stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אברהם סלמן
ביוגרפיה

אברהם סלמן נולד בעיירה אוציאני שבליטא לאב סוחר, יהודה דב ולאימו, בתיה. כשהיה בן שלוש עבר עם משפחתו לחרקוב, ברוסיה. ב-1925 המשפחה עלתה ארצה והתיישבה בתל אביב. אברהם למד בגימנסיה גאולה. הוא היה ממיסדי חוגי הנוער הלאומי ובשנות השלושים של המאה העשרים הצטרף לברית הביריונים.
ב-1929 היה מעורב במאבקימם על הכותל המערבי. במאורעות תרפ"ט גויס לההגנה והיה פעיל בהגנה באזור תל אביב. ב-1931 הצטרף לפלוגת בית"ר בראש פינה ובמהרה עמד בראשה. הוא התנגד למפקד האוכלוסין הממשלתי (שנועד לחסימת העלייה הבלתי לגלית) ופעל נגדו. נאסר ונשפט לכמה חודשי מאסר בכלא עכו. ב-1934 פעל יחד עם חבריו להברחת עולים ונשק דרך גבול הצפון. באותה שנה היה לחבר במרכז ברית הציונים הרוויזיוניסטים.
ב-1937 ערך את הירחון "סדן" ושנה לאחר מכן היה מיוזמי "חזית פועלים לאומית". ב-1938 נאסר בצו מנהלי וב-1939 שוב נאסר. ב-1940 נידון לארבע שנות מאסר, במזרעה ובלטרון. אחרי שחרורו הצטרף ללח"י, שם אימץ לו את הכינוי "אבידן". היה אחד העצורים לאחר רצח ברנדוט.
סלמן חיבר שירי מחתרת שהודפסו על תקליטים. ב-1952 יצר מכשיר לקטיפת פירות הצבר. הוא חיבר וערך מדורי חידונים ותשבצים בעיתונים. פרסם שני ספרים האחד, "חישובי פלא", ספר מתמטי והשני, "מלכות אגד-הר", שכלל סיפורים וחידונים. תרגם סיפורים וספרים מרוסית, אנגלית וצרפתית לעברית.
סלמן הביא לעולם ארבעה ילדים, בת אחת מדינה שרייברג ושתי בנות ובן מגלילה. הוא נפטר ב-1975 ונקבר בבית העלמין הדרום.
הערות שוליים

↑  מעריב, גיליון מיום 18 בדצמבר 1975, במאמר הספד
↑  אנציקלופדיה לחלוצי היישוב ובוניו, כרך 12, עמוד 4114
↑  אנציקלופדיה לחלוצי היישוב ובוניו, כרך 12, עמוד 4115
↑  אברהם סלמן באתר GRAVEZ
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301829905171  VIAF: 3226158070715308780003   WorldCat (עם VIAF): 3226158070715308780003
יסוד בלתי תואם

יסוד בלתי תואם (באנגלית: Incompatible element) הוא מונח המשמש בפטרולוגיה ובגאוכימיה לתיאור יסוד שבשל גודל היון שלו או מטענו החשמלי איננו מתאים להתיישב במקום המיועד לקטיונים במינרלים. אי-התאמה זו מתבטאת בכך שמקדם החלוקה (בכימיה, מדד למסיסות השווה ליחס בין ריכוז החומר בשני ממסים שונים הנמצאים בשיווי משקל כימי) שבין המינרלים יוצרי הסלעים והמאגמה המותכת, קטן בהרבה מאחד.
כאשר מתקררת המאגמה, הנוצרת עקב התכה חלקית של מעטפת כדור הארץ וקרום כדור הארץ, מתחיל תהליך של התגבשות הדרגתית של חומרים שונים. מאחר שגביש דורש מבנה מחזורי ומסודר, יסודות שהיונים שלהם גדולים מדי, קטנים מדי באופן משמעותי או בעלי מטען שונה מהקטיון העיקרי בגביש, יגרמו להפרעה בסריג. לדוגמה, אטום רובידיום גדול בהרבה מאטום נתרן. שילוב של אטום רובידיום בגביש נתרן כלוריד יגרום לעיוות של הסריג היוני ויצרוך אנרגיה רבה. כאשר הגביש מתחיל להיווצר, היונים שאינם תואמים את המבנה ידחו ולא ישתלבו במבנה שנוצר. לכן, ההרכב הכימי של הגביש שנוצר יהיה טהור יותר מההרכב המעורב של המאגמה, ואילו המאגמה שנותרה במצב נוזלי ולא התגבשה, תהיה עשירה יותר ביסודות הבלתי תואמים.
לשתי קבוצות של יסודות יש קושי לעבור למצב המוצק והן ידועות באמצעות ראשי תיבות באנגלית:
קבוצה אחת כוללת יסודות להם יש רדיוס יוני גדול, כדוגמת אשלגן, רובידיום, צזיום, סטרונציום, בריום, לנתנידים, תוריום ואורניום והם מכונים "LILE" (Large-Ion Lithophile Elements "יסודות ליתופיליים בעלי יונים גדולים").
הקבוצה השנייה כוללת יסודות שהיונים שלהם בעלי ערכיות גבוהה כמו זירקוניום, ניוביום, הפניום וטנטלום והם מכונים "HFSE" ‏(High Field Strength Elements יסודות בעלי חוזק שדה גבוה).
העיקרון משמש גם בתהליך של גיבוש מחדש. כדי לטהר חומרים – ממיסים את החומר בממס מתאים לקבלת תמיסה רוויה, או קרוב לכך, ואז גורמים להפרעה כלשהי שתגרום לגיבוש. הגביש החדש שנוצר יכיל הרבה פחות זיהומים מהחומר המקורי, מאחר שהמבנה הגבישי נוטה לדחות חומרים זרים (אלא אם כן הם דומים מאוד בתכונותיהם – גודל, מטען וכו' – לתכונות היונים אותם החליפו).
ראו גם

