stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דמדומים (סדרת ספרים)
הערות שוליים

↑   נועה מנהיים, מה יש ב"דמדומים" שלא מאפשר לסופרת שלו להתנתק ממנו?, באתר הארץ, 22 בספטמבר 2020
↑  Joe Otterson, ‘Twilight’ Animated Series ‘Midnight Sun’ Lands at Netflix, Variety, ‏2024-09-04 (באנגלית אמריקאית)
↑  חן חדד, דמדומים 2: פנטזיית נעורים מהנה וחסרת יומרות, באתר הארץ, 10 בדצמבר 2009
↑  תמר רותם, דמדומים: מהו סוד המשיכה של הערפדים?, באתר הארץ, 11 בינואר 2010
↑  Stephen King says ‘Twilight’ author ‘can't write’, Today, ‏4/2/2009
↑  Robin Browne, Harry Potter vs. Twilight, CKL's HotSheet
↑  קרן לנדסמן, דמדומים, באתר בלי פאניקה
↑  אילה בלופולסקי, מורמונים, בתולות ומעריצות בנות 30: העולם השמרני של דמדומים, באתר הארץ, 16 בנובמבר 2011
↑  תמר רותם, דמדומים: מהו סוד המשיכה של הערפדים?, באתר הארץ, 11 בינואר 2010
↑  Hollie McKay, Hollywood Perpetuating Dangerous Images of Domestic Violence in Teen Romances, Experts Say, FoxNews, ‏31/5/2011
↑  Holly Thomas, The new 'Twilight' novel we don't need, CNN, ‏7/5/2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007346658605171  BnF: cb159884541 (data)  NKC: aun2011650054
הדס קידר

| --- | --- |

 לידה:  1967 (בת 58 בערך) ירושלים, ישראל 
 
הדס קידר (נולדה ב-7 באוקטובר 1963) היא יזמת חברתית, אוצרת ואמנית ישראלית.
ביוגרפיה

הדס קידר נולדה בירושלים וגדלה בארצות הברית ובערד,

אביה הוא הגאוגרף פרופסור יהודה קידר, בעבר מדען בנאס"א; בנימין זאב הרצל היה דוד של אמו של אביה.

בתערוכת היחיד שלה "בריאות" שהציגה בבית האמנים תל אביב ב-2005 עסקה בדמות האב, בדמותו של אביה ובדמותו של אבי האומה.
היא בוגרת תואר ראשון באמנות מבצלאל (במהלכו שהתה כחלק מחילופי סטודנטים בקופר יוניון, ניו יורק (אנ')

ותואר שני באמנות מאוניברסיטת מידלסקס בלונדון (החלה את לימודיה המתקדמים בתוכנית לאמנים צעירים בבצלאל, שהתה כחלק מחילופי סטודנטים במידלסקס שם סיימה את לימודיה).
היא דוקטורנטית לאוצרות בתוכנית משותפת לאוניברסיטת רדינג (באנגלית) בבריטניה ולאקדמיה לאמנות בציריך (ZHDK) (אנ') בשווייץ.
בשנת 2000, במהלך לימודיה בלונדון הכירה את האמן הבריטי אלכס שאדי,

ביחד איתו הייתה פעילה בגלריה השיתופית Five Years בלונדון ומאז הם יוצרים, אוצרים ומעבירים יחדיו סדנאות ברחבי העולם.
ב-2001 הקימה את "א.א. סילבר", מתחם ששימש גלריה ומספר סטודיו, ביחד עם איל ששון, גיא שהם, עמי פייצ'ביץ' ואליאסף קובנר.

בשנים 2009-2004 הייתה ממקימי "פרהסיה", קבוצת אמנים, מעצבים ואנשי חינוך ישראלים ופלסטינים שפעלו למען שינוי חברתי ופוליטי, ביניהם אוסנת בר אור, מנאר זואבי, עופר כהנא והגר גורן.


בשנים 2010-2007 אצרה בתל אביב סדרת תערוכות, חלקן בבניינים ריקים, שעסקו בתנאים הסביבתיים ובהקשר הציבורי בהם הוצגו.
בשנת 2009 זכתה בפרס עידוד היצירה לאמנות פלסטית, מטעם משרד התרבות והספורט.
בשנת 2011 הקימה יחד עם מיכל ריבלין, רועי פביאן, אסף סטי, בלה, גילי קרז'בסקי, סלמה סמארה-שחאדה ורמי צלקה, את "שביל החלב" קבוצה שפעלה בתחנה המרכזית הישנה במטרה להפוך את המתחם למרכז תרבות.
בשנים 2014-2011 קידר ייסדה ביחד עם אגף קהילה נוער וספורט
של עיריית תל אביב-יפו את 'נוזהא', גלריה לאמנות צעירה במרכז למנהיגות לב יפו והייתה האוצרת הראשית שלה. במסגרתה אצרה ארבע תערוכות מדי שנה והפעילה תוכניות חינוכיות לבני נוער.
בשנים 2018-2014 קידר ייסדה ביחד עם עיריית ערד והייתה המנהלת האמנותית של התכנית לשהות אמנים, 'ערד אמנות אדריכלות',

