stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צביקה פיק
ביוגרפיה > שנותיו האחרונות: אירוע מוחי ומותו

ב-18 באפריל 2018, חש פיק ברע במהלך טיסת אל על מלונדון לישראל. המטוס נחת נחיתת חירום בווינה בה פיק אושפז בבית חולים מקומי, שם הסתבר כי הוא עבר שבץ מוחי. לאחר כשבוע הועבר לאשפוז בישראל, ולאחר מכן למרכז שיקומי. ב-15 במאי 2019, שודר בקשת 12 סרטו של חיים אתגר, "צביקה פיק, הריאיון הראשון", בו חשף פיק לראשונה את מה שעבר עליו מאז האירוע המוחי בו לקה, איבוד השפה העברית ולימוד השפה מההתחלה.
בנובמבר 2019 חזר פיק להופיע, כאשר השתתף במופע החנוכה "PLAY פסטיגל". על אף שדיבורו מקבלת השבץ ועד למותו היה איטי, הדבר לא ניכר בשירתו.
ב-18 במאי 2022 הופיע פיק בקשת 12 במופע "צביקה פיק נולד מחדש", שהיה למעשה משדר התרמה של קשת לעמותת "חלאסרטן", כמחווה לפיק. מופע כלל עיבודים לשיריו בביצוע אומנים כגון הראל סקעת, איתי לוי, נועה קירל, אלה לי, אנה זק ומיכאל בן דוד.
צביקה פיק התגורר ברמת השרון. נפטר מדום לב ב-14 באוגוסט 2022 בביתו, בגיל 72. נטמן בבית העלמין "מורשה" ברמת השרון בסמוך לקבר אמו, בטקס בו נכחו קרוביו בלבד ללא נוכחות תקשורתית.
לאחר מותו הפיקו עומר לוז וצוק אלגזי בשיתוף עם נועה קירל את השיר "הרקדן האוטומטי 2022", אשר מחדש את שירו של פיק "הרקדן האוטומטי". ההפקה בוצעה באמצעות טכנולוגיה מבוססת על בינה מלאכותית. השיר יצא במסגרת המיזם המוזיקלי "נכס צאן ברזל" מבית ארומה מיוזיק. השיר זכה להשמעות רבות ונכנס לפלייליסט הרשמי של ספוטיפיי ישראל ואפל מיוזיק ובדירוג של שירי הטרנדינג באתר יוטיוב.
עיסוקים מחוץ לעולם המוזיקה > כדורגל

פיק היה חובב כדורגל מושבע וכדורגלן לעת מצוא.
ב-1973 הקליט את "הכח זהו כח" (מילים: אילן גולדהירש), שיר האליפות של הכח מכבי רמת גן, שהופיע באלבומו השני.
בשנות ה-80 שיחק בהפועל יהוד והפועל ניר רמת השרון. כמו כן, כיהן כסגן יושב ראש מכבי רמת השרון.
חיבתו לכדורגל הביאה אותו להשתתף בשנת 2014 בתוכנית הדוקו-ריאליטי "גולסטאר", המציגה את פעילותה של קבוצת כדורגל המורכבת מידוענים.
עיסוקים מחוץ לעולם המוזיקה > מסעות פרסום

לאורך הקריירה שלו השתתף פיק במספר רב של מסעות פרסום: ב-1979 הופיע בפרסומות לנעלי קנון; ב-1980 זימר בג'ינגל של חברת גינדי; ב-2004 פרסם את הטלפון הסלולרי מדגם נוקיה 3100. בעקבות הקמפיין, זכה הדגם לכינוי העממי "נוקיה צביקה פיק"; ב-2006 השתתף לצד בת-זוגו שירה מנור בקמפיין של סלקום; ב-2011 השתתף בקמפיין רשת לפוסטינור.
משפחתו

ב-1975 פיק נישא למירית שם אור, פזמונאית שכתבה את מילות השירים של רוב להיטיו. השניים התגרשו ב-1995. לזוג שלושה ילדים: בנם הבכור בנלי, שהוא רופא במקצועו, ושרונה ודניאלה, שפעלו כצמד המוזיקלי "האחיות פיק".
בתו דניאלה נישאה ב-2018 לקולנוען האמריקאי קוונטין טרנטינו.
בשנת 2004 החל פיק להיות בזוגיות עם מעצבת האופנה שירה מנור, הצעירה ממנו ב-36 שנים, ונולדו להם שני בנים. בשנת 2021 השניים נפרדו.
פרסים והוקרה

