stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מספר עגול
בשפת היומיום

בשפת היומיום מקובל לייחס את התכונה של מספר עגול בעיקר למספרים המתחלקים בחזקה גבוהה יחסית של 10, כלומר למספרים שהצגתם מסתיימת בכמה אפסים (בדר"כ לפחות מחצית ממספר הספרות). פעולת העיגול מחליפה מספר נתון, במספר קרוב המתחלק ב-10 פעמים רבות יותר. דוגמה: אפשר לעגל את 3178 ל-3180, ל-3200, ל-3000 ואף ל-0 (כאשר העיגול הוא לעשרות אלפים או לחזקה גבוהה יותר של 10).
לבני אדם יש נטייה להשתמש במספרים עגולים, גם כאשר הם מתבקשים לציין מספר מדויק. כך למשל, במפקדי אוכלוסין בארצות הברית נמצא דיווח יתר לגילאים המתחלקים ב-5 וב-10, כמו גם לגילאים זוגיים.
בעת מנייה, הגעה למספר עגול נחשבת משמעותית יותר. כך, יום הולדת המתחלק ב-10 נחשב חגיגי יותר, ויום הולדת 100 נחשב חגיגי במיוחד. נוסף על כך ימי נישואים עגולים או כל כמה שנים נחשבים מיוחדים יותר, כך יום נישואים 50 נחשב "יובל" ויום נישואים 25 הוא "חצי יובל". גם ימי זיכרון שנתיים זוכים ליתר תשומת לב ציבורית בחלוף מספר שנים עגול. נהוג לציין גם מספרים עגולים אחרים, כגון התייר המיליון. גם בספירת השנים, שנה שמספרה מתחלק ב-100, ועוד יותר מכך שנה שמספרה מתחלק ב-1000, נחשבת לציון דרך מיוחד.
הרא"ש סבור כי גם התורה מעדיפה לכתוב מספר עגול, כאשר המנין האמיתי הוא פחות אחד:
לא קשיא מידי שכן דרך המקרא כשמגיע המנין לסכום עשירית פחות אחת מונה אותו בחשבון עשירית ואינו משגיח על חסרון האחד. כיוצא בו "כל הנפש לבית יעקב הבאה מצרימה שבעים", וכן "ארבעים יכנו".
שיטת הספירה הנפוצה היא השיטה העשרונית, אך למספר עגול יש משמעות גם בשיטות ספירה אחרות. בקרב מתכנתים, למשל, הרגילים גם לשיטה הבינארית, יום הולדת 32 הוא יום הולדת חגיגי, משום שבכתיב בינארי 32 הם 100,000.
שתי המשמעויות, זו של תורת המספרים וזו של שפת היומיום, אינן מתלכדות. בתורת המספרים, המספר 648, למשל, שלו שישה גורמים ראשוניים, עגול יותר מ-700, שלו רק חמישה גורמים ראשוניים, ואילו בשפת היומיום המצב הפוך: 700 הוא מספר עגול (מתחלק ב-100), ואילו 648 אינו עגול.
ראו גם

מספר חלק
הערות שוליים

↑  An Introduction to the Theory of Numbers, Hardy and Wright, משפט 430.
↑  שם, משפט 431
↑  Mortimer Spiegelman, Introduction to Demography, Harvard Uiversity Press, 1969, page 68
משחק קופסה שיתופי

משחק קופסה שיתופי או משחק לוח שיתופי הוא משחק קופסה בו השחקנים משתפים פעולה זה עם זה כדי להשיג מטרה משותפת, כאשר תוצאת המשחק היא ניצחון או הפסד לכל חברי הקבוצה.
משחקי קופסה שיתופיים נבדלים ממשחקי קופסה תחרותיים, בהם השחקנים מתחרים זה מול זה בבודדים או בקבוצות. גם משחקי קופסה בהם השחקנים יוצרים בריתות בחלק מהזמן, דוגמת דיפלומטיה, אינם מסווגים כמשחקים שיתופיים מכיוון שבסופו של דבר רק אחד מהשחקנים יזכה בניצחון.
היסטוריה

משחקי הקופסה השיתופיים הראשונים שימשו בדרך כלל למטרות חינוכיות.
בשנת 1954 ו-1956 יוצרו גרסאות משחק הקופסה לשעשועוני הטלוויזיה האמריקאים, Beat the Clock ו-I've Got a Secret, בהתאמה, ואלו היו חלוציים בשוק משחקי הקופסה בכך שבהם היה על השחקנים לשתף פעולה על מנת לנצח יחד.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 שווקו כמה משחקים שיתופיים שזכו להצלחה מסחרית רחבה יותר כמו Arkham Horror (אנ') או HeroQuest (אנ'), ובעשורים הבאים המשיך סגנון משחקים זה להפוך למוכר יותר ולספק עוד ועוד משחקים שיתופיים שזכו להצלחות מסחריות רחבות כמו פנדמיק.
שיקולים במכניקת משחק שיתופית

