stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
האפיפיורית יוהנה (סרט, 1972)
רשימת שחקנים חלקית

ליב אולמן
אוליביה דה הבילנד
לזלי אן דאון
טרוור האוורד
פרנקו נרו
מקסימיליאן של
ג'ון שרפנל
דניאל זיבלט

| --- | --- |

זיבלט ב-2023
 לידה:  1972 (בן 52 בערך) 
 ענף מדעי:  מדע המדינה, דמוקרטיזציה, ממשלה, economics and politics 
 מקום לימודים:  מכללת פומונה  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי 
 מוסדות:  אוניברסיטת הרווארד 
 פרסים והוקרה:  פרס ברלין (2019)  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים (2023) 
 
דניאל זיבלט (במקור: Daniel Ziblatt ; נולד ב-1972) הוא מדען מדינה אמריקאי, פרופסור למדע הממשל באוניברסיטת הרווארד ויו"ר מרכז מינדה דה גונצבורג ללימודי אירופה.
ביוגרפיה

בין השנים 1990–1991 זיבלט למד בתיכון בגרמני ב-Hinterzarten בפנימיית Birklehof. שם למד גרמנית ושם התעורר העניין של בפוליטיקה. הוא השלים תואר ראשון במכללת פומונה בקלרמונט בהתמחות בגרמנית ובמדעי המדינה, שאותה סיים ב-1995.
בשנת 2003 סיים את לימודי מסלול ישיר לדוקטורט במדעי המדינה מאוניברסיטת קליפורניה, ברקלי.
זיבלט מלמד וחוקר במחלקה לממשל באוניברסיטת הרווארד מאז 2003, בתחילה שלא מן המניין במדעי הממשל והחברה (2003–2007), פרופסור חבר למדעי הממשל והחברה (2007–2009) ופרופסור חבר לכלכלה פוליטית (2009–2010), מ-2011 כפרופסור לממשל ומ-2018 כפרופסור לממשל בקתדרה על שם איטון. בשנים 2014 ו-2019 הוא היה סגן מנהל מרכז מינדה דה גונצבורג ללימודי אירופה באוניברסיטת הרווארד ומשנת 2024 הוא משמש יושב ראש המרכז.
בשנת 2018 פרסם זיבלט עם עמיתו בהרווארד סטיבן לויצקי את הספר איך דמוקרטיות מתות (How Democracies Die). הספר בוחן את התנאים שיכולים להוביל דמוקרטיות להפיכה עצמית, בשונה מאירועים חיצוניים כמו הפיכות צבאיות או פלישות של צבאות זרים. הספר זכה לשבחים רבים, ובילה מספר שבועות ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס וברשימת רבי המכר של השבועון הגרמני דר שפיגל. הספר הוכר כאחד מספרי העיון הטובים ביותר של 2018 על ידי הוושינגטון פוסט, טיים ו-Foreign Affairs. לויצקי וזיבלט גם כתבו יחד מאמרי דעה רבים על הדמוקרטיה האמריקאית בניו יורק טיימס ואת הספר רודנות המיעוט.
בשנת 2023 נבחר זיבלט לחבר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
ביבליוגרפיה נבחרת > ספרים

Tyranny of the Minority: Why American Democracy Reached the Breaking Point, with Steven Levitsky, (Crown, 2023, מסת"ב 978-0-593-44307-1)
How Democracies Die, with Steven Levitsky, (Crown, 2018, מסת"ב 9780525574538) – NDR Kultur Sachbuchpreis 2018; Goldsmith Book Prize 2019
Conservative Parties and the Birth of Democracy, (Cambridge: Cambridge University Press, 2017, מסת"ב 9781107001626)
Structuring the State: The Formation of Italy and Germany and the Puzzle of Federalism, (Princeton: Princeton University Press, 2006, מסת"ב 9780691121673)
ביבליוגרפיה נבחרת > מאמרים אקדמיים

