stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אבליזאוריים

| אבליזאוריים |
| --- | --- |
 איור של אקריקסינטוזאורוס
תקופה
יורה תיכון-קרטיקון עליון, 170–66 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
קבוצה:: דינוזאוריה
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי לטאה
תת־סדרה:: תרופודה
אינפרא־סדרה:: צרטוזאוריה
משפחה:: אבליזאוריים
שם מדעי
 Abelisauridae ‏בונפרטה ונובאס, 1985

השוואה כמה אבליזאוריים לאדם
אבליזאוריים (שם מדעי: Abelisauridae) היא משפחה של דינוזאורים טורפים מקבוצת התרופודים שהתקיימו לפני 66–170 מיליון שנה.
רוב מאובני המשפחה נמצאו באפריקה, מדגסקר, תת-היבשת ההודית ובאמריקה הדרומית, ומעטים גם בצרפת. הם פרחו בעיקר בתקופת הקרטיקון ושרדו עד סוף עידן הדינוזאורים.
טורפים אלה הגיעו לאורך 5–9 מטרים, כשפרט אחד כנראה הגיע לאורך 12 מטרים. הם היו בעלי זרועות קצרות, ראשים מקורננים, אך בעלי לסתות קצרות ושיניים קטנות יחסית. ככל הנראה היו חלקם אוכלי נבלות ולאו דווקא טורפים פעילים.
מיון

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  סוג אינדוסוכוס (Indosuchus)  גוימסיה (Guemesia)  כנניזאורוס (Chenanisaurus)  Dryptosauroides  Eoabelisaurus?  קריפטופס (Kryptops)  נייבלה (Niebla)  רוגופס (Rugops)  אורניתומימואידס (Ornithomimoides)?  טאראסקוזאורוס (Tarascosaurus)?  ויטקרידרינדה (Vitakridrinda)?  קסנוטארסוזאורוס (Xenotarsosaurus)  תת-משפחה Carnotaurinae שבט Brachyrostra אקריקסינטוזאורוס (Ekrixinatosaurus)  אילוקלסיה (Ilokelesia)  ויאוונטור (Viavenator)  סקורפיובנטור (Skorpiovenator)  תאנוס (Thanos) |  שבט Carnotaurini למטזאורוס (Lametasaurus)  אוקזאורוס (Aucasaurus)  אבליזאורוס (Abelisaurus)  קרנוטאורוס (Carnotaurus)  פיקנונמוזאורוס (Pycnonemosaurus)  קווילמזאורוס (Quilmesaurus)  תת-משפחה Majungasaurinae Arcovenator  Genusaurus  אינדוזאורוס (Indosaurus)  מג'ונגזאורוס (Majungasaurus)  רהיוליזאורוס (Rahiolisaurus)  ראג'זאורוס (Rajasaurus)  טאראסקוזאורוס (Tarascosaurus)? |  |
מוזיאון שחרור פריז

| --- | --- |

הבית בו נמצא המוזיאון כיום
 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון
 על שם:  תנועת ההתנגדות הצרפתית 
 כתובת:  מוזיאון ראשון: מעל תחנת הרכבת מונפרנאס  מוזיאון שני: בניין מחסום ד'אנפר
 מיקום:  פריז
 מדינה:  צרפת צרפת
 בעלים:  עיריית פריז
 מבקרים בשנה:  15,000 (נכון ל־2015)
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  מוזיאון קודם: 2018-1994 מוזיאון נוכחי: 2019- – 2019
 תאריך פתיחה רשמי:  מוזיאון קודם: 24 באוגוסט 1994 מוזיאון נוכחי: 25 באוגוסט 2019
 עלות:  מוזיאון נוכחי: 20 מיליון יורו
 אדריכל:  מוזיאון נוכחי: קלוד-ניקולא לדו
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות נאו-קלאסית
 מידות
 עומק:  20
 שטח:  מוזיאון נוכחי: 2,500 מ"ר
 
 קואורדינטות:  48°50′02″N 2°19′55″E﻿ / ﻿48.83394294882696°N 2.331905164033808°E﻿ / 48.83394294882696; 2.331905164033808
 https://www.museeliberation-leclerc-moulin.paris.fr/
 he (למפת פריז מוגדלת) מוזיאון שחרור פריז(למפת פריז רגילה) מוזיאון שחרור פריז
 
מוזיאון שחרור פריז - גנרל לקלר – ז'אן מולין (בצרפתית: Musée de la Libération de Paris - musée du Général Leclerc - musée Jean-Moulin) הוא מוזיאון בפריז שמנציח את תקופת הכיבוש הנאצי של העיר במלחמת העולם השנייה, ההתנגדות לכיבוש ושחרור העיר על ידי צבא צרפת החופשית.
המוזיאון נוסד תחילה מעל תחנת הרכבת מונפרנאס והועבר למבנה היסטורי הנוכחי. תחתיו מבנה זה נחפר, לפני מלחמת העולם השנייה, מקלט תת-קרקעי שנועד להגן על אזרחי פריז מהתקפות אוויר ושימש את תנועת ההתנגדות הצרפתית, בפיקודו של אנרי רול-טנגי, בתקופת המלחמה. הביקור במקלט הוא חלק מהביקור במוזיאון.
ההיסטוריה של המוזיאון