שחקן השנה על משחקו במחזמר "שיער"
1977, 1978, 1979 - "זמר השנה" של רשת ג'
1978 - אלבום השנה[דרושה הבהרה]
1980 - ביוגרפיה, ספר ראשון שהוקדש לכוכב רוק מקומי: "צביקה פיק - מלאך או שטן", מאת דודו אורן
1980 - בובת שעווה בדמותו הוצבה במוזיאון השעווה בתל אביב
2002 - המחזמר "מרי לו" המבוסס על שיריו הועלה בתיאטרון "הבימה"
2011 - פרס אקו"ם על מפעל חיים בתחום הזמר העברי
2018 - פרס מפעל חיים מטעם איגוד אמני ישראל (אמ"י) לשנת תשע"ט. פיק לא נכח בטקס הענקת הפרס, שהתקיים בהיכל התרבות פתח תקווה, עקב מצבו הבריאותי.
2019 - מופע מחווה במסגרת פסטיבל ימי זמר בחולון, והענקת פרס מפעל חיים על תרומתו רבת השנים לעולם התרבות והמוזיקה הישראלית
2019 - "תושב כבוד של העיר ירושלים". פיק הוא הראשון שהוכר כ"תושב כבוד" של העיר.
דיסקוגרפיה > אלבומים

זוהי הדרך שלי (1972)
פיק (1973)
מה עכשיו? (1974)
אריך נגן מספר 4 (1975)
בדרנית בחצות - פסקול הסרט (1977)
קליידוסקופ (1977)
שירי משוררים (1978)
מוסיקה (1978)
שלאגר - פסקול הסרט (1979)
המראה (1980)
עכשיו (1982)
אוסף פרטי (1983)
15 שנים (1986)
צביקה פיק שר חוליו איגלסיאס (1988)
לעשות אהבה (1995)
הלילה הוא הלילה (2002)
מעלה מעלה – צביקה פיק בהופעה חיה, אלבום כפול (2004)
צביקה פיק - בקיסריה (2006) - DVD
דיסקוגרפיה > אוספים

12 להיטי זהב (1976)
צביקה פיק – 24 להיטים (1978)
צביקה פיק – להיטי זהב 2 (1978)
להיטיו הגדולים (1980)
אוסף פרטי (1983)
להיטי זהב (1990)
הלהיטים הגדולים - חלק א' / חלק ב' (1993)
האוסף המשולש (1996)
האוסף המשולש - הביצועים המקוריים (1999)
ביאורים

↑  בשבוע בו נולדה שרונה, נאלץ פיק לצאת ל-4 ימי הופעות בארצות הברית. כך עולה ממכתב שפרסם מכון גנזים בבלוג שלו, מכתב שמופנה לנתן יונתן. לעיון במכתב בכתב ידו של פיק, ראו כאן.
יהדות חבאן

משפחה עולים מחבאן מדגימה את ליל-סדר פסח בביתה החדש בתל אביב, 1946
צורפים מחבאן במושב ברקת, 1956, בוריס כרמי, אוסף מיתר, הספרייה הלאומית
יהדות חבאן היא קהילה יהודית מהעיר חבאן שבתימן.
העיר חבאן

העיר חבאן נמצאת בצד הדרך, ששמשה לצורכי מסחר הבשמים. בין ט'פאר, עומאן וחצרמוות, לתימן ונגראן. כ-300 ק"מ צפונית מזרחית מהעיר עדן וכ-100 ק"מ מחופו של האוקיינוס ההודי. העיר נקראת על שם ואדי חבאן.
ראשית התיישבות היהודים בחבאן

מסורת בפי זקני חבאן, שההתיישבות באזור חבאן החלה עוד מימי בית ראשון. על סמך מסורת זו יהודי חבאן 'הם ראש גולים'.
כמו כן צורת חייהם, מלבושם, גידול שיערם, מעידים על מסורת קדומה ואורח חיים מתקופת התנ"ך.
חבאן העיר חולשת על דרכי המעבר מכל הכיוונים וחיתה בה קהילה יהודית קטנה ולפי המסורת היא שריד מקהילה גדולה מהתקופה שלפני הספירה עד תקופת חמיר ואחר כך במאה ה-6 לספירה.
הקהילה היהודית בחבאן נוסדה במאות ה-19–20, יהודי חבאן היו מזוהים בשם "יהודי חצרמוות" ("חצרמות" נמצאת במרחק של יותר מ-150 קילומטר לכיוון צפון מזרח חבאן). קהילה זו התקיימה כיחידה נפרדת ממרכזי היהדות בתימן, עקב בידוד אזורם.
הרובע היהודי בעיר חבאן