במהלכה התארחו ויצרו בעיר אמנים מהארץ ומהעולם.
באותן שנים זכתה במענק אמנית בקהילה.
בשנים 2018-2016 הקימה ביחד עם עיריית ערד את המרכז לאמנות עכשווית בערד והייתה האוצרת הראשית שלו,

במסגרתו אצרה ארבע תערוכות מדי שנה שעסקו בסביבה הגאוגרפית, גאולוגית, דמוגרפית ותרבותית של ערד וסביבתה.
ב-2019 יסדה יחד עם המחלקה לאמנויות בעיריית תל אביב וחברת אורבן ויטמין את "סטודיו בנק", מרכז סדנאות ותערוכות זמני, אותו קידר אוצרת, פרי שיתוף פעולה בין מחלקת האמנויות בעיריית תל אביב וחברת "אורבן ויטמין".
החל משנת 2020 היא חברת צוות בכירה במרכז מנדל למנהיגות בנגב. החל משנת 2008 מלמדת אמנות בבצלאל, ירושלים כמורה מן החוץ; בהתחלה במחלקה לאמנות ואחר כך במחלקה לתרבות חזותית וחומרית. הקורס שהיא מלמדת, "אמנות קצה", מתקיים מדי שנה כסמינר אינטנסיבי בערד ומושתת על עקרונות הפדגוגיה הרדיקלית (radical pedagogy).
בשנת 2020 קידר הייתה לזוכה הראשונה במענק למחקר אוצרותי מטעם הבית לאמנות ישראלית, לשם מחקר על יצירתה של האמנית רות דורית יעקובי והיא צפויה לאצור תערוכה של יעקובי במוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית בחורף 2021.
הדס קידר מתגוררת עם בן זוגה בתל אביב ולה שני בנים תאומים.
גלריה

""Rulers, מרכז אמנות קמדן, לונדון, (בשיתוף עם אלכס שאדי), 2011
מתוך התערוכה "Israeli Shots", גלריה אספרגר, ברלין, 2008
ניסיון באוצרות (מבחר תערוכות)

2016 - אילן כרמי, ציפורי לילה, גלריה אינדי, תל אביב – יפו
2015 - עפרי כנעני, עסק משפחתי, אטלייה שמי, קיבוץ כברי
2015 - בום בפריים, גלריה מנשר, תל אביב – יפו
2014 - בחזרה לעתיד, הקובייה, ירושלים
2013 - אנטי אנטי: בין אמנות, כוח וידע, הגלריה האוניברסיטאית לאמנות ע"ש גניה שרייבר, אוניברסיטת תל אביב (קטלוג)
2013 - קזינו איילון 2 - התוכנית לתואר שני באמנויות, בצלאל, תל אביב – יפו
2013 - קאווה עוני, גלריה 121, תל אביב – יפו
2012 - קזינו איילון, הוסטל איילון, תל אביב – יפו (יחד עם רעות עירון, אלון שוואבה, משה גרשון, אריאל דה ליון).
2009 - שפע, רח' אילת 52, תל אביב – יפו
2008 - מן המסד ועד הטפחות, ארט טי.אל.וי, תל אביב - יפו, (קטלוג)
2008 - Israeli Shots, גלריה אספרגר, ברלין, (קטלוג)
2008 - כיכר המדינה, גלריה אבר ארט, תל אביב - יפו, (קטלוג)
2007 - הפיקוד העליון, אוצרת תערוכה קבוצתית, לילנבלום 41, תל אביב - יפו
2007 - מסע לכוכב קדמוני, תערוכה קבוצתית (אצרה עם עמי פייצ'ביץ), יהודה מרגוזה 36, תל אביב – יפו
2006 - ערב וידאו-שירה, שיתוף פעולה בין ויצו חיפה לכתב העת מעיין, האוזן השלישית, תל אביב – יפו
תערוכות יחיד/זוג בארץ

2016 - הפוליטיקה של צורות ותבניות 2, תערוכת יחיד, גלריה ארט-קיוב, סדנאות האמנים, ירושלים, (קטלוג)
2010 - אלומית (אוצרות הדדית עם איתן בוגנים), גלריה עינגא, תל אביב - יפו
2010 - אי-חינוך (בשיתוף אלכס שאדי), חלל דרום, תל אביב – יפו
2006 - בריאות, בית האמנים תל אביב
2006 - שלושה ערים נגד החומה, בית האמנים, תל אביב וניו יורק, 2005
2006 - הווה עכשיו, אמנות הארץ 5, תחנת הכוח רדינג, תל אביב
1998 - סיפוקיישן, גלריה קו 16, תל אביב
תערוכות יחיד/זוג בחו"ל