פגמים בגבישים
הערות שוליים

↑  יסודות ליתופיליים הם יסודות שנוטים להמצא על פני השטח, כלומר בחלקו הרדוד של קרום כדור הארץ ולפיכך, ניתן למצוא אותם בסלעים.
תהליך התירבות

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  נורברט אליאס
 שפת המקור:  גרמנית
 סוגה:  ספר עיון, סוציולוגיה
 נושא:  סוציולוגיה, figurational theory 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1939
 הוצאה בעברית
 תרגום:  לא תורגם לעברית
 פרסים
 ספרי המאה של האגודה הסוציולוגית הבינלאומית 
 
תהליך התירבות הוא חיבור פרי עטו של הסוציולוג נורברט אליאס, אשר התפרסם לראשונה בשנת 1939. הספר, מהחשובים שבין ספרי המחקר בתחום הסוציולוגיה ההיסטורית, בוחן את עיצובו של ה"אדם התרבותי" באירופה המערבית מאז המאה ה-12 בשלהי ימי הביניים ועד למאה ה-19 בעת החדשה. אליאס ניתח ספרי נימוסים וחוקים, והסיק מהם שהחברה האירופית עברה שינוי עמוק ששורשיו נטועים במודל הנפש היסודי של האדם. תהליך מקביל בפרטיו זיהו חוקרים מאוחרים יותר בתרבויות סין ודרום-מזרח אסיה.
עבודתו של אליאס הייתה חלוצית בזמנה, ועם גילוייה מחדש בסוף שנות השישים עוררה עניין, ביקורות וניסיונות להעמיד אותה במבחן אמפירי, לבדוק את תחולתה ולהציע לה תיקונים ותוספות.
הרקע לעבודתו של אליאס

אליאס ניצל מודל חדשני לזמנו, מודל הנפש של פרויד. מתוך ידיעתו עד כמה החברה האירופית השתנתה מאז ימי הביניים הוא חיפש דרך לקשר בין מודל הנפש לשינוי כה רחב ועמוק. הנימוק הברור הוא ששינוי כה רחב חייב להיות מבוסס על מודל הנפש, על טבע האדם – בתנאי שהמודל נכון, אך כיצד המודל גרם לשינוי היה תעלומה גמורה.
הנחת היסוד של אליאס היא, כי החיים בחברה מודרנית, היוצרים מידה גבוהה של תלות הדדית וצורך בתיאום פעולות וציפיות, דורשים יחידים בעלי מבנה נפשי מיוחד במינו ויוצא דופן בהיסטוריה של האדם. האנשים בחברה זקוקים למנגנון פיקוח פנימי, אשר ישלים את הפיקוח החברתי החיצוני. האדם המודרני מאופיין לפי אליאס בהתנהגות סדורה ורציונלית, בשליטה עצמית מתמדת וביכולת צפייה לעתיד. אליאס מביא ראיות רבות לכך שמבנה נפשי זה אינו נתון טבעי אלא תוצר תהליך היסטורי ארוך, שאותו הוא מכנה "תהליך התִרבות". עם השלמת התהליך מתנהג כל פרט נורמטיבי בחברה על פי פורמליזם תרבותי ממש כאילו היה זה טבעו, השפה משקפת תהליך זה בכינוי טבע שני. בחיבורו מבקש אליאס לשחזר ולהבין את התהליך בן מאות השנים שבו התעצב הטבע השני במערב.
לפי אליאס, תרבות אינה מצב קבוע, כי אם שלב בתהליך שינוי מתמיד בנורמות ההתנהגות, וכי הניגוד בין "תרבותי" ל"ברברי" הוא רק הפער בין השלבים השונים בתהליך, מה שהיה תרבותי פעם יכול להיחשב ברברי היום.
שיטת המחקר על פי ספרי נימוסים והליכות

