stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הרצון לעוצמה

ערך זה עוסק במושג מרכזי בפילוסופיה, שטבע פרידריך ניטשה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
פרוטומה של ניטשה מאת מקס קלינגר
הרצון לעוצמה (בגרמנית: Der Wille zur Macht) הוא מושג מרכזי בהגותו המאוחרת של הפילוסוף פרידריך ניטשה אשר מופיע בהרחבה בעיקר בספרו "כה אמר זרתוסטרא". על אף מרכזיותו בפילוסופיה של ניטשה, המושג לא מוצג באופן שיטתי, ופרשנותו שנויה במחלוקת. מקובל להבין את הרצון לעוצמה כתיאור הדחף העיקרי של כל ישות בעולם להתאמץ למצות את מלוא הפוטנציאל הגלום בה. לרצון לעוצמה מובן אקזיסטנציאליסטי של הענקת משמעות לחיי היחיד, של רצון לחזק את האישיות, המציאות והקיום מבחינה איכותית. ניתן להבין הישגים, שאיפות, וחתירה למימוש עצמי ולמשמעות כביטויים של הרצון לעוצמה.
חוקרים רבים, ביניהם הפילוסוף ירמיהו יובל רואים במושג "הרצון לעוצמה" תחליף למושג הקונאטוס אצל שפינוזה (השאיפה של כל יצור להתמיד בקיומו, לשמר את עצמו).
בראש וראשונה רוצה כל חי את כוחו להפעיל - החיים עצמם הם הרצון לעוצמה: - השימור העצמי אינו אלא אחת התוצאות העקיפות והמצויות ביותר.
כמו כן, חוקרים רבים מצביעים על "הרצון לעוצמה" כפיתוח וכהתנגדות למושג "הרצון לחיים" (אנ') של מורהו הרוחני שופנהאואר.
רק במקום שיש חיים, יש גם רצון: אבל לא רצון לחיים כי אם - ככה אנחנו מלמדים אותך - רצון לעוצמה!
המילה "עוצמה" התפרשה פעמים רבות בהקשר פוליטי, אך ניטשה הוא בעיקרו פילוסוף א-פוליטי. כאשר ניטשה כתב אודות הרצון לעוצמה, הוא השתמש באופן עקבי במילה הגרמנית "Macht" לתיאור "עוצמה", ולא במילה "Kraft", כאשר זו האחרונה היא בעלת קונוטציה כוחנית-אלימה. בהתאם לכך, רבים מפרשני ניטשה טוענים כי אין לפרש את הרצון לעוצמה כרצון לשלוט או כשאיפה להגיע למעמד כוחני כלשהו כלפי מישהו אחר, אלא כסובלימציה של הכוח של היחיד. הרצון לעוצמה הוא הרצון להשתחרר בכל מחיר מן הקרע הפנימי שבקרבנו, המציין מצב שבו כוחות החיים מכלים זה את זה, מצב הגורם לחיינו להפוך לנרפים וחלושים. אין המדובר ברצון לכבוש או להתעשר, אלא ברצון להגיע למצב של חיים אינטנסיביים ככל האפשר, חיים משוחררים מניגודים פנימיים, מרפיון ומחולשה.
הרצון לעוצמה איננו הרצון לכוחניות אלא, כפי שניטשה אומר, הרצון להחשיב את עצמנו למסוגלים להגיע למה שבכוחנו להיות, כלומר למצות את הפוטנציאל שלנו, מצב שאיננו כרוך בחולשה הנובעת מהאשמה עצמית ומניגודים פנימיים שאינם באים על פתרונם. ביטוי לרצון לעוצמה כעוצמת חיים מופיע באחת מאמרותיו הידועות ביותר של ניטשה:
מתוך בית־הספר למלחמת החיים. - מה שלא הורג אותי מחזק אותי.
המקור בגרמנית
Aus der Kriegsschule des Lebens. — Was mich nicht umbringt, macht mich stärker
סיבה אפשרית לנטייה לפרש את "הרצון לעוצמה" בתור ביטוי לכוח אלים (Kraft) היא סגנון הכתיבה החופשי, הפואטי והפרובקטיבי של ניטשה, העושה שימוש נרחב במטפורות. אף שניטשה משתמש במטפורת של מלחמה לתיאור הרצון לעוצמה, פרשנים שונים טוענים כי אין להתייחס לכך במובן ליטראלי. יעקב גולומב טוען כי תיאורים אלו נועדו לתאר את צמיחת העוצמה בתור "צמיחה והתבגרות רוחנית, על ידי התגברות על אותם רכיבים באישיותנו, ובקורות חיינו, אשר מדכאים את יכולתנו ליצור".
הרצון לעוצמה מתגשם במלואו בסגנון החיים של ה"על-אדם", במודל של חיים המאפשר לנו להשתחרר מן הפחדים, מייסורי המצפון, מן ההאשמה ומכל צורות הניגודים הפנימיים המכבידים על חיינו ומרוקנים אותם מתוכנם, ולהיות יוצרי ערכי חיים חדשים.
ראו גם

