stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טראפיק (להקה)

| --- | --- |

הלהקה בהופעה משנת 1973
 מקום הקמה:  ברמינגהאם 
 מוקד פעילות:  ברמינגהאם, אנגליה
 תקופת הפעילות:  1967–1969, 1970 – 1974, 1994
 סוגה:  רוק פסיכדלי, רוק מתקדם, פולק רוק, ג'אז רוק, ג'אם רוק
 חברת תקליטים:  איילנד, יונייטד ארטיסטס, פולידור, ורג'ן, Winecraft Musicq/אפיק
 פרסים והוקרה:  היכל התהילה של גראמי (1999)  היכל התהילה של הרוק אנד רול (2004) 
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 סטיב וינווד ג'ים קאפאלדי כריס ווד דייב מייסון ג'ים גורדון ריק גרץ' ריבופ קווקו באהה דייוויד הוד רוג'ר הוקינס בארי בקט רוסקו גי רנדל בראמבלט מייקל אק'אוויי וולפרדו רייס הבן
 
טראפיק (באנגלית: Traffic) הייתה להקת רוק אנגלית ממערב המידלנדס. הלהקה הוקמה באפריל 1967 על ידי סטיב וינווד, ג'ים קאפאלדי, כריס ווד, ודייב מייסון. הלהקה החלה את דרכה בתור להקת רוק פסיכדלי עם סינגלים אשר הושפעו מהביטלס.עם הזמן סגנונה של הלהקה עבר לרוק מתקדם כשהתחילו להוסיף ללחניהם כלים כמו מלוטרון, עלה, ושילבו טכניקות של ג'אז ואלתור. הסינגלים הראשונים היו Paper Sun, Hole in My Shoe ו-Here We Go Round the Mulberry Bush.
לאחר התפרקות הלהקה ב-1969, בעקבות הצטרפותו של ווינווד ללהקת בליינד פאית', טראפיק התאחדו ב-1970. בשנה זו הוציאה את האלבום John Barleycorn Must Die שנחשב לחשוב בקריירה של הלהקה. מאז השתנה ההרכב של טראפיק פעמים רבות עד להתפרקותה בשנית בשנת 1975. טראפיק התאחדו בשנת 1994, כשרק ווינווד וקאפאלדי חברים בה.
בשנת 2004, הלהקה נכנסה להיכל התהילה של הרוק אנד רול.
דיסקוגרפיה

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה .
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

Mr. Fantasy (1967)
Traffic (1968)
Last Exit (1969)
John Barleycorn Must Die (1970)
The Low Spark of High Heeled Boys (1971)
Shoot Out at the Fantasy Factory (1973)
When the Eagle Flies (1974)
Far from Home (1994)
מייקל האצ'נס

| --- | --- |

האצ'נס בשנת 1986
 לידה:  22 בינואר 1960 סידני, אוסטרליה
 התאבד:  22 בנובמבר 1997 (בגיל 37) סידני, אוסטרליה
 שם לידה:  Michael Kelland John Hutchence
 מקום קבורה:  פארק הזכרון פורסט לוון 
 מוקד פעילות:  אוסטרליה 
 תקופת הפעילות:  1977–1997 (כ־20 שנה)
 מקום לימודים:  תיכון דוידסון, תיכון נורת' הוליווד, King George V School 
 סוגה:  רוק, רוק אלטרנטיבי, הגל החדש,
 סוג קול:  בריטון 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 חברת תקליטים:  אטקו רקורדס 
 שיתופי פעולה בולטים:  INXS
 בת זוג:  פולה ייטס
 צאצאים:  טייגר לילי האצ'נס
 מספר צאצאים:  1 
 אתר רשמי
 פרופיל ב-IMDb
 
מייקל קאלנד ג'ון האצ'נס (באנגלית: Michael Hutchence; 22 בינואר 1960 – 22 בנובמבר 1997) היה מוזיקאי אוסטרלי. נודע בתור סולן להקת הרוק INXS שזכתה להצלחה גדולה בהובלתו במהלך שנות ה-80 וה-90, ומכרה מעל ל-60 מיליון עותקים של אלבומיהם ברחבי בעולם.
חייו הפרטיים הסוערים, שכללו רומנים עם נשים ידועות, התמכרויותיו לסמים והדיכאון ממנו סבל פורסמו בהרחבה בצהובונים ברחבי העולם. הוא נמצא תלוי ללא רוח חיים במלון בו שהה בסידני ב-22 בנובמבר 1997.
ביוגרפיה > ראשית חייו

