אמנות פלסטינית
אמנות פלסטינית לאחר 1948

שדה האמנות הפלסטיני שלאחר 1948 מבוסס על שלושה מאפיינים מרכזיים:
היעדר גבולות לאומיים – האמנים הפלסטינים מתגוררים בארבעה אזורים גאוגרפיים נפרדים ומקיימים שדה תרבותי-לאומי מובחן למרות הנבדלות הגאוגרפית
היעדר מוסדות לימוד ומוסדות חניכה פלסטיניים לאמנות. החל מסוף המאה ה-20 מתפתחים מוסדות לימוד לאמנות בתחומי הרשות הפלסטינית.
היעדר תשתית מוזיאלית היסטורית. רק בראשית המאה ה-21 הוקם מוזיאון לאמנות פלסטינית בתחומי הרשות.
לאור מאפיינים אלה, שדה האמנות הפלסטיני מבוסס בעיקרו על אמנים ואמניות הפועלים במסגרת הזהות הפלסטינית.
הקמת מדינת ישראל ב-1948 קטעה את פעילותם של אמנים פלסטינים רבים, ביניהם זֻלְפָה אלֿסַעֲדִי, ח'ליל חלבי, ג'מאל ביארי, ח'ליל בדאויה, פיסל אלֿֿתח'יר, אבראהים חנא אבראהים, ג'ברא אבראהים ג'ברא, נביל בשארה וסאמיה חלבי ועוד.
תקופת הממשל הצבאי הקשתה על האמנים שנשארו בגבולות ישראל. לעומת זאת, אמנים שחיו בתחומי יהודה ושומרון ועזה והן במחנות הפליטים בעולם הערבי יצאו ללימודי אמנות באקדמיות לאמנות בעולם הערבי.
דמות מרכזית באמנות הפלסטינית בשנים שלאחר 1948היא אסמאעיל שמוט (2006-1930). הוא נולד בעיר לוד, לאחר 1948 הגיע למחנה פליטים בעזה, עקר מאוחר יותר לבֵּירות, עבר לכווית אחרי פלישת ישראל ללבנון ב-1982, עשה שנים אחדות בגרמניה וסיים את חייו בעמאן. שמוט נתפס בהיסטוריוגרפיה הפלסטינית כחלוץ שדה האמנות הפלסטיני. תערוכתו הראשונה (עזה, 1953) גם הייתה הראשונה שבתערוכות הפלסטיניות אחרי 1948.הוא כיהן כראש מחלקת החינוך לאמנות הראשון של אש"ף מיד לאחר הקמת הארגון ב-1964; וספרו "אמנות מפלסטין" (כווית, 1989) היה הפרסום הראשון על האמנות הפלסטינית ותולדותיה. התפקיד שמילא היה חשוב במיוחד הן להתכוננות שדה האמנות הפלסטיני והן לגיבוש תבניות ייצוג של הנכבה, שנפוצו גם באמנותם של אמנים אחרים. רבות מיצירותיו זכו לתפוצה רחבה בכרזות, בגלויות ובלוחות שנה, והוא נהנה מחשיפה שאמנים פלסטינים מעטים הגיעו אליה.
קבוצת האמנים מהפזורה הפלסטינית בעולם הערבי הקימה ב-1969 את ליגת האמנים הפלסטינים ברבת עמון, בביירות, בכווית ובדמשק. בשנת 1975 נפתח סניף של הליגה גם במזרח ירושלים. בקבוצת האמנים שפעלה בפזורה בלטו תחילה בני הדור הראשון שנולדו לפני 1948, ובהם אסמאעיל שמוט, תמאם אלֿֿאכחל, פול גורגוסיין, אבראהים ר'אנם, מסטפא אלֿֿחלאג', עבד אלֿֿרחמן מזאעין, ג'וליאנא סארופים, סמיר סלאמה, ולדימיר תמארי, אבראהים חזימה ונאסר סומי, וכן כמאל בולאטה.
