stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרב איי סנטה קרוז
הערות שוליים

1 2 3 4  Horan
↑  Combat Narrative, עמ' 67
↑  Prados, עמ' 122
↑  Combat Narrative, עמ' 34
↑  Shaw, עמ' 39
↑  טולנד, עמ' 309
↑  Combat Narrative, עמ' 44
↑  Combat Narrative, עמ' 57–58
↑  Prados, עמ' 145
↑  טולנד, עמ' 313
↑  Hough, עמ' 339
| קרב גוודלקנל |
| --- | --- | --- |
| קרבות קרקעיים | טולאגי • גוודלקנל • טנרו • רכס אדסון • הקרבות במטניקאו • שדה הנדרסון • מתקפת המטניקאו • קולי פוינט • הסיור של קרלסון • הר אוסטן  |  |
| קרבות ימיים | סאבו • איי שלמה המזרחיים • כף אספרנס • איי סנטה קרוז • הימי על גוודלקנל • טספרונגה • קה • רנל |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007597612405171  LCCN: sh2012004469 
נושאת המטוסים ואספ לאחר שנפגעה מטורפדו
מטוס קרב F4F ויילדקט ממריא מסיפון האנטרפרייז
מפת תנועת הכוחות. הכוה היפני מסומן באדום וכוח בעלות הברית מסומן בשחור
מטוסי A6M זירו ממריאים מנושאת המטוסים שוקאקו
הסיירת צ'יקומה תחת התקפה. הנקודה הלבנה במרכז הספינה מסמנת את מקום פגיעת הפצצה.
מפציץ צלילה פגוע צולל לכיוון הורנט בשעה 09:14
המפציץ מתרסק לתוך נושאת המטוסים
מפציץ יפני צולל אל הים, בעוד אנטרפרייז מעלה עשן
נושאת המטוסים הורנט, פגועה ונוטה, מספר שעות לפני שקיעתה
קרב ברזינה

קרב ברזינה (ברוסית: Сражение на Березине, בצרפתית: Bataille de la Bérézina) נערך בין 26 ל-29 בנובמבר 1812, במסגרת מלחמת רוסיה–צרפת. במהלך הקרב נכשל הצבא הרוסי בנסיונותיו לכתר את שרידי הגרנד ארמה, בפיקוד נפוליאון בונפרטה, בגדה המזרחית של  נהר ברזינה ולהשמיד אותו. צבאו של נפוליאון הצליח לצלוח את הנהר ולהמשיך בנסיגתו ממוסקבה לכיוון דוכסות ורשה, אך ספג אבדות כבדות מאוד במהלך הקרב, וכוחו נחלש באופן משמעותי.
רקע

פלישת נפוליאון בראש צבאו אל האימפריה הרוסית הייתה אמנם הפתעה לפיקוד הרוסי העליון, כולל הצאר, אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה, שעבר תהפוכות נפש בשומעו על הפלישה, אבל הקדימה אותה תקופה של התקררות ביחסי צרפת–רוסיה. הממשל הרוסי חשש מניסיון התפשטות של דוכסות ורשה (מדינת חסות צרפתית) אל אבל השטחים הרוסים שסופחו מידי האיחוד הפולני-ליטאי במהלך חלוקת פולין והעביר כוחות אל עבר הגבול. יתרה בזאת, "המערכת היבשתית" שהקים משטר נפוליאון, שהיוותה סגר כלכלי בין אירופה היבשתית לאימפריה הבריטית, פגע קשות בכלכלתה של רוסיה, מה שהביא אותה לצאת מהמעורבות במערכת הכלכלית.
ב-24 ביוני 1812 חצו 437,000 חיילים צרפתים בפיקודו של נפוליאון את נהר ניימן לתוך שטחה של האימפריה הרוסית. ההנהגה הרוסית הצבאית לא הצליחה להגיע להסכמה בנוגע לאסטרטגיית הפעילות נגד הכוחות הצרפתים המתקדמים ועם התקדמותם של האחרונים נסוגו הרוסים מזרחה. לאחר כניעת וילנה ללא קרב היה יכול נפוליאון להתקדם לעבר סנקט פטרבורג, בירת האימפריה הרוסית ומושב הצאר, או למוסקבה, "רומא השלישית" בכינוייה והבירה המסורתית של האימפריה הרוסית, נפוליאון בחר באפשרות השנייה.
לפני שיכל לייצב את החזית ולצאת באסטרטגיית פעולה, היה על הגנרליסימו מיכאיל קוטוזוב להתמודד נגד הצרפתים שהיו על זנבם של הרוסים הנסוגים במהלך קרב בורודינו. נפוליאון נודע בכך שלא הפגין טקטיקת לוחמה גאונית במהלך הקרב והכוחות הצרפתים יצאו בסדרת התקפות חזיתיות שפירקו את קו החזית הרוסית אך במחיר של אבדות קשות. לאחר הקרב הציתו הכוחות הרוסים את מוסקבה באש והוכיחו את טעותו של נפוליאון שכן האצילים הרוסים קיבלו את פטרבורג בתור בירתם החדשה. עקב האבדות הקשות, התחזקות הצבא הרוסי ותחילת הכפור של החורף הרוסי, היה על צבאו של נפוליאון לסגת מערבה לעבר דוכסות ורשה בהבינו כי המערכה אבודה, לפחות לעת עתה.
הנסיגה לברזינה

