stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מריה ביאטריקס, ארכידוכסית אוסטריה-אסטה
ביוגרפיה

מריה ביאטריקס נולדה ב-13 בפברואר 1824 במודנה, לפרנץ הרביעי, דוכס מודנה ולמריה ביאטריצ'ה, נסיכת סבויה בתם של ויטוריו אמנואלה הראשון, מלך סרדיניה ומריה תרזה מאוסטריה-אסטה, מלכת סרדיניה.
ב-6 בפברואר 1847 התחתנה מריה ביאטריקס עם חואן, רוזן מונטיסון, ממנו נולדו לה שני ילדים. בתחילה התגוררו השניים במודנה, אולם לאחר מהפכות 1848 באיטליה עברו השניים לאוסטריה, ומשם ללונדון, שם פיתח חואן נטיות ליברליות, ובעקבות כך הוא נפרד ממריה ביאטריקס שחזרה למודנה עם ילדיהם.
בשנת 1861 מתו אחי בעלה האינפנטה קרלוס, רוזן מונטמולין והאינפנטה פרננדו דה בורבון וברגנסה במפתיע בטריאסטה, ומכיוון שלא היו לקרלוס ילדים, ירש בעלה חואן את תאריו. בשל דעותיו הליברליות לא היווה חואן יריב לאיזבלה השנייה, מלכת ספרד למרות הירידה הדרסטית בפופולריות שלה, ובעקבות כך דרש ממנו בנם קרלוס, דוכס מדריד לוותר לטובתו על תאריו. ב-3 באוקטובר 1868 ויתר חואן על תאריו לטובת בנו, ובעקבות כך פרצה המלחמה הקרליסטית השלישית שבה תמך חואן בבנו.
בשנת 1883 מת גיסה אנרי, רוזן שאמבור ללא ילדים, ומכיוון שבעלה חואן היה הצאצא הזכר הבכיר של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, הוא הוכר על ידי המפלגה הלגיטימית כז'אן השלישי, מלך צרפת ונווארה. רוב המלוכנים בצרפת לא קיבלו את טענתו של חואן, ותמכו בפיליפ, רוזן פריז מבית אורליאן כטוען לכתר הצרפתי. בשנת 1887 מת חואן בברייטון, וב-18 במרץ 1906 מתה מריה ביאטריקס בגרץ.
משפחתה

ב-6 בפברואר 1847 התחתנה מריה ביאטריקס עם חואן, רוזן מונטיסון, ממנו נולדו לה שני בנים:
קרלוס, דוכס מדריד (1848–1919)
אלפונסו קרלוס, דוכס סן חיימה (1849–1936)
מצר ליטקה

| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  פיודור ליטקה 
 מיקום:  ים ברינג; לחופה הצפון-מזרחי של קמצ'טקה
 מפריד:  בין קמצ'טקה לבין האי קרגינסקי
 סוג:  מצר ים 
 מידות
 אורך:  120 ק"מ
 רוחב מרבי:  72 ק"מ
 רוחב מזערי:  21 ק"מ
 רוחב ממוצע:  72 ק"מ 
 מידע נוסף
 נהר מזין:  Mamikinvayam, Bolshoy Kinmavayam, Kinmavayam, Gytkatkinvayam 
 מדינות באגן הניקוז:  רוסיה רוסיה
 מפרצים:  מפרץ קרגינסקי
 ערים:  אוסורה (יישוב)
 לשונות יבשה:  כף סמיונוב (באי קרגינסקי)
 תקופת קיפאון:  דצמבר-יוני
 קואורדינטות:  59°0′0″N 163°25′0″E﻿ / ﻿59.00000°N 163.41667°E﻿ / 59.00000; 163.41667
  (למפת מחוז קמצ'טקה מוגדלת) פטרופבלובסק קמצ'טסקי  יליזובו מילקובו קליוצ'י אוסט קמצ'טסק  פלנה צ'וקוטקה מגדן סאחה-יקוטיה ים אוחוצק  ים ברינג האוקיינוס השקטמצר ליטקה(למפת מחוז קמצ'טקה רגילה) פטרופבלובסק קמצ'טסקי  יליזובו מילקובו קליוצ'י אוסט קמצ'טסק  פלנה צ'וקוטקה מגדן סאחה-יקוטיה ים אוחוצק  ים ברינג האוקיינוס השקטמצר ליטקה(למפת רוסיה רגילה) מוסקבה סנקט פטרבורג נובוסיבירסק אנאדיר נורילסק סקנדינביה אי רו פה  קזחסטן איראן סין מונגוליה ק. יפן האוקיינוס השקט  אוקיינוס הקרח הצפונימצר ליטקה(למפת רוסיה מוגדלת) מוסקבה סנקט פטרבורג נובוסיבירסק אנאדיר נורילסק סקנדינביה אי רו פה  קזחסטן איראן סין מונגוליה ק. יפן האוקיינוס השקט  אוקיינוס הקרח הצפונימצר ליטקה
 
