stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ברנדה לי
להיטיה הגדולים: 1958-1965

הצלחתה הגדולה ביותר של לי במצעדי הפופ הייתה החל מסוף שנות ה-50 ועד למחצית שנות ה-60, עם שירים בסגנון רוקבילי ורוק אנד רול. בין להיטיה הגדולים מצויים השירים Jambalaya,‏ Sweet Nothin's (שהגיע למקום הראשון במצעד), I Want to Be Wanted (מקום ראשון), All Alone Am I (מקום ראשון), ו־Fool #1 (מקום שלישי). היו לה להיטים נוספים בסגנון הפופ, ובהם: That's All You Gotta Do (מקום שישי), Emotions (מקום שביעי), You Can Depend on Me (מקום שישי), Dum Dum (מקום רביעי), Break it To Me Gnetly (מקום שני), Everybody Loves Me But You (מקום שישי), ו-As Usual (מקום 12).
התקליט הנמכר ביותר של ברנדה לי היה שיר חג מולד. בשנת 1958, המפיק אוון ברדלי בקשה להקליט שיר חדש שכתב ג'וני מרקס, אשר הצליח בעבר בכתיבת להיטי חג מולד. לי הקליטה את השיר Rockin' Around the Christmas Tree, בחודש יולי. התקליט יצא לאור לחנויות בחודש נובמבר, אולם נקנו רק 5,000 עותקים ממנו. אף כאשר נעשה ניסיון לשווקו שנה אחר כך, בשנת 1959, נכשל. למרות כל זאת, התקליט ידע הצלחה אדירה בתחילת שנות ה-60, יותר מחמישה מיליון עותקים ממנו נמכרו, ועד היום הוא בין השירים המושמעים מדי חג מולד בארצות הברית.
בשנת 1960 היא הקליטה את השיר בזכותו היא ידועה יותר מכל, I'm Sorry, אשר הגיע למקום הראשון במצעד להיטי הפופ. היה זה תקליט הזהב הראשון של לי, אשר זיכה אותה במועמדות לפרס גראמי. אף שהשיר לא שווק בתחום מוזיקת הקאנטרי, היה זה בין הלהיטים הראשונים שעשה שימוש במה שנודע מאוחר יותר כ"צליל של נשוויל" - תזמורת כלי מיתר וקולות רקע בלגאטו (Legato).
להיטה האחרון במצעד פזמוני הפופ, אשר הגיע לעשרת הגדולים בשנת 1963, היה Losing You (מקום 6), עם זאת לי המשיכה להקליט להיטים שנכנסו למצעד והגיעו למקומות נמוכים יותר, אף בשנת 1966, ובהם: Coming On Strong, ו־Is It True (בשנת 1964).
בשנת 1959 יצאה ברנדה לי למסע הופעות בבריטניה וזכתה שם להצלחה רבה. שירה בסגנון רוקבילי Let's Jump the Broomstick, משנת 1961, לא נכנס למצעד בארצות הברית ואילו בבריטניה הגיע למקום 12 במצעד. לאחר להיט זה היו לברנדה לי שני להיטים נוספים שהגיעו לעשרת הגדולים במצעד בבריטניה. בעת הופעותיה של ברנדה לי בבריטניה, בתחילת שנות ה-60, זכתה שלהקת החימום בטרם עלתה לבמה הייתה להקת רוק בריטית אלמונית מליברפול, בשם הביטלס. כך סיפרה לא אחת בראיונות עיתונאיים.
קריירה מאוחרת

בתחילת שנות ה-70 שבה לי לסגנון מוזיקת קאנטרי, שם היו שורשיה, והצליחה ליצור סדרת להיטים במצעד פזמוני הקאנטרי בארצות הברית. להיטה הראשון בסגנון זה היה בשנת 1973, Nobody Wins, אשר הגיע לחמשת המקומות הראשונים במצעד, ואף הצליח להיכנס ל-100 הראשונים במצעד פזמוני הפופ, כשהוא מטפס עד למקום ה-70. שירה Sunday Sunrise הגיע למקום השישי במצעד הקאנטרי בחודש אוקטובר 1973. בכל אחת מן השנים 1974–1975 נכנסו שניים משיריה למצעד.
לאחר מספר שנים ללא להיטים, בשנת 1979 הצליח שירה Tell Me What It's Like להיכנס לעשרת הגדולים במצעד הקאנטרי, ואף בשנת 1980 נכנסו שניים משיריה לעשרת המקומות הראשונים (The Cowboy and the Dandy, Broken Trust) בשנת 1982 התפרסם האלבום The Winning Hand, אשר הצליח מאוד, ובו הופיעה לצד דולי פרטון, כריס כריסטופרסון ווילי נלסון. להיטה האחרון היה בשנת 1985: Hallelujah, I Love Her So.
לי המשיכה להופיע ולהוציא תקליטים עד לתחילת המאה ה-21. בשנת 2002 פרסמה אוטוביוגרפיה.
ג'ינה מילר

| --- | --- |

מילר ב-2018
 לידה:  19 באפריל 1965 (בת 59) גיאנה הבריטית, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 שם לידה:  Gina Nadira Singh 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מקום מגורים:  צ'לסי 
 השכלה:  אוניברסיטת לונדון
 עיסוק:  מנהלת השקעות
 בן זוג:  אלן מילר
 מספר צאצאים:  3 
 
