stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דוד זריצקי
יצירתו

יצירתו הספרותית של זריצקי היא רחבת היקף. הוא עסק בעריכת ויצירת ספרות תורנית, סיפורת ומסות, בעברית וביידיש. חלק מספריו ביידיש תורגמו לעברית.
היה מי שמנה שישה תחומי כתיבה אצל זריצקי:
זריצקי כתב על עצמו:
זריצקי הרבה להאניש חפצים ואף מושגים מופשטים. אצלו חלונות מזיעים, הלילה שבע ודשן, האבנים מתייפחות, חלל האוויר פורץ בצחוק, מצבות לוחשות סוד, העץ בוכה מבושה, הלבנה מחבקת, ועוד מאות דימויים. הוא הגדיר זאת בסימפוזיון:: ”אני פרשן של מתים ושל העומדים למות, מפענח שיחות של דוממים וצומחים”
הסופר משה פראגר כתב עליו: ”מהיכן אשאב את עוז המבע ודיוקו של הקולמוס הזריצקאי? ומתוך תחושת קוצר יד זה ודלות הצבע הזאת, מופיע אל מולי באופק האפלולי צלו שלו, הצל האוורירי, הצל הרכוכי, הצל שאין בו אף קורטוב של גוף וגופניות, וכולו אצילות...”.
עוד אמר זריצקי על עצמו: :”דרך הגמרא - אני יכול לראות את העולם; דרכה - אני יכול במקצת להבין את העולם; בהגותה - יכול אני לפרש במקצת את העולם...אני יושב כאן (ספון בבית המדרש בטבריה) שבוע, שבועיים, כדי להטעין את המצבר הישיבתי. לשייף את הלומדות, את הראש, את העיניים, את המוח ואת הלב על מנת שיכירו ויבינו את העולם ומלואו דרך הגמרא”.
בהיותו תלמידו של ה"חפץ חיים" ראה הוא כמפעל חיים, ללקט ולערוך את הגותו של רבו בכל מכמני התורה, בשפה עממית. כתיבתו התורנית הייתה בעיקרה אנתולוגיה המלקטת מקורות מן הזרמים השונים של היהדות החרדית. הוא ערך קובץ משלים מגדולי החסידות, החל מהבעל שם טוב ועד הדור השלישי והרביעי בתנועת החסידות, וספרים דומים מגדולי תנועת המוסר.
מנחם פרידמן מתארו כאחד האישים הבולטים שקראו ליציאת הציבור החרדי ממרכזי הערים ירושלים ובני ברק למגורים בערים זולות יותר, כפי שאכן התרחש.
ספריו > ספרות תורנית

מסכת אבות עם פירוש ה"חפץ חיים"
פירושי ה"חפץ חיים" לימים נוראים
פירושי ה"חפץ חיים" על סדור התפילה
"חפץ חיים" על שבת ומועדים
משלי ה"חפץ חיים" – מהדורה עברית ומהדורה יידישאית
אוצר משלי חסידים - על התורה
גוילי אש - שיחות מוסר, דברי הגות וביוגרפיות של גדולי ישיבות בית יוסף נובהרדוק.
תורת המוסר - מבחר שיחות מוסר, דברי הגות, אמרות וביוגרפיות של גדולי תנועת המוסר
פרקי חזון ומעש - ספר זיכרון לר' משה בנימין קליינמן
אוצר לבר המצוה – הלכות, דברי הגות, וסיפורים כהכנה לנערי בר מצווה
ספריו > סיפורת

גשר צר - רומן העוסק בקורות חייו של הסבא מנובהרדוק
בצל צח - סיפורים על היישוב הישן בארץ ישראל
שרשי הניגון - סיפורים על חיי העיירה היהודית בליטא
העושר השמור - סיפורים על חיי העיירה היהודית בליטא
למעלה מן השמש - רומן העוסק בחיי בני הישיבות בליטא
שימקה - רומן על חייהם של ילדים בתקופת השואה ולאחריה
המשורר בין ההרים - סיפורים המבוססים על חוויותיו של זריצקי בתקופת גלותו באוזבקיסטן, בצירוף סיפורים מתקופת השואה וחיי העיירה בליטא. בספר שתי יצירות ידועות של זריצקי: 'המשורר בין ההרים' ו'השמש שקעה.
האש המתלקחת - סיפורים על גבורתם של בני הישיבות בימות הזעם
הרקידה לפני המשיח
דמויות הוד – סיפורים מאת סופרים חרדים שנספו וניצולי השואה, בעריכתו
מיטב ספורי מסורת
זכרם לברכה: גאוני הדורות ואישי סגולה (לקט מאמרי הספד שכתב על רבנים), חמ"ד חש"ד (תשע"ה?)
ספריו > ספרות ביידיש

אויסגעטריקנטע אויגן (עיניים שיבשו) - שירה
צו דער אידישער פרוי (= אל האישה היהודיה)
דער זעקס טאגיקער וואוּנדער קריג ( =מלחמת הפלאים של ששת הימים)
הערות שוליים

