stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אי רובינזון קרוזו
גאוגרפיה

האי, שגודלו כ-50 קמ"ר, הוא האי המאוכלס היחיד בארכיפלג. רוב אוכלוסייתו, כ-1,100 נפשות, מרוכזת בכפר אחד הממוקם בחופו הצפוני של האי. כלכלת האי מתבססת בעיקר על דיג, ייצוא של סרטנים ותיירות.
האי, כמו שאר הארכיפלג, התגלה לאירופאים לראשונה בשנת 1574 על ידי המלח הספרדי חואן פרננדס, בעקבות גילויו האי זכה תחילה לשם "אי חואן פרננדס". בשנת 1704 ננטש על האי מלח צעיר בשם אלכסנדר סלקירק, אשר שרד לבדו על האי במשך חמש שנים עד שחולץ על ידי ספינה חולפת. סיפורו היה ההשראה לרומן "רובינזון קרוזו", מאת הסופר דניאל דפו, שפורסם לראשונה בשנת 1719. במהלך המאות ה-17 וה-18 שימש האי כמקור מסתור לשודדי ים.
במהלך מלחמת העולם הראשונה טובעה אניית הצי הגרמנית דרזדן באחד ממפרציו של האי, בימינו מהווים שרידיה מקור משיכה תיירותי לצוללים.
בשנת 1966 שינתה ממשלת צ'ילה את שם האי ממאס א טיירה ("קרוב ליבשת") לרובינזון קרוזו, בשל שיקולים תיירותיים.
ב-27 בפברואר 2010 נפגע האי מגלי-צונאמי בגובה של כחמישה מטרים שנוצרו בעקבות רעידת האדמה בצ'ילה. חמישה בני אדם נהרגו ורוב הכפר נהרס.
האי, כמו כל הארכיפלג, הוכרז על ידי אונסק"ו כשמורה ביוספרית והוא מהווה את מקום הגידול של כ-104 מינים של בעלי חיים וצמחים אנדמיים.
הערות שוליים

↑  Timothy Severin, In search of Robinson Crusoe, Basic Books, 2002, עמ' 23, ISBN 978-0-465-07698-7
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4050206-5  NKC: ge684073  VIAF: 23145067013566631274   WorldCat (עם VIAF): 23145067013566631274 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של צ'ילה ובנושא איים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אולאן

אולאנים של דוכסות ורשה בצבא נפוליאון. ניתן לשים לב למקטורן המיוחד, הרומח עם הדגלון, הסיף המעוקל וכובע הצ'פקה המיוחד
אולאנים פרוסים, מדיהם וציודם
גוסטב ארמן, אולאן יהודי בשורות צבא וילהלם השני, קיסר גרמניה, 1890
חיילי בריגדת האולאנים הפולנית במלחמת העולם הראשונה (חלק מצבא אוסטרו-הונגריה)
אוּלאן (פעמים רבות ברבים: אולאנים; בפולנית: Ułani/Ułan; בגרמנית: Ulanen/Ulan) הוא שם לחייל נושא רומח רכוב ולחיל פרשים מובחר בצבאות פולין, פרוסיה, אוסטריה ורוסיה. חימושו המקובל היה סיף פרשים מעוקל (sabre או Säbel), רומח ואקדח. בדרך כלל עוטר הרומח בדגלון משולש בקצהו העליון. מדיו כללו מקטורן (kurta) בעל חזית צבעונית (plastron) וכובע צ'פקה בעל ארבעה קצוות ("קסדה פולנית"; Czapka). האולאנים דומים בתפקידם להוסרים בצבא הונגריה ולדרגונים בצבא הבריטי.
מקור השם

מקור השם בשפה הטטרית ופירושו "גיבור". בתקופת האיחוד הפולני-ליטאי שהכניעה את אורדת הזהב במאה ה-15, חויבו האצילים הטטריים המובסים לשרת בצבאו של מלך פולין כפרשים. אחד מהאצילים אלה, אלכסנדר אולאן, שירת בצבאו של אוגוסט השני ולאחר שמת כונה גדודו "בני אולאן" (Ułanowe dzieci) או "צבא אולאן" (Ułanowe wojsko) ולשם קיצור, "אולאנים" (Ułani). תפקידם של האולאנים היה סיור לפני קווי הפרשים הכבדים, שמירה על הצבא בעת תנועה, רדיפה אחרי אויב, איסוף מודיעין צבאי והשמדת חיילים רגלים אשר יצאו ממבנה. ציודם היה קל וכלל לעיתים גרזן קרב והם היו מהירים וגמישים יותר מן האבירים נושאי השריונות. עד ראשית המאה ה-18 היה זה חיל שרובו ככולו טטרי, בהמשך המאה הפכו האולאנים לגדודי פרשים רגילים, לאחר שהצבאות לא כללו עוד אבירים כבדים, אך נשמרה הילתם כלוחמי עילית.
במאות ה-18 וה-19