2023. "Wealth of Tongues: Why Peripheral Regions Vote for the Radical Right in Germany "(with Daniel Bischof and Hanno Hilbig), American Political Science Review
2022. "How Voters Respond to Presidential Assaults on Checks and Balances: Evidence from a Survey Experiment in Turkey" (w/ Alper Yagci and Muharrem Aytug Sasmaz) Comparative Political Studies
2021. "Capital Meets Democracy: The Impact of Franchise Extension on Sovereign Bond Markets." (w/Aditya Dasgupta) American Journal of Political Science
2020. "Authoritarian-Led Democratization" Annual Review of Political Science (with Rachel Riedl, Dan Slater, and Joseph Wong) 23: 1-18.
2019. "Introducing the Historical Varieties of Democracy Dataset: Political Institutions in the Long Nineteenth Century" Journal of Peace Research 56 (3) (with Carl Henrik Knutsen, Jan Teorell, Tore Wig, Agnes Cornell, John Gerring, et al).
2019. "Center-Right Political Parties in Advanced Democracies" (with Noam Gidron), Annual Review of Political Science 22: 17-35
2018. "How do voters perceive changes to the rules of the game? Evidence from the 2014 Hungarian elections" (with John Ahlquist, Nahomi Ichino, and Jason Wittenberg) Journal of Comparative Economics
2015 "How did Britain Democratize? A View from the Sovereign Debt Market” (with Aditya Dasgupta), Journal of Economic History 75 (1) March: 1-29.[lead article] [replication data]
2013. “The Enduring Indispensability of the Controlled Comparison” (with Dan Slater) Comparative Political Studies 46:10 (October 2013), 1301-1327.
2013. "Why Do we Still Read Barrington More? Some Reflections on the Survival of an Intellectual Icon" Comparative Democratization Newsletter, APSA 11 (1)
2011 "An Institutional Theory of Direct and Indirect Rule" (with John Gerring et al.) World Politics 63 (3): 377-433.
2010. "The Historical Turn in Democratization Studies" (with Giovanni Capoccia) Comparative Political Studies 43 (8-9): 931-968
2009. "Shaping Democratic Practice and the Causes of Electoral Fraud" American Political Science Review 103 (1): 1-21. [replication data]
2008. "Does Landholding Inequality Block Democratization? The "Bread and Democracy" Thesis and the Case of Prussia” World Politics 60 (4): 610-641. [replication data]
2006. "How Did Europe Democratize?" World Politics 58 (2): 311-338
2004. "Rethinking the Origins of Federalism" World Politics 57 (1): 70
הערות שוליים

1 2  Bio and CV, scholar.harvard.edu (באנגלית)
↑  vgl. Einleitung zum Interview mit Daniel Ziblatt: „Ohne den Birklehof hätte ich mein Buch nie geschrieben“; in „Birklehof Notizen“, Ausg. 32, Nov. 2019, DNB 02216331X, S. 62
↑  Daniel Ziblatt wird Direktor am WZB, WZB, ‏2020-10-22 (בגרמנית)
↑  "Sachbuch". Spiegel Online. Der Spiegel. 25 באוגוסט 2018. נבדק ב-8 בדצמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "How Democracies Die". Penguin Random House. נבדק ב-13 במרץ 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Levitsky, Steven; Ziblatt, Daniel (20 בספטמבר 2019). "Why Republicans Play Dirty: They fear that…". The New York Times. נבדק ב-8 בדצמבר 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007320982005171  PLWABN: 9810535429505606  BIBSYS: 7037860  CANTIC: a19704276  GND: 132880911  ICCU: TO0V570395  ISNI: 0000 0001 1492 5678  LCCN: n2005016656  NDL: 001304437  NKC: mub2018988535  NLK: KAC2018L1332  NTA: 296210684  SUDOC: 110794265  VIAF: 264233798   WorldCat (עם VIAF): 264233798
דראגונפורס

| --- | --- |

 מקום הקמה:  לונדון 
 מוקד פעילות:  לונדון, אנגליה
 תקופת הפעילות:  מ-1999
 סוגה:  פאוור מטאל
 חברת תקליטים:  Roadrunner Records
 www.dragonforce.com
 חברים
 הרמן לי סם טוטמן גי אנזלון מארק האדסון
 חברים לשעבר
 זיפי ת'ירט סטיב סקוט סטיב ויליאמס מאטיי סטינק דיידיר אלמוזני דיקון הרפר אדריאן לאמברט ואדים פרוז'אנוב פרדריק לוקלר דייב מאקינטוש
 
דראגונפורס (באנגלית: DragonForce) היא להקת פאוור מטאל (באנגלית: Power Metal) שהוקמה בלונדון בשנת 1999 על ידי הרמן לי וסם טוטמן.
היסטוריה

