stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לנצ'סטר (תת מקלע)
שימוש > מדינות שהשתמשו בנשק

אוסטרליה אוסטרליה
אינדונזיה אינדונזיה - נתפס כנשק שלל מההולנדים.
ארגנטינה ארגנטינה
ביאפרה ביאפרה
הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת - הצי המלכותי וכוחות הקרקע של חיל האוויר המלכותי
הרפובליקה הדומיניקנית הרפובליקה הדומיניקנית - בשימוש בידי כוחות "המחנה החוקתי" במהלך מלחמת האזרחים.
הולנד הולנד
יוון יוון - בשימוש הצי ההלני.
מיאנמר מיאנמר - יצא משירות.
מצרים מצרים
ניו זילנד ניו זילנד
צ'ילה צ'ילה
קנדה קנדה - היה בשימוש עד שנות ה-60.
קפריסין קפריסין
ראו גם

סטן
פפ"ש
הערות שוליים

↑  Ian McCollum, MP-28: Hugo Schmeisser Improves the MP18, www.forgottenweapons.com, ‏2017-08-22 (באנגלית אמריקאית)
↑  https://twitter.com/Royal_Armouries/status/1460579437649539075, X (formerly Twitter)
↑  "Lanchester". Encyclopédie des armes : Les forces armées du monde (בצרפתית). כרך 1, עמ' 26. 1986
1 2 3 4 5  jwh1975, Lanchester submachine gun: post-WWII use, wwiiafterwwii, ‏2015-10-04 (באנגלית)
↑  Large Hamas weapons cache seized by IDF showcases firepower, נבדק ב-2023-10-28
↑  Jowett, Philip (2016). Modern African Wars (5): The Nigerian-Biafran War 1967-70. עמ' 46. הוצאת אוניברסיטת אוקספורד, מסת"ב 978-1472816092.
↑  Peter Suciu, During World War II the British Copied an Old German Machine Gun Design, The National Interest, ‏2020-06-29 (באנגלית)
חייל הולנדי באינדונזיה מכוון לנצ'סטר, 1947
תת מקלע לנצ'סטר שהיה בשימוש על ידי מחבלי חמאס במהלך הטבח בבארי
רתמים

| --- | --- |


מדינה: ישראל ישראל
מחוז: הדרום
מועצה אזורית: רמת הנגב
גובה ממוצע: ‎260 מטר
תאריך ייסוד: 1983
תנועה מיישבת: התנועה הקיבוצית
סוג יישוב: מושב שיתופי
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2023
  - אוכלוסייה: 783 תושבים
    - שינוי בגודל האוכלוסייה: ‎20.3% בשנה
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת צפון הנגב מוגדלת) כפר רתמים(למפת צפון הנגב רגילה) כפר רתמים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כפר רתמים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כפר רתמים31°03′13″N 34°41′23″E﻿ / ﻿31.0537025124922°N 34.6897362676122°E﻿ / 31.0537025124922; 34.6897362676122  heמפת היישובים של מועצה אזורית רמת הנגב (in English: Ramat HaNegev Regional Council) באדום - רתמים בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 7 מתוך 10

רְתָמִים (נקרא גם כפר רתמים) הוא יישוב קהילתי דתי הנמצא בשוליים המזרחיים של חולות חלוצה, כ-3 ק"מ מצפון-מערב לרביבים וכ-20 ק"מ מדרום-מערב לבאר שבע. מסוף המאה ה-20 נמצא בקרבתו היישוב ביר הדאג'. היישוב משתייך למועצה אזורית רמת הנגב והוא הצפוני ביותר מבין יישוביה.
היסטוריה

