stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דיוויזיית השדה ה-12 של הלופטוואפה
הערות שוליים

↑  Kevin Conley Ruffner: Luftwaffe Field Divisions 1941–1945, Osprey Publ., Oxford 1990. ISBN 1-85532-100-9.
| גרמניה הנאצית דיוויזיות הוורמאכט ורמאכט |
| --- | --- | --- |
| דיוויזיות חי"ר | 1 • 2 • 3 • 4 • 5 • 6 • 7 • 8 • 9 • 10 • 11 • 12 • 13 • 14 • 15 • 16 • 17 • 18 • 19 • 20 • 21 • 22 • 23 • 24 • 25 • 26 • 27 • 28 • 29 • 30 • 31 • 32 • 33 • 34 • 35 • 36 • 38 • 39 • 44 • 45 • 46 • 47 • 48 • 49 • 50 • 52 • 56 • 57 • 58 • 59 • 60 • 61 • 62 • 64 • 65 • 68 • 71 • 72 • 73 • 75 • 76 • 78 • 79 • 81 • 82 • 83 • 84 • 85 • 86 • 87 • 88 • 89 • 90 • 91 • 92 • 93 • 94 • 95 • 96 • 97 • 98 • 99 • 100 • 101 • 102 • 111 • 112 • 113 • 121 • 122 • 123 • 125 • 126 • 129 • 131 • 132 • 134 • 137 • 141 • 148 • מילואים 148 • 151 • 153 • מילואים 153 • 157 • 158 • 161 • 162 • טורקסטנית 162 • 163 • 164 • 167 • 168 • 169 • 170 • 176 • 177 • 179 • 180 • 182 • 183 • 187 • 189 • 193 • 196 • 197 • 198 • 203 • 205 • 206 • 207 • 208 • 209 • 211 • 212 • 213 • 214 • 215 • 216 • 217 • 218 • 221 • 223 • 225 • 227 • 228 • 232 • 239 • 240 • 242 • 243 • 244 • 246 • 250 • 251 • 252 • 253 • 254 • 255 • 256 • 257 • 258 • 260 • 262 • 263 • 267 • 268 • 269 • 272 • 275 • 276 • 277 • 282 • 286 • 290 • 291 • 292 • 293 • 294 • 295 • 296 • 297 • 298 • 299 • 300 • 301 • 302 • 303 • 305 • 306 • 319 • 320 • 326 • 327 • 329 • 332 • 333 • 334 • 335 • 336 • 337 • 339 • 340 • 342 • 344 • 345 • 346 • 347 • 352 • 353 • 355 • 356 • 357 • 359 • 362 • 363 • 370 • 371 • 376 • 383 • 384 • 385 • 387 • 389 • 390 • 404 • 462 • 463 • 490 • 526 • 554 • 604 • 707 • 708 • 709 • 710 • 711 • 712 • 714 • 715 • 716 • 717 • 718 • 719 • 999 |  |
| דיוויזיות חי"ר הרריות | 1 • 2 • 3 • 4 • 5 • 6 • 7 • 8 • 9 • 157 • 188 • סקי 1 |  |
| דיוויזיות חי"ר גרנדיר | 6 • 31 • 36 • 45 • 78 • 153 • 552 • 553 • 560 • 561 |  |
| דיוויזיות חי"ר פולקסגרנדיר | 6 • 9 • 12 • 16 • 18 • 19 • 22 • 26 • 31 • 36 •  46 • 47 • 61 • 62 • 167 • 183 • 211 • 212 • 246 • 256 • 257 • 272 • 276 • 277 • 320 • 326 • 337 • 340 • 347 • 352 • 363 • 462 • 553 • 560 • 561 • 564 • 565 • 566 • 568 • 570 • 571 • 572 • 573 • 574 • 575 • 577 • 578 • 579 • 580 • 581 • 582 • 583 • 586 • 587 • 588 • 708 |  |
| דיוויזיות חי"ר פאנצרגרנדיר | 3 • 10 • 15 • 16 • 18 • 20 • 25 • 29 • 60 • 90 • 233 • גרוסדויטשלנד |  |
| דיוויזיות שריון | 1 • 2 • 3 • 4 • 5 • 6 • 7 • 8 • 9 • 10 • 11 • 12 • 13 • 14 • 15 • 16 • 17 • 18 • 19 • 20 • 21 • 22 • 23 • 24 • 25 • 26 • 27 • 116 • 178 • 232 • 233 • הולשטיין • טטרה • להר • פלדהרנהאלה • פלדהרנהאלה 2 • קורמארק • קלאוזביץ |  |
| דיוויזיות שריון מילואים | 155 • 179 • 233 |  |
| דיוויזיות שריון מוצנחות | 1 • 2 |  |
| דיוויזיות צנחנים | 1 • 2 • 3 • 4 • 5 • 6 • 7 • 8 • 9 • 10 |  |
| דיוויזיות יגר | 5 • 8 • 28 • 42 • 97 • 100 • 101 • 114 • 117 • 118 |  |
| דיוויזיות אבטחה | 52 • 203 • 207 • 213 • 221 • 286 • 390 |  |
| דיוויזיות השדה של הלופטוואפה | 3 • 4 • 6 • 7 • 9 • 10 • 12 • 13 • 16 • 20 • 21 |  |
| דיוויזיות פרשים | 1 |  |
| דיוויזיות נ"מ | 9 • 19 |  |
| דיוויזיות ארטילריה | 18 |  |
| דיוויזיות אימונים | 286 • 404 |  |
דוד שרקוביאק