האצ'נס נולד ב-22 בינואר 1960 לקלנד ולפטריסיה האצ'נס בסידני שבאוסטרליה, ולו שתי אחיות, אמו הייתה ממוצא אירי. כשהיה ילד המשפחה עברה להונג קונג, שם הראה כישורים בשחייה אשר נקטעו עקב פציעה בידו, לאחר מכן החל לגלות עניין בכתיבת שירים ואף שר בפרסומת לחנות צעצועים מקומית בהיותו ילד. ב-1972 המשפחה שבה לסידני. בעת לימודי התיכון בסידני פגש את אנדרו פאריס, מוזיקאי חובב וזה הציע לו להצטרף ללהקתו, בסופו של דבר להקה בשם "האחים פאריס" הוקמה ב-1977, אשר חבריה הם טים פאריס (אחיו של אנדרו), כגיטריסט, אנדרו כקלידן, ג'ון פאריס, האח הצעיר כמתופף, האצ'נס כסולן וגארי בירס, חבר משותף כבסיסט. הלקה ערכה את הופעתה הראשונה ב-16 באוגוסט 1977, ליד סידני.
ביוגרפיה > INXS ופרויקטים נוספים

לאחר הופעות בשם The Vegetables הלהקה בחרה לעצמה בסוף את השם INXS (מבוטא כ-In excess) ב-1979. במאי 1980 הוציאה את הסינגל הראשון שלה, "Simple Simon"/"We Are the Vegetables", ובאוקטובר אותה שנה יצא לאור אלבומה הראשון של הלהקה אשר נשא את שמה. האצ'נס שימש ככותב השירים העיקרי לכל אורך פעילות הלהקה עד ליום מותו. עד לשנת 1984 הוציאה הלהקה עוד שלושה אלבומים נוספים אשר זכו להצלחה בעיקר באוסטרליה. ב-1986 האצ'נס כיכב בסרט אוסטרלי בשם "כלבים בחלל".
בשנת 1987 יצא לאור אלבומה השישי של הלהקה, Kick, אשר זיכה לבסוף את הלהקה בהצלחה גם מחוץ לאוסטרליה והגיע לצמרות המצעדים גם בבריטניה וארצות הברית. נכון לשנת 2012 האלבום מכר למעלה מ-20 מיליון עותקים והעלה את האצ'נס למעמד של כוכב בינלאומי. גם אלבומה הבא של הלהקה X אשר יצא לאור ב-1990 זכה להצלחה ואף זיכה את האצ'נס בפרס "האמן הבינלאומי הטוב ביותר" בטקס פרסי המוזיקה הבריטית ב-1991.
האצ'נס גילם את דמותו של פרסי ביש שלי בסרטו של רוג'ר קורמן "Frankenstein Unbound" אשר יצא לאקרנים ב-1990.
הלהקה הוציאה אלבום נוסף בשם "Welcome to Wherever You Are" בשנת 1992 אשר זכה להצלחה גם הוא, לאחר מכן הצלחתה של הלהקה ירדה משמעותית, כאשר שני האלבומים הבאים שלה, Full Moon, Dirty Hearts אשר יצא לאור ב-1993 ו-Elegantly Wasted אשר יצא לאור ב-1997 זכו להצלחה מועטה, והלהקה מיעטה להופיע.
סגנונו

להאצ'נס היה קול באריטון. המגזין "בילבורד" תיאר אותו כ"כריזמטי, מפתה ובעל נוכחות בימתית שאי אפשר להתעלם ממנה". דייב סימפסון מהעיתון "הגרדיאן" כתב עליו כי הוא "אדם שנולד להיות על הבמה והוא ללא ספק נהנה מכל רגע עליה".
חייו האישיים ומותו