בשנים אלו התגבשה בפזורה הפלסטינית בעיקר בלבנון וירדן קבוצת אמניות פלסטיניות. המרכזיות שבהן הן: פאטמה מוהיב, מנירה נסיבה, סאמיה אלֿֿזרו, סהא שומאן, ג'מאנה אלֿֿחסיני, סאמיה חלבי, לילא אלֿֿשוא וסמירה בדראן. המפורסמת והצעירה בקבוצת אמניות זו היא האמנית מונא חאטום.
במקביל האמנים שהגיעו מיהודה ושומרון ועזה חזרו לבתיהם לאחר סיום לימודיהם והשתלבו בפעילות ליגת האמנים הפלסטינית, ביניהם סולימאן מנסור, נביל ענאני, תיסיר ברכאת, אבראהים סאבא, עאסם בדר, ורה תמארי, תחני שאיק, טאלב דווייק, כמאל אלֿֿמוג'אני, פתחי ר'בן ועוד.
במהלך האינתיפאדה הראשונה (1987) צומצמו מאוד אפשרויות הביטוי האמנותי. במקביל להגבלות על הצגת אמנות פלסטינית במרחב הציבורי, התפתחה תרבות של כרזות, גלויות ורפרודוקציות של עבודות האמנים, שהופצו גם בעכו, נצרת וסכנין, והשפיעו רבות על התרבות הוויזואלית של הפלסטינים בישראל. כך לדוגמה, בשנות השמונים הופצה בסכנין כרזה של האמן סולימאן מנסור ממזרח ירושלים, וכן הודפסו והופצו בגליל ובמשולש כרזות של אסמאעיל שמוט.
בקבוצה זו בלט סֻולימאן מנסור (יליד 1947), (יליד ביר זית, 1947), שלמד שנה אחת באקדמיה לאמנות בצלאל בירושלים. החל בשנות ה-80 מנסור כבש לעצמו מעמד מרכזי בשדה האמנות הפלסטיני, שנגזר הן מתפוצתן הרחבה של עבודותיו על גבי פוסטרים, גלויות ולוחות שנה, והן מפעילותו הציבורית, בין השאר כיו"ר אגודת האמנים הפלסטינים ומאוחר יותר כמקים גלריית 'אלֿֿוסיטי' במזרח ירושלים (1994).
להסכמי אוסלו ולכינונה של הרשות הפלסטינית כישות דמוקרטית ריבונית הייתה השפעה עצומה על האמנות הפלסטינית. תחושת הריבונות וכניסתם של ארגונים בין-לאומיים, מרכזי תרבות ושגרירויות (בעיקר מאירופה) לתחומי הרשות, הביאו להקמת מרכזי תרבות וגלריות לאמנות. תערוכות התקיימו בעיקר במרכזיים עירוניים ובאוניברסיטאות – במזרח ירושלים: גלריה 'אנדיל' (הוקמה ב-1992), מרכז האמנות 'אלֿֿוסיטי' (הוקם ב-1994) ומרכז תרבות 'אלֿֿממל' (הוקם ב-1997). ברמאללה: מרכז לאמנות 'ח'ליל סכאכיני' (הוקם ב-1996), גלריה 'זריאב' (הוקמה ב-1998) ומרכז 'אלֿֿקטאן' (הוקם ב-1998). בבית לחם: גלריה 'אלֿֿכהף' ב'מרכז הבין-לאומי לאמנות בבית לחם' (הוקמה ב-1995). בשנת 2005 הוקמה גלריה 'אלֿֿחוש' במזרח ירושלים, אז גם החלה להיערך ברמאללה ביאנלה לאמנות עכשווית בה השתתפו האמנים ח'ליל רבאח, ג'וואד אלֿמאלחי, ח'אלד חוראני, סטיב סאבלה, סבחי זבידי, ח'אלד זיגארי, וכן קבוצת אמניות ובהן: טינה שרוול, עזה אלֿחסן, סוהיר אסמאעיל פרג', פאתן נאסטאס מיתוואסי, רולא חלואני, דינה ע'אזל וסמר גאטאס.