stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קווין ג'ונסון
הישגים ומורשת

ג'ונסון הוא אחד משלושה שחקנים בלבד (לצד אייזיאה תומאס ומג'יק ג'ונסון) אשר סיימו עונה שלמה עם ממוצעים של למעלה מ-20 נקודות ו-12 אסיסטים למשחק.
ג'ונסון הוא אחד מארבעה שחקנים בהיסטוריה של ה-NBA, שהשיגו ממוצע של לפחות 20 נקודות ו-10 אסיסטים למשחק, בשלוש עונות שונות.
ג'ונסון הוא אחד משני שחקנים בלבד (השני מג'יק ג'ונסון), שהשיגו לפחות 20 נקודות ולפחות 10 אסיסטים בממוצע למשחק, בעונה שבה קלעו לא פחות מ-50% מהשדה.
ג'ונסון הוא השחקן היחיד ב-NBA שהשיג לפחות 20 נקודות, 10 אסיסטים, 50% מהשדה ושתי חטיפות בממוצע למשחק, בעונה שלמה (עונת 1990–1991)
ב-7 במרץ 2001, תלו הפיניקס סאנס את גופייתו של ג'ונסון, מספר 7, על תקרת האולם במשחק מול קבוצת סקרמנטו קינגס, הבאה מעיר הולדתו של ג'ונסון.
שיא בדקות משחק בגמר ה-NBA, כששיחק 62 דקות מול השיקגו בולס בשנת 1993.
השתתף שלוש פעמים במשחק האולסטאר של ה-NBA.
ג'ונסון מוביל את קלעי השלוש של פיניקס סאנס בכל הזמנים, כמו גם את שחקני הקבוצה שזרקו הכי הרבה לשלוש. בנוסף לכך הוא נמצא במקום הראשון במסירת אסיסטים מבין שחקני הקבוצה בכל שנותיה.
ג'ונסון קלע במהלך הקריירה שלו 13,127 נקודות, מסר 6,711 אסיסטים וקטף 2,404 ריבאונדים.
KJ (כינויו) מחזיק בשיא קליעות העונשין הרצופות למשחק פלייאוף (14) ללא החטאה. שיא זה נקבע במשחק מספר 7 בסדרת גמר המערב של שנת 95 מול יוסטון.
קווין ג'ונסון
לופן השלישי (מאנגה)

| --- | --- |
 
לופן השלישי
 סוגה:  פעולה, קומדיה, מסתורין

 מאנגה
 יוצר:  קאזוהיטו קאטו
 מאייר:  קאזוהיטו קאטו
 הוצאה:  יפן Futabasha Chuokoron-Shinsha
 התפרסם לראשונה במגזין:  Weekly Shounen Jump
 קהל יעד:  סיינן
 תקופת הפרסום המקורית:  10 באוגוסט 1967 – 22 במאי 1969
 מספר הכרכים שהתפרסמו:  14 כרכים
לופן השלישי (ביפנית: ルパン三世) היא סדרת מאנגה יפנית שנכתבה ואויירה על ידי אמן המאנגה קאזוהיטו קאטו. המאנגה עוקבת אחר הרפתקאותיו של הגנב המומחה לופן השלישי.
סדרת המאנגה פורסמה במקור בהמשכים במגזין המאנגה "Weekly Manga Action". ההצלחה של סדרת המאנגה הובילה עם השנים להיווצרות של זיכיון מצליח הכולל מספר סדרות מאנגה, סדרות אנימה, סרטי אנימה, שני סרטי לייב אקשן, שתי מחזות זמר, ומשחקי וידאו. סדרת המאנגה פורסמה לראשונה באמריקה הצפונית בשנת 2002.
תקציר העלילה

עלילת הסדרה מתמקדת בהרפתקאותיו של לופן השלישי, אשר הינו נכדו של ארסן לופן.
בכל פרק בסדרה לופן השלישי מנסה - בסיוע הצלף דאיסוקה ג'יגן, הסמוראי גואמון אישיקאווה ה-13, והפאם פאטאל פוג'יקו מינה - לגנוב חפצים יקרי ערך מפושעים וארגוני פשע מושחתים שונים ברחבי העולם. אחרי לופן רודף מפקח המשטרה זניגאטה, אשר עובד עבור האינטרפול.
הפקה

הסדרה נוצרה על ידי אמן המאנגה היפני קאזוהיטו קאטו תחת שם העט מאנקי פאנץ'. קאזוהיטו יצר את הסדרה בהשראת הדמות הספרותית ארסן לופן אשר נוצרה במקור על ידי הסופר הצרפתי מוריס לבלאן. לפני יצירת הסדרה קאזוהיטו קרא 15 מהספרים של לבלאן.
במקור הסדרה הייתה אמורה להתפרסם במשך שלושה חודשים בלבד, אך בשל הפופולריות של הסדרה קאזוהיטו המשיך ליצור פרקים חדשים לסדרה.
הערות שוליים

