stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רדווד קריק (נהר, מחוז המבולדט)
אקולוגיה

הנהר מהווה בית גידול לחיות בר לשימור מינים נדירים ובסכנת הכחדה כולל בית גידול מים מתוקים קרים לנדידת דגים והשרצה. הבעיה הגדולה ביותר של הנהר ויובליו היא סחיפה, שמובילה להצטברות יתר של משקעים בקרקעית הנחל. הסחיפה המוגברת נגרמת מכריתת עצים נרחבת בחלק העליון של אגן הניקוז, שהחלה בשנות החמישים וממשיכה כיום כשימוש העיקרי בקרקע. בעשורים האחרונים של המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21 בלבד, נכרתו העצים ב-65% מכלל הקרקעות וב-75% מהקרקע המיוערת באגן. גם סלילת דרכי גישה לחוטבי העצים הגבירה את הסחיפה באגן הניקוז. המשקעים התמלאו בבריכות ובבתי הגידול להטלה המשמשים את הסטילהד והאלתית הכסופה, מה שגרם לירידה גדולה בכמות הדגים בנהר.
בית הגידול בחלק התחתון של הנהר הידרדר עקב פעולות שננקטו לאחר השיטפונות של 1955 ו-1964. חיל ההנדסה של צבא ארצות הברית תיעל את 5.5 הקילומטרים האחרונים של הנהר באמצעות דלייה ובניית סוללות. פעולות אלו שינו את ההידרולוגיה ואת דפוסי שקיעת הסחף של הנהר, וכתוצאה מכך ירידה בספיקה. בנוסף, הם כרתו את צמחיית הגדות, שסייעה בהגנה מפני סחיפה והורידה את טמפרטורת המים לרמה המתאימה לדגי המים הקרים של הנהר.
הערות שוליים

1 2  Redwood Creek, Geographic Names Information System
↑  Water Quality Control Plan For The North Coast Region
↑  Kolipinski, Milton (1975-12-10). "Status of Natural Resources in Redwood Creek Basin, Redwood National Park" (PDFl). U.S. Forest Service.
רדווד קריק במערכת הפארקים רדווד
רוברט פיילוט

| --- | --- |

 לידה:  9 באוקטובר 1898 סנט ג'ונס, קנדה 
 פטירה:  17 בדצמבר 1967 (בגיל 69) Montreal General Hospital, קנדה 
 מקום לימודים:  אקדמיה ז'וליאן (1922) 
 זרם באמנות:  Canadian Impressionism 
 פרסים והוקרה:  חבר במסדר האימפריה הבריטית (1944)  חבר האקדמיה הקנדית המלכותית לאמנויות (1935)  דוקטור למשפט אזרחי (1953)  ציון לשבח  מדליית הכתרת המלכה אליזבת השנייה 
 
רוברט פיילוט (באנגלית:Robert Pilot‏; 1898 – 1967) היה אמן קנדי, שעבד בעיקר בשמן על בד או על פנל.
ביוגרפיה ועבודה

פיילוט נולד ב-9 באוקטובר 1898, בסנט ג'ון, ניופאונדלנד, לאדוארד פרידריך פיילוט ואשתו ברברה. אביו נפטר, ואימו התחתנה בשנת 1910 עם האמן מוריס קולן, ועברה לביתו של קולן במונטריאול. בילדותו סייע פיילוט לקולן בסטודיו שלו והשניים היו עורכים יחד טיולי רישום. בהמשך למד במונטריאול בהדרכתו של ויליאם ברימנר, ואז, במרץ 1916, הצטרף לצבא.
הוא שימש בכוח המשלחת הקנדית, ביחידת הארטילריה של הדיוויזיה החמישית, במהלך מלחמת העולם הראשונה.
בשנים 1920–1922 למד באקדמיה ז'וליאן בפריז. בשנת 1922 הציג בסלון פריז. עבודתו קיבלה השפעות אימפרסיוניסטיות לאחר שביקר במושבת האמנים בקונקרנו.
בשובו לקנדה נבחר לעמית של האקדמיה המלכותית לאמנויות בקנדה בשנת 1925, וכיהן כנשיא האקדמיה בשנים 1952-1954.
תערוכת היחיד הראשונה שלו היה בשנת 1927 בגלריות האמנות וטסון. הוא זכה בפרס ג'סי דאו באותה שנה ובשנת 1934.
הוא התגייס מחדש בשנת 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, כיהן כקפטן בחיל רגלים, ושירת באיטליה. הוענקה לו מדליית ההכתרה של המלכה אליזבת השנייה בשנת 1953.
ציורים של פיילוט הוצגו בפני וינסטון צ'רצ'יל ולמלכה אליזבת השנייה והדוכס מאדינבורו. אחרים נמצאים באוסף הגלריה הלאומית של קנדה והמוזיאון הלאומי של ביו-ארטס קוויבק.
פיילוט נפטר במונטריאול ב-17 בדצמבר 1967.
תערוכה רטרוספקטיבית של עבודותיו התקיימה במוזיאון מונטריאול לאמנויות יפות בשנת 1969.
הערות שוליים

