stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יורם (מלך ישראל)
המלחמה במואב

על פי התנ"ך, בתקופת שלטונו של אחאב מלך ישראל, הייתה ממלכת מואב משועבדת לישראל, ומישע מלך מואב היה נותן למלך ישראל מס שנתי קבוע מהצאן הרב שהיה ברשותו. עם מות אחאב במלחמה מול ארם ועליית בנו אחזיה לשלטון, מרד בו מישע והפסיק לתת לו את המס הקבוע. רק לאחר מותו של אחזיה וחמש שנים בהן מלך יהורם, החליט יהורם לצאת למלחמה במואב, ולצורך כך ביקש עזרה מיהושפט מלך יהודה. יהושפט נענה: "אֶעֱלֶה כָּמוֹנִי כָמוֹךָ כְּעַמִּי כְעַמֶּךָ כְּסוּסַי כְּסוּסֶיךָ". אל מסע המלחמה המשותף הצטרף גם מלך אדום, שהיה כפוף לממלכת יהודה.
הצבאות יצאו אל מואב דרך ארץ אדום המדברית, ולאחר שהתעורר מחסור במים פנו המלכים לנביא אלישע שחולל נס והנחל היבש התמלא מים, באירוע המתואר כמעין שיטפון מדברי. חיילי מואב ראו את המים בצבע אדום בשל השתקפות השמש, וסברו שהמלכים הסתכסכו ביניהם, ונותר להם רק לבוא לקחת את השלל. כשהגיעו אל מחנה ישראל התגברו עליהם המלכים והכו אותם. בעלי הברית פלשו למואב והחריבו את אזוריה הכפריים, אולם מישע מלכה התבצר בעיר בירתו קיר.
מסע המלחמה הסתיים במעשה חריג מצידו של מלך מואב, שסיים את המצור על קיר בנסיגה ללא הכרעה: "וַיַּרְא מֶלֶךְ מוֹאָב כִּי-חָזַק מִמֶּנּוּ הַמִּלְחָמָה וַיִּקַּח אוֹתוֹ שְׁבַע-מֵאוֹת אִישׁ שֹׁלֵף חֶרֶב לְהַבְקִיעַ אֶל-מֶלֶךְ אֱדוֹם וְלֹא יָכֹלוּ: וַיִּקַּח אֶת-בְּנוֹ הַבְּכוֹר אֲשֶׁר-יִמְלֹךְ תַּחְתָּיו וַיַּעֲלֵהוּ עֹלָה עַל-הַחֹמָה וַיְהִי קֶצֶף-גָּדוֹל עַל-יִשְׂרָאֵל וַיִּסְעוּ מֵעָלָיו וַיָּשֻׁבוּ לָאָרֶץ". שני פירושים מרכזיים ניתנו למעשה: לפי הפירוש הראשון, מישע לקח את בנו הבכור והקריבו כקורבן אדם, והמעשה עורר זעם אלוהי כלשהו על ישראל או פחד גדול בקרב הלוחמים שהאמינו בכוחו של הקורבן. לפי הפירוש השני, מישע נכשל בניסיונו לפרוץ את המצור מול מלך אדום, אך הצליח לשבות את בנו (או שהוא היה ברשותו קודם לכן בתור בן ערובה), יורש העצר האדומי, ואותו המית על החומה לעיני הצרים. המעשה עורר את זעמם של האדומים, והביא לפירוקה של ברית המלכים, או הוריד את המורל בקרב צבאותיהם וגרם להם לסגת. פירוש זה מסתמך על פסוק מספר עמוס, בו הנביא מונה בין פשעיו הגדולים של מואב את ”שָׂרְפוֹ עַצְמוֹת מֶלֶךְ אֱדוֹם לַשִּׂיד” (ספר עמוס, פרק ב', פסוק א').
לא ידוע באיזו מידה חזרה השליטה על ארץ המישור לידי ישראל, אך מהמסופר בספר מלכים על פלישת חזאל עד הארנון, ניתן ללמוד שבימי יהוא היה המישור כולו או בחלקו בידי ישראל: "בַּיָּמִים הָהֵם הֵחֵל ה' לְקַצּוֹת בְּיִשְׂרָאֵל וַיַּכֵּם חֲזָאֵל בְּכָל-גְּבוּל יִשְׂרָאֵל. מִן-הַיַּרְדֵּן מִזְרַח הַשֶּׁמֶשׁ אֵת כָּל-אֶרֶץ הַגִּלְעָד הַגָּדִי וְהָראוּבֵנִי וְהַמֲנַשִּׁי מֵעֲרֹעֵר אֲשֶׁר-עַל-נַחַל אַרְנֹן וְהַגִּלְעָד וְהַבָּשָׁן".
הממצא הארכאולוגי מצבת מישע הוא מקור חוץ מקראי לאירועים ובו מתוארת מרידתו בישראל וכיבושיו בארץ-עטרות וארץ גד. לא ברור האם נכתבה לפני מסע המלחמה שהוביל יורם או לאחריו.
דמותו של יורם בסיפורי אלישע

