stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תרבות קרמה
ארכאולוגיה > ארכאולוגיה במאה ה-20

כאשר נחפרה קרמה לראשונה בשנות ה-20 של המאה ה-20, האמין ג'ורג' אנדרו רייזנר כי היא שימשה במקור כבסיס או הייתה מבצר של מושל מצרי, וכי השליטים המצריים הללו התפתחו למלכים העצמאיים של קרמה. פרשנותו של רייזנר התבססה על נוכחותם של פסלים מצריים בקברים גדולים. לפיכך, חוקרים קיבלו את הדעה שקרמה הייתה מאחז מסחר של המצרים, בהיותה קטנה מדי ורחוקה מהגבולות הידועים של מצרים העתיקה מכדי להיות קשורה אליה באופן נרחב יותר.
רק החל מאמצע המאה ה-20 החלו לגלות בחפירות שהעיר קרמה הייתה הרבה יותר גדולה ומורכבת ממה שהניחו בעבר. כמו כן, התברר כי התרבות החומרית ושיטות הקבורה כאן הן ברובן המכריע ממקור קרמני מקומי ולא מצרי.
הארכאולוג השווייצרי צ'ארלס בונט היה בין החוקרים הראשונים שערערו על דעותיו של רייזנר, ולדבריו, נדרשו 20 שנה עד שאגיפטולוגים קיבלו את טיעוניו.
ארכאולוגיה > ארכאולוגיה במאה ה-21

בשנת 2003, גילה הארכאולוג צ'ארלס בונט בראש צוות של ארכאולוגים שווייצרים שחפרו ליד קרמה מטמון של פסלי גרניט שחורים מונומנטליים של הפרעונים של השושלת העשרים וחמש של מצרים שמוצג כעת במוזיאון קרמה. בין הפסלים היו כאלה השייכים לשני הפרעונים האחרונים של השושלת, תהרקה ותנות אמון, שפסליהם מתוארים כ"יצירות מופת המדורגות בין הגדולות בתולדות האמנות".
ניתוח קרניומטרי של מאובני קרמה בהשוואה ביניהם לאוכלוסיות מוקדמות שונות אחרות המאכלסות את עמק הנילוס והמגרב מצא שהם קרובים מבחינה מורפולוגית למצרים הקדם-שושלתיים מנקאדה (4000-3200 לפני הספירה). אף על פי כן, הקרמנים היו קשורים יותר למצרים השושלתית מגיזה (323 לפנה"ס - 330 לספירה) ולדגימות מצריות קדם-שושלתיות מהתרבות הבדרית (4400-4000 לפנה"ס), ואחריהם הגאראמנטים (Garamantes) הקדומים של לוב (900 לפנה"ס - 500 לספירה). כמו כן המאובנים נמצאו קשורים באופן הדוק ביותר לדגימות אפריקה הנאוליתית שמדרום לסהרה, ולמצרים מהתקופה הרומית, ומשנית לתוניסאים (אנ') ומרוקאים מודרניים, כמו גם לסדרות אוסטאולוגיות מוקדמות מאלג'יריה (1500 לפנה"ס), קרתגו בתוניסיה (751 לפנה"ס - 435 לספירה), סולב (Soleb) בנוביה (1575–1380 לפנה"ס), ודגימות מתקופת השושלת התלמית מאלכסנדריה שבמצרים (323 לפנה"ס - 30 לספירה).
ניתוח תכונות שיניים של מאובני קרמה מצא זיקה לאוכלוסיות שונות המאכלסות את עמק הנילוס, קרן אפריקה וצפון-מזרח אפריקה, במיוחד לאוכלוסיות עתיקות אחרות ממרכז וצפון סודן. מבין האוכלוסיות שנדגמו, אנשי קרמה היו ככלל הקרובים ביותר לאוכלוסיות כוש בנוביה העליונה, לבעלי תרבות קבוצה A של נוביה התחתונה ולאתיופים, ואחריהם תושבי התקופה המרואית, קבוצה X והנוצרית של נוביה התחתונה, וכן אחר כך לקבוצה C ושלדים מתקופת הפרעונים שנחפרו בנוביה התחתונה והמצרים הקדמונים (נקאדה, בדרי, היירקונפוליס, אבידוס וחארגה (אנ') במצרים העליונה; ח'וורה (אנ') במצרים התחתונה).
קלוד ריילי, מצטט את האנתרופולוג כריסטיאן סיימון, מדווח שאוכלוסיית ממלכת קרמה הייתה הטרוגנית מבחינה מורפולוגית, עם שלושה אשכולות עיקריים במונחים של נטיות מורפולוגיות (A, B, C): "אשכול A דומה למדגם של שלדים קנייתים מודרניים. אשכול C דומה לדגימה של שלדי האימפריה התיכונה מאזור אסואן, ואשכול B, שלמרות שהוא נבדל מאשכול C, חולק איתו תכונות משותפות רבות. הוא מציין שאשכולות A ו-B היו נוכחים בקרמה המוקדמת ("Kerma ancien") אך הפכו לרוב בקרמה התיכונה ("Kerma moyen"), ושאשכול C היה קיים בעיקר בקרמה המוקדמת ו"מייצג אולי את צאצאיה של אוכלוסיית טרום-קרמה שייסדה את קרמה במרחק של 4 קילומטרים משם. היישוב המקורי, כאשר אפיק נהר הנילוס הצטמק..." רילי ממשיך: "עם זאת, העובדה שבית הקברות שלהם נשאר באתר האבות עשויה להעיד על המשכיות תרבותית ואתנית בין קדם-קרמה לעיר החדשה. אשכול A ו-B כבר היו נוכחים בקרמה המוקדמת, אך הפכו להיות עיקריים בשלב הבא."
קייטה, ערך מחקר אנתרופולוגי שבדק את הגולגולת של קבוצות באזור צפון אפריקה שכלל דגימות מקרמה, בסביבות 2000 לפנה"ס, מאזור המגרב, בסביבות 1500 לפנה"ס, וגולגולת השושלת הראשונה מהקברים המלכותיים באבידוס, מצרים. תוצאות המחקר קבעו שהתבנית השולטת של הגולגולת המצרית של השושלת הראשונה הייתה "דרומית" או "גרסה אפריקאית טרופית" (אם כי נצפו גם אחרות), שהייתה לה זיקה עם קרמה הכושית. התוצאות הכלליות מדגימות זיקה רבה יותר לקבוצות של עמק הנילוס העליון, אך גם מצביעות על שינוי ברור ממגמות קרניומטריות קודמות, עם מספר רב של גולגולת השושלת הראשונה מאבידוס המסווגת לסדרת "צפון מצרים-מגרב". זרימת הגנים ותנועתם של פקידי הצפון לעיר הדרומית החשובה עשויים להסביר את הממצאים.
Aurora Excalibur

