stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עידו בסוק
ספריו > רשימת התרגומים

ז'אן-ז'אק רוסו, מסה על מוצא הלשונות: שבה ידובר על המלודיה ועל החיקוי המוזיקלי (תל אביב: רסלינג, 2008).
עמנואל לוינס, חירות קשה: מסות על היהדות (תל אביב: רסלינג, 2007).
אנדרה מורואה, השמנפופים והחדחוטים (תל אביב: הוצאת מטר, תשס"ז 2007).
רנה דקרט, רגשות הנפש (תל אביב: רסלינג, 2007).
ז'אן ז'אק רוסו, האמנה החברתית (תל אביב: רסלינג, 2006).
תרז מלאכי-קרול, בין המילים (ירושלים: הוצאת כרמל, תשס"ו 2006).
ז'ורז' פרק, החיים הוראות שימוש, (תל אביב: הוצאת בבל, תשס"ה 2005).
מרגריט דה נוואר, הפטמרון - הנוסח המלא, 73 סיפורים (ירושלים: כרמל, תשס"ה 2005).
דני דידרו, דיאלוגים - אחיינו של ראמו; חלומו של ד'אלמבר ועוד (ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תשס"ה 2004).
ז'ורז' בטאיי, תאוריה של הדת (תל אביב: רסלינג, 2003).
פרנסואה רבלה, גרגנטואה ופנטגרואל - גרגנטואה הגדול; פנטגרואל מלך הצמאנים; הספר השלישי והספר הרביעי של עלילות פנטגרואל הטוב (אור יהודה: הוצאת דביר, תשס"ג 2003).
ז'אק שלנגר, על החיים הטובים (ירושלים: כרמל, תשס"ב 2002).
משה לייב הלפרן, לילה (נאַכט); א' ליילס: המעשה במאה (די מעשה פון אַ הונדערט); פרץ מרקיש: הערימה (די קופע; ה. לייוויק: האורווה (די שטאַל), יאבדו שמיים וארץ : שירת האפוקליפסה היידית (תל אביב: קשב לשירה, תשס"ב 2002).
אונורה דה בלזק, זוהר ושקיעה של יצאניות צמרת (בני ברק: הוצאת הקיבוץ המאוחד, תשס"א 2001).
וולטר, מכתבים אנגליים ; מילון פילוסופי: (מבחר) (תל אביב: רמות – אוניברסיטת תל אביב, תשס"א 2000).
רולאן בארת, מיתולוגיות (תל אביב: בבל, תשנ"ח 1998).
לה קורבוזיה, לקראת ארכיטקטורה (תל אביב : בבל, תשנ"ח 1998).
עם יוסל בירשטיין, מעשיות קסם מפי יהודי מזרח אירופה = יידישע וונדער-מעשיות פון מזרח-אייראָפע (בני ברק: הקיבוץ המאוחד, 1998).
מונטסקיה, על רוח החוקים: או על הזיקה שראוי כי תתקיים בין החוקים לבין המבנה הפנימי של כל משטר, המידות, האקלים, הדת, יחסי המסחר וכו'... מחקרים חדשים על חוקי רומא הנוגעים לירושה, על חוקי צרפת ועל החוקים הפאודליים (ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תשנ"ח 1998).
חורחה סמפרון, הכתיבה או החיים (בני ברק: הקיבוץ המאוחד, תשנ"ז 1997).
מרגרט דיראס, גשם קיץ (תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 1996).
אלן-רנה לסאז', הרפתקאותיו של ז'יל בלאס דה סנטיאנה (תל אביב: דביר, תשנ"ה 1995).
קלוד סימון, דרך פלנדריה: רומאן (תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשנ"ה 1995).
מוד מנוני, הילד, "מחלתו" והאחרים (תל אביב: עם עובד, תשנ"ד 1993).
ז'אן ז'אק רוסו, מאמרים - על המדעים והאמנויות; על המקור והיסודות לאי-השוויון בין בני האדם (ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תשנ"ג 1992).
פלביו קונטי, אמנות הרנסאנס (תל אביב: דביר, תשנ"ב 1992).
פלביו קונטי, אמנות גותית (תל אביב: דביר, תשנ"ב 1992).
אלן בוסקה, איש תחת איש: סיפורים (תל אביב: ספרית פועלים, תש"ן 1990).
אבה פרבו, מנון לסקו (תל אביב: זמורה-ביתן, תשמ"ז 1987).
ספריו > עריכה

צבי כנר, לחם נקמות, תרגום: יעקב בסר (לוד: זמורה-ביתן, תשס"ב 2002).
סילביה פלאת', אלקטרה בשביל האזילאות, תרגום: אורה סגל (ירושלים: הוצאת כרמל, תשס"א 2000).
מבחר/ אנתולוגיה לספרות ללומדי עברית (ירושלים: משרד החנוך, התרבות והספורט - האגף לחינוך מבוגרים - גף הנחלת הלשון, תשנ"ו 1995).
פרסים

