stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיכל ארצי
הערות שוליים

↑  Cline, Eric H. 1177 BC: the year civilization collapsed. Princeton University Press, 2014, p.153,.
↑  http://maritime2.haifa.ac.il/eng/nl/Rims35/35.pdf#page=13
↑  http://maritime2.haifa.ac.il/eng/nl/rims30/rims30.pdf#page=17
↑  http://maritime2.haifa.ac.il/eng/nl/rims29/21-25s.pdf
↑  http://maritime2.haifa.ac.il/eng/nl/rims29/19-21s.pdf
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311345005171  PLWABN: 9811793325805606  BIBSYS: 1602157051883  BnF: cb16612017f (data)  GND: 1069698660  ISNI: 0000 0001 0894 7053  LCCN: n82206780  NTA: 135678706  ORCID: 0000-0001-9135-8654  RERO: 02-A002941571  SUDOC: 12277809X  VIAF: 45659684   WorldCat (עם VIAF): 45659684 
מיכל ארצי בחפירות בלימנטפה בטורקיה בשנת 2003
צבי יהודה מלצר

| --- | --- |

 לידה:  1899 ה'תרנ"ט 
 פטירה:  30 ביוני 1969 (בגיל 70 בערך) ט"ו בתמוז ה'תשכ"ט 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  ? – 30 ביוני 1969 
 אב:  איסר זלמן מלצר 
 צאצאים:  Sara Meltzer 
 
הרב רפאל צבי יהודה מלצר (ה'תרנ"ט, 1899 – ליל ט"ו בתמוז תשכ"ט, 30 ביוני 1969) היה רבה של פרדס חנה ולאחר מכן של רחובות. היה מיוזמי הקמתה של מדרשית נעם ומייסד וראש ישיבת קלצק בארץ ישראל וישיבת הדרום.
תולדותיו

נולד במיר שבבלארוס לביילה-הינדה ולרב איסר זלמן מלצר. התחנך אצל אביו, וכן אצל הרב יוסף יוזל הורוביץ, ה"סבא מנובהרדוק". בבחרותו שימש כמה שנים כמשגיח בישיבת קלצק אצל אביו ומסר שיחות מוסר. בשנת תרפ"ה (1925) עלה עם אביו לארץ ישראל. לאחר נישואיו למד בהיכל התלמוד בתל אביב. לימד בישיבה הקטנה של ישיבת עץ חיים בירושלים, ולאחר מכן בישיבת תל אביב. תקופה מסוימת שימש ר"מ בישיבת תפארת ישראל בחיפה.
בשנת תרצ"ו (1936) נבחר לרבה של פרדס חנה. בתקופת רבנותו בפרדס חנה ייסד במושבה את ישיבת קלצק, לזכר הישיבה המקורית בקלצק שבראשה עמד אביו. בצוות רבני הישיבה היה אחיינו, הרב שניאור קוטלר. בשנת תש"ה (1945) יזם את הקמת מדרשית נעם בפרדס חנה. הוא פנה אל ראשי ארגון הנוער "נוער המזרחי" (ראשי תיבות: נעם) והציע להם להקים במושבה ישיבה שתשלב לימודים כלליים. לראשות הישיבה נבחר הרב יהושע יגל.
בשנת תש"ז (1947) נבחר לכהן כרבה של רחובות, לאחר פטירת רבה הקודם צבי שטיינמן, שהיה חותנו. את רבנותו בפרדס חנה העביר לרב יהושע זליג דיסקין. עם בואו לרחובות הוא ייסד בה בית דין ושימש בו כאב"ד עד שנת תשי"ט (1959). הוא מינה לרבנים מקומיים את הרב יואל קלופט (רב שיכון הפועל) והרב זבולון גרז (רב בית הכנסת "שונה הלכות"). כמו כן העביר מפרדס חנה לרחובות את ישיבת קלצק שבראשותו, ובהמשך פתח לצידה את ישיבת הדרום. במסגרת הישיבה הקים הרב מלצר סמינר למורים. כמו כן, היה מראשוני הוגי רעיון ההסדר. תלמידי הסמינר ברחובות היו הראשונים ששירתו בצבא במסגרת ה"הסדר", שאליו הצטרפו מאוחר יותר תלמידי ישיבות אחרות.
בשנת תשי"א (1951) פרש הרב מלצר מרבנות העיר, ואת מקומו מילא הרב אלימלך בר שאול. הרב מלצר המשיך לכהן כאב בית הדין וכראש ישיבת הדרום. כעבור זמן פרש גם מראשות בית הדין ומינה תחתיו את הרב זבולון גרז. בשנת תשכ"ה (1965) נפטר הרב בר שאול, ומיד לאחר פטירתו ייסד הרב מלצר לזכרו כולל אברכים, הפועל עד היום. כמו כן פתח הרב מלצר ישיבה מקצועית ביישוב גן יבנה הסמוך לרחובות.
בשנת תשי"ד (1954), לאחר פטירת אביו, חלה הרב מלצר, וכסגולה נוסף לו השם רפאל, אותו נשא עד מותו. הרב אריה לוין ערך לו גורל הגר"א, והפסוק שעלה בגורל היה: "וְהֹסַפְתִּי עַל יָמֶיךָ חֲמֵשׁ עֶשְׂרֵה שָׁנָה". ואכן, הרב מלצר נפטר כעבור חמש עשרה שנה, בט"ו תמוז תשכ"ט. נקבר בהר המנוחות בירושלים.
אחר מותו הנציחה עיריית רחובות את זכרו בקריאת רחוב על שמו.
משפחתו

