stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גורדי שחקים במוסקבה
הערות שוליים

↑  מפת מגדלי מוסקבה שגובהם מעל 100 מטרים
↑  דיארגמה
↑  גורדי השחקים של מוסקבה באתר gorod-Moscow
↑  תוכניות בנייה לגורדי השחקים של מוסקבה
↑  גורדי השחקים הגבוהים במוסקבה
גאורגי שילוב

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  3 בפברואר 1917 איוואנובו, רוסיה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  17 בינואר 1975 (בגיל 57) מוסקבה, רוסיה, ברית המועצות 
 ענף מדעי:  תורת הפונקציות, מתמטיקה, פונקציה מוכללת, התאוריה של משוואות דיפרנציאליות, אנליזה פונקציונלית, אנליזה מתמטית, משוואה דיפרנציאלית חלקית 
 מקום לימודים:  הפקולטה למכניקה ולמתמטיקה של אוניברסיטת מוסקבה  אוניברסיטת מוסקבה 
 מנחה לדוקטורט:  ישראל גלפנד 
 מוסדות:  אוניברסיטת מוסקבה 
 תלמידי דוקטורט:  הואנג טוי, Grigorii N. Zolotarev, Mikhail Gershovich Sonis, Iakov Isaakovich Zhitomirskii, Yuri M. Rappoport, Evgeniy Alekseevich Gorin, Leonid Semenovich Frank, Irina Yakovlevna Dorfman, Victor Vasilievich Grushin, Vladimir Iosifovich Averbukh, V. A. Kolusheva, Fan Dyk Tin', Boris Petrovich Paneah, ולנטינה בורוק, ארקדי נמירובסקי, בוריס מיטיאגין, אנטולי קוסטיוצ'נקו, Vladimir Yakovlevich Lin, Alexandr Yakovlevich Helemskii, גרגורי אסקין, Oleg Smolyanov, Mikhail Agranovich, Victor Pavlovich Palamodov, Sergey Semenov 
 פרסים והוקרה:  עיטור הכוכב האדום 
 
גאורגי יבגנייביץ' שילוב (ברוסית: Гео́ргий Евге́ньевич Ши́лов;‏ 3 בפברואר 1917 - 17 בינואר 1975) היה מתמטיקאי רוסי סובייטי, מומחה בתחום האנליזה הפונקציונלית, שתרם לתאוריית נורמות בחוגים והפונקציות המוכללות. בהתחלת הקריירה פרסם בשם יורי גאורגייביץ' בוסה.
שילוב לימד כפרופסור למתמטיקה באוניברסיטת קייב ואחר כך באוניברסיטת מוסקבה,
אחיו היה הכימאי אלכסנדר שילוב.
ביוגרפיה > ילדות וצעירות

גאורגי שילוב נולד בשנת 1917 באיוואנובו ווזנסנק (כיום איוואנובו) לייבגני שילוב (1970-1893), כימאי, לימים חבר באקדמיה האוקראינית למדעים, ואנה לבית פרולוב, פעילה קומוניסטית. הוריו התגרשו בשנת 1919. אמו הייתה נשואה בשנים 1921–1930 לגאורגי גוסטבוביץ' בוסה, (1964-1887) בוטנאי ידוע ופרופסור באוניברסיטה, שנשלח לגולאג בתקופה הסטליניסטית. אמו נפטרה בשנת 1937 ואחרי מותה נודע לשילוב ששמו הרשום בלידתו לא היה "יורי בוסה" אלא "גאורגי יבגנייביץ' שילוב". הוא שינה את שמו בחזרה ל"שילוב" בשנות ה-1950 מפני שבעקבות תיקיהם ה"מוכתמים" של אביו החורג ושל אמו, סבל בעצמו מרדיפות המשטר הסטליניסטי בשם "המאבק בקוסמופוליטיזם".
אחרי שלמד בבית ספר יסודי בן שבע כיתות נרשם לתיכון טכני לכימיה, ולאחר מכן למד בפקולטה למתמטיקה ולמכניקה באוניברסיטה הממלכתית של מוסקבה, יחד עם זוריה שפירא ובוריס לזרביץ' גורביץ'. בתום לימודיו באוניברסיטה הממלכתית של מוסקבה בשנת 1938, שירת בצבא והשתתף במלחמת העולם השנייה. ב-1951 סיים עבודת דוקטורט במדעים פיזיקו-מתמטיים, באוניברסיטה הממלכתית של מוסקבה.
ביוגרפיה > המשך פעילותו המדעית והאקדמית

