stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מערות אפקה

| --- | --- |

מראה במערות
 היסטוריה
 תקופות:  התקופה הרומית בארץ ישראל התקופה הביזנטית בארץ ישראל
 סוג:  מערות קבורה
 אתר ארכאולוגי
 התגלה:  1951
 מצב:  הרוס חלקית
 מיקום
 קואורדינטות:  32°07′47″N 34°48′33″E﻿ / ﻿32.12972222°N 34.80916667°E﻿ / 32.12972222; 34.80916667
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) מערות אפקה(למפת גוש דן רגילה) מערות אפקה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מערות אפקה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מערות אפקה  he מערות אפקהhe מערות אפקהמפת  צפון __ תל אביב (in English: Tel Aviv) [‌גוש דן וסביבותיו‌]מצפון: __ רמת השרון (in English: Ramat HaSharon), __ הרצליה (in English: Herzliya) ממזרח: __ פתח תקווה (in English: Petah Tikva), __ בני ברק (in English: Bnei Brak), __ רמת גן (in English: Ramat Gan) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אבן גולל שנמצאה באתר
גומחות קבורה באחת המערות
פריחת כלניות במתחם המערות (פברואר 2010)
מערות אפקה הן ריכוז של מערות קבורה שומרוניות עתיקות, שנחצבו בסלע הכורכר בפארק אקולוגי גלילות, צמוד ממערב לנתיבי איילון, צפונית לשכונת רמת אביב ג', ודרומית-מזרחית למסוף חברת פי גלילות. הן סמוכות, ומדרום, לנחל אחיה. אתר המערות התגלה ב-1951 בעת עבודות הקמת מסילת החוף, ונחקר על ידי הארכאולוג יעקב קפלן. המקום נחקר שוב במסגרת חפירות הצלה ב-1989 עם סלילת נתיבי איילון. במקום יש גם ריכוז מרשים של גאופיטים, בין היתר אירוס הארגמן, כלנית מצויה, סתוונית היורה, עירית גדולה, צבעונים, חרציות ואחרים. האתר נמצא על גבולן של תל אביב ורמת השרון, והוא היה מאוים על ידי תוכניות בנייה מזה שנים רבות, עד להקמת הפארק.
הממצאים

במקום שכן אתר קבורה שומרוני ששימש את חירבת אל-עורה, אתר ארכאולוגי מהתקופה הרומית והביזנטית השוכן בסמוך לכפר הירוק, כ-200 מטרים ממזרח לנתיבי איילון. בית הקברות היה פעיל החל במאה ה-2, אך בעיקר מהמאה ה-4 ועד תחילת המאה ה-6. השימוש במקום פסק עם כישלון מרד השומרונים בהנהגת יוליאנוס בן צבר בשנת 529. יש הסבורים כי המקום שימש לקבורת נוצרים.
בחפירה הראשונות התגלו שבע מערות. בכל אחת מהן מוליכות מדרגות אל חצר שלאורך קירותיה נחצבו ספסלי ישיבה. מהחצר מוביל פתח אל אולם הקבורה העשוי מכוכים שבהם הונחו ארונות הקבורה. בקברים נמצאו ממצאים רבים הכוללים כלים שונים ומטבעות מהמאה ה-4 ומהמאה ה-5. עוד נמצאו במקום אבנים ששימשו לחסימת פתחי הגישה אל הקברים וקמע מארד שעליו פסוקים בכתב שומרוני.
החפירות שנערכו ב-1989 חשפו שמונה מערות נוספות ובהן נרות, סירים וכלים נוספים, טבעות, ריכוז של מאה מטבעות וממצאים רבים נוספים. ממצא ייחודי הוא מטבע מקיסריה הרומית מהמאה ה-3 אשר שימש כתליון. במקום תעלות שנועדו לגלילת האבנים שחסמו את פתחי הכניסה לקברים.
עוד התגלה במקום בור ובו עצמות בהמות וחמורים, ונראה שזהו שריד לנוהג קדום לקבור בהמות בית בסמוך לבית קברות לבני אדם.
ראו גם

בית הכנסת השומרוני בתל קסילה
פארק אקולוגי גלילות
הערות שוליים

↑  גיליון 129 לשנת 2017תל אביב, תל ברוך, באתר www.hadashot-esi.org.il
↑   נמרוד בוסו, אושרה תוכנית הענק: 10,000 דירות בין תל אביב לרמת השרון, באתר TheMarker‏, 17 ביולי 2017
↑   נטע אחיטוב, כמעט לבדו, הצליח אדם אחד להציל את השטח הפראי האחרון בתל אביב, באתר הארץ, 13 באפריל 2021
↑  דיון על זהות המערות
יצחק פייגנבוים

| --- | --- |

תמונת הרב פייגנבוים  תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  1828 ה'תקפ"ח
 פטירה:  22 במאי 1911 (בגיל 83 בערך) כ"ד באייר ה'תרע"א
 מקום פעילות:  ורשה, פולין פולין
 רבותיו:  מנחם מנדל מקוצק, יצחק מאיר אלתר, האבני נזר
הרב יצחק הכהן פייגנבוים (1828, ה'תקפ"ח – 22 במאי 1911, כ"ד באייר ה'תרע"א) היה רב פולני-חסידי ששימש ראב"ד ורשה.
ביוגרפיה