סיפורי הנביא אלישע בספר מלכים משולבים בתקופת המלך יורם, אך שמו לא נזכר בהם במפורש והמלך נקרא "מלך ישראל" בלבד. בשל כך ישנה מחלוקת פרשנית האם הסיפורים עוסקים ביורם או במלך אחר. לשיטת המפרשים שמדובר ביורם, הנסמכת על הסדר הכרונולוגי הפשוט והרווח לצד ראיות נוספות, יוצא שניתן ללמוד רבות מהסיפורים על אופיו של יורם, ועל יחסיו עם אלישע.
בסיפורים אלו מגלה מלך ישראל חוסר אונים, ונטייה להישבר במצבי לחץ. בסיפור על צרעת נעמן, לאחר ששמע על בקשת מלך ארם לריפוי שר צבאו, חושש מלך ישראל שמדובר מהתגרות שתוביל למלחמה, והוא קורע את בגדיו, ואלישע נוזף בו על תגובתו. בסיפור המצור הארמי על שומרון מגלה מלך ישראל השתתפות בסבלם של תושבי העיר, ולאחר שהוא שומע על זוועות הרעב השורר בעיר הוא קורע את בגדי מלכותו ונחשפים תחתיהם בגדי אבל. גם לאחר שצבא ארם נסוג משומרון מלך ישראל חושש לצאת מהעיר וטוען שמדובר במלכודת. בסיפור המלחמה במואב, בה נזכר שמו במפורש, יורם נחרד מאוד מהמחסור במים וחוזר פעמיים על קריאת ייאוש "כִּי קָרָא ה' לִשְׁלֹשֶׁת הַמְּלָכִים הָאֵלֶּה לָתֵת אוֹתָם בְּיַד מוֹאָב".
בחלק מהסיפורים מצטייר מלך ישראל באור חיובי יחסית, ונראה מהם שהפך בהדרגה מקורב לאלישע. בסיפור על לכידת הגדוד הארמי פונה המלך לאלישע בתואר 'אבי' ואף מבקש את רשותו להמית את החיילים הארמים, אך אלישע אוסר עליו ומורה לו לשלחם לחופשי. בסיפור האחרון מלך ישראל מגלה יחס מעריץ כלפי אלישע בשיחתו עם גיחזי, נערו של אלישע. יש מהמפרשים שסברו שהתקרבותו של יורם לאלישע היא הסיבה לכך שאלישע לא לקח חלק פעיל במרד נגדו, אלא שלח נער שימשח במקומו את יהוא למלך, ולא הופיע עוד בימי מלכי בית יהוא עד סיפור מותו בימי יואש.
הפיכת החצר בארם ועליית חזאל

לאחר קרב קרקר שנערך בין שלמנאסר השלישי, מלך אשור נגד ברית 'מלכי חוף הים', שבראשה עמד מלך ארם-דמשק, ארעה בדמשק הפיכת חצר. על הפיכה זו שהורידה את בן הדד השני והעלתה לשלטון את חזאל, מסופר בספר מלכים ב' סביב סיפוריו של אלישע הנביא והגשמת נבואת הפורענות של רבו אליהו.
לאור חטאיו של בית אחאב בעבודה הזרה, וכישלון המעמד בהר הכרמל, נצטווה אליהו על ידי האל להמליך את חזאל על ארם, את יהוא על ישראל ואת אלישע למשוח כנביא תחתיו. אליהו ביצע רק את משימתו האחרונה, והותיר ליורשו את האחרות.
שנים לאחר מכן, חלה בן הדד מלך ארם, ושלח את חזאל, שהיה עדיין פקיד מלכותי, עם מתנות לאלישע הנביא. אלישע מבקש מחזאל לספר לבן הדד כי יחלים ממחלתו, אך מספר לחזאל את האמת כי בן הדד ימות למעשה. נוסף לכך, ניבא אלישע לחזאל שימלוך על ארם, ותיאר בבכי את הפורענות הצפויה לישראל ממלכותו: ”וַיֹּאמֶר חֲזָאֵל מַדּוּעַ אֲדֹנִי בֹכֶה; וַיֹּאמֶר כִּי יָדַעְתִּי אֵת אֲשֶׁר תַּעֲשֶׂה לִבְנֵי יִשְׂרָאֵל רָעָה מִבְצְרֵיהֶם תְּשַׁלַּח בָּאֵשׁ וּבַחֻרֵיהֶם בַּחֶרֶב תַּהֲרֹג וְעֹלְלֵיהֶם תְּרַטֵּשׁ, וְהָרֹתֵיהֶם תְּבַקֵּעַ: וַיֹּאמֶר חֲזָהאֵל כִּי מָה עַבְדְּךָ הַכֶּלֶב כִּי יַעֲשֶׂה הַדָּבָר הַגָּדוֹל הַזֶּה; וַיֹּאמֶר אֱלִישָׁע הִרְאַנִי ה' אֹתְךָ מֶלֶךְ עַל אֲרָם.” בשובו של חזאל לדמשק חנק את בן הדד על מיטת חוליו ותפס את השלטון.
הלחץ הארמי על ממלכת ישראל החל כבר בימי יורם, שלחם בחזאל על רמות גלעד יחד עם אחזיה מלך יהודה ונפצע בקרב.
מרד יהוא וסופו של בית אחאב

