stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ולרי פורקויאן
הערות שוליים

↑  The USSR’s Momentous World Cup Campaign of 1966, thesefootballtimes.co, ‏24 באפריל 2018
↑  On This Day (20 July 1966): ‘Porky’ is the star as Sunderland hosts the Soviets in World Cup clash, SB Nation, ‏20 ביולי 2022
| נבחרת ברית המועצות – מונדיאל 1966 (מקום רביעי) |
| --- | --- | --- |
|  1 יאשין •  2 סרבריאניקוב •  3 אוסטרובסקי •  4 פונומריוב •  5 אפונין •  6 שסטרניוב •  7 חורצילווה •  8 סאבו •  9 גטמנוב •  10 דנילוב •   11 צ'יזלנקו •  12 וורונין • 13 קורנייב •  14 סיצ'ינווה • 15 חוסאינוב • 16 מטרוולי • 17 פורקויאן • 18 בנישבסקי • 19 מלופייב • 20 מרקרוב • 21 קאוואזשווילי • 22 בניקוב • מאמן: מורוזוב |  1 יאשין •  2 סרבריאניקוב •  3 אוסטרובסקי •  4 פונומריוב •  5 אפונין •  6 שסטרניוב •  7 חורצילווה •  8 סאבו •  9 גטמנוב •  10 דנילוב •   11 צ'יזלנקו •  12 וורונין • 13 קורנייב •  14 סיצ'ינווה • 15 חוסאינוב • 16 מטרוולי • 17 פורקויאן • 18 בנישבסקי • 19 מלופייב • 20 מרקרוב • 21 קאוואזשווילי • 22 בניקוב • מאמן: מורוזוב | ברית המועצות |
| נבחרת ברית המועצות – מונדיאל 1970 |
| --- | --- | --- |
|  1 שמוץ •  2 קבזאשווילי •  3 אפונין •  4 דזודזואשווילי •  5 קפליצ'ני •  6 לובצ'ב •  7 לוגופט •  8 חורצילווה •  9 שסטרניוב •  10 זיקוב •   11 אסטיאני •  12 קיסליוב • 13 יאשין •  14 מונטיאן • 15 סברריניקוב • 16 בישובץ • 17 יבריוז'קין • 18 מטרוולי • 19 נודיה • 20 פוזאץ' • 21 חלמניצקי • 22 פורקויאן • מאמן: קצ'לין |  1 שמוץ •  2 קבזאשווילי •  3 אפונין •  4 דזודזואשווילי •  5 קפליצ'ני •  6 לובצ'ב •  7 לוגופט •  8 חורצילווה •  9 שסטרניוב •  10 זיקוב •   11 אסטיאני •  12 קיסליוב • 13 יאשין •  14 מונטיאן • 15 סברריניקוב • 16 בישובץ • 17 יבריוז'קין • 18 מטרוולי • 19 נודיה • 20 פוזאץ' • 21 חלמניצקי • 22 פורקויאן • מאמן: קצ'לין | ברית המועצות |
ונוס מווילנדורף

ונוס מווילנדורף
ונוס מווילנדורף הידועה גם בתור האשה מווילנדורף היא צלמית פרהיסטורית של אישה בגובה 11.1 ס"מ שנתגלה ב-1908 באתר מהתקופה הפלאוליתית העליונה סמוך לווילנדורף (Willendorf) בעמק הוואכאו שבאוסטריה, על ידי הארכאולוג יוזף סומבתי. הצלמית מגולפת באבן גיר אואוליטית מסוג שאינו מצוי באזור וצבועה באוכרה אדומה.
בבדיקה חוזרת של הסטרטיגרפיה באתר העריכו החוקרים שגיל השכבה הארכאולוגית שבה נמצאה הצלמית הוא כ-30,000 שנים לפני זמננו.
הצלמית לא נועדה כנראה להיות פורטרט ריאליסטי אלא אידיאליזציה של הגוף הנשי. הפות, השדיים והבטן התפוחה מודגשים מאוד, דבר המרמז על קשר חזק לפוריות. זרועותיה הזעירות מקופלות מעל שדייה, ואין לה תווי פנים ברורים. ראשה מכוסה במה שנראה כצמות מלופפות, או סוג של כיסוי ראש.
הכינוי המשווה בין צלמית האישה השמנה למדי עם הדמות הקלאסית של "ונוס" עורר התנגדות בקרב חוקרים בני זמננו. כך לדוגמה העיר כריסטופר ויטקומב כי הוא מבטא באירוניה בוז לתפיסת היופי הקדומה והיכולת הטכנית המוגבלת הניכרות בפסל, כמו גם לחוסר הצניעות של הדמות, שלא תאם את תפיסת הנשיות של ראשית המאה ה-20 (קישור). חוקרים מסוימים דחו את ההשערה כי הצלמית היא איקונין של האלה האם, האלה של אירופה הקדומה הפלאוליתית. יש הסוברים כי בהיותה שמנה היא ייצגה מעמד נכבד בחברת הלקטים-ציידים, ומלבד פוריותה הבולטת, היא הייתה יכולה להיות גם סמל לביטחון והצלחה.
רגלי הצלמית לא עוצבו כך שהיא תוכל לעמוד בעצמה. עקב כך משערים כי הצלמית נועדה להיות מוחזקת בידיים ולא רק להביט בה בלבד. ארכאולוגים אחדים טוענים שהיא שמשה כקמע למזל. אחרים העלו את ההשערה כי הצלמית נועדה להחדרה לפות, כסוג של כישוף שנועד להגביר את הפוריות.
ונוס מווילנדורף היא חלק מאוסף המצוי במוזיאון לתולדות הטבע בווינה.
מאז שצלמית זו נתגלתה וקיבלה את שמה נתגלו צלמיות דומות נוספות וצורות אמנות אחרות מאותה התקופה, המכונות כיום צלמיות ונוס.
האמצעים הצורניים של ונוס מווילנדורף