למלך פולין העצמאית האחרון, סטניסלאב פוניאטובסקי, היה משמר מלכותי שהורכב מאולאנים וכך גם ללואי החמישה עשר, מלך צרפת. ב-1784, עקב חלוקת פולין, יצר צבא אוסטריה גדודים אולאנים, שהתבססו על פרשים פולנים. בעת המלחמות הנפוליאוניות העניקה דוכסות ורשה לנפוליאון בונפרטה גדודי אולאנים לשרת יחד עם צבאו, הגרנד ארמה (במסגרת "לגיון הויסטולה"; Legia Nadwiślańska). הם נלחמו בספרד ובגרמניה ולאחר הצטיינותם בקרב אוסטרליץ אמר נפוליאון שפרש פולני אחד שווה לעשרה חיילים צרפתים.
לאחר 1807 נוצרו לפי דגם האולאנים הפולנים של נפוליאון חילות מקבילים בצבאות אויביו, פרוסיה, וירטמברג, סקסוניה, בריטניה (לצד הדרגונים), איטליה, ספרד, פורטוגל, שוודיה ורוסיה. עד ראשית המאה ה-20 הפכו ברוב הצבאות הגדודים האולאנים לגדודי משמר רגילים.
במאה ה-20

במלחמת העולם הראשונה השתמש הצבא הגרמני באולאנים ובפרשים נושאי-רומח אחרים (הוסארים, דרגונים ופרשים קלים אחרים), אשר נקראו כולם במקובץ על ידי אויביהם (למשל בבלגיה) "אולאנים", שם מטיל-מורא. אולם לאחר ההסתערות הגרמנית הראשונה על בלגיה לא היה לאולאנים יתרון בשדה הקרב. במהלך 1914 הוחלפו מדיהם הססגוניים ודגלוניהם במדי שדה אפורים. הפעם האחרונה בה נראו במלוא הדרם היה במצעד כיבוש בריסל. עד 1919 פורקו כל 26 גדודי האולאנים הגרמניים. גורל דומה היה גם ל-11 גדודי האולאנים בצבא אוסטרו-הונגריה, שנלחמו בפעם האחרונה בקרב פרשים ב-21 באוגוסט 1914 נגד חטיבת פרשים רוסית.
פולין העצמאית שמרה על חיל האולאנים שלה, שנלחם במלחמת פולין-אוקראינה (1919) ובמלחמה הפולנית-סובייטית (1919-1921). למרות שנשאו חימוש מודרני ואומנו כחיל רגלים, לא ויתרו הפרשים על הסיף המעוקל והרומח והמשיכו להתאמן גם בטקטיקת חיל פרשים. ב-31 באוגוסט 1920 נלחמו בקרב קומרוב, קרב הפרשים האחרון בהיסטוריה.
בערבו של היום הראשון לפלישה הנאצית לפולין ב-1 בספטמבר 1939, הסתערו כ-250 (שתי פלוגות) אולאנים פולנים רכובים עם חרבות שלופות על בטליון של הורמאכט, שפתח עליהם בירי מתוך שריוניות ("ההסתערות בקרויינטי"; Krojanty). היה זה רעיון של מפקד הכוח הפולני שביקש לנצל את יתרון ההפתעה על כוח גרמני נחות. היינץ גודריאן, מפקד הקורפוס אליו השתייכה היחידה הגרמנית דיווח לברלין בזלזול על "הפולנים המסתערים על טנקים בחרבות וכידונים". הדיווח הודלף עד מהרה באמצעות משרד התעמולה הנאצי לעיתונאים זרים, בהם ויליאם שיירר האמריקאי, שמיהרו להפיץ את "דבר האיוולת" ותרמו ליצירת המיתוס אודות הפולנים בראשית מלחמת העולם השנייה.
הערות שוליים

↑  הצבא הפולני של נפוליאון
↑  ברברה טוכמן, אוגוסט 1914, הוצאת דביר 1999, עמ' 181, 266
↑  ניתוח לאחר מעשה
אי שלושים הארונות

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  מוריס לבלאן 
 שפת המקור:  צרפתית
 סוגה:  פשע
 מקום התרחשות:  Le Faouët, Rosporden, Chapelle Sainte-Barbe du Faouët, Beg Meil 
 הוצאה
 הוצאה:  Pierre Lafitte Editions 
 תאריך הוצאה:  1919 
 
מפת האי שארק.
אי שלושים ארונות (בצרפתית: L'Île aux trente cercueils) הוא רומן צרפתי מאת מוריס לבלאן, שפורסם בשנת 1919 והוא הרביעי בסדרת הספרים על דמותו של ארסן לופן.
תקציר עלילה

