stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי בורונדי–צ'ילה

| יחסי בורונדי–צ'ילה |
| --- | --- |
בורונדי: צ'ילה


בורונדי: צ'ילה
שטח (בקילומטר רבוע)
27,830: 756,102
אוכלוסייה
14,133,268: 19,788,712
תמ"ג (במיליוני דולרים)
2,642: 335,533
תמ"ג לנפש (בדולרים)
187: 16,956
משטר
דמוקרטיה נשיאותית: רפובליקה דמוקרטית

יחסי בורונדי–צ'ילה הם היחסים הבילטרליים שבין הרפובליקה של צ'ילה ובין הרפובליקה של בורונדי.
יחסים מסחריים

בשנת 2016, הסחר בין שתי המדינות הסתכם ב-10,000 דולר, כאשר המוצרים העיקריים הם: קפה לא קלוי, מוצרים אלקטרוניים וחלקי רכב.
יחסי אוסטרליה–אירלנד

| יחסי אוסטרליה–אירלנד |
| --- | --- |
אוסטרליה: אירלנד


אוסטרליה: אירלנד
שטח (בקילומטר רבוע)
7,741,228: 70,273
אוכלוסייה
26,778,707: 5,268,332
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,723,827: 545,629
תמ"ג לנפש (בדולרים)
64,373: 103,568
משטר
מונרכיה חוקתית: רפובליקה

יחסי אוסטרליה–אירלנד הם היחסים הדיפלומטיים בין חבר העמים של אוסטרליה לרפובליקה של אירלנד. אוסטרליה ואירלנד חולקות קשר היסטורי והיו חלק מהאימפריה הבריטית עד לעצמאותן. למעלה מ-300,000 מתיישבים אירים היגרו לאוסטרליה כדי להימלט מעוני במולדתם ומעל 2 מיליון אזרחים אוסטרלים טוענים למוצא אירי. שתי המדינות הן חברות הדדיות בקבוצת אוסטרליה, הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי והאו"ם.
היסטוריה

האירים הידועים הראשונים שהגיעו לאוסטרליה הגיעו עם הצי הראשון בשנת 1791, כאשר בריטניה העבירה 155 מורשעים אירים לאוסטרליה, לאחר שהממשלה הבריטית הקימה מושבה עונשין בניו דרום ויילס. 700 מורשעים איריים נוספים יישלחו לאוסטרליה. בין 1840 ל-1914, יותר מ -300,000 אירים היגרו לאוסטרליה. ושניהם חיילים אירים ואוסטרלים נלחמו זה לצד זה למען האימפריה הבריטית במלחמת הבורים השנייה (1899–1902) ובמלחמת העולם הראשונה (1914–1918), ובמיוחד במהלך מערכת גליפולי. בדצמבר 1922 הפכה אירלנד לאומה עצמאית. בדצמבר 1931, לאחר חתימתו של חוק וסטמינסטר, אוסטרליה הפכה לאומה ריבונית עצמאית.
לאחר העצמאות

בשנת 1941, ראש ממשלת אוסטרליה, רוברט מנזיס, הפך לראש הממשלה האוסטרלי הראשון שביקר באירלנד, והוא נפגש עם הטישך איימון דה ואלירה האירי. שתי המדינות פתחו משלחות דיפלומטיות תושבות בבירותיהן בהתאמה בשנת 1946. במהלך מלחמת העולם השנייה אירלנד נותרה נייטרלית, ואילו אוסטרליה נלחמה לצד הבריטים ובעלות הברית במהלך המלחמה. באפריל 1948 נסע אמון דה ואלרה לאוסטרליה לסיור בן שישה שבועות בחיפוש אחר תמיכה באירלנד המאוחדת, שכן שישה מחוזות של צפון אירלנד רצו להישאר חלק מבריטניה. עם זאת, נסיעתו של דה ואלרה לא הצליחה, מאחר שרבים מהאירים ילידי אוסטרליה ומהגרים לא התעניינו בענייני אירלנד או איבדו קשר עם מדינת מולדתם. במהלך הצרות שהחלו בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 בצפון אירלנד הייתה אהדה רבה מאוסטרליה הן לרפובליקה של אירלנד והן לצפון אירלנד, שהובילה להיווצרות "ארגון סיוע אוסטרלי לאירלנד". בשנת 2000 אירלנד פתחה קונסוליה כללית בסידני. לשתי המדינות יש הסכם אשרת עבודה וחופשה.
ביקורים רשמיים

ביקורי ראש ממשלה מאוסטרליה באירלנד
ראש הממשלה רוברט מנזיס (1941).
ראש הממשלה גו ויטלם (1974).
ראש הממשלה בוב הוק (1987).
ראש הממשלה פול קיטינג (1993).
ראש הממשלה ג'ון הווארד (2006).
ביקורי נשיאות וראש ממשלה (Taoiseach) מאירלנד באוסטרליה
הנשיא פטריק הילרי (1985).
הטישך צ'ארלס הוהי (1988).
הנשיאה מארי מקאליס (1998, 2003).
הטישך ברטי אהרן (2000).
יחסי סחר