הרובע היהודי נקרא 'חַאפת אליהוד'.
תחילת ההתיישבות קשורה במסורת עתיקת יומין שעוברת מפי יהודים וערבים וכבר נכתבה על ידי חוקרים שונים בצורות שונות.
הרובע בנוי בצורת חצי עיגול. בצד דרום- מזרח ומערב ממוקמים בתי התושבים ומצד צפון ממוקם ארמון המלך הבנוי על הסלע ובאמצע הרובע היה בית הכנסת. צורת הבנייה איפשרה חיים שוקקים במשך היום כולו. יהודי חבאן ניהלו ברובע חיי יהדות דתית, גידלו בו תלמידי חכמים, ששימשו כשוחטים, בודקים, מוהלים, דיינים וכו'.
מוסדות הציבור שהיו ברובע הם: שני מקוואות טהרה, שני בתי כנסת.
החינוך היהודי בחבאן היה דומה לחינוך בשאר מחוזות תימן.
הקהילה היהודית בעיר חבאן מנתה ב-1948 כ-450 נפש, מתוך כ-15 אלף נפש של האוכלוסייה הכללית.
בית הכנסת היה משמש גם לבית הספר "מיעלאמה" לאחר התפילה, הילדים היו לומדים בו קרוא וכתוב, פרשת שבוע, הפטרה, תהילים וכו' עם המורי.
יהודי חבאן סבלו ממיעוט ספרי דפוס, ולכן כמות לומדי המשנה והתלמוד הייתה תלויה בכך. אם כי סביב ספרים אחדים למדו קבוצות גברים. רוב הבנות לא ידעו קרוא וכתוב, היו בודדות שלמדו זאת.
ההבדלים בין יהודי חבאן ליהודי תימן

במראה החיצוני ובמלבושם.
במאכליהם ובאופן הכנתם.
אין בהם כהנים ולווים.
נבדלים בעיקר- במנהגיהם השונים: בחגים, בשמחות כל שמחה פרטית היא שמחת הכלל, כל פרט בטקס מלווה בתכונה מיוחדת לו. על פי מסורת יהדות חבאן, טקס החינה של הכלה מתחיל יומיים לפני החתונה. במהלכו קולעים לכלה צמות ועושים לה עם החינה עיטורים על כפות הידיים וברגליה. בנוסף, שבוע לפני הטקס מתקיים גם טקס חינה לחתן שבמהלכו עושים לחתן חינה בכפות הידיים והרגליים. כמו כן, הלבוש במהלך החינה של החתן והכלה שונה מחינה תימנית.
ישנם שינויים רבים בנוסח התפילות והפיוטים, אך הנוסח בנוי רובו על פי נוסח הבלדי.
יהודי חבאן נבדלים משאר יהודי תימן בכמה דברים שהבולט ביותר בהם הוא חזותם החיצונית. הגברים היו בעלי זקן ללא שפם ועם שיער ארוך, עטפו את פלג גופם התחתון בבד צבעוני בדוגמת פסים או משבצות וכרכו אותו סביב המותניים בעזרת חגורה. על פלג גופם העליון לבשו חולצה משובצת, בדוגמת פסים או בצבע אחיד ועל ראשם חבשו מצנפת לבנה. את הבגדים נהגו לצבוע בצבע ניל שחור שהיה נחשב לחשוב ומכובד, על כתפיהם טלית גדולה מבד צבעוני עדין. יהודי חבאן תוארו כגבוהים ושריריים יותר משכניהם המוסלמים.
הנשים היו לובשות שמלה רחבה אשר חלקה האחורי ארוך יותר מהקדמי, שיער ראשן היה קלוע לצמות רבות והן עטפו את ראשן במטפחת אשר נקראת בשם "שובייקה".
הן הנשים והן הגברים היו עונדים טבעות עם אבני חן, אך לנשים היו גם שרשראות מכסף טהור על צוואריהן. מספר השרשראות היה שונה מאישה לרעותה, בהתאם להון המשפחה של האישה והבעל.
העלייה לארץ

הקשר הראשון עם יהודי ארץ ישראל אירע בשנת 1912 עם הגעתו של שליח המשרד הארצישראלי, שמואל יבנאלי אשר סייר ברחבי תימן במטרה לעודד את יהודי תימן לעלות, ובין השאר הגיע גם לחבאן.
בשנת 1944 דיווח פקיד בריטי שקהילת יהודי חבאן מונה 730 נפש המבקשים לעלות לארץ ישראל. אחד מאנשי הקהילה, זכריה בן עווד חבאני אלעדאני, החליט לעלות לארץ ישראל ואליו הצטרפו מספר אנשים נוספים. הקבוצה החלה את מסעה רגלית לעיר הנמל עדן ומשם למצרים יחד עם עולים מקהילות אחרות בתימן. ב-21 במרץ 1945 הגיעה קבוצה של שבעה מיהודי חבאן (חצרמוות) ברכבת למחנה העולים בעתלית יחד עם 233 עולים אחרים מתימן. בין 1945 ל-1949 עלו מספר קבוצות נוספות והתיישבו בשכונת ידידיה (שנקרא גם "שכונת החבאנים") בתל אביב, שמדרום לכפר הערבי סלמה. בדצמבר 1949 דיווחה עיריית תל אביב כי בשכונה גרים 250 איש ב-40–50 בתים והיא לא חוברה לרשת המים העירונית.
שאר אנשי הקהילה עלו בשנת 1950, ושהו במחנות עולים בעין שמר. למרות חילוקי הדעות, הצליחו להתפייס משום שעקרון האחריות הקולקטיבית והאחווה החבאנית הנחו אותם לאורך כל הדרך.
משום כך, בשנת 1952 בחרו החבאנים להתיישב במרוכז במושב ברקת בו הם נמצאים עד היום ושומרים על המסורת שלהם באדיקות רבה.
לקריאה נוספת

