stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יאנוש גוסטוני
בימוייו בתיאטרון

Csokonai Vitéz Mihály: Tempefői (1963)
Jean Racine: Britannicus (1963)
Saul Levitt: Parancsra tettem (1964)
Thália kabaré (1964)
Martti Larni: A negyedik csigolya (Mr. Finn Amerikában) (1965)
Rolf Hochhuth: A helytartó (1966)
Kafka: A per (1966)
Goethe: Torquato Tasso (1967)
Görgey Gábor: Komámasszony, hol a stukker? (1968)
Farkas László: A költészet napja 1968. (1968)
Ernest Hemingway: Akiért a harang szól (1969)
Boldizsár Miklós: Szerelmesek a város felett (1969)
Fekete Sándor: Őserdei Szümpozion (vagyis Lakoma két terítékben) (1970)
Gosztonyi János: A nagy lehetetlen (1971)
Gosztonyi János: A néma énekesnő (1971)
Joseph Heller: Irány New Heaven (1971)
Csokor: Isten veled Monarchia (1973)
Friedrich Schiller: Stuart Mária (1973)
Galsai Pongrác: Egy hipochonder emlékiratai (1974)
Ödön von Horváth: Don Juan visszatér (1975)
Wolker–Novomsky–Stehlik: Bizakodva (1976)
Békés József: Vonalra várva (1976)
Miroslav Stehlik: A bizalom vonala (1976)
Jonas Marcinkevičius: A székesegyház (1977)
Ion Baiesu: Az eltűnt értelem nyomában (1978)
Voltaire: Candide (1978)
Krúdy Gyula: K-R-Ú-D-Y, avagy békeidők szép emléke (1979)
Nagy Lajos: Budapest Nagykávéház (1980)
Stephen Poliakoff: És te, szépségem... (1981)
Jaan Kross: Mint a villámcsapás (1982)
Nicolas Guillén: Este kell a szerelem (1982)
Kafka: A fegyenctelepen (1983)
Kafka: Az átváltozás (1983)
Franz Kafka: Beszámoló az Akadémiának (1983)
Molnár Ferenc: Ibolyák (1983)
Nestroy–Heltai-Novák: Lumpáciusz Vagabundusz vagy a három jómadár (1984)
Weöres Sándor: Bolond Istók (1984)
Szomory Dezső: Takács Alice (1985)
Kaposy Miklós: Reggelre ne feledd a pénzt (1985)
Molière: Tudós nők (2001)
Tábori György: Peep Show (2008)
כתביו > דרמות

Columbus (1956)
Rembrandt (1958)
Az ötödik parancsolat (1959)
Tiszta szívvel (1961)
Európa elrablása (1962)
A sziget (1966)
Dániel és a krokodilok (1968)
A nagy lehetetlen (1970)
A néma énekesnő (1970)
Az Ökör (1982)
Fűszál a homokon (1982)
A festett király (1985)
Egernek csillaga (1985)
Andrássy út 60. (1988)
Manézs (1990)
Íróasztalok (Andrássy út 60.) 2. rész (1990)
Bohócok (1994)
Kabaré Hungária (1995)
Engram (1996)
...és ez az ici-pici mind megette (1997)
Egyszer volt Pesten... (1997)
Másodszor is Mohács (1998)
A köd (1998)
Lim-lomok (2001)
Betörők (2002)
A porond (2004)
Magyarok
Kalandorok
Farsang
Akvárium
A mi K. Józsink
Habarcs a szívben
Amore
Bűvölet
כתביו > פרוזה

פסק הדין של פריז (1973)
ראיתי אותך, אספר עליך. דיוקנאות וזיכרונות (2005)
גם אותך ראיתי, וגם עליך אספר. דיוקנאות תיאטרון (2006)
חלומות חיים (2007)
שקיות נייר; ארגומנטום, בודפשט, 2009
ההר הקסום; ארגומנטום, בודפשט, 2011
כתביו > עיבודים ספרותיים

חיה שברירית קטנה (1989)
המסע (1998)
כתביו > קטעים מוזיקליים

חטיפת אירופה (מחזמר)
תשע (1975)
סרטיו > עלילתיים

Semmelweis (1952)
Mese a 12 találatról (1956)
Szemed a pályán! (1959)
Álmatlan évek (1959)
Fűre lépni szabad (1960) – Feltaláló
Sínek között (1962)
Az utolsó vacsora (1962)
Kártyavár (1967)
Szemüvegesek (1969) – Schubert
A halhatatlan légiós, akit csak péhovárdnak hívtak (1971)
A legszebb férfikor (1972) – Korniss
A magyar ugaron (1973)
Kojak Budapesten (1980)
Anna (1981)
Viadukt (1983) – Seydlitz
Szerencsés Dániel (1985)
Isten veletek, barátaim (1987)
Az agglegény (1990)
Mesmer (1994)
Ébredés (1995)
Alfred (1995)
Hazudós Jakab (1999)
The Porter (2004)
סרטיו > טלוויזיה

