stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שוודיה באירוויזיון
הערות שוליים

↑  שוודיה הייתה המדינה הראשונה אשר ניצחה עם שיר שלא בשפתה הרשמית.
↑  ב-2008 העפילה שוודיה לגמר בזכות בחירת השופטים.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 80c781db-91ec-47c7-ab14-db52d083b63b
אונסילוס

ערי הממלכות של קפריסין
אוֹנֶסִילוֹס (ביוונית: Ονήσιλος, בלטינית: Onesilus)‏ (מת ב-497 לפנה"ס) היה אחיו של גּוֹרְגוֹס, שליט העיר היוונית סלמיס שבקפריסין.
קפריסין הייתה חלק מן האימפריה הפרסית מאז 545 לפנה"ס. כשפרץ בשנת 500 לפנה"ס מרד הערים האיוניות בשלטון הפרסי באסיה הקטנה, ניצל אונסילוס את ההזדמנות, סילק את אחיו גורגוס בן כֶרְסִיס מכס המלוכה והשתלט על העיר. הוא אף הצליח לשכנע את שאר הערים באי לעבור לצדו, זולת העיר היוונית-פיניקית אמתוס (אנ'), שנשארה נאמנה לפרסים ועל כן הטיל עליה מצור. גורגוס עצמו הצליח להימלט ומצא מקלט אצל הפרסים.
ב-497 לפנה"ס יצא מקיליקיה אל קפריסין חיל משלוח פרסי גדול, מלווה באוניות מלחמה פיניקיות, ומשימתו הכנעת הערים המורדות והשבת השלטון הפרסי באי. לבקשת אונסילוס שלחו כמה מן הערים האיוניות אוניות מלחמה לעזרתו של אונסילוס. בקרב הימי שנתלקח הייתה ידם של האיונים על העליונה והם ניצחו את הצי הפיניקי. שונה היה המצב ביבשה. הקרב נגד הצבא הפרסי בפיקודו של אַרְטִיבִּיוֹס הסתיים במפלת הערים הקפריסאיות, ואונסילוס עצמו נהרג. הצי האיוני, שראה כי אפסה כל תקווה לניצחון, נסוג אל אסיה הקטנה, ובתוך חמישה חודשים דיכאו הפרסים את המרד והשתלטו מחדש על האי. הם אף השיבו את גורגוס לכס המלכות של סלמיס.
הרודוטוס מספר, כי לאחר הקרב ערפו אנשי אמאתוס את ראשו של אונסילוס ותלו אותו מעל שערי עירם. "בזמן שהיה תלוי שם נעשה הראש חלול, ונחיל דבורים נכנס לתוכו ומילא אותו בחלת דבש. לאור המאורע הזה פנו אנשי אמאתוס לאוראקולום, שציווה עליהם להוריד את הראש ולקבור אותו, ולהקריב מדי שנה בשנה קורבן לאונסילוס כמו להֶרוֹס, ואז יוטב להם."
הערות שוליים

↑  הרודוטוס, ספר ה', 104.
↑  הרודוטוס, ספר ה', 116-108.
↑  הרודוטוס, ספר ה', 114 (בתרגום שימרון וצלניק-אברמוביץ).
משה אשר

משה אשר (נולד בשנת 1965) כיהן כמנהל רשות המסים בישראל בשנים 2013–2018.
בהכשרתו הוא כלכלן, חשבונאי, משפטן ובעל תואר שני במשפטים ובמנהל עסקים.
ביוגרפיה