ג'ינה נדירה מילר (באנגלית: Gina Nadira Miller; נולדה ב-19 באפריל 1965) היא אשת עסקים, מנהלת השקעות ופעילה פוליטית גיאנית-בריטית שמוכרת בעיקר כיוון שזכתה בשתי עתירות לבית המשפט העליון של הממלכה המאוחדת נגד גורמים בממשלת בריטניה במהלך פרישת הממלכה המאוחדת מהאיחוד האירופי. בעתירה הראשונה, שהחלטה בעניינה נמסרה ב-24 בינואר 2017 ואשר נקראת באופן לא רשמי על שמה "תיק מילר", בית המשפט קיבל את עמדתה, שממשלת בריטניה לא יכולה לפתוח באופן פורמלי בהליך הפרישה מהאיחוד, כנדרש לפי סעיף 50 באמנת ליסבון, ללא אישור הפרלמנט. בהחלטה השנייה, שנמסרה ב-24 בספטמבר 2019, בית המשפט קיבל את העמדה של מילר שראש ממשלת בריטניה בוריס ג'ונסון פעל בניגוד לחוק כשיעץ למלכה להשבית את הפרלמנט למשך חמישה שבועות לפני תאריך היעד ליציאה מהאיחוד, וקבע שהפרלמנט יכול לשוב לעבודתו.
מילר ייסדה ב-2009 קרן פילנתרופית בשם "אמיתי והוגן" (True and Fair) וב-2012 הובילה קמפיין באותו שם, שמטרתו למנוע שחיתות ולהגביר שקיפות במגזר הפיננסי בבריטניה. ב-2017 היא נבחרה על ידי פאוורליסט לאישה החזקה ביותר בבריטניה ממוצא אפריקני או אפריקני-קריבי.
ביוגרפיה

נולדה בשם ג'ינה נדירה סינג (Singh) בגיאנה הבריטית למשפחה ממוצא הודי. אביה, דודונת סינג היה משפטן שכיהן בשנים 2001–2009 כיועץ המשפטי לממשלת גיאנה. שנה לאחר שנולדה גיאנה הפכה למדינה עצמאית. בגיל 10 הוריה שלחו אותה ללימודים בבית ספר פרטי באיסטבורן שבאנגליה. כשהייתה בת 14 ממשלת גיאנה הטילה מגבלות על תנועות הון מהמדינה, והיא נאלצה לעבוד בבית מלון כדי לממן את לימודיה.
מילר החלה ללמוד משפטים באוניברסיטת מזרח לונדון, אך פרשה מהלימודים לפני שסיימה את התואר. לאחר מכן היא למדה שיווק וקיבלה תואר שני בניהול כוח אדם מאוניברסיטת לונדון.
ב-1987 היא פתחה את העסק הפרטי הראשון שלה. בתחילת שנות ה-90 הקימה חברה לייעוץ שיווקי-פיננסי בלונדון. ב-1996 הקימה סוכנות לשיווק בתחום הפיננסים. בעוד שלאחר גירושיה הראשונים מילר הייתה אם חד הורית שהתקשתה כלכלית, נישואיה השלישיים לאלן מילר, שהסאן הבריטי העריך את הונו בכ-40 מיליון ליש"ט, הפכו אותה לבעלת אמצעים. יחד איתו היא הקימה ב-2009 חברת השקעות פרטית, SCm Direct. באותה שנה הקימה קרן פילנתרופית בשם Miller Philanthropy, שמאוחר יותר מותגה מחדש כ-True and Fair Foundation. מטרתה המוצהרת של הקרן הייתה לתווך בין תורמים לבין ארגונים שפועלים בנושאים של חברה וסביבה ולאפשר להם לתת כספים בצורה יעילה.
ב-2012 יזמה יחד עם אלן מילר את הקמפיין "True and Fair" (בתרגום מילולי, "אמיתי והוגן") שמטרתו להגביל את האפשרות של שחיתות פיננסית ולהגביר פיקוח ושקיפות בנוגע לקרנות פנסיה וקרנות הון. לטענתה, הקמפיין הרגיז רבים בסיטי של לונדון, ובעקבותיו הודבק לה הכינוי "האלמנה השחורה".
עתירה ראשונה לבית המשפט