ילדיו הם: מרים, אוריאל מלצר וידעאל מלצר, שחיבר את הביוגרפיה על הרב איסר זלמן מלצר בדרך עץ החיים. חתנו של אוריאל מלצר, הרב אריה אדלר, הקים את ישיבת "אבן האזל" בנתיבות, הקרויה על שם ספרו של הרב איסר זלמן מלצר.
חתנו (נישא למרים בתו) היה הרב יהודה עמיטל.
הערות שוליים

↑  מת הרב צבי יהודה מלצר, מעריב, 1 ביולי 1969.
↑  הרב יואל עמיטל, הרב יואל עמיטל, סבי הרב צבי יהודה מלצר זצ"ל.
↑  פרדס חנה, דואר היום, 31 בינואר 1936
↑  מעמד גדול לכבוד התורה, הצופה, 25 ביוני 1947
↑  דרכו האחרונה של הרב צבי שטיינמאן זצ"ל, הצופה, 27 בינואר 1947
↑  לשכת השר יעקב משה טולידאנו  - מינויים לדיינים, באתר ארכיון המדינה, עמ' 2
↑  ספר מלכים ב' כ, ו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007397320005171  VIAF: 465157523482327032808   WorldCat (עם VIAF): 465157523482327032808
הוצאת יצחק חגיז

קבר רחל בגלויה בהוצאת יצחק חגיז
הוצאת יצחק חגיז (Edition Jsac Chagise) הייתה הוצאה לאור שהוקמה ב-1883, בירושלים, בבעלות יצחק חגיז ובהמשך בבעלות בנו יוסף לוי חגיז.
מייסד ההוצאה

יצחק חגיז (1857 בערך - פברואר 1917) היה חסיד חב"ד שעלה מוויטבסק לירושלים בראשית שנות ה-90 של המאה ה-19. הוא אימץ לעצמו לאחר העלייה לארץ שם משפחה של שכניו יוצאי צפון אפריקה. היה ממייסדי שכונת ימין משה והתגורר בה עד מותו. לאחר נישואיו לרבקה (לבית לדרברג), הוא הקים בית מסחר למוצרי כתיבה ודפוס בסמוך לשער יפו ועסק בסחר ויבוא של נייר ומוצרי כתיבה. נולדו לו בת (שרה חאשע) ושני בנים (יוסף לוי ומרדכי).
חגיז מת מטיפוס הבהרות בשנת 1917. את עסקיו המשיך בנו, העסקן יוסף לוי חגיז, ראש אגודת תדח"ץ ומייסד היישוב אחוזת נפתלי שליד קרני חיטין. חתנו של חגיז היה הרב שלמה זלמן זלזניק, ראש ישיבת עץ חיים. נכדו של חגיז הוא המלחין יחיאל חגיז.
ההוצאה לאור

ב-1883 ייסד חגיז את "הוצאת יצחק חגיז", והוציא לאור באמצעותה הפקות דפוס בדפוס ליתוגרפי, בעיקר גלויות ומזכרות ובהן מראות נוף ואתרי קודש מירושלים ושאר ערי ארץ ישראל. בין מוצריו הייתה "שושנתא" – שמונה משולשי נייר גזורים ובהם איורים של אתרים קדושים בארץ ישראל (על ידי קיפולם אחד בשני מתקבלת צורת משולש המזכירה פרח, ומכאן שמה). מוצרי הדפוס שלו נמכרו בעיקר כמזכרות לתיירים וליהודי העולם.
לאחר פטירתו של מייסד ההוצאה הפך בנו יוסף לוי חגיז לבעליה ובראשותו היא הייתה לבית המסחר לנייר ומוצריו, הגדול בירושלים של אותה תקופה. בשנת 1920 אף ייבא חגיז הבן מכונות כתיבה שניתן לכתוב בהן בשפות רבות כמו אנגלית, עברית, ערבית וכן שפות אירופאיות רבות, לצורכי ההוצאה לאור.
עם זאת, העסק החזיק מעמד לאחר מכן רק כעשר שנים נוספות. בשנת 1930 פורסם כי יוסף לוי חגיז בעל עסק לממכר צורכי כתיבה ונייר, פשט את הרגל בעקבות חוב של 23,000 לא"י ובית המשפט הכריז עליו כפושט רגל בשנת 1931.
לקריאה נוספת

יוסף לוי חגיז, הגיגים ועיונים, הוצאת ישיבת "מעוז חייל", התשד"מ (1984).
הערות שוליים

