stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי איטליה–צ'ילה
היסטוריה

בשנת 1818 הכריזה צ'ילה על עצמאותה מספרד. במקביל, איטליה הייתה מורכבת ממדינות איטלקיות עצמאיות נפרדות. בשנת 1857 חתמו ממלכת סרדיניה וצ'ילה על חוזה ידידות, מסחר וניווט. בינואר 1864 הכירה צ'ילה באיטליה המאוחדת כשנשיא צ'ילה ז'וזה חואקין פרז שלח מכתב בתגובה לבקשת המלך ויטוריו אמנואלה השני להכרה. בחודש שלאחר מכן מונה שגריר צ'ילה לבית המלוכה האיטלקי.
בין 1880–1930 היגרו מעל 10,000 איטלקים לצ'ילה, רובם התיישבו בסנטיאגו ובוולפראיסו. בשנת 1924 ביקר בצ'ילה הנסיך אומברטו האיטלקי מפיימונטה (לימים המלך אומברטו השני). ביקורו העיקרי של הנסיך בצ'ילה (ובמדינות דרום אמריקה אחרות) היה חלק מתוכנית פוליטית של הפשיזם לקשר בין העם האיטלקי שחי מחוץ לאיטליה עם מדינת האם שלהם. בשנת 1943 במהלך מלחמת העולם השנייה הכריזה צ'ילה מלחמה על מדינות הציר (שכללה את איטליה) ואזרחי מדינות האויב הובאו במחנה המעצר בפיסאגואה.
ב-11 בספטמבר 1973, הודחה ממשלתו של הנשיא סלבדור איינדה בהפיכה של הגנרל אוגוסטו פינושה, שגובתה על ידי ממשלת ארצות הברית. הנשיא איינדה הוכרז כי התאבד במהלך ההפיכה והגנרל פינושה השתלט על הממשלה והפך לנשיא המדינה החדש. מיד החל הנשיא פינושה לעצור, לענות ולהוציא להורג את חסידיו של הנשיא איינדה. במהלך תקופה זו, אלפי צ'יליאנים חיפשו מקלט בעיקר בשגרירויות אירופה ואמריקה הלטינית בבירת צ'ילה. בערך 700 צ'יליאנים ואיטלקים ברחו לשגרירות האיטלקית בסנטיאגו כפליטים. בנובמבר 1974 הושלכה גופתה של אישה צ'יליאנית על חומות השגרירות האיטלקית. לאישה, לומי וידלה, היו סימני עינויים ברורים. זה היה תכסיס של ממשלת צ'ילה להפיץ שמועות כוזבות לפיהן האישה נפטרה בין כותלי השגרירות וטענה כי האיטלקים הרגו אותה בתואנה להגברת הלחץ על השגרירות המאכלסת כמה תומכי אנטי-ממשל. ממשלת איטליה אכן סייעה לכמה מהאנשים לעזוב את השגרירות לארגנטינה וכמה מהם יושבו מחדש באיטליה. בין השנים 1973–1989, איטליה לא מינתה שגריר בצ'ילה.
בשנים האחרונות היחסים התגברו הן ברמה הפוליטית, המסחרית והתרבותית. בשנת 2002 חתמה צ'ילה על הסכם סחר חופשי עם האיחוד האירופי (הכולל את איטליה). ביוני 2015 ערך נשיא צ'ילה מישל בצ'לט ביקור ממלכתי באיטליה. באוקטובר 2015 ביקר ראש ממשלת איטליה מתאו רנצי בצ'ילה.
הסכמים דו צדדיים

שתי המדינות חתמו על מספר הסכמים כמו חוזה סחר וניווט (1911); הסכם על שירות צבאי (1959); הסכם לשיתוף פעולה כלכלי, תעשייתי ומדעי (1994); הסכם לשיתוף פעולה טכני ותרבותי (1994); הסכם לקידום והגנה על השקעות (1995); הסכם שיתוף פעולה במאבק בטרור, פשע מאורגן וסחר בסמים (1996); הסכם לשיתוף פעולה תרבותי (1997); הסכם שיתוף פעולה אנטארקטי (2001); הסכם לשיתוף פעולה טכני וסיוע הדדי בין הקרבינרוס דה צ'ילה לקרביניירי האיטלקי (2006); אמנת סיוע הדדי בעניינים פליליים (2011); הסכם הייצור המשותף הקולנועי (2013); הסכם שיתוף פעולה במגזר הביטחון (2016); הסכם לביטול מיסוי כפול ביחס למס הכנסה ולמניעת העלמות מס ופרוטוקולו (2016); הסכם סיוע מינהלי הדדי למניעה, חקירה ודיכוי של עבירות מכס (2017) ואמנת הסגרה (2017).
נציגויות דיפלומטיות

צ'ילה מחזיקה באיטליה שגרירות ברומא וקונסוליה כללית במילאנו.
איטליה מחזיקה בצ'ילה שגרירות בסנטיאגו.
כתר (משטר תנועה)