2014 - The Political Angle, מיצג, גלריה פייב יירס, לונדון
2011 - Rulers, מרכז קמדן לאמנות, לונדון (אנ'), שהות אמן ותערוכה בשיתוף אלכס שאדי, (קטלוג)
2009 - לא ללעוס. לבלוע! (בשיתוף משה גרשון), Hovel, לונדון
2008 - זווית המקרה (בשיתוף אלכס שאדי, בריטניה), סטודיו טונטיין, פוקסטון, אנגליה
2004 - פרויקט אינטרנט (בשיתוף האמן אלכס שאדי)
2003 - מואר באור ירקרק (מיצב בשיתוף אלכס שאדי, בריטניה), גלריה Luftraum, פרנקפורט
2001 - האורחים הגנו על קרסוליהם בקופסאות קרטון, (בשיתוף אלכס שאדי, בריטניה), גלריה פייב יירס לונדון
תערוכות קבוצתיות בישראל

2014 - בריאות לכל, תערוכה במסגרת במדבר, דברים
2014 - פועלי אמנות, הצימר, תל אביב - יפו
2011 - קאווה עוני, גלריה 121, תל אביב – יפו
2009 - דרום עמוק, חלל דרום, תל אביב – יפו
2008 - אמניות, גלריה ברבור, ירושלים
2008 - תחתיות, המעבדה, ירושלים
2008 - עירגזמה, מופע אור-קולי, גלריה החדר, תל אביב - יפו
2007 - חם מהרגיל, גלריה החדר, תל אביב – יפו
2006 - ערב ווידאו, גלריה טל אסתר, תל אביב וברבור, ירושלים
2006 - מיני ישראל, מוזיאון ישראל, ירושלים, (קטלוג)
2006 - לופה, אמנות הארץ, רדינג, תל אביב – יפו
2005 - ערב ווידאו, גלריה טל אסתר, תל אביב - יפו
2005 - שלושה ערים נגד החומה, בית האמנים, תל אביב ואיי.בי.סי נו ריו, ניו יורק, (קטלוג)
2004 - פרופיל תל אביב, עיריית תל אביב - יפו, (קטלוג)
2004 - מגרש משחקים, הגלריה החדשה, סדנאות האמנים, ירושלים (בשיתוף הגר גורן)
2003 - אינטואיציה, הסדנא לאמנות, ראשון לציון ומרכז מבקרים עין גדי
2001 - רהיטי תועלת גלריה קו 16, תל אביב – יפו
2000 - פורטרט עצמי, גלריה בצלאל, תל אביב – יפו
2000 - קציר קיץ, מוזיאון ישראל, אוצרת: שרית שפירא
תערוכות קבוצתיות בחו"ל

2010 - Boulder, ויטמין סנדנס, נורווגיה
2010 - חללים וכו', הקרנת סרטי ווידאו, גלריה Nicelle Bouchine, ניו יורק
2007 - Nightcomers, הביאנלה העשירית, איסטנבול, (קטלוג)
2007 - אמנות וידאו ישראלית, מניפסט, ניו יורק
2007 - ווילה קדצקי, תערוכה בבית פרטי, ברלין
2006 - הקרנת וידאו, ארטיס, שבוע אמנות, ניו יורק
2006 - כלי בניין אינסופיים, סוויס קוטג' (בחסות קמדן ארטס סנטר), לונדון, (קטלוג)
2006 - פרנזי, גלריה מטרופול, פוקסטון, אנגליה, (קטלוג)
2006 - ווידאולנד, ארטנוילנד, ברלין, (קטלוג)
2006 - Consisting of Periodically Repeating Identical Units, שהות אמן באתר אינטרנט
2002 - ההבדל ביננו לבינך, גלריה Five Years, לונדון
2002 - אקסמס, גלריה אאוטליין, אמסטרדם
2002 - נמצא ברחוב דיס 5, גלריה ifa, ברלין
2002 - הדברים האחרים שאנחנו עושים, גלריה ifa, בון
2000 - מכירת חיסול, גלריה Cable Street, לונדון
1999 - אנ..., גלריה Quicksilver Place, לונדון
1999 - ריפרייד, גלריה Cubitt, לונדון
1999 - הקרנות ווידאו, גלריה 291, לונדון
אוספים

אוסף הארץ לאמנות
מאמרים/כתבות פרי עטה

האורחים הגנו על קרסוליהם בקופסאות קרטון,, Five Years Gallery לונדון, 2000.
המראה הנשקף מסכר "אג", הוצאת ifa Gallery, בון, 2002.
חלקי חילוף, כתיבה ועריכה, הוצאת ifa Gallery, ברלין, 2002.
מכיכר הלחם לכיכר המדינה, עריכת קטלוג, גלריה אבר ארט, תל אביב – יפו, 2008.
Rulers, כתיבה ועריכת קטלוג, מרכז קמדן לאמנות, לונדון, 2013.
אנטי אנטי: בין אמנות, כוח וידע, מאמר אוצרות התערוכה, הגלריה האוניברסיטאית, אוניברסיטת תל אביב, 2013.
סלון בטון 01, קטלוג אירוע חוצות בערד, 2015.
לקריאה נוספת