↑  ניר פלדמן, "בעקבות ה"שושנתא" הירושלמית
↑  ההתפשטות היהודית בשוקי העיר, באתר כותר
↑  מתוך אתר ג'יני
↑  ירושלים - ר' יצחק חגיז ז"ל, החרות, 28 בפברואר 1917
↑  "משפחת חגיז סוחרי הנייר תושבי ימין משה"
↑  הספר
ג'ומנג'י (ספר תמונות)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  כריס ואן אלסברג 
 איורים:  כריס ואן אלסברג 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  ספר תמונות 
 הוצאה
 הוצאה:  הוטון מיפלין הארקורט 
 תאריך הוצאה:  1981 
 סדרה
 ספר קודם:  The Garden of Abdul Gasazi 
 הספר הבא:  זאת'ורה 
 
ג'ומנג'י הוא ספר תמונות לילדים משנת 1981 שנכתב ואייר על ידי הסופר האמריקאי כריס ואן אלסבורג. הספר עוסק במשחק לוח קסום המשלב חיות בר ואלמנטים אחרים בג'ונגל כאשר המשחק משוחק בחיים האמיתיים.
הצלחת הספר הובילה ליצירה של מספר עיבודים. המפורסם ביותר מין העיבודים היה הסרט "ג'ומנג'י" משנת 1995, בכיכובו של רובין ויליאמס. הספר גם היווה השראה לסדרת טלוויזיה מונפשת ושלושה סרטי המשך.
ספר המשך בשם "Zathura" יצא לשווקים ב-2002. גם על בסיס ספר ההמשך נוצר עיבוד קולנועי בשנת 2005.
תקציר העלילה

בתחילת הסיפור אח ואחות, פיטר וג'ודי, מגלים משחק לוח בשם "ג'ומנג'י" בפארק. הם מתחילים לשחק את המשחק בביתם, והם מבינים במהרה שלמשחק יש כוחות על טבעיים. ככל שהם מתקדמים במשחק, האירועים המתוארים בכרטיסי המשחק מתעוררים לחיים, וחיות שונות מהג'ונגל מופיעות בביתם, כולל אריה, קופים, וקרנפים. למרות זאת הילדים ממשיכים לשחק במשחק, בתקווה שאם הם יסיימו את המשחק הכל יחזור לקדמותו. המשחק מסתיים לבסוף ואכן הכל חוזר לקדמותו.
הערות שוליים

↑  Wheeler, Jill C. (2005). Chris Van Allsburg. Edina, Minn.: ABDO Pub. Co. p. 13. ISBN 978-1-59197-721-6. jumanji.
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נציבות הביקורת על מערך התביעה ומייצגי המדינה בערכאות

סמליל היחידה
נציבות הביקורת על מערך התביעה ומייצגי המדינה בערכאות, ("נבת"ם") הייתה יחידת ביקורת ייחודית בישראל, שפעלה תחת משרד המשפטים. הנציבות הוקמה בשנת 2013, והחלה את פעילותה ב-1 באפריל 2014. היא הופקדה על שני תפקידים מרכזיים: ביצוע ביקורת מערכתית יזומה, ובירור תלונות נגד פרקליטות המדינה, מערך התביעה המשטרתית ועורכי הדין המייצגים את המדינה מכוח ייפוי כוח מהיועץ המשפטי לממשלה.
בשנת 2016 הוחלפה נבת"ם על ידי "נציבות תלונות הציבור על מייצגי המדינה בערכאות" שממשיכה לבצע את הפונקציה של נציבות תלונות הציבור. הפונקציה השנייה – ביקורת יזומה על מערך מייצגי המדינה בערכאות – הועברה ליחידה פנימית במשרד מבקר המדינה, הנקראת "היחידה לביקורת על מייצגי המדינה בערכאות". השינוי ופיצול התפקידים של נבת"ם נעשה בעקבות חוק נציבות תלונות הציבור על מייצגי המדינה בערכאות, התשע"ו–2016, שהסדיר את פעילותה של הנציבות החדשה. עם כניסת החוק לתוקף, מונה השופט דוד רוזן לעמוד בראשה.
עם הקמתה נבת"ם עמדה בראשה השופטת בדימוס הילה גרסטל. ב-18 באפריל 2016 הודיעה גרסטל על התפטרותה מהתפקיד, והתפטרותה נכנסה לתוקף בתחילת יולי 2016. ב-26 ביולי 2016 המליצה ועדת האיתור לשרת המשפטים, איילת שקד, למנות את השופט ישעיהו שנלר לתפקיד, אך שנלר משך את מועמדותו מפאת ניגוד עניינים.
הקמה