בעקבות משאל העם ב-23 ביוני 2016, שבו 51.9% מהמצביעים תמכו בפרישה מהאיחוד האירופי, הממשלה הבריטית הכריזה שבכוונתה להודיע למועצת האיחוד האירופי באופן רשמי על כוונתה לפרוש, כדרוש בסעיף 50 של אמנת ליסבון. הממשלה טענה שפעולה זו היא בסמכותה כרשות המבצעת, ואינה דורשת את אישור הפרלמנט או התייעצות עם הפרלמנט. מילר פנתה באופן פרטי למשרד עורכי דין לונדוני כדי לעתור נגד מזכיר המדינה ליציאה מן האיחוד האירופי ולהכריח את הממשלה לבקש את אישור הפרלמנט לפני הפעלה של סעיף 50.
הערכאה הראשונה שדנה בנושא היא בית המשפט הגבוה לצדק בלונדון. מילר טענה באמצעות עורכי דינה שהממשלה חייבת להשיג את אישור הפרלמנט, כיוון שמשמעות ההפעלה של סעיף 50 היא התחייבות של הממשלה לביטול שורה של החלטות פרלמנט ושל זכויות שמוקנות לאזרחים בריטיים מכוח חברות המדינה באיחוד. לטענתה, מבלי לקבל אישור מפורש מהפרלמנט, לממשלה אין זכות להתחייב לביטול חוקים וזכויות שקיבלו את אישור הפרלמנט. הממשלה טענה מנגד שהפרלמנט היה מודע לפרוצדורה המצוינת בסעיף 50 כשאמנת ליסבון אושרה בפרלמנט. בית המשפט הגבוה שמע טיעונים לגבי העתירה באוקטובר 2016 וב-3 בנובמבר פסק לטובת מילר ונגד הממשלה. ב-7 בנובמבר בית המשפט הוציא צו לפיו הזכויות המוקנות למזכיר המדינה תחת הכתר הבריטי לא מקנות לו את הכוח להודיע באופן רשמי, בהתאם לסעיף 50 של אמנת האיחוד האירופי, על פרישת הממלכה המאוחדת מהאיחוד האירופי.
בעקבות החלטת בית המשפט הגבוה, ערערה הממשלה לבית המשפט העליון. בית המשפט דן בערעור בתחילת דצמבר 2016. זו הייתה הפעם הראשונה בהיסטוריה של הממלכה המאוחדת שהרכב השופטים כלל את כל השופטים המכהנים בבית המשפט העליון. בית המשפט החליט ברוב של 8 תומכים מול 3 מתנגדים שעל הערעור להידחות והחלטת בית המשפט הגבוה עומדת בעינה.
בתגובה לפסיקה, בית הנבחרים הבריטי הצביע ברוב גדול של 494 תומכי מול 122 מתנגדים בעד הצעת חוק שמסמיכה את ראש ממשלת בריטניה למסור באופן רשמי למועצת האיחוד האירופי את ההחלטה להתחיל בתהליך פרישה של בריטניה מהאיחוד האירופי. בית הלורדים הצביע גם כן בעד החוק והמלכה חתמה עליו. כיוון שלממשלתה של תרזה מיי לא הייתה בעיה להשיג תמיכה בפרלמנט, לא הייתה להחלטה השפעה מעשית על הליך הפרישה, אך פרשנים משפטיים טענו שלהחלטה יש השפעה עקרונית וחוקתית על יחסי הרשות המבצעת והפרלמנט בבריטניה.
בעקבות החלטות בתי המשפט מילר זכתה לתגובות רבות ברשתות החברתיות ובתקשורת, ביניהן גם גילויי תמיכה וגם ביקורת. שני אזרחים בריטיים נעצרו בחשד לאיום על חייה של מילר. אחד מהם שוחרר ולא הוגשו כנגדו אישומים. השני, רודרי פיליפס, הוויקונט הרביעי של סנט דייוויס, נשפט ונשלח ל-12 שבועות בכלא, לאחר שהציע 5,000 לירות שטרלינג "למי שידרוס 'בטעות' את המהגרת הארורה". לפחות שמונה אנשים אחרים קיבלו מהמשטרה מכתב הפסקת פעילות לצמיתות בעקבות איומים או תקשורת עוינת עם מילר. בעקבות האירועים מילר התקינה אמצעי אבטחה בביתה ושכרה שומרי ראש.
עתירה שנייה לבית המשפט

