stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זיגפריד ורוי

| --- | --- |

 לידה:  13 ביוני 1939
 פטירה:  13 בינואר 2021 (בגיל 81)
 תקופת הפעילות:  1990–2010 (כ־20 שנה) 
 פרסים והוקרה:  עיטור הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 www.siegfriedandroy.com
 
| --- | --- |

 לידה:  3 באוקטובר 1944
 פטירה:  8 במאי 2020 (בגיל 75)
 תקופת הפעילות:  1990–2010 (כ־20 שנה) 
 פרסים והוקרה:  עיטור הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 www.siegfriedandroy.com
 
אחד הטיגריסים של זיגפריד ורוי, 1990
זיגפריד ורוי (בגרמנית: Siegfried & Roy) היו צמד בדרנים גרמנים-אמריקאים, שהתפרסמו בשל מופעי הקרקס שלהם, שכללו אריות לבנים וטיגריסים לבנים. המופע שלהם "Siegfried & Roy at the The Mirage Resort and Casino" במלון מיראז', היה הפופולרי והנצפה ביותר בלאס וגאס בשנות ה-90 ותחילת שנות ה-2000.
זיגפריד פישבאכר (בגרמנית: Siegfried Fischbacher; ‏13 ביוני 1939 - 13 בינואר 2021) נולד ברוזנהיים, בוואריה, ולמד בצעירותו לבצע קסמים; אובה לודוויג הורן (בגרמנית: Uwe Ludwig Horn; ‏ 3 באוקטובר 1944 - 8 במאי 2020) נולד בנורדנהם, אולדנבורג, ולמד לעבוד עם חיות אקזוטיות שבמחיצתן גדל. שניהם גדלו בגרמניה והיגרו לארצות הברית. הם נפגשו ב-1959 כאשר עבדו בעבודות סיפון ומלצרות על ספינת נוסעים ומשא. זיגפריד החל לבצע קסמים עבור הנוסעים, ולבסוף הותר לו לערוך מופע משלו בספינה, כאשר רוי משמש כעוזרו.
באחד ממסעותיהם הבריח רוי מגרמניה את הצ'יטה צ'יקו. הצמד יצר תוכנית מופע גדולה, והחל להציג בלאס וגאס, נבדה. ב-1972 זכו בפרס "המופע הטוב ביותר של השנה". ב-1990 נשכרו על ידי מנהל מלון מיראז' המפורסם בעיר, סטיב ויין, לחוזה יוקרתי וארוך טווח.
לאורך השנים הופיע הצמד כ-5,750 פעמים, רובן במלון מיראז'. ב-1999 הכשירו קוסם נוסף למופעם, דארן רומאו, ולימדו אותו את סודות המקצוע. באותה שנה קיבלו כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד, כהוקרה על תרומתם לעולם הבידור. בשנת 2000 דורגו במקום התשיעי ברשימת 100 הסלבריטאים הרווחיים ביותר בארצות הברית. הם הופיעו במספר תפקידי אורח בסרטי קולנוע ידועים העוסקים בלאס וגאס, בהם "אושן 11" (2001) ו"קזינו" (1995).
ב-3 באוקטובר 2003 נפצע רוי באורח קשה בצווארו על ידי הטיגריס מונטקור במהלך מופע של הצמד. הוא איבד דם רב ועבר שבץ. בבית החולים עבר ניתוח במוחו. ולאחר תקופת שיקום ממושכת חזר לדבר, אולם נותר משותק במחצית גופו ומרותק לכיסא גלגלים.
המופע במלון הופסק, ו-267 אנשי הצוות של המופע פוטרו. מלון מיראז' הפסיד כ-50 מיליון דולר ממכירת כרטיסים בעקבות הפסקת המופע, לצד ירידה משמעותית ברווחים ממתן שירותי אירוח וקזינו במלון. לאחר הפסקת המופע התקשה צוות המלון למצוא מופע בסדר גודל ופופולריות דומה שיחליף את זיגפריד ורוי.
בשנת 2007 יצאו השניים מן הארון בריאיון לרגל הופעת הביוגרפיה שלהם. זיגפריד ורוי חיו בזוגיות עד שנת 1998.
בפברואר 2009 הופיע הצמד בפעם האחרונה, במופע בן 10 דקות כחלק מהתרמה למרכז לבריאות המוח בלאס וגאס. ב-2010 הודיע הצמד על פרידה סופית מעסקי הבידור.
זיגפריד ורוי תמכו מ-1997 בבית הספר הגבוה לקוסמים בקייפטאון, דרום אפריקה, ומימנו קרן סיוע ללומדים בו.
ב-8 במאי 2020 נפטר רוי מסיבוכים הקשורים במחלת הקורונה. ב-13 בינואר 2021 נפטר זיגפריד בלאס וגאס מסרטן הלבלב.
הערות שוליים