שילוב לימד בשנים 1950–1954 באוניברסיטת קייב ובשנת 1954 חזר ללמד באוניברסיטה הממלכתית של מוסקבה. הוא הדריך מעל 40 סטודנטים לדוקטורט, ביניהם מיכאיל אגרנוביץ', ולנטינה בורוק, גריגורי אסקין וארקדי נמירובסקי.
שילוב עבד בתחום האנליזה הפונקציונלית, במיוחד בתחום האלגברות בנך הקומוטטיביות, שבו הקים את התחשיב הפונקציונלי ההולומורפי בכמה משתנים. יחד עם ישראל גלפנד חקר את תאוריית הפונקציות המוכללות (השתתף בכמה מכרכי ספרו הקלאסי של גלפנד על פונקציות מוכללות) ואת תאוריית המשוואות הדיפלנציאליות החלקיות.
שילוב כתב כמה ספרי לימוד, שהפכו לקלאסיקה לא רק ברוסיה אלא גם מחוצה לה. מאוחר יותר עסק גם בהיסטוריה ובמתודולוגיה של המתמטיקה.
שילוב הלך לעולמו ב-1975 במוסקבה.
מבחר פרסומים

Elementary functional analysis, MIT Press 1974
(אנליזה פונקציונלית יסודית)
Elementary real and complex analysis, Dover 1996
(אנליזה יסודית ריאלית ומרוכבת)
Linear Algebra, Dover 1977,
(אנליזה ליניארית)
Mathematical Analysis, MIT Press 1973
(אנליזה מתמטית)
Generalized functions and partial differential equations, Gordon and Breach 1968
(פונקציות מוכללות ומשוואות דיפרנציאליות חלקיות)
Introduction to the theory of linear spaces, Dover 1974
(מבוא לתאוריית המרחבים הליאנריים)
Generalized Functions, Band 1 bis 3, Academic Press 1964 bis 1968 Berlin, with Gelfand 1960
עם גלפנד - פונקציות מוכללות כרך א-ג
with Gurevich : Integral, measure and derivative: a unified approach, Englewood Cliffs 1966
עם ב.ל. גורביץ' - אינטגרל, מידה ודיפלנציאל: גישה מאוחדת
עם גלפנד, מוזס גלפנד : Kommutative normierte Algebren, Berlin 1964 (englisch: Commutative normed Rings, AMS 2003)
Calculus of rational functions, MIR, Moskau 1976
(תחשיב הפונקציות הרציונליות)
משפטים והגדרות

מרחב גלפנד-שילוב
גבול שילוב
אמנות פלסטינית

חנא פרח כפר בירעים: משובשים # 9, 2006 (צילום: הילה לולו לינ פרח כפר בירעים)
אמנות פלסטינית היא אמנות פלסטית שיוצרים אמנים ואמניות המגדירים את זהותם כפלסטינים, החל משלהי המאה ה-19.
האמנות הפלסטינית מושפעת הן מהאמנות המערבית באירופה ובארצות הברית והן מאמנות מרחבי המזרח התיכון והעולם הערבי. היא עשירה בטכניקות, בסגנונות, בדרכי ביטוי ובנושאים מגוונים, המשקפים ניסיונות לגיבוש זהות לאומית ומקומית.
מחקר תולדות האמנות הפלסטינית הרבה לעסוק ביחס המורכב בין האמנות הפלסטינית לבין ההיסטוריה הפלסטינית, הנכבה, ייצוגים של גלות ופליטות וסוגיות של מגדר וזהות הקשורות למורכבות החברה הפלסטינית. הפלסטינים חיים בקהילות שונות המרוחקות ומנותקות זו מזו ומשתרעות על פני ארבעה אזורים גאוגרפיים שונים: יהודה ושומרון ועזה, מדינת ישראל, העולם הערבי, ואירופה וארצות הברית, ובהתאם מתפרש גם שדה האמנות הפלסטינית.
הקבוצה הגדולה ביותר של אמנים פלסטינים פועלת בתחומי יהודה ושומרון ועזה. הם מציגים בעיקר במוסדות הלימוד לאמנות ובגלריות מרכזיות בתחומי הרשות הפלסטינית, וכן בתערוכות בין-לאומיות ובמעט תערוכות בתחומי ישראל.
עם הקבוצה השנייה בגודלה נמנים האמנים הפלסטינים החיים בישראל. נוכחותם מתעצמת בשדה האמנות הפלסטיני, ומעמתת שדה זה עם מעמדם של הפלסטינים אזרחי ישראל בהקשרים פוליטיים, חברתיים ותרבותיים. אמנים אלה מציגים במרכזי אמנות ברשות הפלסטינית, בגלריות בתחומי ישראל ובתערוכות בין-לאומיות.
הקבוצה השלישית בגודלה היא האמנים הפלסטינים שחיים בעולם הערבי. לכאן שייכים אמנים ותיקים, שמקורם בתרבות שהתגבשה במחנות הפליטים המרוכזים בעיקר בלבנון ובירדן. ככל שגברה מרכזיותה של הרשות הפלסטינית בלאומיות הפלסטינית, קטן מספרם של אמנים אלה בשדה האמנות הפלסטינית, וכך קטנה גם השפעתם. במקביל גבר משקלם של האמנים השייכים לקבוצה הרביעית - המתגוררים בפזורה הפלסטינית באירופה ובארצות הברית.
אמנים מכל ארבע הקבוצות מציגים יחדיו במגוון תערוכות של אמנות פלסטינית המתקיימות במרכזי תרבות, במוזיאונים ובגלריות בעולם הערבי, באירופה ובארצות הברית, ואף בתערוכות בין-לאומיות, כגון אירועי ביאנלה ודוקומנטה.
אמנות פלסטינית עד 1948