↑  "Artist/Maker Name "Pilot, Robert W. (Robert Wakeham)""
↑  Robert Wakeham Pilot | The Canadian Encyclopedia, www.thecanadianencyclopedia.ca
↑  "Robert Pilot"
↑  "Painter Robert Wakeham Pilot dies at 69", news.google.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1015704743  ISNI: 0000 0001 1595 2942  LCCN: n84129166  RKD: 63571  ULAN: 500031702  VIAF: 11250954   WorldCat (עם VIAF): 11250954
קולנוע אפריקאי

כרזת סרט בתוניס לסרט המצרי "סלאח-א-דין המנצח" (1963).
הקולנוע האפריקאי מתייחס לתעשיית והפקות סרטי קולנוע באפריקה. עשייה זו החלה בתחילת המאה ה-20, כאשר סלילי סרטים היו הטכנולוגיה העיקרית שבשימוש. במהלך התקופה הקולוניאלית, אפריקה ותושביה הוצגו רק בעבודותיהם של יוצרי קולנוע לבנים, קולוניאליים, מערביים, אשר הציגו את האפריקאים השחורים בצורה שלילית, בתור "אחרים" אקזוטיים. עם זאת, במהלך ומאז תנועות השחרור השונות ברחבי אפריקה, והקמת מדינות עצמאיות, חל שינוי חד בייצוג זה. בסופו של דבר, אין "קולנוע אפריקאי" אחד או אחיד, ישנם הבדלים משמעותיים בין הקולנוע של צפון אפריקה ושל אפריקה שמדרום לסהרה, וכן בין תוצרי הקולנוע של מדינות אפריקה השונות.
הקולנוע המצרי הוא מן הוותיקים ביותר בעולם. אוגוסט ולואי לומייר הקרינו את סרטיהם באלכסנדריה ובקהיר ב-1896, והסרט התיעודי הקצר הראשון צולם על ידי המצרים ב-1907. ב-1935 קמה חברת ההפקה MISR בקהיר, והחלה לייצר בעיקר קומדיות נוסחאתיות ומחזות זמר, אבל גם סרטים כמו "הצוואה" של קמאל סלים (1939). תעשיית הקולנוע המצרי פרחה בשנות ה-1940, 1950 וה-1960, תקופה אשר נחשבת לתור הזהב שלה. סרטו של יוסף שאהין, "תחנת קהיר" (1958) הייתה מבשרת של סרטו האיקוני של אלפרד היצ'קוק, פסיכו, והניח יסוד לקולנוע ערבי.
תעשיית הקולנוע בניגריה היא היום הגדולה ביותר באפריקה מבחינת מספר הסרטים שיוצאים כל שנה, הכנסות ופופולריות. ניגריה היא גם מפיקת הסרטים השנייה בגודלה בעולם. ב-2016, תעשיית הקולנוע של ניגריה תרמה 2.3% מהתוצר המקומי הגולמי (תמ"ג).
היסטוריה > פוסט עצמאות ושנות ה-1970

הסרט האפריקאי הראשון שזכה בהכרה בינלאומית היה La Noire de... של עוסמן סמבן משנת 1966. הסרט תיאר את הייאוש של אישה אפריקאית שנאלצת לעבוד כמשרתת בצרפת. הסרט זכה בפרס הקולנוע הצרפתי על שם ז'אן ויגו. סמבן, שהחל דרכו כסופר, פנה ליצירת קולנוע כדי להגיע לקהל רחב יותר. הוא נחשב בתור "אב הקולנוע האפריקאי". בזכות פועלו, ארצו, סנגל, המשיכה להיות המרכז הקולנועי האפריקאי החשוב ביותר למשך עשור.
עם ייסודו של פסטיבל הסרטים האפריקאי FESPACO בבורקינה פאסו ב-1969, נולד מרחב המוקדש לקולנוע אפריקאי ואשר שייך לאפריקאים. בתחילה הפסטיבל נערך כל שנה, ואז עבר למתכונת של פעם בשנתיים, כשהוא מתקיים לסירוגין עם פסטיבל הסרטים של Carthago בתוניסיה.
אגודת הקולנוענים הפאן-אפריקאית (Fédération Panafricaine des Cinéastes, או FEPACI) הוקמה בשנת 1969 כדי לקדם את תעשיות קולנוע בתחומי ההפקה, הפצה ותצוגה. מראשיתה, FEPACI נחשבה לשותפה מרכזית בהיערכות ארגון אחדות אפריקה (OAU), כיום האיחוד האפריקאי. FEPACI תרמה ראייה מערכתית לגבי התפקיד של הסרט הפוליטי-כלכלי-תרבותי בפיתוח של המדינות האפריקאיות וביבשת כולה.
היסטוריה > משנות ה-1980 ועד שנות ה-2000