↑  Mauled magician 'critical but stable', BBC
↑  Dennis Romero, "Roy Horn of Vegas duo Siegfried & Roy dead at 75 from coronavirus", NBC News. May 8, 2020
↑  Soo Kim On 1/14/21 at 8:16 AM EST, Siegfried and Roy magician Siegfried Fischbacher dead at 81, Newsweek, ‏2021-01-14 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 10322507-9  LCCN: n92054907  MusicBrainz: 948aa58f-a240-4c30-92a3-4c379644ae6f  VIAF: 121027398   WorldCat (עם VIAF): 121027398
זום (אלבום)

זום הוא אלבום הסולו ה-13 (ה-12 בעברית) של הזמר-יוצר שלום חנוך, שיצא בספטמבר 2016. האלבום עובד והופק מוזיקלית על ידי שלום חנוך, משה לוי ולואי להב, והוקלט באולפנו של חנוך - "האולימפוס הפרטי".
הסינגלים שיצאו מן האלבום היו: "גיטרה", "המדינה הזאת צריכה אמא", "איך זה את" (חידוש לשיר מתוך האלבום "מוסקט", בדואט עם שרית חדד; לו צולם גם קליפ) ו"זום".
בעקבות האלבום ערך שלום חנוך הופעת איחוד עם חבריו ללהקת "תמוז".
רשימת השירים

כל השירים נכתבו והולחנו על ידי שלום חנוך.
| זום> מס' | זום> שם | זום> משך | זום>  | זום>  | זום>  | זום>  | זום>  | זום>  | זום>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | זום  | 3:47 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | המדינה הזאת צריכה אמא  | 3:44 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | ויקי  | 4:02 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | את עוד לא אמרתי לי  | 3:45 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | המזוודה  | 3:41 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | שובל צעיף חלום  | 3:04 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | אתה אשם בכל (עם שלומי שבן)   | 4:04 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | 7 בערב  | 3:43 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | גיטרה  | 3:52 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | אל חסר רחמים  | 2:44 |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | עיר החטאים (עם מזי כהן ואיילה אינגדשט)   | 4:23 |  |  |  |  |  |  |  |
| בונוס> מס' | בונוס> שם | בונוס> משך | בונוס>  | בונוס>  | בונוס>  | בונוס>  | בונוס>  | בונוס>  | בונוס>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 12. | איך זה את (עם שרית חדד)   | 3:30 |  |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | 41:19 |  |  |  |  |  |  |  |
משתתפים

שלום חנוך - עיבודים, הפקה מוזיקלית, גיטרה חשמלית, גיטרה אקוסטית, קלידים ותכנותים
משה לוי - עיבודים, הפקה מוזיקלית, פסנתר, המונד, קלידים, אקורדיון וגיטרה חשמלית
לואי להב - עיבודים, הפקה מוזיקלית, טכנאי מיקס
יוסי פיין - גיטרה בס, גיטרה אקוסטית וגיטרה חשמלית
רוני פיטרסון - גיטרה חשמלית, גיטרה אקוסטית ומפוחית
זיו הרפז - גיטרה בס וקונטרבס
טל אבירם - קלידים ותכנותים, טכנאי פרו טולס
שלומי שבן - פסנתר ("אתה אשם בכול")
ירוסלב יעקובוביץ' - סקסופון ("גיטרה")
כפיר בן ליש - קולות ("המדינה הזאת צריכה אמא")
קרן מלכה - קולות ("המדינה הזאת צריכה אמא")
ספיר פוקס - קולות ("המדינה הזאת צריכה אמא")
רומי חנוך - קולות ("זום", "המזוודה")
נגה דוידסון - קולות ("זום", "המזוודה")
רפאל כהן - קולות ("זום", "המזוודה"), עוזר טכנאי
רמי עזרא - קלידים ("איך זה את")
אבישי כהן - חצוצרה ("שבע בערב")
שלומי קינן - תכנות מחשב ("עיר החטאים")
גליה חי - ויולה וכינור ("שובל צעיף חלום")
הדס קליינמן - צ'לו ("שובל צעיף חלום")
עמרי קרן - גיטרה חשמלית ("את עוד לא אמרת לי")
אודי בן כנען - לירה ("אל חסר רחמים")
ארן לביא - טכנאי הקלטה, מיקס ומאסטרינג
דניאל משה - עוזר טכנאי
עמית שטריקר - עוזר טכנאי
עפרי טמים - עוזר טכנאי
איתמר אשפר - עוזר טכנאי
יעל יעקבי - עיצוב עטיפה
גוני ריסקין - צילום עטיפה
טמיר ליכטנברג - עין על העטיפה
רותם פלורנטין - ניהול הפקה
זיגפריד הנדלוזר

| --- | --- |

 לידה:  25 במרץ 1885 קונסטנץ, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  3 ביולי 1954 (בגיל 69) מינכן, גרמניה המערבית 
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:  ורמאכט 
 תקופת הפעילות:  מ-1910 
 דרגה:  Surgeon General of the German Armed Forces 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה 
 עיטורים
 מסדר פרנץ יוזף  צלב הנזה  צלב ההצטיינות במלחמה  צלב הכבוד  צלב פרידריך  מסדר בית הוהנצולרן  מסדר אריה צרינגן  מדליית הסודטים 
 