יצחק הכהן פייגנבוים נולד בשנת ה'תקפ"ח בשילעץ, פרבר של ורשה, לאביו הרב ישראל איסר פייגנבוים, ואמו חנה גיטל לבית פיינליכט. משפחתו הייתה מצאצאי הרב יום טוב ליפמן הלר, בעל "תוספות יום טוב". בילדותו למד אצל מלמדים חשובים והיה נחשב לעילוי ביחס לבני גילו. בגיל 13 התקבל לישיבתו של בעל חידושי הרי"ם מחסידות גור, שהתגורר אז בוורשה. בגיל 18 נישא למינדל, בת דודו הרב נפתלי פיינליכט. היה נוסע לעיתים לרב-רבו, רבי מנחם מנדל מקוצק וספג ממנו את שיטתו בחסידות. לאחר פטירת הרבי מקוצק הקים בעל חידושי הרי"ם את חסידות גור בעיירה גורה קלוואריה הסמוכה לוורשה. רבי יצחק נסע תכופות לגור ואף היה מלמד את נכדי האדמו"ר. פטירת רבו, בכ"ג באדר ה'תרכ"ו הייתה מכה גדולה עבורו והוא התקשה למצוא רב חדש.
ביוגרפיה > כהונתו כרב

בשנת ה'תרכ"ח (1868) התמנה לדיין בוורשה על ידי הרב דב בר מייזלש והמשיך להתגורר בשילעץ. בשנת ה'תר"ל נפטר הרב מייזלש והחל מאבק קשה בין החסידים למתנגדים בעיר על זהות מחליף מקומו. בתחילה מונה הרב יעקב גזונדהייט שהיה מעדת המתנגדים, אך לאחר מלחמת החסידים הוא נאלץ לוותר על כיסא הרבנות. במשך זמן רב התקשו לבחור ברב שהיה מקובל על שני הצדדים עד שעלה שמו של הרב פייגנבוים שהתחבב על ידי כל העדות. הרב פייגנבוים התמנה לראב"ד ורשה ועבר לעיר עצמה לרחוב גזיבוב. כחלק מתפקידו היה נציג רשמי של יהודי העיר ומעורב בכל המגעים עם השלטונות. עם תחילת כהונתו ייסד בביתו ישיבה. בתקופה זו החל להימנות על חסידי סוכטשוב וביקר רבות אצל רבי אברהם בורנשטיין שהעריכו מאוד.
בשנת ה'תרמ"ב (1882) הוציא לאור חתנו, הרב יעקב יוסף אייבשיץ, את ספרו של זקנו הרב יהונתן אייבשיץ, "אורים ותומים". הספר יצא מחדש עם הערות והגהות הרב פייגנבוים והספר נחשב למהדורה המדויקת ביותר של ספר זה". מלבד פעולתו היום יומית הוציא הרב פייגנבוים ירחון לענייני הלכה בשם "שערי תורה". הירחון החל להופיע בשנת ה'תרס"ד והופיעו בו רוב גדולי הדור. הרב פייגנבוים כתב את מאמר הפתיחה בכל גיליונות הירחון עד לפטירתו, שמונה שנים לאחר ייסודו. רוב כתביו נעלמו בשואה אך נכדו הרב יצחק הכהן פייגנבויים יחד עם הרב אברהם דוד מנדלבוים הוציאו לאור בשנת תשמ"ט את הכתבים ששרדו בספר בשם יפה דעת.
ביוגרפיה > תמיכתו בציונות

הרב פייגנבוים תמך ביישוב ארץ ישראל והיה תומך נלהב של תנועת חובבי ציון, על אף מתנגדיה הרבים מקרב הרבנות האורתודוקסית. עם יסוד חברה של חובבי ציון בוורשה היה שותף פעיל בכל האסיפות והישיבות. הוא אף השתתף בחברת "מנוחה ונחלה" שרכשה בארץ את אדמת רחובות ורכש חלקות אדמה בעצמו. הרב גם נהג לשתות יין דווקא מתוצרת כרמל מזרחי בסעודות בהן היה נדרש לכוס של ברכה. בשנת ה'תר"ס (1900) פרסם גילוי דעת בעיתון הצפירה בו הוא מצהיר בתמיכתו בתנועה הציונית.
ביוגרפיה > פטירתו

לעת זקנותו חדל מעסקי הציבור ועבר לאוטווצק שבפרוורי ורשה, למד תורה בביתו והגיה את כתביו הרבים. בכ"ד באייר ה'תרע"א (1911) נפטר הרב פייגנבוים בגיל שמונים ושלש. הלווייתו עברה ברחבי ורשה וכל חנויות היהודים היו סגורות בעת הלוויה. הלוויה הובילה אל בית העלמין היהודי בוורשה, שם נטמן. בהלווייתו השתתפו רבנים רבים מיהדות פולין.
משפחתו