בשנת 2016 הסתכם המסחר בין אוסטרליה לאירלנד ב-2.4 מיליארד דולר אוסטרלי. אוסטרליה ייצאה לאירלנד כ-71 מיליון דולר אוסטרלי, עם הייצוא העיקרי הכולל: תרופות, משקאות אלכוהוליים, סוכר, מולסה ודבש ומכשירים רפואיים. אירלנד ייצאה סחורות בשווי של 2.384 מיליארד דולר אוסטרלי לאוסטרליה, כאשר הייצוא העיקרי כולל: תרופות, מוצרים מיוצרים, מוצרי תרופות ומחשבים. אוסטרליה היא השותף הגדול ביותר באירלנד של המסחר ביצוא ברחבי העולם, ובאותה עת, אוסטרליה היא מקור היבוא ה-44 הגדול ביותר של אירלנד.
נציגויות דיפלומטיות

אוסטרליה מחזיקה שגרירות בבירת אירלנד דבלין.
אירלנד מחזיקה שגרירות בבירת אוסטרליה קנברה ובקונסוליה כללית בעיר סידני.
יחסי דנמרק–מרוקו

| יחסי דנמרק–מרוקו |
| --- | --- |
דנמרק: מרוקו


דנמרק: מרוקו
שטח (בקילומטר רבוע)
43,094: 446,550
אוכלוסייה
5,983,727: 38,168,990
תמ"ג (במיליוני דולרים)
404,199: 141,109
תמ"ג לנפש (בדולרים)
67,550: 3,697
משטר
מונרכיה חוקתית

יחסי דנמרק–מרוקו הם היחסים הדו-צדדיים בין דנמרק למרוקו.
סקירה כללית

דנמרק מחזיקה במרוקו שגרירות ברבאט ואילו מרוקו מחזיקה בדנמרק שגרירות בקופנהגן. דנמרק שולחת סיוע למרוקו כחלק מתוכנית השותפות הדנית-ערבית. בינואר 2008 ביקר שר החוץ הדני פר סטיג מילר במרוקו לקראת פתיחת השגרירות הדנית ברבאט. במרץ 1980, מוחמד השישי ביקר בדנמרק כנסיך העצר של מרוקו ושר החוץ המרוקאי מוחמד בנייסה ביקר בדנמרק בשנת 2005 ובשנת 2006.
בשנת 2006 היצוא הדני למרוקו הסתכם ב-203 מיליון דולר והיצוא המרוקאי הסתכם ב-18 מיליון דולר.
ביוני 2004 אמר שר החוץ הדני, פר סטיג מילר, כי הם אינם "מכירים בריבונות מרוקאית בסהרה המערבית", ורואה את הנוכחות המרוקאית בסהרה המערבית כ"בלתי חוקית" ו"פסולה".
בינואר 2011 הדגישה שרת החוץ הדנית לין אספרסן כי: "זכויות אדם, ובמיוחד חופש ההתאספות וחופש העיתונות, הן חלק מהותי מהדיאלוג הדו-צדדי המתמשך בין דנמרק למרוקו", אך מתחה ביקורת גם על מרוקו על תיעוד זכויות האדם שלה בסהרה המערבית.
היסטוריה

היחסים הדיפלומטיים בין דנמרק למרוקו כוננו בשנת 1957. כעבור שנתיים פתחה מרוקו שגרירות באוסלו, נורווגיה שגם הוסמכה לדנמרק. בשנת 1999 סגרה דנמרק את שגרירותה במרוקו מסיבות תקציביות. בשנת 2006 פתחה דנמרק מחדש את שגרירותה ברבאט ושתי המדינות רצו לחזק את היחסים והסחר הדו-צדדיים שלהן. בנובמבר 2008 ביקרה מריה, נסיכת דנמרק במרוקו כדי למסור 3,500 ארגזי לגו לצדקה.
פרשת קריקטורות מוחמד

ב-2 בפברואר 2006, הפגינו המונים ברבאט, מרוקו, בפני הפרלמנט בתגובה לקריקטורות של ג'ילנדס-פוסטן על מוחמד. עיתונים שהיו מעורבים בקריקטורות נאסרו גם על ידי הממשלה המרוקאית.
הסכמים

ב-25 ביולי 1767 נחתם הסכם בין דנמרק למרוקו. בדצמבר 1976 חתמו דנמרק ומרוקו על הסכם כלכלי וטכני. בין שתי המדינות נחתם הגנה על הסכם השקעה הדדית במאי 2003. בשנת 2004 חתמו דנמרק ומרוקו על הסכם לחיפוש אחר נפט בחופי טרפאריה.
יחסי דנמרק–סלובקיה

| יחסי סלובקיה–דנמרק |
| --- | --- |
סלובקיה: דנמרק


סלובקיה: דנמרק
שטח (בקילומטר רבוע)
49,035: 43,094
אוכלוסייה
5,498,707: 5,983,727
תמ"ג (במיליוני דולרים)
132,794: 404,199
תמ"ג לנפש (בדולרים)
24,150: 67,550
משטר
רפובליקה: מונרכיה חוקתית