2007 - פרס שרת התרבות המדע והספורט תשס"ז/ פרס היצירה למתרגמים.
2005 - פרס לאה גולדברג לתרגום (על תרגום גרגנטואה ופנטגרואל לרבלה).
2003 - Palme académique (צר') (אות אבירות) מטעם ממשלת צרפת.
1996 - פרס מנשה לוין (על תרגום דרך פלנדריה לקלוד סימון).
1994 - פרס אקו"ם לספרות עיון – תשנ"ד (על כתב היד של בצל פרדסים על אדמה מצורעת).
תשנ"ד - פרס שרת התרבות לתרגום/ פרס היצירה.
הערות שוליים

↑  לנה שילוני, "בארץ הענקים ובממלכת המלים", במוסף תרבות וספרות של העיתון הארץ, 2 במאי 2003.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297706505171  PLWABN: 9810569028305606  BnF: cb15028994v (data)  GND: 1143259912  ISNI: 0000 0000 6661 9050  LCCN: n89106657  SUDOC: 261426710  VIAF: 37198144   WorldCat (עם VIAF): 37198144
ג'פרי סאקס

| --- | --- |

 לידה:  5 בנובמבר 1954 (בן 70) דטרויט, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת הרווארד  הרווארד קולג'  Oak Park High School 
 מעסיק:  אוניברסיטת הרווארד, האומות המאוחדות, אוניברסיטת קולומביה 
 בן או בת זוג:  Sonia Ehrlich Sachs 
 פרסים והוקרה:  פרס הכוכב הכחול (2015)  פרס הכלכלה העולמית (2009)  עמית החברה האקונומטרית (1986)  פדמה בהושן  מדליית יובל המאה של הרווארד  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים 
 jeffsachs.org
 
ג'פרי דייוויד זאקס (באנגלית: Jeffrey David Sachs; נולד ב-5 בנובמבר 1954) הוא כלכלן יהודי אמריקאי ומנתח מדיניות ציבורית, פרופסור באוניברסיטת קולומביה, שם ניהל בעבר את מכון כדור הארץ (אנ'). הוא ידוע בזכות עבדותו בתחומים של פיתוח בר קיימא, כלכלת פיתוח, והמאבק נגד העוני העולמי.
סאקס הוא מנהל המרכז לפיתוח בר קיימא באוניברסיטת קולומביה ונשיא רשת הפתרונות לפיתוח בר קיימא של האו"ם (אנ'). הוא משמש כמקדם של ה-SDG עבור מזכ"ל האו"ם אנטוניו גוטרש בנושא יעדים לפיתוח בר קיימא (SDGs), קבוצה של 17 יעדים גלובליים שאומצו בפגישת פסגה של האו"ם בספטמבר 2015.
בשנים 2001–2018 שימש סאקס כיועץ מיוחד למזכ"ל האו"ם, ושימש באותו תפקיד תחת מזכ"ל האו"ם הקודם באן קי-מון ולפני 2016 בתפקיד מייעץ דומה הקשור ליעדי הפיתוח של המילניום (MDG)(אנ') המוקדמים יותר. שמונה יעדים להפחתת עוני קיצוני, רעב ומחלות עד 2015. בהקשר למטרות ה-MDG, הוא מונה לראשונה ליועץ מיוחד למזכ"ל האו"ם בשנת 2002 במהלך כהונתו של קופי אנאן.
סאקס הוא מייסד שותף ואסטרטג ראשי של Millennium Promise Alliance, ארגון ללא מטרות רווח המוקדש להפסקת העוני והרעב הקיצוניים (אנ'). בשנים 2002–2006 היה מנהל העבודה של פרויקט המילניום של האומות המאוחדות על מדדי ה-MDG. הוא עורך משותף של דו"ח האושר העולמי עם ג'ון פ. הליוול (אנ') וריצ'רד ליארד. בשנת 2010 התמנה לאחראי בוועדת הפס הרחב לפיתוח בר קיימא, שמטרתה המוצהרת היא להגביר את החשיבות של אינטרנט בפס רחב במדיניות בינלאומית. סאקס כתב מספר ספרי עיון וזכה במספר פרסים. הוא ספג ביקורת בשל דעותיו בנושאי כלכלה, על מקורו של COVID-19, כמו גם על הפלישה הרוסית לאוקראינה.
אפרו

ערך זה עוסק בסוג של תספורת. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
הזמרת לורין היל עם פאה בצורת אפרו
ילד עם תסרוקת אפרו
אפרו הוא תסרוקת בה השיער מתרחב מהראש בצורה של הילה, ענן או כדור. אפרו דורש שיער מתולתל מאוד. עבור אנשים רבים ממוצא אפריקאי, אפרו הוא צורת השיער הטבעית שלהם.
כל אחד מכל רקע אתני מסוגל לגדל אפרו במידה ושיערו מתולתל מאוד. אנשים ממוצא אפריקאי שתלתליהם מלופפים באופן הדוק, יכולים ליישר אותם, וכך השיער מקבל נפח ואורך נוסף, על ידי קליעת השיער והפרדת ההתפתלויות תוך שימוש ב"מכוש אפרו". מכוש האפרו הוא עיבוד של כלי סירוק אפריקאי מסורתי, שהוא מסרק צר עם שיניים ארוכות ומרווחות. באופן דומה, אפשר להוסיף נפח לשיער בעזרת מכוש אפרו בשילוב עם חום של מייבש שיער. התוצאה מכונה "התפוצצות".
הערות שוליים