המוזיאון נוסד בקומה השנייה של תחנת הרכבת מונפרנאס (על הגבול בין הרובע הארבעה-עשר והרובע החמישה-עשר של פריז) ונחנך ב-24 באוגוסט 1994 לציון 50 שנה לשחרור פריז (צר'). מקום המוזיאון נבחר מכיוון שבתחנת מונפרנס נכנע המושל הגרמני של פריז דיטריך פון קולטיץ למשחררי פריז ב-25 באוגוסט 1944 וכן כי רובע מונפרנס היה מרכז פעילותו של איש המחתרת ז'אן מולן.
ב-2015 פורסמה כוונת עיריית פריז להעביר את המוזיאון לאתר חדש וזאת לאור היקף המבקרים המצומצם והתצוגה המיושנת
ב-25 באוגוסט 2019 נחנך המוזיאון המחודש בבניין מחסום ד'אנפר שבכיכר ד'אנפר-רושרו (צר') וזאת לציון 75 שנה לשחרור פריז. עלות העברת המוזיאון הסתכמה ב-20 מיליון יורו ושטח המוזיאון החדש כ-2,500 מ"ר.
מבנה המוזיאון הנוכחי

זוג בנייני מחסום ד'אנפר, שבאחד מהם נמצא כיום המוזיאון, נבנו ב-1787 ושימשו תחנת מכס וחלק מהשער הדרומי בחומה שהקיפה במאה ה-18 את פריז (צר'). הבניינים נבנו על ידי האדריכל קלוד-ניקולא לדו בדגם של פביליון ובסגנון נאו-קלאסי ומוגדרים כאתרים היסטוריים.
זוג הבניינים, הזהים בגודלם ובצורתם, ניצבים משני עבריה של שדרת קולונל הנרי רול-טנגי ובליבה של כיכר ד'אנפר-רושרו (צר')
מתחת למבנה בו שוכן המוזיאון נחפר, לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, מקלט עבור תושבי פריז כנגד הפצצות אוויר. בתקופת המלחמה שימש מקלט זה כמפקדתו של הנרי רול-טנגי שהיה ממנהיגי המחתרת. זכרו של רול-טנגי מונצח ברחוב המפריד בין שני הבניינים.
תכולת המוזיאון

המוזיאון הוקדש לצרפת בתקופת מלחמת העולם השנייה ומתמקד בשלושה נושאים:
כיבוש פריז על ידי הנאצים ב-1940 והחיים בעיר בתקופת הכיבוש
תנועת ההתנגדות הצרפתית ובמיוחד דמותו של אחד ממנהיגי התנועה ז'אן מולן, שפעל בשליחותו של שארל דה גול כדי לאחד את המחתרת הצרפתית.
דמותו של גנרל פיליפ לקלרק שהיה ממפקדי צבא צרפת החופשית ומפקד  דיוויזיית השריון השנייה הצרפתית שהשתתפה ביוני 1944 בפלישה לנורמנדי ושחררה באוגוסט אותה שנה את פריז.
התצוגה משלבת הסברים היסטוריים של אירועי התקופה בעזרת מפות, תמונות וסרטונים אותנטיים וזאת לצד תצוגה של מסמכים שמשקפים את התקופה, בגדים ופריטים ששימשו את אנשי פריז וחברי המחתרת כמו גם את כוחות הכיבוש הנאצים. קטע קטן מהתצוגה מוקדש לגירוש יהודי צרפת למחנות ההשמדה.
תמורת תשלום נוסף ניתן לבקר במקלט שנחפר מתחת לבית ההיסטורי כדי להתגונן מתקיפות אוויר. המקלט נמצא בעומק של כ-20 מטר מתחת למפלס הרחוב והירידה אליו מותרת רק בקבוצות ובליווי מדריך. במקלט ניתן להתרשם מגודלו ומהאביזרים שהורכבו בו כמו תחנת מיתוג טלפונים, מפוחי אוויר, דלתות הדף ועוד. יחד עם זאת המקלט אינו מכיל כמעט חלונות תצוגה כך שהמקלט עצמו הוא התצוגה.
גלריה

הירידה מהמוזיאון למקלט התת-קרקעי
מראה מבחוץ של המוזיאון לייד תחנת מונפארנס שם התקיים עד 2018
מדיו של גנרל לקלרק המוצגים במוזיאון
גלויה עם פניו של שארל דה גול המוצגת במוזיאון
דגל צרפת שהונף בשחרור פריז ב-1944 המוצג במוזיאון
טלאי צהוב המוצג במוזיאון
ז'אן מולן לו מוקדש חלק מהמוזיאון. נהרג ב-1943 לאחר שנתפס על ידי הגסטאפו
פיליפ לקלרק לו מוקדש חלק מהמוזיאון
ביאורים