1 2 3  "Lupin III Volume 1". Tokyopop. אורכב מ-המקור ב-6 בינואר 2006. נבדק ב-29 במאי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
הסופר קאזוהיטו קאטו ביסס את דמות הגיבור הראשית בסדרה על הדמות הספרותית ארסן לופן
בית החולים הפרטיזני פרנייה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית חולים לפרטיזנים, בית חולים לשעבר 
 על שם:  פרנייה בויק בידובץ 
 מיקום:  צרקנו 
 מדינה:  סלובניה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1943
 תאריך פתיחה רשמי:  1943 
 קואורדינטות:  46°09′08″N 14°01′39″E﻿ / ﻿46.152233869°N 14.027479221°E﻿ / 46.152233869; 14.027479221
 www.pb-franja.si/it/
  (למפת סלובניה מוגדלת) ליובליאנה מריבור צליה קרשקו נובו מסטו  פוסטוינה קראן נובה גוריצה  קופר א י ט ל י ה  אוסטריה הונ. קרואטיה הים האד. בית החולים הפרטיזני פרנייה(למפת סלובניה רגילה) ליובליאנה מריבור צליה קרשקו נובו מסטו  פוסטוינה קראן נובה גוריצה  קופר א י ט ל י ה  אוסטריה הונ. קרואטיה הים האד. בית החולים הפרטיזני פרנייה
 
בית החולים הפרטיזני פרנייה היה בית חולים שהקימו כוחות הפרטיזנים ביוגוסלביה בתקופת מלחמת העולם השנייה בקרבת העיירה צרקנו בהרי מערב סלובניה. בית החולים פעל מדצמבר 1943 ועד סוף המלחמה מבלי שהתגלה על ידי הכוחות הנאציים.
בבית החולים טופלו פרטיזנים שנפצעו בקרבות אך גם חיילים מקרב בעלות הברית ואף חיילים מן הצבא הפאשיסטי והנאצי אשר לאורך כל תקופת פעילותו ניסה לגלות את מיקומו של בית החולים אך נכשל בכל נסיונותיו.
כיום משמש המקום כמוזיאון פתוח ומוגדר כאתר בעל חשיבות תרבותית לאומית.
האתר

בית החולים הפרטיזני נבנה במעלה ערוץ פסיקה (Pasica) ההררי התלול והמרוחק. בתקופת פעילותו היה האזור כולו נתון תחת שליטת כוחות הכיבוש הנאציים ולא הרחק מן הגבול האוסטרי. מיקומו הייחודי של בית החולים אשר הגישה אליו התבצעה באמצעות מסע רגלי מפרך ביער הסבוך ולאחר מכן הליכה במים לאורך הערוץ התלול, סייעה בהסתרת הפעילות שהתנהלה בו ולמרות מספר קרבות שהתחוללו למרגלות הערוץ הוא מעולם לא התגלה.
לאורך דרך הגישה, במקומות שנדרשו לכך, הקימו הפרטיזנים גשרים זמניים ומתפרקים. סביבתו של בית החולים רוצפה בשדות מוקשים, ובצוקים הסובבים את הערוץ נחצבו מערות בהן הוצבו עמדות מקלעים אשר שלטו על התנועה במעלה הערוץ העמוק.
פעילות

בית החולים נבנה לראשונה על ידי ויקטור וולצ'יאק (Viktor Volčjak) אך פעילותו הורחבה משמעותית על ידי הרופאה ד"ר פרנייה בויק בידובץ (Franja Bojc Bidovec), שהחלה לעבוד בבית החולים בפברואר 1944 והפכה גם למנהלתו.
על מנת לשמור על סודיות מרבית הובלו הפצועים אל בית החולים וגם אלה שהשתחררו ממנו לאחר טיפול, כאשר עיניהם מכוסות עד שהגיעו לדרך הראשית באזור. כאשר נפטרו נפגעים כתוצאה מפציעתם הם נקברו באתר מסולע בלב היער בצירוף מסמכיהם האישיים והרפואיים. לאחר המלחמה הדבר איפשר מתן מידע מפורט על נסיבות פטירתם לבני המשפחות.
בית החולים היה מצויד היטב ואיפשר אבחון וטיפול במגוון רחב של פציעות ומחלות. בין היתר פעלו בבית החולים חדר ניתוח, בידוד, צילום ורפואת שיניים. מתקני בית החולים איפשרו טיפול ב-120 נפגעים בעת ובעונה אחת, וההערכה היא כי בתקופת פעילותו טופלו בו כ-578, מהם 80 בני לאומים אחרים ובהם חייל אחד מן הצבא הנאצי אשר לאחר החלמתו נשאר בבית החולים ככוח עזר לטיפול בפצועים.
לאחר המלחמה

ביקורי תיירים בבית החולים החלו מייד בתום המלחמה. בשנת 1952 הוסדר האתר ודרכי הגישה אליו שופרו. בית החולים הפרטיזני הוכר כמוזיאון בשנת 1963. בשנת 2003 הוציא הדואר הסלובני בול לכבוד 60 שנים להקמתו.
בשנת 2007 נפגע אתר בית החולים וניזוק קשות כתוצאה משיטפון בערוץ הנחל לאחר גשמים כבדים שירדו באזור. עבודות השיקום והשחזור באתר החלו מייד, והסתיימו בשנת 2010 כאשר הוא נפתח מחדש לציבור. האתר פעיל בין החודשים אפריל ועד אוקטובר.
אריה ל. אבנרי

| --- | --- |

 לידה:  28 באוגוסט 1913 בוקובינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  8 בספטמבר 1996 (בגיל 83) הגושרים, ישראל 
 שם לידה:  אריה בינדר 
 מדינה:  ישראל ישראל
 מעסיק:  דבר, למרחב 
 