בתחילת הקריירה נקראו "דרגונהארט" (DragonHeart), אך לאחר שגילו שכבר קיימת להקה ברזילאית בשם זה שינו את השם לדראגונפורס.
חברי הלהקה מגיעים ממקומות שונים בעולם, כגון אוקראינה, סקוטלנד ואנגליה. המוזיקה של הלהקה מתאפיינת בקצב מהיר של נגינה, סולואים ארוכים ומהירים ומילות השירים עוסקות בעיקר בפנטזיה ואגדות, אך לפעמים גם בנושאים יומיומיים.
בשמיני במרץ 2010, הודיעה הלהקה על עזיבתו של זמר הלהקה זיפי ת'ירט, עקב מחלוקות מוזיקליות. כעבור כמה זמן הגיעו אל מארק האדסון מבריטניה והוא נמצא מתאים להחליף את זיפי ת'ירט. הלהקה מצליחה בסצנת הפאוור מטאל.
ב-15 באפריל 2012 יצא האלבום "The Power Within".
וב-2014 maximum over load וב-2017 reaching into infinity וב-2019 extreme power metal
חברי הלהקה

מארק האדסון (יליד אנגליה) - שירה.
הרמן לי (יליד סין) - גיטרה וקולות רקע.
סאם טוטמן (יליד אנגליה) - גיטרה וקולות רקע. כותב את רוב המילים והלחנים.
גי אנזלון (יליד איטליה ) - תופים וקולות רקע. עושה שימוש רב בדאבל באס ומקצבים מהירים .
חברים לשעבר בלהקה

ואדים פרוז'אנוב (יליד אוקראינה) - קלידים, סינטיסייזר, טרמין וקולות רקע.
פרדריק לוקלר (יליד צרפת) - באס וקולות רקע. היה שותף בהרכבי מטאל אחרים טרם הצטרפותו ללהקה. ומנגן בלהקת Maladaptive.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2003 - Valley of the Damned
2004 - Sonic Firestorm
2006 - Inhuman Rampage
2008 - Ultra Beatdown
2012 - The Power Within
Maximum Overload - 2014
2017 - Reaching into Infinity
2019 - Extreme Power Metal
דיסקוגרפיה > אלבומי הופעה

2010 - Twilight Dementia
דיסקוגרפיה > סינגלים

Valley of the Damned
Fury of the Storm
Through the Fire and Flames - שהופיעה כשיר בונוס ב Guitar Hero 3
Operation Ground and Pound
Heroes of Our Time
The Last Journey Home
Cry Thunder - הסינגל הראשון שיצא מהאלבום - The Power Within
מחלוקת

בסוף 2006, לאחר סבב ההופעות של אלבומם השלישי, התעוררה מחלוקת לגבי דראגונפורס. היו להם תקלות טכניות בגיטרות, ככל הנראה בשל כיוון לא נכון בגיטרות על ידי הטכנאי שלהם, וכתוצאה מכך לא יכלו חברי הלהקה לשמוע את צליל הגיטרות בצורה מיטבית. בנוסף, סרטונים של ההופעות הועלו באיכות נמוכה לרשת, והופצו שמועות שחברי הלהקה מנגנים ומאיצים את קצב המוזיקה בסטודיו שלהם בגלל שהם לא יכולים לנגן במהירויות גבוהות. דראגונפורס הוכיחו בהופעות שלאחר מכן שהם יכולים לנגן באותה מהירות את הסולואים כמו באלבומים, ובכך הפריכו את השמועות.
הערות שוליים

↑  Dragonforce Reveal New Singer | Dragonforce
↑  DragonForce – The Power Within. Discogs.com
↑  DragonForce: Live Playing 'Through The Roof' Since Having In-Ear Monitors | Interviews @ Ultimate-Guitar.Com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb14479323h (data)  GND: 10339103-4  ISNI: 0000 0001 0656 5940  LCCN: no2006048641  MusicBrainz: ef58d4c9-0d40-42ba-bfab-9186c1483edd  NKC: xx0164525  VIAF: 122785139   WorldCat (עם VIAF): 122785139 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דראפט ההרחבה של שנת 2013 בליגת הפיתוח של ה-NBA

דראפט ההרחבה של שנת 2013 בליגת הפיתוח של ה-NBA הוא דראפט ההרחבה השישי בתולדות ליגת הפיתוח של ה-NBA. הדראפט התקיים ב-29 באוגוסט 2013 בעקבות הצטרפותה הצפויה של קבוצת דלוור 87' לליגה בעונת 2013/14. הקבוצה הוקמה כממשיכתה של קבוצת יוטה פלאש, שהשעתה את פעילותה בליגה בסיום עונת 2010/11.
דראפט ההרחבה