↑  'בחרט אנוש' - הוצאת 'בית יעקב', תשמ"ח.
↑  יצחק מתתיהו טננבוים - 'שלושה סופרים חרדים שהכרתי', קובץ 'מרבה ספרים מרבה חכמה' הוצאת בית יעקב תל אביב.
↑  יצחק מתתיהו טננבוים – שם.
↑  פרופ' מנחם פרידמן - "החברה החרדית" עמ' 133-130.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007270132305171  BnF: cb166082711 (data)  GND: 173563082  ISNI: 0000 0000 7150 1161  LCCN: n84191735  NTA: 135633060  SUDOC: 240621360  VIAF: 97220838   WorldCat (עם VIAF): 97220838
קסילוז

| --- | --- |

קסילוז (צורה פתוחה)
 שם סיסטמטי:  d-Xylose
 כתיב כימי:  C₅H₁₀O₅ 
 מסה מולרית:  150.13 גרם/מול
 מספר CAS:  58-86-6
 צפיפות:  1.525 גרם/סמ"ק
 טמפרטורת היתוך:  144-145 °C   272.15 K
 אנתלפיית התהוות סטנדרטית:  1055- קילוג'ול למול
 אנטרופיה מולרית תקנית:  175.3 ג'ול למול למעלה
 NFPA 704:       1 ‏ 1 0 
 
קסילוז (Xylose) הוא חד סוכר, שהופק לראשונה מעץ ומכאן שמו (קסילון: ξύλον עץ ביוונית). החומר הוא פנטוז (מכיל 5 פחמנים) בעל קבוצת אלדהיד (אלדוז) והוא סוכר מחזר. נוסחתו הכימית  {\ce {C5H10O5}} .
קסילוז כטבעת משושה C5O (פירנוז)
קסילוז כטבעת מחומשת C4O (פורנוז)
קסילוז הוא מרכיב של המיצלולוז. הצורה הפתוחה של המולקולה היא אלדהיד ובצורה הטבעתית השכיחה יותר בתמיסה המולקולה מקבלת צורת טבעת משושה  {\ce {C5O}} (פירנוז pyranose) או צורת מחומש  {\ce {C4O}} עם קבוצת מתילול מחוץ לטבעת (פורנוז furanose ). כל צורה כזו יכולה להימצא כאיזומר אלפא או ביתא בהתאם לכיוון קבוצת ההידרוקסיל שעל אטום הפחמן האנומרי.
קסילוז הוא המרכיב העיקרי של ההמיצלולוז קסילן: אחד הביופולימרים הנפוצים בטבע, המצוי בצמחים בדופן התא המישנית של דו-פסיגיים ובדפנות התא של דגניים. קסילוז הוא הסוכר הראשון הנקשר לתריאונין או סרין ביצירת פרוטאוגליקן.
קסילוז מהווה חומר ביניים לייצור הסוכר הכוהלי קסיליטול.
הערות שוליים

↑  Schiweck, Hubert; Bär, Albert; Vogel, Roland; Schwarz, Eugen; Kunz, Markwart; Dusautois, Cécile; Clement, Alexandre; Lefranc, Caterine; Lüssem, Bernd (2012). "Sugar Alcohols". Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry. doi:10.1002/14356007.a25_413.pub3. ISBN 9783527303854.
טניה מאלה

| --- | --- |

 לידה:  19 במאי 1941 בלקפול, אנגליה, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  30 במרץ 2019 (בגיל 77) מארגט, אנגליה, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 תקופת הפעילות:  1961–1976 (כ־15 שנים)
 פרופיל ב-IMDb
 
טניה מאלה (באנגלית: Tania Mallet;‏ 19 במאי 1941 - 30 במרץ 2019) הייתה דוגמנית ושחקנית אנגלייה שהייתה ידועה במיוחד בשל תפקידה כטילי מסטרסון בסרט ג'יימס בונד "גולדפינגר" (1964).
קורות חיים

טניה מאלה נולדה בבלקפול, אנגליה, למדה בבית הספר לדוגמנות לוסי קלייטון, והחלה לעבוד כדוגמנית בהיותה בת 16, היא הייתה אחת הדוגמניות הבולטות והידועות ביותר של שנות ה-60.
מאלה טענה שהיא קיבלה את תפקיד טילי מסטרסון אחרי שמישהו שלח תמונה שלה בביקיני למפיק בונד אלברט ברוקולי. דמותה נהרגת במהלך הסרט כשאודג'וב (הרולד סאקאטה) משליך לעברה את כובע הברזל שלו.
מאלה תפשה את תשומת לבו של ברוקולי לפני גולדפינגר. היא נבחנה לתפקיד נערת בונד הראשית, טטיאנה רומאנובה בסרט "מרוסיה באהבה". למרות שאמה הייתה רוסיה, מאלה לא קיבלה את תפקיד האישה הרוסיה בגלל מבטאה הקרתני הבריטי. מקרה אירוני בהתחשב בכך שקולה של השחקנית האיטלקייה, דניאלה ביאנקי, ששיחקה לבסוף את רומאנובה, דובב.
למרות הצלחתו של הסרט, "גולדפינגר" היה הופעתה הגדולה האחרונה של מאלה על המסך הגדול. מאלה מנתה שתי סיבות לכך ששבה לדוגמנות וסירבה להצעות לשחק בסרטים נוספים. ראשית, היא לא אהבה את ההגבלות שהטילו על החופש האישי שלה כשהיא הייתה נתונה בחוזה במהלך הפקתו של סרט, ושנית, היא אמרה שהתשלום היה "נוראי". בתחילה הוצע לה 50 פאונד לשבוע, והיא הצליחה להעלות את שכרה ל-150 פאונד לשבוע בתום משא ומתן מייגע, שכר שהיא הרוויחה בקלות ליום כדוגמנית.
התגוררה באנגליה ביחד עם בעלה השני. גם בשנותיה האחרונות היא נכחה באירועי בונד השונים וחילקה חתימות.
מאלה נפטרה ב-30 במרץ 2019.
הערות שוליים

