stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גיהנום בג'ונגל
הפקה

ב-17 במאי 2012, איליי רות' הכריז בפסטיבל הקולנוע בקאן שהוא עתיד לביים מותחן אימה בשם "The Green Inferno" וחברת ההפקות "Worldview Entertainment (אנ')" עתידה לממן את הפקת הסרט וכן תפיק אותו. רות' כתב את התסריט בשיתוף עם גילמרו אמואדו. הפקת הסרט החלה בסתיו 2012 וצילומי הסרט התקיימו בפרו וצ'ילה. באוקטובר 2012, הוכרז שצילומי הסרט יחלו בחודש נובמבר בפרו. ב-25 באוקטובר, רות' הכריז על צוות השחקנים בסרט. שלב הצילומים החל באוקטובר 2012 בעיר ניו יורק וצילומי הסצנות בפרו וצ'ילה החלו ב-5 בנובמבר 2012.
בראיון משנת 2013, רות' ציין שהוא רצה שהסרט ייראה כמו אחת העבודות של ורנר הרצוג או טרנס מאליק. בנוסף, רות' ציין שהוא הושפע מסרטי קניבלים כגון "שואת הקניבלים" או "Cannibal Ferox (אנ')".
הפצה

ב-30 ביולי 2013, הוכרז שהסרט עתיד להיות מוצג בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בטורונטו.[דרוש מקור] הסרט עתיד היה לעלות בבתי הקולנוע ב-5 בספטמבר 2014 בהפצת "Open Road Films (אנ')".[דרוש מקור] למרות זאת, Worldview Entertainment גרמה ל-Open Road Films לסגת מתאריך ההפצה המקורי. הסרט הוקרן בחשאיות בפסטיבל הסרטים "Fantastic Fest (אנ')" ב-22 בספטמבר 2013 ובפסטיבל "Stanley Film Festival (אנ')" ב-25 באפריל 2014.
בסופו של דבר, הסרט הופץ בבתי הקולנוע בארצות הברית ב-25 בספטמבר 2015 בהפצת "בלאמהאוס הפקות" ו-"High Top Releasing". הסרט הופץ בבתי קולנוע בפיליפינים ב-23 בספטמבר 2015 בהפצת "Solar Pictures (אנ')". בפיליפינים, הוצגו שתי גרסאות של הסרט, בהתאם לסיווג הגילאים: בנוסף לגרסה הרגילה, נוצרה גם גרסה שמותאמת עבור צופים בני 13 ומעלה ובה קטעי הגור ומספר סצנות בסרט הוסרו.
הכנסות, ביקורות ומחלוקות > הכנסות

הסרט הוצג ב-1,540 בתי קולנוע והרוויח 3.5 מיליון דולר בסוף השבוע הראשון שלו. בעקבות זאת, הסרט דורג במקום התשיעי בטבלת ההכנסות. שישה שבועות לאחר מכן ב-5 בנובמבר, הסרט הרוויח 7.2 מיליון דולר בארצות הברית וקנדה, 5.7 מיליון דולר בהקרנות ברחבי העולם וסך הכל 12.9 מיליון דולר.
הכנסות, ביקורות ומחלוקות > ביקורות

האתר "Rotten Tomatoes" העניק לסרט ציון של 38% בהתבסס על 101 ביקורות.
האתר "Metacritic" העניק לסרט ציון של 38/100 על סמך 19 ביקורות.
האתר "CinemaScore" העניק לסרט ציון של -C בסולם של +A עד F.
הכנסות, ביקורות ומחלוקות > מחלוקת

הסרט קיבל ביקורת מארגון זכויות האדם "Survival International (אנ')" שמפגין בעד שימורם של עמים ילידיים ועמים מבודדים ונגד קולוניאליזם ונאו-קולוניאליזם מכיוון שהסרט הציג את אותם עמים כברבריים. רות' דחה את הטענה והסביר:
הרעיון שסרט בדיוני שעוסק בעם ילידי בדיוני עלול לפגוע באותם ילידים הוא אבסורדי בזמן שאותם עמים נלחמים נגד תאגידים שמאיימים להכחיד אותם על בסיס יום יומי. התאגידים האלו לא צריכים שום תירוץ, יש להם אחד - המשאבים הטבעיים בקרקע. הם יכולים להציג את זה איך שירצו, אבל אף אחד לא ישמיד כפר שלם כי הוא לא אהב דמות באיזה סרט, הם כן ישמידו את הכפר כדי להתעשר בזכות מה שיש מתחת לקרקע שלו. הפחד שהסרט עלול לתת להם תחמושת כדי לשמיד שבט נשמע כמו כעס שלא אמור להיות מופנה אלינו, אלא לאותם תאגידים שאחראיים לגורלם של בני השבטים הללו
המקור באנגלית
The idea that a fictional movie about a fictional tribe could somehow hurt indigenous people when gas companies are tearing these villages apart on a daily basis is simply absurd. These companies don't need an excuse—they have one—the natural resources in the ground. They can window-dress things however they like, but nobody will destroy a village because they didn't like a character in a movie, they'll do it because they want to get rich by draining what's under the village. The fear that somehow a movie would give them ammunition to destroy a tribe all sounds like misdirected anger and frustration that the corporations are the ones controlling the fates of these uncontacted tribe
הכנסות, ביקורות ומחלוקות > הפצה ביתית

