stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אסוואטיני
היסטוריה

על פי המסורת המקומית, אבותיהם של בני עם הסוואזי המוכר כיום היגרו לפני המאה ה-16 ממרכז אפריקה לדרום מזרח היבשת, מקום בו נמצאת היום מוזמביק. לאחר סדרת עימותים עם התושבים המקומיים, התיישבו בני הסוואזי בצפון ארץ זולו באמצע המאה ה-18. עם התעצמות כוחם של בני הזולו נדחקו בני הסוואזי צפונה, ובמהלך המאה ה-19 התבססו באזור הידוע כיום כאסוואטיני והתגבשו כעם האוחז בטריטוריה משלו. המנהיג הבולט בתקופה זו היה המלך מסוואטי (Mswati) השני, שגם העניק ללאום את שמו. תחת מנהיגותו בשנות ה-40 של המאה ה-19 הרחיב הלאום את שטח אחיזתו צפון-מזרחה, והצליח לייצב את גבולו הדרומי עם ארץ זולו.
מתיישבים לבנים החלו להתיישב בארץ הסוואזי בתקופת מלכותו של מסוואטי, לאחר שזה פנה אל השלטונות הבריטיים במושבת הכף בבקשת סיוע נגד פשיטות בני הזולו. לאחר מותו של מסוואטי הגיעו בני הסוואזי להסכמים עם השלטונות הבריטיים במושבת הכף ועם השלטונות הבוריים ברפובליקה הדרום-אפריקאית בנוגע לשלטונם העצמי, מנהל שטחיהם וביטחונם. טרנסוואל אחזה רשמית בריבונות על שטחי הסוואזי מ-1894 ועד תבוסתה הסופית במלחמת הבורים ב-1902, אז עברה האחריות לידי הבריטים, ואסוואטיני הייתה לפרוטקטורט בריטי לאומי.
בשנת 1921 הוקם באסוואטיני הגוף המחוקק הראשון – מועצה מייעצת של אירופאים נבחרים, הכפופה לנציב הבריטי העליון. ב-1944 קבע הנציב הבריטי שלמועצה זו אין מעמד רשמי בכל הנוגע לקבלת החלטות עבור בני עם הסוואזי, והכיר במלך המקומי כסמכות מחוקקת. בתחילת ימי השלטון הבריטי סברו הבריטים שאסוואטיני תוכלל בסופו של דבר בתוך דרום אפריקה. לאחר עליית משטר האפרטהייד בדרום אפריקה, והתנתקותה בעקבות כך של המדינה מחבר העמים הבריטי, שינו הבריטים את תוכניותיהם לגבי אסוואטיני, ובלונדון התקבלה החלטה להכין את הארץ לקראת עצמאות. בעקבות תוכניות אלה התעצמה, במהלך שנות ה-60, הפעילות הפוליטית באסוואטיני והוקמו מפלגות אחדות. בשנת 1964 התקיימו הבחירות הראשונות בהן התמודדה תנועת INM שדגלה בשימור הערכים המסורתיים של בני הסוואזי מול 4 מפלגות אחרות, ברובן רדיקליות יותר, וזכתה בכל 24 המושבים במועצה.
היסטוריה > עצמאות

לאחר שגיבשה את בסיסה הפוליטי, שילבה INM ברעיונותיה רבות מדרישותיהן של המפלגות הרדיקליות יותר, ובראש ובראשונה הדרישה לעצמאות מיידית. ב-1966 הסכימה ועדה בריטית על הקמת מונרכיה חוקתית עם שלטון עצמי, לאחר בחירות לפרלמנט שנקבעו ל-1967. ב-6 בספטמבר 1968 קיבלה אסוואטיני את עצמאותה על בסיס החוקה החדשה. בבחירות הראשונות לאחר העצמאות, שנערכו במאי 1972, התחזקה מפלגת האופוזיציה ותפסה כ-20% מהמושבים בפרלמנט. בתגובה, ביטל המלך סובהוזה את חוקת 1968 וריכז את כל הסמכויות החקיקתיות, הביצועיות והשיפוטיות בידיו.
בשנים 1988–1989 החל להישמע קולה של "התנועה העממית הדמוקרטית המאוחדת", תנועת מחתרת פוליטית אופוזיציונית, בביקורת הולכת וגוברת על משטרו של המלך ובדרישה לרפורמות דמוקרטיות. ביקורת זו החלה לזכות להד ציבורי, ובתגובה יזמו המלך וראש הממשלה דיון ציבורי מתמשך על העתיד החוקתי והפוליטי של המדינה. כתוצאה מדיון ציבורי זה אישר המלך שורת רפורמות חוקתיות, שהתבטאו בין היתר בהצבעה ישירה ודמוקרטית יותר בבחירות הכלליות של 1993.
פוליטיקה