↑  ריאיון עם טניה מאלה
, www.mi6.co.uk ‏ 21 בספטמבר 2003
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1184605351  ISNI: 0000 0004 1028 7527  LCCN: no2013068967  VIAF: 304901099   WorldCat (עם VIAF): 304901099
1967 – והארץ שינתה את פניה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  תום שגב
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  ספר עיון
 הוצאה
 הוצאה:  "כתר"
 תאריך הוצאה:  2005
 מספר עמודים:  710
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002482868
1967 – והארץ שינתה את פניה הוא ספר עיון פרי עטו של ההיסטוריון תום שגב, שראה אור בשנת 2005 בהוצאת "כתר". הספר, שמזוהה עם גישת ההיסטוריונים החדשים, מתאר את הישראלים בשנת 1967, לפני מלחמת ששת הימים, במהלך המלחמה ובעקבותיה.
התזה המוצגת בספר

התזה המרכזית של שגב בספרו זה (המנוסחת בסוף ההקדמה) היא שלתחושות שאפפו את הציבור הישראלי באותה שנה לא היו סיבות קונקרטיות: "לא הייתה הצדקה לתחושת האבדון שקדמה למלחמה ולא לאופוריה שאחזה בישראלים בעקבותיה. על כן קשה כל כך להבינם."(עמ' 29) בכך באה לידי ביטוי גישתו של שגב – שלא מקבל מוסכמות יסוד בנרטיב הציוני. כלומר, לפי הנרטיב הציוני שנת 1967 הייתה שנה גורלית שהאירועים שהתרחשו במהלכה היו בעלי משמעות ומבוססים על סיבות הגיוניות, ואילו שגב טוען שלא היו דברים מעולם ושנת 1967 הייתה יכולה להיות שנה ככל השנים אילו היו הישראלים פועלים אחרת.
התזה המוצגת בספר > תזות משנה

לתזה הזו מוסיף שגב תזות נוספות ובהן גישה לפיה מלחמת ששת הימים לא נכפתה על ישראל, אלא שישראל חיפשה אליבי כדי לצאת למלחמה; ששר הביטחון משה דיין והרמטכ"ל יצחק רבין אינם גיבורים שעשו למען הציונות, אלא מחרחרי-מלחמה משולחי-רסן; שאחת הסיבות למלחמה היא חוסר הצייתנות של המטה הכללי למרוּת הממשלה שנבע מהמאבק הבין-דוֹרי שהתחולל בין הדרג המדיני לדרג הצבאי (מצד אחד עמדו ראש הממשלה לוי אשכול ושריו גולדה מאיר, אבא אבן, חיים משה שפירא, זרח ורהפטיג – זקנים, ילידי הגולה, בעלי מבטא יידישאי, יהודים שהשתדלו אצל מעצמות המערב, פוליטיקאים שלא לחמו בקרבות מלחמת העצמאות, ומן הצד השני עמדו יצחק רבין, עזר ויצמן, אריאל שרון, רחבעם זאבי, ישעיהו גביש – צעירים, צברים, דוברי עברית מלידה, הפגינו בוז כלפי הגלות ויהודי הגלות ששרדו באמצעות שתדלנות ולא קמו ועשו מעשה, אלופי צה"ל שלחמו במלחמת העצמאות; עמ' 282); ושכניסת צה"ל לשטחים לא תרמה לישראל בפתרון הסכסוך הישראלי-ערבי.
מבנה הספר > ההקדמה

בהקדמה לספר מתאר שגב שני גיבורים המסמלים לדעתו את הקונפליקט שפקד את הישראלים בשנת 1967. בחלק הראשון של ההקדמה מתואר יחיעם ויץ שנפל למען תקומת המדינה, ובחלק השני מתואר פעיל השלום אייבי נתן. ניתן לראות בפער בין הדמויות קונפליקט בין דמות הציוני (חלוץ עברי, לוחם למען עצמאותו) לבין דמות הפוסט-ציוני (בורגני, תל אביבי, בינלאומי, אתאיסט, מנוכר לעברו, רודף שלום), אותו קונפליקט ששגב מתאר כנקודת המחלוקת המרכזית בחברה הישראלית של אותה תקופה.
מבנה הספר > חלוקת התוכן

