stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סט. ג'ונסטון

מועדון הכדורגל סט. ג'ונסטון (באנגלית: .St. Johnstone F.C) היא קבוצת כדורגל מהעיר פרת' שבסקוטלנד אשר משחקת בליגת העל הסקוטית. על אף שתיעודים רשמיים מעידים שהמועדון נוסד בשנת 1884, שוחק המשחק הראשון בפברואר 1885. האצטדיון הביתי של המועדון נחנך בשנת 1889 הוא המקדיארמיד פארק והוא מכיל 10,696 מקומות ישיבה. מסורתית, יריבות המועדון הן שתי קבוצות העיר דנדי, דנדי ודאנדי יונייטד, והמפגשים בין הקבוצות נקראים "הדרבי של טיסייד", המחוז ממנו מגיעות הקבוצות.
למועדון הצלחה מצומצמת מבחינת תאריו ולא זכה מעולם במקום הראשון בליגה ומיקום השיא שלו הוא המקום השלישי. בגביע הסקוטי זכה המועדון פעמיים, בעונות 2013/2014 ו-2020/2021, כשבאחרונה זכה גם בגביע הליגה הסקוטית. במסגרות האירופאיות של אופ"א יש למועדון שש הופעות, אך הוא מעולם לא העפיל לשלב הבתים בהן.
המועדון העפיל בחזרה לליגת העל הסקוטית בעונת 2008/2009, לאחר שבע שנות היעדרות, ומאז התבסס בה.
הישגי המועדון

הניצחון הכי גדול: 0–13 נגד טולוץ'
התבוסה הכי גדולה: 1–11 נגד מונטרוס
רצף המשחקים הארוך ביותר ללא הפסד: 21 בעונת 2008/09
שיאן ההופעות: סטיבן אנדרסון, 362 הופעות
שיאן השערים: ג'ון ברוגן, 140 שערים
תארים

הגביע הסקוטי: (2): 2013/2014, 2020/2021
גביע הליגה הסקוטית: (1): 2020/2021
גביע האתגר הסקוטי: (1): 2007/2008
אליפות הליגה השנייה (7): 1923/1924, 1959/1960, 1962/1963, 1982/1983, 1989/1990, 1996/1997, 2008/2009
אדגר רייס בורוז

| --- | --- |

צילום מ-1920
 לידה:  1 בספטמבר 1875 שיקגו, ארצות הברית 
 פטירה:  19 במרץ 1950 (בגיל 74) אנסינו, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  טרזנה 
 מקום לימודים:  Michigan Military Academy, 13937 Roberthargraves 
 שפות היצירה:  אנגלית אמריקאית, אנגלית 
 סוגה:  מדע בדיוני, רומן פלנטרי, sword and planet, ספר הרפתקאות, פנטזיה, מערבון 
 יצירות בולטות:  בארסום, טרזן 
 תקופת הפעילות:  1912–1950 (כ־38 שנים) 
 בן או בת זוג:  Florence Gilbert (1935–1941) 
 צאצאים:  John Coleman Burroughs 
 פרסים והוקרה:  פרס אינקפוט (1975)  היכל התהילה של המדע הבדיוני והפנטזיה (2003) 
 edgarriceburroughs.com
 חתימה:   
 
אדגר רייס בורוז (באנגלית: Edgar Rice Burroughs;‏ 1 בספטמבר 1875 – 19 במרץ 1950) היה כתב צבאי וסופר אמריקאי שנודע בעיקר כמחבר סדרות הספרים "טרזן", "בארסום" וסדרות נוספות.
ביוגרפיה

אדגר רייס בורוז נולד בשנת 1875 למשפחה עשירה בשיקגו. למד באקדמיה צבאית ולאחר מכן עבד בעבודות שונות בין היתר ככורה וכבוקר. מאז שנת 1912 עסק בכתיבה. כתב ספרי מדע בדיוני, אך ייזכר תמיד כיוצרו של טרזן. במלחמת העולם השנייה שירת ככתב צבאי. נפטר בשנת 1950.
ספריו

