stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ביתוניא

| --- | --- |
 טריטוריה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 נפה:  רמאללה ואל-בירה
 ראש העיר:  ערפאת ח'לאף
 שטח:  26.2 קמ"ר
 גובה:  781 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  26,604 (2017)
 קואורדינטות:  31°53′20″N 35°10′03″E﻿ / ﻿31.888955555556°N 35.167533333333°E﻿ / 31.888955555556; 35.167533333333 
 אזור זמן:  UTC +2
 http://www.beitunia.ps/index.php?id=home
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת גוש דן מוגדלת) ביתוניא(למפת גוש דן רגילה) ביתוניא(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ביתוניא(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ביתוניא  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מטה הביטחון המסכל בביתוניא
בֵּיתּוּנְיָא (בערבית: بيتونيا) היא עיירה פלסטינית בנפת רמאללה ואל בירה שבשומרון. ביתוניא היא היישוב השלישי בגודלו בנפת רמאללה אל-בירה, ושוכנת 15 ק"מ צפונית לירושלים ו-3 ק"מ דרום-מערבית לרמאללה. העיירה צופה על כביש 443 וצומת גבעת זאב כאשר גדר ההפרדה עוברת מדרום לה. נכון לשנת 2017 חיו בעיירה 26,604 תושבים, רובם מוסלמים ומיעוטם נוצרים.
היסטוריה

ביתוניא שוכנת על תל של יישוב קדום שהיה מיושב בתקופה הרומית, בתקופה הביזנטית ובימי הביניים. חוקרים רבים מזהים את המקום עם בית און הנזכרת במקרא ואחרים מזהים את המקום עם בית אומן (או ביתי אוּמָן) הנזכרת בתעודה הצלבנית. יש המזהים אותו עם בֵּי תאומים, עיר בצורה מתקופת המרד הגדול. במרכז העיירה, בגרעין העתיק, מצוי מבנה גדול, כנראה מימי הביניים, הנקרא "באב אל-בלאד" (שער העיר).
במאה ה-18 הפך הכפר לאחד מ-24 כפרי הכס שבהם ישבו מוח'תארים בארמון, או מצודה ושלטו על האזור.
באמצע המאה ה-19 נקרא המקום בית אוניה ותואר במדריך תיירים משנת 1858 ככפר צפוף של בתים עתיקים ורעועים המוקף עצי זית.
במהלך מלחמת העולם הראשונה הייתה ביתוניא עמדה קדמית של הטורקים בהגנה על רמאללה ואל-בירה. ב-22 בנובמבר 1917 עשו הבריטים מאמץ לכבוש את ביתוניא. אולם הם נסוגו לבית עור אל-פוקא לאחר שהתברר שבביתוניא כח של כ-3,000 חיילים טורקים העדיפים עליהם בחימושם, מכיוון שהבריטים לא יכלו להביא אתם תותחים בהיעדר דרכים ראויות להעברת התותחים. ביתוניא נכבשה על ידי הבריטים ביחד עם אל בירה חודש אחר כך, לקראת סוף דצמבר.
במפקד אוכלוסין 1931 של ארץ ישראל היו בכפר 277 בתים מאוכלסים, בהם התגוררו 1213 תושבים, כולם מוסלמים.
לאחר מלחמת העצמאות שהו חיילים ירדנים זמן מה בבית הספר בביתוניא וילדי ביתוניא נאלצו ללמוד ברמאללה.
במהלך האינתיפאדה הראשונה הוקם בצמוד לביתוניא בית מעצר עופר המכונה על ידי הפלסטינים כלא ביתוניא.
היסטוריה > לאחר הסכמי אוסלו

ב-13 בפברואר 1994 נרצח בביתוניא איש השב"כ נעם כהן שהיה בדרכו לפגוש מודיע.
עד להסכם אוסלו ב' עבר הכביש מדולב וטלמון לירושלים בצמוד לביתוניא. לקראת נסיגת צה"ל מרמאללה נסלל כביש עוקף ביתוניא אשר שימש את תושבי דולב וטלמון עד פרוץ האינתיפאדה השנייה.
ג'יבריל רג'וב הקים בביתוניא את המפקדה שלו, שהייתה המשוכללת במפקדות הרשות הפלסטינית. במהלך מבצע חומת מגן נכנסו כוחות צה"ל לביתוניא וצרו על מפקדתו של רג'וב, שבה הוחזקו במעצר מבוקשים על פעילות טרור. לאחר שאזלה תחמושתם של אנשי רג'וב הם נכנעו וכוחות צה"ל נכנסו למתחם ועצרו את המבוקשים. המתחם עצמו נהרס ברובו. חיל החימוש ציין את החיפוש אחרי אנשים, מסמכים ואמצעי לחימה בתוך המתחם כאתגר מיוחד במבצע חומת מגן. גם לאחר מבצע חומת מגן התקיימו בביתוניא מבצעי מעצר של מבוקשים. ב-9 בספטמבר 2002 כיתרו חיילי צה"ל תחנת מודיעין פלסטינית כדי לעצור את ריאד נאיף חסין עליאן, ראש התנזים בג'ילזון ולאחר שניסה להימלט ירו בו והרגוהו.
במהלך האינתיפאדה השנייה שימשה ביתוניא מספר פעמים כמקום מחבוא להסתרת חטופים ישראלים. נהג המונית אליהו גוראל שוחרר בפעולה משותפת של סיירת מטכ"ל ממבנה נטוש בביתוניא לאחר שהימ"מ פצע ועצר חבר מהחולייה החוטפת ולאחר ארבעה ימים של חטיפה. גופתו של ששון נוריאל שנרצח בידי פלסטינים נמצאה באזור התעשייה ביתוניא. גם חוטפיו של אליהו אשרי עברו איתו דרך ביתוניא.
מחסום ביתוניא

