stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית הכנסת הספרדי הגדול, ימין משה
החיים בבית הכנסת עד שנת 1948

בתחילת דרכו שימש בית הכנסת את מתיישבי השכונה הספרדיים לתפילות, בהמשך התיישבו בשכונה גדולי תורה ורבנים חשובים שהתפללו ולימדו תורה בבית הכנסת. הגבאי והחזן הראשון ששירת בבית הכנסת (ואף היה אחד ממייסדיו) היה החכם יעקב חי בשמו השני בכור נסים (יעקב חי בכור נסים) ביחד עם הגבאי יוסף פרץ ששרת בבית הכנסת כחמישים שנה, שמשים נוספים היו מאיר אל בלנטי ומאיר חי גינו, רבנים ששרתו בבית הכנסת היו: הרב יוסף מרדכי הלוי, הרב שמואל נסים, אברהם פילוסוף וחנניה גבריאל והחזנים שמואל מיוחס, בכור נסים, יצחק דאסה, חיים פיררה, יוסף בורלא, מרדכי סוזין, כעזר כנגדם כפייטנים שימשו חכם אברהם רומנו ודוד בנבנישתי, השמש טיאנו אברהם שתפקידו להכריז לנשות השכונה על כניסת השבת והזמן להדלקת העששיות לשבת.
מנהג תפילת תיקון חצות התנהל שני מישורים, רבנים ספרדיים למדניים ערכו את התיקון בביתם, אך בעלי הבתים בשכונה נהגו להגיע לבית הכנסת הספרדי על מנת לערוך אותו שם, בבית הכנסת נערכו כיתות לימוד חזנות, פיוטים ותפילה בנוסח ספרדי לצעירי המקום על מנת להכשירם לשמש בבית הכנסת בימי חול ומועד.
הרב יצחק באדהב שחי בין השנים 1859–1942 שנהג לאסוף ולחקור כתבי יד וספרי תלמוד ותנך מהמאות השלוש עשרה, התגורר בדירה זעירה מתחת לבית הכנסת בחלקה הצפוני בסמוך לקמרון, בסמטה הקטנה שנקראה מעבר בדאהב בה גר בדירתו הקטנה, לאחר מותו נקבע שמה של הסמטה על שמו.
מתפלל ידוע נוסף בבית הכנסת היה בעל בית הדפוס המאסף, רבי בן ציון אברהם קואינקה שגם הוא עסק באיסוף כתבי עת וספרים, עוד מתפללים מפורסמים היו שמואל מיוחס ויצחק דאסה. רבה של בית הכנסת הספרדי לפני הפינוי היה הרב יעקב דאסה.
פינוי השכונה והמחאה החברתית לאחר 1967

מיד אחרי מלחמת ששת הימים חל מהפך ושכונות הקו העירוני הפכו אטרקטיביות הודות למיקומן. בהיעדר יכולת של התושבים לשלם על שיקום התשתיות בשכונה כפי שדרשו מהם, הבהירו להם כי עליהם להתפנות ממנה. תהליך הפינוי צבר תאוצה והפך לפעולה מאורגנת, ממוסדת ומכוונת. ב-1968 הופקעו הקרקעות מידי הדיירים על פי החלטת ועדת השרים לענייני ירושלים. הרשויות המוסמכות היו אמורות להביא לפינוי מלא של התושבים, להעמיד לרשות המפונים “דירות מתאימות בתנאים המקובלים בפינוי משכנות עוני”, לשפץ את הסמטאות ואת התשתיות ולשכן במקום אוכלוסייה מסוג אחר שתוכל להשקיע מכספה בבינוי. הביצוע נמסר לידי החברה לפיתוח מזרח ירושלים, חברה ממשלתית שהוקמה בשנת 1966 במטרה לפתח ולשקם את שכונת ימין משה ושכונת ממילא שהיו שכונות ספר. משנת 1967 שימשה החברה כזרוע הביצועית העיקרית של ממשלת ישראל ועיריית ירושלים בפיתוח ובשיקום שכונות העיר החדשות. דגש רב ניתן לפרויקטים תיירותיים. מטרתה המוצהרת של החברה לפיתוח ירושלים הייתה ונותרה "לקדם ולשפר את חוויית התיירים והתושבים באתריה ולחזק את מעמדה (של ירושלים) כמוקד עלייה לרגל מכל העולם" ואכן המציאות העכשווית היא של שכונה מתוירת, שכונת יוקרה שבה חיים כיום מעט אמנים, ידוענים, בעלי הון ותושבי חוץ. לפי דוח מבקר המדינה, דוח על הביקורת בחברה לפיתוח מזרח ירושלים מ-1993, חלק מחוכרי הבתים לא גרים בקביעות בשכונה בניגוד לתנאי החכירה וסביר להניח שהם תושבי חוץ שמגיעים לפרק זמן של חודשים אחדים בשנה.
מאז 1967, הפעילות בבית הכנסת היא למעשה מחאה חברתית נמשכת. ותיקי ימין משה שפונו מבתיהם בניגוד לרצונם ממשיכים להגיע לבית הכנסת מדי שבת וחג ממקומות מגוריהם ברחבי ירושלים. הם מקיימים בו שיעורים ותפילות על פי הנוסח והנעימות של יוצאי טורקיה, ורואים בכך מחאה על הפינוי.
בית הכנסת כיום