משחקי קופסה שיתופיים רבים מתאפיינים בניהול משותף של משאבי הקבוצה. במשחקי קופסה שיתופיים בהם ברשות כל השחקנים נמצא כל המידע באופן שיתופי, ייתכנו מצבים בהם שחקן דומיננטי ישלוט בדינמיקה הקבוצתית וינחה את השחקנים בפעולותיהם, באופן שעשוי מצד אחד להגביר את סיכויי הקבוצה לעבוד בתיאום ולנצח, אולם עלול לפגום בהנאה של שאר השחקנים. מסיבה זו ישנם משחקי קופסה שיתופיים שיוצרים פערי ידע בין השחקנים כך שכל שחקן יהיה היחיד שביכולתו לקבל את ההחלטות עבור עצמו.
במשחקי קופסה שיתופיים נדרש בדרך כלל עניין גבוה של כלל השחקנים כדי להגביר את סיכויי ההצלחה, ובדרך כלל תורמת לכך תחושת השחקנים שהחלטותיהם משמעותיות למשחק. אם תוצאת סיום המשחק אקראית מאוד או לא מספקת, זה עלול לפגום בתחושה זו, לגרום לחלק מהשחקנים לאבד עניין במשחק, ולפגום בחוויה הכללית. חלק מהמשחקים השיתופיים מנסים לחדד את תחושת החיבור של כלל השחקנים למשימה על ידי הגדרת "תפקיד" שונה לכל שחקן, באופן שעשוי לתת לכל שחקן תחושת יתרון בנסיבות שונות, ותחושה שהוא משמעותי לקבוצה.
אם במשחקים תחרותיים, תחרות מהנה עבור שני הצדדים תהייה תחרות צמודה, בה שני השחקנים ברמה דומה במשחק, אז בהשוואה במשחקי קופסה שיתופיים נדרש ליצור איזון בין יכולתם המשותפת של השחקנים לבין רמת הקושי של המשחק, ומאחר שמדובר בריבוי שחקנים שעשויים להיות ברמות מיומנות שונות, הדבר מורכב יותר. למשל, משחק ברמה נתונה עלול להיות קל מדי לשחקן מיומן במיוחד אולם במקביל קשה מדי לשחקן מתחיל המשחק לצידו. בנוסף, קבוצת שחקנים שצוברת מיומנות וניסיון במשחק מסוים, עשויה להגיע עם הזמן למצב בו רמת האתגר הקבועה של המשחק לא מספיקה לכדי ליצור מולם אתגר אמיתי. נסיבות אלו מובילות משחקי קופסה שיתופיים לחפש אחר יצירת מנגנון במשחק שמסוגל להסתגל לשינוי ביכולות השחקנים. במשחק הקופסה של שר הטבעות (אנ'), למשל, ישנו מאפיין אחד - המרחק בין הדמויות הטובות לנבל בתחילת המשחק - שניתן לשנותו בקלות כך שייצור מגוון רמות קושי.
ראו גם

משחק וידאו שיתופי
הערות שוליים

1 2 3 4  José P. Zagal, Jochen Rick, Idris Hsi, Collaborative games: Lessons learned from board games
מקצועות חובה

מקצועות החובה הם תחומי דעת עליהם חובה להיבחן בבחינות הבגרות על מנת  לקבל תעודת בגרות: הלשון העברית, היסטוריה, אזרחות, מתמטיקה, אנגלית, ספרות ומקצוע דת כגון תנ"ך.
היסטוריה

מקור מקצועות החובה בבתי הספר המודרניים הוא ככל הנראה שבע האומנויות החופשיות (לטינית: Septem Artes Liberales) - מקצועות הליבה שנלמדו בבתי הספר הקתדרליים והנזיריים בימי הביניים, שהם ככל הנראה ההופעה המוקדמת ביותר של לימוד חובה של מקצועות יסוד. מקצועות אלו נחשבו לידע בסיסי והכרחי להתנהלותו של האדם החופשי באותה תקופה. פירוש המילה Artes בהקשר זה אינו אמנות במשמעותה המודרנית כי אם "מקצוע" או "עבודה". שמן, "האמנויות החופשיות", נובע מכך שרק לאנשים חופשיים היה מותר ללמוד אותן. עם המהפכה התעשייתית, החלו לפתוח בתי ספר ציבוריים, כך שלכלל הציבור תהיה השכלה בסיסית וידע כללי.
מקצועות החובה בעולם המודרני

כיום מקצועות החובה משתנים ממדינה למדינה בדגשים משתנים בין שפה, מחקר, מיומנויות למידה, מדעי הרוח או מדעים מדויקים.
מקצועות החובה במדינת ישראל

