stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
היסטוריה של באר שבע
לקריאה נוספת

אלוש, צ. עורך, אל הנגב – חמישים שנות הישגים בבאר שבע ובנגב, הוצאת עידן בע"מ, 1988.
ביגר, ג. וא. שילר, באר שבע ואתריה, הוצאת אריאל, 1991.
בר צבי, ש. מדור היו זמנים, הוצאת עיתון "שבע", 1977 – 1978
גבעון, ש. באר שבע, הוצאת פרסום חלפון, 1968
גל פאר, א. סדרת כתבות במקומון כלבי
גרדוס, י. וא. שטרן, ספר באר שבע, הוצאת כתר ירושלים, 1979.
גרדוס, י. ואסתר מאיר – גליצנשטיין, באר שבע – מטרופולין בהתהוות, הוצאת אוניברסיטת בן-גוריון, 2008.
גרייבר, י., צילומים: דוד רובינגר, באר שבע בירת הנגב, הוצאת עיריית באר שבע, 1950
דר' מנצ'ל, פ. חיים ומעש, הוצאה פרטית, 1981.
העמותה למורשת מלחמת העולם הראשונה, 90 שנה למלחמת העולם הראשונה בארץ ישראל, הוצאת אריאל, 2007.
זאב וילנאי באר שבע – עיר אבות ובנים, הוצאת משרד החינוך המחלקה לנוער ועיריית באר שבע, 1967.
טאיטו, נ. שנתון כלכלי – נגב 1975, הוצאת גואל דרורי, 1975.
כהן, א. באר שבע העיר הרביעית', הוצאת כרמל, 2006.
עארף אל-עארף, תרגום: מ. קפליוק, שבטי הבדואים במחוז הנגב, הוצאת: בוסתנאי, 1934.
עארף אל-עארף, תרגום: מ. קפליוק, תולדות באר שבע ושבטיה, הוצאת אריאל, (מחודש 2000) ההוצאה המקורית תרצ"ז 1937
עיריית באר שבע, באר שבע 1969, הוצאת המחבר, 1969.
פאיאנס, ד. צילומים: א. פרקש, באר שבע 1962, הוצאת החברה לפיתוח באר שבע, 1962.
פרקש, א. ג. דרורי, ע. שוורץ, ח. גולדשטיין, אלבום באר שבע – 25 שנים, הוצאת ישרארט, מו"ל: גואל דרורי, 1973.
קרן באר שבע לפיתוח, באר שבע מעיר האבות לעיר העתיד, הוצאת עיריית באר שבע, 2005.
ראב"ד, נ. הקרב על באר שבע – יותר מעוד ניצחון צבאי, הוצאת מוזיאון הנגב לאמנות, 2008.
ראב"ד, נ. צמיחתה של עיר – מודל להתפתחות השיכון הציבורי בישראל, הוצאת מוזיאון הנגב לאמנות, 2008.
ראב"ד, נ. ארכיטקטורה בבאר שבע – ציוני דרך של ישראליות, הוצאת מוזיאון הנגב לאמנות, 2008.
אילן גל-פאר, 'קבר האחים וקורותיו של בית העלמין היהודי בבאר-שבע', עיונים בתקומת ישראל 21, 2011, הוצאת מכון בן-גוריון לחקר ישראל, אונ' בן-גוריון, עמ' 339 - 372.
שני בר-און ממן, 'מחאה ומעמד בבאר-שבע, 1948 - 1963', עיונים: כתב עת רב-תחומי לחקר ישראל 29, 2018, הוצאת מכון בן-גוריון לחקר ישראל, אונ' בן-גוריון, עמ' 82 - 110.
קידומת טלפון

קידומת טלפון היא קוד מספרי המוצמד למספר מנוי טלפון על מנת לזהותו או לשייכו לקטגוריית שירות מסוימת או אזור גאוגרפי.
השימוש הנפוץ ביותר בקידומות טלפון הוא כדי לבודד אזור גאוגרפי כמו מדינה, מחוז או יישוב, או כדי לבודד רשת טלפונית לפי מאפיינים לוגיים כגון סוג השירות, מפעיל הרשת וכיוצ"ב. קידומות עשויות לסמן מאפייני שירות שונים כמו שירות בתשלום, בתשלום מופחת או בחינם, מספרי שירות ותמיכה, שירותי מידע ועוד.
לכל מדינה בעולם קידומת טלפונית, אם כי לעיתים אותה קידומת משמשת מספר מדינות (כמו בצפון אמריקה), או שאינה בשימוש (כמו הקידומת הבינלאומית של קריית הוותיקן), או שניתן לעקוף את השימוש בקידומת הלאומית בתנאים מסוימים (לדוגמה בין מדינות מסוימות באירופה). בגבולות המדינה עצמה תיתכן חלוקה נוספת לפי המאפיינים הנ"ל, ויש מדינות רבות המהוות אזור שירות גאוגרפי אחד.
בעבר היה מקובל כי מנויים השייכים לאותה קידומת אינם נדרשים לעשות בה שימוש בינם לבין עצמם, אך כיום יש מדינות רבות כמו צרפת או נורווגיה בהן הקידומת הפכה לחלק ממספר המנוי ואיבדה בעצם את מעמדה המזהה באופן חלקי או מלא. גם בישראל נדרש לעיתים לעשות שימוש בקידומת הטלפונית בחיוג בין מנויים השייכים אליה (לדוגמה ברשתות הסלולריות).
קודי הקידומת עצמם מזוהים בדרך כלל בספרה ראשונה קבועה, למשל 0.
ראו גם