כתר הוא מינוח צבאי למצור המוטל על אזור מסוים למניעת מעבר אוכלוסייה בין שטחים שבשליטת צה"ל.
כתר, בעגה הצבאית הצה"לית פירושו הגבלת תנועה המוטלת על התושבים של אזור מסוים, בדרך כלל ביו"ש, בשל סיבות ביטחוניות ואחרות. באיו"ש הכתר מונע מהתושבים אפשרות מעבר בין אזורים שונים שבשליטת הרשות הפלסטינית. לעיתים ניתן לעבור בין האזורים שבשליטה פלסטינית אך הדבר תלוי בהוצאת היתר לתנועה בכתר או בקיומו של מצב הומניטרי חריג, למשל, מקרה רפואי.
בניגוד לעוצר, בעת הטלת כתר התנועה בתוך האזור שבשליטה פלסטינית נותרת חופשית, והתושבים יכולים לצאת מבתיהם. הכתר נאכף לרוב באמצעות הקמת מחסומים צבאיים על הכניסות והצירים הראשיים אל האזור וממנו, חסימת יתר הדרכים וכן על ידי ביצוע פטרולים ומארבים לאורך גבולותיו.
לאור הבעייתיות בהפעלת משטר נוקשה שכזה לאורך זמן, והביקורת שספג עקב כך, נמנע צה"ל כיום מהטלת כתר מלא לתקופות ארוכות, אך עדיין נעשה שימוש באמצעי זה על פי הצורך.
ראו גם

סגר
עוצר
היתר כניסה לישראל
יחסי ארצות הברית – גבון

| יחסי ארצות הברית – גבון |
| --- | --- |
ארצות הברית: גבון


ארצות הברית: גבון
שטח (בקילומטר רבוע)
9,833,517: 267,667
אוכלוסייה
345,891,750: 2,552,500
תמ"ג (במיליוני דולרים)
27,360,935: 20,516
תמ"ג לנפש (בדולרים)
79,103: 8,038

יחסי ארצות הברית–גבון הם היחסים הדו-צדדיים הרשמיים, הפוליטיים, השיתופיים והמדיניים שבין ארצות הברית של אמריקה לבין הרפובליקה הגבונית.
היסטוריה

היחסים בין ארצות הברית לגאבון החלו בעקבות קבלת העצמאות של גבון מצרפת בשנת 1960. למרות העצמאות של גבון שתי המדינות נותרו בעלות ברית קרובות ובשנות השישים של המאה העשרים צרפת הסתמכה על גבון כמקור האורניום היחיד שלה וכמקור נפט עיקרי. בפברואר 1964 סייעו כוחות צרפתים להפיל את המשטר הגבוני במהלך ההפיכה של גבון ב-1964 ואזרחים צרפתים הפיצו שמועות על מעורבות אמריקאית בהפיכה שהובילה הפצצת השגרירות האמריקאית בליברוויל בשנת 1964.
לאחר עלייתו של עומר בונגו לשלטון בשנת 1967, המשיכה ארצות הברית ביחסים דיפלומטיים למרות נטיותיו האוטוקרטיות של בונגו. בשנת 1987 ערך הנשיא בונגו ביקור רשמי בוושינגטון הבירה.
בספטמבר 2002 ערך מזכיר המדינה קולין פאוול ביקור קצר והיסטורי בגבון במטרה להדגיש את ההגנה והשמירה על הסביבה באזור מרכז אפריקה. בהמשך ערך הנשיא בונגו ביקור בבית הלבן במאי 2004. ארצות הברית מייבאת אחוז ניכר מהנפט הגבוני והמנגן הגבוני ומייצאת לגבון ציוד בנייה כבד, מטוסים ומכונות. באמצעות תוכנית חינוך והכשרה צבאית בינלאומית צנועה, ארצות הברית מספקת אימונים צבאיים לחברי הכוחות המזוינים הגבוניים מדי שנה. סיוע דו-צדדי אחר בין המדינות הוא מימון מענקים קטנים למען הדמוקרטיה וזכויות האדם, עזרה עצמית ופרויקטים לשימור תרבות.
ייצוג

נציגות ארצות הברית הרשמית בגבון כוללת את:
השגריר, אריק ד. בנימינסון (מאז דצמבר 2010).
סגן ראש המשלחת, נתן הולט.
קצין ניהול, צ'ארלס מוריל.
קציין ענייני ציבור / כלכלי / מסחרי, ג'ון קוראו.
נספח ההגנה, רנה דיצ'יין.
קצין קונסולרי, גרייס גנווינו.
שגרירות ארצות הברית ממוקמת בליברוויל שבגבון.
ראו גם