אין תמונה חופשית
דוד שרקוביאק (בפולנית: Dawid Sierakowiak; נולד ב-25 ביולי 1924 בלודז', נפטר ב-8 באוגוסט 1943 בלודז') היה יהודי פולני, אסיר בגטו לודז', מחבר יומן שכתב בגטו, ואשר התגלה ופורסם לאחר המלחמה.
ביוגרפיה

נולד למיכאל שרקוביאק (נולד ב-14 בספטמבר 1892, מת מרעב בגטו ב-6 במרץ 1943) ולשרה (סורי) איידלי (נולדה ב-13 באוקטובר 1884, נרצחה במחנה ההשמדה חלמנו באחת מהאקציות של הגטו). הייתה לו אחות בשם נטליה (נדיה) שנולדה ב-12 ביולי 1927 ונרצחה בתאי הגזים באושוויץ-בירקנאו במסגרת חיסול הגטו ושליחת הנותרים שם להשמדה.
לפני המלחמה, הוא חי עם הוריו ברחוב סנוצקה 22 (פולנית: Ulica Sanocka 22), במה שנקרא "שיכון הביטוח הלאומי" (Osiedle ZUS) בדרום העיר לודז'. לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר היסודי קיבל מלגה כדי להמשיך את לימודיו בתיכון השני עבור התאחדות בנים של הגימנסיה היהודית בלודז' ברחוב Magistracka (כיום רחוב קמינסקייגו 21). היה תלמידו של המורה וההיסטוריון הידוע של המלחמה פיליפ פרידמן. הוא לא סיים את לימודיו בשל פרוץ מלחמת העולם השנייה. שרקוביאק השתייך לארגון היהודי "השומר הצעיר".
לאחר הקמת הגטו היהודי בלודז' (8 בפברואר 1940) גורש לשם שרקוביאק, יחד עם הוריו ואחותו. הם גרו ברחוב Spacerowa 5/7. לאחר גירוש אמו להשמדה במחנה חלמנו ומות אביו ב-6 במרץ, עברו הוא ואחותו ב-16 ביולי לרחוב וולסקה (Wawelska) 20, שם התגוררו עם דודתם אסתר ובנותיה נחא וחנה. דוד נפטר פחות מחודש לאחר המעבר, ב־8 באוגוסט, ואילו אסתר נפטרה ב־16 בדצמבר 1943.
בגטו למד בתחילה בבית ספר תיכון מאורגן במרישין, אזור כפרי בתוך הגטו. במקביל לעבודתו כמורה, הוא השתייך לארגון סודי של הקומוניזם של הנוער והמשיך בפעילותו בשומר הצעיר. שרקוביאק נאלץ להפסיק את לימודיו בשל השעיית ההשכלה היהודית בגטו כתוצאה מגירושם של למעלה מ-20,000 יהודים ממערב אירופה וצ'כיה אל הגטו במחצית השנייה של אוקטובר 1941. ב-24 באוקטובר, עם כמה מחברי הכיתה, הוא החל לעבוד ברחוב Szopena 4, בקומה השלישית של הבניין. זה היה כנראה גם כאן - באמצע יוני 1942 - התמונה היחידה שלו ידועה בקרב קבוצת הנערים המועסקים במחלקה זו.
ב-29 ביוני 1942 הועבר לעבודה עם סניף מחלקת האוכפים ברחוב Łagiewnicka 42 (סניף "Leder ו Sattler", בקומה הראשונה של הבניין). בחודש אוגוסט של אותה השנה הוא נשלח כעובד המשרד (Brüoangesteller) במחלקה "Arbeitseinsatz" סגל (אישי-ה"אבטיילונג") ברחוב לוטמיירסקה (Lutmierska) 11, שם עבד עד מותו.
בזמן מאסרו בגטו המשיך בכתיבת יומנו, שהחל לכתב לפני המלחמה, ובו כתב עד 15 באפריל 1943. הוא מת מרעב ב-8 באוגוסט 1943 ונקבר בבית הקברות היהודי החדש בלודז'. (שורה 'L, קבר מס' 25).
היומן שכתב