בין ממלכת דנמרק לבין סלובקיה מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים, ואף שיתוף פעולה בנושאים שונים. כמו כן השתיים חברות באיחוד האירופי ובנאט"ו.
היסטוריה

היחסים הדיפלומטיים בין דנמרק לצ'כוסלובקיה כוננו ב-21 ביוני 1929. בשנת 1946, לאחר מלחמת העולם השנייה, חגג נמל התעופה קופנהגן קבלת פנים למטוס הראשון שטס מפראג לקופנהגן, ולכבוד כך נתלה דגל צ'כוסלובקיה בשדה התעופה. בשנת 1968 נחתם הסכם לשיתוף פעולה תרבותי ומדעי בין המדינות, ובשנות ה-70 הגיע הסחר בין שתי המדינות ל-400 מיליון קרונות צ'כוסלובקיים בשנה.
בינואר 1993 נפרדה צ'כוסלובקיה לשתי מדינות עצמאיות: הרפובליקה הצ'כית וסלובקיה, ועדמהרה כוננו יחסים דיפלומטיים בין המדינות. היחסים בין סלובקיה לדנמרק מתוארים כ"טובים", ושתי המדינות הן חברות מלאות בנאט"ו ובאיחוד האירופי. ב-4 בספטמבר 2002 נחתם מזכר הבנות בין שתי המדינות.
יחסים דיפלומטיים

סלובקיה מחזיקה בדנמרק שגרירות בקופנהגן וקונסוליה באורהוס, ואילו דנמרק מחזיקה בסלובקיה רק קונסוליה כללית בברטיסלבה.
יחסים כלכליים

המסחר בין שתי המדינות הוא מתחת לממוצע לעומת שאר מדינות קבוצת וישגראד, ועל מנת לפתח את היחסים הכלכליים, נפתח משרד מסחר וכלכלה בשנת 1994. באותה שנה גם חתמו שתי המדינות על הסכם להגנת איכות הסביבה. ECCO פתחה מפעל ייצור בסלובקיה בשנת 1998, וחברת Falck פועלת החל משנת 2006 בסלובקיה, ופתחה 37 תחנות כיבוי אש חדשות. כמו כן גם חברת אוקסימאט יש לה משרדים בסלובקיה.
ביקורים רשמיים

בשנת 2002 ביקר ראש ממשלת דנמרק אנדרס פוג ראסמוסן בסלובקיה, ונפגש עם נשיא סלובקיה רודולף שוסטר.
יחסי בורונדי–קניה

| יחסי בורונדי–קניה |
| --- | --- |
בורונדי: קניה


בורונדי: קניה
שטח (בקילומטר רבוע)
27,830: 580,367
אוכלוסייה
14,133,268: 56,708,094
תמ"ג (במיליוני דולרים)
2,642: 107,441
תמ"ג לנפש (בדולרים)
187: 1,895
משטר
דמוקרטיה נשיאותית: רפובליקה

יחסי בורונדי–קניה הם היחסים הדיפלומטיים והדו-צדדיים הרשמיים שבין הרפובליקה של בורונדי ורפובליקת קניה. בורונדי היא שותפה של קניה בהרבה תחומים, בעיקר במסחר, ביטחון, צבא, חינוך, חקלאות ואנרגיה. בשנת 2011, שתי המדינות חתמו על הסכם עבור קידום הפיתוח והטכנולוגיה שלהן בחקלאות ובתחומים אחרים.
היחסים הדיפלומטיים

במהלך מלחמת האזרחים בבורונדי, הרבה פליטים בורונדים מצאו מקלט בקניה. בורונדי, כמו קניה, היא אחת המדינות המדברות סוואהילי ששוכנת ליד האגמים הגדולים של אפריקה.
בספטמבר 2007, קניה פתחה נציגות תושב בבוג'ומבורה.
נשיאי בורונדי וקניה ביקרו מספר פעמים במדינות אחת של השנייה.
ב-1 ביולי 2007, בורונדי נהפכה, כמו קניה, למדינה שהיא חברה מלאה בקהילייה המזרח-אפריקנית. בורונדי הצטרפה לאיחוד המכסים של הקהילייה המזרח-אפריקנית ב-6 ביולי 2009. מאז, היא נהפכה לשותפה אסטרטגית בסחר ובדברים אחרים עבור מדינות הארגון.
שיתופי פעולה

