stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דן זקהיים
מיצגים

| --- | --- |
 1980 – מסיכה עצמית (עם קרול גודין), סטודיו A, אוניברסיטת קונקרדיה, מונטריאול, קנדה  1980 – ליליפוט, מיצג בחלון הראווה של חנות העתיקות ליליפוט, תל אביב  1981 – לא פה ולא שם, גלריה והיקול ארט, מונטריאול, קנדה  1982 – דן זקהיים, גלריה טנז'נט דאנס אקטואל, מונטריאול, קנדה  1982 – קנוניה – קשירת קשר, פסטיבל דירות בינלאומי מס' 5, מרכז ווסטבת, ניו יורק, ארצות הברית  1982 – תרשימי גבולות אישיים, מרכז קליקסה לאוואלה, מונטריאול, קנדה  1983 – תרשימי שיבה עם ניקוד, פסטיבל לתיאטרון אחר, עכו  1983 – שובי דובי זו: מיוציגל (עם ענת שן), חג המוזיקה, שפיים  1984 – מפלגת בבל (עם אסתי זקהיים), רחוב שינקין, גלריות תת-רמה ושינק-אין, תל אביב  1984 – בבל עם לבן בלב (עם אסתי זקהיים), דיזנגוף סנטר, תל אביב  1984 – שיחזור מס' 1 (למיצג קנוניה – קשירת קשר), מרתון ציור, מוזיאון לאמנות חדשה, חיפה  1985 – שיחזור מס' 2, מוזיאון הרצליה לאמנות, הרצליה  1985 – להיגרר לפוליטיקה בשדה (עם ענת שן וידיד רובין), מפגש אמנים, מסוף ניצנה, ניצנה:  1985 – להירדם על פטמת יער, פרויקט בטבע מס' 5, יער נס הרים  1985 – מייד אין איזראל, האנגר נמל יפו, יפו  1985 – סטוצים: נשף פוס-מודרני ראשון (עם אילן שיינפלד), צוותא, תל אביב  1986 – Penguin Going Away Preformance, מועדון פינגווין, תל אביב  1987 – עקבות של מלמעלה: תופעה (עם אילן שיינפלד ואריק שפירא), פסטיבל ישראל, ירושלים  1988 – בבל Comeback בזמן אמיתי (עם אסתי זקהיים), מועדון זמן אמיתי, תל אביב  1989 – נמשים שמנים במרום, מקלט 209, רמת אביב, תל אביב  1990 – דני דין נע ונד, תוכנית מס' 3, מקלט 209, רמת אביב, תל אביב  1991 – הוד ההעדר, ראש דאדא: אמני מקלט 209, מוזיאון ינקו דאדא, עין הוד  1991 – מיצג, פתיחת התערוכה מקום: פיסול ישראלי, מוזיאון הרה, טוקיו  1993 – חיים-חיים (Life-Life) (עם תמר רבן), גלריה בורוכוב, תל אביב
תערוכות יחיד

2004 – "דני זקהיים: עבודות, 1980–1993", הגלריה האוניברסיטאית לאמנות, אוניברסיטת תל אביב.
הערות שוליים

↑  דן זקהיים באתר חברה קדישא ת"א–יפו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 280221  NLI: 987007270247305171  ISNI: 0000 0000 4957 5623  LCCN: nr2004031983  ULAN: 500479913  VIAF: 56563084   WorldCat (עם VIAF): 56563084
גלן קורניק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  23 באפריל 1947 בארו-אין-פרנס, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  28 באוגוסט 2014 (בגיל 67) הילו, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1962 
 מקום לימודים:  Barrow Grammar Schools 
 סוגה:  רוק 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה בס 
 חברת תקליטים:  קריסליס רקורדס 
 www.cornick.org
 פרופיל ב-IMDb
 
גלן דאגלס ברנרד קורניק (באנגלית: Glenn Douglas Barnard Cornick; 23 באפריל 1947 – 28 באוגוסט 2014) היה בסיסט אנגלי, שנודע בעיקר כבסיסט המקורי של להקת הרוק הבריטית ג'ת'רו טאל בין השנים 1967 ל-1970. מגזין רולינג סטון תיאר את נגינתו "בסיס מוצק וזריז, בחציו בלוז זורם ובחציו השני ג'אז שוטף".
ביוגרפיה > ראשית חיים