ליד ביתוניא נמצא מחסום של מג״ב המווסת מעבר מאזור רמאללה לכיוון כביש 443 וירושלים. המחסום הוא אחד מששת המחסומים המשמשים להעברת סחורות בין ישראל ושטחי הרשות הפלסטינית ומשמש להעברת אנשים וכלי רכב רק במקרים מיוחדים. המחסום גם משמש כנקודת שחרור אסירים מהכלא הישראלי לרשות הפלסטינית. המחסום ממוקם בנקודה הנשלטת על ידי בתי ביתוניא והיה ליעד מועדף לפיגועים מצד גורמי טרור. עתירה לבג"ץ בדרישה להרחיב את פעילות המחסום נדחתה.
ב-15 במאי 2014 התקיימו סמוך למחסום הפגנות יום הנכבה בהן נורו למוות שני צעירים פלסטינים. ביוני 2017 הורשע שוטר מג"ב, בן דרי, במסגרת הסדר טיעון, בגרימת מותו ברשלנות של נדים נווארה, אחד משני הצעירים.
הערות שוליים

1 2 3  עמנואל הראובני, לקסיקון ארץ ישראל, משרד החינוך ומטח, 2010
↑  Macalister, R. A. Stewart; Masterman, E. W. G., "Occasional Papers on the Modern inhabitants of Palestine, part I & part II"., Quarterly Statement - Palestine Exploration Fund., 1905, עמ' 356-343
↑  A handbook for travellers in Syria and Palestine, John Murray, London, 1858, pages 221-222
↑  W. T. Massey, How Jerusalem Was Won, 1919, pages 135-136
↑  A. F. Pollard, A Short History of the Great War, 1920, page 309
↑  Mills, Census of Palestine, 1931, page 48
↑  Ray Hanania, Arabs of Chicagoland, Arcadia Publishing, 2005, page 44
↑  Punishing a nation, Law in the Service of Man (Organization), South End Press, 1990, pages 213, 217 and 235
↑  בגידת מקור במפעילו, אתר בגידה
↑  בג"ץ 6379/07 ועד היישוב דולב נ' מפקד כוחות צה"ל באזור יהודה ושומרון, ניתן ב־20 באוגוסט 2009, סעיף 2
↑  דני רובינשטיין, סופו של מנגנון הביטחון המסכל, באתר הארץ, 7 באפריל 2002
↑  חימוש פיקוד העורף - מערך מקצועי, עם ברק בעיניים
↑  שי ניצן, הודעה משלימה מטעם פרקליטות המדינה, בג"ץ 9594/03, סעיף 66
↑  עמוס הראל ויהונתן ליס‏, "עברו עלי ארבעה ימים קשים", באתר וואלה, 16 ביולי 2003
↑  ביתוניא, אתר משרד ראש הממשלה
↑  עמוס הראל, יהונתן ליס, צה"ל: אליהו אשרי נרצח כשעה אחרי שנחטף, באתר הארץ, 30 ביוני 2006
↑  צו בדבר העברת טובין (יהודה והשומרון) (מס' 1252), התשמ"ח - 1988, 9 באוגוסט 2005
↑  עמירה הס, יהונתן ליס, עבאס: השמחה לא תהיה שלמה כל עוד לא ישוחררו כל האסירים הפלסטינים, באתר הארץ, 18 באוגוסט 2007
עמית כהן, חמאס: ישראל שחררה אסירים במסגרת עסקה, באתר nrg‏, 22 באוקטובר 2009
↑  בג"ץ 2150/07 עלי חסיין מחמוד אבו צפייה, ראש מועצת הכפר בית סירא ואחרים נ' שר הביטחון ואחרים, ניתן ב־29 בדצמבר 2009, פסקה 38.
↑  אור הלר, תיעוד: הירי שהרג את שני הנערים הפלסטינים בשבוע שעבר, באתר nana10‏, 20 במאי 2014
↑  שבתי בנדט‏, השוטר שירה בנער הפלסטיני בביתוניא הואשם בהריגה, באתר וואלה, 19 בנובמבר 2014
↑   עמירה הס, המומת פלסטיני. המורשע יהודי. הכדור? מקרי, באתר הארץ, 21 ביוני 2017
| דגל פלסטיןיישובי נפת רמאללה ואל-בירה |
| --- | --- | --- |
| ערים | אל-בירה • ביתוניא • רוואבי • רמאללה |   |
| מועצות מקומיות | אל-איתיחאד (ביתילו, דיר עמאר, ג'מאלא) • א-זיתונה (מזרעה אל-קיבליה, אבו שוחידם) • ביר זית • בית ליקיא • בני זייד (דיר ע'סאנה, בית רימא) • בני זייד א-שרקייה (עארורה, מזארע א-נובאני) • דיר ג'ריר • דיר דיבוואן • חרבתא אל-מצבאח • מזרעה א-שרקיה • נעלין • סילוואד • סינג'יל • תורמוס עיא |   |
| כפרים | אבו קש • אום צפא • א-לובן אל-ע'רבי • אל-ג'אנייה • אל-מוע'ייר • אל-מידיה • בודרוס • בורקה • בית סירא • ביתין • בית עור אל-פוקא • בית עור א-תחתא • בלעין • ג'יפנה •דורא אל-קרע • דיר אבו משעל • דיר איבזיע • דיר א-סודאן • דיר ניזאם • דיר קדיס • ח'ירבת אבו פלאח • ח'רבת'א בני חרית • טייבה • טירה • יברוד • כובאר • כפר מאליכ • כפר ניעמה • כפר עין • נבי סאלח • סאפא • סורדא • עאבוד • עבוין • עג'ול • עטארה • עין יברוד • עין עריכ • עין סיניא • עין קיניא • קיביה • קראוות בני זייד •  ראס כרכר • רמון • רנתיס • שוקבא • שיבתין |   |
| מחנות פליטים | אל-אמערי • ג'לזון • קדורה • קלנדיה |   |
נפות הרשות הפלסטינית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007469841105171  LCCN: n2004056885  VIAF: 128045522   WorldCat (עם VIAF): 128045522
תיאודור תומאס

