stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מלך האריות (סרט, 2019)
עלילה

העלילה דומה לסרט המקורי ומגוללת את סיפור התבגרותו של גור האריה סימבה בסוואנה האפריקאית:
סימבה הצעיר נולד בצוק התקווה למלך מופסה ולמלכה סאראבי ונערך טקס, בו הגיעו חיות רבות לכבד את מלכם לעתיד. מי שאינו מגיע לטקס הוא סקאר, אחיו של מופסה, אשר חיכה לרשת את מקומו ואיבד את האפשרות עם לידתו של סימבה. הוא מתמרן את סימבה הצעיר לבקר עם חברתו, נלה בבית קברות של פילים המצוי באזור הצללים שמעבר לגבולות הממלכה. כשסימבה ונלה מגיעים לאחר שנמלטו ממזכיר המלך, הטוקוס זאזו, הם נתקלים במארב של צבועים, אך מופסה מציל אותם ברגע האחרון. הוא כועס על בנו אך מתפייס איתו ומגלה לו שאבותיהם, מלכי העבר של ארץ התקווה, צופים בהם בשמיים.
סקאר מתאכזב מהבריחה של הגורים ומתכנן עם הצבועים תוכנית לחסל את מופסה. הוא מביא את סימבה לערוץ תלול ומורה לו להישאר שם. בינתיים, הצבועים מבהילים להקה גדולה של גנואים לתוך הערוץ, במטרה שירמסו את סימבה למוות. בינתיים, סקאר מוצא את מופסה ומודיע לו שסימבה נמצא בערוץ. מופסה מגיע לשם ומצליח להציל את בנו, אך נאלץ לטפס על קירות האבנים של הערוץ. במעלה המדרון מחכה לו סקאר. מופסה מתחנן לעזרה, אך סקאר נועץ את ציפורניו בידיו של מופסה, אומר לו "יחי המלך החדש" ומכה אותו, מה שגורם למופסה לאבד את אחיזתו וליפול אל מותו. סימבה יורד ומגלה את אביו המת. סקאר מגיע ואומר לו שעליו להסתלק ולעולם לא לחזור, כי הוא אשם במותו של אביו. מיד לאחר שסימבה בורח, סקאר שולח את הצבועים להרוג אותו, אך הוא מצליח לשרוד. סקאר מתיימר שסימבה מת וממליך את עצמו על צוק התקווה, כשהצבועים מצטרפים אליו.
סימבה בורח הרחק ומתעלף. לפני שנשרים סועדים מגופו, מגיעים טימון ופומבה (סוריקטה וחזיר יבלות), מצילים אותו ומנסים לשפר את מצב רוחו. יחדיו הם חיים ביער שופע ומלמדים את סימבה לחיות לפי האידיאל "האקונה מטטה" ("אין דאגות"). סימבה גדל ביער, שוכח מממלכתו והופך לאריה בוגר.
בינתיים, נלה בורחת משלטון סקאר בצוק התקווה, שהופך לאזור שומם ממזון. היא מחפשת עזרה, מגיעה ליער ונתקלת בסימבה וחבריו. היא אומרת לו שהוא המלך החוקי ושעליו לחזור, אך סימבה מכחיש זאת ומסרב לחזור. ראפיקי המנדריל מגיע ומראה לסימבה את רוחו של אביו ולאחר שמדבר איתה, הוא מחליט לשוב ולתבוע את כס המלכות.
סימבה, נלה, טימון ופומבה מגיעים למאבק בסקאר. כשנפגש עם סקאר, סקאר מודיע ללביאות שסימבה הרג את מופסה ודוחק אותו לעבר קצה הצוק. סקאר לוחש לסימבה באוזן שהוא רצח את מופסה. הידיעה מחזירה את סימבה לצוק ומתחולל קרב בין הלביאות לצבועים. סקאר מנסה לברוח אך סימבה רודף אחריו. השניים מטפסים לעבר הקצה העליון של צוק התקווה. סקאר מתחנן לרחמים מסימבה ואומר לו שהצבועים גרמו להרוג את מופסה. סימבה לא מאמין לו אך חס על חייו, ומורה לסקאר לברוח ולא לחזור לעולם (כמו שסקאר אמר לסימבה לאחר מות מופסה), סקאר מסרב ותוקף את סימבה, שמיד משיב מלחמה. סימבה צועק על סקאר שאין לו סיכוי לנצח, אך סקאר לא מוכן לוותר. לאחר קרב קצר, סימבה מצליח להפיל את סקאר מהצוק. סקאר שורד את הנפילה אך הצבועים, ששמעו את מה שאמר, טורפים אותו בחיים.
עכשיו כשסקאר איננו, סימבה מכתיר את עצמו למלך של צוק התקווה, נלה הופכת למלכה שלו, הצבועים מגורשים והרעב נגמר. ארץ התקווה חוזרת למצבה הקודם, ולנלה נולדת גורה, אותה נושא ראפיקי.
מדבבים