הספר מחולק לארבעה חלקים:
חלק ראשון: בין ראשון לציון למנהטן – החברה הישראלית לפני המלחמה.
חלק שני: מפות וחלומות – הפער בין גבולות ישראל הקיימים לבין גבולות ישראל הרצויים כמניע למלחמה.
חלק שלישי: ארבעים הימים של טוראי בר-דיין – תקופת ההמתנה שקדמה למלחמת ששת הימים והמלחמה עצמה.
חלק רביעי: הם חשבו שניצחו – החברה הישראלית שלאחר המלחמה.
כל אחד מארבעת החלקים מכיל למספר פרקים, וכל פרק מכיל כמה סעיפים. שמות הפרקים והחלקים הם סמליים (למשל, את החלק העוסק בחברה הישראלית שלאחר מלחמת ששת הימים נקרא 'הם חשבו שניצחו' כמשל לטענתו שהאופוריה שהביאה מלחמת ששת הימים לא הייתה מוצדקת; את הפרק שעוסק בהחלטתו של ראש הממשלה לוי אשכול להמתין ולא לצאת למלחמה נקרא 'אבא של נועה מחכה' מפני שכך כונה במסמכי צה"ל, כאביה של בתו נועה).
מבנה הספר > תבנית כותרות הסעיפים

אופן בחירת כותרות הסעיפים מאוד תבניתית – מילה סמלית בודדה וציטוט עיקרי מתוך הסעיף. בכך נוצר מעין משחק מתמיד בין הכותרת לבין התוכן שתחתיה, והקורא שואל עצמו שוב ושוב כיצד הטקסט מתקשר לכותרתו. מאוד נוח לקורא להתחבר לתבנית הכתיבה הזו משום שהיא מאוד מושכת עניין, אך עם זאת התבניתיות גם גורעת מטיב התוכן.
לדוגמה –
מבנה הספר > שזירת הסיפורים האישיים

מאפיין אחר של מבנה הספר הוא שזירת הסיפורים הפרטיים יחד עם ציון העובדות ההיסטוריות והבאת הפרוטוקולים הרשמיים מישיבות הממשלה. סיפורו של חייל המילואים טוראי יהושע (שוקה) בר-דיין מסופר לאורך כל החלק העוסק בתקופת ההמתנה ובמלחמת ששת הימים. לסיפורו מהחזית המצרית מצורף לסיפוריהם של צנחנים מקיבוץ יחיעם שכבשו את העיר העתיקה. בנוסף לסיפורי הקרבות מובאים לאורך כל הספר קטעים ממכתביהם של ישראלים לקרוביהם בחוץ-לארץ וקטעים מיומנו של איש הקרן הקיימת לישראל יוסף ויץ שהיה גם מקורבו של אשכול.
דמויות היסטוריות המוזכרות בספר

אישים רבים – מוכרים יותר ומוכרים פחות – מוזכרים בספרו של שגב, וזה בא איתם חשבון על אופן תפקודם. הדמויות הנזכרות ביותר בספר הן:
דמויות היסטוריות המוזכרות בספר > משה דיין

משה דיין, שר הביטחון במהלך המלחמה שזכה לפופולריות רבה בציבור הישראלי זוכה לטיפול מיוחד אצל שגב: "הניסיון להניח את דיין על ספת הפסיכיאטר אינו מפתיע. קשה לפענח אותו."(עמ' 493) שגב תוקף את תפקודו של דיין כשר הביטחון, כשלטענתו, דיין ניהל את המלחמה ללא תיאום מספיק עם ראש הממשלה לוי אשכול,(עמ' 382) גרוע מזאת, לעיתים הוא הפר במפורש החלטות שהתקבלו בישיבות ממשלה למען יזכרו אותו הדורות הבאים, דוגמת החלטת הממשלה להמתין עם כיבוש רמת הגולן.(עמ' 411) בכלל הוא זלזל בדעותיהם של חבריו לממשלה והמיט עליהם אימה. (עמ' 410) מוזכר אירוע שמציג את דיין כרודף תהילה: "ישראל ליאור [המזכיר הצבאי של אשכול], הנאמן כל כך, ניסה להביא את אשכול אל הכותל המערבי [עם כיבושו] בהקדם האפשרי, אך בלשכת שר הביטחון אמרו שזה מסוכן מדי: יש צלפים, עוד אין אפשרות להגיע. דיין עצמו מיהר לעומת זאת לירושלים במסוק, דאג להבטיח שהצלם, אילן ברונר מדובר צה"ל, ינציח את כניסתו אל העיר, יחד עם רבין ונרקיס."עמ' 390) לתיאור אישיותו של מי שהיה למושל השטחים בפועל ומכתיב שיטת השליטה בפלסטינים שנקראה 'המקל והגזר' הוקדשו ארבעה עמודים אשר תמציתם: "איש שכולו יצרים... מכר את עצמו כחלק מהמיתוסים של ישראל: אהבת המולדת, נעורים, גבריות ועוז עברי חדש, התנ"ך, דוד בן-גוריון, צה"ל, ומעל הכול – המלחמה בערבים... היו שייחסו לו כוונה להשתלט על המדינה."(עמ' 496-492)
דמויות היסטוריות המוזכרות בספר > יצחק רבין