על מנת לשרטט את השינוי פנה אליאס לספרי נימוסים והליכות, שהיו רבי מכר באירופה מייד עם הופעת הדפוס. את תהליך התִרבות הוא שיחזר מתוך כללי התנהגות - החל במחיטת האף וכלה בשימוש בסכין ומזלג, היחס לצרכים הגופניים והשימוש ב"לשון נקיה". אליאס בחן ספרים אלו באופן כרונולוגי, ממוקדם למאוחר.
קשה להפריז במידת התדהמה והגועל שחש אדם בן זמננו מהתיאור של התנהגויות שהיו נפוצות בימי הביניים. במדריך נימוסים משנת 1530 של אראסמוס מרוטרדם שהיה רב-מכר באירופה במשך שתי מאות נחשפים מנהגיהם הנפוצים של האנשים: אל תעשה את צרכיך בפרוזדורים, בחדרי מדרגות ובארונות; אל תיגע באבריך המוצנעים בציבור; אל תמחה את אפך במפת השולחן; כשאתה יורק, הזהר פן תפגע באנשים אחרים; אל תאכל באצבעותיך; אל תציע לאחרים מזון ממנו כבר נגסת; אל תירק עצמות, חרצנים וקליפות ביצה לתוך ידך או על הרצפה.
מעיון בספרי ההליכות למד אליאס, כי כללי הנימוס נקבעו בחצרות השליטים, אשר הרחיקו עצמן במתכוון מהתנהגות פשוטי העם. החל מן המאה השתים-עשרה כללי הנימוס של חצר המלוכה אומצו בהדרגה על ידי הבורגנות ומעמדות הביניים, ששאפו להידמות לאנשי החצר. אלה מצידם ניסו להיבדל מהם על ידי אימוץ צורות מורכבות עוד יותר של עידון ההתנהגות. השינוי שמתאר אליאס אינו רק בכללי ההתנהגות עצמם אלא גם בדפוסי הנחלתם, בגיל צעיר יותר בו מחנכים להם, ובסנקציות - תחילה ענישה חברתית חיצונית, ומאוחר יותר הענישה נפשית פנימית, כדוגמת תחושות בושה, אשמה, גועל וחרטה - שאותן מרגיש מי שמפר את הכללים.
החלק הראשון של תהליך התרבות הוא שחזור זה. שחזור דומה, אף ששונה מאוד בפרטיו, התרחש עשרות שנים מאוחר יותר בדרום-מזרח אסיה.
המקורות העמוקים לתהליך התירבות

בחלקו השני של הספר מפתח אליאס מודל היסטורי הקושר בין השינויים המבניים בחברה האירופית לשינויים הנפשיים. כאן הוא פונה להסברים המבוססים על תהליכים היסטוריים ועל הפסיכולוגיה של פרויד, ממנה השכיל לקחת את מודל הנפש ולהימנע ממודל המין של פרויד.
המקורות העמוקים לתהליך התירבות > הלווייתן של הובס ותהליך התירבות

עקב הופעת הנשק החם והשתכללותו, עברה אירופה תהליך קונסולידציה (גיבוש). בימי הביניים היו עשרות אלפי מסגרות שלטון באירופה - על פי השיטה הפיאודלית כל בריון מקומי, או ברון, ניהל את ענייניו בנפרד. אך מחירם של כלי הנשק החדשים, כמו גם מחיר הדרישות שהציבו לחיילים ומפקדים מאומנים יותר, העמיד אותם מעבר להישג ידם של הברונים והנסיכויות, ובפעם הראשונה מזה אלף שנים היה יתרון לשלטון המרכזי, למלך-הלווייתן על פני האצילים המקומיים.
בהתאם לכך הדרישות מהשלטון המקומי עברו מהפיכה גמורה. השיטה הישנה שבה אצולה זעירה התמודדה - חיסול ופגיעה באיכרים של האצילים המתחרים - פוגעת בנכסי הלווייתן, וכך האלימות שבה הצטיינו האבירים הפכה לחסרון, והאצילים השאפתנים נאלצו להתמודד באופן שונה בתכלית - בניסיון לחקות את חצר המלוכה על מנת לשכנע את המלוכה שהם ראויים, וביכולת לשים עצמם בנעלי הלווייתן על מנת לדעת במה הוא מעוניין ומה פסול בעיניו. אין תימה שהמלים החדשות שנוצרו לתאר מצב חדש זה נלקחו מתוך המלים שתיארו חצר-מלכות. למשל באנגלית מחווה מנומסת - Courtesy, באה מ Court.
כך נוצר תהליך המגביר את עצמו. חצר המלוכה שואפת לבדל עצמה מן האכרים ופשוטי העם, ועל כן מאמצת גינונים המבדלים אותה. הגינונים כולם הם תמונת-ראי של התנהגות פשוטי העם. אם פשוטי העם אלימים, חצר המלכות מוקיעה אלימות. אם פשוטי העם מתנהגים על פי תכתיבי יצריהם, חצר המלכות מאופקת וכך הלאה. האצולה מחקה את חצר המלכות, על כן חצר המלכות שוב מאמצת גינונים לבדל עצמה, חמורים יותר מהקודמים, וחוזר חלילה.
כמובן, ניתן לנחש שחצר מלכות תאמץ דגם הפוך - גינונים של אכזריות למשל, ואכן תופעות כאלו קרו פה ושם, דוגמת יפן הפאודלית. אך כאן מתערב המנגנון הדארויניסטי בו חצרות המלכות מתחרות זו בזו, והאלימות שבהן הן אלו שהפסידו במלחמות, שוב בשל הדרישות של שיתוף פעולה של כלי הנשק החדשים, דרישות שניתן למלא רק באמצעות אמצעים שממתנים אלימות - חינוך, רגש אחווה, משמעת. לכן באופן פרדוקסלי דווקא החברות הפחות אלימות הן החזקות יותר, ומתרחש התהליך ההיסטורי של מעבר מחברות אלימות ופרועות אל חברות שלוות אך עצורות, שרק הן מסוגלות לאלימות רחבת היקף ורצחנית - המלחמה בגרסתה המודרנית.
עם התגברות תהליך האורבניזציה החלה הבורגנות להתחרות עם האצולה בתחומי הכלכלה, ובד בבד מאמצת את סגנון חייה וגינוניה. המעמד השליט נתון בקודים התנהגותיים שהולכים ומתעדנים במרוצת השנים, אותם מחקה המעמד הבינוני. בצורה זו הולך ומצטמצם הפער התרבותי בין השכבות השונות. בה בעת מתחדדת הרגישות לפערים הנותרים, כך שהבדלים זעירים בהתנהגות ובנימוס מקבלים חשיבות כבדת משקל.
המקורות העמוקים לתהליך התירבות > מודל הנפש של פרויד ותהליך התירבות