Aurora Excalibur הוא כלי טיס בלתי מאויש (כטב"ם) שפותח על ידי "Aurora Flight Sciences" בין 2005 ל-2010 עם יכולת המראה ונחיתה אנכית (VTOL). מודל מוקטן, עם מוטת כנפיים של 4 מטרים, נוסה בהצלחה ב-24 ביוני 2009. גרסה בקנה מידה מלא מתוכננת עם יכולת לשאת ארבעה טילי AGM-114 הלפייר, ולשייט במהירות 460 קמ"ש. החברה השתמשה בניסיון הפיתוח של Excalibur כדי להתקדם עם יכולות המראה ונחיתה אנכיים עבור פרויקט הפיתוח להמראה ונחיתה אנכית עבור מטוסים (VTOL X-Plane), פרויקט רחב היקף במימון DARPA.
הערות שוליים

1 2  "Aurora wins DARPA VTOL X-Plane program contract". SAE. 2014-02-22. נבדק ב-2016-07-13.
1 2  "New Military Drone Passes Vertical Takeoff Test". Fox News. 2009-07-23. נבדק ב-2009-07-24.
ערך זה הוא קצרמרבנושא תעופה ובנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
1996 בארצות הברית

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| «««  1995   1994  1993 |  דגל ארצות הברית | 1996  בארצות הברית |  »»»  1997   1998   1999 |
כל ערכי השנים בארצות הברית • אירועים בולטים בעולם ב-1996 פורטל ארצות הברית • לוח שנה של שנת 1996
1996 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 220 שנה מיום היווסדה.
הנהגה

