stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יקטרינה (סדרת טלוויזיה)
עלילת הסדרה > עונה 4. "יקטרינה. המועדפים"

השנה היא 1779. הקיסרית יקטרינה השנייה כבר נקראת "הגדולה" על פי הצעתה של מקורבתה הקרובה ביותר, הנסיכה המשפיעה יקתרינה דשקובה. הנסיך גריגורי פוטיומקין, אהובה לשעבר של יקטרינה ובעלה הנשוי, נותר חבר נאמן לנשק, ולמעשה, האדם השני בחשיבותו במדינה. חייה האישיים של הקיסרית, כמו קודם, מלאים בתשוקות ותככי אהבה. עם זאת, למרות הכל, יקטרינה לא שוכחת מענייני ממדינה החשובים. ביניהם: ניסוח המניפסט על ירושת הכס. הקיסרית מחליטה להעביר את הכס לנכדה אלכסנדר, תוך עקיפת היורש החוקי – בנה פאבל. עם זאת, יורש העצר החוקי לא מתכוון לוותר על זכויותיו ויילחם עד הסוף, כאשר מאבק כוחות חדש מתחיל...
שחקנים ודמויות

| רשימת השחקנים> שם השחקן/ית | רשימת השחקנים> תמונה | רשימת השחקנים> עונות | רשימת השחקנים> שם הדמות | רשימת השחקנים> תיאור הדמות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| אלכסנדר בלוייב |  | 1, 2 | קריין |  |
| ולדימיר אנטוניק |  | 3 | קריין |  |
| מרינה אלכסנדרובה |  | 1, 2, 3, 4 | יקטרינה השנייה | נסיכה גרמנייה שעלתה לגדולה והפכה לקיסרית האימפריה הרוסית |
| יוליה אאוג |  | 1 | יליזבטה פטרובנה | קיסרית האימפריה הרוסית |
| אלכסנדר יאצנקו |  | 1, 2 | פיוטר פיודורוביץ' | בעלה הילדותי של יקטרינה, כיהן זמן קצר כקיסר האימפריה הרוסית |
| ולדימיר מנשוב |  | 1, 2 ,3 | בסטוז'ב | יועץ הקיסרית |
| קונסטנטין לברוננקו |  | 2 | יוהאן גרמן לסטוק | יועץ הקיסרית ואיש אמונה |
| סרגיי קולטאקוב |  | 1, 2, 3 | ניקיטה פאנין | מדינאי ודיפלומט |
| פאבל טבאקוב |  | 2, 3, 4 | פאבל | בנה של יקתרינה |
| רינאל מוחמטוב |  | 1 | הרוזן סלטיקוב | מאהבה הראשון של יקטרינה, עם הגעתה אל האימפריה הרוסית |
| סרגיי מארין / סרגיי סטרלניקוב |  | 2, 3 | גריגורי אורלוב | מאהבה של יקתרינה |
| איזבל שוסניג |  | 1 | יוהנה | אמה של יקתרינה |
| ניקולאי קוזאק |  | 1 | אלכסנדר שובאלוב | ראש הלשכה החשאית |
| אלכסיי וורוביוב |  | 1 | סטניסלאב פוניאטובסקי | מלך פולין |
| ויטאלי קראבצ'נקו |  | 1 | סטפן אפראקסין | מבכירי צבא האימפריה הרוסית |
| הרטמוט קרוג |  | 1 | פרידריך השני | מלך פרוסיה |
| אלכסנדר לזארב הבן |  | 1 | הרוזן רזומובסקי | מאהבה של יקטרינה |
| מקסים קרין |  | 1 | אוגוסט כריסטיאן ברוקדורף | יועצו של פיוטר פיודורוביץ' |
| קיריל רובצוב |  | 1 | איוואן בצקוי | מזכירה האישי של יקטרינה ונשיא האקדמיה לאומנויות |
| ויטאס אייזנך |  | 1 | ארביד מארדפלט | קצין שוודי בנו של הפילדמרשל קונרד מארדפלט |
| ולנטינה טליזינה |  | 1 |  | האומנת של איוואן השישי |
| ולדימיר יאגליץ' |  | 2, 3, 4 | גריגורי פוטיומקין | מאהבה של יקטרינה |
| סמוול מוז'יקיאן |  | 2, 3 | מוסטפא השלישי | סולטאן האימפריה העות'מאנית |
| ארתור איוואנוב |  | 3 | ימליאן פוגצ'וב | מנהיג מרד קוזאקים, התחזה לפיוטר שלישי |
| מיכאיל גורבוי |  | 2, 3, 4 | סטפן ששקובסקי | יועץ לעניינים חשאיים של יקטרינה בשנים 1764–1794 |
| דנילה דונאייב |  | 3 | גברייל דרז'אבין | משורר |
| איגור בללאייב |  | 3 | אלכסנדר סובורוב | מצביא |
| סרגיי טסלר |  | 3 | פרננדו הראשון | מלך שתי הסיציליות |
| פטריק רולה רולן |  | 1 | ז'אק-יואכים טרוטי שטארדי | דיפלומט צרפתי, שגריר ברוסיה בשנים 1739—1742 |
| ארטיום אלכסייב |  | 3 | אלכסיי אורלוב | מדינאי רוסי, אחיו של גריגורי אורלוב |
הפקה