תהליך זה לא היה עובד אם לא היה מנגנון עמוק, אולי אפילו ביולוגי, שאפשר את קיומו. על פי פרויד האגו נבנה על פי דגמי חיקוי בגיל הילדות, ויש לו יכולת לשלוט באיד. על כן כשתהליך החינוך לילדים כלל כללים אלו הטמיעו הילדים את הכללים עמוק לתוך אישיותם. שוב אין צורך בשוטרים ומפקחים על כל צעד ושעל, הצדים עבריינים ומענישים אותם, שכן מנגנון טבעי בתכלית - תחושה של גועל ובושה במעשה אסור - מחליף אותם בצורה מוצלחת הרבה יותר. כך ניתנה האפשרות לאנשים לבוא במגע זה עם זה, בעודם מוקפים חומות בלתי נראות, אותן הם חווים כחלק מאישיותם. באופן זה ככל שהאנשים נהפכים לחברותיים יותר, כך הם נוטים לתפוס עצמם כנבדלים זה מזה.
תוצאות תהליך התירבות

התהליך המתואר מיתן עשרות מונים את רמת האלימות בחברות שעברו אותו, וגם נתן בידן את הכלים להשתמש שימוש יעיל בכלי נשק חדשים. במובן זה תהליך התירבות המליך, דרך משל, את תרבות המערב - אחת משתי התרבויות הראשונות שאמצוהו - על יתר התרבויות, בהעניקו לה עוצמה חסרת תקדים. בד בבד עם השתלטות המערב דרך הקולוניאליזם המערב עבר שינוי רחב ויסודי, השינוי שהחל את עידן התבונה ואת שרשרת מהפכות הזכויות, שנמשכת גם כיום. בזמננו תהליך התרבות במזרח אסיה - סין, קוריאה ויפן - מעצב עלייה חדה בכוחן של מדינות אלה, בד בבד עם צניחה תלולה בשיעור האלימות אצלן. על פי אליאס, תהליך התירבות הוא התהליך שעיצב את החברה המודרנית.
תגובות והשפעות

הפסיכולוג הקנדי סטיבן פינקר בספרו משנת 2011 המלאכים הטובים של טבענו מכנה את אליאס "הוגה הדעות החשוב ביותר שמעולם לא קראת". הספר "תהליך התירבות" תורגם מגרמנית לאנגלית רק בסוף שנות ה-60, ורק בשנות ה-80 התפרסם כאשר, לטענת פינקר, הסתבר שהוא מציג את התאוריה היחידה המסוגלת להסביר את תגליות המחקר ההיסטורי בדבר ירידת שיעור מקרי הרצח באירופה. חקר מסמכים היסטוריים מבתי משפט איפשר לכמת את שיעורי הרצח בכמה מדינות באירופה ובצפון-אמריקה במאות השנים האחרונות, לעיתים מאז המאה ה-12. בכולן התגלתה ירידה דומה, מכ-10 עד 100 נרצחים ל-100,000 נפש באוכלוסייה לשנה בימי הביניים, ועד כ-1 ל-100,000 לשנה ופחות מכך בסוף המאה ה-20 וראשית המאה ה-21.
לקריאה נוספת

נורברט אליאס, קטעים מתוך תהליך הציוויליזציה, כרך ראשון, תרגום: גדי אלגזי, זמנים 70 (2000), עמ' 89-84.
גדי אלגזי, "הלכות הגוף וארגון החברה: "תהליך הציוויליזציה של נורברט אליאס", זמנים 70 (2000), עמ' 82-63.
פטר באומן. "סכין, מזלג וזמנים מודרניים: על תאוריית הציוויליזציה של נורברט אליאס", זמנים 70 (2000), עמ' 95-90.
Norbert Elias, Über den Prozess der Zivilisation: Soziogenetische und psychogenetische Untersuchungen. Frankfurt am Main: Suhrkamp, 1997.
Eric Dunning & Stephen Mennel, eds., Norbert Elias. London, Sage, 2003.
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4437905-5 
נורברט אליאס (מימין) בשנת 1987
יוסי ימפל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1951 (בן 73 בערך) עכו, ישראל
 מוקד פעילות:  ישראל 
 כלי נגינה:  סקסופון 
 
