stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נועה ירון-דיין
הערות שוליים

↑  מקימי? יובל דיין: הורדתי כל סממן חיצוני דתי, באתר "סרוגים", 25 ביוני 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300682905171  BnF: cb16167512g (data)  GND: 133207188  ISNI: 0000 0000 7329 4944  LCCN: no2007102805  VIAF: 97460960   WorldCat (עם VIAF): 97460960
מקסוס D90

| --- | --- |

Maxus D90
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  LDV D90 (באוסטרליה)
 יצרן:  מקסוס (אנ')
 שנות ייצור:  2017 - היום
 הרכבה:  הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין
 חברת אם:  סאיק מוטור
 אורך:  5,005 מ"מ
 רוחב:  1,932 מ"מ
 גובה:  1,875 מ"מ
 משקל:  2,180 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,953 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, 1,995 סמ"ק המפיק 220 כ"ס ב-5,500 סל"ד (מגדש טורבו, מסוג "20L4E TGI")
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 6 מהירויות  תמסורת אוטומטית - 7 מהירויות
 צריכת דלק:  9.2 ליטר ל-100 ק"מ
מקסוס D90 (באנגלית: Maxus D90) הוא SUV (ראשי תיבות: "Sport utility vehicle") מתוצרת יצרנית הרכב הסינית מקסוס (אנ') (שם רשמי: SAIC Maxus Automotive Co., Ltd) חברת בת של סאיק מוטור אשר מיוצר משנת 2017 ועד היום.
"מקסוס D90"

דגם הקונספט הוצג לראשונה בתערוכת הרכב הבינלאומית של בייג'ינג באפריל 2016.
שלדת דגם "מקסוס D90" מבוססת על שלדת טנדר "Maxus T60" (אנ').
5 דלתות.
5-7 נוסעים.
מנוע קדמי.
מנוע בנזין מגדש טורבו.
סוגי הנעה: הנעה אחורית 4x2, הנעה כפולה 4x4.
קיבולת מכל דלק - 75 ליטר.
8 רמות גימור.
לבחירה 9 צבעים חיצוניים שונים
תאוצה בין 0-100 קמ"ש היא 10.8 שניות (שידוך לתמסורת ידנית).
תאוצה בין 0-100 קמ"ש היא 11.2 שניות (שידוך לתמסורת אוטומטית).
מחיר היחידה נע בין 156,700 - 263,800 רנמינבי (לדגמי מנוע בנזין, נכון לשנת 2017, בסין).
"מקסוס D90" > מכירות "מקסוס D90"

5,000 יחידות - שנת 2017 (החל מאוגוסט 2017).
5,842 יחידות - שנת 2018.
443 יחידות -  בין החודשים ינואר - מרץ 2019.
תמונות

דגם "מקסוס D90"
דגם "מקסוס D90"
דגם "מקסוס D90"
דגם "מקסוס D90"
דגם "מקסוס D90"
דגם "מקסוס D90"
דגם "מקסוס D90"
ראו גם

מקסוס G10
מקסוס G20
מקסוס G50
מקסוס D60
מקסוס V90
הערות שוליים

↑  דגם "מקסוס D90" drive.com.au/new-car-reviews/ldv-d90
↑  "מקסוס D90" בסין carnewschina.com/2017/07/25/shanghai-maxus-d90-suv-ready-chinese-car-market
↑  "מקסוס D90" carnewschina.com/2017/04/10/this-is-the-new-shanghai-maxus-d90-suv-for-china
↑  דגם הקונספט "מקסוס D90" בתערוכת הרכב הבינלאומית של בייג'ינג באפריל 2016 carnewschina.com/2016/04/29/shanghai-maxus-d90-concept-suv-launched-on-the-beijing-auto-show
↑  מכירות "מקסוס D90" החל מאוגוסט 2017 - 1 באפריל 2019 carsalesbase.com/china-car-sales-data/maxus/maxus-d90
נהר קושק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 אורך:  277 ק"מ
 ספיקה ממוצעת:  3.52 מ"ק לשנייה
 אגן ניקוז:  10,700 קמ"ר
 גובה מוצא הנהר:  1,209 מטרים
 שפך:  נהר מורגאב
 מדינות באגן הניקוז:  אפגניסטן, טורקמניסטן
נהר קוּשק (נקרא בטורקמניסטן נהר גושגי (Guşgy)) הוא נהר המהווה, בחלק ממסלולו, את הגבול בין אפגניסטן לבין טורקמניסטן. בעבר סימן את הגבול הדרומי של האימפריה הרוסית ושל ברית המועצות.
מקורות נהר קושק בצפון-מערב אפגניסטן, והוא זורם לתוך נהר מורגאב.
על שם הנהר קרויה העיר קושק בצפון אפגניסטן, והמוצב הצבאי קושקה בגבול טורקמניסטן.
מעל לנהר עובר גשר שנבנה בשנת 1960, ובו מסילת רכבת המובילה למוצב הצבאי. מאוחר יותר נוסף לגשר גם כביש גישה לרכבים.
נהר פארה

