stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוטו דיקס
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה

בשנת 1914 התנדב דיקס לצבא כדי להשתתף במלחמת העולם הראשונה. מניעיו לגיוס לא ברורים לחלוטין אך נראה ממכתבים, ציורים ושיחות שערך עם חבריו שהיה בהם תערובת של פטריוטיזם גרמני מיליטריסטי וניהיליזם מבית מדרשו של פרידריך ניטשה, שבספריו החל לעיין כנראה בתקופת לימודיו בדרזדן. באותן שנים, כנראה בהשפעת ניטשה, האמין כי העולם הוא מערבולת כוחות מנוגדים, היוצרים והורסים במחזוריות בלתי פוסקת של חיים ומוות. הוא האמין שיקיץ הקץ על הסדרים הבורגניים הישנים ו"שחר חדש יפציע על אירופה". למלחמה לקח איתו שני ספרים: התנ"ך ו"המדע העליז" של ניטשה.
דיקס שובץ בחיל הארטילריה וקיבל בתחילה תפקיד של מקלען. את הכשרתו הצבאית עבר בדרזדן ובבאוצן, ונשלח לחזית מלחמת החפירות בריימס שבצרפת ב-21 בספטמבר 1915. הוא היה חייל טוב והתקדם במהירות בדרגות, קיבל עיטור צלב הברזל דרגה שנייה ודרגת קצין בנובמבר באותה שנה. דיקס נפצע בחמש הזדמנויות שונות במהלך שירותו במלחמה ועבר לפחות שלוש חזיתות שונות: נהר הסום שבצפון צרפת, החזית הרוסית והחזית בפלנדריה. באוקטובר 1918 הועלה בדרגה וחודש לאחר מכן שוחרר משירות צבאי, כנראה לאחר פגיעה קשה בצוואר.
במהלך המלחמה הצליח להמשיך בעבודתו האמנותית וצייר בהפוגות, בעיקר רישומים ובצבעי גואש. את יצירותיו שלח הביתה וכך שרדו יצירות רבות של תקופתו האקספרסיוניסטית, יש המעריכים כי צייר מאות יצירות בשנות המלחמה.
ביוגרפיה > רפובליקת ויימאר

לאחר שחרורו מהצבא חזר דיקס להשלים את לימודיו באמנות באקדמיה של דרזדן בשנים 1919–1922. עבודותיו בשנים אלו מראות שינוי כיוון משמעותי. השתתפותו של במלחמת העולם הראשונה וחוויותיו הקשות ממנה, הובילו אותו להמיר את העושר הצבעוני והוויטאליות שאפיינו את עבודותיו המוקדמות, בצבעים קרים ומנוכרים. סגנונו השתנה מאקספרסיוניזם לדאדא וסוריאליזם בשנות לימודיו האחרונות. עבודותיו קיבלו ממד פוליטי והוא הביע באמצעותן כעס על היחס של גרמניה לנכים ופצועי המלחמה.
מחאה זו באה לידי ביטוי בעבודות כגון: "משחקי הקלפים" (1920), היצירה הידועה ביותר שלו מאותה שנה, המציגה גרוטסקיות חריפה כמו גם אמירה חברתית נוקבת; "חנות הקצב" (1920) ו"פצועי מלחמה" (1922) המציגות שתיהן את החברה הקורסת בתקופה שלאחר מלחמת העולם. דיקס מחה על ההוללות והריקבון שפשטו בחברה הווימארית של שנות ה-20.
בשנת 1920 הציג את יצירותיו בדרזדן ובברלין לפני שעקר לדיסלדורף, שם פגש את ד"ר הנס קוך (Hans Koch), אורולוג חובב אמנות שתמך באמנים והציג תערוכה של דיקס. במהלך 1921 צייר דיוקן של ד"ר קוך וכך התוודע לאשתו של הרופא, מרתה אליזבת קוך (Martha Elisabeth Koch, במקור לינדנר Lindner), אז בת 26 ואם לשני ילדים. השניים ניהלו רומן ולאחר תקופה קצרה עזבו יחד לדרזדן. ד"ר קוך ניהל באותה תקופה רומן עם אחותה הגדולה של מרתה ואולי בשל כך לא נטר טינה לדיקס ונשאר עמו בקשר טוב עד פטירתו ב-1952. בשנת 1923 התחתן דיקס עם מרתה ולאחר ארבעה חודשים נולדה בתם הראשונה, נלי. בהמשך אותו עשור נולדו להם עוד שני ילדים, אורסוס ויאן. הם נשארו נשואים עד פטירתו של האמן.
ביוגרפיה > רפובליקת ויימאר > אובייקטביות חדשה ומחאה אמנותית