יוסי ימפל (נולד ב-1951) הוא מלחין, כותב דרמה, עורך רדיו, עוסק באלתור מוזיקלי, הדרכת הרכבים קוליים ותזמורתיים בדגש על העצמת המשמעות ואיש חינוך.
ביוגרפיה

ימפל נולד בעיר עכו בשנת 1951, שם גם סיים תיכון וניגן עשר שנים בתזמורת הנוער העירונית בקלרינט.
בצה"ל שירת כלוחם בחיל הנדסה קרבית, ושימש כמפקד סירת גומי בקרבות צליחת תעלת סואץ במלחמת יום הכיפורים. לאחר כחמש עשרה שנות שירות כלוחם, התמנה למנהל המוזיקלי של חיל הנדסה קרבית במילואים. בתפקיד זה שימש חמש עשרה שנים. במסגרת התפקיד ניהל מוזיקלית, הפיק וביים מספר רב של אירועים במחזורי השנה של החיל, וכתב מוזיקה למספר רב של סרטי החיל.
ימפל הוא בוגר תואר ראשון במוזיקה, במחלקה לתאורטיקאים באקדמיה למוזיקה ע"ש רובין בירושלים, תואר שני במוזיקה באוניברסיטת בר-אילן.
נשוי לענולה, חלילנית, מורה לחליל צד וזמרת במקהלה הישראלית ע"ש גארי ברתיני, אב לטליה ולגדי.
הערות שוליים

↑  בני כלפון, מתזמורת הנוער העירונית ועד הקונסרבטוריון העירוני
↑  תיאטרון הנגב
↑  אולפני אנימה (ארכיון)
↑  מילים - בני לנץ. מוזיקה ועיבוד - יוסי ימפל, שיר הנושא של סקרנים מדי - שרה חדווה מלר
↑  מודי ברודצקי - סופר, באתר סימניה
↑  יוסי ימפל כתיבה והלחנה, חשבון עם הסורים
↑  ח"נ ביאליק, מִי עָנַד לַדּוּכִיפַת צִיצַת נוֹצָה, באתר פרויקט בן יהודה
↑  נאוה צוקרמן-תיאטרון תמונע
דונטלו (צבי הנינג'ה)

| --- | --- |
דונטלו, כפי שהופיע על עטיפת החוברת TMNT Micro-Series #3: Donatello בהוצאת IDW Publishing ממרץ 2012. אמנות מאת רולריו סצ'יטי
דונטלו, כפי שהופיע על עטיפת החוברת TMNT Micro-Series #3: Donatello בהוצאת IDW Publishing ממרץ 2012. אמנות מאת רולריו סצ'יטי
 סוג:  גיבור-על
 הוצאה לאור:  מיראז' סטודיו (1984–1995, 2001–2010) אימג' קומיקס (1996–1999) IDW Publishing (2011 ואילך)
 הופעה ראשונה:  מיראז': Teenage Mutant Ninja Turtles #1 (מאי 1984) IDW: Teenage Mutant Ninja Turtles #1 (אוגוסט 2011)
 יוצרים:  קווין איסטמן ופיטר ליירד
 גילום הדמות:  ג'ייסון גריי-סטנפורד, אדם קרל, מיטשל וויטפילד, קורי פלדמן, לייף טילדן, ג'רמי הווארד 
 מידע
 כינויים:  דוני, דון, ראש מתכת
 סטטוס:  פעיל
 גזע:  מוטאנט (מוטציה - צב)
 מקצוע:  electronics technician, רובוטיקאי, נינג'ה בדיוני, מכונאי, גנטיקאי, ממציא, לוחם צדק
 כוחות:  ללא כוחות על כוח על-אנושי, כושר ואתלטיות ברמה אולימפית, שריון חסין כדורים ונשק, אינטליגנציה גבוהה ומהנדס מוכשר
 כלי נשק:  מוט לחימה בו
 חבר בקבוצה:  צבי הנינג'ה
 סגנון לחימה:  מיומנות גבוהה בנינג'יטסו, שליטה מלאה במוט בו
 דמויות קשורות
 משפחה:  טאנג שן והמאטו יושי (הורים) לאונרדו, רפאל ומיכלאנג'לו (אחים)
 אויבים:  שרדר 
 
דונטלו (באנגלית: Donatello), הידוע גם בכינויים דוני (Donnie) ודון (Don), הוא דמות בדיונית של גיבור-על צב-מוטאנט המופיע בחוברות הקומיקס צבי הנינג'ה. דמותו של דונטלו הופיעה במקור לראשונה בחוברת Teenage Mutant Ninja Turtles #1 בהוצאת מיראז' סטודיו ממאי 1984 ובמחודש בחוברת Teenage Mutant Ninja Turtles #1 בהוצאת IDW Publishing מאוגוסט 2011, ונוצרה על ידי הכותב קווין איסטמן והמאייר פיטר ליירד.
דונטלו משתמש במוט בו רב עוצמה כנשקו, ומדי פעם גם בנגינטה. במקור של מיראז', דונטלו עוטה על עיניו בנדנה אדומה, אם כי בסדרות האנימציה, בסרטים ובחידוש של IDW, זו בנדנה סגולה. הוא קרוי על שם אמן הרנסאנס ואיש האשכולות דונטלו.
ביוגרפיה בדיונית > מיראז' סטודיו