העלילה מתחילה בצרפת של שנת 1917. גיבורת הסיפור היא ורוניק ד'רג'מון. לפני ארבע עשרה שנה, בשנת 1903, חטף אביה, פרופסור אנטואן ד'רג'מון, את תינוקה וקיבלה את הידיעה כי השניים טבעו בים. זו הייתה הנקמה של אביה בנישואיה של ורוניק לרוזן וורסקי. תוך כדי צפייה בסרט, ורוניק מבליטה את חתימת ילדותה "V d'H" שנכתבה באופן מסתורי בצד צריף ברקע של סצנה. ביקורה במיקום הצילום מעמיק את התעלומה, אך מספק גם רמזים נוספים שמפנים אותה אל יחסים שאבדו מזמן וסוד גדול מההיסטוריה העתיקה: היא מוצאת נבואה: "ארבע נשים על הצלב, אבן האלוהים שמעניקה חיים או מוות. שלושים קורבנות על שלושים ארונות קבורה". כאשר ורוניק מגיע לאי שארק, הנבואה מתגשמת. אנשים רבים מתים ומקרי מוות נוראיים מתרחשים כשורוניק מוצאת עצמה בחדר עינויים. היא מתמודדת עם כוחות מרושעים. זה סוד שיחייב את שירותיו של גבר מסוים.
סדרת טלוויזיה

בשנת 1979 שוחררה סדרת טלוויזיה מצליחה בשם "L'Île aux trente cercueils". קלוד ז'אד גילמה את התפקיד הראשי כוורוניק.
אינדוסוכוס

| אינדוסוכוס |
| --- | --- |
איור של אינדוסוכוס
תקופה
קרטיקון עליון, 68–66 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי לטאה
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: אבליזאוריים
סוג:: אינדוסוכוס
מין:: Indosuchus raptorius
שם מדעי
 Indosuchus

אינדוסוכוס (שם מדעי: Indosuchus; מיוונית עתיקה: תנין הודי) הוא סוג של דינוזאור תרופוד שהשתייך למשפחת האבליזאוריים. הוא חי בהודו של הקרטיקון העליון לפני 70 עד 66 מיליון שנה, עד להכחדת הקרטיקון הגדולה. הסוג תואר ב-1933 בידי החוקרים פרידריך פון האון (אנ') וצ'ארלס אלפרד מטלי (אנ'). הם מצאו את מאובני הדינוזאור בתצורת למטה (אנ'), על יד העיר ג'אבלפור שבמאדהיה פרדש, הודו. הממצאים כללו 3 גולגולות בעלות קצה קדמי בולט מעט קוצני.
האינדוסוכוס הגיע לאורך 7 מטרים ומשקל של מעל 1.2 טונות ועל פי חוקרים אחרים הגיע לאורך 9.7 מטר ולמשקל של 2.3 טונות. הוא היה טורף דו-רגלי בעל זרועות זעירות ולסתות רחבות וקצרות שהותאמו לנגיסה חזקה.
בשל הממצאים המועטים של האינדוסוכוס הוא נחשב במשך שנים לחבר בקבוצת האלוזאורים, אך ב-1964 קושר לקבוצת הטירנוזאורים, ורק ב-1986 שויך למשפחת האבליזאוריים, בידי החוקר הארגנטינאי חוסה בונפרטה, עקב מבנה עצמות הדומה לזה של הקרנוטאורוס.
אי שם בבקעה

| --- | --- |
 סינגל בביצוע צוות הווי פיקוד מרכז
 יצא לאור:  1973 
 שפה:  עברית 
 כתיבה:  נח ורשואר 
 לחן:  אלה מילך-שריף 
 
"אי שם בבקעה" הוא שיר שנכתב על ידי נח ורשואר והולחן על ידי אלה מילך-שריף ובוצע על ידי צוות הווי פיקוד המרכז והסולנית רוחמה רז בשנת 1973.
רקע לכתיבת השיר ותוכנו

השיר נכלל בתוכניתה של צוות הווי פיקוד המרכז, "פרצופים צוחקים", שיצאה בסוף 1973, מיד לאחר מלחמת יום הכיפורים. הסולנית בשיר היא רוחמה רז. העיבוד המוזיקלי לשיר (כמו לכל שירי התקליט), הוא של יוסי הורביץ.
בשיר מתואר יישוב בבקעת הירדן שבו שורה הרמוניה ושלווה, אך יחד עם זאת מנגד מתוארים גדרות תיל ואווירת מלחמה מסביב.
זהו השיר הראשון שמילך-שריף הלחינה והוא זה שהזניק את הקריירה שלה. מילך-שריף הלחינה עשרות יצירות מוזיקליות ובשנת 2005 זכתה בפרס ראש הממשלה למלחינים.
השיר צעד במצעדי הפזמונים השבועיים של הגל הקל במרץ 1974. הוא שהה במצעד שמונה שבועות והגיע בשיאו למקום הרביעי.
הערות שוליים

1 2  נח ורשואר – פזמונט, באתר pizmonet.co.il
↑  אי שם בבקעה – מילים וביצועים | מילך-שריף, אלה מלחין | מוזיקה | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  רותי קדוש, ‏"לאורך השנים נושא המוות והאובדן בא לידי ביטוי במוסיקה שלי", באתר מעריב אונליין, 5 בספטמבר 2022
אולימפיאדת המתמטיקה האירופית לנערות