בשנת 1924 התארגנו דיקס ואמנים אחרים יוצאי מלחמת העולם הראשונה בתערוכה קבוצתית נודדת בשם "לא עוד מלחמה". ספרו "המלחמה" יצא אף הוא בשנה זו, ותואר מאוחר יותר על ידי אחד המבקרים כאחד הספרים בעלי ההשפעה החזקה ביותר נגד מלחמות. בתקופה זו עשה שימוש רב בתצלומים של חיילים גרמנים שנפצעו וגופם התעוות כתוצאה מהמלחמה.
ב-1925 הציג דיקס את יצירותיו בקונסטהאלה מנהיים (Kunsthalle Mannheim) כחלק מתערוכה משותפת של כמה אומנים, ביניהם מקס בקמן, ג'ורג' גרוס, ואחרים, ואשר נשאה את השם "אובייקטיביות חדשה" (אנגלית: New Objectivity, גרמנית: Neue Sachlichkeit). שם זה הפך במהרה לשמו של זרם תרבותי חדש בגרמניה. תרבות זו נוצרה מתוך השבר הגדול שהביאה מלחמת העולם הראשונה: אובדן של מיליוני חיילים צעירים, משבר כלכלי חריף והתמוטטות כמעט מוחלטת של מעמד הביניים. בניגוד לציפיות לפני המלחמה, שמצב האנשים בגרמניה ישתפר לאחר המלחמה, החלה לחלחל בסוף המלחמה ההבנה שלמעשה המצב גרוע יותר מכל מה שהיה לפני כן. תובנה זו הולידה את הזרם, שהשפעותיו ניכרו בציור, צילום ועיצוב. אופי התנועה היה פוליטי, בניסיון לרתום את האמנות ככלי נגד הממסד. דיקס זכה להכרה כבר באותה תקופה גם באירופה וגם בארצות-הברית, והמבקרים היללו את יצירותיו, בהן "החפירה" (אנגלית: The Trench), שעליה התחיל לעבוד בדרזדן ב-1920 והשלים רק ב-1923 בדיסלדורף. הוא היה זהיר מאוד בהתבטאויותיו ולא דיבר בקיצוניות שהביעו חברים אחרים בזרם אך למרות זאת נחשב, בעיקר בשל אופי יצירותיו, לבולט בין אמני הזרם ופעולותיהם.
בשנת 1931 מונה לחבר מן המניין באקדמיה הפרוסית לאמנות בברלין והחל להרצות. באותה שנה הוא הציג תערוכות בכל רחבי גרמניה ובניו-יורק. אך הכרה זו הייתה קצרת מועד יחסית, שכן בשנת 1933 החלו הנאצים להגדיר את עבודותיו כלא מוסריות. נאסר עליו להציג את יצירותיו בגרמניה, אך הוא נסע מספר פעמים באמצע שנות ה-30 לשווייץ, שם הציג את יצירותיו בתערוכות שונות.
ב-1937 הוצגה התערוכה "אמנות מנוונת" בה, יחד עם שורה ארוכה של יצירות אחרות של אמנים גרמנים, בעיקר יהודים ומתנגדי הממשל, הוצגו מבחר מיצירותיו כאמנות שאינה ראויה ושיש להוקיע אותה. בשנת 1939 נאסר דיקס באשמת ניסיון התנקשות בחייו של אדולף היטלר, אך שוחרר לאחר מספר חודשים והאשמות נגדו בוטלו. בסוף מלחמת העולם השנייה נתפס על ידי הצרפתים והחזק בשבי עד 1946.
ביוגרפיה > אחרי מלחמת העולם השנייה וסוף חייו

אופי עבודותיו של דיקס לאחר מלחמת העולם השנייה השתנה מעט: הוא החל לצייר יצירות בעלות אופי דתי-נוצרי, אלגוריות דתיות וסצנות תנ"כיות; אך המשיך גם ביצירה המראה את הסבל שגורמות המלחמות. הוא קיבל הכרה והערכה בגרמניה המערבית והמזרחית גם יחד וזכה בפרסים רבים. בשנות ה-50 וה-60 נסע ברחבי אירופה וארצות-הברית כדי להציג את יצירותיו בתערוכות שונות. דיקס מונה לחבר במספר אקדמיות לאמנות, בהן פירנצה, ברלין ודרזדן. בשנת 1965 השתתף בסרט דוקומנטרי קצר. בשנת 1967, לאחר נסיעה ליוון, סבל משבץ ששיתק את ידו השמאלית. הוא נפטר ב-25 ביולי 1969 לאחר שעבר שבץ נוסף.
לקריאה נוספת