נער צעיר בשם לא ידוע רכש בחנות חיות ארבעה צבי מחמד, ולקח אותם לביתו. בדרך, הנער חצה כביש סואן, ומשאית התנגשה בו. בעקבות ההתנגשות, הנער מצא את מותו, בעוד הצבים שרדו אך בקושי. המשאית שהתנגשה בנער ובצבים התגלתה כמכילת מוטגן, שהתפזר לכל עבר, וסחף את הצבים לביוב, יחד עם עכברוש שנכח במקום. בביוב, החמישה הושפעו מהמוטגן, והפכו לדמויי-אנוש בעלי אינטלקט מפותח. העכברוש העניק לעצמו את השם "ספלינטר", ולצבים שמות על פני אמני רנסאנס - דונטלו, לאונרדו, מיכלאנג'לו ורפאל. ספלינטר אימן את הצבים באמנות הנינג'יטסו, והסית אותם נגד אורוקו סאקי, המזוהה בשם "שרדר", על מנת שירצחו אותו, כמעין "נקמת דם" אישית. לאחר אימונים רבים, ארבעת הצבים עלו למעל פני השטח, ושם הם נאבקו בסאקי. בסופו של הקרב, דונטלו הנדס פצצה מתוחכמת, ואותה הוא נותן ללאונרדו שהפעיל אותה על סאקי, אשר התפוצץ. הארבעה סיפרו על האירועים לספלינטר, שהביע שביעות רצון, והחליט לאמץ אותם כאב.
נגלה כי אורוקו סאקי שרד את הפיצוץ, וכי הוא החל במעקב אחר הצבים וספלינטר, עבור נקמת דם. במהלך חגיגת ערב חג המולד, סאקי תקף את החמישה בעת חגיגה משותפת בביתה של אפריל א'וניל. תוך זמן קצר, הצבים מצאו עצמם מובסים, מושפלים וחלשים, הן פיזית והן נפשית, והם ברחו יחד עם א'וניל לבית החופשות שלה אשר בנורת'המפטון. שם, במחשבה כי הוא אשם בתבוסה, דונטלו החל לתקן כל דבר שבדרכו, על מנת לא להגיע בשנית ל"כישלון". כעבור שנה, בכוחות מחודשים, הצבים חזרו לניו יורק, ותקפו במפתיע את סאקי. הם הרגו אותו, שרפו את גופתו והשליכו את אפרה לנהר.
כאשר ארגון "שבט הרגל" התחלק לשני פלגים בשל היעדרות מנהיגם, אורוקו סאקי המת, פרצה מלחמה, אליה ארבעת הצבים נגררו בשל בקשת קראי, בהבטחה כי אם ויעזרו לה לעצור את המלחמה ולהשיג שליטה, היא תדאג שהארגון לא יפעל יותר כנגדם. המעורבות במלחמה חילקה את הצבים, כאשר מיכלאנג'לו ודונטלו אינם מצאו כל היגיון במעורבות, בעוד לאונרדו ורפאל התעקשו על דעתם. בסופו של דבר, הארבעה התאחדו לקרב, בו הם ניצחו והעניקו לקראי את השליטה המיוחלת. בתום אירועים אלו, הארבעה החליטו על דרכיהם להיפרד.
ללא אחיו, דונטלו שהה יחד עם ספלינטר בנורת'המפטון. יום אחד, בעת מדיטציה שגרתית, דונטלו חווה חיזיון. בזה, דונטלו צפה במותו של ספלינטר, ובקבירתו בהר נידח ביפן. דונטלו נרתע, וצווה על ידי לספלינטר לעשות את אשר ראה. בקפיצת זמן של שתים עשרה שנים, ספלינטר נפטר ודונטלו מתחבט בשאלה האם לעשות את אשר צווה עליו, כשבסופו של דבר הוא מחליט שלא.
ביוגרפיה בדיונית > מיראז' סטודיו > אימג' קומיקס

כאשר הצבים יצאו במרדף אחר פורעי חוק קטלניים, הם מצאו עצמם בקרב אווירי. ההליקופטר עליו היה דונטלו ספג ירי ומתקפת קיבורג, והתרסק לאדמה. ההתרסקות פצעה את דונטלו במצב אנוש, ועל מנת להבטיח את חייו, הוא התאחד עם הקיבורג. בתחילה, הקיבורג לא השפיע על דונטלו, והוא חי את חייו כרגיל. עם זאת, לאחר שדונטלו הובס בקרב הקיבורג השתלט על גופו ונלחם במקומו, וניצח. בשיגעון הניצחון, הקיבורג תקף את הצבים, וגרם לנזק רב, הן גופני והן נפשי. בסופו של דבר, תודעתו של דונטלו התעוררה, ולקחה בחזרה את השליטה בגוף. לאחר סיעור מוחות עם הקיבורג, הוחלט כי הוא יקבל את הגוף רק בעת קרבות.
אזכור במדיות אחרות > סרטי קולנוע