שמו של האצ'נס נקשר במהלך חייו למספר ידועניות בהן קיילי מינוג (עליה כתב את הלהיט "Suicide Blonde"), בלינדה קרלייל והלנה כריסטנסן. כמו כן האצ'נס נודע בהתמכרויותיו לסמים.
באוגוסט 1992 הותקף על ידי נהג מונית בקופנהגן לאחר שזה סירב להזיז את רכבו. התקיפה הותירה את האצ'נס עם שבר בגולגולת ואובדן כמעט מלא של חוש הטעם והריח. הפציעה הובילה אותו לתקופות של דיכאון ואגרסיביות. חבר להקתו גארי בירס טען כי בתקופה שלאחר הפציעה הוא איים ותקף כמעט כל חבר בלהקה.
באמצע שנות ה-90 החל האצ'נס לצאת עם מגישת הטלוויזיה הבריטית פולה ייטס, אשר עזבה את בעלה, המוזיקאי בוב גלדוף לטובתו. לשניים נולדה בת, טייגר לילי, ב-22 ביולי 1996.
ייטס הייתה אמורה לבקר את האצ'נס יחד עם ארבעת ילדיה (שלושה מהם מהנישואין לגלדוף), אך גלדוף מנע זאת בעקבות קרבות משמורת עליהם.
האצ'נס נמצא מת בבית מלון בסידני ב-22 בנובמבר 1997, כאשר חגורה כרוכה סביב צווארו. סיבת המוות הרשמית נקבעה כהתאבדות.
הן גלדוף והן ייטס שוחחו בטלפון עם האצ'נס בבוקר יום מותו. ייטס סיפרה כי האצ'נס היה נסער במיוחד כאשר שמע כי לא יוכל לפגוש את בתו, וגלדוף העיד כי השיחה ביניהם אודות בתו נגמרה בטונים צורמים.
בנתיחה שלאחר המוות נמצאו בדמו של האצ'נס שאריות אלכוהול, קוקאין, פרוזאק ותרופות מרשם שונות. שנתיים אחרי מותו טענה ייטס כי ייתכן שמותו של האצ'נס כלל לא היה התאבדות אלא מוות כתוצאה מחנק ארוטי. תאוריה זו, על אף שאיננה מבוססת על ראיות של ממש, הפכה לפופולרית בקרב מעריציו.
הלווייתו נערכה ב-27 בנובמבר 1997. את ארון הקבורה החזיקו יתר חברי אינקסס ואחיו הצעיר רת'. השיר שנוגן בעת הלוויה היה להיטה הגדול של הלהקה "Never Tear Us Apart".
לאחר מותו

INXS המשיכה להתקיים לאחר מותו של האצ'נס, עד שנת 2012. פולה ייטס נפטרה בשנת 2000 בעקבות מנת יתר של הרואין. גלדוף קיבל את המשמורת על ילדתם המשותפת.
שנתיים לאחר מותו יצא אלבום סולו של האצ'נס ובו הקלטות מתקופות שונות בחייו.
על האצ'נס ומותו נכתבו מספר שירים, ביניהם "Michael You’ve Got a Lot to Answer For" של דוראן דוראן ו"Stuck in a Moment You Can't Get Out Of" של U2.
על האצ'נס יצאו מספר סרטים ביוגרפיים, האחרון מביניהם, "Mystify: Michael Hutchence" יצא לאקרנים ב-2019.
ב-2013 מיקם אתר האינטרנט האוסטרלי News.com.au את האצ'נס במקום הרביעי ברשימת "הזמרים האוסטרלים הטובים בכל הזמנים".
דיסקוגרפיה > עם INXS

INXS
Underneath the Colours
Shabooh Shoobah
The Swing
Listen Like Thieves
Kick
X
Welcome to Wherever You Are
Full Moon, Dirty Hearts
Elegantly Wasted
דיסקוגרפיה > סולו

Michael Hutchence
הערות שוליים

↑  INXS to release 25th Anniversary reissue of “Kick”, ReadJunk.com: Music & Movie News, Reviews & Interviews (באנגלית)
↑  Pareles, Jon (2006-02-15). "With New Lead, Much the Same Sound". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2019-08-10.
↑  UMG and Passion Pictures Set to Produce Documentary on INXS Lead Singer Michael Hutchence: Exclusive, Billboard
↑  Simpson, Dave (2007-11-22). "Michael Hutchence remembered". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2019-08-11.
↑  Carlisle opens up about Hutchence, www.heraldsun.com.au, ‏2011-02-05 (באנגלית)
↑  INXS Publications, INXS: Story to Story: The Official Autobiography, Simon and Schuster, 2010-05-11. (באנגלית)
↑  Michael Hutchence - Time In - Time Out Sydney, web.archive.org, ‏2014-04-27
↑  Michael Hutchence - Time In - Time Out Sydney, web.archive.org, ‏2014-04-27
↑  MTV News Staff, Michael Hutchence Solo LP Date Reset; Suicide Controversy Continues, MTV News (באנגלית)
1 2  עמי פרידמן, סקס, סמים ומוות שנותר תעלומה: השנה האחרונה בחייו של מייקל האצ'נס, באתר ynet, 18 בנובמבר 2017
↑  What really happened to INXS frontman, www.heraldsun.com.au, ‏2014-01-29 (באנגלית)
↑  BBC News | Entertainment | Paula challenges Hutchence verdict, news.bbc.co.uk
↑  Mystify: Michael Hutchence, נבדק ב-2019-08-11
↑  Australia's Top 100 singers, NewsComAu, ‏2013-04-01
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ADB: hutchence-michael-kelland-31793  BNE: XX1486656  BnF: cb13998125j (data)  GND: 122728505  ISNI: 0000 0000 6302 7164  LCCN: n91036299  MusicBrainz: a535e609-f98e-4a11-9ae9-a6f56158e38f  NKC: ola2002152135  NTA: 163913706  Trove: 636805  VIAF: 70567671   WorldCat (עם VIAF): 70567671
שלמה שטרנברג

