stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עמידת ראש

עמידת ראש כתרגיל יוגה
עמידת ראש, פרט בציורו של פיטר ברויגל האב, משחקי ילדים (1560)
עמידת ראש (בסנסקריט: शीर्षासन  בתעתיק מסנסקריט Śīrṣāsana -    פירוש 'תנוחת הראש' Śīrṣ הוא ראש) היא תנוחה בסיסית בהתעמלות וביוגה, שבה גוף האדם הפוך מאשר בעמידה רגילה - כל הגוף נשען על הראש ועל האמות ונמצא מעליו. קיימות גרסאות שונות של התנוחה, לפי תנוחת הידיים. בגרסה המקובלת ביוגה, האצבעות שלובות מאחורי הראש, והאמות לוחצות על הרצפה, כדי להרים את הכתפיים.
לעמידת ראש יש יתרונות פיזיולוגיים ומנטליים רבים והיא נחשבת מלכת תנוחות היוגה.
לפרסום רב זכתה תמונתו של ראש ממשלת ישראל, דוד בן-גוריון, מבצע עמידת ראש בחוף הים בספטמבר 1957, בגיל 71.
הערות שוליים

↑  תרגילי "יוגי" של ראש הממשלה, דבר, 15 בספטמבר 1957
תקוה ויינשטוק, ה"זקן" היה צעיר, מעריב, 19 בספטמבר 1957
מנהיג בשר ודם, מעריב, 28 בספטמבר 1966
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph137232
עלי אל-חיארי

| --- | --- |

 לידה:  1923 סלט, ירדן 
 פטירה:  2002 (בגיל 79 בערך) 
 מדינה:  ירדן 
 דרגה:  גנרל 
 
עלי אל-חיארי (בערבית: علي الحياري; נולד 1925) היה איש צבא ירדני ששימש למשך תקופה קצרה בשנת 1957 כרמטכ"ל של הלגיון הירדני.[דרושה הבהרה]
ביוגרפיה

עלי אל-חיארי נולד בסלט שבצפון עבר הירדן.
אל-חיארי התגייס ללגיון הירדני והצטרף לארגון הקצינים החופשיים הירדניים. ארגון זה שאב השראה מארגון הקצינים החופשיים במצרים ובמהפכה שביצעו בשנת 1952. הפיכה זו שהעלתה בסופו של דבר לשלטון את גמאל עבד אל נאצר הוציאה קריאה לאחדות הלאומיות הערבית, שבה תמכו הקצינים הירדניים. ב-13 באפריל 1957 בוצע ניסיון הפיכה כנגד המלך חוסיין על ידי ראש הממשלה הירדני סולימאן א-נאבולסי ביחד עם הרמטכ"ל עלי אבו נוואר ("קשר זרקא") ובתמיכתם של רבים מהקצינים החופשיים הירדניים. בעקבות כישלון ההפיכה הודח אבו נוואר והוגלה יחד עם משפחתו לדמשק. אל-חיארי, אז סגן הרמטכ"ל, מונה במקומו לראש הלגיון.
רבים מן הקושרים היו מכריו של אל-חיארי, שבעצמו הזדהה לא מעט עם רעיונותיהם. מספר ימים לאחר שמונה לרמטכ"ל, ב-20 באפריל יצא בשליחות המלך חוסיין לדמשק, שם הודיע על עריקתו. הוא האשים את המלך בקנוניה עם מדינות המערב כנגד עצמאותה של ירדן. החליפו בתפקיד הרמטכ"ל חאבס אל-מג'אלי, בן לשבט אל-מג'אלי שהיה בעל דומיננטיות רבה בפוליטיקה הירדנית.
אל-חיארי נותר בדמשק עם עשרות מהקצינים שהשתתפו בקשר נגד חוסיין. בשנת 1965, בזמן כהונתו של וספי א-תל כראש ממשלה, הוכרזה חנינה כללית לגולים פוליטיים ואל-חיארי הורשה לשוב לירדן. לפי אבי שליים, עם שובו נעשה אל-חיארי נאמן למלך ושירת אותו נאמנה. לאחר הקמת אש"ף ניסה ראש הארגון אחמד שוקיירי לגייס את אל-חיארי למפקד הזרוע הצבאית של הארגון. אולם בלחצו של המלך חוסיין אל-חיארי התפטר.
הערות שוליים

↑  אבי שליים, המלך חוסיין: ביוגרפיה פוליטית, עמ' 127-128
↑  אבי שליים, המלך חוסיין: ביוגרפיה פוליטית, עמ' 132
↑  יוסף נבו, ירדן: החיפוש אחר זהות, עמ' 83
↑  יוסף נבו, ירדן: החיפוש אחר זהות, עמ' 139
↑  אבי שליים, המלך חוסיין: ביוגרפיה פוליטית, עמ' 141
↑  יוסף נבו, ירדן: החיפוש אחר זהות, עמ' 131
ספורט (עיתון)

| --- | --- |

 תדירות:  יומון
 סוגה:  ספורט
 פורמט:  טבלואיד
 מו"ל:  Ediciones Deportivas Catalanas, S.A.
 מייסד:  ז'וזפ מריה קסנובס
 בעלים:  Grupo Zeta
 עורך ראשי:  ג'ואן ואליס
 תאריכי הופעה:  1979–הווה (כ־45 שנים)
 שפה:  ספרדית
 מערכת:  ברצלונה, ספרד
 מדינה:  ספרד
 http://www.sport.es/es/
 