במהלך נסיגתו הארוכה מערבה בתנאי מזג אוויר קשים, היה הצבא הצרפתי חשוף להתקפות מידי הצבא הרוסי ולפשיטות של הפרשים הקוזקים שלו, וכוחו נחלש מאוד. תוכנית הפיקוד הרוסי הייתה להקדים את הצבא הצרפתי הנסוג, לתפוס את הגדה המערבית של נהר ברזינה, ולאחר מכן לכתר ולהשמיד את צבאו של נפוליאון בגדה המזרחית של הנהר. הוא ריכז באזור זה כ-64,000 חיילים, במסגרת שני צבאות תחת פיקוד פאבל צ'יצ'אגוב (34,000 חיילים) ולואיס אדולף-פטר, נסיך ויטגנשטיין (30,000 חיילים), ששניהם פעלו תחת הפיקוד העליון של מיכאיל קוטוזוב. הצבא הצרפתי הנסוג, שתוגבר על ידי כוח, שהושאר באזור ברזינה במהלך התקדמותו לכיוון מוסקבה בקיץ 1812, היה כמעט שווה בעוצמתו לצבא הרוסי.
הנסיגה לברזינה > חיפוש מעבר הנהר

הגנרל הפולני יאן הנריק דומברובסקי השיג שליטה על גשר למעבר הכוחות הצרפתים מעל הנהר בבוריסוב, אך כוחותיו של צ'יצ'אגוב נעו במהירות לעבר הגשר ומספרם העדיף אילץ את דמברובסקי לסגת. כאשר הקורפוס הצרפתי השני הגיע לתקוף כדי לכבוש מחדש את הגשר, הרוסים חזרו לגדה המערבית והרסו את הגשר. כשהבין את המציאות הבולטת של המצב, הורה נפוליאון לשרוף את הניירות שלו (מכתבים, רישומים וצווי ממשלה) כדי למנוע את נפילתם לידיים רוסיות. הגנרל הצרפתי קורבינו גילה מעבר לנהר בסטיאנקה מצפון לבוריסוב.
האדמירל הרוסי צ'יצ'אגוב, שתפס את הגשר בבוריסוב מדומברובסקי, קרא לכוחותיו להתפרש לאורך הצד הנגדי של הנהר. הצעד הראשון עבור הצרפתים היה להסיח את הדעת של הרוסים כדי שיוכלו לבנות את הגשרים ולעבור מעבר ללא יותר מדי קושי. ב-25 בנובמבר, קבוצה גדולה של חיילים צרפתים מהארמייה השנייה עברו דרומית לבוריסוב וניסו ליצור רעש רב כדי לשכנע את הרוסים שהמאמץ העיקרי של פעילות הצרפתים יתרחש מדרום. קצינים צרפתים הביאו בכוונה גם איכרים רוסים לחקירה אודות המעברים דרומה ואז שחררו אותם, וכמה איכרים דיווחו כדין לחיילים הרוסים על הראיונות. לא עבר זמן רב ורבים מכוחותיו של צ'יצ'אגוב החלו לנוע דרומה.
הצרפתים שצפו בתנועות אלה היו מרוממים ברוחם, וקורבינו חצה במהירות את הנהר בסטיאנקה והכניע את הכוח המשני של צ'יצ'אגוב שנותר להגן באותו קטע של הנהר. הצרפתים החלו במהרה בהקמת גשר חדש בעבר הצפוני בשביל מעבר הכוחות הצרפתים הגדולים. בשעה אחת אחר הצהריים ב-26 לחודש, גשר ראשון הושלם. הגנרלים אודינות, דומברובסקי ודומרק חצו את הנהר והקימו כוח גיבוי בגדת הנהר המערבית. כעבור שעתיים, הגשר השני הושלם והחלה העברת ארטילריה דרכו לגדה המערבית. בערב 26 בנובמבר אחד מהגשרים נשבר וחיילים צרפתים רבים נפלו למי הנהר. עד 27 לחודש הרוסים הבינו מה קורה, וצ'יצ'אגוב תקף בצד המערבי של הנהר, אך אודינות הצליח לבלות את התקפות חיל הרגלים שלו. במקביל, הגנרל הרוסי ויטגנשטיין ו-30,000 אנשיו תקפו בצד המזרחי של הנהר, אך כוחותיו של קלוד ויקטור-פרין הצליחו לבלום את ההתקפה הרוסית. לאורך כל אחד מהימים הללו המשיך מעבר הצבא וחלק וחציית הגשר במהירות האפשרית.
ב-28 לחודש אחת מהדיוויזיות של קלוד ויקטור-פרין, תחת פיקודו של הגנרל פרטונו, הקימה מערך בלימה מפני התקרבות רוסית והסדירה את החזית בבוריסוב. פרטונו קיבל הוראה לנוע חזרה למעבר בסטיאנקה כדי להגן על מעבר הכוחות, אך הוא עוכב מסיבות לא ידועות. כאשר כוחותיו החלו סוף סוף בצעדתם, הם היו בסכנת ניתוק מהצבא הראשי על ידי הכוחות של ויטגנשטיין. כוחותיו של פרטונו נסעו בדרך הלא נכונה בצומת לא מסומנת, ובסופו של דבר הצעיד את כוחותיו לעבר מוצב הרוסים. כשהתחיל להבין שהוא בדרך הלא נכונה, הוא הורה על עצירת כוחותיו והמשיך עם הצוות שלו בניסיון להבין את מיקומם. כוח פרשים רוסי הופיע לפתע ולקח את כולם בשבי. כשנעמדו בפני חוסר התקווה של המצב, שרידי הדיוויזיה נכנעו.
הנסיגה לברזינה > ההתייצבות הצרפתית