שיטת הממשל של אסוואטיני היא מונרכיה חוקתית חצי-נשיאותית (בדומה לירדן), אך בדומה לרוב המונרכיות בעלות מלך ביצועי, היא מכונה בשוגג מונרכיה אבסולוטית. בראש המדינה עומד מלך בעל סמכויות כמעט בלתי מוגבלות שהן ביצועיות, חקיקתיות ושיפוטיות. על פי המסורת, המלך מושל בממלכה יחד עם אמו, כאשר הוא האחראי להנהגה האדמיניסטרטיבית והאם להנהגה הרוחנית. המלך ממנה את ראש הממשלה, חברי הממשלה, חברי הרשות השופטת וכן כמה מחברי שני בתי הפרלמנט ("הסנאט" ו"בית האספה"). יתר חברי בתי הפרלמנט נבחרים על ידי העם בבחירות הנערכות מדי חמש שנים. מועצה מלכותית בוחרת יורש למלך לאחר מותו מבין בני נשותיו השונות, כאשר חשיבות מרכזית ניתנת למעמדה של "המלכה האם" הפוטנציאלית.
למלך הנוכחי, מסוואטי השלישי, אשר התחנך בממלכה המאוחדת, יש 15 נשים ו-36 ילדים. נכסיו האישיים נאמדים בכ-200 מיליון דולר.
פעם בשנה נערך במשך שבוע מצעד של עשרות אלפי ילדות, נערות ונשים, מגיל 5 ואילך, אשר רוקדות חשופות חזה את ריקוד ה"אומהלנגה" (החוגג את הנשיות והבתוליות) ושרות מול המלך במטרה שיבחר באחת מהן לאישה נוספת. לפי המסורת באסוואטיני מסמל המצעד טוהר ואחדות. זו שנבחרה על ידי המלך להצטרף לנשותיו קיבלה לעיתים מכונית BMW וארמון משלה. עובדה זו וכן העלויות וההוצאות הכרוכות באירוע, גררו ביקורת נוקבת בשל העוני הרב השורר במדינה, שמצויה במצב כלכלי גרוע ביותר. בין המתנגדים לאירוע ניתן למנות גם ארגוני נשים ויריבים פוליטיים של המלך אשר מצדו טוען כי פוליגמיה היא חלק בלתי נפרד מהמסורת במדינה ומגבירה את האחדות בעם. ב-2012 הופיעו באירוע מול המלך בין 30 ל-60 אלף בנות.
ב-2011 נערכו במדינה הפגנות ומחאות לנוכח המצב הכלכלי הקשה.
ב-2018 שינה המלך את שם המדינה מסווזילנד לאסוואטיני לכבוד חגיגות היובל לעצמאות המדינה.
חלוקה מנהלית

אסוואטיני מחולקת לארבעה מחוזות. כל מחוז מחולק לתתי-מחוזות הנקראים טיכונל'ה (Tikhundla) ברבים או אינכונל'ה (Inkhundla) ביחיד.
סך הכל ישנם 55 טיכונל'ה במדינה, וכל אחד מהם בוחר נציג לבית הנבחרים של אסוואטיני.
חלוקה מנהלית > מחוזות

| מספר | שם מחוז | שם מחוז (אנגלית) | אוכלוסייה (מפקד אוכלוסין 2017) | שטח (קמ"ר) | עיר בירה | אוכלוסייה (עיר בירה) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | מחוז הוהו | Hhohho | 320,651 | 3,625.17 | מבבנה | 94,874 (נכון ל-2010) |
| 2 | מחוז לובומבו | Lubombo | 212,531 | 5,849.11 | סיטקי | 6,381 (נכון ל-2013) |
| 3 | מחוז מנזיני | Manzini | 355,945 | 4,093.59 | מנזיני | 73,000 (נכון ל-2004) |
| 4 | מחוז שיסלווני | Shiselweni | 204,111 | 3,786.71 | נשׂנגנו | 9,016 (נכון ל-2005) |
כלכלה

אסוואטיני נמנית עם מדינות אפריקה בעלות הכנסה בינונית, עם תמ"ג לנפש בן כ-3,060 דולר שוטף (2010). אחוז האבטלה במדינה הוא כ-25% והאינפלציה בה הייתה כ-4.5% ב-2010. אחוז התושבים מתחת לקו העוני גבוה אף הוא, כ-63% (2009). הענפים העיקריים בתעשייה הם כריית פחם ואזבסט גולמי, עץ, סוכר וטקסטיל. היצוא מהמדינה (בעיקר של כותנה, סוכר ותרכיזי משקאות קלים) נאמד ב-2010 בכ-1.8 מיליארד, ואילו היבוא (בעיקר של כלי רכב, מוצרי מזון וכימיקלים) נאמד אז בכ-2 מיליארד דולר.
גאוגרפיה