שתי המחברות הראשונות של היומן שכתב שרקוביאק נמצאו ב-1948. חלק א' של הגיליון הראשון, המכסה את התקופה מ-6 אפריל עד 29 ביוני 1941 יצא לאור בחודש דצמבר 1958. ב"עלון של המכון ההיסטורי היהודי". הכין אותו להדפסה לוציאן דוברושיצקי (אנ'), אז עובד המכון. כפי שכתב בהקדמה: "היומן מפרסם את עצמו מבלי להציג קיצורי דרך או שינויים בטקסט. רק איחוד של איות ופיסוק היה מוגבל, במיוחד עבור הפרדות פסקאות מושמט על ידי המחבר בשל - כפי שהוא אמור להיות משוער - לחיסכון בנייר". בשנה שלאחר מכן, פורסמו ב"עלון של המכון ההיסטורי היהודי" המשכים של היומן: ג' ד' הגיליון הראשון (1 ביולי - 23 באוקטובר 1941) והשני (יוני 4 - 6 בספטמבר 1942). דוברושיצקי דיווח גם בהקדמה על הנסיבות שבהן הגיע היומן לידי המכון ההיסטורי היהודי: "הוא הגיע אלינו בצורה של שתי מחברות בכתב צפוף שנמצאו בטעות בלודז', מיד לאחר המלחמה (במקום המגורים האחרון ברחוב Wawelska 20). ב-1948 נרכשו המחברות הללו על ידי איגוד הסופרים והעיתונאים היהודים, אשר העבירו אותם לארכיון המכון ההיסטורי היהודי, שם הם נמצאים עד היום". ההקדמה הסתיימה עם ההצהרה כי "קרוב לוודאי שיש עדיין מחברות נוספות".
בשנת 1960, שתי המחברות הופיעו בצורת הספר "Dziennik Dawida Sierakowiak", שפורסם על ידי הוצאת Iskry. אדולף רודניצקי סיפק להם את דברי המבוא ולוציאן דוברושיצקי הוסיף שוב את ההערות.
ב-1966 נמצאו שלוש מחברות אחרות. במרץ 2015 הוצאה לאור המהדורה הפולנית הראשונה של יומן "דוד שרקוביאק" על ידי הוצאת "מרגינסי" בוורשה.
מלבד מהדורות אמריקאיות, בריטיות ופולניות, היומן פורסם בתרגום לצרפתית, פורטוגזית, שוודית ואיטלקית.
המצבה על קברו של שרקוביאק בבית הקברות היהודי החדש בלודז'
גורפריט סינג סנדהו

גורפריט סינג סנדהו (בפנג'אבי: ਗੁਰਪ੍ਰੀਤ ਸਿੰਘ ਸੰਧੂ; נולד ב-3 בפברואר 1992) הוא כדורגלן הודי המשחק בעמדת השוער בבנגלור.
קריירת מועדונים

סנדהו נולד במוהאלי שבפנג'אב, הודו למשפחה ממוצא סיקי-ג'אטי. גורפריט החל את משחק הכדורגל בגיל שמונה והצטרף לאקדמיית הכדורגל סנט סטפן. בשנת 2009 הצטרף לקבוצת הנוער של מזרח בנגל מה-I-League.
בשנת 2010, גורפריט חתם על חוזה בקבוצה הבוגרת ושיחק 5 משחקים בעונה הראשונה שלו. בעונת 2010/2011 הושאל לפליאן ארווס, אך לא רשם הופעות בקבוצה. עונה לאחר מכן הפך לשוער הראשון של הקבוצה. ב-6 במרץ 2012 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בזירה היבשתית בהפסד 1-0 לאל-אורובה במסגרת גביע ה-AFC.
ב-15 באוגוסט 2014 סנדהו חתם בסטאבק מליגת העל הנורווגית. ב-18 בינואר 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון במשחק ידידות בו ניצחה סטאבק 1-4 את פולו מהליגה השנייה. במאי 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה בניצחון 0-5 נגד סטארט ובכך הפך לכדורגלן ההודי הראשון שמשחק בליגה אירופית בכירה. ב-30 ביוני 2016 סנדהו לקח חלק במשחק נגד קונה'ס קוואי נומאדס הוולשית במסגרת מוקדמות הליגה האירופית ובכך רשם ציון דרך נוסף כאשר הפך להודי הראשון שהשתתף במשחק במפעל אירופי.
באוגוסט 2017 חתם בבנגלור. ב-23 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-2 נגד 25 באפריל במסגרת גביע ה-AFC. את הופעת הבכורה שלו בליגה ערך נגד מומבאי סיטי. ב-13 במרץ 2018 האריך את חוזהו בקבוצה עד לשנת 2023. בעונת 2018/2019 זכה באליפות הראשונה בקריירה שלו אחרי ניצחון במשחק הגמר 0-1 נגד גואה.
קריירה בין-לאומית

סנדהו שיחק בצעירותו בנבחרות הצעירות של הודו. ב-25 במרץ 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בתיקו 1-1 נגד טורקמניסטן. בקמפיין מוקדמות מונדיאל 2018 סנדהו הפך לשוער הראשון של הנבחרת.
ב-10 בספטמבר 2019 היה איש המשחק בתיקו 0-0 נגד קטר כאשר רשם 11 הצלות, כאשר סרט הקפטן על זרועו.
נכלל בסגל נבחרת הודו לטורניר גביע אסיה 2023.
תארים