סמליל האוליפיאדה
אולימפיאדת המתמטיקה האירופית לנערות (באנגלית: European Girls' Mathematical Olympiad; בראשי תיבות: EGMO) היא תחרות ידע במתמטיקה בהשתתפות נערות.
התחרות נוסדה בשנת 2012 בהשראת אולימפיאדת המתמטיקה הסינית לנערות, ומתקיימת מדי שנה. התחרות מתקיימת באירופה, אך משתתפות בה נציגות ממדינות שמחוץ לאירופה, בהן יפן, פרו וישראל.
התחרות נערכה לראשונה בקיימברידג' שבבריטניה, ומאז נערכה בתשע מדינות נוספות באירופה. מספר המדינות המשתתפות גדל מ-19 בתחרות הראשונה ל-54 בתחרות העשירית, ומספר הנערות המתחרות גדל מ-61 בתחרות הראשונה ל-213 בתחרות העשירית.
עד שנת 2022 השתתפה ישראל בשבע תחרויות.
כללי התחרות

התחרות דומה באופיה לאולימפיאדת המתמטיקה הבינלאומית, וכוללת שני מבחנים, המתקיימים תוך יומיים, שבכל אחד מהם שלוש שאלות, אותן על המשתתפות לפתור תוך ארבע וחצי שעות למבחן. הציון שניתן לכל שאלה הוא בין 0 ל-7, כך שהציון המרבי שניתן לקבל הוא 42. המדינות המשתתפות שולחות נבחרות בנות ארבע נערות שגילן פחות מעשרים שנה וטרם למדו באוניברסיטה.
המדליות לזוכות בתחרות ניתנות לפי הכללים הבאים:
1/12 מהמתחרות בעלות הציון הגבוה ביותר מקבלות מדליית זהב.
1/6 המתחרות הבאות מקבלות מדליית כסף.
1/4 המתחרות הבאות מקבלות מדליית ארד.
כל מי שלא קיבלה מדליה אבל קיבלה ניקוד מרבי על אחת משש השאלות זוכה בציון לשבח.
התחרויות

|  | מיקום | שנה | תאריך | המדינה בעלת ההישג הטוב ביותר | אסמכתא |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | בריטניה קיימברידג' | 2012 | 10 באפריל – 16 באפריל | פולין פולין |  |
| 2 | לוקסמבורג לוקסמבורג | 2013 | 8 באפריל – 14 באפריל | בלארוס בלארוס סרביה סרביה ארצות הברית ארצות הברית |  |
| 3 | טורקיה אנטליה | 2014 | 10 באפריל – 16 באפריל | אוקראינה אוקראינה |  |
| 4 | בלארוס מינסק | 2015 | 14 באפריל – 20 באפריל | אוקראינה אוקראינה |  |
| 5 | רומניה בוסטני | 2016 | 10 באפריל – 16 באפריל | רוסיה רוסיה |  |
| 6 | שווייץ ציריך | 2017 | 6 באפריל – 12 באפריל | ארצות הברית ארצות הברית |  |
| 7 | איטליה פירנצה | 2018 | 9 באפריל – 15 באפריל | רוסיה רוסיה |  |
| 8 | אוקראינה קייב | 2019 | 7 באפריל – 13 באפריל | ארצות הברית ארצות הברית |  |
| 9 | הולנד אחמונט אן זי | 2020 | 15 באפריל – 21 באפריל | רוסיה רוסיה |  |
| 10 | גאורגיה קוטאיסי | 2021 | 9 באפריל – 15 באפריל | רוסיה רוסיה |  |
| 11 | הונגריה אגר | 2022 | 6 באפריל – 12 באפריל | ארצות הברית ארצות הברית |  |
| 12 | סלובניה פורטורוז' | 2023 | 13 באפריל – 19 באפריל | הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין |  |
| 13 | גאורגיה | 2024 |  |  |  |
המדינות המובילות

עשר המדינות המובילות מבחינת מספר המדליות הן:
|  | מיקום | זהב | כסף | ארד | ציון לשבח |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | ארצות הברית ארצות הברית | 24 | 11 | 5 | 0 |
| 2 | רוסיה רוסיה | 16 | 4 | 0 | 0 |
| 3 | רומניה רומניה | 14 | 19 | 10 | 0 |
| 4 | אוקראינה אוקראינה | 13 | 17 | 10 | 2 |
| 5 | סרביה סרביה | 12 | 9 | 14 | 3 |
| 6 | הונגריה הונגריה | 9 | 10 | 19 | 0 |
| 7 | בריטניה בריטניה | 7 | 13 | 13 | 3 |
| 8 | פולין פולין | 6 | 8 | 12 | 0 |
| 9 | פרו פרו | 6 | 5 | 2 | 2 |
| 10 | מקסיקו מקסיקו | 5 | 11 | 12 | 1 |
| סה"כ (10 מדינות) | סה"כ (10 מדינות) | 112 | 107 | 97 | 11 |
ישראל באולימפיאדה