חברות קנייתיות רבות פועלות בבורונדי, לדוגמה קניה איירווייז. כמו כן, ממשלת קניה סייעה לממשלת בורונדי לשפר את מצב המדינה. בנוסף לכך, מדינות הקהילייה המזרח-אפריקנית עובדות על בניית קו רכבת שיעבור בין הערים: מומבסה (קניה), ניירובי (קניה), קמפלה (אוגנדה) ולקיגאלי (רואנדה). קו הרכבת יגיע לבוג'ומבורה (בירת בורונדי) בעתיד.
נציגויות דיפלומטיות

לבורונדי שגרירות בבירה ניירובי.
לקניה שגרירות בבירה בוג'ומבורה.
יהושע זליג תרשיש

אין תמונה חופשית
קברו בהר הזיתים
הרב יהושע זליג תרשיש סג"ל מקלם (ר' זעליג'ל קֶלְמֶר; ~ה'תרכ"ב, 1862 - ט"ז בתשרי ה'ת"ש, 29 בספטמבר 1939) היה רב וראש ישיבה, למדן ודרשן ליטאי שהתפרסם בקרב יהודי ליטא כצדיק ופרוש.
ביוגרפיה

יהושע זליג, לעיתים זליק, נולד בקובנה לרב ישעיה בינוש הלוי תרשיש. הוא נישא למרים בת של רבי שלמה זלמן זיו-הורביץ רבה של קורטביאן, גיסו הסבא מנובהרדוק בחר בו כחתן לאחותו היתומה והוא שימש בתקופת נישואיו הראשונה כרבה של קורטביאן על מקומו של חמיו כתשע שנים. הוא כיהן כרב בעיירות קטנות נוספות, אך בשלב מסוים בחר לעזוב את הרבנות.
ב-1890 נשלח ביוזמת גיסו על ידי רבי יצחק אלחנן ספקטור לייסד ישיבה בעיר ברדיצ'ב ולעמוד בראשה. פתיחת הישיבה, לימים אחד הסניפים הגדולים של ישיבת נובהרדוק, זכתה לתמיכתם ולסיועם של הדיינים המקומיים ר' יוזפא אפרתי ור' דוד אורטנברג.
התפרסם ביושרו המוסרי, וביחסו הלבבי לכל אדם, אלו הקנו לו בקרב האוכלוסייה היהודית והגויית בסביבת מגוריו שם של קדוש. בראשית דרכו התלהב מרעיונות חיבת ציון ונהג לעבור בין בתי הכנסת ולנאום למען הרעיון הציוני, בשלב מסוים למד כי הציונות מכילה גם תפיסת עולם תרבותית רחבה יותר מרעיון השיבה לארץ ישראל עצמו, והשתכנע מדעתם של רבנים חרדים נגד הציונות, הוא החל לנאום נגד התנועה הציונית. נראה כי בשבתו מאוחר יותר בקלם (אחרי 1894) שב ונעשה מתומכי הציונות ואף תרם מכספו לקק"ל.
בשנת ה'תרצ"ג, 1933, עלה לארץ ישראל עם משפחתו, והתגורר בשכונת אחווה בירושלים עד פטירתו ביומו השני של חג הסוכות ה'ת"ש, 29 בספטמבר 1939. נקבר בבית הקברות היהודי בהר הזיתים.
משפחתו

בנו ר' אליעזר יהודה לייב היה רב בגרמניה בבחרותו ונמלט לאנגליה לפני מלחמת העולם השנייה, אחר כך היגר לארצות הברית וכיהן כדיין בקהילת הרב ברויאר בוושינגטון הייטס
בנו ר' פרץ היה נכה כל ימיו ומרותק לכסאו, למרות נכותו עסק בתורה וחידש חידושים ורעיונות. הוא נפטר בירושלים בשנת ה'תשי"ד.
בנו משה צבי תרשיש נפטר בט' בסיוון ה'תשמ"ד ונקבר בבית הקברות היהודי בהר הזיתים.
חתנו, הרב יעקב אבלסון רבה של לאצקאווע, נספה בשואה.
בתו בתיה נישאה לרב אפרים מיכאל גרבר, רבה של ארזווילקי. הוא עלה לארץ ישראל, התגורר בכרם אברהם בירושלים והיה חבר מכון הרי פישל בעיר. הוא חיבר את הספר "הגיון התלמוד". בסוף ימיו התגורר בקריית ישיבת פוניבז' בבני ברק, טבע למוות בזיכרון מאיר בשנת ה'תש"ד. בתיה עסקה במכירת יין.
בתו חנה פעשא (נפטרה ה'תשנ"ח) עלתה בבחרותה לארץ ישראל, נישאה לרב אברהם דוב אברמסון (נפטר ה'תשל"ז, 1977), תלמיד ישיבת נובהרדוק שהמשיך את לימודיו בישיבת 'בית יוסף' בתל אביב. בשנת ה'תרצ"ט ירדו לארצות הברית. הם חזרו לישראל כעבור שנים, בעקבות ילדיהם.
כתביו