קידומת טלפון בינלאומית
קידומת טלפון בישראל
ניידות מספרים
הספרייה הלאומית של אוסטריה

| --- | --- |


בניין הספרייה
 מיקום:  הופבורג, וינה
 סוג:  ספרייה לאומית, ספריית הפקדה
 ספריית הפקדה:  פרסומים הרואים אור באוסטריה
 תאריך ייסוד:  1772
 מספר סניפים:  2
 גודל האוסף:  7.4 מיליון ספרים
 מנהל:  יוהאנה ראכינגר 
 קואורדינטות:  48°12′22″N 16°21′59″E﻿ / ﻿48.20611°N 16.36639°E﻿ / 48.20611; 16.36639
 https://www.onb.ac.at/
 he
 
האולם המרכזי (Prunksaal)
הספרייה הלאומית של אוסטריה (בגרמנית:  Österreichische Nationalbibliothek - ÖNB) היא הספרייה הגדולה ביותר באוסטריה (כוללת כ-7.4 מיליון ספרים) וספריית ההפקדה שלה. הבניין המרכזי של הספרייה נמצא בארמון הופבורג בווינה, עם סניף בארמון מולרד-קלרי (Palais Mollard-Clary) הסמוך.
אוספים ופריטים מיוחדים > פריטים מיוחדים

כתב יד של התוספתא (Heb 20) - כתב היד השלם היחיד של התוספתא.
ספר בראשית (כתב יד וינה) מן המאה השישית
Vienna Dioscurides כתב יד ביזנטי מאויר ביוונית עתיקה מן המאה השישית של ספרו של פדניוס דיוסקורידס "על עניינים רפואיים". נכלל ב-1997 כחלק מתוכנית זיכרון עולם של אונסק"ו
Codex Vindobonensis 387 או כתב יד אאכן 809 - כתב יד אסטרונומי מאויר מן התקופה הקרולינגית
Gesta Hammaburgensis ecclesiae pontificum (לטינית: "מעשי הבישופים של כנסיית המבורג") - כתב יד מאת אדם מברמן שנערך בין השנים 1073 ל-1076
Vienna Boniface Codex - קובץ הכולל ארבע התכתבויות של בוניפציוס הקדוש שנשמר בקתדרלת קלן והוענק ב-1554 למקסימיליאן השני
ספר השעות השחור של גלאצו מריה ספורצה, חלק מהנדוניה של בתו, ביאנקה מריה ספורצה
ספר השעות של מארי, דוכסית בורגונדיה
ספר השעות של ג'יימס הרביעי, מלך סקוטלנד, נרכש על ידי לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה
Codex Vindobonensis Mexicanus I - קטע מספר אצטקי שנלקח ממקסיקו על ידי הכובשים הספרדים וניתן במתנה לקארל החמישי ב-1519
Mainz Psalter - הספר השני שהודפס (לאחר תנ"ך גוטנברג). נכלל ב-2011 כחלק מתוכנית זיכרון עולם של אונסק"ו
אוספים ופריטים מיוחדים > אוסף ומוזיאון הפפירוסים

אוסף חשוב של 150,000 פפירוסים שהקדום בהם מתוארך למאה ה-15 לפנה"ס, מבוסס על אוספו הפרטי של ריינר יוזף, ארכידוכס אוסטריה. נכלל ב-2001 כחלק מתוכנית זיכרון עולם של אונסק"ו
ב-1999 נפתח במסגרת הספרייה מוזיאון הפפירוסים, המציג בתצוגה קבועה כ-200 פריטים מהאוסף.
אוספים ופריטים מיוחדים > אוסף המפות, האטלסים והגלובוסים

אוסף המפות והאטלסים הייעודי, אחד הגדולים והחשובים בעולם, החל במאה ה-16 וכולל למעלה מ-275,000 מפות, 75,000 אטלסים ו-570 גלובוסים.
האטלס החשוב והמפואר ביותר באוסף הוא אטלס בלאו-ון דר הם (Atlas Blaeu-Van der Hem) שנערך עבור חברת הודו המזרחית ההולנדית באמצע המאה ה-17 ובו 2,400 מפות, איורים צבעוניים ורישומים. נכלל ב-2003 כחלק מתוכנית זיכרון עולם של אונסק"ו אוצר נוסף באוסף היא מפת פויטינגר (Tabula Peutingeriana), מפת הדרכים והמחוזות של האימפריה הרומית, אשר נוצרה במאה ה-4 או ראשית מאה ה-5 לספירה.
ב-1956 נפתח במסגרת הספרייה מוזיאון הגלובוסים הראשון והיחיד בעולם.
אוספים ופריטים מיוחדים > יחידות נוספות