סובלימציה
Aufheben
לקריאות נוספות

ולטר קאופמן, "חלק שלישי: הרצון לעוצמה", ניטשה: פילוסוף, פסיכולוג, אנטיכריסט, תרגם מגרמנית ישראל אלדד, הוצאת שוקן, 1982.
יעקב גולומב, הפיתוי לעוצמה – בין ניטשה לפרויד, ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, האוניברסיטה העברית, ירושלים, 1987.
הערות שוליים

↑  ירמיהו יובל, שפינוזה וכופרים אחרים, תל אביב: ספרית פועלים, 1988, עמ' 382
↑  יעקב גולומב, האם "הרצון לעוצמה" אצל ניטשה מבשר את הופעת "המפלצת הקרה"?, באתר יוטיוב
| פרידריך ניטשה |
| --- | --- | --- |
| כתביו | חמש הקדמות לחמישה ספרים שלא נכתבו (על הפאתוס של האמת; על עתיד מוסדות החינוך שלנו; המדינה היוונית; היחס בין הפילוסופיה השופנהארית לתרבות הגרמנית; התחרות ההומרית) • הולדת הטרגדיה • על אמת ושקר במובן החוץ מוסרי • פילוסופיה בעידן הטראגי של היוונים • ראיית העולם הדיוניסית • עיונים שלא בעיתם (דוד שטראוס: המתוודה והסופר; כיצד מועילה ומזיקה ההיסטוריה לחיים; שופנהאור כמחנך; ריכרד וגנר בביירוית) • אנושי, אנושי מדי • דמדומי שחר • המדע העליז • כה אמר זרתוסטרא • מעבר לטוב ולרוע • לגנאלוגיה של המוסר  • פרשת וגנר • אנטיכריסט • שקיעת האלילים • ניטשה נגד וגנר • הנה האיש • הרצון לעוצמה |  |
| מושגים בהגותו | אלוהים מת • החזרה המתמדת • על-אדם • האדם האחרון • מוסר אדונים ומוסר עבדים • פרספקטיביזם • אהבת הגורל • החיוב הניטשיאני  • הטשאנדלה • רסנטימנט • הרצון לעוצמה • מה שלא הורג אותי מחשל אותי |  |
| יצירות אחרות | רשימת יצירות מוזיקליות מאת פרידריך ניטשה • דיתירמבים דיוניסיים • אידיליות ממסינה |  |
| אישים קשורים | אליזבת פרסטר-ניטשה • לו אנדריאס-סלומה • פאול ריי • גאורג ברנדס • יעקב בורקהרדט |  |
| נושאים קשורים | ארכיון ניטשה • כשניטשה בכה • אחותי ואני • הפרס הבין-לאומי על שם פרידריך ניטשה • ניטשה והציונות |  |
ITV

| --- | --- |

 פרטי הערוץ
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תאריך השקה:  1955 
 משרד ראשי:  The London Studios 
 
 www.itvplc.com
 
ITV היא חברת תקשורת מסחרית גדולה בבריטניה. הרשת הוקמה ב-1955 בכפוף לרגולציה של סוכנות ממשלתית ‏ (ITA) Independent Television Authority על מנת לספק תחרות ל-BBC. בתקופת שנים 1954–1961 חולקו 15 זיכיונות אזוריים ותחנות הטלוויזיה החלו לפעול. מאז הרגולציה עברה כמה שינויים ומספר הזיכיונות השתנה והבעלות על הזיכיונות השתנה. גם בהווה יש 15 זיכיונות שנמצאים בבעלות שתי חברות, כאשר הרוב נמצא בבעלות ITV plc שמפעילה שתי חברות בנות שפועלות באנגליה וצפון אירלנד.
ITV Plc עוסקת בהפקה ושידור משולבים. היא פועלת באמצעות מגזרי Broadcast & Online ו-ITV. מגזר השידור והאינטרנט עוסק בהזמנה ותזמון של תוכניות בערוצי ה-ITV, פרסום שיווקי ותוכניות וניצול זכויות מקוונות. מגזר אולפני ITV עוסק בהפקת תכנות לערוצים של ITV ועבור שדרנים אחרים בבריטניה במגוון רחב של ז'אנרים של תוכניות. החברה הוקמה ב-2 בפברואר 2004 ובסיסה נמצא בלונדון. שניים מן הזיכיונות בבעלות חברת STV Group שפועלת באזור סקוטלנד.
במהלך 60 שנות קיומה הופקו מספר רב של תוכניות מקוריות שזכו להצלחה רבה. חלק מהתוכניות שבמקור שודרו ברשת הגיעו גם לערוץ הילדים (דוגמת סייברנט) ולערוצים אחרים בישראל. בשנת 2005 הם יצרו את הזיכיון "אי האהבה".
ראו גם