הסרט הופץ בתקליטורי DVD ובלו-ריי ב-5 בינואר 2016 בהפצת "אולפני יוניברסל". הגרסאות הביתיות מציגות את גרסת הבמאי של הסרט וכן קריינות מאת רות', לופז, איזו, בארנס, בלנטון וסברה.[דרוש מקור]
סרט המשך פוטנציאלי

ב-7 בספטמבר 2013 הוכרז שסרט המשך עתיד להיות מופק ושמו הוא "Beyond the Green Inferno" (בעברית: מאחורי התופת הירוקה) ואמור להיות מבוים על ידי ניקולאס לופז (אנ'). נכון לחודש מאי 2016, אין שום עדכון בנוגע להפקת סרט שכזה.
הערות שוליים

↑  Worldview Financing Thriller 'The Green Inferno' Directed by Eli Roth | FirstShowing.net, www.firstshowing.net, ‏2012-05-17 (באנגלית אמריקאית)
↑  Jay A. Fernandez, Eli Roth Aims to Make Horror Thriller ‘The Green Inferno’ His ‘Scariest and Most Intense Film’, IndieWire, ‏2012-05-17 (באנגלית אמריקאית)
↑  Eli Roth to direct horror thriller, Digital Spy, ‏2012-05-17 (באנגלית בריטית)
1 2  Russ Fischer, Eli Roth Borrows Werner Herzog's Tactics To Shoot Cannibal Movie 'The Green Inferno', SlashFilm, ‏2012-10-25 (באנגלית אמריקאית)
↑  Eli Roth's Green Inferno cast announced, Digital Spy, ‏2012-10-26 (באנגלית בריטית)
↑  Chris Tilly, Eli Roth on the Horrors of The Green Inferno, IGN, ‏2013-03-01 (באנגלית)
↑  Mike Fleming Jr, Worldview Woes Take Eli Roth Amazon Cannibal Tale ‘Green Inferno’ Off Menu, Deadline, ‏2014-08-08 (באנגלית אמריקאית)
↑  Russ Fischer, 'The Green Inferno' Release Delayed Indefinitely, SlashFilm, ‏2014-08-08 (באנגלית אמריקאית)
↑  Stanley Film Festival ’15: An Exclusive Q&A with SFF Programmer Landon Zakheim, Part Two | FANGORIA®, web.archive.org, ‏2015-04-02
↑  Anthony D'Alessandro, Eli Roth’s ‘Green Inferno’ To Finally Bow Sept. 25 Via Blumhouse BH Tilt, Uni & High Top, Deadline, ‏2015-06-01 (באנגלית אמריקאית)
↑  Domestic 2015 Weekend 39, Box Office Mojo
↑  The Green Inferno (2015) - Financial Information, The Numbers
↑  The Green Inferno | Rotten Tomatoes, www.rottentomatoes.com (באנגלית)
↑  The Green Inferno, www.metacritic.com (באנגלית)
↑  Anthony D'Alessandro, ‘Hotel Transylvania 2’ At $48.5M Marks Record Opening For Adam Sandler; ‘Intern’ Slacks On Sunday – Monday Postmortem, Deadline, ‏2015-09-28 (באנגלית אמריקאית)
↑  Aaron Gell, Eli Roth Faces Off With Tribal Rights Campaigners Over Cannibal Film, Business Insider (באנגלית אמריקאית)
↑  Pamela McClintock, Toronto: Eli Roth Sets Sequel ‘Beyond the Green Inferno’ (Exclusive), The Hollywood Reporter, ‏2013-09-07 (באנגלית אמריקאית)
↑  Cody Hamman, Eli Roth is still developing a sequel to The Green Inferno, JoBlo, ‏2016-05-27 (באנגלית אמריקאית)
שמעון בן הלל