תקופה זו מאופיינת בחשיפה לתרבות אירופאית ולהפיכה של ירושלים למרכז קוסמופוליטי. במסגרת הקמת מדינות ערב תחת שלטון המנדט הצרפתי והבריטי נוצר מרחב ערבי חסר גבולות ממשיים המושפע עמוקות מהתרבות האירופית. בתקופה זו קמו בתי ספר לאמנות במתכונת מערבית בכל מדינות ערב שהיו תחת שליטה מנדטורית. במקביל, ירושלים הפכה למרכז תרבותי ערבי קוסמופוליטי. אמנים פלסטינים חזרו לירושלים לאחר לימודים בבתי ספר לאמנות בעולם הערבי, וחלקם אף מציג בתערוכות בירושלים.
אחד האמנים שפועלים בירושלים בתקופת זו הוא ניקולא אלסאיע (נפטר ב-1930) מאסכולת האיקונות הירושלמית וחלוץ של ציור סטודיו. החוקר כמאל בולטה ציין בהקשר זה סדרה של ציורים פוליטיים של אלסאיע, ביניהם ציור המתאר את כניסתו של גנרל אלנבי לירושלים ב-1917. אמן אחר שפעל בירושלים הוא דאוד זלאטימו (נולד בירושלים ב-1906) אשר צייר את כניסתו של הח'ליף עומר אבן אלח'טאב לירושלים ב-637. בולאטה מציין כי ציורים אלה שימשו כאמצעי אלגורי לאישור הזהות הלאומית הערבית של הארץ.
ביריד הערבי הלאומי הראשון בקיץ 1933, שהתקיים בירושלים, השתתפה זֻלְפָה אלסַעֲדִי (1988-1905). אלסַעֲדִי, חניכתו של אלסאיע, הציגה ציורי דיוקן של מנהיגים ערבים שצוירו על-פי תצלומי סטודיו, ולצדה הציגו אמניות נוספות.
אמנית בולטת נוספת היא סופי חאלבי (1997-1912). היא למדה בשנות השלושים אמנות בפריז ולאחר מכן היא שבה לירושלים וציירה ציורי שמן על בד בפורמטים גדולים. במהלך 1948 המשיכה חלאבי להתגורר בירושלים, עם אחותה סמוך למוזיאון רוקפלר. חאלבי מעולם לא נישאה. היא המשיכה לעסוק בציור, ועברה מציורי שמן לציורי אקוורל המתארים את נופי ירושלים. עד מותה היא ניהלה עם אחותה חנות ברחוב אלזהרה בירושלים, שם הציגה את ציוריי האקוורל לצד מוצרי פולקלור פלסטיניים. חנות זו הפכה למרכז תרבותי משמעותי במזרח ירושלים בכל הנוגע לרקמה פלסטינית כפרית. רוב עבודותיה של חלאבי נמצאות באוסף מאזן קופטי בירושלים.
אמנות פלסטינית לאחר 1948 > הקמת מוזיאון פלסטין

הקמת מוזיאון פלסטין לאמנות בביר זית הייתה נקודת מפנה בכינון שדה האמנות הפלסטיני בתחומי הרשות. המוזיאון נפתח במאי 2016, כאשר עדיין לא הכיל אוספים או תערוכות. במקביל להקמתו נפתחה "תערוכת לוויין" בשם "קצות החוטים: הרקמה הפלסטינית בהקשר הפוליטי שלה" במוזיאון בביירות. התערוכה הראשונה במוזיאון, "ירושלים חיה" (Tahya Al Quds), נפתחה באוגוסט 2017. היא כללה 48 יצירות של אמנים פלסטיניים, ערבים ובינלאומיים ועסקה בירושלים כמקרה בוחן המייצג את הגלובליזציה, את כישלונותיה, וניסיון למצוא תשובות להשראת עתיד טוב יותר. את התערוכה אצרה רים פאדא.
אמנות פלסטינית בפזורה הפלסטינית הבינלאומית

קבוצת אמני הפזורה הפלסטינית כוללת צעירים שהם דור שני למשפחות פלסטיניות בפזורה ואמנים שהיגרו מתחומי הרשות הפלסטינית וישראל לאירופה, לקנדה ולארצות הברית. בולטים בהם פריד ארמילי, עיסא דיבי, אמילי ג'אסר, נבילה חלמי, לינא חסן, לאריסה סנסור, בשיר מח'ול, רים באדר ואחרים.
שדה האמנות הפלסטיני