ערכי תוכניות וסדרות של ITV
הערות שוליים

↑  ITV, Forbes
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb13171713q (data)  GND: 1086086783  SUDOC: 035168587  VIAF: 212976576   WorldCat (עם VIAF): 212976576 
ערך זה הוא קצרמרבנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אנה איסטדן

| --- | --- |

 לידה:  29 בנובמבר 1976 (בת 48) בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה, פינלנד 
 מדינה:  ארצות הברית, פינלנד 
 https://www.annaeasteden.com
 פרופיל ב-IMDb
 
אנה איסטדן (באנגלית: Anna Easteden; נולדה ב-29 בנובמבר 1976) היא דוגמנית ושחקנית פינית.
ביוגרפיה

איסטדן נולדה בפינלנד כבתם של זוג חוואים, היא למדה בבית ספר לדוגמנות ובגיל שתים עשרה החלה לעבוד בתחום, היא הופיעה לראשונה על שער מגזין לאחר שזכתה בתחרות דוגמניות שאורגנה על ידי מגזין נוער בפינלנד.
היא דגמנה במדינות רבות ברחבי העולם והופיעה בקמפיינים לחברות הרמס, קלווין קליין.
כשחקנית היא הופיעה בתפקיד הראשי במחזה "היפהפייה הנרדמת" במחזה שהועלה בשיקגו. כמו כן שיחקה באופרות הסבון "ימי חיינו" ו"תשוקות", והיא הופיעה בין היתר בסרט היפני "דרכים צדדיות" משנת 2009; רימייק יפני לסרט האמריקאי "דרכים צדדיות".
בנוסף, היא הופיעה בסדרות הטלוויזיה "בונז", "שני גברים וחצי" ו-"מי רוצה להיות גיבור על".
ב-2010 הועמדה לפרס שחקנית המשנה הטובה ביותר בפסטיבל הסרטים העצמאיים "מתוד פסט" (Method Fest).
אורן נהרי

| --- | --- |

 לידה:  25 באוקטובר 1955 (בן 69) ישראל חיפה, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים  בית הספר הריאלי העברי בחיפה 
 עיסוק:  עיתונאי, מנחה
 מעסיק:  וואלה! NEWS
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  פרס סמולר ג'וינט (2013)
 קישורים חיצוניים
 טוויטר:  orennahari, OrenNahari
 
אורן נהרי (נולד ב-25 באוקטובר 1955) הוא עיתונאי, עורך ומגיש תוכניות טלוויזיה ורדיו ישראלי, היה עורך חדשות החוץ בערוץ הראשון ובוואלה!.
ביוגרפיה

אורן נהרי נולד וגדל בחיפה, בנם של דוד נהרי (טייך), קצין בצבא הקבע ולימים איש המוסד ושל תמר, מורה לפסנתר. הוא בוגר בית הספר הריאלי העברי בחיפה, שירת בצבא בתפקידי מודיעין. למד באוניברסיטה העברית מדע המדינה ויחסים בינלאומיים. הוא חלק ממחזור שאופיין באקטיביזם פוליטי שכלל בין היתר צחי הנגבי, אביגדור ליברמן, ישראל כץ, אילן גילאון, אמנון ברקאי, דן מרגלית וטלי בשן. בזמן לימודיו עבד כקצין ביטחון בטלוויזיה, וירין קימור, חברו מנוער, גייס אותו לטלוויזיה למחלקת הספורט, שהייתה אז בניהולו של אלכס גלעדי.
נהרי החל לעבוד במחלקת הספורט בתפקידים שונים. כתבתו הראשונה הייתה על דורון ג'מצ'י, שהיה אז שחקן כדורסל צעיר ומבטיח במכבי רמת גן, ולימים נעשה כוכב מכבי תל אביב ונבחרת ישראל.
ב-1985 עבר למחלקת החדשות, אז בניהולו של יאיר שטרן, ככתב חדשות חוץ. משנת 1993 שימש עורך חדשות החוץ בערוץ הראשון. בשנת 1988 היה ממייסדי התוכנית "רואים עולם" עם דוד ויצטום (העורך והמגיש הראשון), עמנואל הלפרין ומיכאל דורון. בשנת 2000 ייסד עם דוד ויצטום את התוכנית "גלובוס" והיה עורך התוכנית. היה ממגישי תוכנית חדשות הלילה "מהיום למחר", וכן הגיש משדרים מיוחדים בנושאים שונים.
במהלך עבודתו סיקר מהשטח את הבחירות הדמוקרטיות הראשונות בדרום אפריקה, את רצח העם ברואנדה, את הטיהור האתני בקוסובו, את פיגועי 11 בספטמבר ועוד. נהרי ראיין, בין השאר, את נלסון מנדלה, את הדלאי לאמה, את ואצלב האוול, ואת ג'ורג' בוש.
משנת 2007 עד 2013 הגיש את התוכנית "השעה הבינלאומית" ברשת ב' כשלצידו הגיש את התוכנית יצחק נוי ואחר כך ערן סיקורל.
נהרי מוזמן כפרשן מומחה לערוצי הטלוויזיה והרדיו השונים, וכן לאוניברסיטאות ומכוני מחקר, בישראל ובעולם. הוא כותב טורים בעיתונים ובכתבי עת שונים ("הארץ", "גלובס", "מטרופוליס" ועוד). הוא הרצה באוניברסיטת תל אביב, ומרצה כיום בתחומים שונים ובמסגרות שונות. הוא כתב וערך מספר ספרי עיון שהיו לרבי-מכר, וערך במשך מספר שנים את סדרת המתח "עקבות" בהוצאת כתר.
ביוני 2013 הוכרז כזוכה פרס סמולר ג'וינט לשנת 2013 בנימוק: "עשייתו רבת השנים של מר נהרי בתחום ראויה ביותר להערכה והוקרה".
בתום שנת 2016 סיים את עבודתו ברשות השידור, בה שימש כפרשן ועורך חדשות החוץ, ועבר לשמש פרשן באתר האינטרנט "וואלה! NEWS".
במרץ 2023 הודיע כי יגיש תוכנית שבועית בכאן ב החל מ-1 באפריל.
נהרי נשוי בשנית, למשוררת וחוקרת השירה ורד אריאל-נהרי, מנכ"לית עמותת בשער. הוא אב לבן ולבת ומתגורר ברמת גן.
ספריו

