stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בימת מיקרוסקופ
היסטוריה > הבניין

הבניין נבנה על ידי לואיזה וואביץ' בשנות העשרים של המאה העשרים. האולם נתן מקום תחילה למפעל הבושם דורשאי, ואחר כך משנת 1920 לקזינו של טרזווארוש, לימים הפך למועדון קלפים, אך בשלושים השנים הראשונות לקיומו פעל במקום גם מועדון ראטקאי.
היסטוריה > המוסד

הקמתו של תיאטרון קברט עצמאי התגבשה בשנת 1967 בראשו של יאנוש קומלוש, שהיה באותה תקופה בעל דסק התרבות של נפסאבדשאג (העיתון הנפוץ בהונגריה באותה עת). קומלוש היה כבר מנחה קברט ידוע ברחבי הונגריה באותה עת באמצעות "הרדיו קברט" והטלוויזיה. קומלוש, השתייך למעגל האמון העליון של המפלגה הקומוניסטית השלטת, ובתמיכת ג'רג' אצל השיג את אישור המפלגה להקמת תיאטרון קברט עצמאי. כדי להוכיח את כישוריו התיאטרליים, הוא אפילו כתב הצגה על מיאקובסקי (עלתה 3–4 פעמים בתיאטרון הלאומי של בודפשט). הצגת הפתיחה של בימת מיקרוסקופ הועלתה ב־13 באוקטובר 1967, בשם "מדליה בתיאטרון" שהייתה עיבוד והתאמה של המלך ליר של ויליאם שייקספיר.
היסטוריה > תקופת קומלוש 1967–1980

בעידן הראשון של בימת מיקרוסקופ, רוב התוכניות נכתבו והונחו על ידי מנהל התיאטרון קומלוש עצמו. ההנחיה הפוליטית האופיינית של קומלוש היוותה את המסגרת לתוכנית ובין קטעי ההנחיה להקת השחקנים ביצעה סצנות קברט. כמנהל הקברט קומלוש היה מעודכן במיוחד: כראש מיקרוסקופ הוא קיבל מהוועד המרכזי של המפלגה את הדיווחים הסודיים היומיים שהגיעו רק למנהיגי האומה ולעורכי העיתון נפסאבדשאג, כי אלה היו נחוצים לו להפקת הומור פוליטי.
השחקנים המרכזיים של התקופה הראשונה של בימת מיקרוסקופ היו אנדרה הרקאני, זולטן גרא, אדית שוש וז'וז'ה גורדון (גרטנר). טמאש מאיור וגאבור אגארדי היו חברי להקה חיצוניים. קומלוש השתמש בהשפעתו גם לרכישת שחקנים במידת הצורך. הוא ראה את הרקאני הצעיר בהופעה בתיאטרון הקומדיה של בודפשט. הוא דיבר במיניסטריון התרבות על העברתו של הרקאני לבימת מיקרוסקופ, ומנהל תיאטרון הקומדיה, זולטאן וארקוני, שלא הייתה לו השפעה פוליטית ונחשב ל"אזרח", נאלץ להעביר את הרקנאי, שנאלץ לשנות קריירת משחק לקברט במקום תפקידים דרמטיים.
לבקשתו של ג'רג' אצל הוא מינה תחילה את פטר גאל לבמאי ראשי, אך מהר ככל שהתאפשר לו, אחרי שלוש שנים, מינה את פרידייש מרטון, שעזר בעבודתו המעשית גם קודם. איתו עבד במשך 10 שנים, עד למותו. בסביבות 1970, על פי הצעתו של מרטון, הוא התקשר עם גזה הופי, שהפך פופולרי יותר ויותר באמצעות הופעותיו ברדיו ובטלוויזיה כשחקן צעיר עצמאי, אם כי קומלוש היה מסויג תחילה מההומור של הופי, הופי הפך לכוכב המכונן של התיאטרון, הופעותיו היו מוצלחות בעליל יותר מההנחיה של קומלוש, עם זאת קומלוש תמך בו, וחיזק בכך את הצלחת בימת מיקרוסקופ. יחסי קומלוש-הופי הידרדרו בשנים שקדמו למותו של קומלוש.
היסטוריה > הקברט הפוליטי הסוציאליסטי

