקופת השימוש הצבאי הגרמני בספינות הצפלין. כחלק מהסכם הכניעה של גרמניה, דרשו בעלות הברית כי חילות האוויר של גרמניה יפורקו מנשקם וספינות האוויר הנותרות יועברו לידי בעלות הברית כחלק מהפיצוי על נזקי המלחמה. הסכם ורסאי כלל את הסעיפים הבאים, אשר נגעו ישירות לספינות הצפלין:
סעיף 198
הכוחות המזוינים של גרמניה לא יכללו כוחות אוויר או ים. ...הצבא הגרמני לא יחזיק בספינות אוויר.
סעיף 202
עם כניסתו של הסכם זה לתוקפו, כל כלי הטיס של הצבא והצי... חייבים להימסר לידי הממשלות של מדינות הברית העיקריות ועמיתותיהן... באופן מיוחד, כלים אלה יכללו את הפרטים הבאים אשר בהם נעשה שימוש למטרות צבאיות:
ספינות אוויר, לאחר תום שלבי היצור, או בשלבי תיקון או הרכבה.
מפעלים לייצור מימן.
מוסכי ספינות אוויר ומקלטים לכל סוג של כלי טיס.
בטרם העברתם לידי כוחות הברית, תדאג גרמניה לתחזק את הספינות ולמלאן במימן. המפעל לייצור מימן וכן המוסכים לספינות האוויר יהיו בשליטת בעלות הברית ויישארו בגרמניה עד למועד שבו תימסרנה הספינות...
ב-23 ביוני 1919, שבוע בטרם נחתם הסכם ורסאי, השמידו צוותי צפלין רבים את כלי הטיס שלהם בתוך המוסכים שבהם חנו, כדי שלא ימסרו לבעלות הברית. בכך הם חיקו את מעשי הצי הגרמני אשר הטביע את ספינותיו יומיים קודם לכן במעגן סקפה פלו שבאיי אורקני. ספינות הצפלין שנותרו הועברו לידי צרפת, איטליה, בריטניה ובלגיה בשנת 1920.
היסטוריה של הצפלין > הצפלין לאחר מלחמת העולם הראשונה > צעדים ראשונים לקראת תחייה מחודשת