במקביל לביקורת מצד גורמים שונים על התנהלות מערך התביעה המשטרתית והפרקליטות, בין היתר ביחס להפגנות וחופש הביטוי של הימין, החל הפורום המשפטי למען ישראל לפעול להקמת גוף אשר יבקר את הפרקליטות. הצעת החוק הוגשה על ידי חברי הכנסת אורי אריאל וגדעון עזרא. כעבור חודשים ספורים, הוגשה הצעה דומה על ידי חבר הכנסת מיכאל בן ארי, ובהמשך ההצעות אוחדו. בפברואר 2012 הודיע היועץ המשפטי לממשלה, יהודה וינשטיין, על הכוונה להקים גוף רשמי שיפקח על הפרקליטות, שיפעל כיחידה עצמאית במשרד המשפטים, וכך נדחתה ההצעה שהיחידה תהיה תחת משרד מבקר המדינה. כעבור כחודשיים הציג וינשטיין את המתווה להקמת הנציבות. הזיכוי של אהוד אולמרט ממרבית האישומים נגדו ביולי 2012 (במרץ 2015 הורשע בפרשת מעטפות הכסף ממנה זוכה תחילה), הגביר את הלחץ לזרז את הקמת הגוף המבקר. הנציבות הוקמה מכוח מסמך עקרונות שנחתם ב-16 ביוני 2013 על ידי שרת המשפטים ציפי לבני והיועץ המשפטי לממשלה, יהודה וינשטיין.
ב-22 בדצמבר 2013 אישרה הממשלה את מינויה של השופטת הילה גרסטל לתפקיד הנציבה הראשונה, לפי חוק שירות המדינה (מינויים), התשי"ט–1959, לאחר שוועדת איתור המליצה למנותה לתפקיד. הנציבות החלה לפעול ב-1 באפריל 2014. ב-8 במאי נחנכה הנציבות בטקס שנערך במשכנה הזמני שבמגדל שלום בתל אביב. הנציבה גרסטל אמרה בטקס כי "לנציבות אין אח ורע ברחבי העולם – מה שהופך את הקמתה למורכבת בהרבה". ארגון פרקליטי המדינה הודיע כי כל עוד לא תוסדר פעילותו של הגוף, לא ישתף פעולה עם הנציבות החדשה, ובחודש ספטמבר 2014 הכריז על סכסוך עבודה בקשר להקמת הנציבות.
סכסוך העבודה של ארגון פרקליטי המדינה ביחס לנציבות

המחלוקת בין ארגון פרקליטי המדינה לבין הנהלת משרד המשפטים על עצם קיומו של גוף הביקורת, נבעה מכך שבחודש יולי 2012 הגיש צוות מקצועי של 8 משפטנים את מסקנותיו ביחס לאפשרות הקמת נציבות ביקורת על הפרקליטות. הצוות המליץ שלא להקים גוף ביקורת ייעודי, עקב קיומם של כ-10 גופי ביקורת קיימים על הפרקליטות והוסיף כי "האמירה הנשמעת בהקשר זה, כאילו גופי התביעה ובראשם הפרקליטות אינם נתונים לביקורת אינה משקפת את המציאות". עם זאת, הצוות המליץ להתמקד בביקורת מערכתית על מדיניות הפרקליטות, באמצעות חיזוק מנגנוני הביקורת הקיימים – בייחוד במשרד מבקר המדינה. בנוסף, בדיון בחודש פברואר 2012 בוועדה לביקורת המדינה של הכנסת, נאמר מפי יו"ר הוועדה כי ”אנחנו לא אחרי ענייני המיקרו של קבלת החלטה של פרקליט כזה או אחר”. לאחר שהוקם גוף הביקורת, בניגוד לאותן המלצות, תוך מתן סמכות לעסוק בתלונות אישיות נגד פרקליטים, הודיע ארגון פרקליטי המדינה שלא ישתף פעולה עם נציבות הביקורת. בחודש ספטמבר 2014 הוכרז סכסוך עבודה באישור ההסתדרות והחל משא ומתן בין הנהלת משרד המשפטים לבין הארגון. בחודש פברואר 2015 הודיע הארגון כי הפרקליטים לא יגישו מסמכים לבתי המשפט בלי שאלו יחתמו על ידי מנהליהם, וזאת כדי לאפשר ביקורת בזמן אמת של המנהלים. הארגון דרש כי תבוטל האפשרות לעסוק בתלונות אישיות כנגד פרקליטים. בתחילת חודש יוני 2015 הגיעה שרת המשפטים איילת שקד, שנכנסה לתפקידה, להסכמה על הקפאת הביקורת הפרטנית שמבוצעת על ידי הנציבות, ועל מינוי ועדה בראשות השופט בדימוס אליעזר גולדברג שתבחן את פעילות הנציבות ואת הצורך בביקורת פרטנית. עקב כך הקפיא ארגון פרקליטי המדינה את צעדיו והחל לשתף פעולה עם הביקורת המערכתית שמבצעת הנציבות.
בחודש אוקטובר 2015 פרסם גולדברג את מסקנותיו, ובהן נאמר כי "מנסחיו של מסמך העקרונות שביקשו לשלב יחד את שני סוגי הביקורת, יצרו 'ייצור כלאיים', בלתי מוכר בעולם הביקורת", אך כי יש להקים בחקיקה נציב לתלונות ציבור על פרקליטים, על מנת לאפשר לציבור להגיש תלונות, שתיבדקנה במקרים מסוימים בעלי חשיבות ציבורית ולאחר שיוענקו הגנות שונות שיש להעניק למבוקרים כנהוג בסוגי ביקורת אחרים (כדוגמת סודיות ההליך). כמו כן הוסיף גולדברג כי ניתן יהיה להגיש תלונות גם על היועץ המשפטי לממשלה, וכי הביקורת המערכתית על הפרקליטות תבוצע במסגרת גוף אחר שיפעל במסגרת חוק הביקורת הפנימית.
בדצמבר 2015 העלתה הנציבה גרסטל טענות קשות כלפי פרקליט המדינה שי ניצן בהקשר להתנהלותו בקשר למינויה לתפקיד במכון הלאומי לרפואה משפטית של ד"ר מאיה פורמן, שנמתחה ביקורת על תפקודה על ידי שופטי בית המשפט המחוזי בפרשת רצח תאיר ראדה, ביקורת שלימים בית המשפט העליון לא הסכים עמה. לאחר מכן פנו בכירים בפרקליטות ליועץ המשפטי לממשלה, יהודה וינשטיין, וטענו כי הם רואים קושי ממשי להמשיך ולשתף פעולה עם גרסטל. שי ניצן ביקש מהיועץ המשפטי לממשלה, שיתערב בהתנהלותה של גרסטל, שלטענתו בחנה את שיקול הדעת המקצועי ואת פעולות הפרקליטות שנעשו בהנחיית היועץ – ובכך חרגה מסמכותה.
במרץ 2016 עתרו 11 פרקליטים בשירות המדינה לבג"ץ בדרישה למנוע פרסום דו"ח שבוחן את פעולותיהם מול המכון לרפואה משפטית. במקביל החליטו בפרקליטות לנקוט בעיצומים במחאה על הצעת חוק, לפיה בתוך שנה לא תחול ביקורת על התביעה המשטרתית, שעורכי הדין מטעמה מגישים כ-90% מכתבי האישום, בנימוק שמדובר באפלייתם לרעה של הפרקליטים.
מבנה הנציבות ותפקידיה