↑  תמונת מסרק אפריקאי מסורתי
ערך זה הוא קצרמרבנושא תרבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אבן האזל (מקום מקראי)

אֶבֶן הָאֶזֶל (אָֽזֶל בצורת הפסק) הוא שם מקום בארץ בנימין, שבו קבעו יהונתן ודוד להיפגש בסתר כדי לקיים את מבחן החיצים: "וּבָאתָ אֶל הַמָּקוֹם אֲשֶׁר נִסְתַּרְתָּ שָּׁם בְּיוֹם הַמַּעֲשֶׂה וְיָשַׁבְתָּ אֵצֶל הָאֶבֶן הָאָזֶל" (ספר שמואל א', פרק כ', פסוק י"ט). במקום זה הסתתר דוד קודם לכן בהזדמנות אחרת.
משמעות השם

בהמשך (פסוק מ"א) נאמר שאחר שנתן יהונתן לדוד את אות החיצים "דָוִד קָם מֵאֵצֶל הַנֶּגֶב". מקובל במחקר שמקור אחד לשני הביטויים. התרגום הסורי מתרגם בפסוק י"ט: "על גנב כאפא הי", כלומר "אצל האבן ההיא", ובפסוק מ"א: "מן לות כאפא", כלומר: "מאצל האבן". בתרגום השבעים נוסח B, בפסוק י"ט נאמר (בתרגום לעברית): "אצל האֶרְגָּב ההוא", ובפס' מ"א: "מאצל האַרְגָּב". את המלה "ארגב" מפרשים על פי רוב על סמך הפירוש הרווח של "רגב" בספר איוב (כ"א, ל"ג) כלשון גושי אדמה או גל אבנים. אבל לפי דעה אחרת פירושו הנכון של רגב באיוב הוא רטיבות (טורטשינר). בסורית קיימת המילה (אַ)רְגִיב במובן של פסל. ורמז לזה אפשר למצוא גם בתרגום הלטיני הקדום לפסוק י"ט: apud lapidem Argabel, כלומר: "אצל האבן אַרְגַּבְאֵל". אולי ראו הסופרים במלה "ארגב" לשון עבודה זרה. ותיקנו "האזל" – או כלשון נחל אוזל, כלומר נוזל, או בכוונת הַלְז (ודווקא הַלָּז הייתה הנוסחה המקורית לפי חוקרים אחרים). במלה "הנגב" אפשר ונשתמר זכר לאותיות האחרונות של ארגב. ואולי השתבשה נגב מהגרסה המורכבת (אב)ן (אר)גב.
מכל מקום, אין נתונים כדי לזהות את המיקום המדויק יותר של אבן זו.
הערות שוליים

1 2  שמואל אפרים ליונשטאם, אנציקלופדיה מקראית כרך א' טור 46.
↑  טורטשינר, פירוש לספר איוב, עמוד 267 (על המלה רגב)
↑  מ.צ. סגל, ספר שמואל, קיוב תרע"ט, עמוד 87.
מותו והלווייתו של ריצ'רד ניקסון

| --- | --- |

הנשיא ניקסון, 24 בדצמבר 1971
 מידע כללי
 סוג:  הלוויה ממלכתית, מוות 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מיקום:  הספרייה והמוזיאון הנשיאותיים על שם ריצ'רד ניקסון 
 משתתפים:  ג'רלד פורד, ג'ורג' הרברט ווקר בוש, רונלד רייגן, ביל קלינטון, טושיקי קאיפו, אדוארד הית', ג'ימי קרטר 
 תקופה:  22 באפריל 1994 – 27 באפריל 1994 (6 ימים)
 
ב-22 באפריל 1994 נפטר ריצ'רד ניקסון, נשיאה ה-37 של ארצות הברית, לאחר שסבל משבץ מוחי ארבעה ימים קודם לכן, בגיל 81. הלווייתו הציבורית נערכה כעבור חמישה ימים בספרייה והמוזיאון הנשיאותיים על שמו שבעיר הולדתו יורבה לינדה, קליפורניה.
ניקסון סבל משבץ מוחי ב-18 באפריל בביתו שבפארק רידג', ניו ג'רזי, והועבר לבית החולים הפרסביטרי בניו יורק. אחרי פרוגנוזה ראשונית וחיובית, ניקסון נכנס לתרדמת עמוקה ומת כעבור ארבעה ימים. גופתו הוטסה לבסיס האווירי של חיל הנחתים האמריקני "אל טורו" הנמצא במחוז אורנג', במטוס הנשיאותי שהושמש בנשיאותו של ניקסון. גופתו הועברה לספרייה הנשיאותית על שמו ושם הונחה למנוחה. ב-27 באפריל התקיימה אזכרה פומבית בהשתתפות נכבדים עולמיים וכל חמשת הנשיאים החיים. אשתו של ניקסון, פט, מתה עשרה חודשים קודם לכן, ב-22 ביוני 1993.
מותו