אוסף המוזיקה - אוסף המוזיקה כולל כתבי יד מקוריים מאת מוצרט, בטהובן, היידן, שוברט, אלבן ברג, אנטון ברוקנר וריכרד שטראוס.
מוזיאון האספרנטו - מוזיאון להיסטוריה ולטקסטים של שפת אספרנטו ושפות מתוכננות אחרות.
אוסף האינקונבולה וההדפסים - הספרייה מחזיקה את האוסף החמישי בגדלו ביותר בעולם של פריטי אינקונבולה ("דפוסי ערש", ספרים שנדפסו סמוך להמצאת הדפוס). מאז 1995 מנוהל האוסף כיחידה עצמאית. בנוסף כלולים באוסף זה הדפסים נדירים מ-1501 ועד 1850.
ארכיון התצלומים הלאומי (Bildarchiv Austria)‏
הערות שוליים

↑  Hugo Blotius, imperial librarian
↑  The Baroque world in the Grand Hall
↑  The oldest card catalogue
↑  Age of reading
↑  איתמר לוין, רכוש קורבנות השואה באוסטריה, יד ושם
↑  Kunstrückgabegesetz, BGBl. I, 181/1998 (בגרמנית)
↑  הלן חזן, צעדים לסדרת השבת הרכוש ליהודי אוסטריה, באתר ynet, 25 בפברואר 2003
↑  Vienna Dioscurides באתר אונסק"ו
↑  Mainz Psalter באתר אונסק"ו
↑  על אוסף הפפירוסים באתר אונסק"ו
↑  אתר אוסף המפות
↑  האטלס באתר אונסק"ו
↑  אתר מוזיאון הגלובוסים
↑  אתר אוסף התצלומים הלאומי האוסטרי
| ספריות לאומיות של אירופה |
| --- | --- | --- |
| מדינות ריבוניות | אוסטריה • אוקראינה • אזרבייג'ן 1 • איטליה (רומא ופירנצה) • איסלנד • אירלנד • אלבניה • אנדורה • אסטוניה • ארמניה 2 • בולגריה • בלגיה • בלארוס • בוסניה והרצגובינה • גאורגיה 1 • גרמניה • דנמרק • הולנד • הונגריה (בודפשט ודברצן) • הממלכה המאוחדת (אנגליה, ויילס, סקוטלנד) • הרפובליקה הצ'כית • ותיקן • טורקיה 1 • יוון • לוקסמבורג • לטביה • ליטא • ליכטנשטיין • מולדובה • מונקו • מונטנגרו • מלטה • מקדוניה הצפונית • נורווגיה • סן מרינו • סלובניה • סלובקיה • ספרד (קטלוניה) • סרביה • פולין • פורטוגל • פינלנד • צרפת •  קזחסטן 1 • קפריסין 2 • קרואטיה • רומניה • רוסיה 1 (מוסקבה וסנקט פטרבורג) • שוודיה • שווייץ |  |
| חבלי ארץ "לא מוכרים" | אבחזיה • דרום אוסטיה • טרנסניסטריה • קוסובו • צפון קפריסין 2 |  |
| שטחים תלויים | אולנד • אקרוטירי ודקליה 2 • איי פארו • גיברלטר • גגאוזיה • גרנזי • יאן מאיין • ג'רזי • האי מאן • סבאלברד |  |
| הערות | 1 חלק משטח המדינה נמצא באסיה. 2 מבחינה גאוגרפית נמצאת באסיה, אך נחשבת חלק מאירופה מסיבות היסטוריות. |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007356097105171  PLWABN: 9810550567005606  BIBSYS: 90349750  BNE: XX103843  BnF: cb11866756x (data)  CANTIC: a10181519  CiNii: DA04792283  GND: 2020893-5  ISNI: 0000 0001 2306 4881  LCCN: n79068404  LNB: 000064586  MusicBrainz: 9a51f9fc-f1b8-44f0-b073-5d461e9d991e  NDL: 00559190  NKC: kn20010710142  NLA: 66442780  NLG: 278757  RERO: 02-A000183854  SUDOC: 026416581  Trove: 1290731  VcBA: 494/7302  VIAF: 136765452   WorldCat (עם VIAF): 136765452 
דף מתוך Vienna Dioscorides, ספר טבע מאת פדניוס דיוסקורידס מן מהמאה השישית
מוזיאון הגלובוסים
מערכת תרועה

התרעה של מערכת תרועה על רעידת אדמה באפליקציית פיקוד העורף.
מערכת תרועה היא מערכת התראה ישראלית מפני רעידת אדמה. לפי פרופ' זוהר גבירצמן מהמכון הגיאולוגי לישראל, המערכת עובדת בפרק הזמן שבו גלי ההרס מתפשטים ממוקד הרעידה לכיוון ריכוזי האוכלוסייה ומתריעה מפני סכנת חיים ממשית.
יצירת המערכת ויישומה

