stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לארי אברמסון
פרסים

1979 - פרס קולינר לאמן ישראלי צעיר, מוזיאון ישראל, ירושלים
1988 - פרס יצירה, קרן תרבות אמריקה-ישראל
1991 - פרס ז'אק וגניה אוחנה לאמן ישראלי צעיר, מוזיאון תל אביב לאמנות
1993 - פרס שרת לתרבות ואמנות, שר המדע, התרבות והספורט, ישראל
1998 - פרס שר החינוך והתרבות, משרד התרבות והחינוך, ישראל
2007 - פרס קרן מנדל ואווה פונדיק לאמנות ישראלית, מוזיאון תל אביב
2022 - פרס סנדברג לאמנות ישראלית מטעם מוזיאון ישראל
לקריאה נוספת

אברמסון, לארי, "כולנו פליקס נוסבאום", סטודיו, מס' 133, מאי-יוני 2002.
תמיר, טלי, לארי אברמסון: tsooba, הקיבוץ גלריה לאמנות, תל אביב.
בר אור, גליה, לארי אברמסון: הערימה 2004-2002, המשכן לאמנות על שם חיים אתר.
הערות שוליים

↑   אור קשתי, משרדו של דרעי מימן יותר מ–200 אירועים בהפרדה בשלוש שנים, באתר הארץ, 15 בפברואר 2019
↑  לארי אברמסון: עבודות 1975 – 2010
1 2  רעות ברנע, הזוכים בפרסי מוזיאון ישראל לאמנות ולעיצוב לשנת 2022, באתר מגזין פורטפוליו, ‏2022-12-21
↑  טלי תמיר, תערוכה - קץ הרומאנטיקה - לארי אברמסון, ציורים; מוזיאון ישראל, כל העיר, 14 באפריל 1989
↑   עוזי צור, עוצם עין אחת | דמות, צורה, נוסחה, באתר הארץ, 11 בנובמבר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 269918  NLI: 987007299392705171  BnF: cb155049187 (data)  GND: 133513831  ISNI: 0000 0000 7848 3082  LCCN: n90708563  SNAC: w61w019j  SUDOC: 223818089  ULAN: 500129345  VIAF: 75044153   WorldCat (עם VIAF): 75044153
איתן אבריאל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  11 בדצמבר 1960 (בן 64) 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מעסיק:  TheMarker
 קישורים חיצוניים
 טוויטר:  EytanAvriel
 
איתן אבריאל (נולד ב-11 בדצמבר 1960) הוא עיתונאי ישראלי, ממייסדי העיתון TheMarker ועורך המגזין כיום.
ביוגרפיה

אבריאל התגייס לצה"ל ושירת בחיל הים בשייטת 13 ובילת״ם. במסגרת שירותו ביצע צלילות רבות בנחל הקישון.
בתחילה עבד ככתב כלכלי של העיתון "הארץ" במשרד האוצר ובבנק ישראל. לאחר מכן הקים את המערך הכלכלי של סוכנות הידיעות רויטרס בישראל. במהלך שנות ה-90 פעל כמנהל השקעות בקרנות נאמנות ובהן "אילנות דיסקונט". ב-1993 הקים את החברה "הון לינק" שעסקה בבנקאות להשקעות, ניהול קשרי משקיעים, מידע פיננסי ללקוחות בחו"ל והפיצה ניוזלטר יומי באנגלית למשקיעים בלונדון.
בסוף 1999 הקים את העיתון הכלכלי TheMarker, יחד עם גיא רולניק ועדו פולק. במסגרת זאת הקים גם מגזין כלכלי חודשי, עיתון יומי, מוסף סוף שבוע, רשת חברתית וערוץ וידאו אינטרנטי. באפריל 2000 אתר האינטרנט של TheMarker עלה לאוויר, כשאבריאל עורכו בפועל. אבריאל הקים את הדסק האינטרנטי של TheMarker, שהיה דסק החדשות הכלכלי המקוון הראשון בישראל, במודל הדומה לזה שהכיר ובנה ברויטרס.
כותב טורי פרשנות בנושאים כלכליים, בעיקר בתחומי כלכלה וחברה, הון ושלטון, השקעות, מטבע חוץ, בנקאות ואינטרנט. התמקד בכמה נושאים, בהם ריכוזיות כלכלית, הטייקונים, שחיתות, כוחן של הפלטפורמות הדיגיטליות, אי-שוויון כלכלי ומשבר האקלים. השיק מספר מותגים מוכרים של המגזין, כגון רשימות ״500 העשירים״ ו-״100 המשפיעים״.
בשנת 2005 היה חבר בוועדה לגיבוש האתיקה של הפצת מידע על ניירות ערך באמצעות רשת האינטרנט מטעם רשות ניירות ערך.
ב-2012 כתב מאמר על מצבו הקשה של העיתון "מעריב". בתגובה פרסם "מעריב" בשער שלו ארבעה טורים של פרשנים שלו. הפרשה כולה נסקרה בג'רוזלם פוסט.
אבריאל הופיע כפרשן כלכלי בתוכנית "לונדון את קירשנבאום", חבר פאנל פרשנים בגלי צה"ל. הוא חבר קבוע בפורום הכלכלי העולמי בדאבוס שבשווייץ. הוא מרצה בכנס ה-DLD בתל אביב ובמרכז הבינתחומי הרצליה.
החל מ-2018 אבריאל וסמי פרץ, העורך לשעבר של TheMarker, מגישים יחד פודקאסט יומי, "האינטרסנטים", שבו הם דנים בענייני היום ומנתחים אותם מהזווית של מערכת TheMarker.
לאבריאל תואר ראשון בביולוגיה ובמנהל עסקים, ותואר MBA בהתמחות במימון, שניהם מהאוניברסיטה העברית, בה גם שימש כמרצה בקורס בנושא "קומוניקציה פיננסית".
חיים פרטיים