בוריס ג'ונסון הודיע ב-28 באוגוסט 2019 שיבקש מהמלכה להשעות (prorogue) את הפרלמנט עד ה-14 באוקטובר. המלכה פעלה כמקובל לפי עצת ראש הממשלה. ההחלטה של ג'ונסון התפרשה כניסיון להצר את מרחב התמרון של הפרלמנט לקראת ה-31 באוקטובר, תאריך היעד לפרישת הממלכה מהאיחוד האירופי.
בתגובה לפעולה של ג'ונסון הוגשו מספר עתירות לבתי משפט בבריטניה. מילר הגישה את עתירתה לבית המשפט הגבוה לצדק של אנגלייה וויילס בלונדון. עתירתה נדחתה בטענה שהסוגיה אינה שפיטה ואינה בסמכותו של בית המשפט, אך ניתנה למילר האפשרות לערער על ההחלטה לבית המשפט העליון. מנגד, בפנייה של עותרים אחרים לבית המשפט הגבוה לצדק של סקוטלנד החליט בית המשפט שהסוגיה שפיטה וההשעייה של הפרלמנט אינה חוקית. מילר הגישה לבית המשפט העליון ערעור על החלטת בית המשפט האנגלי בעתירתה, ואילו הממשלה ערערה על החלטת בית המשפט הסקוטי.
בהחלטה שפרסם ב-24 בספטמבר בית המשפט העליון קיבל את הערעור של מילר ודחה את ערעור המדינה. אחד עשר השופטים שישבו על כס המשפט קיבלו פה אחד את ההחלטה. השופטים קבעו שהסוגיה שפיטה וההשעיה של הפרלמנט על ידי ג'ונסון אינה חוקית, כיוון שיכולה לה השפעה קיצונית על יסודות הדמוקרטיה בבריטניה וכיוון שג'ונסון לא סיפק הצדקה סבירה למהלך.
באוקטובר 2019 פורסם שמשטרת המטרופולין של לונדון חוקרת עמוד באתר מימון ההמונים GoFundMe, שלכאורה ניסה לגייס 10,000 ליש"ט כדי להתנקש במילר. העמוד לא הצליח לגייס כסף לפני שהורד מהאתר.
הערות שוליים

↑  Haroon Siddique, ‏Gina Miller: the woman who took on the UK government and won – twice, Guardian, September 24, 2019.
↑  Haroon Siddique, ‏Brexit campaigner Gina Miller named UK’s most influential black person, Guardian, October 24, 2017.
↑  Gina Miller, ‏As a 14-year-old chambermaid apart from my family, I had to grow up fast, Guardian, August 2, 2019.
↑  Susannah Butter, Brexit legal challenge: Gina Miller argues 'defending democracy is the best way to spend my money', The Evening Standard, November 4, 2016.
↑  The Sun, Who is Gina Miller and what has she said about the Supreme Court decision?, September 24, 2019.
↑  BBC News, Gina Miller: Who is campaigner behind Brexit court cases?, September 24, 2019.
↑  True and Fair Foundation Website, "services: smart giving", archived from the original on December 20, 2016.
↑  Alice Ross, ‏Gina Miller on her Brexit legal challenge: 'This had to be done', Guardian, November 4, 2016.
↑  משה גולן, ‏מכה לתרזה מיי: הממשלה חייבת אישור הפרלמנט לברקזיט, באתר גלובס, 24 בינואר 2017
↑  Kevin Rawlinson, ‏Viscount jailed for offering money for killing of Gina Miller, Guardian, July 13, 2017.
↑   ג'ונסון ישבית את הפרלמנט כדי למנוע ממחוקקים להתנגד לברקזיט ללא הסכם, באתר הארץ, 28 באוגוסט 2019
↑  Owen Bowcott, ‏English judges explain decision to reject prorogation challenge, Guardian, September 11, 2019.
↑  Mure Dickie, Jane Croft and James Blitz, Scotland’s highest court rules prorogation of UK parliament unlawful, The Financial Times, September 11,2019.
↑  Max Colchester, The Fund Manager Blocking Johnson’s Brexit Sprint, Wall Street Journal, September 24, 2019.
↑  The Supreme Court of the United Kingdom, Judgment: R (on the application of Miller) (Appellant) v The Prime Minister (Respondent) Cherry and others (Respondents) v Advocate General for Scotland (Appellant) (Scotland), September 24 2019.
↑  Owen Bowcott, ‏Boris Johnson's suspension of parliament unlawful, supreme court rules, Guardian, September 24, 2019.
↑  בית המשפט העליון בבריטניה: השעיית הפרלמנט על ידי ג'ונסון לא היתה חוקית ולכן מבוטלת, באתר הארץ, 24 בספטמבר 2019
↑    יניב חלילי, קיבל ברקס, באתר "ידיעות אחרונות", 25 בספטמבר 2019
↑  PA Media, ‏Police investigating 'Kill Gina Miller' crowdfunding page, Guardian, October 27,2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007400146105171  PLWABN: 9810562139905606  LCCN: n2018013483  SUDOC: 230035558  VIAF: 6866148997653759870007   WorldCat (עם VIAF): 6866148997653759870007
ג'רו דה דמג'ה

| --- | --- |

 לידה:  14 בפברואר 1972 (בן 52) ברוקלין, ארצות הברית 
 שם לידה:  קנדריק ג'רו דויס
 שם במה:  Jeru The Damaja 
 מוקד פעילות:  איסט ניו יורק, ברוקלין, ניו יורק
 תקופת הפעילות:  מ-1986
 מקום לימודים:  תיכון פרנקלין ק. ליין 
 עיסוק:  ראפר
 סוגה:  היפ הופ
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 חברת תקליטים:  Ashenafi Records
 שיתופי פעולה בולטים:  Gang Starr, Gang Starr Foundation, Afu-Ra
 אתר רשמי
 