נסיכת מאדים (1912, תרגום לעברית: עמנואל לוטם, 2014)
טרזן בן הקופים (1914. תרגום לעברית: א. דרך בתוך עתוננו, 1933 [בהמשכים]; ג. בן-חנה בשם טרזן מלך הקופים, 1938; אריה חשביה, 1972) — בנם של לורד אנגלי ורעייתו, שספינתם טבעה מול חופי אפריקה, מאומץ על ידי קופה המעניקה לו את השם טרזן ("לבן-עור") והוא גובר על חיות הג'ונגל ומוכתר לשליט היער.
אלילי מאדים (1914)
בבטן האדמה (1914)
טרזן חוזר לג'ונגל (1915. תרגום לעברית: ג. בן-חנה, 1939; אריה חשביה, 1973)
אוכל-האדם (1915)
חיות טרזן (1916. תרגום לעברית: ג. בן-חנה בשם טרזן וחיתו יער, 1938; אליעזר כרמי בשם טרזן וחיות הג'ונגל, 1973)
בן טרזן (1917. תרגום לעברית: אריה חשביה בשם טרזן ובנו, 1974)
טרזן ויהלומי אוֹפַּר (1918. תרגום לעברית: אמציה ברלס בשם טרזן וזהב אופיר, 1939; אריה חשביה בשם טרזן ואוצרות אופיר, 1975)
ארץ שכוחת-זמן (1918)
שר-המלחמה של מאדים (1918)
אנשים שכוחי-זמן (1918)
מחוץ לתהום הזמן (1918)
טרזן הבלתי-מאולף (1920. תרגום לעברית: בנימין גילאי בשם טרזן במכלאות העבדים, 1955)
תוביה נערת מאדים (1920)
טרזן הנורא (1921)
אנשי-השחמט ממאדים (1922)
טרזן וארי-הזהב (1923. תרגום לעברית: ג. בן-חנה, 1954; אליעזר כרמי, 1983)
פלוסידר (1923. תרגום לעברית: ג. בן-חנה בשם השבויים בארץ פלוסידר, 1942)
הנערה מהוליווד (1923)
טרזן ואנשי הנמלים (1924)
נערת המערות (1925)
המלך המטורף (1926)
נערת הירח (1926)
תאומי טרזן (1927. תרגום לעברית: ג. בן-חנה בשם טרזן ובן טרזן, 1942)
מנהיג המלחמה (1927)
פורע-החוק מטורן (1927)
טרזן שליט הג'ונגל (1928)
טַנָר מפלוסידר (1928)
הגיבור ממאדים (1928)
אנשי המפלצת (1929)
טרזן במרכז האדמה (1930)
טרזן הבלתי-מנוצח (1931. תרגום לעברית: ג. בן-חנה, 1945; אריה חשביה, 1983)
לוחמי מאדים (1931)
טרזן המציל (1932. תרגום לעברית: ג. בן-חנה, 1950)
נערת הג'ונגל (1932)
טרזן ועיר-הזהב (1933)
שד האפאצ'ים (1933)
טרזן ואיש-האריות (1934)
שודדי נוגה (1934)
טרזן ואנשי הנמר (1935)
אבודים בנוגה (1935)
טרזן ותאומי טרזן עם גַ'ד-בַּל-גַ'ה, ארי-הזהב (1936)
חרבות מאדים (1936)
מסע טרזן (1936. תרגום לעברית: ג. בן-חנה בשם טרזן והילד הכושי, 1941)
בחזרה לתקופת האבן (1937)
טרזן והעיר האסורה (1938. תרגום לעברית: בנימין גילאי בשם טרזן והננסים, 1954)
הנער והאריה (1938)
טרזן הנפלא (1939. תרגום לעברית: ג. בן-חנה בשם טרזן והבדואים, 1950)
קרסון מנוגה (1939)
האנשים הסינתטיים ממאדים (1940)
טרזן ולגיון-הזרים (1940. תרגום לעברית: ג. בן-חנה בשם מלחמת טרזן בגרמנים, 1944)
ארץ האימה (1944)
הבריחה מנוגה (1946. תרגום לעברית: דן סואן בשם טיסת הפלאים, 1952)
לאנה מגאתול (1948)
הפרא מפלוסידר (1963)
טרזן והמטורף (1964)
ג'ון קרטר ממאדים (1964)
טרזן וניצולי הספינה הטרופה (1965)
אני ברברי (1967)
הקוסם מנוגה (1970)
טרזן וההרפתקה האבודה (1995)
נערה בת-מזל שכמוך! (1999)
מעשיות נשכחות על אהבה ורצח (2001)
בורוז בקולנוע

ספרי טרזן הוסרטו בהוליווד החל משנת 1918. במרוצת השנים גילמו שחקנים שונים את דמותו של טרזן. הידוע מכולם הוא ג'וני וייסמילר שסרטו הראשון כטרזן היה בשנת 1932. להנצחת הסדרה ניתן לאחד מפרברי לוס אנג'לס השם "טרזנה".
ב-2012 יצא הסרט "ג'ון קרטר" המבוסס על ספריו על המאדים.
לקריאה נוספת

יהודה אטלס, "אדגר רייס בוראוז: אריה שאג, טרזן לא יירא", בספר ילדים גדולים (כרך 2, עמ' 126-109), הוצאת ידיעות אחרונות, 2003.
יחסי יוון–סרביה

| יחסי יוון–סרביה |
| --- | --- |
יוון: סרביה


יוון: סרביה
שטח (בקילומטר רבוע)
131,957: 77,474
אוכלוסייה
10,020,238: 6,724,294
תמ"ג (במיליוני דולרים)
238,206: 75,187
תמ"ג לנפש (בדולרים)
23,773: 11,181