אבריאל נשוי לדנה - ארכיטקטית, אב לשני ילדים, וגר בהוד השרון.
הערות שוליים

↑  מערכת דה מרקר, באתר The Marker
↑  הרשת החברתית TheMarker cafe, באתר The Marker Cafe
↑   איתן אבריאל, 500 העשירים של ישראל: המשקיע שכבש את הפיסגה עם 16.5 מיליארד דולר, באתר TheMarker‏, 10 ביוני 2015
↑   איתן אבריאל, 500 העשירים: האיש שחזר לפיסגה עם 8.3 מיליארד דולר, באתר TheMarker‏, 9 ביוני 2016
↑   איתן אבריאל, 100 המשפיעים: כך מעטים וטייקונים מכניעים את הדמוקרטיה, באתר TheMarker‏, 3 בספטמבר 2015
↑  רשות ניירות ערך, הוועדה לגיבוש האתיקה של הפצת מידע על ניירות ערך באמצעות רשת האינטרנט - דו״ח הוועדה, באתר האתר של רשות ניירות ערך, ‏30 ביוני 2005
↑  Steve Linde, Editor's Notes: The new press war, The Jerusalem Post, ‏09/06/2012
↑  S. GANGADHARAN, When Economists Turn the Spotlight on Themselves At Davos, Daily News & Analysis, ‏6.2.2011
↑  TheMarker Online, פאנל בכירי התעשייה הדיגיטלית - עם איתן אבריאל, באתר YouTube
↑  DLD Conference, Eytan Avriel - Speaker Profile
↑  המרכז הבינתחומי הרצליה, דוברי כנס הרצליה 2016
↑  האינטרסנטים, באתר TheMarker
מחנה וניסיו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 נתונים
 קואורדינטות:  45°42′27″N 4°52′05″E﻿ / ﻿45.707585°N 4.868°E﻿ / 45.707585; 4.868
 
מחנה וניסיו (בצרפתית: Vénissieux, או מחנה וניסיו סן-פון, Vénissieux-Saint-Fons) שכן בשדרות הרפובליקה 25–27 (avenue de la République) בווניסיו (Vénissieux) שבמטרופולין ליון (Métropole de Lyon), שימש במיוחד למעצר של יהודים חסרי אזרחות במהלך המעצרים של קיץ 1942 (ביניהם היה מעצר וגירוש היהודים מפריז) במהלך מלחמת העולם השנייה, וכן מעצר צוענים. מסוף 1944 עד 1948 נכלאו במחנה זה אסירים גרמנים.
הצלת ילדים יהודים

במסגרת המצוד הגדול ב-26 באוגוסט 1942, נעצרו 1,016 יהודים חסרי אזרחות ונכלאו במחנה וניסיו. 546 הועברו מליון למחנה הריכוז דראנסי, ממנו היו נשלחים יהודים למחנות המוות.
חוזר של שלטונות וישי קבע כי יתומים לא יהיו בין המגורשים. תוך התנגדות לשלטונות, ארגוני צדקה נכנסו למחנה וגרמו לעצירים היוצאים לחתום על מסמכי האצלה של אבהות לאנשים אחרים. בהתכחשותם לצאצאיהם, נתנו נשים וגברים אלה לילדיהם סיכוי לשרוד.
כך הוצאו 108 ילדים בלילה שבין 29 באוגוסט (ארבעה נתפסו ונרצחו, 9 ילדים התאחדו עם הוריהם). מחוץ למחנה נדרשו מסתירים רבים כדי להסתיר אותם עד סוף המלחמה.
מעט ידוע על ההצלה הזו. הקרדינל פייר-מארי ז'רלייה (הארכיבישוף של ליון) חיפה בסמכותו המוסרית על הפעולות הבלתי חוקיות של קבוצת ההתנגדות "הידידות הנוצרית" (L'Amitié Chrétienne) שכללה את אב המנזר אלכסנדר גלסברג, הכומר פייר שאייה, ז'אן-מארי סוטו, הכומר מארק בנייה, מדלן בארו, Cimade, דוקטור ז'וזף וייל, צ'ארלס לדרמן, אליזבת הירש, הלנה לוי, קלוד גוטמן, האוז"ה, ז'ילבר לסאז' והשירות הסוציאלי לזרים (Service Social des Etrangers.).
"הפרק של וניסיו האט את שיתוף הפעולה המשטרתי של וישי והאט את הגירוש. זוהי הפעולה הקיבוצית יוצאת הדופן ביותר להצלת ילדים יהודים בצרפת במהלך המלחמה." סרז' קלרספלד.
ב-29 באוגוסט 2012 נחנך לוח הנצחה לרגל 70 שנה לאירוע. באירוע צוינו "כל אלה שהשתתפו, בנפרד ומטעם אגודות צדקה, בין 26 ל-29 באוגוסט 1942 בהצלת יהודים זרים שנעצרו ברון-אלפ והתאגדו מחדש במחנה וניסיו."
עדות