| מדבב/ת באנגלית | מדבב/ת בעברית | דמות | חיה |
| --- | --- | --- | --- |
| דונלד גלובר | לירון לב | סימבה | אריה |
| ג'יי.די. מקריי | אדם ריפטין | סימבה הצעיר | גור אריות |
| ביונסה נואלס | עדי כהן | נלה | לביאה |
| שהאדי רייט ג'וזף | ליה שקד | נלה הצעירה | גורת אריות |
| ג'יימס ארל ג'ונס | אריה צ'רנר | מופסה | אריה |
| צ'ואיטל אג'יופור | שמעון סמיט | סקאר | אריה |
| בילי אייכנר | דני לשמן | טימון | סוריקטה |
| סת' רוגן | רובי מוסקוביץ | פומבה | חזיר יבלות מצוי |
| ג'ון אוליבר | יפתח אופיר | זאזו | טוקוס אדום-מקור |
| ג'ון קאני | דב רייזר | רפיקי | מנדריל |
| אלפרה וודארד | הילה זיתון | סראבי | לביאה |
| אריק אנדרה | אמנון וולף | אזיזי | צבוע נקוד |
| פלורנסה קאסומבה | שירי גדני | שנזי | צבועה נקודה |
| קיגן-מייקל קיי | עידו מוסרי | קאמרי | צבוע נקוד |
| פני ג'ונסון ג'רלד | אודליה מורה-מטלון | סראפינה | לביאה |
הבדלים מהסרט המקורי

מרבית חלקי העלילה דומים ביותר לסרט מ-1994 אך ישנם כמה הבדלים קטנים:
כאשר מופסה מתעמת עם סקאר, האחרון אומר שלא היה חולם לאתגר את אחיו "שוב". מה שאומר שכבר היה קרב בניהם, וככל הנראה מופסה הוא זה שיצר לסקאר את הצלקת שלו.
סימבה ונלה נמלטים מזאזו באמצעות הסחה מצד חיות הסוואנה ולהקת אורגיים המבלבלים אותו. בסרט המקורי, "מגדל של חיות" מתמוטט עליו ומעכב אותו לזמן קצר יותר.
במרדף אחרי סימבה ונלה, משתתפת להקה גדולה של הצבועים, ולא רק השלישייה המקורית. בנוסף, הצבועים אינם חוששים מאוד ממופסה ולא בורחים כשהוא מציל את בנו, אם כי שנזי מסבירה לסקאר כי גם כולם יחדיו לא יוכלו להביס את מופסה בטענה שהוא חזק מדי מכדי שיוכלו לאתגר אותו לקרב.
סקאר אינו משוטט באזור הצללים של הצבועים, והוא מגיע לראשונה כדי לשתף איתם פעולה בהפלת מופסה. בסרט המקורי, הוא מנהיג אותם ומבקר בקביעות בבית הקברות שלהם.
בניגוד למקור, הצבועים לא מוצגים כטיפשים, אלא כאכזריים ואינטליגנטיים.
במקום לזרוק את מופסה אל מותו, סקאר מכה את אחיו בפניו, מה שגורם למופסה לאבד את אחיזתו וליפול אל מותו.
הצבועים לא יודעים שסימבה נמלט מהם, אלא בטוחים שהוא נהרג בנפילה.
בניגוד לסרט המקורי, טימון ופומבה לא חיים לבד ביער אלא חוברים אליהם בעלי חיים רבים כמו: שנבוב, גלגו, פניניית חושן, חדף פיל, שועל אוזנן, צביונים וצבאי תומסון. הם מגיעים לצוק התקווה בסיום הסרט, כשנוסף להם גור חזיר יבלות.
סקאר לא חובט בזאזו במורד הערוץ אלא מורה לו לשוב לצוק התקווה. לאחר שסקאר עולה לשלטון, הוא לא אוסר את זאזו בכלא עצמות, אלא מגרש אותו ומאיים עליו בטריפה, אם ידבר עם הלביאות.
נוספה סצנה בה סקאר והצבועים הורגים את אחרוני העדרים וגורמים לרעב. בנוסף, סקאר מחליט שהצבועים יאכלו לפני הלביאות בעקבות סירובה של סראבי להיות המלכה שלו.
היחסים בין סקאר לסאראבי הפכו לאישיים יותר. בעוד בסרט המקורי סקאר מכה בה לאחר שהזכירה את מופסה, בסרט זה הוא רוצה להזדווג איתה ועם שאר הנקבות. כשסימבה מגיע, סקאר בדיוק כועס על סירובה של סאראבי והשניים נלחמים עד שסימבה מתגלה ועוצר את הקרב.
בריחתה של נלה משלטונו של סקאר לא נראתה בסרט המקורי.
בסרט המקורי נלה מפתיעה את פומבה שעוקב אחרי חיפושית ביער. בסרט החדש, כאשר טימון ופומבה ושאר החיות שרות The Lion Sleeps Tonight, נלה מפתיעה את כולם ובתוך כל המהומה, פומבה הופך למטרה של נלה.
רוחו של מופסה כמעט ולא נראית, נראים עננים בעלי צורה משתנה, מתוכם מופסה מדבר. אם מסתכלים ממש טוב, ניתן לראות פרצוף של אריה בעננים.
במהלך הקרב בין הצבועים ללביאות, מתרחש קרב בין שנזי לנלה הבוגרת.
בסרט המקורי נלה יוצאת מהיער לאחר סימבה ומגיעה אליו לאחר שהגיע לצוק התקווה. בסרט החדש סימבה משיג אותה בריצה במדבר והם חוזרים יחד, לצלילי שיר חדש - "Spirit".
בסרט המקורי, סימבה מסתער על סקאר לאחר ששמע ממנו על רציחתו של מופסה. בסרט זה, סימבה נושך את הרעמה של סקאר וכך מטפס חזרה לסלע.
במקור, מותו של סקאר נראה רק בצלליות. בסרט זה, מותו ממש נראה לעין, שם הצבועים טורפים את סקאר בעודו בחיים.
במקור, כאשר טימון ופומבה משמשים כפיתיון להרחיק את הצבועים כי סימבה ונלה יוכלו להגיע לצוק התקווה, הם שרים שיר 'הולה'. בסרט זה, טימון מתחיל לשיר את "Be Our Guest" ברפרנס לסרט 'היפה והחיה' (שחידוש 'לייב אקשן' שלו יצא שנתיים לפני הסרט הזה).
הפקה