גביע הפדרציה: 2012
הסופר קאפ ההודי: 2011
ליגת הכדורגל של קולקטה: 2011, 2012/2013, 2013/2014
מגן ההתאחדות ההודית: 2012
ליגת העל ההודית: 2018/2019
גביע הסופר הירו: 2018
גביע דוראנד: 2022
גביע דרום אסיה: 2011, 2015, 2021, 2023
הגביע הבין-יבשתי: 2018, 2023
הגביע התלת-לאומי: 2023
תואר ארג'ונה: 2019
כפפת הזהב בליגת העל ההודית: 2018/2019, 2019/2020
כפפת הזהב בגביע התלת-לאומי: 2023
הערות שוליים

↑  India's 26-member squad for AFC Asian Cup Qatar 2023 announced באתר פדרציית הכדורגל ההודית, 30 בדצמבר 2023 (באנגלית)
| נבחרת הודו – גביע אסיה בכדורגל 2023 |
| --- | --- | --- |
|  1 גורפריט •  2 בקה •  3 בוסה •  4 לאלצ'ונגנונגה •  5 ג'הינגאן •  6 מישרה •  7 טאפה •  8 סורש •  9 מנביר •  10 פרננדס •   11 צ'הטרי •  12 קולאקו • 13 קיית •  14 נאורם • 15 אודנטה • 16 רהול • 17 צ'האנגטה • 18 סמד • 19 ראלטה • 20 קוטאל • 21 פוג'ארי • 22 מהטאב • 23 אמרינדר • 24 ויקראם • 25 טאנגרי • 26 פנדיטה • מאמן: שטימץ |  1 גורפריט •  2 בקה •  3 בוסה •  4 לאלצ'ונגנונגה •  5 ג'הינגאן •  6 מישרה •  7 טאפה •  8 סורש •  9 מנביר •  10 פרננדס •   11 צ'הטרי •  12 קולאקו • 13 קיית •  14 נאורם • 15 אודנטה • 16 רהול • 17 צ'האנגטה • 18 סמד • 19 ראלטה • 20 קוטאל • 21 פוג'ארי • 22 מהטאב • 23 אמרינדר • 24 ויקראם • 25 טאנגרי • 26 פנדיטה • מאמן: שטימץ | הודו |
דייוויד פרייס (כדורגלן)

דייוויד ג'יימס פרייס (אנגלית: David James Price; נולד ב-23 ביוני 1955 בקטרהאם שבסארי) הוא כדורגלן עבר אנגלי.
פרייס החל את הקריירה שלו בארסנל, לאחר שהתבלט בתפקיד הקשר כששיחק בבית הספר (הוא היה קפטן נבחרת בתי הספר של אנגליה). בתחילת דרכו בארסנל הוא שיחק בקבוצת הנוער ובקבוצת המילואים, וזכה בגביע ה-FA לנוער ב-1971. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הראשונה במשחק מול לידס יונייטד ב-9 במאי 1973, אך גם לאחר מכן המשיך לשחק בקבוצות הנוער והמילואים.
בעונת 1977/1978, לאחר ששיחק בפיטרבורו יונייטד בין ינואר למרץ 1975 כשחקן מושאל, הוא זכה למקום קבוע בהרכב של ארסנל עם 51 משחקים (בארבע השנים שלפני כן הוא השתתף ב-13 משחקים בסך הכל). בתקופה זו זכה המועדון להצלחה בגביע ה-FA, והעפיל לשלושה משחקי גמר ברציפות בין 1978 ל-1980. פרייס היה זה שמסר את הכדור לבריאן טלבוט שהבקיע את השער הראשון בגמר של 1979, שהיה היחיד מבין השלושה שהסתיים בניצחון ארסנל. פרייס השתתף גם בהפסד של ארסנל לוולנסיה בגמר גביע המחזיקות ב-1980.
בתחילת עונת 1980/1981 הוא איבד את מקומו בהרכב לג'ון הולינס הוותיק, ובמרץ 1981 הועבר לקריסטל פאלאס תמורת פיטר ניקולאס. בסך הכל הוא השתתף ב-176 משחקים במדי ארסנל, והבקיע בהם 19 שערים.
בזמן ששיחק בפאלאס הוא סבל מפציעה שהגבילה במידה רבה את יכולת המשחק שלו, והשתתף ב-27 משחקים בשתי עונות. לאחר שעזב את פאלאס הוא שיחק בלייטון אוריינט במשך כחצי שנה (פברואר עד אוגוסט 1983), ולאחר מכן בווילדסטון ווסט ויקהאם.
לאחר פרישתו עבד כנהג מונית באזור רובע קרוידון שבלונדון.
לקריאה נוספת

טוני מתיוס, WHO'S WHO OF ARSENAL (עמוד 234), מיינסטרים,‏ 2007 (ISBN 1-84596-232-X)
דוכסות פרוסיה

דוכסות פרוסיה הוקמה בשנת 1525 בעקבות המהפכה הפרוטסטנטית, על בסיס מדינת המסדר הטווטוני, ובראשה עמד אלברכט, דוכס פרוסיה מבית הוהנצולרן. לאחר שהפלג הפרוסי בבית הוהנצולרן נכחד, נפלה הדוכסות לידי קרוביהם, הנסיכים הבוחרים מברנדנבורג. בשנת 1701 הוקמה על בסיס הדוכסות ממלכת פרוסיה, שלימים היוותה את הבסיס לקיסרות הגרמנית .
היסטוריה > פרוסיה הטווטונית