דוקטור אדם (Adam) הצליח להיכנס למחנה במהלך המלחמה. הוא נתן תיאור מפורט במסמך הבא (תצהיר מחודש יוני 1952).
עדותו של דוקטור אדם. ADRML 31 JB 113
עדותו של דוקטור אדם. ADRML 31 JB 113
עדותו של דוקטור אדם. ADRML 31 JB 113
עדותו של דוקטור אדם. ADRML 31 JB 113
עדותו של דוקטור אדם. ADRML 31 JB 113
עדותו של דוקטור אדם. ADRML 31 JB 113
עדותו של דוקטור אדם. ADRML 31 JB 113
הערות שוליים

↑  "Question - Guichet du Savoir". www.guichetdusavoir.org. נבדק ב-2024-05-11.
↑  "En 1942, 108 enfants juifs ont été sauvés des camps de la mort à Vénissieux". www.leprogres.fr (בצרפתית). נבדק ב-2024-05-25.
↑  "Rhône. Dans une brocante, il découvre de précieuses archives sur la déportation des juifs en 1942". Ouest-France. 4 באוקטובר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
דודו גורש

דוד (דודו) גורש (נולד ב-1 בפברואר 1980) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת השוער. במרבית הקריירה שיחק בהפועל עכו, היה שותף לזכייה בשלוש אליפויות רצופות עם הפועל באר שבע, ולזכותו שבע הופעות במדי נבחרת ישראל. משמש כמאמן השוערים בעירוני טבריה.
קריירת מועדונים

דוד גורש נולד וגדל בעיר עכו. החל את דרכו במחלקת הנוער של מכבי עכו, שם שיחק תחילה כקשר אחורי. לאחר מכן עבר למחלקת הנוער של הפועל עכו, ובגיל 17 הוסב לעמדת השוער.
לאחר ששיחק במשך חצי עונה גם בקבוצת הנוער של מ.כ. נווה יוסף, חתם גורש על חוזה מקצועני בהפועל עכו בעונת 1998/1999, כשהקבוצה שיחקה בליגה השלישית בטיבה. לאחר חצי עונה עבר למכבי פתח תקווה, ובשנת 2001 חזר להפועל עכו, ובהמשך מונה לקפטן הקבוצה. בתום עונת עונת 2008/2009 עלה עם הקבוצה לליגת העל, ובסך הכל שיחק במועדון 14 עונות ברציפות.
לקראת עונת 2015/2016 חתם לשנתיים בהפועל באר שבע. בעונתו הראשונה בקבוצה זכה עמה באליפות המדינה בפעם השלישית בתולדותיה, וראשונה לאחר 40 שנה. לגורש בן ה-36 הייתה זו האליפות הראשונה בקריירה. במהלך עונת 2016/2017 איבד את מקומו בהרכב לעמיתו השוער גיא חיימוב, ובסך הכל ערך 21 הופעות ליגה בעונה זו, בסופה זכה עם הפועל באר שבע באליפות שנייה ברציפות. בעונת 2017/2018 שותף ב-11 משחקי ליגה וזכה עם הקבוצה באליפות שלישית ברציפות.
ב-6 בספטמבר 2018 חתם גורש לעונה אחת בבית"ר ירושלים. ב-17 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, כשפתח בהרכב במשחק מול הפועל חיפה שהסתיים בתיקו 2–2. ב-5 בנובמבר 2018 ערך את ההופעה האחרונה בקריירה במסגרת רשמית, בניצחון 2–1 על מכבי חיפה.
ב-21 במאי 2019 הודיע גורש על פרישה ממשחק פעיל, לאחר ששותף 26 דקות במשחק ידידות ביתי שקיימה קבוצתו (האחרונה בקריירה) בית"ר ירושלים מול אתלטיקו מדריד הספרדית, בו ניצחה בית"ר ירושלים 2–1.
נבחרות ישראל