מקצועות החובה במדינת ישראל שמים דגש יותר על המקצועות ההומניים, כאשר אחד בלבד משבעת מקצועות החובה הוא מקצוע ריאלי.
מספר מקצועות החובה במדינת ישראל כיום הם שבעה:
אזרחות – מקצוע האזרחות עוסק בחינוך פוליטי ואקטואלי לאזרחות טובה ומעורבות בחיים הציבוריים במדינת ישראל כיהודית ודמוקרטית. במקצוע זה יש שתי רמות בחינה: 2 יח"ל חובה או 5 יח"ל ברמה מוגברת.
אנגלית – לימוד קריאת קטעים והבנתם, ושמיעת קטעי דיבור והבנתם. במקצוע זה יש שלוש רמות בחינה: 3 יח"ל חובה, 4, 5, 7 או 10 יח"ל ברמה מוגברת.
היסטוריה – לימודי ההיסטוריה מורכבים מהיסטוריה של העם היהודי והיסטוריה כללית. במקצוע זה יש שתי רמות בחינה: 2 יח"ל חובה, או 5 יח"ל ברמה מוגברת.
לשון – לימוד קריאת קטעים והבנתם, תצורת הלשון  העברית, בניינים גזרות ומשקלים. במקצוע זה יש רמת בחינה אחת: 2 יח"ל.
מתמטיקה – במתמטיקה יש שלוש רמות לימוד הניתנות לבחירה: 3 יח"ל חובה, ו-4 או 5 יח"ל כמקצוע מוגבר.
ספרות – לימודי ספרות כללית וספרות עברית, רומנים נובלות ודרמות מתקופות שונות. שירת ימי הביניים ושירת המאה העשרים. במקצוע זה יש שתי רמות בחינה: 2 יח"ל חובה, או 5 יח"ל כמקצוע מוגבר (ראו בחינת הבגרות בספרות).
תנ"ך – הכרת פרשיות המקרא ולימוד ניתוחן מזווית ביקורתית. במקום תנ"ך לומדים בבתי הספר הנוצריים את הברית החדשה, בבתי הספר המוסלמים לומדים קוראן, ובבתי הספר הדרוזים לומדים "מסורת דרוזית" ע"פ תוכנית מיוחדת של משרד החינוך.
בנוסף, על מנת לקבל תעודת בגרות יש להבחן על מקצוע אחד ברמה מוגברת של חמש יח"ל, או לחלופין להבחן על עוד מקצוע נוסף שאינו ממקצועות החובה.
מקצועות החובה במדינת ישראל > מקצועות החובה בבתי הספר של החינוך הממלכתי-דתי

בבתי הספר של החינוך הממלכתי דתי ישנו לימוד מוגבר של תנ"ך ברמה של לפחות 3 יח"ל ולימודי תושב"ע ברמת 3 יח"ל. בניגוד לבתי הספר הממלכתי-חילוני, ישנה אפשרות לבחור בין לימוד מחשבת ישראל או ספרות. בחלק מבתי הספר ישנה חלוקה של יחידת לימוד אחת לספרות ואחת למחשבת ישראל, ובאחרים לומדים רק מחשבת ישראל. גם מבחינת תוכני הלימוד, ישנה התאמה עבור הציבור הדתי ולאופן ההשקפה הדתי.
מקצועות בחירה

מקצועות הבחירה הם מקצועות נוספים הנלמדים בנוסף למקצועות החובה והם מתחלקים לשני סוגים: 1. מקצועות בחירה מחייבת. 2. מקצועות בחירה נוספת. להלן ההסברים המפורטים.
מקצועות בחירה > מקצועות הבחירה המחייבת

מקצועות הבחירה המחייבת בעצם מחייבים כל תלמיד ללמוד מקצוע אחד מהם אם אינו לומד ברמה מוגברת מקצוע אחד ממקצועות החובה.
ע"פ משרד החינוך "כל תלמיד חייב לבחור ללמוד ולהבחן במקצוע אחד לפחות מקבוצת מקצועות זו. מקצועות אלו הם בדרך כלל המקצועות בהם התלמידים בוחרים להתמחות ולהעמיק בלימודיהם כחלק מבחירת כיוון עתידי ללמודים או להתמחות מקצועית".
רשימת סוגי מקצועות הבחירה, מפורסמת בחוזרי מנכ"ל ומתעדכנת מעת לעת.
מקצועות בחירה > מקצועות הבחירה הנוספת

מקצוע בחירה נוספת הם מקצועות שהתלמיד רשאי לבחור אם ללמוד אותם או לא. אם ילמד אותם ויבחן בהם, הם יירשמו בתעודת הבגרות שלו.
במקצועות הבחירה הנוספת, יש קבוצה של כ-50 מקצועות התמחותיים המוכרים על ידי משרד החינוך שעבורן מתקיימות בחינות בגרות חיצוניות. התלמידים בוחרים את המקצועות על פי נטיותיהם, כמקצוע "מדף",[דרושה הבהרה] ורשאים להתמחות בתחום בחירה חופשי כלשהו.
ראו גם

