stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אגרו-דולצ'ה
אזכורים תרבותיים

הרוטב מוזכר בספרו של ריצ'רד קונדון, "הכבוד של פריצי" בו נכתב:
"ועכשיו", אמר דון קוראדו, נשימתו קלה כשמזג מבקבוק יין אלורו, "המנה העיקרית, שהבוקר, צ'רלי יקירי, טרחתי לחקור אודותיה, כי אתה היית אמור להיות אורחי לארוחת הצהריים, מנה עילאית מאגריג'נטו שלנו, גוניליו אין אגרו אֶ דולצ'ה, מבושל כדרך שהגאבלוטי הדגולים, בני הסֶפּינה, משפחתה של אישתי האהובה, בישלו. ארנבת ברוטב חמוץ-מתוק, שונה מכל אגרו א דולצ'ה שקיים במקום כלשהו באיטליה. רוטב שיש בו חתיכות חציל, סלרי, זיתים, צלף, שקדים, דבש ולימון. זה ירומם את נפשך."
ראו גם

רוטב חמוץ-מתוק
אודי בן-משה

| --- | --- |

קישור לתמונה של בן משה באתר ישראל היום
 לידה:  28 בספטמבר 1966 (בן 58) רמת השרון, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  תלמה ילין  סטודיו למשחק ניסן נתיב 
 פרסים והוקרה:  פרס התיאטרון הישראלי  פרס רוזנבלום לאמנויות הבמה 
 פרופיל ב-IMDb
 
אודי בן משה (נולד ב-28 בספטמבר 1966) הוא במאי תיאטרון ושחקן תיאטרון ישראלי.
ביוגרפיה

בן משה נולד ברמת השרון. למד בתיכון לאמנויות תלמה ילין. בילדותו שיחק שתי עונות בתיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער.
את שירותו הצבאי עשה בן משה בתיאטרון צה"ל, ולאחר מכן סיים את הסטודיו למשחק ניסן נתיב. בשנת 1994 זכה במלגה ע"ש שרגא פרידמן. כמו כן, השתתף יחד עם מירב גרובר בפסטיבל עכו 1994, במחזה "הסיפור העצוב שלא יאמן על ארנדירה התמה וסבתה האכזרית", עיבוד לסיפור מאת גבריאל גרסיה מרקס, שכתב וביים ראובן קלינסקי.
לאחר סיום לימודיו, שיחק בן משה כשש שנים בתיאטרון חיפה, וערך הופעות בפסטיבל תיאטרון קצר, צוותא, תל אביב, ובפסטיבל עכו.
בשנת 2003 החל לעבוד כבמאי בתיאטרון מרכזי בישראל. הוא זכה בפרס הצגת הפרינג' של השנה על בימוי ההצגה "נוימן- אגדת חיילים" בתיאטרון תמונע.
ההצגה המרכזית הבאה שביים הייתה "שיץ" מאת חנוך לוין, שהועלתה בסטודיו לאמנויות התיאטרון של יורם לוינשטיין. כשעבד על ההצגה, נפגש לראשונה עם קרן פלס, איתה שיתף פעולה בכמה וכמה הצגות עתידיות עליהן עבד.
בן משה המשיך לביים בתיכון א' לאמנויות תל אביב, תיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער, ובסטודיו למשחק ניסן נתיב.
בשנת 2006 עבד בן משה לראשונה כבמאי בתיאטרון החאן הירושלמי, כשביים את "הקיץ" מאת רומן וינגרטן ואת החולה המדומה מאת מולייר בבימוי אודי בן משה בתרגום נסים אלוני תעלולי סקפן והנסיכה האמריקאית.
בשנת 2007 עבד בתור במאי משנה בהצגה בתיאטרון החאן, בשם המצליחים- מאת מיכאל גורביץ' ודניאל לפין.
את פריצתו בחאן, שהובילה לבחירתו כבמאי הבית של התיאטרון, עשה כשביים בשנת 2007 את ההצגה "נישואים" מאת ניקולאי גוגול.
בשנת 2007 החל בן משה ביים את הרטיטי את לבי מאת חנוך לוין עבור תיאטרון הקאמרי. בהצגה הזו חזר לשתף פעולה עם קרן פלס, שכתבה את המוזיקה של ההופעה.
ההצגה זכתה להצלחה, וקיבלה שישה פרסים בטקס חלוקת פרסי האקדמיה הישראלית לתיאטרון לשנת 2008: פרס הצגת השנה פרס המחזאי לחנוך לוין, אותו קיבלה אלמנתו, פרס הבמאי לאודי בן משה, פרס השחקן לרמי ברוך בתפקיד למקה, פרס שחקנית המשנה ופרס מלחין השנה לקרן פלס. ביים את הנפש הטובה מסצ'ואן עליה זכה בפרס במאי השנה ופרופסור שמעון זנדבנק זכה כמתרגם השנה.
בדצמבר אותה שנה עלתה "אילוף הסוררת" מאת ויליאם שייקספיר בתיאטרון בית ליסין בבימויו. ההצגה זכתה בפרס "הקומדיה של השנה".
ביוני 2015 עלה בתיאטרון הקאמרי המחזה של מולייר גם הוא באצילים בבימויו של בן משה.
ב-2017 ביים בתיאטרון הקאמרי את "כטוב בעיניכם" בתרגומו של דן אלמגור.
בשנת 2018 נבחר למנהל האמנותי של תיאטרון החאן.
הערות שוליים