מתפללי בית הכנסת וצאצאיהם ממשיכים להגיע ולטפח את בית הכנסת.
בבית הכנסת מתנהלות תפילות ואירועי שמחות באופן שוטף. פעילות רבה של סיורים מצביעה על עניין רב שיש כיום ללימוד ההיסטוריה בסיורים בתוך האתרים. כפי שציין החוקר ראובן גפני "אם אתה נכנס לבית הכנסת הספרדי בימין משה למשל אתה מוצא פגיעות ורסיסים, זכר למאורעות תרפ"ט וימי המרד הערבי הגדול. בית הכנסת הוא מעין סוכן זיכרון של כל קהילה ושכונה. זה מקום שהקהילה יכולה לזכור בו את המייסדים שלה, המקורות שלה והאירועים שהתרחשו במהלך השנים בשכונה".
"בית הכנסת הוא הרבה יותר ממקום תפילה – הוא גם מקום הזדהות. כשאתה מדריך סיור בימין משה ומדלג על בית הכנסת אתה לא באמת מבין את השכונה, וזו החמצה".
ראשי מכון יד בן צבי שוכנעו לכלול את בתי הכנסת שבשכונה במרכז הסיורים. מלאכת התחקיר ואיסוף החומר בוצעו על ידי החוקר ראובן גפני. תחקיר שכלל סקר ארכיוני, גאוגרפי והיסטורי, ששילב בתוכו גם שיחות וראיונות עם ותיקי המתפללים והגבאים בכל קהילה וקהילה, וניסיון לדלות תיאורים ספרותיים ופולקלוריסטיים על בתי הכנסת השונים, תוך שימוש ברשת רחבה של מקורות.
הערות שוליים

1 2 3  ראובן גפני, בית תפילה- בתי כנסת חבויים בלב ירושלים, ירושלים: הוצאת יד בן צבי, 2008
↑  יעקב יהושוע, ילדות בירושלים הישנה, ירושלים: הוצאת ראובן מס, 1973
↑  נדב שרגאי, ארבעים שנה של מחאה חברתית, באתר הארץ, 3 באפריל 2008
↑  שי דורון, ראובן גפני רוצה שתכירו את ירושלים דרך בתי הכנסת, באתר nrg
משכנות שאננים וטחנת הרוח שבנה מונטיפיורי
מבט משער הכניסה
הבמה בבית הכנסת
המרכז ללימודי מוגבלות

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל 
 מטה הארגון:  קמפוס האוניברסיטה העברית בהר הצופים 
 תקופת הפעילות:  2017–הווה (כ־8 שנים) 
 disabilities.huji.ac.il
 
המרכז ללימודי מוגבלות הוא מרכז הפועל למען קידום הידע, המחקר וההוראה בתחום לימודי המוגבלות, ברוח התפיסה החברתית-ביקורתית למוגבלות. המרכז פועל בתוך בית הספר לעבודה סוציאלית ולרווחה חברתית באוניברסיטה העברית.
היסטוריה

המרכז הוקם בשנת 2017 כשותפות בין בית הספר לעבודה סוציאלית ולרווחה חברתית באוניברסיטה העברית ולארגון "ישראל מעבר למגבלות" (המהווה שותפות בין הג'וינט, ממשלת ישראל וקרן משפחת רודרמן). בשנת 2020 ג'וינט ישראל החליפו את ארגון ישראל מעבר למוגבלויות בשותפות. מייסדת המרכז ומי שניהלה אותו בשלוש השנים הראשונות היא פרופסור שירלי ורנר, ואילו בשנת 2019 מונה ד"ר רוני הולר לעמוד בראש המרכז.
פעילויות המרכז > קידום מחקר בשדה לימודי מוגבלות

המרכז מתמקד בלימודי מוגבלות (disability studies); שדה מחקר בינתחומי ביקורתי מתפתח המזהה במוגבלות תופעה חברתית-תרבותית פוליטית.
המרכז מקדם את תחום המחקר בשדה לימודי המוגבלות בכמה מישורים. ראשית, במסגרת המרכז פועלת קבוצת תלמידי/ות מחקר ללימודי ביקורת מוגבלות. הקבוצה פועלת מאז שנת 2018, והייתה חלק מתוכנית "לימוד בחברותא" של האוניברסיטה העברית. שנית, בכל שנה מעודד המרכז מחקר בתחום לימודי המוגבלות על ידי נתינת מלגות ומענקי מחקר. במהלך השנים ניתנו מלגות ומענקים למחקרים פורצי דרך בשדה תוך הקפדה על גיוון בין הדיסציפלינות.
פעילויות המרכז > הפצת ידע ביקורתי אודות מוגבלות, חברה ותרבות