Bors (1968)
Egy óra múlva itt vagyok (1971)
Különös vadászat (1972)
Utazás a Holdba 1-3. (1974)
Szép maszkok (1974)
Bach Arnstadtban (1975)
Robog az úthenger 1-6. (1976)
Megtörtént bűnügyek Iskolatársak voltak című rész (1977)
Negyedik forduló (1978)
Zokogó majom 1-5. (1978)
Kaptam-csaptam (1980)
A sipsirica 1-2. (1980)
Karcsi kalandjai (1980)
Faustus doktor boldogságos pokoljárása (1982)
A tönk meg a széle (1982)
Három kövér (1983)
Linda (1989)
The Josephine Baker Story (1991)
Maigret (1992)
Kutyakomédiák (1992)
Kisváros (1993)
Rádióaktív BUÉK (1993)
Família Kft. (1995)
Raszputin (1996)
Mária, Jézus anyja (1999)
A Pál utcai fiúk (2003)
פרסים והוקרה

מסדר האריה הפיני דרג ראשון (1970)
פרס מארי יאסאי (1972)
פרס האמן המצטיין (1989)
פרס איזה (2015)
פרס אדה פאולאי (2011)
לקריאה נוספת

Magyar színházművészeti lexikon. Főszerk. Székely György. Budapest: Akadémiai. 1994. ISBN 963-05-6635-4 (לקסיקון אמנות הבמה ההונגרית)
MTI Ki kicsoda 2009. Szerk. Hermann Péter. Budapest: Magyar Távirati Iroda. 2008. ISBN 978-963-1787-283(מיהו מי? סוכנות הידיעות ההונגרית).
Ki kicsoda a magyar irodalomban? Könyvkuckó kiadó, Budapest, 1999 מסת"ב 9-638157-91-7 (מיהו מי בספרות ההונגרית 1999)
Ki kicsoda a magyar irodalomban? Tárogató könyvek מסת"ב 963-8607-10-6 (מיהו מי בספרות ההונגרית)
ראו גם

פורטל מחזאים בני זמננו
סופרים הונגרים בני זמננו
HMDB
נתוניו במאגר התיאטרון
הערות שוליים

↑  Elhunyt Gosztonyi János
↑  "Szülei házasságkötési bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári házassági akv. 1438/1922. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-08-28.
↑  Magyar Közlöny, 1970. január 22. (5. szám)
↑  Magyar Közlöny, 1989. április 7. (21. szám)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1230137564  ISNI: 0000 0000 7904 6634  LCCN: n90699593  VIAF: 53317762   WorldCat (עם VIAF): 53317762
בית הקברות הצבאי והאנדרטה האמריקניים בלוקסמבורג

| --- | --- |

 פרטי בית הקברות
 סוג:  בית קברות צבאי
 תאריך הקמה:  4 ביולי 1960 
 שטח:  20.4366 הקטאר
 מספר קבורים:  5,076 
 אתר רשמי
 
 קואורדינטות:  49°36′42″N 6°11′08″E﻿ / ﻿49.611666666667°N 6.1855555555556°E﻿ / 49.611666666667; 6.1855555555556
  (למפת לוקסמבורג מוגדלת) לוקסמבורג גרבנמכר דיקירך בלגיה גרמניה צרפתבית הקברות הצבאי והאנדרטה (למפת לוקסמבורג רגילה) לוקסמבורג גרבנמכר דיקירך בלגיה גרמניה צרפתבית הקברות הצבאי והאנדרטה 
 
בית הקברות הצבאי והאנדרטה האמריקניים בלוקסמבורג (באנגלית: Luxembourg American Cemetery and Memorial) שוכנים בעיר לוקסמבורג, בירת דוכסות לוקסמבורג. בבית הקברות טמונים 5,076 חללים אמריקניים שנהרגו במלחמת העולם השנייה. על גבי האנדרטה מונצחים שמותיהם של 371 נעדרים ממלחמה זו.
האתר

בית הקברות והאנדרטה שוכנים בליבו של אזור מיוער בפאתיה המזרחיים של העיר לוקסמבורג, בקרבת נמל התעופה לוקסמבורג-פינדל. שטחם הוא כ-204 דונמים.
בתוך כיכר עגולה מוקפת דשא, המשתרעת בחלקו הצפוני של האתר, ניצבים בניין בית התפילה והאנדרטה לנעדרים. בנין בית התפילה, שגובהו 15 מטרים, בנוי מאבן לבנה. הוא ניצב על גבי בימה מוגבהת. חזיתו מעוטרת בפסל גרניט ושמונה תבליטי ארד משובצים בדלתותיו. פנים הבניין מעוטר בדגלי ארצות הברית, במזבח משיש שחור, בחלון ויטראז' ובתקרת מוזאיקה.
האנדרטה היא זוג קירות אבן רחבים מצופי לוחות גרניט, הניצבים מדרום לבית התפילה. על צידיהם הפונים זה מזה נחרתו שמות הנעדרים. על צידיהם האחרים מתנוססות מפות צבעוניות, המתארות את המהלכים הצבאיים של כוחות ארצות הברית במערב אירופה וביתר זירות המלחמה.
שטח הקבורה, המשתפל על גבי מדרון, משתרע מדרום לבית התפילה. תבניתו היא כשל מניפה. שורות המצבות בו, המתפרשות בקשתות, מכונסות בשלוש גזרות (בכל אחת שלוש חלקות), שביניהן מפרידות שתי שדרות. השדרות מעוטרות במרבדי פרחים וניצבות בהן מזרקות ובריכות מים. ביניהן לבין כיכר בית התפילה ניצבים שני תרנים שעליהם מונפים דגלי ארצות הברית.
ממזרח לבית התפילה ניצבים שערי הכניסה לאתר, המעוטרים בנשרים וזרי מתכת מוזהבים, ובניין מרכז המבקרים של האתר.
החללים בבית הקברות