↑   מיה אשרי, אודי בן משה נבחר למנהל האמנותי של תיאטרון החאן, באתר הארץ, 24 בינואר 2018
אגרול

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  מזון, מנה העשויה מביצה, חטיף 
 מוצא:  וייטנאם 
 מרכיבים עיקריים:  קמח חיטה, כרוב, בשר חזיר, ביצת תרנגולת 
 
אגרול ממולא בבשר בקר
אגרול (מאנגלית: גלילי ביצים) הוא מתאבן מהמטבח הסיני אמריקאי העשוי מבצק ממולא בירקות או בבשר ומטוגן בשמן עמוק, לצידו מוגש לרוב רוטב חמוץ-מתוק כמטבל. האגרול אינו מכיל ביצה במלית או בבצק, ולא ידוע מדוע או מתי קיבל האגרול את שמו זה.
האגרול הוא אחת מהמנות הנפוצות ביותר במטבח הסיני-אמריקאי ונפוץ גם במסעדות סיניות ואסייתיות בישראל, והוא מבוסס על המנה הסינית ספרינג רול. עם זאת, את האגרול בגרסתו האמריקאית כמעט ולא ניתן למצוא במזרח אסיה.
ישנם שני שפים הטוענים להמצאת המאכל, שניהם טוענים שהמציאו אותו בזמן עבודתם במסעדה סינית בניו יורק בשנות השלושים.
האגרול ממולא לרוב בירקות כגון כרוב, גזר ובצל, ולעיתים גם באטריות ובבשר. האגרול גדול במידותיו מהספרינג רול, יוגש תמיד מטוגן ומעטפתו עבה יותר ועשויה מבצק חיטה.
האגרול מקובל בכל העולם פרט למזרח אסיה כמנה ראשונה במסעדות סיניות-אמריקאיות.
ראו גם

ספרינג רול
הערות שוליים

1 2  Stephanie Ann, Why is it Called an Egg Roll if There is No Egg in it? Chinese Egg Roll 1917: Historical Food Fortnightly, Challenge 4, World Turn'd Upside Down
↑  Uncle Phaedrus, Finder of Lost Recipes, www.hungrybrowser.com
אודי בר-עוז

| --- | --- |

 לידה:  19 בינואר 1964 (בן 60) תל אביב-יפו, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  EMBA אוניברסיטת תל אביב
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1982–2007 (כ־25 שנים)
 דרגה:   תת-אלוף
 תפקידים בשירות
  מפקד טייסת 100   מפקד טייסת 103   מפקד בסיס שדה דוב   מפקד בסיס לוד
 פעולות ומבצעים
   המערכה ברצועת הביטחון    מלחמת לבנון השנייה    מבצע צוק איתן
 תפקידים אזרחיים
 סמנכ"ל מבצעים ברשות שדות התעופה מנהל נתב"ג
 
אהוד (אודי) בר-עוז (נולד ב-19 בינואר 1964) הוא מנהל נמל התעופה בן-גוריון וקצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף. כיהן בצה"ל כמפקד כנף 15 (שדה דב) ומפקד בח"א 27 – בסיס חיל האוויר לוד.
ביוגרפיה