הנציבות הורכבה מ-24 תקנים, מספר גבוה בהרבה מגופי ביקורת ייעודיים אחרים כדוגמת מבת"ן המבקר את שירות הביטחון הכללי, או המחלקה לחקירות שוטרים. להשוואה, מספר דומה של תקנים קיים בגוף ביקורת במשרד המשפטים האמריקאי – שם אין מוסד של מבקר המדינה או נציב תלונות הציבור וגם לא מבקר פנים. לגוף המקביל בארצות הברית ישנם כ-13,000 מבוקרים, בהשוואה לכ-2,300 מבוקרים לנציבות בישראל.
תפקידה של הנציבות היה לעסוק בהיבטים של ניהול תקין, אחידות ביישום נהלים ומדיניות, שקיפות תהליכי עבודה, אתיקה מקצועית ויעילות, תוך כדי שמירה על עצמאות שיקול הדעת של הגופים המבוקרים בקבלת החלטותיהם, ולדון בתלונות נגד הגופים המבוקרים.
הגופים המבוקרים הם כל הפרקליטויות, כל בעלי הסמכה מהיועץ המשפטי לממשלה, וכל מיופי הכוח של היועץ המשפטי לממשלה. נקבע שבתום 6 חודשים מיום ההקמה ולא יאוחר מ-12 חודשים מיום ההקמה, יוחל בהחלת הביקורת גם על התביעה המשטרתית. לא התקבלה הצעתם של שרי המשפטים לשעבר, חיים רמון ודניאל פרידמן, שגם היועץ המשפטי לממשלה ופרקליט המדינה יהיו כפופים לביקורת.
הנציבות כללה שני אגפים עיקריים:
אגף ביקורת, שתפקידו לבצע ביקורת מערכתית, יזומה ושיטתית על התנהלות הגופים המבוקרים, תוך איתור כשלים וצווארי בקבוק מערכתיים ותוך הצעת תהליכי שיפור ופיתוח הן ברמות היחידתית והמערכתית.
אגף תלונות פרטניות, שתפקידו לברר תלונות פרטניות שהוגשו אליו לגבי הגופים המבוקרים. האגף יטפל בתלונות ופניות שביוזמת הנציבות, שר המשפטים או היועץ המשפטי לממשלה, או תלונה של כל אדם הרואה עצמו נפגע בשל התנהגותו של פרקליט או תובע.
הטיפול בתלונות

ניתן להגיש תלונה בכתב לנציבות נגד הגופים והאנשים המבוקרים. לא ניתן להגיש תלונה בעילום שם, או תלונה בעניין שמצוי בחקירת משטרה או בעניין תלוי ועומד בדיון בבית משפט או בית דין. בעקבות הגשת תלונה תפתח היחידה לפניות פרטניות בנציבות בבירורה, תפנה לגורמים הרלוונטיים ותאסוף חומר. הנציבות מוסמכת לברר תלונות בדרך שתבחר והיא אינה כפופה להוראות שבסדר דין או בדיני הראיות. היא רשאית לקיים בירור עם כל אדם, אם סבורה שיש בכך תועלת ואף לדרוש מכל אדם למסור לה כל מסמך ולהשיב על שאלותיה, אם יש בכך כדי לסייע בבירור התלונה. בתום הבירור תודיע הנציבות על החלטתה, והיא רשאית לצרף להחלטתה המלצה אופרטיבית.
פעילות הנציבות