בית קברות צבאי הוקם לראשונה באתר זה על ידי הארמייה האמריקנית השלישית ב-29 בדצמבר 1944. לאחר תום מלחמת העולם השנייה נבחר האתר לשמש כאחד מ-12 בתי קברות אמריקניים קבועים באירופה ממלחמה זו, ולפיכך נקברו בו חללים שהועברו מאתרי קבורה זמניים בקרבתו.
בבית הקברות נקברו 5,076 חללים, מהם אשה אחת. 118 מהם היו יהודים. 101 מן החללים הם אלמונים. 22 זוגות של אחים קבורים בו זה בצד זה. שניים מן החללים שנקברו באתר עוטרו במדליית הכבוד של הקונגרס – העיטור הצבאי הגבוה ביותר של ארצות הברית. מרבית החללים נהרגו במהלכו של הקרב על הבליטה בדצמבר 1944 וינואר 1945. אחרים נהרגו בקרבות בהתקדמות אל נהר הריין וממזרח לו ובפעולות אוויריות בשמי מערב אירופה.
בבית הקברות נקבר הגנרל ג'ורג' פטון, מפקד הארמייה האמריקנית השלישית. הוא נקבר שם בדצמבר 1945, לאחר שנפטר בעקבות פציעתו בתאונת דרכים שבה היה מעורב בגרמניה. הוא נקבר תחילה בצד חללים של הארמייה השלישית. ב-1947 הועברה גופתו לאתר אחר בבית הקברות, בין שטח הקבורה לבין כיכר בית התפילה.
השימוש בשטח האתר הוענק על ידי לוקסמבורג לארצות הברית לצמיתות וללא תשלום, בהתאם להסכם שנעשה ביניהן ב-1951.
האתר תוכנן על ידי משרד האדריכלים קילי ופטרסון (Keally and Patterson), ואדריכל הנוף היה אלפרד גייפרט (Alfred Geiffert) – כולם מן העיר ניו יורק. הוא הוקם ומנוהל על ידי הוועדה האמריקנית למצבות קרב.
בית הקברות והאנדרטה נחנכו ב-4 ביולי 1960.
מצבת הגנרל פטון
נארלס בארקלי

| --- | --- |

 מקום הקמה:  אטלנטה 
 תקופת הפעילות:  2003–2010 (כ־7 שנים) 
 סוגה:  רוק אלטרנטיבי, R&B עכשווי, רית'ם אנד בלוז, נאו סול, מוזיקה אלקטרונית 
 חברת תקליטים:  דאונטאון רקורדס, אטלנטיק רקורדס, וורנר מיוזיק גרופ 
 www.gnarlsbarkley.com
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 סי-לו גרין דיינג'ר מאוס 
 
נארלס בארקלי (באנגלית: Gnarls Barkley) הוא הרכב היפ הופ אמריקני בו חברים הראפר סי-לו גרין והמפיק המוזיקלי די. ג'יי. דיינג'ר מאוס.
היסטוריה

באפריל 2006 הוציאה הלהקה את הסינגל הראשון שלה, "Crazy", שהיה הסינגל הראשון אשר טיפס לראש המצעד הבריטי רק בזכות הורדות דיגיטליות (חוקיות), רובן מהחנות המקוונת של חברת אפל, iTunes. בנוסף, השיר נבחר כשיר הטוב ביותר לשנת 2006 בטקס פרסי המוזיקה של MTV.
במאי 2006, יצא אלבום הבכורה של הצמד, St. Elsewhere, ובו הלהיטים Crazy ו-"Gone Daddy Gone"
במאי 2008, יצא אלבומם השני, The Odd Couple, שהתאפיין בסאונד רטרו עם השפעות משנות ה-70, וזכה לביקורות אוהדות כאלבום מגובש ואחיד ברמתו.
מספר שבועות אחרי שהאלבום יצא לאור, עלתה גרסה חינמית שלו להורדה באתר הרשמי. הגרסה היא גרסה מלאה וחוקית של האלבום, אך היא "הפוכה"- השירים מתנגנים מהסוף להתחלה, כאילו הם מורצים אחורה.
חברי הלהקה