יחסי יוון–סרביה הם היחסים הבינלאומיים, הדו-צדדיים, המדיניים, הפוליטיים והשיתופיים המתנהלים בין יוון לבין סרביה. המדינות מקיימות יחסים דיפלומטיים טובים מאז ומתמיד, בשל הקשר התרבותי, הדתי וההיסטורי בין השתיים.
הסרבים והיוונים משתייכים לזרם הנוצרי-אורתודקסי. מאז ימי הביניים התקיימו בין שתי האומות בריתות ולוחמה משותפת, בהן ההתקוממויות נגד האימפריה העות'מאנית, מלחמות הבלקן, מלחמות העולם ומלחמות יוגוסלביה. יוון הייתה החברה היחידה בנאט"ו
שהתנגדה להפצצות על סרביה ומונטנגרו (מבצע כוח מאוחד) וגינתה את הפעולות (סקרים העלו כי 94% מהאוכלוסייה היוונית התנגדו לחלוטין להפצצות). כמו כן, סירבה יוון להכיר בהכרזת העצמאות החד-צדדית של קוסובו, תוך שהיא מגבה את העמדה הסרבית בנושא זה.
יוון תומכת בצירוף סרביה לאיחוד האירופי כחברה רשמית, ובשנת 2003 הציעה את "אג'נדה 2014", שעודדה שילוב כל מדינות מערב הבלקן באיחוד. שתי המדינות משתפות פעולה בתחומי הביטחון, התיירות, התרבות והחקלאות. נכון לשנת 2013 הייתה יוון השלישית בגודלה בהשקעות בסרביה מבין מדינות האיחוד האירופי, והחמישית באופן כללי.
קשרים תרבותיים

יוון וסרביה חולקות מורשת ביזנטית דומה, שכן שתיהן היו חלק מהאימפריה הביזנטית. שתי המדינות הן נוצריות אורתודוקסיות. בהכרה במורשת תרבותית זו, קבע סגן נשיא רפובליקה סרפסקה, דראגאן דראגיץ', כי שורשיהם של הסרבים נובעים מהתרבות ההלניסטית, וכי שני העמים קשורים זה לזה באמצעות הנצרות האורתודוקסית. מספר פוליטיקאים יוונים אחרים הביעו גם כן טענות דומות. המזכיר הכללי לענייני אירופה, דימיטריוס ק. קטסודאס, הצהיר בנאום הנוגע לסרביה כי "יוון וסרביה הן שתי מדינות המקושרות בקשרים קדומים ובלתי ניתנים לניתוק. היחסים בינינו אבדו במעמקי הזמן. התרבות והדת הסרבית הושפעו מאוד מהשורשים המשותפים שלנו בתרבות הביזנטית".
היסטוריה

בימי הביניים המוקדמים נסיכות סרביה הייתה מושא האימפריה הביזנטית. האתנוגנזה של הסרבים החלה בסביבה הביזנטית-סלאבית, חלק מהקהילה הביזנטית הרחבה יותר. במאות ה-11 וה-12 החלו הסרבים להילחם למען העצמאות, והתקוממו נגד הביזנטים. במאות שלאחר מכן הוכרה העצמאות של סרביה על ידי הביזנטים, והשתיים קיימו יחסים ידידותיים. הסרבים סייעו לביזנטים בקרב סרמיום (1167) ובקרב גליפולי (1312). מנואל הראשון מקונסטנטינופול הכיר בסאבה בתור הארכיבישוף הראשון של הסרבים. חלק מהמשפחות הביזנטיות חיפשו מקלט בסרביה בסוף המאה ה-14 ותחילת המאה ה-15, בעקבות הכיבושים של העות'מאנים. מהמדינאים הסרביים הבולטים ממוצא יווני נמנים ג'ניה קנטקוזינוס, דימיטרי קנטקוזין ומיהילו אנלוביץ'. שני הקיסרים הביזנטיים האחרונים היו ממוצא סרבי מצד אמם.
הסרבים הושפעו מאוד מהתרבות ההלנית של האימפריה הביזנטית, במיוחד תחת שלטונו של הקיסר הסרבי סטפן אורוש הרביעי דושאן. דושאן, שהכתיר עצמו ל"קיסר הסרבים והיוונים", הפך את הסרבית והיוונית לשפות הרשמיות של האימפריה שלו, כתב צ'רטרים וחתם ביוונית, ואימץ את החוקים המזרחיים-רומיים כבסיס לאימפריה שלו. הוא תכנן לסנתז את האימפריה הביזנטית לאימפריה סרבית-יוונית. לכן, דושאן "טרח לחזר אחר התושבים היוונים של אותם מחוזות [שרכש במקדוניה ובצפון יוון]. החוק החדש קבע שוויון בין הסרבים ליוונים בכל המחוזות עליו שלט, ואישר את הפריבילגיות שהוענקו לערים היווניות על ידי קיסרים ביזנטים קודמים, שדושאן היה שמח לראותם כקודמיו האימפריאליים".
היסטוריה > המאה ה-19