בדראפט הנוכחי כל אחת מקבוצות הליגה הקיימות קבלה את האפשרות להגן על עד 12 שחקנים מתוך הסגל הקיים. מבין השחקנים ה"לא-מוגנים" בחרה דלוור 16 שחקנים. בין השחקנים שנבחרו היו שני שחקנים שנבחרו בעבר למשחק האולסטאר של ליגת הפיתוח: ליאו ליונס ושון ויליאמס, 2 שחקנים שבעברם שיחקו בליגת העל הישראלית. ויליאמס, ששיחק בעברו בבוסטון סלטיקס הוא אחד משני השחקנים שנבחרו בדראפט הנוכחי ובעבר נבחרו גם בדראפט ה-NBA. (השחקן השני היה דארינגטון הובסון).
שחקנים שנבחרו בדראפט

| בחירה | שם | עמדה |
| --- | --- | --- |
| 1 | ארצות הבריתניגריהג'וש אקוגון | רכז |
| 2 | ארצות הבריתכריס קופר | סנטר |
| 3 | ארצות הבריתג'רום דייסון | רכז |
| 4 | ארצות הבריתפרנק הייזל | פורוורד |
| 5 | ארצות הבריתדארינגטון הובסון | פורוורד |
| 6 | ארצות הבריתקייל פוג | רכז |
| 7 | ארצות הבריתג'רמי גרין | רכז |
| 8 | ארצות הבריתליאו ליונס | פורוורד |
| 9 | ארצות הבריתראמון מור | רכז |
| 10 | סנגלחמאדי אנג'אי | סנטר |
| 11 | ארצות הבריתריבס נלסון | פורוורד |
| 12 | ארצות הבריתג'רום רנדל | רכז |
| 13 | ארצות הבריתאיש סמית' | רכז |
| 14 | ארצות הבריתוילי וורן | רכז/פורוורד |
| 15 | ארצות הבריתטיילר וילקרסון | פורוורד/סנטר |
| 16 | ארצות הבריתשון ויליאמס | סנטר |
דניאל גולדהגן

| --- | --- |

 לידה:  30 ביוני 1959 (בן 65) בוסטון, מסצ'וסטס, ארצות הברית 
 שם לידה:  Daniel Jonah Goldhagen 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום מגורים:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת הרווארד  הרווארד קולג'  בית ספר ניוטון הצפוני 
 מעסיק:  אוניברסיטת הרווארד 
 בן או בת זוג:  שרה ויליאמס גולדהגן 
 
דניאל ג'ונה גולדהגן (באנגלית: Daniel Jonah Goldhagen; נולד ב-30 ביוני 1959 בבוסטון, מסצ'וסטס) הוא חוקר יהודי-אמריקני, ופרופסור בתחום מדע המדינה שלימד בעבר באוניברסיטת הרווארד. הוא התפרסם בעולם בשנת 1996 עם פרסום ספרו מעורר המחלוקת "תליינים מרצון בשירות היטלר". בשנת 2003, לאחר פרסום ספרו השני "חשבון-נפש מוסרי" (A Moral Reckoning) פרש גולדהגן ממשרתו והתמקד בכתיבת ספר נוסף "גרוע ממלחמה" (Worse Than War) שהוא סינתזה של מחקריו ועוסק בתופעת רצח עם בכללותה.
קורות חייו

דניאל גולדהגן נולד בעיר בוסטון ביוני 1959, אביו, אריך גולדהגן, היה ניצול השואה ממוצא רומני מגטו צ'רנוביץ, (היום היא עיר מחוז באוקראינה) ופרופסור בדימוס של אוניברסיטת הרווארד. בשנת 1977 החל דניאל גולדהגן את לימודיו באוניברסיטת הרווארד ועם השנים הפך לחלק מסגל ההוראה של המוסד במחלקה למדע המדינה.
הוא נשוי לשרה ויליאמס גולדהגן, היסטוריונית של ארכיטקטורה ומבקרת הכותבת בכתב העת ניו ריפבליק. הוא מתגורר עם אשתו ושני ילדיהם בפרבר של העיר בוסטון.
בספרו הראשון תליינים מרצון בשירות היטלר מציין גולדהגן כי הבנתו את הנאציזם והשואה מעוגנת בהשפעתו של אביו עליו.
בראיון שניתן באפריל 1996 לעיתון הניו יורק טיימס מציין גולדהגן כי בהיותו סטודנט הוא נכח בהרצאה של שאול פרידלנדר - מומחה לחקר ההיסטוריה של השואה, וחתן פרס ישראל לשנת תשמ"ג 1983. לדבריו הרצאה זו הייתה מאירת עיניים עבורו, במהלכה הוברר לו כי הוויכוח על פונקציונליזם ואינטנציונליזם בחקר השואה אינו מניב תשובות מלאות לשאלה "מדוע צייתו אנשים להוראתו של היטלר להרוג יהודים" והחליט לחקור ולתת תשובה לכך.
את מאמרו הראשון שזכה להד ציבורי, פרסם גולדהגן בשנת 1989 במסגרת ביקורת בכתב העת ניו ריפבליק על ספרו של פרופסור ארנו מאייר "עד שקר" (אנגלית: False Witness). גולדהגן כתב כי הספר לוקה בטעות בסיסית בכך שהוא מייחס את הרג היהודים במהלך מבצע ברברוסה למדיניות אנטי קומוניסטית ולא לאנטישמיות של הרוצחים. הוא הצביע על ניתוח מעוות ומגמתי של ההיסטוריה של השואה.
ספריו > תליינים מרצון בשירות היטלר