עוד בטרם הסתיימה מלחמת העולם הראשונה, בשנת 1917, הלך לעולמו הרוזן פון צפלין. ד"ר הוגו אקנר, אשר בחזונו ראה את הצפלין כספינת אוויר לעיתות שלום ולא מלחמה, נטל לידיו את ניהול מפעל צפלין. הסכם ורסאי חיסל לחלוטין את המתחרה המסחרי של צפלין, מפעל שוט-לנץ, אשר התמחה בייצור ספינות אוויר צבאיות בלבד. צפלין יחד עם חברת התעופה DELAG קיוו לחדש במהירות את הטיסות האזרחיות. למרות קשיים ניכרים הצליחה חברת צפלין להשלים במהירות את בנייתן של שתי ספינות צפלין קטנות. LZ120, אשר המריאה לראשונה באוגוסט 1919 ואשר בשנתיים הראשונות להפעלתה הטיסה כ-4,000 נוסעים, ו-LZ121 אשר יועדה לצורך קו טיסות סדירות לסטוקהולם.
אולם, בשנת 1921 דרשו בעלות הברית כי שתי ספינות אלה יועברו לידיהן כחלק מפיצויי המלחמה וזאת במקום ספינות האוויר שהושמדו על ידי צוותיהן בשנת 1919. לאור התערבות בעלות הברית נעצרה באופן זמני בניית צפלינים נוספים.
אולם, אקנר ועובדיו סירבו לוותר והמשיכו לחפש משקיעים ודרכים כדי לעקוף את הגבלות בעלות הברית. ההזדמנות נקרתה בידם בשנת 1924. ארצות הברית, במסגרת ניסיונות בספינות אוויר קשיחות, בנתה את ספינת האוויר ZR-1 "USS Shenandoah" והזמינה ספינת אוויר נוספת באנגליה. אולם ספינת האוויר הבריטית R38, אשר יועדה להיות ZR-2 בצי האמריקאי, עלתה באש במהלך טיסת ניסוי מעל העיר המבר, ב-23 באוגוסט 1921 ו-44 אנשי צוותה נהרגו.
בנסיבות אלה, אקנר הצליח להשיג את ההזמנה האמריקאית לספינת אוויר. גרמניה הייתה צריכה לשלם עבור הספינה ותשלום זה הופחת מפיצויי המלחמה, אבל לחברת צפלין היה זה שיקול משני בלבד. לצורך כך עיצב ד"ר דור את ה-LZ126, צפלין בו יושמו כל הפיתוחים הטכנולוגיים עד לאותה עת ובכך יוצר הצפלין הטוב ביותר עד לאותו מועד. הצפלין LZ126 המריא לטיסת הניסיון הראשונה ב-27 באוגוסט 1924.
בטרם הובאה ספינת האוויר לארצות הברית, לא נמצאה אף חברת ביטוח אחת שהייתה מוכנה לבטח את סיכוני הטיסה של הצפלין מגרמניה ללייקהורסט, דבר שהיה כרוך בחציית האוקיינוס האטלנטי. אקנר, לעומת זאת, היה מלא ביטחון בביצועי הספינה וביום 12 באוקטובר, בשעה 07:30, המריא הצפלין בדרכו לארצות הברית בפיקודו של אקנר. אמונתו של אקנר לא הכזיבה והספינה השלימה את המסע בן 8050 ק"מ, ללא כל קשיים, ב-81 שעות ושתי דקות. קהל צופים אמריקאי נלהב חגג את הגעת הספינה והנשיא קלווין קולידג' הזמין את ד"ר אקנר וצוותו לבית הלבן, כשהוא מכנה את הצפלין החדש "מלאך השלום".
בשמה החדש נקראה הספינה ZR-3 "לוס אנג'לס" והפכה לספינת הצפלין המוצלחת ביותר בצי ספינות האוויר האמריקאי. היא פעלה ללא דופי משך שמונה שנים עד לפרישתה בשנת 1932 בגלל סיבות כלכליות ופורקה באוגוסט 1940.
היסטוריה של הצפלין > הצפלין לאחר מלחמת העולם הראשונה > תור הזהב של הצפלינים