Yeelen, סרטו של סולימאן סיסה (מאלי, 1987) היה הסרט הראשון שנעשה על ידי אפריקאי שחור שהתחרה בפסטיבל הקולנוע בקאן.הסרט של שיך עומר סיסוקו (מאלי, 1995) גם זכה להכרה במערב; שני הסרטים גם ספגו ביקורת חריפה שהתאימו עצמם לטעם המערבי המחפש את האקזוטיקה שבאפריקה.
סרטים רבים של שנות ה-1990, כולל Quartier Mozart של ז'אן-פייר בקולו (קמרון, 1992), ממוקמים במטרופוליס אפריקאי "גלובלי", לא בעיר או בהקשר תרבותי מסוים.
תעשיית הקולנוע בניגריה חוותה צמיחה גדולה בשנות ה-1990 עם הזמינות הגוברת של מצלמות וידאו ביתי בניגריה, ותוך זמן קצר "נוליווד" הייתה למרכז ההפקה של סרטים דוברי אנגלית במערב אפריקה. כדוגמה לגודל התעשייה הזו, הופקו בנוליווד 1844 סרטים ב-2013 בלבד.
לצד מאמצים לייצר עולם אפריקאי של יצירת קולנוע, המרחבים בהם אפריקאים יכלו לזכות לראות סרטים הלכו והצטמצמו. בין הסיבות היו הקושי הכלכלי של המדינות, מצב מלחמה ששרר בהם, או בחלק מהמדינות, חוסר בתשתיות טלוויזיה או תקציבים. אולם הקולנוע האחרון בעיר קינשאסה (היום, ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו) נסגר בשנת 2004. אולמות רבים הוסבו לכנסיות. ב-2009 נציבות האו"ם לפליטים הקרין את הסרט Breaking the Silence (שוברים שתיקה) בקיוו דרום ובקטנגה, מחוזות שהיו מוקדים למלחמת האזרחים שהתחוללה. הסרט עוסק באונס במסגרת מלחמה זו.
עם זאת, ב-2016 נפתח אולם קולנוע חדש בברזוויל (בירת הרפובליקה של קונגו) עם 200 מושבים, ובאפריל 2018 החלה הבנייה של בית קולנוע נוסף בברזוויל.
פרסי האקדמיה האפריקאית לקולנוע נוסדו בשנת 2004, וסימנו את הצמיחה בתעשיות המקומיות ברחבי היבשת. מאז, נפתחו עוד פסטיבלי קולנוע וטקסי פרסי קולנוע רבים, ומדינות חדשות ושטופות מלחמה, כמו דרום סודאן, אף הן מתקדמות במאמצים לייצר מסגרת קולנועית מקומית אשר תשקף את זהויות תושביהן.
נושאים

הקולנוע האפריקאי, בהיבטו הרחב, נוטה להתמקד בנושאים חברתיים ופוליטיים יותר מאשר במטרות מסחריות. הוא חוקר את הקונפליקטים המובנים בין המסורת של העבר לבין הזמנים המודרניים. סרטים רבים עוסקים בגישות הפוליטיות של יוצריהם, דבר המשתקף באמנת הקולנוע האפריקאית אותה אמצה אגודת הקולנוענים הפאן-אפריקאית (FEPACI) באלג'יר בשנת 1975. האמנה נפתחת באזכור המצב הנאו-קולוניאלי בו שרויות רוב המדינות של אפריקה. "המצב העכשווי בו חיות החברות האפריקאיות הוא כזה שבו הן נשלטות במספר רמות: פוליטית, כלכלית ותרבותית." יוצרי הקולנוע האפריקאים הדגישו את הסולידריות עם יוצרי סרטים פרוגרסיביים בחלקים אחרים של העולם.
סרטים אפריקאים גם עוסקים בבעיות חברתיות, כמו אפליה מגדרית ותוצאותיה, ביניהן חינוך של ילדות ונשים, נישואי כפייה, מילת נשים, אונס, ועוד. יוצרים כמו עוסמן סמבן, ביקשו להחזיר את ההיסטוריה האפריקאית לאפריקאים, והציגו סיפורים של מאבק והתנגדות לשליטה אירופאית ואסלאמית. נושאים נוספים שעולים בקולנוע האפריקאי הוא ההשלכות של מלחמה, כמו פליטים ועקירה; עוד נושאים הם גלובליזציה, והגירה.
יוצר הסרטים האפריקאי משול לעיתים קרובות ל"גריו" (מספר הסיפורים) המסורתי. כמו הגריו, יוצרי הקולנוע לקחו על עצמם את המשימה להביע ולשקף חוויות קהילתיות. דפוסים של המסורת הספרותית שבעל פה האפריקאית מחדירים את עצמם לתוך הסרטים. לצד זה, הקולנוע האפריקאי גם הושפע ממסורות קולנועיות מיבשות אחרות, כגון הנאו-ריאליזם האיטלקי, סינמה נובו הברזילאי והתיאטרון של ברטולט ברכט.
במאיות

