stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלכסנדר פון באך
קורות חייו > "שיטת באך". שר הפנים וראש הממשלה בפועל 1859-1849

ב-28 ביולי 1849 התמנה באך לשר הפנים בממשלתו של שוורצנברג. הברון אנטון פון שמרלינג התמנה לשר המשפטים והרוזן שטאדיון חזר לממשלה כשר בלי תיק.
גם בהיותו שר הפנים שמר באך על הדימוי של אדם נאור וילברלי. הוא סירב לקבל את עיטור לאופולד ו"התעמת" עם שוורצנברג ה"ריאקציונר".
באך השמיע באוזני האזרחים מילים מרגיעות, אולם גישתו הדו-פרצופית הוקעה על ידי מנהיגים כמו קארל הווליצ'ק בורובסקי.
באך סגר את העיתון של הווליצ'ק, "סלובאן" ("הסלאבי"), ובדצמבר 1851 גירש את הווליצ'ק ללא משפט לגלות כפויה בטירול.
נאסר גם מנהל התיאטרון הלאומי הסרבי בנובי סאד, יובאן אנדרייביץ'.
כפי שהתבטא אדולף פישהוף, משטרו של באך הסתמך על ארבעה צבאות: "צבא החיילים הזקופים, צבא הפקידים היושבים, צבא הכמרים המשתחווים ועוד צבא של נחשי חצר זוחלים".
בחוק המכונה הפטנט של סילבסטר, שנערך על ידי באך ופון קיבק ונכלל בצו קיסרי ב-31 בדצמבר 1851, בוטלה החוקה מ-1849 והוחזר רשמית השלטון הנאו-אבסולטיסטי של פרנץ יוזף, שהתחזק עוד יותר אחרי מותו הפתאומי של ראש הממשלה שוורצנברג ב-1852. הקיסר לקח לידיו את ניהול הממשלה, וראש הממשלה החדש, בואול, כונה "יושב ראש ועידת השרים". לאלכסנדר פון באך, שהיה למעשה ראש הממשלה בפועל, הייתה השפעה רבה על מדיניות הפנים של פרנץ יוזף בשנים 1852–1859.
באך היה אחראי במידה רבה על המדיניות האוטוריטרית שהונהגה ברחבי האימפריה, מהונגריה עד אוסטריה וצ'כיה. המנהל היה ריכוזי, נשלט מווינה. חופש העיתונות בוטל, והופסקה פומביות המשפטים. הממשל נקט קו של אבסולוטיזם "קלירקלי" ששיאו היה הקונקורדט מאוגוסט 1855 עם האפיפיור, שהעניק לכנסייה הרומית-קתולית שליטה על החינוך ועל חיי המשפחה.
השפה הגרמנית הונהגה כשפה הרשמית היחידה של כל הרשויות באימפריה ונכפתה כשפת הוראה בבתי הספר היסודיים והתיכונים, הוגבלה האוטונומיה המוניציפלית.
משטר ההגבלות הביא לעלייה חדה בהוצאות האימפריה
ב-12 שנות כהונתו של באך כשר הפנים חלה עליה של 143% במיסים הישירים, ושל 120% במיסים העקיפים.
התקופה הזו נקראה תכופות בתולדות העמים באימפריה האוסטרית, "נאו-אבסולטיזם" או "תקופת השיטה של באך" (Bach System). הבירוקרטים של המשטר כונו "ההוסרים של באך".
במקביל להתרחשויות אלו, עוד בימי ממשלת שוורצנברג, ננקטו גם צעדים חיוביים להקלת מצב האיכרים באימפריה. הם שוחררו מעבודות הכפייה ומהמיסים כלפי בעלי האחוזות. ("המהפכה מלמעלה" של שוורצנברג). כמו כן בוטלו מכסים פנימיים, דבר שחיזק את החופש הכלכלי בתוך האימפריה.
באותה תקופה בוטלה במידה רבה האוטונומיה של הארצות שהרכיבו את האימפריה. הונגריה איבדה את הפרלמנט שלה וחולקה לחמש פרובינציות צבאיות שבראשן עמדו גנרלים. תוך כדי כך איבדה האימפריה זמנית את השליטה על טרנסילבניה ועל אזורים סלאביים שהיו בחסותה. קרואטיה חולקה לשש פרובינציות, איבדה את הפרלמנט שלה ותפקיד הבאן יוסיפ יילצ'יץ' הפך לסמלי לחלוטין.
השלכות הרפורמות שהנהיג באך בהונגריה שנויות במחלוקת בין ההיסטוריונים. חלקם ראו במהפכה מנוע ראשי שהוביל לתחיית הזהות הלאומית ההונגרית, ואלו אחרים ראו ב"שיטת באך" את הגורם המכריע לעליית הלאומיות ההונגרית .
בשנת 1854 זכה באך בתואר האצולה "ברון". בשנים 1849–1859 כיהן גם כאחראי ("קוראטור") על האקדמיה למדעים .
קורות חייו > שנותיו האחרונות