בשנת 1198 נוסד המסדר הטווטוני בחסותו של מלך פולין. אבירי המסדר הטווטוני ייסדו מדינה זאת כחלק מהתהליך של התנצרות התושבים הבלטיים על ידי המסדר. הם פיתחו את החקלאות, הדת והתעשייה במדינה. תחת המסדר תושבי ארץ פרוסיה לא היו בעלי זכויות מרובות, והם סבלו ממשטר כוחני ויציב שלא התאים לרצונותיהם. עקב התבוסה של המסדר הטווטוני כנגד פולין בקרב טננברג (Tannenberg) בשנת 1410, התבצעה חלוקה חשובה בתולדות פרוסיה, כאשר החלק המערבי ביותר שלה היה נתון תחת שלטון פולני. המסדר הטווטוני לא הפסיד את פרוסיה כולה והוא המשיך לשלוט במקביל בפרוסיה המזרחית בלבד בשטח כולל של 36,960 קמ"ר ובתוכו העיר קניגסברג.
בדצמבר 1510 מת פרידריך, דוכס סקסוניה שהיה ראש המסדר הטווטוני, ואלברכט פון ברנדנבורג-אנסבך מונה ליורשו, בתקווה שיחסיו עם דודו זיגמונט הראשון, מלך פולין יועילו לפתרון הסכסוך בפרוסיה המזרחית, שהוחזקה על ידי הפולנים מחתימת האמנה השנייה של תורן בשנת 1466. אלברכט ניסה ליצור ברית עם מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, וסירב להישבע אמונים לזיגמונט הראשון, מלך פולין. בעקבות כך פרצה בשנת 1519 שוב מלחמה בין פולין למסדר הטווטוני, שגרמה להרס רב בפרוסיה. בשנת 1521 הביא אלברכט להסכם הפסקת אש לארבע שנים, ובמהלכה ניסה לקבל סיוע מקרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ונסיכים אחרים, ואף ביקר לשם כך בדיאט של נירנברג בשנת 1522, אך לא הצליח לקבל סיוע.
בשנת 1522 נפגש אלברכט עם מרטין לותר, ששכנע אותו להמיר את דתו ללותרניזם, להתחתן ולהפוך את נחלותיו לדוכסות שתישמר בידי יורשיו. אולם אלברכט התקדם בזהירות, ואף הבטיח לאפיפיור אדריאנוס השישי שהוא יעניש את האצילים שעברו לדת הלותרנית.
היסטוריה > הקמת דוכסות פרוסיה

בשנת 1525 חתם אלברכט יחד עם זיגמונט הראשון, מלך פולין על אמנת קרקוב, שלפיה נקבע שהנחלות שבחזקת אלברכט ייהפכו לדוכסות פרוסיה, שתהיה פייף פולני, ותעבור ליורשיו אחריו. לאחר מכן המיר אלברכט את דתו ללותרנית, וכשהוזמן לבית המשפט הקיסרי סירב להופיע. בעקבות סירובו להופיע הוחרם אלברכט ואף מונה ראש חדש למסדר הטווטוני, אולם בעקבות מרד האיכרים של אלזס והמלחמות עם הטורקים לא נאכף החרם, והדוכסות נשארה בידי אלברכט. בשנת 1526 הצטרף אלברכט לברית טורגאו, אולם לא נטל חלק במלחמות השונות נגד קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
בשנת 1568 מת אלברכט בטפיאוב כתוצאה ממגפה, ובמקומו עלה לשלטון בנו אלברכט פרידריך, דוכס פרוסיה, שבשנת 1569 נשבע שבועת אמונים פיאודלית לזיגמונט השני, מלך פולין. בשנת 1573 במהלך הבחירות למלכות פולין, ניסה אלברכט פרידריך להתקבל לסנאט הפולני, אולם בקשתו נדחתה עקב התנגדותו של יאן קוכנובסקי. אלברכט פרידריך התנגד בתחילה לבחירתו של סטפאן באטורי כמלך פולין, בעקבות תמיכתו במקסימיליאן השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, אולם באוקטובר 1576 נתן את תמיכתו לבאטורי. עקב היותו דובר פולנית שוטפת והיותו נינו של קז'ימייז' הרביעי, מלך פולין, היה אלברכט פרידריך לפרק זמן מסוים מועמד רציני לכס המלוכה הפולני.
בשנת 1572 החל אלברכט פרידריך להראות סימנים של הפרעה נפשית, ובשנת 1578 מונה בן דודו גאורג פרידריך, מרקיז ברנדנבורג-אנסבך לעוצר הדוכסות. לאחר מותו של גאורג פרידריך בשנת 1603, מינה זיגמונט השלישי ואזה את יואכים השלישי פרידריך, הנסיך הבוחר מברנדנבורג, ולאחר מותו בשנת 1605 החליפו בנו יוהאן זיגיסמונד, הנסיך הבוחר מברנדנבורג לעוצר הדוכסות.
היסטוריה > ברנדנבורג-פרוסיה