ב-28 בספטמבר 2016, Walt Disney Pictures אישרו שג'ון פאברו יביים את הרימייק של "מלך האריות", אשר יכיל את השירים מהסרט המקורי. לאחר מכן, ב-13 באוקטובר 2016, נודע כי דיסני שכרו את ג'ף נת'נסטון לכתיבת התסריט. בנובמבר 2016 פאברו אמר שטכנולוגיית המציאות המדומה שהוא השתמש בה ב"ספר הג'ונגל" תשומש במידה רבה יותר ב"מלך האריות".
הפקה > ליהוק

בפברואר 2017, דונלד גלובר לוהק כסימבה, עם ג'יימס ארל ג'ונס כמופאסה, אותו דיבב גם בסרט המקורי. מתאבקים שונים של WWE הביעו התעניינות במתן קולות בסרט. במרץ 2017, הוכרז כי ביונסה הייתה הבחירה הראשונה של פאברו לדמותה של נלה ושהבמאי והסטודיו יהיו מוכנים לעשות כל מה שנדרש כדי להתאים ללוח הזמנים העמוס שלה. בנובמבר אותה שנה פורסם כי הזמרת ביונסה לוהקה לתפקיד של נלה.
באפריל 2017, בילי אייכנר וסת' רוגן לוהקו לתפקידים של טימון ופומבה, בהתאמה. ביולי 2017 ג'ון אוליבר לוהק לתפקיד של זאזו. באוגוסט 2017 לוהקו צ'ואיטל אג'יופור, אלפרה וודארד וג'ון קאני לתפקידים של סקאר, סאראבי וראפיקי, בהתאמה.
הפקה > צילומים

הפקת הסרט החלה בקיץ 2017 באולפן עם מסך כחול בלוס אנג'לס, קליפורניה.
הפקה > פסקול

הפסקול מורכב מהפסקול של הסרט המקורי "מלך האריות" שנכתב על ידי אלטון ג'ון וטים רייס בשילוב מספר שירים חדשים.
ב-10 ביולי 2019 יצא סינגל ראשון של ביונסה הנקרא "Spirit" מתוך הפסקול הרשמי של מלך האריות, אשר יצא יום למחרת.
ב-19 ביולי 2019 יצא האלבום "The Lion King: The Gift" של ביונסה בהשראת הסרט ועם קטעים מתוכו.
הפצה

הסרט הושק רשמית בבית הקולנוע ב-18 ביולי 2019. הוא הכניס מעל 1.65 מיליארד דולר. הביקורות על הסרט היו מעורבות.
הסרט זכה להצלחה רבה ברחבי העולם - תוך 19 ימים חצו ההכנסות בעולם את רף מיליארד הדולרים. הסרט זכה להצלחה רבה גם בישראל, כ-250,000 כרטיסים נמכרו כבר בסוף השבוע הראשון. והוא נעמד במקום השני לאחר הסרט "מהיר ועצבני 8" מבחינת מכירת כרטיסים בישראל.
פריקוול

באירוע D23 2022, הוכרז כי פריקוול בשם "מופאסה: מלך האריות" צפוי לצאת בשנת 2024.
הגדת הזהב

| --- | --- |

 מידע כללי
 שפת המקור:  עברית 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1320 
 מספר עמודים:  322 עמוד 
 