ב-26 באוגוסט 1859 נאלץ פון באך להתפטר עקב כישלונה של האימפריה והשפלתה במלחמה נגד ממלכת סרדיניה ונפוליאון השלישי. בימי משטרו קיבלה התעשייה קדימות על חשבון הצבא, וקסרקטינים רבים הפכו למפעלים. כפיצוי על הדחתו נשלח באך לשמש בשנים 1859–1867 כשגריר אוסטריה ברומא ליד הכס הקדוש.
באך נפטר בשנת 1893 בארמון שנגארברן באונטרוואלטרסדורף, מחוז באדן, באוסטריה התחתונה.
הוא הובא לקבורה בקבר המשותף של משפחתו בבית הקברות המרכזי של וינה.
פרסים ואותות הוקרה

הצלב הגדול של מסדר לאופולד
הצלב הגדול של מסדר פרנץ יוזף
1854 - קיבל תואר האצולה "ברון"
1856 - חבר לשם כבוד באקדמיה האוסטרית למדעים
יקיר (אזרח הכבוד של) העיר פראג ושל הערים בודפשט (ב-2011 תואר זה נלקח ממנו אחרי המוות על ידי ממשלת הונגריה), אינסברוק (1854), זלצבורג וזאגרב (1853)
לקריאה נוספת

Eva Macho, Alexander Freiherr von Bach. Stationen einer umstrittenen Karriere (Frankfurt am Main u.a., Peter Lang, 2009) (Beiträge zur Neueren Geschichte Österreichs, 24).
Heinrich Reschauer, Geschichte der Wiener Revolution; Politische Charaktere in Oesterreich, Leipzig 1850 ; Alexander Bach. Politisches Charakterbild (Lipsko, 1850);
Helfert, Geschichte Oesterreichs III.; Springer, Geschichte Oesterreichs 2 sv.; Constantin von Wurzbach: Biographisches Lexikon des Kaiserthums Österreich. Enthaltend die Lebensskizzen der denkwürdigen Personen, welche 1750 bis 1850 im Kaiserstaate und in seinen Kronländern gelebt haben. 60 Bände. Wien: Verlag der typografisch-literarisch-artistischen Anstalt 1856-1891. Register 1923
Österreichisches biographisches Lexikon 1815–1950. Hg. von der Österreichischen Akademie der Wissenschaften. Wien: Verlag der Österreichischen Akademie der Wissenschaften / Wien/Graz: Böhlau 1954-lfd. (Werkverzeichnis)
הערות שוליים

↑  באתר הגנאלוגי geni
↑  E.Crankshaw The Fall of the House of Habsburg. London: Longmans, 1963. p. 138
↑  G.Rothenburg. The Army of Francis Joseph. West Lafayette: Purdue University Press, 1976. p 33.
↑  A. J. P. Taylor The Habsburg Monarchy: 1809-1918. London: Hamish Hamilton, 1948. p. 63
↑  (8 October 1905).Magyar Revolution Believed to be Near’. The New York Times
↑  A. J. P.Taylor עמ' 89
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007272493205171  PLWABN: 9810698245405606  BNE: XX1535695  BnF: cb16990679b (data)  GND: 118651455  ISNI: 0000 0000 5532 9314  LCCN: n85091042  NKC: jo2003170286  NSK: 000469251  NTA: 072820276  SUDOC: 241872383  VIAF: 3264219   WorldCat (עם VIAF): 3264219 
שרי ממשלת שוורצנברג, לרבות אלכסנדר באך, בפני הקיסר החדש פרנץ יוזף בסוף שנת 1848
קברם של אלכסנדר פון באך ושל בני משפחה אחרים בבית הקברות המרכזי של וינה
אן תומפסון

אן תומפסון גרי (באנגלית: Ann Thompson Gerry; ‏12 באוגוסט 1763 – 17 במרץ 1849) הייתה הגברת השנייה של ארצות הברית, אשתו של אלברידג' גרי, אשר כיהן כסגן נשיא ארצות הברית.
ביוגרפיה

אן גרי נולדה בשם אן תומפסון בניו יורק, אמריקה הקולוניאלית. בילדותה חיה בניו יורק עם אביה, ג'יימס תומפסון, שהיה איש עסקים. כשביקשה לרכוש לעצמה השכלה גבוהה[דרוש מקור], תומפסון למדה בדבלין, אירלנד. עם השלמת לימודיה, באמצע שנות 1780 שבה לניו יורק, שם היו שכינו אותה "האישה היפה ביותר בארצות הברית".
בניו יורק היא הכירה את אלברידג' גרי, והם נישאו ב-12 בינואר 1786 בכנסיית השילוש הקדוש.
לאחר מותו של בעלה, בעודו מכהן כסגן נשיא ארצות הברית, סירב הקונגרס להמשיך ולשלם את משכורתו. היא נותרה תלויה בילדיה ועברה לגור עם בנה, ג'יימס תומפסון גרי, בניו הייבן שבקונטיקט. היא מתה שם בגיל 85 ב-17 במרץ 1849.
הערות שוליים