על יחסי יורם עם ארם לא נשארו הרבה פרטים, ייתכן שיהורם השתתף בברית עם מלכי סוריה בשנים 848 לפנה"ס ו-845 לפנה"ס, משום ששלמנאסר השלישי מספר בכתובת האובליסק השחור (שורות 87–89, 92-93) שהוא נלחם גם בשנים אלו מול ברית "שנים-עשר מלכי חוף הים" שבראשה עמדו מלכי דמשק וחמת. על כל פנים, לאחר שנת 845 לפנה"ס, החליט יהורם, חרף אי הצלחתו המלאה במסעו נגד מואב, לתקוף את ארם. הוא יצא יחד עם אחזיהו מלך יהודה, שהיה גיסו, למלחמה נגד חזאל מלך ארם בניסיון לכבוש חזרה את רמות גלעד. מסתבר שיהורם ראה בחילופי השלטון בדמשק שעת כושר לתקוף את הארמים. המקרא מספר על כך: "וַיֵּלֶךְ אֶת-יוֹרָם בֶּן-אַחְאָב לַמִּלְחָמָה עִם-חֲזָאֵל מֶלֶךְ-אֲרָם בְּרָמֹת גִּלְעָד וַיַּכּוּ אֲרַמִּים אֶת-יוֹרָם. וַיָּשָׁב יוֹרָם הַמֶּלֶךְ לְהִתְרַפֵּא בְיִזְרְעֶאל מִן-הַמַּכִּים אֲשֶׁר יַכֻּהוּ אֲרַמִּים בָּרָמָה בְּהִלָּחֲמוֹ אֶת-חֲזָהאֵל מֶלֶךְ אֲרָם וַאֲחַזְיָהוּ בֶן-יְהוֹרָם מֶלֶךְ יְהוּדָה יָרַד לִרְאוֹת אֶת-יוֹרָם בֶּן-אַחְאָב בְּיִזְרְעֶאל כִּי-חֹלֶה הוּא".
סופו של יורם היה כאשר יהוא, המצביא הישראלי שצר על רמות גלעד, נמשח למלך ביוזמתו של אלישע הנביא ובתמיכת קציני הצבא. יהוא יצא ליזרעאל והרג את יורם מלך ישראל ויחד איתו את אחזיה מלך יהודה שביקר אותו. לאחר מות יהורם הרג יהוא את יתר צאצאי אחאב והשמיד מישראל את פולחן הבעל, כל זאת בהשראת נבואותיו של אליהו הנביא.
בכתובת תל דן, מקור חוץ מקראי שנתגלה בשנת 1994 ונכתב כנראה על ידי חזאל מלך ארם דמשק, נטען שחזאל הוא זה שהרג את יורם ואחזיה: "[וקתלת יהו]רם בר[אחאב] מלך ישראל וקתל[ת אחז]יהו בר [יהורם מל]ך בית. דוד" ותרגומו לכאורה - "והרגתי את יהורם בן אחאב מלך ישראל והרגתי את אחזיהו בן יהורם מלך בית-דוד" (שורות 7–9).
אולם ניתוח אחר של הכתובת מלמד שנכון לקרוא אחרת את הכתובת: במקומות בכתובת בהם תיאר חזאל במפורש את שהרג בעצמו הופיעה המילה 'ואקתל': "ואקתל מל (כן שב)ען אסרי אלפי רכב ואלפי פרש", וסביר להניח שאם היה חזאל טוען שהרג בעצמו גם את מלכי יהודה וישראל היה משתמש בבניין דומה, ומכאן שהמילה "וקתיל" בה השתמש מייחסת את הריגתם לגורם אחר - יהוא, או אולי הדד אלוהי ארם.
הערות שוליים

↑  במקרא ישנם שתי גרסאות לקרבת המשפחה בן יהורם מלך ישראל לעתליה. לפי גרסה אחת היא הייתה אחותו ולפי גרסה אחרת היא הייתה אחות אביו - אחאב.
↑  ספר מלכים ב', פרק ג', פסוקים ב'–ג'
↑  ספר מלכים ב', פרק ג'
↑  סדר עולם רבה, פרק יז
↑  ספר מלכים ב', פרק ג', פסוקים כ'–כ"ז
↑  רש"י, מלכים ב', פרק ג'
↑  בוסתנאי עודד ומיכאל קוכמן, מסע יהורם ויהושפט למואב, עולם התנ"ך - מלכים ב', דברי הימים, תל אביב 1999
↑  רד"ק, מלכים ב', פרק ג'
↑  מלבי"ם, מלכים ב', פרק ג'
↑  רלב"ג, מלכים ב', פרק ג'
↑  ספר מלכים ב', פרק י', פסוקים ל"ב–ל"ג
↑  אם אכן מדובר ביורם, אזי המלך הארמי הוא בן הדד השני, שהתגרה בעבר באביו אחאב, ולבסוף הרגו בקרב על רמות גלעד.
↑  ספר מלכים ב', פרק ה' ו-ח
↑  ספר מלכים ב', פרק ו', פסוקים כ"ד–ל'
↑  ספר מלכים ב', פרק ג', פסוק י' וי"ג
↑  ספר מלכים ב', פרק ו', פסוקים כ'–כ"ג
↑  ספר מלכים ב', פרק ח', פסוקים א'–ו'
↑  ר' משה אלשיך למשל.
↑  ספר מלכים ב', פרק ח', פסוקים י"ב–י"ג
↑  "וַיֵּלֶךְ אֶת יוֹרָם בֶּן-אַחְאָב לַמִּלְחָמָה עִם-חֲזָאֵל מֶלֶךְ-אֲרָם בְּרָמֹת גִּלְעָד, וַיַּכּוּ אֲרַמִּים אֶת-יוֹרָם" (ספר מלכים ב', פרק ח', פסוק כ"ח)
↑  ספר מלכים ב', פרק ח', פסוקים כ"ח–כ"ט; והמקבילה בספר דברי הימים ב', פרק כ"ב, פסוקים ה'–ו'
↑  בורנשטיין, א. תשס"ד. ממלכת ישראל בימי בית עמרי. חיבור לשם קבלת התואר "דוקטור לפילוסופיה" (דיסרטציה). אוניברסיטת בר-אילן. רמת גן. עמוד 128-132
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007502597605171  GND: 129841439  VIAF: 60173236   WorldCat (עם VIAF): 60173236
הפירמידה הגדולה של גיזה