ניקסון סבל משבץ מוחי מסיבי בפארק רידג' שבמדינת ניו ג'רזי, בעודו מתכונן לאכול ארוחת ערב ביום שני, 18 באפריל 1994, בשעה 5:44 בערב. אמבולנס הוזעק למקום והוא הובהל בית החולים הפרסביטרי בניו יורק. הוא היה בהכרה אך לא היה מסוגל לדבר, וכן כושר ראייתו נפגע. ביום חמישי שקע ניקסון בתרדמת. בליל שבת, הוא מת בשעה 9:08, 22 באפריל 1994. בנותיו, טרישה וג'ולי, היו לצדו.
נשיא ארצות הברית, ביל קלינטון, הודיע על מותו של ניקסון בגן הוורדים של הבית הלבן והכריז על יום אבל לאומי חמישה ימים לאחר מכן. קלינטון הצהיר כי ניקסון הוא "מדינאי שביקש לבנות מבנה בר קיימא של שלום", ושיבח את "רצונו לתת משהו בחזרה לעולם הזה". כמו כן הגיעו הנשיאים לשעבר ג'רלד פורד, ג'ימי קרטר, רונלד רייגן וג'ורג' הרברט ווקר בוש. מזכיר המדינה של ארצות הברית לשעבר, הנרי קיסינג'ר, הסנאטורים לשעבר ג'ורג' מקגוורן (שהתמודד מול ניקסון ב-1972) והווארד בייקר, הסנאטור בוב דול, הסנאטור ג'ון מקיין והסנאטור טד קנדי, הצטרפו לנשיא קלינטון.
הלווייתו

הלוויה התקיימה ביום רביעי, 27 באפריל, בשטח הספרייה והמוזיאון הנשיאותיים על שם ריצ'רד ניקסון. בטקס ההלוויה השתתפו למעלה מ-4,000 בני אדם, ביניהם בני משפחה, הנשיא ביל קלינטון והגברת הראשונה הילרי, נשיאים וגברות ראשונות לשעבר (ג'ורג' וברברה בוש, רונלד וננסי רייגן, ג'ימי ורוזלין קרטר וג'רלד ובטי פורד). סגן הנשיא לשעבר ספירו אגניו, שכיהן תחת ניקסון, גם השתתף בטקס. משלחת הקונגרס האמריקני מנתה למעלה ממאה חברים, והסגל הדיפלומטי הזר כלל משלחת של יותר ממאתיים איש. את הטקס הנחה הכומר בילי גרהאם, ידיד של ריצ'רד ניקסון, שאמר: "הוא אחד האנשים שהכי לא הובנו כהלכה, ואני חושב שהוא היה אחד מגדולי המאה". ההספדים נמסרו מאת גרהאם, הנרי קיסינג'ר, הסנאטור בוב דול, מושל קליפורניה פיט וילסון והנשיא קלינטון. דול לא הצליח לעצור את דמעותיו בסוף נאומו, מופע נדיר של רגש בציבור לסנאטור.
ריצ'רד ניקסון נקבר ליד אשתו פט, בשטח הספרייה הנשיאותית על שמו. הוא הותיר אחריו את שתי בנותיו, טרישיה וג'ולי, וארבעה נכדים. בהתאם לרצונו, הלווייתו לא הייתה הלוויה ממלכתית מלאה, אם כי גופתו הונחה לראווה בלובי של הספרייה הנשיאותית מ-26 באפריל עד למועד ההלוויה. האבלים חיכו בתור עד שמונה שעות במזג אוויר קריר ורטוב כדי לחלוק כבוד אחרון לנשיא לשעבר. בשיאו, התור שעבר ליד ארון הקבורה של ניקסון היה באורך שלושה קילומטרים, עם 42 אלף איש ממתינים.
לקריאה נוספת

Conrad Black, Richard M. Nixon: A Life in Full, New York: Public Affairs, 2007, ISBN 978-1-58648-674-7
הערות שוליים