גביש, מאיה. "אוטו דיקס – תערוכת יחיד". חדשות האמנות. עדכון אחרון: 15 במרץ 2010. אוחזר ב-10 במאי 2016 http://www.omanut.info/index.asp?ItemID=281&rcid=85&pcid=63&cid=85(הקישור+אינו+פעיל).
Bröhan, Nicole, Otto Dix (Berlin: Jaron Verlag, 2007).
Crockett, Dennis, "The Most Famous Painting of the 'Golden Twenties'? Otto Dix and the Trench Affair", Art Journal 51 (Spring 1992), 72-80.
Gutbrod, Philipp, Otto Dix: The Art of Life (Ostfildern, Germany: Hatje Cantz, 2010).
Fearn, Justin. "Otto Dix During and After World War I". Utopia/Dystopia. Last update: 2014. Accessed May 10, 2016. https://utopiadystopiawwi.wordpress.com/new-objectivity/otto-dix/.
Fulmer, Jeffrey. "Biography" The Online Otto Dix Project. Last update: February 2009. Accessed May 09, 2016. http://www.ottodix.org/biography/.
Karcher, Eva. Otto Dix, 1891-1969: His Life and Works (Köln, Germany: Taschen, 1988).
Löffler, Fritz, Otto Dix Life and Work, Trans. Reginald John Hollingdale (New York: Holmes & Meier, 1982).
Lorenz, Ulrike and Stiebert, Martin, Dix Avant Dix: Das Jugend- Und Frühwerk 1903-1914 (Jena: Glaux, 2000).
Murray, Ann, A War of Images: Otto Dix and the Myth of the War Experience (Cork, Ireland:UCC, 2014).
Peters, Olaf, Otto Dix (Munich: Prestel, 2010).
Remer, Ashley. "Otto Dix Biography, Art, and Analysis of Works." The Art Story. Last update: April 2016. Accessed May 09, 2016. http://www.theartstory.org/artist-dix-otto.htm.
Schubert, Dietrich, Death in the Trench - the Death of the Portrait? (New York: Neue Galerie, 2010).
Singh, Charanjit, "Biography and Educative: A Critical Examination of the Life and Artwork of Wilhelm Heinrich Otto Dix". PhD Dissertation. University of Southampton, 2012.
הערות שוליים

↑  Philipp Gutbrod, Otto Dix: The Art of Life (Ostfildern, Germany: Hatje Cantz, 2010), p. 17.
↑  Nicole Bröhan, Otto Dix (Berlin: Jaron Verlag, 2007), p. 11.
↑  Charanjit Singh, "Biography and Educative: A Critical Examination of the Life and Artwork of Wilhelm Heinrich Otto Dix". PhD Dissertation. University of Southampton, 2012. p. 118.
↑  Eva Karcher, Otto Dix, 1891-1969: His Life and Works (Köln, Germany: Taschen, 1988), p. 21.
↑  Gutbrod, Otto Dix: The Art of Life, p. 19.
↑  Löffler, Fritz, Otto Dix Life and Work, Trans. Reginald John Hollingdale (New York: Holmes & Meier, 1982, p. 8.
↑  Gutbrod, Otto Dix: The Art of Life, p. 20.
↑  Karcher, Otto Dix, 1891-1969: His Life and Works, p.21-24.
↑  Ibid, p. 26.
↑  Singh, "Biography and Educative: A Critical Examination of the Life and Artwork of Wilhelm Heinrich Otto Dix". P. 120-121.
↑  Ulrike Lorenz and Martin Stiebert, Dix Avant Dix: Das Jugend- Und Frühwerk 1903-1914 (Jena: Glaux, 2000), p. 267.
↑  Dietrich Schubert, Death in the Trench - the Death of the Portrait? (New York: Neue Galerie, 2010), p. 37.
↑  מאיה גביש. "אוטו דיקס – תערוכת יחיד". חדשות האמנות. עדכון אחרון: 15 במרץ 2010. אוחזר ב-10 במאי 2016.
↑  Fearn, Justin. "Otto Dix During and After World War I". Utopia/Dystopia. 2014. Accessed May 10, 2016.
↑  Karcher, Otto Dix, 1891-1969: His Life and Works, p.38-39.
↑  Singh, "Biography and Educative: A Critical Examination of the Life and Artwork of Wilhelm Heinrich Otto Dix". p. 155.
↑  Dennis Crockett, "The Most Famous Painting of the 'Golden Twenties'? Otto Dix and the Trench Affair", Art Journal 51 (Spring 1992), p. 75.
↑  Karcher, Otto Dix, 1891-1969: His Life and Works, p.49-51.
↑  Singh, "Biography and Educative: A Critical Examination of the Life and Artwork of Wilhelm Heinrich Otto Dix", p. 157-160, 162
↑  Gutbrod, Otto Dix: The Art of Life, p. 45.
↑  Dennis Crockett, "The Most Famous Painting of the 'Golden Twenties'? Otto Dix and the Trench Affair", p. 72.
↑  Ann Murray, A War of Images: Otto Dix and the Myth of the War Experience (Cork, Ireland:UCC, 2014), p. 61-62.
↑  Singh, "Biography and Educative: A Critical Examination of the Life and Artwork of Wilhelm Heinrich Otto Dix". p. 185-187.
↑  Crockett, "The Most Famous Painting of the 'Golden Twenties'? Otto Dix and the Trench Affair", p. 79.
↑  Olaf Peters, Otto Dix (Munich: Prestel, 2010), p. 239-241.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260446205171  PLWABN: 9810652722405606  AAG: 1374  AGSA: 9260  BIBSYS: 90113934  BNE: XX1297279  BnF: cb119419770 (data)  CANTIC: a11629903  CiNii: DA02527521  GND: 118526103  ISNI: 0000 0001 2279 4639  LCCN: n50028833  LNB: 000133164  NDL: 00465642  NKC: ola2002161492  NTA: 068930445  RKD: 23331  SELIBR: 224327  SNAC: w68k8b61  SUDOC: 027361217  TePapa: 615  Trove: 808496  ULAN: 500028047  VcBA: 495/179899  VIAF: 46769170   WorldCat (עם VIAF): 46769170 
"חיילים מתקדמים תחת גז", 1924
דיוקן העיתונאית סילביה פון הארדן, 1926, פריז, מרכז ז'ורז' פומפידו
אוטו אריך דויטש