בר-עוז גדל בגני יהודה בנם של ציונה ואורי בר-עוז. היה חניך, מדריך וראש גדוד בתנועת הצופים, התגייס לצה"ל במהלך מלחמת לבנון הראשונה והתנדב לקורס טיס אותו סיים במגמת קרב. שירת במשך שנה כטייס סקייהוק בטייסת נשר הזהב עד סגירתה ולאחר מכן מספר חודשים בטייסת הכנף המעופפת. הוא נשלח לקורס מדריכי טיסה אך במהלך הקורס הוחלט שיעבור הסבה לטייס תובלה.
כטייס תובלה שירת כטייס דורניר DO-28 ("עגור") בטייסת הגמל המעופף וטייס הרקולס C-130 בטייסת אבירי הציפור הצהובה. כטייס הרקולס השתתף בשלושה ממבצעים להעלאת יהודי אתיופיה מסודאן ובמבצע שלמה. לאחר מכן שירת כסמ"ט ב' וסמ"ט א' בטייסת הגמל המעופף, בתקופה בה נקלטו מטוסי הצופית. בהמשך יצא ללימודי תואר ראשון בכלכלה ולוגיסטיקה באוניברסיטת בר-אילן אותם סיים בהצטיינות יתרה, פיקד על טייסת מתקדם תובלה בבית הספר לטיסה ומונה למפקד טייסת הגמל המעופף. לאחר לימודי תואר שני במנהל עסקים למנהלים (EMBA) באוניברסיטת תל אביב אותם סיים כמצטיין דיקאן מונה למפקד טייסת הפילים.
במאי 2002 מונה למפקד כנף 15 בשדה דב וב-2004 מונה למפקד בסיס חיל האוויר לוד. במהלך כהונתו קלט הבסיס את מטוסי הנחשון. הוא שירת בתפקיד עד סוף 2006 כולל במהלך מלחמת לבנון השנייה. לאחר המלחמה מונה לראש צוות חיל האוויר לתחקור המלחמה. לאחר שחרורו המשיך לשרת במילואים כטייס תובלה בטייסת הפילים ומפקד תא שליטה בחירום. בשנת 2013 נסגרה זמנית טייסת הפילים ובר-עוז עבר לטוס במילואים בטייסת אבירי הציפור הצהובה.
ב-2008, לאחר שוויתר על תפקיד מנכ"ל נמל תל אביב מונה לסמנכ"ל מבצעים ברשות שדות התעופה. במסגרת תפקידו כסמנכ"ל מבצעים הוביל תהליכים ופרויקטים רבים לשיפור בטיחות ויעילות התעופה האזרחית בישראל. הוביל מהבחינה המבצעית את פרויקט שדרוג מערך המסלולים בנתב"ג, בניית מגדל פיקוח חדש בנתב"ג, מכ"ם קרקעי לניהול תנועת מטוסים ורכבים על המסלולים בנתב"ג (ASMGCS), מערכת לאיתור עצמים זרים - FOD על מסלול ההמראה הראשי - 26/08 בנתב"ג, תהליכי נחיתת מכשירים למסלול 30, 08, 21 בנתב"ג ולמסלול 21R בעובדה, איזרוח מגדל הפיקוח בחיפה, רכש תוכנה ושדרוג מערך תכנון נתיבים ומרחב אווירי, החלפת כל המערכות המטאורולוגיות בשדות התעופה של מדינת ישראל, רכש של מגוון מערכות טכנולוגיות לשיפור ניהול תעבורה אווירית (סטריפים אלקטרונים EFS, מידע מבצעי לפקח IODS, מערכות ניהול קשר וטלפוניה ועוד).
בנוסף הוביל בר-עוז שינוי ארגוני ומקצועי תוך הוספת כמות פקחי טיסה, רכש מאמנים (סימולטור) לאימון פיקוח טיסה במקצועות המכ"ם וה"סוכה" על-מנת לקצר ולשפר את יכולת ההדרכה העצמאית, הוספת ממלאי תפקידים, מערך הבטחת איכות, ניהול הדרכה וניהול בטיחות.
בינואר 2023 מונה למנהל נמל התעופה בן-גוריון.
בר-עוז מתגורר בתל אביב, נשוי לעדי ציבלין בר-עוז ואב לארבעה.
הערות שוליים

↑  זוהר בלומנקרנץ, הטייס של חולדאי ויתר על נמל תל אביב: אודי בר-עוז מונה לסמנכ"ל המבצעים של רשות שדות התעופה, באתר TheMarker‏, 11 באפריל 2008
↑  מנהל חדש לנמל התעופה בן גוריון, באתר Port2Port, ‏1 בינואר 2023
אובייקטיביזם (איין ראנד)

אובייקטיביזם היא תורה פילוסופית אותה הגתה הסופרת האמריקנית-יהודייה, איין ראנד. האובייקטיביזם היא פילוסופיה הדוגלת בקיום מציאות אובייקטיבית שאותה על האדם לגלות על ידי שימוש בשכל, ב"אגואיזם רציונלי" כנגזרת של ערך החיים, שאותו כל אדם רציונלי צריך לקבל כאמת מידה לבחירותיו, בקפיטליזם ובעקרון אי-התוקפנות, לצד תמיכה ברעיון מדינת שומר הלילה. ברמה האישית האובייקטיביזם מעודד את האדם לעסוק ביצרנות ובהגשמה עצמית. "יצרנות", במישור הכלכלי, ו"הגשמה עצמית" במובן של יצירה והשקעה של כל פרט בהוצאה לפועל של כישוריו, בעיקר האמנותיים.
עיקרי תפיסתה הפילוסופית