בשנת 2012 התקבלה החלטה על הקמת מערכת התרעה לאומית.
המערכת פותחה בקליפורניה והותאמה לישראל בפעילות משותפת של המכון הגאולוגי לישראל ואוניברסיטת קליפורניה בברקלי. היא מבוססת על כ-120 תחנות עם חיישנים סייסמיים בעיקר סביב הבקע הסורי-אפריקני ובקע יגור. זמן ההתרעה הוא ביחס למוקד הרעש ויכול לנוע בין שניות בודדות לחצי דקה. המערכת הותקנה על ידי ננומטריקס הקנדית ומוטורולה ישראל. המכון הגאולוגי אחראי לתפעול המערכת, גילוי הרעידה ויצירת ההתרעה ופיקוד העורף אחראי על העברת ההתרעה לאזרחים. המערכת לא מופעלת במקרה שעוצמת רעידת האדמה נמוכה מ-4.5 בסולם מגניטודה לפי מומנט.
החל משנת 2017 הוצבו מערכות התרעה מקומיות (שאינן מחוברות למערכת התרעה ארצית) במוסדות החינוך בישראל. נכון לשנת 2021 המערכת מותקנת ב-60% מבתי הספר. יישום המערכת הארצית נמשך זמן רב ודו"ח מבקר המדינה שפורסם בשנת 2018 ציין כי טרם הושלמה המערכת. עלויות הפריסה, ההתקנה ותפעול המערכת הארצית עד לסוף שנת 2021 הסתכמו בכ-45 מיליון ש"ח.
בינואר 2022, לאחר שני אירועי רעידות אדמה שפקדו את ישראל באותו החודש, הכריז פיקוד העורף כי מערכת "תרועה" תשמש כמערכת ההתרעה הלאומית לרעידות אדמה ותופעל בזמן הקרוב וכך היה. מערכת תרועה חוברה למערכת ההתרעה של פיקוד העורף כדי לספק לציבור התרעה על התרחשותה של רעידת אדמה. ההתרעה מועברת לציבור באמצעות מערכת הצופרים הארצית, אזעקה בשילוב כריזה "רעידת אדמה", וכן באמצעות ישומון פיקוד העורף ואמצעי המדיה השונים כפי שקיים באזעקות מלחמה. ההתראה מסונכרנת גם בישומון פיקוד העורף.
בסופו של דבר, המערכת הושקה בפברואר 2023.
ב-26 באוקטובר 2024, בשעה 7:02, מערכת תרועה הופעלה בפעם הראשונה באזורים נרחבים בצפון הארץ, והשמיעה אזעקה הדומה לאזעקת צבע אדום, אך עם קריאות "רעידת אדמה" במקום "צבע אדום". לבסוף התברר שההפעלה נעשתה בטעות כתוצאה מהדף שנגרם מפיצוץ של מנהרת חזבאללה ובסופו של דבר לא התרחשה רעידת אדמה.
זמני ההתרעה

במקרה של רעידה בצפון ים המלח, ההתרעה לתושבי ירושלים תהיה כ-3 שניות, לתושבי תל אביב-יפו כ-18 שניות, ולתושבי חיפה כ-30 שניות. לעומת זאת, אם תתרחש רעידה בעמק בית שאן, זמן ההתרעה לירושלים יהיה 20 שניות, לתל אביב 19 שניות ולחיפה 12 שניות.
במקרה של רעידה בדרגה של 4.2-6 בסולם ריכטר, תישלח התרעה רק לאזורים שבהם תורגש הרעידה. לעומת זאת, ברעידות אדמה חזקות מדרגה 6 ומעלה, התרעה תישלח לכל הארץ.
הערות שוליים

1 2  אמיר בוחבוט‏, חצי דקה להימלט: מערכת להתרעה לרעידות אדמה במאות בתי ספר, באתר וואלה, 17 בפברואר 2017
↑  מערכת תרועה, באתר GOV.IL
↑   מיה צדוק, מערכת חדשה תתריע מפני רעידות אדמה. כך היא תפעל, באתר צה"ל, 24 בינואר 2022
↑   צפריר רינת, בשנה הבאה תחל לפעול מערכת התרעה ארצית מפני רעידות אדמה, באתר הארץ, 27 באוגוסט 2014
↑  נינה פוקס, רעידה בסלולר: המערכת לחיזוי רעש אדמה לקראת יישום, באתר ynet, 19 באוקטובר 2021
↑  המכון הגיאולוגי לישראל שבמשרד האנרגיה מציג: מערכת "תרועה" אשר תתריע מפני רעידות אדמה בישראל הופכת למבצעית, באתר GOV.IL
↑   ליאור דטל, המחדל הבא בדרך? 44% מבתי הספר נמצאים בסכנת קריסה ברעידת אדמה, באתר TheMarker‏, 3 במאי 2021
↑  יואב איתיאל‏, 7,000 הרוגים, קריסת מבנים ומחסור בדלק: כשהאדמה תרעד באמת - כך זה ייראה, באתר וואלה, 18 ביולי 2018
↑  תתריע בזמן אמת על רעידות אדמה: זו המערכת החדשה של פיקוד העורף, באתר מעריב אונליין, 24 בינואר 2022
↑  יואב איתיאל‏, הופעלה מערכת התרעה חדשה מפני רעידות אדמה בשם "תרועה", באתר וואלה, 27 בינואר 2022
↑  מערכת התרעה חדשה מפני רעידות אדמה תופעל משבוע הבא, באתר ערוץ 20, ‏2022-01-27
↑  דברים שנאמרו בתדרוך הכתבים לרגל הפיכת מערכת תרועה למבצעית, באתר המכון הגיאולוגי לישראל, ‏7 בפברואר 2022
↑  אמיר בוחבוט‏, התרעה תוך עשר שניות: המערכת הייחודית של פיקוד העורף להתמודדות עם רעש אדמה, באתר וואלה, 10 בספטמבר 2023
↑  אדר גיציס, ‏הגדולה ביותר שהושמדה: זו המנהרה שהושמדה בלבנון וגרמה להתרעות על רעידת אדמה, באתר ‏מאקו‏, 26 באוקטובר 2024
↑  נינה פוקס, רעידה בסלולר: המערכת לחיזוי רעש אדמה לקראת יישום, באתר ynet, 19 באוקטובר 2021
סן-ז'רמן-אן-לה