לאחר ייצור צפלין LZ126 שבה חברת צפלין ונטלה את ההובלה בייצור ספינות אוויר, אף שעדיין נתקלה בקשיים. רק לאחר עמל רב הצליח ד"ר אקנר לגייס את הכספים לבניית ספינה נוספת, LZ127. ב-18 בספטמבר 1928 נחנך הצפלין "גראף צפלין" לזכרו של הרוזן וטס בפעם הראשונה. הגראף צפלין היה באורך 236.6 מטר ובנפח 105,000 ממ"ק והיה הגדול מכל ספינות האוויר עד לאותה עת.
תוכניתו של אקנר הייתה כי הגראף צפלין ישמש לטיסות ניסיון והדגמה כדי לסלול את הדרך לטיסות נוסעים וטיסות דואר אוויר סדירות. באוקטובר 1928 טסה הספינה ללייקהורסט בארצות הברית, שם ציפתה לאקנר וצוותו, פעם נוספת, קבלת פנים נלהבת עם מצעד ברחובות ניו יורק והזמנה לבית הלבן. אחר כך טס הצפלין ברחבי גרמניה וביקר אף באיטליה, בארץ ישראל ובספרד. בחודש מאי 1929, הופסק מסע נוסף של הגראף צפלין לארצות הברית כאשר הספינה הייתה מעל צרפת, עקב קלקול מנוע.
באוגוסט 1929 יצאה הספינה למסע נועז נוסף: הקפה שלמה של כדור הארץ. בעודו נישא על גל האהדה הגוברת ל"ענק במרומים", לא התקשה אקנר לגייס תמיכה כספית למסע. אחד מן התומכים היה איל-העיתונות האמריקאי ויליאם רנדולף הרסט, אשר ביקש כי המסע יצא לדרכו באופן רשמי מלייקהורסט בארצות הברית. משם, טס הגראף צפלין תחילה לנמל הבית בפרידריכסהאפן והמשיך לטוקיו, לוס אנג'לס וחזרה ללייקהורסט. הספינה השלימה את המסע ב-21 יום, 5 שעות ו-31 דקות. אורך המסע כולו, כולל הטיסה הראשונה מפרידריכסהאפן ללייקהרסט והטיסה האחרונה בדרך חזרה לגרמניה, היה 49,618 ק"מ.
בשנת 1930 ביצעה הספינה מספר טיסות ברחבי אירופה ולאחר ביקור מוצלח בדרום אמריקה, בחודש מאי 1930, הוחלט לפתוח את הקו הסדיר הראשון לטיסות טרנס-אטלנטיות. למרות תחילת השפל הגדול והתחרות הגוברת מצד מטוסים, הטיס הגראף צפלין נוסעים ומטעני דואר מעבר לים, במספרים הולכים וגדלים, עד לשנת 1936. ביולי 1931, הגשים הגראף צפלין את חלומותיו של הרוזן כאשר טס לחוג הקוטב הצפוני.
אקנר ביקש לבנות ספינת צפלין נוספת, זהה לגראף צפלין, שמספרה היה צריך להיות LZ128. אולם האסון שאירע לספינת האוויר הבריטית R101 ב-5 באוקטובר 1930 גרם למפעל צפלין לשקול מחדש את הבטיחות שבהפעלת ספינות אוויר המלאות במימן. לכן תוכננה ספינה חדשה, LZ129, אשר יועדה לשימוש בגז בלתי דליק, הליום.
היסטוריה של הצפלין > בתחילת המאה ה-21

מן ההיבט המסחרי הייתה זו הפתעה שספינות הצפלין הצליחו להתחרות באמצעי תחבורה אחרים בחציית האוקיינוס האטלנטי, אפילו בשנות ה-30 של המאה ה-20. היתרון של הצפלינים היה במספר הנוסעים שהיו יכולים לשאת, לעומת כלי טיס אחרים וכן הנוחות והפאר שבהם טסו הנוסעים, בדומה לספינות הפאר של אותם הימים. עם זאת, הפעלת הצפלינים דרשה משאבים ניכרים, במיוחד בכוח אדם. לעיתים עלה מספר אנשי הצוות בטיסה על מספר הנוסעים ועל הקרקע היה צורך בצוותים גדולים לעיגון הספינה ובעת המראתה. כמו כן היה צורך לבנות האנגרים ענקיים לאחסון ספינות הצפלין.
מאז אמצע המאה ה-20, כאשר מטוסים גדולים ויעילים מטיסים נוסעים, ספק אם יש מקום לטיסות נוסעים סדירות בספינות אוויר. עם זאת, עדיין קיימת משיכה לספינת האוויר ככלי לטיול איטי ומפואר באוויר.
לאחר מלחמת העולם השנייה נותרו עדיין תחומי טיסה מסוימים בהם היו יתרונות לשימוש בספינת אוויר. למשל, בתצפיות ארוכות מן האוויר, כבמה אווירית למצלמות טלוויזיה וכאמצעי פרסום. אולם שירותים אלה ניתנו על ידי בלונים גמישים זולים יותר ולא על ידי ספינות אוויר קשיחות.
מדי פעם עולה הרעיון של שימוש בצפלין ככלי להטסת מטענים, במיוחד למטענים כבדים מאוד לאזורים שבהם תשתיות לא מפותחות. מיזם שכזה היה ה"קרגוליפטר" שבו תוכנן כלי טיס משולב (לא צפלין במלוא מובן המילה) שיהיה גדול אף מן ההינדנבורג. בשנת 2000 הפך החזון למציאות כאשר חברת CargoLifter AG בנתה האנגר ענק שאורכו 360 מטר, רוחבו 210 מטר וגובהו 107, כשישים קילומטר מדרום לברלין. אולם בחודש מאי 2002 לא נותרו מקורות תקציביים לפרויקט והחברה חדלה מלהתקיים.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 החלה ממשיכת דרכה של חברת צפלין המקורית, Zeppelin Luftschifftechnik GmbH, לעסוק שוב בבניית ספינות אוויר. הספינה הניסיונית הראשונה (שנקראה לימים "פרידריכסהאפן") מדגם Zeppelin NT המריאה לראשונה בחודש ספטמבר 1997. הספינה החדשה קטנה בהרבה מאבותיה הצפלינים ואף איננה מסוג צפלין במובן המלא של המילה. הספינה קשיחה למחצה ולא קשיחה לחלוטין. יתרונם של הצפלינים על פני הבלונים הגמישים, הוא לא רק ביכולת נשיאת מטען גדולה יותר, אלא אף במהירות גבוהה יותר ויכולת תמרון טובה. ה-Zeppelin NT נכנס לייצור סדרתי ומופעל באופן מסחרי לטיסות שעשוע ולטיסות מחקר.
בחודש יוני 2004 נמכר צפלין לחברה יפנית, Nippon Airship Corporation, אשר ייעדה אותו לשימוש תיירותי וכן לפרסומות בטוקיו. הצפלין יצא לדרכו מפרידריכסהאפן ליפן, עם עצירות בז'נבה, פריז, רוטרדם, מינכן, ברלין, סטוקהולם וערים אירופאיות אחרות. אולם, שלטונות רוסיה סירבו להתיר לצפלין לעבור מעל שטחם, דבר שאילץ את פירוק הספינה והעברתה ליפן בחלקים.
בנובמבר 2005 החלה חברת היהלומים דה בירס בתוכנית מחקר במדבר קלהרי תוך שימוש בספינות אוויר. במחקר זה נעשה שימוש בצפלין שעליו ציוד טכנולוגי רב לצורך איתור מרבצי יהלומים אפשריים.
צמצום פליטת פחמן דו-חמצני, ספינות אוויר ותיירות