ערך זה עוסק במתמטיקאי יהודי-אמריקאי. אם התכוונתם לרב המושב כפר פינס, ראו .
| --- | --- |

פרופ שלמה שטרנברג ופרופ אלן דרשוויץ בקורס בהארוורד, שנות ה-70
 לידה:  20 בנובמבר 1936 
 פטירה:  23 באוגוסט 2024 (בגיל 87) 
 ענף מדעי:  גאומטריה דיפרנציאלית, מתמטיקה, טופולוגיה, חבורת לי 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ג'ונס הופקינס (1955)  ישיבה קולג' 
 מנחה לדוקטורט:  Aurel Wintner 
 מוסדות:  אוניברסיטת הרווארד 
 תלמידי דוקטורט:  יעל קרשון, Charles Jay Freifeld, Dale Harvey Peterson, Matthew Paul Leingang, Gerald W. McCollum, Fred Kochman, M. Colin (Michael) Godfrey, Diego Lucio Rapoport, Oscar Adolfo Sánchez-Valenzuela, Eric Liviu Grinberg, סטיבן שניידר, Israel Michael Sigal, Ravindra Shripad Kulkarni, Hubert Leopold Goldschmidt, דון קופרשמידט, Sandy Zabell, Farshid Jamshidian, Victor Guillemin 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים 
 
שלמה צבי שטרנברג (נהגה: סטרנברג; באנגלית: Shlomo Zvi Sternberg;‏ 20 בנובמבר 1936 – 23 באוגוסט 2024) היה מתמטיקאי יהודי-אמריקאי. נודע בעבודותיו בגאומטריה, בעיקר בתאוריית לי (אנ') וגאומטריה סימפלקטית (אנ').
ביוגרפיה

ב-1955 השלים את הדוקטורט שלו באוניברסיטת ג'ונס הופקינס בהנחיית אורל וינטנר (אנ'). הוא המשיך לפוסט-דוקטורט באוניברסיטת ניו יורק (1956–1957) ואוניברסיטת שיקגו (1957–1959) אז הצטרף למחלקה למתמטיקה באוניברסיטת הרווארד שבה שימש כמרצה עד 2017, מאז היה פרופסור אמריטוס במוסד זה.
שטרנברג היה מתמיטקאי עטור תארים, חבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים מאז 1969, חבר האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית מאז 1986.
שטרנברג היה יהודי אורתודוקסי ורב. הרב הרשל שכטר מישיבה יוניברסיטי תיאר אותו כ"גאון גדול ב'לימוד' ובמתמטיקה".  הוא העביר שיעור שבועי בתלמוד והלכה לסטודנטים באוניברסיטת הארוורד ולציבור היהודי באזור קמברידג׳.  בנוסף, העביר שיעורים שבועיים בביתו בברוקליין.  שיעוריו, שהעביר במשך עשורים רבים, הקיפו תחומים רחבים בהלכה, תוך התייחסות גם לרקע ההיסטורי והמדעי אשר נגע לנושאים שנדונו.
הערות שוליים

↑  מאמרו של הרב שכטר, Is Swordfish Kosher?, באתר הג'ואיש פרס, אפריל 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299689905171  BIBSYS: 90408368  BnF: cb12213447g (data)  CiNii: DA00525729  dblp: 129/3546  GND: 121101762  ICCU: TO0V004006  ISNI: 0000 0001 0920 901X  LCCN: n50022535  LNB: 000169178  MGP: 10465  NDL: 00457664  NKC: ola2003175008  NSK: 000023214  NTA: 070160341  RERO: 02-A003863786  SUDOC: 030789567  VIAF: 17272372   WorldCat (עם VIAF): 17272372 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מתמטיקה ובנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אדמונדו גונסאלס