בספר זה שפורסם בשנת 1996 בהוצאת הספרים אלפרד קנופף ומבוסס על עבודת הדוקטורט שלו, טען גולדהגן כי אנטישמיות ייחודית לעם הגרמני היא שאפשרה את השואה. בספרו טבע גולדהגן מונח מחקרי חדש לתיאור אנטישמיות ייחודית זו, האנטישמיות האלימינציוניסטית. בניגוד לספקנות הנזעמת שהפגינו מרבית חוקרי השואה כלפי מסקנותיו, זכה ספרו של גולדהגן לא רק להצלחת מכירות גדולה בארצות הברית ובגרמניה, אלא גם לפרסים: ב-1994 זכה בפרס ע"ש גבריאל אלמונד, הניתן על ידי החברה האמריקאית למדע המדינה, כדיסרטציה הטובה ביותר בתחום של פוליטיקה השוואתית; בארצות הברית זכה ספרו בפרסים יוקרתיים נוספים, ובגרמניה ב"פרס הדמוקרטיה", המוענק אך לעיתים נדירות. על אף שהוא מטיל את האשמה במאורעות השואה על האנטישמיות האלימינציוניסטית שכל שדרות העם הגרמני היו שותפים לה לטענתו, סבור גולדהגן כי הדור שקם בגרמניה לאחר מלחמת העולם השנייה אינו לוקה עוד באנטישמיות.
מחקרו של גולדהגן הוצג כנגד מחקרו של כריסטופר בראונינג, חוקר בכיר בתחום, שחקר את אותה יחידת המילואים של הבטליון המשטרתי 101 של משטרת הסדר ובפרט התנהגות של וולפגנג הופמן. הוא הגיע למסקנות שונות אודות התהליכים החברתיים שאפשרו את השואה. על אף שגולדהגן לא התייחס במישרין למסקנותיו של בראונינג שפורסמו בספרו "אנשים רגילים" ארבע שנים קודם לכן, ולא פרסם את ספרו כמחקר תגובה למחקר זה, מחלוקת זו הפכה לפולמוס מרכזי בתחום חקר השואה. במהדורה העברית של "אנשים רגילים", שיצאה לאור רק כשנתיים לאחר פרסום ספרו של גולדהגן בעברית, נכללה אחרית דבר המגיבה למחקרו של גולדהגן.
ספריו > A Moral Reckoning

ספר היסטורי-מחקרי השני של גולדהגן (יצא לאור ב-2002 בהוצאת ליטל-בראון בבריטניה ובהוצאת קנופף בארצות הברית) - עורר ויכוח סוער בשאלת הכנסייה והשואה. ספר זה הוא מעין הרחבה לספרו הקודם, מפני שהפעם עוסק גולדהגן בשאלה מרכזית לשואה: כיצד בכלל הגיעו אירופים רבים כל כך לידי שנאת יהודים כה עזה. ותשובתו היא: הכנסייה מילאה תפקיד מרכזי בדמוניזציה שהולידה את השנאה הזו. הוא עורך דיון בשאלה על חלקה של הכנסייה הקתולית בשואה ומעמיד במיוחד את שתיקתו של האפיפיור פיוס ה-12 לעומת התנהגותן של כנסיות אחרות בזמן הכיבוש הנאצי: "מה היה קורה אילו היה האפיפיור פיוס מכריז כי ינדה כל קתולי המסייע ברצח היהודים?", שואל גולדהגן. את כל הקומוניסטים הוא נידה לאחר מכן; את היטלר ומנהיגים נאצים אחרים – מעולם לא.
ספריו > Worse Than War