| --- | --- |
סמל סן-ז'רמן-אן-להסמל סן-ז'רמן-אן-לה

 מדינה:  צרפת צרפת
 חבל:  איל-דה-פראנס איל-דה-פראנס
 מחוז:  מחוז איוולין
 ראש העיר:  ארנו פריקאר (החל מ-2017) (הרפובליקנים אחר כך DVD – ימין שונה
 תאריך ייסוד:  1 בינואר 2019 
 שטח:  51.94 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בקומונה:  45,286 (1 בינואר 2022)
 קואורדינטות:  48°53′47″N 2°05′26″E﻿ / ﻿48.896388888889°N 2.0905555555556°E﻿ / 48.896388888889; 2.0905555555556 
 http://www.saintgermainenlaye.fr
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת צרפת מוגדלת) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי סן-ז'רמן-אן-לה(למפת צרפת רגילה) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי סן-ז'רמן-אן-לה(למפת איל-דה-פראנס רגילה) פריז ורסאי מלאן אוורי פונטואז נורמנדי סאנטר-עמק הלואר בורגון פראנש-קונטה  גר. אסט  או-דה-פראנס קרטיי מוסן-ז'רמן-אן-לה(למפת איל-דה-פראנס מוגדלת) פריז ורסאי מלאן אוורי פונטואז נורמנדי סאנטר-עמק הלואר בורגון פראנש-קונטה  גר. אסט  או-דה-פראנס קרטיי מוסן-ז'רמן-אן-לה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
סן-ז'רמן-אן-לה (בצרפתית: Saint-Germain-en-Laye) היא עיר במעמד קומונה במחוז איוולין בצפון-מרכז צרפת, בחבל איל דה פראנס. זהו אחד מפרווריה המערביים והמשגשגים של פריז, במרחק כ-20 ק"מ ממרכז פריז.
החל מ-1 בינואר 2019, בעקבות סיפוח קומונת פורקה, זכתה למעמד של "קומונה חדשה". בתחילת המאה ה-21 הפכה לסובפרפקטורה של מחוז איוולין ולעיר מגורים מבוקשת, בעלת אופי בין-לאומי, הידועה בשדרותיה האלגנטיות, בשכונותיה היוקרתיות ובאתרי הפנאי האיכותיים (ראו המשולש של איוולין).
שטח העיירה הוא 48 קמ"ר, מה שהופך אותה ל"קומונה" הגדולה ביותר במחוז איוולין. כאן נמצאת אחת מתחנות הסופיות המערביות של קו A של ה-RER.
תושביו נקראים Saint-Germinois (סן ז'רמינואה) או Saint Germanois (סן ז'רמנואה).
ההיסטוריה של העיר נקשרה תקופה ארוכה לטירת סן-ז'רמן-אן-לה שהייתה אחד ממקומות המגורים הקבועים של מלכי צרפת עד שפחת בחשיבותו עם מעבר המלך
לואי הארבעה עשר לארמון ורסאי.
היישוב נודע גם ביער סן-ז'רמן-אן-לה, בעבר אחוזת ציד של מלכי צרפת.
פרט לטירה העתיקה (Château Vieux) המפורסמת, ידועה העיר גם בשרידי "הטירה החדשה" (Château Neuf), בטירת אנמון (Hennemont) ובבינייניה ההיסטוריים – ה"אוטלים" דה גיז, דה נוואי ודה רואן, ובמוזיאונים שלה – המוזיאון לארכאולוגיה הלאומית, המוזיאון המחוזי "מוריס דני", מוזיאון "לכה פריארה" ומוזיאון קלוד דבוסי.
שם העיר ומקורותיו