↑  ריצ'רד פרז-פנה, Nixon 'Stable' After Stroke At His Home, באתר הניו יורק טיימס, 19 באפריל 1994
1 2  Funeral Services of President Nixon
1 2 3 4  Richard M. Nixon, 37th President, Dies Funeral Scheduled for Wednesday in California for Only Chief Executive Forced From Office
↑  Black, Conrad (2007), p. 1051
↑   נאומו של דול בהלוויה, סרטון  באתר יוטיוב
↑  Reagan funeral: Schedule of events, באתר BBC‏, 11 ביוני 2004
| ריצ'רד ניקסון |
| --- | --- | --- |
| משפחה | תלמה "פט" ראיין ניקסון (רעיה) •  טרישיה ניקסון קוקס (בת) • ג'ולי ניקסון אייזנהאואר (בת) • פרנק ניקסון (אב) • האנה ניקסון (אם) |  |
| פעילות מוקדמת | צי ארצות הברית • אוניברסיטת דיוק • המפלגה הרפובליקנית • בית הנבחרים • הסנאט • סגן נשיא ארצות הברית (ראו ויכוח המטבח) |  |
| מותו והנצחתו | מותו והלווייתו • הספרייה והמוזיאון הנשיאותיים על שם ריצ'רד ניקסון • מקום הולדתו |  |
| נשיא ארצות הברית ה-37 | נשיא ארצות הברית ה-37 |  |
| מערכות בחירות | הבחירות לנשיאות 1960 • הבחירות לנשיאות 1968 • הבחירות לנשיאות 1972 |  |
| קבינט | ספירו אגניו (סגן הנשיא) • ג'רלד פורד (סגן הנשיא) • ויליאם פירס רוג'רס (מזכיר המדינה) • הנרי קיסינג'ר (מזכיר המדינה והיועץ לביטחון לאומי) • ג'יימס ר' שלזינגר (מזכיר ההגנה) |  |
| מדיניות חוץ | ביקור ניקסון בסין (1972) • מלחמת וייטנאם (1969-1973) • מלחמת יום הכיפורים (1973) • תוכנית רוג'רס (1969-1971) • ההפיכה הצבאית בצ'ילה (1973) |  |
| מדיניות פנים | דוקטרינת ניקסון (1969) • הנחיתה על הירח (1969) • הקמת הסוכנות להגנת הסביבה (1970) • משבר האנרגיה העולמי (1973) • פרשת ווטרגייט (1973) • התפטרותו (1974) |  |
(משמאל לימין) נשיא ארצות הברית ביל קלינטון והגברת הראשונה הילרי קלינטון, ג'ורג' וברברה בוש, רונלד וננסי רייגן, ג'ימי ורוזלין קרטר וג'רלד ובטי פורד עומדים בטקס הלווייתו של ריצ'רד ניקסון, 27 באפריל 1994
ג'ורג' דה סימונס בארו

| --- | --- |
ג'ורג' דה סימונס בארו, 1936
ג'ורג' דה סימונס בארו, 1936
 לידה:  25 באוקטובר 1864 נייניטל, הודו 
 פטירה:  28 בדצמבר 1959 (בגיל 95) 
 מדינה:  הודו, הראג' הבריטי, הדומיניון של הודו 
 השכלה:  המכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט 
 בן או בת זוג:  סיבילה ויי (4 ביוני 1902–?) 
 צאצאים:  סיבילה בארו, דייוויד בארו 
 השתייכות:  צבא הודו הבריטית, הצבא הבריטי 
 תקופת הפעילות:  1884 – 1929 (בשרות צבאי סדיר)
 דרגה:   גנרל
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה 
 עיטורים
 אביר הצלב הגדול של מסדר האמבט  אביר מפקד במסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש 
 
ההסתערות על גבעות מע'אר ב-13 בנובמבר 1917; הציור מוצג במכללה הצבאית בקמברלי (אנ')
ג'ורג' דה סימונס בּארוֹ (באנגלית: George de Symons Barrow;‏ 25 באוקטובר 1864 – 28 בדצמבר 1959). גנרל בצבא הודו הבריטית. פיקד על דיוויזיית היומנרי ועל דיוויזיית הפרשים ה-4 במערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה.
קורות חייו ומעשיו > ראשית דרכו

בארו, בן למשפחה של אנשי צבא ומינהל בריטים ממוצא יהודי, נולד בעיר נַייניטַל (Nainital) שבהודו הבריטית. הלך בעקבות אביו ובני משפחתו והתגייס לצבא. למד במכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט שבאנגליה, וב-1884 החל את דרכו כקצין פרשים בצבא הודו הבריטית. שירת בווזיריסטן ובחזית הגבול הצפוני-מערבי של הודו. ב-1900 נטל חלק בפעולות כוח המשימה הבריטי שנשלח לדיכוי מרד הבוקסרים בסין. בשנים שלאחר מכן מילא תפקידים שונים בצבא הודו הבריטית, חלקם במפקדת ראש המטה הכללי בפיקודו של הוריישו קיצ'נר.
ב-1908 הוצב לתפקיד עוזר מפקד המכללה לפיקוד ומטה בקמברלי (Staff College, Camberley) שבאנגליה, וב-1911 הוצב בבית הספר לפיקוד ומטה של צבא הודו בכוויתה שבבלוצ'יסטן (מאז 1947 בפקיסטן). ב-1912 קיבל לפקודתו את הרגימנט ה-35 "סוּסֵי סינד".
קורות חייו ומעשיו > במערכה בארץ ישראל