בעבר היה קיים במקום קיבוץ, אשר השתייך לתנועה הקיבוצית. על הקמת היישוב הוחלט על ידי ועדת השרים להתיישבות באפריל 1978, ובעקבות זאת עלה גרעין מתיישבים שכלל עולים מאנגליה וישראלים בתחילת 1980 למחנה קרוואנים זמני ליד ביר עסלוג'. הקמת יישוב הקבע התעכבה עקב היעדר תקציב ולבסוף הקיבוץ עלה לקרקע בשנת 1983 על ידי גרעיני נח"ל מתנועת "הצופים", שתוגברו בגרעין של עולים מחו"ל. בשל קשיים חברתיים בגיבוש גרעין יציב ליישוב, התאחד הקיבוץ בשנת 1994 עם קיבוץ רביבים הסמוך. עם האיחוד, הוסבו חלק מהדירות לכפר הנופש "רותם במדבר", שנסגר בשנת 2000. בשנת 2002 הוקם ברתמים מרכז קליטה לעולים מאתיופיה שנסגר בסתיו 2009.
בשנת 2007 החל להתגבש גרעין דתי ליישוב המקום, שהתיישב באופן זמני בטללים. ב-16 באוגוסט 2009 אוכלס המקום מחדש והפך ליישוב קהילתי דתי ובו קרוב ל-150 משפחות (נכון לאביב 2024). היישוב מתוכנן לגדול עד לאוכלוסייה של כ-300 משפחות ולהוות יישוב מרכזי במועצה אזורית רמת נגב.
ענף החקלאות ברתמים כולל מטעי חוחובה, גפן היין, וארגן.
בבוקר ה-7.10.2023 עם פרוץ טבח שבעה באוקטובר חלק מחברי היישוב סייעו להגנת יישובי העוטף (ביניהם אברומי דויטש שנפצע מירי במהלך ניסיון חילוץ של תושבי קיבוץ חולית), ואחרים חסמו את כביש 222 למזרח למניעת חדירת מחבלים לרמת הנגב. חברים נוספים טיפלו בפצועים אנשי כוחות הביטחון וניצולי מסיבת הנובה שהגיעו לצומת רתמים. בהמשך, במהלך מלחמת חרבות ברזל, כ-90 אחוז מהגברים בכפר רתמים שרתו במילואים, וכיתת כוננות שהוקמה במקום נותרה להגן על תושבי היישוב הנותרים.
בפברואר 2024 חדרו מספר פורצים מהפזורה הבדואית ליישוב, ונעצרו בידי כיתת הכוננות. חבר כיתת הכוננות ירה למוות באחד מהם. תיק החקירה נסגר מחוסר אשמה, לאחר שאומתה הטענה להגנה עצמית.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף אוגוסט 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  הקבה"מ: העדפת גוש אמונים פוגעת בקיבוצים צעירים בנגב, דבר, 12 בפברואר 1980
↑  דורשים להקים ישוב הקבע לגרעין רתמים, דבר, 24 במרץ 1980
↑  עודד בר מאיר, כפר הנופש" רותם המדבר" יהפוך למרכז קליטה, באתר ynet, 18 במרץ 2002
↑  יניב מזומן, קהילה בשבוע: רתמים, קיבוץ טללים, באתר ynet, 5 ביולי 2007
↑  https://www.makorrishon.co.il/magazine/dyukan/753264/
↑  מור גורן, יובל חנינוביץ', מפגש מרגש בשיקום: הרבש"ץ שנפרד מהעולם ואיש מד"א שהציל אותו, באתר ynet, 6 בנובמבר 2023
↑  פרקליטות מחוז דרום, הפרקליטות סגרה מחוסר אשמה את התיק כנגד חבר כיתת הכוננות ברתמים, ‏11.09.2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007588149105171
סלומון סוזה

תריסי באסטות מצוירים על ידי סלומון סוזה בשוק מחנה יהודה
סלומון סוזה (אנגלית: Solomon Souza, נולד ב-1993) הוא אמן רחוב ישראלי יליד אנגליה המוכר בעיקר בשל עבודות הגרפיטי בספריי שלו המציגות פורטרטים של דמויות עכשוויות והיסטוריות על תריסי הבאסטות בשוק מחנה יהודה בירושלים, אשר היו חלק מהפיכת השוק לאטרקציה בשעות הערב.
ילדות

נולד בלונדון וגדל בשכונת האקני אימו קרן סוזה-כהן היא ציירת, אחת משלושת בנותיו של הצייר הפורטוגזי-בריטי (בעל השורשים ההודיים) פרנסיס ניוטון סוזה(אנ'), ושל השחקנית הצ'כית היהודיה ליזולט קריסטיאן (לבית כהן).
סוזה החל לצייר על קירות בגיל 14, כשהוא בעיקר מלמד את עצמו.
פרויקט שוק בן יהודה

את הפרויקט החל ב-2015 בהשפעת חברו לישיבה ברל האן, שהושפע בעצמו מסרט על אמן הגרפיטי בנקסי ומהאמן הקוריאני-אמריקני דייוויד צ'ו. נכון ליולי 2018, צייר סוזה על כ-150 מתוך כ-360 תריסי הבאסטות שבשוק. כל ציור עליו עבד לקח כשעתיים עד ארבע שעות להשלמתו, ועל פי רוב השלים כשלושה ציורים בלילה.
בין הדמויות אותן צייר בשוק: יוסי בנאי, מנחם בגין, דוד בן-גוריון, אלברט איינשטיין, מהאטמה גנדי, זאב ז'בוטינסקי, מאיר לנסקי, בוב מארלי, מתיסיהו, גולדה מאיר, משה מונטיפיורי, דונה גרציה נשיא, דניאל פרל, יונתן פולארד, נעמי שמר, סטיבן ספילברג, חנה סנש, הנרייטה סאלד וברכה צפירה. ציוריו כוללים גם דיוקנאות רבנים, בהם מרדכי אליהו, אברהם יהושע השל, יצחק כדורי, הרמב"ם, שניאור זלמן מליאדי ועובדיה יוסף. ציורים אחרים כוללים דמויות ערביות כמו לוסי אהריש, פעיל השלום שייח' פאריד אל-ג'עברי מחברון, וחסיד אומות העולם התוניסאי סי עלי סקעת. תמה נוספת בציוריו הם דמויות וסצנות תנכיות דוגמת משה, שלמה וימי הבריאה. הציורים אחרים הם של בעלי הבאסטות עצמם, או של סביהם, לפי בקשה אישית.
יצירותיו המצוירות על התריסים נחשפות בשעות הלילה בשעה שהשוק נסגר ועל כן הפכו את השוק למוקד לסיורים ליליים ולסיורים בשבתות.
פרויקטים נוספים