אריה ל. אבנרי (28 באוגוסט 1913 – 18 בספטמבר 1996) היה עיתונאי ישראלי, חבר מערכות "דבר" ו"למרחב", חוקר היישוב, וחבר קיבוץ הגושרים.
ביוגרפיה

אריה נולד ב-1913, לבת-שבע ולמרדכי בינדר, בכפר אושכליב שבחבל בוקובינה (אז חלק מרומניה באימפריה האוסטרו-הונגרית), לאחר הולדתו עברה המשפחה לעיירה קוצמן. המשפחה הייתה אורתודוקסית ואריה היה הצעיר מתוך ארבעה אחים. בגיל שלוש החל ללמוד ב'חיידר'. מאוחר יותר הביא האב הביתה מלמד, שחשף את הבנים לתודעה ציונית.
את לימודי התיכון עשה בהתכתבות עם בית ספר תיכון בברלין, שכן בגימנסיה ברומניה כתבו בשבת, דבר שאליו לא יכול היה אביו להסכים.
בקוצמן היה מועדון ציוני, ואריה היה פעיל בו, בהמשך יצא להכשרה של הפועל המזרחי, ואחרי כשישה שבועות עלה לארץ ישראל בינואר 1933, לבדו, כשהוא בן עשרים.
עם עלייתו ארצה התיישב בחיפה, ובין השנים 1936–1939, התגייס למשטרת המנדט ושירת כנוטר.
בשנת 1941 הצטרף ל'קבוצה הבונה' בחדרה שהייתה הגרעין להקמת קיבוץ דורות בנגב, והיה בין מקימי הקיבוץ. בקיבוץ הכיר את הדס. הדס נולדה כ'הרטה', למשפחה ציונית בלייפציג, ובשנת 1933, עלתה ארצה, ביחד עם בן זוגה, אוטו רוזנבאום, השניים התיישבו בקיבוץ נען, והרטה עברתה את שמה להדס. כאנשים ממוצא יקי, לא מצאו אוטו והדס את מקומם בנען, ובשנת 1938 עברו לקבוצת הבונה בחדרה, והיו חלק מהגרעין שהקים את קיבוץ דורות. בסמוך לעליה על הקרקע, חלה אוטו בטיפוס ונפטר, הדס חייתה כאלמנה במשך שבע שנים, ובשנת 1948 נישאה לאריה. לשניים נולדו בת (בת-שבע) ובן (יוסף). המשפחה עברתה את שם המשפחה ל'אבנרי'.
בשנת 1952, בעקבות הפילוג בקיבוץ המאוחד, עברה המשפחה לקיבוץ הגושרים שבגליל העליון. אריה היה פעיל בוועדות תרבות ובוועדות חברתיות. עיצב כתובה ייחודית לקיבוץ, הפיק את חג ה-15 לקיבוץ, והיה פעיל בהפקת חג ה-25.
אריה אבנרי היה עיתונאי, כתב וחבר במערכות 'למרחב', ו'דבר', חוקר תולדות היישוב. כאשר עיתונאי בשם זהה החל לכתוב ב"ידיעות אחרונות", הוסיף אריה לשמו את האות ל', כדי למנוע בלבול.
במלחמת יום הכיפורים (אוקטובר 1973) נהרג בנו יוסף (יוספי). בעקבות נפילת בנו עזב את העבודה העיתונאית, והיה לחוקר ביד טבנקין. לזכר בנו כתב אריה שני שירים:
”כְּתֹנֶת פַּסִּים לֹא עָשִׂיתִי לוֹ”,
”הַעֲקֵדָה – לֹא כָּךְ הָיְתָה”
נפטר בקיבוץ הגושרים בשנת 1996, והובא למנוחות בבית העלמין המקומי.
ספריו

חברי הגושרים במלחמת יום הכיפורים; כינס וכתב אריה ל’ אבנרי, קיבוץ הגושרים – תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשל"ה. (ספר זיכרון: "לזכר בנינו שנפלו במערכות ישראל: חגי, דוד, שרוליק, אפרים, יוספי")
אגדת "הנישול הציוני"; הביא לדפוס: ניסן דגני, ירושלים: משרד החינוך והתרבות, המזכירות הפדגוגית, תשל"ה. (40 עמ')
ההתיישבות היהודית וטענת הנישול (1878–1948); הביא לדפוס אביטל דפנא, תל אביב: מכון טבנקין לחקר ולימוד הקיבוץ ותנועת העבודה הקיבוץ המאוחד, תש"מ 1980. (הופיע בתרגום לאנגלית)
מולוס עד טאורוס: עשור ראשון להעפלה בדרכי הים, 1934–1944, 2 כרכים, תל אביב: הוצאת יד טבנקין, תשמ"ה 1985–1987
ספריו > בעריכתו