תוכנית הליבה
הערות שוליים

↑  את הסברה הפשוטה שמקצועות החובה תולדותם בשבע האמנויות החופשיות כתבתי מעצמי, אבל את שאר הפיסקה העתקתי מהערך שבע האמנויות החופשיות. ראו שם בהרחבה.
↑  מקור: http://cms.education.gov.il/EducationCMS/Units/Exams/BchinotBagrut/HerkevTeuda/MiktzootHalimudBateuda.htm
↑  ראו עוד להלן בתי ספר דתיים.
↑  מקור: http://cms.education.gov.il/EducationCMS/Units/Exams/BchinotBagrut/HerkevTeuda/MiktzootHalimudBateuda.htm
↑  ראו להלן: מקצועות בחירה מחייבת.
↑  קישור ישיר למקור במשרד החינוך: http://cms.education.gov.il/EducationCMS/Units/Exams/BchinotBagrut/HerkevTeuda/MiktzootHalimudBateuda.htm
↑  כאן בסוף הדף http://cms.education.gov.il/EducationCMS/Units/Exams/BchinotBagrut/HerkevTeuda/MiktzootHalimudBateuda.htm
↑  רובם של המקצועות לא משתנים. רשימת המקצועות נכון לזמן זה: http://cms.education.gov.il/NR/rdonlyres/C4079D78-6D97-451B-8CA0-4427CA147707/93557/HozerMeyuhadBTashmat.PDF
| בחינת הבגרות בישראל |
| --- | --- | --- |
| מקצועות חובה | אזרחות • אנגלית • היסטוריה • לשון • מתמטיקה • ספרות • תנ"ך |  |
| ראו גם | תעודת בגרות |  |
מרד שימבארה

ערך זה עוסק במרד איכרים בחצי האי שימבארה ובאי אמקוסה שביפן. אם התכוונתם למשמעויות אחרות של שימבארה, ראו .
מרד שִׁימַבָּארָה (ביפנית: 島原の乱, תעתיק: שימבארה נו ראן) הייתה התקוממות שהתרחשה בדרום מערב יפן בשנים 1637–1638, במהלך תקופת אדו. מרבית המורדים היו איכרים, רובם נוצרים קתולים. הייתה זו אחת מהפרות הסדר הציבוריות היחידיות בתקופת שלטונה של שוגונות טוקוגאווה.
בניית טירת שימבארה על ידי שבט מצוקורה גרמה להעלאת המסים באופן ניכר, והדבר עורר את זעמם של האיכרים ושל סמוראים חסרי אדון. רדיפות דתיות מצד הממשל כנגד נוצרים מקומיים הגבירו את חוסר השקט, והמרמור הפך למרד גלוי ב-1637. שוגונות טוקוגאווה שלחה כוח בן מעל ל-125,000 חיילים לדכא את המרד, ולאחר מצור ממושך על טירת הארה, בה התבצרו המורדים, חוסל המרד.
לאחר המרד, נערף ראשו של המנהיג, אמקוסה שירו, ורדיפת הנוצרים הפכה חמורה יותר, ונמשכה עד אמצע המאה ה-19.
גורמים למרד ופריצתו

באמצע שנות ה-30 של המאה ה-17 מחו איכרים מחצי האי שימבארה ומהאי אמקוסה על המיסים הכבדים שהטילו עליהם אדוניהם, ועל הרעב שפקד את האזור. המחאה התרכזה בשטחיהם של שני אדונים: מצוקורה מצואיאה מנחלת שימבארה, וטרסאווה קטטאקה מנחלת קראצו. אף על פי שהמרד נחשב להתקוממות דתית, למעשה הרקע למרד הם המיסים הכבדים והרעב. מלבד איכרים, השתתפו במרד גם דייגים, סוחרים ובעלי מלאכה. עם התרחבות המרד, הצטרפו אליו גם סמוראים ללא אדון, ששירתו בעבר את האדונים הקודמים של הנחלות. לפיכך, תיאור מרד שימבארה כמרד איכרים אינו מדויק.
שימבארה נמצאה בעבר בשטח נחלת שבט ארימה, שהיו נוצרים, וכתוצאה מכך, רוב תושבי האזור היו נוצרים גם כן. שבט ארימה נאלץ לוותר על הנחלה ב-1614, לאחר התבוסה בקרב סקיגהארה, ופינה את מקומו לשבט מצוקורה. השליט החדש, מצוקורה שיגמאסה, רצה להתקרב לשוגונות ועל כן השתתף במספר יוזמות שלטוניות, כגון בניית טירת אדו ופלישה מתוכננת ללוזון. בנוסף, הוא גם הקים טירה בעיר שימבארה. למימון כל הוצאות אלה הטיל מצוקורה מיסים כבדים על תושבי הנחלה שלו, ובהתאם לצו של טוקוגאווה איאיאסו מ-1614 שאסר על הנצרות, רדף את הנוצרים בנחלתו. מדיניות זו של שבט מצוקורה נמשכה גם כשנטל בנו של שיגמאסה, קצואיאה, את השליטה על השבט.
תושבי האי אמקוסה סבלו באופן דומה תחת שלטונו של שבט טרסאווה, שבדומה לשבט מצוקורה, תפס את מקומו של שבט קונישי לאחר קרב סקיגהארה.
השתלשלות האירועים > ראשית המרד

