היסטוריה של הולנד
הולנד במאה העשרים > מלחמת העולם השנייה

כשפרצה מלחמת העולם השנייה ב-1939 הכריזה הולנד על נייטרליות בשנית. למרות זאת, ב-10 במאי 1940 תקפה גרמניה הנאצית את הולנד ובלגיה, וכבשה את רוב המדינה במהירות מידי הצבא ההולנדי, שלא יכול היה להשתוות לצבא הגרמני בעוצמתו ובציוד שלו. בעת שההתנגדות ברוב המדינה כבר מוגרה, הפציץ הלופטוואפה את רוטרדם, העיר השנייה בגודלה; בהפצצה נהרסו חלקים גדולים מהעיר, נהרגו 814 איש ו-78,000 תושבים נותרו ללא קורת גג. בעקבות ההפצצה, ובעקבות איומים שגורל דומה צפוי לאוטרכט, נכנעה הולנד ב-15 במאי (מלבד מחוז זיילנד). משפחת המלוכה וכמה כוחות צבא נמלטו לבריטניה, וכמה מבני משפחת המלוכה עברו בסופו של דבר לאוטווה שבקנדה עד השחרור.
מיד לאחר הפלישה הגרמנית החלו גזירות כנגד יהדות הולנד, שמנתה אז כ-140,000 איש (וכן כ-30,000 פליטים מגרמניה, ביניהם משפחתה של אנה פרנק); בסוף המלחמה היו בחיים רק כ-40,000, שרובם ניצלו כיוון שהצליחו להתחבא מבלי להיתפס. רוב האחרים נשלחו למחנות ריכוז בהולנד (הגדול מביניהם מחנה וסטרבורק), ורובם נשלחו ברכבות למחנות ההשמדה בפולין.
האיבה כלפי הכיבוש הגרמני הלכה וגברה ככל ששלטון הכיבוש הכביד את ידו על האזרחים, מה שגרם להולנדים רבים להצטרף למחתרות האנטי-נאציות. אבל בה בשעה גם שיתוף פעולה עם הנאצים היה נפוץ; אלפי הולנדים צעירים (שהנאצים ראו בהם ארים טהורי גזע) התנדבו ליחידות ואפן אס-אס ונלחמו לצד הגרמנים בחזית המזרחית.
כוחות יפניים פלשו ל"הודו המזרחית ההולנדית" (כיום אינדונזיה) ב-11 בינואר 1942. ההולנדים נכנעו ב-8 במרץ, אחרי שחיילים יפניים נחתו בג'אווה. אזרחים הולנדיים נלקחו בשבי ונכלאו במחנות לעבודת כפייה. על כל פנים, ספינות וחיילים הולנדיים רבים הצליחו להגיע לאוסטרליה, ומשם להילחם ביפנים.
בחזית מערב-אירופה התקדמות בעלות-הברית הייתה איטית עד סוף הפלישה לנורמנדי באוגוסט 1944. כשהתרסקה ההגנה הגרמנית במערב אירופה, התקדמו בעלות הברית במהירות לעבר הגבול ההולנדי. הארמייה הקנדית הראשונה והארמייה הבריטית השנייה ניהלו מבצעים נרחבים על אדמת הולנד החל מספטמבר. ב-17 בספטמבר נערך בהולנד מבצע מרקט גארדן, מבצע נועז שנועד לתפוס גשרים על שלושה נהרות חשובים בדרום הולנד. אף על פי שהכוחות הבריטים, האמריקאיים והפולנים עשו כמיטב יכולתם, הם לא הצליחו לתפוס את הגשר על הריין התחתון ליד ארנהם. האזור שמדרום לריין התחתון שוחרר במהלך ספטמבר ואוקטובר 1944, כולל מחוז זיילנד ששוחרר בקרב הסכלדה. למרות זאת, שאר המדינה, ובה רוב האוכלוסייה האזרחית, נותר בכיבוש גרמני עד אביב 1945. חורף 1944 - 1945 היה קשה מאוד, והולנדים רבים גוועו ברעב. ב-5 במאי 1945 נכנעה לבסוף גרמניה הנאצית, והכניעה להולנדים נחתמה בעיירה וחנינגן. המושל האזרחי של הולנד מטעם הנאצים, ארתור זייס-אינקווארט, נשפט בנירנברג אחרי המלחמה והוצא להורג. לאחר המלחמה התקיים מסע נקם כנגד הולנדים שתמכו בנאצים בזמן המלחמה.
בשנים הראשונות לאחר המלחמה ניסתה הולנד שוב ושוב להגדיל את שטחה באמצעות סיפוח שטחים מגרמניה, על פי תוכנית באקר-סכוט. ארצות הברית שללה את התוכניות רחבות ההיקף (סיפוח עמוק שכלל את העיר קלן, ופינוי השטח כולו מגרמנים, מלבד דוברי גרמנית תחתית, הקרובה להולנדית), אך בוועידת לונדון שהתקיימה ב-1949 הורשתה הולנד לספח שטחים בקנה-מידה קטן יותר. כמעט כל השטח שסופח הוחזר לגרמניה ב-1963. במבצע הצבעוני השחור שתכנן ב-1945 שר המשפטים ההולנדי, גורשו באישון ליל כ-3700 גרמנים תושבי הולנד, כ-15% מהאוכלוסייה הגרמנית. התוכנית המקורית כללה את גירוש כל הגרמנים, אך הגירוש הופסק בעקבות התערבות בעלות הברית, שביקשו לעצור את זרם הפליטים שחזר לגרמניה. הצבא הבריטי בגרמניה הגיב בחריפות למבצע הצבעוני השחור, וגירש כ-100,000 הולנדים מגרמניה להולנד.