חתך של הפירמידה
הפירמידה הגדולה של גיזה (הידועה גם בשם הפירמידה של ח'ופו, בערבית: هرم خوفو) היא העתיקה שבשבעת פלאי תבל של העולם העתיק, והיחידה מבין השבעה ששרדה עד ימינו. נהוג לחשוב שהיא נבנתה למען פרעה ח'ופו בן סנפרו מהשושלת ה-4, באמצע האלף השלישי לפנה"ס, ונועדה לשמש לו כקבר. הפירמידה נמצאת סמוך לעיר גיזה במצרים.
הפירמידה היא הישג הנדסי מרשים. מספר המעברים הפנימיים והחדרים בה גדול יותר מכל פירמידה מלכותית אחרת. בנייתה החלה באמצע האלף השלישי לפנה"ס ונמשכה כ-20–25 שנה.
לצד הפירמידה נמצאה בשנת 1954 הספינה של ח'ופו עשויה מארז לבנון. במקום בו נמצאה הספינה נבנה מוזיאון מיוחד לאחסון והצגת הספינה לאחר ששוחזרה.
ממפיס, הנקרופוליס שלה ושדה הפירמידות מדאהשור ועד גיזה הוכרזו על ידי אונסק"ו בשנת 1979 כאתר מורשת עולמית. בשנת 2007 קיבלה הפירמידה מעמד של כבוד במסגרת שבעת פלאי תבל החדשים.
הפירמידה הגדולה של גיזה היא הראשונה והגדולה ביותר מבין שלוש הפירמידות של גיזה, ונבנתה במהלך תקופת מלכותו של פרעה ח'ופו בן סנפרו מהשושלת הרביעית. היא נבנתה כקבר לח'ופו, ונועדה לשרת אותו בחיים שאחר המוות. על פי ההגות הדתית-פסיכולוגית במצרים העתיקה, הנשמה ממשיכה להתקיים לאחר המוות, ולכן הושקעו משאבים רבים בבניית קברים. הפירמידה, כשאר קברי מצרים, נמצאת בגדה המערבית של הנילוס, שכן לפי תפישת הדת המצרית שכנה ממלכת המתים במערב – מקום שקיעת השמש.
מימי סנפרו ואילך נבנתה מערכת מבני הפירמידות לפי תוכנית אחידה: הפירמידה ניצבת בתוך מתחם. מקדש המתים בנוי כנגד הפאה המזרחית של הפירמידה, ומבנה העמק שוכן בגבול הארץ המעובדת ומשמש כניסה לכל המערכת. דרך גישה משופעת מובילה ממבנה העמק למקדש המתים. בפירמידה הגדולה של גיזה, קבר העמק לא נחפר כיוון שהוא שוכן תחת כפר מודרני, ונראה שרובו הרוס. מקדש המתים הרוס ברובו גם הוא, אך במקור הייתה לו חצר מרוצפת בזלת שחורה (חלקה עדיין שם) ועמוד עשוי גרניט אדומה.
מבנה הפירמידה

ישנה סברה שמישור גיזה, הנמצא כ-8 ק"מ מקהיר, נבחר בגלל מסלעות אבן הסיד שהיו בו, אשר סיפקו חומר יציב לבניית הפירמידה. בסיס הפירמידה מכסה שטח של 53 דונם. אורך כל צלע בסיס הוא בממוצע 230.35 מטר, עם סטייה של פחות מ-20 ס"מ בין צד לצד. השיפוע הוא 52 מעלות, ומכאן ניתן להסיק כי הגובה המקורי היה 146.6 מטר. עקב בלאי, הגובה כיום הוא כ-138 מטר. פנים הפירמידה מורכב מ-210 שכבות מאוזנות של אבן גיר, ובסך הכל מכ-2,300,000 אבנים . בממוצע משקל כל אחת מהאבנים הוא 2.5 טון ומשקלה הכולל של הפירמידה הוא כ-6.5 מיליון טון.
בתהליך בניית הפירמידה הוכן האתר בתחילה, ולאחר מכן הובאו אבני החול והונחו זו על גבי זו. בוני הפירמידה כיסו את האבנים בשכבת ציפוי מיוחדת שהעניקה לפירמידה גימור סופי חיצוני, אולם שכבת ציפוי זו נשחקה ונעלמה עם השנים.
ישנן מספר תאוריות בדבר דרך בנייתה של הפירמידה. על פי תאוריה אחת נבנתה פלטפורמה ישרה או ספירלית שכוסתה במים ובבוץ והוגבהה ככל שנמשכה הבנייה, ועליה נגררו האבנים בקלות יחסית. תאוריה אחרת גורסת כי האבנים הונפו והונחו במקומן באמצעות מנופים אדירים.
פנים הפירמידה