בפברואר 2015 פרסמה הנציבות את דוח הביקורת הראשון שלה על פרקליטות המדינה. מהדוח עולה כי ב-9 החודשים הראשונים לפעילות הנציבות, התקבלו 210 תלונות. הטיפול הושלם ב-151 תלונות, ורק 3 תלונות נמצאו מוצדקות, מה שמוכיח, לטענת מתנגדי הקמתו של גוף ייחודי, את חוסר נחיצותו. באפריל 2015 פרסמה הנציבות דוח פעילות ראשון, והנציבה גרסטל אמרה כי יש צורך בחקיקת חוק שיסדיר את פעילות הנציבות, ובכלל זה את סוגיית מתן חיסיון לשמות הנילונים. באוגוסט 2020, פורסם הדו"ח הנציבות עבור שנת 2019, בה נמצאו 96 תלונות מוצדקות מתוך 633 תלונות שהוגשו (כ-13%).
חוק נציבות תלונות הציבור על מייצגי המדינה בערכאות

באוגוסט 2016 אישרה הכנסת את חוק נציבות תלונות הציבור על מייצגי המדינה בערכאות, התשע"ו–2016, שמפצל את פעילותה של נציבות הביקורת על מערך התביעה ומייצגי המדינה בערכאות בין שני גופים:
החוק מסדיר את פעילותה של נציבות תלונות הציבור על מייצגי המדינה בערכאות, שמחליפה את נציבות הביקורת על מערך התביעה ומייצגי המדינה בערכאות באחד משני אגפיה, אגף תלונות פרטניות.
החוק מורה על הקמת צוות במשרד מבקר המדינה, שיבצע ביקורת על מערך מייצגי המדינה בערכאות.
ראו גם

נציבות תלונות הציבור על מייצגי המדינה בערכאות
נציבות תלונות הציבור על שופטים
הערות שוליים

↑  שלמה פיוטרקובסקי, נציב הביקורת על התביעה - השופט שנלר, באתר ערוץ 7, 26 ביולי 2016
↑   אפרת נוימן, אחרי שנבחר לנציב ביקורת הפרקליטות - השופט שנלר משך את מועמדותו, באתר TheMarker‏, 27 ביולי 2016
↑  מרכז המחקר והמידע של הכנסת, הצעות חוק מבקר הפרקליטות
↑  גלעד גרוסמן‏, וינשטיין הודיע על הקמת גוף רשמי שיפקח על הפרקליטות, באתר וואלה, 13 בפברואר 2012
↑  גלעד גרוסמן‏, וינשטיין הציג את מתווה הקמת הגוף שיבקר הפרקליטות, באתר וואלה, 23 באפריל 2012
↑  תומר זרחין, הזיכוי הגביר את הלחץ, והקמת הגוף לביקורת הפרקליטות תזורז, באתר הארץ, 12 ביולי 2012
↑  מסמך העקרונות להקמת נציבות הביקורת
↑  יובל יועז, ‏הממשלה אישרה את מינוי גרסטל לנציבת הביקורת על הפרקליטות, באתר גלובס, 22 בדצמבר 2013
↑  משה גורלי, השופטת הילה גרסטל נבחרה למבקרת הראשונה של הפרקליטות, באתר כלכליסט, 25 בנובמבר 2013
↑  גלי גינת‏, נחנכה נציבות הביקורת על הפרקליטות: "לא מעל החוק", באתר וואלה, 8 במאי 2014
↑  יובל יועז, ‏גרסטל: "לנציבת הביקורת על הפרקליטות אין אח ורע בעולם", באתר גלובס, 8 במאי 2014
↑  דו"ח הצוות לבחינת אפשרות הקמת נציבות ביקורת על הפרקליטות
↑  פרוטוקול הועדה לביקורת המדינה (ארכיון)
↑  לימור פלד, ‏חשש מתלונות וביקורת יוביל לפרקליטות הססנית, חלשה וביורוקרטית, באתר גלובס, 16 באפריל 2015
↑  חוות הדעת של השופט בדימוס גולדברג בעניין גוף ביקורת
↑   רויטל חובל, דו"ח שהוכן עבור שרת המשפטים ממליץ לאפשר ביקורת על הפרקליטות – ואף על היועמ"ש, באתר הארץ, 8 באוקטובר 2015
↑   עידו באום, המסקנה מדו"ח גולדברג: נציבות הביקורת על הפרקליטות תיאלץ להתפצל, באתר הארץ, 8 באוקטובר 2015
↑  מור שמעוני, ‏בכירי הפרקליטות ליועמ"ש: בטל את נציבות הביקורת על הפרקליטות, באתר מעריב אונליין, 22 בדצמבר 2015
↑   שרון פולבר, פרקליט המדינה לווינשטיין: התערב בהתנהלות נציבת הביקורת, היא חורגת מסמכותה, באתר הארץ, 29 בנובמבר 2015
↑  משה גורלי, הפרקליטים עתרו למנוע פרסום הדו"ח על הקשר עם המכון הפתולוגי, באתר כלכליסט, 31 במרץ 2016
↑  גלי גינת‏, הוצאת השוטרים מגוף הביקורת: הפרקליטים ישבתו במחאה, באתר וואלה, 29 במרץ 2016
↑  משה גורלי, חיים רמון ודניאל פרידמן דורשים: ביקורת גם על היועמ"ש ופרקליט המדינה, באתר כלכליסט, 25 ביולי 2012
↑  גלי גינת‏, דוח ראשון על הפרקליטות: "יועצת משפטית שיקרה לנתבע", באתר וואלה, 2 בפברואר 2015
↑  חן מענית, ‏דוח ביקורת ראשון על הפרקליטות: 210 תלונות, רק 3 נמצאו מוצדקות, באתר גלובס, 2 בפברואר 2015
↑  ריאיון עם הנציבה גרסטל באתר משרד המשפטים
↑  חן מענית, ‏זינוק במספר התלונות נגד פרקליטים ותובעים אחרים שנמצאו מוצדקות, באתר גלובס, 17 באוגוסט 2020
↑  גלי גינת וטל שלו‏, אושר חוק נציבות הביקורת על הפרקליטות: "אין איש מעל החוק", באתר וואלה, 3 באוגוסט 2016
הצעת חוק נציבות תלונות הציבור על מייצגי המדינה בערכאות, התשע"ו–2016, באתר הכנסת
אפריורי ואפוסטריורי