יצחק רבין, רמטכ"ל מלחמת ששת הימים, הועלה לדרגת כוכב עליון בציבור הישראלי (הושר עליו השיר "נאצר מחכה לרבין" והוענק לו עם סיום המלחמה תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה העברית שם נשא את נאום הר הצופים המפורסם). עם זאת, בספר מתוארת באריכות הפרשה העגומה שקדמה למלחמה שבה לקה רבין בהתמוטטות עצבים. בספר מובאים ציטוטים מספרו של רבין פנקס שירות המתארים את תהיותיו שמא הוא אחראי לכישלון קונספציית ההתרעה של צה"ל ולסכנה שבפניה ניצבה ישראל. ציטוטים נוספים מובאים מספרו של ראשאג"ם במלחמה עזר ויצמן "לך שמיים לך ארץ", ובהם מצוין שהוזרקה לרבין תרופת הרגעה שניטרלה אותו למשך יממה, שבמהלכה ויצמן תפס פיקוד על הצבא.(עמ' 264)
דמויות היסטוריות המוזכרות בספר > עזר ויצמן

על עזר ויצמן ראש אג"ם במלחמה, נכתב בידי שגב כי "למעשה החל ויצמן להניע את מכונת המלחמה."(עמ' 265) ויצמן הורה על תנועת גייסות בסדרי גודל חריגים עד כדי כך שהאלופים אריאל שרון וישעיהו גביש לא הבינו לאיזה שיגעון נתפס ויצמן. שגב מסביר – "...[הייתה דרישה למנות את] חיים בר-לב לסגן הרמטכ"ל. זה היה ככל הנראה המניע העיקרי לכל מהומת הסרק שחולל ויצמן: בר-לב איים על חלומו להתמנות לרמטכ"ל הבא והוא ביקש לנצל את היעדרותו של רבין כדי להפגין מנהיגות."(עמ' 265) שגב בוחר לציין את ההתפרצויות המשונות של ויצמן בעשרת הימים שקדמו למלחמה, ובהן דרישתו מאשכול ב-26 במאי 1967 לצאת מיד למלחמה כתגובה למידע מודיעיני על היערכות בחיל האוויר המצרי (עמ' 284) ופרשה משונה ב-1 ביוני שבה ויצמן התפרץ למשרדו של ראש הממשלה ודרש ממנו "לתת פקודה" תוך שהוא זורק את דרגותיו(עמ' 338-337).
דמויות היסטוריות המוזכרות בספר > אריאל שרון (ראש מחלקת הדרכה)

גם האלוף שרון זוכה לביקורת מצידו של שגב. בישיבת המטכ"ל שלאחר הנאום המגומגם של אשכול היה שרון החריף ביותר בין האלופים במילותיו לראש הממשלה. בכלל מתוארת האווירה בישיבה כאווירה של הפיכה צבאית, ודבריו של שרון המצוטטות מהפרוטוקולים כמו מוסיפות שמן למדורה. הוא האשים את ראש הממשלה בהחלשת כוח ההרתעה של צה"ל, ואף אמר בבוטות שהססנותו של אשכול תעלה בחייהם של אלפי חיילים. שגב מוסיף: "קשה היה לנסח זאת במילים פוגעות יותר..." (עמ' 313-312) שרון מתואר לא רק כמתחצף כלפי הדרג המדיני, אלא כמורד ממש במרוּתו: "לפחות אלוף אחד דיבר בגלוי על אפשרות שצה"ל יפתח במלחמה בלי שהממשלה תאשר זאת – אריאל שרון." (עמ' 327) שגב מצטט מעדות שמסר שרון למחלקת ההיסטוריה של צה"ל:
דמויות היסטוריות המוזכרות בספר > לוי אשכול

ראש הממשלה לוי אשכול זוכה לעדנה בספרו של שגב. שגב טוען שאשכול פעל כשורה בטרם המלחמה בכך שריסן את הצבא חרף הלחץ שהופעל עליו "לתת לצה"ל לנצח". הוא מתואר כסלע איתן במרד הגנרלים, ישיבת המטה הכללי בה שפכו עליו האלופים קיתונות של ביקורת. בתגובה להאשמתו של שרון שנאומו עלה לצה"ל בחייהם של אלפי חיילים הפגין אשכול איפוק. שגב מחמיא לשיקול הדעת של אשכול, וטוען שמכיוון שראש אמ"ן הודה ששגה, הרמטכ"ל התמוטט, וההתפרצויות המשונות של עזר ויצמן לא הייתה לאשכול סיבה להעדיף את דברי האלופים על ניסיונו והאינטואיציה שהובילה אותו.(עמ' 315) עם זאת, כדי לתאר את תמצית גישתו הפוליטית של אשכול ציטט דווקא תגובה שלו בנוגע לתוכנית שהוצגה בפניו לשינוע פליטים מהגדה המערבית לעבר הירדן המזרחי: "א. אינני יודע מה אני רוצה; ב. הייתי רוצה לעשות משהו." (עמ' 554)
דמויות היסטוריות המוזכרות בספר > דוד בן-גוריון