סוזה הוזמן בשנת 2019 על ידי Vivek Menezes, אוצר הפרויקטים המיוחדים של פסטיבל Serendipity Arts בגואה, הודו לפרויקט אמנות המזכיר את עבודותיו במחנה יהודה. סוזה יצר ציורי קיר של פורטרטים של דמויות בולטות מגואה, בעבר ובהווה.
בינואר 2020, קבוצת הכדורגל צ'לסי חשפה ציור קיר של סולומון סוזה על הקיר החיצוני של היציע המערבי באצטדיון סטמפורד ברידג'. ציור הקיר הוא חלק ממסע הפרסום של צ'לסי "אומרים לא לאנטישמיות" במימון בעל המועדון רומן אברמוביץ'. הציור מנציח את דמויותיהם של הכדורגלנים יוליוס הירש וארפד וייס, שנרצחו במחנה הריכוז אושוויץ, ורון ג'ונס, שבוי מלחמה בריטי במלחמת העולם השנייה שכונה 'השוער של אושוויץ'.
ביולי 2021, הפעיל הציוני רודי רוכמן ושני ישראלים נוספים העניקו ספר תורה, עם כריכה בעיצובו של סולומון סוזה, לקהילת יהודי האיגבו בניגריה רגע לפני ששלושת הישראלים נעצרו על ידי המשטרה הניגרית.
חיים אישיים

נשוי לאיילת פינקלשטיין מאז פברואר 2021. אחותו מרים סוזה היא יוצרת קולנוע.
גלריה

גולדה מאיר
דוד בן-גוריון
הרב שלמה בן דוד לקין, נעמי שמר ואחד מבעלי הבאסטות
יהונתן פולארד
בעלי באסטות
מחווה לעליית מרבד הקסמים
לוחם צה"ל ערבי
פורטרט דמיוני
הרקדנית והכוריאוגרפית הירושלמית הדסה שפירא אפשטיין
שחקן הכדורסל אמארה סטודמאייר בקריית המלאכה תל אביב
גרפיטי לזכרה של האמנית ענבר הימן (שנהגה לחתום כ-Pink? ו-Raven) שנרצחה בטבח שבעה באוקטובר, בתל אביב.
הערות שוליים

1 2  RENEE GHERT-ZAND and LUKE TRESS
Young artist turns Jerusalem’s market into gallery of famous faces באתר Times of Israel, 29 בפברואר 2016
↑  סולומון סוזה באתר של דרור הדדי
↑  By SARAH LEVI, The artist’s temple, The Jerusalem Post, ‏3 בדצמבר 2015
↑  Aniruddha Sen Gupta, F N Souza's grandson, Solomon, is in Goa and painting the town red, Business Standard, ‏13 בדצמבר 2019
↑  By CNAAN LIPHSHIZ/JTA, Chelsea unveils mural with Jewish soccer players murdered at Auschwitz, The Jerusalem Post, ‏20 בינואר 2020
↑  מיכל גלנטי, ‏הלאונג': המחווה המרגשת של צ'לסי ליום השואה, באתר מעריב אונליין, 12 בינואר 2020
↑  Israeli filmmakers arrested in Nigeria over alleged contact with separatists | The Times of Israel, The Times of Israel, ‏13 ביולי 2021
מועתז עזאיזה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  30 בינואר 1999 (בן 25) דיר אל-בלח 
 מדינה:  עזה
 השכלה:  אוניברסיטת אל-אזהר בעזה
 תקופת הפעילות:  מ-2023
 עיסוק:  צלם
 מעסיק:  אונר"א
 סוג כתב:  צלם שטח
 תחום סיקור:  מלחמת חרבות ברזל
 פרסים והוקרה:  Prix Liberté (2024) 
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  MotazAzayza
 טוויטר:  motazazaizagaza
 