אדמונדו גונסאלס אורוטיה (בספרדית: Edmundo González Urrutia; נולד ב-29 באוגוסט 1949 בעיר לה ויקטוריה, במדינת ארגואה שבוונצואלה) הוא פוליטיקאי ודיפלומט ונצואלני. ביולי 2024 היה מועמד האופוזיציה בבחירות לנשיאות ונצואלה (אחרי שמועמדת קודמת, מריה קורינה מצ'אדו, נפסלה על-ידי מבקר המדינה מלהתמודד בבירות). לאחר הבחירות, השלטון בראשותו של ניקולאס מדורו הודיע שמדורו ניצח בבחירות, בעוד שהאופוזיציה טוענת שמדובר בזיוף ושגונסאלס ניצח ברוב של כ-70%, כפי שהראו המדגמים. מחאות המוניות פרצו בטענה לזיוף הבחירות.
גונסאלס הוא מומחה ליחסים בינלאומיים, מורה וסופר. הוא היה בין המשתתפים במשא ומתן לכניסת ונצואלה למרקוסור. הוא שימש כשגריר ונצואלה בארגנטינה בין השנים 1998 ו-2002 ובאלג'יריה בין השנים 1991 ו-1993. גונסאלס הוא גם חבר מערכת העיתון הוונצואלני "אל נסיונאל".
הערות שוליים

↑  ונצואלה הכריזה שהנשיא זכה בבחירות. האופוזיציה: ניצחנו עם 70% מהקולות, באתר ynet, 29 ביולי 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9814254981305606  BNE: XX5702544  GND: 1256314137  ICCU: NAPV102230  ISNI: 0000 0000 7562 5276  LCCN: n2010002627  ORCID: 0000-0002-1888-0224  SUDOC: 278665896  VIAF: 106779428   WorldCat (עם VIAF): 106779428 
ערך זה הוא קצרמרבנושא פוליטיקאים ובנושא אמריקה הדרומית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יעל גירון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 ענף מדעי:  עבודה סוציאלית
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בר-אילן מכללת צפת
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב  המכללה האקדמית צפת 
 פרסים והוקרה:  2016 אות הוקרה ב"יום העובד הסוציאלי הבינלאומי"  1988 מגן הוקרה על פעילותה המשמעותית במסגרת איגוד העובדים הסוציאליים.
 
יעל גירון היא פרופסור בתחום העבודה הסוציאלית. הקימה את החוג לעבודה סוציאלית במכללה האקדמית בצפת ועמדה בראשו. בעבודתה שילבה בין פרקטיקה ישירה, הדרכה והוראה, מחקר, וניהול.
השכלה וקריירה

גירון היא בוגרת התוכנית לפסיכותרפיה של בית הספר לעבודה סוציאלית, אוניברסיטת בר-אילן. בשנת 2019 קיבלה דרגת פרופסור ממכללת צפת.
גירון הייתה בין המרצים שהקימו את בית הספר לעבודה סוציאלית באוניברסיטת תל אביב, שם שימשה בתפקידים שונים. תחומי התמחותה היו במחקר, הוראה וטיפול בתחום המשפחה והזוגיות, טיפול קבוצתי, אבל ושכול, והערכת תוצאות התערבות סוציאלית. בהמשך הקימה את החוג לעבודה סוציאלית במכללה האקדמית בצפת ועמדה בראשו.
בשנות ה-70 הקימה בשיתוף עם עירית הרצליה, בפעם הראשונה בארץ, תחנה ציבורית לטיפול במשפחה, ולייעוץ בחיי נישואין. בנוסף לטיפול הישיר שניתן לזוגות ומשפחות, הכשירה מטפלים צעירים שמהווים היום דמויות מרכזיות בקרב המטפלים המשפחתיים בארץ.
בסוף שנות ה-70 הקימה גירון יחד עם אנשי מקצוע נוספים את האגודה הישראלית לטיפול המשפחה ולייעוץ בחיי נישואין - אגודה המאגדת את המטפלים המשפחתיים בישראל ואת הפעילות המקצועית בתחום. היא שימשה יו"ר האגודה וכן יו"ר של שני כנסים בין-לאומיים שנערכו על ידי האגודה. עד היום מכהנת כיו"ר ועדת ערעורים של האגודה לטיפול משפחתי.
גירון פיתחה, במשותף עם ד"ר מלקינסון, מודל התערבות עם הורים שבניהם נהרגו בתאונות דרכים. פרסמה מאמרים בנושאי ליבה בתחום המשפחה - איכות חיי נישואין אצל זוגות החיים במשותף שנים רבות. מאמרים נוספים בתחום המשפחה, התבססו על מחקר שעשתה יחד עם פרופ' זהבה סולומון וד"ר קרני גינזבורג, בנושא תגובות האבל של הורים שבניהם נהרגו במסגרת השרות הצבאי.
כיום מכהנת גירון כראש הוועדה לרמות מקצועיות של מועצת העבודה הסוציאלית, ונבחרה לכהן כיו"ר הפורום של ראשי בתי הספר לעבודה סוציאלית במכללות.
בנוסף, עובדת כיום בתחום הפרטי בתור מטפלת ומדריכה מומחית בטיפול משפחתי.
פרסים ומלגות