קורניק גדל והתחנך בעיר בארו אין פרנס שבצפון אנגליה, ולאחר מכן עבר לבלקפול. הלהקה הראשונה בה ניגן נקראה "The Executives" ("המנהלים"), שעיקר עיסוקה היה ביצועי גרסאות כיסוי לשירים מפורסמים בפאבים ובתי קפה בעיר. מאוחר יותר הצטרף ללהקת מוזיקת נשמה בשם "ג'ון אוואן סמאש", בה היו חברים הפסנתרן ג'ון אוואן, הסולן איאן אנדרסון והגיטריסט מייק אברהמס. המתופף קלייב באנקר, שהיה חבר של אברהמס, הצטרף אליהם מעט לאחר מכן והקבוצה הקימו את להקת ג'ת'רו טאל, ללא אוואן, שהצטרף רק בשנת 1971 ללהקה.
ביוגרפיה > ג'ת'רו טאל

קורניק היה חבר בג'ת'רו טאל משנת 1967 ועד שנת 1970. הוא שימש כבסיסט בכל שלושת אלבומיהם הראשונים של הלהקה, This Was ,Stand Up ו-Benefit, ושיחק תפקיד דומיננטי בעיבוד המוזיקה, בהיותו אחד החברים הבודדים של ג'ת'רו טאל בעל רקע משמעותי בתורת המוזיקה, מלבד אנדרסון. במהלך תקופתו עם הלהקה הוא ביסס את אישיותו הבימתית, עם וירטואוזיות ייחודית ויכולת מוזיקליות מרשימות. אחד התיעודים המצולמים היחידים של קורניק בהופעה חיה עם ג'ת'רו טאל נמצא בסרט "Nothing is Easy - Live at the Isle of the Wight" (אנ'), שהוקלט בשנת 1970 וראה אור בשנת 2004.
קורניק התבדל משאר הלהקה באורח חייו ה'פרוע' ביחס אליהם. הוא נהג לבלות במסיבות עד שעות הלילה המאוחרות, לשתות אלכוהול בכבדות ולעשן קנאביס. מנהגיו אלו לא מצאו חן בעיני שאר החברים, ובעיקר בעיני אנדרסון, סולן הלהקה, שסלד מתרבות האלכוהול והסמים. על כן, בשנת 1970 פוטר קורניק מהלהקה. הוא הוחלף על ידי ג'פרי האמונד.
ביוגרפיה > Wild Turkey

לאחר שעזב את ג'ת'רו טאל, עבד קורניק אצל המוזיקאי לי סטפנס כבסיסט מלווה באלבומו "And a Cast of Thousands" משנת 1971. בהמשך אותה שנה הקים את להקת "Wild Turkey" ("טורקיה הפרועה"), שכללה אתהנגנים גרהם וויליאמס (גיטרה), אלן לואיס (גיטרה), ג'ון וואת'רס (תופים; לשעבר חבר להקת ג'אנט) וגארי פיקפורד-הוקינס (שירה; לשעבר חבר להקת Eyes of Blue). אולם וויתרס וויליאמס עזבו כדי להצטרף ללהקת ג'נטל ג'ייאנט עוד לפני שהלהקה הספיקה להקליט חומר כלשהו. את מקומם החליפו ג'ון בלקמור (גיטרה ושירה) וג'ף ג'ונס (תופים) שהצטרפו לקורניק, טוויק ופיקפורד-הופקינס להקלטת אלבומם הראשון עם "Wild Turkey" שנקרא Battle Hymn - והגיע למקום 193 במצעד הבילבורד 200. הלהקה הוציאה אלבום שני, בשם Turkey, לפני שהתפרקה.
ביוגרפיה > המשך חייו ומותו

קורניק המשיך וניגן בלהקות שונות במרוצת השנים.
בשנת 1996 השתתף קורניק במופע מחווה לג'ת'רו טאל, שנקרא To Cry You A Song - A collection of Tull Tales, ולקח חלק בשירים "Nothing Is Easy", "To Cry You a Song", "New Day Yesterday", "Teacher"ו-"Living in the Past", יחד עם חברי הלהקה לשעבר קלייב בונקר, מייק אברהמס ודייב פג.
בתחילת שנות האלפיים חזרו להקת Wild Turkey לשני סיבובי הופעות שהוקלטו לאלבומים חיים, שנקראו "Final Performance" ו-"Live In Edinburgh" בשנים 2000 ו-2001 בהתאמה. בשנת 2006 הקליטו החבורה הישנה אלבום אולפן נוסף בשם You and Me in the" Jungle", בו השתתף גם המתופף לשעבר של ג'ת'רו טאל, קלייב באנקר.
קורניק נפטר בעיר הילו שבהוואי, ב-28 באוגוסט 2014, בעקבות אי-ספיקת לב.
מותו דווח רבות בתקשורת ובעקבות כך ספדו לו במגזיני מוזיקה שונים כגון פרוג מגזין ורולינג סטון. סולן ג'ת'רו טאל, איאן אנדרסון, ספד לו אף הוא באתר האינטרנט של הלהקה. מרטין באר, גיטריסט להקת ג'ת'רו טאל בעבר, פרסם גם כן סיפורים אישיים על חוויותיו עם קורניק עם מותו.
דיסקוגרפיה > עם ג'ת'רו טאל