אורי דרומר, אף עירום של גבר מת, סטודיו 165, יוני-יולי 2006, עמ' 79-78.
גליה יהב, דו איט יורסלף, Time Out תל אביב, 25-18 באוקטובר 2007, עמ' 112.
נעם אבידן-סלע, סקס במחרתת, עכבר העיר, 31 באוקטובר 2007, עמ' 73.
למה התכוון האוצר, שמנת, גיליון 62, בעיתון הארץ, 2008.
גליה יהב, המדינה והלחם, Time Out תל אביב, 26 ביוני-3 ביולי 2008, עמ' 105-104.
דנה שוופי, אצור זאת בעצמך, Time Out תל אביב, 10 ביולי-17ביולי 2008, עמ' 45.
גליה יהב, אמנות: סיכום שנת 2008, Time Out תל אביב, 25 בדצמבר 2008 – 1 בינואר 2009, עמ' 135.
רות פתיר, אמנות ומינוס זה פלוס, Time Out תל אביב, 27 ביוני – 4 ביולי 2013, עמ' 101-100.
יונתן אמיר, אז איך התערוכה?, Time Out תל אביב, 27 ביוני – 4 ביולי 2013, עמ' 101
ליאור לרנר, ערד יכולה להיות פנינה, עיתון שבע, 16 באפריל 2016.
מיטל רז, אמנות ואמון בערד, Time Out תל אביב, 26 בינואר – 2 בפברואר 2017, עמ 31-30.
נווה אילן

| --- | --- |
נווה אילןשכונת ההרחבה בנווה אילן. ברקע - מלון נווה אילן
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: ירושלים
מועצה אזורית: מטה יהודה
גובה ממוצע: ‎662 מטר
תאריך ייסוד: 1946
תנועה מיישבת: התנועה הקיבוצית
סוג יישוב: מושב שיתופי
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2023
  - אוכלוסייה: 1,019 תושבים
    - מתוכם, תושבי ישראל: 999 תושבי ישראל
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת הרי ירושלים מוגדלת) נווה אילן(למפת הרי ירושלים רגילה) נווה אילן(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נווה אילן(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נווה אילן31°48′29″N 35°04′53″E﻿ / ﻿31.8080216612364°N 35.081305276587°E﻿ / 31.8080216612364; 35.081305276587  heמפת היישובים של מועצה אזורית מטה יהודה באדום - נווה אילן בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 9 מתוך 10

חריש ראשון בנוה אילן, אוקטובר 1946
נווה אילן הוא מושב שיתופי במחוז ירושלים בישראל. שוכן ליד אבו גוש וליד העיר ירושלים. שייך למועצה אזורית מטה יהודה.
היסטוריה > הקיבוץ ההיסטורי