↑  לציון 50 שנה לשחרור פריז
↑  לציון 75 שנה לשחרור פריז
↑  לייד הבניין התאום לבניין במוזיאון נמצאת הכניסה לקטקומבות של פריז
↑  על אף שהאמריקאים והבריטים היו עיקר הכוח שנחת בנורמנדי והתקדם לפריז הם נתנו ללקלרק את הכבוד להיכנס לפריז בראש כוחות צבא צרפת החופשי
↑  קיימים בפריז כ-200 מקלטים מסוג זה
גשר דובל

| --- | --- |

גשר דובל
 מידע כללי
 סוג:  גשר קשת
 על שם:  שני דינר פרנקי
 מיקום:  פריז
 מדינה:  צרפת צרפת
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  גשר ראשון: 1932-1926 גשר שני: 1710-1709 גשר שלישי: 1848-1847 גשר רביעי: 1882 – 1883
 אדריכל:  גשר ראשון: כריסטוף גאמאר ולואי נובלה גשר רביעי: ג'ולז לקס (Jules Lax)
 מידות
 אורך:  45 מטר
 רוחב:  20 מטר
 מידע טכני
 מפתחים:  גשר ראשון: 12 מטר, 16 מטר, 12 מטר גשר רביעי: 4 מטר, 38 מטר, 4 מטר
 מִפְתָּח מרבי:  38 מטר
 
 קואורדינטות:  48°51′09″N 2°20′55″E﻿ / ﻿48.852636°N 2.348489°E﻿ / 48.852636; 2.348489
 he (למפת פריז מוגדלת) גשר דובל(למפת פריז רגילה) גשר דובל
 
גשר דובל (בצרפתית: Pont au Double; מילולית: הגשר הכפול) הוא גשר שנבנה מעל נהר הסן בפריז ומחבר את רחבת קתדרלת נוטרדאם שעל האי איל דה לה סיטה (הרובע הרביעי) עם  הרובע החמישי שעל הגדה השמאלית.
הגשר הוא בין הגשרים הראשונים שהוקמו על הסן כשהגשר המקורי הוקם ב-1632 והגשר הנוכחי (הרביעי) הוקם ב-1883 ומשמש כיום רק הולכי רגל.
שמו של הגשר

הגשר נבנה מכסף פרטי ועם השלמתו המעבר עליו היה בתשלום של שני דינר פרנקי ("דובל דינר") ומחיר זה התקבל כשם הגשר.[דרוש מקור]
ההיסטוריה של הגשר > הגשר הראשון

הפנייה הראשונה לאישור בניית הגשר הוגשה ב-1515 על ידי הנהלת בית החולים אוטל-דייה לפרנסואה הראשון, מלך צרפת כדי להקל על מעבר חולים לבית החולים מהגדה השמאלית.
האישור לבניית גשר אבן ניתן בסופו של דבר רק 1626 ובתנאי שבית החולים יממן את הבניה. תכנון גשר נמסר לאדריכלים כריסטוף גאמאר (צר') ולואי נובלה (צר'). הגשר שתוכנן כלל שלוש קשתות אבן שנשענו על שני עמודים שנבנו בקרקעית הנהר.
ב-1934, עם השלמת חיבור הגשר לבית החולים, החל בית החולים לגבות מהעוברים בו שני דינר פרנקי כדרך להחזיר את ההשקעה בגשר.
ההיסטוריה של הגשר > הגשר השני

ב-31 בדצמבר 1709 התמוטט הגשר וזמן קצר לאחר מכן החלה בנית גשר חדש כשלאורכו נבנו מבני מסחר. מבנים אלו נהרסו בשנים 1825-1824. הגשר נבנה על מספר קשתות שהגבילו את התנועה הימית תחתיו.
ההיסטוריה של הגשר > הגשר השלישי

ב-1847 הוחלט על הריסת הגשר בעקבות המגבלות שגרמו הקשתות הקצרות לשייט בסן. הגשר החדש שהוקם נבנה מאבן על קשת מרכזית אחת במפתח של 31 מטר.
ההיסטוריה של הגשר > הגשר הרביעי