יחסי החוץ של ארצות הברית
לא נשבר

| --- | --- |

 מבוסס על:  ספרה של לורה הילנברנד "בלתי שביר", סיפור חייו של לואי זמפריני
 בימוי:  אנג'לינה ג'ולי 
 הופק בידי:  מת'יו באר, אנג'לינה ג'ולי, ארווין סטוף, קלייטון טאונסנד
 תסריט:  האחים כהן, ריצ'רד לה גראוונס, ויליאם ניקולסון
 עריכה:  טים סקוירס, ויליאם גולדנברג 
 שחקנים ראשיים:  ג'ק אוקונל מייאבי גארט הדלונד דונל גליסון ג'יי קורטני אלכס ראסל
 מוזיקה:  אלכסנדר דספלה 
 צילום:  רוג'ר דיקינס 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  אולפני לג'נדרי, 3 Arts Entertainment 
 חברה מפיצה:  סרטי יוניברסל
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  25 בדצמבר 2014 ארצות הברית
 משך הקרנה:  137 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט שמבוסס על ספרים, סרט ביוגרפי, סרט מלחמה, athletics film 
 תקציב:  65 מיליון דולר
 הכנסות:  163 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   unbroken
 פרסים:  מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר 
 www.unbrokenfilm.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
לא נשבר (באנגלית: Unbroken) הוא סרט קולנוע אמריקאי שיצא לאקרנים בדצמבר 2014. הסרט בבימויה של אנג'לינה ג'ולי, מבוסס על הספר "בלתי שביר" מאת לורה הילנברנד, המבוסס על סיפור אמיתי. גיבורו הוא לואי זמפריני אתלט אולימפי וקצין בחילות האוויר של צבא ארצות הברית שנפל בשבי היפני במהלך מלחמת העולם השנייה.
עלילה

הסרט עוקב אחר סיפור חייו של האמריקאי לואי זמפריני, בן למשפחת מהגרים איטלקית קשת יום. הוא הצטיין בריצות בינוניות וארוכות וייצג את ארצות הברית באולימפיאדת ברלין (1936) בריצת 5000 מטר. הוא חלם להשתתף באולימפיאדת הקיץ 1940 בטוקיו, אך תוכניותיו התבטלו בעקבות פרוץ מלחמת העולם השנייה, אשר בעקבותיה הוא התגייס לצבא ארצות הברית. במהלך המלחמה שירת כמטילן בחילות האוויר, בדרגת סגן. ב-1943, במהלך אחת המשימות התרסק מטוסו בלב האוקיינוס השקט והוא עבר מסע הישרדות מפרך בשתי סירות הצלה. את המסע עבר עם שני חבריו (אחד מהם נפטר אחרי חודש), במשך 47 יום, עד שהגיע לאוניית מלחמה יפנית ליד איי מרשל. הוא הובל לשבי הצבא היפני והועבר בין מחנות שבויים תוך ספיגת עינויים גופניים ונפשיים, בפרט על ידי סמל יפני שכונה "הציפור".
אחרי שנתיים בשבי, הוא שוחרר עם שאר השבויים והתאחד עם משפחתו.
בשקופיות הסיום, מסופר שזמפריני הקים משפחה, השלים עם גורלו מתוך תפיסה דתית נוצרית. לאחר שנים הוא שב ליפן, התפייס עם שוביו, מלבד "הציפור" שסירב לפגוש אותו. בגיל 80 השתתף בהעברת הלפיד האולימפי לקראת אולימפיאדת נאגנו (1998) ביפן. הוא נפטר בגיל 97, חודשים ספורים לפני צאת הסרט לאקרנים.
הפקה

הזכויות לסרט קולנוע על בסיס סיפור חייו של זמפריני נרכשו על ידי אולפני יוניברסל עוד בשנת 1956, אך הפקה שלו לא יצאה אל הפועל. רק לאחר הצלחת ספרה של לורה הילנברנד "בלתי שביר: סיפור הישרדותו הלא ייאמן של טייס במלחמת העולם השנייה", שיצא לאור ב-2010, צברה ההפקה תאוצה והזכויות לסרט על בסיס הספר נרכשו על ידי האולפנים ב-2011. לבמאית הסרט נבחרה אנג'לינה ג'ולי שזהו סרט האולפנים הגדול הראשון שלה כבמאית. לג'ולי חברו האחים כהן שנבחרו לשכתב את התסריט.
צילומי הסרט החלו באוקטובר 2013 באוסטרליה, סצנות ההישרדות באוקיינוס בוצעו במכל מים באולפנים בגולד קוסט, צילומי השטח נעשו באתרים בניו סאות' ויילס וצילומי אולפן בסידני.
הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית בחג המולד 2014. הסרט קיבל ביקורות שליליות בארצות הברית ולא קיבל אפילו מועמדות אחת לגלובוס הזהב, אך הפך לשובר קופות מפתיע שהכניס 90 מיליון דולר בשבועיים הראשונים להקרנתו.
שחקנים