המרכז מקיים פעילויות הכשרה רבות ומגוונות במתכונת של מפגשים קבועים ושל מפגשים ייחודיים בהשתתפות מרצים וחוקרים מישראל וממדינות נוספות. המפגשים עוסקים בסוגיות שונות בתחום המוגבלות תוך מתן דגש לפרספקטיבה החברתית (לדוגמה סוגיות של רווחה וזכויות, משפט, חינוך, אקטיביזם ועוד). הדוברים מגיעים מדיסציפלינות שונות אך ליבת עיסוקם היא מחקר או פרקטיקה בתחום המוגבלויות. כל שנה עורך המרכז ללימודי מוגבלות גם מספר ימי עיון וכנסים, חלקם בשיתוף עם ארגונים ומרכזים נוספים, וכן את הכנס הבינלאומי השנתי, אשר החל מה-2020 נקרא על שם מילי בלום.
פעילויות המרכז > קידום הוראה בלימודי מוגבלות

בשנת 2018 הוקם פורום השולחן העגול להוראת לימודי המוגבלות כשותפות של המרכז ללימודי מוגבלות, פורום חיפה ללימודי מוגבלות והקריה האקדמית אונו. מפגשי השולחן העגול מיועדים למרצות ומרצים אשר מלמדים את לימודי המוגבלות באופן סדיר וקבוע או באופן מזדמן. במסגרת השולחן העגול מתקיימים דיונים בסוגיות מרכזיות להוראת לימודי המוגבלות והעמקה בדילמות שונות הקשורות לפרקטיקה הפדגוגית של לימודי המוגבלות.
שיתופי פעולה בינלאומיים

המרכז ללימודי מוגבלות פועל בשיתוף חוקרים ואנשי מקצוע בכירים בתחום מרחבי העולם. כחלק משיתופי הפעולה מארח המרכז מרצות ומרצים בכירים מרחבי העולם בכנסים וימי עיון שהוא עורך.
ראו גם

המודל החברתי
המודל הרפואי
הערות שוליים

↑  מור, ש., זיו, נ., קנטר, א., איכנגרין, א. ומזרחי, נ. (עורכים) (2016). לימודי מוגבלות:מקראה: תל אביב:הוצאת מכון ון ליר והוצאות הקיבוץ המאוחד
פורום חוקרים וחוקרות במפגש של המרכז ללימודי מוגבלות באוניברסיטה העברית
הכנס השנתי של המרכז שהתקיים באוניברסיטה העברית, ינואר 2018
משתתפי קורס קיץ בינלאומי בוונקובר בשיתוף המרכז ללימודי מוגבלות באוניברסיטה העברית והמרכז להכללה ואזרחות באוניברסיטת בריטיש קולומביה, קנדה
אדם צובר זיכרונות

| --- | --- |
 סינגל בביצוע אברהם טל, דורית ראובני
 שפה:  עברית 
 כתיבה:  יונה וולך 
 לחן:  שמעון גלבץ 
 
אדם צובר זיכרונות הוא שיר שכתבה יונה וולך. השיר הולחן על ידי שמעון גלבץ, והוקלט במקור על ידי דורית ראובני, ולאחר מכן על ידי אברהם טל.
רקע

השיר הופיע בספר השירה של וולך "שני גנים" שיצא לאור ב-1969. הוא הולחן על ידי שמעון גלבץ והוקלט על ידי דורית ראובני בשנת 1986 עבור אלבומה "שינויים".
השיר זכה להצלחה לאחר שהוקלט ב-2008 לאלבום "עבודה עברית 2 - מחווה ל-60 שנות יצירה מקורית", על ידי אברהם טל. השיר גם הופיע באלבומו "אברהם טל".
במצעד העברי השנתי התשס"ח (2008) של גלגלצ הגיע השיר למקום השני. במצעד של רשת ג' הגיע השיר למקום השביעי.
תוכן השיר

השיר מזכיר את משל הצרצר והנמלה, והוא מתאר את אגירת המזון של הנמלים בחודשי הקיץ. בחורף הנמלים מכלות את המזון או הרכוש שאגרו ואת החורף מכלות גם כן. בשיר זה, בעונת החורף שר החגב לפתחים ומתגעגע לחודשי הקיץ.
צ'ארלס סאמנר