זיגפריד אדולף הנדלוזר (בגרמנית: Siegfried Adolf Handloser;‏ 25 במרץ 1885, קונסטנץ – 3 ביולי 1954, מינכן) היה דוקטור לרפואה, גנרל ומי שעמד בראש שירותי הרפואה של הוורמאכט במלחמת העולם השנייה. הועמד לדין במשפט הרופאים בגרמניה והורשע כפושע מלחמה בשני סעיפים.
ביוגרפיה

בשנת 1938 הועלה הנדלוזר בדרגתו והיה לרופא צבאי. ב-1939 קיבל דרגת פרופסור לשם כבוד שהייתה הדרגה הגבוהה ביותר של שירותי הרפואה הצבאיים בגרמניה ובואפן אס אס.
למרות הידע הרב שהיה ברשותו, לא עשה דבר על מנת למנוע את הניסויים בבני-אדם במחנות הריכוז.
לאחר המלחמה הואשם בניסויים בבני-אדם והוא הועמד לדין במשפט הרופאים בגרמניה.
הוא נמצא אשם בבית הדין הצבאי האמריקני וב-1947 נידון למאסר עולם. הוחלט כי מאסרו יקוצר ל-20 שנה, אך לבסוף הוא שוחרר מהכלא בשנת 1954 מטעמי בריאות ומת זמן קצר לאחר מכן ממחלת הסרטן.
ראו גם

ניסויים בבני אדם על ידי הנאצים
ולדיסלב שלנגל

| --- | --- |

 לידה:  1912 ורשה, האימפריה הרוסית 
 נרצח:  8 במאי 1943 (בגיל 31 בערך) ורשה, גנרלגוברנמן 
 מדינה:  פולין 
 אירועים משמעותיים:  השואה 
 שפות היצירה:  פולנית 
 סוגה:  שירה 
 
ולדיסלב שלֶנגֶל (בפולנית: Władysław Szlengel;‏ 1912, ורשה – 8 במאי 1943) היה משורר ופזמונאי יהודי-פולני שכתב בפולנית. נודע בזכות השירים שכתב בגטו ורשה, שם נספה בשנת 1943.
ביוגרפיה

שלנגל נולד בוורשה בשנת 1912 למאוריצי שלנגל - צייר, בונה תפאורות ומעצב כרזות לבתי קולנוע. את שיריו הראשונים פרסם בעיתונים שונים וכתבי עת לאחר סיום לימודיו בשנת 1930. בין היתר פרסם משיריו ביומון היהודי פולני "נַאש פּשֶגלוֹנְד" (Nasz Przegląd). בשבועון הסאטירי "שְפילקי" (Szpilki) נהג לפרסם שירים ומאמרים מתובלי הומור בפולנית פשוטה. בעיתון המפלגה הסוציאליסטית הפולנית 'רובטניק' ובדו-שבועון 'סיגנאלי' שיצא בלבוב נהג לפרסם מאמרים פוליטיים. טרם מלחמת העולם השנייה כתב גם מערכונים ופזמונים לקברט, לתיאטרון ולקולנוע תוך שיתוף פעולה עם מלחינים שונים. חלק מלהיטיו הפכו אותו לאחד היוצרים המוכרים בורשה טרם המלחמה.
לאחר הפלישה הנאצית לפולין ברח שלנגל עם אשתו מזרחה לביאליסטוק שהייתה בשליטה סובייטית, שם הצטרף לתיאטרון בובות מקומי. לאחר שהתפרקה ב-1940 להקת התיאטרון, הצטרף ללהקה אחרת בלבוב. עם פלישת הגרמנים לשטח הכיבוש הסובייטי שב עם אשתו לביתם שבוורשה אשר היה בשטח הגטו ברחוב ואליצוב 14.
בגטו ורשה, המשיך לכתוב שירה ופרוזה, שהתפרסמו במועדון "Sztuka" (אומנות) ברחוב לשנו 2 שהיה מועדון פופולרי ויוקרתי בגטו, בו נהג לנגן גם ולדיסלב שפילמן. בין מופעי המועדון נודע בעיקר הקברט הסאטירי על חיי הגטו עם המשתתפים הקבועים, בהשתתפותו של שלנגל שכונה "העיתון החי". לאחר האקציה הגדולה מצא שלנגל עבודה כעובד-כפייה במפעל לייצור מברשות בגטו, ועבר עם אשתו לדירה ברחוב שווינטוירסקה 34, שם המשיך לכתוב שירים במרץ, אותם כינה 'שירים מסמכים'. הוא חידש את מופע העיתון החי אותו נהג להקריא בערבים ספרותיים. את שיריו כתב באמצעות עיפרון ולאחר מכן שכפל, כרך וחילק למאזיניו באמצעות מכונת כתיבה ונייר העתקה. פזמוניו זכו לפופולריות רבה בקרב יושבי הגטו, כשהם מתארים את האירועים והתחושות שרווחו בגטו. במהלך הגירושים לטרבלינקה ביטאו שיריו חשבון נפש נוקב עם בני האדם ועם אלוהים.
ב-8 במאי 1943 במהלך מרד גטו ורשה גילו הגרמנים את מחבואו של שלנגל, בבונקר של שמעון כץ ברחוב שווינטוירסקה 36 (בו הסתתרו גם לוחמי אצ"י). הוא נרצח יחד עם אשתו ששמה אינו ידוע, וכמאה ושישים יהודים נוספים שהסתתרו באותו בונקר. בן 31 היה במותו.
לאחר מותו