אמנות פלסטינית עכשווית זוכה במאה ה-21 להתעניינות חסרת תקדים בשדה האמנות הבין-לאומי, וזאת לצד התגבשות שדה האמנות הפלסטיני על כל חלקיו. פעילות האמנותית זו הגדירה טל בן צבי באמצעות המושג 'שונות בתוך אחדות', מושג שטבעו ברוך קימרלינג ויואל שמואל מגדל בהגדרתם את הזהות הפלסטינית לאחר 1948. לטענתם, השונות מתבטאת בחלוקה של החברה הפלסטינית לתת-חברות, לא רק מבחינה גאופוליטית אלא גם מבחינת ההיסטוריה של כל קהילה כזאת וגורלה. ה'אחדות' של חברה מחולקת זו מתבטאת בהגדרת הזהות הפלסטינית והדגשת הזיקה לפלסטין שלפני 1948.
דוגמה מובהקת לדרך שבה חלקיו השונים של שדה האמנות הפלסטינית מייצרים שיח אמנותי משותף אפשר למצוא באחת התערוכות שהוצגו בגלריה לאמנות אום אלֿֿפחם. התערוכה 'פלחי התפוז' (2005, אוצר: סעיד אבו שקרה) הציגה את אוסף האמנות הפלסטינית של איווט ומאזן קופטי מירושלים. בקטלוג מתארים בני הזוג קופטי את האוסף שלהם:
"נכנסתי לביתי והתבוננתי בציור 'מטע ההדרים', פרי יצירתו של האמן סולימאן מנסור, התבוננתי ביצירתו של האמן תייסיר ברכאת, 'ילדי שכונתנו' ובשלוש יצירותיה של סאמיה חלבי; 'עצי השקד', 'עצי התאנה' ו'עצי הזית', והפלחים התחילו להתקבץ ולהתלכד ולהוות יחד את התפוז השלם של האומנות הפלסטינית. היצירה של ולדימיר תמארי, היפואי שחי ועובד בטוקיו, יצירותיה של סאמיה חלבי, הירושלמית שחיה ועובדת בניו יורק, ציוריו של סמיר סלאמה, הצפתי שחי ועובד בפריז – כל יצירות אלה מתחברות אל יצירותיהם של סולימאן מנסור, בן העיירה ביר זית, שחי ועובד בירושלים; ציוריו של תייסיר ברכאת, יליד מחנה הפליטים ג'בליה, שחי ועובד בראמאללה; ועבודותיו של ח'אלד חוראני, מחברון; של נביל ענאני מהעיירה עמוואס, שניהם חיים ועובדים בראמאללה. כל העבודות יחד נשזרות יחדיו עם יתר פלחי התפוז שנשארו ביפו, בחיפה ובגליל. הרי ציוריו של אסד עזי, בן העיר שפרעם, שחי ועובד ביפו, ויצירותיו של אבראהים נובאני, יליד עכו שחי ועובד בחיפה, ויצירותיהם של עבד עאבדי, עיסא דיבי, רנא בשארה ואוסאמה סעיד, כולן נועדו להדגיש את יופיו והדרו של התפוז. יצירותיו של האמן הפלסטיני תוופיק ג'והריה, נסיך האמנים הפלסטינים, הראשון שאחז במכחול האמנות הפלסטינית עוד בתחילת המאה העשרים; יצירותיה של סופי חלבי הירושלמית, חלוצת האמנים הפלסטינים שלמדו אמנות בפריז בשנות העשרים של המאה החולפת; יצירתו של האמן עאסם אבו שקרה, 'שלוש נשים'; הן בבחינת הפלח האחרון של תפוז זה, שניחוחו נותר בפיהם של כל אניני האמנות הפלסטינית. אנו מגישים לשולחנכם תפוז בתקווה כי תטעמוהו".
ראו גם

רקמת צלבים (מלאכת יד)
רקמה פלסטינית
לקריאה נוספת

Ahlam Shibli: Phantom Home. Exh. cat. Museu d'Art Contemporani de Barcelona (MACBA), Jeu de Paume, Paris, and Museu de Arte Contemporânea de Serralves, Porto. Ostfildern: Hatje Cantz Verlag, 2013. (Essays by: T.J. Demos and Esmail Nashif.)
Ahlam Shibli. Edited by Yi Soojung and Na Hanbi. Paju Bookcity: Youlhwadang Publishers, 2020. (Essay by Adam Szymczyk)
Shibli, Ahlam. Go there, Eat the mountain, Write the past. Exh. cat. Amman: Darat al Funun–The Khalid Shoman Foundation, 2011. (Essays by: Mahmoud Abu Hashhash, Ulrich Loock, and Sarah A. Rogers.)
Manna, Jumana, JUMANA MANNA A Small Big Thing, עריכה: Bresciani, A, Berlin: Sternberg Press, copublisher Henie Onstad Kunstsenter, 2018,
Saadeh, Raeda, Raeda Saadeh: Reframing Palestine, UK: Rose Isaa Projects, 2012
Cestar, Juliet and Issa, Rose, Arabicity: contemporary Arab art. London: Saqi Books, 2019
Laura S. Schor 2019. Sophie Halaby in Jerusalem: An Artist’s Life
With a Foreword by Kamal Boullata Published by: Syracuse University Press
Emily Jacir & Susan Buck-Morss: 100 Notes, 100 Thoughts: Documenta Series 004 (100 Notes, 100 Thoughts: Documenta Series (13))2011
Sliman Mansour with text by Bashir Makhoul & Nicola Gray 2011 Hardcover
גנרל חיל ההנדסה