ישראל התחילה להשתתף באולימפיאדה זו בשנת 2016 וזכתה בשנה זו בשתי מדליות כסף. בשנת 2017 דורגה ישראל במקום השישי, שזה הישג השיא שלה, וזכתה בשלוש מדליות כסף (ירדן מודעי, שירה בן דור ומאיה נוה). בשנת 2018 זכתה ישראל במדליות זהב וכסף. בשנת 2020 זכתה ישראל במדליית כסף (נגה פרידמן) ושתי מדליות ארד.
בשנת 2021 דורגה ישראל במקום התשיעי וזכתה בשתי מדליות. נגה פרידמן זכתה בזהב ויערה שולמן זכתה במדליית כסף. בשנת 2022 שוב דורגה ישראל במקום התשיעי. כל ארבע חברות הנבחרת זכו במדליות. נגה פרידמן שוב זכתה בזהב (ובמדליה שלישית ברציפות), ונגה לבין, יערה שולמן ותמר פאר זכו במדליית הארד.
ראו גם

אולימפיאדת המתמטיקה הבינלאומית
אולימפיאדת המדע הבינלאומית לנוער
נבחרות ישראל במדעים
הערות שוליים

↑  EGMO 2012: Information
↑  אורי סלע‏, גאווה: כל הנבחרת הישראלית באולימפיאדת המתמטיקה זכתה במדליות, באתר וואלה, 12 באפריל 2022
↑  "EGMO 2012".
↑  "EGMO 2013".
↑  "EGMO 2014".
↑  "EGMO 2015".
↑  "EGMO 2016".
↑  "EGMO 2017".
↑  "EGMO 2018".
↑  "EGMO 2019".
↑  "EGMO 2020".
↑  "EGMO 2021".
↑  "EGMO 2022".
↑  EGMO 2023
↑  EGMO 2024
↑  ישראל, באתר התחרות
↑  שלוש מדליות כסף לנבחרת ישראל במתמטיקה לנערות באולימפיאדה האירופית, באתר אוניברסיטת תל אביב
↑  האולימפיאדה האירופית במתמטיקה: מדליות זהב וכסף לתלמידות מחיפה, באתר 107.5FM
↑  הישג לנבחרת ישראל באולימפיאדת המתמטיקה, באתר "סרוגים", 22 באפריל 2020
↑  אולימפיאדת המתמטיקה האירופית לנערות 2021, באתר משרד החינוך
↑  EGMO: Nogah Friedman, באתר הרשמי של התחרות
↑  תמר טרבלסי חדד, שלישית באירופה במתמטיקה: ההישג המרשים של נגה מרחובות, באתר ynet, 13 באפריל 2022
אורי כרמל

אורי כרמל (נולד ב-1965 בערך) הוא עורך דין ישראלי, כיהן בתפקיד ראש המחלקה לחקירות שוטרים (מח"ש) בין השנים 2011–2018.
ביוגרפיה

כרמל הוא בעל תואר ראשון ושני במשפטים מהאוניברסיטה העברית בירושלים, ותואר שני במינהל ציבורי מאוניברסיטת הרווארד במסגרת תוכנית קרן וקסנר.
התמחה בבית המשפט העליון. בשנת 1995 החל לעבוד כעורך דין במחלקה הפלילית בפרקליטות המדינה, וייצג את התביעה במשפטים פליליים רבים. ב-2005 מונה לממונה על עניינים פליליים בפרקליטות המדינה וכיהן בתפקיד זה עד 2008, שבה יצא ללימודים באוניברסיטת הרווארד. עם שובו מונה לסגן מנהל מח"ש, ובין השאר הוביל את החקירה בעניינו של ניצב אורי בר-לב, שנחשד בהטרדה מינית. בחודש מרץ 2011 מונה לראש מח"ש, במקומו של עו"ד הרצל שבירו. במהלך כהונתו צמצם את מספרם של קציני המשטרה המושאלים למח"ש, והחליפם באזרחים. בשנת 2012 נחקרו באזהרה במח"ש מעל 1,000 שוטרים, מתוך כ-2,000 תלונות שהוגשו.
בתקופתו נחקרו פרשת פרשת אום אל-חיראן ופרשת ניצב רוני ריטמן. שתי פרשיות שעוררו מתיחות בין כרמל למפכ"ל רוני אלשיך. בשנת 2016 יצא לחופשת מחלה של כשנה, ובתקופה זו היה סגנו, משה סעדה, ממלא מקומו.
באוקטובר 2017 הודיע על כוונתו לפרוש מתפקידו כראש המחלקה לחקירות שוטרים, שנה לפני המועד המתוכנן, והוא פרש באפריל 2018. היו שפירשו את ההתפטרות, כבאה על רקע המתיחות שהייתה לו עם המפכ"ל.
ביוגרפיה > לאחר סיום תפקידו במחלקה לחקירות שוטרים