| --- | --- |
לחופי מפרץ פארה לעת שקיעה
לחופי מפרץ פארה לעת שקיעה
 מידע כללי
 מיקום:  צפון ברזיל
 סוג:  דלתה משותפת לשפכי נהר טוקנטינס ונהר האמזונאס
 מידות
 אורך מרבי:  320 ק"מ
 אורך:  200 קילומטר
 רוחב מרבי:  60 ק"מ
 רוחב ממוצע:  60 ק"מ 
 מידע נוסף
 מדינות באגן הניקוז:  ברזיל 
 ערים:  בלם
 קואורדינטות:  1°43′43″S 49°10′34″W﻿ / ﻿1.7287°S 49.1762°W﻿ / -1.7287; -49.1762
 מפת שפך נהר נהר פארה
 
נהר פארה או מפרץ פארה (בפורטוגזית: Rio Pará) הוא הדלתה המשותפת לשפכי נהר טוקנטינס ולנהר האמזונאס. המפרץ נמצא בצפון ברזיל לחופי באוקיינוס האטלנטי. אורכו 320 ק"מ ורוחבו 10-60 ק"מ. מצפון לו נמצא האי מרז'ו ועל גדתו הדרומית מצויה העיר בלם. המפרץ נתון למשטר גאות חזק ואיים רבים בו מוצפים תדיר בשל כך.
נינה ארבור

| --- | --- |

 לידה:  8 באוקטובר 1889 טקוץ', רומניה 
 פטירה:  7 במרץ 1942 (בגיל 52) בוקרשט, ממלכת רומניה 
 שם לידה:  Tamara Nina Arbore 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנות יפה, מינכן 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  אימפרסיוניזם, Fine Arts Union, פוביזם, נאו-אימפרסיוניזם, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 הושפעה על ידי:  ניקולאיה ורמונט, אנג'לו יאנק, Friedrich Fehr, קרל שמידט-רוטלוף 
 
תמרה נינה ארבור (באנגלית: Tamara Nina Arbore‏; 8 באוקטובר 1889 – 7 במרץ 1942) הייתה ציירת ומאיירת רומנית, ידועה בתמונות טבע דומם.
ביוגרפיה

אביה, זמפיר ואחותה הגדולה, אקטרינה, היו שניהם פעילים פוליטיים ידועים. את שיעורי האמנות הראשונים שלה לקחה מניקולה ורמונט בזמן שלמדה בבתי הספר הציבוריים בבוקרשט. בשנת 1906 נרשמה לאקדמיה לאמנויות יפות במינכן, שם למדה אצל פרידריך פהר ואנג'לו יאנק. לאחר סיום לימודיה נסעה לפריז, שם מצאה משרה בסטודיו של אנרי מאטיס.
עם חזרתה לבוקרשט, קיימה שם את התערוכה האישית הראשונה שלה. יחד עם חברותיה, ססיליה קושיסקו-סטורק ואולגה גרסיאנו, היא הקימה את מה שהיה ידוע בכינוי "גרופ אל סלור טריי דומנה" (קבוצת שלוש גבירות), כמשקל נגד ל"גרופול סלור פטרו " (קבוצה של ארבעה), המורכבת מניקולה טוניצה, פרנסיסק שיראטו, שטפן דימיטרסקו ואוסקר האן. בשנת 1916 הפכה קבוצתה למייסדי איגוד הפסלים והציירות, בחסות משפחת המלוכה הרומנית.
רבים מציוריה נקנו על ידי אלכסנדרו בוגדן-פיטשטי, מבקר, משורר ואספן אמנות ידוע, שכתב רבות על יצירותיה, והשווה אותה לאמנות ביזנטית קלאסית וליצירות הקואטרוצנטו. הוענק לה פרס ראשון בתערוכה הבינלאומית בברצלונה בשנת 1929.
המוניטין שלה הועצם על ידי סדרת תחריטים ואיורים בנושא מודעות חברתית שנעשו למגזין Cuvântul Liber במהלך שנות השלושים. רישומיה הופיעו גם ב"רומניה מוניטור".
בנוסף לציורי הקיר שלה, היא סיפקה קישוטים לכנסיית סנט קונסטנטין ואלנה בקונסטנצה ולכנסיית אליהו התשבי בסינאיה. במשך שנים רבות היא השתתפה בתערוכות שערכה חברת האמנויות היפות בסרביה.
היא הייתה גם מורה ב"אקדמיה לאמנות דקורטיבית ", שנוסדה על ידי מ. ה. מקסי.
לאחר הוצאתה להורג של אחותה בשנת 1937, היא פרשה מהחיים הציבוריים. נראה שמותה היה תוצאה של תאונה.
הערות שוליים