פנים הפירמידה של ח'ופו הוא המורכב ביותר מבין הפירמידות. הכניסה לפירמידה מצפון, דרך מסדרון בשיפוע יורד המגיע לחדר קבר המלך, אשר נחצב בסלע האם אך מעולם לא הושלם (כלומר לא נקברה בו גופתו של ח'ופו). במרחק של כ-20 מטר מהכניסה, מסתעף מהמסדרון מעבר נוסף בשיפוע עולה המתחבר למעבר מישורי, המוביל לקבר המלכה ולגלריה הגדולה. קבר המלכה נבנה בגוף הפירמידה וכנראה תוכנן לקבורת המלך, לאחר שהעבודה על הקבר התת-קרקעי הופסקה. הגלריה נמצאת בגובה של 50 מטר מהפירמידה, וגובהה 8.74 מטר. בקצה העליון של הגלריה יש מעבר קצר, חסום ב-3 אבנים, המוביל לקבר המלך. מעבר נוסף, כמעט אנכי מתחתית הגלריה, מתחבר למסדרון המוביל לקבר הנטוש של המלך. נראה שהוא שימש כנתיב בריחה לעובדי הפירמידות אשר אטמו את החדר והמעבר לאחר קבורת המלך .
פנים הפירמידה > קבר המלך

הקבר עשוי אבן גרניט, בשונה משאר חלקי הפירמידה, ואמות המידה שלו שונות. יחידות המידה הקטנות של אבני הגרניט גדולות יותר מהיחידות ששימשו למדידת שאר הפירמידה. רק בבנייה זו האבנים סומנו ומוספרו, דבר המספק ראיה למערכת בנייה שנועדה להבטיח שכל אבן תוכל להתאים במדויק למקום שתוכנן, כלומר, הן למעשה יוצרו מראש. אין שרידי גרניט מסביב לפירמידה, מה שתומך בתאוריה כי הקבר נבנה בנפרד ממנה. הסברה היא שאבנים אלו נחתכו וגומרו באסואן, ואז הועברו לגיזה כיחידה מובנית.
מתחילת העבודה על הקבר, בוני הפירמידה של ח'ופו זיהו את הצורך להגן על תקרתו מחשש לקריסת הפירמידה שמעליו. כדי להוריד מהמשקל העצום של אבני הסיד שמעל הקבר הם בנו מעליו תשעה חדרי-אוורור, המהווים כ-160 שכבות מתוך הפירמידה. בשלושים השכבות הראשונות מעל קומת הקבר, בוני הפירמידות בנו חמישה חדרים בהם נשתמרו כתובות המהללות את המלך ח'ופו. החדרים הקטנים הללו ממוקמים אחד מעל השני, כאשר כל אחד מהם בעל תקרת גרניט, בדומה לתקרה בחדר הקבורה עצמו.
פנים הפירמידה > כניסה

הכניסה המקורית ממוקמת בצד הצפוני, 15 אמות מלכותיות (7.9 מ'; 25.8 רגל) מזרחית לקו המרכז של הפירמידה. לפני הסרת המעטפת, בימי הביניים, נכנסה הפירמידה דרך חור בשכבת הבנייה ה-19, כ-17 מטרים מעל מפלס הבסיס של הפירמידה. גובהה של אותה שכבה – 96 סנטימטרים (3.15 רגל) – מתאים לגודלה של מנהרת הכניסה המכונה בדרך כלל המעבר היורד.
גרפיטי רבים, מודרניים ברובם, חתוכים באבנים מסביב לכניסה. הבולט ביותר הוא טקסט גדול ומרובע של הירוגליפים שגולפו לכבודו של פרידריך ויליאם הרביעי, על ידי המשלחת הפרוסית של קארל ריצ'רד לפסיוס למצרים ב-1842.
פנים הפירמידה > מסדרון פנים צפון

בשנת 2016 צוות ScanPyramids זיהה חלל מאחורי שברוני הכניסה באמצעות מווגרפיה, אשר אושרה בשנת 2019, כמסדרון באורך של לפחות 5 מטרים (16 רגל), ועובר אופקית או בשיפוע כלפי מעלה (ולכן אינו מקביל למעבר היורד).
בפברואר 2023 נחקר המסדרון הצפוני במצלמה אנדוסקופית, ונחשפה מנהרה אופקית באורך של 9 מטרים (30 רגל) וחתך רוחבי של כ-2 על 2 מטרים (6.6 על 6.6 רגל). התקרה שלו נוצרת על ידי שברונים גדולים, כמו אלה הנראים מעל הכניסה המקורית וגם דומים לחדרי הקלה.
חוץ הפירמידה