| --- | --- |

 מדינה:  גרמניה גרמניה
 צבא:  ורמאכט
 מערכת הדרגות:  דרגות הוורמאכט
 היררכיה:  קצינים
 בתוקף:  1935–1945 (כ־10 שנים)
 מקבילת נאט"ו:  OF-8
 מקבילת צה"ל:  רב-אלוף
 מקבילת הצבא:  גנרל חיל
 מקבילת חיל האוויר:  גנרל חיל האוויר
 מקבילת חיל הים:  אדמירל
 
גנרל חיל ההנדסה (בגרמנית: General der Pioniere), הייתה דרגה בכוחות הקרקע הגרמניים (גרמנית: הר).
היסטוריה

סמלי הדרגה
גנרל חיל ההנדסה היא דרגה לשעבר של גנרל חיל בכוחות הוורמאכט, אשר נוצרה בשנת 1935, והייתה השלישית בחשיבותה, לאחר דרגות גנרל-אוברסט וגנרל-פלדמרשל. הדרגה היא שוות ערך לדרגת שלושה כוכבים כיום, וניתנה לגנרלים אשר פיקדו על כוחות הנדסה בוורמאכט.
דרגות מקבילות

קצינים בדרגה מקבילה בחיל הרגלים נקראו גנרל חיל הרגלים, בחיל הפרשים נקראו גנרל חיל הפרשים ואלו בחיל התותחנים היו גנרל חיל התותחנים. כמו כן היו קיימות הדרגות של גנרל הכוחות ההרריים, גנרל חיל השריון, גנרל חיל הצנחנים, גנרל חיל הקשר. הדרגה המקבילה בלופטוואפה הייתה "גנרל חיל טייסי הקרב". הדרגה ציינה את הזרוע שבה שירת הגנרל, ולא התייחסה לתפקידו באופן ספציפי.
בעלי הדרגה

אוטו-וילהלם פרסטר (1885–1966)
ארווין ינקה (1890–1960)
אלפרד יקוב (1883–1963)
ולטר קונצה (1883–1960)
קרל זקס (1886–1952/53)
אוטו טימן (1890–1952)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| דרגה זוטרה: גנרל-לויטננט |  דרגות הוורמאכט  גנרל חיל ההנדסה | דרגה בכירה: גנרל-אוברסט |
גוסטב ראדוש

| --- | --- |

 לידה:  22 בפברואר 1862 פשט, ממלכת הונגריה 
 פטירה:  1 בנובמבר 1942 (בגיל 80) בודפשט, ממלכת הונגריה 
 שם לידה:  Raussnitz Gusztáv 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרקשרטי בבודפשט 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה לטכנולוגיה ולכלכלה של בודפשט (1883)  אוניברסיטת לייפציג (1885)  אוניברסיטת אטווש לוראנד 
 מוסדות:  האוניברסיטה לטכנולוגיה ולכלכלה של בודפשט 
 צאצאים:  ינה ראדוש 
 
גוסטב ראדוש (במקור עד 1884 ראוסניץ-Raussnitz, בהונגרית: Rados Gusztáv;‏ פשט, 22 בפברואר 1862 – בודפשט, 1 בנובמבר 1942) היה מתמטיקאי יהודי-הונגרי, פרופסור באוניברסיטה, חבר האקדמיה ההונגרית למדעים: (MTA) נספח: 1894, רגיל: 1907, כבוד: 1937). אחיו הצעיר של איגנץ ראדוש.
ביוגרפיה