צורות אורגניות, צורות מעוגלות. הצורות האורגניות מדגישות את סמליות הפריון בגלל שהן הצורות הטבעיות של עולם החי והצומח וכך מודגש שהאישה היא חלק מעולם זה.
צורות סמליות:
פירות, המסמלים פוריות ושפע הן בגלל שהפירות והזרעים הם אברי הפריון של הצמחים והן בגלל שהם מזון עסיסי ומזין.
מעוין עם חור באמצע - בתקופה הפרה היסטורית ציינו כך פריון.
מעגל קונצנטרי - מעגלים בתוך מעגלים, המסמלים אינסופיות ומחזוריות, כמו מעגל החיים המתחיל ומסתיים ללא הרף.
שימוש בצורות מוכללות - ללא פרטים אנטומיים מדויקים, בגלל שהצלמית מדברת על כל אישה ולא על אחת מסוימת.
פרופורציות ערכיות - יחסי גדלים לפי ערכם ולא לפי גודלם במציאות. איברים לא חשובים מוקטנים או לא נמצאים כלל.
הערות שוליים

↑  Antl-Weiser, W. (2009). The time of the Willendorf figurines and new results of palaeolithic research in Lower Austria. Anthropologie, 47(1-2), 131.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb15950169p (data)  GND: 4187499-7  LCCN: n99030260  SUDOC: 129553697  VIAF: 185215410   WorldCat (עם VIAF): 185215410
ונוס מברכת רם

| --- | --- |

 מידע כללי
 תאריך יצירה:  קדום ל-233,000 שנים לפני זמננו
 טכניקה וחומרים:  סקוריה (אבן געשית)
 ממדים בס"מ
 רוחב:  2.5
 גובה:  3.5
 עומק:  2.1
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  art of the Middle Paleolithic 
 מספר יצירה:  1993-492 (רשות העתיקות)
 מיקום:  מוזיאון ישראל ירושלים
 קואורדינטות:  33°13′56″N 35°45′59″E﻿ / ﻿33.232222222222°N 35.766388888889°E﻿ / 33.232222222222; 35.766388888889
 
איור של הפסלון
ונוס מברכת רם הוא השם שניתן לאבן חרוטה, ככל הנראה פסלון, מהקדומים שידועים בעולם. האבן נמצאה בשנת 1981 על ידי פרופ' נעמה גורן-ענבר מהאוניברסיטה העברית באתר הארכאולוגי בבריכת רם שברמת הגולן. יש המשייכים את האתר בו נמצאה לתרבות האשלו-יברודית.
הצלמית גולפה מאבן סקוריה אדומה, אורכה 3.5 ס"מ וייתכן ששימשה למטרות סמליות או דתיות. היו חוקרים שערערו על היותה של צלמית זאת מעשה ידי אדם (ולא אבן טבעית בעלת צורה זו), אך ”מבדיקה מיקרוסקופית עולה שהיא עוצבה ביד אדם, ולפיכך זוהי יצירת האמנות הקדומה ביותר שנמצאה עד כה”, כפי שמוגדר באתר מוזיאון ישראל.
השכבה הארכאולוגית שבה נמצאה הצלמית תוארכה לתקופה שבין 800,000 ל-233,000 שנים לפני זמננו, לפי גילים בשיטת אשלגן-ארגון שנמדדו בשתי שכבות הבזלת התוחמות אותה (מלמעלה ומלמטה). עם זאת, נראה כי התחתונה משתי השכבות קדומה בהרבה לממצאי האתר והתיארוך ההגיוני הוא זה הקרוב לשכבת הבזלת העליונה המכונה "בזלת כרמים". הצלמית נוצרה כנראה בידי הציידים-לקטים מהמין הומו ארקטוס.
צלמית זאת נחשבת לממצא העתיק ביותר של דמות אנושית הקיים בתיעוד הארכאולוגי. היא מזכירה את קבוצת הצלמיות הפרהיסטוריות המכונות צלמיות ונוס, מהתקופה הפלאוליתית העליונה של אירופה, ומכאן כינויה.
קיימים סימנים לכך שהאמן או האמנית הקדומים חרצו חריצים על הצלמית בכלי צור שבעזרתו עוצב הראש, ובאופן זה גם עוצבו הזרועות והחזה השופע של הדמות. אין הסכמה בין החוקרים אם הפסלון הוא אכן צלמית. פרופ' עופר בר-יוסף ופרופ' יוסף גרפינקל כתבו בספרם:
באתר התגלה חלוק מאבן בזלת נקבובית הנקראת סקוריה. הוא משויף בחלקו ועליו חריתה של קו היקפי, שהחופרת הציעה לראות בו צלמית אישה. יש הרואים בו את הממצא האמנותי הקדום בעולם.
לקריאה נוספת