האובייקטיביזם עוסק בכל ענפי הפילוסופיה.
מטאפיזיקה - מציאות אובייקטיבית. המטאפיזיקה האובייקטיביסטית כוללת את אקסיומות הקיום (מציאות) והתודעה (הכרה) ואת עקרון הזהות. אקסיומת הקיום היא שהקיום קיים, בדומה למשפט של פרמנידס, "היש ישנו והאין איננו". אקסיומת התודעה היא שלאדם יש תודעה, שהיא היכולת לתפוס את מה שקיים. השנייה תלויה בראשונה: "אם לא קיים דבר, לא יכולה להיות תודעה: תודעה שאין לה דבר להיות מודעת לו היא דבר והיפוכו - סתירה פנימית". את עקרון הזהות הגה אריסטו והוא שא' הוא א', שכל דבר הוא עצמו. איין ראנד הוסיפה ואמרה שקיום הוא זהות, וששניהם מושגים בלתי נפרדים. מעקרון הזהות נגזר חוק הסתירה. חוק הסיבתיות, לפי ראנד, הוא עקרון הזהות המוחל על פעולות: כל דבר פועל על פי טבעו.
אפיסטמולוגיה - השכל הוא אמצעי שיש לאדם כדי לרכוש ידע. השכל הוא היכולת המזהה ומאחדת את החומר המסופק על ידי החושים. המידע שאדם מקבל מהחושים מאוחד לכדי מושגים. ידע חדש נבנה על ידי השוואה לידע קודם ובדיקה שאין סתירות בידע שיש לאדם. השיטה לרכישת ידע, שבה אדם מוודא אי קיומן של סתירות, היא לוגיקה. בנוסף, גורס האובייקטיביזם כי שכל האדם מוכשר לתפוש את כל מה שקיים, ובכך דוחה האובייקטיביזם את הגישה האומרת כי ישנם גבולות מהותיים לידע האנושי.
מוסר - לאדם הגיוני ומציאותי יש את הכלים לזהות את האמצעים הדרושים כדי להפוך למאושר. כדי להפוך למאושר, אדם לא צריך להיות חלק מקולקטיב כלשהו או להכפיף אחרים למרותו. תפישה זו מגולמת במילים "האדם הוא תכלית עצמו", על פיה מטרת חייו של האדם היא אושרו שלו, כלומר אגואיזם. האובייקטיביזם מתנגד כל סוג של אלטרואיזם אותו הוא מגדיר כגישה מוסרית המבוססת על חיים למען אחרים.
פוליטיקה - האובייקטיביזם תומך בעקרון אי-התוקפנות על פיו קיים איסור מוחלט על שימוש בכוח פיזי נגד אנשים אחרים, פרט להגנה עצמית. על בני האדם לעסוק זה עם זה כסוחרים שמחליפים ערך בערך למטרות רווח הדדי, ובאמצעות הסכמה הדדית. על כן אדם מוסרי יכול לחיות רק בחברה חופשית לחלוטין הפועלת לפי כללי קפיטליזם חופשי.
אמנות - תפקיד האמנות אינו לחנך, כי אם להראות לאדם ערכים והפשטות בפעולה.
אובייקטיביזם בישראל

בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 התעוררה בישראל התעניינות בפילוסופיה האובייקטיביסטית, בעיקר בזכות ספרו של הפילוסוף משה קרוי "חיים על פי השכל" (1975). הספר, באופן חריג ביחס לספרי פילוסופיה, היה לרב-מכר, וקרוי רהוט הלשון והחריף היה לדמות מוכרת. אף שקרוי טען בספרו כי אין לו מה להוסיף על דבריה של ראנד, הוא היה הראשון שניסח בעברית את העקרונות הפילוסופיים של האובייקטיביזם בצורה מקיפה ובהירה. קרוי עזב את ישראל זמן קצר לאחר פרסום ספרו, וכעבור שנים מעטות נטש גם את הפילוסופיה האובייקטיביסטית. ראנד, אליה פנה קרוי, לא ראתה בו מייצג של תפיסותיה, ונוכח התפתחותו הרעיונית, נותק הקשר בין רעיונותיו לגישתה של ראנד.
באמצע שנות ה-80 של המאה ה-20 התגבשה בישראל קבוצת מתעניינים בתורתה של ראנד, והחל להתפרסם ביטאון אובייקטיביסטי תחת השם "לאינטלקטואל החדש" ואחר–כך בשם "אנכי" בעריכת בועז ארד הפעיל עד היום ברשת האינטרנט. כמו כן נערכה פעילות, הרצאות וקורסים ללימוד הפילוסופיה של ראנד. בישראל קיימת היום בעיקר פעילות אינטרנטית דרך אתר "אנכי".
דמות שבלטה בשנות השמונים הייתה של אוהד קמין, שאף הכריז בסוף שנת 1992 על "מרד רעיוני" ברוחה של איין ראנד, והודיע לשלטונות המס בישראל כי בכוונתו להפסיק לשלם מיסים. בעקבות זאת נשפט קמין ונדון בסוף שנת 1995 לשישה חודשי מאסר בפועל. כיום קשור קמין לפעילותם של מנהיגות יהודית ומשה פייגלין.
מכון איין ראנד בארצות הברית מרכז את הפעילות האינטלקטואלית בתחום, ועוסק בחקר ובקידום הפילוסופיה של ראנד. מכון איין ראנד מציג תמיכה עקבית ועקרונית במדינת ישראל. באתר המכון הוקדשה מחלקה שלמה להגנתה המוסרית של ישראל לנוכח עמידתה כמדינה חופשית בתווך של עריצויות. חלק ממאמרים אלו תורגמו ומופיעים באתר "אנכי". נשיאו הנוכחי של המכון, ד"ר ירון ברוק, הוא יליד ישראל שסיים לימודי הנדסה בטכניון והתמחה בכלכלה בארצות הברית, שם גם שימש כפרופסור לכלכלה ומימון. ד"ר ברוק מבקר בתכיפות בישראל ומופיע בהרצאות לציבור ולמועדוני סטודנטים כמו גם בהופעות תקשורתיות.
בשנת 2011 הוקם בישראל מרכז איין ראנד (ע"ר) ונפתחה בישראל תחרות חיבורים לתלמידי תיכון וסטודנטים בנושאים מספריה של איין ראנד. המרכז מקיים פעילות שוטפת הכוללת אירועי הרצאות של מרצים מישראל ומחו"ל, קורסים והשתלמויות ומציע תרגומים של מאמרי איין ראנד לעברית וערבית.
תגובה אקדמית לפילוסופיה האובייקטיביסטית