מעטוף סעדיה בן יצחק, יהדות חבאן (חצרמות) בדורות האחרונים, הוצאה פרטית, פברואר 1987
הערות שוליים

1 2  ניצני עליית יהודי חבאן(הקישור אינו פעיל, 21.9.2020) שי מדעי
↑  במקום שבו נתגלה שבט יהודי קדמון, המשקיף, 20 באפריל 1944
↑  233 עולים מתימן הגיעו היום, משמר, 21 במרץ 1945
↑  שכנות-הספר של תל־אביב, ידיעות עיריית תל אביב, 15 בדצמבר 1949
↑  חאבאן עלתה לארץ, על המשמר, 6 באוגוסט 1950
שיער ארוך אחד מסימני ההיכר של יהודי חבאן
דיוקן עולה חדש מחבאן, 1946, בצילום של זולטן קלוגר
ארמנדו טחאדה גומס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  21 באפריל 1929 מנדוסה, ארגנטינה 
 פטירה:  3 בנובמבר 1992 (בגיל 63) בואנוס איירס, ארגנטינה 
 מדינה:  ארגנטינה 
 שפות היצירה:  ספרדית 
 סוגה:  פולקלור ארגנטינאי ודרום אמריקאי
 יצירות בולטות:  Canción con todos 
 www.tejadagomez.com.ar
 
ארמנדו טחאדה גומס (בספרדית: Armando Tejada Gómez;‏ 21 באפריל 1929 – 3 בנובמבר 1992) היה משורר, סופר וקריין ארגנטינאי.
הערות שוליים

↑  מילות השיר, באתר שירונט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 2000125  BNE: XX1134451  BnF: cb12779813t (data)  GND: 105722152X  ISNI: 0000 0000 5928 8345  LCCN: n80070763  LNB: 000348333  MusicBrainz: b15da030-a5a7-4be0-bd7d-45f92a09b52c  NTA: 133880052  SUDOC: 080743994  VIAF: 16069092   WorldCat (עם VIAF): 16069092
אוורט דירקסן

אוורט מקינלי דירקסן (באנגלית: Everett McKinley Dirksen‏; 4 בינואר 1896 – 7 בספטמבר 1969) היה פוליטיקאי אמריקאי. דירקסן, חבר המפלגה הרפובליקנית, ייצג את מדינת אילינוי בשני בתי הקונגרס של ארצות הברית – תחילה בבבית הנבחרים ולאחר מכן בסנאט. כמנהיג המיעוט בסנאט בשנים 1959–1969 גילם דירקסן תפקיד מפתח מרכזי בפוליטיקה של ארצות הברית בשנות ה-60 של המאה ה-20. הוא סייע בניסוח ובהעברת חוק זכויות האזרח של 1964 ובזה של 1968, שתי חקיקות שהיוו אבן דרך בימי התנועה האפרו-אמריקאית לזכויות האזרח. הוא היה גם אחד התומכים הנלהבים ביותר בסנאט של מלחמת וייטנאם. כדובר מהוקצע בעל סגנון מליצי וקול בריטון עשיר במיוחד, נאומיו הרעועים של דירקסן גרמו למלעיזיו להתייחס אליו כאל "מכשף הזליגה" ("The Wizard of Ooze").
דירקסן שירת כקצין ארטילריה במהלך מלחמת העולם הראשונה ובשוך המלחמה פתח מאפייה. לאחר שכיהן במועצת העירייה של פיקין, עיר הולדתו, נבחר אל בית הנבחרים האמריקאי במהלך 1932. בבית הנבחרים נחשב למתון ותמך בחלק גדול מהניו דיל, אך במרוצת השנים נעשה לשמרן ובדלן, אם כי נמלך בדעתו כשתמך במעורבות ארצות הברית במלחמת העולם השנייה. בשנת 1950 נבחר לסנאט של ארצות הברית, כשהוא מביס את מנהיג הרוב הדמוקרטי סקוט לוקאס. בסנאט העדיף מדיניות כלכלית שמרנית ותמך בגישת האינטרנציונליזם של הנשיא דווייט אייזנהאואר. דירקסן ירש את ויליאם נולנד כמנהיג סיעת המיעוט של הסנאט לאחר שהאחרון מיאן להתמודד מחדש ב-1958.
כמנהיג המיעוט של הסנאט, דירקסן התגלה כדמות לאומית בולטת של המפלגה הרפובליקנית במהלך שנות השישים. הוא פיתח יחסי עבודה טובים עם מנהיג הרוב בסנאט מייק מנספילד ותמך במדיניותו של נשיא ארצות הברית לינדון ג'ונסון כלפי הלחימה בווייטנאם. דירקסן הוסיף לסייע בבלימת הפיליבסטר של הסנאטורים הגזעניים מדרום ארצות הברית שהתנגדו נחרצות לחוק זכויות האזרח ב-1964. בעודו מנהיג המיעוט, הלך דירקסן לעולמו בספטמבר 1969.
ביוגרפיה