אטלס אנציקלופדי של העולם: גאוגרפיה, היסטוריה, כלכלה, פוליטיקה, דת, תרבות, תקשורת, עורך - אורן נהרי, תל אביב: הוצאת מפה - מיפוי והוצאה לאור, תשס"ב 2001.
אטלס היסטורי של העולם: כרונולוגיה של המין האנושי: פוליטיקה, חברה, דת, מדע, תרבות, חיי יומיום, אורן נהרי; (עורך - יובל אלעזרי). תל אביב: מפה, תשס"ד 2004.
ישראל - 60 שנים וטיולים, עורך - אורן נהרי; תחקיר אירועים - נדב מולצ’דסקי; כתיבת מסלולים - עומר יגאל. תל אביב: מפה, 2007.
אוכל, קדימה אוכל!: ספר האוכל של ישראל, אורן נהרי, שלמה פפירבלט; (עורכת ראשית - רחל הלוי). תל אביב: א. ניר, 2008.
האישים – לקסיקון האישים החשובים, המעניינים, המשפיעים, מאת יובל אלעזרי ואורן נהרי, הוצאת מפה, 2008.
רוזלינד הורטון וסלי סימונס, נאומים ששינו את העולם: הנאומים, הסיפורים והאנשים מאחורי הרגעים שעשו היסטוריה; הקדמה מאת סיימון סבאג מונטיפיורי; תרגמה מאנגלית ענבל שגיב-נקדימון; עורך המהדורה העברית - אורן נהרי ; אחרית דבר - תמר ברוש. מטר], 2008.
רוזלינד הורטון וסלי סימונס, נשים ששינו את העולם: סיפוריהן מעוררי ההשראה של יותר מחמישים נשים משפיעות בארץ ובעולם; תרגמה מאנגלית ענבל שגיב-נקדימון; עורך המהדורה העברית - אורן נהרי; מטר, 2009.
פיטר אוטון, מסעות ששינו את העולם: המסעות וההפלגות של מגלי עולם, חוקרי תרבויות וכובשים; תרגמה מאנגלית ענבל שגיב-נקדימון ; עורך המהדורה העברית - אורן נהרי; מטר, 2009.
הערות שוליים

↑  דוד אברהם‏, אורן נהרי הוכרז כזוכה פרס סמולר ג'וינט לשנת 2013, באתר וואלה, 23 ביוני 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312030105171  LCCN: n2002058302  VIAF: 97529336   WorldCat (עם VIAF): 97529336
יבגני רילוב

יבגני מיכאילוביץ' רילוב (ברוסית: Евгений Михайлович Рылов; נולד ב-23 בספטמבר 1996) הוא שחיין רוסי, הוא האלוף האולימפי (טוקיו 2020) במשחים ל-100 מטר גב ול-200 מטר גב, פעמיים ברציפות אלוף העולם (בודפשט 2017 וקוואנגג'ו 2019) ואלוף אירופה (גלאזגו 2018) במשחה ל-200 מטר גב.
ביוגרפיה