מְצַר ליטקה (ברוסית: Пролив Литке;‏ Proliv Litke) הוא מצר ים במפרץ קרגינסקי (Карагинский залив) שבים ברינג, לחופו הצפון-מזרחי של חצי האי קמצ'טקה שברוסיה. המצר מפריד בין קמצ'טקה ממערב לבין האי קרגינסקי (Карагинский остров) ממזרח.
רוחבו של המצר נע בין 21 ק"מ בנקודה הצרה ביותר ועד 72 ק"מ ואורכו למעלה מ-120 ק"מ.
המצר מכוסה קרח מדצמבר ועד יוני.
קרוי על שם מגלה ארצות רוסי ממוצא גרמני פיודור ליטקה.
לחופו המערבי של המצר (בצדו של חצי האי קמצ'טקה) שוכן היישוב אוסורה (Оссора) שמשמש כמרכז אדמיניסטרטיבי של מחוז המשנה קרגינסקי.
הערות שוליים

↑  מחוז-משנה השייך למחוז קמצ'טקה.
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של רוסיה ובנושא גופי מים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מוסהייד

מוסהייד (באנגלית: Moosehide, בשפת האן (אנ'): Jëjik Dhä Dënezhu Kek'it) הוא אתר של כפר ילידי נטוש בטריטוריית יוקון שבצפון-מערב קנדה. האתר היה מקום מפגש של קבוצות אתבסקיות שונות ביוקון הקנדי, ולאחר מכן מסביבות 1906 עד 1960 שמורת האומות הראשונות של בני הטרונדק ואצ'ין (אנ'), שאליה הותר למי שאינם ילידים ("לבנים") להיכנס רק באישור. מאז 1993 המקום הנטוש משמש שוב כמקום מפגש מדי שנתיים.
עקבות האדם המוקדמים ביותר שניתן לזהות מבחינה ארכאולוגית מתוארכים בערך ל-9,000 שנה. הבהלה לזהב בקלונדייק משנת 1896 הביאה לאזור למעלה מ-100,000 אנשים לבנים. עד אז, טרוצ'ק ליד דוסון סיטי היה מחנה הקיץ של קבוצת האן בראשות הצ'יף אייזק.
מועצת שבט הוקמה במוסהייד ומשטר הצ'יף המסורתי הוחלף בצ'יפים נבחרים. כלכלת חומרי הגלם של יוקון הציעה לתושבים מעט הזדמנויות תעסוקה, במיוחד מאז שהיא קרסה עם השפל הגדול. אורח החיים המסורתי שרר במשך זמן רב, אך היה צריך לנטוש אותו יותר ויותר עם הירידה החדה בשוק הפרוות בסביבות 1950. בידוד הקבוצות האומות הראשונות בשטח התחזק על ידי מדיניות בולטת של הפרדה גזעית, אך גם על ידי הזנחה עד הרבה לתוך שנות ה-60 של המאה ה-20. בתחילת שנות ה-60 עזבו אחרוני התושבים את מוסהייד, שם נפגשים שוב אתבסקים מאזור רחב בפרקי זמן קבועים מאז שנות ה-90.
מוסהייד הוכרז יחד עם שבעה אתרים נוספים הקשורים להיסטוריה של הילידים כאתר מורשת עולמית בשם טרונדק-קלונדייק במושב ה-45 של ועדת המורשת העולמית, שהתכנסה בריאד בערב הסעודית בין 10 ל-25 בספטמבר 2023.
מקור שם הכפר

הכפר, הנחל הזורם מדרום לו ואי בנהר היוקון קרויים "מוסהייד", מילולית באנגלית "עור של אייל קורא", על שם תוואי נוף בולט בקצה הצפוני של דוסון סיטי. מפולת סלעים ברוחב של 300 מטרים וגובה של 100 מטרים שיצרה צלקת אפורה בולטת בנוף הירוק. הילידים כינו את תוואי הנוף Ë`dhä Dä`dhë`cha, בשפת האן: "עור אייל קורא בלה תלוי", והמתיישבים הלבנים באזור תרגמו את השם לאנגלית בקיצור כ"עור של אייל קורא". עבור מחפשי הזהב הלבנים ששטו במורד הנהר יוקון היה תוואי הנוף הסימן שהגיעו לנהר הקלונדייק הנשפך ליוקון בדוסון סיטי.
גאוגרפיה ומצב עכשווי

אתר הכפר שוכן חמישה קילומטרים במורד הזרם מדוסון סיטי על הגדה המזרחית של הנהר יוקון גבוה מעל מישור ההצפה עם נוף רחב במעלה הנהר ובמורד הנהר. הקרקע כאן מתרוממת בשני שלבים. המדרגה התחתונה המסתיימת במדרון תלול והמדרגה העליונה בעלת השיפוע המתון כלפי פנים הארץ. מבנים היסטוריים כוללים את הכנסייה האנגליקנית סנט ברנבאס ואת בקתת הצ'יף אייזק. המדרגה הנמוכה שימשה כאזור עיבוד לדיג אלתית, יש בה סככות עישון לתליית וייבוש דגים. מדרום לכפר (במעלה הנהר), נמצא נחל מוסהייד, מקור למים מתוקים. מעבר לנחל זה ובסמוך לכפר נמצא האי מוסהייד, חלק מהאתר, ובו שרידים ארכאולוגיים הקשורים לדיג האלתית.
היסטוריה