בגלל אובדן הכוחות בחיל ויקטור-פרין, האחרון החל להתקשות לעצור את ההתקפה הרוסית המתמשכת, במיוחד באגף השמאלי של המערך הצרפתי. המצב החמיר עד כדי כך שנפוליאון הורה על בריגדה שלמה, בריגדת באדן, לעבור שוב את הגשר, הפעם חזרה מזרחה כדי לתמוך בוויקטור. מהצד השני, ההתקפה הגדולה של צ'יצ'אגוב דחפה את כוחותיו של אודינות בהתמדה, אך הוא הצליח לגייס את מורל אנשיו ולהחזיק בקו אש יציב. מרשל אודינות נפצע קשה זמן קצר לאחר מכן, אך מרשל מישל נה היה בקרבת מקום ומיד קיבל את הפיקוד והמשיך להחזיק בקו. בגדה המזרחית, ויקטור-פרין המשיך להידחק לאחור עד שנפוליאון הורה על הצבתה של סוללת תותחים מסיבית בגדה המערבית כדי לכוון את הרוסים בגדה המזרחית לשחרר את האגף השמאלי של ויקטור. פעולה זאת ניפצה את תנופת ההתקפה הרוסית, והכוחות האחרונים נדחקו לאחור, אל עבר דרום-מזרח. הרוסים הפסיקו את פועלם ההתקפי, ולא יצאו עוד בפשיטות נוספות על הצרפתים בהמשך היום, במקום זאת העדיפו לחדש את ההתקפה למחרת בבוקר.
לאורך כל הלילה חצה שאר הצבא הצרפתי את הנהר, כאשר הכוחות האחרונים עברו עם שחר ב-29 לחודש. באי רצון, הורה אבלה, מפקד כוחות המהנדסים הצרפתים, על צריבת הגשרים כדי למנוע מהרוסים לרדוף אחרי הכוחות הצרפתים. הקרב על ברזינה הייתה הצלחה אסטרטגית עבור הצרפתים שכן הם התחמקו בהצלחה מניסיון האיגוף הרוסי ושימרו לפחות חלק מכוחות צבאם. מתוך ארבע מאות מהנדסים, רק 40 נותרו בחיים לאחר הקרב, שפגע קשות בכוחות הצרפתים. אף על פי כן, הביצועים וההקרבה יוצאי הדופן של רבים כל כך בצבא הצרפתי אפשרו לו להמשיך להתקיים ולבנות כוחות מחודשים בחודשים הקרובים שבאו.
ראו גם