בשנת 2009 פרסם גולדהגן את מחקרו "גרוע יותר ממלחמה, השמדה שיטתית וההתקפה הנמשכת על האנושות" המהווה סינתזה וסיכום של מחקריו הקודמים, פרסום הספר לווה בהפצת תוכנית דוקומנטרית הנושאת את אותו שם שהוצג לראשונה בארצות הברית באוגוסט 2009 ביום השנה ה-64 להטלת פצצת האטום על הירושימה במהלך השלבים הסופיים של מלחמת העולם השנייה, הסרט שודר לציבור בגרמניה על ידי רשת ARD באוקטובר 2009 ובארהב על ידי רשת PBS באפריל 2010. גולדהגן מציין באתר האינטרנט הפרטי שלו, המוקדש לקידום ספריו ורעיונותיו, כי כתיבת הספר התבשלה במשך עשרים שנות עבודתו כחוקר היסטוריה ופוליטיקה וכתיבתו לסירוגין ארכה כעשור, במקביל לפרסומיו הקודמים. עבור ספר זה ראיין גולדהגן ניצולי ומבצעי פשעי השמדת-עם (ג'נוסייד) מרואנדה, קמבודיה, קניה וארצות אחרות פוליטיקאים פקידים ומנהלים של ארגונים הומניטריים. לדבריו מטרתו היא לא רק חקר אירועי העבר אלא גם יצירת מנגנונים וארגונים שבעתיד יצילו חיים של בני אדם הנמצאים תחת איום. לדבריו בעולם של המאה העשרים ואחת שולטות מדינות שאינן דוגלות בשימוש בכוח קטלני והרג המוני.
גם פרסום זה זכה לביקורות מעורבות, מבקרי ספרות וחוקרי מדע המדינה והיסטוריה שיבחו את הספר והרעיון העומד בבסיסו. אך הוא זכה גם לביקורות שליליות המתארות את רעיונותיו כפשטניים, פרו-ישראליים ואנטי מוסלמיים
ספריו ומאמריו > בעברית

דניאל יונה גולדהגן, תליינים מרצון בשירות היטלר: גרמנים רגילים והשואה. הוצאת ידיעות אחרונות תל אביב, 1998
דניאל גולדהגן, סדאם לא לבד, הארץ, 19 בדצמבר 2003
ספריו ומאמריו > באנגלית

1996: Hitler's Willing Executioners: Ordinary Germans and The Holocaust, Alfred A. Knopf, New York, ISBN 978-0-679-44695-8
2002: A Moral Reckoning: The Role of the Catholic Church in the Holocaust and Its Unfulfilled Duty of RepairAlfred A. Knopf, New York, ISBN 978-0-375-41434-3
2009: Worse Than War: Genocide, Eliminationism, and the Ongoing Assault On Humanity, PublicAffairs, New York, ISBN 978-1-58648-769-
2013: The Devil That Never Dies: The Rise and Threat of Global Antisemitism
ראו גם

הדרך הגרמנית המיוחדת
לקריאה נוספת > עברית

כריסטופר בראונינג, אנשים רגילים, (מאנגלית: לי שיר), הוצאת ידיעות ספרים, 2004, אחרית דבר: עמ' 233–271.
אברהם ברקאי, היסטוריונים גרמנים מול גולדהגן, יד ושם: קובץ מחקרים 26, 1997, עמ' 223–248.
ישראל גוטמן, גולדהגן – ביקורת ותרומה, יד ושם: קובץ מחקרים 26, 1997, עמ' 249–276.
עלי גץ, יקום של מוות ושל ייסורים, יד ושם: קובץ מחקרים 26, 1997, עמ' 277–285.
דן דינר, גולדהאגן: הרהורים על ספר מעורר מחלוקת, היסטוריה 2, 1998, עמ' 133–137.
ראול הילברג, תופעת גולדהגן, יד ושם: קובץ מחקרים 26, 1997, עמ' 287–294.
יעקב לוזוביק, נכתב בזעם: גרמנים "רגילים" והיסטוריונים אידאולוגים, יד ושם ירושלים 2-1, 1996, עמ' 12–13.
דן מכמן, המשגת "השואה" בעיני היסטוריונים של שנות ה-90: דילמות שונות, ניסיונות חדשים, ילקוט מורשת 73, 2002, עמ' 9–27.
מיכאל ששר, פולמוס גולדהאגן, עמודים 619, 1998, עמ' 18–19.
לקריאה נוספת > אנגלית