עין תרשיש - חלק א, חידושים על הש"ס ועל הרמב"ם ושו"ע ודרושים, קובנה תרצ"ב
עין תרשיש - חלק ב, חידושים על יורה דעה, ירושלים: דפוס צוקרמן, תרצ"ז
עין תרשיש - חלק ג, ירושלים תפרי"ח (תרצ"ח)
לקריאה נוספת

ישראל מינצר, ר' זעליג'ל קעלמער, חייו ומשפחתו, ברוקלין תשמ"ה
הערות שוליים

↑  התאריך לפי ערכו ב"יהדות ליטא", להלן "קישורים חיצוניים". אך לפי ש"י זוין, סופרים וספרים, ח"ב, תל אביב תשי"ט, עמ' 364, היה בפטירתו בן למעלה מ-80 ויש להקדים את שנת הלידה ל-1859 לפחות.
↑  ראו על כך: מחנך לדורות, ח"א, בני ברק תשס"ו, עמ' 65–68.
↑  אברהם ראבינאוויטש, ברדיטשוב, הצפירה, 26 בפברואר 1890. במקור נכתב שמו של הרב אורטנברג, האכטינבארג.
↑  דב כ"ץ, תנועת המוסר, ח"ד, עמ' 186, הערה 10.
↑  כרטיס הקבר של יהושע זליג תרשיש, באתר  הר הזיתים.
↑  עץ חיים: מתורתם של ג' דורות לבית אבלסון, חדרה-ירושלים, תשמ"ה. עמ' 16 הערה 2.
↑  אפרים מיכאל גרבר, הגיון התלמוד, ירושלים: דפוס צוקרמן, תרצ"ו, באתר היברובוקס.
↑  מאיר וונדר, עיניך רואות: ארבעים שנות ביוגרפיה תורנית, ירושלים, תשס"ט. עמ' 9.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309203605171  VIAF: 299007789   WorldCat (עם VIAF): 299007789
יחסי אוסטרליה–ארגנטינה

| יחסי אוסטרליה–ארגנטינה |
| --- | --- |
אוסטרליה: ארגנטינה


אוסטרליה: ארגנטינה
שטח (בקילומטר רבוע)
7,741,228: 2,780,400
אוכלוסייה
26,778,707: 45,735,233
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,723,827: 640,591
תמ"ג לנפש (בדולרים)
64,373: 14,007
משטר
מונרכיה חוקתית: דמוקרטיה נשיאותית

יחסי אוסטרליה–ארגנטינה הם הדו-צדדיים בין ארגנטינה לאוסטרליה. שתי המדינות הן חברות בקבוצת קיירנס, הפורום לשיתוף פעולה בין מזרח אסיה – אמריקה הלטינית, G-20 וארגון הסחר העולמי.
היסטוריה

ארגנטינה ואוסטרליה כוננו יחסים דיפלומטיים זמן קצר לאחר מלחמת העולם השנייה. בדצמבר 1959 הסכימו שתי המדינות בממשלה לפתוח משלחות דיפלומטיות קבועות. בשנת 1962 פתחה ארגנטינה נציגות דיפלומטית בסידני. בשנת 1963 שדרגה ארגנטינה את לשכתה הדיפלומטית לשגרירות והעבירה אותה לקנברה. בשנת 1964 הציג השגריר האוסטרלי הראשון את אמנתו בבואנוס איירס.
במהלך מלחמת פוקלנד בין ארגנטינה לבריטניה (אפריל - יוני 1982) אוסטרליה התייצבה עם בריטניה והטילה סנקציות נגד וסירבה לכל היבוא מארגנטינה. היחסים בין ארגנטינה לאוסטרליה חזרו אט אט לשגרה לאחר המלחמה. בשנת 1998 הפך הנשיא קרלוס מנם לראש המדינה הארגנטינאי הראשון שביקר באוסטרליה. סקוט מוריסון היה ראש הממשלה האוסטרלי הראשון שביקר בארגנטינה במהלך פסגת ה-G20 בבואנוס איירס בשנת 2018.
ביקורים רשמיים

ביקורים רמי דרג מארגנטינה באוסטרליה
הנשיא קרלוס מנם (1998)
סגן הנשיא גבריאלה מיקטי (2017)
ביקורים רמי דרג מאוסטרליה לארגנטינה
המושל הכללי פיטר קוסגרוב (2016)
ראש הממשלה סקוט מוריסון (2018)
הסכמים דו צדדיים

שתי המדינות חתמו על מספר הסכמים דו צדדיים, כמו חוזה הסגרה (1990); הסכם בנושא סיוע הדדי בעניינים פליליים (1993); הסכם הגנת השקעות (1997); הסכם סחר מינרלים והשקעה (1998); הסכם למניעת מיסוי כפול (2000); הסכם מדע וטכנולוגיה (2003); הסכם על שירותי אוויר (2005); הסכם על אשרות עבודה וחופשה (2011); הסכם לשיתוף פעולה בשימושים של שלום של אנרגיה גרעינית (2005) ומזכר הבנות הסכם בנושא חינוך, הכשרה ומחקר (2017).
תיירות