↑  Billias, George. Elbridge Gerry, p. 147
ערך זה הוא קצרמרבנושא אמריקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אליפות ברזיל בכדורגל 2000

| --- | --- |
 תקופת התחרות:  29 ביולי 2000 – 18 בינואר 2001 (174 ימים)
 מספר משתתפות:  116
 הזוכה:  ואסקו דה גאמה
 מספר משחקים:  1065
 מספר שערים:  2970 (2.79 בממוצע למשחק)
 מספר צופים:  3,810,180 (3,578 בממוצע למשחק)
 מלך השערים:  22 - אדמר סאו קייטנו
 → 19992001 ←
 
אליפות ברזיל בכדורגל 2000  הייתה הפעם ה-44 בו נערכה תחרות ארצית בכדורגל בברזיל. היא אורגנה על ידי "מועדון ה-13" (איגוד קבוצות כדורגל הגדולות של ברזיל). המשחקים החלו ב-29 ביולי 2000 והסתיימו ב-18 בינואר 2001.
רקע

בשנת 1999 הוחלט שקביעת היורדות תתבצע על סמך שכלול תוצאות בעונת 1999 ו-1998. כל הקבוצות המשתתפות הסכימו עם הנושא. בסיום העונה, בהתאם לתוצאות קבוצת גאמה הייתה אמורה להישאר בליגה גם לעונת שנת 2000. אומנם, במהלך האליפות מועדון סאו פאולו שיתף במשחקיו שחקן שלא הייתה לו זכות לשחק עבור הקבוצה. לאחר ביטול תוצאות של משחקים אלו וחישוב מחדש התברר של גאמה צריכה לרדת ליגה. מנהלי הקבוצה לא הסכימו עם הקביעה ופנו לבית משפט. כתוצאה מהעדר ההחלטות בבית המשפט לא היה ניתן להתחיל את האליפות במועד וכתוצאה מכך, נערכה תחרות שאורגנה על ידי "מועדון ה-13" במתכונת אחרת.
בתחרות השתתפו 116 קבוצות שאורגנו במודולים:
המודול הכחול כלל רוב הקבוצות החזקות. מ-25 קבוצות של המודול, 12 העפילו לשלב השני.
הדודול הצהוב כלל קבוצות מהליגה הבכירה, מליגה השנייה ומהליגה השלישית. מ-36 קבוצות של המודול שלוש העפילו לשלב השני של התחרות.
מודול ירוק-לבן כלל 55 קבוצות. רק המנצח העפיל לשלב השני של התחרות.
בהמשך התחרות התקיימו משחקי שמינית הגמר, רבע הגמר, חצי המגר והגמר. בכל השלבים נערך משחק בית ומשחק חוץ.
ואסקו דה גאמה זכתה באליפות. זו הייתה הזכייה רביעית בתולדות המועדון.
מצב בסיום העונה

משתתפי משחק הגמר העפילו לגביע ליברטדורס.
קרוזיירו העפילה לגביע ליברטדורס כמחזיקת גביע ברזיל.
פלמיירס העפילה לגביע ליברטדורס כמחזיקת הגביע.
לליגה בכירה של שנת 2001 העפילו:
כל משתתפי המודול הכחול
סאו קייטנו שהגיע למשחק הגמר
פרנה שהגיע לשמינית הגמר
בוטפוגו (סאו פאולו) כמשתתפת ליגה הבכירה בשנת 1999.
שחקנים מצטיינים

אדמר,  שחקנה של סאו קייטנו כבש 22 שערים וזכה בתואר מלך השערים של האליפות.
רומאריו  שחקנה של ואסקו דה גאמה זכה בפרס "כדור הזהב" לכדורגלן העונה.
אנדראה אדאמי

| --- | --- |

 לידה:  30 בנובמבר 1663 בולזנה, איטליה 
 פטירה:  22 ביולי 1742 (בגיל 78) רומא, מדינת האפיפיור 
 סוג קול:  קסטרטו 
 שפה מועדפת:  איטלקית 
 
אנדראה אדאמי דה בולזנה (באיטלקית: Andrea Adami da Bolsena‏; 30 בנובמבר 1663 – 22 ביולי 1742) היה זמר קסטראטו, סופר ומלחין איטלקי.
ביוגרפיה