בהנחיה הרטורית רחבת ההיקף, החל קומלוש לבקר פגמים מסוימים בתפקודה המעשי של המערכת הסוציאליסטית, אך הגן תמיד על המערכת עצמה. עם קברט הרדיו ובימת מיקרוסקופ, יצר קומלוש את הקברט הפוליטי כ"מערכת שסתומים". לדברי טיוודאר פרקשהאזי, "קומלוש אמר דברים אמיצים לכאורה, אך במציאות תמיד היה להם הצלצול האחרון, [...] שהמערכת הסוציאליסטית בעצם ממש טובה, היו רק אנשים מטופשים והוא נלחם נגד טיפשות." התנאים הפוליטיים בסוף שנות השישים העדיפו את קברט הרדיו ואת ההומור אצל קומלוש. ניסיונות הרפורמה החלו, רמת החיים השתפרה בהונגריה במידה מסוימת וחיי היומיום של האנשים נעשה נוח יותר. המנהיגות פוליטית הבינה אט אט שהומור עוזר להכשיר ולייצב את המערכת על ידי ניקוז מתחים, "לצחוק על עצמנו, זה לא משהו נגד הסוציאליזם". לפיכך, מנהיגים בעלי השפעה על מדיניות התרבות המפלגתית וההונגרית - במיוחד ג'רג' אצל - תמכו בפעילותו של קומלוש. משנות השבעים ואילך, תפקידו של קומלוש הפך יותר ויותר ל"גישה מאושרת מלמעלה אל הציבור" והפך פחות ופחות אמין לציבור, אך גזה הופי לעומת זאת הגיע לשיאו בשנים אלה.
התיאטרון נוהל על ידי יוז'ף שאש בין השנים 1985–2009
היסטוריה > לאחר חילופי השלטון

בימת המיקרוסקופ פסקה להתקיים ב--1 באוקטובר 2012 והפכה חלק של תיאטרון תאליה בשם בימת מיקרו אף על פי שהשם החדש וגם המופע נושאים את זכרם של 45 שנה של תיאטרון קברט עצמאי, הוא התפתח למדיום תיאטרון סטודיו.
מנהלים

יאנוש קומלוש (1967-1980)
פרידייש מרטון (1980-1985)
יוז'ף שאש (1985-2009)
טיבור שלמצי (2009-2010)
אישטוואן ורבש (2010)
הערות שוליי

1 2 3 4  Kertész Péter: A Komlós, Ulpius Ház, 2001
↑  44 éves a Mikroszkóp, Szeretlek Magyarország - 2011. október 13.
1 2  A Thália Színház honlapja: A humor forrását keresi a Mikroszínpad - 2012. október 19.
↑  Sebőkné Zalka Ilona: A Rátkai Márton Klub története, Módszertári füzetek különszáma: a közművelődés házai Budapesten 4. - 2007. ISSN 1219-0632 / ISBN 978-963-86358-5-3
↑  "Mikroszkóp Színpad". jegy.hu. נבדק ב-2017-05-30.
↑  Harkányi Endre 350. p. in Kertész Péter: A Komlós, Ulpius Ház, 2001
↑  szinhaz.hu Eltűnt a "szkóp" - itt a Mikroszínpad - 2012. október 24.
ראו גם

אישטוואן גאבור: המשך ראוי למסורות טובות : עונה של בימת מיקרוסקופ, מגזין התיאטרון, כרך 19, מספר 9 - 1986.
קארוי קזימיר: ומה עם התיאטרון? (עמ '101-109: תחום המראות העקומות) - 1987
Tamás Gajdó, Klára Molnár: שנתון 1991/92. לעונת הצבעים (עמודים 64–65) - ISBN 963-7602-47-X
ספריית המוזיאון הלאומי והמכון להיסטוריה של התיאטרון שם התאגיד: Mikroszkóp Színpad (1967-)
פטר מולנר גאל, זולטאן מרקוש: קברט פשט: בימת מיקרוסקופ היא בת 40 - 2007 ISBN 9789630955843
זולטאן מרקוש: פעם הייתה בימה מיקרוסקופ; רומן הקברט האחרון - מסת"ב 9786155129681
infoszab.budapest.hu שלב המיקרוסקופ kht. תקנות ארגוניות ותפעוליות (.doc) - 1 בפברואר 2003
György Vöő: בבית לא נמכרו שקים, valasz.hu - 2 בנובמבר 2001
כלא מושעה עשוי להמתין ליוזף שאש, INDEX - 7 במרץ 2008
מכסחת מיליונים, blikk.hu - 30 ביוני 2009
nava.hu בימת מיקרוסקופ (קברט יום הולדת) בת 40, TV2 - 27 באוקטובר 2007
סנדור ונצל: מידת ביצוע 2008 : תיאטראות הבירה מבעד למגזין תיאטרון האקונומיסט כרך 43 מספר 3 - 2010
nefmi.gov.hu בקשה להגשת מועמדות לתפקיד מנכ"ל לעמותת בימת מיקרוסקופ - 16 באוקטובר 2009
מזכירות המדינה לתרבות בקשה לתפקיד מנכ"ל תיאטרון תאליה ובימת מיקרוסקופ - 28 באוקטובר 2011
תקנות ארגוניות ותפעוליות של thalia.hu של חברת האחריות המוגבלת לתיאטרון תאליה - 12 במרץ 2013
לקריאה נוספת