האתנולוגית הסנגלית סאפי פיי הייתה האישה-הקולנוענית הראשונה לזכות בהכרה בינלאומית.
בשנת 1972, שרה מלדורו צילמה את סרטה Sambizanga על המלחמה של 74–1961 באנגולה. נשים ששרדו את המלחמה הזו הן גם הנושא של הסרט תיעודי Les Oubliées (הנשכחות) של אן-לאור פולי, 20 שנים מאוחר יותר.
ב-1995, ונג'ירו קניינג'ואי עשתה את הסרט The Battle of the Sacred Tree בקניה.
בשנת 2008, מנושקה קלי לבובה הייתה לאישה הראשונה בהיסטוריה של הקולנוע הגבונזי לביים סרט עלילתי. סרטה הקצר Le Divorce מתייחס להשפעה המודרנית ושל הערכים המסורתיים על הגירושים של זוג גבונזי צעיר.
קמי אדטיבה הניגרית, שהייתה קודם לכן במאית וידאו קליפים, יצאה בסרט הבכורה שלה The Wedding Party ב-2016. הסרט, על אירועי חגיגות הנישואים של זוג אריסטוקרטי, היה לסרט המצליח ביותר בהיסטוריה של נוליווד.
במאים לפי מדינה

אוגנדה: רהמה ננפוקה, אוסמה מוקוואיה, קיננה יוסוף, קבאלי ג'גנדה, מריאם נדגירה, ננה קאגה, ג'ורג' סטנלי נסמבה, חסן קמוגה, מאט ביש, קרול קאמיה, ז'קלין רוז קאוורה נבגרקה
אלג'יריה: אסיה ג'באר, ימינה באשיר, סופיה ג'אמה, ג'מילה סהראווי, פאטמה זוהרה זאמון
אנגולה: שרה מלדורור, זזה גמבואה, פוקאס פסקואל, מריה ז'ואאו גאנגה
אתיופיה: היילה גרימה, הרמון היילי, ימאנה דמיסי, סאלם מקוריה
בורונדי: ז'וסטין ביטאגויה
בנין: ז'אן אודוטן, אידריסו מורה קפאי, אלוויר אדג'מונסי
בורקינה פאסו: גסטון קוברה, דאני קויאטה, פאנטה רג'ינה נאקרו, ס. פייר ימאוגו, דריסה טורה, סאנו קולו, פייר רואמבה, אפולין טראורה, אמינאטה ודראוגו
גאנה: קוואו אנסה, ג'ון אקומפרה, קינג אמפו, כריס הס, ג'ים אווינדור, טום ריביירו, ארנסט אבייקווה, אג'סו, ליילה דג'נסי, שירלי פרימפונג-מנסו, ניי קוואטה אוו יאבה באדו, אקוסואה בוסיה
גבון: אימונגה איוונגה, פייר-מארי דונג, אנרי ז'וזף קומו ביבידי, צ'ארלס מנסה
ג'יבוטי: לולה עלי אסמאיל
גינאה: מוחמד קמארה, דוויד אחאר, שיח' דוקורה, שיח' פנטמאדי קמארה, גהיטה פופאנה, מאמא קייטה
גינאה ביסאו: פלורה גומס, סאנה נה נ'האדה
גינאה המשוונית:
דרום אפריקה: צוליסווה סיטהולה, ליונל נגקאנה, גאווין הוד, זולה מסקו, קטינקה היינס, סייפאטי בולאני-הופה, מיקי דובה, אוליבר הרמנוס, טדי מתרה, מורבאנה מודיסה, סצ'אבה מורג'לה, ננה מהומו
דרום סודאן:
הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו: זיקה לפליין, אנט קואמבה מטונדו מווזה נגנגורה, ממאדי אינדוקה, באלופו בקופו-קניינדה, ג'זף קומבלה
הרפובליקה של קונגו: מוניק מבקה פובה
חוף השנהב: דזירה אקארה, פאדיקה קראמו לנסין, רוג'ר גנואן מ'באלה, ז'אק טראבי, סידיקי בקאבה, אנרי דיפארק (במאי), אקיסי דלתא, ורוור לייקינג
זימבבואה: טסיטסי דנגרמבגה
זמביה: ג'סי צ'יסי, מוסולה קתרין קסקטי
טוגו: אן-לאור פולי
כף ורדה: סמירה ורה-קרוז
לוב:
ליבריה: ננסי אוקו ברייט, שריל דאניה
מאלי: סולימאן סיסה, שיח' עומר סיסוגו, עבדולאיה אסקופארה, אדמה דראבו, מנתיה דיאווארה, קדיאטו קונאטה, אאידה מאדי דיאלו
מאוריטניה: מד הונדו, עבדרחמן סיסאקו, סידני סוחאנה
מאוריציוס:
מוזמביק: איסבל נורוניה
מצרים: יוסף שאהין, טוגו מזרחי, חאלד יוסף, מרואן חאמד, חלמי רפלה, מוחמד חאן, סאלי אל-חוסייני, אייטן אמין, דאוד עבד אל-סעיד, סנדרה נשאט, ויולה שפיק, פטימה רושדי
מרוקו: יסמין קסארי, ליילה מרקשי, פארידה בורקיה, איזה ג'ניני, נרג'יס נג'אר, פאטימה ג'בלי וזאני
ניגריה: אולה בלוגון, טאדה אודוגן, קונלה אפולאיאן, איזו אוג'וקווה, אמאקה איגווה, לולה פאני קאיודה, ג'ידה בלו, טונדה קלאני, צ'יקו אג'ירו, אובי אמלוניה,
ניז'ר: מוסטפא אלסאן, מריאמה הימה
סאו טומה ופרינסיפה: אנג'לו טורס, ג'נואריו אפונסו
סנגל: עוסמן סמבן, ג'יבריל דיופ ממבטי, סאפי פיי, מנסור סורה וייד, אהמאדו דיאלו, דיאנה גיי, מהאמה ג'ונסון טראורה, פולאן סומאנו ויירה, אבראהים סאר, אלן גומי, ראמה תיאו, קתרין שאן, אנג'ל דיאבנג
סומליה: עבדיסלאם אאטו, עבדולכביר אחמד סעיד, אידיל אבראהים, קאטי לנה נ'דיאייה, סוראיה מירה, פתחיה אבסייא
סודאן: גדאלה גוברה, תאגריד אל סנהורי
צ'אד: איסה סרג' קואלו, מהמט סאלה הארוני
קמרון: תרז סיטה-בלה, זאן-פול נגאסה, ז'וזפין נדאגנו, פלורנס אייסי, אוסוואלד לוואט, פסקאל אובולו
קניה: ונורי קהיו, ג'ודי קיבינגה, האווה אסומן, ג'יין מוננה, אן מונגאי, ונג'ירו קיניינג'וי, ג'ים צ'וצ'ו, פיבי רוגורו, ניני ואסרה
רואנדה: אריק קברה, קיו רוהורהוזה, קנטראמה גהיגירי
תוניסיה:נג'יה בן מברוק, כאותר בן הניה, ראג'ה אמארי
סרטים על קולנוע אפריקאי