סיפורים מן הקיבוץ: אנתולוגיה; המערכת: אריה אבנרי (המכנס), משה בסוק, משה ברסלבסקי, זרבבל גלעד, אלכסנדר סנד, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשכ"א
Arieh L. Avneri, The Claim of Dispossession: Jewish Land-Settlement and the Arabs, 1878-1948; translated by the Kfar-Blum translaton Group, Efal: Yad Tabenkin, 1982. (תרגום של "ההתיישבות היהודי וטענת הנישול")
ספריו > ספרים לזכר חברי הקיבוץ

כעץ השדה – אלקנה הורביץ פרקי חיים, כינוס ועריכה גדעון קלוורי ואריה ל. אבנרי, הוצאת קיבוץ הגושרים, 1979
פלי מספר, הוצאת קיבוץ הגשרים, 1990
ספריו > ממאמריו

מה מסתתר מאחורי האיתותים מרבת־עמון, דבר, 13 בספטמבר 1972
פתרון לשטחים מיד: יתרונות ומגרעות, דבר, 18 בינואר 1973
אינפלציה התנחלותית, דבר, 10 באוקטובר 1974
לקחי מעלה אדומים, דבר, 7 במרץ 1975
הערות שוליים

↑  ערן אלדר, הדרך ל-77': קריסתה של הגמוניית מפלגת הפועלים, עם עובד, 2018, עמ' 151.
↑  שירים שכתב אריה אבנרי, אביו של יוספי, לאחר נפילת יוספי, בנו, באתר יד לנופלים, חטיבה 14 - חטיבת המחץ
↑  ביקורת: ג. קרסל, 'ערעורה של דיבה', מאזנים נב, 1 (תשמ"א), 73–75; יהודה גוטהלף, 'מאה שנות התיישבות: יהודים שהפכו ציה ומדבר לגנים פורחים', גשר 107 (תשמ"ב/תשמ"ג), 165–171
↑  מה בדיוק היה כאן לפני: כפר? באר מים? חלקה מעובדת?, באתר הארץ, 1 ביולי 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301724005171  BIBSYS: 90250156  CiNii: DA14751034  ISNI: 0000 0000 8458 2335  LCCN: n82004282  NKC: jn20020716563  NTA: 155543350  RERO: 02-A002954060  VIAF: 97514547   WorldCat (עם VIAF): 97514547
מארדקטילוס

| מארדקטילוס |
| --- | --- |

תקופה
קרטיקון תחתון, 111 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: פטרוזאוריה
תת־סדרה:: פטרודקטיליים
משפחה:: אנהגואריים
סוג:: מארדקטילוס
מינים
 M. kellneri  M. spielbergi
שם מדעי
 Maaradactylus

מארדקטילוס (שם מדעי: Maaradactylus) הוא סוג של פטרוזאור ממשפחת האנהגואריים שהתקיים במשך הקרטיקון התחתון באמריקה הדרומית.
מאפיינים

פירוש שמו של פטרוזאור זה הוא: "מארה" "Maara" - בתו של צ'יף במיתולוגיית האינדיאנים משבט קירי (אנ'), אשר נהפכה בכישוף למפלצת מים בעלת לסת מוארכת עם שיניים חדות הטורפת דייגים. הסיומת "daktylos" פירושה "כנף".
הסוג התגלה ב"תצורות רומואלדו" (Romualdo Formation) בסיארה שבצפון-מזרח ברזיל ב-2014. תחילה התגלה המין Maaradactylus kellneri, שנקרא על שם החוקר הברזילאי אלכסנדר קלנר וב-2019 התגלה מין נוסף - Maaradactylus spielbergi, שנקרא על שם סטיבן שפילברג הבמאי והמפיק של סרטי פארק היורה. לא כל החוקרים מסכימים עם סיווג הסוג ומשייכים אותו לסוגים קרובים כמו אנהגוארה או קולובורינכוס.
פטרוזאור זה היה בעל גולגולת רחבה וגבוהה יחסית לפטרוזאור ומוטת כנפיו הגיע כנראה ל-6 מטרים. מבנה שיניו היו דקות וחרוטיות, מותאמות לתזונה מדגים.
בתרבות

פטרוזאור זה הופיע במשחק Jurassic World Evolution 2.
גן המילים

| --- | --- |

 בימוי:  מאקוטו שינקאי 
 תסריט:  מאקוטו שינקאי 
 עריכה:  מאקוטו שינקאי 
 מדבבים:  Yuka Terasaki מגומי האן Miyu Irino Takeshi Maeda Kana Hanazawa Suguru Inoue Fumi Hirano בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 צילום:  מאקוטו שינקאי 
 מדינה:  יפן 
 חברת הפקה:  CoMix Wave Films 
 חברה מפיצה:  Dynit, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  31 במאי 2013 
 משך הקרנה:  46 דק' 
 שפת הסרט:  יפנית 
 סוגה:  סרט דרמה, סיפור התבגרות 
 פרסים:  פרס האנימציה קובי לקולנוע 
 www.kotonohanoniwa.jp
 דף הסרט ב־IMDb
 