Goren-Inbar, N and Peltz, S, 1995, "Additional remarks on the Berekhat Ram figure," Rock Art Research 12, 131-132, quoted in Scarre, C (ed.) (2005). The Human Past, (London: Thames and Hudson)
Nowell, April. "A New Look at the Berekhat Ram Figurine: Implications for the Origins of Symbolism", 2001. Academia.edu
הערות שוליים

1 2  עופר בר-יוסף ויוסף גרפינקל, הפריהיסטוריה של ארץ ישראל: תרבות האדם לפני המצאת הכתב, ירושלים: אריאל, 2008, עמ' 83
1 2  צלמית מברכת רם, באתר מוזיאון ישראל
↑  אתר הסקר הארכאולוגי של ישראל, באתר רשות העתיקות
| --- | --- |
פורטל ארכאולוגיה של המזרח הקרוב:  לפורטל ארכאולוגיה של המזרח הקרוב
ערך זה הוא קצרמרבנושא ארכאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ורד הגליל (מפעל)

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה פרטית
 מייסדים:  חברת "כור מזון", הנס אימהוף, ג'ורג' פקטור, ד"ר עמיאור (עמי) דולב
 תקופת הפעילות:  1984–הווה (כ־40 שנה)
 חברת אם:  יוניליוור
 משרד ראשי:  גלבוע 4, קריית שדה התעופה, ישראל (משרדי יוניליוור)
 שליטה בחברה:  יוניליוור ישראל
 בעלות:  יוניליוור ישראל (100%)
 ענפי תעשייה:  מזון
 מוצרים עיקריים:  שוקולד, סוכריות, מעדנים, ממתקים
 
ורד הגליל הוא מפעל ומותג מזון בבעלות יוניליוור ישראל המתמחה בייצור שוקולד ודברי מתיקה (סוכריות, מעדנים, ממתקים).
היסטוריה

המפעל הוקם ב-1984 באזור תעשייה בצפת, וייצור שוקולד בו התחיל באוקטובר 1986. המפעל הוקם בידי חברת "כור מזון", שהחזיקה ב-25% מהבעלות. 50% הוחזקו בידי משקיע גרמני בשם הנס אימהוף, ו-25% נוספים בידי ג'ורג' פקטור מגרמניה. המפעל ניסה להתחרות במפעל השוקולד הוותיק "עלית", אך לא הצליח בכך.
ב-1989 מכר אימהוף את חלקו לשני שותפיו, כך שהבעלות נחלקה שווה בשווה בין "כור מזון" לג'ורג' פקטור, ובהמשך הועבר מפעל "ורד הגליל" לבעלות חברת "תוצרת מזון ישראלית" (תמ"י), שבבעלות שני שותפים אלה.
ב-1992 הושק חטיף שוקולד תחת המותג "קליק". בשנה זו רכשה חברת CPC הבינלאומית 51% ממניות תמ"י, ובהמשך השלימה החברה את רכישות מלוא המניות, ותמ"י שינתה את שמה ל-Best Foods.
ב-1994 הושק ממרח שוקולד עם פצפוני האורז "שוקי והפצפונים" של ורד הגליל, מתחרה לממרח השוקולד השחר העולה. באותה שנה יצא גם חטיף וופל "מוגזם" תחת הסלוגן מוגזם כמה שזה טעים, מתחרה לחטיף פסק זמן של עלית.
בשנים 1995–1997 צירפה החברה לחפיסות השוקולד שלה את משחקי המחשב מסדרת "ורדית" על שם חפיסת השוקולד שנועדו לפרסם את מוצריה. המשחקים זכו להצלחה רבה. באותן השנים השיקה ורד הגליל" מותגי בת בתחום החטיפים בשמות: "מוגזם", "מותק" ו"פרפקט". אחר כך השיקה גם את חטיף השוקולד "O.K".
בשנת 1996 רכשה חברת יוניליוור העולמית את חברת ויטקו הישראלית ושינתה את שמה לליוור. בשנת 2000 רכשה יוניליוור את השליטה בחברת המזון האמריקאית Best Foods, ובעקבות רכישה זו מיזגה את פעילות תמ"י – Best Foods וליוור, ושינתה את שם החברה המאוחדת ל"יוניליוור ישראל", שמותג "ורד הגליל" המשיך לפעול במסגרתה. ב-2003 הודיעה שהמותג "ורד הגליל" יוחלף בהדרגה במותג "קליק". המותג "קליק" הושק ב-1992 על ידי תלמה עבור חטיפי שוקולד, זכה להצלחה, היה בעל נתח גדול בתחום זה, והוחלט שישמש גם לטבלאות שוקולד.
ב-2005 חודש המותג בתחום טבלאות השוקולד. בקיץ 2006 החזיק בכ-8% משוק טבלאות השוקולד בישראל. בזמן מלחמת לבנון השנייה מפעל השוקולד והחטיפים של יוניליוור בצפת (בו ייוצר גם המותג "ורד הגליל") ספג פגיעה ישירה של טיל; אך לא היו בו פגיעות בנפש.
בשנת 2022 דווח כי המותג מחזיק בנתח שוק של כ-6%–7% בתחום טבלאות השוקולד.
הערות שוליים