גוסטב ראוסניץ נולד במשפחה יהודית כבנם של הסוחר קארוי ראוסניץ (1828–1890) ושל רוזליה זוננשֶלְן (1835–1908). הוא השלים את לימודיו בגימנסיה הריאליט הראשית ברובע 5 של בודפשט, את לימודיו הגבוהים באוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה ולכלכלה ובאוניברסיטת בודפשט למדעים (כיום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד), ובחלקם באוניברסיטת לייפציג. ב-1885 מונה למתרגל אוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה ולכלכלה ולאחר מכן למרצה ומרצה בכיר למתמטיקה, ב-1891 מונה לפרופסור חבר וב-1893 מונה לפרופסור מן המניין. ב-4 במאי 1894 נבחר לחבר באקדמיה ההונגרית למדעים. מ-1896 ועד פרישתו ב-1933 ניהל את ספריית האוניברסיטה. בשנת 1900 היה דיקן המחלקה להנדסה ואדריכלות. הוא היה ממייסדי החברה למתמטיקה ולפיזיקה (Matematikai és Fizikai Társulat), מזכירה משנת 1893, סגן הנשיא שלה מ-1913, ונשיאה מ-1931. כמו כן היה חבר בוועדת פיקוח המורים הארצית.
בשנת 1936 זכה בפרס הגדול של MTA על עבודתו על הכללה של משפט דטרמיננטי (Mathem. és Term. tud. Ert. 46. 1929). המחקר האלגברי שלו התפשט לשורשי הקונגרואנציה בדרגות גבוהות יותר (במתמטיקה, ובפרט באלגברה מופשטת, קונגרואנציה היא יחס שקילות על מבנה אלגברי) ושאלות תאורטיות אחרות, דטרמיננטים, מטריצות, דמויות ריבועיות, חלוקה מעגלית, שיירים מרובעים ופונקציות אלגבריות ואליפטיות.
הוא ערך את החלק המתמטי של "דפי המתמטיקה והפיזיקה" בשנים 1892–1894 בבודפשט יחד עם ראדו קבשליגטי וגם את עלון מדעי הטבע והמתמטיקה (Mathematikai és Természettudományi Értesítő) מ-1895.
היצירות החשובות ביותר שלו

לתיאוריה של קונגרואנציות גבוהות יותר (Mathem. and Term. tud. Ert. I., 1883)
בעיה של תורת מספרים משמעותית בגאומטריה (Mathem. and Term. tud. Ert. III., 1885)
לתיאוריה של פונקציות אלגבריות (Mathem. and Term. tud. Ert. III., 1885)
לתורת הדטרמיננטים (Mathem. and Term. tud. Ert. IV., 1886)
לתאוריית איברים הניתנים לפירוק (Mathem. and Term. tud. Ert. IV., 1886)
נאום זיכרון על החבר החיצוני Lipót Kronecker (אנדרטאות MTA, בודפשט, 1898)
משפחתו

אשתו הייתה ז'ופיה אידה האוף (1863–1941), בתם של טאדה האוף ומריה קוסטצקה (1839–1937).
ינה ראדוש (1895–1992) אדריכל. אשתו הייתה מרגיט שינדלר (1906–1965).
אוטו ראדוש (1896–1975) מהנדס כימי. אשתו הראשונה הייתה Rózsa Beke Regina (1899–?), אשתו השנייה הייתה הספרנית מרגיט ראץ (1905–1984).
מריה לואיזה ראדוש (1899–1976). בעלה קארוי שפר (1897–1972) הוא מהנדס מכונות.
מאנצי ראדוש (1899–1922)
לקריאה נוספת

Magyar életrajzi lexikon II. (L–Z). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1969. (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש)
Szinnyei József: Magyar írók élete és munkái XI. (Popeszku–Rybay). Budapest: Hornyánszky. 1906. (יוז'ף סיניאי:חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים)
הערות שוליים

↑  Az engedélyt tartalmazó BM rendelet száma/évszáma: 62944/1884. Forrás: Névváltoztatási kimutatások 1884. év 9. oldal 2. sor
↑  "Halotti bejegyzése a Budapest XII. kerületi polgári halotti akv. 2311/1941. folyószáma alatt". נבדק ב-2021-02-04.
↑  "Gyászjelentése (1942)". נבדק ב-2021-02-04.
↑  "Szülei házasságkötési bejegyzése a pesti izraelita hitközség házassági akv. 48/1858. folyószáma alatt". נבדק ב-2021-02-04.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1027317618  ISNI: 0000 0000 1030 7162  VIAF: 57363823   WorldCat (עם VIAF): 57363823
גנרל הכוחות ההרריים

| --- | --- |

 מדינה:  גרמניה גרמניה
 צבא:  ורמאכט
 מערכת הדרגות:  דרגות הוורמאכט
 היררכיה:  קצינים
 בתוקף:  1940–1945 (כ־5 שנים)
 מקבילת נאט"ו:  OF-8
 מקבילת צה"ל:  רב-אלוף
 מקבילת הצבא:  גנרל חיל
 מקבילת חיל האוויר:  גנרל חיל האוויר
 מקבילת חיל הים:  אדמירל הקריגסמרינה
 
גנרל הכוחות ההרריים (בגרמנית: General der Gebirgstruppe), הייתה דרגה בכוחות הקרקע הגרמניים (גרמנית: הר).
היסטוריה