צילומי הסדרה הראשונה נערכו בשנת 2014 בהפקת חברת Amedia ו-Production Value. צילומי העונה השנייה החלו ב-25 באפריל והושלמו ב-27 ביולי 2016, בשיתוף פעולה עם Cosmos studio ובתמיכת משרד התרבות של רוסיה. צילומי העונה השלישית החלו בספטמבר 2018 והושלמו בפברואר 2019. צילומי העונה הרביעית והאחרונה החלו במחוז לנינגרד באוגוסט 2022.
שידור

הסדרה הופקה עבור ערוץ רוסיה-1. לאחר מכן, בעקבות ביקוש רב נמכרה הסדרה לשידור גם בארצות אחרות, כדוגמת:
| מדינה | ערוץ |
| --- | --- |
סרביה סרביה: RTS 1
מקסיקו מקסיקו: Canal 22 Mexico
בולגריה בולגריה: bTV bTV Lady
מונגוליה מונגוליה: Mongol TV
רפובליקה סרפסקה רפובליקה סרפסקה: הערוץ הממלכתי
הונגריה הונגריה: Izaura TV
הרפובליקה העממית של סין סין: הערוץ הממלכתי
יפן יפן: Channel Ginga
פרסים ומועמדויות

| פרסים> פרס | פרסים> תאריך הטקס | פרסים> קטגוריה | פרסים> מקבלי פרס ומועמדים | פרסים> תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| פרס TEFI | ‏ 2015 | סדרת הטלוויזיה הטובה ביותר | אלכסנדר בראנוב | זכייה |
| פרס TEFI | ‏ 2015 | שחקנית הטלוויזיה הטובה ביותר | יוליה אאוג | זכייה |
| פרס APKiT | ‏ 2015 | שחקנית המשנה הטובה ביותר בטלוויזיה | יוליה אאוג | זכייה |
| פרס APKiT | ‏ 2015 | עיצוב התלבושות הטוב ביותר | ולנטינה קאמנבה, סבטלנה מוסקבינה | זכייה |
| פרס APKiT | ‏ 2015 | השחקנית הטובה ביותר | מרינה אלכסנדרובה | מועמדות |
| פרס APKiT | ‏ 2015 | שחקן המשנה הטוב ביותר | אלכסנדר יאצנקו | מועמדות |
| פרס APKiT | ‏ 2015 | עיצוב ההפקה הטוב ביותר | סרגיי וורוביוב, סרגיי אוניפנקו | מועמדות |
| פרס APKiT | ‏ 2015 | איפור ועיצוב השיער הטובים ביותר | מרינה דדובה, אילונה לוויטסקאיה | מועמדות |
| פרס נשר הזהב | 2016 | סדרת הטלוויזיה הטובה ביותר | אלכסנדר בראנוב | זכייה |
אי דיוקים היסטוריים