במהלך המרד הסרבי הראשון (1804–1815) הצטרפו למורדים הסרבים, בין היתר, יוונים ויוונים-ארמנים, כדוגמת הלוחם ג'ורג'אקיס, הדיפלומט פטר איצ'קו, המזכיר נאום קרנר, הלוחם קונדה בימבאשה, ואחרים. שיתוף הפעולה הצבאי בין שני העמים נרקם בנסיכויות הדנובה האוטונומיות למחצה, שנשלטו ברובם על ידי פנרים יווניים. ישנן אינדיקציות לכך שהסרבים והיוונים החלו גם כן לשתף פעולה בשלב מוקדם. לדוגמה, בשנת 1806 דיווח הקונסול הצרפתי בסלוניקי כי "הטורקים זועמים מאוד על היוונים בגלל התקשורת שלהם עם הסרבים". דווח כי איכרים סלאבים ויוונים רבים נעצרו כחשודים בסיוע למורדים הסרבים. המורדים הסרבים היו בעלי ברית חשובים ליוונים. לאחר דיכוי המרד הראשון, נמלט קאראג'ורג'ה לסרביה, שם הצטרף לתנועת החופש הלאומית היוונית פיליקי אטריה, והפך לחבר פעיל בה. היוונים התעניינו בעיקר בשימוש באדמות בסרביה כבסיס למבצעים היוונים, אם כי מילוש אוברנוביץ', מנהיג המרד הסרבי השני (1815–1817), סירב לשתף פעולה. כמו כן, ההיסטוריון הראשון של המהפכה הסרבית היה יווני. סרבים רבים השתתפו למלחמת העצמאות היוונית (1821-1829), בהם ואסוס מאברובוניוטיס.
דימיטריוס קראטוסוס תכנן להקים ברית יוונית-סרבית בשנת 1861, ולנסוע לבלגרד, אך נפטר במהלך נסיעתו. למברוס קוטסוניקס, היסטוריון יווני, חלם על פדרציה יוונית-סרבית של "שתי אחיות" (1863).
הסכם ווסלו (ברית יוונית-סרבית משנת 1867) נחתם בין יוון לסרביה ב-26 באוגוסט 1867.
היסטוריה > מלחמות הבלקן

במלחמת הבלקן הראשונה, בשנים 1912–1913, ניצחו יוון, סרביה, מונטנגרו ובולגריה (הליגה הבלקנית) את האימפריה העות'מאנית, וחילקו ביניהן את האזור הגאוגרפי של מקדוניה. במהלך מלחמה זו, תוכניות הברית המקוריות שונו בעקבות לחץ מצד המעצמות האירופיות: אדמות רבות שהוקצו במקור ליוון הועברו לבולגריה; צבאות יוון שינו את בסיסיהם מכפי שתוכנן במקור, וסיפחו אדמות שהוקצו לסרביה.
ביוני 1913 חתמו סרביה ויוון על חוזה הגנה (הברית היוונית-סרבית משנת 1913) המתנגדת ליעדי ההתרחבות של בולגריה. בסופו של דבר, ב-16 ביוני באותה שנה תקפה בולגריה את שתי המדינות, והובסה לחלוטין על ידי היוונים בקרב קילקיס-לאנאס ועל ידי הסרבים בקרב ברגלניקה. בולגריה נסוגה לעמדות ההגנה עד שרומניה הצטרפה למלחמה כאשר תקפה את בולגריה, והביאה לתבוסתה של האחרונה. יוון וסרביה מצאו עצמן כזוכות בכך שנלחמו בהצלחה במלחמה זו לצד זו.
היסטוריה > מלחמת העולם הראשונה

למרות הברית ההגנתית עם סרביה, יוון נותרה נייטרלית בחלקה המוקדם של מלחמת העולם הראשונה, בעקבות חילוקי הדעות בין ראש הממשלה אלפתריוס וניזלוס, שתמך בכניסתה של גרמניה למלחמה, לבין המלך קונסטנטינוס הראשון, שהיה פרו גרמני והעדיפה להישאר נייטרלי. הפילוג הלאומי נפתר רק בשנת 1917, כאשר קונסטנטינוס הודח בכוח מכס המלכות, ויוון נכנסה למלחמה תחת וניזלוס.
קורפו שימשה מקלט לצבא הסרבי, שנסוג ממולדתו על ידי אוניות כוחות הברית, שנכבשה על ידי האוסטרים והבולגרים. במהלך שהותם מת חלק גדול מהחיילים הסרבים מתשישות, רעב ומחלות שונות. מרבית שרידיהם נקברו בים סמוך לאי וידו, אי קטן ליד נמל קורפו, ואף נבנתה בו אנדרטה כהודיה של הסרבים לאומה היוונית. כתוצאה מכך, המים הסובבים את האי וידו ידועים על ידי העם הסרבי כ"בית הקברות הכחול" (בסרבית, Плава Гробница), על פי שיר שנכתב על ידי מילוטין בוז'יץ' לאחר מלחמת העולם הראשונה.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה

בשנת 1941, במהלך המלחמה ההלנו-איטלקית, כאשר דרש היטלר דרש לעבור ברחבי ממלכת יוגוסלביה כדי לתקוף את יוון, ניסה פאבלה, נסיך יוגוסלביה להגיע לפשרה עם היטלר בכך שהציע חוזה ידידותי, אך בסופו של דבר, חתם על ההסכם התלת צדדי שיאפשר את המעבר הגרמני. בתמורה הובטחה ליוגוסלביה העיר היוונית סלוניקי. כעבור יומיים הצבא, בסיוע מבריטניה וברית המועצות, הפיל את המשטר, בתמיכתו של העם הסרבי, אם כי ניתן לטעון שהדבר קשור יותר לדעות האנטי-גרמניות של הסרבים ולא לאהבה ליוון. למרות העובדה שהממשלה היוגוסלבית החדשה ניסתה שוב להגיע לפשרה עם היטלר (בהתחשב בכך שהמדינה הייתה מוקפת משלושה צדדים), תוך הבטחה לדבוק בהסכמים קודמים, העם הסרבי התלהב להוקיע את הסכם המשולש וההמונים הסרבים הפגינו ברחובות. בבלגרד נצעקו סיסמאות בהן "מלחמה טובה יותר מהברית". היטלר לא היה מרוצה, ומיד לאחר ההפיכה החליט לפלוש ליוגוסלביה - כיוון שכבר לא בטח בהכרזותיהם - וחילק את השטחים היוגוסלביים של הים האדריאטי, בנאט ומקדוניה בין איטליה, הונגריה ובולגריה, בהתאמה. לאחר נפילת יוגוסלביה, העם הסרבי נענש ברצח עם על ידי תנועת האוסטאשה הקרואטית הפרו-גרמנית.
היסטוריה > מלחמות יוגוסלביה