| --- | --- |

 לידה:  5 בספטמבר 1883 וינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  23 בנובמבר 1967 (בגיל 84) באדן, אוסטריה 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, אוסטריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות המרכזי בווינה 
 השכלה:  אוניברסיטת גראץ  אוניברסיטת וינה 
 מעסיק:  אוניברסיטת קיימברידג', אוניברסיטת וינה 
 פרסים והוקרה:  הפרס ההומניטרי של העיר וינה (1966)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת טיבינגן  העיטור האוסטרי למדע ואמנות 
 
אוטו אריך דויטש (בגרמנית: Otto Erich Deutsch, ‏5 בספטמבר 1883 – 23 בנובמבר 1967) היה מוזיקולוג אוסטרי ממוצא יהודי. פרסומו העיקרי בא לו מן הקטלוג - הראשון המקיף - שיצר ליצירות פרנץ שוברט, הקטלוג יצא לאור בשנת 1951 באנגלית ובמהדורה חדשה בגרמנית ב-1978. מן הרשימה הזו לקוחים מספרי D המשמשים לזיהוי יצירות שוברט.
בהמשך למחקריו בתולדות האמנות ובספרות בווינה ובגראץ, עבד דויטש כמרצה במחלקה לתולדות האמנות באוניברסיטת וינה וכספרן בארכיון המוזיקלי של אנתוני ואן הובוקן.
על אף שהמיר את דתו לנצרות, בשל מוצאו היהודי נמלט מגרמניה הנאצית לאחר האנשלוס וחי בקיימברידג' שבאנגליה בשנים 1939 עד 1951, אז שב לווינה.
דויטש גם כתב מאמרים רבים על שוברט ועל מוצרט וכן כינס וערך את "ביוגרפיות דוקומנטריות", קבצים של מסמכים תקופתיים הנוגעים לנושא) על שוברט, מוצרט והנדל.
דויטש היה ידיד קרוב של היינריך שנקר. אחייניתו סופי דויטש הייתה תלמידתו עד למותה. הוא נטמן בקבר כבוד בבית הקברות המרכזי בווינה (חלקה 40, מס' 12).
ביבליוגרפיה

דויטש, אוטו אריך (1955). הנדל: ביוגרפיה דוקומנטרית
דויטש, אוטו אריך (1965). מוצרט: ביוגרפיה דוקומנטרית. הוצאת אוניברסיטת סטנפורד
דויטש, אוטו אריך (1995). הקטלוג התמאטי של שוברט. הוצאת דובר. ISBN 0486286851
ראו גם

פרנץ שוברט
רשימת דויטש ליצירות שוברט
הערות שוליים

↑  Deutsch Catalogue
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260199905171  PLWABN: 9810679543805606  BIBSYS: 90119375  BNE: XX905180  BnF: cb120516293 (data)  CiNii: DA02600574  GND: 118678043  ISNI: 0000 0001 0917 0581  LCCN: n50001787  LNB: 000069154  MusicBrainz: 2bb5a92b-4965-413f-bb72-40f2c47437d2  NDL: 00437780  NKC: jn20000601319  NLA: 35035181  NSK: 000308740  NTA: 06799816X  RERO: 02-A003173924  SELIBR: 183724  SNAC: w6b85cr0  SUDOC: 02874277X  Trove: 807594  VcBA: 495/285403  VIAF: 76335151   WorldCat (עם VIAF): 76335151
אולריך צווינגלי

| --- | --- |

 לידה:  1 בינואר 1484 Wildhaus, שווייץ 
 נהרג:  11 באוקטובר 1531 (בגיל 47) קאפל על האלביס, שווייץ 
 שם לידה:  Ulrich Zwingli 
 מדינה:  הקונפדרציה השווייצרית הישנה 
 השכלה:  אוניברסיטת וינה  אוניברסיטת בזל 
 תפקיד:  Antistes 
 השקפה דתית:  קלוויניזם 
 בן או בת זוג:  Anna Reinhart 
 חתימה:   
 