ספורט (בספרדית: Sport) הוא עיתון ספורט ספרדי המתפרסם באופן יומי. מערכת העיתון נמצאת בברצלונה שבספרד.
היסטוריה ופרופיל

העיתון נוסד ב-1979, ובעליו היא קבוצת Grupo Zeta.
באופן אידאולוגי, העיתון מגדיר עצמו כעיתון התומך בקבוצת הכדורגל ברצלונה, והסלוגן שלו הוא "Sempre amb el Barça" ("תמיד עם בארסה" בקטלאנית). העיתון מיועד בעיקר לקוראים קטאלונים, על-אף שהוא נכתב בשפה הספרדית. העיתון עוסק גם בקבוצת הכדורגל אספניול ובכדורגל ספרדי וקטאלוני בכלל, ובין היתר בענפי ספורט שונים, במיוחד כדורסל, ספורט מוטורי, רכיבה על אופניים, כדוריד וטניס.
סמסונג גלקסי S9

| --- | --- |


 מידע כללי
 סוג:  דגם של טלפון חכם 
 יצרן:  סמסונג
 תאריך הכרזה:  25 בפברואר 2018 
 תאריך הפצה:  24 בפברואר 2018
 סדרה:  סדרת סמסונג גלקסי S 
 הקודם בסדרה:  סמסונג גלקסי S8 
 הבא בסדרה:  סמסונג גלקסי S10 
 מידע טכני
 מערכת הפעלה:  אנדרואיד (מערכת הפעלה)| Android 10
 מעבד:  4 ליבות Mongoose 3 בתדר 2.9GHz 4 ליבות Cortex-A55 בתדר 1.9GHz
 מאיץ גרפי:  ARM Mali-G72 MP18
 נפח אחסון:  128GB ,64GB, או 256GB
 זיכרון:  זיכרון ראם בנפח 4GB ברגיל ובפלוס 6GB
 מסך:  5.8 אינץ'
 קלט:  power button, volume buttons, מסך מגע 
 מצלמה:  12 מגה פיקסל ופלאש LED (אחורית) 8 מגה פיקסל (קדמית)
 סוללה:  3,000 מיליאמפר שעה
 רשת:  HSDPA (דור 3/3.5), LTE (דור 4/4.5)
 קישוריות:  בלוטות' 4.0 Wi-Fi בתקנים 802.11 a/b/g/n/ac NFC (תקשורת טווח אפס) GPS
 מידות
 רוחב:  68.7 מ"מ 
 גובה:  147.7 מ"מ 
 עובי:  8.5 מ"מ 
 משקל:  163 גרם
 צורה:  מלבן עם פינות עגולות
 אתר רשמי
 
Samsung Galaxy S9 (בתעתיק לעברית: סמסונג גלקסי אס 9) הוא סמארטפון מבוסס אנדרואיד מבית סמסונג, המהווה את מכשיר הדגל התשיעי של החברה. המכשיר הוכרז ב-24 בפברואר 2018. למכשיר מסך בגודל 5.8 אינץ' ברזולוציית 2960x1440, מצלמה אחורית של 12 מגה-פיקסל עם צמצם כפול המשתנה לפי התאורה 1.5 2.4 /f.
מצלמה קדמית של 8 מגה-פיקסל. המכשיר כולל סורק טביעות אצבע, זיהוי פנים, סורק קשתית, וסוללת 3000 מיליאמפר שעה. המכשיר יצא לאור בישראל ב-29 במרץ 2018. סלוגן המכשיר הוא "המצלמה נולדה מחדש".
תכונות ומאפיינים > חומרה

למכשיר יש מסך 5.8 אינץ' ברזולוציית 2960x1440 בטכנולוגיית Super AMOLED. חלקו הקדמי של המסך מצופה בזכוכית גורילה גלאס 5 עמידה בפני שריטות, מצלמה 12 מגה פיקסל בגבו עם טכנולוגיה המאפשרת צילום אחורי ואיטי המשדרת 960 פריימים בשנייה ומבזק LED. המצלמה הקדמית בעלת 8 מגה פיקסל, ובה אפשרות להתמקד על האדם. המכשיר בעל חיישני מצפן, קרבה,NFC ג'יירו, תאוצה, ברומטר וטביעת אצבע.
זוג רמקולים סטראופוניים עם Dolby Atmos
רזולציית הווידאו היא 2160p@60fps
המכשיר כולל מעבד Exynos 9810
4 ליבות Mongoose 3 בתדר 2.9GHz ו4 ליבות Cortex-A55 בתדר 1.9GHz החסכוני במיוחד בחשמל. הזיכרון הפנימי של המכשיר הוא 64, 128 או 256GB. המכשיר ניתן להרחבה על ידי כרטיס SD. למכשיר סוללה בנפח 3,000 מיליאמפר, ומסגרת המכשיר עשויה ממתכת.  המכשיר מגיע בצבעים שחור, כחול, אפור, סגול-לילך. גודל המכשיר הוא 147.7 מ"מ לאורך, 68.7 מ"מ לרוחב, 8.5 מ"מ עובי ומשקלו 168 גרם.
בדגם הפלוס גודל המכשיר הוא 6.2 אינץ' ומשקלו 189 גרם. זיכרון הראם הועלה ל-6 גיגה בייט. בגב האחורי קיימות שתי מצלמות ונפח הסוללה הוא 3,500 מיליאמפר.
תכונות ומאפיינים > תוכנה