במוסהייד, נמצאו שבבי אבן בני כ-8,000 שנה, וקרן אייל הצפון שנמצאה על האנקר קריק (Hunker Creek), יובל של הנהר קלונדייק (אנ'), היא בת כ-11,000 שנים. במוסהייד עצמה הארכאולוגים מצאו עדויות ארכאולוגיות להתיישבות באתר מלפני 9,000 שנים בערך. שם נמצא גם אובסידיאן, מה שמצביע על מסחר רחב יריעה, מכיוון שהוא לא נמצא באזור, אלא רק בדרום-מערב היוקון ובצפון קולומביה הבריטית, בהר אדזיזה (אנ'). בנוסף לציד, ניתן למצוא עדויות לדיג בשלב מוקדם של ההתיישבות.
ניתן לתעד את השימוש בנשק ציד חדש לכל המאוחר בשנת 600 לספירה: החץ והקשת החליפו בהדרגה את האטאלטל (אנ'). חידושים נוספים התבססו על תחילת הסחר בנחושת, מתכת שהגיעה מהנהרות קופר ווייט (אנ'). בני האן השתמש ברשתות ומלכודות דיג משוכללות במיוחד. קבוצה זו הורכבה מקבוצות מקומיות, ששתיים מהן היו מוכרות באלסקה בסביבות שנת 1900, וכן הקבוצה על הקלונדייק, הטרונדק ואצ'ין (אנ') של ימינו.
היסטוריה > המפגש עם הלבנים, הבהלה לזהב

המגע הידוע הראשון עם לבנים התרחש ב-5 באפריל 1847, למטרות מסחר ב"בית לפייר" (LaPierre's House), תחנת סחר שהוקמה על הנהר פורקיופיין (אנ'). "פורט יוקון" (Fort Yukon) הפך לעמדת הסחר העיקרית של האן ב-1869, אך הסחר נעשה קשה יותר כאשר נקבע הגבול בין אלסקה וקנדה ב-1867. צ'יף קאצה (Gah ts'at) דחף להקמת תחת הסחר של פורט ריליאנס, אך ב-1877 או בשנת 1878 התחנה ננטשה עקב פעולות איבה.
לאחר תגליות זהב קטנות יותר משנת 1872 ואילך, תגלית הזהב הגדולה הראשונה התגלתה ב-1886 על הנהר פורטימייל (אנ') (Ch'ëdäh Dëk). הטרונדק ואצ'ין סיפקו לעיירה החדשה של פורטי מייל מזון ופרוות. חלק מהטרונדק עבדו כסבלים, כסוורים של הספינות, או בסינון הזהב, אך מעטים מהאינדיאנים קיבלו זכויות לשטחים לכריית זהב.
בשנת 1892 הגיע הבישוף ויליאם קרפנטר בומפס (אנ') לצמיתות לאזור. בשנים 1899–1900 הוא התגורר במוסהייד. הבישוף בומפס דאג להקמת בית ספר ונוכחות של המשטרה הרכובה של צפון-מערב בפיקודו של צ'ארלס קונסטנטין (אנ'), שהחלה לפעול בשנת 1895. אחת ממטרותיו העיקריות הייתה הפרדה גזעית.
בשנת 1894, כאלף מחפשי זהב כבר חיו ביוקון, אבל עם הבהלה לזהב של קלונדייק משנת 1896, יותר מ-100,000 אנשים לבנים הגיעו לאזור. ישירות בצד הצפוני של הנהר מהכפר טרוצ'ק של בני הטרונדק ואצ'ין הייתה דוסון סיטי, ללא ספק עיירת כריית הזהב הגדולה ביותר עם לפעמים למעלה מ-40,000 תושבים.
עד הבהלה לזהב, טרוצ'ק היה מחנה הקיץ של הצ'יף אייזק, אשר קם והפך למנהיג הטרונדק ואצ'ין. יחד עם אייזק, גם סילאס נחשב לצ'יף.
היסטוריה > המעבר למוסהייד