הנשיא: ביל קלינטון (המפלגה הדמוקרטית)
סגן הנשיא: אל גור (המפלגה הדמוקרטית)
יו"ר בית הנבחרים: ניוט גינגריץ' (המפלגה הרפובליקנית)
מנהיג הרוב בסנאט: בוב דול (המפלגה הרפובליקנית) עד 12 ביוני, טרנט לוט (המפלגה הרפובליקנית)
הקונגרס: הקונגרס ה-104
אירועים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
7 בינואר – אחת מסופות השלג הגרועות ביותר בהיסטוריה האמריקאית מכה בארצות הברית באזור החוף המזרחי והורגת מעל ל-150 אנשים.
22 בפברואר - חברת דיסני משיקה את האתר הרשמי שלה (Disney.com) באינטרנט.
29 בפברואר – דניאל גרין מורשע בצפון קרוליינה ברצח של ג'יימס ג'ורדן, אביו של שחקן הכדורסל מייקל ג'ורדן.
22 באפריל - מעבורת החלל אטלנטיס משוגרת למשימה מס' STS-16.
3 באפריל – מטוס צבאי מסוג בואינג 737 מתרסק לתוך הר בקרואטיה. כל 35 האנשים שהיו על סיפון המטוס נהרגים באירוע, בהם שר המסחר האמריקאי רון בראון.
3 באפריל – הרוצח הסדרתי טד קזינסקי  הידוע יותר בכינויו "היונבומבר" (Unabomber) נלכד בבקתה הדחוקה שבה התגורר במונטנה.
3 באפריל – 35 איש, רובם אמריקאים, ובהם מזכיר המסחר של ארצות הברית רון בראון נספו בהתרסקות מטוס חיל האוויר של ארצות הברית בקרואטיה
11 במאי - טיסה מס' 592 של חברת Valuejet מתרסקת לתוך ביצות אוורגליידס בפלורידה לאחר שפרצה בה דליקה.
10 ביוני - 2 רעידות אדמה (7.9 ו-7.3 בסולם ריכטר) פוקדות את איי אנדראנוף שבאלסקה.
25 ביוני – בפיגוע במגדלי ח'ובאר בסעודיה נהרגים 19 אנשי צבא אמריקאים.
17 ביולי – מול חוף לונג איילנד ניו יורק מתפוצת טיסת TWA 800 בדרכה לפריז. 230 הנוסעים ואנשי הצוות נספים. מנהל התעופה הפדרלי של ארצות הברית (FAA) קבעה שסיבת התאונה האווירית היא ניצוץ חשמלי שהצית את אדי הדלק במכל הדלק המרכזי.
19 ביולי – נפתחת האולימפיאדה ה-26 באטלנטה
27 ביולי – באטלנטה מתפוצץ מטען צינור ב-Centennial Olympic Park במהלך האולימפיאדה. אדם אחד נהרג ו-111 נפצעים
15 באוגוסט - הוועידה הלאומית הרפובליקנית בסן דייגו בוחרת בבוב דול כמועמדה לנשיאות ארצות הברית.
24 באוגוסט - חברת מיקרוסופט משחררת את גרסת NT 4.0 של Microsoft Windows.
29 באוגוסט - הוועידה הלאומית הדמוקרטית בשיקגו בוחרת בביל קלינטון כמועמדה לנשיאות ארצות הברית.
3 בספטמבר – ארצות הברית משיקה את מבצע "Desert Strike" בעיראק, בתגובה להתקפה על ארביל לאחר שעלו חששות בארצות הברית כי סדאם חוסיין תכנן להשמיד את הכורדים בארביל באופן דומה למעשי הטבח אותם ביצע בכורדים שבחלקה הצפוני של עיראק בשנים 1988 ו-1991.
13 בספטמבר – רצח טופאק שאקור: הראפר הפופולרי טופאק שאקור נורה כאשר נפתחה לעברו אש מתוך מכונית חולפת בלאס וגאס. שאקור נפטר כעבור שבעה ימים לאחר שנורה.
5 בנובמבר – הנשיא הדמוקרטי המכהן ביל קלינטון נבחר מחדש בהפרש ניכר וגבר על יריבו הרפובליקני בוב דול. קלינטון היה הנשיא הדמוקרט הראשון שזכה לכהן שתי קדנציות מלאות מאז הנשיא רוזוולט.
16 בנובמבר - אזרחות כבוד של ארצות הברית מוענקת לאמא תרזה.
3 באפריל: הרוצח הסדרתי טד קזינסקי  הידוע יותר בכינויו "היונבומבר" (Unabomber) נלכד בבקתה הדחוקה שבה התגורר במונטנה
5 בנובמבר: הנשיא הדמוקרטי המכהן ביל קלינטון מנצח במערכת הבחירות הנשיאותיות ה-53 של ארצות הברית
נולדו

15 בינואר – דאב קמרון, שחקנית וזמרת אמריקאית
4 באפריל – אוסטין מאהון, זמר אמריקאי
14 באפריל – אביגייל ברסלין, שחקנית אמריקאית
5 במאי – ג'אקס, זמרת-יוצרת אמריקאית
8 במאי – 6ix9ine, ראפר אמריקאי
9 במאי – נואה סנטינאו, שחקן אמריקאי
31 במאי – נורמני, זמרת אמריקאית
1 בספטמבר – זנדאיה קולמן, זמרת, שחקנית, רקדנית ודוגמנית אמריקאית
13 בספטמבר – לילי ריינהרט, שחקנית אמריקאית
9 באוקטובר – בלה חדיד, דוגמנית אמריקאית
30 באוקטובר – דווין בוקר, כדורסלן אמריקאי
22 בנובמבר – היילי בולדווין, דוגמנית ואישיות רשת
11 בדצמבר – היילי סטיינפלד, שחקנית קולנוע, דוגמנית וזמרת אמריקאית
נפטרו

2 בפברואר – ג'ין קלי, שחקן קולנוע אמריקאי (נולד ב-1912)
9 במרץ – ג'ורג' ברנס, שחקן וקומיקאי אמריקאי-יהודי (נולד ב-1896)
9 באפריל – ריצ'רד קונדון, סופר אמריקאי (נולד ב-1915)
31 במאי – טימותי לירי, סופר, משורר ופסיכולוג אמריקאי (נולד ב-1920)
7 ביוני – מקס פקטור, חלוץ קוסמטיקה אמריקאי-יהודי (נולד ב-1904)
15 ביוני – אלה פיצג'רלד, זמרת ג'אז אמריקאית (נולדה ב-1917)
17 ביוני – תומאס קון, היסטוריון ופילוסוף של המדע אמריקאי-יהודי (נולד ב-1922)
13 בספטמבר – טופאק שאקור, מוזיקאי ראפ אמריקאי (נולד ב-1971)
5 באוקטובר – סימור קריי, חלוץ מחשוב אמריקאי (נולד ב-1925)
2 בנובמבר – איווה קסידי, זמרת אמריקאית (נולדה ב-1963)
20 בדצמבר – קרל סייגן, אסטרונום אמריקאי-יהודי (נולד ב-1934)
הערות שוליים