במאי 2019, לצד בכירים לשעבר בפרקליטות המדינה ובייעוץ המשפטי לממשלה, חתם על גילוי דעת כנגד חקיקת פסקת התגברות והרחבת חוק החסינות.
חיים אישיים

כרמל נשוי ואב לשלושה.
הערות שוליים

↑  אורי כרמל, באתר "תקדין"
↑  חזקי עזרא, "סיכוי סביר שהמשטרה תתפור תיק לאזרח", באתר ערוץ 7, 9 ביולי 2013
↑   נטעאל בנדל ויהושע (ג'וש) בריינר, ראש מח"ש לשעבר: הפרקליטות צנזרה את העמדה שלפיה יש לטהר את שמו של אבו אל-קיעאן, באתר הארץ, 30 בנובמבר 2020
↑   על רקע המתיחות עם המפכ"ל, ראש מח"ש הודיע כי יפרוש בחודשים הקרובים, באתר הארץ, 8 בנובמבר 2017
↑  גילוי דעת מטעם בכירים לשעבר בפרקליטות המדינה ובייעוץ המשפטי לממשלה, 26 במאי 2019; גיא פלג, ‏"אסור ליטול מבית משפט את הסמכות", באתר ‏מאקו‏, 26 במאי 2019
| ראשי המחלקה לחקירות שוטרים (מח"ש) |
| --- | --- | --- |
| יושבי הראש | ערן שנדר • הרצל שבירו • אורי כרמל • קרן בר-מנחם |  |
אולאוס מגנוס

| --- | --- |
 לידה:  אוקטובר 1490 Linköping Cathedral Congregation, שוודיה 
 פטירה:  1 באוגוסט 1557 (בגיל 66) רומא, מדינת האפיפיור 
 שם לידה:  Olof Månsson 
 מקום קבורה:  רומא 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת רוסטוק 
 
אולאוס מגנוס (Olaus Magnus; וכן אולאוס מגני, אולאוס מגנוס גוטוס, אוקטובר 1490 – 1 באוגוסט 1557) היה אקלזיולוג, כותב, היסטוריון וקרטוגרף שוודי שכתב עבודות חלוציות בנושאים הקשורים לעמים הנורדיים.
תולדות חייו

אחיו המבוגר של אולאוס מגנוס, יוהנס מגנוס, היה הארכיבישוף הקתולי האחרון של שוודיה. גם אולאוס מגנוס נשא במספר משרות כנסייתיות, בהן קאנון באופסלה ובלינקפינג וארכידיאקון של סטרנגנס.
מגנוס הועסק גם בשליחויות דיפלומטיות, לאחר שליחותו לרומא ב-1554 בשמו של גוסטב ואסה, מלך שוודיה, להשיג את מינוי אחיו יוהנס לארכיבישוף של אופסלה. הוא נשאר בחו"ל וטיפל בענייני חוץ, בין השאר שלח למולדתו חוזה יחסי סחר שנחתם עם הולנד. בעקבות הצלחת הרפורמציה הפרוטסטנטית בשוודיה, הוגלו ממנה אולאוס ויוהנס מגנוס בשל קשריהם עם הכנסייה הקתולית, ורכושו של אולאוס מגנוס בשוודיה עוקל ב-1530. מאורעות אלו הובילו להישארותו התמידית בגלות כבן-לוויה לאחיו בפולין.
האחים מגנוס התיישבו ברומא ב-1537, אולאוס היה מזכירו של אחיו. לאחר מות אחיו ב-1544, האפיפיור פאולוס השלישי מינה את אולאוס ליורש משרת אחיו, ארכיבישוף אופסלה, משרה שלא היה בה דבר מלבד התואר, שכן שוודיה כבר לא הייתה קתולית ואולאוס הוחרם בה. ב-1545 שלח אותו האפיפיור לועידת טרנטו, בה פעל עד 1549. מאוחר יותר מונה לקאנון קתדרלת סן-למבר בלייז'. זיגמונד הראשון, מלך פולין הציע לו משרת קאנון בפוזנן והוא בילה את שארית חייו במנזר סנט בריגיטה ברומא, מתפרנס מקצבה שניתנה לו על ידי האפיפיור. הוא נפטר בגיל 67.
כתביו > ההיסטוריה של העמים הצפוניים