תמונות מספר בראשית
הגדת הזהב הנקראת לעיתים גם בשם הגדת ברצלונה היא כתב יד מאויר שנוצר ב־1320 בקטלוניה בעברית הכולל את טקסט ההגדה של פסח. הוא נקרא כך בשל הרקעים המוזהבים המעטרים את המיניאטורות שלו ולעיתים באותיות ראשונות במילים בולטות הממוקמות בתוך עיצובים צבעוניים. זה אחד מכתבי היד המפוארים ביותר שנוצרו בימי הביניים.
כתב היד נמצא בספרייה הבריטית (Add.27210). הוא כולל 322 עמודים וב־128 מהם יש איורים.
היסטוריה

כתב היד אינו מכיל כל אינדיקציה לחסות על מיזם ההפקה שלו או למקום כתיבתו. על פי סגנונו הוא נכתב בכתב ספרדי מרובע ועוטר בתחילת המאה ה־14 על ידי שני מאיירים השייכים לאותה סדנה הממוקמת באזור ברצלונה. אלה הם ללא ספק אמנים נוצרים שעבדו בהדרכתו של מעסיק יהודי.
העקבות ההיסטוריים הראשונים של כתב היד מובילים לאמצע המאה ה-15. מתוך ההקדשות הנמצאות בכתב היד ניתן לראות שכתב היד נמכר על ידי שלום לטיף מירושלים לרבי משה בן אברהם מבולוניה בשנת 1459 בעבור חמישים דוקטים זהב. כמו כן יש חתימת צנזור המכהן בבולוניה. הבעלים הידוע הראשון היה רבי יואב גאליקו ד'אסטי בפיימונטה שנתן אותו ב-1602 כמתנת חתונה לחתנו אליהו, בנו של מנחם רבא, כפי שמצוין בדף השער שלו. חתימה אחרת של הצנזור קמילו יגל מתווספת ב־1613 (עמוד 101v) ושל רנאטו דה מודנה ב־1626 (עמוד 101v). במאה התשע עשרה, היה שייך כתב היד לביבליופיל האיטלקי ג'וזפה אלמנצי. הספרייה שלו, המכילה 322 ספרים מימי הביניים בעברית, נרכשה כולה על ידי המוזיאון הבריטי באוקטובר 1865 בסכום של 1,000 לי"ש דרך הסוחר הברלינאי אדולפוס אשר.
תיאור

כתב היד כתוב בכתיבה ספרדית מרובעת. הוא נוצר ב־1320 אך כולל גם הוספות מן המאה ה-17 בדפים שעד אז נותרו ריקים (3v-16) ציור השער מתקופה זו נוסף לדף 2r.
ניתן לחלק את ההגדה לשלושה חלקים:
מיניאטורות התופסות עמוד שלם.
טקסט ההגדה.
פיוטים ותפילות של פסח.
רוב ההגדות הספרדיות כוללות סדרה של מיניאטורות המספרות סיפור וממוקמות לפני תחילת טקסט ההגדה. כך גם בהגדת הזהב. כתב היד מפורסם, במיוחד, בשל 14 דפי המיניאטורות מן השנים 1320–1330 המתארים את ספרי בראשית ושמות. כל אחד מהם מכיל 4 מיניאטורות ממוסגרות ומסודרות מימין לשמאל. האיורים פותחים באדם הראשון הנותן שמות לבעלי החיים ומסתיימים בריקוד מרים אחרי יציאת מצרים. הן מאוירות על ידי שתי ידיים. המאייר הראשון מציג דמויות צפופות ובעלות הבעות פנים מוגזמות. השני מציג סצנות עדינות יותר עם ארגון מרחבי טוב יותר. הן נמצאות לפני תחילת טקסט ההגדה עצמו. המאייר הראשון אחראי לאיור רוב ספר בראשית והשני אייר את ספר שמות מלבד אחד.
מלבד המיניאטורות בתחילת כתב היד יש שני איורים גדולים נוספים בהגדה: של מצה ומרור ואיור נוסף של שתיית יין. איורים אחרים הם בעיקר בפיוטים והם נמצאים במילים ראשונות של פסקאות שונות ובשוליים.
קריאה נוספת

Bezalel Narkiss, Hebrew Illuminated Manuscripts New York: Macmillan, 1969, p. 56.
Bezalel Narkiss, The Golden haggadah. London: The British Library, 1997
Katrin Kogman-Appel, ‘Coping with Christian Pictorial Sources: What Did Jewish Miniaturists Not Paint?’ Speculum, 75 (2000), 816-858.
הערות שוליים