יוהאן לסטוק נשאר בחצר הקיסרית עד 1748. אך בסדרה מוצג כי כבר בשנת 1744 הוא נשלח על ידי הלשכה החשאית לגלות.
בסטוז'ב מונה לקנצלר האימפריה הרוסית ביוני 1744, אך בסדרה כבר בפברואר 1744 בסטוז'ב מכונה בשם "הקנצלר הגדול".
הברון מרדפלד מאבד את משרתו כשגריר פרוסיה בשנת 1746, אך בסדרה הוא נותר בתפקיד עד לסוף העונה.
איוואן דובאלוב החליף את רזומובסקי בתפקיד היועץ המועדף על הקיסרית יליזבטה בשנות 1750, אך בסדרה רזומובסקי מוצג כיועצה עד ליום מותה, בעוד שובאלוב כלל אינו מוצג בסדרה.
בסדרה מתואר כי רצח יוהאן אנטונוביץ' ורצח הקיסר פיוטר השלישי מתבצע באותו זמן (שנת 1762). בפועל, יוהאן אנטונוביץ' נרצח שנתיים לאחר מכן, ב-1764.
בסדרה מוצג שפרדריקה פגשה את פיוטר לראשונה בהגיעה לרוסיה. בפועל היא פגשה אותו כבר באייטין, פרוסיה, כשהייתה בת 11.
בסדרה יקטרינה מגיעה עם אמה לפטרבורג, אך במציאות יקטרינה כותבת ביומנה שהיא ואמה הגיעו תחילה למוסקבה.
בסדרה, המשפחה הקיסרית חיה רק בארמון הקיץ, אך בפועל המשפחה הייתה בארמון הקיץ רק בימי הקיץ ובדרך כלל שהתה בארמון החורף ובפטרהוף, או בצארסקויה סלו שהיה המעון המועדף על יליזבטה.
הקיסרית יליזבטה מספרת לפיוטר פיודרוביץ', שאיוואן השלישי הוכרז לקיסר ושלט במשך שבועיים. בפועל הוא שלטונו נמשך מעט יותר משנה.
פיוטר פיודרוביץ' מדבר רוסית מושלמת בסדרה, אך במציאות הוא דיבר כל חייו במבטא גרמני כבד.
בעת ישיבה עם שריה, יליזבטה מכנה את מיכאיל וורונצוב נסיך, אך במציאות הוא היה רוזן.
בסדרה מוצג כי יליזבטה ולרזומובסקי נישאו ביום הכרזת המלחמה על פרוסיה, ב-12 בספטמבר 1756. במציאות זה קרה ב-24 בנובמבר 1742.
סטניסלאב פוניאטובסקי קורא לעצמו בסדרה "הנסיך הגדול של סקסוניה ופולין", אף ששליטה בפועל של סקסוניה ופולין באותה עת היה אוגוסטוס השלישי. פוניאטובסקי ימונה למלך פולין רק לאחר עלייתה לשלטון של יקטרינה.
בנה של יקטרינה, אלכסיי, נולד באפריל 1762. בסדרה הוא נולד זמן קצר לפני הפיכת החצר שתרמה לעלייתה לשלטון.
בסדרה, לאחר שהודח, פיוטר הוחזק בארמון הקיץ. במציאות הוא הובא אל ארמון רופשה, שם נרצח.
בסדרה הפיכת החצר מתרחשת בארמון יליזבטה בפונטנקה. בפועל ההפיכה התבצעה בארמון החורף, היכן שחיה המשפחה הקיסרית.
בסדרה מתואר כאילו האחים אורלוב היו היחידים שהשתתפו בהפיכת החצר, בפועל אישים בכירים בחצר הקיסרית נטלו חלק בעלייתה לשלטון של יקטרינה.
בסדרה, סופיה רזומובסקאיה התעברה מפאבל בשנת 1768 לערך. בפועל זה קרה ב-1771.
דריה סלטיקובה נעצרה ב-1762 באשמת רצח המוני לעיני יקטרינה שהתוודעה למעשיה. בפועל זה קרה ב-1768 וללא נוכחות יקטרינה.
בסדרה מוצג כי גריגורי פוטיומקין מאבד את עינו בעקבות עימות עם אורלוב. בפועל הוא איבד את עינו בעקבות הליך ריפוי לא מוצלח ממיגרנה.
ראו גם

יליזבטה (סדרת טלוויזיה)
הערות שוליים

↑  "«Екатерина»: как снимали грандиозную историческую сагу для канала «Россия-1»". «Вокруг ТВ». נבדק ב-2014-11-13.
↑  Историческая драма «Екатерина» (Россия, 2014 год, 12 серий). О проекте
↑  Победное шествие «Екатерины»: сериал лидирует среди телепроектов недели // vesti.ru
↑  Александр Акопов: «Индустрия выглядит достаточно зрело, но общий дефицит кадров сохраняется» // «Вокруг ТВ», 19.03.2020
↑  https://www.vesti.ru/television/article/3582512
↑  "Екатерина (2014)". www.ivi.ru. נבדק ב-2018-03-14.
↑  דיווח ברוסית
↑  Марина Александрова объявила о завершении съемок 3-го сезона «Екатерины» и поделилась атмосферными закадровыми фотографиями
↑  "Объединенный стенд RUSSIAN CINEMA на кино- и телевизионном рынке MIPTV 2015 в Каннах подвел итоги работы". ПрофиСинема.ру. נבדק ב-2015-04-20.
↑  エカテリーナ, チャンネル銀河
↑  Российская индустриальная телевизионная премия «ТЭФИ». Номинации 2015 года, tefitv.ru
↑  «Физрук» и «Мажор» стали самыми успешными сериалами 2014 года, Информационное агентство России «ТАСС»
פולה אוונס-אקינגבולה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 בספטמבר 1994 (בת 30) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 השכלה:  בית ספר למשחק איידנטיטי 
 תקופת הפעילות:  מ-2014
 
פולה אוונס-אקינגבולה (באנגלית: Fola Evans-Akingbola, נולדה ב-26 בספטמבר 1994)  היא שחקנית אנגלייה. היא גילמה את מאדי בישופ בסדרה "סירנה" (2018–2020) של ערוץ Freeform וגילמה את צ'לסי ארינגטון בסדרה של נטפליקס, "סוכן הלילה" (2023).
ביוגרפיה