↑ Magyar nagylexikon: Magyar nagylexikon I–XIX. Főszerk. Bárány Lászlóné et al. Budapest: Akadémiai; (hely nélkül): Magyar Nagylexikon. 1993–2004. ISBN 963-05-6611-7
↑ Budapest lexikon: Budapest lexikon I–II. Főszerk. Berza László. 2., bőv. kiad. Budapest: Akadémiai. 1993. ISBN 963-05-6409-2
↑ HVG-2012: Egyesült a Thália Színház és a Mikroszkóp Színpad, MTI/hvg.hu - 2012. október 24.
↑ ÁSZ-2014: Állami Számvevőszék jelentés az önkormányzatok többségi tulajdonában lévő gazdasági társaságok közfeladat-ellátásának ellenőrzéséről. Thália Színház Nonprofit Kft., infoszab.budapest.hu - 2014. február
Magyar színházművészeti lexikon. Főszerk. Székely György. Budapest: Akadémiai. 1994. ISBN 963-05-6635-4
פאול גוסטב פישר

| --- | --- |

פאול גוסטב פישר, דיוקן עצמי
 לידה:  22 ביולי 1860 קופנהגן, דנמרק 
 פטירה:  5 בינואר 1934 (בגיל 73) גנטופטה, דנמרק 
 מקום לימודים:  האקדמיה הדנית המלכותית לאמנויות יפות (1878) 
 זרם באמנות:  ריאליזם 
 הושפע על ידי:  אימפרסיוניזם 
 
פאול גוסטב פישר (בדנית: Paul Gustav Fischer;‏ 22 ביולי 1860 – 5 בינואר 1934) היה צייר ריאליסטי יהודי-דני.
קורות חיים

פאול פישר נולד בקופנהגן, דנמרק. הוא היה דור הרביעי למשפחה יהודית שמקורה מפולין. הוא היה בנם של פיליפ אוגוסט פישר (1817–1907) וגוסטפה אלברטינה סוודגרן (1827–1883). המשפחה הייתה מהמעמד הבינוני הגבוה. אביו החל כצייר, אך מאוחר יותר החל לעסוק בייצור צבעים.
השכלתו האמנותית הפורמלית נמשכה זמן קצר בלבד באמצע שנות העשרה שלו, כשלמד שנתיים באקדמיה הדנית המלכותית לאמנות בקופנהגן. פישר החל לצייר עוד כשהיה צעיר, בהדרכת אביו. הוא עבד בשנים 1878–1888 במפעל של האב, והציג באופן קבוע בתערוכת האביב של שרלוטנבורג בשנים 1884–1902.
הודות לציור שפרסם ב-"Ude og Hjemme", החל להתפרסם, ואז בא במגע עם ציירי טבע דניים צעירים. ציוריו הקודמים מתארים את חיי העיר. מסיבה זו הוא נקרא "הצייר של קופנהגן" ("Københavns maler").
לאחר שהות בפריז בשנים 1891–1895, נעשו ציוריו עשירים ובהירים יותר. לא עבר זמן עד שפישר זכה לתהילה כצייר של ערים, לא רק קופנהגן, אלא גם נופים וערים בסקנדינביה, איטליה וגרמניה.
בערך בתקופה זו, הוא צייר גם סצנות רחצה בהירות ושטופות שמש, חלקן עם נשים עירומות, ופיתח עניין בציור פוסטרים, בהשראת תאופיל שטיינלן ואנרי דה טולוז-לוטרק.
בתקופה בה צייר באופן פעיל, נשלטה סצנת האמנות הדנית על ידי הצייר לוריטס טוקסין. למרות היעדר ההכרה של פישר במהלך חייו, אמנותו נמכרה היטב. אירוע מרכזי אחד שבו הוא הצליח מעל טוקסן, היה כאשר שוודיה העבירה את הריבונות בחזרה לנורווגיה – היה זה פישר, ולא טוקסן קיבל את העמלה ממלך נורווגיה על ציור תמונת האירוע.
חיים אישיים

פישר התחתן לראשונה בשנת 1886 עם דגניי גרוננברג (1867–1920) הנישואין הסתיימו. הוא התחתן בפעם השנייה בשנת 1914 עם זמרת מרתה וילהלמינה ג'נסן (1888–1966). הוא נפטר בגנטופטה בשנת 1934.
גלריה

ערב בתיאטרון המלכותי (1887–1888)
שיזוף בדיונות (1916)
סצנה מקניפלסברו (1924)
כיכר העירייה בקופנהגן (1900)
העיר (1900)
הערות שוליים