אסוואטיני שוכנת בדרום יבשת אפריקה. היא גובלת במוזמביק במזרח, ובשאר צדדיה היא מוקפת על ידי דרום אפריקה.
ניתן לחלק את אסוואטיני לארבעה אזורים גאוגרפיים עיקריים, ממערב למזרח. במערב רמה בגובה של כ-1,100 מ' מעל פני הים. רמה זו מהווה כשליש משטח המדינה, ובה שוכן ההר הגבוה במדינה, הר אֶמְלֶמְבֶּה, שגובהו 1,862 מ'. גם הבירה מבבנה שוכנת ברמה זו. מזרחית לרמה זו נמצאת רמה נמוכה יותר, המהווה כרבע משטח המדינה, וגובהה כ-600 מ'. מזרחית לה שפלה המהווה קרוב ל-40% משטח המדינה וגובהה בין 150 ל-300 מ'. במזרח המדינה, באזור לֶבּוֹמְבּוֹ הסמוך לגבול עם מוזמביק, שוב מתנשאת הקרקע, ומתרוממת לגובה של כ-600 עד 700 מ'.
שלושה נהרות גדולים חוצים את אסוואטיני ממערב למזרח, בנתיבם לאוקיינוס ההודי: קוֹמָטִי, מְבּוּלוּזִי ואוּסוּטוּ.
האקלים באסוואטיני ממוזג. העונה הגשומה היא בין אוקטובר למרץ, והיא גם העונה החמה בשנה. בין מאי לספטמבר מזג האוויר קר ויבש יותר. ככלל, מזרח המדינה חם ויבש יותר ממערבה, והשפלה אף סובלת לעיתים מבצורת.
דמוגרפיה

אוכלוסיית אסוואטיני היא כ-1.2 מיליון איש. תוחלת החיים אשר עמדה בשנת 2015 על 51.05 שנים בלבד (תוחלת חיים במקום ה-224 מתוך 228 מדינות העולם) עלתה בשנת 2020 ל-53.45 שנים.
רוב תושבי אסוואטיני חיים בכפרים בתנאי מחיה קשים. הם אינם נהנים משירותים מודרניים כגון חשמל, תזונה בריאה, רפואה או מים זורמים.
רונאן פארו

| --- | --- |

רונאן פארו, 2018
 לידה:  19 בדצמבר 1987 (בן 37) ניו יורק, ניו יורק
 שם לידה:  Satchel Ronan O'Sullivan Farrow 
 מדינה:  ארצות הברית
 השכלה:  משפטים, אוניברסיטת ייל
 תקופת הפעילות:  מ-2001 
 מקצוע:  עיתונאי
 מעסיק:  הניו יורקר 
 תפקיד:  Yale Journal of International Affairs 
 השקפה דתית:  יהדות
 בן או בת זוג:  Jon Lovett (2011–2022) 
 פרסים והוקרה:  פרס פוליצר, 2018
 
רונאן פארו (באנגלית: Satchel Ronan O'Sullivan Farrow; נולד ב-19 בדצמבר 1987) הוא עיתונאי אמריקאי ממוצא יהודי, עורך דין, ויועץ ממשלתי לשעבר. הוא בנה של השחקנית מיה פארו והקולנוען והשחקן וודי אלן.
בסוף 2017, פרסם פארו סדרת מאמרים בניו-יורקר אשר עזרו לחשוף את הטענות בדבר פגיעות מיניות של הארווי ויינשטיין. על דיווחיו אלה זכה ה"ניו יורקר" בפרס פוליצר לשנת 2018 על השירות לציבור, יחד עם הניו יורק טיימס. תחקירים עיתונאיים נוספים של פארו חשפו טענות דומות נגד אריק שניידרמן, התובע הכללי של מדינת ניו יורק ולס מונבז, אשר עמד בראש CBS Corporation. הפרסומים הובילו להתפטרות של שניהם בשנת 2018.
תחילת דרכו

פארו נולד בניו-יורק לשחקנית מיה פארו ולבמאי וודי אלן. אביו הוא יהודי, ואילו מוצא אמו ממשפחה קתולית.
אחד משמותיו הפרטיים, סאטצ'ל, הוא על שמו של שחקן הבייסבול הידוע סאטצ'ל פייג', שם נוסף, או'סאליבן, הוא לכבודה של השחקנית מורין או'סאליבן, סבתו מצד אימו. הוא ידוע באחד משמותיו, רונאן. הוא קיבל את שם משפחתה "פארו" כדי שלא לשאת שם חריג, שעה שגדל בביתה. ב-2013, מיה פארו, העלתה אפשרות כי הזמר והשחקן פרנק סינטרה יכול להיות אביו הביולוגי של רונאן.
כילד, פארו קפץ כיתות בבית הספר ועשה חלק מלימודיו בתוכנית לילדים מחוננים. כנער צעיר, בן 12, הוא החל לימודיו בקמפוס סיימונס רוק של מכללת בארד וסיים לימודיו בקמפוס המרכזי של המכללה עם תואר ראשון בפילוסופיה בגיל 15, בכך היה לבוגר הצעיר ביותר של מוסד לימודים זה. ב-2009, הוא סיים לימודי משפטים באוניברסיטת ייל, ולאחר מכן התקבל ללשכת עורכי הדין של מדינת ניו יורק.
דרכו המקצועית > שירות ציבורי