↑  Artindex » Arbore Nina, artindex.ro
↑  Nina Arbore (8 octombrie 1889 – 7 martie 1942), pictoriţă şi graficiană româncă, G a b i, My heart to your heart, ‏2011-10-08 (ב־)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb16560495q (data)  GND: 131523945  ISNI: 0000 0000 6689 1206  LCCN: n2007037279  ULAN: 500069388  VIAF: 77449260   WorldCat (עם VIAF): 77449260
משפחת קאפור

משפחת קאפור היא משפחת בידור הודית בעלת היסטוריה ארוכה בקולנוע ההודי. בני משפחה רבים היו בעלי קריירות מצליחות כשחקנים, כבמאי קולנוע וכמפיקים.
רקע

המשפחה היא ממוצא פנג'אבי הינדואי. ראשון בני המשפחה לפתח קריירה בסרטי קולנוע הוא פרטהוויראג' קאפור. הוא נולד ב-1906 בסאמונדרי, במחוז פנג'אב של הודו הבריטית. אביו, באששוורנאת' קאפור, היה שוטר במשטרה האימפריאלית ההודית (אנ') בעיר פשאוור; סבו היה פקיד מס בסאמונדרי. תפקידו הראשי הראשון של פרטהוויראג' בסרט היה בשנת 1929 בסרט "Cinema Girl".
כל שלושת בניו של פרטהוויראג', ראג' קאפור, שאשי קאפור ושאמי קאפור, פתחו בקריירות מצליחות בתעשיית הקולנוע ההודית. ראג' קאפור ידוע כ"השחקן הגדול ביותר של הקולנוע ההודי", והוא פתח בקריירה מצליחה מאוד כשחקן, כבמאי וכמפיק.
בניו של ראג', רנדהיר קאפור ורישי קאפור, היו גם הם שחקנים ידועים; בנו הצעיר ביותר, ראג'יב קאפור, היה אף הוא שחקן, אך לא מצליח כאחיו. אחות נוספת, ריטו ננדה, היא אשת עסקים בתחום הביטוח. בתו של רישי, סנג'נה קאפור, הייתה גם היא לשחקנית קולנוע, אף על פי שהקריירה שלה הייתה קצרה למדי.
רנדהיר נשוי לבאביטה, גם היא שחקנית מצליחה. לרנדהיר ולבאביטה שתי בנות: קאריסמה קאפור וקארינה קאפור; שתיהן מצאו הצלחה בתעשיית הקולנוע. רישי קאפור נישא לניטו סינג, ובנם רנביר קאפור, ביסס לעצמו מעמד של שחקן בוליוודי מצליח.
ניקיל ננדה, בנה של ריטו ננדה (לשעבר קאפור), בתו של ראג', הוא איש עסקים. נשוי לשוויטה ננדה באצ'אן, בתם של אמיטאב באצ'אן ושל ג'איה באצ'אן-בהדורי.
בני המשפחה > הדור הראשון

פרטהוויראג' קאפור (אנ'), בן המשפחה הראשון לפתוח בקריירה בתעשיית הקולנוע ההודית
טרילוק קאפור (אנ'), אחיו הצעיר של פרטהוויראג'
בני המשפחה > הדור השני

ראג' קאפור, בנו הבכור של פרטהוויראג'; נישא לקרישנה מלהוטרה, אחותו של פרם נאת' (אנ')
שאמי קאפור (אנ'), בנו השני של פרטהוויראג'; נישא לגיטה באלי (אנ') וכאישה שנייה לניילה דווי
שאשי קאפור, בנו הצעיר; נישא לג'ניפר קנדל (אנ'), אחותה של פליסיטי קנדל
בני המשפחה > הדור השלישי

רנדהיר קאפור (אנ'), בנו הבכור של ראג'; נישא לבאביטה (אנ')
ריטו ננדה (לשעבר קאפור; (אנ')), בתו הבכורה של ראג'; נישאה לראג'אן ננדה
רימה קאפור ג'אין (Rima Kapoor Jain), בתו השנייה של ראג'; נישאה למאנוג' ג'אין
רישי קאפור (אנ'), בנו השני של ראג'; נישא לניטו סינג-קאפור (אנ')
ראג'יב קאפור (אנ'), בנו הצעיר ביותר של ראג'
אדיטיה ראג' קאפור (אנ'), בנם של שאמי קאפור וגיטה באלי
קאראן קאפור (אנ'), בנם הבכור של שאשי קאפור ושל ג'ניפר קנדל
קונאל קאפור (אנ'), בנם השני של שאשי קאפור ושל ג'ניפר קנדל
סאנג'נה קאפור (אנ'), בתם של שאשי קאפור ושל ג'ניפר קנדל; נישאה לוואלמיק ת'אפאר
בני המשפחה > הדור הרביעי