באמצע 1992, הגיב האו"ם למעשי הפשע הסרביים בבוסניה והרצגובינה והכריז על אמברגו מלא על סחר עם סרביה על ידי כל המדינות החברות. הסנקציות הציבו את יוון, שהכירה בעצמאותה של בוסניה והרצגובינה זמן קצר לאחר הכרזתה בשנת 1992, במצב קשה. סרביה הייתה שותפת מסחר חשובה ובעלת קשרים דתיים והיסטוריים חזקים ליוון, וכן תמכה בתחילה בעמדה היוונית בסכסוך על שמה של מקדוניה. החל משנת 1992, ממשלות קונסטנדינוס מיצוטאקיס ואנדראס פפנדראו, מחשש שמלחמת בוסניה תתפשט לכיוון שיכלול את טורקיה, אלבניה ויוון, ניהלו סדרה ארוכה של משא ומתן לשלום עם נשיא סרביה, סלובודן מילושביץ', המנהיג הבוסני רדובאן קאראג'יץ' וממשלת בוסניה, שלא הניבה פרי. בינתיים, דווח על מזון, נפט ונשק העוברים מיוון לסרביה תוך הפרה של האמברגו. לפני, במהלך ואחרי נשיאותו של האיחוד האירופי ב-1994, הייתה יוון המדינה היחידה באיחוד שגיבתה את העמדה הסרבית, לפיה כוחות סרביים נכנסו לשטח בוסניה. יוון ספגה את מורת רוחן של בעלות בריתה באירופה בעקבות הצבעה נגד ההתקפות האוויריות של נאט"ו על העמדות הסרביות. יוון אף סירבה להשתמש בבסיסי האוויר של נאט"ו בפרבזה שעל הים היוני לצורך התקפות כאלה, וסירבה לספק כוחות יוונים למשימת שמירת השלום של האו"ם בבוסניה. בנאט"ו הייתה עמדתה של יוון מנוגדת לחלוטין לזו של טורקיה, שתמכה בממשלה הבוסנית.
בדצמבר 1994, לאחר שיחות ודיונים רשמיים עם מילושביץ' באתונה, פפנדראו חזר והדגיש כי עמדותיהן של יוון וסרביה בסוגיית בוסניה היו זהות כמעט לחלוטין. הצעתו של מילושביץ' לקונפדרציה של יוון וסרביה עם רפובליקת מקדוניה לא הצליחה להשיג תמיכה בקרב סיעה כלשהי ביוון.
היסטוריה > מלחמות יוגוסלביה > סיוע לסרבים הבוסנים ולרפובליקה סרפסקה

על פי הפרופסור ס. ווייבס מאוניברסיטת אמסטרדם, שירות הביון הלאומי היווני (EYP) חיבלה באופן שיטתי בפעולות של נאט"ו בבוסניה באמצע שנות התשעים, בניסיון לסייע ללאומנים סרבים בוסניים. בדו"ח שלו לממשלת הולנד, ששמו "Intelligence en de oorlog in Bosnie 1992-1995" (בעברית: מודיעין ומלחמה בבוסניה 1992–1995), טוען ווייבס כי ה-EYP הדליף תוכניות צבאיות של נאט"ו (אליהן, כשירות מודיעין בעל ברית, היה לה גישה) להנהגה הבוסנית-סרבית, ולעיתים קרובות לגנרל ראטקו מלאדיץ' עצמו, בקיץ 1995. בסופו של דבר, טוען ווייבס בדו"ח, כי בעלות הברית של נאט"ו חדלו מלשתף את הרשויות היווניות בתוכניות צבאיות של נאט"ו.
באוגוסט 2008 ביקרה קבוצת עורכי דין מחאניה, כרתים, את רדובאן קאראג'יץ' בבית הדין הפלילי הבינלאומי ליוגוסלביה לשעבר, הציעו את שירותיהם בחינם, וביקשו מארגונים בינלאומיים להבטיח משפט צודק עבור נשיא סרביה לשעבר.
היסטוריה > מלחמות יוגוסלביה > סיוע לסרבים הבוסנים ולרפובליקה סרפסקה > סרברניצה

על פי נתוני סוכנות הידיעות הצרפתית (AFP), תריסר מתנדבים יוונים שהיו חברים במשמר המתנדבים היווני (ΕΕΦ) נלחמו לצד הסרבים בסרברניצה. לחלקם היו קשרים עם הארגון הנאו-נאצי היווני השחר הזהוב, אחרים היו שכירי חרב. המתנדבים היוונים הונעו מהרצון לתמוך ב-"אחיהם האורתודוקסים" בקרב. הם הניפו את הדגל היווני בסרברניצה לאחר נפילת העיירה לבקשתו של מאלדיץ', כאות כבוד עבור "היוונים האמיצים שנלחמים בצידנו".
בשנת 2005 קרא הסגן היוני אנדראס אנדריאנופולוס לחקור את תפקידם של המתנדבים היוונים בסרברניקה.
סתירה