1 2 3  Sigurd Schultz. "Paul Fischer". Dansk Biografisk Leksikon, Gyldendal. נבדק ב-1 באפריל 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Paul Fischer (Danish, 1860–1934)". artnet.com. נבדק ב-1 באפריל 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Paul Fischer from Obro Gallery. Retrieved 16 December 2008.
↑   Erik Mortensen. Paul Fischer Kunstindeks Danmark & Weilbach Kunstnerleksikon. Retrieved 16 December 2008.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810549690205606  BnF: cb124541650 (data)  GND: 132656221  ISNI: 0000 0001 0888 3109  KulturNav: 213c8bad-1a48-406d-9d93-2ab85d70df5d  LCCN: n85238340  MusicBrainz: eb0ed8c0-8747-4880-a568-c4c33e2c045d  RKD: 28125  SUDOC: 033701121  ULAN: 500004334  VIAF: 37013319   WorldCat (עם VIAF): 37013319 
מצעד יום הולדתו של המלך 1925
הנריק סימירדזקי

| --- | --- |

 לידה:  12 באוקטובר 1843 (יוליאני) פצ'נגי (עיירה), אוקראינה 
 פטירה:  23 באוגוסט 1902 (בגיל 58) Strzałków, Łódź Voivodeship, רפובליקת פולין 
 מקום קבורה:  הקריפטה בסקאלקה 
 מקום לימודים:  האקדמיה הקיסרית לאמנויות (1871)  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  האומנות האקדמית 
 הושפע על ידי:  Dmytro Bezperchy 
 יצירות ידועות:  לפידי נרון 
 פרסים והוקרה:  מסדר ולדימיר הקדוש, דרגה 2 (1883)  מדליית זהב גדולה של האקדמיה הקיסרית לאמנויות (1870)  מסדר סטניסלב הקדוש  האקדמיה הקיסרית לאמנויות  מפקד במסדר סנט מוריס ולזרוס  מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה 3  עיטור  ולדימיר הקדוש, דרגה 3  אביר בלגיון הכבוד  אביר במסדר הכתר של איטליה 
 בן או בת זוג:  Maria Prószyńska 
 חתימה:   
 
הנריק הקטור סימירדזקי (בפולנית: Henryk Siemiradzki‏; 24 באוקטובר 1843 – 23 באוגוסט 1902) היה צייר פולני שבסיסו ברומא, הידוע בעיקר בזכות האמנות האקדמית המונומנטלית שלו. הוא התפרסם במיוחד בתיאורי סצנות מהעולם היווני-רומאי העתיק ומהברית החדשה.
רבים מציוריו מתארים סצנות מן העת העתיקה, לעיתים קרובות סצנות פסטורליות או יצירות פסטורליות המציגות את חייהם של הנוצרים הראשונים. הוא צייר גם סצנות, נופים ודיוקנאות מקראיים והיסטוריים.
ביוגרפיה

סימירדזקי נולד לאציל פולני וקצין בצבא הרוסי הקיסרי בבלגורוד (מחוז חרקוב, אוקראינה), ליד העיר חרקוב, שם הוצב הגדוד של אביו. מקור המשפחה בראדום וקיבלה את שמה מהכפר סימיראדז. אחד הענפים התיישב ליד נובוגרודק בסוף המאה ה -17.
סבו של הנריק מילא את תפקיד מינהלי במחוז. הוריו היו חברים קרובים עם משפחתו של אדם מיצקביץ'. הוא למד בגימנסיה בחרקוב שם התנסה לראשונה בציור אצל המורה המקומי, בספרצ'י, תלמידו לשעבר של קרל בריולוב. הוא נכנס לבית הספר לפיזיקה-מתמטיקה של אוניברסיטת חרקוב ולמד שם מדעי טבע, אך גם המשיך לצייר.
קריירה אמנותית

לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטה עם תואר, הוא נטש את הקריירה המדעית שלו ועבר לסנט פטרסבורג ללימודי ציור באקדמיה הקיסרית לאמנויות בין השנים 1864 עד 1870.
עם סיום לימודיו הוענק לו מדליית זהב. בשנים 1870–1871 למד בהוראת קרל פון פיילוט במינכן במלגה מהאקדמיה. בשנת 1872 עבר לרומא ובהמשך בנה שם סטודיו. בקיץ היה באחוזתו בסטרצ'לקוב ליד צ'נסטוחובה.
בשנת 1873 קיבל את התואר אקדמאי של האקדמיה הקיסרית לאמנויות על ציורו "ישו והחוטא". בשנת 1878 קיבל את מסדר לגיון הכבוד הצרפתי ומדליית זהב בתערוכה העולמית בפריז עבור הציור אגרטל הפרחים.
בשנים 1876–1879 עבד סימירדזקי על ציורי קיר עבור קתדרלת ישו המושיע (מוסקבה) בין שאר הפרויקטים הגדולים שלו. בשנת 1879 הוא הציע למוזיאון הלאומי הפולני החדש את אחת מיצירותיו הידועות ביותר, "לפידים של נירו", שצויר בסביבות 1876. היצירות מוצגות במוזיאון בעיר העתיקה של קרקוב.
בסביבות 1893 עבד סימירדזקי על שני ציורים גדולים עבור המוזיאון ההיסטורי הממלכתי (מוסקבה) ובשנת 1894 הפיק את התפאורה המונומנטלי שלו לתיאטרון יוליוס סלובקי בקרקוב.
הוא נפטר בסטרז'לקוב בשנת 1902 ונקבר במקור בוורשה, אך בהמשך הועברו שרידיו לפנתיאון הלאומי בסקאלקה בקרקוב.
גלריה