קרב בורודינו
מלחמת רוסיה–צרפת (1812)
מיכאיל קוטוזוב
הערות שוליים

↑  סטיבן אינגלנד, נפוליאון: חיים פוליטיים, ספריית מעריב: עמוד 456, 2003
↑  סטיבן אינגלנד, נפוליאון: חיים פוליטיים, ספריית מעריב: עמוד 458, 2003
| קרבות במלחמות הנפוליאוניות (מחולקים לפי הקואליציות האנטי-צרפתיות) |
| --- | --- | --- |
| ראשונה | קרב ורדן • קרב ואלמי • קרב ז'מפ • המלחמה בוואנדה • קרב נירווינדן • קרב פלרוס • קרב ההר השחור • קרב כף סנט וינסנט |  |
| שנייה | קרב הפירמידות • קרב הנילוס • קרבות בארץ ישראל • קרבות איטליה • הקרב על שטוקכך • קרב קופנהגן • קרב הוהנלידן • קרב מרנגו |  |
| שלישית | גרנד ארמה • קרב כף פיניסטרה • מערכת אולם • קרב טרפלגר • קרב אולם • קרב דורנשטיין • קרב אוסטרליץ |  |
| רביעית | קרב ינה-אאורשטדט • מרד פולין הגדולה • קרב אילאו • המצור על דנציג • קרב היילסברג • קרב פרידלנד • קרב קופנהגן |  |
| חמישית | קרב אבנסברג • קרב לנדסהוט • קרב אקמיהל • קרב אספרן-אסלינג • קרב וגראם |  |
| שישית | קרב סלמנקה • הפלישה לרוסיה • (קרב סמולנסק • קרב בורודינו • קרב ברזינה) • המערכה בגרמניה • (קרב ליצן • קרב באוצן • קרב דרזדן • קרב לייפציג) • קרב ויטוריה • מערכת ששת הימים • קרב פריז |  |
| שביעית | קרב קאטר ברה • קרב ליגני • קרב ווטרלו |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007546792905171  BnF: cb13506952m (data)  GND: 4560842-8  HDS: 008918  LCCN: sh2002006162  SUDOC: 050221477
רוברט שטראוס

| --- | --- |
רוברט ש' שטראוס
 לידה:  19 באוקטובר 1918 Lockhart, ארצות הברית 
 פטירה:  19 במרץ 2014 (בגיל 95) וושינגטון די. סי., ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  בית הספר למשפט של אוניברסיטת טקסס 
 תקופת כהונה:  ? – 19 במרץ 2014 
 תקופת הפעילות:  ? – 19 במרץ 2014 
 תפקידים בולטים:  United States Ambassador to the Soviet Union 
 פרסים והוקרה:  מדליית החירות הנשיאותית (16 בינואר 1981)  פרס ראול ולנברג 
 
רוברט שוורץ שטראוס (באנגלית: Robert Schwarz Strauss;‏ 19 באוקטובר 1918 – 19 במרץ 2014) היה עורך דין, פוליטיקאי ודיפלומט יהודי-אמריקאי, אשר כיהן כשגריר הראשון של ארצות הברית בפרדציה הרוסית.
נולד בטקסס בשנת 1918 להורים ממוצא יהודי-גרמני. למד משפטים באוניברסיטת טקסס באוסטין, ובמהלך מלחמת העולם השנייה שירת ב- FBI.
בשנת 1945 פתח בדאלאס משרד עורכי דין (Akin Gump Strauss Hauer & Feld), שלימים נעשה למשרד המעסיק מאות עורכי דין ברחבי ארצות הברית.
בשנות החמישים עסק בגיוס תרומות למפלגה הדמוקרטית, וסייע לבחירתו של מושל טקסס ג'ון קונלי. בכך, נעשה מקורב ללינדון ג'ונסון, והלה נעזר בו בהיותו נשיא ארצות הברית כיועץ מדיני לעניין מלחמת וייטנאם.
בין השנים 1972 ו- 1977 שימש כיושב ראש הוועדה הדמוקרטית הלאומית (DNC), ובשנת 1977 מונה על ידי נשיא ארצות הברית ג'ימי קרטר לנציב הסחר של ארצות הברית (USTR), במסגרתו השלים בהצלחה את "סבב טוקיו", ליישום הסכמי גאט"ט.
בשנת 1979 מונה על ידי קרטר לתפקיד שליחו המיוחד למזרח התיכון, בניסיון להתמודד עם השלכות המהפכה האיראנית.
בינואר 1981 העניק לו קרטר את מדליית החירות הנשיאותית.
בתקופת כהונתו של רונלד רייגן כנשיא ארצות הברית, מונה שטראוס לעמוד בראש הוועדה הכלכלית הלאומית (National Economic Commission) ביחד עם דרו לואיס.
באוגוסט 1991 מונה על ידי הנשיא ג'ורג' בוש (האב) לשגריר ארצות הברית בברית המועצות, ולאחר פירוקה, נעשה לשגריר ארצות הברית הראשון ברוסיה, לאחר פירוק ברית המועצות, תפקיד בו כיהן עד נובמבר 1992.
הוא שימש חבר סגל בבית הספר למינהל ציבורי על שם לינדון ג'ונסון באוניברסיטת טקסס באוסטין.
נפטר בוושינגטון בשנת 2014, בגיל 95. על שמו נקרא "המרכז לביטחון לאומי ומשפטים" באוניברסיטת טקסס באוסטין.
רד (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט בישראל
 מבוסס על:  "RED" מאת וורן אליס וקאלי אמנר
 בימוי:  רוברט שוונטקה 
 הופק בידי:  לורנסו די-בונבאנטורה   מארק ואראדיאן
 תסריט:  ג'ון ואריק הובר
 עריכה:  תום נובל 
 שחקנים ראשיים:  ברוס ויליס   מרי-לואיז פרקר   מורגן פרימן   הלן מירן   ג'ון מלקוביץ'
 מוזיקה:  כריסטוף בק 
 צילום:  פלורין בלהאוס 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  DC Entertainment   Homage Entertainment
 חברה מפיצה:  Summit Entertainment
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 15 באוקטובר 2010
 משך הקרנה:  111 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פעולה, סרט קומדיה, סרט ריגול, מותחן פשע 
 תקציב:  58 מיליון דולר
 הכנסות:  199,006,387 דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   red2010
 סרט הבא:  רד 2 
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
רד (באנגלית: RED - "אדום", או ראשי התיבות של "Retired, Extremely Dangerous" ובתרגום לעברית: גמלאי מסוכן ביותר) הוא סרט פעולה קומי אמריקאי משנת 2010, שביים רוברט שוונטקה, בכיכובם של ברוס ויליס, מרי-לואיז פרקר, מורגן פרימן, הלן מירן, ג'ון מלקוביץ' וקארל אורבן. הסרט מבוסס על ספר קומיקס בעל אותו שם מאת וורן אליס.
ביולי 2013 יצא לאקרנים סרט ההמשך, רד 2.
עלילת הסרט