מועתז הילאל עזאיזה (בערבית: مُعْتَز هلال عزايزة, בתעתיק מדויק: מעתז הלאל עזאיזה, נולד ב-30 בינואר 1999) הוא צלם עזתי מוסלמי.
עד תחילת אוקטובר 2023, היה צלם מתחיל ברשתות החברתיות, עם 25,000 עוקבים. אחרי טבח שבעה באוקטובר, גדל מספר העוקבים שלו, ועמד על יותר מ-7 מיליון עוקבים ב-24 באוקטובר 2023, 8.4 מיליון עוקבים לפי תוכנית "הצינור" הישראלית ב-26 באוקטובר, ו-12 מיליון עוקבים לפי דף האינסטגרם שלו ב-1 בנובמבר 2023 (11.8 מיליון עוקבים ב-31 באוקטובר). עזאיזה מצלם ומתאר את המציאות הקרקעית בעזה במלחמת חרבות ברזל.
ביוגרפיה

עזאיזה עובד עבור האומות המאוחדות באונר"א ומתעד במצלמתו טרור, פעולות סיוע, תקיפה אווירית ומוות.
מאז טבח שבעה באוקטובר עזאיזה פרסם פוסטים רבים התומכים בפעולות הטרור שביצעו ארגוני הטרור העזתיים, בין השאר שיתף סרטון של אזרחים ישראלים חטופים והציג אותם כ"חיילים".
ב-17 באוקטובר 2023 דיווח אתר אל-ג'זירה כי לעזאיזה יש יותר ממיליון עוקבים באינסטגרם. כתבי אל ג'זירה דיווחו על תוצאות הפצצה ישראלית בדיר אל-בלח, ופרסמו את טענת עזאיזה כי "לפחות 15 מבני משפחתו נהרגו, רובם נשים וילדים".
גם ב-24 באוקטובר 2023 דיווח אתר הנקודה היומית (אנ') מאוסטין, טקסס כי בהפצצה בעזה נהרגה משפחתו של משפיען רשת, והוסיף כי אינסטגרם הגיבה בהשעיית חשבונו. פעילי רשת טענו כי מדיניות המדיה החברתית נאכפת בצורה שאיננה אחידה. לפי הנקודה היומית, ב-13 באוקטובר 2024 פרסם עזאיזה באינסטגרם צילומים של הריסות דירה, שבה לטענתו נהרגו 15 מבני משפחתו. עזאיזה הפנה את המצלמה אל עצמו תחילה, ואחר כך הראה את הבניין ההרוס, כתם דם, ושכן נושא גופת ילד עטופה בתכריכים. חלק מסרטוניו צילם עזאיזה באמצעות רחפן.
לפי "הנקודה היומית", הגבילה מטא את הגישה לחשבון של עזאיזה. כשחשבונו היה מושעה, יצר עזאיזה חשבון חלופי, שצבר מיליון עוקבים, עד שהגישה לחשבונו חזרה ב-14 באוקטובר 2023. נכון לאפריל 2024, פעיל החשבון של עזאיזה בטוויטר.
ב-28 באוקטובר 2023 דיווח אתר אל-בוואבה (אנ') בירדן כי הרשתות החברתיות מתפללות שעזאיזה עדיין בחיים. הצופים בדקו כל שנייה אם עזאיזה חזר לשדר.
עיתונאים זרים אינם מורשים להיכנס לעזה, ותושבי עזה הם אלה שמתקשרים עם העולם החיצוני דרך המדיה החברתית. לפי אורית פרלוב, חוקרת מגמות שיח בעולם הערבי במכון למחקרי ביטחון לאומי, ולשעבר יועצת מדינית במשרד החוץ, דיווח העיתונאים העזתים מוגבל ואין בו ראייה אובייקטיבית. הם גם מפרסמים תמונות של גופות, איברי גוף כרותים ותינוקות מדממים. הפרסום שלהם אינו מצונזר ואינו מסונן. חשבונות פלסטיניים נחסמו בידיעתם של בעלי החשבונות או ללא ידיעתם, פוסטים והאשטאגים שלהם נמחקו. בתגובה הכחישה מטא שהיא מצנזרת פלסטינים. לפי מטא, מדיניותה נועדה לשמור על בטיחות המשתמשים באפליקציות שלה, תוך מתן קול לכולם. היא מיישמת מדיניות זו באופן שווה ברחבי העולם ואין אמת בטענה שהיא מדכאת קולות בכוונה. בזמן מחאת העזתים ב-2019 נגד תנאי המחיה בעזה, עצרה משטרת חמאס 23 עיתונאים שהשתתפו בהפגנות והחרימה את מכשירי הטלפון שלהם.
אמצעי תקשורת בפקיסטן, כווית, הודו, איטליה, מקסיקו ו-CNN בספרדית דיווחו על עזאיזה במועדים שונים. ב-1 בנובמבר 2023 הופיע עזאיזה בטוויטר עם פלסטיה אל-עקאד, ושניהם דרשו הפסקת אש. סרטון זה צבר יותר מ-41 אלף לייקים ויותר מ-23 אלף ציוצים מחדש, ופלסטיה היא חמאסניקית נוספת שה"צינור" בישראל דיווח עליה. בתמונת הפרופיל של פלסטיה בטוויטר הוצגה מדינת ישראל כמדינה פלסטינית ממטולה עד אילת.
בחדשות NBC הוקרן סרטון של אחמד חיג'אזי שב-19 בנובמבר 2023 היו לו 2.5 מיליון עוקבים באינסטגרם עם עזאיזה ועם עיתונאית נוספת, הינד חודארי. "הצינור" חשף שחיג'אזי פרסם סרטון של ג'יפ צה"לי שנבזז על ידי מחבלי חמאס בהתקפתם על ישראל ב-7 באוקטובר. הצינור פרסם את הסרטון, כשהג'יפ נוסע עמוס מחבלים וילדים ברחובות עזה עם צמיג קדמי קרוע. חיג'אזי כתב באינסטגרם על הסרטון: "יש גברים בעזה", לפני תחילת ההפצצות של חיל האוויר.
המגזין GQ (במהדורת המזרח התיכון) בחר בעזאיזה כאיש השנה לשנת 2023.
בשנת 2024 עזאיזה נכלל ברשימת "טיים 100" על עבודתו בתיעוד חייהם של העזתים במהלך מלחמת חרבות ברזל.
ראו גם