שינויים במקומו של בית החולים כמו גם הקמת גשר ארקול בצידו השני של האי איל דה לה סיטה הביאו לשינויים במתווה הרחובות. שינויים אלו הביאו להצעה להזיז את מקום הגשר על מנת שיצור המשכיות לגשר ארקול.
תוכנית ראשונית לגשר אבן הוצג ל"ועדה הכללית לכבישים וגשרים" (צר') אך היא נדחתה והמתכננים התבקשו לתכנן גשר מתכת. ב-1879 אושרה התוכנית העקרונית לגשר ברזל חלופי. התכנון המפורט נמשך עד תחילת 1883 ובמהלך אותה שנה נבנה הגשר.
כמו קודמו, הגשר כלל קשת אחת במפתח של 31 מטר כשאורכו המלא של הגשר הוא 45 מטר ורוחבו 20 מטר. הקשת נתמכה על ידי 11 קשתות מתכת שהורכבו אחת ליד השנייה כשקורות מתכת שומרות על המרווחים בין הקשתות. שתי הקורות שהורכבו בצד החיצוני צופו בנחושת בתהליך גלוון ששיווה לגשר מראה חום מוזהב.
ב-1950 החלה מועצת עיריית פריז לשקול תכנון מחדש של הכיכר למרגלות קתדרלת נוטרדאם שהפכה עמוסה מאוד בתיירים. במסגרת בדיקה זו נמצא שגשר דובל נחלש והוצע להחליף אותו במנהרה מתחת לסן. בסופן של דבר התוכנית לא התממשה.
ב-2002 חודש מעטה הנחושת של הגשר.
גלריה

גשר דובל וקתדרלת נוטרדאם
שלט שיש שהותקן על הגשר הנוכחי עם הקמתו
שלט הגשר
חלקו התחתון של הגשר. ניתן לראות את 11 קשתות הברזל שתומכות בגשר ואת הקורות ששומרות על המרווחים
אלמנטים אומנותיים שמקשטים את הגשר
הרחבה למרגלות קתדרלת נוטרדאם וגשר דובל (משמאל)
לקריאה נוספת

Jocelyne Van Deputte, Bridges of Paris, Paris, Éditions Sauret/Paris-Musées, 1994 (ISBN 2-85051-015-7), p. 71-72
Guy Lambert (dir.), Les Ponts de Paris, Artistic action of the City of Paris, 2000 (ISBN 2-913246-05-2), p. 202
Félix Lazare et Louis Lazare, Dictionnaire historique des rues et monuments de Paris [en] 1855 : avec les plans des 48 quartiers, Maisonneuve & Larose, 2003, 796 p. (ISBN 978-2-86877-184-1 & ISBN 2-86877-184-X)
הערות שוליים

↑  המטמורפוזה של רחבת נוטרדאם, באתר louvrepourtous.fr
↑  Pierr Bauda and Patrick Palem, “Restoration of the Pont au Double in Paris”, Bulletin travaux métalliques ,no. 4, 2005, pp. 186-195
אניסה מח'לוף

אניסה אחמד מח'לוף (יושבת) ומשפחת אסד
אניסה אחמד מח'לוף (בערבית: أنيسة أحمد مخلوف; ‏5 בנובמבר 1930 – 6 בפברואר 2016) הייתה אשת נשיא סוריה לשעבר, חאפז אל-אסד ואמו של הנשיא הקודם בשאר אל-אסד.
משפחתו של אביה (אל-מח'לוף) ממחוז לטקיה (מבית ישואות (אנ') שבנפת ג'בלה). לאניסה אח יחיד, מוחמד מח'לוף, ואחות, פאטימה מח'לוף. היא נישאה לחאפז אל-אסד ב-1950, למרות התנגדותו של אביה לנישואין, עקב השתייכות אל-מח'לוף למפלגה הסורית הסוציאלית-לאומית, בעוד אסד נמנה עם מפלגת הבעת' הערבית הסוציאליסטית.
היא מתה ב-6 בפברואר 2016 בדמשק.
החשד להתעללות במחנה שדה תימן

ביולי 2024 החלה המשטרה הצבאית בחקירת חשדות להתעללות בעצור פלסטיני במחנה שדה תימן. החקירה עוררה מחאה בימין בישראל. ב-19 בפברואר 2025 הוגש כתב אישום נגד חמישה חיילי מילואים ששירתו בבסיס, באשמת התעללות וחבלה.
החקירה