| --- | --- |

 לידה:  11 באוקטובר 1835 אזנס, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  4 בינואר 1905 (בגיל 69) שיקגו, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות מאונט אובורן 
 מוקד פעילות:  ניו יורק, שיקגו 
 סוגה:  אמנות מוזיקלית 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 כלי נגינה:  כינור 
 בן או בת זוג:  Rose Fay Thomas 
 
תיאודור תומאס (Theodore Thomas;‏ 11 באוקטובר 1835 – 4 בינואר 1905), מוזיקאי ומנצח אמריקאי ממוצא גרמני. הוא נחשב למנצח התזמורת האמריקאי הראשון, שזכה לפרסום ולתהילה.
תומאס נולד בהנובר, גרמניה, לאב כנר, שתרם לחינוכו המוזיקלי. בגיל 6 ניגן בכינור בקונצרטים. בשנת 1845 היגרה משפחתו לארצות הברית, אך שם נקלעו לקשיים כספיים.
בשנת 1854 הצטרף לפילהרמונית של ניו יורק ויצא לסיורים עם מוזיקאים מפורסמים ככנר.
בשנת 1861 ארגן לו תזמורת משלו, שניגנה באירבינג הול. בהמשך ייסד את התזמורת הסימפונית של שיקגו.
תיאודור תומאס מת בשיקגו, אילינוי.
מיכאל פסמן

| --- | --- |

 לידה:  5 באוגוסט 1960 (בן 64) ריגה, ברה"מ 
 הדרגה הגבוהה ביותר:  אמן בין-לאומי 
 מד כושר מרבי:  2406 (יולי 2005)
 מד כושר נוכחי:  2365 (יוני 2020)
 מקצוע נוסף:  מתכנת
 מדינה:  ישראל 
 
מיכאל פסמן (נולד ב-5 באוגוסט 1960) הוא מתכנת מחשבים, שחמטאי ישראלי בעל דרגת אמן בינלאומי, שייצג את ישראל באליפויות העולם ואירופה לנוער בשחמט ומחבר אטיודים בתחום השחמט שזכה בגביע העולם בשנת 2022.
ביוגרפיה