סמסונג גלקסי S9 מגיע עם מערכת ההפעלה אנדרואיד 9.0 פאי עם הממשק One UI החדש.
ביקורת

המכשיר קצר שבחים רבים בעיתונות הטכנולוגית ונחשב לאחד מהסמארטפונים הטובים ביותר לתקופתו. עיתון הארץ שיבח את המכשיר וציין כי "ה-Samsung Galaxy S9, מכשיר הדגל החדש לבית סמסונג, מספק מצלמה משובחת, איכות שמע מצוינת וסוללה חזקה".
ראו גם

סמסונג גלקסי S7
סמסונג גלקסי S10
הערות שוליים

↑  ישראל SAMSUNG | Galaxy S9+ גלקסי | Galaxy S9 גלקסי, באתר Samsung il(הקישור אינו פעיל)
↑  גלקסי S9 | מגזין גאדג'טים, טכנולוגיה ובידור - Gadgety.co.il | גאדג'טי, באתר www.gadgety.co.il
↑  Samsung Galaxy S9 - מפרט מלא, באתר מגזין גאדג'טים וטכנולוגיה - Gadgety.co.il | גאדג'טי
1 2  "סמסונג חשפה רשמית את הגלאקסי S9: הנה כל החידושים". גיקטיים. 2018-02-25. נבדק ב-2018-04-18.
↑  גד גניר, תכננתם לרכוש מכשיר בתקופה הקרובה? נראה לנו שמצאנו את הפתרון בשבילכם, באתר הארץ, 1 באפריל 2018
↑  הילוך איטי בסמסונג S9, באתר יוטיוב
עלי אל-עאיד

עלי חמדאן עבד אל-קאדר אל-עאיד (בערבית: علي حمدان عبد القادر العايد; נולד ב-2 בינואר 1963) הוא משפטן ודיפלומט ירדני שכיהן כשר במספר ממשלות בירדן.
בין השנים 2006–2010 שימש שגריר ירדן בישראל.
לימודים

אל-עאיד קיבל תואר ראשון במשפט ציבורי מאוניברסיטת ירדן ב-1985, ותואר שני במשפט בין-לאומי ב-1988 מאוניברסיטת אדינבורו שבבריטניה.
קריירה

בשנת 1991 הצטרף אל-עאיד לצוות משרד החוץ הירדני, ומאז מילא את התפקידים הבאים:
השתתף במשלחת המשא ומתן הירדנית עם ישראל (1992–1994);
יועץ פוליטי בשגרירות ירדן בקהיר (1994–1997);
סגן השגריר בשגרירות ירדן בוושינגטון (1997–2001);
מנהל המשרד לנושאים מיוחדים במשרד החוץ הירדני (2001–2004);
הממונה על שגרירות ירדן בישראל (2004–2005);
יועץ תקשורת לראש ממשלת ירדן (2005);
מנהל המחלקה המדינית במשרד ראש ממשלת (2005–2006);
שגריר ירדן בישראל (2006–2010);
שר התקשורת בממשלתו הראשונה של סמיר זיד א-ריפאעי מ-28 ביולי עד 24 בנובמבר 2010;
שר התקשורת בממשלתו השנייה של סמיר זיד א-ריפאעי מ-24 בנובמבר 2010 עד 1 בפברואר 2011;
שגריר ירדן במצרים ונציגה הקבוע של ירדן בליגה הערבית (2017–2020);
שר המידע בממשלת בישר אל-ח'סאונה מ-12 באוקטובר 2020 עד 7 במרץ 2021;
שר התרבות מ-7 במרץ עד 11 באוקטובר 2021;
יושב ראש הדירקטוריון של השידור הציבורי בירדן, החל מ-24 אוקטובר 2021.
הערות שוליים

1 2  "موقع خبرني : السير الذاتية لوزراء حكومة الخصاونة". موقع خبرني. مؤرشف من الأصل في 2020-10-15. اطلع عليه بتاريخ 2020-10-15.
↑  من هو وزير الاعلام علي العايد, مدار الساعة (בערבית)
↑  أسماء وزارء حكومة د. بشر الخصاونة الجديدة في الأردن.. تفاصيل, رؤيا الأخباري (בערבית)
↑  معالي السيد علي حمدان عبدالقادر العايد - رئاسة الوزراء, www.pm.gov.jo
↑  علي العايد رئيسا لمجلس قناة المملكة.. (اسماء الاعضاء), كرمالكم, ‏2021-10-24 (בערבית)
ספורט אתגרי