הלפידים של נירו
ריקוד החרבות
A Christian Dirce
ישו והשומרונית
הערות שוליים

↑  Henryk Siemiradzki, artyzm.com
↑  Henryk Siemiradzki, Culture.pl (באנגלית)
↑  Henryk Siemiradzki, including Bibliography., histmag.org
↑  Peck, H. T.; Colby, F. M., eds., Siemiradzki, Henryk, The New International Encyclopædia
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810600981005606  BnF: cb12162463b (data)  GND: 117366498  ISNI: 0000 0001 2133 7815  LCCN: n86045453  LNB: 000148591  NKC: js2012677572  RERO: 02-A025312389  RKD: 72483  SNAC: w6sb4x94  SUDOC: 148344496  ULAN: 500086021  VIAF: 54924066   WorldCat (עם VIAF): 54924066
קלאוס ברגן

| --- | --- |

 לידה:  18 באפריל 1885 שטוטגרט, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  4 באוקטובר 1964 (בגיל 79) לנגריז, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנות יפה, מינכן 
 
קלאוס פרידריך ברגן (בגרמנית: Claus Friedrich Bergen‏; 18 באפריל 1885 – 4 באוקטובר 1964) היה מאייר וצייר גרמני, שנודע בעיקר בזכות תיאוריו של לוחמת חיל הים במלחמת העולם הראשונה. היה חבר המפלגה הנאצית.
ביוגרפיה > ראשית החיים וקריירה

ברגן נולד ב־18 באפריל 1885 בשטוטגרט, גרמניה, בנו הראשון של פריץ ברגן, צייר ומאייר פופולרי של התקופה הקיסרית. הוא גדל במינכן, בה החל משנת 1904, ללמוד בבית הספר לציור של מוריץ וינהולד ובאקדמיה המלכותית לאמנות, ולמד אצל קרל פון מאר.
החל משנת 1907 יצר ברגן יותר מ -450 איורים לסיפורי ההרפתקאות הפופולריים של קארל מיי. המודפסים והודפסו מחדש כל הזמן בספרים ובכתבי עת, ותיאוריו של ברגן את המערב הפרוע, אידיאנים, ומקומות אקזוטיים אחרים, נקשרו בסיפורים של מאי. בשנת 1910 הוצגו איוריו ב- Wereldtentoonstelling בבריסל.
הוא נסע הרבה, ביקר בנורווגיה, אנגליה, הים התיכון ואמריקה תוך כדי התפתחות והרחבת הכשרתו. הוא פיתח התמחות של ציור נושאים ימיים, כמו גם סצנות דייג ונופי חוף. סדרת ציורים של כפר הדייגים משכה תשומת לב מיוחדת.
ביוגרפיה > ציור בזמן המלחמה

בשנת 1914 מונה ברגן לצייר ימי לקייזר וילהלם השני. לאחר קרב יוטלנד בשנת 1916 היה ביקוש עצום לתיאורי הפעולה, הן מצד הציבור והן מקברניטי האוניות שהשתתפו. כדי לספק את זה, אדמירל שייר, מפקד צי הים הגדול, לקח את הצי לים הבלטי עם ברגן על ספינת הדגל שלו ועבר שיחזור של הקרב עם ירי סרק של התותחים. בשנות השלושים של המאה העשרים רבים מהציורים הללו נכללו באנדרטת חיל הים בקייל, ובהמשך הוצבו במוזיאון בהמבורג, גרמניה.
ביוני וביולי 1917 נקט ברגן בצעד חסר התקדים והצטרף לצוות הצוללת U-53, בפיקוד הנס רוז, לסיור קרבי באוקיינוס האטלנטי. סדרת הציורים שהתקבלה נחשבת לרוב בין יצירותיו המשובחות ביותר.
בתקופה שבין המלחמות צייר נופים ימיים רבים בהזמנה רשמית, ואילו ידידותו עם מפקדים כמו אריך רידר וקרל דניץ הובילה להמשך העבודה עבור הצי הגרמני.
אחיו של ברגן, אוטו, היה טייס במלחמה הגדולה, והשניים היו חברי ילדות של ארנסט אודט, מבכירי טייסי הקרב בגרמניה. קשרים אלה עזרו לברגן לצייר סצנות תעופה רבות ועבודות עבור תעשיית התעופה בגרמניה.
קלאוס ברגן הצטרף למפלגה הנאצית בשנת 1922. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא הועמד ל"רשימת מחונני האל" של הנאצים, שהעניקה לו מעמד מוגן כנכס תרבותי, ובכך פטרה אותו משירות צבאי. כמה מיצירותיו הופיעו בתערוכות האמנות הגרמנית הגדולה בחסות הנאצים, שהתקיימו מדי שנה בבית האמנות הגרמנית בין השנים 1937–1944. ציורו נגד אנגליה (1940) נרכש על ידי אדולף היטלר תמורת 12,000 מארק ויצירות אחרות נרכשו על ידי בכירים נאציים אחרים; עם זאת, אף אחת מעבודות של ברגן אינו מציג נושאים אנטישמיים או פרו-אריים מוגזמים. בסוף המלחמה הוא לא הועמד לדין בגין העבודות הנאציות שלו.
ביוגרפיה > חיים מאוחרים יותר