אולאוס מגנוס ידוע בעיקר בזכות עבודתו המונומנטלית "ההיסטוריה של העמים הצפוניים" (Historia de Gentibus Septentrionalibus), שהחל בכתיבתה ב-1518 ויצאה לאור ברומא 37 שנים אחר כך, ב-1555. יצירתו הפטריוטית כללה 22 כרכים בלטינית, בנושאי פולקלור, היסטוריה, גאוגרפיה, עולם החי, חברה ותרבות, בתערובת של מידע ובדיה. היצירה נחשבה באירופה במשך דורות כמקור הסמכות בנושאים שוודיים. איורי חיתוך העץ הרבים, שתיארו בפרוטרוט אנשים על תלבושותיהם, נופים ואירועים ונושאי היצירה - חורפים אפלים, זרמים עזים ובהמות הים - הממו את האירופאים.
היצירה תורגמה לאיטלקית (1565), גרמנית (1567),  אנגלית  (1658) והולנדית (1665). רק ב-1909 תורגמה לשוודית. 
תקצירי היצירה יצאו לאור באנטוורפן (1558 ו-1562), פריז (1561), אמסטרדם (1586), פרנקפורט (1618), ליידן (1652). 
עד היום היצירה היא דוח בעל ערך רב, המכיל מידע מסקרן לגבי מגוון מנהגים ופולקלור סקנדינבי.
כתביו > ההיסטוריה של העמים הצפוניים > חיתוכי עץ מתוך "ההיסטוריה של העמים הצפוניים"

אלים מהמיתולוגיה הנורדית: (מימין לשמאל)   אודין, ת'ור, פריג.
הצורות השונות של הקרח
עמים נורדיים (מימין לשמאל) - גיתי (שבט גרמאני-נורדי שהתיישב בגתלנד), לאפי, שוודי, מוסקובי
מעשי האנשים בליל ירח מלא (סמל לאמצע החורף)
כתביו > כרטא מרינה

כרטא מרינה היא מפה של הארצות הנורדיות מעשה ידי אולאוס מגנוס, עליה שקד 12 שנה. היא יצאה לאור בוונציה ב-1539, הודפסה על גבי תשעה לוחות עץ, וגודלה הכולל  - 1.7 מטרים על 1.25 מטרים. זו המפה הקדומה ביותר של האזור הכוללת שמות אתרים.
הערות שוליים

↑  אקלזיולוגיה (Ecclesiology) היא חקר תאולוגיית הכנסייה הנוצרית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266289605171  PLWABN: 9810601464305606  BIBSYS: 90062296  BNE: XX1035293  BnF: cb12215403b (data)  CANTIC: a11353272  CiNii: DA0267332X  GND: 118576194  ICCU: BVEV038600  ISNI: 0000 0001 2276 4659  LCCN: n82047200  LNB: 000187722  NDL: 00472504  NKC: ola2004253793  NLA: 35325319  NLG: 148192  NSK: 000648081  NTA: 069658595  RERO: 02-A000109061  SELIBR: 194462  SNAC: w6sv59kt  SUDOC: 030814588  Trove: 912224  ULAN: 500122305  VcBA: 495/10557  VIAF: 12358154   WorldCat (עם VIAF): 12358154 
כרטא מרינה
אברהם אשור

| --- | --- |
תא"ל אברהם אשור 1985
תא"ל אברהם אשור 1985
 לידה:  1942 
 פטירה:  2 באוקטובר 2010 (בגיל 68 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 כינוי:  מוסלי
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:   תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד פלגת ספינות טילים, מפקד פו"מ זרוע ים, מפקד בסיס אשדוד ראש מספן המודיעין ראש מספן כוח האדם נספח חיל הים בוושינגטון
 פעולות ומבצעים
   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים   מלחמת לבנון הראשונה
 תפקידים אזרחיים
 מדריך טיסה מוסמך שיווק ציוד לטיסה
 
אברהם אשור (מוסלי) (1942 – 2 באוקטובר 2010) היה תת-אלוף בחיל הים, בו שימש ראש מספן המודיעין, ראש מספן כוח האדם ונספח חיל הים בוושינגטון. לאחר פרישתו לגמלאות היה מדריך טיסה אזרחי.
ילדות

אביו סברי מוסלי, עלה לישראל מדמשק שבסוריה ואמו ציפורה מביירות שבלבנון, ויחד הקימו משפחה ביישוב קריית חרושת שלמרגלות טבעון. אברהם היה הבכור מבין שבעה ילדים, שישה בנים ובת. האב עבד כמנהל עבודה בסולל בונה והאם הייתה עקרת בית. המשפחה עברה לקריית אליעזר שבחיפה ואברהם הצטרף לאגודת יורדי ים זבולון כחניך בהיותו כבן עשר. מאגודת יורדי ים זבולון הובילה הדרך לבית הספר לקציני ים.
המלצת המורים שלא לשלוח אותו לבית הספר לקציני ים עכו שנחשב ברמה גבוהה, החדירה בו מוטיבציה להצליח ולהצטיין על מנת להעמידם על טעותם. ואכן, לאחר לימודי הכנה עצמאיים במהלך כל החופש הגדול עמד בהצלחה במבחני הכניסה והתקבל לקבוצת הקדטים ללימודים בשנת 1956.
בבית הספר השקיע בלימודים והתבלט בקבוצת הקדטים כתלמיד טוב. תקופת הלימודים כללה הפלגות בחיל הים וצי הסוחר.
שירות בחיל הים