Caméra d'Afrique, Director: Férid Boughedir, Tunisia/France, 1983
Les Fespakistes, Directors: François Kotlarski, Eric Münch, Burkina Faso/France, 2001
This Is Nollywood, Director: Franco Sacchi, 2007
Sembene!, Director: Samba Gadjigo and Jason Silverman, 2015
Le Congo, quel cinéma! - Director: Guy Bomanyama-Zandu, Democratic Republic of Congo
La Belle at the Movies - Director: Cecilia Zoppelletto, Kinshasa
Spell Reel - Filipa César, Guinea-Bissau
פסטיבלי סרטים

FESPACO
פסטיבל הסרטים הבינלאומי סהרה (FiSahara), נערך במחנה הפליטים סהראווי שבאלג'יריה
פסטיבל הסרטים של רואנדה (Hillywood)
פסטיבל הסרטים הבין-לאומי אמקולה
פסטיבל הסרטים הלהט"בי בדרום אפריקה Out In Africa
פסטיבל הסרטים קרתגו
פסטיבל סרטי נשים הבינלאומי בקהיר
פסטיבל הסרטים ג'ובה
פסטיבל קהיר
Africa in Motion, אדינבורו
פסטיבל הסרטים האפריקאים של עמק הסיליקון, סן חוזה
פסטיבל הסרטים הפאן-אפריקאי, לוס אנג'לס
הפסטיבל העולמים לסרטים תיעודיים אפריקאים, סיינט לואיס
פסטיבל הקולנוע האפריקאי, ניו יורק
פסטיבל הסרטים האפריקאי (TAFF), דאלאס
פסטיבל סרטי אפריקה בקורדובה-FCAT
פסטיבל הקולנוע האפריקאי – ״Atesib״, תל אביב
קואלה בלייט

| --- | --- |

 מדינה:  ברוניי ברוניי
 מחוז:  בלייט
 שפה רשמית:  מלאית
 שטח:  30.7 קמ"ר
 גובה:  5 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  27,819 (2021)
  ‑ צפיפות:  906.7 נפש לקמ"ר (2021)
 קואורדינטות:  4°34′58″N 114°11′30″E﻿ / ﻿4.5828°N 114.1918°E﻿ / 4.5828; 114.1918 
 אזור זמן:  UTC +8
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ברוניי מוגדלת) בנדר סרי בגוואן פקאן טוטונג באנגאר מלזיה ים סין הדרומיקואלה בלייט(למפת ברוניי רגילה) בנדר סרי בגוואן פקאן טוטונג באנגאר מלזיה ים סין הדרומיקואלה בלייט  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
קואלה בלייט (במלאית: Kuala Belait, בג'אווי: کوالا بلايت) היא העיר השנייה בגודלה בברוניי לאחר הבירה בנדר סרי בגוואן והיא בירת מחוז בלייט. על פי מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2021 אוכלוסיית העיר מנתה 27,819 תושבים. קואלה בלייט שוכנת קרוב לגבול המערבי של ברוניי עם מדינת סראוואק שבמלזיה. מרכז העיר השוכן בצפונה גובל עם חוף ים סין הדרומי. מדרום וממערב לעיר זורם נהר בלייט.
היסטוריה

בראשית המאה ה-20 הייתה קואלה בלייט כפר דייגים קטן. בעבר הייתה בירת המחוז העיר קואלה בלאי (Kuala Balai) השוכנת במעלה נהר בלייט, אך עם גילוי הנפט בסביבה הוחלט להעביר את הבירה למקום יותר נגיש מבחינה תחבורתית. בשנות השלושים קיבלה קואלה בלייט מעמד של עיירה. במלחמת העולם השנייה הייתה העיירה תחת כיבוש יפני. בשנות החמישים והשישים העיר שגשגה וחלה בה תנופת בנייה. לאחר קבלת העצמאות ב-1984 נבנו בה בנייני ממשלה. בראשית המאה ה-21 נבנו בה בתי מלון רבים.
ערים תאומות