לרב פייגנבוים היו שמונה ילדים – שלושה בנים וחמש בנות. רוב משפחתו נספתה בשואה.
הרב יעקב שלמה – הוציא בשנת תרנ"ה, יחד עם אחיו ישראל איסר, את הספר "מלבושי יום טוב" של זקנם הרב יום טוב ליפמן הלר, על ספר "הלבוש" של הרב מרדכי יפה.
הרב ישראל איסר – שימש כראש השוחטים בוורשה והמשיך לערוך את הירחון "שערי תורה" עד להירצחו בשואה.
הרב יצחק, בנו של הרב איסר, שרד את השואה ולאחריה שימש כרב בהאג. בשנת ה'תשכ"ה עלה לארץ והתיישב בירושלים, בתקופה זו הוציא את תורת אביו וסבו לאור.
הרב משה
פרידה – נישאה לרב יעקב יוסף אייבשיץ
בלומה – נישאה לרב מרדכי שמואל גוטלעזר
חנה גיטל – נישאה לרב אברהם נחום הלברשטט
בתה רות שרדה את השואה ועלתה ארצה. רות נישאה לרב ד"ר ראובן פלדשוה, להם נולדו נקמיה בן שם-פלדשוה ויועזרה בן שם (כיום מריומה).
בנה איסר (איזידור) היה פרטיזן במהלך השואה. לאחר השואה עלה לארץ אך נפטר ללא ילדים.
צביה – נישאה לרב יעקב קופל וייסברג
שרה – נישאה ר' יעקב חיים רוזנויין.
הערות שוליים

↑  אורים ותומים, ורשה: תרמ"ב, באתר היברובוקס
↑  שערי תורה - חלק ראשון, ורשה: תרס"ג–תרס"ד, באתר היברובוקס
↑  הרב יצחק פייגנבוים, יפה דעת, תשמ"ט, בהוצאת הרב דוד אברהם מנדלבוים, באתר אוצר החכמה
↑  דעות הרבנים לטובת הציוניות, הצפירה, 10 במאי 1900
↑  יצחק אלפסי, החסידות וארץ ישראל, עמ' 42–43, ירושלים: תש"ע, באתר אוצר החכמה
איוונה אנדרס

איוונה אנדרס סאנז (בספרדית: Ivana Andrés Sanz; נולדה ב-13 ביולי 1994) היא כדורגלנית ספרדייה המשחקת בעמדת הבלמית באינטר מילאנו. אנדרס הייתה קפטנית הנבחרת כשזו זכתה בגביע העולמי שנערך ב-2023.
קריירה > מועדונים

אנדרס החלה את הקריירה שלה במועדון המקומי של עיר הולדתה, איילו דה מלפריט. בגיל 12 היא עברה לקבוצת הנוער של קולגיו אלמאן, ששיחקה בבירת המחוז - ולנסיה. בשנת 2008 היא עלתה לסגל הקבוצה הבוגרת, שבאותם ימים שיחקה בליגה הראשונה. אחרי שנתיים, קבוצת הנשים קיבלה את החסות של מועדון הכדורגל ולנסיה, והחלה לשחק תחת שמו. אנדרס שיחקה עוד תשע שנים בקבוצה, במהלכן הגיעה ולנסיה פעם אחת לגמר הגביע הספרדי ופעם אחת למקום השלישי בליגה (הישג השיא שלה בכל הזמנים).
ב-2018, לאחר ששימשה כקפטנית הקבוצה בעונות האחרונות, עברה אנדרס במפתיע ליריבה העירונית - לבאנטה. היא שיחקה בקבוצה במשך שתי עונות, ובשתיהן סיימה איתה במקום השלישי בליגה, אחרי ברצלונה ואתלטיקו מדריד. עם זאת, המעבר שלה לריאל מדריד ב-2020 סימן נקודת מפנה משמעותית בקריירה שלה. בהיותה אחת מהחברות המייסדות של קבוצת הנשים החדשה שהוקמה, אנדרס נבחרה לקפטנית הראשונה של המועדון. המנהיגות שלה הייתה מכרעת במהלך העונות הראשונות של הקבוצה, ותחת הדרכתה, ריאל מדריד הפכה במהירות לכוח משמעותי בליגה הספרדית.
קריירה > נבחרת