Bauer, Yehuda. Rethinking the Holocaust. New Haven, CT: Yale University Press, 2001. ISBN 978-0-300-08256-2
Eley, Geoff (ed.) The Goldhagen Effect: History, Memory, Nazism—Facing the German Past. Ann Arbor: University of Michigan Press, 2000. ISBN 978-0-472-06752-7.
Finkelstein, Norman & Birn, Ruth Bettina. A Nation On Trial: The Goldhagen Thesis and Historical Truth. New York: Henry Holt, 1998. ISBN 978-0-8050-5871-0
Guttenplan, D. D. The Holocaust on Trial. New York: Norton, 2001. ISBN 978-0-393-02044-1
Kwiet, Konrad: “‘Hitler’s Willing Executioners’ and ‘Ordinary Germans’: Some Comments on Goldhagen’s Ideas”. Jewish Studies Yearbook 1 (2000).
LaCapra, Dominick. “Perpetrators and Victims: The Goldhagen Debate and Beyond,” in LaCapra, D. Writing History, Writing Trauma Baltimore: Johns Hopkins University Press, 2001, 114-140.
Rychlak, Ronald. "Goldhagen vs. Pius XII" First Things (June/July 2002)
Shandley, Robert & Riemer, Jeremiah (eds.) Unwilling Germans? The Goldhagen Debate. Minneapolis: University of Minnesota Press, 1998. ISBN 978-0-8166-3101-8
Stern, Fritz. "The Goldhagen Controversy: The Past Distorted" in Einstein's German World, 272-288. Princeton, NJ: Princeton University Press, 1999. ISBN 978-0-691-05939-6
Wesley, Frank. The Holocaust and Anti-semitism: the Goldhagen Argument and Its Effects. San Francisco: International Scholars Publications, 1999. ISBN 978-1-57309-235-7
The “Willing Executioners/Ordinary Men” Debate: Selections from the Symposium, April 8, 1996, introduced by Michael Berenbaum (Washington, D.C.: USHMM, 2001).
הערות שוליים

↑  דינטיה סמית' נקודת מבט מאתגרת על השואה מאמר באתר העיתון הניו יורק טיימס מיום 1 באפריל1996 נקרא ביום 11 באוקטובר 2011.
↑  1989: False Witness The New Republic, April 17, 1989, Volume 200, #16, Issue # 3, pp39–44
↑  גרוע יותר ממלחמה, המשדר במלואו (באנגלית) באתר PBS כולל כתבות רקע ווידאו על הכנת סרט התעודה
↑  The Willing Misinterpreter "הפרשן המטעה מרצון" ביקורת על הספר "גרוע ממלחמה באתר The National Interest (אנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261989205171  PLWABN: 9810607680705606  BIBSYS: 90915263  BnF: cb12546004z (data)  CiNii: DA09917546  GND: 119367971  ISNI: 0000 0001 0925 1437  LCCN: n95083265  NDL: 01111455  NKC: jcu2010579520  NSK: 000200397  NTA: 148490611  RERO: 02-A003305681  SUDOC: 034737472  VIAF: 92701503   WorldCat (עם VIAF): 92701503 
עטיפת הספר תליינים מרצון בשירות היטלר
האדם הדניסובי

| אדם דניסובי |
| --- | --- |
 שן טוחנת ממערת דניסובה, ממנה מוצה גנום מיטוכונדרי ואוטוזומלי של גבר דניסובי
תקופה
כ-190–40 אלף שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פרימטים
תת־סדרה:: בעלי אף יבש
משפחה:: הומינידיים
תת־משפחה:: הומינינאים
שבט:: הומיניניים
תת־שבט:: הומינינים
סוג:: אדם
מין:: לא הוגדר עדיין
שם מדעי
 אין עדיין
תחום תפוצה
 מפת מחוז אלטאי בפדרציה הרוסית