משה אשר נולד וגדל בגבעתיים, לאם מורה ואב הנדסאי, ולו שני אחים. שירת בצה"ל כקצין מודיעין ביחידה 8200.
הוא בעל תואר ראשון בכלכלה וחשבונאות מאוניברסיטת תל אביב, תואר ראשון ושני במשפטים מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני במינהל עסקים מהמרכז הבינתחומי הרצליה. הוסמך כרואה חשבון וכעורך דין.
בשנת 1991 החל לעבוד ברשות המיסים כמפקח מס בפקיד שומה פתח תקווה. בשנים 1996-1999 עבד בחטיבת השומה ובלשכה המשפטית של רשות המיסים, 1999–2005 היה יועץ למנהלי רשות המיסים. לאחר מכן היה מנהל היחידה המקצועית בהנהלת רשות המיסים. בשנים 2006–2012 היה פקיד שומה למפעלים גדולים (פשמ"ג).
ועדת איתור, שהוקמה לשם איוש תפקיד מנהל רשות המיסים, המליצה למנות את אשר לתפקיד, אך שר האוצר, יובל שטייניץ, החליט לדחות את המלצת הוועדה, והורה כי יש לבחון מחדש את תנאי הסף הנדרשים לתפקיד, ולאחר מכן להקים ועדת איתור חדשה. אשר עתר לבג"ץ נגד החלטות אלה. עתירתו התקבלה, ובג"ץ הורה לשר האוצר להביא את המלצת הוועדה למנות את אשר לפני ממשלת ישראל.
באפריל 2012 מונה למשנה למנהל רשות המיסים, תוך החלטת ממשלה למנותו כעבור שנה למנהל רשות המיסים.
ב-18 במרץ 2013 החל לכהן כמנהל רשות המיסים. כחלק ממלחמתה של רשות המיסים בהון השחור קידם צעדים אחדים:
מבצע של גילוי מרצון, שבו התאפשר לנישומים להצהיר על הון שלא דווח, ולשלם את המס החל עליו, ובכך להימנע מהליך פלילי.
ליותר מ-100,000 תושבים בעלי יותר מדירה אחת נשלחו מכתבים המבקשים מהם להצהיר על הכנסותיהם משכר דירה.
איסוף מידע רב על נכסים של ישראלים בחו"ל, בין היתר לפי מסמכי פנמה.
שיתוף פעולה עם בנקים בחו"ל, לחשיפת הון שחור של ישראלים בחשבונות בנקים בחו"ל.
הכנסת עבירות המס לחוק איסור הלבנת הון, כך שיתאפשרו חילוט נכסים וענישה חמורה יותר.
חקיקת חוק לצמצום השימוש במזומן.
אשר ניסה להוביל לביטולו של הפטור מדיווח על הכנסות בחו"ל שניתן לעולה חדש ולתושב חוזר ותיק במסגרת תיקון מס' 168 לפקודת מס הכנסה (שנודע בשם "חוק מילצ'ן"), אך לא הצליח בכך.
בתקופת כהונתו פעלה רשות המיסים לצמצום הכדאיות בניהולן של "חברות ארנק" לרבות משיכות כספים של בעלי שליטה מחברות בשליטתן, תוך מתן הקלת מס בהוראת שעה, שהביאה לחלוקת דיבידנדים מחברות אלה בסכום של 40 מיליארד ש"ח, תוך תשלום מס הכנסה על דיבידנדים אלה. כמו כן נערכה רשות המיסים לגביית מס ריבוי דירות, שבסופו של דבר בוטל לפני שהחלה גבייתו.
השיפור בגביית המיסים איפשר לשרי האוצר לקדם צעדים של הפחתת מיסים, ובפרט מס הכנסה ומכס.
ב-17 במרץ 2018 סיים את כהונתו כמנהל רשות המיסים.
חיים אישיים

משה אשר נשוי לסיגל, מנהלת הכספים של מכון ברוקדייל של הג׳וינט, ואב לבת ובן. מתגורר במבשרת ציון
הערות שוליים

↑  אלה לוי-וינריב, ‏"הון שחור בישראל? כל מספר זוכה". ראיון חג עם מנהל רשות המסים, באתר גלובס, 6 באוקטובר 2017
↑  בג"ץ 8134/11 עו"ד ורו"ח משה אשר נ' שר האוצר, ד"ר יובל שטייניץ ואחרים, ניתן ב־29 בינואר 2012
↑  משה אשר מונה למשנה למנהל רשות המיסים (בפועל), באתר רשות המיסים, 1 באפריל 2012
↑  אדריאן פילוט, ‏משה אשר מונה למנהל רשות המסים ממארס 2013, באתר גלובס, 18 במרץ 2012;
מינוי לתפקיד מנהל רשות המסים בישראל, החלטה מספר 4420 של ממשלת ישראל השלושים ושתיים, משנת 2012, באתר של משרד ראש הממשלה
↑  אלה לוי-וינריב, ‏משה אשר במסר תקיף וברור לבעלי הון שחור בחו"ל: "שתפו פעולה - נגיע לכולם במוקדם או במאוחר", באתר גלובס, 7 בספטמבר 2014;
אלה לוי-וינריב, ‏רשות המסים מפרסמת נוהל "גילוי מרצון" חדש, באתר גלובס, 12 בדצמבר 2017
↑  אלה לוי-וינריב, ‏14,000 ישראלים קיבלו השבוע מכתב "אישי" מרשות המסים, באתר גלובס, 28 בדצמבר 2016
↑  אלה לוי-וינריב, ‏רשות המסים מצהירה לראשונה: "המידע שבמסמכי פנמה בידינו", באתר גלובס, 7 ביוני 2016
↑  גור מגידו, עירית אבישר, ‏התפתחות מפתיעה במלחמה במעלימי המס הישראלים בשווייץ, באתר גלובס, 20 בינואר 2015
↑  אלה לוי-וינריב, ‏חוק צמצום השימוש במזומן: האם גפני יטרפד אותו שנית?, באתר גלובס, 8 בינואר 2018;
עמירם ברקת, ‏החוק שבדרך: תקרה של 11 אלף שקל לעסקאות מזומנים, באתר גלובס, 10 במרץ 2018
↑  עמירם ברקת, ‏באוצר נדהמו - 40 מיליארד ש' דיבידנד מחברות הארנק, באתר גלובס, 3 באוקטובר 2017
↑  דרור מרמור, ‏מנהל רשות המסים: אנשים שצברו דירות מרגישים פגועים, באתר גלובס, 5 בפטמבר 2016
| ראשי רשות המיסים |
| --- | --- | --- |
| נציבי מס הכנסה | ג"ד פייטון • אהרון (ארתור) ברגמן • בן-ציון ארגוב • תיאודור ברוש • אברהם גבעוני • עוזיאל שטיינברג • יעקב תמיר • משה נוידרפר • יצחק מן • אליעזר שילוני • דב נייגר • יאיר רבינוביץ • משה גביש • דורון לוי • יוני קפלן • טלי ירון-אלדר |  |
| מנהלי רשות המיסים | איתן רוב • ג'קי מצא • יוסי בכר (מ"מ) • יהודה נסרדישי • דורון ארבלי • משה אשר • ערן יעקב |  |
החברה להגנת הטבע