יש אנשים שקשורים לחקר ההיסטוריה המוצאים את המונח "ידידות הלנית-סרבית" כאינו קיים. הדבר לא קשור ליחסים הנוכחיים של שתי המדינות, אלא למונח "ידידות יוונית-סרבית" עצמה שנראית לראשונה כנראה בשנת 1992 ולא לפני כן.
במאמרו של פאנאיוט דימיטראס, "פליטים סרביים בקוסובו: פרט לא חשוב או הניקיון האתני האמיתי?", נטען כי "הידידות היוונית-סרבית הזו היא תופעה של השנים האחרונות מאוד".
הפצצת נאט"ו על יוגוסלביה

הפצצת נאט"ו על הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה גרמה לתגובה עממית עזה ביוון. ראש הממשלה קוסטאס סימיטיס חיפש פתרון פוליטי לסכסוך בקוסובו. יוון סירבה להשתתף במהלכים נגד סרביה ומונטנגרו.
נערכו מספר סקרים, מהם נחשף כי 99.5% מהאוכלוסייה היוונית התנגדו לחלוטין להפצצה, כאשר 85% האמינו שהמניעים של נאט"ו היו אסטרטגיים ולא הומניטריים. 69% טענו כי נשיא ארצות הברית ביל קלינטון ניסה לבצע פשעי מלחמה, ואילו 52% התנגדו להכנסתם של הפליטים האלבנים בקוסובו ליוון. סקר אחר הצביע על התנגדות של 94%.
20 שופטים יוונים מבית המשפט העליון (מועצת המדינה) חתמו על הכרזה בה נקבע כי נאט"ו אשמים בפשעי מלחמה. האירוע הדרמטי יותר היה בית הדין העממי של למעלה מ-10,000 איש באתונה ביוון, שם בית המשפט העליון ביוון הכריז על הנשיא קלינטון ומנהיגי נאט"ו כאשמים בפשעי מלחמה.
נושאים אחרים > יוונים בסרביה

על פי מפקד האוכלוסין בשנת 2002, ישנם 572 אזרחים סרבים ממוצא יווני. איגודי הקהילה היוונית בסרביה מעריכים בסך הכל 4,500 אזרחים סרבים ממוצא אתני יווני. משרד החוץ היווני טוען כי נישואים בין סרבים ליוונים החיים בסרביה הם שכיחים למדי, וכי זו גם סיבה וגם תוצאה של הקשרים ההדוקים המשותפים ליוונים ולסרבים.
נושאים אחרים > סרבים ביוון

על פי מפקד האוכלוסין בשנת 2001, 5,200 ילידי סרביה הם בעלי אזרחות יוונית. ההערכה היא כי יותר מ-15,000 סרבים חיים ביוון. מאנשי הספורט הבולטים בעלי אזרחות יוונית נמנים פרדראג סטויאקוביץ' וולנטימר ג'יאנקוביץ.
נושאים אחרים > הומניטריות

לאחר פרוץ המלחמה בבלקן, קיבלו הסרבים עזרה הומניטרית אדירה מיוון וקפריסין, החל בראשית שנות התשעים. סיוע זה הגיע מכל המגזרים בחברה היוונית: המדינה, הכנסייה, ארגונים שונים והציבור. מרבית הסיוע התמקד בעזרה לסרבים מרפובליקה סרפסקה, קראג'ינה וסרביה, אשר סבלו כתוצאה מהמלחמות שחוללו הרס באזורים אלה.
נושאים אחרים > הומניטריות > סיוע לסרביה