צ'ארלס סאמנר (באנגלית: Charles Sumner;‏ 6 בינואר 1811 – 11 במרץ 1874) היה מדינאי אמריקאי וסנאטור בסנאט האמריקאי מטעם מדינת מסצ'וסטס מ-1851 עד למותו בשנת 1874 שידוע בעיקר בשל תרומתו לתנועה לביטול העבדות בארצות הברית. סאמנר החל דרכו בתור עורך דין ונואם מוכשר שפעל בתוך תנועת ההתנגדות לעבדות במדינת מסצ'וסטס. סאמנר היה מעורב במספר ארגונים פוליטיים מתנגדי עבדות עד שבמהלך שנות ה-50 של המאה ה-19 חבר אל המפלגה הרפובליקנית בעת היווסדה. בשנת 1856, במהלך ויכוח סוער בנוגע לעבדות בארצות הברית מול חבר בית הנבחרים הדמוקרטי פרסטון ברוקס (אנ') מקרוליינה הדרומית, ברוקס תקף את סאמנר במקלו וכמעט הרג אותו. האירוע הוביל להחרפת המאבק בין תומכי העבדות למתנגדי העבדות בהקדמה לפרוץ מלחמת האזרחים.
במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית הנהיג סאמנר את התנועה הרפובליקנית הרדיקלית אשר ביקרה את הנשיא אברהם לינקולן על שהיה רכרוכי בניהולו את המלחמה נגד הקונפדרציה בניסיונו לא לפגוע במרכזי אוכלוסין. במקביל, סאמנר עבד יחדיו עם לינקולן בנוגע ליחסי החוץ של ארצות הברית ופעל למנוע מהממלכה המאוחדת והקיסרות הצרפתית השנייה מלהתערב במלחמת האזרחים לטובת הקונפדרציה. לאחר המלחמה סאמנר אפילו הציע שבריטניה תשלם בפיצויים על תקריות ימיות בכך שתעניק את מושבותיה הקנדיות לארצות הברית. לצד תדיאוס סטיבנס, סאמנר התנגד לתוכנית השיקום של הדרום שהונהגה בידי הנשיא אנדרו ג'ונסון.
אף על פי שסאמנר תמך ברכישת אלסקה מהאימפריה הרוסית, הוא התנגד בצורה חריפה לסיפוח של הרפובליקה הדומיניקנית (נודעה באותה התקופה על שם בירתה, סנטו דומינגו). לצד מספר סנאטורים נוספים, סאמנר הנהיג את המאבק בקונגרס בנוגע לסיפוח נגד מדיניותו של הנשיא יוליסס ס. גרנט. בתגובה סאמנר הודח מתפקיד ראש הוועדה המנהלית ליחסי חוץ בידי הנשיא ומזכיר המדינה המילטון פיש. סאמנר איבד את מעמדו במפלגה הרפובליקנית כאשר תמך במועמד המפלגה הרפובליקנית - ליברלית, הוראס גרילי, במהלך הבחירות לנשיאות בשנת 1872. סאמנר נותר סנאטור ונפטר כעבור שנתיים. משנת 1867 ועד לפטירתו היה סאמנר חבר החברה הפילוסופית האמריקאית.
ביוגרפיה > שנותיו הראשונות וחינוכו

צ'ארלס סאמנר, בנו של צ'ארלס פינקאני סאמנר, נולד בבוסטון, בירת מדינת מסצ'וסטס בארצות הברית בשנת 1811. אף על פי שהוריו החלו דרכם מעוני, אביו של סאמנר למד משפטים ומונה לפקיד משפטי בבית הנבחרים של מסצ'וסטס ובהמשך לראשות עמדות מנהליות של רבעים בתוך בוסטון. סאמנר הצעיר התחנך בבית הספר הלטיני של העיר שם התחנך באידיאלים נוגדי העבדות שהנהיגו את הקריאה הפוליטית בניו אינגלנד עוד באותה התקופה. עוד מאביו של סאמנר, ששנא את מוסד העבדות, הושפע סאמנר בשנותיו הראשונות. לאחר שסיים את לימודיו בשנת 1830, התקבל סאמנר ללימודי משפטים באוניברסיטת הרווארד תחת ג'וזף סטורי.
לאחר סיום לימודיו בשנת 1834, סאמנר החל בפעילות עסקית בתור עורך דין פרטי לצד ידידו הקרוב ג'ורג' סטילמן הילארד. בשנת 1837 יצא סאמנר לטיול באירופה. תחילה הגיע אל לה האבר, ממלכת צרפת ובהמשך ביקר במוזיאון הלובר בפריז. תוך שישה חודשים דיבר צרפתית בצורה שוטפת ולמד על ההיסטוריה של הדין הפלילי. בהמשך ביקר בממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד שם פגש בהנרי ברוגהאם, הברון הראשון מברוגהאם וואוש (אנ'), לשעבר הלורד צ'נסלור של בריטניה. סאמנר שב לבסוף לארצות הברית במהלך שנת 1840. סאמנר פעל למען מטרות פוליטיות רבות, כולל רפורמה בתנאיהם של אסירים בבתי כלא, פעילות ממשלתית להסדרי שלום בין מעצמות והוצאה לפועל של רפורמות החינוכיות. כמו כן סאמנר הושפע מפעילותו הציבורית של הנרי וודסוורת' לונגפלו. בשנת 1840, אותה השנה ששב ממסעו באירופה, החל סאמנר לעסוק בפוליטיקה של מסצ'וסטס.
ביוגרפיה > תחילת הקריירה הפוליטית