This Was (1968)
Stand Up (1969)
Benefit (1970)
Living in the Past (1972 compilation)
Nothing is Easy - Live at the Isle of Wight (1970 - released in 2004)
Live at Carnegie Hall 1970 (1970 - released in 2015)
דיסקוגרפיה > עם Wild Turkey

Battle Hymn (1971)
Turkey (1972)
Don't Dare To Forget (1974) (three new tracks on a four-disc sampler)
Stealer of Years (1996)
Final Performance (2000)
Live In Edinburgh (2001)
You & Me in the Jungle (2006)
דיסקוגרפיה > עם אחרים

Rock 'N' Roll Testament (1975)
Paris (1976)
Big Towne, 2061 (1976)
הערות שוליים

↑  "Fricke's Picks Radio: Remembering Jethro Tull's Glenn Cornick". Rolling Stone.
↑  "Glenn Cornick". The Official Jethro Tull Website. אורכב מ-המקור ב-15 באוגוסט 2007. נבדק ב-7 באוגוסט 2007. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Ian Anderson: Remembering Glenn Cornick, נבדק ב-2021-07-27
↑  Remembering Jethro Tull's Glenn Cornick at Rolling Stone. Retrieved 14 September 2014
↑  "Ian Anderson: Remembering Glenn Cornick". YouTube. 2014-09-06. נבדק ב-2016-05-25.
↑  "Glenn Cornick". Jethro Tull. 1947-04-24. נבדק ב-2016-05-25.
↑  "Glenn Cornick: April 23rd 1947 – August 29th 2014". Jethro Tull. נבדק ב-2016-05-25.
↑  "Glenn Cornick's Complete Discography". proboards.com.
↑  "Battle Hymn - Wild Turkey | Awards". AllMusic. נבדק ב-24 באוגוסט 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Wild Turkey - Turkey". Discogs. נבדק ב-23 ביוני 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Jethro Tull Tribute". Magnacarta.net. אורכב מ-המקור ב-18 באפריל 2017. נבדק ב-24 באוגוסט 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Cornick, Glenn. "credits for You & Me in the Jungle". cornick.org. אורכב מ-המקור ב-30 בספטמבר 2011. נבדק ב-16 באוגוסט 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Former Jethro Tull Bass Player Glenn Cornick Dies". Billboard. 29 באוגוסט 2014. נבדק ב-30 באוגוסט 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Bussewitz, Cathy (29 באוגוסט 2014). "Former Jethro Tull bass player Glenn Cornick dies". Miami Herald. נבדק ב-29 באוגוסט 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Glenn Cornick Obituary". Guardian.com. נבדק ב-12 בפברואר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Jethro Tull's Cornick dead at 67". Prog.teamrock.com. נבדק ב-23 ביוני 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Glenn Cornick, Original Jethro Tull Bassist, Dead at 67". Rolling Stone.
↑  "Glenn Cornick: musician. April 23rd 1947 – August 29th 2014". Jethrotull.com. נבדק ב-30 באוגוסט 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Jim Clash (30 באוגוסט 2014). "Martin Barre Recalls Jethro Tull Years With The Late Glenn Cornick, Aqualung". Forbes. {{cite web}}:  (עזרה)
| ג'ת'רו טאל |
| --- | --- | --- |
איאן אנדרסון • קלייב באנקר • גלן קורניק • ג'ון אוואן • מרטין באר • ג'פרי האמונד • בארימור בארלו
| אלבומי אולפן | This Was • Stand Up • Benefit • Aqualung • Thick as a Brick • A Passion Play‏ • War Child • Songs From The Wood • Heavy Horses‏ • Roots to Branches |  |
| סינגלים | Hymn 43 • Locomotive Breath • Bungle in the Jungle • Too Old to Rock 'n' Roll: Too Young to Die |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICCU: DDSV233896  ISNI: 0000 0003 6322 7651  LCCN: n92090541  MusicBrainz: d7546c3b-8e41-41bf-a046-d2c366d3568c  NKC: xx0094970  VIAF: 362149294494580522921   WorldCat (עם VIAF): 362149294494580522921
דיחוי