↑  מיכל הולצמן ואורי גינוסר, למי שייך מפעל השוקולד החדיש בצפת ־ ורד הגליל?, מעריב, 16 באוקטובר 1986
מיכל הולצמן, ראשי מפעל השוקולד של כור "ורד הגליל": "המגמה שלנו להתחרות על איכות", מעריב, 4 בנובמבר 1986
↑  רות יובל, פרסום - תור טורינו - המלחמה בין עלית לוורד־הגליל. סיבוב שלישי, כל העיר, 6 במרץ 1987
↑  אורי גינוסר, כל הקופה על שוקולד, מעריב, 17 באוקטובר 1989
↑  זהבה דברת, ‏שוקולד ורד הגליל יהיה ראש החץ של תמ"י, באתר גלובס, 21 בנובמבר 1996
אמיר אייזנברג, ‏נסגרה עיסקת סי.פי.סי-תמ"י; קונצרן כור ירשום רווח הון של 45 מ' ש', באתר גלובס, 19 בפברואר 1997
↑  ורד שרון-ריבלין, ‏פעמיים שוקולד באוויר, באתר גלובס, 22 בדצמבר 1996
↑  מיכל שדה, גם בוורד הגליל נותנים לך את החופש ללכת עד הסוף: קמפיין חדש לחטיף השוקולד O.K, באתר TheMarker‏, 19 בנובמבר 2000
↑  ענת ביין, יוניליוור ישראל מאחדת את פעילות ליוור ויוניליוור בסטפוד תחת מטה ניהולי אחד, באתר TheMarker‏, 6 באוקטובר 2002
↑  הדס מנור, ‏ורד הגליל תתמקד בייצור חטיפי שוקולד; תהפוך את שמה למותג קורפורייט בלבד, באתר גלובס, 24 באפריל 2003
סיון קלינגבייל, יוניליוור מוחקת את המותג ורד הגליל מתחום החטיפים, באתר TheMarker‏, 16 בדצמבר 2003
↑  ורד שרון-ריבלין, ‏עלית רוצה לנשנש מההצלחה של קליק, באתר גלובס, 25 בדצמבר 2001
↑  ורד שרון-ריבלין, ‏תלמה תילחם בשוקולד של עלית, באתר גלובס, 16 בדצמבר 2003
↑  איילה צורף, מלחמות השוקולד בין יוניליוור לעלית הניבו גידול של 10% למותג קליק, באתר TheMarker‏, 26 בינואר 2005
ורד שרון-ריבלין, ‏תלמה נכנסת לטבלאות השוקולד בהשקעה של 7 מיליון שקל, באתר גלובס, 17 בנובמבר 2004
↑  איילה צורף, יוניליוור מחזירה לחיים את ורד הגליל, באתר הארץ, 13 בספטמבר 2005
↑  איילה צורף, טבלאות השוקולד של קליק כמעט נעלמות; יוניליוור מצהירה כי שוק טבלאות השוקולד כבר אינו אסטרטגי מבחינתה, באתר TheMarker‏, 22 ביוני 2006
↑  איילה צורף, מפעל השוקולד והחטיפים של יוניליוור בצפת ספג פגיעה ישירה של טיל; אין נפגעים, באתר TheMarker‏, 18 ביולי 2006
↑  שוקי שדה, הפנטזיה המתוקה שלהן התגשמה, אבל הן לא ממהרות לנצל אותה, באתר TheMarker‏, 3 ביוני 2022
| יוניליוור ישראל |
| --- | --- | --- |
| מוצרי מזון | ורד הגליל • תלמה • קנור • בייגל בייגל • קליק • ליפטון • מזולה • בן אנד ג'ריז • מגנום • גלידות שטראוס • Hellmann's • בלו בנד • פתית • כיפלי • מרמייט • אפיכל • 778 |  |
| טיפוח וניקיון | בדין • פינוק • אקס • דאב • Vaseline • Cif |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007385379205171
ונוס מאורבינו

