קת'לין ריין
חייה

קת'לין ריין נולדה באילפורד שבאסקס, אשר כיום נמצאת בתחום המוניציפלי של לונדון. אמה הייתה מ-סקוטלנד ואביה נולד בעיירה וינגייט, מחוז דרהאם. בני הזוג נפגשו כסטודנטים בקולג' ארמסטרונג בעיר ניוקאסל. ריין בילתה את שנות ילדותה, בחלק מזמנה של מלחמת העולם הראשונה, אשר אותן כינתה כ'שנים ספורות', עם דודתה פגי בלאק, בבית אחוזתה שבבווינגטון, נורת'מברלנד. על חוויותיה אלה היא הגיבה, "אהבתי כל דבר בזה". בשבילה זה היה עולם אידילי, ובית זה היה הבסיס המוצהר לכל שירתה. ריין תמיד זכרה את נורת'מברלנד כדומה לגן עדן: "בנורת'מברלנד התוודעתי לעצמי בביתי שלי; ואני, אף פעם לא 'התאמתי' את עצמי למישהו אחר או שכחתי את מה שהיה לי אמנם כל כך מעט זמן אבל מה שראיתי בבירור, הפנמתי וחוויתי". תקופה זו מתוארת בספר הראשון של האוטוביוגרפיה שלה, "היו שלום, שדות אושר" (1973).
ריין ציינה כי השירה הייתה טבועה עמוק עמוק בתוך חיי היומיום של משפחת אמה: "מהצד של אמי ירשתי את השירים והבלדות של סקוטלנד, מושרות או מדוקלמות על ידי אמי, דודות וסבתות, שלמדו זאת, בתורן מאמותיהן ומסבתותיהן... שירה הייתה תמצית החיים". ריין שמעה וקראה את התנ"ך מדי יום, הן בביתה, הן בבית הספר, כשהיא מפנימה את רוב הנאמר בספר הקודש, בלבבה. אביה, אשר היה אנגלי במוצאו, שימש בתור מנהל התיכון המחוזי באילפורד. הוא החל ללמוד את שירתו של וורדסוורת' לצורך עבודת התזה שלו לתואר שני בספרות אנגלית והייתה לו אף תשוקה ללימודיו של שייקספיר וריין צפתה במרבית המחזות שנכתבו על ידי שייקספיר בהיותה ילדה. מצד אביה היא החלה לאהוב ללמוד את תחום האטימולוגיה ואת ההיבט הספרותי של השירה, הצד המקביל להתעמקותה במסורות השירה שבעל-פה. היא כתבה שבעבורה, שירה "לא הייתה משהו שהומצא אלא דבר שהוענק במתנה... בצורה שבה גודלתי, בבית שבו משוררים היו כל כך מוערכים, זה היה אך טבעי ששאיפתי תהיה להיות משוררת". היא גילתה בפניו של אביה את דבר שאיפתה, אשר הוא מצדו, גילה ספקנות לגבי תוכניתה. "לדידו של אבי", כך היא כתבה "משוררים היו שייכים לעולם גבוה יותר, למימד אחר; לומר שאם מישהו היה חולם להיות משורר זה היה בשבילו כמו לומר שמישהו מעוניין לחבר את הבשורה החמישית". לעומת זאת, אמה עודדה את שירתה של ריין עוד מינקות.
ריין קיבלה את חוק חינוכה בבית הספר התיכון המחוזי, אילפורד, ולאחר מכן החלה לקרוא וללמוד בנושאי מדעי הטבע, כולל בוטניקה וזואולוגיה, זאת במסגרת השתתפותה בתערוכה בבית גירטון קולג', קיימברידג', כשהיא מקבלת את התואר השני שלה במקום זה, ב-1929. במהלך שהותה בקיימברידג' היא פגשה את יעקב ברונובסקי, אדווין מיור, ויליאם אמפסון, האמפרי ג'נינגס ומלקולם לאורי. מאוחר יותר בחייה, היא הייתה ידידתו ועמיתתו לעבודה של המחנך והמקובל, זאב בן שמעון הלוי.
ריין נישאה להיו סייקס דייוויס בשנת 1930. היא עזבה את דייוויס בשביל צ'ארלס מאדג' והיו להם שני ילדים ביחד, אבל נישואיהם לא צלחו. הייתה לה גם תשוקה נכזבת לגאווין מקסוול, אשר לה הוא לא נענה. ספרו המפורסם ביותר של מקסוול, "מעגל המים הצלולים", אשר לאחר מכן עובד לסרט באותו שם, בכיכובה של וירג'יניה מק'קנה, נלקח משורה בשירה של ריין "נישואי הנפש". מערכת היחסים עם מקסוול הסתיימה ב-1956 כאשר ריין איבדה את חיית המחמד שלו, הלוטרה מיג'ביל, ובעקיפין, גרמה למות החיה. ריין לקחה על עצמה את האחריות, לא רק בשל אובדנה של מיג'ביל, אלא בשל קללה אותה פלטה זמן קצר לפני כן, מתוסכלת מההומוסקסואליות של מקסוול: "תן לגאווין לסבול במקום הזה כפי שאני סובלת עכשיו". ריין האשימה את עצמה, לאחר מכן בשל כל האסונות שעבר מקסוול, החל במותה של מיג'ביל וכלה במחלת הסרטן שממנה הוא נפטר בשנת 1969. מ-1939 ועד 1941, ריין וילדיה גרו במשותף בבית ברחוב וורדסוורת' 49א, שבעיירה פנרית' עם ג'נט אדם סמית' ומייקל רוברטס ומאוחר יותר התגוררו בעיירה מארטינדייל. היא הייתה חברתה של ויניפרד ניקולסון.
שני ילדיה של ריין היו אנה הופוול מאדג' (נולדה ב-1934) וג 'יימס וולף מאדג' (1936–2006). ב-1959, ג'יימס נישא לג'ניפר אליסטון, אשר הייתה בתם המשותפת של אחת מידידותיה של ריין, האדריכלית ומתכננת הערים ג'יין דרו מנישואיה לאדריכל ג'יימס אליסטון. דרו הייתה צאצאית ישירה של הנאו-פלטוניסט תומאס טיילור אשר אותו חקרה ריין ואשר עליו היא חיברה ספרים ומאמרים. לפיכך נוצר קשר בין ריין לטיילור דרך שני הילדים שנולדו לבנה במסגרת נישואיו.
לקראת מותה, אשר נגרם בעקבות תאונה שעברה,[דרושה הבהרה] ריין התגוררה בלונדון.