ערך זה עוסק במונח מההלכה היהודית. אם התכוונתם להתנהגות המתאפיינת בדחייה, ראו .
בהלכה, דיחוי פירושו שלאחר שנדחתה ופקעה מדבר כל שהוא חלות, נדחתה החלות ויותר לא תשוב. בלשון הגמרא "הואיל ונדחה ידחה".
דיחוי בקדושה

מדבר שחלה עליו קדושה, נדחה ואינו ראוי עוד מלשמש לאותו דבר לו הוקדש, הוא נדחה מקדושתו, והקדושה אינה חוזרת גם כאשר הבעיה איננה קיימת עוד.
בגדר הלכה זו קיימות מחלוקות רבות ומהן: האם בעלי חיים נדחים, או שמא דחוי הוא רק על בשר או דבר אחר ולא על דבר חי, האם "דיחוי מעיקרא" נחשב לדיחוי, כלומר דבר שמעולם לא היה ראוי לקדושה שתחול עליו, כמו למשל המקדיש בעל חיים להקרבה בזמן שאין המזבח קיים - האם דיחוי כזה, נחשב לדיחוי.
דיחוי בקדושה > דיחוי למצוות

למרות המחלוקות הרבות בנושא, קיימת הסכמה כללית, כי אין דיחוי למצוות; כלומר, כאשר לא מדובר במצווה הבאה מכוח קדושה שחלה על חפץ, אלא מצווה המונחת על הגברא - האדם עצמו, לא שייך שהמצווה תפקע, שכן אין היא חלות ממשית, ואין היא נפקעת.
מסיבה זו, נפסקה ההלכה, כי אדם ששחט בעל חיים וכיסה את דמו כנדרש, והרוח גילתה שוב את הדם, אין לומר שמכיוון שבאותו זמן בו היה הדם מכוסה, נפטר האדם מהמצווה, ושוב לא יהיה מחויב בה, אלא אם כיסהו ונתגלה חייב לכסות את הדם אפילו מאה פעמים.
דיחוי לאיסורים

שאלה אחרת, הדומה  לשאלת הדיחוי במצוות, היא בעניין איסורי שבת. בהלכות מלאכת הוצאה, קיים כלל המגביל את האיסור רק אם נעשתה הוצאה בשיעור מסוים, שבו המלאכה נחשבת למלאכה חשובה, ולא לפעולה חסרת ערך. השאלה שנשאלה היא האם יש "דיחוי" לחצי שבת, במקרה שהגרגיר שהוצאה לרשות אחת לא היה בו שיעור מספק כנדרש לפי כללי הלכות מלאכת הוצאה, לאחר מכן צמק וחזר ותפח, האם בכך שהגרגיר צמק נדחתה ופקעה דין המלאכה ושוב אינו חוזר למרות שחזר ותפח, או שמא אנו אומרים ש"אין דיחוי לחצי שבת".
ראו גם

הרב אברהם סתיו, 'דיחוי בקדשים - תהליך או מציאות', בכתב העת 'מעלין בקדש'
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת זבחים, דף י"ב, עמוד א'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף צ"א, עמוד א'.
הבת היחידה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  אברהם ב. יהושע
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  נובלה 
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת הקיבוץ המאוחד
 תאריך הוצאה:  2021
 מספר עמודים:  165
 עורך:  מנחם פרי
 סדרה
 סדרת ספרים:  "הספריה החדשה"
 
הספר "הבת היחידה" הוא נובלה (או רומן קצר) מאת אברהם ב. יהושע, שיצאה לאור בשנת 2021 בסדרת "הספריה החדשה" של הוצאת הקיבוץ המאוחד. הנובלה מתרחשת בעיקר בימים שלפני תחילת שנת 2000, והדמות הראשית בה היא רָקֶלֶה לוצאטו, נערה יהודייה העומדת לחגוג בת מצווה. בנוסף לרקלה מתאר הסיפור עוד עשרות דמויות, של ילדים ומבוגרים, יהודים, נוצרים, מוסלמים ופגאנים. העלילה מתרחשת בעשרות זירות בצפון איטליה.
תמצית העלילה