קפיצת באנג'י הוא ענף ספורט אתגרי
טיפוס קרח גם הוא ענף ספורט אתגרי
פוגו אתגרי (Xpogo) אף הוא ענף ספורט אתגרי
ספורט אתגרי (הידוע גם כ-"ספורט אקסטרים") הוא כינוי לענפי ספורט חדשים הנחשבים למסוכנים במיוחד וכוללים פעילות ואדרנלין. ספורט אתגרי יכלול בדרך כלל אחד או יותר מהמרכיבים הבאים: מהירות, גובה וסכנה. רמת הסיכון מגוונת והיא משתנה בין הענפים השונים.
הספורט האתגרי תפס תאוצה בין היתר בזכות משחקי האקסטרים – אירוע מתוקשר המרכז אליו את המקצוענים בכל תחומי הספורט האתגרי. חברות מסחריות הבינו את הפוטנציאל הטמון במשחקי האקסטרים וכיום הם מוצפים במפרסמים המאפשרים הפקה של אירועים נוצצים המושכים קהל רב.
ענפי הספורט האתגרי חודרים אט-אט לזרם המרכזי, בנושא זה ניתן לציין את אולימפיאדת החורף לשנת 2002 בה הופיעו מספר ענפי ספורט אתגרי, ובהם סנובורד. באולימפיאדת טוקיו (2020) נוספו ענפי ספורט אתגרי כגון: גלישת גלים, סקייטבורדינג וטיפוס ספורטיבי.
בגלל האופי של הספורט האתגרי הוא מושך בעיקר צעירים, ומתפתחת סביבו תרבות שלמה הכוללת ביגוד, מוזיקה ועוד. קיימים גם מקרים של משוגעים לדבר, שמוגדרים כ"מכורים לאדרנלין".
דוגמאות לספורט אתגרי

| --- | --- |
 Land windsurfing  אווירובטיקה  Aggressive inline (רולרבליידס)  מרוץ מכוניות  BMX  קפיצת בסיס  קפיצת באנג'י  צלילה  צלילת מערות  גיהוץ אקסטרים  Freeflying  קורקינט פריסטייל (קורקינט)  פרי-סקי (סקי)  Flowboarding  טיפוס הרים  טיפוס מצוקים  טיפוס קירות  טיפוס קרח  טרקטורונים  טרקטורון מעופף  רכיבת טריאל  רכיבת הרים (אופני הרים):  לונגבורדינג (לונגבורד)  מאונטבורדינג (מאונטנבורד)  רחיפה  פארקור סירת טורנדו וקומנדו  סנדבורדינג (סנדבורד)  סקייטבורדינג (סקייטבורד)  צניחה חופשית  סקימבורדינג  מוטור קרוס  אופנוע שלג  גלשן שלג (Snowboarding)  גלישה אווירית  גלישת רוח  גלישת קייט סרף  גלישת סאפ (Stand Up Paddle (SUP  גלישת גלים  גלישת גלים ממונעת JetSurf  וואיקבורדינג  Waveski  טיסה בחליפת כנפיים  פוגו אתגרי (מקל פוגו Xpogo)
סטליוס פוטיאדיס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  24 ביולי 1951 (בן 73) סלוניקי, יוון 
 בן או בת זוג:  גליקריה (1978–?) 
 
סטליוס פוטיאדיס (ביוונית: Στέλιος Φωτιάδης, נולד ב-24 ביולי 1951) הוא מלחין, מעבד, פזמונאי, נגן גיטרה באס וזמר יווני של מוזיקה קלה בסוגות לאיקו, פופ ורוק.
בשנת 1972 נמנה עם מייסדי להקת הרוק "נוסטרדמוס" שפעלה עם שינויים בהרכב עד 1975. כמלחין ומפיק ליווה פוטיאדיס את הקריירה של אשתו, הזמרת גליקריה.
ביוגרפיה