לזכותו של גורש שלוש הופעות בנבחרת הצעירה של ישראל.
עוד בהיותו שחקן בהפועל עכו, זומן גורש לנבחרת הבוגרים של ישראל, אך לא זכה לשחק במדיה. בסיום עונת 2015/2016 בה זכה גורש באליפות ליגת העל עם הפועל באר שבע כשוערה הראשון, הוא זומן שוב לבוגרים של נבחרת ישראל, ואת הופעת הבכורה שלו ערך במשחק ידידות מול סרביה, בו הפסידה ישראל 1–3. במשחקי מוקדמות מונדיאל 2018 שותף גורש בחמישה משחקים, ובסך הכל לזכותו 7 הופעות במדי נבחרת ישראל הבוגרת.
לאחר הפרישה > כמאמן שוערים

לאחר הפרישה, חזר גורש להפועל עכו, וב-9 ביולי 2019 מונה לחבר הנהלה ומאמן השוערים של קבוצת הנוער. ביולי 2020 החל לשמש כמאמן השוערים של אחי נצרת, במקביל להמשך אימון שוערי קבוצת הנוער בעכו.
ביולי 2023 החל לשמש כמאמן השוערים של קבוצת הבוגרים של עירוני טבריה.
תארים

גביע הטוטו: 2005/2006
אליפות: 2015/2016, 2016/2017, 2017/2018
אלוף האלופים: 2016 2018
גביע הטוטו: 2016/2017
הערות שוליים

↑  גורש: "הגעתי למקומות הכי גבוהים שיש עבור שוער", באתר ערוץ הספורט, 22 במאי 2019
1 2  גיא בן זיו, ‏בית"ר נפרדה מדודו גורש, שפרש מכדורגל, באתר ONE‏, 21 במאי 2019
↑  BEITAR JERUSALEM 2 - 1 ATLETIC MADRIRD - חיפוש ב-Google, באתר www.google.co.il
↑  שלמה וייס‏, הפועל עכו: דודו גורש ישמש כחבר הנהלה וכמאמן השוערים של הנוער, באתר וואלה, 9 ביולי 2019
↑  זיו פרבר, מצא בית חדש: מאמן השוערים דודו גורש עבר לאחי נצרת, באתר צפון 1, 16 ביולי 2020
הוועדה המיוחדת למיגור הפשיעה במגזר הערבי

| --- | --- |
 גוף פרלמנטרי:  הכנסת
 ייסוד הוועדה:  2020
 חברים
 האתר הרשמי
 
הוועדה המיוחדת למיגור הפשיעה במגזר הערבי היא ועדה מיוחדת במסגרת הכנסת העשרים ושלוש, שהוקמה ב-23 במרץ 2020, ומטרתה לבחון לפקח ולסייע במיגור ארגוני הפשיעה הפועלים בחברה הערבית בישראל. הוועדה הוקמה בדרישת הרשימה המשותפת, כדי לסייע לציבור ולחברה הערבית בישראל במיגור ארגוני הפשיעה הפועלים בקרבה. הוועדה המסדרת הביאה את ההצבעה להקמתה של הוועדה למליאת הכנסת ביום 25 במרץ 2020, וזאת אישרה אותה ברוב של 53 מצביעי בעד לעומת 0 נמנעים ומצביעי נגד.
בראש הוועדה עומד ח"כ מנסור עבאס מטעם סיעת הרשימה המשותפת (רע"ם), עם היבחרו אמר: "ברכות לכל חברי הוועדה המיוחדת למיגור הפשיעה והאלימות. אני מאחל לכולנו הצלחה במשימה הקדושה שנטלנו על עצמנו. אני מודע לשם של הוועדה 'מיגור הפשיעה והאלימות בחברה הערבית', אך אני אדאג ואפעל שתרומת הוועדה תגיע לכלל החברה בישראל ולכל האזרחים. קדושת החיים כבוד האדם וחירותו וזכויותיו יהיו נר לרגלינו בעבודת הוועדה. ערך חיי אדם הוא הערך העליון, ואין הבדל בין בני אדם - כולם שווים ערבים ויהודים כאחד".
במהלך קיומה של הוועדה כוועדה מיוחדת טרם כינוס ועדות הכנסות הקבועות השתתפו בה 10 חברים: מנסור עבאס, אימאן ח'טיב-יאסין, היבה יזבק (הרשימה המשותפת -3), רם בן ברק, ע'דיר כמאל מריח, אנדריי קוז'ינוב (יש עתיד – תל"ם -3); ישראל אייכלר (יהדות התורה-1); חמד עמאר (1 - ישראל ביתנו); מתן כהנא (ימינה -1); משה ארבל (ש"ס -1).
עם כינוסן של ועדות הכנסת הקבועות השתנה מספר החברים בוועדה ל-8, אך תפקיד היו"ר נשאר בידי מנסור עבאס. שאר חברי הוועדה הם עוזי דיין, אבי דיכטר ומיכל שיר מהליכוד, תהלה פרידמן מסיעת כחול לבן, אופיר סופר מסיעת ימינה, אחמד טיבי ואנטאנס שחאדה מהרשימה המשותפת ואליהו חסיד מיהדות התורה.
ראשי הוועדה

| שם | תמונה | שנות פעילות | מפלגה |
| --- | --- | --- | --- |
| מנסור עבאס | ‏ | מרץ 2020 - 2021 | רע"ם |
ראו גם