על מנת להימנע מעימותים, האינדיאנים החלו לנהל משא ומתן עם נציגי הכנסייה והממשלה בסתיו 1896, כלומר עם הבישוף בומפס והמפקח קונסטנטין. בני ההאן עברו בתחילה מטרוצ'ק ל"שמורת המשטרה הרכובה" בצד השני של הנהר, אבל גם זה היה קרוב מדי לדוסון. באביב 1897 הם עברו כמה קילומטרים במורד הזרם אל מוסהייד. מה שהיה חשוב זה שהיו מים מתוקים מנחל, עצים פנויים, היו שבילים שאפשרו ציד ומכאן אפשר ללכוד אלתית בקלות. במקביל, הם יכלו למכור בשר למחפשי הזהב, אבל גם לעבוד על ספינות הקיטור, בחברות עצים או בנמל.
בין 1904 ל-1919 רשם הצ'יף ארבע תביעות לזכויות על קרקע, לא למטרת חיפוש זהב, אלא לאבטחת ההתיישבות סביב מוסהייד. משנת 1913 בנו בן השמונה למד בבית הספר בקארקרוס (אנ') יחד עם שבעה ילדי מוסהייד נוספים. בית ספר זה, בית הספר צ'וטלה (Choutla), נפתח בשנת 1911. הוא היה קיים עד תחילת שנות ה-60.
ב-15 בדצמבר 1911, הצ'יף אייזק אמר בראיון ב-Dawson Daily News: "כל קלונדייק שייך לעמי... מזמן כולו שלי. הגבעות כולן שלי, איילי הצפון כולם שלי, האיילים הקוראים כולם שלי, הארנבות כולן שלי, הזהב הכל שלי. גברים לבנים באים ולוקחים את כל הזהב שלי. קח מיליונים, קח עוד מאות חמישים מיליון, ותפיץ אותם בסיאטל. עכשיו אינדיאנים של מוסהייד רוצים את חג המולד. חיות הציד נעלמו. האדם הלבן הורג את כל האיילים הקוראים ואיילי הצפון ליד דוסון... לאינדיאנים בכל מקום יש שטחי ציד משלהם. עורות האיילים הקוראים צדים במעלה הקלונדייק, במעלה סיקסטימייל, במעלה טוונטימייל, אבל כל חיות הציד נעלמו. האדם הלבן הרג את כולם". הוא גם הביע את דעתו כי כריית זהב מקובלת, אך שחיטת החיות הציד לא.
סמכותו האישית של אייזק הוכחה בכל בוקר בכך שהיה הראשון שיצא מביתו, העיר את הכפר בקול רם ולאחר מכן הכריז היכן לצוד או לאן צריך השבט ללכת. בחג המולד 1902, כל כפרי הגיע לביתו של הצ'יף והחליף עמו מתנות.
אבל המשאבים התמעטו והציד דרש מאמץ גדול מתמיד ותקופות היעדרות ארוכות יותר. במקביל, ספינות קיטור וכבשנים גרמו לבירוא היערות סביב דוסון, ולכן אייזק ביקש להגן על אזור היער שממנו יוכל השבט שלו לספק את צורכיהם. ב-1907, באמצעות בנג'מין טוטי, הוא ביקש מהממשלה לגבי אזור יער בנחל מוסהייד. אולם עד סוף שנות ה-20 של המאה ה-20 הצטמצמה השמורה לטובת כורתי עצים, שכן האמינו שהעצים לא היו מועילים להאן.
בנג'מין טוטי, שבומפס גייס, עבד כמיסיונר במוסהייד עד 1926. בשנת 1908 נבנתה כנסיית סנט ברנבאס לזכרו של בומפאס. ג'ונתון ווד, יליד אמריקאי, עבד כקטכיסט. הכנסייה יזמה את מועדון הגברים מוסהייד ואת ארגון הנשים הבכירות. בשנת 1932, הוקם מה שמאמינים שהוא ארגון הצעירים האנגליקני היחיד בקנדה. מתקנים אלו שימשו בעיקר למעקב אחר אורח החיים וניקיון היישוב על ידי חבריו.
בסביבות שנת 1911 העסיקה המשטרה הרכובה את אחד מבני השבט כשוטר. השם הראשון שנרשם הוא הנרי הארפר. בשנת 1912 הושבע שוטר, שתפקידו היה למנוע מתושבי מוסהייד לבקר בדוסון סיטי בגלל מגפת חצבת. גם הצ'יף אייזק היה שוטר במספר הזדמנויות, אך לא נרשמו שמות אחרים מלבד זה של סם סמית'. הוא היה בכיר מבני הגוויצ'ין (אנ') מפורט מקפרסון (אנ') שחי במוסהייד עד מותו ב-1925.
השוטרים קיבלו כנראה הנחיות מהמועצה ומהזקנים. על השוטרים המיוחדים הוטלה המשימה לשמור על השקט במוסהייד, מה שהם הצליחו לעשות, על פי דו"ח המשטרה.
היסטוריה > מועצת הכפר הראשונה, מות אייזק, הצ'יפים של מוסהייד