בשנת 1618 מת אלברכט פרידריך ללא בנים, ומשום כך ירש אותו חתנו יוהאן זיגיסמונד, הנסיך הבוחר מברנדנבורג שהקים את ברנדנבורג-פרוסיה. ברנדנבורג-פרוסיה נותרה עד להסכם והלאו (1657) ישות פוליטית מחולקת: ברנדנבורג הייתה חלק מהקיסרות הרומית הקדושה, בעוד שפרוסיה הייתה שטח חסות פולני.
בשנת 1619 מת יוהאן זיגיסמונד, ובנו גאורג וילהלם, הנסיך הבוחר מברנדנבורג עלה במקומו לשלטון. מכיוון שהיה וסאל של מלך פולין, נשבע גאורג וילהלם בשנת 1621 אמונים לזיגמונט השלישי, מלך פולין, ובשנת 1633 נשבע שוב אמונים לולדיסלב הרביעי, מלך פולין.
במהלך מלחמת שלושים השנים, ניסה גאורג וילהלם לשמור על נייטרליות, אך לבסוף נאלץ על ידי גיסו גוסטב השני אדולף, מלך שוודיה בשנת 1626 להצטרף לפרוטסטנטים. אזור ברנדנבורג סבל מאוד בעקבות המלחמה, ושני הצדדים בזזו ושדדו את האזרחים. לעומת זאת, פרוסיה נשארה שקטה, עקב היותה הרחק מאזורי הקרבות.
גאורג וילהלם שמר על בריתו עם השוודים, עד שהובסו בקרב נורדלינגן בשנת 1634. בשנת 1635 חתם גאורג וילהלם על שלום פראג עם פרדיננד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ובשנת 1637 עבר לגור באחוזותיו בפרוסיה.
ב-1 בדצמבר 1640 מת גאורג וילהלם בקניגסברג, ובמקומו עלה לשלטון בנו פרידריך וילהלם, הנסיך הבוחר מברנדנבורג.
היסטוריה > הנסיך הבוחר הגדול

לאחר המלחמה אימץ פרידריך וילהלם מדיניות זהירה של גישושים בין המעצמות הגדולות, על מנת לפתח את ארצו הפגועה. הוא הנהיג רפורמות כלכליות, פיתח את צבאו, החליש את המעמדות לטובת שלטון אבסולוטי ריכוזי והזמין לארצו אלפי הוגנוטים, שנמלטו מצרפת לאחר ביטול האדיקט של נאנט על ידי לואי הארבעה עשר, מלך צרפת וכן עשרות משפחות של יהודים עשירים שגורשו מווינה בשנת 1670 על ידי לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. בשנת 1648 רכש את הינטרפומרן וכן שטחים נוספים. הוא נחשב לנסיך הבוחר החשוב בתולדות פרוסיה, והקים צבא חזק ואימתני בפעם הראשונה לברדנבורג ולפרוסיה כאחד. הוא גרם לכל הגורמים החשובים להקמתה המאוחרת יותר של הממלכה הפרוסית, שבעתיד, תהפוך לממלכה ולאימפריה גדולה.
בנוסף לצבא היבשה, חיזק פרידריך וילהלם גם את הצי הברנדנבורגי. הוא התאמץ להשתלט על מושבות במערב אפריקה ובאיי הודו המערבית, אבל רק לקראת סוף שלטונו בשנת 1680 זכה להצלחה בתחום. כך למשל הוקמה בשנת 1683 מצודת גרוס פרידריכסבורג בגינאה בת-ימינו, אשר עמדה על תלה עד 1727.
תחת שלטונו של הנסיך פרידריך וילהלם הייתה ברנדנבורג-פרוסיה למדינה החזקה ביותר אחרי אוסטריה בקיסרות הרומית הקדושה. לאחר שנחלשה פולין בעקבות סכסוכים שוודים-פולנים, הצליח פרידריך וילהלם בהסכם והלאו בשנת 1657 לשחרר את דוכסות פרוסיה מהצמיתות לכתר הפולני. בשלום אוליבה בשנת 1660 זכתה ריבונות הדוכסות לאישור סופי. היה זה צעד מכריע בדרך להפיכת פרוסיה לממלכה תחת בנו - פרידריך השלישי, הנסיך הבוחר מברנדנבורג.
היסטוריה > ממלכת פרוסיה