בשנת 2016 הוענק אות הוקרה לפרופ' גירון במהלך "יום העובד הסוציאלי הבינלאומי" שהתקיים בכנסת והוקדש כולו להוקרת עבודתם של העובדים הסוציאליים למען חברה טובה יותר ולהעצמת קהילות והפרט.
בשנת 1988 קבלה גירון מגן הוקרה על פעילותה המשמעותית במסגרת איגוד העובדים הסוציאליים.
הערות שוליים

1 2  יעל גירון, אודות יעל גירון, באתר פסיכולוגיה עברית
1 2 3 4 5 6  ברכות: דרגת פרופסור לד"ר יעל גירון ראש החוג לעבודה סוציאלית, באתר מכללת צפת, ‏4 למרץ 2012
1 2  מאיר ינקו, מפעל חיים: אות הוקרה לפרופ' יעל גירון, ראש החוג לעבודה סוציאלית במכללה האקדמית צפת, באתר חדש בגליל, ‏8 מרץ 2016
ג'ון פטרסון (מושל אלבמה)

ג'ון מלקולם פרטרסון (באנגלית: John Malcolm Patterson;‏ 27 בספטמבר 1921 –  4 ביוני 2021) היה פוליטיקאי אמריקאי מאלבמה, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כתובע הכללי של אלבמה ה-36 בשנים 1955–1959 ולאחר מכן ועד 1963 כמושל אלבמה ה-44.
תקופת כהונתו הסוערת כמושל עמדה בסימן של מספר רב של מחאות למען זכויות האזרח ומערכת יחסים ארוכה מחוץ לנישואים עם טינה סויר, אם לשניים שבסופו של דבר הייתה לאשתו השלישית. בבחירות לכהונתו ב-1958 התמודד פטרסון בתמיכת הקו קלוקס קלאן. כמושל הוא תמך בתקיפות בהפרדה הגזעית. הוא הביע חרטה על עמדתו זו בשלב מאוחר יותר של חייו.
פטרסון זכה לתשומת לב ציבורית רחבה יותר באמצע שנות ה-50 כאשר אביו אלברט, שנרצח ב-1954 נאבק נגד ארגוני הפשע ששלטו על העיר פניקס סיטי באלבמה. ב-2003 היה פטרסון ראש חבר השופטים בעניין עתירתו של שופט בית המשפט העליון של אלבמה, רוי מור כנגד הדחתו מכס השיפוט.
ראשית חייו

ג'ון פטרסון נולד בעיירה גולדוויל שבמחוז טלפוסה שבאלבמה, כבנם של אגנס לואיז (לבית בנסון) ואלברט פטרסון, שניהם מורים בבתי ספר. מאוחר יותר היה אביו לעורך דין.
ב-27 במרץ 1940, כשהיה בן 17, התגייס פטרסון לצבא ארצות הברית, ובמלחמת העולם השנייה שירת במערכה בצפון אפריקה, בפלישה לסיציליה, בפלישה לאיטליה, בפלישה לדרום צרפת, בפלישה לגרמניה והיה חבר במטה של דווייט אייזנהאואר. ב-1945 הוא השתחרר מהצבא בדרגת מייג'ור וקיבל דרגת בוגר במשפטים בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת אלבמה. בשנים 1951–1953, במהלך מלחמת קוריאה, הוא נקרא שוב לשירות פעיל והוצב באירופה. לאחר תום שירותו זה הוא הצטרף למשרד עורכי הדין של אביו, אלברט פטרסון.
התובע הכללי של אלבמה