אדאמי נולד בבולזנה ושם החל את לימודיו. בהמשך יצא לרומא. בשנות ה-80' של המאה ה-17 התקבל כחבר באגודה המוזיקלית של סנטה צ'צ'יליה (Congregazione dei Musici di S Cecilia), ראיה לפעילותו בחוגי הכנסייה של רומא. כישרונו כקסטראטו היה רב, אולם את הצלחתו יוצאת הדופן חב במידה רבה לחסות שפרש עליו החשמן פייטרו אוטובוני, גדול פטרוני המוזיקה ברומא בימים ההם. אדאמי כיהן בארמון החשמן כמוזיקאי הבית בין השנים 1686 עד 1740.
ב-5 באוקטובר 1690 הצטרף אדאמי כחבר באקדמיה של ארקדיה ואימץ את הכינוי "קריקלה פיזאו". בגיל 26 התקבל בהמלצת אוטובוני לקאפלה הסיסטינית כזמר סופרן ושם היה, בשנת 1701, למאסטרו די קאפלה, משרה בה החזיק עד 1714. מחוץ לקאפלה הסיסטינית שר אדאמי בעיקר בחצרות אצילים, כיוון שעל זמרי האפיפיור נאסר לשיר בפני הציבור הרחב. שנתיים לפני כניסתו לקאפלה הסיסטינית הופיע בתפקיד פרינדו במלודרמה "Il Figlio delle Selve" מאת קוזימו באני בהפקה פרטית בבית הלבריתן, קרלו זיגיסמונדו קאפצ'ה. כן השתתף בדרמה פר מוזיקה "Il Colombo ovvero L’India scoperta" ללברית של החשמן פייטרו אוטובוני ואולי גם ב"La Statira" של אוטובוני ואלסנדרו סקרלטי. את ההיתר המיוחד להופעות הפומביות האלה קיבל כנראה מאוטובוני, שהיו לו מהלכים בחצר האפיפיור.
בחיבורו החשוב Osservazioni per ben regolare il coro de i cantori della Cappella pontificia, שיצא לאור ברומא בשנת 1711, מציג אדאמי רשומות וביוגרפיות של זמרים ומלחינים חשובים, שהיו קשורים במוסד המוזיקלי האפיפיורי, כמו ג'ובאני פלסטרינה, גרגוריו אלגרי וג'ובאני מריה נאנינו, בין השאר. עוד נזכר שם רפרטואר היצירות שבוצעו, לעיתים בלוויית התרשמותו המוזיקלית והאסתטית של המחבר.
על אף קשריו ההדוקים עם הכנסייה, נראה שאדאמי לא כתב כלל מוזיקת קודש. ידוע רק על כמה קנטטות שלו, מהן שרדו רק שתיים.
כרכים אחדים של קנטטות מאת מלחינים אחרים שרדו מספרייתו הפרטית, והם נושאים שלט אצולה שנוצר במיוחד לכבודו. כרכים אלה, יחד עם שתי תמונות דיוקן שלו, מעשה ידי אמנים ידועים ברומא, מעידים על מעמדו המבוסס והאמיד.
לקריאה נוספת

אוון ג'אנדר וג'אנקרלו רוסטירולה, "אנדראה אדאמי דה בולזנה", גרוב אונליין.
אנדראה ברנצן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  25 בפברואר 1998 (בת 26) 
 מדינה:  נורווגיה 
 תקופת הפעילות:  מ-2017 
 מקום לימודים:  Elvebakken Upper Secondary School  Romerike folkehøgskole 
 פרופיל ב-IMDb
 
אנדראה ברנצן (בנורווגית: Andrea Berntzen; נולדה ב-25 בפברואר 1998) היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון נורווגית.
קריירה

כתלמידה בבית הספר התיכון באוסלו, היא השתתפה בהפקות דרמה ברביו משנת 2017. היא זכתה כשחקנית השנה בתחרות שנערכה בין בתי הספר של אוסלו.
לאחר סיום הלימודים הוצע לה התפקיד הראשי בתפקיד הדמות הראשית כקאיה בסרט הדרמה "אוטויה: 22 ביולי", שצולם כולו בשוט ארוך אחד ומגולל את אירועי מתקפת הטרור בנורווגיה (2011). תפקידה בסרט זכה לשבחים בפסטיבל ברלין 2018 מהתקשורת הנורווגית והבינלאומית. מאוחר יותר קיבלה את פרס אמנדה הנורווגי 2018 בתור השחקנית הטובה ביותר. בסתיו 2017 החלה את לימודיה כשחקנית באקדמיה למשחק.
בשנת 2021 גילמה את פיה בסדרת הטלוויזיה הישראלית "אזהרת מסע"; הפקה משותפת של TV 2 הנורווגית ו-HOT הישראלית והיא משודרת בנטפליקס העולמית.
הערות שוליים

↑  Connolly, Kate (19 בפברואר 2018). "Utøya massacre re-enactment stuns Berlin audiences". the Guardian. נבדק ב-20 בפברואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  ‘U-July 22’ Review: An Almost Unbearably Horrifying One-Take Recreation of Norway’s Deadliest Mass Shooting — Berlinale 2018 IndieWire February 19 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 1523345895520  GND: 1179376404  NKC: xx0253549  NTA: 421135034  SUDOC: 238276473  VIAF: 4399153716412058820007   WorldCat (עם VIAF): 4399153716412058820007
אלפרד מארקוש