נווה אילן הוקם בתחילת אוקטובר 1946, במקביל להקמת 11 הנקודות, על ידי מתנדבים מקריית ענבים ומעלה החמישה שהכינו את הקרקע לקבוצת "טללים" של 31 יוצאי המחתרת האנטי-נאצית מצרפת - מאקי. רוב החברים בקבוצת טללים קיבלו הכשרה בדגניה ב'. הצעירים בחבורה שהו בכפר רופין, והדתיים שביניהם קבלו הכשרה בשדה אליהו. לתקופת מה שהו חברי קבוצת טללים בחדרה.
המייסדים בחרו למקום כשם זמני את השם "נווה אילן", כשם יישוב בסביבת קריית ענבים בסיפור של יוסף ויץ. שטח היישוב עמד על כ-1,700 דונם והוא ישב בראש פסגה תלולה, ארבעה קילומטרים מערבה ממעלה החמישה וכשני קילומטרים צפונית מערבית מהכביש לירושלים. ב-27 באוקטובר 1946 התקיים טקס חנוכה רשמי של היישוב בנוכחות קונסול צרפת. המתיישבים ניקו את החורבה הערבית שהייתה במקום, התקינו לה גג והשתמשו בה לחדר אוכל, ספרייה, בית דואר ובית תינוקות. על הגג התקינו מרזבים לריכוז מי גשמים למכל מים לשתייה. עיקר המים בהם השתמשו הובא ממעלה החמישה ברכב. בנובמבר 1947 היה נווה אילן ברשימת הנקודות העבריות המנותקות בתחומי המדינה הערבית, וצוין שהתגוררו בה 43 נפש.
בט"ו בשבט בתחילת 1947 התקיימו ביישוב נטיעות של הקרן הקיימת. מגמת נטיעת היערות באזור נמשכה אל תוך שנות ה-50.
ב-15 בינואר 1948 הותקפה קבוצה של חברי היישוב שיצאו לעבוד בגינת הירק למרגלותיו, על ידי ערבים מהסביבה. בהתקפה נהרג אחד המגינים. כן הורעש היישוב בירי תותחים במהלך מלחמת העצמאות. לאחר המלחמה היה הקיבוץ יעד למסתננים בגלל קרבתו לגבול. באוקטובר 1953 נרצח חבר הקיבוץ בידי מסתננים.
גרעין "התגבורת" - כ-70 יוצאי צפון אפריקה שהגיעו באוניה אקסודוס ובדרך בורמה - הצטרף ליישוב בהפוגה השנייה ביולי 1948, ובתחילת 1950, בעת בניית בתי הקבע, היו ביישוב 110 תושבים. הם החזיקו לול ורפת והחלו בגידול פטריות.
בהיות מקימי היישוב דוברי צרפתית, היה היישוב לנקודת ביקור לאורחים מצרפת בישראל. כן הובאו ליישוב האחים פינאלי כאשר הובאו לישראל.
בשנת 1953 התנהל סכסוך על קרקעות בין היישוב ואנשי אבו גוש. באבו גוש אף טענו שגירוש מספר תושבים של הכפר לאחר ההתקפה על מוסד קריית יערים נבע מרצון להשתלט על קרקעות הכפר עבור נווה אילן.
בראשית שנות ה-50 היה הקיבוץ בתנופת פיתוח ואף היווה דוגמה להצלחה קיבוצית. באפריל 1954 נחנך במקום בית תרבות על שם נחום הרמן שהוקם במימון קרן היסוד. בשנת 1955 נבנה במקום שלד של מלון גדול. אולם הפיתוח המואץ לא לווה במצטרפים חדשים וכך מראשית 1954 נפלה עבודה רבה מדי על מעט החברים בקיבוץ. חברי הקיבוץ דרשו מתנועת האם, איחוד הקבוצות והקיבוצים, לשלוח מתיישבים נוספים לתגבור המקום, אך אלו לא הגיעו, ועבודה שכירה נאסרה בתנועה הקיבוצית. בשנת 1955 עזבו כ-30 חברים את הקיבוץ והמשא על המעטים שנשארו נהיה כבד יותר והביא למתיחות חברתית. בסוף 1955 עזבו 80 החברים האחרונים את המקום והוא ננטש.
היסטוריה > בחסות הכפר הירוק

עם נטישתו עלתה כוונה להקים במקום את בית הספר החקלאי שיועד לקום בעין כרם. אולם העובדים של בית הספר החקלאי סירבו לעזוב את ירושלים, ובמקום זאת הוקם במקום סניף של בית הספר החקלאי הכפר הירוק. למקום הובאו שתי כיתות בוגרות של בית הספר, יחד עם קבוצת נוער בני 14-15 מעולי מרוקו. אולם החזקה קבועה של בית ספר חקלאי באזור ירושלים, בנוסף לבית הספר האזורי עין כרם שהתקשה לגייס תלמידים, לא התאפשרה. בשנת 1958 עלה רעיון להקים במקום תחנת ניסיונות לחקלאות הררית. בשנת 1959 החליט מנהל הכפר הירוק להפוך את נווה אילן למשק עצמאי מודרך, וכך נשארו במקום כ-25 מחברי קבוצת הנוער עולי מרוקו ועוד 15 מבוגרי הכפר הירוק. על מהלך זה של מסירת יישוב למתיישבים כה צעירים התנהל ויכוח בעיתונות. בראשית 1961 עזבו הצעירים את המקום והקיבוץ פורק. למרות שהיישוב ננטש, היו רשומים ביישוב כ-20 תושבים ובבחירות לכנסת החמישית הוצב קלפי עבור נוה אילן בקריית יערים הסמוכה.
היסטוריה > חברת רסקו

מבני הקיבוץ ו-300 דונם של מטעים נמכרו לחברת רסקו לצורך הקמת מרכז אירוח לתיירים. שאר השטח והענפים המשקיים הוצעו למושב בית מאיר. לאחר מחאת אנשי בית מאיר הוחלט להעביר לידיהם גם את המטעים. עוד בשנת 1956 הועברו חלק משטחי נווה אילן למעלה החמישה.
חברת רסקו ביקשה להקים במקום מרכז הבראה ושכונת גנים.
היסטוריה > הקמה מחדש