בפרוץ מלחמת העולם הראשונה, בהיותו בחופשה באנגליה, צורף בארו לחיל המשלוח הבריטי בצרפת בדרגת לוטננט קולונל. אלנבי, מודעו מימיהם במכללה הצבאית, מינהו תחילה לקצין המודיעין בדיוויזיית הפרשים שלו ואחרי כן לראש מטה הקורפוס שעליו פיקד. עד אמצע 1917 מילא בארו תפקידים שונים במסגרת הארמייה הראשונה והארמייה השלישית בחזית צרפת, לרבות פיקוד על חטיבה ועל דיוויזיה.
באמצע חודש יוני 1917 הגיע בארו למצרים לבקשת מפקד חיל המשלוח המצרי, גנרל ארצ'יבלד מארי, שמינהו למפקד דיוויזיית הרגלים הרכובים יומנרי. דיוויזיה זו הייתה אחת משלוש שהרכיבו את 'הקורפוס המדברי הרכוב' שבפיקוד גנרל הנרי שובל. בתום אותו חודש קיבל אלנבי את הפיקוד על חיל המשלוח המצרי. דיוויזיית היומנרי בפיקודו של בארו השתתפה בקרב באר שבע, בקרב עזה השלישי ובמרדף פלשת – בלחימה על גבעות מֻע'אר ועל רכס אבו שושה (תל גזר), שפתחה את הדרך להרי יהודה. ניהול המתקפה בגבעות מע'אר ואבו שושה זכה להערכה מיוחדת, אף כי מאוחרת, אצל היסטוריונים צבאיים.
בשלבי הניסיון הראשון לכבוש את ירושלים התנסתה הדיוויזיה בעלייה הקשה במעלה בית חורון (ציר בית עור א-תחתא – בית עור אל-פוקא) ובלחימה מול כוחות עדיפים לכיבוש רכס זייתון בשלוחת ביתוניא עד לדלדול כוחותיה. בארו נכח בכניסה לירושלים בדצמבר 1917.
באפריל 1918 הופנו מרבית גדודי הפרשים של דיוויזיית היומנרי מארץ-ישראל לחזית המערבית באירופה בשל מתקפת האביב שם. את מקומם תפסו יחידות פרשים הודיות ויחד עם יחידות היומנרי שנותרו מהדיוויזיה המקורית הרכיבו דיוויזיה חדשה – דיוויזיית הפרשים ה-4, גם היא בפיקודו של בארו. חודשי ההתארגנות עברו על יחידותיה בקו החזית בערבות יריחו בתנאים שאליהם התייחס בארו בזכרונותיו כ"גיהנום עלי אדמות" בשל מפגעי מחלת המלריה ומכת זבובי החול, החום הכבד והאבק שליוו את הפעילות המבצעית המתמדת. בחודש ספטמבר הוטלה הדיוויזיה אל מערכת מגידו, המתקפה האחרונה והמכרעת של הצבא הבריטי בארץ ישראל. אחרי הבקעת קווי הטורקים ממורדות הרי שומרון ועד ארסוף (מבצע 'פתיחת דלת') עברו יחידותיה בנתיב ואדי עארה, בדרכן לעמק יזרעאל – לכיבוש עפולה וצירי התחבורה המסתעפים ממנה. ביום השני של מערכת מגידו, ב-20 בספטמבר 1918, השלים בארו את כיבוש בית שאן. מכאן פנה לתפיסת גשר הרכבת שעל הירדן (גִ'סר אל-מג'אמע, גשר נהריים), להצבת חסימות במורד עמק הירדן בואכה גשר דאמיה, לעלייה לגלעד, לכיבוש אירביד ודרעא ולמרדף אחרי הטורקים הנסוגים לעבר דמשק, שנכבשה ב-1 באוקטובר.
קורות חייו ומעשיו > אחרי המלחמה

בנובמבר 1918, זמן קצר אחרי שביתת הנשק שחתמה את המלחמה באזורנו, קיבל בארו את הפיקוד על חיל הצפון (North Force) והועלה (זמנית) לדרגת לוטננט-גנרל, אך אחרי חודשים ספורים נקרא לחזור להודו. באביב ובקיץ 1919 שירת בארו כמפקד דיוויזיה במלחמה האנגלו-אפגנית השלישית (אנ') ואחריה כמפקד מחוז פשאוור (חלק מח'ייבר פח'טונח'ווה, מאז 1947 בפקיסטן). ב-1923 שימש עוזר ראש המטה הכללי של צבא הודו, וב-1924 מונה למפקד פיקוד המזרח של הודו (שנוסד אך ב-1920) ומילא תפקיד זה עד לפרישתו ב-1928. בתוך כך קיבל מינוי של כבוד כשלישו הצבאי (Aide-De-Camp General) של המלך ג'ורג החמישי.
את שארית ימיו עשה באנגליה. ב-1941, בעת מלחמת העולם השנייה, בהיותו בן 77 שנים, התנדב לשירות ב"משמר המולדת" בדרגת טוראי.
בחיבורו מ-1942 על תולדות משפחתו בחר בארו לציין את תפקידיו הפיקודיים והמבצעיים; את הדרגות, הכיבודים והעיטורים שהוענקו לו לא הזכיר כלל.
בנו דייוויד נפל ב-21 ביוני 1944 במערכה בצרפת במלחמת העולם השנייה. בארו הקדיש לו את ספרו 'דוד – רועה, משורר, לוחם, מלך'.
קורות חייו ומעשיו > אותות הוקרה