ב-29 ביולי 2024 עיכבה המשטרה הצבאית תשעה חיילי מילואים לחקירה בחשד למעשה סדום בנסיבות אינוס של עצור פלסטיני במתקן. על פי "הארץ", העצור סבל מקרע במעי, פציעה קשה בפי הטבעת ובריאות וצלעות שבורות.
על פי התביעה הצבאית, במהלך חקירת המקרה נגבו כ-100 עדויות, כולל עדות של העצור עצמו. עולה ממנה שחיילי מילואים מכוח 100, המופקדת על שמירת עצורים מרצועת עזה, הכו את העצור העזתי באלות, דחפו אלה לפיו, גררו אותו על הרצפה וחשמלו אותו בטייזר. אחד מהם דחף לישבנו חפץ חד, מה שגרם לפציעה קשה ולנקב ברקטום של העצור. נטען כי ה"חיפוש" על העצור נעשה במשך כ-17 דקות, מאחורי "קיר מגן" שיצרו החיילים באמצעות מגני הפלסטיק שלהם.
ב-15 באוקטובר דיווח העיתון "הארץ" שחיילים מכוח 100 תקפו ביולי את אנשי המשטרה הצבאית החוקרת בעת מעצר של חבריהם לכוח בחשד להתעללות ואונס של העצור העזתי. בלשים וחוקרים שהשתתפו במעצר החשודים בהתעללות העידו כי הותקפו קשות. שניים מהם סיפרו שהותקפו בגז פלפל, ואחר העיד כי חיילים הצמידו לגופו קנה של כלי נשק כדי לגרום לו לשחרר עצור. בעקבות הטראומה מהתקיפה, חלק מאנשי מצ"ח שהשתתפו במעצרים הפסיקו לשרת בתפקידים מבצעיים, ואחד מהם חדל להתייצב למילואים.
במקביל לחקירת המשטרה הצבאית, גם מחלקת המדינה של ארצות הברית החלה לחקור את התנהלות "כוח 100", בחשד להפרה של זכויות אדם.
ב-6 בפברואר הורשע חייל מילואים ששירת כמאבטח במתקן הכליאה בהתעללות בעצירים. החייל הודה כי התעלל בעצורים ותיעוד לכך נמצא בטלפון הפרטי שלו.
מחאה נגד החקירה

בעקבות עיכוב החיילים החשודים הגיעו מפגינים רבים למחות בשערי הבסיס, כמה עשרות מהם אף פרצו את שעריו ובהם חברי הכנסת צבי סוכות, אלמוג כהן, טלי גוטליב וניסים ואטורי והשרים יצחק וסרלאוף ועמיחי אליהו. באירוע הותקפו עיתונאים שסיקרו את המתרחש. החיילים שעוכבו לחקירה הובאו למחנה בית ליד, וגם שם התחוללו הפרות סדר חמורות, ועשרות מפגינים פרצו לבסיס ובתוכו למבנה בית הדין הצבאי, והתעמתו באלימות עם חיילים ועם כוחות האבטחה במקום.
בספטמבר 2024 פורסם כי מזכירו הביטחוני של השר לביטחון לאומי, איתמר בן גביר, הנחה קציני משטרה שלא להפעיל כוח בזמן ההתפרעויות. איש מהמתפרעים בבסיסי הצבא לא נעצר ואף לא זומן לחקירה, לא ביום הפריצה ולא בימים שלאחריהם, אף שהמעשים תועדו, ורק כשבועיים לאחר האירועים החלה משטרת ישראל בחקירתם.
פתיחת החקירה והפריצה לבסיסים, כמו גם התבטאויותה של פרקליטה הצבאית הראשית, אלוף יפעת תומר-ירושלמי, בנוגע לחקירות נוספות שנפתחו מתחילת המלחמה, עוררו שיח ציבורי. בעקבות זאת, השתתפה תומר ירושלמי בדיון בוועדת החוץ והביטחון של הכנסת, בו עמדה על חובת גופי האכיפה בצה"ל לחקור חשדות פליליים חמורים, ועל ההכרח לשמור על עצמאותן של מערכות אלה. מאז פתיחה החקירה, נערכו הפגנות מול ביתה, ובעקבותיהן הוצמדה לה אבטחה. התנועה לאיכות השלטון פרסמה הודעת תמיכה בתומר-ירושלמי.
הדלפות מהחקירה

מידע על החקירה פורסם באמצעי התקשורת. שניים מהחשודים בהתעללות הגישו תביעה אזרחית, באמצעות ארגון "חוננו", נגד צה"ל ותאגיד השידור הציבורי, בטענה לפגיעה בפרטיותם, ודרשו פיצוי בסך 600,000 ש"ח.
סנגורי חשודים מ"כוח 100" עתרו לבג"ץ בדרישה להורות לפתוח בחקירה פלילית של הדלפת חומרי החקירה לחדשות 12.
כתב אישום

ב-19 בפברואר 2025 הוגש כתב אישום כנגד חמישה חיילי מילואים. כתב האישום כולל שתי עברות: התעללות בנסיבות מחמירות בצוותא, וגרימת חבלה בנסיבות מחמירות בצוותא.
שני (יישוב)

ערך זה עוסק ביישוב קהילתי בהר חברון. אם התכוונתם לפירושים אחרים, ראו .
| --- | --- |
ליבנה
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: הדרום
מועצה אזורית: הר חברון
גובה ממוצע: ‎693 מטר
תאריך ייסוד: 1989
תנועה מיישבת: אמנה
סוג יישוב: יישוב קהילתי
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2023
  - אוכלוסייה: 468 תושבים
    - מתוכם, תושבי ישראל: 466 תושבי ישראל
 (למפת צפון הנגב מוגדלת) שני/לִיבְנָה(למפת צפון הנגב רגילה) שני/לִיבְנָה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שני/לִיבְנָה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שני/לִיבְנָה