שגב מתעסק גם בדמותו של ראש הממשלה לשעבר דוד בן גוריון. הפופולריות של בן-גוריון כ'אבי האומה' מוצגת כחסרת-בסיס; מוזכר כישלונה של מפלגת רפ"י בראשותו שזכתה ב-10 מנדטים בלבד בבחירות לכנסת השישית ב-1965; מסופר על היריבות בינו לבין אשכול על רקע פרשת העסק הביש והחילוף בתפקיד ראש הממשלה.(עמ' 107) שגב טוען כי גישתו של בן-גוריון הייתה זהה לזו של אשכול בעניין היציאה למלחמה (כלומר, שיש להמתין עד להשגת אישור ממעצמות המערב), על אף שהציבור האמין כי הוא חושב אחרת ודרש את חזרתו לתפקיד שר הביטחון. בנוסף, בן-גוריון מצטייר כגונב את תהילת הניצחון חרף העובדה שהתנגד ליציאה למלחמה (מובא ציטוט שלו מיום פרוץ המלחמה: "אני סבור שזה משגה כבד"; עמ' 360). למשל, ביום השלישי למלחמה פנה בן-גוריון לראש עיריית ירושלים טדי קולק בדרישה "להתחיל מיד ביישוב הרובע היהודי"(עמ' 400) ולאחר המלחמה שינה את דעתו שלא היה טעם בכיבוש רמת הגולן והחליט כי זהו "צורך חיוני לביטחון ישראל".(עמ' 450)
דמויות היסטוריות המוזכרות בספר > טדי קולק

שגב ייחד לירושלים שני קטעים – סעיף (ירושלים: "יורדים העירה") באחד הפרקים בחלק השני של הספר ופרק שלם (הפרויקט של טדי) בחלקו הרביעי. הראשון עוסק בירושלים שלפני המלחמה, והשני בירושלים שלאחר המלחמה. בשני הפרקים הללו מהווה טדי קולק, ראש עיריית ירושלים ומנכ"ל משרד ראש הממשלה לשעבר דמות מפתח. ירושלים של לפני המלחמה מתוארת כעיר ספר פרימיטיבית, חצויה על ידי קו עימות, שהציונות המעשית ויתרה עליה כמרכז העשייה לטובת תל אביב. ירושלים לפי שגב היא עיר מצחינה ומלוכלכת, שאוכלוסייתה מורכבת מנתמכי-סעד ועולים חדשים, שמורגשת בה תחושת סגירות ומחנק, בירה ללא הכרה בינלאומית, שההשקעות בפיתוחה דלות.(עמ' 189-183) אמנם קולק, שנבחר לראשות העיר בשנת 1965, מצטייר כעסקן חרוץ ביותר, אך בו בזמן ככישלון מוניציפלי מהדהד: "התמורה שהבטיח קולק לא באה; השירותים לא השתפרו, גישת המנגנון נשארה כשהייתה."(עמ' 190) בפרק הנושא את שמו (הפרויקט של טדי) על ירושלים שלאחר המלחמה מסופר על קולק כי "לא היה מי שהיטיב ממנו להציג את כיבוש ירושלים כשליחות הומניטרית, כמעט דתית, לטובת האנושות כולה; ישראלים רבים הפנימו את הרעיון הזה בשמחה."(עמ' 505) בכך, שגב מציג את קולק כמי שתרם, לטענתו, להעמקת ישראל בבוץ כיבוש השטחים. יחד עם זאת, קולק זוכה לשבחים כ'מר ירושלים' ומסופר רבות על ההשקעות שהחלו לזרום אל העיר בזכותו ועל פרויקטים שבוצעו בהשראת להיטותו ואמונותו הכנה ביכולתה של העיר להוות מופת של דו-קיום ישראלי-ערבי.
דמויות היסטוריות המוזכרות בספר > לינדון ג'ונסון

שגב טוען כי נשיא ארצות הברית לינדון ג'ונסון דרש בפגישתו עם שר החוץ אבא אבן שישראל לא תפתח במלחמה ללא התגרות ערבית ישירה וחריפה (בניגוד לסגירת מצרי טיראן שהיא התגרות עקיפה), ושהנשיא חש כי עמידתו בדרישתה של ישראל לגיבוי אמריקאי מוחלט גרמה לו לחוש "כמו נחלץ ממלכודת שביקשו להניח לו הישראלים."(עמ' 287) כמו כן, בבוקרו של היום הראשון למלחמה "היה נרגז; עד סוף ימיו ראה במלחמה משגה שעשתה ישראל."(עמ' 368)
דמויות היסטוריות המוזכרות בספר > חוסיין מלך ירדן