רילוב נולד וגדל בנובוטרויצק, מחוז אורנבורג.
ביוגרפיה > 2015 > מדליית ארד באליפות עולם

באליפות העולם שנערכה בקאזאן, רוסיה באוגוסט 2015 זכה רילוב במדליית ארד במשחה ל-200 מטר גב בשיא רוסיה חדש של 1:54.60 דקות, אחרי מיץ' לרקין מאוסטרליה (1:53.58 דקות) ורדוסלב קבנצקי מפולין (1:54.55 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום שביעי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 53.23 שניות, בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 53.14 שניות ועלה מהמקום החמישי ובמקום חמישי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:30.90 דקות, הוא שחה את סגנון הגב בתוצאה של 53.21 שניות
ביוגרפיה > 2016 > מדליית ארד אולימפית

באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכה רילוב במדליית ארד במשחה ל-200 מטר גב בשיא אירופה חדש של 1:53.97 דקות, אחרי ראיין מרפי מארצות הברית (1:53.62 דקות) ומיץ' לרקין (1:53.96 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום שישי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 52.74 שניות ובמקום רביעי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:31.30 דקות, הוא שחה את סגנון הגב בתוצאה של 52.90 שניות.
ביוגרפיה > 2017 > אלוף עולם

באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה באוגוסט 2017 זכה רילוב בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב במשחה ל-200 מטר גב בשיא אירופה חדש של 1:53.61 דקות, לפני ראיין מרפי (1:54.21 דקות) וג'ייקוב פלבי (1:55.06 דקות), שניהם מארצות הברית. מדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בשיא לאומי חדש של 3:29.76 דקות, אחרי ארצות הברית (3:27.91 דקות) ובריטניה (3:28.95 דקות), הוא שחה את סגנון הגב בתוצאה של 52.89 שניות.
ביוגרפיה > 2018 > אלוף אירופה

באליפות אירופה שנערכה בגלאזגו, בריטניה באוגוסט 2018 זכה רילוב ב-4 מדליות, 2 זהב ו-2 כסף. מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר גב בשיא אירופה חדש של 1:53.36 דקות, לפני רדוסלב קבנצקי (1:56.07 דקות) ומטאו רסטיבו מאיטליה (1:56.29 דקות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:12.23 דקות, לפני איטליה (3:12.90 דקות) ופולין (3:14.20 דקות), כשחיין ראשון הוא קבע תוצאה של 48.62 שניות. מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 52.74 שניות, אחרי קלימנט קולסניקוב בן ארצו שקבע שיא לאומי חדש ושיא עולם לנוער של 52.53 שניות ולפני אפוסטולוס כריסטו מיוון (53.72 שניות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:32.03 דקות, אחרי בריטניה שקבעה שיא אליפות חדש של 3:30.44 דקות ולפני גרמניה (3:33.52 דקות). כשחיין ראשון הוא קבע תוצאה של 52.77 שניות ובשלב המוקדמות הוא קבע שיא אישי חדש של 52.66 שניות.
באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בהאנגג'ואו, הרפובליקה העממית של סין בדצמבר אותה שנה הוא זכה במדליית כסף במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי לאחר ששחה בשלב המוקדמות.
ביוגרפיה > 2019

באליפות העולם שנערכה בקוואנגג'ו, דרום קוריאה ביולי 2019 זכה רילוב ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 כסף. מדליית זהב, במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 1:53.40 דקות, לפני ראיין מרפי מארצות הברית (1:54.12 דקות) ולוק גרינבנק מבריטניה (1:55.85 דקות). מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 52.67 שניות, אחרי שיו ג'יאיו מסין (52.43 שניות) ולפני מיץ' לרקין מאוסטרליה (52.77 שניות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:09.97 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא אליפות חדש של 3:09.06 דקות ולפני אוסטרליה (3:11.22 דקות). כשחיין רביעי הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 47.02 שניות. נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה שליחים משולב 4x100 מטר מעורב בשיא רוסיה חדש של 3:40.78 דקות. כשחיין ראשון הוא קבע תוצאה טובה משיא אירופה של 51.97 שניות.
ביוגרפיה > 2021 > אלוף אולימפי

באולימפיאדת טוקיו (2020) זכה רילוב בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר גב בשיא אירופה חדש של 51.98 שניות, לפני קלימנט קולסניקוב (52.00 שניות) והאלוף האולימפי היוצא ראיין מרפי (52.19 שניות) ובמשחה ל-200 מטר גב בשיא אולימפי חדש של 1:53.27 דקות, לפני ראיין מרפי (1:54.15 דקות) ולוק גרינבנק מהממלכה המאוחדת (1:54.72 דקות) ובכך השיג מדליה ראשונה בהיסטוריה לרוסיה במשחה גב. לאחר הזכייה, האשים ראיין מרפי את רילוב בשימוש בסמים.
תארים והישגים