שָׁנִי (לִבְנָה) הוא יישוב קהילתי שחלקו התנחלות בחבל יתיר שבדרום הר חברון. היישוב הוא בעל אופי חילוני.
שם היישוב

שמו הזמני של היישוב נגזר מפסוק בספר יהושע המתייחס לעיר מקלט שניתנה ללויים:
”וְלִבְנֵי אַהֲרֹן הַכֹּהֵן נָתְנוּ אֶת עִיר מִקְלַט הָרֹצֵחַ אֶת-חֶבְרוֹן וְאֶת מִגְרָשֶׁהָ וְאֶת לִבְנָה וְאֶת מִגְרָשֶׁהָ וְאֶת יַתִּר וְאֶת מִגְרָשֶׁהָ וְאֶת אֶשְׁתְּמֹעַ וְאֶת מִגְרָשֶׁהָ”.
עם זאת, לפי הסברה המקובלת כיום, ולאור יתר אזכוריה של לבנה המקראית בתנ"ך, עיר זו שכנה בשפלת יהודה ולא בהר חברון.
חברי הגרעין ביקשו את השם שָנִי על שם שני שחם, בנם של חברי הגרעין שנהרג במהלך שירותו הצבאי. ועדת השמות, שעל פי עקרונותיה לא קוראת יישובים לזכר נופלים, קיבלה רק את הסיבה הנוספת שהגישו חברי היישוב - שם סמלי, הקשור לחוט השני שקשרה המיילדת על ידו של זרח בן יהודה ותמר: ”וַיְהִי בְלִדְתָּהּ וַיִּתֶּן יָד וַתִּקַּח הַמְיַלֶּדֶת וַתִּקְשֹׁר עַל יָדוֹ שָׁנִי לֵאמֹר זֶה יָצָא רִאשֹׁנָה”.
היסטוריה

גרעין ליבנה עלה בשנת 1982, בניגוד לדעת תנועת אמנה, למחנה יתיר, שבו ישב אז גרעין בית יתיר. שני הגרעינים חיו ביישוב ביחד, עד שגרעין בית יתיר עבר ליישוב הקבע שלו. במשך השנים שלאחר מכן, המתינו חברי ליבנה לאישור לעלות ליישוב הקבע שלהם, על גבעה במערב יער יתיר. עד שנת 1989 בנו בנקודת הקבע את הבתים הראשונים, ואז נאלצו תושבי ליבנה, כ-30 משפחות אז, לעלות ליישוב לפני סיום בניית התשתית, בגלל פלסטינים שהחלו לחרוש ולזרוע בשדות הסמוכים ליישוב. דיונים משפטיים בקשר לאדמות היישוב הביאו לפסק דין שקבע שחלקן אינן אדמות מדינה, אך היישוב שייך לאדמות המדינה, ולכן נבנה היישוב בשונה מתוכניתו המקורית.[דרוש מקור]

לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (הלמ"ס) נכון לסוף 2023, מתגוררים בשני 468 תושבים, מתוכם 466 תושבי ישראל.
תיירות

בסמוך ליישוב נמצאת חורבת ענים התחתונה וחורבת ענים העליונה - שרידי עיירה יהודית ועיירה נוצרית מימי המשנה והתלמוד, אשר שימרו את שם העיר המקראית "ענים" הנזכרת בספר יהושע באזור זה.
בהתאם לעונה מתקיימים ביישוב אירועי קטיף ברוקולי ופטל.
ראו גם

חורבת ענים התחתונה
חורבת ענים העליונה
יער יתיר
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף דצמבר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  מאיה הורודניצ'אנו ויניר יגנה‏, בין שתי מועצות: ההחלטה השערורייתית שחילקה ישוב ישראלי אחד, באתר וואלה, 2 במרץ 2019
↑  הישוב שני ליבנה, באתר Homee
↑  ספר יהושע, פרק כ"א, פסוקים י"ג–י"ד
↑  אנציקלופדיה מקראית - אוצר הידיעות על המקרא ותקופתו, הוצאת מוסד ביאליק, כרך ד', 421–423
↑  שני שחם באתר יזכור
↑  ספר בראשית, פרק ל"ח, פסוק כ"ח
↑  ספר יהושע, פרק ט"ו, פסוק נ'
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007403594905171 
בית הכנסת העתיק בחורבת ענים הסמוכה ליישוב
קסנוטארסוזאורוס

| קסנוטארסוזאורוס |
| --- | --- |

תקופה
קרטיקון עליון 95 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
סוג:: קסנוטארסוזאורוס
מין:: Xenotarsosaurus bonapartei
קסנוטארסוזאורוס (שם מדעי: Xenotarsosaurus; משמעות השם מיוונית היא: "xenos" - מוזר, "tarsos" - הטרסוס ו-"sauros" - לטאה/זוחל. כלומר: "הלטאה בעלת הפרק המוזר") הוא סוג של דינוזאור ממשפחת האבליזאוריים אשר חי בתור הקרטיקון שלפני 95 מיליון שנה מזמננו באמריקה הדרומית.
הסוג תואר למדע בשנת 1986 ונכלל בו מין יחיד - Xenotarsosaurus bonapartei.
תיאור

