קיבלי
מקדשים

המקדש המוקדם ביותר הידוע לקיבלי בעולם היווני הוא אנדרטת דסקלופטרה (אנ') באי כיוס, המתוארכת למאה השישית או החמישית המוקדמת לפני הספירה. ביוונית, מקדש לקיבלי נקרא לעיתים קרובות "מטרון (אנ')" (ברבים "מטרוא"). כמה מטרוא הוקמו בערים יווניות מהמאה החמישית לפני הספירה ואילך. המטרון באתונה הוקם בתחילת המאה החמישית לפני הספירה בצד המערבי של האגורה האתונאית, ליד הבולה (אנ') (מועצת העיר). זה היה בניין מלבני עם שלושה חדרים ומזבח בחזיתו. הוא נהרס במהלך חורבן העיר על ידי הפרסים בשנת 480 לפנה"ס, אך תוקן בסביבות 460 לפנה"ס. הפולחן השתלב באופן נרחב בחיים האזרחיים; המטרון שימש כארכיון המדינה וקיבלי הייתה אחת מארבעת האלים העיקריים, להם הקריבו חברי מועצה מכהנים, יחד עם זאוס, אתנה ואפולו. בבניין זה נמצא הפסל המשפיע ביותר של קיבלי על כס המלוכה מהמאה החמישית לפני הספירה, מאת אגורקריטוס. הבניין נבנה מחדש בסביבות 150 לפני הספירה, עם חדרים נפרדים לפולחן ואחסון ארכיון, והוא נשאר בשימוש עד העת העתיקה המאוחרת. מטרון שני בפרבר אגרה האתונאי היה קשור למיסטריות האלאוסיניות (אנ'). בסוף המאה החמישית לפני הספירה, הוקם מטרון באולימפיה. זה היה מקדש קטן בסגנון הקסאסטיל (שישה עמודים בפורטיקו), השלישי שנבנה במקום אחרי הראיון הארכאי ומקדש זאוס מאמצע המאה החמישית. בתקופה הרומית הוא שימש לפולחן הקיסר. במאה הרביעית, מטרוא נוספים ודאיים היו בסמירנה ובקולופון (אנ'), שם שימשו גם כארכיון המדינה, כמו באתונה.
המקדש של מגנה מאטר ניצב גבוה על מדרון גבעת הפאלאטיום, משקיף על עמק של הקירקוס מקסימוס ופונה למקדש קרס על מורדות גבעת אוונטינו. ניתן היה להגיע אליו דרך גרם מדרגות ארוך כלפי מעלה מאזור שטוח מלמטה המכונה הפרוסניום, שם התבצעו פעילויות הפסטיבל והמחזות של האלה. בראש המדרגות ניצב פסל של האלה עונדת כתר מוראלי, ואליה נלווים אריות. המזבח שלה ניצב בבסיס המדרגות, בקצה הפרוסניום. המקדש הראשון ניזוק בשריפה בשנת 111 לפני הספירה, ותוקן או נבנה מחדש. הוא נשרף בתחילת העידן הקיסרי, ושוחזר על ידי אוגוסטוס קיסר; הוא נשרף שוב זמן קצר לאחר מכן, ואוגוסטוס בנה אותו מחדש בסגנון מפואר יותר; תבליט Ara Pietatis מראה את הגמלון שלו. האלה מיוצגת על ידי כס המלכות הריק וכתר, ולצידם שתי דמויות של אטיס רוכנים על טימפנון; ועל ידי שני אריות שאוכלים מקערות, כאילו מאולפים על ידי נוכחותה הבלתי נראית. הסצנה מייצגת כנראה סלסטרניום (אנ'), סוג של משתה השמור בדרך כלל לאלות, בהתאם ל"טקס היווני" כפי שהיה נהוג ברומא. משתה זה נערך כנראה בתוך הבניין, כשהנוכחות מיועדת לנותני החסות האריסטוקרטים של טקסי האלה; מזונם כלל את הבשר של הבהמה שהוקרבה.
לפחות משנת 139 לספירה, לנמל רומא באוסטיה, מקום הגעתה של האלה, היה מקדש מפותח למגנה מאטר ואטיס, שבו שירתו ארכיגאלוס מקומי וקולגיום של דנדרופורים (נושאי עצים פולחניים של "השבוע הקדוש").
ההכנות הקרקעיות לבניית בזיליקת פטרוס הקדוש על גבעת הוותיקן חשפו מקדש, המכונה פריגיאנום, ובו כ-24 כתובות מוקדשות למגנה מאטר ולאטיס. רובן אבדו, אך הרוב ששרד הוקדש על ידי רומאים בעלי מעמד גבוה לאחר הקרבת טאורבוליום למגנה מאטר. אף אחד מכותבי ההקדשות הללו לא היה כוהן מגנה מאטר או אטיס, וכמה מהם החזיקו בכהונה של פולחן אחד או יותר.
ליד סטיף (מאוריטניה), הדנדרופורים והמאמינים שיקמו את המקדש של קיבלי ואטיס לאחר שריפה הרת אסון בשנת 288 לספירה. אביזרים חדשים מפוארים שמומנו על ידי הקבוצה הפרטית כללו את פסל הכסף של קיבלי ומרכבת התהלוכה שלה; האחרונה קיבל חופה חדשה עם גדילים בצורת אצטרובלים של אשוח. קיבלי עוררה את זעמם של הנוצרים ברחבי האימפריה; כאשר תיאודור הקדוש מאמסיה קיבל זמן לחזור בו מאמונותיו, הוא ניצל אותו לשריפת מקדש קיבלי במקום זאת.