הפירמידה הגדולה הייתה עטופה כולה באבן גיר לבנה. בלוקים מעובדים בדיוק הונחו בשכבות אופקיות והותאמו בקפידה יחד עם טיט, פניהם החיצוניים חתוכים בשיפוע והוחלקו במידה רבה. יחד הם יצרו ארבעה משטחים אחידים, בזווית של 51°50'40".
גובה השכבות האופקיות אינו אחיד אך משתנה במידה ניכרת. הנדבכים הגבוהים ביותר מבין 203 הנותרים נמצאים כלפי התחתית, והשכבה הראשונה היא הגבוהה ביותר בגובה 1.49 מטר (4.9 רגל). השכבות נוטות להיות רק מעט מעל 1 אמה מלכותית (0.5 מ', 1.7 רגל). תבנית לא סדירה בולטת כאשר מסתכלים על הגדלים ברצף, כאשר גובה השכבה יורד בהתמדה רק כדי לעלות שוב בחדות.
בקצה הפירמידה עמדה אבן פינה הידועה בשם פירמידיון. החומר ממנו היא עשויה נתון לספקולציות רבות; בדרך כלל מציעים אבן גיר, גרניט או בזלת, בעוד שבתרבות הפופולרית מדובר לרוב בזהב מלא, מוזהב או אלקטרום.
הפירמידה והכוכבים

בנוסף לחדרי הקבורה והמעברים הבנויים בתוכה, ישנם 4 פירים, המשמשים לפי התפישה המקובלת כפירי אוורור. ג'וליו מאגלי, טוען כי תפקיד זה תמוה לאור המאמץ הרב שהושקע בבניית הפירים, ומציע הסבר אחר. שני הפירים העליונים, היוצאים מקברו של המלך חוצים את הפירמידה באלכסון, מה שמוכיח כי תפיסתם כתעלות אוורור שגויה, שכן, אם אכן היה זה ייעודם הם היו צריכים להיבנות בצורה אנכית כדי שתהיה זרימת אוויר (יש לציין שהבניה האנכית קלה יתר לביצוע). בנוסף, העובדה כי הפירים מתחילים מכיוון צפון ודרום של הקבר, בשילוב הנתון שפאות הפירמידה מכוונות כלפי המרכז, מראים כי הם מכוונים לנקודות ספציפיות על פני המצהר.
לפי המצרים ישנו קשר הדוק בין תפיסת החיים שלאחר המוות לבין השמיים, ולכן יש להבין מה קורה בנקודות אלו במהלך הלילה. הפיר הצפוני בנוי בשיפוע של 31 מעלות ופונה אל כוכב הצפון שהיה בזמנו, אלפא דרקוניס (Thuban). הפיר הדרומי נמצא בשיפוע של 45 מעלות, ומצביע על החלק המרכזי בקבוצת הכוכבים אוריון. מכאן, שהפירים היו "תעלות כוכבים" המכוונות כלפי כוכבים בעלי משמעות מרכזית באסטרונומיה המצרית, כפי שמתואר בטקסטים מהפירמידות. שיפועם של הפירים אינו אחיד לכל אורכם, לכן הכוונה ל הייתה לצפות דרכם בכוכבים, אלא להוות משמעות סימבולית טהורה: הם נועדו לאפשר לנשמה של המלך להצטרף לכוכבים .
תארוך הפירמידה

הפירמידה הגדולה נקבעה כבת 4,600 שנים בשתי גישות עיקריות:
באמצעות ייחוסה לח'ופו ועידן הכרונולוגי, בהתבסס על עדויות ארכאולוגיות וטקסטואליות.
באמצעות תיארוך רדיואקטיבי של חומר אורגני שנמצא בפירמידה ונכלל באבן הגיר ממנה הפרמידה בנויה.
ראו גם

הפירמידות במצרים
הערות שוליים

↑  Janey Levy, The Great Pyramid of Giza: Measuring Length, Area, Volume and Angles (New York: the Rosen publishing group inc., 2007), p. 4.
↑  הערך "פירמידה", האנציקלופדיה העברית, כרך 27, עמ' 781, מהדורת 1974.
↑  הערך "פירמידה", האנציקלופדיה העברית, כרך 27, עמ' 780.
1 2  Kathryn A. Bard, an Introduction to the Archaeology of Ancient Egypt (Malden MA: Blackwell pub, (2008), p. 137.
↑  Giulio Magli, Architecture, Astronomy, and Sacred Landscape in Ancient Egypt (New York: Cambridge University Press, 2013), p. 74.
↑  an Introduction to the Archaeology of Ancient Egypt, p. 137 Kathryn A. Bard,
↑  Janey Levy, the Great Pyramid of Giza: Measuring Length, Area, Volume and Angles, p. 6
↑  Kathryn A. Bard, an Introduction to the Archaeology of Ancient Egypt, p. 137-138
↑  John Romer, the Great Pyramid: Ancient Egypt Revisited (New York: Cambridge, 2007), p. 391-392
↑  John Romer, the Great Pyramid: Ancient Egypt Revisited (New York: Cambridge, 2007 עמ' 394
↑  Giulio Magli, Architecture, Astronomy, and Sacred Landscape in Ancient Egypt, p. 78-79
↑  Giulio Magli, Architecture, Astronomy, and Sacred Landscape in Ancient Egypt, p. 80-81
| שבעת פלאי תבל |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| הפירמידה הגדולה של גיזה | הגנים התלויים בבבל | פסל זאוס באולימפיה | מקדש ארטמיס | המאוזוליאום בהליקרנסוס | הקולוסוס מרודוס | המגדלור באלכסנדריה |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007540906805171  BnF: cb11939303h (data)  GND: 4093545-0  LCCN: sh85057002  MusicBrainz: 349a2768-9e36-41c8-a7eb-6cd550232865  NKC: ph1215980  SUDOC: 027326578  VIAF: 247198851   WorldCat (עם VIAF): 247198851 
במעלה המסדרון המוליך לאולם הקבורה של המלך; ציור של ההולנדי קורנליס דה ברוין שביקר בגיזה ב-1681
הכניסה המקורית (למעלה משמאל)
יאיוי קוסמה