בגילאי הנוער, אנדרס הייתה חלק מסגל נבחרת ספרד שזכתה באליפות אירופה עד גיל 17 שנערכה ב-2010 בשווייץ. בעקבות הזכייה, ספרד העפילה לגביע העולם עד גיל 17 שנערך מספר חודשים לאחר מכן, ובו סיימו הספרדיות במקום השלישי. אנדרס פתחה בהרכב הראשון בכל ששת משחקי הטורניר. שנה אחר כך, היא שיחקה שוב באליפות אירופה עד גיל 17, וגם בה זכו הספרדיות (ניצחו 0-1 בגמר את צרפת). עם הנבחרת עד גיל 19 היא הגיעה לגמר אליפות אירופה ב-2012, שם הפסידה בגמר לאחר הארכה לשוודיה.
את הופעת הבכורה שלה בנבחרת הבוגרת ערכה אנדרס ב-11 בפברואר 2015, במשחק ידידות נגד בלגיה. באותה שנה היא אף נכללה בסגל לגביע העולם, אך לא שיחקה אף דקה במהלכו. היא זכתה בתואר הראשון שלה עם הנבחרת הבוגרת ב-2017, כשספרד גברה 0-1 על קנדה בגמר גביע אלגארבה. את אליפות אירופה, שהתקיימה זמן קצר לאחר מכן, היא נאלצה להחמיץ בגלל שבר בעצם הבריח.
ב-2019 היא הייתה חלק מסגל נבחרת ספרד לגביע העולם שנערך בצרפת, אך כמו בגביע העולם הקודם - גם פה היא לא שותפה באף משחק. שנתיים אחר כך, ב-21 באוקטובר 2021, אנדרס מונתה לקפטנית הנבחרת בפעם הראשונה, במשחק ידידות נגד מרוקו. למרות זאת, היא המשיכה לשבת על הספסל גם בטורניר הגדול הבא - אליפות אירופה 2022 באנגליה, ובה הודחה ספרד ברבע הגמר.
הטורניר הראשון בו פתחה אנדרס בהרכב הראשון היה גביע העולם 2023 שהתקיים באוסטרליה וניו זילנד. היא שיחקה בשני המשחקים הראשונים של ספרד בשלב הבתים (נגד קוסטה ריקה וזמביה), ולאחר מכן איבדה את מקומה בהרכב. היא נכנסה כמחליפה בדקה ה-73 בגמר הטורניר נגד אנגליה, בו ניצחו הספרדיות 0-1 וזכו בגביע העולמי לראשונה בתולדותיהן.
פאני קונטי

| --- | --- |

 לידה:  1842 פשט, ממלכת הונגריה 
 פטירה:  19 באוקטובר 1908 (בגיל 66 בערך) בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 שם לידה:  Stohl Franciska 
 מדינה:  הונגריה 
 בן או בת זוג:  בני דלנוקי 
 
ניתן לראות את השחקנים הבאים לפי סדר אגודת דברצן של 1870: 1. רוז'ה בירד (1848–1926); 2. Tannerné Szabó Róza (1850–1922); 3. Béla Bercsényi (1844–1901); 4. בלהה לויז'ה (1850–1926); 5. אמה מורזאי (פרסלי) (1844–1923); 6. Gyula Rónai (1828–1894); 7. לורה הטני, גברת מולנר (1830–1874); 8. Béla Mándoky (1839–1918); 9. István Együd (1838–1882); 10. Béniné Dalnoki, Konti Fáni (1842–1908); 11. Gyula Vízvári (1841–1908); 12. János Gerecs (1843–1910); 13. Dalfi Lőrinc; 14. Emese Takács, Bercsényi (1847–1914); 15. József Szabó (1814–1875); 16. Erzsi Szomolnoki, Istvánné Balla; 17. István Tanner (1828–1878); 18. בני דלנוקי (1838–1914); 19. Vilmos Foltényi (1820–1905); 20. Miklós Zöldi (1821–1876); 21. גב' Foltényi, Amália Szákfy-Szabó (1830–1901); 22. Julianna Zöldiné Szabó (1812–1886); 23. József Dózsa (1815–1886); 24. אישטוון פיליפוביץ (1822–1885)
פאני קונטי   (במקור פרנציסקה סטוהל, בהונגרית: Konti Fáni; פשט, 1842 – בודפשט, 19 באוקטובר 1908) הייתה זמרת אופרה (אלט), יהודייה-הונגרייה (לאחר שהתגיירה), אשתו של בני דלנוקי. שניהם היו בין הזמרים המייסדים של בית האופרה המלכותית ההונגרית ב-1984 (שמה היום בית האופרה של בודפשט). בנם היה ד"ר ויקטור דלנוקי, זמר אופרה גם הוא (בריטון) וכן במאי ורופא שיניים.
ביוגרפיה

פרנציסקה סטוהל נולדה במשפחה לא יהודית (והתגיירה) כבתם של מוזיקאי התיאטרון יאנוש סטוהל ושל מריה ארבס. היא הופיעה לראשונה בקולוז'וואר ב-1860, ולאחר מכן ב-18 בנובמבר 1862 אצל יוז'ף סאבו בארד. הקהל בערי השדה הגדולות אהב במיוחד את קול האלט שלה והיא זכתה להצלחה גדולה ולהזמנות מרובות. היא גם שיחקה ושרה בדברצן, קאשה, אוראדיה, שופרון, פץ' וסובוטיצה. (כל הערים השתייכו אז לממלכת הונגריה - היום הן בסלובקיה, סרביה, רומניה והונגריה) בלהקת התיאטרון בארד היא התגיירה כדי להינשא לבני דלנוקי היהודי. משנת 1866 הופיעה עם בעלה, בני דלנוקי. מנובמבר 1884, כדי לשיר עם בעלה, היא החלה לעבוד כזמרת במקהילת בית האופרה של בודפשט (והייתה בין מייסדי בית האופרה) וויתרה על קריירה עצמאית כזמרת עד לפרישתה כעבור כמה שנים. היא פרשה לגמלאות ב-1891 ומתה בבודפשט עקב טרשת עורקים.
תפקידיה היותר חשובים