אוונס-אקינגבולה נולדה בלונדון, אנגליה ב-26 בספטמבר 1994, בתם של האנתרפולוגית ד"ר ג'יליאן אוונס, ושל המוזיקאי הניגרי, סולה אקינגבולה (חבר להקה הג'אז ג'מירוקוואי); אח שלה אביה הוא השחקן ג'ימי אקינגבולה (אנ'),, אשר מוכר מהסדרות "החץ" ו"בל אייר".
היא גדלה בשכונת ברמונדזי (אנ'),שברובע סאת'ק בדרום לונדון עם אחותה ולמדה בבית הספר הפרטי 'Alleyn's School' בשכונת דולוויץ' (אנ') הצמודה.
היא קיבלה הכשרה למשחק בתיאטרון הנוער הלאומי (אנ'), אך פרשה בגיל 12 כדי להתרכז בלימודי בית הספר שלה. מאוחר יותר היא שבה ללמוד משחק בבית הספר לדרמה 'Identity School of Acting' בלונדון.
קריירה

בתחילת הקריירה שלה אוונס-אקינגבולה עבדה כדוגמנית.
בשנת 2014, עשתה את צעדיה הראשונים במשחק בסדרות של ה-"BBC: "Youngers" ו-"הולבי סיטי".  והופיעה בסדרה מוות בגן עדן.
בשנת 2016, היא לוהקה לסדרה הפופולרית של HBO "משחקי הכס" כאשתו השנייה (ללא שם) של חאל מורו במהלך העונה השישית.
בין השנים 2018 ל-2020 היא שיחקה כדמות ראשית בסדרת הדרמה והפנטזיה "סירנה" של רשת Freeform האמריקאי, שם היא גילמה את הביולוגית הימית מדלן "מאדי" בישופ, עד שזו ירדה משידור לאחר שלוש עונות.
בשנת 2019, היא הופיעה בסדרה "מראה שחורה" של נטפליקס בפרק "Striking Vipers" בתור מריאלה, אישה מדור המילניאלז שיוצאת עם קארל (יאיא עבדול-מאטין השני). באותה שנה היא ביימה, כתבה והפיקה סרט קצר בשם "Grandma's 80th Surprise" ועשתה עבודת קריינות בסדרת משחקי הווידאו Assassin's Creed.
בשנת 2023 החלה לשחק בתפקיד צ'לסי ארינגטון בסדרה "סוכן הלילה" המשודרת בנטפליקס.
בשנת 2024 גילמה את רנה בסרט הקומדיה הרומנטית "משודרג" שעלה לשידור בספק שירות הזרמת המדיה "אמזון פריים וידאו" ב-9 בפברואר.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2017 | An American Exorcism | אנג'ליקה |  |
| 2018 | VS. | מקיילה |  |
| 2019 | Grandma's 80th Surprise |   | סרט קצר במאית, תסריטאית ומפיקה |
| 2023 | Untold Stories: Hair on Set |   | סרט דוקומנטרי במאית, תסריטאית ומפיקה |
| 2024 | משודרג | רנה |  |
| 2025 | חוזרים לעניינים | וונדי |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2014 | Youngers | רנה | פרק: "Links" |
| 2014 | הולבי סיטי | אמאני קלאנג'ו | פרק :True Colours" |
| 2016 | Death in Paradise | רוזי פאבריס | 4 פרקים |
| 2016 | משחקי הכס | האישה #2 של מורו | 2 פרקים |
| 2016 | Dawn | פקאלן | סרט טלוויזיה של הולו |
| 2018–2020 | סירנה | מאדי בישופ | תפקיד ראשי (3 עונות); 36 פרקים |
| 2019 | מראה שחורה | מריאלה | פרק: "Striking Vipers" |
| 2021 | Trying | הארפר | 5 פרקים |
| 2022 | 10 אחוז | זואי ספנסר | תפקיד ראשי; 8 פרקים |
| 2023–הווה | סוכן הלילה | צ'לסי ארינגטון | תפקיד ראשי |
הערות שוליים

↑  "Fola Evans-Akingbola Wiki: Facts about the Star on Freeform's "Siren"". 18 במרץ 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Stockly, Ed (29 באפריל 2020). "What's on TV Thursday: Last Man Standing on Fox; Coronavirus". Los Angeles Times. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Alumni". Identity School of Acting. 28 בספטמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Ellenbogen, Rachael (29 במרץ 2018). "Freeform's 'Siren' TV Show Premiere: Here's How You Know The Cast". International Business Times. IBTimes LLC. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Ziyadeh, Murad (18 בינואר 2020). "Preview: "Grandma's 80th Surprise" – how a mixed-race relationship leads to familial problems". Vancouver Weekly. {{cite web}}:  (עזרה)
ליאון כהן (זונדרקומנדו)

| --- | --- |

 לידה:  15 בינואר 1910 סלוניקי, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  אוגוסט 1989 (בגיל 79) בת ים, ישראל 
 מדינה:  ישראל, יוון 
 