הרונין הממורמרים של אזור שימבארה החלו לקיים פגישות חשאיות בהן תכננו את המרד, ופתחו בו בסתיו 1637, עם התנקשות בחייו של גובה המיסים המקומי היאשי היוֹזָאֶמוֹן. באותה עת פתחו אחרים במרד באי אמקוסה. המורדים הרחיבו את שורותיהם במהרה, וצירפו אליהם את כל תושבי האזור. אמקוסה שירו, נער בן 16, נבחר להנהיג את המרד.
המורדים הטילו מצור על שתי טירות של שבט טרסאווה, אך לפני שעמדו להיכנע, הגיע לאזור צבא מנחלות שכנות באי קיושו, ואילץ את המורדים לסגת. לאחר מכן חצו המורדים את ים אריאקה, והטילו מצור על טירת שימבארה, אך נהדפו שוב. לאחר מכן התאספו המורדים באתר בו עמדה טירת הארה, שהייתה שייכת לשבט ארימה, אך נהרסה כשעזב. הם בנו ביצורים מעץ, והשתמשו בנשק ואספקה שבזזו ממחסני שבט מצוקורה.
השתלשלות האירועים > המצור על טירת הארה

הצבא המאוחד של נחלות האזור, תחת פיקודו של איטקורה שיגמאסה, הגיע לטירת הארה והטיל עליה מצור. הכוחות הצרים אז ביקשו את עזרת ההולנדים, שנתנו להם בתחילה אבק שרפה, ולאחר מכן אף תותחים. בסופו של דבר, לבקשת השוגון, שלחו ההולנדים אף ספינת מלחמה, שעגנה מול הטירה. לאחר מכן פתחו היפנים וההולנדים בהרעשה ארטילרית על הטירה במשך 15 ימים, אך המטרה לא הושגה, והטירה לא נפלה. לאחר מצור בן שבועיים נסוגה הספינה ההולנדית, לבקשת היפנים, שראו בבקשת העזרה ממדינה זרה בדיכוי מרידה פנימית פגיעה בכבודם, וגם מכיוון שמן הטירה הגיע מכתב שזילזל באומץ לבם של החיילים היפנים.
השתלשלות האירועים > נפילת הטירה

במהלך המצור נהרג מפקד הצבא איטקורה, ואת מקומו תפס מצודאירה נובוצונה, שהביא עמו חיילים נוספים. אף על פי כן, המתבצרים החזיקו מעמד במשך חודשים, ואף הצליחו להסב אבדות רבות לצבא שעמד מולם, אך האספקה שלהם ומזונם הדלדלו בהדרגה.
באפריל 1639 עמד מספר המתבצרים על 27,000 לעומת 125,000 חיילי השוגון. לאחר מתקפה כושלת של המורדים ב-4 באפריל, נתפסו מספר שבויים, וצבא השוגון גילה שהמזון בטירה אזל. לפיכך ערכו החיילים התקפה על הטירה ב-12 באפריל, ולאחר קרב ממושך, בו ספגו שני הצדדים אבדות רבות, נפלה הטירה ב-15 באפריל.
השתלשלות האירועים > כוחות צבא בשימבארה

מרד שימבארה היה המהלך הצבאי הראשון מאז המצור על אוסקה בו נאלצה השוגונות לפקח על צבא מאוחד של מספר נחלות שונות. לרשותו של המפקד העליון, איטקורה שיגמאסה, עמדו 800 חיילים בפיקודו הישיר; למחליפו, מצודאירה נובוצונה, היו 1,500 חיילים. לסגן המפקד העליון, טודה אוג'יקאנה, היו 2,500 חיילים, ו-2,500 סמוראים נוספים מנחלת שימבארה. הצבא המאוחד הכיל בעיר כוחות מהנחלות השכנות לשימבארה.
חלק גדול מהכוח, מעל 35,000 חיילים, הגיע מנחלת סאגה, והיה תחת פיקודו של נבשימה קצושיגה. הבאים בתור היו הצבאות מנחלות קוממוטו ופוקואוקה, שמנו 23,500 חיילים תחת פיקודו של הוסוקאווה טדטושי, ו-18,000 חיילים תחת פיקודו של קורודה טדיוקי, בהתאמה. נחלת קורומה סיפקה 8,300 חיילים, תחת פיקודו של ארימה טויואוג'י; נחלת ינגאווה סיפקה 5,500 חיילים, תחת פיקודו של טצ'יבאנה מונשיגה; מנחלת קראצו הגיעו 7,570 חיילים, תחת פיקודו של טרסאווה קטטאקה; מנובאוקה הגיעו 3,300 חיילים, תחת ארימה נאוזומי; מקוקורה הגיעו 6,000, תחת אוגסווארה טדזאנה; מנקאצו הגיעו 2,500, תחת אוסגווארה נאגצוגו; מבונגו-טקאדה הגיעו 1,500 חיילים, תחת מצודאירה שיגנאו, ומסצומה הגיעו 1,000 חיילים, תחת ימאדה ארינאגה. הכוחות היחידם שלא הגיעו מקיושו, מלבד המפקד העליון וכוחותיו הישירים, היה כוח בן 5,600 חיילים מפוקויאמה, תחת מיזונו קצונארי. בסך הכל מנו כוחות השוגון 125,800 חיילים.
בניגוד לכך, מניין המורדים אינו ודאי. ככל הנראה מבין המורדים היו מעל 14,000 לוחמים, והשאר היו אזרחים שתפסו מחסה בטירה. ההערכות לגבי מספרם הכולל של המורדים נעות בין 27,000 ל-37,000.
תוצאות המרד