במרץ 1921 בחרו אנשי מוסהייד מועצה ראשונה. אסיו הרפר קיבל את ראשות הוועדה בת שבעה חברים, הצ'יף אייזיק הפך לסגן יו"ר, כלומר יו"ר שני. המועצה ראתה בתפקידה לשמור על הכפר נקי, לטפל בחולים ובזקנים, לאכוף חינוך חובה, לפקח על היחסים בין גברים לנשים ולהטיל קנסות, לרבות על שימוש לרעה באלכוהול.
בישיבתה הראשונה אסרה המועצה על בנות צעירות לצאת עם לבנים ואסרה על מי שאינם אינדיאנים להיכנס לשמורה. ילדים צריכים ללכת לבית הספר ולהיות במיטה עד 21:00. כל האינדיאנים היו אמורים לעזוב את דוסון שעה קודם לכן, נשים אינן נוסעות לבד אפילו ב-7 בבוקר אלא אם כן הן היו מלוות באישה נשואה. גברים הורשו ללון בעיר רק אם הם מלווים בחבר.
גברים היו אחראים להביא עצים ומים למשפחותיהם, ושיתוף טבק לעיסה נאסר - כנראה כאמצעי מניעה נגד שחפת. בנוסף, נאסרו כלבים בבית. לבנים הורשו להגיע למוסהייד רק בחנויות. אולם, התערבויות עמוקות אלו נתקלו בהתנגדות, ולכן הוועדה ניסתה יותר ויותר להסתמך על שכנוע במקום ענישה. זה גם הפחית באופן דרסטי את ההתערבות בתהליכים פנימיים במשפחה. בסך הכל, סוכן האינדיאנים מעם קנדה הוקסלי ראה במועצה של מוסהייד ניסוי, אך התנגד להצעות מהבירה לתת למוסד זה קביעות.
הצ'יף אייזק נפטר משפעת ב-9 באפריל 1932, בגיל 73. גופתו הובלה על עגלה על ידי שני סוסים על פני הקרח מדוסון למוסהייד; כל האינדיאנים באזור ורבים מתושבי דוסון השתתפו בהלוויה.
ג'יימס או ג'ימי ווד, בוגר בית הספר צ'וטלה בקארקרוס, קיבל את תפקיד הצ'יף בסביבות 1940. הוא הפך לקטכיסט אנגליקני, עוזר מורה במוסהייד והוא שירת בפטרול מקומי במהלך מלחמת העולם השנייה; לאחר מכן תמך בתוכנית לבניית בתים. לאחר עשר שנות מחלה, הצ'יף נפטר משחפת בשנת 1956. הצ'יף השני היה האפי ג'ק לסקי.
אחריו הגיע הצ'יף ג'ונאס, אבל הוא כבר היה בן 78. הוא היה האחרון מבין מה שנקרא הצ'יפים של מוסהייד. בשנת 1961 נותרו במוסהייד רק שבע משפחות, ארבע מהן היו האן, שתיים של גוויצ'ין של הנהר פיל ואחת בעלת מורשת מעורבת.
היסטוריה > התפתחות כלכלית

הציד המשיך לספק הזדמנויות מחייה סביב דוסון. בשנת 1904 נזקקה העיר לכ-2,300 איילי צפון ו-600 איילים לאוכלוסייה של 9,000. אבל בשנת 1921, לאינדיאנים היו רק 7 מתוך 53 רישיונות ציד, והם חיו באזור מאיו. אף על פי שרוב האינדיאנים לא רכשו רישיונות ונטו למכור לבעלי אינטרסים בודדים, המספרים מראים שהתחרות הלבנה הייתה חזקה.
השפל הגדול גרם לכך שאת המשרות הבודדות באוניות המשוטה ששטו על היוקון ויובליו, קיבלו כעת רק לבנים. בנוסף, האבטלה ההמונית דחפה קנדים אירופאים רבים לציד, כך שהם הפכו תחרותיים עוד יותר מול האינדיאנים, ובמקביל קרס שוק הפרוות. במקביל, עדרי איילי הצפון ניצודו יתר על המידה, במיוחד באלסקה. בשנת 1920, עדיין כלל עדר הפורטימייל כ-568,000 פרטים; ב-1953 נותרו רק 50,000 פרטים. כבר בשנות ה-40 של המאה ה-20, אוכלוסיית חיות הציד ירדה כל כך עד שנאסר ציד סביב דוסון. המצב על המזחים ובתעשיית העץ היה דומה לזה שבתנועת הספנות. בנוסף, מכרות הזהב האחרונים נסגרו ולבנים רבים עזבו את השטח. רק כ-2,700 לבנים נותרו בשטח.
ב-1957 נסגר בית הספר במוסהייד, מה שגרם לתושבים האחרונים לעבור לדוסון כעבור כמה שנים. הכומר מרטין היה תושב הקבע האחרון שעזב את המקום ב-1962.
היסטוריה > המפגשים במוסהייד

בשנות ה-70 חלה התעוררות של חגיגות פוטלאץ' (אנ'), שנאסרו זה מכבר. מפגש מוסהייד הראשון התקיים ב-1993, ואחריו מפגש שני ב-1994. מאז, מתקיים מפגש מוסהייד כל שנתיים. מאות מבקרים מאלסקה, יוקון והטריטוריות הצפון-מערביות משתתפים בחגיגה בת ארבעת הימים. בשנת 1998 נחגגה במקום קבלת הסכם השימוש בקרקע וחולקו מתנות ששמרו על זיכרון 50 שנות יישוב.
היסטוריה > אתר מורשת עולמית