העיר נקראת לפי מנזר סן ז'רמן שהוקדש בימי הביניים לגרמנוס הקדוש.
היער לה (Laye) מוזכר בצורה הלטינית Lida silva בפוליפטיך של האב אירמינון, אחר כך כ-silva cognominata Ledia ("היער המכונה לדיה") בכרוניקה של אלגלדוס במאה ה-11.
היישוב סן ז'רמן תועד לראשונה בשנת 1073 כ-Locus beati Germani אחר כך ב-1124 כ-Sanctus Germanus (גרמנוס הקדוש) והחל משנת 1161 בשם הנוכחי – בלטינית Sanctus Germanus in Leia.
שם העיר בא ממנזר שבנה ביער לה (לידה) המלך רובר השני "החסיד" (972–1031). מנזר זה הוקדש לגרמנוס הקדוש, שזהותו אינה ודאית. סביר להניח כי מדובר בקדוש גרמנוס מפריז, מייסד המנזר סן-ז'רמן-דה-פרס שחי בסביבה במאה השישית.
במהלך המהפכה הצרפתית שונה זמנית שם היישוב ל"מונטאן-בון-אר" ("הר אוויר טוב").
בנוגע למקור השם Laye של היער קיימות שתי השערות עיקריות: המילה הצרפתית laie או laide במשמעות של "משעול יער" שמקורה במילה הפרנקית laida, וכן הפועל laier – לסלול שביל בתוך היער או להפריד על ידי שביל את חלקת היער שנועדה למכירה. ההשערה השנייה מתייחסת למילה laie שמקורה בפועל layer = לסמן את העצים שיישארו אחרי חטיבת עצים ביער (מהפועל הפרנקי העתיק lakan). ההשערה הראשונה תואמת יותר את הצורות הלטיניות Lida ו-Ledia.
סמל העיר

סמל העיר הוא בצבע כחול ועליו מוצגים בצבע זהב עריסה מכוסה פרחי שושן, מעליה פרח שושן ומתחתיה התאריך 7bre 1638 כלומר 7 בספטמבר 1638, תאריך הולדתו של לואי הארבעה עשר. סמל זה הוענק לעיר על ידי המלך לואי השמונה עשר ב-17 באוגוסט 1820.
בימי הרסטורציה ביקשה הנהלת העיר לאמץ סמל הכולל את סמלהן של צרפת (שלשה פריח שושן מוזהבים) משמאל ושל נווארה (מגן בצבע אדום (גולס) עם שרשראות, צלב וצלב באלכסון (סלטיר), המחוברים כולם ובאמצע – אזמרגד ובחוד התחתון את האות L בזהב.
היסטוריה > פרהיסטוריה והעת העתיקה

בשטח העיר נמצאו מעט שרירים ארכאולוגיים מכיוון שהייתה מכוסה תקופה ארוכה ביער לה לה, בימי קדם "לידה", חלק צפוני של יער איוולין שהוא עצמו החלק הצפוני של יער הקרנוט ודיוקסיית שארטר.
היסטוריה > מרנסאנס ועד למאה ה-18 > במאה ה-18

במאה ה-18 הדמויות המובילות בעיר הן הדוכסים מנואיי. ביתם המפואר, l'hôtel de Noailles (אוטל נואיי) והפארק הנספח לו בעל ה-420 דונם, תוכננו על ידי מנזאר. בשנים 1701–1793 הדוכסים מנואיי – אן-ז'ול, בנו אדריין מוריס, ונכדו לואי דוכס ד'איין, כיהנו כמושלי העיר המלכותית סן-ז'רמן-אן-לה.
בשנים 1713 ו-1739 שוב נפגעה העיר וסביבתו על ידי סופות רעמים חזקות.
ב-1777 העניק המלך לואי השישה עשר את הטירה הישנה המוזנחת, כמתנה לאחיו, הרוזן שארל מארטואה, לימים המלך שארל העשירי. הבעלים החדש החריב אותו בכוונה לבנות אותו מן היסוד במרץ 1787 בצו מלכותי הקים לואי השישה עשר מוניקיפיומים ובראשם ראשי ערים (סנדיק syndics). אזור המס של פריז חולק לשני מחוזות (דפרטמאן) שבירותיהם קורביי וסן ז'רמן-אן-לה בהתאמה. סן ז'רמן הייתה גם לבירת נפה (ארונדיסמן) בינואר 1790 בימי המהפכה הצרפתית חולקה כל צרפת ל-83 מחוזות ("דפרטמנטים").
ורסאי, על בנייניה הגדולים חלקם רייקים, נבחרה לבירת המחוז החדש סן-א--אואז. למרות יומרותיה כעיר מלכותית ותיקה, סן ז'רמן נשארה באותן השנים במעמד נחות יותר של בירת "דיסטריקט" המורכב משבעה קנטונים ו-265 כפרים (קומונות) עם בית משפט עירוני בלבד. (לפי החוק מ-26 בפברואר 1791). ה"דיסטריקטים" בוטלו בשנת 1795 ועם יצירת הנפות (החוק מ-28 פלוביוז של שנת VIII נותרה סן-ז'רמן בירת קנטון בלבד עד שנת 1962.
בפברואר 1790 נבחר ראש העיר הראשון, ז'ורז' לוראן קאייה, עם 599 קולות מתוך 891.
ב-17 ביולי 1793 ניזוקה שוב העיירה על ידי סופה.
לפי החלטת ה"קונבנציה הלאומית" של צרפת מ-1 בנובמבר 1793 שונה שם העיר ל"מונטאן-די-בון-אר" (Montagne-du-Bon Air – הר האוויר הטוב). ב-7 בינואר 1794 נכלל בתוכה הכפר סן-לז'ה-אן-לה המשתרע עד לעמק הנחל ביזו, בדרום העיר.
ב-1795 מאדאם קמפאן הקימה את "המכון הלאומי של סן-ז'רמן", פנימייה לבנות.
בסך הכול בימי המהפכה, תחת השם "מונטאן-די-בון-אר" הידרדרה העיירה ואיבדה שליש ממספר תושביה, בגין ריבוי טבעי שלילי והגירה למקומות אחרים. במפקד משנת 1800 מנתה העיר רק 8954 תושבים.
ערים תאומות