פרנק מוזס (ברוס ויליס) הוא סוכן CIA בגמלאות שחי בבדידות. הוא מעביר את זמנו בדיבורים עם פקידה משירות לקוחות שאחראית לתשלום הפנסיה שלו, שרה (מרי-לואיז פרקר). לילה אחד יחידת מתנקשים באה לביתו של פרנק במטרה להורגו. פרנק מתגבר עליהם ובורח לקנזס סיטי, לביתה של שרה. הוא בורח לשם כדי להציל אותה כי הוא חושש שעלולים לפגוע גם בה. שרה לא מאמינה לסיפור זה, ופרנק לוקח אותה איתו נגד רצונה. כאשר מנסים לחטוף אותה, היא מבינה שחייה בסכנה, ומתלווה אל פרנק.
הסוכן ויליאם קופר (קארל אורבן) מונה לחסל את פרנק. פרנק מגייס את חבריו הגמלאים לטובת המשימה. תחילה הוא מבקר אצל חברו ג'ו מת'סון (מורגן פרימן), המתגורר בבית אבות בניו אורלינס וחולה בסרטן. ג'ו מגלה לו שיחידה שהייתה אמורה להתנקש בחייו גם אחראית לרצח עיתונאית. לאחר מכן הם נפגשים עם מרווין בוגס (ג'ון מלקוביץ') שעוזר להם לברר על יחידת החיסול. הם מגלים שליחידה יש רשימת חיסול שפרנק ועוד כמה מחבריו נמצאים בה והיא קשורה למשימה בגואטמלה בשנת 1981 שהם היו מעורבים בה. מאוחר הם נפגשים עם הצלפית ויקטוריה (הלן מירן) שמצטרפת למשימתם.
הם מגיעים לאלכסנדר דאנינג (ריצ'רד דרייפוס), האדם היחיד ברשימה שלא נהרג, חוקרים אותו ומגלים שמי שעומד מאחורי ההתנקשויות הוא סגן נשיא ארצות הברית, רוברט סטנטון (ג'וליאן מקמהון), שמנסה לטייח את הסיפור של גואטמלה שבו פעל כפשע מלחמה. לאחר צאתם מביתו של דאנינג הם נקלעים למארב שבו ג'ו נהרג ושרה נחטפת.
לאחר מכן פרנק וחבריו מצליחים לחטוף את סגן הנשיא ופרנק יוצר קשר עם קופר במטרה לשחרר את שרה. קופר מגיע למפגש שבו מתבררת לו האמת, והוא מתייצב לצדו של פרנק נגד דאנינג וסטנטון, והחבורה ניצלת.
צוות שחקנים

ברוס ויליס - פרנק מוזס, סוכן CIA בגמלאות, הנמלט מפני גורם המנסה לחסלו
מרי-לואיז פרקר - שרה רוס, פקידה בשירות לקוחות, מצטרפת אל פרנק.
מורגן פרימן - ג'ו מת'סון, סוכן CIA בגמלאות, מצטרף אל פרנק.
הלן מירן - ויקטוריה, סוכנת בגמלאות, מצטרפת אל פרנק.
ג'ון מלקוביץ' - מרווין בוגס, סוכן לשעבר וחברו הטוב ביותר של פרנק, מצטרף אל פרנק.
קארל אורבן - ויליאם קופר, סוכן ה-CIA הממונה על חיסולו של מוזס.
ג'וליאן מקמהון - רוברט סטנטון, סגן נשיא ארצות הברית.
ארנסט בורגניין - הנרי, ארכיבר ב-CIA.
ריצ'רד דרייפוס - אלכסנדר דאנינג, סוחר נשק והאנטגוניסט הראשי של הסרט.
בריאן קוקס - איוואן, סוכן סובייטי לשעבר, אהובה לשעבר של ויקטוריה, מצטרף אל פרנק.
ג'יימס רימר - גבריאל זינגר.
רבקה פידג'ן - סינתיה וילקס, המפקדת של ויליאם קופר.
ביקורות והכנסות