העיסוק האקדמי באובייקטיביזם כגישה פילוסופית חדשה מועט יחסית לתורות פילוסופיות אחרות. רוב האקדמיה דחתה את האובייקטיביזם[דרוש מקור], לרוב תוך סירוב להתייחס לאובייקטיביזם כתרומה רצינית לפילוסופיה, ועד כדי התעלמות ממנו.
יש מבקרים באקדמיה הטוענים כי ניתן להדגים כיצד רבים מהמשפטים הספציפיים עצמם הם עיבוד מחודש ושגוי של טעויות ישנות, ואפילו אם מערכת האמונות הייתה מביאה למסקנות נכונות, היא תעשה זאת על בסיס מוטעה. לדוגמה רוברט נוזיק, פילוסוף ליברטריאני בולט, מסכים עם ראנד מבחינה פוליטית, אך טוען כי הבסיס לדבריה אינו משכנע. ראנד עצמה יצאה נגד הליברטריאנים, אותם כינתה "היפים של הימין", וטענה כי הם מנסים לערב בין עקרונות הפילוסופיה שלה לבין אנארכיזם. "אנרכיזם", אמרה ראנד, "הוא התפיסה הבלתי-רציונלית והאי-אינטלקטואלית ביותר שאי פעם נוצרה על ידי המאמינים נטולי-ההקשר, הכבולים לקונקרטים של התנועה הקולקטיביסטית".
ד"ר מיכל פרם-כהן מדגישה כי הוגת התאוריה, איין ראנד, אשר גדלה במשפחה יהודית מתבוללת, נחשפה למוסר ההקרבה העצמית הנוצרי יותר מאשר למוסר האחריות ההדדית היהודי.
בשנת 1987 הוקמה "אגודת איין ראנד" על ידי חברי האגודה הפילוסופית האמריקאית במטרה לקדם את הלימוד של הפילוסופיה של איין ראנד. בין חברי האגודה הבולטים, אלן גוטהלף, אשר כיהן כפרופסור לפילוסופיה ולהיסטוריה של המדע באוניברסיטת פיטסבורג והיה מחשובי חוקרי אריסטו המודרניים, פרופ' טרה סמית מאונ' טקסס המתמחה בפילוסופיה של המוסר ואחרים, ביניהם הישראלי לשעבר ד"ר ירון ברוק, שבשיחה עם ד"ר רועי יוזביץ הסביר כי "אילו לא היה קולקטיביזם בעולם" ממילא לא הייתה לא מלחמה בעזה ולא שואה.
לקריאה נוספת

איין ראנד, אנו החיים, הוצאת מ. מזרחי, ת"א
איין ראנד, כמעיין המתגבר
איין ראנד, מרד הנפילים, הוצאת ש. פרידמן, 1999
Rand, Ayn, The Virtue of Selfishness
Rand, Ayn, Philosophy: Who Needs It
Peikoff, Leonard, Objectivism: the Philosophy of Ayn Rand
משה קרוי, חיים על-פי השכל, הוצאת מציאות, 1975.
מאמרי איין ראנד וד"ר ליאונרד פיקוף בעברית באתר "אנכי"
לכסיקון איין ראנד ברשת עיון חופשי באינדקס הגדרות פילוסופיות של איין ראנד.
טור הספד לפרופ' אלן גוטהלף בניו יורק טיימס
"מדוע איני אובייקטיביסט", ביקורת ידועה של דר' מייקל היומר
הערות שוליים