מיכאל פסמן גדל בעיר ריגה, שבלטביה, עד לעלייתו לישראל בשנת 1973.
בישראל השתקע בבאר שבע, שם למד שחמט במועדון בניהולו של אליהו לבנט.
הוביל את קבוצת הנוער של מועדון באר שבע לזכיות באליפויות המדינה והיה החניך הראשון של המועדון שהצליח בקנה מידה ישראלי ועולמי.
בשנת 1977 זכה באליפות ישראל לנוער ונבחר כנציג של ישראל לאליפויות העולם ואירופה לנוער לאחר שניצח בדו-קרב בן 6 משחקים את ניר גרינברג, שהיה אלוף העולם עד גיל 17.
הצטיין במשחקי הליגה העליונה לבוגרים. דורג בין הראשונים באליפות ישראל הפתוחה לבוגרים - בין היתר ניצח את אלוף ישראל נתן בירנבוים.
במשחקי המכביה בהם ייצג את ישראל זכה ב-2 מדליות - מדליית ארד קבוצתית ומדליית זהב אישית בלוח ראשון, כשניצח, בין היתר, את חבר נבחרת הבוגרת של ישראל, יצחק רדשקוביץ'.
ייצג את ישראל בהצלחה באליפויות העולם מחוץ לישראל, ואת העיר באר שבע במשחקי הליגה העליונה לבוגרים בשחמט משנת 1977 עד אמצע שנות ה-80 של המאה ה-20. פסמן זכה יחד עם קבוצת מועדון באר שבע, שהפך למוביל בשחמט הישראלי, במספר אליפויות המדינה.
בוגר מדעי המחשב באוניברסיטת בן-גוריון בנגב ועבד כמתכנת מחשבים. בשנת 1987 החל בלימודי תואר שני בניהול מערכות מידע ומנהל עסקים באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, שאחריהם פתח עסקים פרטיים. לאחר סגירתם שב לתחום פיתוח התוכנה בו עסק לאחר סיום לימודיו לתואר ראשון. לאחר שנים רבות של עבודה בחברת אלביט מערכות כמהנדס תוכנה, היום עובד כמתכנת בכיר בהנהלה ראשית של שירותי בריאות כללית.
שיחק בלוח ראשון בליגה לאומית בשנת 2002 וזכה במקום ראשון בתחרות בינלאומית בבאר שבע בשנת 2005, בה שיחקו מספר רבי-אמנים. קיבל דרגת אמן בינלאומי בשנת 2013.
זכה במדליית זהב בתחרות לקביעת ציון לדרגת אמן בינלאומי במכביה ה-20 ב-2017.
משנת 2019 עוסק בזמנו הפנוי בקומפוזיציה שחמטית - חיבור סיומי שחמט (אטיודים). מאז הגיע למספר רב של מקומות ראשונים בתחרויות חיבור בינלאומיות.
גולת הכותרת היא זכייה בגביע העולם של פיד"א FIDE (אגוד השחמט העולמי) לקומפוזיציה לשנת 2022.
בשנת 2023 זכה פסמן עם האטיוד שחיבר במקום 3 בגביע העולם.
מתגורר במיתר.
פרץ נפתלי

פרץ (פְריץ) נפתלי (19 במרץ 1888, ברלין – 30 באפריל 1961, תל אביב) היה כלכלן ועיתונאי כלכלי יהודי גרמני וישראלי, פעיל ציוני סוציאל-דמוקרט, מנהיג פועלים, מרצה לכלכלה בטכניון ובבית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה, מנכ"ל בנק הפועלים, חבר מועצת עיריית תל אביב, חבר הכנסת מטעם מפא"י ושר בממשלות ישראל.
ביוגרפיה

פריץ נפתלי (Fritz Naphtali) נולד בשנת 1888 בברלין בירת הקיסרות הגרמנית. למד בגימנסיה ריאלית ובבית ספר גבוה למסחר. בשנים 1909 עד 1912 עבד בחברה לייבוא וייצוא. בשנת 1911 הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה. שירת בצבא הגרמני לפני מלחמת העולם הראשונה ובשנותיה האחרונות. בשנת 1916 נישא ללופיה לבית זיס, והזוג היו הורים לבת: מרים.
נפתלי פרסם מאמרים כלכליים בעיתונים חשובים של גרמניה עוד לפני מלחמת העולם הראשונה, ופרסם ספרים בנושאי כלכלה. הספר "כיצד לקרוא את המדור הכלכלי בעיתון?", שפרסם בשנת 1921 עם ארנסט קאהן (Ernst Kahn), זכה לפופולריות רבה.
בשנים 1919–1920 היה נפתלי עורך המדור הכלכלי של העיתונים "פרוייסישה צייטונג" (Preußische Zeitung) וה"ברלינר מורגנפוסט" (Berliner Morgenpost), ובשנים 1921–1926 ערך את המדור הכלכלי של עיתון הגרמני החשוב "פרנקפורטר צייטונג" (Frankfurter Zeitung). בשנת 1926 מונה לראש המכון למחקר כלכלי של האיגודים המקצועיים בגרמניה (Allgemeiner Deutscher Gewerkschaftsbund) וכיהן בתפקיד זה עד 1933, מועד עלייתו לארץ.
בשנת 1925 הצטרף לתנועה הציונית בגרמניה והיה יושב ראש "הליגה למען ארץ ישראל העובדת" וחבר הנהלת ההסתדרות הציונית בגרמניה. בשנת 1931 היה ציר לקונגרס הציוני. בשנת 1933, עם עליית הנאצים לשלטון, עלה לארץ ישראל. בארץ הוסיף לפרסם חיבורים כלכליים, בהם דיווחים ופרשנות על ענייני השעה בכלכלה.
היה חוקר במכון לחקר הכלכלה שליד הסוכנות היהודית, מרצה לכלכלה בטכניון (1933–1936) ובבית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה (1936–1937), מנהל כללי של בנק הפועלים (1938–1949), חבר מועצת עיריית תל אביב וחבר אספת הנבחרים מטעם מפא"י (1941–1948).
היה חבר האספה המכוננת (הכנסת הראשונה) והכנסות השנייה והשלישית. בממשלות ישראל בתקופת הכנסת השנייה כיהן תחילה כשר בלי תיק הממונה על התאום הכלכלי, מ-25 ביוני 1952 כשר החקלאות, ומ-29 ביוני 1955 עד 3 בנובמבר 1955 גם כשר המסחר והתעשייה. בממשלות ישראל בתקופת הכנסת השלישית היה שר בלי תיק עד 25 בינואר 1959, ולאחר מכן שר הסעד, עד 17 בדצמבר 1959.
היה חבר וסגן יושב ראש המועצה המייעצת של בנק ישראל.
פרץ נפתלי נפטר בשנת 1961 בפתח תקווה, והובא למנוחות בקיבוץ אלומות שם התגוררה בתו מרים .
על-שמו קרוי "בניין נפתלי" – בניין הפקולטה למדעי החברה באוניברסיטת תל אביב, וכן פרס נפתלי למדעי הכלכלה והחברה של עיריית תל אביב-יפו המוענק משנת 1964 מדי שלוש שנים. על שמו קרוי תיכון עירוני י"א בתל אביב. על שמו קרויה קרן פרץ נפתלי אשר הוקמה בשנת 1982 על ידי ההסתדרות הכללית וקונפדרציית איגודי העובדים הגרמנית (DGB) במטרה לתמוך פעולות מחקר, תרבות וחברה בתחום יחסי העבודה ולפתרון בעיות חברתיות.
כתביו