דירקסן נולד בפיקין (Pekin) שבאילינוי, עיירה קטנה השוכנת סמוך לפאוריה. הוא היה בנם של אנטיה (לבית קונרדי) ויוהאן פרידריך דירקסן, מהגרים גרמנים מפריזיה המזרחית. הוריו של אוורט העניקו לו את השם האמצעי "מקינלי" על שמו של הנשיא ויליאם מקינלי. היו לו אח תאום בשם תומאס ריד דירקסן (נקרא ע"ש תומאס בראקט ריד (אנ')), ואח נוסף, בנג'מין, שנקרא על שמו של בנג'מין הריסון. יוהאן ואנטיה דירקסן דיברו בביתם גרמנית תחתית ולימדו את ילדיהם גרמנית, אך יוהאן התגורר בארצות הברית תקופה ממושכת דיה כדי לפתח זהות פוליטית; שמות כל שלושת ילדיו ביטאו את הזדהותו עם המפלגה הרפובליקנית. יוהאן דירקסן, שעבד בתעשיית הקרונות של פיקין כצייר מעצב ובנוסף בחקלאות, עבר אירוע מוחי כאשר דירקסן היה בן חמש ונפטר כעבור ארבע שנים.
דירקסן גדל בחווה חקלאית שניהלה אמו בפאתי פיקין, בשכונה "בונשפידל", הטיה של השם "בינטאון" (עיירת השעועית בתרגום חופשי) בגרמנית תחתית, משום שמהגרים חסכניים גידלו שעועית בחצרותיהם הקדמיים במקום פרחי קישוט. הוא למד בבתי הספר המקומיים, והשלים את לימודיו בבית הספר התיכון העירוני בשנת 1913 כתלמיד שציוניו הגיעו למקום השני במחזורו, ובנעוריו סייע בפרנסת המשפחה תוך עבודה במפעל לזיקוק תירס בפיקין. ביקור שערך דירקסן בבית מגורים של אחד מאחיו למחצה במינסוטה הניע אותו להירשם אל אוניברסיטת מינסוטה. הוא היה סטודנט למשפטים בשנים 1914–1917, ושילם את שכר הלימוד שלו באמצעות עבודה במחלקת הפרסום המסווג של מערכת העיתון "Star Tribune" ובעבודות נוספות. במהלך לימודיו הגבוהים שירת דירקסן בחיל ההדרכה של צבא הסטודנטים והגיע לדרגת מייג'ור בחיל הצוערים של בית הספר. הוא גם צבר את הניסיון הפוליטי הראשון שלו דרך נאומים בקמפוס ובקהילות מקומיות בשבחו של צ'ארלס אוונס יוז, כשזה התמודד לנשיאות ארצות הברית במהלך הבחירות ב-1916.
ביוגרפיה > שירותו הצבאי

בראשית מלחמת העולם הראשונה, בנימין דירקסן לא היה כשיר מבחינה רפואית לשירות צבאי, ותומאס היה נשוי. בימי המלחמה התחזקו רגשות אנטי-גרמניים, וביקורת מקומית נמתחה על משפחת דירקסן בשל שורשיהם הגרמניים. לראיה, אמו של דירקסן מיאנה להסיר תצלום של הקיסר וילהלם השני מהסלון שלה, כפי שדרשה "מועצת נאמנות" של פיקין, בתואנה כי ארצות הברית היא מדינה חופשית. לפיכך, על דירקסן היה לבטא את הפטריוטיות האמריקאית של משפחתו תוך שירות בכוחות המזוינים של ארצות הברית. דירקסן נשר מלימודיו בקולג' והצטרף לצבא ארצות הברית. ב-4 בינואר 1917, יום הולדתו ה-21, התגייס דירקסן באורח רשמי אל כוחות הצבא.
את הכשרתו הראשונית בארטילריית שדה השלים בבסיס הטירונים פורט קסטר שבמישיגן. את שירותו הסדיר מילא עם יחידתו במחנה ג'קסון שבקרוליינה הדרומית, והגיע לדרגת סרג'נט. דירקסן נסע לצרפת בשנת 1918, ולמד בבית הספר לארטילריה ובתוכנית להכשרת קצינים בסומיר. הוא קודם לדרגת לוטננט שני והוצב ברגימנט ארטילריית השדה ה-328, יחידה שהשתייכה לדיוויזיית הרגלים ה-85. דירקסן הוכשר כמשקיף אווירי, וביצע "קניין יעדים" (Target acquisition) והערכת נזקים של הפצצות הארטילריה בגזרת סן-מִיִיֶל כחבר בפלוגות הבלונאות ה-13 וה-19 של הרגימנט ה-328. בהמשך מילא אותו תפקיד עבור פלוגת הבלונאות ה-69, יחידה של הקורפוס הרביעי. לאחר מכן שירת באגף סגל המודיעין (G-2) במטה הקורפוס הרביעי. לאחר המלחמה נשאר דירקסן באימפריה הגרמנית מטעם הקורפוס הרביעי עד אמצע 1919. הוא מיאן להצעה שביקשה ממנו להישאר בגרמניה בשל שליטתו בשפה הגרמנית, ומששוחרר מהצבא שב לפיקין.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

