ההצגה הגדולה בתבל (ספר)
פרק 3 – דרך הוורד למאקרו אבולוציה > ביות פרחים באמצעות חרקים

דוקינס מתאר את הקשרים האבולוציוניים בין חרקים לפרחים, במיוחד את תהליך ההאבקה. בדומה לכלבים, בני האדם משפיעים על התפתחות פרחים על ידי ברירה מלאכותית שיצרה מאות זני ורדים שונים בעלי גדלים שונים וריח שונה. אך הפרחים התפתחו עקב השפעת החרקים, דרך עיניהם ומחושיהם (המבצעים הרחה).
צמחים רבים מתרבים באמצעות רבייה זוויגית. מסיבות שדוקינס לא נכנס אליהן בספר, חשוב לשם רבייה זוויגית למנוע האבקה צולבת – כלומר שצמח יאביק את עצמו, שכן לו היה עושה זאת היה יכול למנוע את הטרחה הכרוכה בכך. מסיבה זו האבקה צריכה להגיע לצמח אחר. צמחים הרמאפרודיטים טורחים טרחה רבה כדי להימנע מהאבקה עצמית ודרווין עצמו חקר נושא זה. דרך אחת להעביר את האבקה לצמח אחר היא להיעזר ברוח שתעיף אותה. צמחים רבים אמנם עושים זאת, אך דבר זה הוא בזבזני מאד שכן רוב האבקה אינה מגיעה ליעדה, והצמח צריך להכין כמויות עצומת ממנה, דבר הדורש אנרגיה רבה.
צמחים רבים אחרים מצליחים לפתות בעלי חיים המסוגלים ללכת או לעוף מצמח אחד אל צמח אחר. דבר זה נעשה לרוב בתמורה ל"תשלום" שהצמח מעניק לחרק או לציפור או לעטלף, בצורה של צוף או מזון אחר המשמש את בעלי החיים כמזון עתיר אנרגיה. גם דבר זה דורש מהצמח להשקיע אנרגיה בייצור מזון יקר זה ולא בהיבטים אחרים שיכולים לעזור לו כמו שורשים או עלים רבים יותר.
היתרון של קיום הפרחים אינו אבסולוטי – הוא תלוי בנסיבות. לצמחים, כמו ליצורים חיים אחרים יש "כלכלת אנרגיה" – אם מחיר ייצור הפרחים והצוף בסביבה גאוגרפית ואקולוגית מסוימת הוא יקר מדי ביחס ל"תמורה" האבולוציונית שהוא מספק (הפצה של מספיק צאצאים של הצמח), הדבר גורר העדפה לצמחים בעלי האבקה באמצעות רוח על פני צמחים בעלי האבקה באמצעות חרקים. אם האבקה באמצעות רוח היא בקצה הפזרני והבזבזני של האפשרויות האבקה, אזי בקצה השני יש את "קליע הקסם" שבו המאביק לוקח את האבקה ומעביר אותה מיד לצמח מאותו מין לשם הפריה. ייתכן כי בעל החיים ילך לצמח ממין אחר ובכך יהיה פחות יעיל מבחינת הצמח. דוגמה ל"קליע קסם" של מעבר רק מפרחים של אותו מין קיימת בקרב סחלבים. דרווין וכן וואלס חקרו את הסחלב ממדגסקר וניבאו שניהם כי בגלל שיש לסחלב שפופרת ארוכה של 30 ס"מ כפתח כניסה לצוף של הפרח יימצא בעתיד רפרף עם לשון מספיק ארוכה שתאפשר לו להאביק את הפרח. ב-1903, אחרי מותו של דרווין אכן נמצא רפרף כזה ומינו נקרא "רפרף דרווין המנובא".
חרקים רואים צבעים בצורה טובה, אולם תחום הספקטרום שלהם מוסת לעל-סגול והם אינם רואים אדום. לכן בדרך כלל פרחים אדומים אינם מואבקים על ידי חרקים אלא על ידי יצורים אחרים כגון צופיות. פרחים הנראים לנו חסרי עיטורים מתגלים באור על-סגול כפרחים מעוטרים. חלק מהפרחים מנחים את הדבורים לנחיתה באזור רצוי על ידי "פסי מסלול" שעין האדם אינה רואה. מרבד הצבעים שאנו רואים בשדה פרחוני עוצב על ידי עיני חרקים ועל ידי מיני מאביקים אחרים כמו צופיות או קוליברי. שני מינים אלה אינם קרובים אך יש להם אבולוציה מתכנסת – לשניהם יש מקור ולשון ארוכים כדי להקל על ליקוק צוף מהפרח, וכן הם יכולים לרחף במקום. התכנסות אבולוציונית רחוקה עוד יותר מפגינים שני המינים אלה עם רפרפרי קוליברלי.[דרושה הבהרה]
הקשר בין הפרחים לחרקים הוא דו סטרי – מנוקדת מבט החרק הפרחים הם "פרות חולבות" המעניקות לו מזון, מבחינת הפרח החרק מועיל משום שהוא מעביר את המשלוח שיש לו אינטרס להעביר למקום הנכון. שני הצדדים "מבייתים" זה את זה. מבחינת הפרח יש גם יתרון למונופול על חרק מסוים משום שאז מובטח לצמח כי החרק ילך לצמחים אחרים מאותו מין ולא לפרח ממין אחר. לכן יש אינטרס להתאים לו גם מזון המתאים במיוחד לו, וכן ריח שימשוך אותו. משום כך יש ריחות פרחים המושכים חרקים מסוימים בדרך דומה לכך שריח ורדים מוצא חן בעיני בני האדם. עם זאת זה מקרי שריח המושך דבורים ופרפרים נעים גם לאף האנושי. פרחים אחרים כמו הבאשן (cleome) והצנחן המבאיש (anagyis foetida) מושכים בריחם זבובי בשר וחיפושיות אוכלות נבלות, גורם לריח מאד לא נעים המזכיר בשר רקוב.
בעוד החרקים "משביחים" פרחים בכיוון של מתן צוף, פרח בעל צבע בולט וריח, הפרחים "משביחים" את החרקים ביכולת שלהם למצוא את הפרח המתאים וכן ביכולת האבקה שלהם. כמו כן לפרח יש אינטרס לקיים איזון בכמות הצוף שהוא מציע – אם יציע יותר מידי יאכל החרק רק בפרח הראשון ולא יעוף לחפש מזון גם בפרח השני, אם יציע פחות מידי צוף אולי יעדיף החרק צמחים אחרים.
הוא מסביר כיצד פרחים פיתחו תכונות מסוימות כמו צבעים וריחות כדי למשוך חרקים מסוימים, והחרקים, בתורם, פיתחו תכונות שמסייעות להם לנוע בין פרחים שונים ולבצע את פעולת ההאבקה.