אזוצ'נה ( ג'וזפה ורדי : הטרובדור)
פיאודורה (פרנץ דופלר (אנ'): הרוזן בניובסקי)
ננסי (פון פלוטו : מרתה)
פיירו (דוניזטי : לינדה)
מריאנה (אופנבך : קוסקולטו)
אביגיל (ורדי: נבוקו)
מגדלנה (ורדי: ריגולטו)
מרתה (גונוד : פאוסט)
אדלגיסה (וינצ'נזו בליני : נורמה)
מכשפה (איבן זייץ (אנ'): המכשפה של בויסי)
נתוני פעילות

1860: בקלוז'-נאפוקה
1862–64: בלהקת יוז'ף סאבו
1864–70: בלהקת  יאנוש פולינוס
1870–72: בלהקת יוז'ף סבאו
1872–73: בלהקת  אנדרה לטבאר
1873–75: בדברצן
1875–76: בארד
1876–79: בקלוז'-נאפוקה
1879–80: בלהקת בלה מנדוקי
1880–81: בלהקת  אלאיוש בוג'ו
1883–84: בלהקת יאקאב גרפי
1884: בבית האופרה של בודפשט
לקריאה נוספת

לקסיקון תהיאטרון ההונגרי
לקסיקון המשחק ההונגרי
דוח אבל - דיווחי הספד
הערות שוליים

↑  Halálesete bejegyezve a Bp. VII. ker. állami halotti akv. 1529/1908. folyószáma alatt.
↑  Magyar Színházművészeti Lexikon. Főszerk. Székely György
↑  Gyászjelentése szerint 1908-ban, halálakor 68. évében volt, így születési éve lehet 1841 is.
↑  Vasárnapi Ujság 1868. 104-105. old.
מילת יחס

מילת יחס או "מילית יחס" היא מילית, המהווה חלק דיבר, אשר מציין את היחס בין שני שמות עצם או בין פועל לשם עצם.
תפקידן של מילות היחס הוא בקישור בין הפועל לשם עצם והיחס בין שמות עצם. לדוגמה: הכיסא ליד השולחן. הבית בשדרה. נפלתי מהכיסא. עליתי לראש ההר.
דוגמאות למיליות יחס בעברית: אל, של, מן, בתוך, על, ליד, בין, אצל, בשביל ועוד. לאלה מצטרפות האותיות ב, כ, ל, מ (אותיות בכל"מ) שהן קיצור של מילות היחס (בהתאמה) בתוך, כמו, אל, מן.
ניתן להטות חלק ממילות היחס על ידי הוספת כינוי גוף:
ליד – לידי (ליד + אני), לידך לידנו...
מן – ממני, ממך, ממנו...
ל – לי, לך, להם...
בלי – בלעדי, בלעדינו...
קיימות מילות יחס אשר לא ניתן להטותן: לרגל, כדי, למרות.
הערה: ה"א הידיעה אינה מילת יחס.
צירוף של מילת יחס + שם עצם נקרא צירוף יחס.
דוגמאות:
ישבתי על הכיסא: "על" – מילת יחס, כיסא – שם עצם, על הכיסא = צירוף יחס.
ביקרתי אצל דני: "אצל" – מילת יחס, דני – שם עצם, אצל דני = צירוף יחס.
הפיצרייה נמצאת ליד מאפיית הדגנים: "ליד" – מילת יחס, מאפיית הדגנים – שם עצם, ליד מאפיית הדגנים = צירוף יחס.
מילת יחס בצירוף פועלי

דוגמה לשימוש במילת יחס מוצרכת, כחלק ממשלים פועל:
דודו השתקע בעפולה – כיוון שהפועל "השתקע" מצריך משלים של מקום (אי אפשר להשמיט אותו), מילת היחס ב- משמשת במשפט כמילת יחס מוצרכת, לקישור בין הפועל "השתקע" ובין המושא העקיף "עפולה".
בשפות רבות, יש בכוחן של מילות היחס המוצרכות לשנות את הוראתו של הפועל. כך, למשל, יש הבדל בין הצירופים הפעליים "קינא ב-" (בהוראת "קנאה") ו"קינא ל-" (בהוראת "קנאות (דתית)").
דוגמה לשימוש במילת יחס בלתי מוצרכת, כחלק מתיאור:
דני אכל גלידה בירושלים – כיוון שהפועל "אכל" לא מצריך משלים מקום, הצירוף "בירושלים" מתפקד כתיאור מקום ולא כ"משלים מקום מוצרך". כלומר, המילית ב־ היא בלתי־מוצרכת.
מילת יחס בצירוף תוארי