קנדריק ג'רו דויס (באנגלית: Kendrick Jeru Davis; נולד ב-14 בפברואר 1972) הידוע בשם הבמה ג'רו דה דמג'ה (Jeru the Damaja) הוא ראפר אמריקאי שעבד עם גורו ודי ג'יי פרמייר מגאנג סטאר, והיה חלק מ-Gang Starr Foundation.
ביוגרפיה

ג'רו דה דמג'ה גדל בשכונת איסט ניו יורק שבברוקלין, שם החל לשיר ראפ במסיבות רחוב בנעוריו. הוא הציג לראשונה את סגנון הראפ הנוקשה של ברוקלין בשיר "I'm the Man" מהאלבום של גאנג סטאר Daily Operation בשנת 1992. באותה שנה הוא הוציא את הסינגל הראשון שלו, "Come Clean", אשר הופק על ידי די ג'יי פרמייר והפך במהרה ללהיט במחתרת.
אלבומו הראשון, The Sun Rises in the East, הופץ ב-1994 והופק במלואו על ידי די ג'יי פרמייר. The Fugees מתחו ביקורת על המילים באלבום, במיוחד בשיר "Da Bitchez".
ג'רו המשיך עם אלבומו השני Wrath of the Math שיצא ב-1996 וגם הוא הופק במלואו על ידי די ג'יי פרמייר. לאחר הפצתו של האלבום, הסתכסך ג'רו עם די ג'יי פרמייר וגורו, ונעדר מהסצנה עד 1999, כשהקליט את אלבומו השלישי Heroz4Hire, שהופץ יחד עם Miz Marvel, שהיה אלבומו הראשון ללא הפקות של די ג'יי פרמייר. ב-1999, ג'רו שיתף פעולה עם להקת ההיפ הופ הספרדית Violadores del Verso בשיר "Solo quedar consuelo".
האלבום הבא שלו, Divine Design, הופץ ב-2003 והיה אלבומו הראשון תחת הלייבל החדש שלו, Ashenafi Records. האלבום לא זכה לתשומת לב רבה. אלבומו האחרון של ג'רו, Still Rising, הופץ ב-16 באוקטובר 2007.
דיסקוגרפיה

(The Sun Rises in the East (1994
(Wrath of the Math (1996
(Heroz4Hire (1999
(Divine Design (2003
(Still Rising (2007
ג'ון קוטס

| --- | --- |
ג'ון קוטס, 2006
ג'ון קוטס, 2006
 לידה:  26 בינואר 1945 ניו סאות' ויילס, אוסטרליה 
 פטירה:  9 במאי 2022 (בגיל 77) קיימברידג', הממלכה המאוחדת 
 ענף מדעי:  מתמטיקה
 מקום מגורים:  אוסטרליה, הממלכה המאוחדת, ארצות הברית
 מקום לימודים:  טריניטי קולג'  האוניברסיטה הלאומית של אוסטרליה  אוניברסיטת קיימברידג' 
 מנחה לדוקטורט:  אלן בייקר 
 מוסדות:  אוניברסיטת הרווארד  אוניברסיטת סטנפורד 
 תלמידי דוקטורט:  Matthias Flach, אנדרו ויילס, Christian Wuthrich, Dominique Bernardi, Gary Ian McConnell, Daniel Delbourgo, Michael Corin Harrison, Yoshihiro Ochi, Athanasios (Thanasis) Bouganis, Michael Don Shuter, Jeanine Van Order, Mahesh Ramesh Kakde, Luc Villemot, Gergely Zábrádi, Andrew Leslie Sydenham, Paul Denis Smith, Andrew John Plater, Bernadette Perrin-Riou, Warren Mann Sinnott, Catherine Goldstein, Pierre Colmez, Susan Howson, Gianluigi Sechi, Anupam Saikia, Julian Christiansen Horn, Rodney Ian Yager, Nicole Claudine Arthaud-Kuhman, Thong Nguyen Quang Do, Paul Balister, Chern-Yang Lee 
 פרסים והוקרה:  עמית החברה המלכותית (1985)  פרס סניור וייטהד (1997) 
 תרומות עיקריות
 מחקרים בתחום עקומים אליפטיים, תורת איווסווה ופונקציות  \,L
 
ג'ון הנרי קוטס (באנגלית: John Henry Coates;‏ 26 בינואר 1945 – 9 במאי 2022) היה מתמטיקאי, חבר החברה המלכותית הבריטית, פרופסור בחוג למתמטיקה עיונית באוניברסיטת קיימברידג' שבאנגליה.
ביוגרפיה