החשש מפני התחממות עולמית הוביל לקריאה להטיל מיסים כדי לעצור את גידול טיסות התיירות הזולות וכך לצמצם את פליטת פחמן דו-חמצני משריפת דלק מטוסים. הגבלות מעין אלה תייקרנה את מחירי החופשות בחו"ל, מעבר להישג ידן של השכבות החלשות יותר מבחינה כלכלית. יש הטוענים כי ספינות אוויר, או צפלינים מלאים בהליום, יכולים לבוא במקום מטוסים לטיסות לטווח בינוני או ארוך. מנוע ספינת אוויר אינו צריך להיות מנוע סילון ועל כן ניתן להשתמש בדלק יקר פחות ואפילו בביו דיזל.
החסרונות העיקריים של שימוש בספינות אוויר יהיו בהארכת זמן הטיסה ובחוסר האפשרות לחצות רכסי הרים גבוהים. הרי הרוקי, האלפים וההימליה, נותרו עדיין מכשולים שספינות אוויר מתקשות לחצות. מנגד, נמלי ספינות אוויר יהיו שקטים יחסית וניתן יהיה אפילו להשתמש בנמלי-ים לצורך עגינתן.
בתרבות

ההיסטוריה של הצפלינים מעוררת עניין מיוחד אצל אספני בולים. החל משנת 1909 ועד 1939 הצפלינים נשאו דואר אוויר בטיסות בינלאומיות, כולל מעטפות מבוילות שיועדו במיוחד לאספנים. מדינות רבות הנפיקו בולי צפלין בעלי ערך נקוב גבוה שנועדו למשלוח דואר אוויר בצפלין. בין המעטפות הנדירות ביותר נמצאות אלה אשר היו על ההינדנבורג בעת טיסתה האחרונה. מעטפות ששרדו את השריפה, אף ששוליהן חרוכים, שוות היום אלפי דולרים. בחבל סאפוק באנגליה קיימות תוכניות לפתיחת מוזיאון לספינות אוויר.
הצפלינים אף היוו לעיתים השראה לסרטים וסיפורת. כמה מן הדוגמאות הבולטות הן:
הסרט "צפלין" (בריטניה, 1971) על ספינת צפלין גרמנית בזמן מלחמת העולם הראשונה ועליה איש צוות בריטי הניצב בפני קונפליקט של נאמנות כפולה.
הסרט "ההינדנבורג" (ארצות הברית, 1975). סרט אסונות על הטיסה האחרונה של צפלין LZ129.
ביקום המקביל בו מתרחשת עלילת הספר המצפן הזהוב, האחים רייט מעולם לא המציאו את המטוס, והאנשים כולם השתמשו בצפלינים ככלי תחבורה עיקרי.
בנוסף, להקת הרוק הבריטית הנודעת לד זפלין החליטה על שמה (בהתאם לגרסה אחת) לאחר אמירה מבודחת של המתופף של להקת המי קית' מון על כך שלהקה תתרסק כמו "צפלין מעופרת" (lead zeppelin). על עטיפת אלבומה הראשון של הלהקה הופיע צילום אמנותי של אסון ההינדנבורג.
צפלינים הופיעו במספר פרקים של סדרת המדע הבדיוני דוקטור הו ובפרקים של סדרת הילדים רובוט ומפלצת.
שמו העממי של המאכל הלאומי הליטאי הוא צפלינאי (כופתאות תפוחי אדמה ממולאות בבשר) ונקרא על שם הצפלין הודות לצורתו.
ראו גם

כדור פורח
בלון תצפית
הערות שוליים

↑   שוורץ המעופף: היהודי הנשכח שהמציא את הצפלין, סרטון בערוץ "OrderofElite", באתר יוטיוב (אורך: 04:48)
| אמצעי תחבורה |
| --- | --- | --- |
| חלליים | מעבורת חלל • חללית • רכב הנחיתה הירחי • רכב הנדידה הירחי • תרמיל ריחוף |  |