ההשפעה של הבהלה לזהב על שימוש הקרקע המסורתי, דפוסי ההתיישבות והכלכלה של האומה הראשונה של טרונדק ואצ'ין והזיכרון של הסבל, הנישול והדחיקה לשוליים של האוכלוסייה הילידית נחשבת ראויה להגנה על ידי אונסק"ו. לכן, בשנת 2023, במהלך המושב ה-45 של ועדת המורשת העולמית, הכריז אונסק"ו על שטח של כ-140 דונם כאן, כמו גם שבעה אזורים נוספים הקשורים להיסטוריה של טרונדק ואצ'ין והבהלה לזהב (פורט ריליאנס, צ'דאהדק (פורטי מייל), צ'דאהדק טתאן קט (בית הקברות Dënezhu), פורט קודאהי ופורט קונסטנטין, טרוצ'ק, דוסון סיטי וטתה זראי קקיט (העיר השחורה)) בשטח כולל של כ-3,350 דונם כאתר מורשת עולמית בשם טרונדק-קלונדייק .
לקריאה נוספת

Chief Isaac, Trondek Heritage (PDF, 588 kB)
Chris Clarke und K'änächá Group, Sharon Moore (editor): Tr'ëhuhch'in näwtr'udäh'¸a = finding our way home, Dawson City, Yukon: Tr'ondëk Hwëch'in Publ., ca. 2009, ISBN 9780968886830
Ken S. Coates: Best Left as Indians. Native-White Relations in the Yukon Territory, 1840-1973, Montreal, Kingston: McGill-Queen's University Press 1991, Paperback 1993.
Helene Dobrowolsky: Hammerstones: A History of the Tr'ondek Hwech'in, Tr'ondek Hwech'in Han Nation 2003
Helene Dobrowolsky: Tr'ondëk Hwëch'in (First Nation) Yukon Territory. Forty Mile Historic Site: bibliography: archival sources for Forty Mile, Fort Constantine and Fort Cudahy Historic Site / compiled for Tr'ondëk Hwëch'in, Whitehorse: Yukon Government, Heritage Resources Unit 2002
Innovative Buildings. Homes for the Tr'ondëk Hwëch'in Hän. FlexHousingTM in Dawson City
Craig Mishler, William E. Simeone: Han, People of the River: Hän Hwëch'in: An Ethnography and Ethnohistory, University of Alaska Press 2004, ISBN 1-889963-41-0
Cornelius Osgood: The Han Indians: A Compilation of Ethnographic & Historical Data on the Alaska-Yukon Boundary Area, Yale University Publications in Anthropology 1971 – Osgood attempts to portray Han culture around 1850, i.e. at the time of the first direct contact with Europeans.
Adney Tappan: The Klondike Stampede, University of British Columbia 1994, ISBN 978-0-7748-0490-5
הערות שוליים

↑  This and the following according to Tr'ondëk Hwëch'in Interpretive Manual, section Chief Isaac
1 2  Tr’ondëk-Klondike
1 2 3  Tr’ondëk-Klondike – Nomination Text UNESCO site
↑  Helene Dobrowolsky/TJ Hammer: Tr'ochëk - The Archeology and History of a Hän Fish Camp, 2001
| Flag of Canada סמל אונסק"ו אתרי מורשת עולמית בקנדה |
| --- | --- | --- |
| הפארקים בהרי הרוקי הקנדיים | באנף, ג'ספר, קוטניי, יוהו (פצלי ברג'ס), האמבר, הפארק הפרובינציאלי הר אסיניבוין והפארק הפרובינציאלי הר רובסון |  |
| בשיתוף עם ארצות הברית | קלואן, הפארק הלאומי ראנגל-סנט אליאס, הפארק הלאומי גליישר ביי, טאטשנשיני-אלסק • פארק השלום הבין-לאומי ווטרטון-גליישר |  |
| פארקים לאומיים ופרובינציאליים | דינוזאור • גרוס מורן • מיגואשה • נאהאני • ווד באפלו • מיסטייקן פוינט • רייטינג-און-סטון/אייסינאיפי |  |
| אתרי טבע | צוקי מאובני ג'וגינס • אנטיקוסטי |  |
| אתרי תרבות | ל'אנס או מדוז • המרכז ההיסטורי בקוויבק סיטי • הד סמאשד אין • לוננבורג • תעלת רידו • נינסטינטס • גראן פרה • תחנת ציידי הלווייתנים הבאסקים ברד ביי • טרונדק-קלונדייק (פורט ריליאנס, דוסון סיטי, פורטי מייל, טרוצ'ק, מוסהייד) |  |
| אתרים מעורבים | פימצ'יואין אקי |  |
עיירת כורי זהב בקלונדייק
ממלכת לואנג פרבאנג

| --- | --- |


 
 ממלכת לואנג פרבאנג ושכנותיה במאה ה-18
 ממשל
 שפה נפוצה:  לאית 
 היסטוריה
 תאריכי הקמה:  1707 
 תאריכי פירוק:  3 באוקטובר 1893 
 ישות קודמת:  ממלכת לאן שאנג
 ישות יורשת:   1893:הפרוטקטורט הצרפתי על לאוס    1947:ממלכת לאוס
 
ממלכת לואנג פרבאנג הייתה ממלכה שהתקיימה בשטחי לאוס של ימינו, ומאוחר יותר הפכה לחלק מהפרוטקטורט הצרפתי על לאוס.
היסטוריה