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  20 בפברואר 1883 אויפשט, הונגריה 
 פטירה:  30 באוקטובר 1946 (בגיל 63) ניו יורק, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  הונגריה 
 מקום לימודים:  האקדמיה למוזיקה פרנץ ליסט בבודפשט 
 פרופיל ב-IMDb
 
אלפרד מארקוש, (באנגלית: Fred Markush, בהונגרית: Márkus Alfréd; אויפשט, 20 בפברואר 1883 – ניו יורק, 30 באוקטובר 1946) היה מלחין ומנצח יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה

אלפרד מארקוש נולד במשפחה יהודית כבנם של יעקב מארקוש ושל לאונורה ברקוביץ'. הוא החל את לימודיו בעיר הבירה. לאחר שסיים את לימודיו באקדמיה המסחרית, למד מוזיקה וקיבל תואר באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט. הוא עסק במוזיקה מאז 1902.
ביוני 1902 קיבל העיתון "זנלפ" (Zenelap-עיתון המוזיקה) את פניו בין חברי "אגודת המוזיקאים ההונגרית", אך שנה לאחר מכן כבר הזכיר אותו העיתון בין מי שחייב דמי חבר.
בשנת 1903, הוא היה תלמיד הכיתה הצעירה הראשונה של המחלקה להלחנה של "המחלקה הלאומית למוזיקה" תחת חסותו של הארכידוכס יוזף, פלטין הונגריה בבודפשט, אך עלון בית הספר גילה שהוא לא נבחן.
בהתחלה היה קורפטיטור בתיאטרון העם (Népszínhaz), אבל התיאטרון חדל להתקיים, אחר כך עבד באזור ערי השדה והכפר עבור הבמאי ומנהלי תיאטרון ארפאד באלוג, פטר דיאק ודיולה זילהי בארד, מאוחר יותר הצטרף לרויאל אורפיאום (Royal Orfeum), שם הפך למנהל המוזיקלי. אף פעם לא היה לו כסף, במסעדה שלו לעיתים קרובות המלצר הראשי שילם עבורו כנגד נגינה. בתחום מוזיקת הבידור הוא הלחין בהצלחה הגדולה ביותר וכל מה שכתב הוצג. שמו הפך למותג מעולה, כתב להיטים, ייצג את "הקול של פשט". ב-23 בפברואר 1915, בבודפשט, נשא לאישה את השחקנית אילונה מזאי, בתם של לאסלו מזאי ושל פאני דיטריכשטיין (Dietrichstein).
בשל החוקים ה (אנטי)יהודיים ובמיוחד החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי בין השנים 1940–1944 הוא לא יכול היה להופיע, אלא רק בפני קהל יהודי במסגרת הפעילות האמנותית של אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך והיה המנצח של ההתאחדות. הוא כתב יצירות קופלה לשירים של אנדרה נאג', ז'ולט הרשאני, לאסלו בקפי ודיולה קווארי, שבוצעו על ידי זמרים פופולריים. גם האופרטות שלו היו מוצלחות מאוד. את יצירות הקופלה שלו הוצאות המוזיקה האנגליות והאמריקאיות פרסמו תחת השם Fred Markush.
אחר שנת 1939, בשל מוצאו היהודי, כבר לא כתב מחזות או פסקולים לסרטים בהונגריה (כי לא היו מעלים אותם לבמה), הוא יכול היה לכתוב רק אחרי מלחמת העולם השנייה, אבל באותה תקופה סגנונו כבר לא היה אופנתי או אלגנטי במערב. הוא מת במפתיע בניו יורק ב-1946.
יצירותיו החשובות ביותר

אשתי התחתנה (1921)
פרלמנט נכבד (1934)
ספינת הפלא (1937)
קטנצ'יק(1941)
קומה א' מספר 7 (1943)
האופרטות שלו

פרת משה רבנו, (1929)
הנערה המכוערת, (1930, קומדיה מוזיקלית-ומחול בשלוש מערכות, ארבע תמונות) (נכתבה על ידי לאסלו ודנאי, שירים מאת אימרה הרמט. בכורה: פברואר 1930 7. ב-Fővárosi Művész Szinhaz)
הבעל הרווק, (1930)
בבקשה לעלות, (1933)
בבקשה לרדת, (1933)
ובכל זאת ,(1934)
ספינת פלא, (1937)
לא אהיה כפוי טובה (1939)
יצירות במה האחרות

אשתי מתחתנת, (מחזמר קומי ב-3 מערכות; מחברים שותפים: אישטוואן ברודי ומיקלוש ברודי),בכורה 16 באפריל 1921
מרצי (פארסה מוזיקלית ב-3 מערכות; כתב: הורסט אנגל, תרגום: אדולף מראי), בכורה 16 ביוני 1916, חוג תיאטרון של בודה
מוזיקה לסרטים

מכונית האגדות (1934)
אתה תהיה בעלי (1937)
עניין אבירי (1937)
קשה להיות אבא (1938)
להיטים