דינוזאור זה התגלה לראשונה ב-1980 בממצאי אתר מאובנים גדול באתר Bajo Barreal Formation, בקרבת חוות אוצ'ו שבצ'ובוט, בפטגוניה שבארגנטינה. נמצאו מספר שרידי תרופודים באזור ואלה כנראה השתייכו לסוג של אבליזאור גדול. הפלאונטולוג חוסה פרננדו בונפרטה (שעל שמו נקרא שם המין) וצוותו חשפו עוד מספר עצמות של התרופוד שאולי השתייכו לאותו הפרט. לפי המבנה שלו היה אבליזאור הקרוב לקרנוטאורוס, אם כי מספר חוקרים טוענים שהיה צרטוזאור בסיסי יותר, הקרוב לסוג Eoabelisaurus.
הדינוזאור מאופיין בעיקר בעצם הירך הארוכה שלו שאורכה הגיע ל-611 מ"מ בקירוב וכן נמצאו סביב עצמות שוקה ועצמות רגליים נוספות, בעלי גודל לא-פרופורציונלי.
לפי החוקר גרגורי ס. פאול הדינוזאור הוארך באורך 6 מטרים והגיע למשקל של 750 ק"ג בקירוב. לפי חוקרים אחרים הוא הגיע לאורך של 5.4 מטרים ומשקל של 430 ק"ג בקירוב, כך שהיה טורף גדול וזריז בעל יכולת ריצה חזקה, שאולי שימשה לו להדבקת טרף.
הערות שוליים

↑  R.N. Martínez, O. Giménez, J. Rodríguez & G. Bochatey, 1986, "Xenotarsosaurus bonapartei nov. gen. et sp. (Carnosauria, Abelisauridae), un nuevo Theropoda de la Formacion Bajo Barreal, Chubut, Argentina", IV Congreso Argentino de Paleontologia y Bioestratigrafia 1: 23-31
גשר דבילי

| --- | --- |

גשר דבילי ומאחוריו מגדל אייפל
 מידע כללי
 סוג:  גשר קשת
 על שם:  ז'אן לואי דבילי(צר')
 מיקום:  פריז
 מדינה:  צרפת צרפת
 בעלים:  עיריית פריז
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1899–1900
 תאריך פתיחה רשמי:  1900 
 חומרי בנייה:  מתכת
 אדריכל:  לואי-ז'אן רסאל (צר')
 מידות
 אורך:  125 מטר
 רוחב:  8 מטר
 גובה:  15 מטר
 מידע טכני
 מִפְתָּח מרבי:  75 מטר
 
 קואורדינטות:  48°51′46″N 2°17′49″E﻿ / ﻿48.862656°N 2.296856°E﻿ / 48.862656; 2.296856
 he (למפת פריז מוגדלת) גשר דבילי(למפת פריז רגילה) גשר דבילי
 
גשר דֵבִּילִי֫ (בצרפתית: Passerelle Debilly) הוא גשר הולכי רגל קשתי מעל נהר הסן בפריז המחבר את  הרובע השישה-עשר בגדה הימנית עם הרובע השביעי בגדה השמאלית. הגשר עובר בין גשר ינה לגשר אלמה.
ההיסטוריה של הגשר

ב-1900 התקיימה בפריז התערוכה העולמית (אקספו) שמרכזה היה בפארק שאן דה מארס (בגדה הימנית), למרגלות מגדל אייפל. כחלק מההכנות לאירוע וכדי להקל על קהל המבקרים להגיע לתערוכה מהגדה השמאלית הורה מנהל התערוכה, אלפרד פיקאר (צר'), לבנות גשר הולכי רגל זמני מעל הסן, בקרבת הפארק.
תכנון הגשר נמסר לאדריכל לואי-ז'אן רסאל (צר'), שתכנן גם את גשר אלכסנדר השלישי עבור יריד 1900 וכן את ויאדוקט אוסטרליץ.
ב-1906 הועתק הגשר ממקומו והוקם כגשר קבוע.
ב-1966 נכלל הגשר במרשם האתרים ההיסטוריים של צרפת (צר').
ב-1991 שופץ הגשר, וב-1997 הוחלף מדרך הגשר בקורות עץ אפריקאי קשה.
מבנה הגשר