קוטס נולד בניו סאות' ויילס שבאוסטרליה, ולמד באוניברסיטה האוסטרלית הלאומית לתואר הראשון. לאחר מכן עבר לצרפת, שם למד באקול נורמל סופרייר שבפריז, לפני שעבר לאנגליה. לאחר מכן סיים את לימודי הדוקטורט באוניברסיטת קיימברידג', כשכתב עבודת מחקר על אנלוגיה p-אדית של שיטת בקר.
בשנת 1969 התמנה למרצה למתמטיקה באוניברסיטת הרווארד שבארצות הברית, לפני שעבר שוב בשנת 1972 לאוניברסיטת סטנפורד שם התמנה למרצה מן המניין.
בשנת 1975 חזר לאנגליה שם היה חבר בקולג' עמנואל שבקיימברידג' בתפקיד מרצה. היה מורהו של אנדרו ויילס, המתמטיקאי שהוכיח מאוחר יותר את המשפט האחרון של פרמה - כאשר עבודתו של קוטס על עקומים אליפטיים, תורת איווסווה ופונקציות  \,L ‏  \,p-אדיות עזרה רבות.
בשנת 1977 חזר לאוסטרליה, והיה לפרופסור באוניברסיטה האוסטרלית הלאומית, שם למד בצעירותו. בשנה שלאחר מכן הוא חזר לצרפת והרצה באוניברסיטה של פריז באורסיי. בשנת 1985 חזר לאקול נורמל סופרייר, הפעם כפרופסור וכראש החוג למתמטיקה.
הוא נבחר לחבר בחברה המלכותית של לונדון בשנת 1985, והיה נשיא אגודת המתמטיקה של לונדון בשנים 1988–1990. האגודה העניקה לו את פרס וייטהד בשנת 1997, עבור "המחקר היסודי שלו בתורת המספרים ועבור תרומות רבות לחיים המתמטיים באנגליה וברחבי העולם".
הוא שימש כמרצה במחלקה למתמטיקה עיונית וסטטיסטיקה מתמטית באוניברסיטת קיימברידג', והמשיך לחקור בתורת המספרים, גאומטריה אלגברית ותורת איווסווה.
נפטר בקיימברידג' ב-9 במאי 2022.
ג'ימי ריד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  6 בספטמבר 1925 Dunleith, ארצות הברית 
 פטירה:  29 באוגוסט 1976 (בגיל 50) אוקלנד, ארצות הברית 
 שם לידה:  Mathis James Reed 
 שם במה:  Jimmy Reed 
 מקום קבורה:  Lincoln Cemetery 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1976 
 סוגה:  בלוז 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה, מפוחית פה 
 חברת תקליטים:  וי-ג'יי רקורדס 
 פרסים והוקרה:  היכל התהילה של הרוק אנד רול (1991) 
 פרופיל ב-IMDb
 
מטיס ג'יימס ריד (6 בספטמבר 1926 - 29 באוגוסט 1976) היה גיטריסט ונגן מפוחית. מכונה "הבוס של הבלוז". מוזיקאי אמריקאי, נגן בלוז וזמר. התפרסם בעיקר בארצות הברית הרבה יותר מאשר באירופה. הוא מייצג את הבלוז של שיקגו בעל "מבטא דרומי". התמחה בעיקר בסגנון Electric Blues.
הוא השפיע על מוזיקאים רבים, ביניהם: אלביס פרסלי, האנק ויליאמס, וגם על להקת האבנים המתגלגלות אשר הקליטו ושרו את שיריו.
ביוגרפיה

ריד נולד בדנלייט, שבמיסיסיפי.
בשנת 1925 למד לנגן על מפוחית וגיטרה מחברו הטוב אדי טיילור (Eddie Taylor).
בשנת 1943 לאחר שנים של הופעות רחוב, עבר לשיקגו אילינויס. הוא גויס לצבא, ושרת במלחמת העולם השנייה. ריד שוחרר מהצבא בשנת 1945 וחזר למיסיסיפי.
התחתן את חברתו מרי המכונה "אמא ריד" (Mama Reed), אשר שימשה גם כזמרת רקע לכמה משיריו.
בשנות ה-50 ביסס את עצמו ריד כמוזיקאי פופולרי. באותה תקופה הצטרף לגארי קינג (Gary King), איתו הופיע במופעי רחוב רבים.
ריד נפטר בשנת 1976 מאי ספיקת נשימתית, באוקלנד קליפורניה, מעט לפני יום הולדתו ה-50. על המצבה שעל קברו כתוב: "The Boss Man of The Blues".
השפעתו

ג'ימי ריד השפיע על מוזיקאים רבים. להקת "האבנים המתגלגלות" ציינו את ריד כמשפיע העיקרי על הצליל שלהם. ברשימת השירים המוקדמת שלהם מופיע השיר "Ain't That Lovin' You Baby", ועוד שירים נוספים שהושמעו בקונצרטים שלהם.
הערות שוליים