ב-4 ביולי 1845 העביר נאום בנושא "הגדולה האמיתית של האומות" שהגדיר מחדש את הקריירה שלו. נאומו הנלהב של סאמנר הוכיח את כישרונותיו. הופעתו הפיזית בגובה של מטר וחמישה סנטימטרים תאמה את קולו החזק ודעותיו הנאמרות. סאמנר סייע להוראס מאן בשינוי החינוך הציבורי במדינת מסצ'וסטס, והביע את התנגדותו למלחמת ארצות הברית–מקסיקו, שבפועל הונהגה כדי למלא אחר האינטרסים של תומכי העבדות שקראו לסיפוח שטחים נרחבים ממקסיקו והפיכתם למדינות עבדים חדשות. סאמנר היה מעורב בתוך הפוליטיקה של המפלגה הוויגית. המפלגה הוויגית התפצלה לנוכח מועמדותו של זאכרי טיילור, בעל עבדים דרומי שמונה למועמד הוויגי לנשיאות במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1848.
לנוכח התפצלותה של המפלגה הפך סאמנר לקול מנהיג בתנועת הוויגים הצפוניים שהתנגדו לטיילור והיוו את עמוד השדרה של "מפלגת הקרקע החופשייה." מועמדותה של המפלגה לא הצליחה לנצח באף לא מדינה אחת בבחירות לנשיאות בשנת 1848, אך סאמנר הביע שביעות רצון מכך שמאמציהם של עמיתיו ושלו הביאו את הדיון אודות מעמדה של העבדות לקדמת הפוליטיקה האמריקאית. ארבע שנים לאחר מכן דחפו תוצאותיהם של הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1852 את סאמנר לסנאט של ארצות הברית, בתור סנאטור מטעם מדינת מולדתו. סאמנר התנגד לפשרת 1850 בין תומכי ומתנגדי העבדות וחוק העבד הנמלט שעבר בקונגרס גם כן באותה השנה והמשיך במערכה נגד העבדות ברגע שהפך לסנאטור.
ביוגרפיה > סנאטור מטעם מסצ'וסטס > יו"ר ועדת החוץ

במהלך מלחמת האזרחים מונה סאמנר לראש ועדת החוץ של הסנאט של ארצות הברית ומטרתו הראשית הייתה למנוע ממעצמות אירופאיות מלתמוך בקונפדרציה במסגרת מלחמת האזרחים. לאורך המלחמה היו סדרת משברים ביחסי ארצות הברית–הממלכה המאוחדת שנבעו מסדרת תקריות ימיות ומניעת הצי האמריקאי ממשלחות דיפלומטיות בריטיות להגיע אל הקונפדרציה. למרות זאת, החשש המרכזי של הממשל האמריקאי סבב סביב צרפת, אשר פעלה להשיב את דריסת הרגל האירופאית לתוך העולם החדש וניסתה לכבוש את מקסיקו במסגרת המלחמה הפרנקו-מקסיקנית. אילולא מלחמת האזרחים התכוון הממשל האמריקאי להיכנס ישירות למלחמה נגד צרפת לצד מקסיקו והממשל האמריקאי תמך בשליחת פטריוטים אמריקאים מעבר לגבול לתמוך בגרילה מקסיקנית במאבקה נגד צבא הקיסרות הצרפתית השנייה, אשר לבסוף הובס במערכה על מקסיקו ושב לארץ הלאום שלו.
במהלך המלחמה הצי המלכותי הבריטי, דרך תקריות בתוך האוקיינוס האטלנטי, הטביע מעל 60 ספינות סוחר ומלחמה של האיחוד. סאמנר שכלל את ההשפעה הבריטית לרעה על מצב האיחוד במהלך מלחמת האזרחים וקבע כי בריטניה הייתה חייבת לארצות הברית פיצויים בסך 2,125,000,000 דולר אמריקני. במקום לשלם מחיר פיצויים אדיר זה, סאמנר הציע שבריטניה תעביר לשליטת ארצות הברית את מושבותיה הקנדיות בצפון אמריקה. קנדה באותה העת הייתה סדרת מושבות בריטיות, החשובות והמאוכלסות שבהם היו קנדה עילית וקנדה תחתית. במקביל אליהן, לארצות הברית היה צורך אסטרטגי בקולומביה הבריטית לחופי האוקיינוס השקט שדרכה יכלה ארצות הברית להקים גשר יבשתי לטריטוריה של אלסקה. פוליטיקאים רבים בממשל תמכו בהצעת הסיפוח של מושבות קנדה מבריטניה, בהם ויליאם סיוארד, האחראי מהצד האמריקאי על רכישת אלסקה שנתיים קודם לכן.
חשש אפף את תושבי המושבות הקנדיות מפני סיפוחם לתוך ארצות הברית. לבסוף הממשלה הבריטית הסכימה לפשרה עם מדינאים קנדים שהביא להקמת הדומיניון של קנדה, ישות מדינית אוטונומית במידת מה מהאימפריה הבריטית אשר כללה בתוכה את קנדה עילית, תחתית ועוד שטחים שנלקחו ממושבת ארץ רופרט לחופי מפרץ הדסון. דומיניון זה היה בעל פרלמנט וראש ממשלה (הראשון שמונה לתפקיד היה ג'ון אלכסנדר מקדונלד) אשר היו בעלי סמכויות הנוגעות למדיניות פנים בהם אחזו באוטונומיה מהאימפריה הבריטית. המצב החדש שבריטניה הדגישה, לצד תושבי מושבותיה במזרח קנדה, את התנגדותה לכל רכישה אמריקאית של שטחים קנדיים, הובילה בסופו של דבר את סאמנר לוותר על רעיון הסיפוח של קנדה לתוך ארצות הברית. בסופו של דבר, בריטניה שילמה לארצות הברית פיצויים בסך 15 מיליון דולר בלבד כפיצויים על תקריות במהלך המלחמה.
ביוגרפיה > סנאטור מטעם מסצ'וסטס > ממשל גרנט ופטירתו