אולריך צווינגלי (בלידה Ulrich Zwingli‏, מאוחר יותר קרא לעצמו Huldrych Zwingli או Huldreych Zwingli, ‏1 בינואר 1484–11 באוקטובר 1531) היה כומר נוצרי שווייצרי, מראשוני הרפורמטורים באירופה ומבשרה של הנצרות הפרוטסטנטית בקרב דוברי הגרמנית בשווייץ. מושפע מרעיונות ההומניזם, מרד בכנסייה הקתולית והקים בציריך כנסייה בהתאם להשקפותיו. התאולוגיה שלו פותחה על ידי חתנו, היינריך בולינגר, והשפיעה גם על זו של ז'אן קלווין, מייסד הקלוויניזם. תומאס ארסטוס היה בין תלמידיו ותומכיו הבולטים.
ראו גם

טרנסובסטנציאציה
לקריאה נוספת

מירי אליאב פלדון, הרפורמציה הפרוטסטנטית, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, אוניברסיטה משודרת, 1997.
Ulrich Gäbler - Huldrych Zwingli. Eine Einführung in sein Leben und sein Werk; München, Beck, 1983
בית הוריו של אולריך צווינגלי בוילדהאוס
אופיר עזו

אופיר עזו (נולד ב-14 באוקטובר 1982) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בקבוצת עירוני בית שמש מליגה ב'.
קריירה

עזו התחיל את דרכו במחלקת הנוער של קבוצת הפועל ירושלים, ובעונת 1999/2000 עלה לקבוצת הבוגרת של המועדון, ששיחקה אז בליגה הבכירה. בתום העונה ירדה הקבוצה לליגה הלאומית, וכעבור עונה אחת ירדה לליגה השלישית. בעונת 2001/2002 עלה עזו יחד עם הקבוצה בחזרה לליגה הלאומית, ושיחק בה עד אמצע עונת 2003/2004, כשהוא ממצב את עצמו כאחד השחקנים הבולטים בקבוצה.
בינואר 2004 עבר עזו ליריבה העירונית בית"ר ירושלים. תחת שרביטו של המאמן לואיס פרננדז שיחק עזו מעט משחקים כמחליף והבקיע שלושה שערי ליגה. בתחילת עונת 2006/2007 עבר עזו למכבי פתח תקווה, אך גם שם התקשה למצוא את מקומו בהרכב. באותה שנה חזר עזו לשחק בהפועל ירושלים, לצד אחיו אסף עזו. חזרתו לוותה במחאת חלק מאוהדי הקבוצה, אשר כעסו על מעברו ליריבה העירונית והתבטאויותיו כנגד הקבוצה במקומונים.
בתחילת עונת 2007/2008 עבר עזו להכח עמידר רמת גן, ובמהלך חלון ההעברות בינואר 2008 חזר להפועל ירושלים. בתחילת עונת 2009/2010 חתם במכבי באר שבע, ששיחקה אז בליגה הלאומית.
לקראת עונת 2010/2011 חתם עזו בהפועל כפר סבא אך שוחרר לאחר שבועות ספורים, ולאחר תחילת העונה חזר עזו להפועל ירושלים ועלה עמה בחזרה לליגה הלאומית.
בתחילת עונת 2014/2015 חתם עזו בהפועל מרמורק מליגה א', ובינואר 2015 חזר להפועל ירושלים.
בקיץ 2018 עזו הצטרף לעירוני בית שמש מליגה ג'. ב-6 בדצמבר 2018 חזר להפועל ירושלים ושימש כמאמן-שחקן בקבוצה עד להפסקת פעילותה של הקבוצה בפברואר 2019. לאחר הפסקת הפעילות שב לשחק בעירוני בית שמש.
הערות שוליים