↑  ז'ארל ארנו וז'אק שנל, דני קרפל (ע), תרגום: מיה גפנר ולילך פרידמן, הבלוז של שיקגו, ג'אז, ישראל: לדורי, 2000, עמ' 78
↑  ג'ימי ריד • Jimmy Reed, באתר 'חיים של אחרים'
↑  Jimmy Reed | Biography & History, AllMusic (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 1009913  BNE: XX892724  BnF: cb13928637g (data)  GND: 132676788  ISNI: 0000 0000 5950 1986  LCCN: nr89011163  LNB: 000037785  MusicBrainz: 018d8a5e-76c7-450d-a0a1-a97f8c26466f  NKC: pna2012684578  NTA: 074296191  SELIBR: 293009  SNAC: w6b64496  VIAF: 59272140   WorldCat (עם VIAF): 59272140
ג'ק באטלנד

ג'ק באטלנד (באנגלית: Jack Butland; נולד ב-10 במרץ 1993 בבריסטול, אנגליה) הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדת השוער בגלאזגו ריינג'רס.
ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
באטלנד התחיל את הקריירה שלו בברמינגהאם סיטי ב-2010, ממנה הושאל לשנתיים לצ'לטנהאם טאון מהליגה השנייה עד אשר עבר לקבוצת סטוק סיטי ב-2013. בשנתיים הראשונות שלו בסטוק סיטי הושאל לברמינגהאם סיטי, ברנסלי, לידס יונייטד ודרבי קאונטי.
באטלנד זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת של אנגליה ביורו 2012 בעקבות פציעתו של השוער ג'ון רודי אך לא שיחק. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת אנגליה ב-15 באוגוסט 2012 במשחק ידידות בין אנגליה לאיטליה, ובכך הפך לשוער הצעיר ביותר שעורך הופעת בכורה בנבחרת כשהוא בן 19 ו-158 ימים.
ביוגרפיה > קריירה > ברמינגהאם סיטי

באטלנד הצטרף לאקדמיה של ברמינגהאם סיטי כאשר היה בן 14, בגיל 16 קודם לקבוצת המילואים וחתם לשנתיים וחצי בברמינגהאם סיטי, באטלנד ערך את הופעת הבכורה שלו בבוגרים ב-17 במרץ 2010.
ביוגרפיה > קריירה > השאלה לצ'לטנהאם טאון

באטלנד הושאל בסטטמבר 2011 לצ'לטנהאם טאון וערך את הופעת הבכורה שלו ב-10 בספטמבר 2011 בה צ'לטנהאם טאון ניצחה 0–2 את מקלספילד טאון. בפברואר 2012 הושאל שוב מבברמינגהאם סיטי לצ'לטנהאם טאון עד סוף העונה.
ביוגרפיה > קריירה > סטוק סיטי

ב-31 בינואר 2013 חתם באטלנד על חוזה לארבע וחצי שנים בעלות של 3.5 מיליון פאונד עם סטוק סיטי וכחלק מהעסקה עם ברמינגהאם סיטי ממנה הגיע הוא הושאל אליה עד לסוף העונה. לאחר חזרתו לסטוק סיטי מצא את עצמו כשוער שלישי לאחר אסמיר בגוביץ' ותומאס סורנסן וב-26 בספטמבר 2013 הושאל לברנסלי לשלושה חודשים. הוא ערך במדי ברנסלי 13 הופעות עד שנקרא חזרה ב-26 בדצמבר 2013 בעקבות פציעתו של אסמיר בגוביץ'. ב-1 בינואר 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג כאשר החליף את השוער הפצוע תומאס סורנסן במחצית המשחק בין סטוק סיטי לאברטון, שהסתיים בתוצאה 1-1. הוא פתח לראשונה בהרכב ב-12 בינואר 2014 מול ליברפול, שהסתיים שהסתיים בתבוסה בתוצאה 3–5.
ב-20 בפברואר 2014 הושאל עד לסוף העונה ללידס יונייטד מההצ'מפיונשיפ וערך את הבכורה שלו שם כבר במשחק הראשון מול מידלסברו, שהסתיים בתוצאה 0-0. ב-20 באוקטובר הושאל לדרבי קאונטי מהצ'מפיונשיפ לחודש, והספיק לערוך שם שש הופעות לפני שחזר לסטוק סיטי. ב-2015 חתם על הארכת חוזה עם סטוק סיטי עד לסוף עונת 2019.
ביוגרפיה > קריסטל פאלאס

ב-16 באוקטובר 2020, לאחר שבע שנים בסטוק סיטי, חתם לשלוש שנים בקריסטל פאלאס. ב-6 בינואר 2023 הושאל למנצ'סטר יונייטד עד לסיום העונה.
ביוגרפיה > גלאזגו ריינג'רס