הגשר הוא גשר קשת שנבנה מברזל ונשען על שתי תמיכות אבן השקועות בנהר הסן בקרבת גדותיו. הקשת הכפולה של הגשר מחזיקה בתלייה את המסעה עליו נבנה המדרך להולכי הרגל. שתי חצאי קשתות קצרות משני צידי הקשת הגדולה מקשרות את הגשר לגדות הנהר.
אורך הגשר 125 מטר, רוחבו 8 מטר וגובהו מעל הנהר 15 מטר. אורך המפתח של הקשת המרכזית הוא 75 מטר ושל הקשתות הצדדיות 22.5 מטר.
הצורך להגביה את הגשר ממפלס הנהר הביא לכך שמדרך הגשר נמצא מעל מפלס הרחוב ולכן נבנו מדרגות המחברות את המדרך לרחוב.
שם הגשר

עם הקמתו נקרא הגשר "שער התערוכה הצבאית" (passerelle de l'Exposition Militaire) מכיוון שהוביל הולכי רגל לאזור הצבאי של התערוכה הבין-לאומית. בהמשך שונה שמו ל"גשר מגדבורג" (passerelle de Magdebourg) ולבסוף נקרא "גשר דבילי" על שם בריגדיר גנרל ז'אן לואי דבילי(צר') (1806-1763) שהשתתף במלחמות המהפכה הצרפתית ובמלחמות הנפוליאוניות ונהרג בגרמניה בקרב ינה-אאורשטדט בו ניצחו הצרפתים את הפרוסים.
פרשת המרגלים

ב-1989, זמן קצר לאחר נפילת חומת ברלין, נמצאה על הגשר גופה של סוכן חשאי של מזרח גרמניה. בדיקה של גופי הביטחון של צרפת מצא שהגשר שימש לנקודת מפגש של המרגלים של מזרח גרמניה בתקופת המלחמה הקרה.
הגשר באומנות

אחת הסצנות בסרט פאם פאטאל (אנ') של בריאן דה פלמה מ-2002 צולמה על הגשר, ונטען שדה פלמה בחר באתר זה בעקבות פרשת המרגלים.[דרוש מקור]
גלריה

צילום של הגשר ממגדל אייפל
מבט מקרוב של הגשר
מבט על מגדל אייפל מהגשר
בסיסי הגשר
אלמנטים אומנותיים ימיים בעמודי התמיכה בצידי הגשר
גשר דבילי בציור של פול סיניאק
פירותריום

| פירותריום |
| --- | --- |
 מאובן של לסת תחתונה  בהשוואה לאדם
תקופה
אוליגוקן 28.4–27 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פירותראים
תת־סדרה:: פירוטרים
משפחה:: פירותריים
סוג:: פירותריום
מינים
 Pyrotherium romeroi  Pyrotherium sorondoi  Pyrotherium macfaddeni
שם מדעי
 Pyrotherium ‏אמחינו, 1888

פירותריום (שם מדעי: Pyrotherium; מילולית: "בהמת אש") הוא סוג של יונק גדול, בן לסדרת הפירותראים אשר חי בתקופת האוליגוקן לפני 28.7-27 מיליון שנה מימינו באמריקה הדרומית. הוא דמה במראהו לפיל וחי באזור תצורות סרמיינטו (Sarmiento Formation) שבארגנטינה ובתצורות סאלה (Salla Formation) שבבוליביה. המאובנים הראשונים שלו התגלו ב-1888 במכתש אפר געשי, מה שנתן לו את שמו.
מאפיינים

הפירותריום היה מהגדולים שבפרסתנים של אמריקה הדרומית הקדומה והוא הגיע לאורך 3 מטרים, לגובה 1.5 מטר בכתפיו ולמשקל מרבי של מעל 3,500 ק"ג. הגולגולת שלו הייתה מוארכת ובעלת חדק גדול כמו של טפיר אשר נועד ללחך צמחייה מהעצים. היו לו זוג ניבים קדמיות משתי הלסתות שפנו החוצה בצורה מוזרה. מבנה גופו דמה לזה של קרנף או היפופוטם והוא היה נמוך ובעל רגליים חזקות שיזרו את משקלו. ייתכן שהיה בעל אורח חיים אמפיבי.
למעשה לא היה בינו כל קשר לפילים או לפרסתן חי כלשהו אלא הוא השתייך לקבוצת הפרסתנים הדרום אמריקאים - מרידיונגולטיים.
יוסף מנדלביץ'

| --- | --- |

 לידה:  3 באוגוסט 1947 (בן 77) ריגה, ברה"מ 
 מדינה:  ברית המועצות, ישראל 
 
מנדלביץ' מתקבל בנמל התעופה בן-גוריון עם הגעתו לישראל, לאחר ששוחרר מהכלא בברית המועצות, 18 בפברואר 1981
יוסף מנדלביץ' לאחר שחרורו עם אביטל שרנסקי, רונלד רייגן וג'ורג' בוש בבית הלבן, 1986
הרב יוסף מנדלביץ' (נולד ב-3 באוגוסט 1947, י"ז באב ה'תש"ז) הוא ר"מ לגמרא במכון מאיר ופעיל ציבור. התפרסם כאסיר ציון בברית המועצות בשנות השבעים והשמונים.