קאריסמה קאפור, בתם הבכורה של באביטה ושל רנדהיר קאפור; נישאה לסנג'אב קאפור, איש עסקים
קארינה קאפור, בת נוספת של באביטה ושל רנדהיר קאפור; נישאה לשחקן סאיף עלי חאן (אנ')
רידהימה קאפור סאהאני, בתם של רישי קאפור ושל ניטו סינג
רנביר קאפור (אנ'), בנם של רישי קאפור ושל ניטו סינג
ניקיל ננדה (אנ'), בנם של ניטו ננדה-קאפור ושל ראג'אן ננדה
ארמאן ג'אין (אנ'), בנם הבכור של רימה קאפור-ג'אין ושל מאנוג' קאפור
שיוואני קאפור, בת-דודתם של קריסמה וקארינה קאפור
תמונות של בני המשפחה

פרטהוויראג' קאפור
שאמי קאפור
שאשי קאפור
רנדהיר קאפור
קישי קאפור
קאריסמה קאפור
קארינה קאפור
רנביר קאפור
הכניסה ל-R. K. Films מיסודו של ראג' קאפור, מומבאי.
הערות שוליים

↑  Prithviraj Kapoor to Kareena Kapoor and Ranbir Kapoor, indiamarks
↑  Ishtiaq Ahmed, Prithviraj Kapoor: A centenary tribute - Daily Times, Tuesday, November 07, 2006 (מתוך ארכיון האינטרנט)
↑  Bollywood's First Family, Excerpted from The Kapoors: The First Family Of Indian Cinema by Madhu Jain, published by Penguin Books India, with the publisher's permission, Rs 595.
↑   "Cinema Girl", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
↑  "Raj Kapoor: The Greatest Showman  | Sulekha Creative". נבדק ב-2017-03-15.
↑  Business of Marriages, photogallery.indiatimes.com
↑   טרילוק קאפור, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
↑  Ashok Chatterjee, 'I want to be a master of talent', Times of India, ‏May 17, 2006
מריה איטקינה

מריה לאונטייבנה איטקינה (ברוסית: Мария Леонтьевна Иткина;‏ 3 במאי 1932 – 1 בדצמבר 2020) הייתה אתלטית יהודיה-סובייטית. הייתה אלופת אירופה בעלת 4 מדליות זהב ושיאנית עולם בריצת 400 מטר. הייתה לאתלטית הראשונה בהיסטוריה שרצה מתחת מ-54 שניות בריצה זו.
קורות חיים

איטקינה נולדה ברוסלבל, שבמחוז סמולנסק, שברוסיה. היא התאמנה במועדון ספרטק מינסק ובמועדון דינמו שבמינסק, בלארוס. התגוררה במינסק ועסקה בארגון ספורטאים-גמלאים.
קורות חיים > אלופת אירופה

באליפות אירופה שנערכה בברן, שווייץ בשנת 1954 זכתה איטקינה בשתי מדליות זהב, בריצת 200 מטר בתוצאה של 24.3 שניות ובריצת שליחות 4x100 מטר ביחד עם ורה קרפקינה, רימה אוליסקינה, ואירינה טורובה בתוצאה של 45.8 שניות.
בתחרות שנערכה ביולי 1956 קבעה איטקינה בריצת 220 יארד (201.17 מטר) שיא אישי חדש של 23.6 שניות והייתה מוכנה לאולימפיאדת מלבורן (1956). במשחקים עצמם היא סיימה במקום רביעי בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 45.6 שניות ודורגה במקום שביעי בריצת 200 מטר בתוצאה של 24.3 שניות, לאחר שסיימה במקום רביעי בשלב חצי הגמר, רק 3 אצניות עלו מכל מקצה ו-6 אצניות בסך הכול בשלב הגמר.
קורות חיים > שיאנית עולם

בתחרות שנערכה במינסק ב-8 ביוני 1957 קבעה איטקינה בריצת 400 מטר שיא עולם חדש של 54.0 שניות. חודש לאחר מכן, בתחרות שנערכה במוסקבה, לשעבר ברית המועצות ב-6 ביולי היא שיפרה את שיאה העולמי והעמידה אותו על 53.6 שניות ובכך הייתה לאתלטית הראשונה בהיסטוריה שרצה מתחת מ-54 שניות.
באליפות אירופה שנערכה בסטוקהולם, שוודיה בשנת 1958 זכתה איטקינה בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 53.7 שניות ומדליית ארד בריצת 200 מטר בתוצאה של 24.3 שניות ולא הצליחה לגן על תוארה.
בתחרות שנערכה בקרסנודאר, ברית המועצות ב-12 בספטמבר 1959 קבעה איטקינה בריצת 400 מטר (ריצת 440 יארד – 402.34 מטר) שיא עולם חדש של 53.4 שניות, לאחר שניצחה את בטי קאת'ברט מאוסטרליה (54.3 שניות).
קורות חיים > רביעית נצחית