מידע כוזב במלחמת חרבות ברזל
הערות שוליים

1 2 3  Abubaker Abed (A Palestinian journalist), The unsung hero: Meeting Motaz Azaiza, Gaza's window to the world, The New Arab, ‏7 בנובמבר 2023 (באנגלית)
↑  Motaz Azaiza, Officially 23, פייסבוק, 30 בינואר 2022
↑   מועתז עזאיזה, ברשת החברתית פייסבוק
1 2 3  ‏Jason Abbruzzese, David Ingram and Yasmine Salam, On Instagram, Palestinian journalists and digital creators documenting Gaza strikes see surge in followers, NBC news, ‏3 בנובמבר 2023
1 2  Nasreen Abdulla, This Gaza photographer risks his life to show world the agonies of war-hit Palestinians, Khaleej Times, UAE, ‏24 באוקטובר 2023
1 2 3  בר שם-אור, הכירו את המשפיענים של חמאס שמפיצים תעמולה שקרית עבור ארגון הטרור, הצינור, פייסבוק, 26 באוקטובר 2023
↑  דניאל אדלסון, ברשימת המשפיעים של מגזין "טיים": עיתונאי עזתי שחגג חטיפת ישראלים, באתר ynet, 18 באפריל 2024
↑  Ruwaida Amer, Linah Alsaafin and Ruwaida Amer, Surrounded by death, Gaza content creators fight to get the truth out, אל-ג'זירה, 17 באוקטובר 2023
1 2 3  Ernie Piper, A bombing in Gaza killed an influencer’s family – Instagram responded by suspending his account, Dailydot.com, ‏24 באוקטובר 2023
1 2  Web Desk, Video: Journalist Motaz Azaiza's X account suspended for exposing Israeli war crimes in Gaza, Thenews.com.pk, 23 October 2023
↑  Social media prays that Palestinian photographer Motaz Azaiza is still alive, Albawaba.com, ‏28 באוקטובר 2023
1 2 3 4  שירין פלאח סעב, זה סרט מלחמה, ובעיני העולם העיתונאים בעזה הם הגיבורים, באתר הארץ, 19 בדצמבר 2023
↑  אודי אבנטל, מחאה נגד חמאס בעזה – 10 תובנות, באתר אוניברסיטת רייכמן, ‏20 במרץ 2019
↑  Majd Othman, Zionist entity targeting social media influencers in Palestine, Kuwaittimes.com, 25 October 2023;
Chi è Motaz Azaiza, il reporter che racconta su Instagram i bombardamenti e il massacro nella Striscia di Gaza (מיהו מועתז עזאיזה, הכתב שמדווח באינסטגרם על ההפצצות ועל הטבח ברצועת עזה), Unita.it, 23 October 2023;
¿Quién es Motaz Azaiza? fotógrafo palestino que está captando el horror en Gaza (מיהו מועתז עזאיזה? צלם פלסטיני שלוכד את הזוועה בעזה), 12 באוקטובר 2023, Heraldodemexico.com.mx
↑  Its day 25 and the genocide is still going on.. all what we demand is a ceasefire, we want this nightmare to end.. טוויטר, 1 בנובמבר 2023
↑  Oliver Browning (2023-10-10). "Young woman in Gaza films herself sheltering as bombs drop outside window". אינדפנדנט (באנגלית). נבדק ב-2023-11-08. גם בזמן ההפצצות ממשיכה פלסטיה להצטלם עם תליון ישראל כמדינה פלסטינית על חולצתה השחורה
↑  hindkhoudary, ‏796 אלף עוקבים באינסטגרם נכון ל-19 בנובמבר 2023.
הינד חודארי, My face on the billboards of Amman, אינסטגרם, 12 בנובמבר 2023
↑  יסמין סרהן, Motaz Azaiza: The 100 Most Influential People of 2024, TIME, ‏2024-04-17 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 8170581984293560991   WorldCat (עם VIAF): 8170581984293560991
Fook Lam Moon