חוסיין, מלך ירדן מצטייר בספר כרודף שלום אשר ישראל הקשתה עורפה כלפיו. בעקבות פיגוע נגד רכב צה"לי שבו נהרגו שלושה צנחנים שיגר חוסיין מברק תנחומים לישראל דרך מחלקת המדינה של ארצות הברית. בתגובה ישראל יצאה למבצע 'מגרסה' שנודע כפעולת סמוע שבו פוצצו בתים פלסטיניים רבים ונהרגו 14 חיילים ירדניים(עמ' 167). עם פרוץ המלחמה הועברו לישראל מברקים מעמאן דרך ארצות הברית ובהם "המלך חוסיין ביקש הפסקת אש; למעשה התחנן... אם לא תיפסק האש מיד – משטרו מחוסל."(עמ' 377) בשיחה שהתנהלה בין המלך חוסיין לבין מנכ"ל משרד ראש הממשלה יעקב הרצוג לאחר המלחמה הצד הישראלי מוצג כמנסה למשוך זמן ולעכב הנסיגה מהשטחים בחסות משא ומתן, ואילו הצד הירדני מוצג כשוחר שלום המבקש "שלום עם כבוד".(עמ' 536-535)
הערות שוליים

↑  ינציח את כניסתו אל העיר
לוי אשכול מול אלופי המטה הכללי
קרול דווק

| --- | --- |

 לידה:  17 באוקטובר 1946 (בת 78) 
 ענף מדעי:  הנעה, פסיכולוגיה 
 מקום לימודים:  קולג' ברנרד (1967)  אוניברסיטת ייל (1972) 
 מוסדות:  אוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין (1972–1989)  אוניברסיטת קולומביה (1989–2004)  אוניברסיטת סטנפורד (2004) 
 פרסים והוקרה:  פרס ארתור ו. סטאטס (2021)  פרס עמיתי ויליאם ג'יימס (2020)  Yidan Prize (2017)  Atkinson Prize in Psychological and Cognitive Sciences (2016)  מדליית וילבור קרוס (2015)  פרס עמית ג'יימס מקין קטל (2013)  פרס האגודה האמריקנית לפסיכולוגיה לתרומות מדעיות נכבדות לפסיכולוגיה (2011)  פרס א. ל. תורנדייק (2009)  Donald T. Campbell Award (2008) 
 אתר רשמי
 
קרול דווק (באנגלית: Carol Dweck; נולדה ב-17 באוקטובר 1946) היא פרופסור לפסיכולוגיה מאוניברסיטת סטנפורד, שמחקריה בתחום המוטיבציה והאישיות השפיעו באופן ישיר על עולם החינוך. דווק התפרסמה בעקבות ספרה "כוחה של נחישות", בו היא מציגה את ההבדל בין אנשים הנוטים לחשוב בצורה מקובעת, וחושבים שלא ניתן לשנות יכולות לבין אנשים שנוטים להאמין שניתן לפתח יכולות בסיסיות, למשל אינטליגנציה באמצעות מאמץ ולמידה.
ביוגרפיה

דווק נולדה בניו יורק, כבת יחידה, אמצעית מבין שלושה ילדים. אביה עסק בייבוא וייצור ואמה בתחום הפרסום.
אחת המורות בכיתה ו' הושיבה את תלמידיה בהתאם לרמת המשכל שלהם. רק התלמידים בעלי רמת משכל גבוהה הורשו לבצע פעולות כגון מחיקת הלוח או העברת מסר למשרד המנהל. דווק טענה כי התלמידים בעלי רמת המשכל הגבוהה תמיד חששו מהמבחן הבא, שעלול להוריד אותם בדירוג הכיתתי. בראיון שנתנה ב-2015 אמרה דווק: "מצד אחד, לא האמנתי שתוצאה במבדק הייתה כה חשובה, מצד שני כל תלמיד רוצה להצליח במסגרת שנוצרה. אז במבט אחורה, אני חושבת שהאדרת המשכל הייתה נקודת מפנה בהתפתחות שלי".
קריירה

במטרה להבין מדוע אנשים מסוימים ממשיכים להתמיד ולהשקיע בנסיבות בהן אחרים מרימים ידיים ומוותרים, ערכה דווק מחקר ובו נתנה לילדים עם יכולות דומות בעיה מתמטית שאינה ניתנת לפתרון.
בעודם מתמודדים עם הבעיה, התגובה לכישלון היתה באחד משני דפוסי ההתנהגות: חלקם הרימו ידים וויתרו, ואחרים המשיכו לעבוד במרץ במטרה להצליח לפתור את הבעיה. לאחר מכן, ביקשה דווק מאותם הילדים לדבר אל עצמם בקול רם בעודם מתמודדים עם בעיה מתמטית דומה. היא הבחינה שבעוד שהילדים שוויתרו אמרו לעצמם דברים כמו: "זה משעמם", "אין לי ראש מתמטי", "אני שונא את זה, זה קשה מדי". ילדים שהתמידו אמרו לעצמם דברים כמו: "זה אתגר מעניין, אנסה זאת כך…" או "אני צריך לחשוב על אסטרטגיה אחרת", או "אפשר לקחת את התרגיל הביתה ולנסות לפתור אותו?" דווק גילתה שהאופן שבו הילדים הסבירו לעצמם את הכישלון, ניבא את ההצלחה בהתמודדות עם התרגיל הבא.
לאחר מכן, בעשרות שנות מחקר מצאה דווק, כי במהלך התפתחותנו כבני אדם, אנו מפתחים תאוריות שונות בנוגע ליכולתנו הבסיסיות ביותר. היא טבעה את המושגים תבנית חשיבה מקובעת (Fixed Mindset) ותבנית חשיבה מתפתחת (Growth Mindset) כדי לתאר את האמונות שאנו מחזיקים בנוגע לאינטליגנציה, כישרון ולמידה. אמונות אלו מנחות את הפרשנות שלנו לאירועים ומשפיעות על מידת החוסן והנחישות שלנו כאשר אנו מתמודדים עם אתגרים.
קריירה > תבניות חשיבה