בשנת 2016, 52,996 אזרחים אוסטרלים ביקרו בארגנטינה לצורך תיירות. באותה תקופה, 18,775 אזרחים ארגנטינאים ביקרו באוסטרליה.
יחסי סחר

בשנת 2016 הסתכם המסחר בין ארגנטינה לאוסטרליה בכ-1.076 מיליארד דולר אוסטרלי. הייצוא העיקרי של ארגנטינה לאוסטרליה כולל: מזון לבעלי חיים, כלי רכב, זרעי שמן, פירות שמנים ושמנים צמחיים קבועים. הייצוא העיקרי של אוסטרליה לארגנטינה כולל: פחם, ירקות גולמיים, רכבות ועור. מעל 50 חברות אוסטרליות פועלות בארגנטינה. כמיליארד דולר אוסטרלי הושקעו בארגנטינה על ידי חברות אוסטרליות מאז 2016.
נציגויות דיפלומטיות

אוסטרליה מחזיקה בארגנטינה שגרירות בבואנוס איירס בלבד. מאידך, ארגנטינה מחזיקה באוסטרליה שגרירות בקנברה וקונסוליה כללית בסידיני.
יהושע טהון

| --- | --- |

 לידה:  13 בפברואר 1870 לבוב, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  11 בנובמבר 1936 (בגיל 66) קרקוב, הרפובליקה הפולנית השנייה 
 מדינה:  האימפריה האוסטרו-הונגרית, פולין 
 מקום קבורה:  קרקוב 
 תפקיד:  member of the Sejm of the Second Polish Republic 
 השקפה דתית:  יהדות 
 
יהושע טהון
קברו
הרב ד"ר אברהם יהושע טהון (לעיתים בתעתיק עברי המקובל כיום: טוֹן; בכתיב יידי: טהאָן; בכתב לועזי: Abraham Ozjasz (Osias) Thon;‏ 13 בפברואר 1870, לבוב, גליציה המערבית – 11 בנובמבר 1936, תרצ"ז, קרקוב) היה עסקן, סופר, רב, הוגה דעות, פובליציסט ומנהיג ציוני בפולין. חבר הסיים הפולני.
קורות חיים

נולד בלבוב לר' משה וקלרה (לבית בנדר) שם קיבל חינוך מסורתי למד בחדר ובקלויז זידאצובי לאחר מכן למד אצל הדיין אורי וולף סלט וממנו קיבל סמיכה לרבנות בגיל 17. היה מחברי אגודת "מקרא קדש" שם למדו בין היתר לימודי חול, בשנת 1887 התקבל לגמנסיה הגרמנית בלבוב ועזב את אורח החיים האורתודוקסי. ב-1891 לאחר שעבר מבחני בגרות למד באוניברסיטה של ברלין פילוסופיה וסוציולוגיה, ובמקביל החל בלימודי רבנות בבית המדרש הגבוה למדעי היהדות. כעבור ארבע שנים סיים את לימודיו בתואר ד"ר לפילוסופיה. עבודת הדוקטורט שלו, שהתפרסמה ב-1895, הייתה בנושא "התפתחות עקרונות היסוד בפילוסופיה המוסרית של קאנט". במהלך לימודיו היה פעיל בתנועת הנוער "ישראל הצעיר", שם הושפע מרעיונותיו של אחד העם.
טהון היה מעוזרי הרצל בהקמת ההסתדרות הציונית וסייע לו בהכנות לקונגרס הציוני הראשון, אך לא השתתף בו מפני שהוסמך באותה שנה לרבנות של הקהילה הרפורמית בקרקוב, משרה שהעדיף על פני רבנות בגרמניה ולימוד הוראה באוניברסיטת ברלין. בהמשך שימש כחבר המשלחת היהודית לשיחות השלום בפריס נשיא "תרבות" בפולין וחבר הסיים הפולני.
עוד במחצית הראשונה של שנת 1919 נתגלה טהון כאחת הדמויות המרכזיות ביהדות פולין. הוא ייצג אותה בשתי חזיתות- בוועידת השלום בפריז ומעל במת הסיים הראשון בוורשה. זמן קצר לאחר שנבחר לסיים יצא כסגן יושב ראש המשלחת של המועצה הלאומית היהודית בפולין, שבראשה עמד נחום סוקולוב, לפריז, על מנת להצטרף לוועד המשלחות היהודיות ליד ועידת השלום, שהתכנסה שם בתחילת 1919.
בוועידה דנו בין השאר במעמדם של המיעוטים הלאומיים במדינות הרב-לאומיות החדשות או המתחדשות כמו פולין. טהון היה פעיל מאוד בדיונים הפנימיים של חברי "ועד המשלחות", שניסחו את הדרישות להבטחת הזכויות הלאומיות של יהודי פולין ברוח העקרונות של נשיא ארצות הברית דאז, וודרו וילסון.
כמו כן ניהל משא ומתן בנדון עם חברי "הוועד הלאומי הפולני" שייצגו בוועידה את ממשלת פולין.
בתחילת מאי 1919 חזר טהון לפולין, בימים בהם התחדש גל הפרעות ביהודים במקומות שונים ברחבי המדינה, לרבות קרקוב, בה עמד בראש קהילת ה"נאורים".
נקבר בבית העלמין היהודי החדש בקרקוב (אנ').
אחיו היה יעקב יוחנן טהון, פעיל ציוני.
על שמו נקרא מושב בית יהושע, וכן רחובות במספר ערים בישראל, בהן תל אביב-יפו, ירושלים, חולון ונתניה.
מכתביו