שמעון בן הלל היה נשיא הסנהדרין, כחמישים שנה לפני חורבן בית המקדש השני.
היה בנו של הלל הזקן, והמשיך אותו כנשיא הסנהדרין. אחריו התמנה בנו, רבן גמליאל הזקן, לנשיא תחתיו.
לא ידוע עליו דבר, למעט ממקור אחד, שבו התלמוד (בבלי, שבת טו ע"א) מביא ברייתא בזו הלשון: "הלל ושמעון, גמליאל ושמעון נהגו נשיאותן בפני הבית מאה שנה". התנא מונה בברייתא זו את הנשיאים ב-100 השנים שלפני החורבן (תפקיד שעבר מאב לבן): הלל הזקן, שמעון בנו, רבן גמליאל הזקן ורבן שמעון בן גמליאל הזקן.
הרמב"ם, בהקדמתו למשנה תורה, מזכיר אותו כחלק משלשלת מסירת התורה, כמי שקיבל מהלל ובית דינו יחד עם רבן יוחנן בן זכאי.
המלומד הנוצרי טרברס הרפורד, בפירושו על פרקי אבות משנת 1925, העלה השערה, כי התנא "שמעון בנו" שמוזכר במשנה (אבות א, טז) לאחר רבן גמליאל, אינו בנו של רבן גמליאל, אלא בנו של הלל. זאת, מחמת העובדה שבמשנה הבאה מוזכר במפורש "רבן שמעון בן גמליאל". 
השערה זאת הועלתה כבר בשנת 1699 על ידי אדריאן ריילנט.[דרוש מקור]

במשנה זו הוא אומר "לא מצאתי לגוף טוב אלא שתיקה", מה שיכול להסביר מדוע הוא ודבריו כמעט אינם מוזכרים במקום אחר. השערה זו מתיישבת יפה עם כך שהוא נקרא במשנה זו "שמעון" ללא תואר ולא "רבן שמעון בן גמליאל".
 ואולם, הפרשנות המסורתית המקובלת מזהה את התנא בפרקי אבות כרבן שמעון בן גמליאל הזקן - נכדו של שמעון בן הלל, ובשמו של שמעון בן הלל עצמו לא נמסר דבר. כך מובא בספר "מגן אבות" לרשב"ץ (אבות א, טז), וכן בתוספות יום טוב למשנה זו.
כמה חוקרי נצרות מזהים את שמעון בן הלל עם שמעון הקדוש.
טום החתול

| --- | --- |

בול אלבני עם דמותו של טום החתול
 יוצרים:  ג'וזף ברברה, ויליאם האנה 
 מידע
 מקצוע:  רודף עכברים, סטוקר
 דמויות קשורות
 אויבים:  ג'רי העכבר (טום וג'רי), ניבלס (טום וג'רי) 
 
תומאס "טום" החתול (באנגלית: Thomas "Tom" Cat) הוא דמות בדיונית ואחד משני הגיבורים הראשיים (לצד ג'רי העכבר) בסדרת סרטי ההנפשה הקצרים של מטרו גולדווין מאייר "טום וג'רי", שנוצרו במקור על ידי ויליאם האנה וג'וזף ברברה.
טום הוא חתול בית מואנש כחול/אפור, אשר נוטה להיות חמדן, עצלן, ואנוכי. טום הוא האויב המושבע של ג'רי העכבר. כמעט בכל פרק, טום רוצה ללכוד את ג'רי. על אף שטום נחוש במיוחד להצליח בכך, ועל אף שהוא משקיע בכך אנרגיה רבה, טום לעולם לא מצליח ללכוד את ג'רי. טום מושפל על ידי ג'רי לעיתים רבות, אבל הוא אף פעם לא מוותר ותמיד ממשיך לנסות.
אף על פי שרבות מדמויות המשנה מדברות, טום וג'רי ממעטים לדבר.
הופעת הבכורה של הדמות הייתה בסרטון ההנפשה הקצר של MGM משנת 1940 בשם "Puss Gets the Boot". בהופעת הבכורה של הדמות הוא כונה "ג'ספר". שמו שונה ל"טום" החל מההופעה השנייה של הדמות בסרטון "The Midnight Snack".
דיבוב