לאחר מאבקים ממושכים נגד הנשיא אנדרו ג'ונסון, ניצח יוליסס ס. גרנט מהמפלגה הרפובליקנית במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1868. סאמנר התעמת גם עם גרנט – הפעם בהצלחה – עקב תוכניתו של גרנט לספח את הרפובליקה הדומיניקנית (שנקראה באותה העת סנטו דומינגו, על שם בירתה) לתוך ארצות הברית. גרנט ראה בסיפוח דרך לפתור שתי בעיות. השטחים המסופחים החדשים יספקו מקלט שבו עבדים משוחררים יוכלו לחיות בשלום – מבלי שיוטרדו על ידי לינצ'ים שבוצעו בידי דרומיים. כמו כן הרפובליקה הדומיניקנית לא רק הכילה משאבי טבע יקרי ערך, אלא הייתה גם באותה העת שוק מרכזי לסחורות אמריקאיות.
סאמנר התנגד נמרצות לתוכנית הסיפוח של הרפובליקה הדומיניקנית. הוא הרגיש שיש להגן על אפרו-אמריקאים מפני הזעם הדרומי במקום להיאלץ אותם להתרחק. בנאום נוקב בסנאט, ציין סאמנר גם כי סיפוח הרפובליקה הדומיניקנית יפזר את אחת משתי המדינות היחידות בהנהגת השחורים באיים הקריביים. זה היה, לדבריו, עניין של אומה גדולה וחזקה שבוחרת לספח מדינה חלשה חסרת הגנה. בסופו של דבר סאמנר ניצח, והסנאט הצביע נגד תוכניתו של גרנט. אבל הניצחון של סאמנר התגלה כיקר. כנקמה, סילק גרנט את חברו של סאמנר ג'ון לוטרופ מוטלי מתפקידו כשגריר ללונדון. גרנט הצליח גם לסמן את סאמנר מתפקידו כיו"ר הוועדה ליחסי חוץ של הסנאט. סאמנר המשיך לשרת בסנאט, אולם עד מותו בוושינגטון די. סי. ב-11 במרץ 1874.
הערות שוליים

↑  המתקפה על הסנאטור סאמנר במקל (The Caning of Senator Charles Sumner), באתר הסנאט של ארצות הברית, ‏22 במאי 1856
↑  Monsieur Z, כיצד ארצות הברית כמעט רכשה את קנדה (How America Almost Bought Canada With One Ship), באתר יוטיוב, ‏5 במאי 2021
↑  צ'ארלס סאמנר (Charles Sumner), באתר החוויה האמריקאית (American Experience)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007275686305171  BnF: cb16256721q (data)  CiNii: DA04890883  GND: 118951432  ISNI: 0000 0000 8364 5015  LCCN: n81057079  MusicBrainz: 44eb6d56-713f-43c3-a6e9-f47f5ae71bae  NARA: 10569425  NDL: 00771273  NTA: 071327584  SNAC: w6x34xv4  SUDOC: 074280538  Trove: 1505063  US Congress: S001068  VIAF: 22940901   WorldCat (עם VIAF): 22940901 
סאמנר בשנות ה-60.
תוך כדי דיבור

בהלכה, תוך כדי דיבור הוא כלל האומר כי יש תוקף לביטול, המשך או השלמה של אמירה קודמת אם האמירה העוקבת באה תוך פרק זמן קצר ביותר לאחר אמירת הדיבור הראשון (כזמן אמירת המשפט הקצר "שלום עליך רבי").
משמעות אחרת של כלל זה היא, כי המתנה של פרק הזמן הקצר, אינה נחשבת למפסיקה בין פעולה שנעשתה לפניה לפעולה שנעשית לאחריה.
כדוגמה לדין הראשון, יש תוקף לביטול, המשך או השלמה של דיבור קודם על ידי דיבור חדש בתוך זמן זה של "תוך כדי דיבור". דוגמה לדין השני היא אדם שקיבל התראה שלא לעבור עבירה אך עבר עליה בפרק זמן זה של "תוך כדי דיבור", במקרה זה נחשב האדם שעבר על ההתראה שקיבל מכיוון שבמשך הזמן של תוך כדי דיבור, אנו בטוחים שהאדם זוכר במאה אחוז את מה שאמרו לו, ולמרות זאת הוא עבר על ההתראה, ולכן הוא חייב מיתה. אך אם האדם עשה את העברה לאחר פרק הזמן של "תוך כדי דיבור", אין זה נחשב שעבר על ההתראה שקיבל.
מקור הדין