בסוף יולי 1995 הוכרז כי אגודת הידידות היוונית-סרבית תעניק סיוע הומניטרי (אורז) לסרביה באמצע אוגוסט. לדברי נשיא הארגון, העלות הכוללת של הפרויקט עלתה על 5 מיליון דרכמות.
במרץ 1999 הבטיח איש העסקים סטברוס ויטאליס את השתתפותם של 250 יוונים לעזוב לבלגרד כדי להציע כל סוג של עזרה שיכולה לסייע לעם הסרבי. בין 250 האנשים היו עורכי דין, רופאים ואנשי מקצוע אחרים. סטברוס ויטאליס דיווח כי הם נמצאים בצד של הסרבים, מכיוון שראו בהם חברים ואחים.
ב-25 באוקטובר 1999, קיבל שר הבריאות של סרביה, לפוסבה מיליצוויק, משלחת מטעם אגודת הידידות היוונית-סרבית "יוון העתיקה". את המשלחת הוביל נשיא הארגון לאיוס קונסטנטינוס. הפגישה עם שר הבריאות הניבה מספר יוזמות בנושא סיוע הומניטרי, הגנה על בריאות וציוד רפואי.
באפריל 1999 אספה עיריית קלמריה 50 טון של סיוע הומניטרי המורכב ממזון ותרופות. בראש המשלחת עמד ראש עיריית קלמריה, כריסטודולוס אקונומידיס. משרד הבריאות היווני הוציא היתר מיוחד שאפשר לכלול בפעולה ההומניטרית דם שנתרם על ידי מתנדבי העיריות קלמאריה, פנטלופוס ופלורינה, יחד עם נזירי המנזר הסרבי הילנדריו בהר אתוס. במהלך אותו חודש הודיעו נציגי האגודה לידידות היוונית-סרבית באתונה כי הם ישלחו שיירת 16 משאיות של סיוע הומניטרי המורכב ממזון וציוד רפואי, ובשווי של למעלה מ-2 מיליון מארק גרמני, לסרביה ב-20 באפריל. על מאמצי הסיוע הידידותי דווחה התמשכות. האגודה הודיעה גם לעיתונות כי היא העסיקה עורכי דין להגשת אישומים נגד מנהיגי נאט"ו בפני הלשכה היוונית ובית הדין הבינלאומי בהאג בגין התקפותיהם נגד יוגוסלביה וחיי האזרחים שאבדו כתוצאה ישירה מכך.
ב-7 במאי 2006, אורגנה ארוחת צדקה על ידי הארגון ההומניטרי "Lifeline Hellas" בסלוניקי תחת חסותם של יורש העצר אלכסנדר השני ונסיכת הכתר קתרין במטרה לסייע בהפחתת המחסור בציוד חשוב בבתי חולים על ידי שדרוג יחידות הטיפול הנמרץ לילודים בבלגרד, ניש, נובי סאד וקרגוייבץ ובכך הצילו את חייהם של תינוקות שזה עתה נולדו. זה היה האירוע השני מסוגו שאורגן בשנת 2006, בעקבות ארוחת הצדקה המצליחה שאורגנה בסוף ינואר באתונה. חברות וארגונים רבים, כמו גם משפחות בולטות ובני הקהילה העסקית בסלוניקי, שיתפו פעולה ותמכו באירוע ההומניטרי. נאומים נואמו על ידי נשיא הדירקטוריון של ה-Lifeline Hellas, ג'ון טריקרדוס, נסיך הכתר אלכסנדר, נסיכת הכתר קתרין, ראש ממשלת מקדוניה-תראקיה, ג'ורג' קלייזיס, הקונסול הכללי של סרביה ומונטנגרו ביוון, רדומיר זיווקוביץ', סגן ראש המחוז פריפקטורה מסלוניקי, פאנאיוטיס פומיאדיס, סגנית ראש עיריית סלוניקי, קולובו לימוניה ונשיא המכללה האמריקאית אנטוליה מר ריצ'רד ג'קסון. באורחים המכובדים האחרים נמנו חברי הפרלמנט היווני, שרים לשעבר ופקידים בממשלת יוון.
נושאים אחרים > הומניטריות > סיוע לסרבים בבוסניה

ב-4 באוקטובר 1995 הוכרז כי "רכבת השלום" שהובילה 10,000 טון של סיוע הומניטרי המורכבת מביגוד, תרופות ומזון תעזוב את יוון ב-26 באוקטובר כדי לסייע לפליטים הסרבים בבוסניה. מאמץ זה אורגן על ידי "הוועדה לתאום מקדוניה-תראקיה לעזרה לסרבים האורתודוקסים של בוסניה" והוקמה ביוזמת המכון לפיתוח אסטרטגיות בלקניות וההתאחדות היוונית-סרבית.
ב-5 בדצמבר 1995, נשלחו 70 טונות של סיוע הומניטרי המורכב משמן זית, קמח, מזון לתינוקות ותרופות נשלחו לסרבים הבוסנים באזור פרודדור על ידי עיריית נפוליס. בראש המאמץ עמד ראש עיריית נפוליס, מר הדג'יסאוואס.
ב-22 בפברואר 1996 הגיעו לרפובליקה סרפסקה 200 טון של סיוע הומניטרי המורכב ממזון, ביגוד ורפואה שנאספו על ידי אגודת הידידות היוונית-סרבית. את הסיוע ליוותה משלחת בראשות יו"ר האיגוד מר קונסטנטינוס כריסטולוס.
ב-3 ביולי 1997 הגיע לדובוי סיוע הומניטרי המורכב מביגוד ומוצרי מזון. הסיוע לווה על ידי משלחת של 10 אנשים מעיריית פריסטרי באתונה, כולל ראש עיריית פריסטרי ג'ורגוס פנופולוס. המשלחת התקבלה בברכה על ידי ראש עיריית דובוי דראגו לוביציץ' שהצהיר כי הקשרים הידידותיים בין היוונים והסרבים יימשכו לנצח וכי אף אחד לא יצליח להרע להם.
נושאים אחרים > הומניטריות > סיוע לסרבים בקרואטיה