באולימפיאדת רומא (1960) סיימה איטקינה 3 פעמים במקום רביעי. המקצוע שבו החזיקה בשיא העולם (ריצת 400 מטר) לא נערך במשחקים אלו ולכן היא השתתפה במקצועות בה הייתה פחות טובה. בריצת 100 מטר בשיא אישי חדש של 11.4 שניות (11.54 שניות – מדידה אלקטרונית), 6 מאיות השנייה איטי מג'וזפינה לאונה מאיטליה (11.3 שניות, 11.48 שניות – מדידה אלקטרונית) שזכתה במדליית ארד, בריצת 200 מטר בתוצאה של 24.7 שניות (24.85 שניות – מדידה אלקטרונית), 3 מאיות השנייה איטי מדורותי היימן מבריטניה שזכתה במדליית ארד (24.7 שניות, 24.82 שניות – מדידה אלקטרונית) ובריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 45.2 שניות ולא הצליחה לממש את יכולותיה ולזכות במדליה אולימפית.
בשנת 1961 קבעה איטקינה בריצת 60 מטר באולם שיא עולם חדש של 7.3 שניות.
באליפות אירופה שנערכה בבלגרד, לשעבר יוגוסלביה בשנת 1962 זכתה איטקינה במדליית זהב בריצת 400 מטר לאחר שהשוותה את שיאה העולמי 53.4 שניות והגנה על תוארה.
בתחרות שנערכה ב-17 באוגוסט 1963 קבעה איטקינה ביחד עם חברותיה בריצת 4x200 מטר שיא עולם חדש של 1.34.7 דקות.
ב-29 באוגוסט 1964 שברה איטקינה בריצת 400 מטר את שיאה האישי והעמידה אותו על 53.0 שניות והגיעה מוכנה לאולימפיאדת טוקיו (1964). במשחקים עצמם, היא סיימה רק במקום חמישי בריצת 400 מטר בתוצאה של 54.6 שניות ושוב לא הצליחה לזכות במדליית אולימפית.
בשנת 1965 קבעה איטקינה בריצת 400 מטר שיא אישי חדש של 52.9 שניות.
ב-1966 פרשה מספורט תחרותי לאחר הכנסת בדיקות לקביעת מגדר הספורטאיות. יחד אתה פרשו באותה עת מספר אתלטיות סובייטיות.
תארים והישגים

בסך הכול קבעה איטקינה 6 שיאי עולם חדשים, 4 מהם בריצת 400 מטר, אחד בריצת 60 מטר באולם ואחד בריצת שליחות 4x200 מטר.
בסל הכל זכתה איטקינה ב-17 תוארי אליפות של ברית המועצות.
בשנת 1991 זכתה איטקינה להיכלל ביד לאיש הספורט היהודי שבמכון וינגייט, מוזיאון המנציח יהודים שהגיעו להישגים ספורטיביים יוצאי דופן.
שיאים אישיים > אצטדיון

ריצת 100 מטר: 11.4 שניות (1960), 11.54 שניות במדידה אלקטרונית
ריצת 200 מטר: 23.4 שניות (1956)
ריצת 400 מטר: 52.9 שניות (1965)
שיאים אישיים > אולם

ריצת 60 מטר: 7.3 שניות (1961) שיא עולם בעבר
הערות שוליים

↑  "Miss Cuthbert Loses Record" ‏The Age‏, 14 בספטמבר 1959
↑  "Soviet Sprinters Claim World Mark"  ‏St. Joseph News-Press‏, 18 באוגוסט 1963
מקסוס G10

| --- | --- |

Maxus G10
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  Maxus G10 MPV
 יצרן:  Maxus (אנ') (שם מלא: SAIC Maxus Automotive Co., Ltd)
 שנות ייצור:  2014 עד היום
 הרכבה:  הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין
 מודל אחריו:  מקסוס G20
 חברת אם:  סאיק מוטור
 אורך:  5,168 מ"מ
 רוחב:  1,980 מ"מ
 גובה:  1,928 מ"מ
 בסיס גלגלים:  3,198 מ"מ (אוסטרליה)  3,210 מ"מ (סין)
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, 2,000 סמ"ק, המפיק 162 כ"ס ב-5,750 סל"ד  (מנוע מיצובישי "Mitsubishi Sirius engine" (אנ') מסוג "4G69") מגדש טורבו  4 צילינדרים, 2,400 סמ"ק  4 צילינדרים, 1,900 סמ"ק (טורבו דיזל)  מנוע חשמלי המפיק 240 כ"ס (טווח טעינה 150 ק"מ (מיוצר משנת 2016)
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 5 מהירויות  תמסורת ידנית - 6 מהירויות  תמסורת אוטומטית - 6 מהירויות מסוג "ZF"
מקסוס G10 הוא מיניוואן  מתוצרת חטיבת כלי הרכב המסחריים הקלים Maxus (אנ'),(שם מלא: SAIC Maxus Automotive Co., Ltd) חברת בת של יצרנית הרכב הסינית סאיק מוטור אשר מיוצר מ-2014.
גרסאות "מקסוס G10"

מנוע בנזין
מנוע דיזל
מנוע חשמלי (מיוצר משנת 2016)
תצורות "מקסוס G10"

מיניוואן
מסחרית (ראו תמונה)
"מקסוס G10"