ערך זה עוסק במושגים בהגות ותורת ההגיון. אם התכוונתם למונחים בהלכה, ראו .
א-פריורי (בעברית מראש, ובארמית מלכתחילה) לעומת א-פוסטריורי (עברית: לאחר מעשה, ארמית: בדיעבד) מתארים את אופן האימות של טענות, ואת דרך והשגת היסוד העומד אחר טיעון.
א-פריורי (או אפריורי) מתאר את דרך ההיסק ההגיוני מתוך הגדרות המושגים שבטענה עצמה, על פי מילותיה ומשמעותה, ללא צורך בכל בדיקה נוספת.
א-פוסטריורי (או אפוסטריורי) מתאר את דרך האימות של טענה שאת נכונותה קובעים רק על ידי בחינתה במציאות הקיימת.
אימות טענה שנכונותה אפריורית דורשת חשיבה בלבד והמסקנה היא הגיונית. ואילו טענה שנכונותה אפוסטריורית תתקבל רק לאחר בירור מול המציאות, החיצונית לטענה. מחשבה עמוקה ככל שתהא על טענה כזו לא תביא לאימותה או להכחשתה.
המונחים משמשים בתורת ההגיון, בדיונים פילוסופיים, בתורת ההכרה - בתהליכי הצידוק האפיסטמולוגי שבחקר הידיעה, ובאונטולוגיה - חקר היש.
מקורם של מושגים אלו באורגנון, אסופת כתבי אריסטו והאסכולה הפריפטטית, ומפורטים בכרך השני על הניתוח שמלכתחילה (בתרגום היוונית ללטינית: אנליטיקה פריורא), ובכרך השלישי על הניתוח שבדיעבד (בתרגום ללטינית: אנליטיקה פוסטריורא).
תחומי השימוש במונחים

דוגמאות לתחומים בהם יש דיון באופיים של יסודות הטיעון:
מתמטיקה: אויקלידס בספרו ההנדסי יסודות, שב והגדיר את המושגים של אריסטו וטען שמקור הידיעה המחושבת הוודאית יכולה לבא רק כמסקנת ההגיון בלבד. כל דבר שאין להסיק בהגיון, אינו ודאי, ואנו איננו יכולים לראותו כאמת. בעת החדשה, בשנת 1837 ויליאם יואל החרה החזיק בדעות אלו, לפיהם כל העובדות במציאות מעידות על עצמן, הן מחוורות כשמש בצהריים, הגיוניות, וסבירותם ברורה מאליה, ואין כל צורך להוכיחם. בשנת 1843, ג'ון סטיוארט מיל, לעומתו, טען את ההפך הגמורת: שמקורותיה של המתמטיקה מגיעים מן המציאות' וכל הנוסחאות המתמטיות כולן הן תוצאות של התנסות. משום כך סבר שהידע האנושי כולו נובע מהחוויות וההתנסות במציאות.
לוגיקה: טיעון שנכונותו מוכחת מתוך הגדרתו הוא טיעון שנכונותו אפריורית, ומהווה טאוטולוגיה (בתחום תורת ההגיון) כלומר טענה הנכונה מאליה ונכונה תמיד. על טיעונים מסוג זה אמר לודוויג ויטגנשטיין שהם עדיין בגבול הנושאים שניתן ורצוי לדבר עליהם. מעבר לטיעונים אלו נמצאים דיבורים חסרי פשר על רעיונות נשגבים לכאורה שאי אפשר לאמת או להכחיש, שאודותם מוטב לשתוק ולהימנע משיחה עליהם.
היסק הגיוני (דדוקציה לוגית) מן הכלל אל פרט, הוא תהליך שבו מתקבל ידע אפריורי מראש, הנמצא כבר בנתונים הידועים של הטיעון, ללא הצורך בבדיקה אמפירית ניסויית נוספת. מורו של ויליאם יוּאל, איש האשכולות הרב תחומי ג'ון הרשל כתב בשנת 1830 על ההגיון האינדוקטיבי המגיע מהשלכה והרחבה של מקרים פרטיים אל הכלל, מכיוון שאנו סמוכים ובטוחים בנכונות העובדות הברורות מאליהם.
הגיון טהור - ספקולטיבי תאורטי הוא תהליך חשיבה והיסק המתקבל על סמך הנחות היסוד ללא בחינת המציאות, ולפיכך גם המידע המתקבל מתהליך זה הוא כולו מידע אפריורי מהיסק ולא מבירור נוסף המתקבל מן המציאות לאחר העמדת הנחות היסוד. לעומתו הגיון אינדוקטיבי טהור PIL, יצירתו של רודולף קרנפ משנת 1970, הוא תחום חקר מתמטי לפיו ניתן על פי נתונים צולבים ובעלי ערך מספק להסיק בוודאות שהסתברותה ידועה את נכונותה של טענה.
לעומת אלו רוב המידע המקובל במדע מתקבל בתהליך של ניסוי ובירור מן המציאות, וכך גם, ככל שהבנתינו משגת, המידע ההתנסותי האנושי. זהו מידע מבורר, אפוסטריורי.
דוגמאות לאימות אפריורי ופוסטריורי > ידיעה מהיסק, ידע אפריורי