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מסעדה 
 מיקום:  הונג קונג 
 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1948
 תאריך פתיחה רשמי:  1948 
 קואורדינטות:  22°16′37″N 114°10′16″E﻿ / ﻿22.2769°N 114.171°E﻿ / 22.2769; 114.171
 www.fooklammoon-grp.com
  (למפת הונג קונג מוגדלת) גואנגדונג ים סין הדרומיFook Lam Moon(למפת הונג קונג רגילה) גואנגדונג ים סין הדרומיFook Lam Moon
 
חזית הסניף הראשי של פוק לאם מון בהונג קונג והלוגו שלה, 2009
פוק לאם מון (באנגלית: Fook Lam Moon; באותיות סיניות: 福臨門) היא רשת מסעדות סיניות.
היסטוריה

הרשת התחילה ב-1948 במסעדה בודדת שהקים צ'ואי פוק (Chui Fook), שהגיע מגואנגדונג והחל להתלמד כשף בנעוריו. המסעדה נקראה בתחילה "פוק קי" (Fook Kee) עד שבניו של פוק עברו לנהל אותה ושינו את שמה ל"פוק לאם מון" והעבירו את משכנה לרחוב ג'ונסטון, וואנצ'אי, הונג קונג. פירוש השם "פוק לאם מון" הוא "מזל וברכה באים על ביתך". התקשורת מרבה לכנות את המסעדה "פו הו פאן טונג" (באותיות סיניות: 富豪飯堂), שמשמעו "קנטינה לעשירים", מכיוון שפוקדים אותה תדיר העשירים והמפורסמים.
סניפים נוספים של פוק לאם מון מצויים בקאולון, שלושה סניפים ביפן (אוסקה, טוקיו ומרונואוצ'י (Marunouchi)) וסניף בשאנגחאי.
תבשילים ידועים

המאכלים הידועים שמגישה המסעדה הם סנפירי כריש, רכיכות מטוגנות עם רגלי אווז או ברווז, תרנגולת פריכה בטיגון עמוק, חזירון צלוי, צדפה ממולאת בשר סרטן אפוי ובצל ומבחר מרקים שהוכנו ברתיחה כפולה.
פרסים (לסניף הראשי בהונג קונג)

2010 – שני כוכבים במדריך מישלן האדום.
2010/2009 – מקום 19 ברשימת המסעדות הטובות באסיה של מדריך מילה.
2009 – כוכב אחד במדריך מישלן האדום.
2009/2008 – מקום 18 ברשימת המסעדות הטובות באסיה של מדריך מילה.
גלריה

הכניסה למסעדה
פנים המסעדה
אבלונה עם רגלי ברווז
מרק קני ציפורים
דים סאם
מתאבנים
לקריאה נוספת

The Miele Guide: Your Guide to Asia's Finest Restaurants 2009/2010, Ate Media Pte Ltd, Singapore. pp. 10, 11, 40, 57, 58.
הערות שוליים

↑  פוק לאם מון במקום ה-19 ברשימת המסעדות הטובות באסיה של מדריך מילה לשנת 2010/2009
↑  פוק לאם מון במקום ה-18 ברשימת המסעדות הטובות באסיה של מדריך מילה לשנת 2009/2008
רז פרויליך

פרויליך, 2022
רז פרויליך (נולד ב-1979) הוא איש ציבור שכיהן כמנכ"ל משרד התרבות והספורט בשנים 2021–2023.
ביוגרפיה

פרויליך הוא בוגר תיכון צייטלין בתל אביב. שירת בצה"ל כלוחם וכמפקד ביחידת דובדבן, וכיום הוא מ"פ במילואים, בדרגת רב-סרן.
בשנת 2005 השלים תואר ראשון בהנדסת תעשייה וניהול ממכללת שנקר. בשנת 2009 השלים תואר שני במנהל עסקים, עם התמחות באסטרטגיה ויזמות, מאוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה > פעילות ציבורית