פרקים בכלכלה מדינית ובתורת הקוניונקטורה: סדרת הרצאות של פריץ נפתלי; תורגמו לעברית והותקנו לדפוס בידי דן פינס; הקדמה מאת ש' קפלנסקי, חיפה: אגודת סטודנטים של התכניון העברי, תרצ"ה 1935.
כלכלה מדינית, תל אביב: בית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה, תל אביב, 1935.
חברת העובדים: משק הפועלים בארץ, תל אביב: מחלקת ההסברה של הוועד הפועל, ההסתדרות הכללית של העובדים העברים בארץ ישראל, תש"ו 1946.
האיגוד המקצועי ותפקידו בתנועת הפועלים, תל אביב: מחלקת ההסברה של הוועד הפועל, ההסתדרות הכללית של העובדים העברים בארץ ישראל, תש"ח 1948.
דמוקרטיה כלכלית: מבחר כתבים (כל פרקי היומנים וכן המאמרים שכתב פ' נפתלי בגרמניה לפני עלייתו לארץ; תורגמו מגרמנית בידי חיים איזק), תל אביב: דבר, תשכ"ב 1962.
Kapitalkontrolle, Jena: Diederichs, 1919 (Schriftenreihe // Deutsche Gemeinschaft, H. 8). (חוברת)
Wertschwankungen und Bilanz, Frankfurt a. M.: Frankfurter Societäts-Druckerei, 1921. (חוברת)
Ernst Kahn, Fritz Naphtali, Wie liest man den Handelsteil einer Tageszeitung?, Frankfurt a. M.: Frankfurter Societäts-Druckerei, 1921 (בשנת 1923 זכה למהדורה חדשה, והתפרסם שוב בשנים 1924, 1926, 1930 ו-1930)
Im Zeichen des Währungselends: Das Wirtschaftsjahr 1922 u. s. Lehren, Frankfurt a. M.: Frankfurter Societäts-Druckerei, Abt. Buchverlag, 1923.
Währungsgesundung und Wirtschaftssanierung : Rückblick auf d. Wirtschaftsjahr 1924 Frankfurt a. M.: Frankfurter Societäts-Druckerei, 1925 (התפרסם לראשונה במוסף הכלכלי של ה"פרנקפורטר צייטונג" בערב ראש השנה האזרחית 1925)
Abbau und Aufbau: Rückblick auf d. Wirtschaftsj. 1925, Frankfurt a. M.: Frankfurter Societäts-Druckerei, 1926.
Im Zeichen des Währungselends, Frankfurt a. M.: Societäts-Druckerei, 1928.
Konjunktur, Arbeiterklasse und sozialistische Wirtschaftspolitik: [Reichsausschuß f. sozialist. Bildgsarbeit; Vortrag], Berlin: J. H. W. Dietz Nachf, 1928 (Schriften der Freien Sozialistischen Hochschule). (חוברת)
Wirtschaftsdemokratie, ihr Wesen, Weg und Ziel' / Hrsg. im Auftr. d. Allgemeinen Deutschen Gewerkschaftsbundes von Fritz Naphtali, Berlin: Verlagsgesellschaft d. Allgem. Deutschen Gewerkschaftsbundes, 1928.
Wirtschaftsdemokratie: Ihr Wesen, Weg u. Ziel / Fritz Naphtali. Mit e. Vorw. v. Ludwig Rosenberg u. e. Einf. v. Otto Brenner, Frankfurt a. M.: Europ. Verl.-Anst., 1966 (Sammlung Res novae ; Bd. 42).
Fritz Naphtali (Hrsg. u. eingel. von Rudolf F. Kuda), Wirtschaftsdemokratie: ihr Wesen, Weg und Ziel, Köln – Frankfurt am Main: Europäische Verlagsanstalt, 1977.
Wirtschaftkrise und Arbeitslosigkeit: Nach e. Vortr., geh. in d. Freien Sozialist. Hochschule in Berlin am 8. Nov. 1930 / Volkstümlich dargest. Fritz Naphtali, Berlin: J. H. W. Dietz Nachf., 1930. (חוברת)
Ina Britschgi-Schimmer, Ernst Kahn, Ernst Lehmann, Fritz Naphtali, Housing in Jewish Palestine, Jerusalem: Economic Research Institute of the Jewish Agency, 1938. (באנגלית)
לקריאה נוספת