הוועדה המיוחדת לענייני החברה הערבית
הערות שוליים

↑  עד יוני 2020 כיהן בתפקיד זמני
| ועדות הכנסת |
| --- | --- | --- |
| קבועות | ועדת החוקה, חוק ומשפט • ועדת החוץ והביטחון • ועדת החינוך, התרבות והספורט • ועדת הכלכלה • ועדת הכנסת • ועדת הכספים • ועדת המדע והטכנולוגיה • ועדת העבודה והרווחה • ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות • הוועדה לביטחון לאומי • ועדת הבריאות • הוועדה לענייני ביקורת המדינה • ועדת הפנים והגנת הסביבה • הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי • הוועדה למיזמים ציבוריים |  |
| היסטוריות | ועדת השירותים הציבוריים • ועדת השקיפות • ועדת הרפורמות • ועדת הגיוס • הוועדה המיוחדת לצדק חלוקתי ולשוויון חברתי • הוועדה המיוחדת לפרשת היעלמותם של ילדי תימן, מזרח והבלקן • הוועדה המיוחדת לדיון בהצעה לסדר היום בנושא קשיים ברפורמה בשירות המדינה • ועדת הקורונה • ועדת מיזמי תשתית לאומיים מיוחדים ושירותי דת יהודיים |  |
| מיוחדות  (הפועלות כיום) | הוועדה המיוחדת לפניות הציבור • הוועדה לענייני התמכרויות, סמים ואתגרי הצעירים בישראל • הוועדה לזכויות הילד • הוועדה המיוחדת לעניין הקרן לאזרחי ישראל • הוועדה המיוחדת לענייני הצעירים |  |
| שונות | ועדת האתיקה • ועדת הפירושים • ועדת חקירה פרלמנטרית • הוועדה המסדרת |  |
גבה

.
.
| --- | --- |

 שיוך:  מרכיבי הפנים, מכלול שער הפנים, שיער פנים, ישות אנטומית מסוימת 
 תיאור ב:  המילון האנציקלופדי הקטן ברוקהאוס ואפרון 
 מזהים
 לטינית (TA98):  supercilium 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A15.2.07.023 
 TA2 (2019):  181 
 FMA:  54237 
 קוד MeSH:  A01.456.505.420.338 
 מזהה MeSH:  D005138 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0015420 
 
הגבות הן שני אזורי שיער צפוף המצויות מעל העיניים. תפקידן העיקרי הוא להגן על העיניים מזיעה הנוטפת מן המצח ולכך תורם השיער הצפוף המשמש לספיגה. הגבות מגינות גם מנזקי טבע וסביבה כגון גשם, חרקים, אבק, וכמו כן הן מצילות על ארובת העין מקרינת שמש ישירה.
אצל בני אדם, הגבות משמשות גם לתקשורת לא מילולית. שרירי הפנים מאפשרים לזקוף את הגבות או גבה יחידה וכן לכווץ אותן, דבר המסייע להביע רגשות שונים כמו הפתעה, כעס, קשב מרוכז ועוד. בשנים הראשונות למדינת ישראל, רווח שימוש במחווה של הרמת אחת הגבות בעזרת אצבע כדי לרמוז שהשומע אינו מאמין לדברים שנאמרו, והוא רואה זאת כהגזמה או שקר.
בתרבויות ובתקופות שונות התייחסו ומתייחסים בצורות מגוונות לטיפוח הגבות כחלק מטיפוח היופי, החל מעיצוב צורת הגבות על ידי גזיזת השיער ועיצובו, מריטת שער הגבות עד להותרת קו דק, גילוח הגבות לחלוטין, צביעת השיער, וצביעה בעיפרון איפור לעיבוי. כמו כן, בעזרת פירסינג ניתן להוסיף לגבות תכשיטים שונים.
גלריה

הרמת הגבות מסייעת להביע רגשות כמו הפתעה, תמיהה, או שמחה
בעזרת הגבות ניתן גם להביע ספקנות
תכשיט המקשט את הגבות – פירסינג
ראו גם

חד גבה
וואן פיס: נסיכת המדבר והפיראטים - ההרפתקה באלאבאסטה

| --- | --- |

 מבוסס על:  וואן פיס
 בימוי:  טקהירו אימאמורה
 תסריט:  Hirohiko Uesaka 
 עריכה:  Masahiro Gotō 
 מוזיקה:  Kōhei Tanaka 
 צילום:  Takumi Wakao, Hirosato Ōnishi 
 מדינה:  יפן 
 חברת הפקה:  טואי אנימציה 
 חברה מפיצה:  חברת טואי 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  2007 
 משך הקרנה:  90 דק' 
 שפת הסרט:  יפנית 
 סוגה:  סרט פעולה, סרט קומדיה, סרט הרפתקאות, סרט דרמה 
 הכנסות באתר מוג'ו:   onepiecemovie
 סרט קודם:  וואן פיס: החייל המכני הענק של טירת קאראקורי
 סרט הבא:  וואן פיס: פרק של אי החורף הנצחי
 דף הסרט ב־IMDb
 