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  טיציאן
 תאריך יצירה:  1538
 טכניקה וחומרים:  שמן על בד
 ממדים בס"מ
 רוחב:  165.5 ס״מ 
 גובה:  119 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  הרנסנס הגבוה, האסכולה הוונציאנית 
 מספר יצירה:  1437 (גלריית אופיצי) 
 מיקום:  גלריה אופיצי, פירנצה
 
"ונוס מאורבינו" (1538) הוא ציור מאת הצייר האיטלקי, בן תקופת הרנסאנס טיציאן. הציור מתאר אישה צעירה עירומה, המזוהה עם האלה הרומית ונוס.
הציור הוזמן על ידי גידובלדו דלה רוברה (Guidobaldo II della Rovere), דוכס העיר אורבינו. במקור קישט הציור תיבת עץ (Cassone) הניתנת כמתנת נישואים. על פי רונה גופן (Rona Goffen), מבקרת אמנות מודרנית, שימש הציור כ"מודל דידאקטי" עבור ג'וליה וראנו (Giulia Varano), אשתו הצעירה של הדוכס.
הציור מתאר אישה צעירה עירומה הנמצאת בתוך ארמון ונציאני. היא שוכבת על גבי ספה או מיטה, נשענת בהסבה על גבי כרים ומאחוריה מעין וילון או מסך ירוק. בקצה המיטה שוכב כלב קטן. מאחורי הווילון מתגלה מראה חלל ארמון מפואר המרוצף באריחים חומים המדגישים את הפרספקטיבה ואת עומק החלל. על קירות הארמון פרושים שטיחי קיר פרחוניים וקבוע חלון מרפסת גדול. בקצה החדר מתוארות שתי נשים נוספות - האחת, הלבושה בשמלה לבנה, כורעת ליד ארגזי מטען או נדוניה, הדומים לארגז שאליו נוצר הציור, והאחרת, הלבושה בשמלה בגוון כתום או אפרסק, עומדת לצדה ואוחזת בבגד.
ייחודו של הציור בפרובוקטיביות העזה שבו. אזור כף הערווה הנשי מצוי במרכז התמונה, ונוס מיישירה את מבטה אל עבר הצופה, תוך אדישות מוחלטת לעירום בו היא מצויה. 
הכלב השוכב על המיטה, סימן לנאמנות, הוא תוספת אירונית לארוטיות המשוחררת של ונוס.
מבנה הציור מבוסס על הקומפוזיציה של הציור "ונוס הישנה" (1510) מאת ג'ורג'ונה. שם מופיעה ונוס כאישה עירומה וישנה השוכבת בטבע הפתוח. טיציאן בחר לצייר את ונוס כאישה בת התקופה, שאיננה מוטרדת מעירומה ומתבוננת בצופה. למעשה, הרמז היחיד לזהותה של האלה הוא בשמו של הציור.
"אולימפיה" של מאנה
"אולימפיה" של מאנה

בשנת 1863 יצר הצייר הצרפתי אדואר מאנה את "אולימפיה", ציור השואב את השראתו מציורו של טיציאן, ובו מוחלפת הדמות הערטילאית של ונוס בדמותה של ויקטורין מאונט, שהייתה המודל האהוב על מאנה. בציור של מאנה "הולבשה" מאונט כזונה. אלמנטים מהוגנים כביכול דוגמת הנשים הקשורות בחיי הנישואין והכלב המנומנם הוחלפו בשפחה שחורה המביאה מתנות מלקוחות הזונה וחתול ששערו סומר, סמל לערמומיות ובוגדנות. השימוש שעשה מאנה ביצירת המופת של טיציאן תוך החלפת האלמנטים הקלאסיים והמהוגנים באלמנטים חריגים הוביל לתגובה קשה נגד ציורו של מאנה בעת שהוצג, ובדיעבד הפכו את מאנה לאחד מאבות הציור המודרני.
הערות שוליים

↑  Rona Goffen, Titian's 'Venus of Urbino', Cambridge University Press, 1997.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007345298005171  PLWABN: 9812619963005606  Bildindex: 07701011  BnF: cb13180791g (data)  GND: 4467404-1  LCCN: n98093044  RKDimages ID: 297545  SUDOC: 035309180  VIAF: 186016342   WorldCat (עם VIAF): 186016342
ויקטור ברומר

ויקטור ברגנר ברומר (בדנית: Viktor Bregner Bromer; נולד ב-20 באפריל 1993) הוא שחיין דני, הוא אלוף אירופה (ברלין 2014) ומקום חמישי באליפות העולם (דוחא 2014 וקאזאן 2015) במשחה ל-200 מטר פרפר.
ביוגרפיה