גרמניה אשאפנבורג, גרמניה (מ־1975)
מרוקו תמארה, מרוקו (מ־1982)
הממלכה המאוחדת אייר, הממלכה המאוחדת (מ־1984)
ארצות הברית וינצ'סטר, ארצות הברית (מ־1990)
פולין קונסטנצין-יזיורנה, פולין (מ־1992)
הודו נאשיק, הודו (מ־2009)
המחוז הפדרלי הצפון-מערבי

| --- | --- |

 מדינה:  רוסיה רוסיה
 בירת המחוז פדרלי:  סנקט פטרבורג 
 תאריך ייסוד:  13 במאי 2000 
 שטח:  1,677,900 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז פדרלי:  13,952,003 (2018)
 קואורדינטות:  59°57′00″N 30°19′00″E﻿ / ﻿59.95°N 30.316666666667°E﻿ / 59.95; 30.316666666667 
 http://www.szfo.ru/
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה     he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
המחוז הפדרלי הצפון-מערבי (ברוסית: Северо-Западный федеральный округ; tr.: Severo-zapadny federalny okrug) הוא אחד מהמחוזות הפדרליים של רוסיה. המחוז כולל את החלק הצפוני של רוסיה. אוכלוסיית המחוז מונה 14 מיליון נפש (לפי מפקד משנת 2002) ושטחו הוא 1,677,900 קילומטר רבוע.
נציג הנשיא במחוז הוא אלכסנדר גוצאן. משרד הנציגות הנשיאותית שוכן בסנקט פטרבורג.
במחוז הפדרלי הצפון מערבי נכללים:
מחוז ארכנגלסק
המחוז האוטונומי של הניינץ
מחוז קלינינגרד
רפובליקת קרליה
רפובליקת קומי
מחוז לנינגרד
מחוז מורמנסק
מחוז נובגורוד
מחוז פסקוב
עיר פדרלית סנקט פטרבורג
מחוז וולוגדה
הערים המרכזיות במחוז הפדרלי הצפון מערבי הן:
סנקט פטרבורג
קלינינגרד
מורמנסק
ארכנגלסק
צ'רפובץ
וולגדה
פטרוזבודסק
סברודבינסק
נובגורוד
סיקטיבקר
פסקוב
סברודווינסק
נציגי הנשיא במחוז

בראש המחוז הפדרלי עומד נציג נשיאותי מיוחד, להלן נציגי הנשיא מאז שנת 2000:
ויקטור צ'רקסוב (18 במרץ 2000 - 11 במרץ 2003)
ולנטינה מטוויינקו (11 במרץ - 1 בנובמבר 2003)
איליה קלבאנוב (2003–2011)
ניקולאי ויניצ'נקו (2011 - 2013)
ולדימיר בולאווין (2013 - 2016)
ניקולאי צוקאנוב (2016 - 2017)
אלכסנדר בגלוב (2017 - 2018)
אלכסנדר גוצאן (2018 -)
אופיר לויוס

| --- | --- |

 לידה:  1 ביוני 1975 (בן 49) ראשון לציון, ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1993
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד פלחה"ן גולני  סגן מפקד גדוד 13  מפקד יחידת מיתר  מפקד צוות במכללה לפיקוד טקטי  ראש ענף תכנון בחטיבת המבצעים באמ"ץ  מפקד חטיבת הבקעה  ראש מחלקת תכנון באג"ת  קצין חינוך ראשי
 פעולות ומבצעים
   המערכה ברצועת הביטחון  האינתיפאדה השנייה  מבצע חומת מגן    מלחמת לבנון השנייה  מבצע עופרת יצוקה  מבצע עמוד ענן  מבצע שובו אחים    מבצע צוק איתן
 
טקס כניסתו לתפקיד קצין חינוך ראשי, אוגוסט 2020 (בעת התפרצות נגיף הקורונה בישראל). מימין: הקח"ר היוצא צביקה פייראיזן, ראש אכ"א מוטי אלמוז ולויוס
אופיר לויוס (Levius; נולד ב-1 ביוני 1975) הוא קצין בצה"ל בדרגת תת-אלוף, בתפקידו האחרון שימש קצין חינוך ראשי. קודם לכן שימש ראש מחלקת תכנון באג"ת, מפקד חטיבת הבקעה ומפקד יחידת מיתר.
ביוגרפיה