ב-1954 התמודד אביו של פטרסון על משרת התובע הכללי של אלבמה בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית, על בסיס מצע שבו הוא הבטיח לחסל את הפשע בעיירה שנשלטה על ידי כנופיות, פניקס סיטי, בה הוא חי, ובכלל המדינה. באותה תקופה, הייתה אלבמה דה פקטו מדינה של מפלגה אחת שנשלטה על ידי הדמוקרטים, וכל בעל תפקיד שנבחר כמועמד המפלגה היה יכול להיות בטוח בבחירתו בבחירות הכלליות. ב-18 ביוני 1954 נורה אלברט פטררסון על ידי רוצח בלתי ידוע בפניקס סיטי, פחות משבועיים לאחר שזכה במועמדות המפלגה. ג'ון פטרסון החליף את אביו במועמדות לתפקיד וניצח בקלות בבחירות. הסרט "סיפורה של פניקס סיטי" (The Phenix City Story) מ-1955 מבוסס על אירועים אלו, ובו השחקן ריצ'רד קיילי גילם את דמותו של פטרסון.
פטרסון המשיך להתמודד מול הפשע המאורגן, אך יותר נודע בשל צעדיו נגד זכויות האזרח. בעקבות החלטת בית המשפט העליון של ארצות הברית בפסק דין בראון נגד מועצת החינוך ב-1954, שהורה לשים קץ להפרדה הגזעית במוסדות חינוך ציבוריים, תיאם פטרסון את הפעולות בחצי תריסר ממדינות הדרום כנגד ה-NAACP. כאשר ה-NAACP לא הצליח להירשם כארגון חוץ מדינתי, פסל אותו פטרסון מלפעול בתחומי אלבמה. ההיסטוריון דן ט. קרטר תיאר זאת כ"קשירת קשר לשלילת זכויות האזרח של תושבי הדרום השחורים". פטרסון גם נקט בצעדים משפטיים כדי להביס את צעדי החרם של השחורים בעיר טסקיגי כנגד בתי העסקים של הלבנים.
מושל אלבמה

ב-1958 התמודד פטרסון בבחירות למשרת מושל אלבמה על בסיס מצע של אכיפת החוק וההפרדה הגזעית, בציינו את הרקע שלו בפניקס סיטי ואת מאמציו למאבק בפשע כתובע הכללי. עמדותיו בעד ההפרדה הגזעית הובילו לתמיכה של הקו קלוקס קלאן בו. הוא ציין: "אם בית ספר יקבל הוראה לבטל בו את ההפרדה הגזעית, הוא ייסגר". פטרסון ניצח בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית כנגד מי שלימים ייבחר כמושל, ג'ורג' וולאס וכנגד מועמדים אחרים. כשנבחר, היה פטרסון למושל השני בגילו הצעיר כאשר הושבע לתפקיד, והראשון שעבר ישירות מתפקיד התובע הכללי של המדינה לתפקיד המושל.
במהלך תקופת כהונתו של פטרסון כמושל, הגדיל בית המחוקקים של אלבמה את תקציב הכבישים, נתיבי המים הפנימיים, הקצבאות לקשישים, בתי הספר והמוסדות לחולי נפש. בנוסף, עבר גם חוק לצמצום מתן הלוואות בשוק האפור. במהלך כהונתו כמושל, ניהל פטרסון מערכת יחסים ארוכה מחוץ לנישואים עם טינה סויר, שהייתה בסופו של דבר לאשתו השלישית. שמועות על הרומן התפשטו ברחבי מונטגומרי, ותושבי אלבמה העירו שחוסר הנאמנות שלו כלפי אשתו השפיע על הקריירה הפוליטית שלו. הרומן עם סויר הוביל בסופו של דבר לגירושיו מאשתו השנייה. עוד כשפטרסון כיהן מושל, סטודנטים שחורים שביקשו לתפוס את מקומם בכיתות הלימוד באוניברסיטת המדינה של אלבמה, הורחקו בהוראתו, והוא הגן על מדיניות הרישום להצבעה כנגד הביקורת מהממשלה הפדרלית.
מושל אלבמה > חלקו בפלישה למפרץ החזירים

ב-1959 פנו לפטרסון מה-CIA כדי שיאפשר למשמר הלאומי האווירי של אלבמה לסייע באימון טייסים כהכנה לפלישה לקובה של פידל קסטרו. מתוך ביטחון שהמיזם זכה לגיבויו של הנשיא דווייט אייזנהאואר, שבמטהו שירת פטרסון במהלך מלחמת העולם השנייה, נתן פטרסון את הסכמתו לבקשה.
במהלך הבחירות לנשיאות של 1960, היה פטרסון בין רבים ממושלי מדינות הדרום שתמכו בבחירתו של ג'ון פיצג'רלד קנדי. הוא גייס כספים, קיבץ נציגים נאמנים לקנדי באלבמה, והנהיג את משלחת המדינה לוועידת המפלגה הארצית שהתקיימה באותה שנה בלוס אנג'לס. פטרסון יידע את קנדי על התוכנית לפלישה לקובה, בחושבו שביצוע הפלישה לפני יום הבחירות תועיל ליריבו הרפובליקני של קנדי, סגן הנשיא ריצ'רד ניקסון. רק חודשים ספורים לאחר השבעתו לנשיאות, אישר קנדי את הגרסה המתוקנת של תוכנית הפלישה למפרץ החזירים.
המשך פעילותו הציבורית