גן המילים (ביפנית: 言の葉の庭) הוא סרט אנימה יפני מהסוגה דרמה אשר יצא במקור לאקרנים בשנת 2013. הסרט נכתב, בוים ונערך על ידי מאקוטו שינקאי, והונפש על ידי אולפני CoMix Wave Films. בסרט מככבים מייו אירינו וקאנה האנאזאווה. פסקול הסרט הולחן על ידי דייסוקה קאשיווה.
הבכורה של הסרט התקיימה ב-28 באפריל 2013 בפסטיבל הסרטים של גולד קוסט באוסטרליה. הסרט יצא לראשונה לאקרנים ביפן ב-31 במאי 2013.
תקציר העלילה

עלילת הסרט עוקבת אחר טקאו אקיזוקי, תלמיד בן 15 אשר גר בטוקיו וחולם להיות סנדלר, ויוקינו, אישה מסתורית באמצע שנות ה-20 לחייה. טקאו נוהג לעיתים רבות שלא להופיע לשיעורים שונים בבית הספר במהלך ימים גשומים על מנת ליצור נעליים בגן יפייפה בשינג'וקו גיואן(אנ'), שם הוא פוגש את יוקינו.
למרות הפרש הגילאים ביניהם, טקאו ויוקינו מתיידדים ונוצר חיבור ביניהם בין היתר על רקע אהבתם המשותפת לימים גשומים ונעליים. ככל שהם מבלים יותר זמן ביחד, הם מתחילים להיפתח זה לזה לגבי ההתמודדויות האישיות שלהם והאתגרים העומדים בפניהם בחייהם.
דמויות

טקאו אקיזוקי – תלמיד תיכון בוגר חרוץ בן 15 אשר מעוניין להפוך לסנדלר. טקאו נוהג לעיתים רבות שלא ללכת לבית הספר על מנת ליצור נעליים בפארק.
יוקארי יוקינו – אישה המסתורית בת ה-27 שטקאו פוגש בפארק. בהמשך טקאו מגלה שיוקארי היא מורה לספרות בבית הספר התיכון בו הוא לומד, וכי גם היא נוהגת לעיתים רבות שלא ללכת לעבודה משום שישנם תלמידים שנוהגים להציק לה.
אמו של טקאו – אמו בת ה-47 של טקאו אשר גרושה ומרוכזת יותר בחיי האהבה שלה מאשר בחיי המשפחה.
אחיו של טקאו – אחיו בן ה-26 של טקאו אשר עזב את הבית על מנת לגור עם חברתו, ואשר מתייחס בזלזול לשאיפותיו של טקאו להפוך לסנדלר.
החברה של אחיו של טקאו – חברתו בת ה-24 של אחיו של טקאו אשר מיודדת עם טקאו ומוקסמת מאהבתו ליצירת נעליים.
מטסומוטו – חברו של טקאו, אשר לומד באותה הכיתה כמוהו.
סאטו – תלמידת בבית הספר התיכון של טקאו. סאטו היא ידידה של טקאו.
אייזאווה – תלמידה בבית הספר התיכון של טקאו. אייזאווה נוהגת להציק ליוקארי.
מעבר לעננים, המקום המובטח

| --- | --- |

 בימוי:  מאקוטו שינקאי 
 הופק בידי:  מאקוטו שינקאי 
 תסריט:  מאקוטו שינקאי 
 מדבבים:  Kōsuke Kujirai אונשו אישיזוקה Yuuka Nanri Eiji Takemoto Masato Hagiwara קזוהיקו ינואה Hidenobu Kiuchi הידטקה יושיוקה 
 מוזיקה:  טנמון 
 מדינה:  יפן 
 חברת הפקה:  Comix Wave, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 חברה מפיצה:  Madman Entertainment, נטפליקס, קראנצ'ירול 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  20 בנובמבר 2004 
 משך הקרנה:  91 דק' 
 שפת הסרט:  יפנית 
 סוגה:  דרמת אנימה ומנגה, סרט מדע בדיוני, סרט רומנטי, אנימה ומאנגה מסוגת מדע בדיוני, אנימה ומאנגה רומנטית, סרט דרמה 
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
מעבר לעננים, המקום המובטח (ביפנית: 雲のむこう) הוא סרט אנימה יפני שיצא במקור לאקרנים בשנת 2004. זהו סרט העלילתי הראשון שנוצר על ידי מאקוטו שינקאי, אותו הוא צילם, ביים וערך.
תקציר העלילה