לויוס נולד וגדל בראשון לציון. למד בבית הספר היסודי "שלמון" ובבית הספר התיכון עמית עמל במגמת מתמטיקה. התגייס לצה"ל בשנת 1993, והתנדב לסיירת מטכ"ל. לאחר טירונות צנחנים החל מסלול הכשרה כלוחם ביחידה. כעבור שנה וחודש עזב, ועבר ליחידת אגוז שם שירת כלוחם. לאחר קורס קציני חי"ר מונה למפקד מחלקת סיור בגדוד 13. בהמשך שימש כמפקד פלוגת מסלול. לאחר מכן מונה למפקד הפלוגה הרובאית בגדוד 13, אותה הוביל בלחימה ברצועת הביטחון בלבנון.
ב-28 באוגוסט 1997, ארב כוח מהפלוגה בפיקודו למחבלי חזבאללה בקרבת נחל סלוקי. הכוח זיהה שתי חוליות נפרדות של מחבלים הנעות בקרבתו ופתח לעברן באש, הרג שני מחבלים וריתק למקומם שלושה נוספים באש מקלעים ונשק קל. שני מסוקי קרב מסוג קוברה הוזעקו לנקודת ההיתקלות כדי לספק סיוע באש ובתצפית. בסיוע המסוקים הרג הכוח את שלושת המחבלים הנותרים. בעקבות זיהוי המחבלים, טיווח צה"ל אש ארטילרית לאזור אפיק נחל הסלוקי, שהיה סבוך ומכוסה בצמחייה שהייתה יבשה בעונה זו של השנה. עם פגיעת הפגזים באפיק הנחל ניצתה דליקה שהלכה והתפשטה לעבר הכוח ולכדה את חלקם. הפצועים וההרוגים חולצו לבסוף בידי יחידה 669, ושאר הכוח נסוג בחזרה למוצב. בדליקה, שנודעה לימים כאסון השריפה בוואדי סלוקי, נספו חמישה מחיילי הפלוגה וחמישה לוחמים נוספים נפצעו ואושפזו, אחד מן הפצועים היה לויוס עצמו שסבל מכוויות בשל הדליקה.
בהמשך שימש כמפקד פלוגה בבה"ד 1. פיקד על פלחה"ן גולני במהלך מבצע חומת מגן. בסיום התפקיד יצא ללימודים. בשנת 2004 מונה לסגן מפקד גדוד 13, ב-12 בינואר 2005, כשמונה חודשים לאחר כניסתו לתפקיד, נפצע מפיצוץ מטען חבלה שהפעיל מחבל נגד השיירה בה נסע ברצועת עזה. בנג'י הילמן, שהיה אז מפקד פלוגה בגדוד 51 ונסע בשיירה, הרג את המחבל וניהל את חילוצו מן השטח. על אף הפציעה הקשה שהותירה אותו קטוע רגל מעל לברך, השתקם ויצא ללימודים בפו"ם. בסיום הלימודים חזר לחטיבה ומונה למפקד מחזור בבא"ח גולני.
בשנת 2008 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד יחידת מיתר, ושימש בתפקיד עד שנת 2010. בהמשך מונה למפקד צוות במכללה לפיקוד טקטי. לאחר מכן שירת כראש ענף תכנון בחטיבת המבצעים באמ"ץ. ב-4 בספטמבר 2014 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת הבקעה, ושימש בתפקיד עד 30 ביולי 2017, שנה יותר מן המקובל, מכיוון שרצה להשלים ולבסס את השינויים שביצע במרחב החטיבה, ובהם הקמתם של שני גדודי חי"ר גבולות, גדוד אריות הירדן וגדוד לביאי הבקעה. בספטמבר 2017 מונה לראש מחלקת תכנון באג"ת, ושימש בתפקיד עד שנת 2019. לאחר מכן היה חניך במכללה לביטחון לאומי במחזור מ"ז (2020-2019).
ב-8 ביולי 2020 הועלה לדרגת תא"ל וב-3 באוגוסט נכנס לתפקידו כקצין חינוך ראשי. תחת פיקודו הוקמו בחיל החינוך יחידת מעבירי הלפיד ומערך קציני המורשת. לויוס כיהן בתפקיד גם במהלך מלחמת חרבות ברזל. באוגוסט 2024 הפיץ אגרת המבקרת את שדרת הפיקוד בצה"ל, וטען כי "ריכוזיות יתר, עיסוק בנראות ולא במהות, פחד לפעול ולהביע דעה נועזת, שיח ציני והיעדר עומק אינטלקטואלי והגותי פגעו ופוגעים במנהיגות הצה"לית, במוסד הפיקוד בצה"ל, בחוסן הצה"לי, בגיוון ובמוטיבציה להמשך שירות במערכים השונים. תפיסות ניהול לא מותאמות לצבא לוחם ולדרגים שונים ושיח תועלתני, חומרי וקרייריסטי, העצימו תופעות אלו ופגעו בתפקודים השונים". הוא סיים את תפקידו בספטמבר 2024.
חיים אישיים

לויוס מתגורר בקיבוץ בית רימון, נשוי למלי ואב לשישה. בעל תואר ראשון בלימודי ארץ ישראל מאוניברסיטת בר-אילן.