תיירים לפני פתח מערת דניסובה
האדם הדֵנִיסוֹבִי הוא אוכלוסייה פרהיסטורית נכחדת של אדם קדום שחיה לפני כ-190 אלף עד 40 אלף שנה. האדם הדניסובי התגלה בשנת 2010 באמצעות מיפוי רצף הגנום משני שברי מאובנים – עצם של אצבע ושן טוחנת – שנמצאו במערת דניסובה, בהרי אלטאי בסיביר. בשנת 2019 דווח לראשונה על ממצא דניסובי מאתר אחר, במערת באישיה (אנ')  ברמת טיבט.
רצף הגנום גילה שהאוכלוסייה הדניסובית התפצלה מהשושלת שמובילה לבני-האדם בני-ימינו לפני כ-800 אלף שנה, ומהשושלת שמובילה לניאנדרטלים לפני כ-640 אלף שנה. הרצף מעיד גם על כך שחלק קטן (בין 3% ל-6%) מהגנום של ילידי אוסטרליה ומלנזיה בני-ימינו הוא ממקור דניסובי, ככל הנראה כתוצאה מכך שאבותיהם חיו בסמיכות לדניסובים או יחד איתם והעמידו צאצאים משותפים. במערת דניסובה נמצאו גם עצמות שרצף הגנום שהופק מהן הוא ניאנדרטלי בחלקו ודניסובי בחלקו, וזו עדות לכך שהיו לדניסובים צאצאים משותפים גם עם הניאנדרטלים.
הדניסובים הם האוכלוסייה הראשונה של בני-אדם קדומים שהתגלתה והוגדרה באמצעות מחקר פלאוגנטי בלבד. עקב היעדר מאובנים מפורטים, כמעט דבר אינו ידוע על האנטומיה והתרבות שלהם, ולכן גם לא ברור עדיין הקשר שלהם לאוכלוסיות ומינים קדומים אחרים כמו הומו היידלברגנסיס או הומו ארקטוס.
גילוי ותיארוך > הממצאים ממערת דניסובה

מערת דניסובה היא מערה קרסטית הסמוכה ליובל של נהר אוב, במחוז אלטאי במחוז הפדרלי הסיבירי של הפדרציה הרוסית. המערה נקראה ברוסית על שם הנזיר דיוניסי שהתבודד בה במאה ה-18, אך בני העם האלטאי החיים באזור מכנים אותה "איו-טאש" שפירושו בשפתם "סלע הדוב".
החל משנות ה-70 גילו ארכאולוגים סובייטים במערה מאובני חיות נכחדות, כמו אריה המערות וצבוע המערות, בשכבות שתוארכו לעידן הקרח של הפלייסטוקן, כ-280 אלף עד 30 אלף שנה לפני זמננו, בשיטות תרמולומינסציה ותיארוך פחמן-14. בנוסף התגלו במערה כלי אבן מן התרבות המוסטרית, האופיינית לניאנדרטלים מן התקופה הפלאוליתית התיכונה, וגם כלי-אבן פחות עתיקים ותכשיטים האופייניים לבני-אדם מודרניים אנטומית מהתקופה הפלאוליתית העליונה.
החפירות במערה נערכו על ידי הארכאולוגים מיכיאיל שונקוב ואנטולי דרביאנקו מהאקדמיה הרוסית למדעים בנובוסיבירסק. בשנת 2000 הם גילו שן טוחנת מאובנת הומינינית, על פי גודלה ומצבה מפרט בוגר אך לא קשיש, המסומנת כיום דניסובה 4. בשנת 2008 גילה שונקוב עצם מהפרק האחרון של אצבע זרת, על פי גודלה מצעיר או ילד, המסומנת כיום דניסובה 3. בשנת 2010 התגלה במערה שבר עצם בוהן הומינינית המסומן דניסובה 5. שברי עצמות אלו התגלו בשכבה שתוארכה לגילים של 48 אלף עד 30 אלף שנה לפני זמננו. בשנת 2016 דווח על גילוי שבר עצם הומינינית בשכבה קדומה יותר המתוארכת לגיל של לפחות 50 אלף שנה לפני זמננו ומסומנת דניסובה 11.  כל הממצאים האלו היו חלקיים מכדי לזהות לאיזה טיפוס אדם קדמון השתייכו בעליהם.
גילוי ותיארוך > ממצאים מטיבט

באפריל 2019, צוות חוקרים מטיבט, סין, גרמניה, בריטניה וצרפת דיווח על לסת תחתונה דניסובית שהתגלתה במערת באישיה (Baishiya Karst Cave), בגובה של 3,280 מטר מעל פני הים, במחוז גאנסו ברמת טיבט. הלסת התגלתה עוד בשנת 1980, אך הסיווג והתיארוך שלה לא היו ברורים. הצוות תיארך את הלסת לתקופה של לפחות 160 אלף שנה לפני זמננו, והראה שהיא מכילה אללים מהגנום הדניסובי באמצעות אנליזת חלבון עתיק. ממצא זה הוא הראייה הראשונה להימצאותם של דניסובים מחוץ למערת דניסובה. לפי ההשערה, אללים מסוימים שרווחים כיום בקרב טיבטים ובני עם השרפה, ומאפשרים להם לתפקד טוב יותר בגבהים דלי החמצן של רכס ההימלאיה, הגיעו אל האדם המודרני מהאדם הדניסובי, באמצעות רביית כלאיים, והשיעור של האללים הללו באוכלוסייה הטיבטית גדל מאוד בזכות ברירה טבעית.