וואן פיס: נסיכת המדבר והפיראטים - ההרפתקה באלאבאסטה (ביפנית: ワンピース エピソードオブアラバスタ さばくのおうじょとかいぞくたち)  הוא סרט אקשן-הרפתקאות-פנטזיה בסגנון אנימה משנת 2007, אשר מבוסס על סדרת המאנגה והאנימה הפופולרית של אייצ'ירו אודה "וואן פיס". הסרט בוים על ידי טקהירו אימאמורה והופק על ידי טואי אנימציה. זהו הסרט העלילתי השביעי בסדרת סרטי וואן פיס. הסרט עוסק באירועים של ארק אלאבאסטה אשר הוא אחד מהחלקים הפופולריים ביותר בסדרת המאנגה וואן פיס.
הקרנת הבכורה של הסרט התקיימה ביפן ב-3 במרץ 2007. גרסה של הסרט עם דיבוב לאנגלית יצאה במקור ל-DVD באמריקה הצפונית ב-19 בפברואר 2008 ולבלו-ריי ב-27 בינואר 2009.
תקציר העלילה

צוות כובעי הקש נוסעים לאי המדבר ומנסים למגר מהפכה נגד הנסיכה ויוי נפרטארי ולהביס את מר קרוקודייל.
מדבבים

| דמות | בגרסה היפנית | בגרסה האנגלית |
| --- | --- | --- |
| מונקי די. לופי | מאיומי טנקה | קולין קליננקבירד |
| רורונואה זורו | קאזוייה נאקאי | כריסטופר סאבאט |
| נאמי | אקמי אוקאמורה | לוסי כריסטיאן |
| אוסופ | קאפיי יאמאגוצ'י | סאני סטרייט |
| וינסמוק סאנג'י | הירואקי היראטה | אריק וייל |
| טוני טוני צ'ופר | איקואה אוטאני | ברינה פלנסיה |
| ניקו רובין | יוריקו יאמאגוצ'י | סטפני יאנג |
| הנסיכה ויוי נפרטארי | מיסה ווטנבה | קייטלין גלאס |
| מר קרוקודיל | ריוזאבורו אוטומו | ג'ון סוואסי |
הפקה

הסרט בוים על ידי על ידי טקהירו אימאמורה, אשר ביים בעבר סרטים אחרים בזיכיון וואן פיס, והופק על ידי אולפני טואי אנימציה. התסריט לסרט נכתב על ידי יושיוקי סוגה. בניגוד לסרטים האחרים בזיכיון, אשר מתמקדים בסיפורים מקוריים, סרט זה הוא עיבוד קולנועי לכל ארק אלאבאסטה בסדרת המאנגה וואן פיס. הסרט מכיל גם פרטים רבים וסצנות רבות שלא נכללו בעיבוד סדרת האנימה של ארק אלאבאסטה.
את המוזיקה לסרט הלחין קוהיי טנאקה.
עיבודים נוספים

חברת Shueisha הפיקה הן מאנגה והן רומן שהתבססו על עלילת הסרט. עיבוד המאנגה יצא במקור לשווקים ב-4 במרץ 2007 ועיבוד הרומן יצא במקור לשווקים ב-7 במרץ 2007.
פסקול

פסקול הסרט הולחן על ידי קוהיי טנקה, שירו המאגוצ'י, יאסונורי איוואסאקי, מינור מארו, וקזוהיקו סוואגוצ'י. שיר הנושא של הסרט "Compass" נכתב ובוצע על ידי אי קוואשימה. עבור המהדורה האנגלית של הסרט בוצעה גרסה מחודשת של השיר "Compass" בשפה האנגלית.
הערות שוליים

↑  "One Piece Movie 8 DVD (Hyb): Episodes of Alabasta". Right Stuf. אורכב מ-המקור ב-10 בספטמבר 2012. נבדק ב-25 באפריל 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "劇場版One Piece/エピソード オブ アラバスタ 砂漠の王女と海賊たち" (ביפנית). Shueisha. ארכיון מ-18 בפברואר 2009. נבדק ב-28 במרץ 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "劇場版One Piece/エピソード オブ アラバスタ 砂漠の王女と海賊たち" (ביפנית). Shueisha. נבדק ב-29 בינואר 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
ברנרד ברוך

| --- | --- |

 לידה:  19 באוגוסט 1870 קמדן (דרום קרוליינה), ארצות הברית 
 פטירה:  20 ביוני 1965 (בגיל 94) ניו יורק, ארצות הברית 
 שם לידה:  Bernard Mannes Baruch 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מקום קבורה:  בית הקברות פלאשינג 
 השכלה:  הסיטי קולג' של ניו יורק 
 פרסים והוקרה:  פרס הורשיו אלג'ר 
 