| --- | --- |


בית ספר שדה אילת המנוהל על ידי החברה להגנת הטבע, ומספק מקומות לינה ושירותי הדרכה עבור המטיילים השונים
 תחום:  איכות הסביבה
 מדינה:  ישראל ישראל
 מטה הארגון:  רחוב הנגב 2,  תל אביב-יפו
 מקום פעילות:  ארץ ישראל
 מייסדים:  אמוץ זהבי, עזריה אלון
 חברים:  50,000 (נכון ל־2017) 
 מנכ"ל:  דן אלון
 תקופת הפעילות:  1953–הווה (כ־72 שנים) 
 teva.org.il
 
משפחות מטיילות בין מרבדי כלניות בשמורת פורה במסגרת "הפנינג" שערכה החברה להגנת הטבע בפברואר 2011. הקמפיין של החברה להגנת הטבע כנגד קטיפת פרחי בר, הביא להתחדשות הצמיחה של פרחים רבים, ובין השאר ליצירת מרבדי ענק אדומים של כלניות.
החברה להגנת הטבע, שנוסדה בשנת 1953, היא ארגון הסביבה (ללא כוונת רווח) הוותיק והגדול בישראל, ואחד מארגוני שמירת הטבע והסביבה הוותיקים בעולם. החברה להגנת הטבע היא עמותה ציבורית, הפועלת שלא למטרת רווח (מלכ"ר) וייעודה שמירה על הסביבה, על ערכי הטבע והנוף, ועל המורשת ההיסטורית-תרבותית של האדם בישראל. החברה זכתה בפרס ישראל בשנת 1980 על תרומה מיוחדת לטובת המדינה והחברה בכללה.
בעשור השני של המאה ה-21, חברים בחברה להגנת הטבע למעלה מ-65,000 יחידים ומשפחות.
סמליל הארגון הוא אירוס מקבוצת אירוסי הגלבוע, הנושא עמו משמעות כפולה: ייחודו של הטבע בארץ, שכן אירוסים אלה ייחודיים לארץ ישראל, והחשיבות בשמירה על ערכי טבע אלה.
היסטוריה

החברה להגנת הטבע הוקמה על רקע מאבק למען שמירת הטבע והנוף בישראל:
בראשית שנות ה-50 של המאה ה-20 עם היוודע דבר התוכנית לייבש את אגם החולה, נזעקו כמה מאנשי הטבע המרכזיים בארץ והחליטו לצאת במאורגן נגד התוכנית, שמשמעות מימושה הייתה פגיעה אנושה בטבע באצבע הגליל ובמינים רבים של בעלי חיים וצמחים. לקריאה לפעולה נענו עוד כמה עשרות אנשי מחקר וחובבי טבע, שהקימו יחד את החברה להגנת הטבע. בראש התנועה עמדו פרופ' אמוץ זהבי ועזריה אלון, שיזמו את הקמת החברה בשנת 1953, מתוך מחשבה כי יש להקים חברה ציבורית, בעלת תשתית רחבה, שתרכז את הפעילויות השונות בתחום שמירת הטבע בישראל. אמוץ זהבי שימש במשך שנים ארוכות כמזכיר החברה להגנת הטבע. תוכנית הייבוש יצאה אמנם אל הפועל, אולם במאה ה-21 הכירה המדינה בצדקת טענות אנשי החברה להגנת הטבע, וחלק מעמק החולה הוצף מחדש. האזור מהווה אתר תיירות וצפרות חשוב וכן אתר חשוב לציפורים נודדות, כולל עשרות אלפי עגורים שמגיעים לאגמון החולה מדי שנה. מאז ועד עצם היום הזה, מהווה שמירת הטבע, הסביבה והנוף את סלע קיומה של החברה.
ב-1994 פסק בית המשפט העליון כי על החברה לשלם כ-4 מיליון דולר בתוספת ריבית, כפיצוי לנער אמריקני שנפצע במהלך טיול בנחל זוויתן ב-1981 והפך נכה. פסק הדין היווה מכה כלכלית קשה לחברה.
בין השנים 1959–1994 פרסמה החברה כתב עת לטבע ולידיעת הארץ שנקרא "טבע וארץ" הוא שימש רוב שנותיו כביטאון החברה. כמו כן, פרסמה החברה להגנת הטבע כתבי עיתונים נוספים כגון סלעית, פשוש ועוד.
במהלך השנים הובילה החברה להגנת הטבע מאבקים סביבתיים רבים. הבולט והמוצלח מכולם היה הקמפיין למען פרחי הבר של ישראל, שכלל הכרזה על עשרות מיני צמחים כ"צמחים מוגנים" ופעילות אינטנסיבית במוסדות החינוך ובקרב הציבור כולו.
התוצאות בשטח היו חד-משמעיות - אזרחי ישראל הפסיקו לקטוף פרחי בר. קמפיין פרחי הבר נלמד מאז בפורומים שונים כקמפיין הערכי המוצלח ביותר בתולדות המדינה, משום שהוא הצליח לשנות את עמדות הציבור ואת התנהגותו בשטח.
מאבק מוצלח נוסף לדוגמה היה מאבק החופים, שנמשך כשבע שנים, והסתיים בחקיקת חוק החופים המגן על הסביבה החופית של ישראל. קדם לחוק החופים החוק האוסר על כריית זיפזיף בחופי ישראל, 1964, בתום מאבק מוצלח בן מספר שנים בהובלתו של יגאל סלע מראשוני החברה להגנת הטבע.
סמליל