סי-לו גרין, האחראי לשירה, הוא ראפר, הידוע בעיקר כחבר בלהקת ההיפ-הופ גודי מוב. סגנון המוזיקה בו התמחה הוא תת-ז'אנר של ראפ - דרטי סאות'. החצי השני של הצמד, דיינג'ר מאוס, הוא מפיק מוזיקלי הידוע בעיקר כיוצר האלבום האפור ומפיק הגורילז, אחראי על כלל ההפקה המוזיקלית של הצמד.
בראיון שהעניק סי-לו ל-CNN בספטמבר 2010, סיפר כי נארלס בארקלי תוציא אלבום נוסף בעתיד הקרוב. הוא גם הצהיר שזה יהיה אלבומה אחרון של הלהקה.
השם

רבים משערים ששם הלהקה הוא פרפרזה על שמו של כדורסלן העבר צ'ארלס בארקלי. עם זאת, חבר הצמד, דיינג'ר מאוס הכחיש זאת בריאיון ל"גארדיאן" הבריטי.
דיסקוגרפיה

2006 - St. Elsewhere
2008 - The Odd Couple
הערות שוליים

↑  שני פישר‏, האלבום ההפוך של נארלס בארקלי, באתר וואלה, 22 באפריל 2008
↑  Cee Lo 'definitely' plans one more Gnarls Barkley disc (סי-לו בהחלט מתכנן עוד אלבום לנארלס בארקלי), באתר CNN (באנגלית)
↑  Plain crazy, באתר הגארדיאן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 8030237  BnF: cb15070113x (data)  GND: 3064831-2  ISNI: 0000 0001 2243 0907  LCCN: no2006057909  MusicBrainz: a47c3aa2-7d87-475c-a2c7-1e2047dafb09  NKC: xx0061336  SUDOC: 158365453  VIAF: 125869584   WorldCat (עם VIAF): 125869584 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
תאופיק א-סווידי

תאופיק א-סווידי
תאופיק א-סווידי (בערבית: توفيق السويدي; 1892–1968) היה מדינאי ודיפלומט עיראקי, כיהן בשלוש תקופות כהונה כראש ממשלת עיראק תחת שלטון המלכים פייסל הראשון ופייסל השני, והיה שגריר ארצו לחבר הלאומים ולאו"ם.
תולדות חייו

א-סווידי נולד בבגדאד ליוסף סווידי שהיה מראשי הלאומנים בעיראק עוד בתקופה העות'מאנית. הוא למד בבית ספר כל ישראל חברים בבגדאד ורכש שם חברים יהודים. לאחר שהצטיין בלימודיו בארצו ובקולג' למשפטים בקושטא, שאותו סיים בשנת 1912, היה המוסלמי הראשון שנשלח מעיראק ללימודים בסורבון בפריז. בעת שהותו בפריז היה חבר בתנועת אל-פתאת הפאן-ערבית. ב-1913 היה ציר בקונגרס הערבי הלאומי הראשון.
לאחר סיום לימודיו בפריז ב-1914 הצטרף למשרד החינוך של האימפריה העות'מאנית ועבד בהפקת מילון צרפתי–טורקי. לאחר מכן עבד כעורך דין פרטי וכמרצה למשפטים בבית הספר לחוקים בדמשק. הוא דחה משרות שיפוט בדיר א-זור ובדמשק כיוון שלא השתלמו כלכלית. בשנת 1920 הוא נבחר לראש הוועידה העיראקית הלאומית שנתכנסה בדמשק והכריזה על עצמאות עיראק. לאחר הקמת ממלכת עיראק באוגוסט 1921 שב לעיראק וכיהן במשך ארבע שנים כשר המשפטים של הממלכה. בתפקידו זה, א-סווידי היה יועץ לנציג העיראקי בוועידת לוזאן 1922–1923 (אנ') שבה נדונה חלופה להסכם סוור.
בשנת 1928 כיהן א-סווידי כשר החינוך של עיראק, ובין השאר דיכא ביד קשה את מחאות הסטודנטים הפטריוטים. באפריל 1929, לאחר שעיראק נותרה שלושה חודשים בלי ממשלה, נקרא על ידי המלך פייסל להרכיב קבינט ולעמוד בראשו. בנוסף לתפקידו כראש ממשלה כיהן א-סווידי גם כשר חוץ מ-28 באפריל 1929 ועד 25 באוגוסט 1929. כמו כן היה חבר ועדת העוצרות שתפקדה במקום המלך בעת היעדרו מהמדינה. בשנים 1930–1932 כיהן כשגריר עיראק באירן.
תולדות חייו > שר החוץ ושיחות ארץ ישראל