ג'ק אוקונל - בתפקיד לואי זמפריני
סי. ג'יי. ואלרוי - לואי זמפריני בילדותו
מייאבי - בתפקיד מוטסוהירו וטאנבה הסמל היפני, שכינויו "הציפור"
דונל גליסון - בתפקיד פיל, טייס המפציץ, אחד מהשלושה ששרדו את התרסקות המטוס
פין ויטרוק - בתפקיד מאק, איש צוות אוויר, אחד מהשלושה ששרדו את התרסקות המטוס
גארט הדלונד - בתפקיד קומנדר ג'ון פיצג'רלד, מאסירי המחנה
ג'יי קורטני - בתפקיד קאפ, אחד מטייסי המפציץ
אלכס ראסל - בתפקיד פיט זמפריני, אחיו של לואי
ג'ון מגארו - בתפקיד פרנק אי. טינקר
ספנסר לופרנקו - הארי ברוקס
ברין צ'פמן-פאריש - שבוי מלחמה
הערות שוליים

↑  Angelina Jolie breaks the curse of 'Unbroken', לוס אנג'לס טיימס, 18 באפריל 2014
↑  אקונומיסט, נערה עם להיט ביד, באתר הארץ, 10 במאי 2012
↑  Angelina Jolie Confirmed to Direct 'Unbroken' in Australia, אתר hollywoodreporter.com
↑  איתמר זהר, אנג'לינה ג'ולי לא נשברת, באתר הארץ, 4 בינואר 2015
לאוטרארהורן

ערך זה עוסק בהר ברכז האלפים הברניים המתנשא לגובה 4,042 מטרים. אם התכוונתם להר אחר באותו הרכס המתנשא לגובה של 3,737 מטרים, ראו .
| --- | --- |

לאוטרארהורן
 מידע כללי
 גובה:  4,042
 מדינה:  שווייץ 
 מיקום:  קנטון ברן, שווייץ
 רכס הרים:  האלפים הברניים
 אורך הרכס:  100 קילומטר
 העפלה ראשונה:  8 באוגוסט 1842
 קואורדינטות:  46°35′00.2″N 8°07′42.3″E﻿ / ﻿46.583389°N 8.128417°E﻿ / 46.583389; 8.128417
  (למפת שווייץ מוגדלת) ברן בזל ז'נבה ציריך לוגאנו לוזאן לוצרן סנט גאלן כור צרפת גרמניה איטליה אוסטריה ליכ.לאוטרארהורן(למפת שווייץ רגילה) ברן בזל ז'נבה ציריך לוגאנו לוזאן לוצרן סנט גאלן כור צרפת גרמניה איטליה אוסטריה ליכ.לאוטרארהורן(למפת ברן רגילה) ברן ביל/ביין תון בורגדורף לנגנטל שפיץלאוטרארהורן(למפת ברן מוגדלת) ברן ביל/ביין תון בורגדורף לנגנטל שפיץלאוטרארהורן
 
לאוטרארהורן (בגרמנית: Lauteraarhorn) הוא הר ברכס האלפים הברניים המתנשא לגובה 4,042 מטר, בקנטון ברן בשווייץ.
ההר שוכן מדרום להר שרקהורן וצפונית להר הפינסטרארהורן.
ההעפלה הראשונה להר הייתה ב-8 באוגוסט 1842 על ידי פייר ז'אן אדוארד דזור, כריסטיאן גירארד, ארנולד אשר וון דה לינט עם המדריכים מלכיאור באנהולצר וג'ייקוב לאוטהולד.
יחסי איטליה–פורטוגל

| יחסי איטליה–פורטוגל |
| --- | --- |
איטליה: פורטוגל


איטליה: פורטוגל
שטח (בקילומטר רבוע)
301,340: 92,090
אוכלוסייה
59,293,250: 10,421,898
תמ"ג (במיליוני דולרים)
2,254,851: 287,080
תמ"ג לנפש (בדולרים)
38,029: 27,546
משטר
רפובליקה

יחסי איטליה–פורטוגל הם יחסי החוץ בין איטליה לבין פורטוגל. מאז איחוד איטליה בשנת 1861, המדינות מנהלות יחסים דיפלומטיים ישירים.
היחסים בין המדינות החלו בתקופת האימפריה הרומית. כיום שתי המדינות חברות בארגוני האיחוד האירופי, אזור שנגן גוש האירו, נאט"ו, ה-OECD, הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה (OSCE), האיחוד הלטיני, ארגון הסחר העולמי, הבנק העולמי וארגוני האו"ם השונים. בנוסף, מאז שנת 2018 יש לאיטליה מעמד של משקיפה בקהילת המדינות הדוברות פורטוגזית. כמו כן קיימים בין המדינות סחר הדו-צדדי, קהילות מהגרים הדדיים וחילופי תרבות אינטנסיביים, וכן תיירות הדדית חזקה.
שתי המדינות הם מדינות קתוליות, אשר מרכזן נמצא בוותיקן, רומא, ובעבר אף כיהן פורטוגזי כאפיפיור - יוחנן העשרים ואחד.
הגירה