להלן השחקנים אשר דיבבו את הדמות לאורך השנים:
| --- | --- |
 הארי לאנג (1940–1953)  ויליאם האנה (1941–1958, 2006, 2014–הווה)  ג'רי מאן (1944; 1946)  בילי בלצ'ר (1944; 1946, 1950)  אירה "באק" וודס (1946)  פרנק גרהאם (1946)  קן דרבי (1950)  דאוס באטלר (1950, 1957)  אלן סוויפט / ג'ין דייטש (1961–1962)  מל בלאן (1963–1967)  טרנס מונק (1964, 1967)  צ'אק ג'ונס (1965–1967)  ארטה ג'ונסון  אייב לאביטו (1966–1967)  ג'ון סטפנסון  דון מסיק  לו שיימר:  פרנק וולקר  ריצ'רד קיינד (1992, "טום וג'רי: הסרט")  ג'ף ברגמן  אלן מריוט  ג'ף בנט  מארק סילק  ספייק ברנדט  בילי ווסט  דון בראון  ריץ' דנהקל  טום קני  דייב ב. מיטשל  רנה מוג'יקה  קאייג'י טאנג  אריק באוזה  סת' מקפרלן (2013): איש משפחה
הערות שוליים

1 2  Tom & Jerry in “Solid Serenade” (1946) |, cartoonresearch.com
1 2  Tom & Jerry – The Gene Deitch Collection |, cartoonresearch.com
↑  https://twitter.com/kaijitang/status/1375273422553378820, Twitter
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007561312305171  LCCN: sh99001370 
ערך זה הוא קצרמרבנושא תרבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
רוד רוזנשטיין

רוד ג'יי רוזנשטיין (באנגלית: Rod Jay Rosenstein; נולד ב-13 בינואר 1965) הוא משפטן יהודי-אמריקאי שכיהן כסגן התובע הכללי של ארצות הברית של ארצות הברית בממשלו של דונלד טראמפ, וכתובע הפדרלי של מחוז מרילנד תחת ג'ורג' ווקר בוש וברק אובמה.
קורות חיים

רוזנשטיין נולד בפילדלפיה. למד כלכלה בבית הספר וורטון של אוניברסיטת פנסילבניה. לאחר מכן למד משפטים בבית הספר הרווארד למשפטים וקיבל תואר J.D. בשנת 1989. בעת לימודיו היה עורך כתב העת המשפטי "Harvard Law Review".
רוזנשטיין הוצע כמינוי כשופט בבית המשפט הרביעי לערעורים של ארצות הברית בידי נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש, אולם עקב התנגדותם של סנטורים דמוקרטים המינוי לא עלה לדיון לאישור בסנאט.
בעת המינוי למשנה לתובע הכללי בחודש אפריל 2017, הוא היה הפרקליט הפדרלי הוותיק ביותר בארצות הברית.
הנשיא דונלד טראמפ מינה את רוזנשטיין ב-13 בינואר 2017 לשמש משנה לתובע הכללי של ארצות הברית. מינוי זה אושר על ידי הסנאט של ארצות הברית ב-25 באפריל 2017.
רוזנשטיין כתב דו"ח בו המליץ על הדחת ג'יימס קומי, ראש ה-FBI, בעקבות תפקודו בחקירת שרת הדואר האלקטרוני של הילרי קלינטון, בו האשים את קומי בהתנהגות החורגת מהנהלים כאשר דיבר על החקירה במסיבת עיתונאים ב-5 ביולי 2016 וכן על המכתב ששלח לקונגרס, 11 ימים לפני הבחירות לנשיאות, בו הודיע על פתיחת החקירה מחדש. לאחר פיטוריו של קומי על ידי הנשיא דונלד טראמפ, טען הבית הלבן כי הדו"ח שכתב רוזנשטיין היה המניע לפיטוריו של קומי, אך ב-11 במאי טען טראמפ בריאיון לרשת NBC News כי התכוון לפטר את קומי ללא קשר לדוח, וכי חשב על הפולמוס "בנוגע לרוסיה" כששקל לפטרו.
לאחר פיטורי קומי, הודיע רוזנשטיין ב-17 במאי 2017 על מינויו של רוברט מולר לתובע מיוחד ועצמאי לחקירת המעורבות הרוסית בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2016 וקשרים אפשריים בין מטה טראמפ למוסקבה.
בספטמבר 2018, פרסם הניו יורק טיימס, שבעקבות פיטורי קומי שעליהם התחרט רוזנשטיין, הוא הציע לגורמים בבולשת הפדרלית ובמשרדו - שבועיים לאחר היכנסו לתפקיד - להקליט בסתר את הנשיא טראמפ בשיחה על המצב בבית הלבן, במטרה לכנס את בכירי הממשל לדיון על הדחתו מהתפקיד. רוזנשטיין דחה את הדיווח, המלא לדבריו ב"אי-דיוקים", סירב להגיב על הטענות, ואמר ש"מדובר בסיפור המבוסס על מקורות אנונימיים שפועלים נגד משרד המשפטים ובעד האג'נדה הפרטית שלהם". דוברת משרד המשפטים מסרה שהצעת ההקלטה נאמרה בציניות.
ב-29 באפריל 2019 הודיע על התפטרותו מתפקיד המשנה לתובע הכללי, שנכנס לתוקף ב-11 במאי.
חיים אישיים