יהודה רימר, פרץ נפתלי: סוציאלדמוקרט בציונות ובארץ-ישראל, דיסרטציה, אוניברסיטת תל אביב, תשמ"ג 1982.
יהודה רימר, פרץ נפתלי: סוציאלדמוקרט בשני עולמות, ירושלים: הוצאת הספרייה הציונית על יד ההסתדרות הציונית העולמית, תשנ"ו 1996.
יהודה רימר, "התפיסה הכלכלית של פרץ נפתלי (יסודות, מרכיבים, ביטויים)", רבעון לכלכלה 121 (תשמ"ד), 187–191.
יהודה רימר, "פרץ נפתלי והקואופרציה הארץ-ישראלית", רבעון לכלכלה 137 (תשמ"ח), 221–226.
Kurt Nemitz, "Demokrat und Zionist: Fritz (Perez) Naphtalis Leben und Werk in Deutschland und Israel", in: Die Schatten der Vergangenheit: Beiträge zur Lage der intellektuellen deutschen Juden in den 20er und 30er Jahren, Oldenburg: Bibliotheks- und Informationssystem der Universität Oldenburg, 2000, 131-137. (בגרמנית)
Jehuda Riemer, Fritz Perez Naphtali: Sozialdemokrat und Zionist (aus dem Hebraeischen von Magali Philippsborn), Gerlingen: Bleicher Verlag, 1991 (Schriftenreihe des Instituts für Deutsche Geschichte der Universität Tel Aviv, 12). (בגרמנית)
Jehuda Riemer, "Über die politische Eingliederung der deutschsprachigen Alija: der Fall Fritz Naphtali", Aschkenas 5,2 (1995) 451-466. (בגרמנית)
Hans Willi Weinzen (Hrsg.), Wirtschaftsdemokratie heute?: Konzept, Kritik, Konsequenz, Berlin: DVK-Verlag, 1980 (Reihe Gewerkschaften, Nr. 1).
Hans Willi Weinzen, Gewerkschaften und Sozialismus: Naphtalis Wirtschaftsdemokratie und Agartz' Wirtschaftsneuordnung, Frankfurt am Main – New York: Campus-Verlag, 1982 (Campus Forschung, Bd. 261). (מבוסס על דיסרטציה באוניברסיטה החופשית בברלין משנת 1981: Wirtschaftsdemokratie und Wirtschaftsneuordnung: Konzepte gewerkschaftl. Wirtschaftspolitik von Fritz Naphtali u. Viktor Agartz im Vergleich)
רוזוול פלאוור

רוזוול פטיבון פלאוור (באנגלית: Roswell Pettibone Flower;‏ 7 באוגוסט 1835 - 12 במאי 1899) היה מושל ניו יורק וחבר בית הנבחרים של ארצות הברית.
ביוגרפיה

פלאוור נולד בתרזה שבמדינת ניו יורק, השישי בין תשעת ילדיהם של נתן מונרו ומרי אן פלאוור. בתפקידו הציבורי הראשון החל בשנת 1853, עם מינויו לסגן מנהל משרד הדואר בעיר ווטרטאון. שש שנים לאחר מכן פנה לעסקים פרטיים והצטרף כשותף לחנות תכשיטים, אותה רכש שנתיים לאחר מכן והחזיק בה עד 1869. ב-1869 נענה לבקשת גיסו, נשיא חברת New York Central Railroad הנרי קיפ, ועבר לעיר ניו יורק לניהול אחוזתו המשפחתית של קיפ בעת מחלתו.
בעיר ניו יורק נודע רוזוול כמנהל כספים מנוסה וזמן קצר לאחר מכן פתח את בית ההשקעות "R.P. Flower & Co.". בשנת 1881 מונה למלא את מקומו של לוי מורטון כנציג ניו יורק בבית הנבחרים של ארצות הברית, בעקבות מינוי מורטון לשגריר ארצות הברית בצרפת. בתפקיד זה שימש עד קיום הבחירות ב-1883, וכעבור שש שנים (1889) התמודד בזכות עצמו ונבחר לתפקיד. פלאוור התמודד בהצלחה גם ב-1891, אך זמן קצר לאחר מכן נבחר גם למשרת מושל ניו יורק והתפטר מבית הנבחרים.
כמושל ניו יורק כיהן כהונה יחידה בת שלוש שנים, בין 1892 ל-1894.
בין השנים 1897–1899 עמד בראש חבר הנאמנים של אוניברסיטת קורנל.
ראיין באבל