מאז תקופת האימפריה הרומית, קיימת הגירה הדדית בין שתי המדינות. הם אינם מייצגים קהילה בולטת במיוחד במדינה האחרת, גם בשל הסיטואציות החברתיות התרבותיות והכלכליות הדומות בשתי המדינות.
בשנת 2015 נרשמו בקונסוליות הפורטוגלית באיטליה 11,673 איש, מתוכם 6,305 נולדו בפורטוגל, האחרים הם בעיקר ילידי איטליה מהגרים פורטוגזים ובעיקר אזרחים הקשורים לפורטוגל. 6,088 תושבים איטלקיים רשומים כאזרחים פורטוגזים אצל הרשויות. בשנת 2016 הם הכניסו לפורטוגל 3.94 מיליון אירו (2015: 4.07 מיליון אירו; 2013: 22.14 מיליון אירו; 2010: 14.74 מיליון אירו; 2005: 6.09 מיליון אירו; 2000: 6.04 מיליון אירו).
בשנת 2016 נרשמו בפורטוגל 8,523 אזרחי איטליה, מתוכם כמעט מחציתם במחוז ליסבון. בשנת 2016 הם הכניסו לאיטליה 1.88 מיליון אירו (2015: 1.64 מיליון אירו, 2013: 2.41 מיליון אירו, 2010: 1.87 מיליון אירו, 2005: 2.43 מיליון אירו, 2000: 0.77 מיליון אירו).
כלכלה

ללשכת המסחר הפורטוגזית AICEP קיים סניף במילאנו. בליסבון קיימת לשכת המסחר האיטלקית-פורטוגזית Camera di Commercio Italiana per il Portogallo, בנוסף לסניפים דו צדדיים של מגזרים בודדים.
בשנת 2016 ייצאה פורטוגל סחורות ושירותים בשווי 2,376.9 מיליון אירו לאיטליה (2015: 2,236.4 מיליון אירו, 2014: 2,189.0 מיליון אירו, 2013: 2,125.3 מיליון אירו, 2012: 2,228.3 מיליון אירו). חלק הסחורות הסתכם ב-1,726.1 מיליון אירו, מתוכם 13.6% מוצרים חקלאיים, 13.2% מכונות וציוד, 10.6% כלי רכב וחלקי רכב, 8.5% נייר ותא, 7.5% פלסטיק וגומי, ובגדים 6.8%.
באותה תקופה איטליה סיפקה פורטוגל מוצרים ושירותים בשווי 3,604.1 מיליון אירו (2015: 3,515.3 מיליון אירו, 2014: 3,299.2 מיליון אירו, 2013: 3,104.2 מיליון אירו, 2012: 3,122.7 מיליון אירו). חלק הסחורות הסתכם ב-3,358.1 מיליון אירו, מתוכם 25.1% מכונות וציוד, 10.1% מוצרים כימיים-תרופתיים, 10.1% מוצרי מתכת, 8.3% טקסטיל, 8.2% כלי רכב וחלקי רכב ו-6.5% פלסטיק וגומי.
זה מציב את איטליה במקום השביעי מבחינת יבוא מפורטוגל, ובמקום הרביעי מבחינת יבוא אליה, ואילו פורטוגל מדורגת במקום ה-29 מבחינת יבוא מאיטליה, ובמקום ה-39 מבחינת היצוא אליה.
קשר הדדי מתקיים במידה רבה בנושאי תיירות הדדית. עם הוצאות לינה של 265 מיליון אירו (2.1% מכלל לינות החוץ הזרות) ו-1 161 מיליון לינות לילה (3% מכלל לינות הלילה של תיירים זרים) בשנת 2016, התיירים האיטלקים הם בין הקבוצות הגדולות יותר של מבקרים זרים בפורטוגל.
נציגויות דיפלומטיות

איטליה מחזיקה בפורטוגל שגרירות בליסבון, ו-3 קונסוליות באלבופיירה, פונשל ופורטו. מאידך, פורטוגל מחזיקה שגרירות ברומא, ו-10 קונסוליות בבארי, בולוניה, ג'נובה, ליוורנו, מילאנו, נאפולי, פאלרמו, טריאסטה, טורינו וונציה.
כרישי עפיפון

| כרישי עפיפון |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
מחלקה:: דגי סחוס
סדרה:: קוצנאים
משפחה:: כרישי עפיפון
שם מדעי
 Dalatiidae ‏גריי, 1851
קמוט-שפה
כרישי עפיפון (שם מדעי: Dalatiidae) היא משפחה של דגי סחוס מסדרת הקוצנאים החיים באוקיינוס הפתוח. במשפחה 7 סוגים ובהם 10 מינים.
מאפיינים