1920
ברנרד ברוך בן ה־90 (מימין) לצדו של וינסטון צ'רצ'יל
ברנרד מנס ברוך (באנגלית: Bernard Mannes Baruch;‏ 19 באוגוסט 1870 - 20 ביוני 1965) היה איל־הון יהודי-אמריקאי רב־השפעה. ברוך הרוויח את הונו בספקולציות במניות, שהפכו אותו לאחד מהאישים הבולטים בוול סטריט של ראשית המאה ה-20. לאחר מכן הפנה את מרצו לפוליטיקה המפלגתית באמריקה, היה יועצם הכלכלי והמדיני של הנשיאים וודרו וילסון ופרנקלין דלאנו רוזוולט ואחד מהאנשים החזקים במפלגה הדמוקרטית של אותה תקופה.
ה"זאב הבודד של וול סטריט", (שנקרא כך על שום שסירב להצטרף לאחד מבתי ההשקעות הגדולים) היה באחרית ימיו מדינאי ותיק ומכובד, "Elder Statesman" שרבים ביקשו את עצתו. עד יום מותו היה נוהג לערוך התייעצויות מדיניות על ספסל בפארק לאפאייט שליד הבית הלבן, בוושינגטון הבירה, או בסנטרל פארק שבניו יורק.
ראשית דרכו

ברוך נולד בקמדן (אנ') שבדרום קרוליינה, השני מבין ארבעה בנים. אביו סימון היה יהודי שהיגר מגרמניה ב-1855 ושירת במלחמת האזרחים האמריקנית כרופא בצבא הקונפדרציה בפיקוד רוברט לי. אימו איזבל (או בל) הייתה צאצאית של יהודים ספרדים שבאו לאמריקה במאה ה-17. משפחתו של סימון ברוך ייחסה את עצמה לברוך בן נריה, מחבר ספר ברוך.
ב-1881 עברה המשפחה לניו יורק, בגלל המצב הכלכלי הקשה ששרר בדרום בעשורים שלאחר המלחמה. ברוך סיים את לימודיו שם בסיטי קולג' שמונה שנים לאחר מכן. במוסד זה רכש את ידיעותיו במתמטיקה וכלכלה, ששירתו אותו היטב לאחר מכן כסוחר בוול סטריט. הוא נהג לעסוק בהתעמלות ולהתאבק והיה חבר אחוות פי בטא קפא.
משפחתו ייעדה לו קריירה ברפואה, אולם לא התעניין בה והחל לעבוד דווקא כשליח בבית מרקחת. הוא פיתח הרגל נוסף שנשאר איתו לאורך שנים - הימורים.
הצלחותיו בוול סטריט

את העבודה הראשונה שלו בתחום הפיננסים השיגה לו אימו - התמחות בלא שכר אצל סוחר ארביטראז' בשם יוליוס קוהן. לאחר זמן קצר עזב וניסה את מזלו בכריית כסף בקולורדו. יוזמה זו כשלה מהר מאוד וברוך שב לוול סטריט והחל לעבוד בבית השקעות בשם א"א האוסמן אנד קומפני. הוא הצליח להמר נכון, גם בכסף שלווה מאחרים ומהר מאוד היה לשותפו של האוסמן. בטרם מלאו לו שלושים, הוא כבר התעשר וקנה לעצמו מושב בבורסה לניירות ערך בניו יורק, שאפשר לו לסחור באופן עצמאי.
ב-1901 וב-1907 הוא הרוויח הון רב כאשר מכר מניות בחסר כשהחלו מפולות ולאחר מכן שינה כיוון וקנה מניות, לקראת ההתאוששות.
ברוך היה ידוע כמי שלא מהסס להמר הימורים גדולים, כאשר הוא משוכנע שהעובדות עמו. לדוגמה, ב-1901 הוא הרוויח הון על ידי קניית מניות יצרני גומי, לאחר שרכש מכונית ושם לב שצמיגיה דורשים החלפה תכופה. את הכינויים "מהמר" ו"ספקולנט" הוא דווקא ראה כתיאורים חיוביים.
מעורבותו בפוליטיקה ובממשל