הסרט זכה בעיקר לביקורות חיוביות. לפי האתר "Rotten Tomatoes", כ-70% מבין 120 ביקורות שנסקרו, ציינו את הסרט לחיוב. בסוף השבוע הראשון לצאתו של הסרט הוא הכניס כ-22.5 מיליון דולר, מה שמיקם אותו כסרט השני ברשימת הסרטים בעלי ההכנסות הגבוהות ביותר בשבוע זה, אחרי "ג'קאס 3". נכון ל-24 בנובמבר 2010 הסרט הכניס כ-90 מיליון דולר בארצות הברית ולמעלה מ-100 מיליון דולר ברחבי העולם.
מוזיקה

את המוזיקה לסרט כתב והלחין כריסטוף בק, אשר סירב לשוב להלחין את המוזיקה לסרט ההמשך והוחלף במלחין הידוע אלן סילבסטרי.
קשיון רולפסי

| קשיון רולפסי |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: פטריות
מערכה:: פטריות בסיסה
מחלקה:: Basidiomycetes
סדרה:: Agaricales
משפחה:: Typhulaceae
סוג:: קשיון
מין:: קשיון רולפסי
שם מדעי
 Sclerotium rolfsii ‏Tu & קימברו, 1978
קשיון רולפסי (שם מדעי: Sclerotium Rolfsii) הוא פטריית קרקע המהווה פתוגן צמחים. הפטרייה היא טפיל פאקולטטיבי, כלומר – ניזונה בעיקר מגוף חי אך יכולה להתקיים גם על חומר אורגני מת המשמש לה כמקור פחמן. הקשיון מצוי בישראל ומזיק לגידולי מאכל רבים, בהם עגבניות ותפוחי אדמה, בעמק החולה.
לפטרייה שתי צורות הופעה בקרקע – תפטיר וקשיונות. תפטיר הפטרייה הוא לבן ובעל צורות שונות של קורים. על הקורים נוצרים לאחר זמן מה קשיונות כדוריים שגודלם מגיע עד 2 מ"מ והם יחידות התפוצה של הפטרייה. הקרום החיצוני של הקשיונות מורכב ממספר שכבות של תאים בעלי דופן עבה העשירים במלנין. קרום זה אוטם את הקשיון ומגן עליו מפני תנאים קשים, מפני חדירת מיקרואורגניזמים ומפני מפרקים. מתחת לקרום נמצאות מספר שכבות של תאים בעלי דופן דק המלאים בחומרי תשמורת המשמש להזנת הקשיון בזמן תרדמה ומספקים מקור אנרגיה בעת נביטתו. במרכז הקשיון ישנם תאים מנוונים בעלי דופן עבה מאוד המשמשים כרקמת תמך. מבנה הקשיון מאפשר לו עמידות טובה מאוד לפירוק כימי או ביולוגי ולכן מקשה על הדברתו.
פטריית הרולפסי מתרבה בקרקע על ידי התפטיר והקשיונות. היא תוקפת את צוואר השורש, שורשים ופקעות. על החלק הנגוע נראים קורים לבנים של תפטיר שעליהם נוצרים קשיונות חדשים. המחלה הנגרמת על ידי הרולפסי נקראת ריקבון דרומי (Southern Wilt). בצמח חולה ניתן לראות שצוואר השורש מתרכך, והצמח מתייבש וצונח. הפטרייה נמצאה על כ-200 מיני פונדקאים ביניהם גזר, סלק סוכר ושעועית.
הקשיונות נשמרים בקרקע בעונת המעבר במצב של תרדמה ועם שיפור תנאי הסביבה הם נובטים. בדרך כלל מתרחשת נביטת הקשיונות בקיץ, מפני שהטמפרטורה המיטבית עבורם היא כ-30 מעלות צלזיוס, אך הם זקוקים גם לתנאי לחות מתאימים. הפטרייה פעילה הן בקרקע חומצית והן בקרקע נייטרלית אך לא מתפתחת בקרקע בסיסית.
הערות שוליים

↑  מרי דפני ילין, און רבינוביץ', שאול גרף, אסף חן, עומרי ליפשיץ ויהודית מוי, דו"ח המוגש למיזם גד"ש עמק החולה סוף שנה ראשונה למחקר 2018, 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007563222705171  LCCN: sh85118740
קרב אניידלו