בשנים 2005–2008 היה המנכ“ל של תנועת "נוער מוביל שינוי – אחריי!", תנועה חינוכית בפריסה ארצית, העובדת עם כ-5,000 בני נוער מעיירות פיתוח במטרה לפתח ולטפח מנהיגות ומעורבות חברתית בפריפריה החברתית והגאוגרפית של ישראל.
בשנים 2008–2014 עבד בחברת אמדוקס, תחילה בתפקיד עוזר מנכ"ל אמדוקס העולמית, אחר כך כמנהל האסטרטגיה, ניהול המכירות והאופרציה בישראל בחטיבת אירופה, אפריקה והמזרח התיכון.
בשנים 2014–2020 כיהן כמנכ"ל החברה למתנ"סים, המפעילה כ-200 מתנ"סים ומרכזים קהילתיים בפריסה ארצית.
ב-15 ביוני 2020 מונה בידי שר התרבות והספורט חילי טרופר למנכ"ל המשרד. הוא כיהן בתפקיד עד ינואר 2023.
ב-7 באוקטובר 2023, במסגרת אירועי השבת השחורה ומלחמת חרבות ברזל, השתתף כלוחם במילואים בקרבות טיהור המחבלים בקיבוץ בארי ונפצע.
בדצמבר 2023 הודיע דירקטוריון רשת אורט כי פרויליך צפוי להתמנות לתפקיד מנכ"ל אורט ישראל.
חיים אישיים

נשוי ואב לשנים, מתגורר בכוכב יאיר. עוסק בטריאתלון, ריצות ניווט, טיפוס הרים וצלילה.
הערות שוליים

↑  אסי ממן, ‏רז פרויליך נפצע קשה מירי בחזה במהלך הקרבות, באתר ONE‏, 8 באוקטובר 2023
↑    ישי אלמקייס, ‏אחרי 22 שנה: מנכ"ל חדש לרשת אורט, בעיתון מקור ראשון, 26 בדצמבר 2023
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סנטיאגו אבסקל

סנטיאגו אבסקל קונדה (נולד ב-14 באפריל 1976) הוא פוליטיקאי ספרדי ומנהיג מפלגת הימין הקיצוני ווקס. אבסקל חבר בקונגרס הצירים מאז 2019. לפני הקמת ווקס, אבסקל היה חבר במפלגה העממית ושימש כמחוקק בפרלמנט הבאסקי.
ביוגרפיה

אבסקל נולד ב-14 באפריל 1976 בבילבאו שבחבל הבסקים למשפחה ממקור גליסיאני. אביו סנטיאגו אבסקל אסקוסה (אנ') היה פוליטיקאי וחבר בברית העם (אנ'), וסבו מנואל אבסקל פארדו היה ראש עיריית אמוריו (אנ') בין השנים 1963 ל-1979, בתקופת המדינה הספרדית. בגלל פעילותם הפוליטית, משפחתו של אבסקל אוימה באופן תמידי על ידי ארגון הטרור אט"א.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

אבסקל הפך לחבר המפלגה העממית כשהיה בן 18, בשנת 1994. הוא היה חבר מועצת העיר לאודיו/יודיו (אנ') במשך שתי קדנציות (1999–2007). הוא כיהן בפרלמנט הבאסקי מינואר 2004 עד פברואר 2005 וייצג את אלאבה (אנ'). מאוחר יותר כיהן שוב בפרלמנט הבאסקי מאוקטובר 2005 עד ינואר 2009.
לאחר שעזב את הפוליטיקה הבאסקית, אספרנסה אגירה (אנ'), הנשיאה האזורית של קהילת מדריד, שכרה אותו לתפקיד מנהל הסוכנות להגנת המידע של קהילת מדריד (2010–2012). מאוחר יותר מונה אבסקל לתפקיד מנהל "הקרן לחסות חברתית" (2013), ישות במימון ציבורי.
ב-2013 אבסקל עזר לייסד מפלגה חדשה, ווקס. לאחר התוצאה הגרועה של ווקס בבחירות לפרלמנט האירופי במאי 2014 (אנ'), שבהן לא הצליחה להשיג מושבים כלשהם, נוצר סכסוך פנימי והמפלגה התפלגה בין הפלג המתון שכלל את אלחו וידאל-קואדרס רוקה, לבין הפלג הקיצוני שכלל את אבסקל. הפלג המתון פרש מהמפלגה, ואבסקל הפך לנשיא המפלגה ב-20 בספטמבר 2014.
אבסקל חבר בקונגרס הנציגים כנציג מדריד מאז מאי 2019. מפלגתו הגיעה למקום השלישי בבחירות לקונגרס ה-14 (אנ'), שבה היה לפי ה-BBC "גל של ימין קיצוני".
במהלך מערכות הבחירות האזוריות של 2020 ו-2021 בחבל הבאסקים ובקטלוניה, הותקפו אירועי בחירות שבהם אבסקל היה אחד הנואמים על ידי יריבים פוליטיים.
עמדות פוליטיות