עם התקבלות עיראק לחבר הלאומים (ב-1932), מונה א-סווידי לציר ארצו לחבר הלאומים, בין היתר בשל שליטתו הטובה בשפה הצרפתית. בשנת 1937 מונה לשר החוץ של עיראק. בפגישת חבר הלאומים באותה שנה טען שהעלייה היהודית לארץ ישראל עלולה לגרום לערבים להיות מיעוט בה, ועל כן היא מפירה את חוקת חבר הלאומים ועלולה לגרום למהומות לא רק בארץ ישראל אלא גם בשכנותיה. בדיוני חבר הלאומים בשנת 1938 הביע את התנגדותו לתוכנית החלוקה של ועדת פיל. כנגד תוכניתה של ועדת פיל הציג א-סווידי את תוכניתו שעיקריה היו:
עצמאות לארץ ישראל כמו העצמאות של עיראק, שתכלול העברה הדרגתית של הסמכויות מהבריטים לממשלה
הממשלה תיבחר על ידי המועצה המחוקקת
פדרציה של מצרים, סוריה, ארץ ישראל ועיראק
זכויות אזרחיות שוות לכל תושבי המדינה
הרחבות הסמכויות של המועצות העירוניות והכפריות במידה מקסימלית, כדי להעניק ליישובים היהודים שלטון עצמי פנימי
העלייה היהודית תופסק או תצומצם למינימום.
בעיתונות נטען שתוכניתו זאת הייתה במרכז הדיונים בלונדון לגבי המדיניות בארץ ישראל. בדבר תואר א-סווידי כנציג הפאן-ערביות של המופתי, יחד עם היותו נציג פרו-בריטי של העולם הערבי.
בתחילת 1939 התחלפה הממשלה בעיראק, וראש הממשלה החדש, נורי א-סעיד, נטל לעצמו את תפקיד שר החוץ. אך בגלל ההתחייבויות של נורי א-סעיד כראש ממשלה, א-סווידי השתתף במקומו בפברואר 1939 בשיחות בלונדון סביב הספר הלבן.
תולדות חייו > שנות הארבעים

בפברואר 1941, נתמנה א-סווידי שוב לשר החוץ של עיראק בממשלתו של טאהא אל-האשמי. במרץ 1941 הגיע א-סווידי לקהיר, להיפגש עם שר החוץ הבריטי, אנתוני אידן. אידן דרש מעיראק כי תכריז מלחמה על גרמניה, וכי תנטרל את הגורמים הפרו-נאצים בהנהגתה. בתגובה דרש א-סווידי כי בריטניה, שהחזיקה במנדט על ארץ ישראל, תיענה לדרישות הלאומיות של הפלסטינים, על מנת שיוכל להציג ויתורים אלו לבריטניה כהישגים במאבק הפאן-ערבי. בתגובה שלח צ'רצ'יל את קינאהאן קורנווליס כשגריר לבגדאד, כשהוא מצויד במכתב הנוקט עמדה תקיפה בשאלת ארץ ישראל. בסמוך לאחר מכן, בראשית אפריל 1941 הודח טאהא אל-האשמי בהפיכה שהעלתה לשלטון חבורה של קציני צבא פרו-נאצים, בראשות סלאח א-דין א-סבאע', ועימה את רשיד עאלי אל-כילאני, והביאה לפרוץ המלחמה האנגלו-עיראקית.
במהלך מלחמת העולם השנייה הקדיש א-סווידי זמן לעסקיו הפרטיים והקים מפעל גפרורים בשיתוף עם האחים מאיר.
בסוף 1943 הקים נורי א-סעיד ממשלה חדשה וא-סווידי, שהיה בהפוגה מפוליטיקה, צורף אליה כשר בלי תיק והוכתר בתואר סגן ראש הממשלה. במרץ 1944 התפטר א-סווידי מתפקיד סגן ראש הממשלה. עם התקבלות עיראק לאו"ם כיהן א-סווידי כשגריר ארצו למוסדות האו"ם. ביולי 1945 נבחר א-סווידי לראש הוועדה הכלכלית של הליגה הערבית.
ב-23 בפברואר 1946 שב א-סווידי לכהן כראש ממשלה, במסגרת צעדי ליברליזציה בעיראק. ממשלתו של א-סווידי סיימה את מצב החירום, התירה הקמה של מפלגות ואפשרה דיון פוליטי חופשי יחסית בעיתונות. א-סווידי ייעץ באותה תקופה שהוועד הערבי העליון יופיע בפני ועדת החקירה האנגלו-אמריקאית לענייני ארץ ישראל.
אולם במהרה הוחלט להשיב את העניינים לאחור וב-31 במאי 1946 פוטר א-סווידי, בטענה שיש צורך בממשלת מעבר כדי להתכונן לבחירות לפרלמנט.
תולדות חייו > שנות ה-50