בין 2001 ל-2009, הוא שימש דובר נוער ל-UNICEF, כשהוא משמש מעין פרקליטם של נשים וילדים במשבר מתמשך בדארפור שבסודאן. הוא מסייע באיסוף תרומות והופיע בפני ארגונים שונים בארצות הברית המסייעים לאומות המאוחדות. במהלך עבודתו זו, הוא גם נסע יחד עם אמו לדרפור. אמו, מיה פארו, המשמשת שגריר של רצון טוב של UNICEF. אף לאחר סיום עבודתו באומות המאוחדות הוא תמך בהגנה מיוחדת לפליטי דרפור. בעקבות ניסיונו בעבודה בסודאן, פארו פעל במסגרת ארגון "רשת התערבות ברצח עם".
במהלך היותו תלמיד בבית הספר למשפטים של ייל, פארו התמחה במשרד עורכי הדין Davis Polk & Wardwell, אחד ממשרדי עורכי הדין הבינלאומיים הידועים בעולם, ובמשרדו של היועץ המשפטי של ועדת החוץ של בית הנבחרים של ארצות הברית, תוך התמקדות במשפט בינלאומי בתחום זכויות האדם.
בשנת 2009, פארו הצטרף לצוות ממשלו של הנשיא ברק אובמה כיועץ מיוחד לעניינים הומניטאריים וארגונים ללא כוונות רווח במשרדו של הנציג המיוחד לאפגניסטן ופקיסטן. הוא היה חלק מקבוצה של אנשי ממשל אשר גויסו על ידי דיפלומט ריצ'רד הולברוק, עבורו עבד בתקופות קודמות ככותב הנאומים. במשך שנתיים פארו היה אחראי על "פיקוח יחסי ממשלת ארה" ב עם החברה האזרחית וגורמי ממשל" באפגניסטן ובפקיסטן.
ב-2011, פארו מונה על ידי מזכירת המדינה , הילרי קלינטון כיועץ מיוחד לנושאים המעסיקים נוער בעולם וכמנהל נושאי נוער בינלאומי במחלקת המדינה של ארצות הברית. המשרד נוצר כתוצאה ממסקנות כוח משימה אשר מונה על ידי קלינטון כדי לבחון את השפעת המדיניות הכלכלית והחברתית של ארצות הברית על נוער, אשר בראשה עמד פארו יחד בכיר בסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי, דייוויד בארת', זאת החל משנת 2010. מינויו של פארו הוכרז על ידי קלינטון כחלק מן ההתמקדות המחודשת בנוער בעקבות האביב הערבי. פארו היה אחראי על מדיניות ותכנון בנושאי נוער בארצות הברית במטרה להעצים בני נוער כגורמים בעלי השפעה כלכלית וחברתית. פארו סיים את כהונתו כיועץ מיוחד ב-2012, המדיניות ותוכניות שיזם המשיכו תחת מחליפו בתפקיד.
דרכו המקצועית > עיתונאי

לאחר שעזב את עבודתו בממשל האמריקאי, פארו קיבל מלגת רודס והחל לימודיו במגדלן קולג', באוניברסיטת אוקספורד, לקראת דוקטור בפילוסופיה. הוא חקר ניצול עניים במדינות מתפתחות, אולם לא השלים את הדרישות לתואר.
הוא כתב מאמרים, מאמרי מערכת בעיתון הגרדיאן, במגזין Foreign Policy , בכתב העת The Atlantic, בוול סטריט ג'ורנל, בלוס אנג'לס טיימס. ובכתבי עת נוספים. באוקטובר 2013, הוצאת פנגווין רכשה את ספרו של פארו "תיבת פנדורה: איך הסיוע הצבאי האמריקאי יוצר אויבי אמריקה", נכון לשנת 2018 הספר עדיין לא התפרסם. מפברואר 2014 עד פברואר 2015, פארו אירח את תוכנית הטלוויזיה Ronan Farrow Daily, ברשת הכבלים MSNBC.
פארו היה אף המארח בפינה המשודרת "במשימת כיסוי עם רונאן פארו" בתוכנית Today של NBC. הפינה הושקה ביוני 2015, ושווקה כהתבוננות של פארו בסיפורים אותם לא רואים בכותרות העיתונים, כך למשל עסקה התוכנית בזכויות עובדים בתחום בניית ציפורניים, זכויות עובדים במערכת בריאות הנפש ובעיות תקיפה מינית בקמפוסים של אוניברסיטאות.
ב-10 באוקטובר 2017, הניו יורקר פרסם כתבת תחקיר של פארו המפרטת התנהגות מינית בלתי הולמת של מפיק הסרטים, הארווי ויינסטין, זאת חמישה ימים לאחר שהניו-יורק טיימס פרסם ממצאי משלו בעניין ויינסטין. בשנת 2016, NBC החליטה שלא לשדר את ממצאיו הראשוניים של פארו. על התחקיר זכה הניו יורקר בפרס פוליצר לשנת 2018 על שירות ציבורי, הפרס הוענק גם לג'ודי קנטור ומייגן טוואהי בניו-יורק טיימס על חלקם בחשיפת התנהגותו של ויינסטין. פארו היה ברשימת "100 האנשים המשפיעים ביותר בעולם" בשנת 2018 של מגזין הטיים מגזין.
ב-7 במאי 2018, הניו יורקר פרסם מאמר של פארו והעיתונאי ג'יין מאייר, לפיו התובע הכללי של ניו יורק אריק שניידרמן פגע מינית לפחות בארבע נשים בתקופת כהונתו וכי הוא שותה לשוכרה ומשתמש לרעה בתרופות מרשם. בתוך שעות לאחר הפרסום, שניידרמן התפטר מתפקידו. בעקבות החשיפה החליט המושל אנדרו קואומו על פתיחה בחקירה נגד שניידרמן כדי לשקול הליכים פליליים.
ב-27 ביולי 2018, הניו יורקר פרסם מאמר של פארו בו טען כי שש נשים מאשימות את מנכ"ל CBS, לס מונבז, בהטרדה והפחדה, וכי עשרות נשים נוספות תיארו תארו התנהגות מתעללת בעת עבודתו בחברה.
ב-23 באוגוסט 2018, הניו יורקר פרסם מאמר של פארו ואדם אנטוסבו בו נטען כי העוזרים הבכירים של טראמפ בבית הלבן הפיצו מזכר המכיל סיפור קונספירציה על עוזריו של ברק אובמה ואשר כותרתו "חדר התהודה".
ב-14 בספטמבר 2018, פארו וג'יין מאייר פרסמו מידע הנוגע לטענות על תקיפה מינית על ידי מועמד לבית המשפט העליון של ארצות הברית, ברט קוואנו.
דרכו המקצועית > קריין בפסקול של סרטים