לאחר המלחמה נמצאו חלק משיריו של שלנגל במקומות שונים - עותק של חוברת משיריו, אותה הקדיש לחבר באופן אישי - שרדה את המלחמה. בחלקו השני של ארכיון עונג שבת אשר נמצא מתחת להריסות רחוב נובוליפיה נמצאו גם כן שירים של שלנגל מודפסים במכונת כתיבה, ושיר אחד - 'חפצים' בכתב ידו. גם בחלקו הראשון של ארכיון עונג שבת נמצאו שירים רבים, ללא חתימה, המיוחסים לשלנגל על ידי חוקרי המכון היהודי ההיסטורי בורשה.
בשנת 1977 יצא קובץ שיריו "אשר קראתי למתים: שירי גטו ורשה" בפולנית. ב-1987 ראה אור הקובץ בתרגום לעברית בהוצאת טרקלין-עקד, בתרגומה של הלינה בירנבאום (בעצמה ניצולת שואה, ואמו של יעקב גלעד), וב-1990 בתרגום לגרמנית. בשנת 2003 הקימה בירנבאום יחד עם עדה הולצמן אתר אינטרנט לזכרו של שלנגל.
שירו "התחנה הקטנה טרבלינקה" שכתב בגטו ורשה, נכלל באלבומו של יהודה פוליקר "אפר ואבק".
בשנת 2016 הפיקו והלחינו חברי להקת אל המשורר אלבום משיריו בשם "שני אדונים בשלג". האלבום כולל 11 שירים, אשר חלקם תורגמו על ידי הלינה בירנבאום וחלקם על ידי בעז אלברט חבר הלהקה.
בשנת 2017 פעילים מפולין וחברי להקת "אל המשורר" ביקשו לשמר את זכרו ואת ביתו בוורשה שעומד לפני הריסה
שיריו בתרגום עברי

ולאדיסלאב שלנגל, אשר קראתי למתים: שירי גיטו ורשה; מפולנית: הלינה בירנבאום, תל אביב: טרקלין, תשמ"ז 1987.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8  בעז אלברט וטל גולדברג, ספרון האלבום: שני אדונים בשלג, הוצאת אל המשורר 2016
↑  הנריק זמש באתר ארגון הפרטיזנים ולוחמי הגטאות
↑  טל כרמון, ‏"הנצחה במובן של נצח ולא במובן של שירים ששומעים יום אחד בשנה", באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 12 בספטמבר 2016
↑  הבניין ברחוב ואליצוב: הקרב על הבית של משורר גטו ורשה, נבדק ב-2017-12-01
↑  סקירה: עיון ראשון: שירה: מלה אינה אובדת, מעריב, 6 בפברואר 1987.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268885805171  PLWABN: 9810649141705606  BnF: cb12973963j (data)  GND: 12860414X  ISNI: 0000 0001 1070 427X  LCCN: n78074986  MusicBrainz: abfc98d6-ebb1-4900-ae46-f5556bad0d44  NKC: js2013768477  RERO: 02-A024766398  SUDOC: 05988598X  VIAF: 72448597   WorldCat (עם VIAF): 72448597 
הבית ברחוב ואליצוב 14 הוא מבתי הגטו היחידים שנותרו עומדים לאחר חיסול הגטו, הפצצתו ושריפתו על ידי הנאצים
חיים נסים רפאל מוצירי

| --- | --- |
 לידה:  אלכסנדריה
 פטירה:  1802 כ"ט באלול ה'תקס"ב טבריה, האימפריה העות'מאנית 
 מקום פעילות:  סלוניקי, טבריה ועוד
 תקופת הפעילות:  ?–1802 
 תפקידים נוספים:  רב 
 בני דורו:  רבי שלמה לניאדו
 
רבי חיים נסים רפאל מוצירי (אלכסנדריה - כ"ט באלול ה'תקס"ב (1802) טבריה) היה רב ארץ ישראלי שכיהן ברבנות במספר ערים ביוון. מחבר שו"ת, דרשות וחידושים על הרמב"ם.
תולדותיו