בפברואר 1950 מונה א-סווידי בשלישית לראש ממשלה, לאחר שהממשלה הקודמת נפלה בגלל הבטחתה למצרים למנוע איחוד של עיראק עם סוריה. ממשלתו של א-סווידי נועדה לקדם את האיחוד עם סוריה, אך א-סווידי הבטיח שהאיחוד לא ייעשה בכוח אלא רק בהסכמת סוריה.
א-סווידי התיר ליהודי עיראק לטוס לקפריסין, אף על פי שידע שיעדם הסופי הוא ישראל. במרץ 1950, גיבש יחד עם שר המשפטים סאלח ג'בר את חוק שלילת האזרחות (שְׁכּוּנה ה"תסכית" – הוויתור) שהתיר לכל יהודי לצאת מעיראק בתוך שנה, בתנאי שיוותר על אזרחותו ולא יורשה לחזור לעיראק לעולם. חוק זה איפשר את עלייתם של רבים מיהודי עיראק במבצע עזרא ונחמיה. א-סווידי תמך בחוק מתוך גישתו הנוחה ליהודים וכדי להתמודד עם טענות בעולם שעיראק אינה מתייחסת כראוי לאזרחיה היהודים. הוא הכיר את היהודים בעיראק כאזרחים נאמנים של המדינה והעריך שלא יותר מ-7,000–10,000 יהודים יעזבו. מספר זה היה אמור להשקיט את הטענות בעולם נגד עיראק, מבלי לפגוע מהותית בכלכלה העיראקית.
א-סווידי התפטר בספטמבר 1950. לנסיבות התפטרותו נתנו הסברים שונים. היו שכתבו שההתפטרות נבעה מסכסוכים בתוך ממשלתו, בין השאר עם סאלח ג'בר. אחרים כתבו שההתפטרות נבעה מניסיונו של א-סווידי להגיע להסכמות עם מצרים, שטורפדה על ידי הנאמנים לבריטניה. בדצמבר 1950 הוא שב לממשלה כסגן ראש הממשלה ושר חוץ בפועל, אך התפטר ביולי 1951.
הוא שב לממשלה בינואר 1953 בתפקיד שר החוץ. בשנת 1954 עמד בראש הוועדה המתמדת של הליגה הערבית לעניינים כלכליים וכספיים ועסק בחיזוק החרם הערבי נגד ישראל.
בתחילת 1955 לקח חלק בשיחות של נציגי עיראק עם נציגי מדינות אחרות בליגה הערבית, שכעסו על עיראק על שכרתה ברית עצמאית עם טורקיה. במאי 1955 יצא א-סווידי לסוריה לנסות לשכנע את הסורים שלא לכרות ברית עם מצרים, אך הדבר לא עלה בידו.
ביוני 1957 מונה א-סווידי לשר החוץ בממשלתו של עלי ג'אודת אל-איובי.
במאי 1958, בעקבות האיחוד ההאשמי בין עיראק וירדן, מונה לשר חוץ של האיחוד. בעקבות ההפיכה של עבד אל-כרים קאסם נגד בית המלוכה הוא נעצר. א-סווידי העיד במשפטים שנערכו לאחר ההפיכה שעיראק יכלה להשיג נשק רק מהמערב ולכן היה צריך להגיע להסכם עם בריטניה. עם זאת, הוא טען שיוצרי ברית בגדאד, שהוא לא נמנה עימם, הגזימו בוויתורים לבריטניה. א-סווידי נידון על ידי בית דין מהפכני למאסר עולם בשל חלקו במשטר המלוכני. עונש זה קוצר במרץ 1960 וביולי 1961 שוחרר א-סווידי ממאסרו ונשלח לגלות בלבנון, שבה חי עד מותו.
לקריאה נוספת

Harris M. Lentz III, Heads of States and Governments: A Worldwide Encyclopedia of Over 2,300 Leaders, 1945 through 1992. McFarland & Company, Inc., 1994, p. 411. ISBN 0-89950-926-6
יוזף פילאטיס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 בדצמבר 1883 מנשנגלדבך, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  9 באוקטובר 1967 (בגיל 83) ניו יורק, ארצות הברית 
 שם לידה:  Joseph Hubertus Pilates
 מדינה:  ארצות הברית, גרמניה 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרנקליף 
 
אחד ממכשירי האימון המשמשים בשיטת הפילאטיס, אותה הגה והמציא יוזף פילאטיס.
יוזף הוברטוס פילאטיס (בגרמנית: Joseph Hubertus Pilates; ‏1967–1883) הוא ממציא שיטת הפילאטיס, אמריקאי יליד-גרמניה. הוא המציא את שיטתו בהשראת האידיאל היווני שבו אדם הוא מאוזן בגוף ונפש. הוא קרא לשיטתו "contrology”. פילאטיס האמין שסגנון החיים המודרניים, יציבה לא נכונה וטכניקת נשימה לא יעילה הם השורש בבעיות בריאות. כפתרון לבעיות אלו הוא עיצב סדרה של תרגילים פיזיים שיעזרו לתקן אי איזון שרירי וישפרו את היציבה, קואורדינציה, שיווי משקל, כוח וגמישות, ובנוסף ישפרו את יכולת הנשימה ותפקוד איברים פנימיים.
ילדות