ראיין גונו באבל (בהולנדית: Ryan Guno Babel; נולד ב-19 בדצמבר 1986 באמסטרדם, הולנד) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בעמדת החלוץ באיופספור.
לזכותו של באבל עשרה שערים ב-69 הופעות במדי נבחרת הולנד.
ביוגרפיה

באבל נולד וגדל באמסטרדם. בצעירותו שיחק בקבוצות הנוער של אייאקס. בשנת 2004 ערך את הופעת הבכורה במדי הקבוצה הבוגרת במשחק מול דן האג במסגרת המחזור ה-23 של הליגה ההולנדית. באבל שיחק באייאקס במשך שלוש עונות, בהן השתתף ב-97 משחקים והבקיע 19 שערים. במשך תקופתו באייאקס זכה פעמיים בגביע ההולנדי, ופעמיים בסופר קאפ ההולנדי.
בשנת 2007 השתתף באבל בניצחון הנבחרת הצעירה של הולנד באליפות אירופה עד גיל 21, במשחק נגד נבחרת סרביה. באותו משחק הפגין באבל יכולת גבוהה, כבש שער ובישל אחד נוסף. לאחר המשחק באבל נהפך למבוקש בקרב מועדונים רבים באירופה.
לאחר מספר שבועות חתם באבל בליברפול, ששילמה לאייאקס כ-14 מיליון לירות שטרלינג בעדו. באבל היה חלק במסע הרכישה של המועדון, שכלל, בין השאר גם את יוסי בניון הישראלי, פרננדו טורס הספרדי, אנדריי וורונין האוקראיני וחאבייר מסצ'ראנו הארגנטינאי. במדי המועדון באבל השתתף ב-49 משחקים בהם כבש 10 שערים. באבל השתתף, במשחק ההיסטורי של המועדון בליגת האלופות, בו ניצחה ליברפול 0:8 את בשיקטש הטורקית בליגת האלופות, ב-6 בנובמבר 2007. ניצחון זה הוא הגדול ביותר של ליברפול ושל כל קבוצה בהיסטוריה של ליגת האלופות.
ב-25 בינואר 2011 נרכש באבל מליברפול תמורת 6 מיליון ליש"ט ועבר לשחק בהופנהיים מהבונדסליגה הגרמנית.
ביולי 2013 עבר השחקן לקסימפשה מליגת העל הטורקית בכדורגל. ב-2 ביולי 2015 חתם באל-עין מליגת העל של איחוד האמירויות הערביות. ב-15 בספטמבר 2016 חתם בדפורטיבו לה קורוניה הספרדית. ב-2 בינואר 2017 חתם בבשיקטש הטורקית.
ב-15 בינואר 2019 חתם באבל בפולהאם מהפרמייר ליג. ב-28 ביוני 2019 חתם באבל בגלאטסראיי הטורקית. ב-11 בינואר 2020 חזר באבל לקבוצת נעוריו אייאקס והושאל עד לסוף העונה.
בנבחרת הולנד, שעל סגלה נמנה באליפות אירופה עד גיל 21 וביורו 2008, הבקיע 8 שערים ב-54 הופעות נכון לנובמבר 2018.
הערות שוליים