נולד לרבי אליהו שהיה אב בית דין באלכסנדריה שבמצרים, ולמד תורה מפיו עד גיל עשרים, אז עלה לארץ ישראל והתגורר בטבריה ולמד בבית מדרשו של רבי יצחק אבולעפיה. לאחר שפקדה את ארץ ישראל רעידת אדמה נשלח לטורקיה כשד"ר. אשתו ושני בניו יצאו אליו מטבריה לאיזמיר. שימש כרב במשך שנים רבות מספר ערים ביוון (שריון, לאריסה וסלוניקי). באחרית ימיו חזר לארץ ישראל ונפטר בטבריה בשנת ה'תקס"ב (1802).
ספרו

בשנת ה'תקנ"ד הדפיס בסלוניקי את ספרו באר מים חיים. הספר מכיל שלושה חלקים:
"גירסא דינקותא" - מכיל חידושים בתלמוד, בפוסקים, ובסמ"ג. ובכמה סימנים עוסק בדברי הרמב"ם. יש בו גם משא ומתן הלכתי שהתנהל בינו לבין רבי שלמה לניאדו, בדברי הרמב"ם בדין שתויי יין שבהלכות ביאת מקדש.
שו"ת - בעניינים שונים בארבעת חלקי השולחן ערוך
"מעשה נסים" - דרשות
הכרך השני של ספרו הודפס בסלוניקי בשנת ה'תקע"ד (1814).
הרב חיד"א כתב הערות על הספר שנכללו בספר "מראית העין". אחרונים רבים מזכירים את דבריו בספריהם. חידושיו על הרמב"ם נכללו בפרויקט השו"ת.
הערות שוליים

↑  ליקוטים סימן יז.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310465805171  LCCN: n92072142  VIAF: 82220811   WorldCat (עם VIAF): 82220811
ולדיסלב שלבינסקי

| --- | --- |

 לידה:  1 ביוני 1856 Nowy Białynin, רפובליקת פולין 
 פטירה:  24 במרץ 1918 (בגיל 61) פריז, צרפת 
 מקום לימודים:  אקדמיה ז'וליאן 
 זרם באמנות:  אסכולת פונט אוון 
 
ולדיסלב שלבינסקי (בפולנית: Władysław Ślewiński;‏ 1 ביוני 1856 – 24 במרץ 1918) היה צייר פולני. הוא היה מתלמידיו של גוגן ואמן מוביל של תנועת פולין הצעירה.
ביוגרפיה

שלבינסקי נולד ב-1 ביוני 1856 בכפר ביאלינין שעל נהר פיזיה. ולדיסלב היה בנם של קייגטאן שלבינסקי, בעל אדמות והלנה לבית מיסירוביץ' שמתה בזמן הלידה. הוא היה בן דודו של הצייר יוזף חלמונסקי, וביוזמתו ולדיסלב שלבינסקי החל ללמוד בבית הספר לציור של וויצ'ך גרסון.
בשנת 1886 קיבל שלבינסקי רכוש דרך ירושת אמו, מה שהוביל עד מהרה לחורבנו הכלכלי. בשנת 1888 היה עליו לברוח מעומס המיסים והוא נסע לפריז. בשנים 1888–1890 למד באקדמיה קולארוסי. הוא נקשר לבית הספר של פונט-אוון על ידי פול גוגן. הוא חזר לפולין, ובשנים 1908–1910 היה פרופסור בבית הספר לאמנויות יפות בוורשה. בשנת 1910 חזר לצרפת.
הוא נפטר בפריז בבית החולים קוצ'ין ב־24 במרץ 1918, ונקבר בבית העלמין בגנו ליד פריז.
בנו היה ולדיסלב פורנקייביץ' (1884–1924), צייר ואמן גרפי.
יצירה

הוא החל לצייר באיחור ובילה כמעט את כל שנות היצירה שלו בצרפת. הים היה נושא תכוף בעבודותיו. הוא צייר טבע דומם וציורי נוף רבים – צנועים, ושלווים. הוא חלק את אמצעי הביטוי עם גוגן וארט נובו.
בציור הוא השתמש בקו עדין, מורגש יותר ממה שנראה, הרבה להשתמש במוטיב של שיער ארוך וזורם, גם הרכות והנזילות של הצורות פופולריים בסגנונו.
בהשראת גוגן – הוא חיפש אחר הפשטות והכנות במקומות שלא נגעה בהם הציוויליזציה המודרנית, כמו גם באובייקטים בשימוש יומיומי.
הצורה והצבע קבעו את אווירת הציור. האמן השתמש בעיקר בצבעי אדמה. הוא השתמש ברפרטואר של צורות עם קווי מתאר עקומים, וצייר ללא רישום מוקדם, כפי שהיה אופייני לתקופה.
גלריה