לאחר מלחמת העולם השנייה ברגן המשיך בציור, עם דגש רב יותר על התעניינותו לאורך הקריירה בציורים קטנים יותר של נופים וספינות מפרש היסטוריות.
בשנת 1963 העביר את ציורו "האטלנטי" לנשיא קנדי (המוצג כיום בספריית קנדי בבוסטון) ותרם ציור של ספינת הדגל של אדמירל נלסון HMS Victory לאדמירליות הבריטית. בשנה שלאחר מכן, ציוריו איירו את החלק הימי בסדרת המגזין "לייף" על מלחמת העולם הראשונה.
בסוף שנות ה -70 נעשה שימוש בציור דרמטי של ברגן על קופסת משחק הלוח הפופולרי ביסמרק.
הוא המשיך לצייר עד מותו ב־4 באוקטובר 1964 בלנגגריס שבבוואריה.
הערות שוליים

↑  spiegel.de / Christoph Gunkel: Marinemaler Claus Bergen

↑
↑  Bodo Herzog: Claus Bergen – Leben und Werk des großen Marinemalers. Verlag Hermann Rühl, Krefeld 1963.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  DSI: 7208  GND: 118509373  ISNI: 0000 0000 6678 8612  LCCN: n84057180  NKC: xx0044135  NTA: 099877945  RKD: 7085  ULAN: 500058278  VIAF: 74643787   WorldCat (עם VIAF): 74643787
יולו לוין

| --- | --- |

 לידה:  5 בספטמבר 1901 שצ'צ'ין, ממלכת פרוסיה 
 נרצח:  17 במאי 1943 (בגיל 41) אושוויץ, גרמניה הנאצית 
 זרם באמנות:  אקספרסיוניזם 
 
יולו לוין (בגרמנית: Julo Levin;‏ 5 בספטמבר 1901 – 1943) היה צייר אקספרסיוניזם יהודי-גרמני, נרצח באושוויץ.
ביוגרפיה ויצירה

יולו לוין, ילדם השלישי והצעיר של אמה וליאו לוין, גדל בשצ'צ'ין. יולו התעניין באמנות מגיל צעיר. בשנת 1926 סיים את לימודיו בבית הספר לאמנות ומשנת 1931 קיבל עבודה בדיסלדורף.
הוא למד באסן אצל יאן פריקר, בעקבותיו הלך ללמוד אמנות במינכן בשנת 1921, ובמרץ 1923 נכנס לאקדמיה לאמנות בדיסלדורף. היינריך קמפנדונק והיינריך נאון, היו המורים שלו. עם סיום לימודיו בשנת 1926 קיבל לוין את ההזמנה הגדולה הראשונה שלו, ציור קיר עבור ה-GeSoLei. עם השכר הוא הצליח להרשות לעצמו שהייה של מספר שבועות בפריז. נסיעה נוספת לצרפת לקחה אותו למרסיי במשך שישה חודשים בקיץ 1931, שם יצר מספר רב של ציורים בצבעי מים חזקים וצבעוניים, ציורי שמן ורישומים.
בין השנים 1925–1932 הוא היה חבר ב"יונג ריינלנד", עם פעילות תוססת בתערוכות בדיסלדורף, ואחריה תערוכות בברלין ובנירנברג.
בין השנים 1930–1939, במרכז העיר דיסלדורף, הוא חלק מקום עם הצייר קרל שוסיג (עד 1934) ואמנים אחרים. בשנת 1930 ייסד שווסיג את סניף דיסלדורף של האסו (ASO האגודה למהפכה באמנות חזותית) יחד עם לוין ועמיתיו הציירים פטר לודוויגס, הנס קרליק, קרל לאוטרבך והבמאי והשחקן ולפגנג לאנגוף. לוין השתייך גם לקבוצת האמנים דאס נוי פומרן, שהתקיימה בין השנים 1930–1933.
עם עליית הנאצים לשלטון, ב-1933 ולאחר איסור על ציור עבד האמן כמורה לציור בבתי ספר יהודיים בדיסלדורף ובברלין. מדי שנה ביקר את עיר מולדתו שצ'צ'ין במשך כמה שבועות. מנותק מהדרישות המקצועיות, התמסר באופן אמנותי להמולה בנמל הים הגדול. העדפתו של לוין לסצנות נמל הגיעה לשיאה בתמונות המשקפות טיול בדרום צרפת (1931).
ביוני 1933 נעצר לוין מסיבות פוליטיות, בהתבסס על קרבתו ואהדתו לחברי האופוזיציה השמאלנית הפוליטית, ובגלל מוצאו היהודי, נשללו ממנו חברות באגודות התרבות של הרייך ובכך המשך פעילותו המקצועית.
יולו לוין עבד כמורה לאמנות בבית הספר היסודי היהודי בדיסלדורף, שנוסד בשנת 1935, בקאסרנשטראסה ואסף את הציורים החשובים של תלמידיו היהודים. אוסף זה הוסתר על ידי מיקה מונייאו, אשתו של הצייר פרנץ מונייאו (1903–1945; שנרצח במחנה הריכוז בוכנוולד) בתקופת הנאצים וכך נשמרו לעתיד.
ציורי ילדים יהודיים אלה הוצגו ברחבי העולם תחת הכותרת "גורשו, נרצחו". האוסף נמצא ב-Stadtmuseum Düsseldorf.
לוין נסע לברלין בשנת 1939, שם העביר גם שיעורי רישום. משנת 1942 ואילך עבד לוין כעובד לא מיומן עבור הקהילה היהודית בברלין, אותה הקים הגסטפו. כשעבד בברלין, ראה את רכבות המשא הנושאות יהודים הולכות ברציפות מזרחה. הוא היה אחראי על ניקיון קרונות המטען שחזרו מהגירושים למחנות ההשמדה.
ב-17 במאי 1943 לוין גורש לאושוויץ ונרצח. ישנם שתי רשומות על שמו במאגר שמות קורבנות השואה בעמוד הזיכרון של יד ושם, קורות חיים ודיווח אודותיו ניתן למצוא בארכיון הפדרלי בקובלנץ.
מורשתו