אינדונזיה סורבאיה, מזרח ג'אווה, אינדונזיה
הערות שוליים

↑  Brunei: Districts & Major Places - Population Statistics, Maps, Charts, Weather and Web Information
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007480116405171  LCCN: n00113143  VIAF: 151236325   WorldCat (עם VIAF): 151236325 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים באסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
רובן פטרסון

| --- | --- |

פטרסון בשנת 2006
 לידה:  31 ביולי 1975 (בן 49) קליבלנד, אוהיו, ארצות הברית
 עמדה:  סמול פורוורד
 גובה:  1.96 מטרים
 מכללה:  אוניברסיטת סינסינטי
 דראפט:  בחירה מספר 31, 1998 לוס אנג'לס לייקרס
 קבוצות כשחקן
 1998 1999 1999–2001 2001–2006 2006 2006–2007 2007 2009:  א.א.ק. אתונה לוס אנג'לס לייקרס סיאטל סופרסוניקס פורטלנד טרייל בלייזרס דנוור נאגטס מילווקי באקס לוס אנג'לס קליפרס שמפוויל
רובן נת'ניאל פטרסון (באנגלית: Ruben Nathaniel Patterson; נולד ב-31 ביולי 1975) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק באופן פעיל בין השנים 1998–2009. ממוצעיו הכוללים לאורך 10 עונותיו בליגת ה-NBA הם 10.7 נקודות, 4.2 ריבאונדים ו-1.8 אסיסטים למשחק.
נעורים וקריירת מכללות

פטרסון נולד וגדל בקליבלנד שבאוהיו. בילדותו, שני הוריו היו מכורים לסמים, ואביו אף בילה תקופות ארוכות בבית סוהר.
בשנת 1994 החל פטרסון ללמוד ב"מכללת אינדפנדנס" אשר בדרום קנזס, ולאחר שנתיים עבר ללמוד באוניברסיטת סינסינטי שבאוהיו. בשתי עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה, בה שיתף פעולה עם שחקני ה-NBA לעתיד קניון מרטין ודני פורטסון, רשם ממוצעים של 14.8 נקודות, 5.9 ריבאונדים ו-1.7 אסיסטים למשחק.
קריירה מקצועית

בדראפט ה-NBA‏ 1998 נלקח פטרסון בבחירה ה-31 על ידי לוס אנג'לס לייקרס, אך בשל שביתת השחקנים של אותה עונה החל לשחק עבור א.א.ק. אתונה היוונית אשר השתתפה בטורניר גביע ספורטה. עם סיום השביתה בפברואר 1999 הצטרף ללייקרס, ועד לסיום העונה קלע 2.7 נקודות בממוצע למשחק.
לקראת עונת 1999/2000 חתם על חוזה לשתי עונות בסיאטל סופרסוניקס, בה הפך במהרה לשחקן חמישייה קבוע וקלע 11.4 נקודות בממוצע למשחק ב-54.5% קליעה מהשדה (רביעי ב-NBA). בעונתו השנייה בסיאטל היה הקלעי השלישי של הקבוצה, אחרי גארי פייטון ורשארד לואיס, עם ממוצע של 13.0 נקודות למשחק.
ביולי 2001 חתם בפורטלנד טרייל בלייזרס על חוזה ל-6 עונות בסך כ-34 מיליון דולר. לצד השיפור בצד ההתקפי ביסס עצמו פטרסון כשחקן הגנה מצטיין, וחברו לקבוצה שון קמפ אף הצמיד לו את הכינוי "Kobe Stopper" בטענה שהוא אחד השומרים הטובים בליגה על קובי בראיינט. במהלך אימון של הקבוצה באפריל 2003 התעמת פטרסון עם חבריו לקבוצה קינטל וודס וזאק רנדולף, וחטף חבטה בפנים מרנדולף אשר הורחק משני משחקים ונקנס על ידי הקבוצה ב-25,000 דולר. ב-4 וחצי עונותיו בפורטלנד שימש בעיקר כשחקן ספסל, ותרם 9.7 נקודות בממוצע למשחק.
בפברואר 2006 הועבר לדנוור נאגטס במסגרת טרייד בין ארבע קבוצות, בו היו מעורבות גם סיאטל וסקרמנטו קינגס. ב-26 משחקיו בדנוור עד לסיום העונה קלע 13.2 נקודות למשחק.
לפני עונת 2006/2007 הועבר בטרייד למילווקי באקס בתמורה לג'ו סמית'. בעונתו היחידה במילווקי קלע שיא קריירה של 14.7 נקודות למשחק ב-54.8% מהשדה, אך קבוצתו סיימה במקום ה-14 (מתוך 15) באזור המזרחי עם מאזן שלילי 28–54.
את עונת 2007/2008 פתח כשחקן לוס אנג'לס קליפרס, אך כבר לאחר 20 משחקים שוחרר מהקבוצה. בשנת 2009 שיחק לתקופה קצרה בקבוצת "שמפוויל" הלבנונית, בטרם פרש ממשחק.
חייו האישיים