סמלילה הראשון של החברה להגנת הטבע נקבע במאי 1955 מתוך מספר הצעות שהועלו והציג משולש שקודקודו כלפי מטה ובתוכו צבי, עץ ופרח.
ב־1970 התמנה עזריה אלון לתפקיד המזכיר החליט לחפש לחברה סמליל מובהק שיזוהה עימה בקלות וקיבל השראה מבול של רשות הדואר ועליו פרח האירוס. הבחירה בפרח זה נעשתה בין השאר משום שהוא נפוץ מאוד בכל חלקי הארץ ולכל חבל ארץ אירוס ייחודי משלו. את הסמליל צייר עמרם פרת, יו"ר אגודת המעצבים בישראל דאז, לבקשתו של אלון.
בשנת 2006 ביצעה החברה מיתוג מחדש והציגה סמליל חדש שבו פרח האירוס נצבע בלבן ומוקם בתוך חלוק נחל בצבע ירוק.
סמליל החברה בשנים 1955–1970
סמליל החברה בשנים 1970–2006 (צויר במקור בידי עמרם פרת)
סמליל החברה בשנים 2006–2014
סמליל שנת ה-60 לחברה להגנת הטבע
סמליל החברה בשנים 2014–2021
סמליל החברה החל מ־2021
פעילות > תחומי פעילות

התחום המקצועי – אנשי שטח, מתכננים ורכזים מקצועיים, פועלים מול מוסדות התכנון ורשויות מקומיות ומובילים מאבקים ארציים ומקומיים למען שמירה על השטחים הפתוחים בישראל ופיתוח תחומי הטבע העירוני בערי ישראל. מכון דש"א (דמותה של ארץ) העוסק במכלול תחומי השמירה על השטחים הפתוחים בישראל, מגבש את המדיניות והכלים להגנה על השטחים הפתוחים וניהולם. מרכז היונקים והזוחלים של החברה להגנת הטבע, מרכז הצפרות הישראלי, המרכז הבינלאומי לנדידת ציפורים בלטרון, המשותף לחברה להגנת הטבע ולאוניברסיטת תל אביב מקדמים פעילות מחקרית וחינוכית התורמת להכרת בעלי החיים בישראל ולשמירה עליהם.
התחום הציבורי – החברה להגנת הטבע מובילה פעילות נרחבת ומגוונת לחיזוק מעורבות הציבור בנעשה למען איכות החיים שלו ואיכות הסביבה הקרובה למקום מגוריו. החברה להגנת הטבע הקימה קהילות בערים רבות בארץ, המסייעות בגיבוש גרעיני פעילים מקומיים ומלוות אותם לאורך פעילות מתמשכת. הקהילות קיימות בערים הבאות: ירושלים, תל אביב, חיפה, באר-שבע, מודיעין-מכבים-רעות.
התחום החינוכי – החברה להגנת הטבע מפעילה תוכניות של חינוך סביבתי במאות בתי ספר ברחבי הארץ ומרכזי לימוד שדה בפריפריה. באמצעות תוכנית החינוך הסביבתי "ילדים מובילים שינוי" בבתי הספר והפעלת חוגי סיור וטבע החברה להגנת הטבע מחנכת את דור העתיד להיות מעורב יותר ומשפיע בתחומי טבע ואיכות סביבה. כמו כן, מובילה החברה להגנת הטבע את תחום הטיילות בארץ על ידי הכשרת מדריכי טיולים מוסמכים ובאמצעות בתי ספר שדה של החברה להגנת הטבע הפרושים בכל הארץ משניר ועד אילת, המקדמים באופן חשוב את תחום תיירות הפנים ומחזקים את הזיקה של המטיילים, בישראל ומחוצה לה, למורשת הארץ ונופיה.
התחום הפוליטי – החברה להגנת הטבע פועלת גם בכנסת, במטרה לקדם בקרב חברי הכנסת והוועדות השונות החלטות "סביבתיות", ולמנוע קבלת החלטות אחרות שתוצאותיהן פגיעה בטבע, בסביבה ובאיכות החיים.
התחום המשפטי – החברה להגנת הטבע פועלת לאכיפת החוקים לשמירת הטבע והסביבה על ידי הכנת חוות דעת משפטיות בנושאי סביבה, בהגשת עתירות לבתי המשפט ובהגשת התנגדויות לוועדות תכנון (המחוזיות והארצית) במטרה לעצור פעולות או תוכניות לבנייה ולפיתוח הפוגעות בציבור ובסביבתו.
פעילות > מיזמים וקמפיינים