דירקסן היה חבר בכנסייה הרפורמית השנייה, שלמרות היותה כנסייה הולנדית רפורמית, הייתה בעיקר גרמנית (הכנסייה הרפורמית באמריקה הוקמה במאה השמונה עשרה על ידי מהגרים הולנדים). לאחר המלחמה השקיע דירקסן את הונו בבית עסק של מכונות כביסה חשמליות, אך משנכשל העסק, הצטרף לאחיו בניהול מאפיית האחים דירקסן. את כמיהתו לאמנות ביטא בחיבור סיפורים קצרים שמעולם לא הוצאו לאור, לצד כתיבת מחזות עם חברו לכיתה לשעבר יוברט הופ.
הוא היה פעיל בלגיון האמריקאי (אנ'), מוסד ללא כוונת רווח באינדיאנפוליס למען יוצאי צבא, והופעות מטעמו העניקו לו האפשרות לחדד את כישוריו הרטוריים. הקריירה הפוליטית שלו החלה בשנת 1926, אז נבחר למועצת העיר פיקין הלא-מפלגתית. דירקסן סיים ראשון מבין שמונה מועמדים המתמודדים על ארבעה מושבים. באותה תקופה, גורף הקולות המוביל התמנה לממונה על חשבונות והיבטים פיננסיים בעיר, ודירקסן מילא את שני התפקידים בין השנים 1927 עד 1931. בנוסף השתייך לתנועת הבונים החופשיים, והיה חבר בלשכה מס' 29 בפיקין.
ביוגרפיה > חבר בית הנבחרים האמריקאי

לאחר הפסד בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית ב-1930 לייצוג מחוז הקונגרס ה-16 של אילינוי בבית הנבחרים של ארצות הברית, זכה דירקסן במועמדות מפלגתו ב-1932, ובאותה שנה נבחר אל בית הנבחרים. תמיכתו בתוכניות רבות של ניו דיל סימנה אותו בראשית דרכו כרפובליקני מתון ופרגמטי, אם כי בחלוף השנים היה ליותר שמרן ובדלן. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא פעל בהצלחה להרחבת משאבי עובדי הקונגרס בכדי לבטל את הנוהג לפיו ועדות בית הנבחרים והסנאט לוו את אנשי הרשות המבצעת לצורך ביצוע עבודות חקיקה. את עמדתו כתומך בהתבדלות נטש למען תמיכה במאמץ המלחמתי, אך גם הבטיח את העברתו של תיקון לחוק השאל-החכר כאשר הציג את התיקון בשעה ש-65 חברי קונגרס דמוקרטים שהו בארוחת צהריים. הוא קבע כי הסנאט ובי הנבחרים יוכלו, ברוב פשוט ובהחלטה סימולטנית, לבטל את סמכויות המלחמה שהוענקו לנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט.
נטייתו של דירקסן לשינוי דעתו סוקרה בידי העיתון "שיקגו סאן-טיימס", שדיווח כי דירקסן שינה את דעתו 62 פעמים בענייני מדיניות חוץ, 31 פעמים בענייני צבא ו-70 פעמים במדיניות חקלאית. לאחר שנבחר לקונגרס החל ללמוד משפטים בוושינגטון הבירה — ב-1936 התקבל ללשכת עורכי הדין של מחוז קולומביה וכעבור שנה ללשכת עורכי הדין של אילינוי.
בדצמבר 1943 הודיע דירקסן על התמודדותו למועמדות הרפובליקנית לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1944. הוא הצהיר כי קואליציה של חברי קונגרס רפובליקנים מהמערב התיכון דחקה בו להתמודד וכי מסע הבחירות שלו רציני. עם זאת, פרשנים פוליטיים הניחו כי המועמדות הייתה כלי לשאיבת תמיכה הרחק ממסע הבחירות של ונדל וילקי, שהמוניטין שלו כאינטרנציונליסט מובהק ורפובליקני מתון היה מושא לשנאתם של רבים מהשמרנים במפלגה הרפובליקנית, במיוחד במערב התיכון. דומה היה כי מסע הבחירות הנשיאותי של דירקסן עדיין היה פעיל ערב כינוס הוועדה הרפובליקנית הלאומית ב-1944, שכן מגזין טיים שיער כי הוא מועמד מוביל לתפקיד סגן נשיא ארצות הברית. למרות זאת, דירקסן לא קיבל מספיק קולות לאף משרד מטעם הצירים בוועידה.
דירקסן המשיך לבסס את מעמדו ככוכב עולה במפלגה הרפובליקנית ונבחר שוב ושוב מחדש אל בית הנבחרים האמריקאי. בשנת 1947 נתקפה עינו הימנית בעיות רפואיות, שאובחנו ככוריורטיניטיס (Chorioretinitis – דלקת דמית העין). אף על פי שרופאים אחדים (כולל אחד מאוניברסיטת ג'ונס הופקינס) המליצו על כריתת גלגל העין, דירקסן בחר בטיפול ובמנוחה; ורוב אחוזי הראייה שלו שבו לתפקד במרוצת הזמן. בשנת 1948 בחר שלא להתמודד מחדש לבית הנבחרים בשל מצבו הבריאותי. הוא שב לפוליטיקה כעבור שנתיים ונבחר לסנאט של ארצות הברית.
ביוגרפיה > מותו