1 2 3  B. Narkiss, The Golden Haggadah, British Library, עמ' 15
↑  Golden Hagadah, British Library
↑  Elisa Foster, The Golden Haggadah, Khan academy
1 2 3  Katrin Kogman-Appel, Illuminated Haggadot from Medieval Spain : Biblical imagery and the Passover holiday, The Pennsylvania University Press, 2006, עמ' 15, ISBN 0-271-02740-1
1 2  הגדת ברצלונה, באתר Facsimile Editions
↑  Detailed record for Additional 27210, Catalogue of illuminated manuscripts
↑  Julie Harris, Polemical images in the Golden Haggadah (British Library, ADD. MS 27210), Medieval Encounters 8, 2002, עמ' 106 doi: https://doi.org/10.1163/15700670260497006
↑  איל חיות-מן, גלגולה של הגדה, באתר ישראל היום, 18 באפריל 2024
| הגדות של פסח |
| --- | --- | --- |
| המאה ה-9 | סדר רב עמרם גאון |  |
| המאה ה-10 | סידור רב סעדיה גאון |  |
| המאה ה-11 | הגדה של פסח מגניזת קהיר |  |
| המאה ה-14 | הגדת הזהב (קטלוניה) • הגדת שאלתיאל (קטלוניה) • הגדת ריילנדס (קטלוניה) • הגדת ראשי הציפורים (גרמניה) • הגדת פובלט (קטלוניה) • הגדת סרייבו (קטלוניה) • הגדת וולף (צרפת) • הגדת קאופמן (קטלוניה) • הגדת האחות (קטלוניה) • הגדת ברצלונה (קטלוניה) • הגדה היספנית-מורסקית • הגדת פראטו (קטלוניה) • הגדת ששון (קטלוניה או דרום צרפת) • הגדת מודנה־בולוניה (קטלוניה) • הגדת גרציאנו (קטלוניה) • הגדת מוקטה (קטלוניה) • הגדת קיימברידג' (קטלוניה) • הגדת לומברד |  |
| המאה ה-15 | הגדת רוטשילד (צפון איטליה) • הגדת נירנברג הראשונה (גרמניה) • הגדת נירנברג השנייה (גרמניה) • הגדת וושינגטון (גרמניה) • הגדת דרמשטאדט • הגדת ארנה מיכאל (גרמניה) • סידור הרבי מרוז'ין (מזרח אירופה) • הגדת פארמה • הגדת יהודה (גרמניה) • סידור גאליקו (איטליה) • הגדת וואדי אל חגארה (וואדי אל חגארה) • הגדת לונדון של יואל בן שמעון • הגדת סינסינטי הראשונה • הגדת חילק ובילק • הגדת טגרנזי (גרמניה או אוסטריה) • הגדת ריילנדס האשכנזית |  |
| המאה ה-16 | הגדת פראג (פראג) • הגדת מנטובה (איטליה) • הגדת פריסול • הגדת מחזור רומא (בולוניה) |  |
| המאה ה-17 | הגדת ונציה (איטליה) • הגדת אמסטרדם (הולנד) |  |
| המאה ה-18 | הגדת המבורג • הגדת סינסינטי השנייה • הגדת לייפניק |  |
| המאה ה-19 | הגדת ניו יורק |  |
| המאה ה-20 | הגדת שיק (פולין) • הגדת פרחי (מצרים) • הגדת מקסוול האוס (ארצות הברית) • הגדת הרבי מחב"ד • הגדת הגדוד השלישי של הפלמ"ח (ישראל) |  |
| הגדות שונות | הגדה קיבוצית לפסח • הגדות קטלוניה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007528056305171  GND: 4505274-8  LCCN: nr2002013092  VIAF: 176940958   WorldCat (עם VIAF): 176940958
המוזיאון להיסטוריה יהודית

| --- | --- |

המוזיאון להיסטוריה יהודית
 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון 
 כתובת:  Jonas Daniël Meijerplein, 2 - 4, Nieuwe Amstelstraat 1 
 מיקום:  עיריית אמסטרדם 
 מדינה:  הולנד 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1932
 תאריך פתיחה רשמי:  1932 
 
 קואורדינטות:  52°22′02″N 4°54′14″E﻿ / ﻿52.3673°N 4.903844°E﻿ / 52.3673; 4.903844
 http://www.jhm.nl/english.aspx
  (למפת אמסטרדם מוגדלת) המוזיאון להיסטוריה יהודית(למפת אמסטרדם רגילה) המוזיאון להיסטוריה יהודית
 
המוזיאון להיסטוריה יהודית (בהולנדית: Joods Historisch Museum) הוא מוזיאון הממוקם באמסטרדם שבהולנד. המוזיאון מציג את ההיסטוריה של היהדות בהולנד בפרט וברחבי העולם בכלל.
בשנת 1989 זכה המוזיאון בפרס מועצת אירופה בשל אוספיו הייחודיים ואופן הצגתם, וכן בשל ייחוד המבנה בו הוא נמצא.
היסטוריה ואוספים