ב-6 ביוני 2023 חתם לארבע שנים בגלאזגו ריינג'רס.
קריירה בינלאומית > נבחרות צעירות

באטלנד ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אנגליה עד גיל 16 ב-3 באוקטובר 2008 במשחק בה אנגליה הביסה 0–6 את צפון אירלנד.
קריירה בינלאומית > נבחרת בוגרת

באטלנד זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת של אנגליה ביורו 2012 בעקבות שבר באצבעו של השוער ג'ון רודי אך לא שיחק אבל ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת אנגליה ב-15 באוגוסט 2012 במשחק ידידות בין אנגליה לאיטליה. באטלנד זומן למונדיאל 2018 בה אנגליה הגיעה עד לחצי גמר שם הודחה בפנדלים 3–4 על ידי קרואטיה.
גל ברגר

| --- | --- |

 לידה:  15 בדצמבר 1980 (בן 43) 
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2003
 מעסיק:  חדשות מחלקה ראשונה, קול ישראל, תאגיד השידור הישראלי 
 סוג כתב:  כתב צבאי
 תחום סיקור:  ענייני פלסטינים
 פרסים והוקרה:  פרס מנכ"ל רשות השידור (2009)
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  GalBergerNews
 טוויטר:  galberger
 טלגרם:  kanarab
 
גל ברגר (נולד ב-15 בדצמבר 1980) הוא עיתונאי ישראלי ומנהל כאן ב'. ברגר עשה את רוב שנותיו בתקשורת ככתב לענייני פלסטינים ברשת ב' של קול ישראל ובהמשך בכאן.
ביוגרפיה

בין השנים 2003–2005 שימש ברגר ככתב באתר האינטרנט חדשות מחלקה ראשונה, ומשנת 2006 ועד 2017 ככתב לענייני פלסטינים ברשת ב' של קול ישראל.
בשנת 2009 זכה בפרס מנכ"ל רשות השידור, כשבנימוקי הפרס נכתב כי ברגר סיפק בשנות עבודתו בקול ישראל מידע חדשותי חשוב ומעניין למאזיני רשת ב', תרם רבות למערכת החדשות והוכיח יכולת וכישורים בתחומו.
ביולי 2014, במהלך סיקור מהומות בשכונת שועפאט בעקבות רצח מוחמד אבו ח'דיר, נתפס עם כתב ynet על ידי רעולי פנים תושבי השכונה באחת מסמטאותיה. השניים הופרדו ושוחררו לאחר בדיקה גופנית ותחקור, ומשהציגו תעודת עיתונאי שהונפקה על ידי הרשות הפלסטינית. ביולי 2016 הצטרף ברגר לתאגיד השידור הישראלי שהיה אז בשלבי הקמה.
במאי 2017 החל לשמש כראש התחום לענייני פלסטינים בתאגיד השידור הישראלי.
במאי 2022 מונה ברגר למנהל כאן רשת ב' במקומו של עומר בן-רובי.
הערות שוליים

↑  אלכסנדר כץ, אחרי עשור: הכתב לענייני פלסטינאים של קול ישראל גל ברגר פורש מרשות השידור, באתר אייס, 1 במאי 2016
↑  לי-אור אברבך, זוכי פרס מנכ"ל רשות השידור: כרמלה מנשה וגל ברגר, באתר nrg‏, 2 בנובמבר 2011
↑  אלכסנדר כץ, שועפט: עיתונאים נתפסו ע"י רעולי פנים מקומיים, צלמים של וואלה ו-ynet נפגעו, באתר אייס
↑  נועה פרייס‏, המצעד נמשך: גל ברגר מצטרף לתאגיד, באתר וואלה, 7 ביולי 2016
↑  דוד ורטהיים‏, מכתב תחום - למנהל הרדיו המואזן בישראל: גל ברגר ישמש כמנהל כאן רשת ב', באתר וואלה, 8 במאי 2022
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גל ארכובה

החלקים העיקריים של מנוע בוכנאי: גל ארכובה (אדום), בוכנות (אפור), צילינדרים (כחול) וגלגל תנופה (שחור)
גל הארכובה והחלקים הנעים של מנוע דיזל ימי מתוצרת Volvo Penta
גַּל אַרְכֻּבָּה (מכונה גם קְרַנְקְשַׁפְט, על פי האנגלית: crankshaft) הוא מכונה שהופכת תנועה קווית של בוכנות לתנועה סיבובית. המונח "ארכובה" הוא מילה נרדפת ל"ברך", וגל ארכובה נקרא כך בשל צורתו המזכירה מחזורים של ברך כפופה בזווית ישרה. גל הארכובה הוא אחד מהחלקים הנעים העיקריים של מנועי דיזל ובנזין. גל ארכובה נמצא גם במכונות בוכנאיות כמו מדחסים למיניהם, שם תפקידו להפוך את התנועה הסיבובית של המנוע החשמלי המניע את המדחס לתנועה קווית של בוכנת המדחס.