5 דלתות
דלתות צד אחוריות - דלתות הזזה
מספר מושבים: 7, 9, 10 (מושבים ב-3 טורים)
הנעה קדמית
7 צבעים לבחירה: כחול, לבן, זהב אמבר, כסף, אפר לבה (Lava Ash), זהב שמפניה, שחור
מחיר היחידה: 21,076 - 42,498 דולר (133,800-269,800 יואן)
תמונות

דגם "מקסוס G10"
דגם "מקסוס G10", שנת 2015
דגם "מקסוס G10", שנת 2015  - מסחרית
דגם "מקסוס G10"
דגם "מקסוס G10"
דגם "מקסוס G10", שנת 2015
ראו גם

מקסוס G20
מקסוס G50
מקסוס D60
מקסוס D90
מקסוס V90
הערות שוליים

↑  דגם  "מקסוס G10" chinaautoweb.com/car-models/saic-maxus-g10
↑  דגם "מקסוס G10" dsf.my/2016/05/weststar-maxus-g10
↑  דגם "מקסוס G10" sgcarmart.com/new_cars/newcars_overview
↑  דגם "מקסוס G10" מסחרית cyclecarriagecv.com.sg/maxus_g10_van
↑  דגם "מקסוס G10" paultan.org/2017/06/20/maxus-g10-se-launched
נהר קרוס

| --- | --- |

 מידע כללי
 אורך:  489 קילומטרים
 ספיקה ממוצעת:  170 מ"ק לשנייה 
 אגן ניקוז:  54,000 קמ"ר 
 מוצא:  קמרון 
 יובלים:  נבר מאניו, נהר קאלאבר 
 שפך:  מפרץ גינאה 
 מדינות באגן הניקוז:  קמרון קמרון ניגריה ניגריה
 
 
נהר קרוס הוא הנהר העיקרי בדרום מזרח ניגריה. על שמו נקראת מדינת נהר קרוס.
גאוגרפיה

אף על פי שאינו ארוך במונחים אפריקניים, הוא מנקז כמות רבה של מי גשמים ובאזורים מסוימים נעשה רחב מאוד. ב-80 הקילומטרים האחרונים שלו הוא זורם דרך ביצות ויערות גשם ויוצר דלתה ברוחב 20 ק"מ ובאורך 50 ק"מ בין הערים אורון בגדה המערבית וקלאבר בגדה המזרחית. שפך נהר קרוס חובר למספר נחלים נוספים ואורכו כ-30 ק"מ. הוא נשפך אל האוקיינוס האטלנטי.
מדינת נהר קרוס מחוברת בכביש מהיר למדינתה השכנה אקווה איבום. המרחק בין אורן וקלאבר הוא 21 ק"מ דרך הים וכ-200 ק"מ דרך היבשה. האוכלוסייה המתגוררת בחלקו התחתון של הנהר משתמשת בנהר כעורק תחבורה מזה דורות רבים, ובעיר קלאבר יש נמל על גדות נהר קלאבר, כעשרה קילומטרים מהחיבור בינו לבין נהר קרוס וכ-55 ק"מ מהים.
נהר קרוס יוצר גבול בין שני אזורי יערות גשם טרופיים – יערות קרוס-ניז'ר, שנמצאים מערבית לנהר בינו לבין נהר ניז'ר ויערות קרוס-סנגה-ביוקו הנמצאים מזרחית לנהר, בינו לבין נהר סנגה בקמרון.
נינה ברוש

| --- | --- |
ברוש-ויק, 1994
ברוש-ויק, 1994
 לידה:  12 בנובמבר 1975 (בת 48) ישראל רמת ישי, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 ידועה בשל:  עמוד שער של מגזינים רבים
 מקצוע:  דוגמנית
 השקפה דתית:  יהדות 
 מספר צאצאים:  2 
 
רותי-נינה ברוש-ויק (נולדה ב-12 בנובמבר 1975) היא דוגמנית ושחקנית ישראלית.
ביוגרפיה

ברוש נולדה וגדלה ברמת ישי. אמה יהודייה שנולדה בסין ואביה, אלכסנדר פישמן ממוצא רוסי. מצד אביה, היא נצר לשושלת הרב יהודה לייב פישמן מימון. נקראת נינה על שם סבתה.
ברוש התפרסמה כדוגמנית בקמפיין גדול שעשתה לדיור. מאז עשתה קמפיינים בחו"ל לאיב סאן לורן, למיו מיו ולאן טיילור. בישראל היא הספיקה לדגמן בשביל מוסדות נחשבים כמו כיתן וראש אינדיאני.
בשנת 1995 דורגה ברוש במקום ה־79 ברשימת "האנשים החזקים ביותר בעולם האופנה" של המגזין "The Face". ב־1998 היא הופיעה בסרט העצמאי "Hollywood Salome" וב־2000 בסרט "The Ice People".
חיים אישיים

בשנות ה־90 הייתה ברוש נשואה לזמר דורון אייל המוכר בשם הבמה "שולץ האיום". לה בת מאיש העסקים אסי שלו, ובן מאיש העסקים אבי ויגדור. כיום מתגוררת בניו יורק.
הערות שוליים