1 2  איין ראנד, מרד הנפילים, כנרת זמורה-ביתן דביר, 2012, עמ' 827
↑  Leonard Peikoff, Objectivism: The Philosophy of Ayn Rand, Penguin, 1991, עמ' 4-21
↑  אלי אשד, האגואיסט, באתר nrg‏, 27 בדצמבר 2004
↑  ד"ר מיכל פרם-כהן, ‏מוסר של אחריות הדדית, השילוח, 13, פברואר 2019
↑  מה איין ראנד היתה אומרת על המלחמה בעזה, ‏18-3-2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007558628105171  LCCN: sh92002845 
איין ראנד, 1943
אגון ארווין קיש

| --- | --- |

 לידה:  29 באפריל 1885 פראג 
 פטירה:  31 במרץ 1948 (בגיל 62) פראג, צ'כוסלובקיה 
 שם לידה:  Egon Kisch 
 מדינה:  צ'כוסלובקיה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 מקום קבורה:  בית הקברות של וינוהראדי 
 אירועים משמעותיים:  שריפת הספרים בגרמניה הנאצית (1933) 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קארל בפראג 
 שפות היצירה:  גרמנית 
 www.egon-erwin-kisch.de
 חתימה:   
 
אגון ארווין קיש (בשם מלא בגרמנית: Egon Erwin Kisch; פראג, 29 באפריל 1885 – פראג, 31 במרץ 1948) היה סופר ועיתונאי יהודי-צ'כי ואוסטרי, שכונה "הכתב המשתולל" או "הכתב הגועש". שפת כתיבתו הייתה גרמנית. קיש היה אחת הדמויות הבולטות ביותר של העיתונות החוקרת המודרנית בעשורים הראשונים של המאה ה-20. הדיווחים, השיטות העיתונאיות והמוסר המקצועי שלו הם עדיין אחד המודלים או הדוגמאות המושכלים ביותר של העיתונות. כתבותיו על פראג ועל מלחמת העולם הראשונה פורסמו בספרים רבים והם עדיין קריאה מקורית מבוססת וגם מבדרת.
ביוגרפיה

הוא נולד ב-1885 כילד שני במשפחה יהודית זעיר בורגנית של חמישה ילדים. אביו, הרמן קיש, הפעיל עסק למסחר בבדים, אמו הייתה ארנסטין קוה (Kuh). לאחר שסיים אגון את לימודיו בתיכון, למד זמן מה במכללה הטכנית הגרמנית ובאוניברסיטת קארל בפראג, ואחר כך שירת שנה בצבא. הקריירה שלו כעיתונאי החלה בגיל 19, אז התחיל לפרסם ב"פראגר טאגבלאט" (Prager Tagblatt). בשנת 1906 החל לעבוד עבור המגזין בשפה הגרמנית "בוהמיה" והרחיב את ידיעותיו בעיתונות.
במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא נלחם בחזית המזרחית והדרומית בדרגת רב-טוראי וגם נפצע. בעקבות מלחמת העולם החל קיש לפנות לנושאי חברה והייעוד הקומוניסטי שלו התפתח בתקופה זו. החוויות שלו מתקופת שירותו הצבאי במלחמה הופיעו בשנת 1930 בשם "כתוב את זה, קיש!". לאחר מלחמת העולם הראשונה הוא חשף בסדרת דיווחים ממצא מרעיש על המרגל הרוסי אלפרד רדל, אל"ם בשירות הצבא הקיסרי האוסטרו-הונגרי, שחייו עובדו מאוחר יותר לסרט עלילתי בשם "קולונל רדל" בידי אישטוואן סאבו.
אל"ם אלפרד רדל היה ראש המטה של הארמייה השמינית של פראג. בעת חשיפתו הוא אולץ להתאבד בשנת 1913. במהלך חיפוש אצל רדל לאחר מכן פרץ ידידו של קיש, מנעולן, את מגירות תיקי הקולונל. קיש עקף את הצנזורה בכך שתחילה פרסם הכחשה של המקרה. לאחר מכן כבר לא ניתן היה לטייח אותו.
בשנת 1918 השתתף בהכרזת הרפובליקה של אוסטריה. הוא הצטרף למפלגה הקומוניסטית האוסטרית. אחרי כמה שנים נכלא וגורש מאוסטריה. הוא עבר לפראג, לימים לברלין, והיה חבר בעיתונות הגרמנית השמאלית. בשנת 1923 כתב את 400 שנות ההיסטוריה של העיתונות, ממרטין לותר ועד אמיל זולא.
הוא טייל בחצי מהעולם. סייר בסין, ביפן, בצפון אפריקה, בברית המועצות, בארצות הברית, באוסטרליה ובהונגריה. בפברואר 1933, למחרת הצתת הבניין הרייכסטאג, הנאצים תפסו אותו בברלין, אך הוא שוחרר הודות להתערבות צ'כוסלובקית. עם זאת, גורש מגרמניה וספריו נשרפו, כך קיש עבר לפראג. בין 1936 ל-1938 דיווח על מלחמת האזרחים בספרד. מאוחר יותר נסע לפריז, ובין 1940 ל-1946 שהה במקסיקו, בטרם חזר שוב לפראג. הוא שמר על הזדהותו ואזרחותו הצ'כית לאורך כל הדרך, טען שהוא צ'כי והתעקש לשמור על דרכונו.
ספרים וכתבות