ברומר נולד באורהוס.
ביוגרפיה > 2014 > אלוף אירופה

באליפות אירופה, שנערכה בברלין, גרמניה בשנת 2014 זכה ברומר במדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:55.29 דקות, לפני בנץ ביצזו מהונגריה (1:55.62 דקות) ופבל קורז'ניובסקי מפולין (1:55.74 דקות).
ביוגרפיה > 2015

באליפות אירופה (בריכת 25 מטר) שנערכה במכון וינגייט, נתניה בדצמבר אותה שנה זכה ברומר במדליית כסף במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא אישי חדש של 1:51.62 דקות, אחרי לאסלו צ'ה מהונגריה שקבע שיא אירופה חדש של 1:49.00 דקות, ולפני סימון שדין משוודיה (1:52.89 דקות).
שיאים אישיים > בריכה אולימפית

100 מטר פרפר: 52.53 שניות (2015)
200 מטר פרפר: 1:54.47 דקות (2015), שיא דנמרק
שיאים אישיים > בריכת 25 מטר

100 מטר פרפר: 51.83 שניות (2014), שיא דנמרק
200 מטר פרפר: 1:51.62 דקות (2015), שיא דנמרק
זאוול זילברטס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  7 בנובמבר 1881 פינסק, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  25 באפריל 1949 (בגיל 67) ניו יורק, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פרדריק שופן למוזיקה 
 
זאוול (זבולון) זילברטס (Zavel Zilberts; ‏1881 – 1949) היה מלחין ומנצח בתחום המוזיקה היהודית והחזנות.
קורות חיים

זילברטס נולד בפרבר קרלין בעיר פינסק בבלארוס. בילדותו למד נגינה בכינור ושר במקהלה שליוותה את אביו שהיה חזן בעיר. כשהיה בן 16 נפטר אביו, וזילברטס נכנס לכהן כחזן במקומו. בשנת 1899 החל ללמוד בקונסרבטוריון בוורשה, ניצוח הלחנה והוראת המוזיקה. סיים את לימודיו שם ב-1903. משנת 1904 עד 1907 כיהן כמנצח מקהלת אגודת הזמיר בלודז'. בשנת 1907 נתמנה למנהל המוזיקלי ומנצח המקהלה בבית הכנסת הגדול במוסקבה. במוסקבה באותה העת הורשו להתגורר אך ורק יהודים בעלי מקצועות מסוימים וממעמד סוציו אקונומי גבוה, כך שלזילברטס היה קהל משכיל שדרש רמה מוזיקלית גבוהה. באותן שנים פיתח זילברטס את סגנונו המיוחד המשלב אלמנטים מוזיקליים מערביים ביצירות היהודיות השורשיות, דוגמת דוד נובקובסקי, ופנחס מינקובסקי. בשנת 1914 נאלץ זילברטס לעזוב את מוסקבה בפקודת השלטונות, ומאחר ועיסוקו לא התיר לו לשהות בעיר. הוא חזר ללודז', ולניצוח על מקהלת הזמיר, ונשאר בה במהלך מלחמת העולם הראשונה. בשנת 1920 היגר זילברטס לארצות הברית, שם נתמנה למנהל ומנצח המקהלה של איגוד החזנים בניו יורק (חזנים פארבאנד). בתקופתו התרחבה המקהלה עד שמנתה מאה חזנים, והופיעה בקונצרט שנתי ענק שנערך באולמות כמו קרנגי הול, עם גדולי חזני התקופה כסולנים. בשנת 1924 הקים את האגודה הכוראלית של זילברטס (The Zilberts Choral Society), שהפכה עד מהרה לחלק בלתי נפרד מתרבות המוזיקה היהודית בניו יורק. כמו כן ליווה זילברטס חזנים רבים בבתי כנסת שונים בהופעות ובקונצרטים. המקהלה המשיכה להתקיים אף לאחר מותו, בניו יורק ב-1948, עד להתפרקותה בשנת 1960.
יצירתו של זילברטס התמקדה בעיקר בפרקי חזנות, מוזיקה עממית יהודית ושירי יידיש. זילברטס גם כתב קנטטה על נושא חלום יעקב. בין יצירותיו המפורסמות: "הבדלה" שהתפרסמה על ידי הטנורים יאן פירס, ריצ'רד טאקר ועוד, "הנרות הללו" שפורסם על ידי משה קוסביצקי, יצירתו לסליחות "אל מלך" ועוד.
ולטר בתה

ולטר בתה (בגרמנית: Walter Bathe;‏ 1 בדצמבר 1892 - 21 בספטמבר 1959) היה שחיין גרמני, אלוף אולימפי בעל 2 מדליות זהב ושיאן עולם במשחה ל-100 מטר חזה.
ביוגרפיה