הרמב"ן כתב בשם רבינו תם, שדין זה הוא תקנת חז"ל, שתיקנו שאדם יוכל לחזור בו ולפרש או להוסיף על דיבורו "תוך כדי דיבור", כדי שאם יעבור רבו לפניו הוא יוכל לומר לו "שלום עליך רבי ומורי", ואף לחזור ולעקור את הדיבור הראשון. הר"ן הקשה על כך מהיסוד הידוע שאין בית דין יכולים לתקן תקנה שיש בה עקירת דבר שהוא מהתורה, ולכן הוא מסיק ש"תוך כדי דיבור" הוא אומדנא בדעתו של אדם, שדעתו היא שההחלטה הסופית תהיה רק לאחר מספר שניות מתום דבריו, כדי שיוכל לחזור בו מדבריו במקרה ויתחרט.
לפי זה, הסביר הר"ן את הגמרא הקובעת כי בכל הדברים אומרים ש"תוך כדי דיבור כדיבור דמי", כלומר שתיקון או חזרה מדיבורו בתוך זמן של "תוך כדי דיבור" נחשבים חלק בלתי נפרד מדיבורו, חוץ מהמגדף את שמו של הבורא, עובד עבודה זרה, מקדש ומגרש. הר"ן מסביר זאת בכך שדברים חמורים כאלו אין אדם עושה אותם אלא מתוך גמירות דעת, ואין בדעתו לחזור בו תוך כדי דיבור.
הרמב"ם הוסיף על דברי הגמרא שם, וכתב שהכלל של "תוך כדי דיבור" תקף בכל התורה כלה מלבד עובד עבודה זרה, מגדף, מקדש, מגרש, מקדיש (לבית המקדש) וממר (עושה תמורה).
הוספה על הדיבור

בהלכות עדות נאמר, כי הפסוק ”על פי שניים או שלושה עדים” (ספר דברים, פרק י"ז, פסוק ו') מורה כי כשם שבשני עדים אם בטלה עדות אחד מהם בטלה עדות שניהם, כך גם כאשר בטלה עדות של אחד משלושה עדים או יותר בטלה עדות כולם. על כך אומרת הגמרא כי מדובר שכל אחד העיד ב"תוך כדי דיבור" של חבירו, כי בלתי אפשרי להעיד בזמן תוך כדי דיבור של העד הראשון. גם בהלכות נזירות נפסק כי ניתן 'להתפיס' בנזיר, כלומר נזיר שקיבל עליו נזירות, יכול אדם אחר לומר תוך כדי דיבור "ואני" כדי להחיל את הנזירות גם על עצמו, וכן הלאה בשרשרת אין סופית. אך אם אחד מהם התיר את נזירותו, רק הבאים אחריו שמשתלשלים ממנו מותרים ולא אלו שלפניו.
עקירת הדיבור

"תוך כדי דיבור" ניתן גם לעקור את הדיבור הקודם ולחזור בו מהדיבור כאילו לא דיבר אותו כלל.
דין זה אמור גם בעדים שהעידו, שיכולים לחזור בהם תוך כדי דיבור, ואף להוסיף על עדותם. ולמרות הדין הקובע ש"כיוון שהגיד שוב אינו חוזר ומגיד" – עם גמר העדות אין העדים יכולים להוסיף או לעקור את עדותם – תוך כדי דיבור נחשבת כל העדות להגדה אחת.
הפוסקים דנים בדין אמירת "משיב הרוח ומוריד הגשם" בתפילת שמונה עשרה, אם טעה אדם ואמר בקיץ "מוריד הגשם", אם יכול לחזור בו. יש הפוסקים כי לא מועיל במקרה כזה לומר תוך כדי דיבור "משיב הרוח ומוריד הטל", שכן אין בכך חזרה ועקירת הדיבור הקודם, שהרי שתי האמירות אמת. לעומת זאת, באמירת "ותן טל ומטר" ניתן לחזור בו ולומר "ותן ברכה", שכן בכך הוא חוזר בו מהבקשה "ותן טל ומטר לברכה". הפוסקים נחלקו רבות בעניין, אך רוב הפוסקים מכריעים כי ניתן לחזור מהדיבור ב"ותן טל ומטר" אבל לא ב"משיב הרוח".
חזרה בקריעה על המת