ליאון כהן (ביוונית: Λεών Κοέν; נולד ב-15 בינואר 1910 בסלוניקי, יוון – אוגוסט 1989 בבת ים, ישראל) היה ניצול השואה וחבר בזונדרקומנדו בבירקנאו ממאי עד נובמבר 1944. הוא היה אחד משלושת חברי הזונדרקומנדו, שכתב את זיכרונותיו לאחר המלחמה, יחד עם פיליפ מולר ומרסל נדג'ארי. הוא השתתף בהכנת "מרד הזונדרקומנדו" באושוויץ.
ביוגרפיה

אביו של ליאון כהן היה סוחר מצליח, שייבא סחורות מגרמניה ואוסטריה וניהל קשרי מסחר בבריסל. ללאון כהן היו שתי אחיות, אגנס ומרגוט, ואח אחד, רוברט. הוא למד בבית הספר לעסקים ליאון גאטניו, מוסד צרפתי-גרמני. הוא למד ממיטב הספרות הצרפתית, משום שהמורה היה מנהל ומייסד בית הספר "שבלייה דה לה ליאנסון פרנסייז". לאחר שסיים את לימודיו, עבד לראשונה ביריד הבינלאומי בסלוניקי. בהמשך עבד בחברת דקה רקורדס, חברה שמכרה תקליטים ומערכות רדיו. לפני הכיבוש הוא היה ספק רשמי של משרד ההגנה היווני. בהמשך גויס לצבא יוון. הוא נעצר בשנת 1942, כמו אלפי צעירים יהודים, ונשלח לכלא הגרמני בסלוניקי, ממנו נמלט. ב־15 בינואר 1943 נישא לאשתו הראשונה, ז'רמן פרחיה, בתו של יהושע פרחיה, בעל יוניון בנק (יחד עם ג'וזף נחמה) בסלוניקי. יהודי סלוניקי נשלחו לגטו ממנו נמלט עם אשתו. הוא הגיע לאתונה ונעצר על ידי הגרמנים, בזמן שאשתו והוריה הסתתרו. הוא נשלח למחנה הריכוז חיידרי.
ביוגרפיה > באושוויץ

כהן גורש מאתונה ב־2 באפריל 1944 והגיע לאושוויץ ב־11 באפריל. אמו ואחותו הצעירה מרגוט, שהייתה בהריון, נרצחו עם הגעתם.
כהן הוא אחד מ-320 הגברים היוונים שנבחרו לעבודה (מספרים סידוריים בין 182,440 ל-182,759). מספרו 182,492. כיוון שהוא ידע לדבר גרמנית, זה היה נכס חיוני, בהתחשב בכך שרוב היהודים יוצאי סלוניקי ידעו לדבר רק יוונית, לאדינו, איטלקית או צרפתית. הם היו מבודדים רוב הזמן במחנה, במיוחד ביחס ליהודים האחרים שדיברו בעיקר ביידיש. אחרי יומיים בבירקנאו, הוא הושם בבלוק 12, מיום 13 באפריל עד 11 במאי. לאחר מכן הוא נבחר, יחד עם 100 יהודים יוונים, להיות חלק מהזונדרקומנדו לאחר מספר ימים בבורות הגופות של בונקר 2 ובקרמטוריום הרביעי, הוא הוצב בקרמטוריום השלישי והוטל עליו לבחון את פיהם של האנשים שנרצחו ולקרוע את שיני הזהב מפיהם.
הוא היה עד להשמדת יהודי הונגריה במהלך קיץ 1944, לפינוי הסופי של מחנה המשפחות (בין 10 ל-12 ביולי) והשמדתם של הצוענים בתחילת אוגוסט.
כמו אצל עדים רבים, הוא נזכר באכזריותו של האופטשארפהרר אוטו מול. בקרמטוריום' השלישי הוא פגש את הצייר הצרפתי דוד אולר והיה קרוב מאוד להרש שטרספוגל, לימים תעשיין צרפתי ידוע. הוא השתתף בתכנון מרד הזונדרקומנדו, לצד יעקב קמינסקי, למקה חיים פלישקו, דוד קוצ'אק, ג'וזפה ברוך, לייבל פול כץ, מרסל נדג'ארי ואלברטו ישראל אררה.
ב-7 באוקטובר 1944, לאחר ש-60 איש מתוך אנשי המרד נשארו והבינו שהגרמנים מתכוונים לחסלם, הם הציתו את המשרפות ותקפו את שומרי האס אס באמצעות פטישים, גרזנים ואבנים. הם הרגו קאפו וכמה אנשי אס-אס. כמאה אסירים נמלטו מבירקנאו אך כמעט כולם נתפסו ונרצחו על ידי האס-אס.
ב־17 בינואר 1945 החל האס אס לפנות את אושוויץ וכמה אלפי האסירים בצעדות המוות. אף על פי שחברי הזונדרקומנדו לא הורשו לעזוב את המחנה, כהן ואנשי זונדרקומנדו אחרים התערבבו בקהל האסירים (כמאה מבני הזונדרקומנדו נמלטו מהמחנה בדרך זו). הוא נשלח למחנה הריכוז מאוטהאוזן. הוא גורש למחנות הריכוז מלק, לינץ, גוזן ואבנזה ממנו שוחרר ב־6 במאי 1945 על ידי דיוויזיית חי"ר (80) של צבא ארצות הברית. הוא כמעט מת וטופל בבית חולים. בין 40 ל־50 חברי זונדרקומנדו לשעבר שרדו לאחר שחרור המחנות.
ביוגרפיה > אחרי השחרור