רקלה לוצאטו היא נערה יהודייה המתקרבת לגיל שתים-עשרה ומתגוררת בעיר בצפון איטליה. היא בת יחידה לאביה, עורך הדין ריקרדו לוצאטו, ולאמה, שהיא גיורת. סבה וסבתה מצד אמה הם קתולים המתגוררים באותה עיר שהיא גרה בה.
בבית הספר שהיא לומדת בו מתקיימת הצגה לכבוד חג המולד. מורתה של רקלה בחרה בה לתפקיד אם האלוהים, אך אביה אסר עליה לגלם תפקיד זה, למורת רוחה של רקלה, ונימוקה "מדובר בהצגה ולא בתפילה" לא הועיל. בנוסף ללימודיה בבית הספר הכללי, יחד עם שלוש בנות גילה היא לומדת עברית ומתכוננת לטקס בת המצווה בהדרכת הרב אזולאי שהגיע מירושלים.
לכבוד חופשת החגים רקלה והוריה נוסעים לחופשת סקי בקורטינה ד'אמפצו שבהרי האלפים, שם רקלה נהנית מסקי בחברת אביה. כשתשוב מהחופשה ממתין לרקלה בבית סבה וסבתה הקתולים תוכי כמתנת חג, ואותו רקלה מתכננת ללמד איטלקית ועברית. כלבת הציד של המשפחה, דיאנה, העומדת להמליט, נשלחה לכפר יחד עם מרטינה, המבשלת של המשפחה. לרקלה נודע שאביה אובחן כבעל גידול במוח ("תוספת" בלשונה של רקלה), ועליו לעבור ניתוח בבית חולים בוונציה. מאתר הסקי יוצאים רקלה ואביה, על אופנועו של האב, לביקור בכפר הנידח שבו נולד האב בזמן מלחמת העולם השנייה. הם פוגשים שם את הרופא המיילד, שהיה נאצי, וטיפל באם כדי שבמקרה תבוסה של גרמניה "יוכלו יהודייה, ואיתה תינוק שרופא גרמני סייע להביא לעולם, להיות נקודות זכות למשפחה שלו".
הסבתא לארה לוצטו, גרושתו של הסבא סרג'ו לוצאטו, מתגוררת בוונציה בבית מפואר שהעניק לה אחד ממאהביה, והיא עורכת בו נשף תחפושות לקראת השנה החדשה. רקלה מוזמנת אף היא לנשף, והסבתא קונה לה שמלות ונעליים לכבוד הנשף, אך בסופו של דבר רקלה אינה לובשת אותן לנשף.
לקראת טקס הבת מצווה לומדת רקלה את תפילת "עלינו לשבח", והיא חשה חוסר נוחות כאשר היא מדקלמת תפילה זו, היוצאת נגד "גויי הארצות", באוזני סבה הקתולי ובאוזני מורתה הקתולית. עקב כך היא מבקשת מהרב אזולאי שיחליף תפילה זו בקטע אחר, שאינו פוגעני, והרב מחליף לתהילים י"ג.
בהמלצתה של רקלה הרב אזולאי מבקר בקרנבל המסכות בוונציה, כשהוא מחופש לכומר. שני מחופשים לחרדים מעוררים בו חשש שזיהו אותו, והוא נוטש את הקרנבל ומוצא מקלט בבית סבתהּ של רקלה, המארחת אותו.
בחרדתה לחיי אביה ובהמלצת מורתה משוחחת רקלה עם שניים מחבריה החיים עם הורה חולה, ומגלה שבאחד מהמקרים החולה מת. לאחר הניתוח של אביה הוא מחלים ממנו בבית אמו בוונציה. רקלה נשכבת לידו במיטת חוליו כדי לעודד אותו ואומרת "אתה תשאיר אותי לבד ... בלעדיך אין לי אף־אחד", ובסיום שיחתם היא מבקשת שרוח הקודש תוליד אתה "אח, פשוט אח, שיהיה אתי כשאתה כבר לא תהיה".
פרשנות > רקלה

חוקר הספרות אבנר הולצמן הציג את דמותה של רקלה העולה מהסיפור:
מבקר הספרות עמרי הרצוג ציין:
פרשנות > "הלב"

לספר "הלב" מאת אדמונדו דה אמיצ'יס מקום מרכזי בנובלה. בתחילת הנובלה רקלה לומדת את הסיפור, ובמהלך הנובלה מובאים שני סיפורים מתוך "הלב", בתרגומו של מנחם פרי, העוסקים בדאגתו של ילד לאביו החולה. רקלה, המתארחת אצלה מורתה, משווה באוזניה שני סיפורים אלה.
על שילובם של שני סיפורים אלה בנובלה כתב פרופ' יגאל שוורץ:
על מקומו של "הלב" בחייו סיפר יהושע:
פרשנות > מסכת הזהויות החצויות