בשנת 2021 זכה רילוב בתואר שחיין השנה באירופה.
שיאים אישיים > בריכה אולימפית

100 מטר חופשי: 48.31 שניות (2019)
50 מטר גב: 24.49 שניות (2019)
100 מטר גב: 51.98 שניות (2021), שיא אירופה
200 מטר גב: 1:53.23 דקות (2021), שיא אירופה
שיאים אישיים > בריכת 25 מטר

100 מטר חופשי: 46.09 שניות (2018)
50 מטר גב: 22.58 שניות (2018)
100 מטר גב: 49.11 שניות (2018)
200 מטר גב: 1:46.37 דקות (2020)
אצ'אפאם

| --- | --- |

עוגיות אצ'אפאם
 
 מאכלים
 סוג:  מנה, מזון, עוגייה 
 מוצא:  הודו
 מרכיבים עיקריים:  קמח אורז, ביצה, חלב קוקוס 
 
אצ'אפאם (באנגלית: Achappam, מילולית: עוגיית תבנית) היא עוגייה בצורת ורד מטוגנת בשמן עמוק, העשויה מקמח אורז (אנ'). זהו מאכל תושבי הודו נוצרים השייכים לזרם נצרות סורית. בקרלה זהו חטיף חיוני לנוצרים באירועים מיוחדים, כמו טקסי נישואין.
תהליך הכנת האצ'פאם כולל את גיהוץ העוגיות בעזרת תבנית ברזל משומנת בצורת ורד.
תבנית המשמשת לייצור אצ'אפאם
הערות שוליים

↑  Menon, A. Sreedhara (1979). Social and cultural history of Kerala (באנגלית). Sterling.
↑  Choondal, Chummar (1988). Christian Folklore (באנגלית). Kerala Folklore Academy.
↑  Rajkumar, Shanthini (31 בדצמבר 2015). "Of rose cookies and kalkals". The Hindu (בIndian English). {{cite news}}:  (עזרה)
ערך זה הוא קצרמרבנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אצ'אפאם".
מיסטי היימן

מיסטי דון מארי היימן (באנגלית: Misty Dawn Marie Hyman; נולדה ב-23 במרץ 1979), היא שחיינית עבר אמריקאית, אלופה אולימפית (סידני 2000)
ביוגרפיה

היימן נולדה במסה, אריזונה. היא למדה באוניברסיטת סטנפורד.
ביוגרפיה > 1995 > אלופת עולם (בריכת 25 מטר)

באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בריו דה ז'ניירו, ברזיל 1995 זכתה היימן בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:00.21 דקות ומדליית ארד, במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב.
ביוגרפיה > 1996

במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת אטלנטה (1996) סיימה היימן פעמיים במקום רביעי, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:00.12 דקות ובמשחה ל-200 מטר פרפר 2:13.16 דקות ולא הצליחה להיכלל במשלחת למשחקים האולימפיים.
ביוגרפיה > 1996 > שיאנית עולם (בריכת 25 מטר)

בתחרות (בריכת 25 מטר) שנערכה בסנט פוי, קוויבק, קנדה ב-1 בדצמבר 1996 קבעה היימן במשחה ל-100 מטר פרפר שיא עולם חדש של 58.29 שניות, שיפור לשיא העולם בן השנה של ליו לימין מסין (58.68 שניות). שיא זה החזיק מעמד 4 חודשים ונשבר על ידי איארי אויאמה מיפן (58.24 שניות).
ביוגרפיה > 1997

באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בגטבורג, שוודיה באפריל 1997 זכתה היימן ב-5 מדליות, 2 כסף ו-3 ארד. מדליות כסף, במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:07.66 דקות ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב. מדליות ארד, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:00.17 דקות, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוחאה של 57.95 שניות, אחרי בת ארצה ג'ני תומפסון שקבעה שיא עולם חדש של 57.79 שניות ובמשחה ל-200 מטר פרפר. תוך כדי המשחה היא קבעה במשחה ל-50 מטר פרפר שיא עולם חדש של 26.55 שניות, שיפור לשיא בן השנתיים של אנג'לה קנדי מאוסטרליה (26.56 שניות). שיא זה החזיק מעמד 7 חודשים ונשבר על ידי ג'ני תומפסון (26.48 שניות) ובמשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:07.54 דקות.
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בפוקואוקה יפן באוגוסט אותה שנה היא זכתה במדליית ארד במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:11.53 דקות.
ביוגרפיה > 1998 > מדליית ארד באליפות עולם