עלילת הסרט מתרחשת במציאות חלופית בה שטחיה של יפן חולקו לאחר מלחמת העולם השנייה בין ארצות הברית לבין ברית המועצות, כאשר האי הצפוני ביותר, הוקאידו, נמצא בשליטת ברית המועצות ואילו יתר שטחיה של יפן נמצאים תחת שלטון ארצות הברית. השלטונות בהוקאידו בנו מגדל זכוכית ענק, שמטרתו לא ידועה ומעורר חששות בדרום.
עלילתו של הסרט עוסקת בשני תלמידי חטיבת הביניים הירוקי פוג'יסאווה וטאקויה שיראקאוו, החיים בחלקה הדרומי של יפן, ואשר חולמים לבנות יחד מטוס ולטוס באמצעותו למגדל הזכוכית המסתורי בהוקאידו, בו ניתן להבחין מרחוק מעיר הולדתם.
בעודם בונים את המטוס שלהם, הם נתקלים בילדה בשם סאיורי סוואטרי, אשר מרותקת למיטה בבית החולים עקב מחלה מסתורית. הם מתיידדים איתה ומחליטים לקחת אותה יחד איתם למסע שלהם אל המגדל המסתורי בהוקאידו.
דמויות

הירוקי פוג'יסאווה – גיבור הסרט. הירוקי הוא תלמיד בחטיבת הביניים אשר חולם להיות טייס. הירוקי נחוש לבנות מטוס יחד עם חברו טאקויה.
טאקויה שיראקאווה – החבר הכי טוב של הירוקי שגם בעל עניין רב בתחום התעופה.
סאיורי סוואטרי – ילדה המרותקת למיטה בבית חולים עקב מחלה מסתורית. היא מתיידדת עם הירוקי וטאקויה שמחליטים לקחת אותה יחד איתם למסע שלהם אל המגדל המסתורי.
טופוקסוארה

| טופוקסוארה |
| --- | --- |
 
תקופה
קרטיקון תחתון 112 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: פטרוזאוריה
תת־סדרה:: פטרודקטיליים
משפחה:: תלסודרומיים
סוג:: טופוקסוארה
מינים
 Tupuxuara longicristatus  Tupuxuara leonardii  Tupuxuara deliradamus
שם מדעי
 Tupuxuara ‏קלנר & Campos, 1988

טופוקסוארה (שם מדעי: Tupuxuara) הוא סוג של פטרוזאור גדול שחי בצפון סין בתור הקרטיקון הקדום. בצורתו הוא היה פטרוזאור גדול בעל כרבולת שהזכירה את כרבולת הטפג'ריים, אך הייתה מוצקה יותא. הפטרוזאור התגלה בברזיל ב-1998 בידי החוקרים אלכסנדר קלנר ודיוגנס דה אלמיידה קמפוס ונקרא על שם שד ממיתולגיית שבט הטופי הבריזלאי. נמצאו בסוגו של הפטרוזאור 3 מינים דומים.
מאפיינים

הטופוקסוארה היה פטרוזאור בעל כרבולת ארוכה מאוד, באורך 130 ס"מ שנראתה כמו מפרשית נטויה ומעוגלת מעט ובעל מוטת כנפיים של 5.5 מטרים. הלסתות של היצור היו ארוכות וחסרות שיניים והעיניים היו קרובות מאוד אליהם. מרכז הלסת היה חלול וכנראה עטה רקמת עור. הכרבולת הגדולה אולי סייעה לפטרוזאור לדאות ביעילות ואולי גם להרתיע יריבים ולמשוך נקבות.
יצור זה חי כנראה לחופי ימים ושם תפס דגים. חוקרים אחרים חושבים שהיה דווקא אוכל פירות מהעצים ושהוא היה פעיל במשך היום.
בתרבות

יצור זה הופיע במשחק עולם היורה: המשחק.
כלכלת סלובניה

| --- | --- |

 דירוג עולמי:  תמ"ג: 87; תמ"ג לנפש: 49
 מטבע:  אירו 
 סטטיסטיקה
 תמ"ג:  68,217
 תמ"ג לנפש:  32,204
 צמיחה כלכלית:  2.90% (דירוג: 105; הערכה לשנת 2015)
 מדד ג'יני:  23.7 (דירוג: 145; 2012)
 כוח עבודה:  916,000 (הערכה לשנת 2015)
 אבטלה:  10 אחוז (נכון ל־2014) 
 הנתונים מבוססים בעיקר על:  ספר העובדות העולמי של ה-CIA הסכומים הנקובים בדולרים בערך זה, הכוונה לדולר אמריקאי, אלא אם כן צוין אחרת
 