לדרגתו, שמו ויוקרתו של נסיך נודעה בזמן האבסולוטיזם חשיבות פוליטית מכרעת. בנו של הנסיך הגדול, פרידריך השלישי מברנדנבורג, שהיה רודף כבוד, ייחס חשיבות גדולה לכך שדוכסות פרוסיה נמצאת מאז 1660 בריבונות מלאה. לפיכך פעל להפיכתה לממלכה ולהפיכתו-הוא למלך. בהסכמתו של קיסר הקיסרות הרומית-גרמנית הכתיר את עצמו ב-18 בינואר 1701 בקניגסברג, כפרידריך הראשון "מלך בפרוסיה". השימוש בתואר המצמצם (מלך בפרוסיה ולא מלך פרוסיה) היה חיוני, שכן "מלך פרוסיה" הובן כמי שרואה עצמו שליט על כל השטחים הפרוסיים. מכיוון שחלקים מפרוסיה המערבית היו עוד בשלטון פולני, היה יכול הדבר להביא לקונפליקט עם ממלכה זו.
מאז 1701 התקבל הכינוי ממלכת פרוסיה לכל השטחים שבשלטון בית הוהנצולרן, בתוך ומחוץ לקיסרות הרומית הקדושה.
דוכסי פרוסיה

אלברכט, דוכס פרוסיה (1525–1568)
אלברכט פרידריך, דוכס פרוסיה (1568–1618)
יוהאן זיגיסמונד, הנסיך הבוחר מברנדנבורג (1618–1619)
גאורג וילהלם, הנסיך הבוחר מברנדנבורג (1619–1640)
פרידריך וילהלם, הנסיך הבוחר מברנדנבורג (1640–1688)
פרידריך השלישי, הנסיך הבוחר מברנדנבורג (1688–1701)
ראו גם

מדינת המסדר הטווטוני
פרוסיה
הערות שוליים

↑  Prussia | region, Europe
↑  Prussia Facts, information, pictures | Encyclopedia.com articles about Prussia, www.encyclopedia.com
↑  Frederick William | elector of Brandenburg
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007567034305171  PLWABN: 9810595857805606  GND: 4137053-3  LCCN: n84115196  LNB: 000189064  NKC: ge161506  VIAF: 151320801   WorldCat (עם VIAF): 151320801 
דוכסות פרוסיה במאה ה-16
גישת הכוחות בעבודה סוציאלית

גישת הכוחות בעבודה סוציאלית (the strengths perspective in social work) היא השקפת עולם מתוך תחום העבודה הסוציאלית. הגישה התגבשה בתחילת שנות האלפיים והיא מבוססת על חלק מהעקרונות הקלאסיים של העבודה הסוציאלית, כאשר במרכזה עומדת ההתמקדות בכוחותיו של המטופל ובנקודות החוזק שלו, במקום ההתמקדות בבעיות, חולשות ובפתולוגיות שהייתה חלק מהמאפיינים של תחום העבודה הסוציאלית, ושל תחומים טיפוליים נוספים, בעבר.
היסטוריה

שורשי גישת הכוחות מצויים עמוק בהיסטוריה של העבודה הסוציאלית. בשנת 1922 נאם רוברט קלסו בנאום בפני הוועידה הלאומית לעבודה סוציאלית בארצות הברית והדגיש כי קיימת בפני מקצוע העבודה הסוציאלית מחויבות לקיום העצמאי של בני אדם, ששיתופו של הקליינט חיוני להשגת תוצאות, ושבבסיס המקצוע מונחת פילוסופיה של אחריות אינדיבידואלית וחברתית. בדבריו אלו ניתן להבחין בגרעין הרעיון של גישת הכוחות, ובו יש לעבוד עם הקליינט לקראת מימוש הפוטנציאל שבו. כשמונה שנים מאוחר יותר נאמה מרים ואן ווטרס בפני אותו ארגון, ואמרה כי עובדים סוציאליים מקצועיים אמורים להדגיש בעבודתם את הכישורים ואת היכולות של הקליינטים.
בנוסף, מחקרים רבים מצביעים על ברטה ריינולדס, אחת הדמויות המרכזיות בעיצוב המקצוע במחצית הראשונה של המאה העשרים, כקרובה מאוד לגישת הכוחות בדעותיה ובפועלה. ריינולדס ציינה כאחת המטרות של העבודה הסוציאלית הפרטנית לעזור לאנשים לגייס את המשאבים בתוך תוכם ובסביבתם על מנת להתמודד עם המציאות".
דמות היסטורית נוספת שראתה בעזרה העצמית טכניקה בסיסית של העבודה הסוציאלית והדגישה כי הטיפול הפרטני שואף לשחרר מתוך האדם יכולות להכוונה עצמית ותפקוד חברתי ולגלות משאבים בסביבתו היה גורדון המילטון.
נדבך נוסף בפיתוח המוקדם של ההתייחסות לכוחות היה הדגש, שניתן בראשית שנות השמונים של המאה ה-20, להתמודדות וקומפטנטיות של קליינטים, על ידי מלוצ'יו ומחברים אחרים, שהזדהו עם הגישה האקולוגית.
ניכר עם כן, כי לאורך ההיסטוריה של מקצוע העבודה הסוציאלית, קיימת אמונה ביכולתם של בני אדם להשתנות ולהתפתח, כדי לממש את מלוא הפוטנציאל האנושי שלהם.
הנחות יסוד

הנחות היסוד של גישת הכוחות גורסות שבכל אדם יש כוחות, המהווים גורם עיקרי המתווה את אופי המפגש המקצועי. כוחות אלה הם שאפשרו לשרוד, להתמודד ולבנות את החיים.
הנחות יסוד > עקרונות