באליפות העולם בשחייה 1998 שנערכה בפרת' אוסטרליה בשנת 1998 זכתה היימן בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב, לאחר ששחתה בשלב המוקדמות במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ומדליית ארד במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:09.98 דקות, אחרי סוזי אוניל (2:07.93 דקות) ופטריה תומאס (2:09.08 דקות), שתיהן מאוסטרליה. נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 59.12 שניות.
ביוגרפיה > 2000 > אלופה אולימפית

באולימפיאדת סידני (2000) זכתה היימן במדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא אולימפי חדש ושיא אמריקה חדש של 2:05.88 דקות, 7 מאיות השנייה איטי משיא העולם של האלופה היוצאת סוזי אוניל שקבעה תוצאה של 2:06.58 דקות ופטריה תומאס (2:07.12 דקות).
ראו גם

התפתחות שיא העולם במשחה ל-50 מטר פרפר
התפתחות שיא העולם במשחה ל-100 מטר פרפר
הערות שוליים

↑  תוצאות של המבחנים האמריקאים לאולימפיאדת אטלנטה 1996
↑  שיא העולם של מרי טי מאהר מארצות הברית בבריכה אולימפית שעמד על 57.93 שניות, היה מהיר יותר
סרט הרעשנים

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  "הרעשנים" מאת כריס סבינו
 בימוי:  דייב נידהם
 תסריט:  קווין סאליבן, כריס וויסקרדי
 עריכה:  פיטר אטינגר
 מדבבים:  ראו כאן
 מדבבים בעברית:  ראו כאן
 מוזיקה:  פיליפ ווייט
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  Nickelodeon Movies
 חברה מפיצה:  נטפליקס
 שיטת הפצה:  הזרמת מדיה, ישירות לווידיאו, וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  20 באוגוסט 2021
 משך הקרנה:  כ-87 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית (הסרט דובב לשפות נוספות, ביניהן עברית)
 סוגה:  הנפשה, קומדיה, מוזיקה
 סרט הבא:  הרעשנים: ריגול בלתי אפשרי
 דף הסרט ב־IMDb
 
סרט הרעשנים (באנגלית: The Loud House Movie, בתרגום חופשי: "סרט הבית הרועש") הוא סרט הנפשה אמריקאי, מסוגת קומדיה ומוזיקה, שמבוסס על סדרת הטלוויזיה "הרעשנים" של ערוץ ניקלודיאון. הסרט בוים על ידי דייב נידהם, נכתב על ידי קווין סאליבן וכריס וויסקרדי, הופק על ידי Nickelodeon Movies והונפש על ידי Top Draw.
הסרט, שאורכו כ-87 דקות, הופץ ב-20 באוגוסט 2021 על ידי שירות הסטרימינג "נטפליקס" ברחבי העולם ודובב לשפות שונות, ביניהן עברית וצרפתית, בנוסף לשפת המקור - אנגלית.
סרט הנפשה נוסף שמבוסס על הסדרה שודר בערוץ ניקלודיאון ב-21 ביוני 2024 תחת השם "הרעשנים: ריגול בלתי אפשרי".
תקציר העלילה

הסרט מתרחש לאחר פרק הסיום של העונה הרביעית של הסדרה, "מכונית החלומות" ("Coupe Dreams"), ולפני אירועי העונה החמישית. עלילת הסרט עוקבת אחר משפחת רעש היוצאת לחופשה בסקוטלנד, בה הם מגלים שהם נצר לשושלת סקוטית. אנגוס, דייל הטירה של השושלת, מקבל את פני המשפחה בחום ומשכנע את לינקולן, הילד היחידי ממין זכר במשפחה, שהוא יכול להיות דוכס. לינקולן לא מפספס את האפשרות הזאת, מתוך רצון שלא יהיה עוד צל של אחיותיו. אולם בינתיים, מוראג, גברת מבוגרת שאבותיה כבשו את הטירה לפני 400 שנה, רוצה לגרש את המשפחה בהקדם האפשרי כדי להפוך בעצמה לדוכסית.
הפניות תרבותיות

במהלך הסרט נראות כמה הפניות תרבותיות, ובניהן:
בסצנת הפתיחה של הסרט בה מושמע השיר "Life is Better Loud", נראה לין האב עובר ליד בית קולנוע שעל מסגרתו רשום "Midnight Cowbell" ("חצות פובל"), הרמז לסרט "קאובוי של חצות" משנת 1969. באותה סצנה נראה באד גראוס קורא עיתון בו יש אזכורים ל"צבי הנינג'ה", "בובספוג מכנסמרובע" ו"ראגרטס". בנוסף באותה סצנה, בקטע שלין האב וריטה בוחרים בית, ניתן לראות שלט בו מופיע שמו של קווין סאליבן, אחד מכותבי הסדרה והסרט.
במהלך הסרט לואן מזכירה באמצעות בובת הפיתום שלה, מר קוקוס, את ויליאם וולאס.
כאשר לינקולן ולילי משיגים את הבוריטו שלהם, לינקולן אומר "התלמיד הפך למאסטר", שורה המתייחסת לשורה של מר מיאגי מהסרט "קראטה קיד" משנת 1984.
כשלינקולן יושב על כס המלכות הוא קורא עיתון המכיל תמונה של דונלד טראמפ.
מדבבים