מאבק נגד הקמת יישובים חדשים הפוגעים בשטחים הפתוחים שנותרו.
"ילדים מובילים שינוי", תוכנית חינוך סביבתי של החברה להגנת הטבע בבתי הספר בכל רחבי הארץ.
קידום הקהילות בערים אשר שומרות ומטפחות את הטבע העירוני.
הובלת תחום הטיילות החינוכית בבתי הספר לחיזוק זיקת ילדי ישראל לארץ, בהדרכת מרכזי לימודי השדה ובתי ספר שדה.
קידום שביל סובב כנרת אשר מאפשר לציבור הרחב לטייל באופן חופשי סביב הכנרת ומטפל בבעיית הגדרות וההשתלטות על החופים הציבוריים.
פעילות למען שמירת החופים בחיפה ומניעת הקמת מרינה במיקום המאיים על אחד החופים היפים בעיר.
פעילות ציבורית ומשפטית נגד הקמת מחצבות באזורים שונים בנגב, אשר כותשות את הנוף המדברי.
יצירת יותר שטחים ציבוריים פתוחים וירוקים כגון פארקים עירוניים שישרתו הן את הציבור העירוני המקומי ואת תושבי הסביבה.
קמפיין לבחירת הציפור הלאומית של ישראל - הקמפיין תרם להגברת המודעות לנושא שמירת טבע וציפורים בישראל במסגרת חגיגות ה-60 לישראל ואף זכה בפרס Effie Awards 2009 לקמפיין האפקטיבי בקטגוריית מלכ"רים.
הגנה על הים והחופים - חקיקת חוק המגן על החוף והים, שומר על זכותו של כלל הציבור ליהנות ממנו וקובע עקרונות לפיתוח ושימור החופים. לקידום פעילות זו להגנה על השטח הימי בישראל, הקימה החברה את "החצי הכחול".
אישור הקמת פארק איילון - אישור תוכנית ממשלתית להקמת פארק טבעי בדרום מטרופולין תל אביב ומניעת "קומבינת נדל"ן" בשטח.
הצלת מפרץ אילת - הצלת אלמוגי מפרץ אילת על ידי פעילות לצמצום זיהום המפרץ מפוספטים, ביוב, וחקלאות ימית מזהמת.
פרויקט העגורים בעמק החולה - נזקי ענק לחקלאות שגרמו עגורים נודדים, הופסקו בזכות מחקר מקיף ופעילות של מרכז הצפרות של החברה להגנת הטבע בחולה. כיום העגורים הם אחת מאטרקציות הטבע המרגשות בישראל.
הגנה על שטחים פתוחים - חיזוק ירושלים ושימור הריה, שימור חי וצומח בגבעות נס-ציונה, הר הגלבוע, רמות מנשה ועוד.
פרויקט המים - החברה להגנת הטבע נרתמה לסיוע קידום פתרונות למשבר המים העמוק בו הייתה מצויה ישראל. עיקר פעילותה בתחום החינוכי-ציבורי, בקמפיין רחב היקף לצימצום צריכת המים. כמו כן פועלת החברה בקרב מקבלי ההחלטות לקידום נושא החיסכון במים על ידי דוגמה אישית וחקיקה. החברה מגייסת לפרויקט "נאמני מים" מקרב הציבור הישראלי, אשר יקדמו את נושא החיסכון.
קמפיין משותף של החברה להגנת הטבע יחד עם תנו לחיות לחיות ואנימלס פועל להחמרת האכיפה על ציד לא חוקי ולאיסור על ציד חוקי כתחביב. בעקבות הקמפיין, החליט ב-2020 המשרד להגנת הסביבה לאסור על ציד הציפורים שליו נודד ותור מצוי, שני מינים שאוכלוסייתן נפגעה בעקבות ציד (ובמקרה של התור המצוי, אף הגיעה לסכנת הכחדה).
מוסדות