באותה תקופה הגבילה חוקת אלבמה את מושלי המדינה בהגבלת כהונה שמנעה מהם מלכהן ביותר מתקופת כהונה רצופה אחת. ב-1963 סיים פטרסון את כהונתו כמושל ובמקומו הושבע יריבו בבחירות המקדימות של הדמוקרטים ב-1958, ג'ורג' וולאס. ב-1966 ניסה פטרסון להיבחר שוב למשרת המושל, אך הובס על ידי רעייתו של וולאס, לורלין וולאס, שהיה ברור שהיא שימשה כמועמדת חלופית לבעלה.
ב-1970 התמודד פטרסון ללא הצלחה על מועמדות הדמוקרטים למשרת נשיא בית המשפט העליון של אלבמה, ונוצח על ידי מי שלימים יכהן כסנאטור מטעם אלבמה, האוול הלפין.
החל מסוף שנות ה-70 ובמהלך שנות ה-80 לימד פטרסון ממשל אמריקאי באוניברסיטת המדינה של טרוי. ב-1984 מינה המושל וולאס את פטרסון במינוי זמני כשופט בבית המשפט לערעורים פליליים של אלבמה, תפקיד אליו הוא נבחר בהמשך מחדש בזכות עצמו וכיהן בו עד לפרישתו ב-1997.
ב-2003 מונה פטרסון כנשיא של בית משפט עליון מיוחד שדן במקרה של נשיא בית המשפט העליון של אלבמה, רוי מור, שעתר נגד הדחתו ממשרתו לאחר שסירב להסיר פסל של לוחות הברית מבניין בית המשפט על אף הוראות של שופט פדרלי לעשות כן. בית המשפט המיוחד פסק שהדחתו של מור הייתה חוקית.
ב-2007 הושלם סרט תיעודי של רוברט קלם על פטרסון, שכותרתו הייתה "ג'ון פטרסון: בעקבות המתנקשים" (John Patterson: In the Wake of the Assassins). בסרט הוקרן ראיון רחב עם פטרסון עצמו ועם עיתונאים, היסטוריונים ודמויות כמו ג'ון סיגנתולר, שהיה עוזרו של הנשיא קנדי בתקופת נסיעות החופש. הסרט עסק ברצח אביו של פטרסון והאירועים הקשורים.
בבחירות לנשיאות של 2008 תמך פטרסון במועמדותו של ברק אובמה. הוא הביע חרטה באופן פומבי על תמיכתו בהפרדה הגזעית בבתי הספר. הוא אמר שבתקופה זו, כל הצעה להסרת המחסומים הגזעיים לא באה בחשבון באלבמה.
כאשר הייתי למושל אלבמה, היינו 14 מועמדים לתפקיד וכל ה-14 תמכו בהפרדה הגזעית בבתי הספר הציבוריים... ואם היה מתברר שמישהו מאיתנו לא דבק בדעה זו, הוא לא היה מנצח.. אני מתחרט על כך, אך לא היה דבר שהייתי יכול לעשות בנוגע לכך אלא לחיות עם זה".
ב-2008 יצאה לאור ביוגרפיה רשמית של פטרסון שכותרתה "אף אחד חוץ מהאנשים" (Nobody but the People) פרי עטו של ההיסטוריון וורן טרסט.
חיים אישיים

פטרסון היה נשוי שלוש פעמים. ב-1942 הוא נשא את אשתו הראשונה, גלדיס ברודווטר. עד מהרה הוא התחרט על הנישואים, וזמן קצר לאחר שהוא החל את לימודיו באוניברסיטה, הם התגרשו. את אשתו השנייה, מרי ג'ו מקגווין, הוא נשא ב-1947. במהלך מערכת נישואים זו, הוא ניהל רומן ארוך מחוץ לנישואים עם טינה סויר. אף על פי שהרומן השפיע קשות על מרי ג'ו, עובדה שגרמה לנזק למוניטין הציבורי של פטרסון, היא נשארה נשואה לו ובסופו של דבר התרגלה לקיומו של הרומן. לאחר 28 שנות נישואים היא הגישה תביעה לגירושים והנישואים הסתיימו ב-1975. בספטמבר אותה שנה נשא פטרסון לאישה את טינה סויר. מרי ג'ו הלכה לעולמה עשר שנים לאחר מכן.
ג'ון פטרסון נפטר בביתו שבגולדוויל ב-4 ביוני 2021, 115 ימים לפני יום הולדתו המאה. הוא היה האחרון מכל מושלי מדינות ארצות הברית שכיהנו בתפקידם במהלך שנות ה-50 שנותר בחיים. הוא נטמן בבית הקברות בית לחם-ניו סיילם שבמחוז טאלאפוסה שבאלבמה.