בתה נולד בפרובשטיין שבשלזיה כיום בפולין. הוא החל לשחות בגיל 8 במטרה לטפל במבנה החזה שלו, פקטוס קרינטום (חזה יונה).
ביוגרפיה > שיאן עולם

בתחרות שחייה שנערכה במגדבורג ב-2 באוקטובר 1910 קבע בתה במשחה ל-100 מטר חזה שיא עולם חדש של 1:18.4 דקות. חודשיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה בבודפשט, הונגריה ב-18 בדצמבר אותה שנה הוא שיפר את שיאו העולמי והעמיד אותו על 1:17.5 דקות.
ביוגרפיה > אלוף אולימפי

באולימפיאדת סטוקהולם (1912) זכה בתה בשתי מדליות זהב במשחה ל-200 מטר חזה בשיא אולימפי חדש של 3:01.8 דקות, לפני חבריו לנבחרת וילהלם לוצאו (3:05.0 דקות) ופאול מאליש (3:08.0 דקות) ובמשחה ל-400 מטר חזה בשיא אולימפי חדש נוסף של 6:29.6 דקות, לפני תור הנינג משוודיה (6:35.6 דקות) ופרסי קורטמן מבריטניה (6:36.4 דקות).
תארים והשגים

בשנת 1970 זכה בתה להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
הערות שוליים

↑  WALTER BATHE (GER) - 1970 Honor Swimmer, באתר היכל התהילה הבינלאומי של השחייה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1063655897  VIAF: 312620807   WorldCat (עם VIAF): 312620807
ולטר גראב

| --- | --- |
ולטר גראב
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  17 בפברואר 1919 וינה 
 פטירה:  17 בדצמבר 2000 (בגיל 81) תל אביב-יפו, ישראל 
 ענף מדעי:  היסטוריה
 מקום מגורים:  ישראל
 מקום קבורה:  בית העלמין ירקון 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת המבורג 
 מנחה לדוקטורט:  פריץ פישר 
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב 
 תרומות עיקריות
 חקר ההיסטוריה של אירופה
 
וַלטר גרָאב (Walter Grab;‏ 17 בפברואר 1919 – 17 בדצמבר 2000) היה היסטוריון ישראלי ממוצא אוסטרי, פרופסור להיסטוריה באוניברסיטת תל אביב, חוקר גרמניה וצרפת בעת החדשה ומייסד מכון "מינרבה" להיסטוריה גרמנית באוניברסיטה.
אודות

גראב נולד בשנת 1919 בווינה למשפחה יהודית ממעמד הביניים. בשנת 1938, כשהיה בן 19, נמלטה משפחתו לארץ ישראל בעקבות האנשלוס. בארץ עסק בעבודת כפיים ובמסחר בארנקים, ובשנות הארבעים לחייו החל בקריירה אקדמית בזכות פרופ' צבי יעבץ שהסכים לקבל אותו ללימודים ללא בגרות. לבסוף גראב הפך לאחר מבכירי ההיסטוריונים בארץ ובעל מוניטין בינלאומי. עשה את לימודיו באוניברסיטת תל אביב, בשנת 1962 סיים תואר ראשון בהיסטוריה כללית ופילוסופיה ובשנת 1965 סיים דוקטורט באוניברסיטת המבורג בהנחיית פרופ' פריץ פישר. הוא לימד היסטוריה באוניברסיטת תל אביב, קיבל פרופסורה בשנת 1970, ובשנת 1985 יצא לגמלאות. נפטר ממחלה בשנת 2000 בתל אביב.
היה נשוי לעליזה ארליך ואב למאיה ולאלכסנדר גראב, כיום פרופסור להיסטוריה באוניברסיטת מיין. מאז מותו נערך מדי שנה ערב עיון לזכרו בנושא היסטוריה אירופית באוניברסיטת תל אביב.
ארכיונו האישי שמור בספרייה הלאומית.
מכתביו > ספרים

נפוליאון ותקופתו, האוניברסיטה המשודרת, הוצאת משרד הביטחון, 1990
המהפכה הצרפתית, האוניברסיטה המשודרת, הוצאת משרד הביטחון, 1980
מקורות המהפכה הצרפתית, הוצאת הדר
מכתביו > מאמרים

"קווי-מתאר של מהפכות לאומיות, 1815-1825", מגרמנית: צבי טאובר, מתוך:  זמנים: רבעון להיסטוריה, חוברת  48 (אביב 1994).
הערות שוליים