| אוויריים | אוויריים |  |
| ממונעים | מטוס (מטוס סילון · מטוס קרב · מטוס מנהלים · מטוס מטען · מטוס קל · מטוס דו-כנפי) •  מסוק • ספינת אוויר • צפלין • תרמיל ריחוף |  |
| לא ממונעים | כדור פורח • דאון  • מצנח רחיפה • גלשן אוויר |  |
| ימיים | ימיים |  |
| ממונעים | אונייה (מכלית · מכלית נפט · אוניית צובר · אוניית נוסעים · משחתת · נושאת מטוסים) • סירת מנוע • אופנוע ים • יאכטה  • צוללת (צוללת גרעינית) • מעבורת (נחתת) • רחפת • ואפורטו |  |
| לא ממונעים | מפרשית (דאו) • גלשן רוח • סירה (סירת הצלה · קיאק · קאנו · גונדולה) • רפסודה • חסקה • אַרְבָּה • בוצית • ג'ונקה • אוניית מפרשים • אוניית קיטור |  |
| יבשתיים | יבשתיים |  |
| מכוניות | מכונית מיקרו •  מכונית מיני •  סופרמיני •  משפחתית •  משפחתית גדולה •  מונית • ניידת משטרה • גראן טוריסמו • מכונית משוריינת  • מיניוואן • אמבולנס • קרון מתים • קלנועית • מכונית ספורט • רודסטר • קבריולה • מכונית-על • מעונוע |  |
| רכבות | רכבת מהירה • רכבת פרוורית • רכבת בין-עירונית • רכבת נוסעים דו-קומתית • רכבת קלה • רכבת תחתית • מונורייל • פוניקולר • רכבל • חשמלית • גונדולה • קטר • קרון |  |
| אוטובוסים | אוטובוס מפרקי • אוטובוס קומתיים • אוטובוס נמוך-רצפה • מיניבוס • אוטובוס תלמידים • טרוליבוס • מערכת אוטובוסים מהירה |  |
| דו-גלגלי ממונע | אופנוע • קורקינט ממונע • קטנוע  • רכינוע |  |
| רכבי שטח | טרקטור • ג'יפ • SUV • טרקטורון • באגי • תומקאר • גארדיום • אוונגרד • רכבי שלג (אופנוע שלג · חתול שלג · מפלסת שלג) • רכב קרבי משוריין (טנק · נגמ"ש · שריונית · זחל"ם) • ציוד מכני הנדסי (דחפור · מחפר · יעה אופני · מיני-מעמיס · מחפרון · מפלסת) |  |
| משאיות | טנדר (מטענית) • מסחרית (ואן) • טיולית • כבאית • משאית עפר • משאית סמי-טריילר • פול-טריילר • רכבת כבישים |  |
| מונעים בכוח אדם | אופניים (אופני טנדם · חד-אופן · אופנוח · תלת-אופן) • קורקינט • גלגיליות • סקייטבורד  • אפריון • ריקשה • מגלשיים • עגלת תינוק |  |
| מונעים בכוח בהמה | כרכרה • מרכבה • מזחלת •  קוודריגה •  דיליז'נס • עגלה • קרון |  |
המראה ראשונה לצפלין הראשון מעל אגם קונסטנץ
הצפלין בהנגר הצף בימת קונסטנץ
שרידי הצפלין LZ4 אשר השתחרר מעיגונו בסערה, התרסק אל עץ ועלה באש
כתובת המתעדת הפצצת צפלין בעיר לונדון
הצפלין "לוס אנג'לס" בטיסה מעל מנהטן, 1930
הגראף צפלין בשמי ירושלים, 11 באפריל 1931
ההינדנבורג
הינדנבורג בוערת בלייקהרסט, 6 במאי 1937
Zeppelin NT בשעת טיסה
צפלין, 2011
בול אמריקאי לכבוד ה"גראף צפלין" משנת 1930
קולומייה (עיירה)