פארו תרם את קולו לדמויות משנה בגרסה האנגלית של שני סרטי אנימציה יפנית, תצפית על גבעת הפרגים (2011) והרוח העולה (2013).
חייו האישיים

פארו הזדהה כחלק מקהילת להט"ב. בשנת 2018 הוכרה תרומתו על ידי קרן המלגות של הקהילה הלהט"בית האמריקאית Point Foundation. שותפו לחיים הוא שדרן פודקאסט וכותב נאומים נשיאותי לשעבר ג'ון לובט. הם חיים יחדיו מאז 2011.
חייו האישיים > יחסיו עם אביו וודי אלן

פארו מתנכר לאביו, וודי אלן. פארו אמר על כך, "אבי נשוי לאחותי. עובדה זו הופכת אותי, בנו, גם לגיסו. זה לא מוסרי".
בראיון שהעניקה למגזין Vanity Fair, מיה פארו טענה כי רונאן יכול "אולי" להיות בנו הביולוגי של פרנק סינטרה, ביחס אליו טענה כי "מעולם לא באמת נפרדו". ב-2015 בתו של סינטרה, ננסי, דחתה את הרעיון שאביה הוא גם אביו הביולוגי של רונאן פארו כ"שטויות". היא אמרה כי ילדיה נפגעו מחרושת השמועות כי הם נשאלים על כך.
בדיקת אבהות לקביעת אביו של פארו לא התבצעה. פארו סירב לדון בכך וציין כי למרות הניכור ביניהם "וודי אלן היה אבא במשפחתנו, מבחינה חוקית, מוסרית ואישית." בריאיון לניו יורק מגזין אמר וודי אלן כי רונאן אכן עשוי להיות בנו של סינטרה.
ספריו

War on Peace: The End of Diplomacy and the Decline of American Influence, WW Norton & Co, 2018.
Catch and Kill: Lies, Spies, and a Conspiracy to Protect Predators, Little, Brown Books, 2019. (הספר בקטלוג ULI)
הגיבן מנוטרדאם (סרט, 1923)

| --- | --- |

 מבוסס על:  הגיבן מנוטרדאם 
 בימוי:  Wallace Worsley 
 הופק בידי:  קארל למל, אירווינג תלברג 
 תסריט:  Edward T. Lowe, Jr. 
 שחקנים ראשיים:  לון צ'ייני (קווזימודו) Harry von Meter Winifred Bryson (Fleur-de-Lys) Kate Lester Nick De Ruiz גלאדיס ברוקוול (Sister Gudule) Ray Myers John Cossar Edwin Wallock Eulalie Jensen טולי מרשל (לואי האחד עשר, מלך צרפת) נורמן קרי (Captain Phoebus) Patsy Ruth Miller (Esmeralda) ריימונד הטון (Pierre Gringoire, Pierre Gringore) נייג'ל דה ברולייר (קלוד פרולו) ארנסט טורנס (Clopin Trouillefou) Brandon Hurst (Jehan Frollo) Louise LaPlanche 
 מוזיקה:  Cecil Copping 
 צילום:  Robert Newhard, Stephen S. Norton, Virgil Miller, Tony Kornman, Charles J. Stumar 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סרטי יוניברסל 
 חברה מפיצה:  סרטי יוניברסל, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  1923 
 משך הקרנה:  133 דק' 
 סוגה:  סרט רומנטי, סרט המבוסס על יצירה ספרותית, סרט אילם, סרט אימה, סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  פריז 
 דף הסרט ב־IMDb
 