מכונית האגדות
עלי באבא
סטוקס עצמו הפך לפריזאי בדם
קליפת הבננה הזו מחליקה כל כך טוב
שיטיל את האבן הראשונה על עצמו
תעצום את העיניים רק קצת
Good by Honolulu
אהובתי היא אישה שחורה
לקריאה נוספת

לקסיקון אמנות התיאטרון ההונגרי
אלאדר שופפלין: לקסיקון התיאטרון ההונגרי
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése az újpesti izraelita hitközség születési akv. 11/1883. folyószáma alatt".
↑  A házasságkötés bejegyezve a Budapest VIII. ker. polgári házassági akv. 299/1915. folyószáma alatt.
↑  Például az örökzöld Stux, maga vérbeli párizsi lett Harmath Imre szövegével.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810675022705606  ICCU: CUBV099653  ISNI: 0000 0001 1368 784X  LCCN: no2007115580  MusicBrainz: 8f212477-3652-4fec-926d-3e48a98829a2  NLG: 234086  NSK: 000069777  NTA: 428898408  VIAF: 166146601   WorldCat (עם VIAF): 166146601
אלכס קאפ הורנר

| --- | --- |

 לידה:  5 בדצמבר 1969 (בת 54) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1994 
 מקום לימודים:  דארטמות' קולג' 
 מספר צאצאים:  2 
 פרופיל ב-IMDb
 
אלכס קאפ הורנר (באנגלית: Alex Kapp Horner; נולדה ב-5 בדצמבר 1969) היא שחקנית אמריקאית.
ביוגרפיה

קאפ הורנר נולדה בניו יורק, היא החלה את הקריירה שלה כחברה בצוות הבידור הקומי The Groundlings.
בשנות התשעים היא החלה להופיע בטלוויזיה ושיחקה בסדרות "שולחן לחמישה", "ג'אג", "סיינפלד" (כחברה של ג'ורג' קוסטנזה המסרבת לסיים את מערכת היחסים עמו), "חברים" ו-"ER".
ב-1995 הופיעה בסרט הטלוויזיה "תפילה של אמא" עם לינדה המילטון.
בשנת 2006 התחילה לשחק בתפקיד הראשי של לינדזי בקומדיה "כריסטין הישנה", למשך 5 עונות עד 2010.
בשנת 2009 שיחקה בקומדיה "נערת מזג האוויר" בכיכובה טרישה אוקלי.
חיים אישיים

קאפ הורנר היא בוגרת תואר בהיסטוריה ממכללה, היא נשואה ואם לשתי בנות.
אנה ולנטינוביץ'

אנה ולנטינוביץ'
אנה ולנטינוביץ' (Anna Walentynowicz;‏ 13 באוגוסט 1929 - 10 באפריל 2010) הייתה פעילה פולנית בארגון עובדים, אשר פיטוריה מעבודה בנמל גדנסק בשנת 1980 הובילו להקמת ארגון העובדים החופשי סולידריות. היא נחשבת לגיבורה לאומית בפולין.
אודות

ולנטינוביץ' נולדה ברובנו שבאוקראינה של היום והתייתמה מהוריה במהלך מלחמת העולם השנייה. היא החלה לעבוד בנמל לנין שבגדנסק בשנת 1950. תחילה שימשה כרתכית ואחר כך כמפעילת מנוף. בזכות חריצותה בעבודה הוכרה כ"גיבורת עבודה סוציאליסטית" על ידי המשטר הקומוניסטי של פולין, אולם בשנות השבעים החלה לאבד את אמונה בו. היא מעולם לא הייתה חברה במפלגה הקומוניסטית, והייתה קתולית אדוקה, אשר האמינה בצדק חברתי. בחייה המאוחרים הושפעה מאוד מהאפיפיור יוחנן פאולוס השני, עמו פיתחה ידידות אישית.
היא החלה בפעילות ציבורית לאחר שלמדה שהממונים בנמל גונבים כספי בונוס שהיו אמורים להגיע לעובדים. בעקבות פעילות זאת החלה המשטרה החשאית להתנכל לה.
בשנת 1978 היא הצטרפה לאיגוד העובדים החופשי, אשר פעל בנפרד ממפלגת השלטון הקומוניסטית. היא עזרה בהפצת העלון המחתרתי של האיגוד ברחבי הנמל. עקב השתתפותה באיגוד לא חוקי היא פוטרה מעבודתה ב-7 באוגוסט 1980, כחמישה חודשים לפני שהייתה אמורה לצאת לפנסיה. ההחלטה הזאת עוררה את כעסם של חבריה לעבודה, אשר פתחו בשביתת מחאה על כך ב-14 באוגוסט. שביתה זו הובילה להקמת ארגון סולידריות.
לאחר נפילת הקומוניזם בשנת 1989 התרחקה ולנטינוביץ' מפוליטיקה, מארגוני העובדים וגם מסולידריות. בשנת 2000 סירבה לקבל תושבות של כבוד מהעיר גדנסק.
ולנטינוביץ' נהרגה בשנת 2010 בהתרסקות מטוס חיל האוויר הפולני ברוסיה, יחד עם בכירים בשלטון הפולני. היא נקברה בעיר מגוריה גדנסק. בשנת 2012 נערך לה טקס קבורה נוסף, לאחר שהתברר שגופתה הוחלפה בטעות בגופה אחרת.
אנטוניו גרימאני