| --- | --- |
סמל קולומייהסמל קולומייה

מפקדת מסדר אבירי היכל שלמה בקולומייה (צר')
 מדינה:  צרפת צרפת
 ראשת הקומונה:  לורנס פיקאר
 שטח:  10.93 קמ"ר
 גובה:  66 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בקומונה:  15,250 (1 בינואר 2021)
 קואורדינטות:  48°48′56″N 3°05′01″E﻿ / ﻿48.815555555556°N 3.0836111111111°E﻿ / 48.815555555556; 3.0836111111111 
 אזור זמן:  UTC+1
 https://www.coulommiers.fr/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת צרפת מוגדלת) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי קולומייה(למפת צרפת רגילה) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי קולומייה(למפת איל-דה-פראנס רגילה) פריז ורסאי מלאן אוורי פונטואז נורמנדי סאנטר-עמק הלואר בורגון פראנש-קונטה  גר. אסט  או-דה-פראנס קרטיי מוקולומייה(למפת איל-דה-פראנס מוגדלת) פריז ורסאי מלאן אוורי פונטואז נורמנדי סאנטר-עמק הלואר בורגון פראנש-קונטה  גר. אסט  או-דה-פראנס קרטיי מוקולומייה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
קוּלוֹמיֶיה (בצרפתית: Coulommiers) היא קומונה (עיירה) במחוז סן ומארן בחבל איל-דה-פראנס בצפון-מרכז צרפת.
היא ידועה כמקורה של גבינת הקולומייה ממשפחת הברי המיוצרת בעיר. כמו כן היא מהווה את מקום הולדתו של המתאבק והשחקן המפורסם אנדרה הענק.
בשנת 2009 הפכה העיירה לראשונה בצרפת שתשתית הטלוויזיה היבשתית שלה הפכה לדיגיטלית לחלוטין.
פרנק ריסטר, שכיהן כשר התרבות בממשלת צרפת, שימש ראש העיר של קולומייה משנת 2008 עד 2017.
ערים תאומות

הממלכה המאוחדת לייטון באזרד, הממלכה המאוחדת (מ־1958)
גרמניה טיטיזי-נוישטאט, גרמניה (מ־1971)
הערות שוליים