↑  שלושער ו-2 בישולים לבניון ב-0:8 של ליברפול, באתר nrg‏, 6 בנובמבר 2007
| נבחרת הולנד – מונדיאל 2006 |
| --- | --- | --- |
|  1 ואן דר סאר •  2 יאינלס •  3 בולחרוז •  4 מאתייסן •  5 ואן ברונקהורסט •  6 לדזאנט •  7 קאוט •  8 קוקו •  9 ואן ניסטלרוי •  10 ואן דר וארט •   11 רובן •  12 קרומפק • 13 אוייר •  14 הייטינחה • 15 דה קלר • 16 מדורו • 17 ואן פרסי • 18 ואן בומל • 19 ונחור אוף הסלינק • 20 סניידר • 21 באבל • 22 טימר • 23 סטקלנבורג • מאמן: ואן באסטן |  1 ואן דר סאר •  2 יאינלס •  3 בולחרוז •  4 מאתייסן •  5 ואן ברונקהורסט •  6 לדזאנט •  7 קאוט •  8 קוקו •  9 ואן ניסטלרוי •  10 ואן דר וארט •   11 רובן •  12 קרומפק • 13 אוייר •  14 הייטינחה • 15 דה קלר • 16 מדורו • 17 ואן פרסי • 18 ואן בומל • 19 ונחור אוף הסלינק • 20 סניידר • 21 באבל • 22 טימר • 23 סטקלנבורג • מאמן: ואן באסטן | הולנד |
| נבחרת הולנד – אולימפיאדת בייג'ינג 2008 |
| --- | --- | --- |
|  1 פלטהאוזן •  2 זויברלון •  3 מרסליס •  4 חליינס •  5 פיטרס •  6 לויקס •  7 דה גוזמן •  8 אמנואלסון •  9 מקאיי •  10 סיבון •   11 באבל •  12 מדורו • 13 יונג-א-פין •  14 סנו • 15 דרנטה • 16 בירנס • 17 בקאל • 18 ורמייר • מאמן: דה האן |  1 פלטהאוזן •  2 זויברלון •  3 מרסליס •  4 חליינס •  5 פיטרס •  6 לויקס •  7 דה גוזמן •  8 אמנואלסון •  9 מקאיי •  10 סיבון •   11 באבל •  12 מדורו • 13 יונג-א-פין •  14 סנו • 15 דרנטה • 16 בירנס • 17 בקאל • 18 ורמייר • מאמן: דה האן | הולנד |
| נבחרת הולנד – מונדיאל 2010 (מקום שני) |
| --- | --- | --- |
|  1 סטקלנבורג •  2 ואן דר וויל •  3 הייטינחה •  4 מאתייסן •  5 ואן ברונקהורסט •  6 ואן בומל •  7 קאוט •  8 דה יונג •  9 ואן פרסי •  10 סניידר •   11 רובן •  12 בולחרוז • 13 אוייר •  14 דה זיוו • 15 בראפהייד • 16 וורם • 17 אלייה • 18 שארס • 19 באבל • 20 אפלאיי • 21 הונטלאר • 22 בוסקר • 23 ואן דר וארט • מאמן: ואן מרוויק |  1 סטקלנבורג •  2 ואן דר וויל •  3 הייטינחה •  4 מאתייסן •  5 ואן ברונקהורסט •  6 ואן בומל •  7 קאוט •  8 דה יונג •  9 ואן פרסי •  10 סניידר •   11 רובן •  12 בולחרוז • 13 אוייר •  14 דה זיוו • 15 בראפהייד • 16 וורם • 17 אלייה • 18 שארס • 19 באבל • 20 אפלאיי • 21 הונטלאר • 22 בוסקר • 23 ואן דר וארט • מאמן: ואן מרוויק | הולנד |
סמניבקה

סמניבקה (באוקראינית: Семенівка; ברוסית: Семёновка, סמיונובקה) היא עיירה במחוז צ'רניהיב שבצפון מזרח אוקראינה, בסמוך לגבול רוסיה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
היישוב נוסד בשנת 1680, והיה בבעלות משפחות אצולה. בשנת 1958 הוענקו ליישוב זכויות עיר.
היסטוריה

העיר המודרנית סמניבקה היא המרכז המנהלי של ראיון סמניבקה שבמחוז צ'רניהיב. אזור סמניבקה נוצר ב-26 בספטמבר 1926. בשנת 1932 הפך ראיון סמניבקה לחלק ממחוז צ'רניהיב וקיבל מעמד של עיר בשנת 1958. ראיון סמניבקה נמצא בחלק הצפון-מזרחי של מחוז צ'רניהיב. היא גובלת בנובהורוד-סיוורסקי, קוריוקיבקה, סטארודוב ובאזורים של ראיון בריאנסק בפדרציה הרוסית. שטחה של ראיון סמניבקה הוא 1,470 קילומטרים ואוכלוסייתה מונה כ-18,000 תושבים. אולם אוכלוסיית העיר סמניבקה נכון ל-1 בינואר 2016 הייתה 8,318 נפשות.
עד 18 ביולי 2020, סמניבקה הייתה המרכז המנהלי של ראיון סמניבקה. הראיון בוטל ביולי 2020 כחלק מהרפורמה המנהלית של אוקראינה, שהפחיתה את מספר הראיונות של מחוז צ'רניהיב לחמישה. אזור ראיון סמניבקה אוחד לתוך ראיון נוהורוד-סיברסקי.
ב-24 בפברואר 2022, לאחר הפלישה הרוסית לאוקראינה, הכוחות הרוסים הצליחו לכבוש את העיר.[דרוש מקור]
יהודי סמניבקה

בתחילת המאה ה-20 חיו בעיירה כ-1,700 יהודים. במהלך התקופה הסובייטית עזבו את העיירה רוב יהודיה, ופעל בה בית ספר יידי.
ב-25 באוגוסט 1941 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו החלו בביצוע מעשי התעללות ושוד ביהודיה, תוך לקיחתם לעבודות כפייה.
בנובמבר 1941 רוכזו יהודי העיירה בגטו קטן שהוקם בה, ובתחילת דצמבר 1941 נרצחו כולם בסמוך ליישוב.
האמת (אלבום)

"האמת" הוא אלבום האולפן השני של הזמרת-יוצרת הישראלית אודיה. האלבום יצא לאור ב-30 במרץ 2023, באמצעות חברת התקליטים הליקון ארומה מיוזיק. באלבום הופעות אורח של נועה קירל, אושר כהן ועופר ניסים.