בסרט מ-1990, דמותו של דונטלו גולמה על ידי ליף טילדן, ודובבה על ידי קורי פלדמן. בסרט ההמשך מ-1991, טילדן שב לגלם את הדמות, ואילו פלדמן הוחלף באדם קרל. בסרט השלישי מ-1993, טילדן הוחלף בג'ים ראפוסה, ואילו פלדמן שב לדבב את הדמות. בטרילוגיה זו, דונטלו הוצג כבעל קשר הדוק ומיוחד עם קייסי ג'ונס, מאפיין שנלקח מרפאל, וכבעל חוש הומור שחור, מאפיין שנלקח ממיכלאנג'לו. דונטלו הוצג רק לעיתים רחוקות כמי שבעל אינטליגנציה גבוהה וכישורי מחשבים ומדעים, וברב הזמן הוא הופיע כאתנחתא קומית.
בסרט מ-2007, דמותו של דונטלו דובבה על ידי מיטשל וויטפילד. דונטלו עבד בקו תמיכה טכנית למחשבים, על מנת להשלים את הכנסת הבית, ועם היעלמותו של לאונרדו למרכז אמריקה, וגסיסתו של ספלינטר, דונטלו קיבע עצמו כמנהיג, ושימש כ"המבוגר האחראי", כאשר שמר על מיכלאנג'לו מפני צרות ועל רפאל רגוע ושליו. בגרסה העברית דובב על ידי עידו מוסרי.
בסדרת הסרטים החדשה, את דמותו של דונטלו מגלם השחקן ג'רמי הווארד. בסרט הראשון, שיצא ב-2014, דונטלו הוא זה שעוצר את מתקפת הרעל של שרדר, ושבסוף הסרט בונה את רכבם המשוריין של הצבים. במבט כללי, דונטלו מוצג כרציני יותר מאשר בשאר הסרטים, וכ"חנון" מרכיב משקפיים, אם במבנה הגוף הצנום שלו או אם באינטליגנציה הגבוהה שלו, הזוכה לגנאי. דמותו בגרסה העברית של הסרט השני מדובבת על ידי דניאל מגון.
ב"צבי הנינג'ה: טירוף המוטנטים" גם שמה מרכיב דונטלו משקפיים. וסיפור מקורו ונשקו לא השתנו. מדובב על ידי מיקה אבי, ובדיבוב העברי על ידי איתי ארד.
אזכור במדיות אחרות > סדרות טלוויזיה

בסדרת הטלוויזיה מ-1987, דמותו של דונטלו דובבה על ידי בארי גורדון. דונטלו הוצג כגאון מדעים, מחשבים וטכנולוגיה ומהנדס מוכשר, וכמעין "חנון". יכולותיו האינטליגנציות של דונטלו סייעו לצבים בעם קרבותיהם, אם בכלי נשק המשוכללים אותם הוא המציא, או אם בתכנון האסטרטגי אותו הוא הוביל. דמותו דובבה בעברית על ידי שי זורניצר.
בסדרת הטלוויזיה מ-1997, דמותו של דונטלו גולמה על ידי ריצ'רד יי, ודובבה על ידי ג'ייסון גריי-סטנפורד. דונטלו בילה רבות עם וונוס, ונהג לדון איתה על מיסטיקה ומדע. בניגוד לסרט מ-1990, אותו הסדרה ממשיכה, דונטלו הוצג באופן רציני יותר, ללא שום אזכורים קומיים.
דמותו בגרסה העברית דובבה על ידי יובל סגל.
בסדרת הטלוויזיה מ-2003, דמותו של דונטלו דובבה על ידי סם ריגל. דונטלו הוצג כחכם ביותר מבין הצבים, וכמי שעומד מאחורי כל הגאדג'טים שלהם, ביניהם נשקיהם החדישים, וכן רכבם המשוריין. דמותו בגרסה העברית דובבה על ידי יובל סגל ודניאל מגון.
בסדרת הטלוויזיה מ-2012, דמותו של דונטלו מדובבת על ידי רוב פולסן. דונטלו מוצג כחכם וכאחראי ביותר מבין הצבים, ולעיתים מכונה בגנאי "חנון". בנוסף, דונטלו מוצג כמי המאוהב בסתר באפריל או'ניל, המתוסכל מכך, עקב הידיעה כי הוא צב והיא בת-אנוש. דובב בגרסה העברית על ידי דניאל מגון.
בסדרה "עלייתם של צבי הנינג'ה" משנת 2018, התכונות של דונטלו לא השתנו, ונשקיו בסדרה הם מקל בו בעל טכנולוגיה מתקדמת, שבהמשך הוא מחליף אותו במקל בו מעץ, ושריונות קרב שעימם הוא טס. כמו כן, הוא שידרג את אחד השריונות, שאותו הוא מכנה שלדון, ונתן לו בינה מלאכותית. מאמין שכישוף נחות יותר ממדע, דבר שבגללו הסתכסך עם חבורת מכשפות בעיר התחתית. דונטלו בגרסה הזאת הוא צב מסוג צב רך. דובב על ידי ג'ון ברנר. בגרסה העברית על ידי דניאל מגון ואורי זלצמן.
בסדרה "סיפורם של צבי הנינג'ה" משנת 2024, דמותו של דונטלו לא השתנתה מהסרט "צבי הנינג'ה: טירוף המוטנטים". על פי הסדרה, דונטלו הוא יוצרו של ראש-פח. מדובב על ידי אורי זלצמן.
כים ניר