התוכנית של אבסקל שהוצגה בשנת 2018 כוללת גירוש כל המהגרים הבלתי חוקיים מספרד, בניית "חומות בלתי עבירות" במובלעות הספרדיות באפריקה סאוטה ומלייה, איסור הוראת האסלאם, רוממות זכרם של "גיבורים לאומיים" ספרדים, פרלמנטים אזוריים והתנגדות ללאומיות קטלונית. הוא השתמש ברטוריקה אנטי-מוסלמית ב-2019 וקרא לרקונקיסטה חדשה.
הוא גם הביע אכזבה כלפי מרוקו על כך שהיא מאפשרת למהגרים בלתי חוקיים לעבור דרכה לספרד. זה הוביל לוויכוח בספרד על מעמדה של סהרה הספרדית. אבסקל הציע (בניגוד למפלגות האחרות שמצדדות בנתינתה למרוקו) שלתושבי רפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית תהיה את הזכות להגדרה עצמית, עם בחירה להשתלב כסהרה הספרדית.
אבסקל מקדם הכחשת שינויי אקלים ומאמין שההתחממות הגלובלית היא "ההונאה הגדולה בהיסטוריה". הוא מתנגד ליעדים לפיתוח בר קיימא.
בנושאים כלכליים, הוא תומך במורשת ראש הממשלה לשעבר חוסה מריה אסנאר מהמפלגה העממית, ותומך בקו של ליברליזם כלכלי, כולל הפחתה חדה בהוצאות הציבוריות.
אבסקל מתח ביקורת על ההכרה החד-צדדית של ראש ממשלת ספרד פדרו סנצ'ס במדינה פלסטינית, וכינה אותה פרס שערורייתי לחמאס, הארגון האסלאמיסטי הפלסטיני האחראי למתקפת הפתע על ישראל.
חיים אישיים

הוא נישא לראשונה לאנה בלן סנצ'ס ולהם שני ילדים. לאחר מכן הם התגרשו. ביוני 2018 התחתן עם הבלוגרית והמשפיעה הספרדית לידיה בדמן-לפניה. היו לו שני ילדים מבדמן.
עקב איומי רצח חוזרים ונשנים על דעותיו ופעילותו הפוליטית, אבסקל מורשה לשאת אקדח להגנה עצמית. על פי חוקי הנשק הספרדיים הנוקשים, רישיונות כאלה הם נדירים, ורק כ-0.02% מהאוכלוסייה הם בעלי רישיון נשק.
זהב לבן עבודה שחורה

| --- | --- |
 בימוי:  טלי שמש
 הופק בידי:  מפיקים: ראודור בנזימן, אילן דה-פריס, אילת הראל
 מדינה:  ישראל 
 חברת הפקה:  גשם תקשורת
 שיטת הפצה:  ישירות לווידיאו 
 הקרנת בכורה:  2004 
 סוגה:  סרט תיעודי 
 
זהב לבן עבודה שחורה הוא סרט טלוויזיה דוקומנטרי בהפקת מערכת תוכנית "עובדה" עם אילנה דיין, בבימוייה של טלי שמש ששודר ביוני 2004.
תוכן

הסרט מבקר את מפעלי ים המלח. נטען בו שכאשר החל המפעל בתהליך הפרטה הוא אמנם התחזק, אבל חילק את העובדים לשתי קבוצות עיקריות: עובדים הנהנים מזכויות ועובדי קבלן העובדים בלי זכויות סוציאליות ואפשר לפטרם בכל רגע. חלוקה זו השליכה על העיר דימונה ותושביה וגרמה להתפוררות יחסים חברתיים בין תושבי העיר. תהליך זה החל לפני המכירה והתעצם אחריה, בשל מיעוט מקורות הפרנסה באזור וההגמוניה של מפעלי ים המלח וחברות הקשורות אליהם על שוק העבודה באזור. בסרט רואים כיצד עובדי הקבלן מעמיסים שקי מלח בחום של 50 מעלות, עובדים עם חומרים מסוכנים, בתמורה לשכר מינימום.
רק בודדים מהפועלים, בהם יצחק ג'קי אדרי, הסכימו להיחשף למצלמה. זמן קצר לאחר הקרנתו של הסרט הוא פוטר. אחרים הסכימו לדבר רק בתנאי שלא יזוהו. הפועלים דיברו על משטר של פחד, על איומים, על חלוקת העובדים לשתי קבוצות ועוד.
עוד טוען הסרט כי מדינת ישראל נתנה "במתנה" את ים המלח למשפחת עופר, אחת המשפחות העשירות בישראל, כחלק מתהליך מכירת מפעלי ים המלח.
הסרט היה בין חמשת המועמדים לפרס אופיר לשנת 2005 בקטגוריית הסרט התיעודי הטוב ביותר.
הערות שוליים

1 2  יצחק ספורטא, סרט ודיון, באתר "העוקץ", 26 באוגוסט 2004
↑  משה בהר, דר` דוד בוקעי והשאלה המזרחית?, באתר "העוקץ", 28 באפריל 2005
↑  איתי רום, ‏העובד שיצא נגד כי"ל ופוטר: "המדינה הפסידה הון-עתק", באתר גלובס, 28 בספטמבר 2010
↑  גואל פינטו, טקס פרסי "אופיר" יתקיים מחר על רקע הפגנה של איגודי היוצרים, באתר הארץ, 18 בספטמבר 2005