לאחר נפילת הטירה, הוציאו חיילי השוגון להורג את כל המורדים. ראשו של מנהיג המרד, אמקוסה שירו, נערף, ונלקח לנגסאקי על מנת להציגו בפומבי, וטירה הארה נשרפה עד היסוד, ביחד עם הגופות.
השוגונות חשדה בכנסייה הקתולית במעורבות במרד, ובעקבות זאת גורשו כל הסוחרים הפורטוגזים מיפן. מדיניות ההסתגרות של יפן נאכפה ביתר שאת, ואיתה גם מדיניות רדיפת הנוצרים. לפיכך, נאלצו הקירישיטן, הנוצרים היפנים, לרדת למחתרת, והפכו לקקורה קירישיטן.
בשל התנהלותו של מצוקורה קצואיאה, שהביאה לפרוץ המרד ולהתארכותו, הוא נדרש לבצע ספוקו, ונחלתו ניתנה לדאימיו אחר - קוריקי טדפוסה. שבט טרסאווה נותר בנחלתו, אך מכיוון שקטטאקה לא העמיד יורש, התפרק השבט כעשור לאחר המרד.
מרבית העיירות והכפרים בחצי האי שימבארה ספגו אבדות רבות, והאוכלוסייה הכללית הצטמצמה. על מנת לשמור על רמות אספקה סדירות של אורז ושל יבולים אחרים, נשלחו איכרים מכל רחבי יפן לאזור, על מנת לעבוד את האדמה. בנוסף, כחלק מהמאבק בנצרות, נדרשו כל תושבי האזור להירשם במקדש הבודהיסטי המקומי.
ראו גם

מרד טאיפינג
תמונות דריכה (פומי-א)
הערות שוליים

↑  Murray, עמ' 265.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007538856605171  LCCN: sh85121447  NDL: 00570987 
חורבות טירת הארה
מספר פיתגורס

באריתמטיקה של שדות, מספר פיתגורס של שדה שווה למספר הריבועים הנחוץ להצגת כל סכום של ריבועים בשדה. מקובל לסמן את מספר פיתגורס של השדה F ב-p(F). כתכונות אריתמטיות רבות אחרות, מספר פיתגורס של שדות עשוי להיות קשה לחישוב. הערך של מספר פיתגורס הוא 1 אם ורק אם כל סכום של ריבועים הוא ריבוע, כלומר השדה הוא שדה פיתגורי.
מספר פיתגורס של שדות שאינם סדורים

אפשר לסדר שדה אם ורק אם 1- אינו סכום של ריבועים. אם השדה F אינו ניתן לסידור, הגובה שלו הוא מספר הריבועים הנחוץ להצגת 1-. ידוע שהגובה, s(F), הוא תמיד חזקה של 2. עבור שדות שאינם ניתנים לסידור,  \ s(F)\leq p(F)\leq s(F)+1. מספר פיתגורס של שדה טורי לורן  \ \mathbb {C} ((t)) הוא 2.
שדות מקומיים ושדות גלובליים

מספר פיתגורס של שדה המספרים הרציונליים הוא 4 (זהו משפט ארבעת הריבועים של לגרנז', בצירוף העובדה ש-7 אינו ניתן להצגה כסכום של שלושה ריבועים). בכל שדה מקומי, ובכל שדה מספרים שאינו ניתן לסידור, מתקיים  \ p(F)=\operatorname {min} (s(F)+1,4). בשדה מספרים K הניתן לסידור, מספר פיתגורס הוא 3 אם לכל ראשוני דיאדי הממד של  \ K_{P} מעל שדה המספרים ה-2-אדיים  \ \mathbb {Q} _{2} זוגי, ו-4 אחרת.
הרחבות סופיות

אם K/F הרחבה סופית של שדות ניתנים לסידור, אז  \ 2\leq p(K)\leq [K:F]\,p(F).
שדות פונקציות