↑  רון עמיקם, מאיר גבאי, רוני דיאון, אני אוהב אותך בית"ר: תולדות בית"ר ירושלים, עמוד 268
| מאמני הפועל ירושלים |
| --- | --- | --- |
| הפועל ירושלים (1926—2019) | פוליאקוב (1957-58) • קיש (1958-60) • גיבונס (1960-63) • חרניצ'ק (1963) • שפר (1963) • פוקס (1963-65) • וולב (1965-67) • שמילוביץ' (1967-69) • ליטבק (1969-70) • מנצ'ל (1970-72) • לבקוביץ' (1972-74) • שמילוביץ' (1974-75) • רזניק (1975) • חליבנר (1975-76) • לבקוביץ' (1976-77) • סטלמך (1977-78) • סינגל (1978-79) • שפיגל (1979-81) • לבקוביץ' (1981-82) • רדלר (1982) • סינגל (1982-83) • ברגיג (1983-84) • עופר (1984-85) • ברגיג (1985-86) • רוזן (1986) • יוסי כהן (1986-87) • פייגנבוים (1987-88) • שווייצר (1988-89) • בן דוד (1989-1990) • פייגנבוים (1990-91) • מזרחי (1991-92) • בן דוד (1992) • נמני (1992-93) • עופר (1993-94) • אבוטבול (1994-95) • מלמיליאן (1995-96) • מזרחי (1996-99) • עופר (1999) • דיין (1999-2000) • א. לוי (2000-01) • דיין (2001-03) • אסייג (2003-04) • דיין (2004-05) • פייגנבוים (2005) • אסייג (2005-06) • דיין (2006-07) • קדוש (2007-09) • עמר (2009-10) • זגורי (2010) • קדוש (2010-12) • עמר (2012-13) • טל (2013) • עמר (2013-14) • בן דוד (2014-15) • שי כהן(ז) (2015-16) • מחפוד (2016) • מזרחי (2016) • בוזגלו (2016-17) • מרטן (2017) • עזו (2017-19) |  |
| הפועל קטמון ירושלים (2007—2020) | בן שמעון (2007-08) • מ. כהן (2008-09) • זדה (2009-12) • טסלפפה (2012-14) • נימני (2014-15) • דוד (2015-16) • בן זקן (2016-17) • זדה (2017-19) • מזרחי (2019) • אריה (2019-20) |  |
| הפועל ירושלים (2020—) | זיו אריה (2020—) |  |
אולריך יאספר זטצן

| --- | --- |

דיוקן של אולריך יאספר זטצן; מצוטינט מאת פרדריק כריסטיאן בירוואילר (Bierweiler) בעקבות ציורו של אברהרד כריסטיאן דונקר (Dunker)
 לידה:  30 בינואר 1767 יפר, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  ספטמבר 1811 (בגיל 44) תעז, תימן 
 ענף מדעי:  ידיעת הטבע, אתנוגרפיה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת גטינגן 
 
מפת מסעו של זטצן בארץ ישראל בפתח חיבורו מ-1810, "דוח קצר על הארצות הגובלות בכנרת, בירדן ובים המלח"
אולריך יאספר זֶטצן (בגרמנית: Ulrich Jasper Seetzen;‏ 30 בינואר 1767 – 1811) היה רופא, מזרחן, מדען ונוסע גרמני. נודע בזמנו כחוקר ארץ ישראל וחצי האי ערב ונחשב לאחד המזרחנים הגרמנים החשובים ביותר. לפי זאב וילנאי זֶטצן היה הראשון שהזכיר את שרידי הערים הנבטיות כורנוב ועבדת, ובכתביו יש "חומר רב לידיעת האזורים שבהם נדד".
קורות חייו

נולד ביֶפר (Jever) שבפריזיה (Anhalt-Zerbst; כיום בסקסוניה תחתית, גרמניה) בשנת 1767. סיים לימודי רפואה באוניברסיטת גטינגן, אולם התעניין במדעי הטבע (Natural History) ובטכנולוגיה. בתחומים אלו פרסם מספר מאמרים שזיכו אותו בהכרה מסוימת. ב-1802 קיבל משרה ממשלתית בעיר הולדתו יבר, אך הוא נטש משרה זו עוד באותה שנה, כאשר החליט לממש את אהבתו האמיתית ולצאת למסע מחקר גאוגרפי: לטורקיה, למזרח התיכון ולחצי האי ערב – מסע שנמשך מ-1802 ועד מותו בתימן בסוף שנת 1811. מכתביו האחרונים שהגיעו לאירופה נשלחו בנובמבר 1810 מעיר הנמל התימנית מוח'א. קורותיו בשנתו האחרונה אינן ברורות והמקורות חלוקים בעניין. כך גם נסיבות ומועד מותו. על פי חלק מהמקורות, הוא נרצח בתעז שבתימן, בספטמבר או אוקטובר 1811, בפקודת האימאם של צנעא.
כתביו היו מקור מרכזי לגאוגרף קרל ריטר בכתיבתו על ארץ ישראל.
מסעותיו