כתבים, ורשה: אחיאסף, [תרפ"ב].
סבה ותכלית, [קרקוב: אחיאסף, תרס"ד].
מן המפלגה אל העם, [אודסה : אחיאסף, תרס"ז-ס"ח].
בנין וסתירה, [אודסה: אחיאסף, תרע"א].
דור המדבר, (אודסה: [חמו"ל], תרע"ג).
אונזער שטעלונג אין דער וועלט, לבוב: יודישע טוינבעהאלע, תרע"ג. (ביידיש)
תיאודור הרצל (מיידיש: יוסף ליאן), ברלין: (דפוס איטצקאווסקי), תרע"ד.
סיים רעדעס: 1919–1922, ורשה: דפוס פרופעס און זעצער, [1923?] (ביידיש)
הכתיות בישראל, ורשה: [חמו"ל], תרפ"ז.
לא זה הדרך, ירושלים: (השלח), [תרפ"ז?].
לקריאה נוספת

1. מלצר עמנואל, "המערך הפוליטי של יהודי קרקוב בין שתי מלחמות העולם", ריינר אלחנן (ע), קרקא, קז'ימייז', קרקוב, המכון לחקר התפוצות, אוניברסיטת תל אביב, 2001, עמ' 209–215.
Jeremiasz Frenkel, Ozjasz Thon: zarys biograficzny, Kraków: Nowa druk. dziennikowa w Krakowie, 1930. (בפולנית)
H. Pfeffer, Ozjasz Thon, 1870-1936: wydane przez Centralny komitet uczczenia pamięci Dra Ozjasza Thona, Kraków: Nakł. Za Komitet Uczczenia Pamięci Dra Ozjasza Thona, 1937. (בפולנית)
N. Thon-Rostowa, Ozjasz Thon: wspomnienia corki, Lwow: "Cofim", 1937. (בפולנית)
Nella Hollander, Jehoshua Thon: preacher, thinker, politician, Montevideo, Uruguay, 1966. (באנגלית)
Nella Thon-Hollander, Iehoschúa Thon, Buenos Aires: Ejecutivo Sudamerican del Congreso Judío Mundial, 1969. (בספרדית)
הערות שוליים

↑  יהושע טהון, באתר library.osu.edu
↑  ד"ר נ.מ.גלבר, ד"ר יהשוע טהון, בתוך קרקא- ספר קהילה עמודים 357-355
↑  ד"ר יהושע אוזיאש טהון, באתר ארגון יוצאי קרקוב בישראל
↑  יהושע טהון, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268971705171  PLWABN: 9810547027205606  GND: 127056637  ISNI: 0000 0001 1028 771X  LCCN: nr00036167  NKC: js2015890412  NTA: 297262661  SELIBR: 248621  SUDOC: 241729564  VcBA: 495/263363  VIAF: 68771457   WorldCat (עם VIAF): 68771457 
לוחית זיכרון על הבית שבו התגורר טהון משנת 1905 ועד שנת מותו: "אחד מבחירי האומה אשר בכח דבריו הכבירים ובעטו השנון הגן על כבוד עמו וזכיותיו"
ילנה ויאלבה

ילנה ויאלבה (ברוסית: Елена Вяльбе; ‏נולדה ב-20 באפריל 1968) היא ספורטאית סובייטית ורוסייה, בענף סקי למרחקים (קרוס קאנטרי). היא אלופה אולימפית ואלופת העולם. היא בעלת 7 מדליות אולימפיות, מהן 3 זהב, וזכתה במספר מדליות באליפויות העולם. השתתפה בשלוש אולימפיאדות.
ילנה ויאלבה (טרוביצינה) נולדה במגדן למשפחת פקידים. הוריה היו במקור מאזור לנינגרד אך הוגלו למגדן. כבר בגיל צעיר החלה להתאמן בספורט והגיעה להישגים משמעותיים. בשנת 1987 נכללה בנבחרת ברית המועצות, ובשנת 1989 נשלחה לראשונה לאליפות העולם בריצות סקי.
ילנה ויאלבה השתתפה בשלוש אולימפיאדות; באלברוויל 1992 ובלילהאמר 1994 השתתפה לצד בעלה, אורמס ויאלבה, שהיה חבר נבחרת אסטוניה.
בשנת 1997 זכתה ב-5 מדליות זהב באליפות העולם, הישג חסר תקדים עד היום.
בשנת 1998 פרשה מהשתתפות בתחרויות. מספר שנים היא פעלה בתחום העסקי אך ללא הצלחה יתרה. בשנת 2004 התמודדה ויאלבה לכהונת יושב ראש איגוד הסקי הרוסי, אך הפסידה והסכימה לכהן כסגן יושב ראש האיגוד. בשנת 2006 עזבה את התפקיד. בשנת 2010 התמודדה פעם נוספת וזכתה בתפקיד היו"ר.
השתתפות באולימפיאדות