חוקר הספרות דן מירון הציג את הזהויות החצויות שמאפיינות את הסיפור:
בהמשך מאמרו הוא מציג דוגמאות נוספות לכפל זהויות זה.
את תערובת הזהויות הדתיות בסביבת הקרובה של רקלה הדגים לראשונה חוקר הספרות מנחם פרי (עורך הספר), על עטיפת הספר:
לאורך כל הספר מתהלכת רקֶלֶה בין אינספור מראות אירוניות צבעוניות, שנשקפות מהן זהויות מעורבלות, עם "תוספת" של פרטים זרים. כושר ההמצאה המדהים של יהושע עולץ וחוגג בספר במיוחד בערבולים הללו. כך, למשל – ברכב שֶׁטח בריטי, שרקֶלֶה מוסעת בו תדירות, כבר הועבר ההגה הימני שמאלה, אך לוח־השעונים עודו משמר את זהותו הבריטית הימנית, והנהג נאלץ להיעזר בנוסעת כדי לעקוב אחריו; במוחו של התוכי שרקֶלֶה מקבלת במתנה לחג־המולד אמורות להתערבב עברית ואיטלקית, ולכן אמור להיות לו מקור גדול; הרב שליח חב"ד המדריך את רקֶלֶה, שמשום־מה הוא דווקא יהודי תוניסאי, התחפש בקרנבל ונציה לכומר עם צלב בגבו, וסופו שנמלט מבוהל משני צעירים איטלקים שלבשו שחורים, חגרו אבנטים וחבשו לראשיהם שטריימלים שעירים.
במאמר פרשני הוסיף פרי:
פרשנות > מהלך ארוטי חבוי

במאמר זה הציג פרי תזה שמתנגדת לפרשנויות שהציעו כל האחרים, וטען כי:
מאחורי הנאיביות המופגנת והמשועשעת של פני־השטח – כביכול בנוסח 'הלב' של דה אמיצ'יס (...) – מתפתח ורוחש בספר מהלך ארוטי חבוי, עולה פנטזיה של הפרת טאבו, שהיא לטענתי מוקד הספר.
מאמרו מתאר את התגבשותו של המהלך הזה כעניינו העיקרי של הספר.
פרשנות > שם הספר

עורך הספר, מנחם פרי, גילה כי "עד לאחר ההגהות הראשונות נקרא הספר 'אם האלוהים', ורק אז הסב יהושע את שמו ל'הבת היחידה'."
הערות שוליים

↑  שמה של העיר אינו מצוין בסיפור, אך מאפייניה רומזים לפדובה.
↑  הבת היחידה, עמ' 75
↑  הבת היחידה, עמ' 165
↑  אבנר הולצמן, יומן קריאה: 'הבת היחידה' של א"ב יהושע, בבלוג "עונג שבת", 21 במאי 2021
↑   עמרי הרצוג, בגוף היצירה העשיר של א"ב יהושע, "הבת היחידה" תישאר רק כהערת שוליים, באתר הארץ, 1 באפריל 2021
↑  יגאל שוורץ, האור בשולי הענן, "פנס" - מוסף לביקורת ספרות, אפריל 2021
↑  קרן דותן, א"ב יהושע בראיון מיוחד: "יהודי זה דבר חלקי; ישראלי זה דבר מלא", באתר ישראל היום, 25 במרץ 2021
↑   דן מירון, מסכת הזהויות החצויות, באתר הארץ, 24 במרץ 2021
1 2  מנחם פרי, בין הרוחות: על 'הבת היחידה' של א.ב. יהושע, מאזניים, יוני 2021
| כתבי אברהם ב>  יהושע |
| --- | --- | --- |
| סיפורים קצרים | מות הזקן • שלושה ימים וילד • מול היערות • בתחילת קיץ • עד חורף 1974 • כל הסיפורים • מסע הערב של יתיר |  |
| רומנים | המאהב • גירושים מאוחרים • מולכו • מר מאני • השיבה מהודו • מסע אל תום האלף • הכלה המשחררת • שליחותו של הממונה על משאבי אנוש • אש ידידותית • חסד ספרדי • ניצבת • המנהרה • הבת היחידה |  |
| מחזות | מאי - ערב, לילה ושחר • לילה במאי • חפצים • הילכו שניים יחדיו |  |
| ספרי ילדים | העכבר של תמר וגאיה • חיית המחמד של עפרי |  |
| ספרי עיון | בזכות הנורמליות • הקיר וההר • כוחה הנורא של אשמה קטנה • אחיזת מולדת |  |
הדיוויזיה הרביעית (האימפריה הגרמנית)