במסכת נדרים נפסק כי אדם השומע שמת בנו וקרע קריעה והתברר שמדובר באביו, אם הדבר התברר לו תוך כדי דיבור, אינו חייב לקרוע שוב. הגמרא קובעת שאם כאשר אמרו לו שמת לו מת לא אמרו לו שמת אביו, אלא שהוא מדעתו שיער שמדובר באביו אך התברר שמדובר בבנו, הוא יצא ידי חובת קריעה. אך אפילו כאשר פירשו לו שמדובר באביו ולכן הוא קרע, אם פירשו לו תוך כדי דיבור הוא יצא ידי חובתו.
לכאורה ניתן היה להסיק מכך ש"תוך כדי דיבור" הוא זמן המועיל לא רק כדי לעקור דיבור שנאמר, אלא גם כדי לפרש מעשה שהתבצע. אולם יש הדוחים ראיה זו, שכן על ידי הדיבור האחרון בו אמרו לו כי מדובר בבנו נעקר הדיבור הראשון, ונמצא שבשעת הקריעה לא היה מפורש שהוא קרע לשם אביו, והרי הוא כאילו קרע סתם, שמחשבתו המוטעית אינה מקלקלת את הקריעה, והוא יצא ידי חובתו.
הערות שוליים

1 2  בפרק יש נוחלין בבבא בתרא וכן כתבו התוספות בבבא קמא דף עג
↑  פירוש המשנה לרמב"ם, מסכת תמורה, פרק ה', משנה ג'
↑  משנה, מסכת מכות, פרק א', משנה ז'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת מכות, דף ו', עמוד א'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת נזיר, דף כ"א, עמוד א'.
↑  רש"י, מסכת כתובות, דף י"ח, עמוד ב'.
↑  כן פסקו הרב שלמה זלמן אוירבך (הליכות שלמה) והרב עובדיה יוסף (ילקוט יוסף).
↑  תלמוד בבלי, מסכת נדרים, דף פ"ז, עמוד א'.
| ברכות |
| --- | --- | --- |
| ברכות הנהנין | המוציא לחם מן הארץ • בורא מיני מזונות • בורא פרי הגפן • בורא פרי העץ • בורא פרי האדמה • שהכל נהיה בדברו  • ברכות הריח |  |
| ברכות השבח | אשר יצר • אלוהי נשמה • ברכות השחר • ברכת החמה • ברכת הלבנה • משנה הבריות • ברכת האילנות • ברכת הגומל • הטוב והמיטיב • ברכת הנסים • שהחיינו |  |
| ברכות הראייה | ברכת המלכים • ברכת הים הגדול • חכם הרזים • שחלק מחכמתו ליראיו • שנתן מחכמתו לבשר ודם • שככה לו בעולמו  • עושה מעשה בראשית • שכוחו וגבורתו מלא עולם • זוכר הברית • ברכת מחיה המתים •  אשר יצר אתכם בדין • מציב גבול אלמנה |  |
| ברכות המצוות | ברכות התורה • ברכת השחיטה • ברכת אירוסין • ברכת לשמור חוקיו • ברכת לישב בסוכה |  |
| ברכה אחרונה | ברכת המזון • מעין שלוש • בורא נפשות |  |
| ברכות שונות | ברכת בתולים • ברכת חתנים  • ברכת מעין שבע • ברוך דיין האמת • ברכת הגשמים • ברוך שפטרני מעונשו של זה • בורא מאורי האש • ברכת השיר • ברכת ברוך ה' לעולם • ברכת אבלים • ברכת רופא חולים |  |
| דינים כלליים | מאה ברכות • ברכה שאינה צריכה • ברכה לבטלה • הפסק • תוך כדי דיבור • שם ומלכות • שומע כעונה • ספק ברכות להקל • תדיר ושאינו  תדיר • עובר לעשייתן • ברכה הסמוכה לחברתה • עניית אמן • ברוך הוא וברוך שמו • סדר קדימה בברכות |  |
| מידות, שיעורים ומשקלות בהלכה |
| --- | --- | --- |
| מידות אורך | אצבע • סיט • טפח • זרת • אמה • ריס • מיל • פרסה |  |
| מידות נפח | כור • לתך • איפה • סאה • הין • עשרון • קב • לוג • מלוא לוגמיו • רביעית • כביצה • ככותבת • כגרוגרת • כזית • משורה • קורטוב • כעדשה |  |
| מידות מטבעות | כיכר של קודש • כיכר של חול • מנה • דינר זהב • סלע • שקל • זוז (דינר כסף) • סלע מדינה (טרפעיק) • מעה • פונדיון • איסר • מסמס • קונטרק • פרוטה |  |
| מידות שטח | בית כור • בית לתך • בית סאה • בית קב • בית רובע |  |
| מידות זמן | חלק • שיתין נשמין • תוך כדי דיבור • כדי אכילת פרס • כדי הילוך • שעה זמנית • מעת לעת |  |
סדר קדימה בברכות

סדר קדימה בברכות היא סוגיה הלכתית העוסקת בקדימות בין ברכות הנהנין שונות הנאמרות לפני אכילת מאכל, ובקדימות המאכל עליו תאמר הברכה במקרה של מספר סוגי אוכלים שלהם ברכה זהה.
באופן כללי סדר הברכות הוא המוציא ואחר כך זה מצוין בראשי תיבות מג"ע א"ש (מזונות, גפן, עץ, אדמה ושהכל), אולם אין סדר זה מוסכם על כל הדעות.