| --- | --- |

 לידה:  22 במרץ 1929 (בת 95) Matsumoto, האימפריה היפנית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קיוטו סיטי לאמנויות 
 תקופת הפעילות:  1957–2024 (כ־67 שנים) 
 תחום יצירה:  פיסול, אוקיו-אה 
 זרם באמנות:  אמנות מופשטת, אמנות פמיניסטית, אמנות עכשווית, פופ ארט 
 יצירות ידועות:  A Message of Love, Directly from My Heart unto the Universe 
 פרסים והוקרה:  פרס אשאסי (2000)  פרס ההצטיינות בתרבות (2009)  מסדר התרבות (2016)  פרס שדולת הנשים למפעל חיים בתחום האמנות (2006)  פרימיום אימפריאל (2010, 2006)  מסדר השמש העולה, דרגה רביעית 
 www.yayoi-kusama.jp
 
נקודות הפולקה הן מוטיב חוזר בעבודותיה של קוסמה. מיצג הדלעת הצהובה של יאיוי קוסמה מהאוסף של סטיב נסימה, מוזיאון תל אביב לאמנות
עיניים רואות החוצה - יצירה של יאיוי קוסמה
יאיוי קוסמה (ביפנית: 草間 彌生 או 弥生; נולדה ב-22 במרץ 1929) היא אמנית ילידת יפן מפורסמת, נציגה בולטת בתנועת האוונגרד באמנות העכשווית. עבודותיה מגוונות ומתפרשות על תחומים שונים של אמנות כגון ציור, קולאז'ים, פיסול ומיצגים שמשלבים תנועה ומדיה ויזואלית יחדיו. היא השפיעה על יצירתם של אמנים אמריקאים ידועים כמו אנדי וורהול וקלאס אולדנבורג.
ביוגרפיה

קוסמה נולדה ב-22 במרץ 1929 במצומוטו ביפן למשפחת סוחרים שבבעלותם משתלה וחוות זרעים. היא החלה לצייר תמונות של דלועים כבר בבית הספר היסודי ויצרה יצירות אמנות ששיקפו את ההזיות שלה. אמהּ התנגדה לפעילות האמנותית שלה ונהגה לקחת ממנה את עבודותיה. אמה כנראה גם התעללה בה פיזית. את אביה, קוסמה זוכרת כ״בחור שמסתובב ומפלרטט המון״.
האמנית ספרה, שאמה הייתה שולחת אותה לעיתים קרובות לעקוב אחרי מערכות היחסים של אביה עם נשים אחרות. חשיפתה לרומנים שניהל אביה החדירה בה חשש ורתיעה ממיניות, במיוחד כלפי הגוף הגברי. ״אני לא אוהבת סקס, הייתה לי אובססיה לסקס. כשהייתי קטנה ראיתי את אבי עם מאהבות שהיו לו. אמא שלי הייתה שולחת אותי לרגל אחריו. לא רציתי לקיים יחסי מין במשך שנים עם אף אחד״, אמרה.
כשהייתה בת עשר החלה קוסמה לחוות הזיות ״חיות״, אותן תיארה כ"הבזקים של הילה אור או שדות צפופים של נקודות״. הזיות אלה כללו גם פרחים שדיברו עם קוסמה ודפוסים בבד שקמים לתחייה, משתכפלים ובולעים אותו פנימה. ילדותה הטראומטית והחזיונות שחוותה מאז ילדותה הם המקור לסגנון האמנותי שלה.
יאיוי קוסמה החלה ליצור אמנות בגיל צעיר. בשנת 1948 החלה ללמוד ציור בקיוטו, ופיתחה עניין בסגנון המערבי. היא הייתה אחת הנשים הראשונות ביפן שלמדו אמנות, כיוון שביפן נשים הורשו ללמוד אמנות רק לאחר מלחמת העולם השנייה. היא החלה להציג את יצירותיה החל משנות ה-50 של המאה ה-20.
ב-1957 עברה לניו יורק בארצות הברית, שם הושפעה מהסגנון של אקספרסיוניזם מופשט. בשנות ה-60 החלה להיות מקושרת לתנועת הפופ ארט.
בשנת 1973 חזרה ליפן עקב מצבה הבריאותי, ובשנת 1977 אשפזה את עצמה מרצון בבית חולים פסיכיאטרי ברובע שינג'וקו של טוקיו, משם היא ממשיכה ליצור את אמנותה.
ב-2017 פתחה קוסמה את מוזיאון יאיוי קוסמה בטוקיו, ברובע שינג'וקו, בקרבת בית החולים בו היא מאושפזת.
באפריל 2020, בתקופת מגפת הקורונה, פרסמה שיר בו היא תוקפת את הנגיף ומאחלת לו שייעלם מן העולם. כמו כן פרסמה שורה של איורים המציגים אנשים הנתונים בהסגר ערב המגפה.
בנובמבר 2021 נפתחה תערוכת רטרוספקטיבה של עבודותיה במוזיאון תל אביב לאמנות. התערוכה כוללת כ־200 יצירות, מיצב עם 900 כדורי מראות וארבעה מ"חדרי האינסוף" של קוסמה. את התערוכה אצרה סוזן לנדאו, שהייתה מנהלת מוזיאון תל אביב והאוצרת הראשית שלו. התערוכה הוגדרה על ידי מגזין Theartnewspaper כאחת מעשר התערוכות הטובות בעולם לשנת 2021. התערוכה סוקרת בהרחבה את פועלה האמנותי עד כה ומתחקה אחר עבודתה ביפן, בארצות הברית ובאירופה, החל בציוריה ובפסליה המוקדמים וכלה במיצבים האופפים את הצופה מכל עבר.
יצירותיה