ב-7 באוגוסט 1995 הודיע שר ההגנה היווני גרסימוס ארסניס כי יוון תעביר סיוע הומניטרי המורכב מתרופות, מזון ובגדים לפליטים הסרבים מקראג'ינה. שני המטוסים הראשונים שנשאו את הסיוע יצאו ב-8 באוגוסט. יוון הודיעה גם כי רופאים יוונים יישלחו לאזור וכי חלק מהפצועים יורשו לטפל בבתי חולים צבאיים יוונים. בהתייחס לסכסוך עצמו, הממשלה מתחה ביקורת על המערב ועל תפקידה. שר החוץ, קרולוס פפוליאס, גינה את המתקפה הקרואטית וסגן שר החוץ לענייני אירופה, ג'ורג'יוס אלכסנדרוס מנגאקיס, מתח ביקורת על ארצות הברית וגרמניה בגין גיבוי למתקפה של קרואטיה נגד הסרבים בקראג'ינה.
נושאים אחרים > הסיוע הסרבי במהלך שריפות היער ביוון 2007

בעקבות שריפות היער היווני בשנת 2007, שלחה סרביה שישה מטוסי כיבוי מסוג M-18 דרומאדר ו-M אנטונוב אן-2, 6 כבאיות, 55 כוחות כיבוי ווהעמידו בכוננות יחידות צבאיות מיוחדות למקרה שיידרשו לסייע ליוונים להילחם בשריפות ולנקות את הפסולת. על פי דבריו של עוזר שר הפנים פרדראג' מאריק, למעלה מ-300 כבאים הגיעו ליוון תוך פחות משעה.
ב-7 בספטמבר 2007, בירכו שר הביטחון, דראגן סוטנובץ' ושגריר יוון בסרביה, כריסטוס פאנאגופולוס, את טייסי ג'ט איירווייז שסייעו בכיבוי השריפות ביוון, בשדה התעופה ליסיצ'י ג'ראק.
ביוזמת מעלויותיהם המלכותיות, ארגנו נסיך הכתר אלכסנדר השני ונסיכת הכתר קתרין, אירוע צדקה חשוב בסיוע קורבנות השריפות היווניות הטרגיות, שהתרחש ב-24 בספטמבר 2007 במועדון Ekali באתונה, בשיתוף איגוד מועדוני הכדורסל ההלניים (ESAKE), ה-Lifeline Hellas ובתמיכתו של ולאדה דיבאץ, שחקן ה-NBA. אירוע הצדקה זכה לכבוד בנוכחות שחקני כדורסל מפורסמים ששמחו לתמוך באירוע הומניטרי זה. בין רבים באירוע השתתפו: ולאדה דיבאץ, פרדרג דנילוביץ', דושאן איבקוביץ', וויין קופר, סקוט פולארד, גרנט נפייר, כריס ובר, וגלן רייס.
יורש העצר אלכסנדר השני ונסיכת הכתר קתרין המשיכו במאמציהם האציליים ב-29 בספטמבר 2007, כאשר ביקרו באזור מסיניה ובעיריית אנדניה על מנת לתרום בגדים לילדים סרביים וכן ציוד לתינוקות לקורבנות שריפת היער ביוון.
יחסים בילטרליים > מדינה

בעקבות התפרקות סרביה ומונטנגרו, ירשה סרביה את הזכויות וההתחייבויות של האיחוד, וכתוצאה מכך גם את המסגרת החוזית הדו-צדדית הקיימת עם יוון. מתוך ההסכמים הדו-צדדיים היוונים-סרביים הרבים, יש לציין את ההסכמים בנושא יחסי משפט הדדיים, שיתוף פעולה מדעי וחינוכי, פיתוח תיירותי, תחבורה אווירית, הובלת דרך בינלאומית של נוסעים וסחורות ושיתוף פעולה כלכלי וטכנולוגי.
בין המדינות מתקיימים ביקורים רבים מדרג גבוה, כדוגמת ביקורה של שרת החוץ דורה בקויאניס בבלגרד (20 באפריל 2007), אותה ליווה סגן שר החוץ, יוריפידס סטיליאנידיס, והביקור הרשמי לאתונה של שר החוץ של סרביה, מר ווק ג'רמיש. בין שני משרדי הסוכנויות קיימים קשרים בנושאים שונים הנוגעים למגזרים בודדים.
יוון היא אחת משותפות הסחר העיקריות של סרביה מהאיחוד האירופי. הסחר הבילטרלי גדל משמעותית במהלך השנים האחרונות. על פי נתוני הלשכה לענייני כלכלה ומסחר בשגרירות יוון בבלגרד, ההשקעות הישירות של יוון בסרביה (משנת 1996 ואילך) מסתכמות ב-1.2 מיליארד דולר. ישנן השקעות בכל המגזרים, אך בעיקר בענפי התעשייה והבנקאות.
יחסים בילטרליים > מדינה > שיתוף פעולה במשטרה וצבא

ב-20 באוקטובר חתמו שרי הפנים של סרביה ויוון, איביצה דאצ'יץ' ופרוקופיס פבלופולוס על הסכם על שיתוף פעולה משטרתי בין שתי מדינותיהם באתונה, הסולל את הדרך לשיתוף מודיעיני בכל צורות הפשע, הגירה בלתי חוקית, סחר נרקוטים וסחר בבני אדם.
שרי ההגנה של סרביה ויוון, דראגן סוטנובץ' ואוונגלוס מימראקיס נפגשו בבלגרד ב-26 בפברואר 2009, ושוחחו על השקפתם על חבל הבלקן, המבוססת על אמון ושיתוף הדדי, והאפשרויות להעצים את שיתוף הפעולה הצבאי בין המדינות. יוון עדיין תומכת בסרביה בעניין קוסובו.