↑  ynet, ברוש לבדו, איתן, באתר ynet, 30 באפריל 2007
↑  אורית מרלין-רוזנצוויג, ויק אוהבת להיות אנונימית, באתר Xnet‏, 21 במאי 2012
↑  https://www.imdb.com/name/nm0112462/bio
↑  אורית מרלין-רוזנצוויג, ויק אוהבת להיות אנונימית, באתר Xnet‏, 21 במאי 2012
סבטלנה זאחרובה

סבטלנה זאחרובה ואנדרי מקוריאב ב-2006
סבטלנה זאחרובה (ברוסית: Светлана Захарова; נולדה ב-10 ביוני 1979) היא פרימה בלרינה בבלט של  תיאטרון הבולשוי ברוסיה, ובבלט של תיאטרון לה סקאלה באיטליה.
ביוגרפיה

זאחרובה נולדה בעיר לוצק, אוקראינה, ברית המועצות, ב-10 ביוני 1979. בגיל שש, סבטלנה נלקחה על ידי אימה ללמוד ריקודי עם בסטודיו מקומי. בגיל עשר, סבטלנה נבחנה והתקבלה לבית הספר לכוראוגרפיה של קייב, אוקראינה. ארבעה חודשים בלבד לאחר מכן, אביה הוצב מטעם הצבא במזרח גרמניה, דבר שאילץ את סבטלנה להפסיק את לימודיה. חצי שנה לאחר מכן, המשפחה חזרה לאוקראינה, וסבטלנה נבחנה שנית והתקבלה לבית הספר. היא צורפה מיד לשנה השנייה, תחת המורה Valeria Sulegina. לאחר שש שנים בבית הספר סבטלנה התחרתה בתחרות בינלאומית לרקדנים צעירים. בעקבות התחרות התאפשר לה לעבור לבית הספר היוקרתי לבלט - אקדמית ואגאנובה לבלט רוסי.
בשנת 1996, כשהייתה בת 17, השלימה סבטלנה את לימודיה בואגאנובה והצטרפה ישירות כרקדנית בבלט של תיאטרון המארינסקי. שנה לאחר מכן ב-1997 כשהייתה בת 18 בלבד, היא ביצעה את הופעות הבכורה הראשונות שלה כרקדנית ראשית (פרימה בלרינה) בבלט של תיאטרון מריאינסקי.
סבטלנה התברגה במהרה כאחת הבלרינות המוכשרות והמפורסמות ביותר, ובשנת 2003-2004 קיבלה הצעה לעבור להיות רקדנית ראשית של בלט בולשוי. על פי שמועות המעבר נבע גם כתוצאה מחוסר שביעות רצון בבלט של תיאטרון מריאינסקי.
כיום, סבטלנה מבצעת סיבובי הופעות ומתארחת בלהקות הבלט הגדולות בעולם. היא נחשבת כאחת הבלרינות הגדולות של הדור, בעיקר בזכות השליטה המוחלטת והמומחיות שלה בטכניקות הבלט, עבודת הרגליים המדהימה שלה, הגמישות יוצאת הדופן שלה, המוזיקליות והריקוד מהנשמה. יחד עם זאת, לא כל המבקרים מוצאים את היכולות יוצאות הדופן שלה מתאימות לנורמות של הבלט הקלאסי.
באיטליה רקדה סבטלנה בבלט של תיאטרון לה-סקאלה עם הרקדן הראשי רוברטו בולה בבלטים כמו אגם הברבורים, ז'יזל, הביידרה, היפהפייה הנרדמת ועוד.
סבטלנה זכתה בתחרות הריקוד "Prix Benois de la Danse" בשנת 2005 ובפרס הפדרציה הרוסית ב-2006.
סבטלנה נשואה לכנר הרוסי ודים רפין. לזוג בת אחת בשם אנה, שנולדה ב-17 בפברואר 2011. זאחרובה נעדרה בסיבוב ההופעות של הבולשוי בלונדון בקיץ 2010 כתוצאה מפציעה בירך, כך מסרו הגורמים הרשמיים. בפועל היא הייתה בהריון בזמן הזה. זאחרובה חזרה לקריירת הריקוד לאחר הלידה, וכיום מופיעה ברחבי העולם.
הערות שוליים