מרכז "יולו-לוין-עופר" בפרבר של דיסלדורף מנציח את האמן מאז 2003, שם הוקם מרכז זיכרון ומידע ב-27 בנובמבר 2014, שיזמה קרן מונייאו / לוין, דיסלדורף. באנדרטת דיסלדורף, קיים "חדר יולו לוין" שהוא אולם קטן לאירועים או פרויקטים חינוכיים ופסל חזה הוא תזכורת לאמן. בשנת 1962 הוקמה בחלק הדרומי של בית העלמין גולצהיים אבן זיכרון לציירים יולו לוין, קרל שוסיג, פרנץ מונייאו ופיטר לודוויגס.
ב-25 ביוני 2015, הניח גונטר דמניג אבן לזכרו בעיר מולדתו שצ'צ'ין בפולין.
ב-1 ביוני 2017 הונחה אבן זיכרון מול מקום מגוריו לשעבר בברלין-מיטה.
הערות שוליים

1 2  Julius (Julo) Levin, encyclopedia.ushmm.org (באנגלית)
↑  Digitale Sammlungen / 1934 [1034 / Suche Julo Levin [1034-1133]], digital.ub.uni-duesseldorf.de
↑  Jüdische Volksschule Düsseldorf, www.lebensgeschichten.net
↑  Andreas Rehnolt, Bilder vom Abschied – Stadtmuseum zeigt Zeichnungen von jüdischen Kindern aus den Jahren 1936 bis 1938, Jüdische Allgemeine, ‏21 בפברואר 2012 (בגרמנית)
↑  Das Team Des Stadtmuseums Landeshauptstadt Düsseldorf, Der Blog – Stadtmuseum Landeshauptstadt Düsseldorf: Zeichnungen von Kindern und Künstlern: Paare, Der Blog – Stadtmuseum Landeshauptstadt Düsseldorf, ‏13 בפברואר 2012
↑  Levin, Julius (ID:3923626), db.yadvashem.org
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007414152605171  PLWABN: 9810696800505606  BnF: cb14434928v (data)  GND: 118572342  ISNI: 0000 0000 5212 3206  LCCN: no2002032768  RKD: 304957  SUDOC: 075864789  ULAN: 500153434  VIAF: 3262857   WorldCat (עם VIAF): 3262857
תאונות אימונים בחיל האוויר הישראלי

בחיל האוויר הישראלי התרחשו בשנות קיומו תאונות אוויריות במהלך אימונים. התאונות נבעו מכשלים טכניים, מטעויות אנוש או מפגעי טבע.
תאונות מטוסי תובלה