| --- | --- |

סמל מפקדת דיוויזיה בצבא הקיסרי הגרמני
 פרטים
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 שיוך:   צבא הקיסרות הגרמנית
 סוג:  דיוויזיה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  5 בספטמבר 1818 – 25 באוקטובר 1918 (100 שנה)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה
הדיוויזיה הרביעית (בגרמנית: 4. Division) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת אוסטריה–פרוסיה, מלחמת צרפת–פרוסיה ובמלחמת העולם הראשונה, ופורקה עם סיומה.
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה בטורגאו ב-5 בספטמבר 1818. המטה עבר לשטארגארד (כיום סטארגרד, פולין) בשנת 1820, שם שהה עד 1852. ב-1852 עבר המטה ליעדו הסופי, ברומברג (כיום בידגושץ', פולין). מאז הקמת הקורפוסים ב-1820, הדיוויזיה הוכפפה בימי שלום לקורפוס ה-2.
הדיוויזיה הרביעית לחמה במלחמת אוסטריה–פרוסיה נגד האימפריה האוסטרית ב-1866, כולל בקרב קניגרץ. הדיוויזיה לחמה לאחר מכן במלחמת צרפת–פרוסיה נגד צרפת בשנים 1870–1871. היא לחמה בין השאר בקרב גרבלוט, המצור על מץ, והמצור על פריז.
במלחמת העולם הראשונה, הדיוויזיה הרביעית שירתה בתחילה בחזית המערבית, לחמה בפלישה לבלגיה, הקרב הראשון על המארן והמרוץ אל הים. לאחר מכן הועברה הדיוויזיה לחזית המזרחית, שם נלחמה בכמה קרבות, כולל כיבוש מחדש של למברג ב-1915. לאחר מכן היא חזרה לחזית המערבית, שם לחמה בקרב ורדן. לאחר ורדן היא תפסה עמדות שונות בחזית המערבית, ובשנת 1917 לחמה בקרב השני על האן ובקרב איפר השלישי. בשנת 1918, היא השתתפה במתקפת האביב הגרמנית, כולל קרב פיקרדי וקרב הליס. הדיוויזיה הרביעית פורקה ב-1919 במהלך פירוז הצבא הגרמני לאחר מלחמת העולם הראשונה.
מפקדים

קרל אוגוסט פרדיננד פון בורקה (5 בספטמבר 1818–15 בדצמבר 1830)
יקוב פרידריך פון ריכל-קלייסט (30 במרץ 1831–29 במרץ 1838)
לודוויג פון זוהר (30 במרץ 1838–8 באפריל 1842)
פרידריך פון ברנדנשטיין (28 באפריל 1842–25 באוקטובר 1843)
היינריך פון הולבן (26 באוקטובר 1843–2 באוקטובר 1844)
היינריך פון ודל (3 באוקטובר 1844–3 במרץ 1852)
פרדיננד פון פידלר (16 במרץ 1852–6 ביוני 1856)
פרידריך פון דנקבאהר (7 ביוני 1856–9 במאי 1861)
אמיל פון צ'טריץ אונד נויהאוס (10 במאי 1861–23 ביולי 1861)
הנס אוגוסט פון גלישצינסקי (24 ביולי 1861–12 באפריל 1862)
פרידריך הרווארט פון ביטנפלד (13 באפריל 1862–16 בספטמבר 1866)
בנו האן פון וייהרן (17 בספטמבר 1866–27 באפריל 1871)
היינריך פון קובלינסקי (28 באפריל–22 במאי 1871)
גאורג פון דר גרבן (23 במאי 1871–12 בינואר 1872)
פרידריך וילהלם פון שמלינג (13 בינואר 1872–7 בנובמבר 1873)
גאורג פון ודל (8 בנובמבר 1873–9 בפברואר 1874)
אוגוסט פון בוריס (10 בפברואר 1874–8 באוקטובר 1880)
היינריך פון רוזנצווייג (9 באוקטובר 1880–16 באוקטובר 1883)
הרמן פון רדקה	(17 באוקטובר 1883–13 באוקטובר 1884)
אדוארד פון ינה (14 באוקטובר 1884–2 בנובמבר 1885)
אלפרד פון לוינסקי (3 בנובמבר 1885–7 באפריל 1889)
אוגוסט פון זיבק (8 באפריל 1889–23 במרץ 1890)
גאורג פון אלבדיל (24 במרץ 1890–17 באפריל 1893)
פרדיננד פון ליטקן (18 באפריל 1893–12 במאי 1897)
פאול פון אבל (13 במאי 1897–4 בספטמבר 1900)
וילהלם לינדה (5 בספטמבר 1900–23 באפריל 1904)
אגון פון שולץ (24 באפריל 1904–9 באפריל 1906)
לודוויג פון הלד (10 באפריל 1906–31 במרץ 1909)
ריכרד קולווה (1 באפריל 1909–12 בפברואר 1912)
גינטר פון פאנוויץ (20 בפברואר 1912–1 בנובמבר 1914)
אריך פרייר (2 בנובמבר 1914–25 באוקטובר 1918)
לקריאה נוספת