דוגמה לשימוש במילת יחס כחלק מלוואי צירוף יחס:
הבית בחיפה נמכר בשנה שעברה – צירוף היחס "בחיפה" אינו מתקשר לפועל, אלא משמש לתיאור של שם העצם "בית" (הוא עונה על השאלה "איזה בית?"). המילית ב- משמשת לתיאור יחס בין שני שמות עצם.
עמנואל מזור

| --- | --- |

 לידה:  30 במרץ 1933 קוטבוס, גרמניה הנאצית
 פטירה:  20 באוגוסט 2020 (בגיל 87)
 ענף מדעי:  גאולוגיה
 מקום מגורים:  ישראל
 תרומות עיקריות
 חקר מכתש רמון, פעילות להגנת הסביבה
עמנואל מזור (30 במרץ 1933 – 20 באוגוסט 2020) היה פרופסור לגאולוגיה במכון ויצמן למדע, במחלקה למדעי הסביבה וחקר האנרגיה. עם פעליו נמנים פיתוח וניהול הקורסים לגאולוגיה באוניברסיטה הפתוחה וייזום הכרזת מכתש רמון כשמורת טבע, עם דגש להיבטים גאולוגיים.
חייו

מזור נולד בשנת 1933 בקוטבוס שבגרמניה. ועלה לישראל בשנת 1936.
בשנת 1955 השלים תואר שני בגאולוגיה (M.Sc), מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים, בנושא: "גופים מגמתיים במכתש רמון", וב-1960, את לימודי הדוקטורט בגאולוגיה (Ph.D), גם באוניברסיטה העברית, בנושא: "רדיואקטיביות של סלעים בישראל".
בשנים 1958 עד 1972, היה הגאולוג הראשי של הוועדה לאנרגיה אטומית.
משנת 1973 ועד למותו כיהן כפרופסור במחלקה למדעי כדור הארץ במכון ויצמן למדע (מ-1999 כפרופסור אמריטוס).
ב-2008 היה אחד הזוכים ב"אות מפעל חיים להגנה על הסביבה" מטעם המשרד להגנת הסביבה.
היה נשוי ואב לשני ילדים בנוסף היה כבר רב סבא. התגורר ברחובות.
הלך לעולמו ב-20 באוגוסט 2020 ונטמן ברחובות.
תחומי פעילות בנושאי גאולוגיה וסביבה

פרוגרמות רעיוניות ותוכניות אב
תכנון ידידותי לסביבה
פעילויות למען איכות הסביבה
התכנים הגאולוגיים היפים של הארץ והעולם
הוראה וחינוך סביבתי
האוניברסיטה הפתוחה

עם הקמת האוניברסיטה הפתוחה נטל על עצמו מזור את פיתוח הקורסים בנושאי הגאולוגיה. ספרו הפך ללספר הלימוד הפופולרי. כבר בפתיחת הסמסטר הראשון של האוניברסיטה הפתוחה באוקטובר 1976 הסתבר עד כמה גדול הצמא ללימודי הגאולוגיה. לקורסים הראשונים באוניברסיטה הפתוחה, שהיו תחת פיקוחו האישי, באו מאות חובבי ארץ ישראל, שעד אז לא יכלו ללמוד תחום זה באקדמיה.
מזור ארגן לכל מחזור שלושה מחנות לימוד: ברמות שפירא בהרי יהודה, בבית ספר שדה בקצרין בגולן וגולת הכותרת - שבוע במכתש רמון. במכתש הכין צוות עוזריו שלטי הסבר למסלולים אחדים ובהם הסבר לכל תופעה גאולוגית בשטח. המסלול שימש מטיילים אך רובו פורק בעת הרחבת כביש באזור. אז גם נרקמה תוכנית להכריז על מכתש רמון כקריית הפארק הגאולוגי הלאומי במכתש רמון, תוכנית שיצאה לפועל במרוצת הזמן.
שמורת רמון

בשנת 1979 החליטה רשות שמורות הטבע להכריז על האזור כשמורה - שמורת רמון. ב-1985 החליט משרד המדע להוציא לפועל תוכנית-אב למרכז מדע רמון, אשר חיבר מזור. המועצה המקומית, רשות שמורות הטבע ומשרד המדע החליטו לקדם את הפרויקט ונפתח "מרכז מדע רמון", שאפשר לחוקרים ללמוד את השטח "24 שעות ביממה, 365 ימים בשנה, כל הזמן", כדברי מזור. בניגוד למחקרים קצרי טווח, החוקרים הגרים ב"מרכז מדע רמון" יכולים להגיע לשטח תוך דקות ספורות, ולחקור תופעות כמו שיטפון או שרב. המרכז שם בשנים הראשונות דגש על גאולוגיה, שהשתנה בהדרגה לדגש על אקולוגיה.
לקריאה נוספת