כרישי עפיפון קטנים בממדיהם, ואורכם אינו עולה על שני מטרים. הם בעלי גוף מוארך, ראשים מגודלים, חרטום קצר, עיניים מגודלות בצידי הפנים ושיניים חותכות גדולות ומשוננות. חלק מהמינים מסוגל להאיר חלק מאיבריהם, פעולה המסייעת בציד מזון. סנפיריהם העליונים מזכירים במראם עפיפונים, ומכאן שמם.
טרפם העיקרי של הכרישים הוא בעלי חיים קטנים מהם. המין כריש סיגר נטפל לחיות ים גדולות ממנו, וקורע פיסות עור בתנועה סיבובית כמקור למזון.
סוגים

סוג ומין יחיד Euprotomicroides zantedeschia
סוג ומין יחיד Heteroscymnoides marleyi
סוג ומין יחיד Mollisquama parini
סוג ומין יחיד קמוט-שפה (Dalatias licha)
Isistius - בו כריש סיגר
סוג ומין יחיד Euprotomicrus bispinatus
Squaliolus
הערות שוליים

↑  תרגום לא רשמי מאנגלית kitefin sharks
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007532759005171
לא ניתנת לשליטה

| --- | --- |

 שיר הנושא:  Me Verás
 סוגה:  דרמה פוליטית
 יוצרים:  Epigmenio Ibarra 
 שחקנים:  קייט דל קסטיו  Eréndira Ibarra  אלברטו גרה  Luis Roberto Guzmán 
 ארץ מקור:  מקסיקו
 שפות:  ספרדית
 מספר עונות:  2
 מספר פרקים:  27
 הפקה
 חברת הפקה:  Argos Comunicación
 הפצה:  נטפליקס 
 אורך פרק:  40-36 דקות
 שידור
 רשת שידור:  נטפליקס
 תקופת שידור מקורית:  24 במרץ 2017 – 14 בספטמבר 2018
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
לא ניתנת לשליטה (בספרדית: Ingobernable) היא סדרת טלוויזיה מקסיקנית, מז'אנר הדרמה הפוליטית, בכיכובה של קייט דל קסטיו. הסדרה עלתה לנטפליקס ב-24 במרץ 2017. דל קסטיו מגלמת את הגברת הראשונה של מקסיקו, אמיליה אורקיזה, ואריק הייסר מגלם את הנשיא, דייגו נאווה. הזוג הנשיאותי דוחף לשלום פנימי בארצם, אך הדבר הופך להיות קשה יותר ויותר ככל שמתעוררים אתגרים בלתי צפויים ושערורייה גדולה מתחילה להתפתח. אלישיה ג'זיז, אלסיו ולנטיני פדילה, ארנדירה איברה, ואלווארו גררו מגלמים דמויות משניות כבתם ובן הזוג, ראש המטה של הנשיא ומזכיר הפנים, בהתאמה. נטפליקס חידשה את הסדרה לעונה שנייה שהפכה זמינה בשירות הסטרימינג שלה ב-14 בספטמבר 2018.
עלילה

אמיליה אורקיזה היא הגברת הראשונה של מקסיקו ויש לה תוכניות לשיפור תנאי המדינה בזכות מחויבותה להילחם למען השלום. כאשר אמיליה מתחילה לאבד את האמון בבעלה, הנשיא דייגו נאווה, היא נמצאת בצומת דרכים והיא תצטרך למצוא דרך להתמודד עם אתגר גדול ולגלות את האמת.
שחקנים ודמויות > דמויות ראשיות

קייט דל קסטיו בתפקיד אמיליה אורקיזה: הגברת הראשונה של מקסיקו
ארנדירה איברה כאנה ורגאס-ווסט: ראש המטה של משרד הנשיא
אלברטו גרה בתפקיד קאנק לאגוס
אריק הייסר כדייגו נאווה מרטינז: נשיא מקסיקו
לואיס רוברטו גוזמן בתפקיד פיט ואצקז: סוכן סוכנות הביון המרכזית
אלווארו גררו בתפקיד חוסה ברקט: שר הפנים, ולאחר מכן נשיא ארצות הברית
לואיס ארנסטו פרנקו בתפקיד סנטיאגו סלזר
שחקנים ודמויות > דמויות משניות