סמלי הדרגה
גנרל הכוחות ההרריים היא דרגה לשעבר של גנרל חיל בכוחות הוורמאכט, אשר נוצרה בשנת 1940, והייתה השלישית בחשיבותה, לאחר דרגות גנרל-אוברסט וגנרל-פלדמרשל. הדרגה היא שוות ערך לדרגת שלושה כוכבים כיום, וניתנה לגנרלים אשר פיקדו על כוחות הרריים בוורמאכט.
הגנרלים של הכוחות ההרריים (גבירגסייגר) היו ניתנים לזיהוי על ידי שרוול האדלווייס שלהם, וכובע הברגמיצה (bergmütze) שהיה להם במקום כובע מצחיה של קצינים בחילות האחרים של הוורמאכט. באוקטובר 1942 ניתן להם פס זהב סביב הכובע, על מנת להבדיל אותם בקלות רבה יותר מכל הדרגות האחרות.
דרגות מקבילות

קצינים בדרגה מקבילה בחיל הרגלים נקראו גנרל חיל הרגלים, בחיל הפרשים נקראו גנרל חיל הפרשים ואלו בחיל התותחנים היו גנרל חיל התותחנים. כמו כן היו קיימות הדרגות של גנרל חיל ההנדסה, גנרל חיל השריון, גנרל חיל הצנחנים, גנרל חיל הקשר. בלופטוואפה, המקבילה לדרגה הייתה גנרל חיל טייסי הקרב. הדרגה ציינה רק בכללית את הזרוע שבה שירת הגנרל, ולא התייחסה לתפקידו באופן ספציפי.
גלריה

אדוארד דיטל בטונדרה הרוסית (1941)
פרנץ במה בלפלנד (1943)
פרדיננד שרנר ביוון (1941)
בעלי הדרגה

פרנץ במה (1885-1947)
אדוארד דיטל (1889-1944)
קרל אגלזר (1890-1944)
ולנטין פוירשטיין (1885-1970)
גאורג פון הנגל (1897-1952)
פרדיננד יודל (1896-1956)
רודולף קונרד (1891-1964)
הרמן קרס (1895-1943)
הנס קרייזינג (1890-1969)
לודוויג קיבלר (1889-1947)
הוברט לאנץ (1896-1982)
יוליוס רינגל (1889-1967)
פרדיננד שרנר (1892-1973)
הנס שלמר (1893-1973)
קרל פון לה סוויר (1898-1954)
קורט פרזוק (1895-1963)
אמיל פוגל (1894-1985)
פרידריך-יובסט פולקמר פון קירכנזיטנבאך (1894-1989)
אוגוסט וינטר (1897-1979)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| דרגה זוטרה: גנרל-לויטננט |  דרגות הוורמאכט  גנרל הכוחות ההרריים | דרגה בכירה: גנרל-אוברסט |
נפיחה

| --- | --- |

 תחום:  גסטרואנטרולוגיה 
 קישורים ומאגרי מידע
 MeSH:  D005414
 סיווגים
 ICD-11:  ME08 
 
נפיחה (בסלנג: פְלוֹץ, נאד, פוּק או עָרֹט. בעגה מיושנת: "שחרר" או "הפריח יונים") היא פליטת גזים דרך פי הטבעת כתוצר לוואי של פעולת מערכת העיכול.
הנפיחה מורכבת מגזים, שחלקם מיוצר על ידי חיידקים סימביוטיים, החיים במערכת העיכול של יונקים. גזים אלו הם חסרי ריח. הריחות המלווים את הנפיחה נוצרים מכמויות זעירות של חומרים אחרים.
הרעשים המלווים את הנפיחה נוצרים על ידי רטיטה של פי הטבעת, ולא על ידי תנועות של חלקי העכוז כמקובל לחשוב. הצליל משתנה בהתאם לעובי השריר הסוגר ומהירות הגז היוצא.
בנפיחה כשלעצמה אין נזק, אך הימנעות משחרור הנפיחה או כליאת הגזים בבטן עלולות לגרום לכאבים.
גורמי הנפיחה

הנפיחה מורכבת מ-90% גזים חיצוניים ו-10% גזים פנימיים. גזים חיצוניים הם בעיקר אוויר שנשאף לתוך המעיים בתהליך העיכול, ואילו הגזים הפנימיים נוצרים במהלך העיכול או על ידי חיידקים. סוגי מזון מסוימים ידועים כיוצרי נפיחות: שעועית, בצל, בטטה, עדשים, ערמונים, כרוב, ברוקולי, שמרים מתוך לחם ועוד. מתוכם בולטת במיוחד
השעועית, בגלל האוליגוסכרידים שבה, פחמימות שעמידות בתהליך העיכול: הן עוברות דרך המעי הדק ללא שינוי הישר אל תוך המעי הגס. שם פועלים עליהן מגוון חיידקים, היוצרים שפע גזים. חסרי יכולת עיכול לקטוז האוכלים מזונות חלביים עשויים לסבול אף הם מגזים.
גורם נוסף לייצור מיותר של גז הוא לחץ פסיכולוגי. במצב כזה, לבישת בגדים צמודים כדי למנוע שחרור הנפיחה, לא רק מכאיבה, אלא גם תורמת ליצירת גז נוסף.
אדם ממוצע פולט 0.5 עד 1.5 ליטר גז ביום, ב-12 עד 25 נפיחות (ד"ר לוויט, מומחה עולמי בתחום קובע כי מספר הנפיחות הממוצע ביום הוא 10, וגם כמות של 20 ביום נחשבת טבעית ותקינה).
העניין בגורמי הנפיחה התגבר בעקבות התחלת טיסות בגובה רב ותוכניות חלל. הלחץ הנמוך, הסביבה המבודדת ולחצים פסיכולוגיים הפועלים על המשתתפים ביוזמות אלו היוו מקור לדאגה.
שיטות מניעה