עמנואל מזור, גיאולוגיה בפטיש ישראלי, האוניברסיטה הפתוחה, 1980
עמנואל מזור ונחמה שפרן (עורכים), נדבכים בגיאולוגיה של ישראל, האוניברסיטה הפתוחה, 1987
עמנואל מזור וג.ה. הרבאו, סולם הזמן הגיאולוגי, האוניברסיטה הפתוחה, 1978
עמנואל מזור, מי התהום והאדם, האוניברסיטה המשודרת - גלי צה"ל, 1976
עמנואל מזור, גיאולוגיה - עולם של תצפיות ומסקנות, האוניברסיטה המשודרת - גלי צה"ל, 1980
עמנואל מזור, טבע ומורשת כבסיס לתכנון הארץ במאה ה-21, האוניברסיטה המשודרת - גלי צה"ל, 2002
הערות שוליים

1 2 3  פרופ' עמנואל מזור, קורות חיים, מכון וייצמן למדע
↑  פרס מפעל חיים לאורי דביר ועזריה אלון, באתר ynet, 5 באוגוסט 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265126105171  LCCN: n85374563  SUDOC: 056901429  VIAF: 93686344   WorldCat (עם VIAF): 93686344
לחסד וגאולה המשך ישר

"לחסד וגאולה המשך ישר" הוא אלבום האולפן השביעי של הזמרת הישראלית איה כורם. הוא יצא לאור ב-12 בספטמבר 2024 תחת הוצאת חברת ההפצה אוטס.
הרכב

אם הייתם שואלים אותי לפני שנה, הייתי אומרת לכם שהאלבום הבא שלי הולך להיות אלבום רגיל, לא קונספט, לא תרגומים, לא כלום, שירים. אבל אז לפני שנה קרה מה שקרה וממשיך לקרות מה שקורה, אז זה לא אלבום רגיל, כי מה שקורה מסביבנו הוא לא רגיל.
את האלבום הפיק בן זוגה של כורם, אדם בן אמיתי.
רשימת רצועות

מילות השירים נכתבו על ידי איה כורם, המוזיקה לשירים הולחנה על ידי איה כורם ואדם בן אמיתי.
| מס' | שם | משך |
| --- | --- | --- |
| 1. | שביל בטון אפור  | 3:47 |
| 2. | שלום אחות (342 יום)  | 4:50 |
| 3. | לבד עכשיו  | 4:11 |
| 4. | הייתי צעירה  | 4:38 |
| 5. | אבא, אני לא מוצא מקום  | 4:21 |
| 6. | סתם לב (גרסת אלבום)  | 4:18 |
| 7. | המנון לחלשים  | 4:43 |
| 8. | לחזור הביתה  | 4:17 |
| משך כולל: | משך כולל: | 35:08 |
הערות שוליים

↑  הכוונה לאירועי מלחמת חרבות ברזל.
↑  האלבום בחוץ. ״לחסד וגאולה המשך ישר״ להאזנה, באתר פייסבוק, ‏12 בספטמבר 2024
↑  "שמחה יותר מאשר בדרך כלל על הזכות להיות ביחד", באתר 103FM, ‏20 בספטמבר 2024
קישוא

ערך זה עוסק בסוג צמח ממשפחת הדלועיים. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| קישוא |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: דלועאים
משפחה:: דלועיים
סוג:: דלעת
מין:: דלעת השדה
תת־מין:: קישוא
שם מדעי
 Cucurbita pepo var. cylindrica
| --- | --- |
 ערך תזונתי ל-100 גרם
 מים:  94.79 ג'
 קלוריות:  17 קק"ל
 חלבונים:  1.21 ג'
 פחמימות:  3.11 ג'
 פחמימות זמינות:  2.5 ג'
 שומן:  0.32 ג'
 שומן רווי:  0.084%
 שומן חד בלתי רווי:  0.011%
 שומן רב בלתי רווי:  0.091%
 כולסטרול:  0 מ"ג
 ויטמינים:  ‏
  ‑ ויטמין A:  10 מק"ג
  ‑ ויטמין B1:  0.045 מ"ג
  ‑ ויטמין B2:  0.094 מ"ג
  ‑ ויטמין B3:  0.451 מ"ג
  ‑ ויטמין B6:  0.163 מ"ג
  ‑ ויטמין B9:  24 מק"ג
  ‑ ויטמין C:  17.9 מ"ג
  ‑ ויטמין D:  0 מ"ג
  ‑ ויטמין E:  0.12 מ"ג
  ‑ ויטמין K:  4.3 מק"ג
 ברזל:  0.37 מ"ג
 סידן:  16 מ"ג
 מגנזיום:  18 מ"ג
 זרחן:  38 מ"ג
 אשלגן:  261 מ"ג
 נתרן:  8 מ"ג
 אבץ:  0.32 מ"ג
 סיבים תזונתיים:  1 ג'
 מקור: מחלקת החקלאות של ארצות הברית
קישׁוּא (שם מלא: דלעת הקישוא; שם מדעי: Cucurbita pepo var. cylindrica) הוא זן תרבותי (Cultivar) במשפחת הדלועיים. הקישוא הוא מאכל נפוץ הגדל במִקְשָׁה, ונפוץ בגני ירק. מבחינה בוטנית חלקו האכיל של הקישוא הוא פרי.
מאפייני הקישוא