המוזיאון נפתח ב-24 בפברואר 1932 והיה ממוקם בוואח (בית השקילה) שבכיכר ניומארקט. בעקבות כיבוש הולנד על ידי גרמניה הנאצית במהלך מלחמת העולם השנייה, נסגר המוזיאון ומרבית אוספיו אבדו.
המוזיאון נפתח מחדש בשנת 1955. בשנת 1971 הועבר למוזיאון אוסף של ציורי שרלוטה סלומון, ציירת יהודייה-גרמניה שנספתה בשואה. בשנת 1987 עבר המוזיאון למבנה חדש בכיכר יונאס דניאל מיירפליין (Jonas Daniël Meijerplein), אשר שימש קודם למלחמת העולם השנייה כבית הכנסת הגדול של אמסטרדם. המבנה נמצא בסמוך לבית הכנסת הפורטוגזי באמסטרדם.
אוספי המוזיאון כוללים כ-11,000 מוצגים בהם כלי קודש ויצירות אמנות. רק כ-5% מאוספי המוזיאון מוצגים בכל עת. במוזיאון שתי תצוגות קבועות, וכן תצוגות מתחלפות רבות. בקומה הראשונה של המבנה מוצגים חפצי קודש ומוסברים מנהגים ומסורות יהודיות. באולם בית הכנסת הגדול מוצגת ההיסטוריה של יהודי הולנד בין השנים 1600–1890. באולם בית הכנסת החדש (אשר נבנה אף הוא לפני מלחמת העולם השנייה), הצמוד לבית הכנסת הגדול, מוצגת תערוכה המתארת את ההיסטוריה של יהדות הולנד במהלך המאה ה-20. בין האוספים שברשות המוזיאון, אוסף ציוריו של האמן היהודי-הולנדי אדוארד פרנקפורט שהרבה לצייר את הווי חיי הדת היהודיים.
היילה גרימה

| --- | --- |

 לידה:  4 במרץ 1946 (בן 78) אתיופיה 
 מדינה:  ארצות הברית, אתיופיה 
 מקום מגורים:  ארצות הברית
 פעילות בולטת:  L.A Rebellion
 השכלה:  בית הספר לתאטרון, סרטים וטלוויזיה של UCLA  אוניברסיטת דהפול  אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס 
 מקצוע:  במאי ומפיק קולנוע, תסריטאי, ופרופסור באוניברסיטת הווארד
 מעסיק:  אוניברסיטת הווארד, אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס 
 תואר:  פרופסור
 בן או בת זוג:  שיריקיאנה איינה 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים (1979) 
 
היילה גרימה מרצה בפני קהל
היילה גרימה (באנגלית: Haile Gerima; נולד ב-4 במרץ 1946) הוא במאי קולנוע ומפיק אמריקאי ממוצא אתיופי, פרופסור באוניברסיטת הווארד שבוושינגטון וחבר מוביל בתנועת ה-L.A Rebellion שחי ועובד בארצות הברית. מאז 1975 הוא מוכר בעיקר בזכות הסרט Sankofa שזיכה אותו בפרסים בינלאומיים רבים והוא הבמאי האתיופי הראשון אשר זכה בפסטיבל הסרטים הפאן-אפריקאי לקולנוע וטלוויזיה של ואגאדוגו כאשר סך כל סרטיו זכו ב-18 פסטיבלי קולנוע בינלאומיים.
ביוגרפיה

גרימה גדל באתיופיה כילד למשפחה בת עשרה אחים.[דרושה הבהרה] אמו הייתה מורה ואביו היה מחזאי וכומר אשר הצטרף לשורות לוחמי הגרילה ה'ארבניוץ' באתיופיה עם הכיבוש האיטלקי של מוסוליני. כמחזאי, אביו של גרימה בילה זמן רב בכתיבת הצגות ומחזות אפיים שכתב באמהרית וגרימה צפה בהם כילד. גרימה מתאר כי בילדותו נהג לשבת עם סבתו שהייתה מספרת סיפורים שלימדו אותו כיצד להצית את דמיונו. גם אביו, שהיה מחזאי, נהג לקחת אותו עמו להצגות תיאטרון ממחוז למחוז באתיופיה. כך למעשה, הוא גדל סביב סיפורים ושירים שלדבריו יצרו את האסתטיקה התרבותית המסוימת שלו. כל אלו יחד ולחוד, השפיעו על גרימה ועל יצירות הקולנוע בהמשך דרכו. כך למשל, הסצנות בסרט טזה, צולמו באזור Menzero באתיופיה ממנו מגיעה משפחתו, אזור אותו הוא מתאר כ"נוף ילדותו". גם בסרט הראשון שצילם באתיופיה, 'Harvest: 3000 Years' מצולמים סצנות הכוללות נופים באזור העיר גונדר שבה הוא בילה חלק מתקופת נעוריו.
קריירה > סרטיו הראשונים