↑  Nathaniel Lash (21 בדצמבר 2016). "At Allegiant, a board and business model with roots in ValuJet". Tampa bay. נבדק ב-4 באפריל 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "1996 Republican Convention Evening Session". 15 באוגוסט 1996. {{cite web}}:  (עזרה)
| שנים בארצות הברית ארצות הברית |
| --- | --- | --- |
| המאה ה-18 | 1776 • 1777 • 1778 • 1779 • 1780 • 1781 • 1782 • 1783 • 1784 • 1785 • 1786 • 1787 • 1788 • 1789 • 1790 • 1791 • 1792 • 1793 • 1794 • 1795 • 1796 • 1797 • 1798 • 1799 • 1800 |  |
| המאה ה-19 | 1801 • 1802 • 1803 • 1804 • 1805 • 1806 • 1807 • 1808 • 1809 • 1810 • 1811 • 1812 • 1813 • 1814 • 1815 • 1816 • 1817 • 1818 • 1819 • 1820 • 1821 • 1822 • 1823 • 1824 • 1825 • 1826 • 1827 • 1828 • 1829 • 1830 • 1831 • 1832 • 1833 • 1834 • 1835 • 1836 • 1837 • 1838 • 1839 • 1840 • 1841 • 1842 • 1843 • 1844 • 1845 • 1846 • 1847 • 1848 • 1849 • 1850 • 1851 • 1852 • 1853 • 1854 • 1855 • 1856 • 1857 • 1858 • 1859 • 1860 • 1861 • 1862 • 1863 • 1864 • 1865 • 1866 • 1867 • 1868 • 1869 • 1870 • 1871 • 1872 • 1873 • 1874 • 1875 • 1876 • 1877 • 1878 • 1879 • 1880 • 1881 • 1882 • 1883 • 1884 • 1885 • 1886 • 1887 • 1888 • 1889 • 1890 • 1891 • 1892 • 1893 • 1894 • 1895 • 1896 • 1897 • 1898 • 1899 • 1900 |  |
| המאה ה-20 | 1901 • 1902 • 1903 • 1904 • 1905 • 1906 • 1907 • 1908 • 1909 • 1910 • 1911 • 1912 • 1913 • 1914 • 1915 • 1916 • 1917 • 1918 • 1919 • 1920 • 1921 • 1922 • 1923 • 1924 • 1925 • 1926 • 1927 • 1928 • 1929 • 1930 • 1931 • 1932 • 1933 • 1934 • 1935 • 1936 • 1937 • 1938 • 1939 • 1940 • 1941 • 1942 • 1943 • 1944 • 1945 • 1946 • 1947 • 1948 • 1949 • 1950 • 1951 • 1952 • 1953 • 1954 • 1955 • 1956 • 1957 • 1958 • 1959 • 1960 • 1961 • 1962 • 1963 • 1964 • 1965 • 1966 • 1967 • 1968 • 1969 • 1970 • 1971 • 1972 • 1973 • 1974 • 1975 • 1976 • 1977 • 1978 • 1979 • 1980 • 1981 • 1982 • 1983 • 1984 • 1985 • 1986 • 1987 • 1988 • 1989 • 1990 • 1991 • 1992 • 1993 • 1994 • 1995 • 1996 • 1997 • 1998 • 1999 • 2000 |  |
| המאה ה-21 | 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • 2010 • 2011 • 2012 • 2013 • 2014 • 2015 • 2016 • 2017 • 2018 • 2019 • 2020 • 2021 • 2022 • 2023 • 2024 • 2025 |  |
ג'ין קלי
AK-630

| --- | --- |

 מידע בסיסי
 ייעוד:  משפחת כלי נשק 
 ארץ ייצור:  ברית המועצות 
 יצרן:  FGUP «KB priborostroenija» 
 תקופת השירות:  1976 – אין ערך 
 
מערכת הנשק בפעולה
מכ"ם בקרת אש MR-123
AK-630 היא מערכת הגנה אקטיבית (CIWS) אוטומטית ימית סובייטית מבוססת תותחים, המותקנת על ספינות ומשמשת בעיקר להגנה בפני טילים נגד ספינות ונשק מונחה אחר, אולם ניתן לעשות בה גם שימוש התקפי נגד ספינות אחרות ומטוסים, מוקשים ימיים ומטרות לאורך חופים.
מרגע שהפכה מבצעית, המערכת אומצה על ידי גורמים רבים ונמצאת בשימוש כ-25 חילות ים במדינות שונות. בספינות מודרניות רוסיות מותקנות מספר רב של מערכות AK-630 (עד 8) ומאות מערכות כבר יוצרו.
המערכת דומה בתפקודה למערכת פלנקס האמריקאית.
מפעילים נוכחיים