רוזנשטיין נשוי לליסה ברסומיאן, עורכת דין ארמנית-אמריקאית שעובדת במכון הבריאות הלאומי. לזוג שתי בנות.
הערות שוליים

↑  Fritze, John (24 באפריל 2017). "Rosenstein poised for confirmation as deputy attorney general". Baltimore Sun. נבדק ב-25 באפריל 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Trump said he was thinking of Russia controversy when he decided to fire Comey
↑  ראש ה-FBI לשעבר מונה לתובע מיוחד בחקירת קשרי טראמפ ורוסיה, באתר הארץ, 18 במאי 2017
↑  ynet, "סגן שר המשפטים הציע להקליט את טראמפ בסתר כדי להדיח אותו", באתר ynet, 21 בספטמבר 2018
↑  Profile of Rod Rosenstein, U.S. attorney for Maryland, וושינגטון פוסט, 9 באוקטובר 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1167770757  ISNI: 0000 0005 0053 0711  LCCN: no2019105597  VIAF: 5789153834758964450001   WorldCat (עם VIAF): 5789153834758964450001
תורה שבעל-פה

פירוט המסכתות בששה סדרי המשנה על רקע מעמד הר סיני, על פי מסורת חז"ל.
תּוֹרָה שֶׁבְּעַל־פֶּה (בראשי תיבות: תוֹשב"ע או תושבע"פ) היא מכלול הפירושים וההלכות שאינם כתובים בתורה שבכתב, שעברו במסורת או חודשו על ידי חכמים. מונח זה הוא המשכו של המונח הפרושי מתקופת בית שני, מסורת האבות, שעמד במוקד המחלוקת בינם לבין הצדוקים. החל מתקופת הגאונים, עם היווסדה של תנועת הקראים במהלך המאה ה-8 לספירה, התורה שבעל־פה עמדה במוקד המחלוקת בין היהדות הרבנית לקראית.
על פי המסורת היהודית האורתודוקסית, משה קיבל את התורה שבכתב בהר סיני, יחד עם פירוש והרחבה על מצוותיה בעל־פה, ומאז נמסרה ממנו, מרב לתלמיד, דור אחר דור. במקור, התורה שבעל־פה הופצה בעל־פה ממש, וסוכמה בכתב רק לצרכים אישיים. בימי חז"ל עברה התורה שבעל־פה תהליך קאנוניזציה, והחל מתקופתו של רבי יהודה הנשיא היא הועלתה על הכתב לבל תישכח. מאז כתיבת המשנה, על ידי רבי יהודה הנשיא, הועלו על הכתב גם התלמוד (הבבלי והירושלמי), התוספתא, מדרשי ההלכה והאגדה, פרשנות התלמוד, קובצי שאלות ותשובות וספרי הלכה. ישנה מחלוקת קדומה, ההולכת ונמשכת עד ימינו, בשאלה מתי הועלו על הכתב החיבורים הקנוניים של תקופת חז"ל. מכל מקום, מוסכם שבזמנם השינון בעל־פה לצורך השגת בקיאות היווה מוטיב מרכזי של הלימוד.
זמן קבלת התורה שבעל פה