גרימה משך את תשומת הלב לראשונה באמצע שנות ה-70 עם הסרט "Harvest: 3000 Years", שמגולל את סיפורה של משפחת איכרים אתיופית הנאבקת לשרוד תחת הפיאודליזם האתיופי ארוך השנים. אולם הסרט צולם בתקופה בה שלטונו של הקיסר האתיופי היילה סלאסי כבר התמוטט. הסרט הוביל לעימות ראשוני של גרימה כבמאי עם שלטון החונטה הצבאית האתיופית, שהחליף את שלטונו של היילה סלאסי. המשטר החדש הכריז על סרטו של גרימה כ"רכושו של העם האתיופי", והיה מוכן לאפשר לו לעשות סרט נוסף במולדתו רק בתנאי שיסכים לקבל את מה שהם כינו לדבריו, "השיפוט שלהם על עבודתו". גרימה מתאר כי בנקודה זו הדבר הראשון שרצה לעשות הוא לקחת את הטיסה הראשונה מאתיופיה לארצות הברית משום שבאותו רגע הבין כי החופש שלו נלקח ממנו.
קריירה > הסרט 'Teza'

הסרט טזה מגולל את סיפורו של אנברבר, הדמות המרכזית בעלילה, צעיר אתיופי שחוזר לאחר שנים רבות של לימודי רפואה ושהייה בגרמניה, לארצו השסועה, אתיופיה, המצויה תחת משטר החונטה הצבאית האלימה של הדיקטטור מנגיסטו היילה מריאם. חלומו להביא את הידע המדעי שלו לטובת בני עמו מתנפץ לנוכח השימוש הציני שעושה החונטה במדענים המקומיים. אנברבר עוזב את העיר לטובת כפר ילדותו, כדי לקחת פסק זמן ולחשב את מהלכי חייו הבאים. אף על פי שאנברבר חוזר לבית ילדותו, עם הכשרה רפואית והיכולת לרפא הוא מגלה כי הכפר שלו מוצף בצרכים חברתיים-כלכליים ותחלואות שהוא אינו מסוגל לרפא. לאחר שאנברבר אינו מוצא שום מקום אחר להסתתר בו, הוא מחפש מקלט נפשי בזיכרונות נעוריו.
לדבריו של גרימה, באמצעות הסרט, נקרתה בפניו הזדמנות לספר סיפור על אפריקאים אשר נקלעים באמצע חייהם למציאות של נסיבות היסטוריות מורכבות ובלתי צפויות. הסרט זכה בפרסים רבים, ביניהם בפסטיבלי הקולנוע המוערכים של רוטרדם, סלוניקי וונציה. עם זאת, גרימה מתאר את הסרט שכולל פסקול ג'אז מרשים, כ"סרט נלהב אך לא מושלם". זאת מאחר שלדבריו הוא התקשה להשיג מימון וכתוצאה מכך, איכותו של הסרט נפגמה. בעיקר לאור זאת שלקח לו יותר מעשור כדי להשלים את הסרט, שרוב הסצנות שלו צולמו באזורים הכפריים של אתיופיה. "אפילו להביא ציוד למקומות היה קשה ובלתי נשכח", אמרה אחותו של גרימה, סלומי, שעוזרת לו להפיק את סרטיו. "החשמל ששימש אותנו בסט הצילומים, הגיע מהגנרטור של הכפר. אנשי הכפר היו מכבים אותו לסירוגין בזמן שצילמנו, ולכן היינו צריכים לנהל איתם משא ומתן". לדבריה, "מעבר לכסף, נדרשת הרבה סבלנות במהלך הצילומים לסרט".
קריירה > הסרט 'Ashes and Embers'

הסרט (Ashes and Embers (1982 עוסק בתלאות של חיי השחורים בארצות הברית ומגולל את סיפורו של אדם שחור שלחם במלחמת ווייטנאם. גרימה מתאר בראיון שנערך עמו כי "הסרט נוצר עקב שיתוף פעולה עם עמותת ARRAY, ליוצרי קולנוע אפרו-אמריקאים". כמו כן, גרימה טוען בהקשר למסרים שהוא מבקש להעביר בסרט זה כי "הוליווד יצרה תרבות אנגלו-סקסית השוכנות במיינסטרים הקולנועי.
פילמוגרפיה נבחרת

1972 - Hour Glass Hour Glass
1972 - Child of Resistance
1976 - Bush Mama
1976 - Mirt Sost Shi Amit (also known as Harvest: 3,000 Years)
1978 - Wilmington 10 -- U.S.A. 10,000
1982 - Ashes and Embers
1985 - After Winter: Sterling Brown
1993 - Sankofa
1994 - Imperfect Journey
1999 - Adwa - An African Victory
2009 - Teza
פרסי קולנוע

