עידן האלבומים
העידן > שנות ה-80 ושנות ה-90

הירידה במכירות תקליטי האריך-נגן בסוף שנות ה-70 סימנה את סוף תקופת השגשוג שנבעה מהוצאת אריכי-נגן. תעשיית המוזיקה התמודדה עם תחרות מתעשיית הקולנוע ומשחקי הווידאו הארקייד, והקליפים של MTV הדגישו מחדש את הפופולריות של סינגלים בשנות ה-80 ותחילת שנות ה-90. ל-MTV היה תפקיד משמעותי בהחזרת הסינגל לכלי שיווקי, תוך שינוי העדפות הצרכנים לכיוון להיטים חד פעמיים.
בשנות ה-80, כוכבי פופ כמו מייקל ג'קסון ומדונה השתמשו בסינגלים ובקליפים כדי ליצור עניין באלבומים שלהם. זה הוביל לפיתוח השקות אלבומים מודרניות, שמטרתן לשמר את המומנטום השיווקי למשך תקופה ממושכת. ההשקה כללה בדרך כלל סינגל מוביל קצבי, קליפים מושכי תשומת לב, סיקור עיתונאי, מרצ'נדייז והודעות על סיבובי הופעות. חברות התקליטים הסתמכו במידה רבה על פלטפורמות כמו MTV כדי לקדם הצלחה מסחרית מיידית. בעוד שאלבומים שיצאו בתקופה זו היו בעיקר של מוזיקאים מז'אנר הרוק, היו כמה הפצות יוצאות דופן בצורה של אלבומי פאנק כמו "London Calling" של הקלאש ואמנים כמו פרינס, קייט בוש ופאבליק אנמי. ז'אנר ההיפ הופ זכה גם להצלחה ביקורתית עם אלבומים מצליחים של אמנים כמו ראן די אם סי, ביסטי בויז, Boogie Down Productions, פאבליק אנמי ואריק בי אנד ראקים. פרויקטים אלה סימנו את "תקופת השגשוג" ו"עידן האלבומים" של ההיפ הופ מסוף שנות ה-80 ועד סוף שנות ה-90. המגמות המתפתחות בתקופה זו הובילו לשינוי שמות וסיווג מחדש של ז'אנרים, כגון סיווג מוזיקת "פופ רוק" ל"רוק קלאסי".
בשנות ה-80 הוסיף פורמט האלבומים לשלוט בשוק המוזיקה עם הופעתה של קלטת השמע. קלטות אפשרו למשתמשים ליצור מיקסים משלהם, שהפכו פופולריים עם השקת הווקמן בשנת 1979. נגני התקליטורים והדיסקמן הנייד, שהושקו בשנת 1984, החלו להחליף אריכי-נגן כפורמט האלבום הסטנדרטי. עלייתם של קלטות ותקליטורים הביאה לשינויים באופן שבו אנשים צרכו מוזיקה, כשהקלטות ביתיות ודילוג קל יותר על שירים הפכו לנפוצים. בשנת 1987 הביאה הפופולריות של התקליטור לשנה הרווחית ביותר עבור תעשיית המוזיקה. עם זאת, התקליטורים גם גברו על תקליטי האריך-נגן, ובסופו של דבר קלטות איבדו את הפופולריות שלהן גם לתקליטורים. במהלך תקופה זו, אלבומים ישנים יותר הוצאו מחדש בתקליטור, במיוחד הקטלוג המלא של הביטלס. המהדורות המחודשות הללו פנו לדור הבייבי בום וחפפו לסרטי רוק קלאסיים ואוספים של אלביס פרסלי. עם זאת, אלבומים מסוימים התעלמו מהוצאה דיגיטלית עקב בעיות משפטיות וחוזיות.
חברות התקליטים החלו ללחוץ על צרכנים לקנות אלבומים על ידי הימנעות מהוצאת סינגלים. המכירות של סינגלי ויניל בגודל שבעה אינץ' ירדו והוחלפו ברובן בסינגלי קלטות, אך אף פורמט לא נמכר כמו האלבומים. בשנות ה-90 נרשמה התפשטות של הפקת אלבומים, עם מספר מוערך של 35,000 אלבומים שיצאו ברחבי העולם מדי שנה. ב-1991, האלבום "Nevermind" של נירוונה זכה לשבחי המבקרים ולמכירות אדירות, מה שהוביל לפריחה של ז'אנר הרוק אלטרנטיבי. מוזיקת הקאנטרי גם חוותה שגשוג עם אמנים כמו גארת' ברוקס ושאניה טוויין, בעוד שמוזיקת הראפ, במיוחד גנגסטה ראפ, חוותה שגשוג מהיר עם אמנים כמו ד"ר דרה וסנופ דוג. במהלך תקופה זו, הוצאת שיר בודד כמעט ולא הייתה קיימת בארצות הברית. תעשיית המוזיקה הגיעה לשיא המסחרי שלה ב-1999, והניבה הכנסות של 15 מיליארד דולר ממכירות, בעיקר מתקליטורים.
יש תפיסות שונות מתי הסתיים עידן האלבומים. "Nevermind" של נירוונה מצוטט לעיתים קרובות כנקודת סיום, בעוד שהאלבום "OK Computer" של רדיוהד מ-1997 נתפס כיצירה פורצת גבולות שהשיגה הצלחת מיינסטרים. המבקרים ציינו ירידה ביושרה בקרב התעשייה והאמנים, עם עליית מחירי הדיסקים והתמקדות ברווח ולא ביושרה אמנותית. בעוד שחלק מהפרויקטים המשיכו לתמוך באידיאלים מוקדמים יותר של עידן האלבומים, רבים אימצו שיטות הקלטה נוחות יותר כדי לנצל את מומנטום התקליטורים.