בסוף שנות השישים הוקם בארצות הברית גרעין "המגשימים", ביוזמת תנועת יהודה הצעיר, במטרה להקים מושב שיתופי לא חקלאי של אקדמאים שישתף עולים מארצות הברית וילידי ישראל. המושב יועד להכיל כ-100 משפחות וחלק מתושביו יעבדו במקום, בין השאר בבית ספר לבעלי מוגבלות שכלית התפתחותית שיוקם במקום, ואחרים יעבדו מחוץ למושב. באפריל 1968 הגיעו נציגים של הגרעין לישראל לבחור מקום התיישבות ורענן ויץ הציע להם את נווה אילן. באוקטובר 1969 אושרה תוכנית מתאר למושב, ובתחילת 1970 הוחלט להמשיך עם התוכנית, למרות מחאות של שרים על הקצאת כספים ליישוב כה קרוב לירושלים. הקמת המושב התעכבה והחלטה סופית בעניין נתקבלה במרץ 1971. נכרת הסכם עם חברת רסקו להשבת חלק מאדמות נווה אילן לסוכנות היהודית עבור הגרעין. על פי ההסכם, תמורת השבת 149 דונם מתוך 815 דונם של היישוב, קיבלה רסקו בלעדיות על כל בנייה נוספת ביישוב והבטחה שייעשה מאמץ להפשרת בניית שכונת וילות במקום.
חברי הגרעין הראשונים מארצות הברית הגיעו לישראל בשנת 1970. אבן פינה למושב הונח ב-27 בספטמבר 1971.
בתחילה חיו חברי הגרעין במרכז הקליטה במבשרת ציון, במשך כארבע שנים עד שבנייני היישוב הוקמו. אך קבוצה קטנה של שש משפחות החליטה ליישב את המקום מייד, ושיפצו בעצמם בניינים ישנים מהקיבוץ הנטוש, וחיו שם כבר החל משנת 1972. כשהסתיימה הבניה הכללית, כל המשפחות עברו ממרכז הקליטה לנווה אילן, ואף המשפחות הראשונות עברו למגורים החדשים. בינתיים הסתכסכו חברי הגרעין מארצות הברית, שרצו מושב שיתופי אמיתי, עם הישראלים שצורפו אליהם שרצו וילה בקרבת העיר והישראלים הורחקו מהגרעין של היישוב. חברי המושב קראו לגרעין שלהם רקפת. המושב התבססמתחילתו על תעשייה וביולי 1973 היו בו: מפעל אלקטרוניקה, חברת תכנות בשם גמה, מפעל אומנות שקיים חוגים לילדים בליתוגרפיה, גילוף בעץ ותולדות האמנות, ולול הודים.
לאחר שהקבוצה התבססה במקומה החדש, החלו להצטרף משפחות ישראליות וכן עולים חדשים ממדינות אחרות, כמו אנגליה, דרום אפריקה וניו זילנד.
מייסדי נווה אילן התכוונו שהיישוב יהיה חלק מהתנועה הקיבוצית, אך באותו זמן לא התקבלו למרות המבנה השיתופי של הקבוצה, מכיוון שלא היה חדר אוכל שיתופי ביישוב, וגם לא לינה משותפת שעוד הייתה נהוגה אז במרבית הקיבוצים. אז בתחילה השתייכה לתנועת המושבים, ורק יותר מאוחר הצטרפה לתנועה הקיבוצית המאוחדת (תק"ם).
הענפים העיקריים בתחילת ימי המושב היו מפעל אלקטרוניקה, מרכז מחשוב, לולים של תרנגולי הודו, ופטריות. הלולים נהרסו במהלך מגפת שפעת העופות. בשנים האחרונות הוקמה הרחבה ליישוב, הקרויה "נופי אילן".
אתרים בנווה אילן ובסביבה

נווה אילן ההיסטורית, נמצאת על גבעה בכניסה לנווה אילן. במקום זה התיישבו באוקטובר 1946, 31 צעירים וצעירות ניצולי שואה וחברי מחתרת המאקי בצרפת, לפי דרישתו של בן-גוריון להקים במקום יישוב-משלט לשמירת הדרך לירושלים. במקום הוקם קיבוץ שהתפרק ב-1956. על ראש הגבעה עמד בית האפנדי מאבן שכונה חירבת אל הוואה (חורבת הרוחות). מהיישוב ההיסטורי נותרו עמדות לידם הוצבו שלטי עץ דהויים. בית האפנדי שקרס, נבנה מחדש אבל עבודות השיקום והשימור נעצרו ולא ברור מה יהיה גורל המקום שנמצא כיום במצב מוזנח.
תצפית על שם דני ויין, נמצאת בקצה המערבי של נווה אילן. על שם בן נווה אילן שנפל במילוי תפקידו כחובש. מהמקום יש תצפית רחבה על גבעות השפלה והעיר מודיעין.
בצמוד למושב נמצא מלון נווה אילן וכן מועדון ספורט ובריכת שחייה (שהיו שייכים למושב, ונמכרו).
יער נווה אילן
יד השמונה
אבו גוש
פונדק אלביס, ליד מחלף נווה אילן ובו פסלים ופוסטרים של אלביס פרסלי.
קריית התקשורת נווה אילן, מקום משכנה של חברת החדשות המשדרת בערוץ קשת 12 וחברות תקשורת נוספות, כמו גם מקום משכנו של בית "האח הגדול". עד שנת 2014 המתחם היה בבעלות גלובוס גרופ ונקרא "ג.ג. אולפני ישראל - ירושלים".
משטרת גשר