הגיבן מנוטרדאם (באנגלית: The Hunchback of Notre Dame) הוא סרט אילם אמריקאי משנת 1923 בבימויו של ואלאס וורסלי ובכיכובו של לון צ'ייני בתפקיד קווזימודו. הסרט מבוסס על הרומן הקלאסי מאת ויקטור הוגו משנת 1831, ומתאר את סיפורו של קווזימודו, הגיבן מעיריית נוטרדאם בפריז, ואת האהבה הטרגית שלו כלפי הצוענייה היפהפייה, אסמרלדה. הסרט ידוע בשל הביצועים האיקוניים של צ'ייני ובשל הסטים המרהיבים ששחזרו את קתדרלת נוטרדאם לפרטי פרטים.
בשנת 1951, הסרט נכנס לנחלת הכלל בארצות הברית לאחר שהתובעים התרשלו לחדש את רישום זכויות היוצרים שלו בשנה ה-28 לאחר הפרסום. נכון לעכשיו, הסרט זמין ב-Blu-ray וב-DVD, אם כי ההדפסים הקיימים (כולם מועתקים ממקורות 16 מ"מ) חסרים כולם לפחות 15 דקות של קטעים שהיו בהדפסה המקורית של 35 מ"מ משנת 1923.
עלילה

הסרט עוקב אחר קווזימודו (לון צ'ייני) בפריז בשנת 1482, גיבן מעוות שמתגורר במגדלי קתדרלת נוטרדאם בפריז, שם הוא משמש כפעמון הכנסייה. קווזימודו מתאהב ביפהפייה הצוענייה, אזמרלדה (פאטסי רות' מילר), אך אהבתו אינה נענית והוא מוצא את עצמו נקרע בין נאמנותו לשופט קלוד פרולו (נייג'ל דה ברולייר), שהציל אותו כשהיה תינוק, לבין רצונו להגן על אזמרלדה מפני כוחות הרשע המאיימים עליה.
צוות השחקנים

לון צ'ייני – בתפקיד קווזימודו – הגיבן המעוות של קתדרלת נוטרדאם.
פאטסי רות' מילר – בתפקיד אזמרלדה – הצוענייה היפהפייה שמצליחה לכבוש את ליבו של קווזימודו.
נייג'ל דה ברולייר – בתפקיד קלוד פרולו – השופט המרושע שמנהל את פריז ומנסה לזכות באהבתה של אזמרלדה.
נורמן קרי – בתפקיד פיביוס – קפטן המשמר שמתאהב גם הוא באזמרלדה.
טולי מרשל – בתפקיד המלך לואי האחד עשר
ביקורות

הסרט "הגיבן מנוטרדאם" נחשב לאחת מהפקות הקולנוע הגדולות והמרשימות של תקופת הקולנוע האילם. המבקרים שיבחו במיוחד את הופעתו של לון צ'ייני בתפקיד קווזימודו, שהתאפיינה באיפור יוצא דופן וביכולת פיזית מרשימה. הסרט זכה להצלחה גדולה הן מבחינת הביקורות והן מבחינת הקהל, ונחשב להישג קולנועי משמעותי לתקופתו.
הסרט מחזיק בציון של 96% באתר Rotten Tomatoes, המבוסס על ביקורות רטרוספקטיביות, והוא נחשב לאחת הקלאסיקות החשובות של הקולנוע האילם.
הערות שוליים

↑  Pierce, David (ביוני 2007). "Forgotten Faces: Why Some of Our Cinema Heritage Is Part of the Public Domain". Film History: An International Journal. 19 (2): 125–43. doi:10.2979/FIL.2007.19.2.125. ISSN 0892-2160. JSTOR 25165419. OCLC 15122313. {{cite journal}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012194174605171  LCCN: n90624319   WorldCat (עם LCCN): n90-624319 
הגיבן מנוטרדאם
אסמרלדה מציעה מים לקווזימודו
אנטיגואה וברבודה

אנטיגואה וברבודה (באנגלית: Antigua and Barbuda) היא מדינת איים במזרח הים הקריבי על גבול האוקיינוס האטלנטי ומורכבת משלושה איים, שניים גדולים יחסית - אנטיגואה וברבודה, ואחד קטן - רדונדה. אנטיגואה וברבודה הם חלק מקבוצת האיים האנטילים הקטנים. דרומה להם נמצא האי גוואדלופ. האי מונטסראט נמצא מדרום-מערב להם, סנט קיטס ונוויס ממערב וסן ברתלמי מצפון-מערב.
היסטוריה