כלכלת סלובניה היא מפותחת והמדינה נהנית מרמה גבוהה של שגשוג ויציבות כמו גם מתמ"ג לנפש על ידי שווי כוח קנייה בשיעור של 83% מהממוצע באיחוד האירופי בשנת 2015, וכן גם בשנת 2014, ובשני אחוזים יותר מאשר בשנת 2013. התמ"ג הנומינלי בשנת 2018 היה 42.534 מיליון אירו, התוצר הנומינלי לנפש (תוצר לנפש) בשנת 2018 היה 21,267 אירו. התמ"ג הגבוה ביותר לנפש הוא במרכז סלובניה, שם נמצאת עיר הבירה ליובליאנה, שהיא חלק מהאזור הסטטיסטי המערבי של סלובניה, שיש לו תוצר לנפש גבוה יותר ממזרח סלובניה.
בינואר 2007 היא הייתה לחברה הראשונה שהצטרפה לאיחוד האירופי ואימצה את מטבע האירו מאז השקת המטבע בשנת 1999 והיא הייתה חברה בארגון לשיתוף פעולה ופיתוח כלכלי מאז 2010.
בסלובניה כוח עבודה משכיל מאוד, תשתיות מפותחות, והיא ממוקמת בצומת תחבורה מרכזית. מצד שני, רמת ההשקעה הישירה בחו"ל היא מהנמוכות ביותר אך עלתה בהתמדה בשנים האחרונות. הכלכלה הסלובנית נפגעה קשה מהמשבר הכלכלי האירופי, שהחל בסוף שנות האלפיים. אחרי שנת 2013 התוצר לנפש עלה שוב. כמעט שני שלישים מהאוכלוסייה העובדת מועסקים בשירותים. החקלאות אחראית לכ-3% מהתל"ג, והתעשייה ל-36%.
האינפלציה בסלובניה בגבולות הסביר: 3.6% ב-2004, 2.8% ב-2005, וכעת היא שווה לממוצע באיחוד האירופי. החוב הלאומי של סלובניה נמצא בגבולות דרישות אמנת מאסטריכט, וכלכלת סלובניה צומחת בשיעורים נאים – 5.1% ב-2006, 3.9% ב-2005, 4.2% ב-2004, אחרי צמיחה איטית במהלך 2003 – 2.7%. לאור נתונים אלו, נחשבת סלובניה כבעלת בסיס כלכלי איתן. התקציב הממשלתי מגיע רק לכשליש מהתל"ג, דבר המצביע על סקטור פרטי מפותח.
היסטוריה

על אף שאוכלוסייתה מנתה רק כאחד מכל אחד עשר איש מכלל האוכלוסייה של יוגוסלביה, היא הייתה בעלת התפוקה הגבוה ביותר מבין הרפובליקות היוגוסלביות, והיוותה כחמישית מהתמ"ג שלה ושליש מהיצוא שלה. על כן, כשסלובניה קיבלה עצמאות בשנת 1991, היא הייתה עם כלכלה משגשגת יחסית, שכבר הייתה בעלת קשרי שוק חזקים למערב.
מאז אותה תקופה היא פעלה במרץ לגיוון המסחר שלה עם המערב והשתלבות במוסדות מערביים וטרנס-אטלנטיים. סלובניה היא חברה מייסדת בארגון הסחר העולמי, הצטרפה להסכם הסחר החופשי המרכז אירופאי (אנ') (CEFTA) בשנת 1996, והצטרפה לאיחוד האירופי ב-1 במאי 2004. ביוני 2004 הצטרפה למנגנון שער החליפין האירופי. האירו הוצג בתחילת 2007 והופץ לצד המטבע המקורי עד 14 בינואר 2007. סלובניה משתתפת גם ביוזמה לשיתוף פעולה בדרום מזרח אירופה (אנ') (SECI), כמו גם ביוזמת מרכז אירופה (אנ'), בתהליך רויאמונט ובמועצה לשיתוף פעולה כלכלי של הים השחור (אנ').
בסוף המשבר הכלכלי של סוף שנות האלפיים, סבלה הכלכלה הסלובנית ממפלה קשה. בשנת 2009 התמוטט התוצר הסלובני לנפש ב-7.9%, מה שהיה לנפילה הגדולה ביותר באיחוד האירופי אחרי המדינות הבלטיות ופינלנד. לאחר התאוששות איטית מהמיתון ב-2009 בזכות היצוא, הכלכלה של סלובניה שוב גלשה למיתון ברבעון האחרון של 2011. מיתון זה יוחס לירידה בצריכה המקומית ולהאטה בצמיחת היצוא. סלובניה מייצאת בעיקר למדינות גוש האירו. הסיבות לירידה בצריכה המקומית היו מרובות: צנע פיזיקלי, הקפאת הוצאות התקציב בחודשים האחרונים של 2011, כישלון במאמצים ליישום רפורמות כלכליות, מימון לא הולם והירידה ביצוא. בנוסף ענף הבנייה נפגע קשות בשנים 2010 ו-2011. משנת 2014 ואילך התוצר של סלובניה עולה שוב. הגורמים העיקריים לצמיחת התוצר הם הייצוא ובשנת 2016 גם הצריכה המקומית, שהחלה להתעורר לאחר המשבר הכלכלי. צמיחת התוצר בשנת 2015 הייתה 2.3%, במחצית הראשונה של 2016 2.5% וברבעון השני של 2016 2.7%. המשמעות היא שצמיחת התוצר הואצה בשנת 2016.
ענפי הכלכלה > סחר