הממלכה הוקמה בשנת 1707 כתוצאה מפיצול ממלכת לאן שאנג. כשהממלכה התפצלה, הפכה מואנג פואן למדינת חסות של לואנג פראבנג. עם השנים המלוכה נחלשה עוד יותר, ונאלצה להפוך לווסאלית פעמים שונות למלוכה הבורמזית והסיאמית. קונסוליה צרפתית הוקמה בבירה לואנג פרבאנג ב-1885. הממלכה הייתה בתקופה זו וסאל סיאמי, שחששה מתוכניות צרפתיות לספח את לואנג פראבנג. נחתם הסכם ב-7 במאי 1886 בין סיאם לצרפת המכיר בשליטה הסיאמית על לואנג פראבנג וממלכות לאו השכנות.  צרפת שלחה משלחות באזור, בחיפוש אחר אפשרות להקים בו שטח צרפתי. מתקפה הרסנית במיוחד במהלך מלחמות האו על ידי צבא הדגל השחור הסיני ב-1887, גרמה למלך און קאם לבקש הגנה צרפתית. זה התקבל ונחתם ב-27 במרץ 1889, למרות המחאה הסיאמית.
צרפת וסיאם יצאו למלחמה ב-1893, שהגיעה לשיאה בתקרית פקנאם כאשר צרפת, בניגוד להבטחות שנתנה לבריטניה הגדולה, נכנסה לבנגקוק עם ספינות מלחמה. סיאם נאלצה לקבל את האולטימטום הצרפתי, לוותר על האדמות שממזרח למקונג כולל האיים שלו. הפרוטקטורט הצרפתי של לאוס הוקם רשמית, כאשר הבירה המנהלית הועברה מלואנג פרבאנג לויינטיאן. עם זאת, לואנג פראבנג נותרה מקום מושבה של משפחת המלוכה, שכוחה הצטמצם לדמויות סמליות בעוד שהשלטון בפועל הועבר לידי פקידים צרפתיים כולל סגן הקונסול והנציב הכללי.  בינואר 1896, צרפת ובריטניה חתמו על הסכם המכיר בגבול בין לאוס הצרפתית לבורמה הבריטית. תחת הגנת צרפת, ממלכת לואנג פראבנג הפכה לממלכה העיקרית של לאוס הצרפתית. ב-11 במאי 1947 אורגנו מחדש ממלכות לואנג פראבנג, ויינטיאן וצ'מפאסק לממלכת לאוס, כאשר מלך לואנג פראבנג, סיסבאנג וונג, הפך למלך לאוס. בשנת 1954 קיבלה ממלכת לאוס עצמאות מלאה מצרפת.
נציגי ממלכת לואנג פרבאנג בבייג'ינג בשנת 1761.
פקיד בית המלוכה לואנג פרבאנג
אזרחי לואנג פרבאנג
מלכי לואנג פרבאנג

קיצראט (1707–1713)
אונג קאם (1713–1723)
תאו אנג (אינתאסון) (1723–1749)
אינתאוונג (1749)
אינתאפום (1749)
סוטיקה-קואומנה (1749–1768) (וסאל בורמזי, 1765–1768)
סוריניאבונג השני (1768–1788) (וסאל בורמזי, 1768–1788)
כיבוש סיאמי (1791–1792)
אנורוטה (1792–1819)
Manthaturath (1819–1837) (עוצר עבור אנורוטה מ-1817 עד 31 בדצמבר 1819; חי כנזיר בבנגקוק מ-1825 עד 1826, והשאיר את לואנג פרה באנג לניהול על ידי פקידים תאילנדים)
אונקאו (1837–1838)
סוקה-סום (1838 – 23 בספטמבר 1850)
צ'נתאראת (23 בספטמבר 1850 – 1 באוקטובר 1868)
און קאם (1 באוקטובר 1868 – 15 בדצמבר 1895) (זכרין היה העוצר שלו מאפריל 1888 עד 15 בדצמבר 1895)
זכרין (15 בדצמבר 1895 - 25 במרץ 1904) (במדינת החסות הצרפתית)
סיסבאנג וונג (26 במרץ 1904 – 20 באוקטובר 1945‏/27 באוגוסט 1946) (במדינת החסות הצרפתית)
הערות שוליים

↑  Carine Hahn, Le Laos, Karthala, 1999, pp. 60–64
↑  Carine Hahn, Le Laos, Karthala, 1999, pp. 66–67
↑  Carine Hahn, Le Laos, Karthala, 1999, pp. 67–68
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007567778405171  LCCN: n91079012  VIAF: 143204462   WorldCat (עם VIAF): 143204462
מתיאס דה לוס סנטוס (קשר)

מרקוס מתיאס דה לוס סנטוס מוראלס (בספרדית: Marcos Matías de los Santos Morales; נולד ב-28 בספטמבר 1998) הוא כדורגלן אורוגוואי המשחק בעמדת הקשר בדפורטיבו מלדונדו.
קריירה

דה לוס סנטוס שיחק במחלקת הנוער של פניארול, וב-7 ביוני 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת, בניצחון 3–1 על דפנסור ספורטינג.
ב-17 באוקטובר 2019 כבש צמד בתיקו 3–3 עם ראסינג קלוב. בשנת 2020 שיחק עם הקבוצה בגביע הליברטדורס.
באפריל 2021 הושאל לדפורטיבו מלדונדו, גם היא מליגת העל האורוגוואית, עד לתום העונה.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה ב-16 במאי 2021, בהפסד 2–4 לליברפול.
הערות שוליים