בשנת 1960 סיים את בית הספר לקציני ים והתגייס עם כל המחזור, הישר לקורס הקצינים בבה"ד 1. בהמשך עבר לקורס חובלים מחזור ט' אותו סיים ב-1962 כמצטיין וקיבל את דרגותיו מראש הממשלה, דוד בן-גוריון.
ב-1963 עבר קורס קציני גנ"ק הכולל גם קורס קציני קשר מתקדם שנלמד בבה"ד 7. כאן התבלט ברצונו לדעת ובעיקר לפרק ולעיתים גם להרכיב (לא תמיד בהצלחה) כל מכשיר קשר עד שיעבוד. ניסיונות דומים, שלא תמיד צלחו, נוסו במקביל על המכשור בבית. במהלך הקורס בינואר 1964 ארעה תאונת רכבת בה נפגע גם מוסלי, דבר שלא הפריע לו להושיט יד לפצועים האחרים ולקבל על כך תעודת הוקרה משר התחבורה.
ב-1964, התחתן אשור עם אורה לבית רוזנקרנץ ומיד לאחר מכן עברו השניים להתגורר באילת.
בשנים 1964 - 1965 פיקד על ספינת טורפדו באילת.
בשנת 1965 עבר לבה"ד חיל הים כמפקד קורס החובלים מחזור ט"ו, תפקיד בו שימש עד שנת 1968.
ב-1966 נולד בנו הבכור, אמיר. ב-1967 התחמם הגבול עם מצרים ונאצר הכריז על סגירת מצרי טיראן לשיט ישראלי. אשור התנדב, עם קבוצה של אנשי מילואים בפיקודו של אל"ם מנחם כהן, לעבור מול עיני המצרים באוניית סוחר. שם הספינה היה "דולפין" והדגם של ספינה זו מוצג עד היום באילת מול הנמל. המלחמה פרצה לפני שהספינה יצאה לדרך ו"דולפין" וצוותה היו הראשונים לחצות את המצרים הפתוחים.
ב-1968 אשור היה בין הצוותים הראשונים שנשלחו לקבל את ספינות הסער בשרבור. במהלך שהותו שם נולדה בתו, אסנת. אשור מילא תפקיד ק' גנ"ק בספינת הטילים השלישית "אח"י מזנק" בפיקודו של צבי גבעתי, שהגיעה לישראל ביוני 1968. מאוחר יותר התמנה למפקדה של אותה הספינה עד 1971.
בתום הפיקוד על הסטי"ל שירת במשך שנתיים כקצין תכנון קשר במחלקת מבצעים לרבות במלחמת יום הכיפורים. ב-1973 נולדה בתו נעמה. לאחר המלחמה, בשנת 1974, קיבל את הפיקוד על אח"י רומח (סער 4) והשיק אותה למים. בנוסף לפיקוד על הספינה פיקד גם על פלגה 41 והועלה לדרגת סא"ל. בהפלגת בציר ענבים פיקד על שתי הספינות: אח"י רומח (סער 4) ואח"י כידון (סער 4), שהקיפו את אפריקה והגיעו לאילת.
שירות בחיל הים > מודיעין ופו"מ

בשנת 1975 נכנס אשור לתחום המודיעין ונעשה עוזר לראש מספן המודיעין, תא"ל אלי לוי.
ביולי 1976 הביא לידי ביטוי את מומחיותו לקשר מבצעי כשהקים את מערך הקשר לחפ"ק במטוס הבואינג בעת מבצע יונתן לחילוץ חטופי המטוס באנטבה. ותיפקד כקצין הקשר המוטס של מבצע אנטבה.
בשנים 1976–1979 היה מדריך ראשי בקורס פיקוד ומטה זרוע הים.
שירות בחיל הים > מפקד בסיס אשדוד

בשנים 1979–1982 פיקד על בסיס אשדוד של חיל הים. לאחר מאבק ממושך בצמרת חיל-הים, זכה הבסיס לראשונה בקליטת פלגת ספינות טילים שיועדו לנצ"ל.
הנחתות של חיל הים ואוניות האם נמצאו תחת כנפי מפקד בסיס אשדוד. אשור היה המנחה המקצועי בחיל הים לנושאים אלה. ב-10 בדצמבר 1980, בסערה קשה, התקבלה פקודה ממפקד חיל הים, להוציא את אח"י מעוז מבסיס אשדוד לים, כדי לסייע בחילוץ עובדים שנתקעו על הדוברות בנמל חדרה. אשור ניסה לבטל את הפקודה אך מחוסר תקשורת עם מפקד חיל הים לא הצליח. הוא הצטרף אל מפקד אח"י מעוז, רס"ן יגאל בר יוסף, באומרו ”אתה יודע ואני יודע שההפלגה הזאת לא תיגמר בטוב, לכן עדיף שיהיה אלוף משנה על האניה ולא רק רס"ן.” אח"י מעוז ספגה נזקים מייד ביציאה ומפקדה במפגן ימאות, הצליח להכניסה חזרה לנמל אשדוד.