זני הקישוא מתחלקים לזנים משתרעים, הדומים לזני המלפפון, ולזנים שיחיים, אשר גבעוליהם זקופים. שורשי הקישוא מסתעפים עד כדי יצירת רשת שורשים צפופה בקרקע. בעלי הצמח יש שסעים עמוקים היוצרים חמש אונות. צידיהם התחתונים מכוסים זיפים נוקשים.
צמח הקישוא מוציא פרחים זכריים ונקביים, וכדי שהפרי יתפתח דרושה הפריה על ידי העברת אבקנים מפרח זכרי לפרח נקבי. למרות גידולם הקל, צמחי הקישוא, כמו ירקות אחרים מסוגו, דורשים כמות גדולה של דבורים לצורך האבקה. באזורים שבהם נפגעת כמות המאביקים או היכן שנפוץ השימוש במדבירי חרקים נתקלים מגדלים לעיתים קרובות בהתפתחות כושלת של הפרי. את המחסור באבקה המועברת אל הפרח הנקבי ניתן להשלים על ידי האבקה ידנית או חיזוק אוכלוסיית הדבורים.
צבעו של הפרי הוא צהוב, ירוק או ירוק בהיר וצורתו זהה לרוב לצורת מלפפון חרוש קמטים. עם זאת ישנם כמה זנים מתורבתים אשר צורת פריים עגולה או דמוית בקבוק. שלא כמו המלפפון, הקישוא מוגש לרוב לאכילה כשהוא מבושל, לעיתים קרובות מאודה, צלוי, ממולא ואפוי או מטוגן. הוא גם משולב במאכלים אחרים כגון סופלה (תפיחה). יש שאוכלים אותו "חי" בסלט קר או מבושל קלות בסלטים חמים, כפי שנוהגים במתכונים תאילנדיים או וייטנאמיים. מבחינה קולינרית מתייחסים אל הקישוא כאל ירק אף שמדובר בפרי שאינו בוגר, השחלה התפוחה של צמח קישוא נקבי.
הקישוא המיועד למאכל נקטף כשלושה עד חמישה ימים לאחר הפריחה, הרבה קודם שהגיע לבשלות וכשהזרעים שבו רכים וצעירים ועדיין אינם מפותחים. אורכו בשלב זה הוא בדרך כלל פחות מ-20 סנטימטרים. טעמו של הפרי עדין. פרי קישוא בוגר יכול להגיע לאורך של 90 ס"מ, אך הוא כבר יהיה סיבי ולא מעורר תיאבון.
הקישוא נוח לגידול באקלים ממוזג ולכן זכה למוניטין של צמח המניב תפוקה מכובדת של ירק. פרחי הקישוא יקרים למדי בשוקי הפרחים בשל הקושי בהובלתם ובהחסנתם. הן הפרח הנקבי הן הזכרי אכילים. לשם אכילתם מסירים את העלי מהפרח הנקבי או האבקנים מהזכרי. בין השאר נהוג למלא את הפרחים בתערובות שונות ולבשל, או לאפות את הפרחים הממולאים. במקסיקו פרח הקישוא (הידוע כ-Flor de Calabasa) מועדף למאכל על פני הפרי, ומבושל במרקים, בקישים או כמילוי בטורטייה.
ערכו התזונתי של הירק אינו רב והוא דל יחסית בקלוריות - מכיל ב-100 גרם פרי  כ-15 קלוריות, 280 מ"ג אשלגן, ו-115 מק"ג של ויטמין A.
מקור הקישוא

מוצאו של הקישוא ביבשת אמריקה. לאחר גילוי אמריקה הובא הקישוא לאירופה והתאקלם באיטליה, וממנה נפוץ גידולו במרבית ארצות אירופה ובמזרח התיכון. בארץ ניסו לגדל כמה וכמה זנים וטיפוסים של קישואים, ומהם נבחר הזן השיחי הלבן לגידול העיקרי של משפחת הקישוא. בשנים המאוחרות יותר הובאו לארץ זנים שעברו טיפוח בארצות אירופה ואמריקה, כמו זוקיני, קלריטה, ברייס ועוד.
הקישוא בישראל

בארץ ישראל גדלו זנים וטיפוסים של קישואים, שמהם נבחר הזן השיחי הלבן. כמו-כן הובאו ארצה זנים, שעברו טיפוח בארצות אירופה ואמריקה. זני כלאיים אלה הם הנפוצים כיום בארץ. הקישוא המוזכר במקרא אינו הזן המקובל כיום אלא זן של מלפפונים.