לפי תפיסתה המסורתית של היהדות האורתודוקסית, יש צורך בפרשנות הנלווית לתורה על מנת לקיים את מצוותיה כפי רצון האלוהים, משום שחלק מהמצוות בתורה מתוארות בצורה מתומצתת, ומבלי לפרט את דיני המצווה. למשל, המצווה של הנחת התפילין 'על ידך' מתפרשת בתור המצווה להניח את התפילין דווקא על הזרוע, למרות אפשרות לפרש שהיא על כף היד. על פי הכתוב במשנה אבות, התורה שבעל פה (יחד עם התורה שבכתב) ניתנה למשה רבנו בהר סיני, והוא לימד אותה את יהושע, ממנו התורה הועברה לזקני העם, שמסרו את התורה לנביאים, ולבסוף הנביאים העבירו את הידע בתורה (שבכתב ושבעל פה) לאנשי כנסת הגדולה, שממשיכיה הם חז"ל. לפי דברי התלמוד בתחילה עם ישראל קיבל את התורה שבעל פה בכפייה בזמן מתן תורה כאשר ה' ציווה, ולאחר מכן בחג הפורים הם קיבלו על עצמם את התורה שבעל פה מרצון.
יש שהסיקו מריבוי המחלוקות הנמצאות במשנה ובתלמוד בענייניים הנהוגים בכל יום או באופן שכיח (זמני קריאת שמע, קביעות שקיעת החמה ועוד רבים), שאי אפשר לתלות כל אותן מחלוקות בשכחה שנגרמה מן הגלות ומאורעות הזמן, אלא בכך שדרשות חז"ל אלו וקביעות אופן קיום המצוות התלוי במחלוקות אלו נתחדשו כביכול רק בתקופת בית שני ולאחר החורבן. טענה זו מסתמכת בעיקר על העובדה שקיומן של מצוות רבות (כגון הנחת תפילין או קביעת מזוזה) אינו מוזכר בספרי הנביאים. כמו כן תופעת המחלוקות הקיימות בעניין כללי הדרש לא תיתכן לכאורה מחמת שכחה אם הייתה מסורת רציפה בכל דור.[דרוש מקור]
סוגי התורה שבעל־פה

התורה שבעל־פה נחלקת לשלושה סוגים. לדעת הרמב"ם, כל שלושת הסוגים הללו מכונים 'דברי סופרים' למרות השוני המהותי ביניהם, כי כולם תלויים בחכמי התורה שבעל פה.
סוגי התורה שבעל־פה > הלכות מקובלות

הלכות מקובלות הן פירושי מצוות התורה שהתקבלו, על פי מסורת חכמים, מפה לפה מימות משה. מרבית הפירושים הללו ניתנים להסקה במידות שהתורה נדרשת בהן, והפירושים שאינם ניתנים להסקה מהתורה כלל, מכונים בשם הלכה למשה מסיני. חלק ממצוות אלו, כגון ברית מילה, נהגו אף לפני כן, אולם החובה ההלכתית לקיימן כיום נובעת מכלילתם בתורה.
לדוגמה, עיקר מצוות תפילין מפורשת בתורה: ”וְהָיוּ הַדְּבָרִים הָאֵלֶּה אֲשֶׁר אָנֹכִי מְצַוְּךָ הַיּוֹם עַל לְבָבֶךָ:” ... ”וּקְשַׁרְתָּם לְאוֹת עַל יָדֶךָ וְהָיוּ לְטֹטָפֹת בֵּין עֵינֶיךָ:” פרטי המצווה, לעומת זאת, אינם מפורשים בחמישה חומשי תורה, ולפיכך נקראים דברי סופרים. ההלכה שלפיה צדן החיצוני של רצועות התפילין צריך להיות שחור נקראת הלכה למשה מסיני, משום שאינה כתובה בתורה שבכתב. אך לכך שבתוך התפילין כתובות ארבע מפרשיות התורה, הציגו התנאים מקור בתורה, בדרך דרש. לעומתם, הקראים מפרשים את המילה "טוטפות" בתור "זיכרון" – כלומר, שהציווי "לטוטפות בין עיניך" אומר שצריך לזכור את אלוהים במחשבות שלנו.
בהתייחסותו להלכות המקובלות, טוען רבי יהודה הלוי בספרו "הכוזרי", שהתורה שבעל־פה ממלאת תפקיד חיוני, כיוון שהתורה שבכתב סתומה ברובה ואינה מפורשת. כך למשל התורה מצווה: "בסוכות תשבו שבעת ימים" (ספר ויקרא, פרק כ"ג, פסוק מ"ב), אך אינה מגדירה מהי סוכה ומה כלול בחובה לשבת בה.
לפי הרמב"ם, בהלכות מקובלות אין מחלוקת בין החכמים, ”אלא כל זמן שיאמר אדם קבלתי כך וכך מסתלק כל וכוח.” אולם, הקראים, שאינם נחשבים חכמים לפי ההלכה הרבנית, דחו את מסורת הרבנית של התורה שבעל־פה, ובמקומה הם מסתמכים על 'סבל הירושה', שהוא אוסף המנהגים הקדומים המגדירים את אופן קיום מצוות התורה, בהם הכירו. הם טוענים כי משה קיבל מאלוהים את חמישה חומשי תורה בלבד, אך הם מסכימים שמצוות מסוימות, כגון מצוות שחיטה וברית מילה, שלא הוגדרו בחמישה חומשי תורה, יש לקיים באופן בו היו המעשים מתקיימים טרם מתן תורה.
סוגי התורה שבעל־פה > דרש היקש וסברה