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  תחנת משטרה, אתר מורשת לאומית (ישראל) 
 מיקום:  גשר 
 מדינה:  ישראל 
 מייסדים:  פלשתינה (א"י) 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1943
 תאריך פתיחה רשמי:  1943 
 
 קואורדינטות:  32°37′16″N 35°33′39″E﻿ / ﻿32.621055555556°N 35.560861111111°E﻿ / 32.621055555556; 35.560861111111
  (למפת עמק בית שאן מוגדלת) משטרת גשר(למפת עמק בית שאן רגילה) משטרת גשר(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום משטרת גשר(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום משטרת גשר
 
משטרת גשר
האנדרטה לחיילי גח"ל
מראה החצר הפנימית של המשטרה (צילום מראש המגדל הצפון מזרחי)
משטרת גשר (נקראה גם על ידי ממשלת המנדט - משטרת ג'יסר אל מג'אמי Jisr El Majami) היא מבנה משטרה שנבנה על ידי הבריטים, בתקופת המנדט, לפי מודל מצודות טגארט. המשטרה נמצאת ליד קיבוץ גשר ונועדה לשמור על תחנת הרכבת של גשר (שהייתה חלק מרכבת העמק) ועל הגשרים שעל הירדן בג'יסר אל מג'מעה. בתקופת מלחמת העצמאות נערכו במקום קרבות קשים נגד הלגיון הערבי וחיל המשלוח העיראקי.
ההיסטוריה של האתר > הקמת האתר

בעקבות מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט (1936-1939) החליטה ההנהגה הבריטית בארץ לחזק את ביטחון התושבים. לשם כך הוזמן צ'ארלס טגארט לייעוץ והוא הציע להקים מבני משטרה, מדגמים שונים, ברחבי הארץ. אחד המקומות בהם הוחלט להקים משטרה היה ליד גשר הישנה וזאת על מנת לשמור על נקודות אסטרטגיות באזור שכללו 2 גשרים שחצו את הירדן (לרכבת ולרכב), תחנת רכבת וקרנטינה. המשטרה נבנתה בשנת 1942 עד 1943 כחלק מסבב הבניה השלישי של 'מיזם בנייני המשטרה' ונמסרה לפעילות בידי משטרת המנדט.
ההיסטוריה של האתר > הקרב על המשטרה

ב-27 באפריל 1948 ראו מגיני הקיבוץ שהבריטים מפנים את המשטרה ומייד נשלח כח שתפס את המשטרה. מספר שעות לאחר מכן החלו כוחות הלגיון הירדני לתקוף את הקיבוץ ואת המשטרה. למרות המאמצים נהדפו התוקפים. בהמשך הצטרף חיל המשלוח העיראקי למאמץ הערבי ותקף גם הוא את הקיבוץ והמשטרה. בסיוע כוחות שריון הצליחו העיראקים לפרוץ לחצר המשטרה אולם לבסוף נהדפו. הקרבות באזור הסתיימו ב-22 במאי 1948.
ההיסטוריה של האתר > מעורבות גח"ל בקרבות

בין מגיני המשטרה היו גם אנשי גיוס חוץ לארץ (גח"ל) וחלקם אף נהרג על הגנת המקום. כחלק משימור זכרם של לוחמי גח"ל שנפלו במקום ושל כלל לוחמי גח"ל, הקים הפסל נעם רבינוביץ פסל בצמוד למבנה המשטרה. הפסל עשוי מתכת והוא כולל כתובת הנצחה וחלונות הצצה לרשומות שהותירו אותם לוחמים על קירות המבנה.
ההיסטוריה של האתר > לאחר מלחמת העצמאות

מייד לאחר המלחמה הפעיל הקיבוץ במשטרה בית אריזה לעגבניות. בשנות ה-60 עבר המבנה לרשות כוחות הביטחון ושימש כמתקן אימוני לש"ב של צה"ל. עם הקמת מתקן אדם בשנות ה-90 הועברו האימונים לשם והמבנה ננטש והוזנח. המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל הכריזה על המקום כאתר מורשת אולם נכון ל-2016 המקום שומם ולא נעשו צעדים לשימור המקום.
מבנה המשטרה

במסגרת הקמת משטרות הטגארט הוגדרו 6 דגמים של מבנה. משטרת גשר נבנתה לפי דגם של "תחנה כפרית (2nd Class Police Station)". המשטרה בנויה כחצר הקפית סגורה כשהחלק הצפוני של המבנה ההיקפי בן 2 קומות. בשתי הפינות הנגדיות של החצר נבנו מגדלי שמירה. החלונות ההקפיים בקו הקרקע קטנים על מנת למנוע פגיעה בשוהים במבנה ועל מנת לשמש כחרכי ירי למגיני המקום. חלק מחלונות אלו מוגנים על ידי לוחות ברזל. החלונות בקומה השנייה רחבים יותר ומאפשרים תצפית. החצר הפנימית מחולקת למספר חצרות קטנות על ידי מבנים בני קומה אחת דבר שאיפשר שימוש יעיל יותר במרחב הפנימי. על הקירות החיצוניים של המבנה ניתן עדיין להבחין בפגיעות הכדורים שנורו על המבנה במהלך הקרבות ב-1948.
הערות שוליים