הוא חזר לסלוניקי באוגוסט 1945. נולדו לו שני ילדים, לילי וז'אן ז'וזה. בשנת 1961 פגש בפריס את בתו של הרץ שטרספוגל, חבר הזונדרקומנדו שהפך לחבר קרוב ונהרג במהלך סלקציה בנובמבר 1944 על ידי הגרמנים הבטיח לשטרספוגל לבקר את משפחתו אם יישאר בחיים.
בשנת 1972 התיישב בישראל בבת ים עם אשתו השנייה. הוא רואיין על ידי ההיסטוריון הישראלי גדעון גרייף וכתב ספר בצרפתית : "מיוון לבירקנאו, מרד עובדי המשרפות". הוא לא קיבל שום פיצויים מגרמניה, ככל הנראה בגלל גרירת רגליים בירוקרטית או רשלנות. מצבו הבריאותי הידרדר והוא נפטר בשנת 1989 בבת ים.
קטעים נבחרים של ספרו הופיעו בעברית בכתב העת פעמים בשנת 1986, ומהדורה אנגלית של הזיכרונות יצאה בשנת 1996. כתב היד המקורי בצרפתית אבד ופרסום זה חסר את ההתחלה ביוון ואת הסוף במאוטהאוזן.
לקריאה נוספת

ליאון כהן: מיוון לבירקנאו - המרד של עובדי המשרפות; הוצאת ידיעות אחרונות - ספרי חמד, 2023.
לייפהיים

| --- | --- |
סמל לייפהייםסמל לייפהיים

 מדינה:  גרמניה גרמניה
 שטח:  32.15 קמ"ר
 גובה:  470 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  7,661 (31 בדצמבר 2023)
 קואורדינטות:  48°26′56″N 10°13′15″E﻿ / ﻿48.448888888889°N 10.220833333333°E﻿ / 48.448888888889; 10.220833333333 
 אזור זמן:  UTC+1
 https://www.leipheim.de/
 he
 
לייפהיים (בגרמנית: Leipheim) היא עיירה במחוז גינצבורג (אנ') בבוואריה, גרמניה, על הדנובה, 5 ק"מ מערבית לגינצבורג, ו-17 ק"מ צפונית-מזרחית לאולם. הכפר ריידהיים והכפר וייסינגן הם מחוזות של לייפהיים. מאז 1993, לייפהיים היא עיר תאומה של העיר ההונגרית פוניוד (Fonyód).
היסטוריה

בין השנים 1270–1373 הייתה לייפהיים בבעלות משפחתו של גאס פון גיסנברג (Güß von Güssenberg) שדאג להעניק לעיר זכויות שוק בשנת 1327 והרשאות לעיר בשנת 1330 בחסותו של לודוויג הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. בשנת 1343 הועברה הבעלות על העיירה לרוזן וירטמברג. בשנת 1453 רכשה העיר הקיסרית החופשית אולם את העיר מהרוזן אולריך החמישי, רוזן וירטמברג, תמורת 23,000 גולדן. כאשר אולם הפכה לפרוטסטנטית בשנת 1531, לייפהיים הפכה לפרוטסטנטית.
במהלך מלחמת האיכרים הגרמנית בשנת 1525, כ-5,000 איכרים המכונים "לייפהיימר" (מילולית: חבורת לייפהיים) התכנסו ליד לייפהיים כדי לקום נגד העיר אולם והובסו לאחר מכן על ידי צבא הברית השוואבית. בשנת 1803, במהלך איחוד גרמניה שחל עם המלחמות הנפוליאוניות, העיר שולבה בבוואריה. לייפהיים הייתה אחת הנכסים הבודדים של העיר הקיסרית החופשית אולם שנותרה בווארית לאחר 1810, כאשר בוואריה נאלצה להעביר שטחים מסוימים חזרה לווירטמברג. במהלך הרפורמה המנהלית של בוואריה בשנת 1818 תחת מקסימיליאן הראשון יוזף, מלך בוואריה, גובשה הקהילה בצורתה הנוכחית.
ב-1816/17, בעקבות המלחמות הנפוליאוניות ותקופות ארוכות של גשם וקור, סבלו אנשי לייפהיים מרעב ומצוקה. במהלך תקופה זו, פרנסי העיר הבטיחו לחגוג את סוף תקופת הרעב, ובשנת 1818, לאחר קציר טוב, הם מילאו הבטחה זו על ידי יצירת הקינדרפסט (מילולית: פסטיבל הילדים). עד היום מתקיים הפסטיבל בכל שנה בסוף השבוע השני של יולי, ומשלב אלמנטים מסורתיים המנציחים את סיום הרעב באמצעות שירים וריקודים, כמו גם אווירה מודרנית ואווירת גן בירה.
עם הקמת קטע הרכבת אולם-אוגסבורג בשנת 1853, הואצה התפתחותה הכלכלית של לייפהיים. בשנת 1937 הושלמה בניית הכביש המהיר A8 וגשר הכביש המהיר שחוצה את הדנובה. באותה שנה נבנה הבסיס האווירי, בו יוצר באופן המוני מטוס מסרשמיט Me 321 וכלי הטיס האסטרטגי הראשון מסרשמיט Me 323. הטיסה הראשונה של אב הטיפוס של מסרשמיט Me 262 שוואלבה (סנונית), התרחשה בלייפהיים ב-18 ביולי 1942.
היסטוריה > מחנה העקורים בלייפהיים