קרב אניידלו
קרב אניידלו (Battle of Agnadello) היה אחד הקרבות החשובים במלחמת הליגה של קמבריי וכן אחד הקרבות המרכזיים במלחמות האיטלקיות.
ב-15 באפריל 1509 עזב צבא צרפתי תחת פיקודו של לואי ה-12 את מילאנו ופלש לטריטוריה ונציאנית. כדי לעצור את התקדמותם, גייסה ונציה צבא של שכירי חרב ליד ברגמו, אשר הונהג על ידי בני הדודים אורסיני, ברתולומיאו ד'אלוויאנו וניקולו די פיטיליאנו. אורסיני הורה להימנע מעימות ישיר עם ההתקדמות הצרפתית והעביר את השבועות הבאים בהתנגשויות בין-צבאיות קלות.
ב-9 במאי חצה לואי ה-12 את נהר אדה בקסאנו ד'אדה. אלוויאנו ופיטיליאנו חנו מסביב לעיר טרוויליו, בחוסר הסכמה לגבי איך להילחם בלואי, מכיוון שאלוויאנו רצה להתקיף את הצרפתים תוך התעלמות מפקודותיו של אורסיני. לבסוף הוחלט לנוע דרומה לעבר נהר פו בחיפוש אחר עמדות טובות יותר.
ב-14 במאי, כאשר הצבא הוונציאני נע דרומה, אלוויאנו עמד אל מול כוח צבאי צרפתי בפיקודו של השליט דה שומון.  אשר ריכז את יחידתו סביב אניאדלו. אלוויאנו הציב את כוחותיו, שמנו בערך כשמונת-אלפים חיילים, על קו רכס שהשקיף אל כמה כרמי ענבים. דה שאמונט ניסה לתקוף, בתחילה בעזרת חיל פרשים ולאחר מכן עם רמחים שווייצרים; אבל הצרפתים, שהוכרחו לצעוד מעל צלע גבעה מלאה בתעלות השקיה שבמהרה התמלאו בבוץ מהגשם השוטף, לא יכלו לפרוץ את הקו הוונציאני.
פוטיליאנו נע לפני אלוויאנו, והיה כמה קילומטרים קדימה כאשר הצרפתים החלו בהתקפה. בתגובה לבקשת אלוויאנו לעזרה, הוא שלח מסר המציע להימנע מקרב יזום (pitched battle), והמשיך את מסעו דרומה.
בינתיים, לואי, עם יתרת הצבא הצרפתי, השיג את אלוויאנו. הצרפתים הקיפו את אלוויאנו משלושה כיוונים והמשיכו להשמיד את כוחותיו בשלוש השעות הבאות. חיל הפרשים הוונציאי התמוטט ונמלט, ואלוויאנו עצמו נפצע ונשבה. תחת פיקודו, יותר מארבעת-אלפים נהרגו.
למרות שפוטיליאנו נמנע ממגע ישיר עם הצרפתים, הוא קיבל את החדשות על הקרב באותו הערב, וחלק גדול מכוחותיו נטשו בבוקר. עם התקדמותם של הצרפתים, הוא נס במהירות אל עבר וונציה וטרוויזו. או אז לואי המשיך לכבוש את יתרתו של מחוז לומברדיה.
ניקולו מקיאוולי, בספרו "הנסיך", מציין את הקרב כמערכה שבה, ביום אחד, הוונציאנים "איבדו מה שלקח להם מאמץ של שמונה מאות שנים לכבוש".
רבי ירמיה (הראשון)

רבי ירמיה הראשון היה תנא ואמורא בדור האחרון לתנאי ארץ ישראל, בתקופת המעבר בין התנאים לאמוראים.
ההוכחות