↑  חודש ב-1982
↑  "British towns twinned with French towns". Archant Community Media Ltd. אורכב מ-המקור ב-2013-07-05. נבדק ב-2013-07-11.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb15275472t (data)  GND: 4258719-0  MusicBrainz: c122b988-c7f4-4fe1-ad4b-df6462cb0e6d  NARA: 10037838  NKC: ge1213670  VIAF: 235134144   WorldCat (עם VIAF): 235134144 
ערך זה הוא קצרמרבנושא צרפת ובנושא יישובים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
רוזה ג'אצ'ינטה באדאלה

רוזה ג'אצ'ינטה באדאלה (באיטלקית: Rosa Giacinta Badalla, נולדה בסביבות 1660, נפטרה בסביבות 1710 הייתה מלחינה איטלקייה ונזירה בנדיקטית. היא נזכרת לראשונה ברשימות של מנזר רדגונדה הקדושה במילאנו משנת 1678. קלאודיה ססה, קלאודיה רוסקה וקיארה מרגריטה קוצולאני היו גם הן פעילות במנזרי מילאנו באותה תקופה.
רק קובץ אחד של יצירותיה התפרסם בדפוס, "מוטטים לקול סולו" Motetti a voce sola (ונציה, 1684). קנדריק מתאר אותו כ"ראוי לציון בין ספרי המוטטים לקול סולו שיצאו במילאנו הודות לווירטואוזיות הווקאלית, המקוריות המוטיבית וטכניקת החיבור הבוטחת בעצמה."
מיצירותיה נותרו עוד שתי קנטטות חילוניות, Vuò cercando ו-O fronde care, לטקסט שכתבה באדאלה עצמה.
מראי מקום

The Norton/Grove Dictionary of Women Composers, edited by Julie Anne Sadie and Rhian Samuel. "Rosa Giacinta Badalla" Robert L. Kendrick, pg. 32, Norton and Company, New York and London, 1995. ISBN 0-393-03487-9
הערות שוליים

↑  Norton/Grove
↑  Grove
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007423948605171  BIBSYS: 6043586  GND: 1089756879  ISNI: 0000 0000 5333 5737  LCCN: no2002052007  MusicBrainz: 976e024e-4c0e-4595-a8c8-e62f74a08155  RERO: 02-A018778767  SUDOC: 244057249  VIAF: 48897150   WorldCat (עם VIAF): 48897150
קולומנה

קולומנה (ברוסית: Коломна) היא עיר במחוז מוסקבה, ברוסיה, במפגש של נהר מוסקבה עם נהר אוקה, 114 קילומטרים מדרום למוסקבה.
נכון ל-2010 חיים בעיר 144,589 תושבים. העיר נוסדה ב-1177 ונשרפה על ידי המונגולים במהלך הפלישה המונגולית לאירופה, בתחילת 1238, לאחר קרב קולומנה.
ערים תאומות

לקולומנה ארבע ערים תאומות:
בלארוס מלדצ'נה, בלארוס
לטביה באוסקה, לטביה
רומניה נבודאר, רומניה
בוסניה והרצגובינה סרייבו המזרחית, בוסניה והרצגובינה
רוסיה דרבנט, רוסיה
ראו גם