התושבים האינדיאנים הראשונים התיישבו ב"אנטיגואה וברבודה" בסביבות המאה ה-24 לפנה"ס. מאוחר יותר, השבטים האינדיאנים אראוואק וקאריב אכלסו את האיים. האי אנטיגואה נקרא במקור "וודאדלי" על ידי הילידים.
קולומבוס הגיע לאנטיגואה ב־1493 וקרא לאי "סנטה מריה לה אנטיגואה" (מריה הקדושה העתיקה) כשם פסל שעמד בקתדרלת סביליה. ב־1632 התיישבו באי בריטים, והביאו אליו עבדים אירים קתוליים, למטעי הסוכר. ב־1667 הפך אנטיגואה למושבה בריטית וב־1678 התיישבו הבריטים בברבודה. ב־1834 שוחררו העבדים באנטיגואה וב־1860 סופחה ברבודה למושבת אנטיגואה. ב־1871 הפכו אנטיגואה וברבודה לחלק מהפדרציה של איי ליווארד. ב־1956 התפרקה הפדרציה ושנתיים לאחר מכן, הצטרפה אנטיגואה לפדרציה של איי הודו המערבית, שהתפרקה ב־1962. ב־1967 זכתה אנטיגואה לממשל עצמי, וב־1981 ב-1 בנובמבר, בעצמאות.
מקור השם אנטיגואה הוא "עתיק" ומקור בשם ברבודה הוא "זקן".
כך שפירוש שם המדינה הוא עתיק וזקן.
פוליטיקה

אנטיגואה וברבודה הם חלק מחבר העמים הבריטי ובראש המדינה עומד המלך צ'ארלס השלישי, אשר נציגו באיים הוא המושל הכללי. הממשלה מהווה את הרשות המבצעת. ראש הממשלה הוא לרוב מנהיג המפלגה הזוכה בבחירות לבית הנציגים (המונה 17 חברים), אשר נערכות כל 5 שנים. הסנאט, מונה גם הוא 17 חברים, אשר ממונים על ידי המושל הכללי.
כלכלה

כלכלת אנטיגואה וברבודה מתבססת בעיקר על תיירות. התיירות תורמת כ-64% מהתוצר הלאומי הגולמי, והחקלאות כארבעה אחוזים. הגידולים העיקריים הם כותנה, פירות וירקות, בקר, כבשים ועזים. ענף חשוב נוסף הוא הדיג. התעשייה, המייצרת מוצרי מזון ועץ, נייר, טקסטיל וצבעים, תורמת כ־12.5 אחוזים מהתוצר הלאומי הגולמי.
מחוזות

האי אנטיגואה מחולק ל־6 קהילות:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  1. קהילת סיינט ג'ורג'  2. קהילת סיינט ג'ון  3. קהילת סיינט מרי |  4. קהילת סיינט פאול  5. קהילת סיינט פטר  6. קהילת סיינט פיליפ |  מחוזות באנטיגואה |
האי ברבודה והאי רדונדה מנוהלים במעמד של איי חסות תחת אנטיגואה.
גאוגרפיה

אנטיגואה וברבודה משתרעת על פני שלושה איים, בין הים הקאריבי לאוקיינוס האטלנטי. הגדול באיים הוא אנטיגואה (280 קילומטרים ריבועיים), שבו נמצאת הפסגה הגבוהה במדינה, הר בוגי (402 מטר מעל פני הים). אי האלמוגים השטוח ברבודה (161 קמ"ר) נמצא 40 קילומטרים מצפון-מזרח לאנטיגואה. האי הלא מיושב הזעיר רדונדה נמצא 40 קילומטרים מדרום-מערב לאנטיגואה.
מזג האוויר במדינה נוח. האקלים הוא טרופי מתון, בהשפעת רוחות הסחר. הטמפרטורות נעות בין 23 מעלות צלזיוס בחורף ל-30 מעלות בקיץ. הלחות נמוכה יחסית לאזור הטרופי, וכך גם כמות המשקעים העומדת על כ-1000 מ"מ בשנה. גשם יורד בכל חודשי השנה, וביתר-שאת בתקופה שבין אוגוסט לנובמבר. בשנים שחונות מהרגיל קיימת באיים מצוקת מים ממשית.
הוריקנים פוקדים את אנטיגואה וברבודה מדי שנה בממוצע.
המטבח האנטיגואני

תירס, בטטות ותפוחי אדמה הם בין המוצרים שבשימוש רב במטבח המקומי. דוגמה למאכל אנטיגואני פופולרי הוא דוקונה- כופתה מאודה מתוקה, עשויה מבטטות מגוררות, קמח ותבלינים. מאכל אנטיגואני נוסף הוא הפונגאי- פסטה עשויה מקמח תירס ומים.
דמוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
רוב האוכלוסייה במדינה (מעל 90%) הם צאצאי עבדים אשר הובאו על ידי הבריטים, או מולאטים, צאצאי אפריקנים ואירופים. חלק קטן מהתושבים הוא ממוצא אירופאי טהור, בעיקר אירי, בריטי ופורטוגלי. הפורטוגלים היגרו לאיים ממדיירה באמצע המאה ה-19. כן מתגוררת באיים אוכלוסייה קטנה ממוצא ערבי-נוצרי, שראשיתה בהגירה של סוחרים בתחילת המאה ה-20.
אוכלוסייה גדולה של ילידי "אנטיגואה וברבודה" וצאצאיהם, מתגוררת כיום בבריטניה. כנגדה קיימת גם הגירה אל האיים, בעיקר מאיים אחרים בים הקריבי ובפרט מהרפובליקה הדומיניקנית.
כשלושה רבעים מהתושבים הם נוצרים המשתייכים למספר רב של זרמים נוצריים. העדה הגדולה ביותר היא הכנסייה האנגליקנית, אחריה הקתולית, ואחריה כתות פרוטסנטיות שונות. יתר התושבים הם מאמיני דת הראסטפארי, מוסלמים או בהאאים. באנטיגואה שוכנת גם קהילה יהודית קטנה.
השפה הרשמית במדינה היא אנגלית, אך התושבים מדברים בעיקר בניב קריאולי מקומי.
בעיר הגדולה שהיא גם הבירה סנט ג'ונס מתגוררים כ-30 אלף תושבים. בערים משמעותיות אחרות אוכלוסייה לרבות ליברטה האוכלוסייה לא מגיע ל-4 אלף תושבים.
לקריאה נוספת