במסכת סוכה מוזכר כי אחד מתלמידיו של רבי ירמיה, היה חכם בשם חזקיה, בעל הערכי תנאים ואמוראים מסתפק האם מדובר בחזקיה בנו של רבי חייא, או בחזקיה בן בתו של רב שחי בדורו של רב.
במסכת זבחים מוזכרים רב הונא וחזקיה תלמידיו של רבי ירמיה. בעל הערכי תנאים ואמוראים, מעורר את השאלה, מי הוא רב הונא זה, שהרי לא ייתכן שמדובר ברב הונא הידוע וברבי ירמיה הידוע שהיה תלמידו של רבי זירא שהיה תלמידו של רב הונא, ולכן מן ההכרח לומר שמדובר בשני אמוראים בשם רב הונא, או לחלופין שמדובר בשני אמוראים בשם רב ירמיה. כדי ליישב את כל התמיהות המחקריות, הוא מציג שתי אפשרויות מחקריות:
הראשונה – כי היו שלושה אמוראים בשם רבי ירמיה:
היה רבי ירמיה בדור הראשון, ותלמידיו היו חזקיה.
בנוסף לכך, היה חכם אחר בשם רבי ירמיה, שהיה תלמידו של רבי יוחנן, שתלמידיו היו רב הונא ורב נחמן, אודותיו מובאת העובדה המובאת במסכת גיטין, אודות רב נחמן שישב לפני רב ירמיה, והוא מזכיר אמרות בשם רבי יוחנן. רבי ירמיה זה היה מזקני תלמידיו של רבי יוחנן, ולכן אמר לרבי אבהו שיש להעדיף את שיקול דעתו ושל חבריו רבי אבין ורבי מיישא על פני דעתם של רבי אבהו ושאר צעירי התלמידים.
השלישי היה רבי ירמיה הידוע והמוזכר ברוב הפעמים בתלמוד בר תחליפא, תלמידו של רבי זירא, וכן היה תלמיד תלמידיהם של רבי יוחנן
האפשרות השנייה, היא שהחזקיה המוזכר הוא חזקיה בן בתו של רב, ואם כן היו שני רבי ירמיה בלבד: תלמידו של רבי יוחנן, ותלמיד תלמידם של רבי יוחנן.
תולדות חייו

בהנחה שהאפשרות הראשונה שהציג בעל הערכי תנאים ואמוראים נכונה, הרי שרבי ירמיה זה היה רבו של האמורא הידוע חזקיה, בנו של רבי חייא. לפי זה, ייתכן שהיה תנא, וייתכן שהוא אותו רבי ירמיה המוזכר בברייתות פעמים רבות, לפעמים מוזכר כשהוא חלוק עם "אחרים", שהוא כינויו של רבי מאיר.
קמפנו

קמפנו (בפולנית: Kępno. בגרמנית: Kempen. ביידיש: קעמפנא) היא עיר בפרובינציית פולין גדול במערב פולין, בירת מחוז קמפנו (אנ') וגמינה קמפנו (אנ'). בקמפנו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
היסטוריה

האזכור הראשון של קמפנו הוא משנת 1282 כמקום חתימתו של הסכם קמפנו (אנ') בין מלך פומרניה מסטווין השני (אנ') ומלך פולין, פשמישל השני (אנ') משושלת פיאסט, שבו הועברו שטחי פומרניה לשליטתה של ממלכת פולין. שנה לאחר מכן הוכרזה כעיר, והייתה נחלתם של מלכי פולין, עד שהוענקה לאביר מקומי בידי המלך קז'ימייז' השלישי בשנת 1325.
במהלך המאה ה-17, החלו להגיע לקמפנו פרוטסטנטים ויהודים משלזיה הסמוכה.
ב-1793, בחלוקת פולין השנייה, סופח האזור לפרוסיה. בין השנים 1807 ל-1815 הייתה קמפנו חלק מדוכסות ורשה שהקים נפוליאון בונפרטה.
יהודי קמפנו

בקמפנו התקיימה קהילה יהודית שנוסדה במאה ה-17. הקהילה חוסלה בשואת יהודי פולין, וכיום נותר בקמפנו רק בית הכנסת הנטוש ושרידי מצבות מבית הקברות.
לקריאה נוספת

שירים ורננות: לחנכת בית הכנסת החדשה אשר בנו עדת ישורון פה ק"ק קעמפנא, ברסלאו ה'תקע"ו.
דניאל לוין, Rabbi Jacob Simchah Rehfisch and the Jewish  community of Kempen (Posen),מונטריאול, 1962.
ספר וירושוב - ספר קהילה, תש"ל.
רד אקסס

| --- | --- |

 תקופת הפעילות:  מ-2010
 סוגה:  טכנו • האוס • פוסט-פאנק • גל חדש • דיסקו • גראז' רוק • רוק פסיכדלי • אלקטרונית • טראנס פסיכדלי
 חברת תקליטים:  Garzen records
 אתר רשמי
 חברים
 דורי סדובניק ניב ארזי
 
רד אקסס (באנגלית: Red Axes, מילולית: גרזנים אדומים) הוא הרכב מוזיקה אלקטרונית ואינדי ישראלי שהוקם ב-2010 על ידי דורי סדובניק וניב ארזי ומבוסס בתל אביב. הסגנון של הצמד מתבסס על טכנו והאוס אך מושפע מז'אנרים שונים, כולל דיסקו, הגל החדש, גראז' רוק, פוסט-פאנק, רוק פסיכדלי וטראנס. הצמד מתקלט ומופיע בבמות בינלאומיות, בהן פסטיבל ברנינג מן, פסטיבל גלסטונברי, קואצ'לה ומועדון הברגהיין, ונחשב לאחד ההרכבים הישראליים המצליחים בתחום המוזיקה האלקטרונית.