פילאטיס נולד במנשנגלדבך שבגרמניה, ב-9 בדצמבר 1883 (בספרות ניתן למצוא טענות שונות לגבי שנת היוולדו ומותו של פילאטיס). אביו מתואר כמתעמל אשר זכה במדליות שונות. לעומת זאת על פי רישומים שונים הוא היה מכונאי במקצועו. ידוע שבשלב כלשהו הוא ניהל מכון כושר בעזרת אשתו שהייתה נטורופתית במקצועה. [דרוש מקור] פילאטיס היה ילד חולני ורזה (הוא סבל מאסתמה, רככת וחום ראומטי)[דרוש מקור].
עקב הדמיון בין שמו לזה של פונטיוס פילאטוס, סבל מהצקות מצד ילדים אחרים, כשהגדולים יותר נהגו לקרוא לו "פונטיוס פילאטוס, רוצח ישו".
בגיל 5 איבד את ראייתו בעין שמאל. בני משפחה סיפרו שהגורם לכך היה אבן שנזרקה על עינו על ידי ילדים שנהגו להציק לו. אולי האלימות וההקנטות שסבל ממנה כילד היא שהביאה את יוזף ואת אחיו פרידריך להתעניין בשיטות שונות של הגנה עצמית ופיתוח הגוף כבר בגיל צעיר.
רופא המשפחה שלו נתן לו ספר אנטומיה וכך התחיל פילאטיס ללמוד על הגוף. הוא סיפר שהוא למד כל עמוד, כל חלק קטן בגוף וניסה להזיז כל חלק בנפרד תוך כדי הלמידה. הוא נהג להסתתר ביערות ולהסתכל על תנועת החיות. הוא למד שיטות התעמלות מערביות ומזרחיות שכללו יוגה, זן ושיטות יווניות ורומיות עתיקות. בגיל 14 גופו היה כה מפותח עד שדגמן בשביל טבלאות ושיעורי אנטומיה.[דרוש מקור]
כשהיה מעט יותר בוגר היה מתאגרף ומתעמל מוצלח, ועסק גם בצלילה וגלישה.
חייו באנגליה

בשנת 1912 עזב פילאטיס את גרמניה ועבר לאנגליה על מנת להמשיך את אימוניו כמתאגרף. בעת שהייתו באנגליה עבד כמדריך להגנה עצמית ובקרקס. בשנת 1914 מופע הגלדיאטור שלו ושל אחיו פרידריך הפך ללהיט והם החלו במסע הופעות.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה השלטונות האנגליים כלאו את פילאטיס במחנה ריכוז בלנקסטר ביחד עם גרמנים נוספים. שם החל ללמד היאבקות והגנה עצמית את חבריו למחנה, במטרה שהם ייצאו מהמחנה חזקים יותר ממה שהיו כאשר נכנסו אליו. כך הוא החל לפתח את השיטה שבהמשך קראה לה "contrology”.
בהמשך הועבר למחנה אחר באי מאן, שם בעקבות הבנתו בגוף האדם הפך למעין אח וטיפל בחולים ופצועי מלחמה. הוא נהג לאמן את הפצועים בחלק מתהליך השיקום. תחילה היה מאמן אותם כנגד ההתנגדות של גופו שלו, ולאחר מכן החל לפרק מזרנים ולחבר את קפיצי המזרן לעמודי המיטות. כך הפך בעצם את מיטות בית החולים למעין מכשיר התעמלות, וכך נולד המכשיר שבהמשך קרא לו "הקדילאק" (באנגלית הוא נקרא Trapeze Table). [דרוש מקור]
החזרה לגרמניה

עם סיום מלחמת העולם הראשונה חזר פילאטיס לגרמניה. הוא החל לאמן את המשטרה הצבאית של המבורג ובמקביל עבד עם לקוחות פרטיים. ב-1923 התבקש פילאטיס לאמן את הצבא הגרמני החדש. פילאטיס לא אהב את הנטיות הפוליטיות החדשות של גרמניה והחליט לעזוב לארצות הברית (הוא היה אז כבן 40).
בספינה בדרכו לארצות הברית פגש פילאטיס את קלרה, אשתו לעתיד (יש הטוענים כי קלרה היא אשתו השנייה, אך אין פרטים על אישה ראשונה). קלרה סבלה מדלקת מפרקים, ופילאטיס אימן אותה על הספינה על מנת לשקם אותה מן המחלה.
ניו יורק

עם הגעתם לניו יורק פתחו פילאטיס וקלרה מכון (בעבר היה הבניין מכון אגרוף) בשדרה השמינית מספר 939. באזור היו לא מעט בתי ספר לריקוד ולהקות מחול. בגלל הקרבה הפכה השיטה לפופולרית בקרב רקדנים שנשלחו לשם על מנת להתחזק ולהשתקם מפציעות.
שנות ההצלחה העיקריות של פילאטיס היו 1926–1966. בשנים 1939–1951 נהגו בני הזוג לנסוע כל קיץ לג'ייקוב'ס פילו (jacob's pillow), מחנה מחול מפורסם. הוא היה חברם ומדריכם של הרבה רקדנים וכוריאוגרפים מפורסמים, וחלקם אף השתמשו בתרגילים של פילאטיס בשיעורי המחול שלימדו. פילאטיס לא לימד רק רקדנים. בין תלמידיו אפשר למצוא גם רופאים, כלכלנים ועוד. [דרוש מקור]
הפילוסופיה מאחורי השיטה