בספטמבר 2000 הואשם פטרסון בניסיון לאונס של האומנת של בנו, ובמאי 2001 הודה באשמה ונשפט לשנתיים מאסר על תנאי. בפברואר 2001 הורשע בתקיפה של אדם אשר שרט את רכבו של פטרסון מחוץ למועדון לילה בקליבלנד. בנובמבר 2002 נעצר פטרסון בגין אלימות כלפי אשתו.
הערות שוליים

↑  סטטיסטיקות הקריירה של פטרסון ב-NBA, באתר basketball-reference.com
↑  Cleaning Up His Act, באתר לוס אנג'לס טיימס, 17 באפריל 2005
↑  קליפר ביום - רובן פטרסון, באתר clipsnation.com,‏ 1 בנובמבר 2007
↑  סטטיסטיקות המכללות של פטרסון, באתר sports-reference.com
↑  רשימת הנבחרים בדראפט 1998, באתר basketball-reference.com
↑  פטרסון חותם על חוזה בפורטלנד, באתר ESPN,‏ 2 באוגוסט 2001
↑  מאין הגיע הכינוי "Kobe Stopper", באתר silverscreenandroll.com,‏ 27 באוקטובר 2018
↑  רנדולף מורחק ונקנס על ידי הטרייל בלייזרס, באתר orlandosentinel.com,‏ 4 באפריל 2003
↑  דנוור מצרפת את פטרסון, אוונס וסמית', באתר הקבוצה, 23 בפברואר 2006
↑  פטרסון נשלח בטרייד למילווקי, באתר ESPN,‏ 11 באוגוסט 2006
↑  הקליפרס משחררים את פטרסון, באתר ESPN,‏ 13 בדצמבר 2007
↑  פטרסון נשפט למאסר על תנאי, באתר seattlepi.com,‏ 15 במאי 2001
↑  הטרייל בלייזרס מענישים את פטרסון לאחר שקילל את מאמנו, באתר ESPN,‏ 21 בנובמבר 2005
רובן פס

רובן וולטר פס מארקס (בספרדית: Ruben Wálter Paz Márquez; נולד ב-8 באוגוסט 1959) הוא כדורגלן עבר אורוגוואי ששיחק בעמדת הקשר.
פס רשם קריירת משחק ארוכה שהסתיימה רק בגיל 47, בשנת 2006. הוא היה מהבולטים שבכדורגלני אורוגוואי במהלך שנות ה-80, ואף זכה בתוארי כדורגלן השנה באמריקה הדרומית וכדורגלן השנה בארגנטינה (כשחקנה של ראסינג קלוב) לשנת 1988. במדי נבחרת אורוגוואי רשם פס 45 הופעות, וייצג את הנבחרת בשני טורנירי מונדיאל.
קריירת משחק

פס החל את קריירת המשחק בקבוצת הנוער פניארול דה ארטיגס מעיר הולדתו. הוא החל את קריירת הבוגרים ב-1977 במדי פניארול.
כבר בעונתו השנייה בבוגרים, עונת 1978, זכה פס עם קבוצתו באליפות אורוגוואי, תואר עליו שמר עמה עונה לאחר מכן. בעונת 1981, החמישית והאחרונה שלו בקבוצה, זכה עמה פס באליפות בפעם השלישית, ואף היה למלך השערים של הליגה באותה עונה, עם 17 שערים.
ב-1982 עבר פס לאינטרנסיונל הברזילאית. פס לבש את מדיה של אינטרסיונל במשך חמש עונות, שבמהלכן זכה עמה שלוש פעמים רצופות בקמפאונטו גאוצ'ו, אליפות מדינת ריו גראנדה דו סול, בין 1982 ל-1984.
ב-1986 עבר פס לראשונה לאירופה, כשחתם במדיה של ראסינג פריז הצרפתית, ששיחקה אז בליגה הבכירה. פס שיתף פעולה בקבוצה עם שני שחקנים נוספים מאורוגוואי, ובהם אנסו פרנצ'סקולי. עם זאת, פס התקשה להתאקלם בקבוצה מחלקה התחתון של הטבלה, וסיים את דרכו לאחר עונה אחת ושש הופעות ליגה בלבד.
לאחר הקדנציה הקצרה בצרפת, חזר פס לאמריקה הדרומית וחתם בקבוצת ראסינג קלוב הארגנטינאית. במדיה של ראסינג היה פס לאחד מהשחקנים הבולטים באמריקה הדרומית. הוא השתלב היטב במועדון, והיה למנהיג הקבוצה מחוליית הקישור. הוא זכה להכרה והערכה רחבה הן בקרב קהל הקבוצה והן בקרב אוהדי כדורגל אחרים במדינה, ובעונה הראשונה שלו במועדון זכה עמה במהדורה הראשונה אי פעם של סופרקופה סודאמריקנה, לאחר ניצחון במפגש גמר כפול מול קרוזיירו. כמו כן, זכה עמה באותה עונה בטורניר ניסיוני, שלא הוסיף להתקיים מעבר לאותה עונה, ונשא את השם סופרקופה אינטראמריקנה. במשחק על התואר גברה ראסינג 3-0 על הרדיאנו מקוסטה ריקה לאחר הארכה. פס כבש את השער השני לזכות קבוצתו. על הופעותיו המרשימות באותה עונה, זכה פס בתוארי כדורגלן השנה באמריקה הדרומית וכדורגלן השנה בארגנטינה לשנת 1988.
בעונת 1989/1990 עשה ניסיון נוסף להצליח באירופה. הוא עבר לגנואה ממרכז הטבלה בסרייה א', ורשם במדיה 25 הופעות ליגה בהן כבש שער בודד. לאחר עונה אחת, שב לראסינג קלוב לשלוש עונות נוספות, ובסך הכול שיחק במדיה חמש עונות במצטבר.
ב-1994 חזר פס למולדתו וחתם במדי רמפלה ג'וניורס. למעט קדנציה קצרה בגודוי קרוס מליגת המשנה בארגנטינה בעונת 1995/1996, הוסיף פס לשחק בקבוצות קטנות באורוגוואי ובהן פרונטרה ריברה צ'יקו, וונדררס דה ארטיגס, נסיונל דה סן חוזה וטיטו בורחאס, עד שפרש ממשחק פעיל במדי קבוצת פירטה ג'וניורס ב-2006, בגיל 47.
לאחר פרישתו החל פס לשמש כעוזרו של חברו לשעבר בפניארול ובנבחרת, מריו סראלגי. הוא ליווה אותו כעוזר מאמן בפניארול ב-2008, ומשם המשיכו יחד לסנטרל אספניול האורוגוואית, קלוב דפורטיבו אל נסיונל וטכניקו אוניברסיטריו מאקוודור, וחזרו לאורוגוואי לקבוצת חובנטוד דה לאס פיידראס.
קריירת משחק > נבחרת אורוגוואי