היתום מפורונין
עירום
טבע דומם
הברטוני
דיוקן נשי
אישה וחתול
הערות שוליים

↑  Ślewiński Władysław - Encyklopedia PWN - źródło wiarygodnej i rzetelnej wiedzy, encyklopedia.pwn.pl (בפולנית)
↑  "Władysław Ślewiński" (ארכיון)
↑  Brief biography
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007439850005171  PLWABN: 9810598295605606  BnF: cb179895733 (data)  GND: 119124459  ISNI: 0000 0001 1753 9684  LCCN: n84050972  RKD: 73045  ULAN: 500023982  VIAF: 27874313   WorldCat (עם VIAF): 27874313 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ולדיסלב שלבינסקי".
חזקה דרבא

חֲזָקָה דְרָבָא היא כינוי לכלל שקבע האמורא רבא, שלפיו בן ובת שהגיעו לגיל הבגרות (גיל 13 לבן וגיל 12 לבת) - מניחים שגם הגיעו לבגרות שכלית וגופנית (המוגדרת כהבאת שתי שערות במקום הערווה), על אף שלא נבדקו, והם נחשבים כבוגרים מבחינה הלכתית ללא צורך בבדיקה (לדוגמה, לגבי יכולת להצטרף למניין). חזקה זו איננה מוחלטת, ובדברים הקשורים למצוות ואיסורים מהתורה, בדרך כלל אין סומכים עליה.
רקע

על פי ההלכה, על מנת להחשב כבוגר נדרשים שני תנאים: א. הגעה לגיל הבגרות - גיל שלוש עשרה לבנים ושתים עשרה לבנות. ב. התבגרות שכלית וגופנית, המתבטאת בצמיחת שתי שערות לפחות במפשעה, ובלשון ההלכה: "הבאת סימנים".
יש תיאורים מימי התנאים על בדיקת התבגרותן של בנות על ידי נשים: "כל הנבדקות (נשים שנצרכה בדיקת בגרותן לשם פסיקה הלכתית) - נבדקות על פי נשים, וכן היה רבי אליעזר מוסר לאשתו, ורבי ישמעאל מוסר לאמו". למרות זאת, מאחר שלא תמיד היה מקובל ואפשרי לבדוק את ההתבגרות הגופנית, התעורר דיון בשאלה האם הגעה לגיל הבגרות מהווה הוכחה להבאת סימני הבגרות הנסתרים.
לדיון זה השלכות מגוונות, אולם במשנה ובתלמוד שאלת הבגרות נדונה בעיקר בהלכות מיאון וחליצה. על פי ההלכה, ילדה שנישאה בהיותה יתומה (מאב) קטנה - אין לנישואיה תוקף משפטי מלא, והיא רשאית "למאן" בחיי הנישואין ולעזוב את בעלה ללא קבלת גט, כל עוד לא הגיעה לבגרות. אם לא מיאנה, היינו, הגיעה לבגרות והמשיכה בחיי הנישואין - נישואיה קיבלו כעת תוקף גמור, והיא אינה יכולה עוד להיפרד מבעלה ללא גט. מקרה הפוך הוא דין החליצה: ילדה שנישאה והתאלמנה ללא ילדים - זקוקה לייבום או חליצה מאחי בעלה המת. אולם חליצה יכולה להתבצע רק על ידי בוגרת ולא על ידי ילדה. אם כן, המיאון אפשרי רק בקטנה, והחליצה - רק בגדולה. סביב הלכות אלו קיים דיון מפורט במקורות על הגדרתם המדויקת של סימני הבגרות ועל השאלה האמורה, כיצד יש לנהוג בהיעדר מידע מדויק על הבאת הסימנים. מכיוון שכך, במוקד הדיון התלמודי עומדת בעיקר בגרותה של הבת.
בדורות מאוחרים יותר, כאשר הנוהג של נישואין בגיל צעיר התמעט עד שפסק כליל, שאלה זו של הגדרת הבגרות נדונה בין פוסקי ההלכה בעיקר מזווית אחרת, והיא מידת חיובם של הנער והנערה במצוות. השאלה מתעוררת ביתר שאת כאשר החיוב גורר השלכות לקולא, כגון סמכות להעיד, ויכולת להוציא ידי חובה את הזולת במצוות שונות, כגון קריאת התורה. מעתה, במוקד הדיון בפוסקים עומדת בעיקר בגרותו של הבן, שהוא הפעיל יותר בבית הכנסת.
דברי רבא והמחלוקת בעניינם

רבא קבע: "קטנה שהגיעה לכלל שנותיה - אינה צריכה בדיקה; חזקה הביאה סימנין". כלל זה מכונה כבר בתלמוד "חזקה דרבא".
הדברים מנוגדים לדברי רב נחמן בשם שמואל: "בודקין לקידושין ולגירושין ולחליצה ולמיאונין", כלומר, אין לסמוך על ידיעת הגיל בלבד, אלא יש לבדוק ולוודא את קיום הסימנים.
בתלמוד נאמר שמחלוקת זו קדומה יותר, והנושא שנוי במחלוקת כבר בין תנאים: רבי יהודה סובר כחזקה דרבא, ורבי שמעון חולק עליה.
מחלוקת זו משתלשלת עד לפסיקת ההלכה בראשונים שאחרי התלמוד: רבנו חננאל פסק שלא כרבא, אבל רוב ככל הראשונים פסקו כדעת רבא, וזוהי הדעה המקובלת בשולחן ערוך ובפוסקים האחרונים.
מדברי רבא אודות הבת למדו פוסקי ההלכה גם לגבי הבן.
הסייגים לחזקה דרבא