שלט האצולה של אנטוניו גרימאני.
אנטוניו גרימאני (באיטלקית: Antonio Grimani; ‏ 28 בדצמבר 1434 - 7 במאי 1523) היה הדוכס ה-76 של ונציה. גרימאני כיהן כדוג'ה מאז מינויו בשנת 1521 ועד מותו.
קורות חיים

גרימאני נולד בוונציה למשפחה ענייה. בצעירותו עבד כסוחר והצליח במעשיו, ותוך זמן קצר הפך לאחד הסוחרים הידועים והמשפיעים בעיר. בשנת 1494 מונה לתפקיד קאפיטאני דה מאר ("מפקד הים"), והיה אחראי על הצי הוונציאני. בראשית כהונתו היה תפקידו פשוט בשל השלום ששרר באותה עת, אולם בשנת 1499 פרצה מלחמה בין ונציה והאימפריה העות'מאנית שנמשכה עד שנת 1503. בשל העדר ניסיונו של גרימאני נחל הצי הוונציאני תבוסה בשתי קרבות: קרב סאפיינצה ב-19 באוגוסט 1499 ובקרב זונקו, שישה ימים לאחר מכן.
בשל תבוסתו הועמד גרימאני לדין, ונדרש עונש מוות עבורו, אולם זה הומר להגלייה לאי כיוס. בשנת 1509 נמלט גרימאני מהאי לרומא.
בעקבות התערבות בניו, הותר לגרימאני לשוב לוונציה בשנת 1509. במהרה שבה וגברה השפעתו ומעמדו, והוא נבחר לתפקיד דוג'ה ב-6 ביוני 1521.
בתקופת כהונתו, הוביל את רפובליקת ונציה בהצטרפותה למלחמה בשנת 1521 כבן בריתו של פרנסואה הראשון, מלך צרפת. עם תבוסת הצרפתים בקרב ביקוקה, בשנת 1523, החליט גרימאני לפרוש מהמלחמה, אולם בשל פטירתו, היה זה יורשו, אנדראה גריטי שהגיע להסכם שלום עם קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
אלכס פריס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  23 באפריל 1997 (בן 27) ונקובר, קולומביה הבריטית, קנדה קנדה
 מדינה:  קנדה 
 תקופת הפעילות:  מ-2004
 מקום לימודים:  Point Grey stəywəte:n̓ Secondary School 
 פרופיל ב-IMDb
 
אלכסנדר פריס (באנגלית: Alexander Ferris; נולד ב-23 באפריל 1997 בוונקובר) הוא שחקן ומדבב קנדי.
פילמוגרפיה

| שנה | שם | דמות | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2004 | The Five People You Meet in Heaven |  | סרט טלוויזיה |
| 2005 | Terminal City | אנג'ליק | סדרת טלוויזיה |
| 2005-2006 | Firehouse Tales | מילקי | דיבוב |
| 2005-2007 | ישנן בנות | וילסון | סדרת טלוויזיה |
| 2006 | RV | בילי גורניק |  |
| 2006 | אקס-מן 3: המפלט האחרון |  |  |
| 2006 | הנפיל | סטיבי קורבט | מיני-סדרה |
| 2006 | Swimming Lessons | ג'פרי |  |
| 2006 | Memory | ריקי מקהייל |  |
| 2007 | Passion's Web | קווין |  |
| 2007 | הנעלם | ויקטור ניוטון |  |
| 2007 | Zixx | בראדלי | דיבוב |
| 2008 | Peanuts Motion Comics | צ'ארלי בראון | דיבוב |
| 2008 | jPod | קונור לפקוויץ | סדרת טלוויזיה |
| 2008-2016 | מרתה מדברת | טי. די. קנלי | דיבוב |
| 2009 | Living Out Loud | בן מרשל | סרט טלוויזיה |
| 2009 | אשתו של הנוסע בזמן | הנרי בן השש |  |
| 2009 | The Plan |  | סרט DVD |
| 2010 | Tooth Fairy |  |  |
| 2010 | Barbie in A Mermaid Tale |  | סרט DVD |
| 2010 | יומנו של חנון | קולין לי |  |
| 2010 | Daydream Nation |  |  |
| 2011 | Hunt for the I-5 Killer | אריק קומינק | סרט טלוויזיה |
| 2012 | In Their Skin | ג'רד |  |
| 2015 | Signed, Sealed, Delivered: Truth Be Told | אלכס | סרט טלוויזיה |
| 2019 | ‎37-Teen | טרנט |  |
פילמוגרפיה > תיאטרון

| שנה | מחזה | דמות |
| --- | --- | --- |
| 2016 | הדוד וניה | אסטרוב |
אנטוניו גיזלנצוני

| --- | --- |

 לידה:  25 בנובמבר 1824 לקו, איטליה 
 פטירה:  16 ביולי 1893 (בגיל 68) קפרינו ברגמו, ממלכת איטליה 
 מדינה:  ממלכת איטליה 
 שפות היצירה:  איטלקית 
 