Ruhmeshalle unserer Alten Armee. Herausgegeben auf Grund amtlichen Materials des Reichsarchivs, Militär-Verlag, Berlin 1927, S. 66, 113–114.
הערות שוליים

↑  Günter Wegner, Stellenbesetzung der deutschen Heere 1815-1939. (Biblio Verlag, Osnabrück, 1993), Bd. 1, p.94; Claus von Bredow, bearb., Historische Rang- und Stammliste des deuschen Heeres (1905), p.283
↑  Wegner, p. 94; Bredow, p.284.
↑  Wegner, p. 43.
↑  Hermann Cron et al., Ruhmeshalle unserer alten Armee (Berlin, 1935); Bredow
↑  Cron et al., Ruhmeshalle
↑  4. Infanterie-Division
הדיוויזיה הרביעית (ארצות הברית)

| --- | --- |

תג הכתף של הדיוויזיה
 פרטים
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 שיוך:   צבא ארצות הברית
 סוג:  דיוויזיה
 בסיס האם:  פורט קרסון 
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1917  1940 1947 – 1921  1946 קיימת (כ־4 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה   מלחמת העולם השנייה   מלחמת קוריאה   מלחמת אפגניסטן   מלחמת עיראק
 
הדיוויזיה הרביעית (באנגלית: 4th Infantry Division) היא דיוויזיה של צבא ארצות הברית שלחמה במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה, והיא פעילה עד היום. מטה הדיוויזיה שוכן בפורט קרסון, קולורדו, והיא כפופה לקורפוס ה-3.
היסטוריה > מלחמת העולם הראשונה

הדיוויזיה הרביעית הוקמה בדצמבר 1917 בצפון קרוליינה, שמונה חודשים לאחר כניסת ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה. הדיוויזיה הורכבה מהבריגדה ה-7 שהורכבה מהרגימנטים ה-39 וה-47, ומהבריגדה ה-8 שהורכבה מהרגימנטים ה-58 וה-59. הדיוויזיה לחמה בקרב סן-מייל ובמתקפת מז-ארגון, ולאחר סיום המלחמה נשארה ככוח כיבוש בחבל הריין בגרמניה עד לאפריל 1919, וביולי אותה שנה היא חזרה לארצות הברית. במהלך הלחימה, איבדה הדיוויזיה 2,611 הרוגים ו-9,895 פצועים.
היסטוריה > בין המלחמות

ב-21 בספטמבר 1921 הושבתה הדיוויזיה בשל קיצוצים תקציביים, אולם חלק מיחידותיה נשארו פעילות, ושאר היחידות השתייכו לכוחות המילואים. מפקדת הדיוויזיה השתתפה בתרגילים שונים במשך השנים.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה

ב-1 ביוני 1940 הופעלה הדיוויזיה מחדש, והועמדה תחת פיקודו של וולטר פרוסר. הדיוויזיה הורכבה מהרגימנטים ה-8, ה-12 וה-22. הדיוויזיה השתתפה בתימרוני לואיזיאנה ובתימרוני קרוליינה, ובינואר 1944 הפליגה לאנגליה. הדיוויזיה נחתה ב-6 ביוני 1944 בחוף יוטה במהלך הנחיתה בנורמנדי, ולאחר מכן לחמה במערכה בנורמנדי, ובכלל זה השתתפה בשחרור פריז. לאחר מכן היא לחמה במהלך הקרב על יער הירטגן ובמהלך הקרב על הבליטה, ובהמשך השתתפה בפלישת בעלות הברית המערביות לגרמניה עד סוף המלחמה. במהלך הלחימה איבדה הדיוויזיה 4,097 הרוגים ו-17,371 פצועים.
היסטוריה > לאחר המלחמה

ב-5 במרץ 1946 פורקה הדיוויזיה, אולם ב-15 ביולי 1947 היא הוקמה מחדש, ובשנת 1951 נשלחה לגרמניה ל-5 שנים. הדיוויזיה השתתפה במלחמת וייטנאם, ובמהלך השנים לאחר מכן נשלחה כמה פעמים לאירופה. במהלך מלחמת עיראק הייתה אמורה הדיוויזיה לפלוש לצפון עיראק מכיוון טורקיה, אולם טורקיה סירבה לכך, ובשל כך בעת עיקר הלחימה נותרה הדיוויזיה באוניות. במהלך השנים לאחר מכן נשלחה הדיוויזיה לכמה סבבי שירות בעיראק ובאפגניסטן, וכיום היא מוצבת בבסיסה בפורט קרסון, קולורדו.