פרננדו לוחאן בתפקיד תומאס אורקיזה, תעשיין מיליונר ואביה של אמיליה.
אאידה לופז בתפקיד צ'לה לאגוס, דודתו של קאנט ואחותה של דולורס
אלישיה חזיז בתפקיד מריה נאווה אורקיזה, בתם של אמיליה ודייגו.
אלסיו ולנטיני פאדילה בתפקיד אמיליאנו נאווה אורקיזה, בנם של אמיליה ודייגו.
מרקו טרוויניו בתפקיד אגוסטין אגירו, מזכיר ההגנה הלאומי
מריה דל כרמן פריאס בתפקיד דולורס לאגוס, אומנת ילדיה של אמיליה ואימו של קאנט.
תמרה מזאראסה בתור זיאן טורס
הרולד טורס בתפקיד כריס לופז
מריאנה בורלי בתפקיד דניאלה חורטדו
הרנן דל ריגו בתפקיד ברונו אלמדה
מיצי מייבל קדנה בתפקיד סיטלאלי לופז "לה מוסקה"
לורדס רואיז "לה ריינה דל אלבור" בתור מצ'ה
ג'ימי אוסוריו בתפקיד אמנדה
מנואל בלבי בתפקיד חורחה אנטוניו
לורדס רייס כסופיה
חואן פבלו מדינה בתפקיד הגנרל ראול מחיה
מקסי איגלסיאס בתפקיד אובני, האקר שמנהל רומן עם צ'לה.
מרינה דה תבירה בתפקיד פטרישיה ליברמן
קלודט מאייה בתפקיד אופליה פרדה
הערות שוליים

↑  Vargas, Andrew (2 בפברואר 2017). "Kate del Castillo's Netflix Series Ingobernable Has a Release Date". נבדק ב-25 במרץ 2017 – via remezcla.com. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Spangler, Todd (23 ביולי 2015). "Netflix Orders Ingobernable Mexican Political Drama Series Starring Kate del Castillo". Variety. נבדק ב-19 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Petski, Denise (2017-02-02). "Kate Del Castillo Netflix Series Ingobernable Gets March Premiere Date". Deadline Hollywood (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2017-04-07. Deadline.com
↑  Netflix US & Canada (2017-04-27), Ingobernable | Season 2 Announcement [HD] | Netflix, נבדק ב-2017-04-27
לאוטרברונן

| --- | --- |
סמל לאוטרברונןסמל לאוטרברונן

 מדינה:  שווייץ שווייץ
 קנטון:  ברן (קנטון) ברן
 מחוז:  אינטרלאקן-אוברהסלי
 שפה רשמית:  גרמנית 
 שטח:  164.4 קמ"ר
 גובה:  795 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  2,290 (31 בדצמבר 2018)
 קואורדינטות:  46°35′59″N 7°54′31″E﻿ / ﻿46.599722222222°N 7.9086111111111°E﻿ / 46.599722222222; 7.9086111111111 
 אזור זמן:  UTC+1
 https://www.lauterbrunnen.ch/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת שווייץ מוגדלת) ברן בזל ז'נבה ציריך לוגאנו לוזאן לוצרן סנט גאלן כור צרפת גרמניה איטליה אוסטריה ליכ.לאוטרברונן(למפת שווייץ רגילה) ברן בזל ז'נבה ציריך לוגאנו לוזאן לוצרן סנט גאלן כור צרפת גרמניה איטליה אוסטריה ליכ.לאוטרברונן(למפת ברן רגילה) ברן ביל/ביין תון בורגדורף לנגנטל שפיץלאוטרברונן(למפת ברן מוגדלת) ברן ביל/ביין תון בורגדורף לנגנטל שפיץלאוטרברונן  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
לאוטרברונן (באנגלית: Lauterbrunnen) הוא כפר ועירייה במחוז המנהלי אינטרלאקן-אוברהסלי בקנטון ברן בשווייץ. העירייה כוללת את הכפרים האחרים וונגן, מורן, גימלוואלד, סטכלברג ואיזנפלו, כמו גם כמה כפרים נוספים. אוכלוסיית הכפר לאוטרברונן קטנה מזו של וונגן, אך גדולה מזו של האחרים.
העירייה כוללת את עמק לאוטרברונן שממוקם למרגלות האלפים הברניים.
כרישי הים האדום

| --- | --- |

עטיפת הספר בעברית
 מידע כללי
 מאת:  הרז'ה
 שפת המקור:  צרפתית
 סוגה:  קומיקס
 הוצאה
 הוצאה:  Casterman
 תאריך הוצאה:  1958
 מספר עמודים:  62
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  מ. מזרחי
 תאריך:  2011
 תרגום:  אורי פינק
 סדרה
 סדרת ספרים:  הרפתקאותיו של טינטין
 ספר קודם:  פרשת קלקולוס
 הספר הבא:  טינטין בטיבט
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  003256649
כרישי הים האדום הוא הספר ה-19 בסדרת הקומיקס הרפתקאותיו של טינטין מאת הרז'ה. רצועות הקומיקס של הספר הוצגו לראשונה בשנת 1958 בצבע. הספר תורגם לעברית בשנת 2011 על ידי אורי פינק.
רקע ופרסום