החברה להגנת הטבע, מעצם היותה עמותה ציבורית, מחויבת בקיומם של המוסדות הבאים:
האספה הכללית – המורכבת מכלל חברי החברה להגנת הטבע.
ועד מנהל – בן 13–16 חברים, המנהל את ענייני העמותה.
ועדת ביקורת – בת 3–5 חברים, הדואגת לבדיקת ענייניה הכספיים והמשקיים של העמותה.
החברה להגנת הטבע החליטה על הקמתו של מוסד נוסף:
מועצת החברה – גוף המורכב מכ-120 חברי חברה; אנשי ציבור בתחומי העשייה השונים, פעילי סניפים ועובדי חברה, המלווים את הפעילות השוטפת ומסייעים בהתווית המדיניות.
לחברה להגנת הטבע קיים תקנון, שבהתאם להוראותיו מחויבת החברה לפעול.
האספה הכללית של החברה מתכנסת לפחות פעם אחת בשנה. היא שומעת סקירות על הפעילות הניהולית, הכספית והחינוכית ומאשרת את המאזנים הכספיים השנתיים ואת דו"חות ועדת הביקורת. אחת לארבע שנים בוחרת האספה הכללית את מועצת החברה ואת ועדת הביקורת.
בהתאם לתקנון החברה, יכול לבחור כל חבר שתוקף חברותו הוא מעל לשנה. להיבחר למועצת החברה אין מגבלת זמן, ובלבד שהמועמד יהיה חבר בעמותה. בסוף השנה השנייה לכינונה, בוחרת המועצה את חברי הוועד המנהל לתקופה של ארבע שנים.
הוועד המנהל בוחר את המנכ"ל, המנהל את הפעילות היום יומית השוטפת של החברה, כשלצידו פועלת הנהלה.
עמותה בסדר גודל של החברה להגנת הטבע, מבחינה כספית ומספר העובדים שלה, מחויבת בקיומם של רואה חשבון ושל מבקר פנים, המפוקח בעבודתו על ידי ועדת הביקורת.
נכון לשנת 2023, מנכ"ל החברה להגנת הטבע הוא דן אלון, יושב ראש הוועד המנהל הוא פרופ' יוסי בן-ארצי.
מחזור פעילות העמותה לשנת 2011 עומד על כ-137 מיליון שקל.
מנהלי הארגון לדורותיהם

| שם | תקופת כהונה |
| --- | --- |
עזריה אלון ואמוץ זהבי: 1953–1977
יואב שגיא: 1977–1986
יוסי לשם: 1991–1995
איתן גדליזון: 1995 (?)–2001
מיקי ליפשיץ: 2001–2003
רמי לרנר: 2003–2005
גרשון פלג: 2005–2009
אבינועם בן יצחק: 2009–2011
משה (קושה) פקמן: 2011–2016
איריס האן: 2016–2023
דן אלון: 2023–מכהן
פרסים

החברה להגנת הטבע זכתה בפרס ישראל על תרומה מיוחדת לטובת המדינה והחברה בכללה, ושניים ממייסדיה אמוץ זהבי ועזריה אלון צוינו במיוחד.
לקריאה נוספת

עופר רגב, ארבעים שנות פריחה, החברה להגנת הטבע, 1993
אנציקלופדיית החי והצומח של ארץ ישראל. כרך מס' 1 - מבואות ומפתחות. הוצאת החברה להגנת הטבע ומשרד הביטחון, 1990
דמוקרטיה אלקטורלית

דמוקרטיה אלקטורלית היא סוג של דמוקרטיה ייצוגית ומושג במדע המדינה. בדמוקרטיה אלקטורלית כמו בדמוקרטיה ליברלית האזרחים בוחרים בבחירות חופשיות והוגנות נציגים לשלטון. עם זאת בעוד שבדמוקרטיה ליברלית קיימת מחויבות ומגבלות על השלטון לשמירה על זכויות האזרח כולל זכויות המיעוט, לשלטון החוק, ועצמאות הרשות השופטת ולחופש הביטוי המחויבות הזאת היא חלשה בדמוקרטיה אלקטורלית. בדמוקרטיה אלקטורלית קיימת שמירה על זכות ההצבעה, מתקיימות בחירות ומתאפשר לאזרחים לבחור מבין מספר מועמדים לכל מינוי פוליטי, אך אין בהכרח שמירה על זכויות האזרח והמיעוטים, על חופש הביטוי, על שלטון החוק או על עצמאות הרשות השופטת. טיפולוגיה המקובלת באופן נרחב מתייחסת להבחנה בין דמוקרטיה אלקטורלית בה קיימות בחירות חופשיות הוגנות ורבות מפלגות לבין דמוקרטיה ליברלית המאופיינת בנוסף לבחירות בכך שיש בה פיקוח חקיקתי ושיפוטי יעיל על הרשות המבצעת וכן הגנה על חירויות הפרט ושלטון החוק.
רקע