במלחמת העולם השנייה הייתה לייפהיים באזור הכיבוש האמריקני. בדצמבר 1945, לאחר תום מלחמת העולם השנייה, הוקם במקום שבו שהה בסיס חיל האוויר, מחנה עקורים לניצולי השואה. כמו מחנות עקורים רבים נוספים, המחנה שימש כתחנה במסע הבריחה של שורדי המלחמה, בהכוונת תנועת הבריחה, רובם לכיוון ארץ ישראל. תנועת הבריחה ארגנה את המסעות אל המחנה, ובהמשך למחנה העקורים הבא, או למעבר גבול בלתי-לגאלי, דרומה אל אוניות המעפילים. הפליטים שוכנו בבניינים ששימשו בתקופת המלחמה את חיל האוויר הגרמני. במאי 1946 מנתה אוכלוסיית המחנה 3,150 פליטים, בעיקר ממזרח אירופה. במחנה התקיימה קבוצת כדורגל, הוקרנו סרטי קולנוע והתקיימה פעילות תרבותית נוספת. במחנה החלו או חידשו ניצולי השואה את פעילותם הפוליטית והציונית שנקטעה עקב המלחמה. בלייפהיים פעל קיבוץ הכשרה חלוצית, שבוגריו יצאו לעלייה לארץ ישראל. במחנה שכן משרד מקומי של סוכנות הסעד והתעסוקה של האו"ם, אשר סייעה לפליטים. מחנה לייפהיים פורק ביוני 1950.
היסטוריה > לאחר המלחמה

באמצע שנות החמישים הוצבו בלייפהיים כוחות צבא, כולל גדוד הנדסה קרבית 154.לאחר 1957 האזור שימש שוב לתנועה אווירית צבאית עד 1993.
ראו גם

מחנות העקורים
תנועת הבריחה
הבריגדה היהודית
הערות שוליים

↑  על מחנה העקורים בלייפהיים באתר יד ושם, כאן וכאן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557647005171  GND: 4035205-5  LCCN: n85081575  MusicBrainz: dd60cf63-15c6-4b58-a6a5-059d86e4f0fe  VIAF: 153667111   WorldCat (עם VIAF): 153667111 
ערך זה הוא קצרמרבנושא השואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ליפא העגלון

| --- | --- |
 שיר בביצוע "בצל ירוק"
 מתוך האלבום "חתול בשק"
 יצא לאור:  1960
 שפה:  עברית
 אורך:  3:16
 חברת תקליטים:  הד ארצי
 כתיבה:  יחיאל מוהר
 לחן:  אריה לבנון
 עיבוד:  אריה לבנון
 גרסאות כיסוי:  אריק איינשטיין • גרי אקשטיין • אילי גורליצקי, ששי קשת, יונה עטרי ונירה רבינוביץ' • גידי גוב ואלון אולארצ'יק • דודו זכאי • נתן דטנר • דפנה דקל, אתי אנקרי ואילן לייבוביץ'
 
"ליפּא העגלון" הוא שיר שביצעה להקת "בצל ירוק" בתוכניתהּ "חתול בשק" ב־1960. יחיאל מוהר כתב את מילות השיר, ואריה לבנון הלחין אותו.
על השיר