כותרות באנגלית ניתנות במקום בו תורגמה היצירה לאנגלית. כל התאריכים מתייחסים לפרסום המוקדם ביותר.
Aus Prager Gassen und Nächten (1912) – An early collection of reports from Prague's underworld
Der Mädchenhirt (1914) – Kisch's only novel, again set in the Prague underworld
Der Fall des Generalstabschefs Redl (1924)
Der rasende Reporter (1924)
Hetzjagd durch die Zeit (1925)
Elliptical Treadmill (1925) - Berlin Six-Day Race
Zaren, Popen, Bolschewiken (1926) – On the Soviet Union
Schreib das auf, Kisch! (1929)
Paradies Amerika (1929) – On the United States
Asien gründlich verändert (Changing Asia) (1932) – On Soviet Central Asia
China Geheim (Secret China) (1933) – On China
Geschichten aus sieben Ghettos (Tales from Seven Ghettos) (1934) – A collection with a Jewish theme
Landung in Australien (Australian Landfall) (1937)
Soldaten am Meeresstrand (1938) – Reports from the Spanish Civil War
Die drei Kühe (The Three Cows) (1939) – Report from the Spanish Civil War
Marktplatz der Sensationen (Sensation Fair) (1941) – memoir up to 1914
Entdeckungen in Mexiko (1945)
ראו גם

קיש באוסטרליה (באנגלית)
לקריאה נוספת

ביוגרפיה מפורטת (בגרמנית)
Carolyn Rasmussen: Kisch, Egon Erwin (1885–1948). Biography. adb.anu.edu.au
אגון קיש בדרכו לאוסטרליה בשנת 1934
אגון קיש על בול של גרמניה המזרחית משנת 1985
Montero (Call Me by Your Name)

Montero (Call Me by Your Name) (בעברית: מונטרו (קרא לי בשמך)) הוא סינגל של הראפר והזמר האמריקאי ליל נאז X. השיר יצא לאור ב-26 במרץ 2021, על ידי חברת התקליטים קולומביה רקורדס, כסינגל המוביל מתוך אלבום הבכורה שלו, Montero.
השיר קיבל מועמדויות בטקס פרסי גראמי ה-64 בקטגוריות הקלטת השנה, שיר השנה והווידאו קליפ הטוב ביותר.
רקע

ליל נאז X השמיע במקור קטע מהשיר ב-9 ביולי 2020 בסרטון טוויטר, כמו גם ברקע לסרטוני טיקטוק שונים, כולל סרטון שהופנה אל הראפר האמריקאי 6ix9ine. הוא הוצג גם בפרסומת של Logitech ששודרה במהלך סופרבול LV בפברואר 2021. ב-9 במרץ 2021 הכריז ליל נאז X על תאריך צאתו של הסינגל באמצעות טוויטר, יחד עם עטיפתו. העטיפה נוצרה על ידי האמן הספרדי-קרואטי פיליפ סוסטיץ' ומציגה את ליל נאז X כאדם ואלוהים בפרשנות מחודשת של יצירת "בריאת האדם" של מיכלאנג'לו.
שם השיר לקוח משמו הפרטי של ליל נאז X והסרט הלהט"בי קרא לי בשמך משנת 2017. ביום צאתו של הסינגל, שיתף ליל נאז X מכתב גלוי לעצמו בן ה-14 בטוויטר, המשקף את בחירתו לצאת מהארון בגיל צעיר ועצבנותו ביחס לשיר. הוא אמר כי זה "יפתח דלתות בפני אנשים קווירים רבים אחרים פשוט להתקיים" והביע את רצונו לתת לאנשים להיות מי שהם.
הרכב

השיר כולל נושאים הקשורים לזהות המינית קוויר. ליל נאז X חשף כי השיר נכתב על אדם שפגש באמצע 2020. מבחינה לירית, ליל נאז X אומר למאהבו שהוא רוצה עוד להיות "דאון-לואו(אנ')", תוך שהוא שר על טיול להוואי. מגזין הבילבורד תיאר את השיר כ"רצועה דמוית פלמנקו עם מפעם טראפ מעודן".
קידום

יום לפני צאת הסינגל, ליל נאז X התראיין בתוכניתו של זיין לואו, ואמר כי "העולם ימשיך להסתובב. אבל אני יכול לעשות את מה שאני רוצה בקריירה האמנותית שלי בכל עת, או שאני אכשל, בשביל עצמי לפחות". לאחר צאתו, השיק קידום בטוויטר במסגרתו הוציא ביטקוין בשווי 100 אלף דולר.
בהתאם לנושא הקליפ, שיתף ליל נאז X פעולה עם קולקציית האמנות MSCHF (אנ'), שיצרה 666 זוגות של "נעלי שטן" של נייק אייר מקס 97 (אנ') מעוטרים בפנטגרמות, צלבים הפוכים ופסוק הברית החדשה Luke 10:18. הם מכילים גם דיו של 66 סמ"ק המעורבב עם טיפת דם של חבר צוות מ-MSCHF בסוליה, שנאספה במהלך השבוע. הנעליים, שמחירן 1,018 דולר לזוג, נמכרו תוך פחות מדקה. חברת נייקי לא הייתה מעורבת בעיצוב הנעליים או בהוצאתן, ובהמשך הגישה תביעה נגד MSCHF בגין הפרה ודילול של סימני מסחר. להגנת MSCHF, טענו אנשי הקולקציה כי הנעליים נועדו להיות סוג של אמנות לתצוגה ולא ללבוש בפועל; עם זאת, עורך דין חברת נייקי ציין כי הזמרת מיילי סיירוס פרסמה תמונה בחשבון האינסטגרם שלה כשהיא נועלת את הנעליים. בית המשפט המחוזי של ארצות הברית אישר צו מניעה זמני נגד MSCHF, ובכך מנע את מכירת הנעליים; עוד ביקשה נייקי להחזיר את 665 הנעליים שנמכרו, על אף שכבר נשלחו לקונים.
וידאו קליפ