בשביל למלא את מקומן של הלכות מקובלות שנשכחו, ובעיקר על מנת לתת מענה לשאלות חדשות המתעוררות מעת לעת, היו רשאים החכמים לחדש הלכות. הם היו עושים זאת ישירות מהתורה באמצעות מידות שהתורה נדרשת בהן, או מתוך הלכות ידועות, באמצעות ניתוח הסברות עליהן מבוססת ההלכה ודימוי השאלה החדשה לשאלות שהתשובה עליהן ידועה. כיוון שגישה זו תלויה בהבנה מעמיקה של המקורות הקדומים, היא אינה מאפשרת הבאת ראיות מוחלטות. חכם הפונה לדרך פסיקה זו, רשאי להסתמך על מסקנות הלכתיות קדומות של חכמים אחרים, ואם הוא חושב שהם ראויים לכך, אף לבטל את דעתו מפני דעתם. לפי הגמרא: ”משרבו תלמידי שמאי והלל שלא שימשו כל צרכן הרבו מחלוקות בישראל ונעשו שתי תורות”.
לדוגמה, בתלמוד מובאת מחלוקת בדין ספרי תורה, תפילין ומזוזות שנכתבו בידי גוי עובד אלילים. לפי דעה אחת יש לשרוף אותם, לפי שמן הסתם נכתבו לשם האלילים. לפי דעה שנייה אין לשרוף אותם, אך הם פסולים לשימוש, לפי הדרשה: ”וקשרתם... וכתבתם, כל שישנו בקשירה ישנו בכתיבה, וכל שאינו בקשירה אינו בכתיבה”.
הקראים מכירים בסמכות החכמים לחדש הלכות, אך שוללים את ההסתמכות על דרשות מעין זו. מאז חתימת התלמוד, גם חכמי היהדות הרבנית נוהגים להימנע מחידוש דרשות[דרוש מקור].
סוגי התורה שבעל־פה > גזרות ותקנות

החכמים רשאים לגזור גזרות, כלומר לאסור דברים שמותרים מדין תורה אך עלולים להביא את האדם לעבור על איסור, בתור סייג לשמירה על חוקי התורה. בנוסף רשאים החכמים לתקן תקנות, הקובעות אופי מחייב למעשים ונורמות התנהגות מסוימות, בשביל לקדם את מטרות התורה. תוקף הגזרות והתקנות מותנה בהיות החכמים מקובלים בציבור, וגם אז, תקנה שלא נתקבלה ברוב הציבור, בטלה. הסמכות לבטל תקנה קדומה מותנית בהיות הגורם המבטל גדול בחכמה ובמניין (מספרם של חברי בית הדין או התלמידים) מהגורם המתקן.
לדוגמה, חכמים אסרו לצבוע את צדן הפנימי של רצועות התפילין בצבע אדום, ”מפני גנאי ודבר אחר”.
לעיתים השתמשו החכמים בתקנותיהם כדי לבצע הרחבה של ממש במצוות התורה, למשל בעניין חובת התפילה. במקרה של תקנת הפרוזבול פנו לכיוון ההפוך, ומצאו פתרון המצמצם את תוכנה הכלכלי של מצוות שמיטת החובות.
מסורת מול חידוש