התלמוד מסייג את דברי רבא, ואומר שדבריו נאמרו רק לגבי מיאון, ולא לגבי חליצה. משמעות הדברים, שניתן להסתמך על חזקה זו לחומרא, ולהניח שהנערה כבר גדולה ואיננה יכולה לעזוב את בעלה ללא גט, אבל אין להסתמך עליה לקולא, ולהניח בוודאות שהיא כבר גדולה ויכולה לחלוץ.
נחלקו המפרשים בטעמו של סייג זה. יש אומרים שטעם הדבר הוא שחזקה זו היא רעועה ואינה מוחלטת. אמנם רוב המגיעים לגיל בגרות מביאים סימנים, אבל קיימת קבוצת מיעוט משמעותית היוצאת מן הכלל, שגם בהגיעם לגיל הבגרות עדיין לא הביאו סימנים. לפיכך אי אפשר לסמוך על החזקה ולהקל. על פי דעה אחרת, החזקה אמנם מבוססת ותקפה, אבל קיים כלל הנוהג בכל החזקות, שאין לסמוך על חזקה כאשר ניתן לברר את המציאות באופן וודאי. ומכיוון שניתן לבדוק את הבגרות הגופנית של הנער והנערה - אין לסמוך על החזקה ללא בדיקה. על פי נימוק זה עקרונית יש מקום לסמוך על החזקה, ורק לכתחילה אין סומכים עליה.
על פי זה חלוקות הדעות בשאלה האם בדיעבד או בשעת הדחק ניתן לסמוך על חזקה זו אף לקולא. הדוגמה לכך היא, כאשר נער שהגיע לגיל מצוות ולא נבדק, כתב תפילין: האם ניתן להכשירם בדיעבד, בהנחה שהנער היה בר מצווה בזמן כתיבתם, או שגם בדיעבד אין להכשיר את התפילין, ויש לגונזן? רבי עקיבא איגר נטה לפסול את התפילין הללו, ואילו רבי יחזקאל לנדא הכשיר אותן.
מדברי כמה ראשונים משתמע כדעה המקילה: הריב"ש כתב שחזקה דרבא "אמיתית היא", ולכן ניתן לסמוך עליה גם לקולא, כשיקול מצטרף לשיקולים נוספים. המהרי"ק אף כתב, שהדין שלא לסמוך על חזקה זו לקולא נאמר רק באיסורי עריות החמורים, אבל באופן כללי ניתן לסמוך עליה.
בדינים מדרבנן

כמה מגדולי האחרונים קבעו, שהחילוק הנזכר בתלמוד בין חומרא לקולא נוהג רק בעניינים הלכתיים מדאורייתא, כדוגמת דיני אישות שעליהם מדובר בתלמוד. אולם בעניינים הלכתיים מדרבנן ניתן להסתמך על חזקה דרבא גם לקולא.
יישומים מעשיים

על סמך ההבחנה האמורה בין דינים מן התורה לבין דינים שקבעו חז"ל נפסק להלכה, שמי שהגיע לגיל מצוות יכול להצטרף למניין ואף להיות שליח ציבור גם אם לא נבדקה התבגרותו הגופנית, מפני שהתפילה בציבור היא חובה מדרבנן בלבד. לעומת זאת אינו יכול להוציא ידי חובה בקידוש בליל שבת, שהוא חובה מן התורה. לגבי אפיית מצות המיועדות לאכילה בליל הסדר נחלקו הפוסקים: יש אומרים שחובה מן התורה לעשותן על ידי גדולים לשם מצווה, ולכן אין לסמוך על חזקה דרבא, ויש מתירים.
ראו גם