↑  הצד הצפוני של המשטרה פונה לכוון גשרי הירדן לכן היה צורך בתצפית משופרת מהמשטרה צפונה
↑  ברוב המשטרות נוצל חלקם העליון של המגדלים לאחסון מכלי מים
רם הרשטין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1968 (בן 57 בערך) גבעתיים, ישראל 
 ענף מדעי:  שיווק 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מידלסקס  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב 
 מוסדות:  המרכז האקדמי למשפט ולעסקים  המרכז האקדמי רופין 
 
רם הרשטין (נולד ב-1968) הוא איש ניהול, פרופסור לשיווק ולמיתוג ומשורר. שימש דקאן הפקולטה למנהל עסקים במרכז האקדמי למשפט ולעסקים ברמת גן כפרופסור חבר.
ביוגרפיה

נולד וגדל בגבעתיים. נשוי ואב לשלושה ילדים. גר בזיכרון יעקב. הוא דור שלישי לניצולי שואה מהעיר קרסנושילץ (פולין) והנובר (גרמניה) ודור רביעי למתיישבי היישוב היהודי בחברון. במהלך שירותו הצבאי כמפקד כיתה בבית הספר למקצועות החי"ר של חיל האוויר במערך הנ"מ, נפצע ועבר תהליך שיקום ממושך.
קריירה אקדמית

הרשטין הוא בוגר לימודי תואר ראשון במנהל עסקים במכללה למינהל (1993), תואר שני בהנדסת תעשייה וניהול (התמחות בניהול רפואי) באוניברסיטת בן-גוריון (1995) ותואר שלישי בשיווק באוניברסיטת מידלסקס בלונדון (1998).
לאחר סיום הדוקטורט נקלט כחבר סגל במחלקה למינהל עסקים במרכז האקדמי רופין. בהמשך קודם לתפקיד ראש תחום השיווק בלימודי תואר ראשון ותואר שני. מאוחר יותר, מונה לשמש כראש התוכנית לתואר שני במינהל עסקים במרכז האקדמי לנדר בירושלים. בשנת 2008 קודם על ידי המועצה להשכלה גבוהה לדרגת פרופסור חבר. בהמשך מונה לשמש כסגן דקאן הפקולטה למנהל עסקים במרכז האקדמי למשפט ולעסקים ברמת גן וכדקאן הפקולטה.
בין השאר, עסק הרשטיין בנושאים של שיווק עירוני ומותגים פרטיים. שלושה ממאמריו זכו בפרסים בכנסים בתחום השיווק והניהול[דרוש מקור].
לאורך השנים פרסם כתבות ומאמרי דעה בעיתונות הכלכלית ובאתרי אינטרנט חדשותיים בישראל בתחום המיתוג והשיווק.
בעולם העסקי

הרשטין משמש כיועץ עסקי ושיווקי לחברות בישראל בתחומי הקמעונאות, המזון, הפיננסים, הבריאות, החקלאות וכן בסקטור המוניציפלי. שימש כחונך מקצועי למנהלי מותגים של חברות מקומיות ובינלאומיות הפועלות בישראל. כמו כן, העביר הדרכות מקצועיות בקרב עובדי משרד החוץ בנושא מיתוג מדינות. היה שותף בפרויקטים בינלאומיים למיתוג ערים ומחוזות בניגריה, בסין, בליטא ובבולגריה, חלקם בשיתוף משרד החוץ.
פעילות ציבורית

מחקר המותגים הלא אהודים, שראה אור בשנת 2014, מבוסס על מדד חברתי שבנה הרשטין. במסגרת המדד, מדורגות עשר החברות הפחות אהודות בישראל, זאת, מתוך כוונה להצביע על בעיתיות בניהול ובתפקוד של חברות ישראליות וכמו כן, כדי להעלות את המודעות ואת הצורך במעקב ובפיקוח אחר חברות ישראליות ומותגים הנדרשים לעמוד בסטנדרטי איכות תחרותיים. הרשטין מעביר, בהתנדבות, ימי עיון והדרכות לבני-נוער, להורים, למורים ולפנסיונרים, שמטרתם לחנך לצריכה נבונה ולצמצום פערים בחברה הישראלית.
שירה

הרשטין פרסם שני ספרי שירה ועשרות משיריו ראו אור בבמות ספרותיות שונות. יצירתו היא חברתית באופייה ומשלבת יהדות, זהות ישראלית וזיכרון השואה. כמה משיריו תורגמו לאנגלית ולספרדית בתרגומה של המשוררת טל איפרגן.