↑  "Interview with Zakharova". ballet.co.uk. אורכב מ-המקור ב-2008-09-15. נבדק ב-2014-02-13.
↑    Mark Monahan, ‏The jewel in the Bolshoi's crown, The Telegraph, 15 July 2006
↑  "Sleeping Beauty Review". New York Times.
↑  Президент России
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb15526142s (data)  GND: 1053484771  ISNI: 0000 0003 6024 9425  LCCN: nr99040090  MusicBrainz: 31caf516-ffa7-4090-bda6-b96475973573  SUDOC: 149413742  VIAF: 222870492   WorldCat (עם VIAF): 222870492
נווה אור

| --- | --- |
newe urדשא מרכזי
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: הצפון
מועצה אזורית: עמק המעיינות
גובה ממוצע: ‎-223 מטר
תאריך ייסוד: 1949
תנועה מיישבת: התנועה הקיבוצית
סוג יישוב: קיבוץ
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2022
  - אוכלוסייה: 356 תושבים
    - שינוי בגודל האוכלוסייה: ‎1.7% בשנה
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת עמק בית שאן מוגדלת) נווה אוּר(למפת עמק בית שאן רגילה) נווה אוּר(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נווה אוּר(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נווה אוּר32°35′19″N 35°33′12″E﻿ / ﻿32.5886310197752°N 35.5532712320749°E﻿ / 32.5886310197752; 35.5532712320749  heמפת היישובים של מועצה אזורית עמק המעיינות (in English: Emek HaMaayanot Regional Council) באדום - נווה אור בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 7 מתוך 10

נווה אוּר (נְוֵה אוּר)  הוא קיבוץ בצפון עמק בית שאן, בסמוך ממזרח לכביש בית שאן-טבריה.
נווה אור הוקמה ב- 1949 ע”י קבוצת עולים מעיראק, שנתנו לקיבוץ את השם "נווה אור" על שם אור כשדים, מקום הולדתו של אברהם אבינו על פי המקרא, הנמצאת באזור בבל (עיראק של היום). הגרעין הבבלי עזב את המקום וב-1954 נוסד מחדש על ידי גרעין “יפתח” של הנוער העובד. בשנת 2023 חגג הקיבוץ 69 שנים מהקמתו המחודשת מאז הגיעו לקיבוץ גרעינים הן מהנוער העובד והן גרעיני בנים מהתנועה הקיבוצית; נכון לשנת 2023, רוב החברים הוותיקים במקום הם ‘‘בני הגרעינים’’ לדורותיהם.
כ–3 ק"מ מצפון ליישוב שוכן קיבוץ גשר, כקילומטר ממערב לו נמצאים חורבת צבון והגן הלאומי כוכב הירדן, כ–2 ק"מ מדרום לו שוכנים המושבים ירדנה ובית יוסף, וכקילומטר וחצי ממזרח לו נמצא נהר הירדן.
בשנת 2002 עבר הקיבוץ תהליך הפרטה. בשנת 2010 החל הקיבוץ לקבל חברים חדשים בעצמאות כלכלית, בנים חוזרים ומבקשים אחרים בתהליך של קבלה לחברות יחד עם רכישת בית ומגרש.
היסטוריה > ייסוד הקיבוץ

הקיבוץ עלה לקרקע ב-3 מרץ 1949 על ידי גרעין הכשרה של יוצאי "החלוץ" בעיראק שקבלו הכשרה באשדות יעקב ובשדה נחום ונקרא על שם אור כשדים. לאחר שנה וארבעה חודשים עברו לנקודת הקבע שלהם. בתחילת 1951 היו לקיבוץ 4500 דונם, מתוכם 3000 דונם נזרעו פלחה. בקיבוץ הייתה גם רפת של 8 ראשים, דיר של 350 ראש ולול של 600 עופות. בעקבות הפילוג בקיבוץ המאוחד הגיעו לקיבוץ 30 חברים מקיבוץ האון אשר הצטרפי לנווה אור אשר הייתה מורכבת כמעט כולה מחברי מפ"ם. התנאים האובקטיביים של מדינה בדרך, ומוסדות תנועתיים בלתי מוכנים, גרמו בסופו של דבר לנטישת המקום על ידי החלוצים הצעירים.
בשנת 1952 הגיע גרעין מורכב מיוצאי הונגריה שעזבו את קיבוץ האון ופולין. מסיבות שונות התפרקה הנקודה באופן זמני, אך לא ננטשה. באביב 1953 נשרפו אלף דונם של חיטה בשריפה בשדות הקיבוץ. בשנת 1954 הצטרף גרעין "יפתח" לקיבוץ. משנה זו והלאה הוזרמו גרעינים לנוה אור בקצב של גרעין לשנתיים, אך מעטים מחברי הגרעינים נותרו במקום. בשנת 1956 חובר היישוב לרשת החשמל הארצית. עד 1965 סבל הקיבוץ מקשיי קליטה והסתגלות ונעזר במחלקת ההתיישבות של הקיבוץ המאוחד, משפחות מגויסות, ש"ש ועוד.
בשנת 1965 הגיע גרעין בני משקים א' ובמקביל לו גרעין הנוער העובד והלומד "בנתיב". רבים מבני שני הגרעינים הללו הפכו לתושבי קבע וחברים בקיבוץ, והם מהווים את בסיס המשפחות ביישוב. משנה זו ואילך החלה ההתייצבות מלווה בגידול איטי של אוכלוסיית הקיבוץ.
מסוף 1990, במסגרת תוכנית בית ראשון במולדת, נקלטו במשק 9 משפחות עולים מחבר המדינות אשר 5 מתוכן נקלטו כחברים בקיבוץ.