אלג'יר אלג'יר
בולגריה בולגריה
בורמה בורמה
קמרון קמרון
הרפובליקה העממית של סין  סין
קרואטיה קרואטיה
קובה קובה
הודו הודו
אינדונזיה אינדונזיה
יוון יוון
פקיסטן פקיסטן
פולין פולין
רומניה רומניה
רוסיה רוסיה
סלובניה סלובניה
צפון קוריאה צפון קוריאה
אוקראינה אוקראינה
וייטנאם וייטנאם
תימן תימן
קניה קניה
מצרים מצרים
ראו גם

3K95 Kinzhal
M18 הלקט

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  משחית טנקים
 מדינה מייצרת:  ארצות הברית ארצות הברית
 יצרן:  ג'נרל מוטורס 
 שנת ייצור:  1943
 תקופת השימוש:  1944–1957 (כ־13 שנים) 
 דגם קודם:  M10 וולברין
 מערכה מרכזית:  מלחמת העולם השנייה
 יחידות שיוצרו:  2,507 
 מידע טכני
 אורך:  6.68 מטרים (תותח קדימה)
 רוחב:  2.87 מטרים
 גובה:  2.57 מטרים
 משקל:  17.67 טון
 מהירות:  80 קמ"ש על כביש
 טווח פעולה:  168 ק"מ
 מנוע:  מנוע דיזל, 340 כוח סוס
 שריון:  25-7.8 מ"מ פלדה
 צוות:  5 (מפקד, תותחן, טען, נהג ונהג משנה)
 מערכות נשק
 חימוש עיקרי:  תותח 76.2 מ"מ (3 אינץ')
 חימוש משני:  מקלע 12.7 מ"מ (בראונינג)
 
M18 הלקט (M18 Hellcat, בתרגום מאנגלית: "חתול גיהנום") הוא משחית טנקים שפותח במהלך מלחמת העולם השנייה על ידי חברת ביואיק עבור צבא ארצות הברית. ההלקט הוא משחית טנקים שנבנה כולו כדי לענות ליעוד זה. שלא כמו קודמיו כמו הוולברין, ההלקט לא התבסס על הרכבה של חלקים קיימים, כמו שימוש בתובה של טנקי שרמן. עם מהירות מרבית של למעלה מ-80 קמ"ש היה ההלקט לכלי הרק"מ המהיר ביותר במלחמה. כ-2,507 יחידות נבנו עד תום הייצור באוקטובר 1944.
פיתוח

פיתוח ההלקט התחיל בהתאם לצורך של צבא ארצות הברית במשחית טנקים חדש שלא מבוסס על חלקים קיימים, המבוסס על מסקנות ממשחיתי הטנקים הקיימים בשטח. הצורך העיקרי היה במשחית טנקים בעל מהירות רבה וכוח אש רב.
הדרישות הראשוניות היו לכלי בעל מזקו"ם קריסטי, תותח 37 מ"מ ומנוע של חברת רייט קונטיננטל (R-975). במהלך פיתוח הכלי, בעקבות הלקחים שהפיק הצבא האמריקאי מהמערכות בצפון אפריקה ובתוניסיה, הוחלט שתותח 37 מ"מ אינו מסוגל להתמודד עם השריון של הטנקים הגרמניים מהדגמים החדשים, ולכן התותח שודרג לתותח 75 מ"מ ולבסוף לתותח 76 מ"מ (3 אינץ', אותו התותח ששימש את השרמן 76 מ"מ ואת הM10 וולברין), גם הדרישה למזקו"ם קריסטי ירדה וההלקט פותח עם מזקו"ם ויקרס.
הדגש העיקרי בפיתוח ההלקט היה על מהירות, על חשבון המיגון. השריון של הכלי היה דק במיוחד, כאשר ברוב חלקיו עובי השריון לא עלה על 13 מ"מ פלדה, מה שהפך את ההלקט לכלי קל במיוחד (17.7 טון) ומשום כך גם מהיר מאוד.
ב-M18 הלקט הורכבה מערכת הנעה חדשה, על בסיס לקחים שהופקו מהשימוש בכלים משוריינים אחרים, שהופעלו על ידי צבא ארצות הברית, אשר התאפיינה בפשטות ההרכבה והפירוק, ושיפרה את היכולת לטפל בכלי בשטח. המנוע ותיבת ההילוכים הורכבו בצורה כזו, שהיה קל לפרק ולהוציא אותם לצורך טיפול ואיבחון בעיות בשדה הקרב.
שירות