↑  "De estreno: Matías de los Santos y Ezequiel Busquets debutaron en Primera". peñarol.org (בספרדית). נבדק ב-16 ביוני 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Racing vs. Peñarol – 17 October 2019 – Soccerway". int.soccerway.com. נבדק ב-16 ביוני 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Deportivo Maldonado anunció la incorporación de Matías de los Santos". ovaciondigital.com.uy (בספרדית). 23 באפריל 2021. נבדק ב-16 ביוני 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Deportivo Maldonado vs. Liverpool – 16 May 2021 – Soccerway". int.soccerway.com. נבדק ב-16 ביוני 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מירצ'ה אקסנטה

מירצ'ה יונוץ אקסנטה (ברומנית: Mircea Ionuţ Axente; ‏נולד ב־14 במרץ 1987) הוא כדורגלן עבר רומני ששיחק בעמדת החלוץ.
קריירה

אקסנטה התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של LPS גאלאץ. בגיל 18 חתם בפוליטכניקה טימישוארה. לאחר שלא מצא את מקומו בין השנים 2007–2010 הושאל לקבוצות כמו: שקולאר רשיצ'ה, אקדמיקה צלינצני, גלוריה בוזאו ואוצלול גאלאץ. בעונת 2010/2011 חזר לטימישוארה ועד מהרה הפך לשחקן הרכב. ב-29 ביולי 2011 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון בניצחון 1-2 נגד מייפה שהיה גם משחק הבכורה שלו במסגרת אירופית. 3 ימים לאחר מכן הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון במסגרת הליגה, אך בתום העונה ירדה טימישוארה לליגת המשנה. בליגת המשנה אקסנטה כבש 8 שערים והיה שותף לחזרה של המועדון לליגת העל.
בתום העונה סיים את חוזהו וחתם בדינמו בוקרשט. בבוקרשט לא השתלב ואף על פי שפתח את עונת 2013/2014 במועדון, לקראת סיום מועד חלון העברות האחרון הוא חתם בויטורול קונסטנצה. בקיץ 2014 עזב לראשונה את רומניה וחתם בארמיס ארדיפו אך עזב לאחר חודשים בודדים במועדון וחתם בטרגו מורש.
ב-3 בפברואר 2016 חתם במכבי נתניה מליגת העל. הוא שוחרר, שלושה מחזורים לפני סיום העונה, לאחר שהופיע בתשעה משחקים ולא כבש שער. בקיץ 2016 חתם בגז מתאן מדיאש. ב-26 בינואר 2017 חתם באל-פאייסלי הסעודית. ב-7 בינואר 2018 חתם בבוטושאן.
בקיץ 2018 אקסנטה הצטרף לדינמו בוקרשט, ובינואר 2019 חתם באוניברסיטטה קלוז'.
בקיץ 2019 אקסנטה חתם בפולי טימישוארה.
תארים

הליגה הרומנית השנייה: 2011/2012
הסופר קאפ הקפריסאי: 2014
הסופר קאפ הרומני: 2015
מרק גרגיר הנחלים

| --- | --- |
מרק גרגר נחלים פשוט
מרק גרגר נחלים פשוט
 
 מאכלים
 מרכיבים עיקריים:  גרגיר הנחלים 
 
מרק גרגיר הנחלים (באנגלית: Watercress soup) הוא מרק שמכינים אותו באמצעות גרגיר הנחלים וירקות עלים כמרכיב עיקרי.
מאפיינים

ניתן להכין את מרק גרגיר הנחלים כמרק שמנת או כמרק על בסיס ציר ירקות או ציר עוף. מרכיבים נוספים המשמשים להכנה יכולים לכלול ירקות כגון תפוחי אדמה, כרישה, תרד, סלרי ולפת, גבינה, חמאה, מיץ לימון, מלח בישול ופלפל שחור. ניתן להכין את מרק גרגיר הנחלים כמרק מחית על ידי ערבוב החומרים במעבד מזון. ניתן להגיש חם או קר וניתן לעטר אותו בקרם פרש, פרמזן מגוררת, שמן זית שמטופטף וגם עם עלי גרגיר הנחלים.
גלריה

מרק גרגיר נחלים ותרד
מרק תפוחי אדמה וגרגר נחלים עם גבינה מגוררת, עגבנייה ואפונה
מרק גרגיר הנחלים ביתי
מרק גרגיר הנחלים
ראו גם

מרק תרד
מרק ירקות
מריה ביאטריצ'ה, נסיכת סבויה

מריה ביאטריצ'ה, נסיכת סבויה (באיטלקית: Maria Beatrice di Savoia;‏ 6 בדצמבר 1792 – 15 בספטמבר 1840), הייתה בתו של ויטוריו אמנואלה הראשון, מלך סרדיניה, ואשתו של פרנץ הרביעי, דוכס מודנה.