באוגוסט 1969, צילומי רנטגן של בית החזה של דירקסן אבחנו מסה ממוקמת היקפית ללא תסמינים באונה העליונה של הריאה הימנית. דירקסן אושפז במרכז הרפואי הצבאי הלאומי וולטר ריד לשם ניתוח, שבוצע ב-2 בספטמבר. כריתת האונה העליונה בריאתו הימנית הסירה את מה שהתגלה כסרטן ריאות (אדנוקרצינומה). תחילה דירקסן הגיב טוב להליך הרפואי, אך סיבוכים פרוגרסיביים התפתחו לדלקת ריאות חמורה. הוא סבל מדום לב ומת ב-7 בספטמבר 1969, בגיל 73. ארונו הוצב ברוטונדה של הקפיטול, ולאחר מכן נטמן בגני הזיכרון גלנדייל בפיקין, עיר הולדתו.
הערות שוליים

↑  Everett McKinley Dirksen's Finest Hour: June 10, 1964, מאורכב באתר Wayback Machine‏, פורסם במקור ב-Peoria Journal Star ב-10 ביוני 2004 (באנגלית)
↑  Reynolds v. Sims, Opinion of the Court by Earl Warren.
↑  PBS article on Reynolds v. Sims
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007463580005171  PLWABN: 9810637793505606  BnF: cb162337865 (data)  GND: 121101576  ISNI: 0000 0003 7411 0299  LCCN: n50025549  MusicBrainz: 82c1bf0d-c252-47ba-993b-e1a8b0d9d673  NARA: 10580717  NTA: 089368878  SNAC: w69z9fgb  SUDOC: 11241575X  US Congress: D000360  VIAF: 74700508   WorldCat (עם VIAF): 74700508 
דירקסן, בסביבות 1955
דיוקן מצויר של דירקסן כמנהיג המיעוט הרפובליקני
דירקסן לצד המנהיג הדמוקרטי מנספילד, 1967
הנשיא לינדון ג'ונסון משוחח עם דירקסן, 11 בספטמבר 1968
האלפים של טריניטי

| --- | --- |
האלפים של טריניטי בסמוך לאגם גרניט
האלפים של טריניטי בסמוך לאגם גרניט
 מידע כללי
 גובה:  2,744 מטר (פסגת תומפסון (אנ'))
 מדינה:  ארצות הברית 
 מיקום:  מדינת קליפורניה
 קואורדינטות:  41°00′02″N 123°02′54″W﻿ / ﻿41.000418°N 123.048368°W﻿ / 41.000418; -123.048368
  (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה האלפים של טריניטי(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה האלפים של טריניטי(למפת קליפורניה רגילה) סקרמנטו לוס אנג'לס סן פרנסיסקו סן דייגו סן חוזה פרזנו בייקרספילד אורגון נבדה א ר י ז ו נ ה  מקסיקו האוקיינוס השקטהאלפים של טריניטי(למפת קליפורניה מוגדלת) סקרמנטו לוס אנג'לס סן פרנסיסקו סן דייגו סן חוזה פרזנו בייקרספילד אורגון נבדה א ר י ז ו נ ה  מקסיקו האוקיינוס השקטהאלפים של טריניטי
 האלפים של טריניטי בצפון קליפורניה
 
האלפים של טריניטי (באנגלית: Trinity Alps) הם רכס הרים במחוזות קליפורניה טריניטי וסיסקיו בצפון קליפורניה בארצות הברית. האלפים של טריניטי הם תת-רכס של הרי קלאמת השוכנים מצפון לוויברוויל (אנ').
גאוגרפיה