במחקריו על תנודות הדמוקרטיזציה בעולם ובספרו "הגל השלישי של הדמוקרטיזציה" (אנ') ציין סמואל הנטינגטון את הגל שהחל במהפכת הציפורנים בפורטוגל ב-1974 ואילך כאשר לא פחות מ-30 מדינות (עד 1990) חזרו לשיטת משטר דמוקרטית וניתן למצוא מדינות רבות שמתקיימות בהן בחירות ועל פי הנטינגטון נחשבות לדמוקרטיות לכל דבר ועניין. הנטינגטון קבע את קיומן של בחירות חופשיות כסממן הבולט והמכריע ביותר לדמוקרטיה "קריטריון עיקרי לדמוקרטיה הוא תחרות שוויונית ופתוחה להצבעות בין מפלגות ללא הטרדה ממשלתית או הגבלת קבוצות האופוזיציה" ולפי הגדרה זאת ערך את מחקריו. יש ביקורת לגבי הגדרה מינימליסטית זאת בטענה שלא רק הפרוצדורה חשובה אלא גם המהות ודמוקרטיה כוללת אלמנטים נוספים ולא רק הליך פרוצדורלי.
במחקרים מאוחרים יותר של לארי דיימונד ושל פאריד זקריה עסקו החוקרים בהבדל שבין דמוקרטיות ליברליות לאלו שהן דמוקרטיות אלקטורליות ושאינן ליברליות. דיימונד מציג במאמרו "בחירות ללא דמוקרטיה - מחשבות על משטרים היברידיים" מ-1997 כיצד 5 מדינות הנחשבות דמוקרטיה לפי ההגדרה המינימליסטית של הנטינגטון אינן יכולות להיחשב כדמוקרטיה ליברלית. במאמר נוסף מ-2002 "סוף הגל השלישי ועתידה הגלובלי של הדמוקרטיה" מציג דיימונד סיווג (נכון לסוף 2001) של מדינות העולם לפי חלוקה לדמוקרטיות ליברליות, דמוקרטיות אלקטורליות ופירוט נוסף לגבי משטרים מעורפלים וכאלו שאינם דמוקרטיים. זקריה במאמרו מ-1997 עוסק בעלייתן של דמוקרטיות שאינן ליברליות
כיום משטרים נמדדים על פי מידת הדמוקרטיות שלהם ואיכותה. אחד ממדדי הדמוקרטיה המוכרים והמקובלים הוא מדד V-Dem. מדד זה הוא המדד המרכזי למדידת דמוקרטיות וחוקרים מהתחום משתמשים בו באופן תדיר כמקור להתייחסות. על פי מדד זה משטרים מתחלקים לארבע קטגוריות מהמשטר הדמוקרטי ביותר ועד למשטר הכי אוטוקרטי - דמוקרטיות ליברליות, דמוקרטיות אלקטורליות, אוטוקרטיות אלקטורליות, ואוטוקרטיות סגורות. על פי מדד זה דמוקרטיה אלקטורלית היא השנייה במידת הדמוקרטיה מבין ארבע הקטגוריות. מדד נוסף המודד דמוקרטיות אלקטורליות בודק סדרה של תנאים הכרחיים ומספקים הערוכים בסולם סידורי.
דמוקרטיה אלקטורלית על פי מדד V-Dem

על פי מדד V-Dem דמוקרטיה אלקטורלית נהנית מקיום בחירות  עם ריבוי מפלגות לרשות המבצעת וקיימים בה חופש ביטוי וחופש התאגדות. עם זאת אין מגבלות שיפוטיות וחקיקתיות מספקות על הרשות המבצעת ואין הגנה מספקת על חירויות האזרח ועל שוויון בפני החוק. על מנת להיחשב דמוקרטיה אלקטורלית יש צורך בציון מינימלי במדד דמוקרטיה אלקטורלית על פי מדד V-Dem.
מדי שנה מפרסם מכון V-Dem את מערך הנתונים העולמי הגדול ביותר על הדמוקרטיה בהתבסס על 31 מיליון נתונים מ-1789 ועד היום בנוגע ל-202 מדינות. הדרוג מתבסס על הערכות מומחים אשר עונים על שאלונים בהם מאות שאלות הבודקות אינדיקטורים רבים.
מדד V-Dem מתייחס למספר מרכיבים -
המרכיב האלקטורלי - המידה בה השליטים נענים לאזרחים. מדד זה מתבסס על מדידת מאפייני הפוליארכיה שהגדיר דאל - חופש ביטוי, בחירות חופשיות הוגנות ותכופות ועוד
המרכיב הליברלי - המידה בה מוגנות זכויות אדם ומיעוטים, וקיימים איזונים יעילים המגבילים שימוש בכוח של הרשות המבצעת
המרכיב המשתף - המידה בה קיימת השתתפות פעילה של האזרחים בתהליכים הפוליטיים
המרכיב הדיוני - המידה בה החלטות פוליטיות עוסקות בטובת הציבור תוך קבלת מידע על ידי דיאלוג ענייני ומכבד
המרכיב השוויוני - המידה בה מחולק הכוח באופן שווה בין האזרחים
מדד זה מתייחס אם כן לא רק להיבט האלקטורלי ובודק את איכות הדמוקרטיות בהיבטים שונים. בדירוג המדינה נלקחים בחשבון כל המרכיבים וערך גבוה במרכיב אחד יכול לפצות על ערך נמוך במרכיב אחר.
נכון ל-2024 16% מאוכלוסיית העולם נמצאת תחת דמוקרטיה אלקטורלית וביניהם ארגנטינה, ברזיל, דרום אפריקה, יוון, אוסטריה, פולין וישראל.
דמוקרטיה אלקטורלית על פי מדדים נוספים