על פי חז"ל, משה קיבל את התורה בהר סיני, עם פירוש מצוותיה. הרמב"ם, בתחילת הקדמתו למשנה, מבאר שמשה הנחיל פירוש זה לחכמים ולהמון העם.
במדרשי האגדה ישנן גישות מנוגדות להיקפה של התורה שניתנה בידי משה. לפי דברי רבי יהושע בן לוי המובאים במדרש ויקרא רבה, ”מקרא משנה הלכות תלמוד תוספתות אגדות ואפי' מה שתלמיד ותיק עתיד לומר לפני רבו כלן נאמרו למשה בסיני”. אולם, מדרש שמות רבה מביא את דברי רבי אבהו, לפיו הכוונה לכללים בלבד: ” ...משהשלים מ' יום, נתן לו הקב"ה את התורה מתנה, שנאמר: ויתן אל משה. וכי כל התורה למד משה?! כתיב בתורה (איוב יא): ארוכה מארץ מדה ורחבה מני ים, ולארבעים יום למדה משה?! אלא כללים למדהו הקב"ה למשה.”.
מאידך לפי דברי רב המובאים בתלמוד, משה בעצמו לא הכיר את כל דרכי המדרש ששימשו את חז"ל. אולם, פרשני התלמוד המסורתיים הבינו את דבריו בצורה שונה. המחלוקת הרעיונית בין הגישות נמשכת עד היום.
ספרות התורה שבעל-פה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
משנה
תוספתא
מדרשי הלכה
מדרשי אגדה
תלמוד בבלי
תלמוד ירושלמי
המעשים לבני ישראל
ספרות השו"ת
ספרות התורה שבעל-פה > ספרות חז"ל

ספרות חז"ל היא מכלול הטקסטים שנכתבו על ידי חז"ל (ראשי תיבות: חכמינו זיכרונם לברכה) - מנהיגיו הרוחניים וההלכתיים של עם ישראל מתחילת תקופת בית שני ועד סוף המאה ה-6.
ספרות התורה שבעל-פה > ספרות השו"ת

שאלות ותשובות (בראשי תיבות: שו"ת): אחת מהפעילויות הענפות והפוריות בתחום ההלכה. השו"ת מכיל מאגר של שאלות ותשובות הלכתיות, אשר נשאלו על ידי הציבור הרחב, ונענו על ידי רב אחד או קבוצה של רבנים.
שימושים אחרים למונח

המונח "תורה שבעל פה" מושאל לעיתים כדי לתאר מערכות דומות של פרשנות לכתבי קודש אלמנטריים, בזרמים אחרים ביהדות, או אף בנוגע לדתות אחרות. כך למשל, שיטת הפרשנות הקראית והספרות המתבססת עליה מכונים לעיתים[דרוש מקור] בקרב בני העדה ומחוץ לה, "תורה שבעל פה של הקראים". גם ספרות החדית' (ומספר חיבורים מוסלמיים נוספים כגון הסירת רסול אללה) מכונים לעיתים "תורה שבעל פה של האסלאם", שכן הם כוללים מידע על הנביא מוחמד שהשתמר דרך מסורות בעל פה שהועברו מדור לדור מתקופתו של מוחמד ועד שהועלו על הכתב. בנצרות (הלא-פרוטסטנטית) שכבות הפרשנות שהוספו מדור לדור מכונות 'המסורה הקדושה'.
לקריאה נוספת

מבוא לתורה שבעל-פה, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה
פירוש המשנה לרמב"ם, בהקדמה לסדר זרעים
אברהם קורמן, מבוא לתורה שבכתב ושבעל פה, בהוצאת משפחת המחבר
הרב ראובן מרגליות, יסוד המשנה ועריכתה סקירה כללית על השתלשלות מימות אנשי כנסת הגדולה עד חתימתה, ותוכנית סדורה, הוצאת מוסד הרב קוק, ירושלים תש"ן
הרב יהושע ענבל, תורה שבעל פה - סמכותה ודרכיה, הוצאת מוסד הרב קוק, תשע"ה
הרב אהרן לוי, לא בשמים היא - על אמיתותה ורציפותה של התורה שבעל פה, הוצאת ערכים, תשס"ח
הרב שמואל אריאל, נטע בתוכנו - פרקים ביסודות תורה שבעל פה (עד כה ראו אור שני כרכים), הוצאת גילוי, תשע"ח
יעקב זוסמן, 'תורה שבעל פה' פשוטה כמשמעה - כוחו של קוצו של יו"ד, הוצאת מאגנס, 2019
שמואל ספראי וזאב ספראי, מבוא כללי לפירוש המשניות, בתוך משנת ארץ ישראל מסכת שבת, עמ'1–83, הוצאת מכללת ליפשיץ, 2009
שלום רוזנברג, לא בשמים היא: תורה שבעל פה – מסורת וחידוש, הוצאת תבונות, תשנ"ז
משה הלברטל, מהפכות פרשניות בהתהוותן: ערכים כשיקולים פרשניים במדרשי הלכה, הוצאת מאגנס, 1997