ארנו דוריאן
פיתוח הדמות

התסריטאי טרוויס סטאוט, שכתב את הסיפור לשחקן היחיד במשחק "Unity", מציין שארנו דוריאן הוא דמות ראשית שמפקפק ללא הרף בלגיטימציה של אחוות המתנקשים ובמערכת האמונות שלה. הוא יצר את הדמות כ"איש צעיר ומחונך שגדל בבית אצולה, שיש לו גישה למחנכים פרטיים ולספרים, והוא בעל השכלה רחבה". בנוסף, יש לו נטייה להתבדח כאשר הוא נמצא במצב פגיע ורגשי, וכמעט תמיד מצטט מהכתבים הקלאסיים כשההזדמנות נקרית בידו. סטאוט ציין שניסה בכל כוחו לפתח דמות מעניינת שמרגישה כמו אדם אמיתי, ו"ההפך הגמור מהגברים הנוקשים שפולטים משפטי מחץ ואשר פוקדים באופן קבוע את משחקי הפעולה והאקשן". הוא התייחס לאיות שמה הפרטי של הדמות, והסביר שמעבר לעובדה שאיות פונטי הופך את הגיית השם לפשוטה יותר, מדובר למעשה בווריאציה צרפתית-גרמאנית פחות נפוצה מהשם הצרפתי המקובל Arnauld. סטאוט מבסס את הבחירה בשם בהיסטוריה המשפחתית של דוריאן, ומציין ש"משפחתו של ארנו היא עתיקת יומין, והמתנקשים בה היו קיימים למשך עשרות שנים, אז רצינו להעניק לו שם מיושן יותר".
בראיון למגזין המשחקים Game Informer, המנהל האמנותי של המשחק אלכס אמנציו הסביר את הקונפליקט שבין קשת הסיפור של ארנו לבין מטרתה של אליז בחיפוש אחר נקמה. אמנציו מדגיש שארנו מצטרף למתנקשים במטרה לפתור את המסתורין סביב הירצחו של אביה. בסופו של דבר, ארנו מאמין בדרכם של המתנקשים ועבור מה הם נלחמים, אך עדיין מפקפק ללא הרף בשיטות שלהם ומסרב ללכת בצורה עיוורת אחרי ערכיהם, במיוחד לאור העובדה שהאדם שגידל אותו ואביה של אהובתו היה טמפלר. אמנציו הסביר שלשתי הדמויות יש את אותן מטרות למרות שנקודת ההתחלה שלהן היא מסיבה שונה - בעוד אליז מונעת בידי נקמה להירצחו של אביה, ארנו מבקש כפרה ולדעת את נסיבות התרחשותו.
לדברי אמנציו, צוות המפתחים רצה להדגיש את הקשר שבין אליז לבין ארנו, ושסיפור אהבה רציני ובוגר היה משהו שיוביסופט רצתה לתאר במשך זמן רב במשחק וידאו. לטענתו, צוות המפתחים ראה הזדמנות לפתח את העלילה הזו בדור השמיני של קונסולות המשחקים. עוד הוא מציין, שקשה לשרטט סיפורי אהבה במשחקי וידאו משום שהם יכולים בקלות להפוך לדבר נדוש, ועל ידי כך שעיצבו את דמותה של אליז כטמפלרית ושמדובר בחלק מהותי מהזהות שלה, הדבר למעשה מתאר את המאבק הפנימי שלה ומונע ממנו להפוך "לעלילת משנה או לנדוש". מקורות להשראה למשחקים מסוג זה היו Ico (אנ') ו-Passage (אנ') משנות ה-2000, שתיארו סיפור אהבה בנרטיב שלהם. אמנציו מציין גם ששתי הדמויות מחויבות בידי חוקי המסדרים של השניים, שהיו יריבים מרים למשך אלפי שנים, והנרטיב חוקר את הדרכים השונות שהשניים משתמשים בהן כדי לפעול, וככל שארנו מתקרב יותר לאליז ולשיטות הפעולה שלה, הוא מתרחק יותר מהמתנקשים ומשיטות הפעולה שלהם. אולם, בסופו של דבר מטרתם היא להשיג משהו ומדובר בדברים שהם מוכנים לעשות בשביל לקבל אותו. אמנציו מתאר את הדילמה שארנו ניצב בפניה כשמגיע הרגע לבחור בין אהבה לחובה כ"בחירה בלתי אפשרית".
אמנציו מסביר שמבחינה פוליטית, ארנו אינו מתערב כל כך במהפכה הצרפתית, והאידיאלים והקיצוניות שבתקופה ההיסטורית הזו רק משמשים כרקע למאבקיו הפנימיים. מטרותיו של ארנו עם המתנקשים מתיישרות בכך שהוא והארגון מנסים למנוע מוות מיותר של חפים מפשע. "המתנקשים הצרפתים מנסים למנוע מאותו כוח להתפרץ, אך באותה מידה מנסים כמה שפחות להתערב משום שהם מאמינים שהאנשים צריכים לעבור לבדם על הטעויות שלהם. אולם, הם מודאגים מכך שמישהו מושך בחוטים, אז הם מנסים למצוא מיהם ומה הם מנסים להשיג מכך".
סגנון הלחימה של ארנו הוא הוצאה חלקה להורג של מטרותיו. הוא מסוגל לנוע בזריזות לעבר אויבו, להפיל אותם מרגליהם בבעיטה, ולנקב את החזה שלהם בעזרת הלהב הנסתר המסורתי של המתנקשים. לרשותו גם כלי נשק חדשים כמו להב הפנטום - תוסף דמוי קשת מוצלבת שמוסיף מכניזם של הטלה ללהב הנסתר שלו, ויעיל לחיסולים בהתגנבות או מרחוק. חבילת ההרחבה "מלכים מתים" מציגה את רובה הגיליוטינה, גרזן שמתפקד כמטול רימונים או רובה עתיק המורחב בקצהו עם התקפה לטווח ארוך שפוגע במספר אויבים בבת אחת.