הרז'ה קיבל את ההשראה לעלילת הספר לאחר שקרא כתבה עיתונאית הטוענת לקיום סחר עבדים בעולם הערבי, ובפרט סחר באפריקאים היוצאים אל מכה.
בנוסף, לפני כתיבת הספר קרא הרז'ה את הספר Balzac et son monde (בלזק ועולמו), ביוגרפיה של אונורה דה בלזק שכתב ידידו פליצ'ן מרסו, והתרשם מהאופן שבו המשיך בלזק להשתמש בדמויות מספריו הקודמים. לאחר מכן אימץ הרז'ה את הרעיון בכרישי הים האדום, שבו מופיעות שוב דמויות רבות מהספרים המוקדמים בסדרה (אלן מהסרטן בעל צבתות הזהב, סניור אוליביירה דה פיגוארה מהסיגרים של פרעה, בן קליש אזעב מארץ הזהב השחור, דוקטור מולר מהאי השחור, המפקח דוסון מהלוטוס הכחול, גנרל אלקזאר מהאוזן השבורה ועוד).
כדי לצייר את הספינה "רמונה" באופן מדויק, הפליגו הרז'ה ועוזרו בוב דה מור על סיפונה של ספינת מטען שוודית מאנטוורפן לגטבורג ובחזרה, ובמהלך ההפלגה צילמו וציירו סקיצות של הספינה. הרגה אסף גם קטעי עיתונות המתארים יכטה בבעלותו של איל הספנות היווני אריסטוטלס אונאסיס, והשתמש בהם כבסיס לתיאור ה"שחראזדה". המטוסים והמכוניות בסיפור צוירו על ידי רוג'ר ללופ, אחד מעובדי אולפני הרז'ה. הארמון החצוב בסלע בו הסתתר בן קליש אזעב מבוסס על מקדש אלחזנה שבפטרה, אותו ראה הרז'ה במגזין של נשיונל ג'יאוגרפיק.
שינויים בין המהדורות

הרז'ה הואשם ביחס גזעני כלפי דמויות כהות עור בספר טינטין בקונגו, וניסה לתקן תדמית זו בספר הנוכחי בו טינטין משחרר עבדים אפריקאים. למרות זאת גם ספר זה ספג ביקורת על גזענות, בעיקר בגלל שפתם העילגת וקשיי ההבנה של העבדים. הרז'ה התייחס ברצינות להאשמות אלה וביצע שינויים קטנים במהדורה הבאה שהודפסה ב-1967, בעיקר בסגנון הדיבור של העבדים. הוא גם שינה את נוסח מכתבו של בן קליש אזעב לטינטין והפך אותו לרשמי יותר. הרז'ה גם הביע צער על כך שתיאר הריגת כריש בספר, אך לא שינה זאת.
מקדש אל-ח'זנה בפטרה, ששימש השראה לציור ארמונו של בן קליש אזעב
כפר הנוער ניצנים

כפר הנוער ניצנים, 1964
מצפה
רמון
מצפה
רמון
כפר הנוער ניצנים, היה כפר נוער ישראלי שפעל משנת 1949 ועד שנת 1989.
ההקמה

"כפר הנוער ניצנים" יושב בשטח שאוכלס קודם לכן על ידי קיבוץ ניצנים שבמהלך מלחמת העצמאות נכבש ונהרס ידי הצבא המצרי. לאחר שצה"ל שב וכבש את אזור ניצנים הוקם הקיבוץ מחדש במרחק של 4 קילומטרים דרום מזרחית מהמקום בו שכן. המחלקה לעליית הנוער של הסוכנות היהודית החליטה להחיות את היישוב, ועל הריסות הקיבוץ שחרב הקימה בשנת תש"ט (1949) את "כפר הנוער ניצנים". תנועת הנוער הציוני שיגרה למקום צוות מחנכים שהתמקם בתחילה במבנה שנותר במקום לאחר מלחמת העצמאות : "בית השייח'" או בית "הארמון" ולימים גם "המצודה" - מבנה דו קומתי עתיר חדרים ומרפסות שנרכש בתחילת שנות ה-40 של המאה ה-20 על ידי המתיישבים הראשונים של קיבוץ ניצנים. כעבור זמן קצר הגיעו למקום ראשוני התלמידים והחניכים והחלה פעילות חינוכית ולימודית.
בקרבת המקום נותרו גם בניינים הרוסים של מחנה בריטי גדול, וחלק מכפר הנוער התבסס על כניסה למבנים משופצים של אותו מחנה. בסיוע הסוכנות היהודית בנו ושיפצו המתיישבים הראשונים וקבוצת החניכים הראשונה את המבנים במקום, תוך הוספת מבנה חדר אוכל ואירועים, רפת, לול, מוסך לכלים חקלאיים, נגריה, מסגריה, מכבסה עצמאית ועוד מבני שירותים ומנהלה. במשך הזמן נוספו מבנים נוספים, ביניהם בית ספר ומבני פנימייה, נחפרה באר שהעבירה מים למגדל המים שנותר עוד מימי המחנה הבריטי. כמו כן הותקן גנרטור שסיפק חשמל לזמן מוגבל בשעות הלילה.