האלפים של טריניטי שוכנים באזור הפיזיוגרפי (אנ') של רכסי החוף הפסיפי (אנ'), במערכת הרי קלאמת, השוכנת בין רכסי החוף של קליפורניה במערב ורכס קסקייד במזרח. הגובה נע בין 411 מטרים ל-2,744 ממטרים בפסגת תומפסון (אנ'). פסגות בולטות אחרות כוללות את פסגת גרניט (אנ') (2,467 מטרים) ופסגת ואיקטפום (אנ') (2,314 מטרים). האלפים של טריניטי ידועים בנופים הציוריים ובסביבתם האלפינית. הצמחייה האלפינית (אנ') של הרכס שונה מזו המצויה בסיירה נבדה או ברכס הקסקייד. בתוך הרי קלאמת, תת-רכסים סמוכים לאלפים של טריניטי כוללים את הרי סלמון (אנ') והרי סקוט (אנ').
"אזור הטבע הבראשיתי האלפים של טריניטי" (Trinity Alps Wilderness) משתרע על פני 2,090 קילומטרים רבועים, מה שהופך אותו לאזור הטבע הבראשיתי השני בגודלו בקליפורניה. האזור היה ידוע בעבר כאזור הפרימיטיבי של הסלמון-האלפים של טריניטי (Salmon-Trinity Alps Primitive Area) מאז 1932 ועד לסדרה של הרחבות.
קרחונים, שדות שלג ושדות קרח

שדה השלג הנמוך ביותר בקליפורניה שאינו נעלם למעט מקרים קיצוניים של סדרת שנים שחונות ממוקם מעל אגם מירור (Mirror Lake) בגובה של 2,000 מטרים.
הקרחון הוודאי היחיד הוא קרחון גריזלי (Grizzly Glacier), שדה קרח בגודל 61 דונם במדרון הצפוני של פסגת תומפסון, שמציג סדקים המצביעים על תנועה אמיתית אפילו בשדה קרח קטן כל כך.
מחקרים הראו שחלק מהקרחונים באלפים של טריניטי עמידים יותר להשפעות ההתחממות העולמית מאשר קרחונים אחרים בקליפורניה. על פי מפות עדכניות, אך לא נכונות, של הסקר הגאולוגי של ארצות הברית 35 גופי שלג קבועים וכמה קרחונים זעירים מנקדים את הפסגות הגבוהות ביותר של האלפים.
קרחונים, שדות שלג ושדות קרח > קרחון זמני

על הרכס שמדרום לאגם ספייר (אנ') נמצאת תופעה יוצאת דופן המורכבת מקרחון זמני, לעומת שדה שלג לא פעיל שנמס בשנים שחונות. לאחר שנים של הצטברות כבדה, מופיע שדה קרח בקרקס קרחוני מוגן זה הפונה צפונה לחלוטין, שיכול להראות סדקים פעילים וחריצים בעומק של כמה מטרים. אבל גוף הקרח הזה, בגובה של רק 2,300 מטרים באזור שחווה עונה יבשה ארוכה וחמה מאמצע מאי עד אמצע אוקטובר בערך, יכול להיעלם לחלוטין במהלך שנים שחונות יותר.
מחקרים על חזזיות מצביעים על כך שהאתר ליד אגם קלמיה (Kalmia Lake) הוא המקום המושלג ביותר במדינת קליפורניה, כשהוא מקבל הצטברות שלג מעבר לשלג היורד באגם הלן בפסגת לאסן, ללא ספק מסלול השלג עם הצטברות השלג הגדולה ביותר בסוף החורף בקליפורניה. עובדה זו תואמת את קיומו של קרחון פעיל מתחת לפסגת תומפסון, בעוד, שלעומת זאת, לא קיים קרחון פעיל כזה מתחת להר ברוקוף (Brokeoff Mountain) ממערב לפסגת לאסן, הגבוה מפסגת תומפסון וכולל אזור אידיאלי הפונה לצפון-צפון-מזרח באזור של הצטברות שלג מקסימלית מתחת לפני צוק כמעט אנכי בגובה 300 מטר. תחת ברוקוף אכן מצטבר מספיק שלג שבשנים מסוימות שדה השלג שם חווה תנועה קרחונית מתחילה. שתי מורנות מתחתיו, אחת שנוצרה בעבר הקרוב, מספקות עדות ברורה לפחות להובלה בעבר הקרוב באתר זה. מורנות אלו קטנות במעט מאלה שנמצאו מתחת לקרחון פסגת תומפסון.
גאולוגיה

מבחינה גאולוגית הפסגות הרי האלפים של טריניטי בנויות מתערובת של סלעי יסוד, גרניט וסלעים מותמרים. בהרים המזרחיים מצויים הטריניטים האדומים, עקב פרידוטיט אולטרה-מאפי אדמדם, בבתולית הגרניטי המרכזי נמצאים הטריניטים הלבנים, ובהרים המערביים הטריניטים הירוקים בשל כיסוי יער נרחב יותר. האזור מכיל הרבה יערות אורנים ואשוח, כמו גם כרי דשא, נחלים ואגמים.