במהלך מלחמת העולם הראשונה צוין פעמים אחדות לשבח. ב-1915 הוענקה דרגת עמית (CB) במסדר האמבט. בנובמבר 1916 עוטר בארו באות לגיון הכבוד הצרפתי בדרגת "צלב המפקד". בתום המלחמה, ב-1918, הועלה לדרגת אביר מפקד של מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש (KCMG) וכן עוטר באות "הקצין הגדול" של מסדר הנילוס על ידי הסולטאן של מצרים. ב-1928, עם פרישתו מהשירות הפעיל בצבא, קודם לדרגת אביר הצלב הגדול של מסדר האמבט (GCB).
מוצאו

מוצא משפחתו של ג'ורג' דה סימונס בארו במגורשי ספרד ופורטוגל. הוא עצמו חיבר ב-1942 תקציר של תולדות המשפחה מדורי דורות, ואף שחלק מהפרטים שהציג בחיבורו אינם מסתברים, ניכרת בכתוב גאוותו של בארו בשורשיו. העדות המוצקת הראשונה על אבותיו מצויה בבית העלמין של הקהילה היהודית בברבדוס, הסמוך אל בית הכנסת נידחי ישראל בברידג'טאון. על מצבתו של סב-סבו, שמעון ברוך, שהלך לעולמו ב-1801, שרד שמו בצורתו הלועזית – Simon Barrow, אך על מצבתה של רעייתו, בלה לבית מונטיפיורי מליבורנו, שנפטרה לפניו, נחרת בעברית "אשת שמעון בר ברוך". בניהם, ברוך ויעקב, עקרו לאנגליה. סיימון בארו, בנו של יעקב בארו וסבו של הגנרל ג'ורג' בארו, היה מנכבדי העיר באת' שבאנגליה. לאחר מות אשתו ב-1828 המיר את דתו לנצרות, צעד שסלל את דרכו לראשות העיר באת' ואת דרכם של צאצאיו לקצונה בכירה בצבא האימפריה הבריטית.
אביו של ג'ורג' בארו, ליון דה סימונס בארו (Lyon de Symons Barrow), היה מייג'ור גנרל בצבא הודו הבריטית ומפכ"ל המשטרה של 'המחוזות המאוחדים' (אנ') בצפון הודו. רבים מבני המשפחה לענפיה היו אנשי צבא.
היו בבני משפחת בארו שייחסו את מוצאהּ לשושלת דון יצחק אברבנאל ומכאן – לבית דוד, אף שככל הנראה אין ממש בייחוס זה לחֹטר ישי.
לקריאה נוספת

George Barrow, The fire of Life, London: Hutchinson, 1942
פילדמרשל ארצ'יבלד פרסיוול ויוול, מסעי המלחמה בארץ ישראל (תרגום: עמיהוד ארבל), הוצאת מערכות, 1951; הדפסה חוזרת בהוצאת אריאל, 2007
יואב נצן, "מלחמת י' נגד י' ", בתוך: השרון ופתיחת מערכת מגידו במלחמת העולם הראשונה, הוצאת אריאל, 2015, עמ' 121–130
2020 בארצות הברית

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| «««  2019   2018  2017 |  דגל ארצות הברית | 2020  בארצות הברית |  »»»  2021   2022   2023 |
כל ערכי השנים בארצות הברית • אירועים בולטים בעולם ב-2020 פורטל ארצות הברית • לוח שנה של שנת 2020
2020 בארצות הברית היא השנה בה חגגה ארצות הברית 244 שנה מיום היווסדה.
הנהגה

הנשיא: דונלד טראמפ (המפלגה הרפובליקנית)
סגן נשיא: מייק פנס (המפלגה הרפובליקנית)
יושב ראש בית הנבחרים: ננסי פלוסי (המפלגה הדמוקרטית)
מנהיג הרוב בסנאט: מיץ' מקונל (המפלגה הרפובליקנית)
הקונגרס: הקונגרס ה-116
דמוגרפיה של אתיופיה