ג'מייקה קינקייד, מקום קטן, לוקוס הוצאה לאור, 2016. קינה נזעמת על גורלה של אנטיגואה תחת השלטון הקולוניאלי האנגלי ותחת השלטון המושחת שצמח בה לאחר שזכתה בעצמאות.
המכללות הצבאיות

| --- | --- |

 פרטים
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:   צבא ההגנה לישראל
 בסיס האם:  מחנה דיין
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1991–הווה (כ־34 שנים) 
 פיקוד
 יחידות בת:   המכללה לביטחון לאומי   המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה   המכללה לפיקוד טקטי
 דרגת המפקד:    אלוף
 מפקד נוכחי:  נמרוד אלוני
 מפקדים:  רשימה מלאה
המכללות הצבאיות הן מספר מוסדות הדרכה לקצינים בדרגות שונות בצה"ל. היחידה ממוקמת ב"מחנה דיין" אשר בגלילות.
מפקד המכללות הנוכחי הוא האלוף  נמרוד אלוני.
המכללות השונות מובילות מגוון הכשרות, ביניהן קורס תת-אלופים, המכשיר את סגלי הפיקוד האופרטיביים של מערכות הביטחון בתכנון ועיצוב מערכות אסטרטגיות. כמו כן, כוללת היחידה את המכללה לביטחון לאומי, בה מוכשר הסגל הבכיר בצה"ל, מערכות הביטחון והממשל לתפקידי פיקוד וניהול בכירים.
במכללות מוסמכים גם סגלי הפיקוד של צה"ל במגוון הדרגות. במסגרת קורס פו"ם כללי על שם יגאל אלון, מוכשרים המפקדים וקציני המטה מהיחידות המבצעיות לתפקידים בדרג בכיר. פו"ם אפק, הוא הכשרת קציני המטה של צה"ל לתפקידים בדרג סא"ל.
בנוסף, מוכשרת במכללות הצבאיות הקצונה הצעירה של זרוע היבשה לפיקוד ברמה הטקטית, במסגרת המכללה לפיקוד טקטי. לצידה, פועל בית הספר לפיקוד לנגדים, שאמון על כשירותה של אוכלוסיית הנגדים בקבע מובהק ובקבע בכיר לתפקידי פיקוד ומטה בצה"ל.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בשנת 1991, הוקמה יחידת המכללות הצבאיות תוך איחוד המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה יחד עם המכללה לביטחון לאומי, בשנת 2016 הועברה גם המכללה לפיקוד טקטי תחת המכללות הצבאיות, בשנת 2017 הוקם ביחידת המכללות הצבאיות בית הספר לפיקוד לנגדים.
בימינו מוכשרים בהן כלל דרגי הפיקוד הבכיר של צה"ל בתחומי צבא וביטחון, תוך שילוב של לימודים אקדמיים.
ייעוד ותפקידים

להוות את הנדבך העיקרי ברצף הכשרת הקצונה.
ללמד בסביבה צבאית-אקדמית.
להתייצב בחזית הידע והלמידה.
לסייע בעיצוב דמות הקצין בצה"ל.
למקם את החניך במרכז.
לתרום לצה"ל, בנוסף לייעודה כמוסד הכשרה.
פירוט המכללות

המכללות הכלולות ביחידת המכללות הצבאיות הן:
המכללה לביטחון לאומי (מב"ל)
המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה (פו"ם)
המכללה לפיקוד טקטי (בכפיפות המכללה לפו"ם)
בית הספר לנגדים
מפקדי המכללות

| שם | תקופת כהונה | הערות |
| --- | --- | --- |
| יוסי בן-חנן | 1990–1994 |  |
| יצחק בריק | 1994–1998 |  |
| יעקב עמידרור | 1998–2002 |  |
| עמוס ידלין | 2002–2004 | לימים ראש אמ"ן |
| אייל בן ראובן | 2004–2006 |  |
| גרשון הכהן | 2006–2011 |  |
| יוסי בידץ | 2011–2015 |  |
| תמיר היימן | 2015–2018 | לימים ראש אמ"ן |
| אמיר ברעם | 2018–2019 | לימים סגן הרמטכ"ל |
| איתי וירוב | 2019–2023 |  |
|  נמרוד אלוני | יולי 2023– |  |