סטליוס פוטיאדיס נולד בשנת 1951 בעיר סלוניקי. למד פסנתר אצל אלני זיוגה. בתחילת דרכו המוזיקלית היה נגן גיטרה בס
בשנת 1971 נמנה עם מייסדי להקת פופ ורוק בשם "נוסטרדמוס" שפעלה ביוון עד שנת 1975 בהרכבים שונים. קודם לכן השתתף בלהקות "צפוניים" (Βόρειοι) ו- Artomics.
ב-1989 הפך פוטיאדיס למפיק ומנצח תזמורת עבור Warner Music.
פוטיאדיס נשוי החל משנת 1978 לזמרת גליקריה, אותה הכיר שנתיים קודם לכן, ולזוג יש בן אחד, קוסטאס (קונסטנדינוס) פוטיאדיס (יליד 1978) גם הוא מלחין ומעבד מוזיקלי.
בשנת 1972 זכה פוטיאדיס בפרס המלחין המתחיל בפסטיבל הזמר בסלוניקי עבור Δως μου το χέρι σου- (דוס מו טו כרי סו) "תן לי את ידך" של להקת "נוסטרדמוס"
בהמשך בלט פוטיאדיס כמלחין שירי לאיקו, שיצר לרוב עבור אשתו, גליקריה.
האלבום הראשון שלהם בשנת 1980 היה Στα μάτια κοίτα με (סטא מאטיה קיטה מה - תביט בעיני) שכלל 12 שירים ובלדות.
בשנת 1990 הפיק פוטיאדיס את האלבום "סודותי" (אולה מו טא מיסטיקה) של גליקריה שהיה לאלבום פלטינה עם 58,000 עותקים.
האלבום שלהם "ארץ הפלאות" (אי חורה טו תאבמטון) היה אלבום זהב עם 35,000 מכירות, ו"מסיכה" ("מאסקה") (1998) היה גם הוא אלבום זהב עם 25,000 מכירות.
בשנת 1999 יצירות שלו בביצועה של גליקריה הוקלטו, לצד אחרות עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית בתל אביב.
ב-1993 יחד עם פיבוס אנוינאקיס, דימיטריס קוקוטס ואחרים היה פוטיאדיס בעלי חברת ההקלטות Eros Music .
בשנת 2020 כתב והלחין סטליוס פוטיאדיס את Fratelli amici italiani שיר סולידריות עם העם האיטלקי, רופאיו ואחיותיו שנאבקו במגפת הקורונה. השתתפו במיזם הזמרים גליקריה, ונגליס ירמנוס, אלאונורה זוגנלי, יורגוס דאלארס, דארה פוטיני, מלינה אסלנידו, יאניס קוצירס וקיטרינה פודילאטה.
פרסים ואותות הוקרה

1972 - הפרס למלחין המתחיל בפסטיבל הזמר בסלוניקי
דיסקים ואלבומים

1972 - נוסטרדמוס
Καινούργια μέρα 1975 - (קנוריה מרה - יום חדש) -יחד עם דספינה גלזו, דימיטריס פסריאנוס, וולאסיס בונאצוס
1979 - Η Λοταρία ( אי לוטאריה - ההגרלה) - עם אנדוניס קלויאניס, דימיטירס פסריאנוס ואלינה פפניקולאו
1980 - Στα μάτια κοίτα με - סטא מאטיה קיטה מה - תביט בעיני) - ההקלטה השנייה של גליקריה
1981 - Αφετηρία (אפטיריה - נקודת התחלה) מילים: פאנוס פאלארס, סולן:מיכאליס דימטריאדיס
1986 - באלבום "מאטיה מו" - השיר Ότι και να γίνει, θυμήσου אוטי קה נא גיני תימיסו - מה שלא יקרה, תזכור (מילים:פאנוס פלראס)- עם גליקריה
1987 - Travelling around Greece - מסע ברחבי יוון (תזמורת)
1988 - Της νύχτας κανταδόρος (טיס ניחטאס קנטדורוס)*הזמר של הלילה"
מרץ 1990 - Όλα μου τα μυστικά" (אולה מו טא מיסטיקה) - כל סודותי - עם גליקריה
1993 - Η χώρα των θαυμάτων - (אי חורה טון תאבמאטון ) ארץ הפלאות - עם גליקריה
1994 - Σε μια σχεδία (סה מיה סחדיה) - על רפסודה
1998 - Crazy nights in Mykonos (לילות משוגעים במיקונוס)
יוני 1998 Μάσκα - (מאסקה - מסיכה) - תקליטור - 16 שירים - אלבום זהב
אניקסי (אביב), אלבום של גליקריה - כולל גם שיר של פוטיאדיס
השתתף גם בתקליטים:
1990 - Νυχτερινοί έρωτες ( ניחטריני ארוטס - אהבות לילות)
1993 - Οι διπλοπενιές (אי דיפלופניאס) - המנגינות
1994 - Χίλια βράδυα (חיליה וראדיה - אלף לילות)
שירים בעברית וגרסאות בעברית

קחי אותו - בביצוע גליקריה עם ריקי גל- במקור היווני: Αγάπη χιόνι - אגאפי חיוני (האהבה כשלג"), מילים:פאנוס פלראס, מהרפרטואר של גליקריה ונטשה אטלס
פני מלאך -במקור: Το τραγούδι μου - "זה השיר שלי "- ידוע בעברית כ"פני מלאך" בתרגום אילן גולדהירש - בביצוע יואב יצחק וכן של גליקריה עצמה
נפתח הלב - במקור היווני: Μέχρι Να Βρούμε Ουρανό - מֶחְרי נא ורוּמֶה אוּראנוׂ-מאת סטליוס פוטיאדיס וסרנדיס אליוויזאטוס; בעברית בביצועם של גליקריה ושל יוני רועה
נגני גיטרה - גם כן לפי Μέχρι Να Βρούμε Ουρανό - מֶחְרי נא ורוּמֶה אוּראנוׂ - בביצוע אבישי אשל מילים בעברית: רמי לב
ליל כלולותיך - בביצוע בועז טביב - מילים: דורון דוידסקו
עבדאללה פאשא