הסחר בסלובניה מכוון למדינות אחרות באיחוד, בעיקר גרמניה, אוסטריה, איטליה וצרפת. זו תוצאה של כיוון סיטוני מחדש של הסחר כלפי המערב והשווקים הצומחים של מרכז ומזרח אירופה נוכח התמוטטות השווקים היוגוסלביים שלה. כלכלת סלובניה תלויה מאוד בסחר חוץ. הסחר שווה לכ-120% מהתמ"ג (יצוא ויבוא בשילוב). כשני שלישים מהסחר בסלובניה הוא עם חברות אחרות באיחוד.
רמת פתיחות גבוהה זו הופכת אותה לרגישה ביותר לתנאים כלכליים אצל שותפי המסחר העיקריים שלו ולשינויים בתחרותיות הבינלאומית שלה. עם זאת, למרות ההאטה הכלכלית באירופה בשנים 2001–2003, סלובניה שמרה על צמיחה של 3% בתמ"ג. שמירה על עלויות עבודה בקנה אחד עם הפרודוקטיביות היא אפוא אתגר מרכזי של הכלכלה הסלובנית, וחברות סלובניות הגיבו בהתמחות בייצור היי-טק בינוני ועד להיי-טק. התעשייה והבנייה מהווים כרבע מהתמ"ג. כמו ברוב הכלכלות התעשייתיות, השירותים מהווים חלק הולך וגדל מהתפוקה (57.1 אחוזים), בעיקר בשירותים פיננסיים.
ענפי הכלכלה > תיירות

התיירות היא ענף בכלכלתה של המדינה. בשנת 2017 ביקרו בה כ-3 מיליון תיירים שלנו כ-7.3 מיליון לינות לצד תיירות הפנים שרשמה כ-3.8 מיליון לילות.
מאז בחירתו של דונלד טראמפ לנשיאות ארצות הברית, נרשמה עלייה בתיירות לסלובניה, עקב ההתעניינות בה כמדינה ממנה מגיעה אשתו, הגברת הראשונה מלאניה טראמפ.
סלובניה מציעה לתיירים מגוון של נופים, על אף גודלה הקטן יחסית של המדינה. האלפים היוליאניים בצפון מערבה, נוף ים תיכוני בדרום מערב, המישור הפאנוני בצפון מזרח, והאלפים הדינריים בדרום מזרח. אזורים אלה חופפים בקירוב לאזורים ההיסטוריים של סלובניה המבוססים על שטחי ממלכת הבסבורג (קרניולה, קריתיניה, סטריאה ואזור החוף). לכל אחד מאזורים אלה ערכי טבע, גאוגרפיה, ארכיטקטורה ומאפיינים תרבותיים משלו.
סלובניה מציעה לתיירים הרים מושלגים, כרי דשא, רצועה ימית, מערות ואגמים.
בליובליאנה הבירה מבחר בניינים הבנויים בסגנון הבארוק והארט נובו, שחלקם פרי תכנונו של האדריכל הסלובני יוז'ה פלצ'ניק.
בנימין מולר

| --- | --- |
 לידה:  ז'נבה
 שם לידה:  בנימין מולר
 עיסוק:  חזן
 סוגה:  חזנות, פולק
 סוג קול:  טנור
 חברת תקליטים:  Fonior
 שיתופי פעולה בולטים:  דניאל גילדר
 
בנימין מולר (באנגלית: Benjamin Muller) הוא חזן, מלחין וסופר יהודי בלגי-שווייצרי בולט. זוכה התואר "אביר משמר הכתר" מהמלך בודואן.
קורות חיים

נולד בז'נבה שבשווייץ לאברהם ולחוה מולר.
קריירה

מולר כיהן כחזן בית כנסת במונטריאול וביוהנסבורג, וכיום משמש כחזן בית כנסת "שומרי הדת" באנטוורפן שבבלגיה למעלה מ-35 שנה. הוא ניחן בקול טנור וכונה בעבר: "הפאברוטי היהודי". הוא מופיע עד היום בתפילות ובקונצרטים ברחבי העולם.
הוציא לאור מספר תקליטים, עיבודים מוזיקליים לקטעי חזנות, מקהלות ותזמורות פילהרמוניות. כן חיבר סימפוניות המתארות את ההיסטוריה של עם ישראל, בשילוב קטעי חזנות. היצירה הסימפונית לטנור (חזן), מקהלה ותזמורת סימפונית "דמעות אש" בוצעה לרגל אזכרת שנת השישים של מרד גטו ורשה בפני קהל רב באולם Palais des Beaux Arts בבריסל בנוכחות פיליפ נסיך בלגיה.
קיבל מדליה ותואר "אביר משמר הכתר" מהמלך בודואן כאות הוקרה על תרומתו למוזיקה היהודית בבלגיה.
מדי שנה משדרת הטלוויזיה הממלכתית הבלגית את תפילת ליל הסליחות הראשונות מבית הכנסת הגדול של אנטוורפן בהם הוא משמש חזן.
בנוסף להיותו חזן, חיבר בנימין פירושים על קהלת, שיר השירים, פיוט "אנעים זמירות" ועוד. הוא קיבל הסכמות על ספריו מהרב יצחק טוביה וייס גאב"ד העדה החרדית, הרב דוד משה ליברמן ועוד. כמו כן כתב קומיקס לילדים.
קריירה > דיסקוגרפיה חלקית

החזן בנימין מולר בהופעה חיה - 2006
כל נדריי ותפילות אחרות
סליחות
רגעי שיא מהקונצרט
קונצרט חנוכה
מקהלת הגברים היהודים של מנצ'סטר
יהודה בן תימא
ראו גם

משפחת מולר