קולומנה (כדורגל)
הערות שוליים

↑  באטו ח'אן באנציקלופדיית העולם החדש (באנגלית)
.
| מחוז מוסקבה |
| --- | --- | --- |
| מרכז אדמיניסטרטיבי | קרסנוגורסק |   |
| יישובים | אודינצובו • אוזיורי • אורחובו-זויבו • איוואנטייבקה • איסטרה • אלקטרוגורסק • אלקטרוסטאל • אלקטרואוגלי • אפרילבקה • בארוויחה • בלאשיחה • ברוניצי • גוליצינו • דדובסק • דזרז'ינסקי • דמיטרוב • דולגופרודני • דומודדובו • דרזנה • דובנה • וריה • וידויה • וולוקולמסק • ווסקרסנסק • ויסוקובסק ז'וקובסקי • זראיסק • זווניגורוד • חימקי • חוטקובו • טלדום • יאחרומה • יגורייבסק • ליקינו-דוליובו • לובניה • לוסינו-פטרובסקי • לוחוביצי • ליטקארינו • ליוברצי • מוז'איסק • מיטישצ'י • נארו-פומינסק • נוגינסק • סרגייב פוסאד • סרפוחוב • סולנצ'נוגורסק • סטראיה קופאבנה • סטופינו • פאבלובסקי פוסאד • פרסווסט • פודולסק •  פריאזינו • פרוטווינו • פושקינו • פושצ'ינו • צ'רנוגולובקה • צ'כוב • קאשירה • קלין • קולומנה • קורוליוב • קוטלניקי • קרסנוארמייסק • קרסנוזאבודסק • קרסנוזנאמנסק • קובינקה • קורובסקויה • ראמנסקויה • ראוטוב • רושאל • רוזה •  שאטורה • שצ'לקובו |   |
| מושלים | אנטולי טיאג'לוב • בוריס גרומוב • סרגיי שויגו • אנדריי וורוביוב |   |
| שונות | סמל • דגל • חלוקה מנהלית • הדומה המחוזית • ממשלת המחוז • משטרת המחוז |   |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564872205171  BnF: cb16731084x (data)  GND: 4559994-4  LCCN: n85358245  MusicBrainz: 7c793b1d-fa95-4e2b-ad65-f133303933e3  NKC: ge636408  VcBA: 497/3415  VIAF: 124411934   WorldCat (עם VIAF): 124411934 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים ברוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ראסטי ג'וינר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  11 בדצמבר 1972 (בן 51) מונטגומרי, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת דרום ג'ורגיה  תיכון שילה 
 http://rustyjoiner.com
 פרופיל ב-IMDb
 
ראסטי ג'וינר (באנגלית: Rusty Joiner; נולד ב-11 בדצמבר 1972) הוא דוגמן ושחקן אמריקאי.
ביוגרפיה

ג'וינר נולד במונטגומרי שבאלבמה וגדל באטלנטה. הוא למד באוניברסיטת דרום ג'ורגיה ושם גם עסק רבות בספורט. בנוסף הוא עבד תקופה כמדריך בחדר כושר.
הוא התגלה כדוגמן באטלנטה ולאחר מכן דגמן במילאנו, פריז ובדרום אמריקה, עבור חברות כמו פראדה ואברקרומבי אנד פיץ'. הוא שימש גם כדוגמן של חברת ההלבשה התחתונה "Structure", ותמונותיו הופיעו על שערי המגזינים קוסמופוליטן ורולינג סטון.
הוא הופיע בקליפ לשיר "Looking Good, Feeling Gorgeous" של רופול. בקולנוע הופיע בין היתר בסרטים "דודג'בול" ו"האויב שבפנים: השמדה". בטלוויזיה הופיע בין היתר בסדרות "ER", שם גילם מדריך ספורט, וב"המפענחת".
ראסטי נייל

| --- | --- |

 נתונים
 מרכיבים:  ויסקי סקוטי, קוביית קרח, כוס אולד פאשן, דרמבוי, lemon twist 
 אופן ההכנה:  מזיגת המרכיבים בזה אחר זה
 כוס:   כוס אולד פאשן
 
מסמר חלוד, או ראסטי נייל (באנגלית: Rusty Nail) הוא קוקטייל המוכר רשמית על ידי איגוד הברמנים הבינלאומי המורכב מ-45 מ"ל ויסקי סקוטי ו-25 מ"ל ליקר דרמבוי.
אופן ההכנה הוא מזיגת הרכיבים לכוס אולד פאשן (Old fashioned) עם קרח. נכלל ברשימת 100 הקוקטיילים הטובים בעולם של Diffords Guide.
הערות שוליים

↑  top-100-cocktails
ערך זה הוא קצרמרבנושא משקאות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.