אנטוניו גיזלנצוני (באיטלקית: Antonio Ghislanzoni; ‏25 בנובמבר 1824 – 16 ביולי 1893) היה עיתונאי, משורר וסופר איטלקי, שכתב לבריות בשביל ורדי ובשביל מלחינים אחרים. הידועות ביותר ביניהן הן אאידה והגרסה המתוקנת של כוחו של גורל.
ביוגרפיה

גיזלנצוני נולד בלקו, לומברדיה ולמד זמן קצר בסמינר לכמרים, אך סולק משם בגלל התנהגות לא-נאותה ב-1841. הוא החליט ללמוד רפואה בפאוויה. אבל ויתר על כך כעבור זמן קצר והחל בקריירה של זמר בריטון ובטיפוח נטיותיו הספרותיות.
בשנת 1848, בהשראת רעיונותיו הלאומיים של ג'וזפה מציני, ייסד גיזלנצוני כמה עיתונים רפובליקאים במילאנו, אבל בסופו של דבר נאלץ למצוא מקלט בשווייץ. כאשר נסע לרומא להשתתף בהגנה על הרפובליקה בהתהוותה, נעצר גיזלנצוני בידי הצרפתים ונכלא לזמן קצר בקורסיקה.
באמצע שנות ה-50' של המאה ה-19 הסתלק גיזלנצוני מן הבימה והשקיע את מרצו בפעילות עיתונאית בחוגי הבוהמה של מילאנו, בניהול "איטליה מוזיקלה" ובעריכת "גאזטה מוזיקלה די מילאנו". כן ייסד את המגזין Rivista minima בשיתוף פעולה עם אריגו בויטו, בין היתר.
ב-1869 פרש גיזלנצוני מעיתונאות וחזר ללומברדיה, מחוז ילדותו, שם הקדיש את זמנו לספרות ולכתיבת לבריות לאופרות. הוא הרבה לכתוב סיפורים קצרים בחרוזים וחיבר רומנים שונים, ביניהם, Angioli nelle tenebre (1865), La contessa di Karolystria (1883), AbracadabraUn suicidio a fior d'acqua (1864) ו-Storia dell'avvenire (1884). הרומן שלו בנושא החיים בתיאטרון, Gli artisti da teatro משנת 1865 יצא לאור מחדש במאה ה-20. כמו כן הוציא לאור מסות מוזיקליות, שהחשובה בהן היא Reminiscenze artistiche
גיזלנצוני כתב כשמונים וחמש לבריות, בהן "אדמה" בשביל קאטאלאני (1866), "פוסקה" (1873) ו"סלבטור רוזה" (1874) בשביל גומז, "הליטאים" בשביל פונקיילי והגרסה השנייה של "כוחו של גורל, (1869). כמו כן תרם כמה בתי שיר לתרגום המחודש לאיטלקית של "דון קרלוס" מאת ורדי.
גיזלנצוני מת בקפרינו, ברגמו בשנת 1893, בן 69.
אנדי דיוף

אנדי דיוף (בצרפתית: Andy Diouf; נולד ב-17 במאי 2003 בניי-סיר-סן שבצרפת) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת לאנס מליגת העל הצרפתית.
קריירת מועדונים

דיוף גדל במחלקות הנוער של גראן-קולומב, פריז סן-ז'רמן, בולון-בילנקור וסטאד רן. בשנת 2020 החל לשחק בקבוצת המילואים של סטאד רן. ב-9 במאי 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, בתיקו 1-1 נגד פריז סן-ז'רמן במסגרת המחזור ה-36 בליגת העל הצרפתית לעונת 2020/2021. בסך הכל ערך שש הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-18 ביולי 2022 הושאל דיוף למשך עונה אחת לפ.צ. בזל מליגת העל השווייצרית. הוא ערך 56 הופעות במדי המועדון בכל המסגרות.
ב-2 במאי 2023 חתם דיוף על חוזה לארבע שנים בפ.צ. בזל, אולם ב-30 ביוני חתם על חוזה לארבע שנים בלאנס מליגת העל הצרפתית.
הערות שוליים

↑  Andy Diouf wechselt zum FCB באתר הרשמי של פ.צ. בזל, 18 ביולי 2022 (בגרמנית)
↑  Der FCB Verpflichet Zeki Amouni und Andy Diouf definitiv באתר הרשמי של פ.צ. בזל, 2 במאי 2023 (בגרמנית)
↑  Andy Diouf, le coffre et la finesse באתר הרשמי של לאנס, 30 ביוני 2023 (בצרפתית)