בר מצווה
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת נידה, דף מ"ו, עמוד א'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת נידה, דף מ"ח, עמוד ב'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא בתרא, דף קנ"ו, עמוד א'.
↑  כך פירש רשב"ם בבבא בתרא שם. בתוספות שם ובנידה מט, א התפרשו הדברים באופן אחר, המתיישב עם דברי רבא.
↑  תלמוד בבלי, מסכת נידה, דף מ"ט, עמוד א'.
↑  על השיקולים לכאן ולכאן בפסיקה ראו בתוספות בנידה מט, א ד"ה ואיבעית.
↑  זוהי הדעה הרווחת, אך ראו משנה תורה לרמב"ם, ספר נשים, הלכות אישות, פרק ב', הלכה ט"ו, משם משתמע שבבן לא נאמרה חזקה זו, אלא אם כן קיימים סימנים פיזיים לבגרותו הגופנית.
↑  פרי מגדים אורח חיים סימן נה אשל אברהם סעיף קטן ז.
↑  רמב"ן בספרו "מלחמות ה'" על מסכת חולין דף ד עמוד א בדפי הרי"ף.
↑  שו"ת רבי עקיבא איגר סימן ז
↑  נודע ביהודה מהדורא תניינא אורח חיים סימן א, הובא בביאור הלכה סימן יא סעיף ב ד"ה טוואן.
↑  שו"ת ריב"ש סימן קפב
↑  לדעתו, על פי הרי"ף, זהו ההסבר להסתמכות על עדות נשים הבודקות את הבגרות (ראו לעיל), מפני שגם ללא הבדיקה יש להניח שהן בוגרות.
↑  שו"ת מהרי"ק החדשים, סימן מז
↑  שו"ת מהר"י מברונא סימן ר. מגן אברהם סימן נה סעיף קטן ז ומשנה ברורה שם סעיף קטן לא. כאמור, המהרי"ק לעיל היקל אף בדיני דאורייתא, פרט לאיסורי עריות.
↑  מקורות בנושא בשו"ת יביע אומר חלק ז אורח חיים סימן מו. הכרעתו להקל, לאחר שביסס את הדעה שחזקה דרבא תקפה מדאורייתא.
ז'יגמונד אנגל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  5 באוקטובר 1880 Rakovo Pribovce, סלובקיה 
 פטירה:  1920 (בגיל 39 בערך) פראג, צ'כוסלובקיה 
 מדינה:  הונגריה 
 
ז'יגמונד אנגל (בהונגרית: Engel Zsigmond; ראקופריבוץ, 5 באוקטובר 1880 – פראג, 1920) היה מחבר ספרי עיון במדעי החברה ועורך דין יהודי-הונגרי, אחיו הצעיר של קארוי אנגל, רופא, פרופסור באוניברסיטה. אנגל פעל רבות למען ילדים בכלל ויתומים בפרט והיה מחלוצי התחום.
ביוגרפיה

אנגל נולד במשפחה יהודית כבנם של בנימין אנגל ושל צציליה ברגר. ב-22 בנובמבר 1908 נשא לאישה בבודפשט את מרגיט גשיידט, שהייתה צעירה ממנו בשמונה שנים. אנגל עבד כנציג בתי היתומים בבודפשט, ועבודתו הספרותית והמדעית עסקה בעיקר בנושאי בהגנה על ילדים. לאחר נפילת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית בשנת 1919 יצא לחו"ל, התיישב בפראג ומת שם. הוא שם קץ לחייו בגיל 40.
עבודותיו

סוגיות בסיסיות של הגנת ילדים (1902)
מקורו והתפתחותו של הכסף (1902)
זכותו של הילד מחוץ לנישואין (1904)
הגנת ילדים ( 1918 )
הפילוסופיה של הגנת ילדים (1918)
לקריאה נוספת

לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. ז'יגמונד אנגל
Adatai a Petőfi Irodalmi Múzeum katalógusában (נתוניו בקטלוג המוזיאון הספרותי פטפי)
ראו גם

פאל גויאש: חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים. Bp., אגודת הספרנים והארכיונאים ההונגרים, 1939-2002. מכרך 7 ועד הזמנה לחיצה. יאנוס ויצ'יאן.
יוז'ף פלטינוס: חטאי הבנייה החופשית. מהדורה רביעית. ע"פ, 1938-1939. Buda-Bernwaliner József ny.
הערות שוליים

↑  A házasságkötés bejegyezve a Bp. VI. ker. állami házassági akv. 1459/1908. folyószáma alatt.
↑  A kommunista árvaszéki elnök öngyilkossága Prágában (1920. október 28.) Magyarország, 27. évfolyam, 255. szám
זיגפריד זיידל

| --- | --- |

 לידה:  24 באוגוסט 1911 טולן, אוסטריה
 הוצאה להורג:  4 בפברואר 1947 (בגיל 35) וינה, אוסטריה
 מדינה:  האימפריה האוסטרו-הונגרית, אוסטריה, גרמניה הנאצית 
 השכלה:  אוניברסיטת וינה 
 מעסיק:  גסטפו 
 תפקיד:  שירת במשטרת הביטחון בווינה, שירת במחלקת IVB4 לביטחון הרייך, מפקד גטו טרזין.
 מפלגה:  המפלגה הנאצית
 בת זוג:  אליזבת' סטיבר
 
ד"ר זיגפריד זיידל (בגרמנית: Siegfried Seidl‏, 1911 – 1947) היה המפקד הראשון של גטו טרזין, חבר בלשכה המרכזית להגירת יהודים ובנוסף לכך, איש קומנדו של אייכמן בהונגריה במלחמת העולם השנייה.