1976 - Grand prize / Silver Leopard for Harvest: 3,000 Years- Locarno
1982 - Grand Prix Award for Ashes and Embers-Lisbon International Film Festival
1983 - FIPRESCI Film Critics Award for Ashes and Embers-Berlin International Film Festival
Outstanding Production Ashes and Embers - London Film Festival
1984 - Tribute Festival De la Rochelle, France
1987 - Long Metrage De Fiction-Prix de la Ville de Alger for Ashes and Embers
1993 - Best Cinematography Award for Sankofa, FESPACO, Burkina Faso
2003 - Lifetime Achievement Award, 4th Annual Independence Film Festival, Washington D.C.
2006 - Festival De Cannes Selection Official Cannes Classic -Harvest: 3,000 Years
2008 - Venice Film Festival Special Jury Prize and Best Screen Play Award - Teza
2009 - Jury Award at the 18th International Film Festival Innsbruck/Austria - Teza
2009 - Golden Stallion of Yennenga at the FESPACO African Film Festival - Teza
2009 - Dioraphte Award Hubert Bals film in highest audience regard at the Rotterdam Film Festival
2009 - Golden Tanit/Best Film Award for its "modesty and genius," Best Music (Jorga Mesfin Vijay Ayers), Best Cinematography (Mario Massini), Best Screenplay (Haile Gerima), Best Supporting Actor Abeye Tedla at the Carthage/Tunisia Film Festival for Teza
2009 - Golden Unicorn and Best Feature Film at the Amiens/France International Film Festival France for Teza
2009 - The Human Value's Award at the Thessaloniki Film Festival in Greece for Teza
2009 - Official Selection at the Toronto Film Festival for Teza
הערות שוליים

1 2  John L.Jackson, DECOLONIZING THE FILMIC MIND An Interview with Haile Gerima, The Johns Hopkins University Press, 2010, עמ' 25
1 2 3  Haile Gerima, Director's Note, Indiana University Press, 2013, עמ' 48
↑  Larry Rohter, For Filmmaker, Ethiopia's Struggle Is His Own, The New York Times, COPYRIGHT 2010 The New York Times Company, Mar. 30, 2010
↑  Teza, האוזן השלישית
↑  Phylon, Special Issue Editor Introduction Sankofa The Deed" of Memory", עמ' 51
1 2 3  Hunter, Jehron, 'Sankofa' shows us our ancestors, Philadelphia Tribune
↑  Sankofa", wmich.edu (ארכיון)
↑  Sylvie Kandé and Joe Karaganis, "Look Homeward, Angel: Maroons and Mulattoes in Haile Gerima's "Sankofa", Research in African Literatures 29, 1998, עמ' 128-146
↑  THOMAS, KEVIN, "MOVIE REVIEW : 'Sankofa' Delivers Powerful Indictment of Evil of Slavery", Los Angeles Times, 1995
↑  CARYN JAMES, "Movie Review - Sankofa - Review/Film; Reliving a Past of Slavery - NYTimes.com", www.nytimes.com, ‏8 באפריל 1994
↑  University, Library and Technology Services, Lehigh, "Reel American History - Films - List", digital.lib.lehigh.edu
↑  Maslin, Janet, "Movie Review: Ashes and Embers", New York Times, ‏17 בנובמבר 1982
↑  Schomburg Center, Films at the Schomburg: Ashes and Embers, youtube.com, ‏10 במרץ 2016
↑  RFI - Ethiopia's Teza judged best African film, www1.rfi.fr
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 8020186  BnF: cb16983089h (data)  CiNii: DA18263779  GND: 138592799  ISNI: 0000 0001 2103 0266  LCCN: no98073989  NTA: 295011114  RERO: 02-A018010650  SUDOC: 204430666  ULAN: 500299828  VIAF: 107149106007668490646   WorldCat (עם VIAF): 107149106007668490646
שחף כהה

| שחף כהה |
| --- | --- |
 שחף כהה, עומאן
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: חופמאים
תת־סדרה:: שחפאיים
משפחה:: שחפיים
סוג:: שחף דגים
מין:: שחף כהה
שם מדעי
 Ichthyaetus hemprichii ‏ברוך, 1853
שמות נוספים
 Larus hemprichii

שחפים כהים בתעופה בעומאן.
שחף כהה (שם מדעי: Ichthyaetus hemprichii, שם נרדף: Larus hemprichii) הוא מין של עוף ים ממשפחת השחפים, מסדרת החופמאים. תחום תפוצתו מצוי בים סוף ובמפרץ עדן, במפרץ הפרסי ובמפרץ עומאן, מזרחה עד לדרום פקיסטן ודרומה עד לצפון קניה.
הוא מזדמן לעיתים רחוקות גם בישראל. הוא נצפה עד כה חמש פעמים בארץ, מתוכן ארבע פעמים במפרץ אילת, והאחרונה בשפד"ן.
ביצת שחף כהה, אוסף מוזיאון טולוז