הגישה מאמינה כי האדם מפעיל את כוחותיו בעבר ובהווה. עם זאת, ייתכן שהוא אינו ממצה את כוחותיו ויכולותיו עד תום, או שלא כל הפעולות משיגות את המטרה, וכן ייתכן שבמצבו כיום קשה לו ולנו להבחין כיצד כוחותיו יעמדו לו מול האתגרים והלחצים של מחר. הגישה מדגישה כי עצם היותו פונה אינה יכולה ואסור לה לשלול ממנו את כוחותיו הקיימים אלא להעצימם. לפיכך ההתערבות תהיה בנויה על הכוחות, ואיש המקצוע אשר מלווה את הפונה בחייו יכול ליטול חלק בהתמודדות על ידי התייחסויות אל כוחותיו, ולאו דווקא דרך בעיותיו.
הנחות יסוד > מיקוד

גישת הכוחות מלמדת שככל שנמקד את המאמץ בחלקים הבריאים ונסייע להם לגדול, לשגשג ולגבור על החלקים האחרים, כן תהיינה התערבויותינו מועילות יותר.
גישת הכוחות ישימה לכל קליינט, כי מבחינה בסיסית היא אינה קושרת בין מצב אובייקטיבי (התמכרות, מחלת נפש וכו') לבין אישור או הוכחה שיש לאדם כוחות. ואף יתרה על כך, עובדת היות האדם במצב קשה מעידה על הצורך ועל ההכרח להשיג וליצור כוחות. גישת הכוחות ממסגרת את כלל מצבי חיים כחלק מתהליך הסתגלות והתפתחות של יכולות ומסוגלות גם בהקשר של מצוקות חיים. בכל מצב נדרש הקליינט להתמודד באופנים ובתחומי חיים שונים, והעובד צריך להתבונן לעומק כדי למצוא כוחות, פנימיים וחיצוניים, באחד האופנים והתחומים הללו.
הנחות יסוד > ראייה כוללת

החפיפה בין העקרונות של גישת הכוחות וערכי העבודה הסוציאלית היא תופעה ייחודית שאין לה אח במקצועות המטפלים האחרים. הגישה מחדדת את ערכי מקצוע העבודה הסוציאלית הבאים להתחיל במקום שנמצא הפונה, ומכוונת להתחיל בכוחות ולא בפתולוגיה.
הספרות המקצועית מכילה פרסומים רבים וכן מחקרים אמפיריים, של יישומי גישת הכוחות על אוכלוסיות מגוונות. ביניהן עבריינים, פגועי נפש, נשים נפגעות אלימות, ועוד. יישום הגישה על אוכלוסיות שאינן בהכרח קלות לטיפול מעיד על התרומה הפוטנציאלית של גישת הכוחות למקצוע כולו.
הנחות יסוד > אבחנה ואיתור פתולוגי

גישת הכוחות יוצאת כנגד העיסוק המופרז בבעיות ובפתולוגיות. הגישה מדגישה כי עיסוק זה מביא לכך שהעובד הסוציאלי כלוא תחת אבחנות ומצוקה סטיגמתית. ויתרה על כך, הגישה טוענת כי אבחון ובניית קטגוריות ביחס לאנשים שבטיפול העובדים הסוציאליים הוא בעיקרו תהליך פוליטי של עיצוב חברתי.
הנחות יסוד > הקשר מטפל-פונה

הקשר בגישה זו בנוי על שותפות של המטפל והפונה ובדיקה משותפת של המשאבים הפנימיים והחיצוניים המצויים בפונה. הגישה מתייחסת לפונה כ"מומחה לענייניו" ומדגישה כי יכולתו של הפונה להשתנות תלויה בעיקר ביכולתו לגייס את כוחותיו, ולא בהיקף הבעיות או באופיין.
הערכת הפונה על פי גישת הכוחות: ההערכה מתבססת קודם כל בתפיסה כי כל פונה הוא יותר מאשר הסימפטומים שלו, ואין אפשרות לתאר אותו כתוצאה סופית ומוגמרת של הכוחות שעיצבו את חייו, וגם הסיבתיות תלויה בהבנות מתפתחות ומשתנות. מלאכת ההערכה על-פי גישת הכוחות אינה כוללת צורה של סיווג, ההערכה מתארת את הכוחות ואת המשאבים האינדיבידואליים של הפונה. הערכה זו היא הבסיס לתוכנית התערבות.
ההערכה מתחילה מתוך סיפור חייו של האדם הבא לטיפול. היצמדות מרבית לסיפור הפונה מפתחת יחסי שיתוף פעולה ותמונה בהירה של מטרות הפונה. ידיעת סיפור החיים חשובה במיוחד לא כבסיס להבנה סיבתית, או גילוי מייאש, כואב וחסר תקווה בחיים, אלא כדי להעריך את הקוטב השני שהמצוקה מעוררת, והוא הכוחות שנדרשו מהאדם כדי לחפש, ליצור, ולייצב התמודדויות, כוחות ולמידה.