↑   עופר אדרת, הדיקטטור הנאור, באתר הארץ, 6 במרץ 2013
↑  מינויים באוניברסיטת ת"א, דבר, 20 במרץ 1966
↑  ארכיון ולטר גראב, בספרייה הלאומית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262088305171  PLWABN: 9810628034805606  BIBSYS: 90292867  BNE: XX956732  BnF: cb12025536f (data)  CiNii: DA00747855  GND: 118541080  ISNI: 0000 0001 1465 816X  LCCN: n80110143  LNB: 000229866  NKC: skuk0002718  NLA: 35681691  NSK: 000003460  NTA: 068933126  RERO: 02-A003312413  SELIBR: 341806  SUDOC: 028416147  Trove: 259925  VIAF: 24441   WorldCat (עם VIAF): 24441 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
זוויירצ'ה

| --- | --- |
סמל זוויירצ'הסמל זוויירצ'ה

 מדינה:  פולין פולין
 פרובינציה:  שלזיה (פרובינציה) שלזיה
 מחוז:  זוויירצ'ה
 שטח:  85.25 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  47,689 (31 במרץ 2021)
 קואורדינטות:  50°30′N 19°25′E﻿ / ﻿50.500°N 19.417°E﻿ / 50.500; 19.417
 אזור זמן:  UTC+1
 http://www.um.zawiercie.pl
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת פולין מוגדלת) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיזוויירצ'ה(למפת פולין רגילה) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיזוויירצ'ה(למפת פרובינציית שלזיה רגילה) קטוביץ צ'נסטוחובה סוסנוביץ גליביצה ביילסקו ביאלה  לודז' שוו. אופולה פולין קטן צ'כיה סלובקיהזוויירצ'ה(למפת פרובינציית שלזיה מוגדלת) קטוביץ צ'נסטוחובה סוסנוביץ גליביצה ביילסקו ביאלה  לודז' שוויינטו. אופולה פולין קטן צ'כיה סלובקיהזוויירצ'ה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
זוויירצ'ה (בפולנית: Zawiercie; בגרמנית: Warthenau) היא עיר בפרובינציית שלזיה שבפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב

תחילתה של העיר בשני כפרים סמוכים, שהיו בבעלות משפחות אצולה. בשנת 1847 צורף היישוב המאוחד למסילת הברזל שחיברה בין ורשה ווינה, והדבר הביא לפיתוחו, ולהפיכת היישוב למוקד תעשייה. בשנת 1926 הוענק ליישוב מעמד עירוני.
יהודי זוויירצ'ה

קהילה יהודית מאורגנת התקיימה ביישוב מסוף המאה ה-19, ויהודי המקום נטלו חלק מרכזי בפיתוחו התעשייתי של היישוב. בתקופה זו התקיימו ביישוב מספר בתי כנסת וישיבה.
טרם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הופצה נגד יהודי היישוב עלילת דם, אשר בעקבותיה נערכו פרעות ביהודי המקום. בשנים 1919 ו-1921 נערכו ביהודי היישוב שני פוגרומים, בם נרצחו מספר יהודים. כמו כן, סבלו יהודי העיר מחרם על עסקיהם. בין מלחמות העולם התגברה בעיר הפעילות הציונית, לצד פעילות של אגודת ישראל, ופעל בה בית ספר עברי מרשת תרבות. בשנים אלה נמנו בעיר כ-7,000 יהודים, כרבע מתושביה.
בין רבני העיר היה הרב אריה צבי פרומר. בעיר כיהנו באדמו"רות רבי אברהם פנחס שלום משושלת אפטא ורבי מנחם מנדל לנדא נכדו של רבי אברהם מטשכנוב, ורבי נתן נחום הכהן רבינוביץ האדמו"ר מקרימילוב.
יהודי זוויירצ'ה > בשואה

ב-4 בספטמבר 1939 נכבשה העיר בידי הגרמנים, ואלו הטילו על יהודיה גזירות שונות, ובהן חובת תשלום סכומי כופר, חובת ביצוע עבודות כפייה והחרמת עסקים, וזאת תוך מעשי התעללות שונים. באפריל 1940 הובאו לעיר כ-600 פליטים יהודים מאזור צ'שין.
בספטמבר 1941 רוכזו כל יהודי העיר בגטו שהוקם בה, אשר מעת לעת רצחו בו הגרמנים יהודים. תוך זמן קצר הצטרפו לגטו יהודי קרומולוב. באמצע שנת 1942 פשטו על הגטו שבעיר אנשי ס"ס ושוטרים פולנים, ושילחו כ-2,000 מיושביו לאושוויץ. בסוף 1942 החלה לפעול בגטו שבעיר מחתרת יהודית של חברי השומר הצעיר, אשר סייעה בניסיונות הברחת יהודים מהגטו למעבר הגבול של סלובקיה. במהלך השנה הובאו לגטו יהודי לאזי הסמוכה.
באוגוסט 1943 גירשו אנשי ס"ס ושוטרים פולנים את כ-6,000 עד 7,000 היהודים שנותרו בגטו שבעיר לאושוויץ, תוך רצח אנשי היודנרט במקום. כ-500 עובדי כפייה שהושארו בגטו שולחו לאושוויץ ב-18 באוקטובר 1943.
הכניסה לבית הקברות היהודי של זוויירצ'ה