ברוך החל את מעורבותו בפוליטיקה של המפלגה הדמוקרטית כתורם גדול. רבים ממועמדי המפלגה זכו ממנו לתרומות נכבדות ומהר מאוד הוא היה איש הכספים המרכזי שלה. לקמפיין הנשיאותי של וילסון ב-1912 תרם 50,000 דולרים. בעצמו לא היה אף פעם מועמד למשרה פוליטית.
ב-1916 החל להיות יועצו של הנשיא וילסון. לאחר מכן מונה למועצת התעשיות המלחמתית (War Industries Board) שהקים וילסון בימי מלחמת העולם הראשונה. בתום המלחמה הוא התלווה לנשיא בועידת השלום בפריז.
בין שתי מלחמות העולם הלכה ופחתה פעילותו בשוק ההון והוא אף מכר את מושבו הבורסאי ואת רוב החזקותיו כדי שיוכל לשרת את הממשלה בלא ניגוד אינטרסים. בכל אופן נותרו בידו החזקות שאותן מכר זמן קצר לפני המפולת הגדולה של 1929, מה שגרם לקונגרס להזמין אותו להופיע בפניו, בהאשמה שהוא ואילי הון אחרים (כולל ג'וזף קנדי) עמדו מאחורי המפולת. הנרי פורד האנטישמי כתב על ברוך שהוא חבר בקנוניה יהודית בינלאומית, אולם ההמולה שכונתה "ציד הדובים נסתיימה בלא כלום. פרנקלין דלאנו רוזוולט שב ומינה את ברוך ליועץ נשיאותי ב-1934.
כיועצו של רוזוולט הוא השתתף בהגיית וביצוע ה"ניו דיל" בימי שלום, וכן עמד מאחורי מספר אמצעים כלכליים בימי מלחמת העולם השנייה. בין השאר ייעץ ליצור מאגרים של בדיל וגומי, ואף להשקיע במחקר ופיתוח של גומי סינתטי, שכן מקורות המשאב החשוב היו רובם ככולם בידי מדינות הציר. כמו כן היה חבר בצוות שהביא להקמת ארגון האומות המאוחדות. ב-1946 מונה על ידי הנשיא טרומן להיות נציגה של ארצות הברית בוועדה לאנרגיה אטומית של האו"ם, לה הציע תוכנית מוקדמת לפיקוח ובקרה על הכח החדש שזה לא מכבר נוצר.
ב-16 באפריל 1947 טבע את המונח "המלחמה הקרה" בנאום. מי ששמע אותו, עשה שימוש רב בביטוי ופרסם אותו, היה העיתונאי וולטר ליפמן.
ספריו

Bernard M. Baruch, The Making of the Reparation and Economic Sections of the Treaty New York; London: Harper & Bros., 1920. (על חוזה ורסאי)
Taking the Profits out of War: A Program for Industrial Mobilization, New York: privately printed, 1936. ("A compilation of some of the many thousands of words I have written and spoken on the subject of taking the profits out of war and of industrial mobilization.")
A Philosophy for our Time; With an introd. by Buell G. Gallagher and a foreword by Thomas L. Norton, New York: Simon and Schuster, 1954.
אוטוביוגרפיה:
Bernard M. Baruch, Baruch, 2 vols, New York: H. Holt, 1957-1960. (Contents: Vol. 1: My Own Story; Vol. 2: The Public Years.)
לקריאה נוספת

Carter Field, Bernard Baruch, Park Bench Statesman, New York; London: Whittlesey House: McGraw-Hill Book Company, Inc., 1944.
Harry Irving Shumway, Bernard M. Baruch: Financial Genius, Statesman and Adviser to Presidents; with a foreword by James F. Byrnes, secretary of state, and an appendix by Bernard M. Baruch, Boston: L. C. Page, 1946.
William Lindsay White, Bernard Baruch: Portrait of a Citizen, New York: Harcourt, Brace, 1950.
Morris Victor Rosenbloom, Peace through Strength: Bernard Baruch and a Blueprint for Security; Foreword by Eleanor Roosevelt; afterword by Charles E. Wilson, Washington: American Surveys in association with Farrar, Straus and Young, New York, 1953.
Margaret L. Coit, Mr. Baruch (Illustrated with photos), Boston: Houghton Mifflin, 1957.
Jordan A. Schwarz, The Speculator: Bernard M. Baruch in Washington, 1917-1965 (frontispiece by Barry Moser), Chapel Hill: University of North Carolina Press, 1981.
James Grant, Bernard M. Baruch: The Adventures of a Wall Street Legend, New York: Simon and Schuster, 1983.
ML.NET

| --- | --- |

 מחזור חיים:  7 במאי 2018 – הווה (6 שנים) 
 גרסה אחרונה:  3.0.1 (13 במרץ 2024) 
 נכתבה בשפות:  סי שארפ 
 סוג רישיון:  רישיון MIT 
 קוד מקור:  https://github.com/dotnet/machinelearning 
 dot.net/ml
 
ML.NET היא ספריית תוכנה חינמית לאפליקציות המשלבות למידת מכונה עבור שפות התכנות #C ו- #F. הספרייה תומכת במודלים של Python, יחד עם NimbusML.
מהדורת התצוגה המקדימה של ML.NET כללה טרנספורמציות להנדסת תכונות (feature engineering) כמו יצירת n-gram, ו"למדנים" להתמודדות עם משימות סיווג בינארי, סיווג רב-מעמדי ומשימות רגרסיה. מאז נוספו משימות ML נוספות כמו איתור חריגות ומערכות המלצה, וגישות אחרות כמו למידה עמוקה ייכללו בגרסאות עתידיות.