ה-M18 הלקט נכנס לייצור החל מיולי 1943 ושירת בכל זירות הלחימה בהן לחם הצבא האמריקאי בשלבים המאוחרים של מלחמת העולם השנייה, אך בעיקר בזירת מערב אירופה. ההלקט היה משחית הטנקים המהיר ביותר שהופעל במהלך המלחמה, אולם תותח ה-76 מ"מ שלו לא הוכיח את עצמו מול השריון של הטנקים ומשחיתי הטנקים הגרמניים הכבדים, כגון הטיגר. במהלך הלחימה הוכיח ההלקט את עצמו כמשחית טנקים מעולה בזכות יכולתו לנוע במהירות לאזורי היתקלות עם כוחות שריון של האויב, לנוע מסביב לטנקים הגרמניים ולפגוע בהם מהאגפים ומהעורף, שם השריון שלהם היה דק יותר, תוך שימוש בטקטיקת "פגע וברח". יכולת זו פיצתה במידה מסוימת על המחסור במיגון ובכוח האש של ההלקט. בסך הכל הושמדו במהלך המלחמה 216 כלים, כאשר צוותי ההלקט טענו שפגעו בלמעלה מ-500 טנקי אויב. יחס אבדות של 1:2.3.
דגמים

T88, תותח 105 מ"מ: שדרוג כוח האש של ההלקט עם תותח הוביצר 105 מ"מ.
T86, תותח 76 מ"מ : ניסיון להפוך את ה-M18 הלקט אמפיבי, הניסיון לא הצליח באופן מועיל.
T86E1, תותח 76 מ"מ: הוספת מדחפים להנעה מתחת לפני המים.
T87, תותח 105 מ"מ: דגם אמפיבי בדומה ל-T86, בעל תותח 105 מ"מ. שלושת הדגמים האמפיבים לא ראו שירות מבצעי.
M39, נגמ"ש רב-תכליתי : כמו טנקים אחרים במלחמה (כמו הקנגורו הבריטי), גם ל-M18 הלקאט היה דגם אשר הוסר לו הצריח והפך באופן אפקטיבי לנגמ"ש ורק"מ רב-תכליתי לגרירת ארטילריה, להסעת לוחמים וכנגמ"ש. מהירות ה-M39 הפך אותו לנגמ"ש מוצלח ביותר בחודשים האחרונים של המלחמה ואף המשיך לשרת בצבא ארצות הברית במלחמת קוריאה ובצבא מערב גרמניה. ה-M39 הסיע 12 לוחמים, יחד עם נהג ועוזר נהג (סה"כ 14).
M39 מרגמה 81 מ"מ: מרגמה 81 מ"מ מתנייעת.
M39 בראונינג תותח נ"מ: בדומה לדגם המורכב על זחל"מ ה-M3, הורכב M2 בראונינג כפול כנגד מטוסים וחי"ר.
M39 סוניק (SONIC): רק"מ סודי המפעיל רמקול ענק, ששידר צלילי קרב ומנועי טנקים כדי לבלבל את האויב בלוחמה פסיכולוגית.
M18, תותח 90 מ"מ GMC: דגם שלא עבר את שלב האבטיפוס, שניסה לשלב בין תובת M18 הלקט וצריח ה-M36 ג'קסון.
נגמ"ש M39 של צבא ארצות הברית במלחמת קוריאה
3M-54 Klub

| --- | --- |

טיל 3M-14E לחימוש צוללות, שנועד להשמיד מטרות קרקעיות
 מידע בסיסי
 קוד נאט"ו:  Sizzler 
 ייעוד:  missile family 
 ארץ ייצור:  רוסיה 
 יצרן:  NPO Novator 
 שימוש ראשון:  1994
 מלחמות ומבצעים:  מלחמת האזרחים הסורית
 משתמשים:  רוסיה, אלג'יריה, איראן, הודו, הרפובליקה העממית של סין 
 פלטפורמת שיגור:  ספינה, צוללת, מכולה, מטוס, משגר רקטות
 מאפיינים כלליים
 הנעה:  הנעה רקטית רב-שלבית עם מנוע דלק מוצק וטורבו
 משקל:  1300 עד 2300 קילוגרם
 ממדים
 אורך:  6.2 מטר עד 8.9 מטר
 קוטר:  53.3 סנטימטר
 ביצועים
 מהירות:  0.8-2.9 מאך
 טווח:  50-4500 קילומטר
 תקרת גובה:  1000 מטר
 דיוק:  3 מטר סטייה מקסימלית
 ראש קרב והנחיה
 ניווט:  מערכת ניווט אינרציאלית בתוספת רדאר ומערכת זיהוי מטרה אוטומטית
 
3M-54E
3M-54 Калибр (קליבְּר - Kalibr) ו-3M-14 Бирюза (בִּירְיוּזה - Biryuza) הם טילי שיוט על-קוליים רוסיים מודרניים שנכנסו לשימוש מבצעי בשנת 2012. הטילים נגד מטרות קרקעיות, ספינות וצוללות (נובוסיבירסק), המפותחים על ידי "NPO Novator" (נקראה בעבר OKB-8). סימול נאט"ו של הטיל הוא "SS-N-27A", והוא מכונה בנאט"ו "Sizzler". קיימות וריאציות שונות של הטיל, והוא ניתן לשיגור ממשגרים קרקעיים, מספינות ומצוללות. הוא נמצא בשימוש רוסיה, הודו, אלג'יריה, סין ווייטנאם (ולפי מקורות אחדים גם בשימוש איראן).
לטיל שלב שני של טיסה בו הוא מבצע האצה אל המטרה במהירות על-קולית ובכך מקטין את יכולת מערכות ההגנה לטפל בו מכיוון שזמן התגובה הנדרש להעסקה יורד משמעותית.
בגרסאות הייצוא שלו הכינוי "Klub" משמש עבור הטילים 3M-54E ו-3M54E1.
היסטוריה