לאורך הקריירה שלה השתמשה יאיוי קוסמה במדיה מגוונת הכוללת ציור, קולאז', פיסול, מיצגים ומיצבים. היא מהאמנים הראשונים שחיברו בין טקסטיל, אופנה ואמנות. עבודותיה מציגות את העניין שלה בצבעים פסיכדליים, חזרתיות ודפוסים. עבודותיה מתבססות על אמנות מושגית, ומתייחסות גם לפמיניזם, מינימליזם, סוריאליזם וזרמים נוספים.
עבודותיה מאופיינות בדגמים אובססיביים של נקודות ורשתות המכסים משטחים בחזרתיות אינסופית. "חדרי אינסוף" מוקפי מראות ומיצבים גדולים שהיא יוצרת מעניקים לצופה חוויה רב־חושית סוחפת.
תערוכות

יצירותיה הוצגו בין השאר ברטרוספקטיבות גדולות במוזיאון ויטני לאמנות אמריקאית, המוזיאון לאמנות מודרנית ומוזיאון טייט מודרן. ב-1993 השתתפה בביאנלה ה-45 בוונציה בתערוכת יחיד שסבבה סביב מוטיב הדלעת. עבודותיה הוצגו בגלריות בניו יורק, באמסטרדם, בהאג, באסן, במילאנו, ברוטרדם ובוונציה.
פרסים

בשנת 2006, זכתה בפרס פרמיום אימפריאלה.
לקריאה נוספת

שרה סוזוקי, יאיוי קוסמה: מכאן עד לאינסוף, הוצאת אסיה, 2021
פאוסטו ג'ילברטי, יאיוי קוסאמה: האשה שציירה דלעות ונקודות עד האינסוף ובחזרה, הוצאת צלטנר, 2021
הערות שוליים

↑  Kate Deimling, Yayoi Kusama Writes of Hunger, Grudges, and Necking With Joseph Cornell in Her Odd Autobiography, ARTINFO France 16/05/12
1 2   נעמה ריבה, "המחלה היא יחסו של המין האנושי למין": מהו ייחודה של האמנית יאיוי קוסאמה?, באתר הארץ, 7 בנובמבר 2021
↑  אור רוזנשטיין‏, גילינו למה ישמש המבנה המסקרן שצץ בלב טוקיו, באתר וואלה, 16 באוגוסט 2017
↑  Yayoi Kusama's message to Covid-19: 'Disappear from this earth', באתר הגארדיאן, ‏15 באפריל 2020 (באנגלית)
↑  דנה גילרמן, תערוכת ענק של האמנית המצליחה בעולם תוצג במוזיאון ת"א, באתר כלכליסט, 24 באפריל 2021
1 2 3  יאיוֹי קוּסאמה: רטרוספקטיבה, באתר מוזיאון תל אביב לאמנות, ‏2021
↑   נעמה ריבה, מוזיאון בן חמש קומות שמוקדש לאמנית יאיוי קוסמה ייפתח היום בטוקיו, באתר הארץ, 1 באוקטובר 2017
↑   מאיה בקר, שני ספרי ילדים על יאיוי קוסאמה מספקים הצצה חלקית מאוד לסיפור חייה, באתר הארץ, 16 בדצמבר 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007372359905171  PLWABN: 9810609124605606  BIBSYS: 99018915  BNE: XX1735280  BnF: cb12046820j (data)  CANTIC: a11201307  CiNii: DA07713319  GND: 119299755  ISNI: 0000 0001 1885 9487  LCCN: nr91003643  LNB: 000250610  MusicBrainz: bf027516-3f7e-4ab7-9d93-a897eb1648ca  NDL: 00140055  NGV: 16779  NKC: xx0143565  NLA: 35292105  NLK: KAC201116576  NTA: 217379923  PIC: 14249  RERO: 02-A009293126  RKD: 122345  SELIBR: 301742  SNAC: w6fp1wq9  SUDOC: 059433736  TePapa: 61089  Trove: 900227  ULAN: 500122518  VIAF: 22415110   WorldCat (עם VIAF): 22415110
מלחמת שלושת ההיינריכים

האימפריה הרומית הקדושה 972–1032
מלחמת שלושת ההיינריכים (977–978) היה מרד קצר של שלושה נסיכים גרמנים בשם היינריך נגד הקיסר האימפריה הרומית הקדושה אוטו השני בשנים 977–978.