תבנית חשיבה מקובעת (Fixed Mindset), היא המרחב, בו אמונותיו של האדם מרוכזות סביב הרעיון, שיכולותיו הבסיסיות (לדוגמה, אינטליגנציה וכישרון) הן יכולות נתונות, קבועות, ואינן ניתנות לשינוי ולפיתוח.
אנשים המאמינים, שרמת המשכל שלהם קבועה ואינה ניתנת לשינוי, חושבים, שיש מי שנולד חכם ויש מי שנולד טיפש, וכך המצב יישאר לנצח!
לכן, כל מצב הופך עבורם למבחן אינטליגנציה, בו הם צריכים להוכיח, שהם נמנים עם ה״חכמים״.
אם הם נדרשים להשקיע מאמצים רבים, הם משייכים זאת לחוסר היכולת שלהם.
כאשר הם נכשלים, הכישלון מגדיר אותם. ״אני נכשלתי״ הופך ל״אני כישלון״.
מכיוון שהם חוששים מחוויות כישלון נוספת, הם עשויים להימנע מהתמודדות עם אתגרים חדשים.
תבנית חשיבה מתפתחת (Growth Mindset) היא המרחב, בו אמונותיו של האדם מרוכזות סביב הרעיון, כי באמצעות מאמץ ולמידה, ניתן לפתח ולטפח יכולות בסיסיות, כגון אינטליגנציה וכישרון.
אנשים המאמינים, שאינטליגנציה היא יכולת מתפתחת ומשתנה, מאמינים, שבאמצעות מאמץ ולמידה, יוכלו לשפר את יכולותיהם הקיימות.
הם רואים באתגרים הזדמנות מצוינת ללמוד דברים חדשים ולפתח מיומנויות קיימות.
לכן, הם מגלים אהבה וסקרנות רבה יותר בתהליך הלמידה.
הם מבינים שכישלון, הוא חלק בלתי נפרד מתהליך הלמידה, ורואים בו הזדמנות להתפתח וללמוד.
אנשים אלו נוטים להתמיד לאורך זמן, חרף קושי וכישלון, ולהגיע להישגים גבוהים יותר.
קריירה > כיצד מפתחים Growth Mindset

"ככל שתלמידים יאמינו שידע וחכמה הם תוצאה של מאמץ מתמשך ועבודה קשה ולא תוצאה של יכולת מולדת ובלתי משתנה, כך סביר יותר שהם יתמידו במטלות לאורך זמן, ויעמדו בהצלחה באתגרים הצפויים להם".
קרול דווק גילתה שכשמלמדים ילדים על המוח, וכיצד הוא גדל בעקבות למידה ומאמץ, הם נמצאים בסבירות גבוה יותר להתמיד ולהשקיע, וזאת מכיוון שהם אינם רואים בכישלון דבר קבוע.
קריירה > התובנות שבאמצעותן יוכלו התלמידים לאמץ את התפיסה של החשיבה המתפתחת

למידה במהותה היא - תהליך יצירה של קשרים חדשים במוח.
המשמעות האמיתית של תרגול, זהו תהליך של ביסוס וחיזוק הקשרים שנוצרו בלמידה.
אם אתה לא משתפר, זה לא מפני שאין לך יכולת, אלא מפני שלא השתמשת בטכניקות תרגול מתאימות.
אם נכשלת במבחן, זה לא מפני שאת טיפשה, אלא מפני שעדיין לא רכשת רשת קשרים חזקה מספיק במוח בנושא זה.
הסיבה שקשה לך ללמוד משהו חדש, היא לא מפני שאתה לא חכם, אלא מפני שיצירת קשרים חדשים היא תהליך ארוך, הכרוך במאמץ רב.
כאשר אתה חוזר על מחשבה שוב ושוב (ולא משנה אם היא חיובית או שלילית), אתה מתחיל לקבע אותה כאמת, עד שהיא הופכת לאמונה.
אתה יכול לבחור את המחשבות שלך, את האמונות שלך, ולהפוך להיות האדם שאתה רוצה להיות.
המוח שלך הוא כמו שריר הוא גדל ומתפתח בהתאם לאופן שבו שאתה משתמש בו. השתמש בו נכון.