הדיבוב האנגלי בוים על ידי ליסה שפר. הדיבוב העברי, שנעשה באולמן מדיה, בוים על ידי גבי אלון, והופק על ידי אפרת אולמן וגליה הרטמן, כאשר בר קליין עשתה הדרכה קולית והגייה במהלך הדיבוב. רוב המדבבים בגרסה האנגלית והעברית הם אותם מדבבים כמו בסדרת הטלוויזיה.
| שם הדמות | מדבב/ת באנגלית | מדבב/ת בעברית |
| --- | --- | --- |
| לינקולן רעש / הדוכס | אשר בישופ | גיא רייפמן יהונתן מגון (שירה) |
| לורי רעש | קתרין טאבר | אלונה אלכסנדר |
| לני רעש / לני מהמאה ה-17 | ליאנדה מומי | מייה קדוש |
| לונה רעש | ניקה פוטרמן | שיר כהן |
| לואן רעש | כריסטינה פוסלי | עינת אזולאי |
| לין רעש | ג'סיקה דיצ'יקו | שחר קדוש |
| לוסי רעש | ג'סיקה דיצ'יקו | מיה אלון |
| לוסיל רעש | קייטי טאונסנד | מיה אלון |
| לאנה רעש | גריי דליסל | מיה אלון |
| סקוטס | גריי דליסל | מיה אלון |
| לולה רעש | גריי דליסל | איילה פלדמן |
| לילי רעש | גריי דליסל | טליה ברקאי |
| ריטה רעש / ריטה מהמאה ה-17 | ג'יל טלי | טליה ברקאי |
| ליסה רעש / ליסה מהמאה ה-17 | לארה ג'יל מילר | תמי ברק |
| לין האב רעש / לין האב מהמאה ה-17 | בריאן סטפאנק | גילן שחף |
| בובי | קרלוס פנה | גילן שחף |
| אנגוס | דייוויד טננט | עמי מנדלמן |
| מוראג | מישל גומז | מאיה בר שלום |
| קלייד | אנדרה רובינסון | נדב ירושלמי |
| רוני-אן | איזבלה אלוורז | מאיה פלאם |
| סקוט | בילי בויד | גיא זיידמן |
בנוסף דיבבו בדיבוב העברי לורן סביר, יהונתן מגון, קארין היימן, גליה הרטמן, טל לוי ודודו זוהר.
הפקה

ב-28 במרץ 2017 הוכרז שסרטי פרמאונט מפיקה סרט קולנוע שמבוסס על סדרת הטלוויזיה "הרעשנים" של ערוץ ניקלודאון, אשר צפוי לצאת על ידה לאקרנים ב-7 בפברואר 2020. באפריל 2018 נאמר על ידי קווין סאליבן, אחד מכותבי הסדרה והסרט, שהפקת הסרט הושתה ושהוא מקווה שיהיו חדשות טובות לגביו עד סוף השנה. ב-5 בפברואר 2019 הוכרז שהסרט יופץ על ידי נטפליקס בשנת 2020 ולא על ידי סרטי פרמאונט, דבר שגרם לסרטי פרמאונט לרדת מהפקת הסרט. הנפשת הסרט נעשתה על ידי Top Draw ולא על ידי Jam Filled Entertainment, אולפן ההנפשה הראשי של הסדרה, מפני שהיה עסוק בפרויקטים אחרים.
במאי 2019 פורסם שהסרט יופץ בשנת 2021 ולא בשנת 2020, ואילו ביוני באותה שנה סיפר סאליבן שסיים את הטיוטה של הסרט. בינואר 2021 הוכרז שהסרט יופץ באפריל באותה שנה, כאשר בחודש זה הסרט לא הופץ אך פורסם הטיזר שלו ונאמר שהוא יופץ בקיץ. ביולי 2021 פורסם טריילר הסרט, וב-20 באוגוסט באותה שנה הסרט הופץ.
סרט זה הוא הסרט החמישי שמבוסס על סדרה של ערוץ ניקלודיאון, לאחר הסדרות "ראגרטס", "היי ארנולד!", "משפחת תורנברי" ו"בובספוג מכנסמרובע", ואילו השישי אם מחשיבים את הסדרה "החיים על פי דאג" ששלוש העונות האחרונות שלה והסרט שלה, "החיים על פי דאג - הסרט", הופקו על ידי חברת וולט דיסני.