זטצן יצא למסעו הגדול ב-13 ביוני 1802. תחנתו הראשונה הייתה קונסטנטינופול, בה שהה כחצי שנה. משם המשיך לאיזמיר ולחלב. בחלב שהה כשנה וחצי מנובמבר 1803 ועד אפריל 1805. בתקופה זו למד ערבית והתוודע לאורח החיים הערבי. הוא סייר בארץ ישראל ובעבר הירדן, היה הראשון שידוע עליו כי הקיף את ים המלח. זטצן ציין כי יש מעבר יבשתי ליד הלשון וכי משני צידי הימה נמצאים "גלי אבנים" המסייעים לחוצים את ים המלח. הוא היה הראשון שצייר את מפת הימה ואיתר את מצדה.
המשיך לקהיר, שם שהה כשנתיים. ב-1809 הפליג ממצרים לג'דה וסייר במכה ומדינה במסווה של חג'. לאחר מכן, כנראה התאסלם והחליף את שמו לחג' מוסה (ייתכן שהתאסלם כבר בעת שהותו בחלב). הוא המשיך את מסעו לתימן וביקר במוח'א ובתעז.
כתבים

ב-1810 התפרסם בלונדון, בהוצאת "אגודת ארץ ישראל", חיבורו של זטצן "דוח קצר על הארצות הגובלות בכנרת, בירדן ובים המלח" (A Brief Account of the Countries Adjoining the Lake of Tiberias, the Jordan and the Dead Sea).
יומני הנסיעה של זטצן התפרסמו, בגרמנית, בשנים 1855–1859 בארבעת הכרכים של "מסעות אולריך יאספר זֶטצן בסוריה, ארץ ישראל, פיניקיה, ארצות עבר הירדן, פטרה ומצרים התחתונה (Ulrich Jasper Seetzen's Reisen durch Syrien, Palästina, Phönicien, die Transjordan-Länder, Arabia Petraea und Unter-Aegypten). הספרים נערכו על ידי ההיסטוריון פרידריך קרוזה (Friedrich Kruse) ויצאו בהוצאת גאורג ריימר (Verlag Georg Reimer) בברלין. הדפסה מחודשת ראתה אור ב-2004 בהוצאת Olms (גר'), הילדסהיים ‏ (ISBN 3-487-12630-3)
זכרונותיו ומכתביו שלא נכללו ביומנים הנ"ל נערכו על ידי הארכאולוג אכים ליכטנברגר (גר') ויצאו לאור ב-2002 בשם: "אולריך יאספר זֶטצן: בין נזירים ובדואים – מסעות בארץ ישראל ובארצות השכנות בשנים 1805–1807" (Ulrich Jasper Seetzen Unter Mönchen und Beduinen – Reisen in Palästina und angrenzenden Ländern 1805-1807) בהוצאת ארדמן (Erdmann), שטוטגרט ווינה (ISBN 3-522-60044-4)
לקריאה נוספת

יהושע בן-אריה, ארץ ישראל במאה הי"ט: גילויה מחדש, כרטא, החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה, 1970, עמ' 31–34
נתן שור, "אולריך יאספר זיטצן", בתוך: ספר הנוסעים לארץ ישראל במאה הי"ט, כתר הוצאה לאור, 1988, עמ' 56–57
נתן שור, "חקר אזור ים-המלח במאה ה-19", בתוך: מרדכי נאור (עורך): ים-המלח ומדבר יהודה, יד יצחק בן-צבי, 1990, עמ' 2–15
חיים גורן, 'לכו חיקרו את הארץ': המחקר הגרמני של ארץ ישראל במאה התשע-עשרה, ירושלים: יד יצחק בן צבי, 1999, עמ' 29–39
חיים גורן ויוסי אלון, "עמק החולה וסביבתו בראשית המאה ה־19 על פי דיווחו של אולריך יספר זטצן", בתוך: מחקרים חדשים של הגליל: ספר שני, איתי בחור - הוצאה לאור, 2016, עמ' 249–270
חיים גורן, פני ים המלח: המסעות לחקר המקום הנמוך בעולם, פרק שלישי: "אולריך יספר זטצן, חלוץ מחקר הימה והשקע במאה התשע-עשרה", איתי בחור - הוצאה לאור,, 2022, עמ' 60–64
אולריך פון האסל

| --- | --- |

 לידה:  12 בנובמבר 1881 אנקלם, פרובינציית פומרניה, הרייך הגרמני 
 הוצאה להורג:  8 בספטמבר 1944 (בגיל 62) כלא פלצנזה, ברלין, הרייך הגרמני 
 שם לידה:  Christian August Ulrich von Hassell 
 מדינה:  הרייך הגרמני 
 תפקיד:  ambassador of the German Reich (1932–1938) 
 מפלגה:  המפלגה הנאצית, מפלגת העם הלאומית הגרמנית, מפלגת המולדת של גרמניה 
 פרסים והוקרה:  מסדר השמש העולה, דרגה ראשונה  מפקד במסדר איזבלה הקתולית 
 