פס החל את דרכו במדי הנבחרת הצעירה של אורוגוואי, וייצג אותה בגביע העולם עד גיל 20 שנערך ביפן בשנת 1979. פס היה מהבולטים בנבחרתו באותה טורניר, וכבש במהלכו ארבעה שערים, כולל שער הניצחון בהארכה על פורטוגל בשלב רבע הגמר (1-0 בסיום), והשער מול פולין במשחק על המקום השלישי, שהסתיים בשוויון 1-1 והוכרע לטובת אורוגוואי בדו-קרב בעיטות עונשין.
באותה שנה זכה פס להיכלל לראשונה בסגל אורוגוואי הבוגרת, זומן על ידי רוקה מספולי לסגל הנבחרת לקראת קופה אמריקה 1979, ואף כבש שער במסגרת שלב הבתים מול הזוכה בסופו של הטורניר, פרגוואי.
ב-1980 הוא היה מהמצטיינים בנבחרת שזכתה בטורניר ה"מונדיאליטו" שנערך באורוגוואי והפגיש בין שש אלופות העולם עד אז (למעט אנגליה שסירבה להזמנה והוחלפה בהולנד). אורוגוואי ניצחה את הולנד ואת איטליה בשלב הבתים והעפילה לגמר בו גברה על ברזיל 2-1. על אף שלא כבש בטורניר, נחשב פס לאחת מתגליות המפעל החד-פעמי באורוגוואי.
פס זומן על ידי המאמן אומאר בוראס לסגל אורוגוואי לקראת מונדיאל 1986 במקסיקו. לאחר שלא שותף כלל במהלך שלב הבתים, נכנס פס לראשונה בטורניר כמחליף לחצי שעה בשלב שמינית הגמר, בו נוצחה אורוגוואי 1-0 על ידי ארגנטינה.
שנה לאחר שנבחר לכדורגלן העונה באמריקה הדרומית, נכלל פס בסגל של אוסקר טבארס לקופה אמריקה 1989 בברזיל. הוא כבש שער אחד בטורניר, בו סיימה אורוגוואי במקום השני. שנה אחר כך, זומן על ידי טבארס לסגל אורוגוואי למונדיאל 1990 באיטליה. פס פתח בכל שלושת משחקיה של אורוגוואי בשלב הבתים של הטורניר, אך לא שותף בשמינית הגמר בו הפסידה אורוגוואי 1-0 לאיטליה המארחת, וסיימה את הטורניר.
באותה שנה סיים פס את הקריירה הבינלאומית שלו לאחר 11 שנים. בסך הכול רשם פס 45 הופעות במדי אורוגוואי, בהן כבש 12 שערים.
תארים

אליפות אורוגוואי (3): 1978, 1979, 1981
קמפאונטו גאוצ'ו (3): 1982, 1983, 1984
סופרקופה סודאמריקנה: 1988
סופרקופה אינטראמריקנה: 1988
קופה אמריקה: 1989 (מקום שני)
כדורגלן השנה באמריקה הדרומית: 1988
כדורגלן השנה בארגנטינה: 1988
מלך השערים של ליגת העל האורוגוואית: 1981