פיתוח הטיל החל כבר בשנת 1983, והוא יועד לצי הסובייטי. הוא פותח במעבדה בעיר יקטרינבורג, בה עבדו בהתחלה בשנת 1975 על הטיל נגד ספינות העל-קולי P-900 או בשמו האחר 3M-51 Alfa. כמו כן, פותח באותו הזמן טיל השיוט 3K10 RK-55 או בשמו השני RK-55 RELIEF. הטיל 3M-54 פותח כשילוב של שניהם. בשנת 1993 הוצג הטיל בתערוכת נשקים, ובשנת 1994 הוא שומש לראשונה, בצוללת רוסית אך רק בשנת 1997 התחילה מכירתו לצבאות העולם.
גרסאות

קאליבר NK- לשימוש במכולה ובמשגר רקטות
קאליבר PL לשימוש בצוללת
קלוב N/U גרסה נוספת לשימוש במכולה ומשגר רקטות
קלוב- S גרסה נוספת לשימוש בצוללת
קלוב T/M- גרסה לבריאנסק
קלוב-K גרסה למכולות
קלוב A- גרסה למטוסים
מדינות משתמשות

אלג'יריה אלג'יריה-חיל הים
סין -חיל הים של צבא השחרור העממי
הודוהודו-חיל הים ההודי
איראןאיראן-חיל הים האיראני
וייטנאם-וייטנאם-חיל הים
רוסיה רוסיה-הצי הרוסי
גבעת סילברי

גבעת סִי֫לְבְּרִי (באנגלית: Silbury Hill) היא תל, גבעת קירטון מלאכותית פרהיסטורית כ-1.5 קילומטרים דרומית לאייווברי במחוז וילטשייר באנגליה. התל הוא חלק מאתר המורשת העולמית סטונהנג', אייווברי ואתרים נלווים של ארגון אונסק"ו. גובה התל 39.3 מטרים על פי מקור אחד או 30 מטרים לפי מקור אחר, הגבעה המלאכותית הפרהיסטורית הגבוהה ביותר באירופה, ואחת הגדולות בעולם, דומה בגודל לחלק מהפירמידות הקטנות במתחם הפירמידות בגיזה שבמצרים.
גבעת סילברי היא חלק ממכלול מונומנטים נאוליתיים סביב אייווברי, הכוללים את מעגל אייווברי והרוגם הארוך של מערב קנט. המטרה המקורית של הקמת הגבעה אינה ידועה. כמה אתרים נאוליתיים חשובים אחרים בווילטשייר בהשגחת קרן המורשת האנגלית הכוללים את אתרי ההנג' של מרדן (Marden Henge) וסטונהנג' עשויים להיות קשורים תרבותית או פונקציונלית לאייווברי וסילברי.
מבנה ותהליך הבנייה