דוגמה לטענה נגררת, הנובעת מקשר בין הטיעון למסקנה המובעת בו:
הטענה נכונה תמיד, מעצם הגדרתה, ומהיסק הגיוני בלבד, ללא צורך בבדיקת המציאות. כדי לדעת את נכונות ואמיתות הטענה אין כל צורך לבדוק למשל אם אכן שמעתי שתי בדיחות או שלש בדיחות, או שמא לא שמעתי בדיחות כלל. ברגע שאני מנתח את הנאמר ומבין את משמעו, אני יודע שהמידע נכון.
משום כך מידע זה המופיע בטענה, הוא מידע אפריורי, הנכון מראש ללא צורך בבירור מציאותי, אלא רק בניתוח מילולי ומשמעי.
דוגמאות לאימות אפריורי ופוסטריורי > ידיעה מבירור המציאות

דוגמה לטענה הדורשת בירור מציאותי, על מנת לקבוע את נכונותה:
רק לאחר בירור המציאות אוכל לדעת אם הטענה נכונה או לא. איני יכול לברר את "ערך האמת" של הטענה בלי בירור. ניתוח הנאמר ומשמעותו אינו מועיל עד שלא נבדוק ונבחן (כלומר נתנסה) במציאות אם אכן כך היה.
משום כך מידע זה המופיע בטענה, הוא מידע אפוסטריורי, המגיע אלינו רק לאחר מעשה.
מהפכת הניסוי

עד העת החדשה, נהוג היה לחשוב שהידע האנושי מגיע מחשיבה הגיונית והיסק הגיוני וכך מספיק היה לסתור ולאשש טענות כדי להגיע למסקנות על טבע העולם. הטיעונים היו לדעת הוגים אלו בני אחד משני סוגים: משפטים אנליטיים - ברי ניתוח הגיוני, שמסקנתם נובעת מן ההגדרה המילולית שלהם. ומשפטים סינתטיים, המורכבים באופן מלאכותי מעובדות שהתקבלו מן המציאות, והם נכונים רק אחר בירור אפוסטריורי.
מהפכת הניסוי > היסק מן הפרט אל הכלל - הניתוח האינדוקטיבי

בשנת 1624 ההוגה פרנסיס בייקון שיכלל את השיטה שעל פיה ניתן לקבל עדות מן המציאות מבלי להסתמך אך ורק על הלוגיקה והחשיבה ההגיונית. לשם כך הוא דרש אימותים נוספים עם עֵדוּת מספקת המצביעה על נכונות הטענה ומוציאה אותה מכלל הספק הסביר. אימות ידיעות זה נקרא רכישת ידע אינדוקטיבית לפיה משליכים מהנתונים לגבי פרט תובנות לגבי הכלל.
אך בשנת 1740 הוגה הדעות דויד יום טען שאין דרך לקבל עדות כזו, ועלינו להצטמצם ולהגיע למסקנות אך ורק מתוך מחשבה בהיסק הגיוני - דדוקציה. אמנם אפשר להשליך מאחידות הטבע מסקנות שנראות וודאיות כמו ה"ידיעה" שמחר בבוקר השמש "תזרח" שוב, אך זו מסקנה נמהרת המגיעה אלינו מתוך תובנות של התנהגות מולדת אינסטינקטיבית, ולא מסקנה מאומתת במחשבה אשר היסקנו בוודאות דרך ידיעותינו.