בית עבדאללה פאשא בעכו
עבדאללה פאשא (בערבית: عبدالله باشا; 1801–1833 (?)) היה מושל עכו כוואלי של צידון בשנים 1831-1819. בין השנים 1832–1823 היה מושל איילט צידון. עבדאללה פאשא היה השליט האחרון של ישות עצמאית למחצה שמרכזה בעכו - שטחה כלל את צפון ארץ ישראל וחלקים גדולים מלבנון של ימינו, והיא התקיימה החל מאמצע המאה ה-18 בחסות האימפריה העות'מאנית.
נעורים

עבדאללה פאשא נולד בעכו בשנת 1801, והיה למושל הראשון (ובפועל גם האחרון) של הישות העצמאית למחצה שמרכזה בעכו, שנולד בעיר. אביו, עלי אגא (אחר כך עלי פאשא), היה כנראה אחד מהעבדים ממוצא גאורגי ששליט עכו והוואלי של צידון, אחמד אל-ג'זאר, קנה או קיבל במתנה במצרים. אל-ג'זאר, שהיה בעצמו עבד משוחרר, הקים באמצעות עבדים אלו ממשל ממלוכי. הם שימשו כשומרי ראשו וכיועציו, ושלטו בשמו על חלקים שונים בממלכתו. אל ג'אזר מינה את עלי אגא לתפקיד ה"אחראי על האוצר" (חאזינדר). במאי 1789 השתתף עלי אגא במרד הממלוכי הכושל נגד אל ג'אזר. ב-1804, כשידידו ושותפו למרד, סולימאן פאשא, התמנה למושל עכו, שימש עלי אגא כמשנה לסולימאן בתפקיד האחראי על האוצר. כאשר סולימאן פאשא התמנה למושל דמשק, ועקב כך היה חייב ללוות את שיירת העולים לרגל למכה, שימש עלי אגא כמושל עכו בפועל.
עלי אגא היה מוסלמי אדוק. בין השאר היה אחראי על הקמת מסגד אל-מג'דלה בעכו בשנים 1810-1809. עלי אגא אהב את חברתם של אנשי הדת, ובהדרגה התקבצה סביבו קבוצה של קנאים לדת. בין אנשי הקבוצה היו שיח' מוחמד אפנדי אבו אל-הודא, המופתי והקאדי של עכו, עבד אל-חלים אל-עדוואי עלאם (חכם דת מוסלמי) מהגליל התחתון, שעלי אגא מינה כמורה האישי של עבדאללה הנער, ומסעוד אל-מאדי, בעל קרקעות מטנטורה, שאף שלא היה חכם דת, הצטרף לחבורה זו. קבוצה זו הייתה אחראית לניסיון לפגוע באוכלוסייה הנוצרית של עכו, כאשר פרצה בעיר מגפת דבר בשנים 1813-1812, שבעקבותיה נספתה מעל למחצית האוכלוסייה המוסלמית בעיר, בעוד הנוצרים שגזרו על עצמם הסגר מרצון כמעט שלא נפגעו. המלומדים בקבוצת אישים זו היו אחראים על חינוכו הדתי של עבדאללה והייתה להם השפעה גדולה עליו, במיוחד לאחר שנבחר לשליט העיר.
עלי אגא מת ב-1814. לפני מותו התחנן בפני חיים פרחי היהודי, שהיה היועץ הכלכלי של סולימאן פאשא והאיש החזק ביותר בממשלו, שישמור על בנו עבדאללה. פרחי השתדל אצל סולימאן פאשא, והלה מינה את עבדאללה, שהיה אז נער בן שלוש עשרה בלבד, לתפקיד שמילא אביו, אם כי הגביל מאוד את סמכותו. פרחי פעל מאז להבטיח את מינויו של עבדאללה ליורשו של סולימאן פאשא. ההיסטוריונים משערים כי פרחי חשב כי יהיה לו קל לתמרן את הבחור הצעיר אותו הכיר מילדותו. פרחי היה הגורם מרכזי בסילוק המתחרה המשמעותי ביותר של עבדאללה למשרה, מחמוד אגא א-שאמי, המכונה מוחמד אבו נבוט, שהיה מושל יפו מטעם סולימאן פאשא. אבו נבוט, שהיה ממלוכי כמו סולימאן פאשא, ראה עצמו שווה לסולימאן פאשא וכמועמד הטבעי להחליפו, בהיותו בכיר הממלוכים בארץ ישראל. בקיץ 1818 חלה סולימאן פאשא והיה ברור כי סופו קרב, אלא שעבדאללה פאשא בן השבע עשרה היה צעיר מדי לתפקיד. לפיכך שכנע פרחי את סולימאן פאשא לפטר את אבו נבוט. אבו נבוט נמלט למצרים ואחר כך הגיע לאיסטנבול. שנה אחר כך, בקיץ 1819, כשהיה סולימאן פאשא על ערש דווי, החל פרחי להפעיל כל מאמץ על מנת להבטיח את בחירתו של בן חסותו לתפקיד מושל צידון (התואר הרשמי של מושל עכו) במקומו. הוא השתמש בשירותיו של יחזקאל בגדאדי, בנקאי יהודי שישב באיסטנבול, ושילם שוחד בסכום עתק של 11 מיליון פיאסטרים לבעלי השפעה בממשל העות'מאני. חמישה חודשים של משא ומתן עם הממשל נשאו פרי, וב-27 בינואר 1820 הגיע הפירמן המיוחל שמינה את עבדאללה פאשא לתפקיד.
מושל עכו > רצח חיים פרחי