אולריך פון האסל בעת משפטו, יולי 1944
אולריך פון האסל (12 בנובמבר 1881 – 8 בספטמבר 1944) היה דיפלומט גרמני, חבר בקבוצת ההתנגדות הגרמנית לשלטון הנאצי ואדולף היטלר במלחמת העולם השנייה. הוצא להורג לאחר כישלון קשר ה-20 ביולי.
תולדות חייו

פון האסל נולד באנקלם, גרמניה, ב-1881. למד משפטים וכלכלה במספר אוניברסיטאות. בין השנים 1903 ו-1909, שהה בצ'ינגדאו (קולוניה גרמנית בסין) ובלונדון. ב-1909 החל לעבוד כשמאי במשרד החוץ הגרמני. ב-1911 נשא לאשה את בתו של האדמירל אלפרד פון טירפיץ ולזוג נולדו ארבעה ילדים. בשנה זו הוא גם מונה לקונסול משנה בג'נובה.
במלחמת העולם הראשונה נפצע פון האסל בחזהו בקרב הראשון על המארן (8 בספטמבר 1914). מאוחר יותר שימש עוזרו ויועצו של חותנו, שהיה מפקד הצי הגרמני הקיסרי (ולימים אף כתב את הביוגרפיה שלו). לאחר סיום המלחמה הצטרף פון האסל למפלגת העם הגרמני הלאומית. במהלך השנים הבאות שימש בתפקידים שונים במשרד החוץ הגרמני בשגרירויות ברומא, ברצלונה, קופנהגן ובלגרד. ב-1932 מונה פון האסל לשגריר גרמניה באיטליה.
ב-1933 הצטרף פון האסל למפלגה הנאצית, אך התנגד להסכם אנטי-קומינטרן - ברית בין גרמניה הנאצית, יפן ואיטליה, והעדיף הצטרפות לברית עם מדינות מערב אירופיות. ב-1938, בעקבות פרשת בלומברג-פריטש ומינויים של אנשים נאמנים להיטלר בתפקידי מפתח, הוחזר פון האסל לגרמניה אך לא סולק מהשירות הדיפלומטי. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה והפלישה לפולין שימש פון האסל כראש משלחת, שנועדה להרגיע את מדינות צפון אירופה שחששו מפלישה גרמנית אליהם.
קשר ה-20 ביולי

במהלך ארגון הקשר נגד היטלר שימש פון האסל כגורם מקשר בין קבוצות האופוזיציה השמרניות שהתרכזו סביב קרל פרידריך גרדלר ולודוויג בק וקבוצת ההתנגדות שכונתה חוג קרייזאו. פון האסל ניצל את תפקידו בקונגרס הכלכלי המרכז אירופי כדי לדון יחד עם פקידים שותפים לקשר על עתיד גרמניה לאחר הצלחת ההפיכה. הוא עצמו היה מיועד למלא את תפקיד שר החוץ בממשלת המעבר הגרמנית. לאחר 1943 כבר לא היה פון האסל בגרעין המרכזי של ארגון הקשר, ואף לא היה מעורב בניסיון ההתנקשות של קלאוס שנק פון שטאופנברג בחיי היטלר.
ב-29 ביולי 1944, לאחר כישלון ההפיכה, נעצר פון האסל על ידי הגסטפו בשל מעורבותו בניסיון ההפיכה. ב-8 בספטמבר באותה שנה, לאחר שנשפט במשפט בזק בן יומיים ב'בית הדין העממי' (הפולקסגריכט) בראשות רולנד פרייזלר, נידון פון האסל למוות והוצא להורג בתליה על מיתרי פסנתר באותו יום בכלא פלצנזה בברלין, לבקשת היטלר הוצאתו להורג צולמה ונשלחה אליו.
ראו גם

ההתנגדות הגרמנית לנאציזם
מבצע ולקיריה
קלאוס שנק פון שטאופנברג
מאורת הזאב
הנינג פון טרסקו
מבצע ואלקירי (סרט)
לקריאה נוספת

דני אורבך, ואלקירי - ההתנגדות הגרמנית להיטלר, הוצאת ידיעות אחרונות, 2009.
קונסטנטין פיצגיבון, 20 ביולי - הקשר נגד היטלר, הוצאת מערכות.
ינינה אלטמן, הוורד הלבן, ישראל: פרדס הוצאה לאור, 2007.
Peter Hoffmann, History of the German Resistance.
Michael Balfour, Withstanding Hitler in Germany.
Joachim Fest, Plotting Hitler's Death.
Fabian von Schlabrendorff, The Secret War against Hitler.
Hans B. Gisevius, To the Bitter End.