את הווידאו קליפ, שיצא בסמוך לצאת הסינגל, של השיר ביימו טאנו מוינו וליל נאז X. הוא מציג את ליל נאז X כדמויות שונות בסצנות בהשראת הברית החדשה והמיתולוגיה. לאחר מבוא קולי בו ליל נאז X דן בכך שאינו צריך להסתיר את בושתו, הקליפ מתחיל בזמר המתאר את אדם ואת הנחש בגן עדן. השניים מתנשקים ומתמזגים לאחר שהנחש מפתה את אדם באמצעות העין השלישית. הסצנה הבאה מציגה את ליל נאז X בשלשלאות בקולוסיאום כשהוא נשפט על פי גרסאות של עצמו בפאות של מארי אנטואנט ונסקל באבנים. לאחר הוצאתו להורג, הוא מככב כדי לעלות לגן עדן לפני שהוא אוחז במוט, השולח אותו לגיהנום כשהוא רוקד עם המוט. הוא ממשיך לתת לשטן ריקוד חיק, כשהוא נועל מגפיים בגובה הירך עם עקבי סטילטו ותחתוני קלווין קליין. לאחר ששבר את צווארו של השטן, הוא מכתיר את עצמו בקרניים כאשר עיניו זוהרות וכנפיו מגיחות.
בנוסף לאזכורים ולסמלים המקראים, הקליפ כולל נושא רציף של דואליות, כולל טוב מול רע וגבריות לעומת נשיות. בקליפ ציטוט מהמשתה של אפלטון מוצג על עץ החיים: "לאחר החלוקה שני חלקי האדם, שכל אחד מהם חפץ בחציו השני". הסצנה עם הקוטב משמים לגיהנום היא מחווה לקליפ של השיר "Cellophane" של FKA twigs, אשר מגזין Vulture ציין שנעשתה בכבוד לטוויגס, בעקבות הפסדה לליל נאז X בקטגוריית "הווידאו קליפ הטוב ביותר" בטקס פרסי גראמי ה-62. על פי הודעה לעיתונות המלווה את הקליפ, הסצנה האחרונה מייצגת את "פירוק כיסא השיפוט והעונש שמנע מרבים מאיתנו לאמץ את האני האמיתי שלנו מתוך פחד".
ביקורות

השיר והקליפ זכו לשבחים על היותם "קוויר ללא בושה". עם זאת, הוא ספג ביקורת רבה מגופים שונים, אשר ראו את השיר והקליפ כבלתי מוסריים או מזיקים לילדים. אדם וארי מוראייטי כתב כי הקליפ "שינה הכל עבור אמני מוזיקה קווירים", וציין כי כמה אמני להט"ב כמו ג'ונתן נייט "מניו קידס און דה בלוק וולנס בס מ-NSYNC שרו על נשים בזמן שהותם בארון, ואילו אחרים כמו אלטון ג'ון וריקי מרטין לא שרו במפורש על המיניות שלהם. הוא גם ציין כי אמנים כמו פרנק אושן וטרוי סיון היו נועזים יותר במיניותם, אך לא הגיעו לאותה רמה של הצלחה מסחרית כמו ליל נאז X.
בחודש יוני 2021 דירג בילבורד את השיר במקום התשיעי ברשימת "50 השירים הטובים ביותר בשנת 2021 עד כה". מגזין Complex דירג את השיר במקום ה-46 ברשימת ״50 השירים הטובים ביותר לשנת 2021 (עד כה)״. מגזין המוזיקה והתרבות BBC סיקר את השירים והאלבומים שיצאו לאור בשנת 2021, וכלל את השיר ברשימתם "21 האלבומים/השירים הטובים ביותר של 2021 ׁ(דירוג של אלבומים ושירים)" במקום השני.
הצלחה מסחרית

השיר הגיע היישר אל המקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100, והפך לשירו השני של ליל נאז X שהגיע למקום הראשון במצעד, לאחר הלהיט "Old Town Road". השיר נהפך לשיר הרביעי עם מספר הסטרמות הגבוה ביותר ביממה אחת לשנת 2021, עם 8.59 מיליון הסטרמות בשירות הזרמת המדיה ספוטיפיי.