הגבעה בנויה בעיקר מקירטון וחרסית שנחפרו מהאזור הסובב. גובהה, קרוב ל-40 מטרים, נמדד מפני הקרקע על גבי הסחף שהצטבר בחפיר שסביב התל בעומק 9 מטרים. בסיס הגבעה מעגל בקוטר 167 מטרים, והיא משתרעת על שטח של כ-20 דונם. הפסגה שטוחה וקוטרה 30 מטרים. הגבעה נבנתה בכמה שלבים בין 2400–2300 לפני הספירה, תוך הפגנת כישורים טכנולוגיים מרשימים ושליטה ממושכת על משאבים ועובדים. הארכאולוגים משערים כי נדרשו 18 מיליון שעות אדם, שווה ערך ל-500 איש העובדים במשך 15 שנים להסיע ולעצב 248,000 מטרים מעוקבים של אדמה. יואן מקיי (Euan W. Mackie) טוען שאף מבנה שבטי פשוט של שלהי התקופה הנאוליתית כפי שבדרך מדמיינים יכול היה לבצע פרויקט כזה או דומים לו, ומדמה בנפשו אליטה תאוקרטית חזקה סמכותנית בעלת שליטה נרחבת ברחבי דרום בריטניה.
משערים שתהליך הבנייה התנהל כך: תחילה פינו הבנאים את האבנים ואת שכבת הקרקע העליונה. אחר כך נבנתה תלולית קטנה של חצץ בגובה של פחות ממטר, עם חומר שהובא מן הנהר קנט הסמוך. בשלב מאוחר יותר, הוצבה טבעת של מוטות עץ שקבעה תחום בקוטר של 16 מטר, שלתוכו שפכו תוכן של סלים שהכילו בוץ ואדמה שחורה. בקרבת מקום נערמו ערימות קטנות יותר, ולתוך התל המרכזי נחפרו כמה בורות, ככל הנראה מסיבות טקסיות. אנשים המשיכו להוסיף אדמה, גושי דשא ואפילו סלעים, ויצרו תל בקוטר 35 מטרים וגובה של כ-5 מטרים. לאחר מכן נחפרה תעלה מעגלית עמוקה בקוטר של 100 מטר עם סוללה פנימית. תעלה זו מולאה ורוקנה מספר פעמים. שורה של סוללות קירטון נוספו לתלולית, והגדילו אותה ומילאו את התעלה. תעלה שנייה גדולה מאוד מלאה במים והרחבה מלבנית נחפרו מעבר לה, והותירה מקום להרחיב את תלולית הקירטון עוד יותר.
סקר מצא שמרכז הפסגה השטוחה ומרכז החרוט של הגבעה שוכנים במרחק של מטר אחד. יש סימנים לכך שהפסגה הייתה במקור מעוגלת, אבל בימי הביניים היא עברה השטחה במטרה לשמש כבסיס למבנה, ייתכן למטרות הגנתיות.
העדות הברורה הראשונה לבנייה, המתוארכת סביב שנת 2,400 לפני הספירה מורכבת מליבה של חצץ מדופן במוטות עץ וגושים של סלעי סארסן. שכבות מתחלפות של שברי קירטון ואדמה הונחו על גבי הליבה, תוך שימוש בחומר שנחפר מסדרה של חפירים מקיפים שבהדרגה התמלאו מחדש ואז נפתחה חפירה חדשה כמה מטרים הרחק יותר. המדרגה המקיפה את הפסגה מתוארכת לשלב זה בבנייה, או כאמצעי זהירות כנגד החלקה, או כשריד לשביל הלולייני שטיפס מבסיס הגבעה, ששימש להעלות חומרים בזמן הבנייה ואחר-כך כתוואי לתהלוכות.
מחקרים > המאות ה-17, ה-18 וה-19

בתל בוצעות כמה חפירות ארכאולוגיות. האתר אויר לראשונה על ידי האנטיקוואר והארכאולוג החובב ג'ון אוברי (John Aubrey‏; 1697-1626), שההערות שכתב בנושא התפרסמו בספרו "מונומנטה בריטניקה" (Monumenta Britannica), שיצא לאור בבית הדפוס דורסט ב-1680 ו-1682. מאוחר יותר כתב הכומר והאנטיקוואר ויליאם סטקלי (William Stukeley‏; 1765-1687) שבמהלך שתילת עץ בפסגה ב-1723 נתגלו שלד ורסן. קרוב לוודאי שמדובר בקבורה משנית מזמן מאוחר. באוקטובר 1776 חפר צוות של כורים מקורנוול בפיקוחם של הדוכס מנורת'מברלנד וקולונל אדווארד דרקס (Edward Drax) פיר מהפסגה. ב-1849 נחפרה מנהרה אופקית מהקצה אל המרכז על ידי צוות ביוזמת מכון הארכאולוגי המלוכתי בראשות הכומר ג'ון מרוותר (John Merewether‏; 1850-1797). חפירות נוספות נערכו ב-1867 ו-1886.
מחקרים > המאה ה-20

פלינדרס פיטרי חקר את הגבעה לאחר מלחמת העולם הראשונה. בין 1968 ל-1970 ביצע הארכאולוג פרופסור ריצ'רד אטקינסון (Richard John Copland Atkinson‏; 1994-1920) חפירות בסילברי שצולמו ל-BBC. חפירה זו חשפה את מרבית העדויות הסביבתיות הידועות על האתר, כולל שרידים של נמלים מעופפות מה שמוכיח שבניית הגבעה החלה בחודש יולי או אוגוסט. אטקינסון חפר כמה מחפורות באתר ופתח מחדש את המנהרה מ-1849, שבה מצא חומר שתוארך לתקופה הנאוליתית, אם כי אף אחת המדידות שערך באמצעות תיארוך פחמן-14 נחשבות מהימנות על פי הסטנדרטים המודרניים. הוא טען שהגבעה נבנתה בשלבים. החלק התחתון היה שקערורית שמולאה בכבול. מעליה שכבות של אדמה, סלעים וקירטון. בשלב הראשון נבנתה גבעה בקוטר 36 מטרים וגודלה הוכפל כמעט מיד לאחר השלמתה. הקירטון לכך נלקח מחפיר בעומק 6 מטרים שכוסה בהמשך על ידי השלב השלישי שהביא את קוטרה ל-167 מטרים. כל נדבך התמלא בקירטון דחוס ואז הוחלק או עבר סחיפה על מנת ליצור מדרון. אטקינסון דיווח שעל פי תיארוך פחמן-14 העשבים בשכבת הבסיס והרקבובית היה תאריך הקמת סילברי קרוב ל-2,750 לפני הספירה.