מסוק איירוספסיאל גאזל SA 341, של חברה כים ניר בשרות חברת נטלי כאמבולנס מעופף בתחילת שנות ה-90
כים-ניר שרותי תעופה בע"מ הייתה חברת תעופה ישראלית שספקה שירותי כבאות אווירית, ריסוס אווירי, שירותי תעופה מיוחדים כגון טיסות אמבולנס, טיסות פרטיות ותחזוקת כלי טיס בקטגוריית "תעופה כללית". מטה החברה היה ממוקם בקריית אריה שבפתח תקווה ומוקד הפעילות שלה היה בשדה התעופה הרצליה, שם גם הפעילה מכון בדק לתחזוקת מטוסים.
היסטוריה > במאה ה-20

החברה נוסדה בשנת 1949 בשם "כים אויר" (ואחר כך "כימאוויר") כחברה לריסוס חקלאי מהאוויר על ידי וים ואן ליר (בנו של התעשיין היהודי הולנדי ברנרד ון ליר) וקבוצת משקיעים מארצות הברית. בדצמבר 1952 עברה לבעלות של כ-200 קיבוצים ומושבים, והייתה מנוהלת דרך המרכז החקלאי כקואופרטיב. בין השאר ריססה פלישה של נחילי ארבה בשנת 1955.
ב-1959 הקימה החברה סניף והכשירה מנחת עבור מטוסיה בקריית שמונה, לשירות חקלאי הגליל העליון. לשם כך רכשה 10 מטוסי פייפר. עד שנת 1960 נהרגו שישה טייסי החברה בתאונות ועלתה טענה שמטוסי פייפר של החברה אינם מתאימים לפעילות ריסוס.
בינואר 1961 רכשה החברה 9 מטוסי פייפר. בנוסף חנכה מוסך חדש למטוסיה בשדה התעופה הרצליה.
בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 התרחבה החברה לפעילויות נוספת בתחום התעופה, הטסה מסחרית של אנשים וציוד וכיבוי אש מהאוויר. במרץ 1973 רכשה את חברת "מסוק", חברה מתחרה שהוקמה ב-1967 ועסקה בריסוס ותובלה באמצעות מסוקים.
בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 נקלע החברה לקשיים כספיים, לאחר שצברה חובות של כ-100 מיליון שקל והחברה נכנסה להליכי פירוק. בינואר 1982 הפסיקה החברה את פעילותה. פעילות "כימאוויר" עברה לחברה חדשה בשם "על-ניר" בבעלות. חברת "על-ניר" נסגרה ב-1991 ופעילותה נרכשה על חברה חדשה בבעלות קבוצת טייסים עובדי החברה. בנובמבר 1994, הונפקה החברה בבורסה לניירות ערך בתל אביב. ב-1998 הקימה חברה בת שהפעילה מסוקים באסיה, אך היא נמכרה ב-2004.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 החברה עסקה גם פעילות של שירותי טיסה מישראל לחו"ל במטוסי מנהלים. ב-1999 עברה פעילות זו לשותפות עם חברה נוספת, כולל שירות של אמבולנס אווירי. ב-2001 נסגרה פעילות זאת.
היסטוריה > במאה ה-21

ב-2001 בית ההשקעות אלטשולר שחם, רכשה את השליטה בחברה מידי טייסי החברה, באמצעות מהלך של השתלטות עוינת. בפברואר 2002 רכשו את השליטה בחברה מישה קרקובסקי ואחיינו דן קריב. ביחד עם חיים סקאל ועומר לבבי, תמורת כ-25 מיליון שקל. בהמשך פרשו סקאל ולבבי מהשותפות והותירו את השליטה בידי קרקובסקי וקריב.
ב-2003 החלה החברה לספק שירותי הטסה לאסדת הקידוח של שותפות ים תטיס בים התיכון. ב-2009 זכתה במכרז לשירותי הטסה במסוקים גם לאסדת הקידוח של מאגר 'תמר'.
ב-2004 החלה החברה להפעיל טיסות לאנשי עסקים תחת המותג CN Airways. ב-2011 רכשה מסוק עסקים מפואר מדגם בל-407 ומסוק מדגם טווין סטאר עבור שירות זה.
בזמן מלחמת לבנון השנייה "כים ניר" הייתה חברת התעופה האזרחית היחידה שהורשתה לטוס באזור הצפון ולעסוק בריסוס השדות החקלאיים ובכיבוי דליקות מהאוויר בזמן המלחמה.
ביולי 2007 החלה החברה להציע שירות טיסה של מסוקים ממנחת מגדל עזריאלי בתל אביב, עבור אנשי עסקים לתיירים. לאחר שהפעלת המסוקים קיבלה את אישור רשות התעופה האזרחית במשרד התחבורה.