| --- | --- |
ילדות באתיופיה
ילדות באתיופיה
 
 מדינה:  אתיופיה אתיופיה
 נתונים לתאריך:  הערכה 1 בינואר 2025
 נתונים
 אוכלוסייה:  133,769,052
 צפיפות:  121.13
 תוחלת חיים בלידה:  65.6
 דירוג תוחלת חיים:  148
 HDI:  0.492
 דירוג HDI:  176
 שיעור ילודה ל-1,000:  37.27
 שיעור תמותה ל-1,000:  8.19
 שיעור פריון:  5.15
 תמותת תינוקות ל-1,000:  53.37
 שיעור הגירה נטו ל-1,000:  -0.22
 התפלגות גילאים
 0-14 שנים:  39.06
 15-24 שנים:  21.06
 25-54 שנים:  32.25
 55-64 שנים:  4.40
 65+ שנים:  3.23
 יחס גברים/נשים
 יחס כללי:  0.99
 יחס בלידה:  1.01
 יחס 0-14 שנים:  1.01
 יחס 15-24 שנים:  0.99
 יחס 25-54 שנים:  0.99
 יחס 55-64 שנים:  0.95
 יחס +65 שנים:  0.82
 שפות
 שפות רשמיות:  אמהרית 
 שפות מדוברות:  Zayse-Zergulla, Mursi, Hamer, געז, Libido, Daats’íin, Ongota, Saho, שפת ימסה, שאבו, וולאיטה, Inor, קמבאטה, Arbore, Baiso, Hadiyya, קימנת, Kafa, Shakacho, Dirasha, Aari, Konso, Zay, Soddo, Wolane, Gofa, West Central Oromo, תיגרינית, Dawro, Gamo, Rer Bare, Awngi, דורזית, סידאמית, Nuer, עפרית, Shinasha, סומלית, אורומו, אמהרית, ארגובית, Berta, הררי, Anfillo, Majang, שפת גדאו, Mesmes, Oyda, Ethiopian Sign Language, Chara, Borana, Suri, Eastern Oromo, Baleesi, Gayil, סבת-בית גוראגה, Mesqan, Me'en, Seze, Maale, Melo, Tsamai, Karo, Gumuz, Kwama, Alaba-K’abeena, Gawwada, Sheko, אנגלית, Xamtanga, במבאסי, Basketo, Anuak, Kwegu, Komo, Daasanach, Hozo, Dizin, Bench, Kachama-Ganjule, Weyto, Nayi, Dime, Nyangatom, Opuo, Koore, Bussa, Burji 
 
אוכלוסיית אתיופיה מגוונת ביותר. רוב תושביה דוברים שפה ממשפחת השפות השמיות, או ממשפחת השפות הכושיות. בני האורומו, האמהרים והתגרים יחד מהווים יותר משלושת רבעי מכלל האוכלוסייה, אולם ישנן יותר מ-80 קבוצות אתניות שונות בתוך אתיופיה, חלקן קטנות, עם כ-10,000 חברים. ככלל, רוב הנוצרים גרים באזורים הרריים, והמוסלמים ובני הדתות האפריקאיות נוטים לגור באזורי השפלה. אנגלית היא השפה הזרה המדוברת ביותר, ונלמדת בכל בתי הספר התיכוניים. אמהרית הייתה שפת ההוראה בבתי הספר יסודיים, אולם הוחלפה באזורים רבים בשפה המקומית, דוגמת האורומו והטיגרינית.
אוכלוסייה

| --- | --- |
אוכלוסייה:  133,769,052
אוכלוסייה לפי מין:  0-14 שנים: 1.01 זכרים/נקבות  15-24 שנים: 0.99 זכרים/נקבות  25-54 שנים: 0.99 זכרים/נקבות  55-64 שנים: 0.95 זכרים/נקבות  65+ שנים: 0.82 זכרים/נקבות
אוכלוסייה לפי גיל:  0-14 שנים: 39.06  15-24 שנים: 21.06  25-54 שנים: 32.25  55-64 שנים: 4.40  65+ שנים: 3.23  
גידול אוכלוסייה:  2.89%
שיעור הילודה: 37.27 לידות/1,000 תושבים
שיעור התמותה: 8.19 מיתות/1,000 תושבים
שיעור הגירה נטו: -0.22 מהגרים/1,000 תושבים
תמותת תינוקות: סך הכול: 53.37 מקרי מוות/1,000 לידות
תוחלת החיים: סך הכול: 65.6 שנים
שיעור הפוריות: 5.15 ילדים לאישה
הערה:  הנתונים הם הערכה 1 בינואר 2025 ונלקחו מתוך ספר העובדות העולמי
דתות

נוצרים 61.6%, פרוטסטנטים 10.1%, קתולים 0.9%, מוסלמים 32.8%, מסורתי 5.6%. קהילה יהודית קטנה, אך רובה עלתה לישראל.
אבל במחלקת המדינה של ארצות הברית ישנם אומדנים סותרים, כך שמספר המוסלמים בערך שווה לנוצרים או אפילו מעט יותר, וישנו צורך לבדוק מחדש את האומדנים. (אסלאם 45%-50%, נוצרים אורתודוקסים 40%, פרוטסטנטים 5% והיתר, מסורתיים).
קבוצות אתניות

מחוץ לאתיופיה ישנם כ-70 מיליון אזרחים אתיופים לפי מפקד האוכלוסין האחרון שנערך בשנת 2013. אורומו 32.1%, אמהרים 30.2%, תגרים 6.2%, סומלים 6.0%, גורגים 4.3%, סידאמים 3.4%, וולאיטאים 2%, עפרים 2%, האדיים 2%, גאמוים 1%. (קבוצות קטנות יותר מנויות בקטגוריה:קבוצות אתניות באתיופיה
שפות

(אנ')
אמהרית 32.7%, אורומו 31.6%, תיגרינית 6.1%, סומלית 6.0%, גורגית 3.5%, סידמאית 3.5%.
שפות מקומיות אחרות: ערבית, אנגלית (שפה זרה עיקרית הנלמדת בבתי ספר).
יודעי קרוא וכתוב

(2003)
כלל האוכלוסייה: 42.7%
זכרים: 50.3%
נקבות: 35.1%
ראו גם

חבשים
אסלאם באתיופיה
הכנסייה האורתודוקסית האתיופית
בריאות נשים באתיופיה