מדד נוסף שמתייחס באופן ספציפי לדירוגן של דמוקרטיות אלקטורליות הוא המדד של skanning ושות אשר מתייחס רק למרכיב האלקטורלי. על פי מדד זה מחולקים המשטרים לשבעה סוגים כאשר בדרוג עולה ככל שהדמוקרטיה האלקטורלית עומדת בעוד כללים - משטר מסוג 0 - ללא בחירות כלל, משטר מסוג 1 - מתקיימות בחירות אך ללא תחרות רב מפלגתית, משטר מסוג 2 - בחירות מרובות מפלגות לבית המחוקקים אך לא לרשות המבצעת, משטר מסוג 3 - בחירות לרשות המחוקקת והמבצעת אך ללא תחרות אמיתית, משטר מסוג 4 - בחירות לרשות המחוקקת והמבצעת ותחרות מינימלית, משטר מסוג 5 - בחירות לרשות המחוקקת והמבצעת, תחרות מינימלית וזכות בחירה לגברים ולנשים, משטר מסוג 6 - בחירות לרשות המחוקקת והמבצעת, תחרות מינימלית וזכות בחירה אוניברסלית.
מדד נוסף של Freedom House (FH) מתייחס לדמוקרטיה ליברלית כדמוקרטיה מגובשת בעוד שדמוקרטיה אלקטורלית מוגדרת כחצי-מגובשת.
מדד row מתייחס לשלושה קריטריונים המודדים האם חירויות הפרט מובטחות: נגישות בטוחה ויעילה לצדק לגברים ונשים, שקיפות ויכולת חיזוי באכיפת החוק ומדד הרכיבים הליברלים שכולל כבוד לזכויות אדם ולשלטון החוק ומגבלות שיפוטיות וחקיקתיות על הרשות המבצעת. דמוקרטיה אלקטורלית תוגדר ככזו על פי מדד row כאשר יהיו בה בחירות רב מפלגתיות והוגנות אך הציונים במדדים שהוזכרו להלן יהיו נמוכים ברמה שלא מבטיחה את חירויות הפרט: ציון נמוך מ-3 במדד הנגישות לצדק, ציון נמוך מ-3 בשקיפות ויכולת חיזוי באכיפת החוק וציון נמוך מ-0.8 במדד הרכיבים הליברלים.
הבדלים בין דמוקרטיה ליברלית ואלקטורלית

הבחנה המקובלת באופן נרחב מבדילה בין דמוקרטיה אלקטורלית בה קיימות בחירות חופשיות הוגנות ורבות מפלגות, לבין דמוקרטיה ליברלית המאופיינת בנוסף לבחירות גם בכך שיש לה פיקוח חקיקתי ושיפוטי יעיל על הרשות המבצעת, בהגנה על חירויות הפרט ושלטון החוק.
בדמוקרטיה ליברלית חירויות הפרט מוגנות ונאכפות על ידי כללי החוק יהיו תוצאות הבחירות אשר יהיו. לעומתה בדמוקרטיה אלקטורלית מנהיגים פופוליסטים עלולים לעשות שימוש במבנה המשטר הדמוקרטי לצרכיהם וקיימת סכנה כי ישתמשו בו באופן שישחוק את מוסדות הדמוקרטיה. בדמוקרטיה אלקטורלית ההצלחה בבחירות יכולה לבסס את סמכותם של מנהיגים פופוליסטים. הבחירות לא נתפסות רק כהליך למינוי ממשלה כפי שהדבר בדמוקרטיה ליברלית, אלא שתוצאותיהן מהוות הוכחה לכך שאישיות ספציפית מגלמת את האזרחים. בדמוקרטיה אלקטורלית הבחירות מוצגות לעיתים קרובות כמאבק קיומי בין העם לאויביו וניצחונות בבחירות מתפרשים כאירוע חשוב המאשש את סמכותו של המנהיג. תחת הפופוליזם בחירות משרתות את עקרון ההזדהות ולא עקרון של ייצוג. סוג דמוקרטיה זו מאופיין בפלישה ביצועית לזירות מוסדיות כמו אופוזיציה, עיתונות אוטונומית או חברה אזרחית ובשאיפה לעיצוב מחדש של מוסדות הדמוקרטיה. בדמוקרטיה ליברלית בניגוד לדמוקרטיה אלקטורלית קיימות מגבלות שיפוטיות וחקיקתיות על הרשות המבצעת יחד עם הגנה על חירויות האזרח ושוויון בפני החוק. דמוקרטיה אלקטורלית לעומתה אינה מתאפיינת במערך של זכויות הפרט אף כי זכויות מסוימות כמו חופש הביטוי יכולות להישמר בה.
דמוקרטיה אלקטורלית בישראל

במרץ 2024 ישראל ירדה במדד V-Dem מדמוקרטיה ליברלית לדמוקרטיה אלקטורלית. הורדת הדירוג הושפעה בעיקר מירידות ניכרות במדדי היציבות והשקיפות של מערכת החוקים. מחברי הדו"ח ציינו כחלק מהגורמים לירידה בדירוג, את החוק שהעבירה הכנסת לביטול עילת הסבירות, את קידום הרפורמה המשפטית ואת מתקפות השרים התדירות על מערכת המשפט ואכיפת החוק. בנוגע לביטול עילת הסבירות צוין כי בכך ערערה הכנסת את הבקרה על הרשות המבצעת שבעה חודשים לפני הורדת הדירוג פרסם פורום מדעני ומדעניות המדינה למען הדמוקרטיה הישראלית נייר עמדה בו הזהיר כי קיימת סבירות גבוהה מאוד כי המהפכה המשפטית תוביל להורדת הדירוג של ישראל לדמוקרטיה אלקטורלית ואף לאוטוקרטיה אלקטורלית.