התרסקות מטוס הנורד במכתש הגדול: ב-29 באפריל 1964 אחר הצהריים המריא מבסיס תל נוף מטוס נורד מס' 044, שהשתייך לטייסת הפילים (טייסת 103). נמצאו בו חמישה אנשי צוות וארבעה צוערי קורס נווטים בחיל האוויר. מטרת הטיסה הייתה אימון ניווט בגובה נמוך בדרום ישראל. מעט אחרי השעה 19:00 התקיים פעמיים קשר אלחוט עם המטוס, ולאחר מכן הוא נותק. למחרת בבוקר גילה מסוק את שברי המטוס, והתברר שהוא פגע בקרקע צפון מערבית למכתש הגדול והתרסק. לא היו ניצולים.
התרסקות ההרקולס בג'בל חלאל: שני מטוסי הרקולס של טייסת 131 המריאו מבסיס חיל האוויר לוד (בח"א 27) בליל 25 בנובמבר 1975, לתרגיל "שחרית" שנערך בסיני בשיתוף עם כוחות היבשה. המטוסים אספו כוחות קרקעיים ממנחת כונתילה שבסיני לשם הובלתם לבסיס חצרים. עקב טעות בניווט, נכנסו המטוסים לנתיב מקביל לזה שתוכנן. בקר הטיסה הודיע למטוס המוביל, שקברניטו היה סרן שאול בוסתן, שהוא נמצא 15 ק"מ מערבית לנתיב המתוכנן. המטוסים נכנסו לענן כבד והמטוס המוביל, מס' 203, פגע בג'בל חלאל, קרוב לפסגתו, והתרסק. כל תשעת אנשי הצוות ו-11 הלוחמים שהיו על סיפונו נספו בתאונה, שהגורם לה היה ככל הנראה סערה ותנאי ראות קשים ששררו במקום. טייס המטוס השני ראה את הפיצוץ ומיד טיפס לגובה וניצל.
תאונות מטוסי אימון

התרסקות מטוס הרוורד בים התיכון: ב-15 בפברואר 1960 התרסק מטוס במהלך טיסת ניווט של חניכי קורס טיס. טייסו החניך יאיר חטיבה נעלם.
התרסקות פוגה מגיסטר בסביון: במאי 1965 התרסק בחצר בית בסביון מטוס פוגה מגיסטר שהיה בטיסת סולו ראשונה של חניך קורס טיס, דוד רענן. החניך נהרג.
התרסקות מטוס סקייהוק בהר חברון: בשנת 1998 התרסק מטוס מסוג זה במהלך אימון בדרום הר חברון. שני אנשי צוות נפצעו באורח קל.
התרסקות מטוס סקייהוק בהר חברון: בפברואר 2004 אירעה תאונה נוספת כאשר פרצה אש בגחון מטוס סקייהוק שהתרסק בדרום הר חברון. הטייס נטש את המטוס בהצלחה וצנח בשלום לקרקע.
התרסקות מטוס סקייהוק בחוף אשדוד: בשנת 2007 מטוס סקייהוק התרסק באזור חוף אשדוד; הטייס צנח לים וחולץ.
התרסקות מטוס הסנונית במשמר הנגב: ב-24 בנובמבר 2020, בזמן אימון שגרתי התרסק אל הקרקע מטוס אימון של צה"ל מדגם "סנונית", שהמריא מבסיס חיל האוויר בחצרים לטיסת אימון שגרתית. המדריך רב-סרן איתי זיידן והחניך ליהוא בן-בסה נהרגו במקום.
תאונות קרקעיות

התנגשות המטוסים בנמל התעופה לוד (1970): בלילה שבין 29 ו-30 בנובמבר 1970 התקיים תרגיל פריסה בנמל התעופה לוד, שבמסגרתו נגררו מטוסי דקוטה וסטרטוקרוזר לאורך המסלול היחיד ומשטחי החנייה לעבר מחסות מפני תקיפה אווירית מדומה. מטוס מטען של חברת TWA מסוג בואינג 707 שהחל להמריא התנגש בזנב הסטרטוקרוזר ועלה באש, שהתפשטה תוך זמן קצר לסטרטוקרוזר. שני המטוסים הושמדו לחלוטין. שני נהגי הטרקטור שגרר את הסטרטוקרוזר ומכונאי במטוס הסטרטוקרוזר נהרגו.
בשנת 1992 נהרג החייל אמיר מלט והחיילת לילך בר-נתן נפצעה קשה לאחר שהשתתפו בטקס רולטת הרשת בבסיס של חיל האוויר. היה זה טקס חניכה ומשחק שהיה נהוג בחיל האוויר למסיימי קורס פקחי טיסה. מהותו של הטקס הייתה מעין "מבחן אומץ" במסגרתו שוכב החייל בגבו על הרצפה ואוחז, מלמטה, ברשת ביטחון שנועדה לבלום מטוסים נוחתים, שבעת שחרורה היא מתרוממת במהירות גבוהה ביותר. מבנה הרשת אמור לבלום את החייל. דבר קיומו של הטקס נודע ברבים רק לאחר התאונה. לאחר האסון הועמדו לדין שלושה קצינים בדרגת סגן. אחד מהם זוכה ואילו השניים האחרים, סגן נועה טרנר וסגן ירון נעים, הורשעו בגרימת מותו של החייל ובפציעת החיילת ונשפטו למאסר בפועל ולהורדה בדרגה.