ההתנהגות של מספר פיתגורס עם המעבר לשדה פונקציות אינה ברורה. לא ידוע אפילו האם  \ p(K(x)) סופי לכל שדה K שמספר פיתגורס שלו סופי.
חישוב מספר פיתגורס של שדה הפונקציות  \ {\mathbb {R} }(x_{1},\dots ,x_{n}) קשור בבעיה ה-17 של הילברט. ידוע שהמספר הזה אינו עולה על  \ 2^{n}; זה נכון לכל שדה שדרגת הטרנסצנדנטיות שלו מעל שדה סגור ממשית (כגון שדה הממשיים  \ \mathbb {R} ) היא n. ידוע ש- \ p(\mathbb {R} (x))=2 (ואפילו  \ {\tilde {p}}(\mathbb {R} )=2, ראו להלן), ו- \ p(\mathbb {R} (x_{1},x_{2}))=4. עבור n>2 ידוע רק ש- \ n+2\leq p({\mathbb {R} }(x_{1},\dots ,x_{n}))\leq 2^{n}.
בדומה לזה, ידוע ש-
 \ p({\mathbb {Q} }(x_{1},\dots ,x_{n}))\leq 2^{n+1} לכל n>=2 (Jansen). עבור n=1 ידוע ש- \ p({\mathbb {Q} }(x))=5 (Pourchet, 1971). באופן כללי יותר, לכל שדה מספרים ניתן לסידור K מתקיים  \ p(K(x))\geq p(K)+1; ולכל שדה מספרים K שאינו ניתן לסידור,  \ p(K(x))\geq s(K)+1. עבור  \ F={\mathbb {Q} }_{\operatorname {pyth} }, הסגור הפיתגורי של שדה המספרים הרציונליים,  \ p(F(x))\in \{3,4\}.
מסמנים ב- \ {\tilde {p}}(F) את הסופרימום של מספרי פיתגורס של ההרחבות הטרנסצנדנטיות מדרגה 1 של F. ידוע ש- \ {\tilde {p}}(F)=s(F)+1 אם F אינו ניתן לסידור;  \ {\tilde {p}}(\mathbb {Q} )\in \{5,6\} (Pop, 1991);  \ {\tilde {p}}(\mathbb {R} ((t)))=3.
מולן רוז' (מחזמר)

| --- | --- |
 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 מבוסס על:  מולין רוז' (סרט, 2001)
 מקום ההתרחשות:  פריז
 תקופת ההתרחשות:  תחילת המאה ה-20
 מדינה:  ארצות הברית
 סוגה:  מחזמר להיטים
 הצגת בכורה:  10 ביולי 2018 
 שפה:  אנגלית
 פרסים:  פרס טוני למחזמר הטוב ביותר, פרס אוליבייה, פרס גראמי, פרס דרמה דסק
 
ערך זה עוסק במחזמר על פי הסרט מולן רוז'!. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
"מולן רוז'! המחזמר" הוא מחזמר להיטים שתסריטו נכתב על ידי ג'ון לוגאן (אנ'). המחזמר מבוסס על הסרט מולן רוז' שבוים על ידי באז לורמן ונכתב על ידי לורמן וקרייג פירס.
הצגת הבכורה של המחזמר התקיימה ב-10 ביולי 2018 בתיאטרון אמרסון קולוניאל (אנ') בבוסטון. מולן רוז'! הועלה בתיאטרון אל הירשפילד (אנ') בברודוויי בהצגות טרום בכורה החל מ-28 ביוני 2019, והצגת הבכורה הועלתה ב-25 ביולי באותה השנה.
המחזמר היה מועמד ל-14 פרסי טוני וזכה ב-10 פרסים (שיא הזכיות לאותו ערב), כולל זכייה בפרס המחזמר הטוב ביותר.
רקע

בשנים 2002–2003, עלתה השערה שקיימת אפשרות לגרסת מחזמר בימתי המבוססת על מולן רוז', כנראה בלאס וגאס, אך זו לא הוזכרה מאז.
בשנת 2016, הוכרז שגרסת מחזמר בימתי מופקת על ידי החברה Global Creatures (אנ') עם בימוי מאת אלכס טימברס (אנ'). הסדנה התקיימה בשנת 2017, החל מ-30 באוקטובר ועד 15 בדצמבר, בכיכובם של ארון טבייט וקארן אוליביו.
עלילת המחזמר

עלילת "מולן רוז'!" מתרחשת ברובע מונמארטר בפריז, צרפת, בתקופת בל אפוק עם תחילתה של המאה ה-20.
המחזמר מתייחס לסיפורו של כריסטיאן, מלחין צעיר, שמתאהב בשחקנית הקברט סאטין, הכוכבת הראשית של המולן רוז'.
בדומה לסרט, פסקול המחזמר מכיל בתוכו שירים מקוריים לצד מוזיקה פופולרית, הכוללת שירים שנכתבו ב-17 השנים שעברו מאז בכורת הסרט.
עלילת המחזמר > מערכה ראשונה