יוזף פילאטיס תיאר את השיטה כ"שליטת המוח על השריר", וקיווה שהיא תיושם בחיי היום יום ולא רק במכון. הוא רצה "לחנך" את הגוף ולייעל את תפקודו. פילאטיס שם דגש על היגיינה של הגוף והעור, ולא היה מהסס לקפוץ עם מתאמניו למקלחת על מנת להראות איך משתמשים במברשת העץ שהמליץ להתקלח איתה (זו בלי הידית, כך שהגוף יצטרך להתפתל ולהתאמץ על מנת להגיע לכל אזור ואזור בגוף).[דרוש מקור]
בספרו "בחזרה לחיים דרך contrology" נותן פילאטיס עצות לא רק על איך להתעמל אלא גם על איך להתקלח, איך לאכול (רק מה שדרוש לגוף כדי לתפקד), איך לישון (בחדר שקט וחשוך, עם כמה שפחות בגדים וסדינים וחלון פתוח) ואיך ללכת ולעמוד. מעל הכל הוא מתעקש על ריכוז מוחלט בזמן ביצוע התרגילים. מטרת השיעורים היא לא לעייף, אלא לחדש.
אף על פי שיוזף פילאטיס היה מעין גורו של בריאות, הוא היה ידוע באהבתו לוויסקי ולסיגרים. הוא היה מוכר כ"מסמר המסיבה". [דרוש מקור] הוא נראה לא פעם רץ ברחבי מנהטן, בחורף, כאשר לובש לגופו רק תחתון של בגד ים שבו נהג להתאמן.[דרוש מקור]
מותו של פילאטיס

למרות שמועות שמתארות שרפה קשה בסטודיו, שבה פילאטיס רץ לתוך הלהבות על מנת להציל את הציוד, ונתלה על קורת גג במשך שעות כדי להינצל מהלהבות, האמת פחות מרגשת מהמיתוס. פילאטיס מת שנת 1967 כתוצאה מבעיית ריאות.[דרוש מקור]
אכן בשנת 1965 הייתה שרפה במחסן שבבניין בו שכן הסטודיו, אך דירתו של פילאטיס נשארה ללא פגם. בבוקר לאחר השרפה נכנס פילאטיס למחסן על מנת לבדוק נזקים ורגלו נשרטה קלות. כך מספרת אחת מתלמידותיו, מארי באוון (שמוכרת היום כ"אלדר").
אחרי מותו

אשתו קלרה המשיכה לנהל את הסטודיו וללמד בו עד מותה בשנת 1977.
לאחר מכן אישיויות מהוליווד גילו את הפילאטיס דרך הסטודיו של רון פלצ'ר (אחד מתלמידיו של יוזף פילאטיס, שמוכר גם הוא כ"אלדר") בבוורלי הילס. כך החלה הפופולריות של השיטה לגדול. בסוף שנות השמונים של המאה העשרים השיטה החלה לפרוש כנפיים.
תרגילים והמכשירים

פילאטיס השאיר אחריו 34 תרגילים לביצוע על מזרן, ואינספור תרגילים על מכשירים נוספים שאותם המציא:
רפורמר (Reformer),
קדילאק (Cadillac/Trapeze table),
הכיסא הגבוה (High Chair),
כיסא הוונדה (Wunda Chair),
ספיין קורקטור (Spine Corrector),
קשת (Small Barrel),
היי בארל (Ladder Barrel),
מתקן כפות הרגליים (Foot Corrector),
מתקן אצבעות הרגליים (Toe Corrector),
חישוק מג'יק (Magic Circle),
ועוד מיני מכשירים קטנים שמתמקדים באזורים קטנים יותר של הגוף, כמו מכשיר לשורשי כף היד.
השיטה כיום

למרות שיש בנמצא תיאורים מדויקים למדי של התרגילים המקוריים של יוזף פילאטיס, חלק גדול מאופן ביצוע התרגילים אבד בתרגום.
יש מספר מכונים שמלמדים פילאטיס מקורי (המוכר כפילאטיס קלאסי או פילאטיס אותנטי), וגם בו יש מספר שיטות על פי התלמיד של פילאטיס שלימד אותם, וחינך דור חדש של מדריכים ללמד אותם (תלמידים אלו מוכרים כ"אלדר": Elders).
בישראל ניתן למצוא לא מעט מכונים המלמדים את השיטה, אך מעט מהם מלמדים פילאטיס מקורי. פיזיותרפיסטים ומדריכים ממציאים תרגומים ווריאציות לתרגילים וקיים ויכוח בין מתרגלים של שיטות שונות לגבי עד כמה הדבר באמת יעיל ומוצלח.