אריה לבנון היה מנהלהּ המוזיקלי של תוכניתהּ של "בצל ירוק" "חתול בשק", תוכנית שאת רובה כתב יחיאל מוהר. אברהם דשא (פשנל), המפיק של הלהקה (והמופע), נתן ללבנון הזדמנות להלחין שיר. עבור לבנון, שבשירותו הצבאי בלהקת פיקוד המרכז צבר ניסיון ועשה שם כמנהל מוזיקלי ומעבד (ואף הלחין מעט דברים שלא זכו לפרסום), הייתה זאת הזדמנות ראשונה להלחנה למופע רציני בעל הכרה ציבורית. פשנל נתן ללבנון את מילות "ליפא העגלון" מאת מוהר, שילם לו עבור ההלחנה, ואמר לו שאם השיר יהיה מוצלח הוא ייכלל בתוכנית, וכך היה. לבנון לא היה כל כך מרוצה מהתוצאה שהלחין, אך תגובת הקהל הייתה חיובית מאוד. "נשארתי עם פה פעור", סיפר לבנון.
השיר התפרסם והיה בכך לשיר הראשון של לבנון שזכה לפרסום נרחב.
השיר מספר על עגלון שמתקשה להסתגל לקצב החיים המודרניים. יש בשיר לגלוג וביקורת על הפגיעה בשפה העברית כחלק מהגלובליזציה התרבותית: ”היה פעם "שלג לבנון"
ו"שניר", "כרמל", "קפה חרמון" /
היום יש "דיצה", "פיצה", "מונסניור" /
גם לעגלון פשוט מובן שיש ללכת עם הזמן /
ללכת מילא, למה למהר?”.
בשיר ישנו גם משחק מילים: ”בעגלה בזמן קריב”, על שורה מתוך הקדיש: ”בַּעֲגָלָא וּבִזְמַן קָרִיב”. "בעגלא" היא מילה בארמית שפירושה "במהרה". משחק המילים תואם את התמה של השיר: בעגלה ולא "במהרה".
ביצועים

השיר זכה לכמה גרסאות כיסוי. בין השאר ביצעו אותו גרי אקשטיין, ואילי גורליצקי, ששי קשת, יונה עטרי ונירה רבינוביץ' בביצוע משותף, וגידי גוב ואלון אולארצ'יק בתוכנית "לילה גוב" (עם תוספות מאת אולארצ'יק). הביצוע נכלל באלבום "שירים מלילה גוב 2". ביצעו אותו גם דודו זכאי, משה בקר, ודפנה דקל, אתי אנקרי ואילן ליבוביץ' בביצוע משותף. השיר הופיע בקלטת "שירים קטנים 8" בביצועם של עירית ענבי, חני נחמיאס ואהרון פררה.
אריק איינשטיין חידש את השיר ב־1996 (בעיבוד שם טוב לוי) וכלל אותו באלבום שנקרא על שם מילים מתוך
השיר: "קצת לקחת חזרה". איינשטיין שינה את מילות הפתיחה מגוף שלישי לגוף ראשון: ”קוראים לי ליפא
העגלון, אני אולי האחרון”, במקום המקור: ”קוראים לו ליפא העגלון, והוא אולי
האחרון”.
"בצל ירוק" ביצעו את השיר בשלמותו, אך איינשטיין ומבצעים נוספים השמיטו את הבית השלישי בשיר: ”שיחת רעים, מילה חמה / היום כמעט ולא תשמע / כל איש נושא נאום או סתם צועק / פגישה – חברותא – להד"ם /
ושכונסים עצרת עם /
נואם בפני אולם מלא, על ריק”.
ביאורים

↑  לבנון סיפר שפשנל אמר לו שיקבל תוספת תשלום אם השיר יצליח, אך הוא לא קיבל אותה אף על פי שהשיר הצליח.
הערות שוליים

1 2  חתול בשק (מיני אלבום) (1960), באתר סטריאו ומונו
1 2 3 4  נתוני היצירה, באתר אקו"ם
↑  "ליפא העגלון" בביצוע אריק איינשטיין, באתר יוטיוב
1 2  "ליפא העגלון" בביצוע גרי אקשטיין, באתר יוטיוב
1 2  "ליפא העגלון" בביצוע אילי גורליצקי, ששי קשת, יונה עטרי ונירה רבינוביץ', באתר יוטיוב
1 2  "ליפא העגלון" בביצוע גידי גוב ואלון אולארצ'יק, באתר יוטיוב
1 2  "ליפא העגלון" בביצוע דודו זכאי, באתר יוטיוב
1 2 3  "ליפא העגלון" בביצוע נתן דטנר, באתר יוטיוב
1 2   "ליפא העגלון" בביצוע אתי אנקרי, דפנה דקל ואילן לייבוביץ' (2:16 מתחילת הסרטון), סרטון בערוץ "אוצרות ארכיון ישראלי – רון בכר", באתר יוטיוב
↑  "בצל ירוק", דבר, 22 באפריל 1960
1 2 3   תיעוד יוצרים של מפעל הפיס עם יואב קוטנר – אריה לבנון (הגרסה הארוכה) (החל מ־24:06 ומ־30:58), סרטון בערוץ "מפעל הפיס", באתר יוטיוב
↑  על המילה בַּעֲגָלָא וּבִזְמַן קָרִיב, באתר האקדמיה ללשון העברית
לילי (אוניית מעפילים)

ספינת המעפילים "לילי" היא אחד מכלי השיט שנקנו על ידי אנשי המוסד לעלייה ב' כדי להעלות יהודים לארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי. בקיץ 1943 האונייה העבירה כ-40 מעפילים לקפריסין, אך ב-25 באוגוסט, אחרי שהורידה את נוסעיה בקפריסין, הופצצה והוטבעה יחד עם 11 אנשי צוות.