תבלינים מסוימים ידועים כמונעי נפיחה במיוחד: כמון, כוסברה וקומבו (אצה יפנית שמשמשת כתבלין).
אנשים רבים מגלים שכאשר הם מפסיקים צריכה של פחמימות מזוקקות כמו פסטה, לחם, ותפוחי אדמה, כמות הגז הנפלט בנפיחה קטנה באופן משמעותי. אורז הוא הדגן היחיד שאינו גורם לנפיחות.
אנזימים עוזרי עיכול יכולים להפחית את כמות הגז הנפלט במקרים בהם הגורם לנפיחה הוא חיידקים שניזונים מפחמימות שלא התפרקו במעי הדק והגס.
האנזימים כוללים: אלפא-גאלאקטוזידאז (אנזים לפירוק פחמימות השעועית), עמילאז, לקטאז, ליפאז, צלולאז, גלוקומילאז, פיקטינאז ואחרים, שזמינים במגוון תוספי מזון.
חומרים פרוביוטיים (יוגורט, לבן, אסידופילוס, ביפידוס וכו') או פרה-ביוטיים עשויים להפחית כמות הנפיחות על ידי שחזור אוכלוסייה מאוזנת של חיידקים במערכת העיכול, אך בצריכה מוגזמת הם עלולים להפר את האיזון ולגרום עלייה בכמות הנפיחות.
חומרים שמקטינים מתח פנים יכולים לעזור להפחית את התחושות הלא-נעימות שמלוות את הנפיחה על ידי כך שעל אף שהם לא מפחיתים את כמות הגזים, הם עוזרים להם להתמוסס במוצקים והנוזלים במערכת העיכול.
השפעות בריאותיות

מחקר אירופאי על השפעות הנפיחה על הבריאות לא מצא הבדלים סטטיסטיים משמעותיים בבריאות של בני אדם שנופחים מעט לבין אלו שנופחים הרבה. למרות זאת, המחקר מצא שאנשים שנופחים יותר חיו חיים שמחים יותר.[דרוש מקור] חרף ריבוי הדעות על הנושא, לא נמצא שום גורם ישיר לתופעה.
מומלץ לאימהות מניקות להימנע מאכילה של מזונות גורמי נפיחות מכיוון שהתינוק עלול להקיא אם יש יותר מדי גז בקיבתו.[דרוש מקור]
מרכיבים

הרכב נפיחה ממוצעת
חנקן (נשאף) (59%)
מימן (מיוצר על ידי חיידקים ונצרך על ידי אחרים) (21%)
פחמן דו-חמצני (מיוצר על ידי חיידקים אנארוביים או נשאף) (9%)
מתאן (מיוצר על ידי חיידקים אנארוביים) (7%)
חמצן (נשאף) (4%)
מתאן הוא הגז הפנימי העיקרי המשתחרר. ישנם ארבעה גזים עיקריים נוספים: חנקן, מימן, פחמן דו-חמצני וחמצן. כיוון שמימן ומתאן הם גזים דליקים, חלק מהנפיחות הן דליקות. הגזים הגורמים לריח של הנפיחה מקורם בחומצה בוטירית (ריח חמאה רקובה) ותרכובות גופרית כמו מימן גופרתי ומתאנתיול (ריח כרוב רקוב) שהיא תוצאה של פירוק חלבונים.
תגובות תרבותיות

בהרבה תרבויות, נפיחה מוגזמת נחשבת מבישה ולא מנומסת, לפעמים עד לנקודה של טאבו על הנושא ולכן זהו נושא טבעי להומור שירותים. נפיחה היא נושא הומוריסטי לאנשים מסוימים, אם בגלל הצלילים המופקים או בגלל הריחות. חלק מוצאים הומור בהדלקה של נפיחות, שעובדת היטב בגלל כמות המתאן הגדולה בנפיחה.
הרומאים סברו כי הימנעות מכוונת מנפיחה פוגעת בבריאות, ונהגו לומר כי מי שמעדיף את נימוסיו על בריאותו הוא שוטה.
נפיחה ביהדות

הכינוי לנפיחה בספרות התלמודית היא "עיטוש" או "הפחה".