בתחילת דרכו עסק עבדאללה בחיזוק שלטונו מבית על ידי טיפול במה שראה כאיומים על שלטונו. האיום הראשון היה עדיין מוחמד אבו נבוט. לאבו נבוט שישב באיסטנבול היו בעלי ברית ממלוכים שמונו על ידי אחמד אל-ג'אזר וסולימאן פאשא למפקדים צבאיים ושליטים בערים השונות בתחומי מחוז צידון. בקיץ 1820, כצעד ראשון לחיזוק שלטונו, סילק עבדאללה בהדרגה את כולם. חלקם פוטרו מתפקידם, חלקם הוגלה ומיעוטם הוצא להורג.
את האיום השני והגדול יותר ראה עבדאללה פאשא בחיים פרחי. למרות שחיים פרחי האמין כי יקל עליו להשפיע על הצעיר בן השמונה עשרה שיצא לו שם של הולל, ההשפעה הגדולה ביותר על עבדאללה הייתה דווקא מצד מחנכיו, קבוצת המלומדים המוסלמיים. בנוסף לעולמא שסביבו, חבר עבדאללה לקבוצת דרווישים סופים, והשתתף בטקסים שלהם. אין פלא שעבדאללה קיבל בלב שלם את הטענה שמוריו השמיעו פעמים רבות בפניו, כי המצב שבו יהודי שולט על מוסלמים הוא פגיעה בדת המוסלמית. כשלב ראשון הורה עבדאללה ליישם את החוק המסורתי, שמעולם לא הופעל בעכו, על פיו חייב כל ד'ימי (נתין יהודי או נוצרי שמתגורר במדינה מוסלמית) ללבוש בגדים מיוחדים פשוטים. עבדאללה פטר את פרחי מחובה זו, אלא שפרחי התעקש כי יתלבש כמו כל אחד מבני דתו. אחר כך החל עבדאללה לצמצם את סמכויותיו של פרחי. פרחי, שהבין לאן נושבת הרוח, ביקש לפרוש מתפקידיו ולחזור לבני משפחתו בדמשק, אלא שעבדאללה, שחשש ממה שיוכל פרחי לעשות כאשר לא יהיה תחת פיקוחו, סירב. ב-21 באוגוסט 1820 פרץ ויכוח בין השניים, וחיים פרחי הצביע על העובדה שעבדאללה הוא שליט עכו רק בזכותו. הייתה זו טעות חמורה. מסעוד אל-מאדי, שהיה בקבוצת חכמי הדת שחינכו את עבדאללה ואויב מר של חיים פרחי, טען בפני עבדאללה מספר פעמים, שאדם שהיה מסוגל להשיג לו את המשרה, יכול, כל עוד הוא בחיים, גם לגרום לו לאבדה. עבדאללה הורה עוד באותו ערב להוציא את חיים פרחי להורג בחניקה, ולהשליך את גופתו לים. אלמנתו, שלא הורשתה לקבור אותו, נמלטה לדמשק ומתה בדרך.
לאחר הירצחו של פרחי המשיך עבדאללה לפעול נגד הנתינים היהודים והנוצרים שתחת שלטונו. כיוון שחכמי הדת שיעצו לעבדאללה לא הצליחו למצוא כל פגם בהתנהגותו של פרחי קודם להירצחו, הם האשימו אותו לאחר מותו כי היה אחראי לבואם של מספר גדול של יהודים ללבנט. לטענתם היו בצפת 20,000 מהגרים יהודים ואלפי יהודים בטבריה. על סמך מספרים שקריים אלו נתבעו יהודי צפת לשלם מיסים שלטענת עבדאללה לא שילמו בשל חסותו של חיים פרחי. יהודי צפת נעצרו ונאלצו למכור את רכושם על מנת לשלם את הקנס שהוטל עליהם. ב-1821 החלה התקוממות היוונים נגד האימפריה העות'מאנית במוראה (כיום חצי האי פלופונסוס). בתגובה, שלח הסולטאן מהמוט השני הוראה לכל שליטי המחוזות לבצר את ערי החוף ולפרוק את הנוצרים מנשקם. עבדאללה פאשא, לא רק שציית להוראה זו אלא אף החל לגרש נוצרים מעכו, והיה מוכן לשלם לנוצרים שהביעו רצון להתאסלם. הנוצרים החלו לעזוב בהדרגה את העיר. בתחילת המאה ה-19 היוו הנוצרים מעל למחצית מתושבי עכו, אך בסוף שנות ה-20 של אותה מאה הם מנו רק כ-20% מתושביה. באותה שנה (1821) הורה עבדאללה פאשא להרוס את הכנסייה בסטלה מאריס שבחיפה ולהשתמש באבניה לבניית בית קיץ עבורו.
מושל עכו > משבר כלכלי והתרחבות השלטון (1831-1822)