באולימפיאדה הראשונה שלה, באלברוויל 1992, השתתפה ויאלבה ב-5 תחרויות, אך רק במרוץ שליחים זכתה במדליית זהב. ביתר התחרויות היא זכתה במקום השלישי.
בתחרויות לילהאמר 1994 הוצבה ויאלבה ב-5 מרוצים, אך זכתה במדליה רק במרוץ שליחים.
בנאגנו 1998 הוצבה ויאלבה במרוץ שליחים בלבד וזכתה במדליית זהב עם קבוצתה.
יחסי בורונדי–יוון

| יחסי בורונדי–יוון |
| --- | --- |
בורונדי: יוון


בורונדי: יוון
שטח (בקילומטר רבוע)
27,830: 131,957
אוכלוסייה
14,133,268: 10,020,238
תמ"ג (במיליוני דולרים)
2,642: 238,206
תמ"ג לנפש (בדולרים)
187: 23,773
משטר
רפובליקה: דמוקרטיה

יחסי בורונדי–יוון הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של בורונדי לבין הרפובליקה ההלנית.
סקירה כללית

על פי משרד החוץ היווני היחסים בין שתי המדינות הם "ידידותיים וטובים, שיתוף הפעולה בין המדינות משביע רצון".
הקהילה היוונית בבורונדי מורכבת מ-40 איש (כולם גרים בבירה, בוג'ומבורה). עד תחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 חיו בקהילה כ-1,500 איש. הקהילה היוונית מהגרת למדינות אחרות הן בשל המשברים הפוליטיים הרצופים בבורונדי והן בשל רמת חיים נמוכה ולא משביעת רצון במדינה. אזרחי שתי המדינות חייבים באשרת כניסה כדי להיכנס אחת אל השנייה.
ייצוג

יוון לא מיוצגת בבורונדי בדרג השגרירות אלא באמצעות שגרירותה שבניירובי, בירת קניה.
בורונדי לא מיוצגת ביוון בדרג השגרירות אלא באמצעות משלחתה לז'נבה, שווייץ.
ראו גם

יחסי יוון–רואנדה
ילנה באטורינה

| --- | --- |

 לידה:  8 במרץ 1963 (בת 61) מוסקבה, ברה"מ 
 מדינה:  ברית המועצות, רוסיה 
 השכלה:  אוניברסיטת המדינה לניהול במוסקבה 
 בן או בת זוג:  יורי לוז'קוב (1991–10 בדצמבר 2019) 
 פרסים והוקרה:  פרס ממשלת רוסיה למדע ולטכנולוגיה (2003) 
 lenta.ru/lib/14159324/
 
ילנה ניקולייבנה באטורינה (ברוסית: Елена Николаевна Батурина; נולדה ב-8 במרץ 1963) היא אשת עסקים רוסייה, בעלים של תאגיד השקעות ובנייה גדול אינטקו (אנ').
בדירוג המיליארדרים העולמיים, שערך מגזין פורבס ב-2019, ילנה בטורינה, עם הון של 1.2 מיליארד דולר, שומרת על מעמד האישה העשירה ברוסיה זו השנה ה-14 ברציפות.
לאחר שמכרה את אינטקו, בשנת 2011 העבירה בטורינה את העסק שלה לחו"ל.
ילנה בטורינה היא אלמנתו של ראש עיריית מוסקבה לשעבר יורי לוז'קוב.
הערות שוליים

↑  https://www.prnewswire.com/news-releases/according-to-forbes-elena-baturina-remains-russias-richest-businesswoman-for-14th-consecutive-year-300809841.html
↑  https://www.forbes.com/profile/elena-baturina/?sh=fccb9333c29f
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 102306507X  ISNI: 0000 0003 8028 1772  SUDOC: 158870948  VIAF: 259446826   WorldCat (עם VIAF): 259446826 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יהושע זטלר

| --- | --- |

יהושע זטלר
 לידה:  15 ביולי 1917 כפר סבא, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  20 במאי 2009 (בגיל 91) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית העלמין ירקון 
 
יהושע זֶטלֶר (15 ביולי 1917 – 20 במאי 2009) היה מקציני המבצעים של הלח"י.