מועדון הקברט המולן רוז', "היכן שכל חלומותיך מתגשמים", נמצא בתנופה תחת ניהולו של הרולד זידלר, המוקף בארבע רקדניות: ניני, בייבי דול, ערביה (Arabia) ולה שוקולט. כריסטיאן נכנס למולן רוז' עם חבריו הבוהמיים אנרי דה טולוז-לוטרק וסנטיאגו הארגנטינאי. באותו הזמן, הדוכס ממונרו, המונע על ידי הכסף, מוצג גם הוא ("Welcome to the Moulin Rouge"). רגע לפני שהרולד זידלר מציג את 'היהלום הנוצץ' של המולן רוז', כריסטיאן קוטע אותו כדי לספר סיפור "על אהבה", על אישה בשם סאטין.
המחזמר מבזיק לֶעָבָר, להגעתו של כריסטיאן למחוז מונמארטר בפריז מלימה, אוהיו, בשנת 1899, שם הוא פוגש בטולוז-לוטרק ובסנטיאגו שמנסים ליצור מחזה המכיל שירים. השניים מתרשמים מכישרונו בכתיבת שירים ובמוזיקה ומבקשים את עזרתו בלהפיק את עבודתם במולן רוז'. השלישייה חוגגת האידיאלים הבוהמיים של אמת, יופי, חופש ואהבה ("Truth, Beauty, Freedom, Love").
בחזרה למולן רוז', זידלר מציג את סאטין ("The Sparkling Diamond"). אחרי שסאטין מופיעה בשביל המועדון, זידלר מסדר לה להיפגש ולהרשים את הדוכס ממונרו, שאולי ישקיע במולן רוז' ויציל אותו מקריסה כלכלית. אבל, סאטין חושבת בטעות שכריסטיאן הוא הדוכס. טולוז-לוטרק וסנטיאגו מסיחים את דעתו של זידלר מלראות את הקשר של סאטין עם כריסטיאן. בזמן שסאטין רוקדת עם כריסטיאן ועדיין חושבת שהיא משוחחת עם הדוכס, סאטין מזמינה את כריסטיאן לבוא אל חדר ההלבשה שלה "הפיל", מחוץ למועדון ("Shut Up and Raise Your Glass").
ערביה, בייבי דול ולה שוקולט חולקות את הדאגות שלהן על העתיד הכלכלי של המולן רוז' עם סאטין מאחורי הקלעים. ניני צינית לגבי עתיד זה, בזמן שסאטין מנסה לשמור על מורל הקבוצה. לאחר מכן, זידלר את המצוקה הקשה שהמועדון נמצא בו ומדגיש את החשיבות שסאטין תרשים את הדוכס. סאטין, שמסתירה את מחלת השחפת שמחמירה מחבריה לעבודה, מחליטה להישאר חזקה בשבילם ("Firework").
כריסטיאן מגיע לפיל בתקווה להרשים את סאטין בעזרת כישרונו המוזיקלי, ואילו סאטין מתכוננת לפתות אותו, תחת הרושם שהוא הדוכס. הזהות האמיתית של כריסטיאן נחשפת ("Your Song"). הדוכס קוטע אותם; כריסטיאן וסאטין טוענים שהם התאמנו לקראת מופע חדש, "רפסודיה בוהמית". בעזרתו של זידלר, כריסטיאן, סאטין, טולוז-לוטרק וסנטיאגו מעלים מופע מאולתר, בפני הדוכס, על חבר כנופיה מרושע שמנסה לחזר אחר נערה תמימה שאוהבת מלח עני ("So Exciting! (The Pitch Song)"). הדוכס מחליט לתמוך במופע. זידלר מזכיר לסאטין שחובתה לשמור שהדוכס יהיה שמח למען המולן רוז'. סאטין מסלקת את כריסטיאן מהפיל. הדוכס חוזר, והוא וסאטין מעבירים את הערב ביחד ("Sympathy For The Duke").
במונמארטר, טולוז-לוטרק מספר לכריסטיאן שהוא התאהב בסאטין לפני הרבה מאוד שנים, כשהיא חיה ברחובות. הוא התרשם מהאופי שלה אבל היה יותר מידי נבוך כדי להתוודות על אהבתו אליה לאורך השנים. הוא דוחק בכריסטיאן לחזור לסאטין ולהתוודות על אהבתו (של כריסטיאן) אל סאטין, הוא מתעקש, "הדבר הכי גדול שתלמד אי פעם הוא רק לאהוב ולקבל אהבה בחזרה" ("Nature Boy"). כריסטיאן חוזר לסאטין על מנת לשכנע אותה שהם אמורים להיות ביחד. על אף שבהתחלה היא חושבת שזה מטופש, היא לבסוף מתאהבת בו ("Elephant Love Medley").