שני כיוונים סותרים מאפיינים את התקופה בין 1822 ל-1831. האחד העמקת המשבר הכלכלי, והשני התרחבות שלטונו של עבדאללה.
המשבר הכלכלי היה ירושה מתקופת השלטון הקודמת, כאשר הופעלה מדיניות של מונופול על הסחר בתבואה ובכותנה. האחראי למדיניות זו היה חיים פרחי, שתחת שלטונו של סולימאן פאשא ניסה להשיג את המחיר המרבי מהקונים תוך תשלום מזערי למגדלים. התוצאה הייתה התעשרות של קבוצה קטנה של פקידים וראשי ממשל בעכו מצד אחד, והגירה של תושבים ואיכרים בשל רעב מתחומי המחוז לאזורים אחרים מצד שני. תוצאה נוספת הייתה התחזקות מהירה של עיר הנמל ביירות. בביירות צמח מעמד סוחרים שסירב לקבל את הכתבת המחירים של סולימאן פאשא, ובהדרגה החל המסחר שהתרכז קודם בעכו לעבור אליה. עבדאללה פאשא, שלא הבין בכלכלה ושאיבד במו ידיו את היועץ החשוב ביותר בתחום זה, ניסה להתגבר על בעיית הקטנת ההכנסות שהלכה והחמירה על ידי הרחבת המונופול גם ליבוא לעכו. התוצאה הייתה שהמסחר העיקרי נדד מעכו מהר יותר. ב-1826 כתב הקונסול הצרפתי "עבדאללה פאשא שולט כאילו הפוליטיקה מייעצת לו להקיף את עצמו בעיי חורבות, עד לנקודה שכל הארץ בשליטתו מייצגת תמונה של בדידות ועוני".
דווקא בתקופה קשה מבחינה כלכלית זו התרחב שלטונו של עבדאללה. הגורם הראשון לכך היה הסיוע שנתן עבדאללה פאשא לממשל העות'מאני בדיכוי מרד בירושלים. מוסטפא פאשא, שמונה שליט דמשק ב-1822, פעל ביד קשה על מנת להבטיח את גביית המיסים מתושבי השומרון וירושלים שהיו תחת שלטונו. עקב כך פרצו מרידות בארץ ישראל בשנים 1826-1823. המרידה הגדולה ביותר התחוללה ב-1825, לאחר שמוסטפא פאשא השלים את מבצע גביית המיסים, ומרכזה היה בירושלים. המושל מטעם מוסטפא גורש מהעיר, ומוסטפא לא הצליח להתגבר על המרד שארך חודשים. הממשל העות'מאני פנה בבקשת עזרה לעבדאללה פאשא והלה הצליח להתגבר על המרד תוך שבועיים, כששילב בין שימוש בהפגזה כבדה על העיר והבטחה להקלה בעומס המיסים וחנינה למורדים.
הממשל העות'מאני גמל לעבדאללה על הצלחתו זו, כאשר באוקטובר 1830 מינה הסולטאן מהמוט השני את עבדאללה מחדש כמושל טריפולי והנפות של ירושלים, שכם, חברון, עזה ויפו. למינוי זה היו כמה מטרות. ראשית, גביית המיסים ששימשה את מימון העלייה לרגל למכה, משימה שמושל דמשק, המושל הקודם של הנפות, לא הצליח למלא. שנית, במסגרת הניסיון של מהמוט לארגון מחדש של האימפריה הוא החליט לחסל את הממלכות הפאודליות העצמאיות למחצה שנוצרו ברחבי האימפריה העות'מאנית ולצורך כך בחר בעבדאללה הצעיר כמי שיוציא לפועל מדיניות זו בארץ ישראל. שלישית, החשש (שהתממש) מפלישה מצרית לארץ ישראל וסוריה, שעכו הייתה המכשול האמיתי היחיד בפניה. מינוי זה הביא לעימות ישיר בין עבדאללה לבין בני חמולת ג'ראר, אחת החמולות הגדולות בשכם, שסירבו לקבל את מרותו. בתגובה צר עבדאללה על המעוז של חמולת ג'ראר, מצודת סנור, שקודמיו של עבדאללה, דאהר אל-עומר, ואחמד אל-ג'אזר נכשלו כמה פעמים בניסיון לכבוש אותה. במצור שנמשך שלושה חודשים ותוך קבלת עזרה מהאמיר בשיר, שכללה גם כמאה לוחמים יהודים מחצביה ודיר אל-קמר, הצליח עבדאללה היכן שנכשלו קודמיו. במרץ 1831 נכנעו הלוחמים במצודה והיא נהרסה עד היסוד. בדיעבד הייתה זו שירת הברבור של עבדאללה פאשא כשליט עכו. תוך פחות משנה התהפכו התפקידים ועבדאללה מצא את עצמו במצור ממושך.