stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ערבית עיראקית
מיון > להגי qiltu

להגי qiltu מדוברים בפי המיעוטים הנוצריים והיהודיים ברחבי עיראק ובפי מוסלמים באזורים שמצפונה לבגדאד (ראו טבלה):
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| לא מוסלמים | מוסלמים | מוסלמים |  |
| לא מוסלמים | יושבי קבע | נוודים |  |
| qiltu | qiltu | gilit | צפונית לבגדאד |
| qiltu | gilit | gilit | בגדאד ודרומה |
ניכר כי בצפון עיראק ההבחנה בין דוברי הדיאלקטים השונים היא חברתית בעיקרה ואילו בדרום עיראק, ההבחנה היא עדתית בעיקרה.
בתוך עיראק קיימת חלוקה נוספת של להגי qiltu לפי ענף נהר הפרת וענף נהר החידקל הנבדלים זה מזה במגוון דרכים:
תנועות קצרות: בענף הפרת נשמרות שלוש תנועות קצרות כמו בערבית קלסאית (a, i, u) בעוד שבענף החידקל נשמרת התנועה אך מתרחשת האחדה של תנועות i/u>ə, אם כי התנועות i, u ממשיכות להופיע בהברות פתוחות סופיות בכינויים ובסיומות (למשל: "אמרתי" - קֶלְתֻ ~ qəltu; "כתבתְ" - כַּתַבְּתִ ~ katabti; "אביךְ" - אַבּוּכִּ ~ abūki).
אִמָאלַה תוֹכִית: אִמָאלַה היא הגבהה של תנועת a>e/i (למשל: "בית ספר" *מַדְרַסַה>מַדְרַסֶה/מַדְרַסִי ~ *madrasa>madrase/madrasi). במגוון דיאלקטים מתרחשת אמאלה באמצע מילה לתנועת ā ארוכה: ā>ē/ī (למשל במילה "כלבים":*כִּלַאבּ>כְּלֵיבּ/ כְּלִיבּ ~ *kilāb>klēb/klīb). בענף הפרת לא מתרחשת אמאלה תוכית ובענף החידקל מתרחשת אמאלה תוכית מותנית, כאשר התנועה נמצאת בקרבת התנועות i/ī/ə (תנועות קדמיות).
רפלקס של הגה r (רי"ש מתגלגלת): נהגה בענף הפרת כ-r (ללא שינוי) ובענף החידקל נהגה כ-ġ (רי"ש "צרפתית", בדומה לעברית בת ימינו).
לצד זאת קיימים מספר רב של מאפיינים משותפים לשני הענפים המוצגים:
סיומות פועל זמן עבר וכינוי חבור בגוף שני רבים עם m-. למשל: "אתם כתבתם" - כַּתַבְּתֶם ~ katabtəm; "ביתכם" – בֵּיתְכֶּם ~ bētkəm.
שימור של הֲגָיִים בין-שיניים t̠, d̠, d̠̣ (מלבד הדיאלקט הנוצרי של בגדאד אצלו הם הופכים לפוצצים: t̠>t, d̠>d, d̠̣>ḍ). טבלת הגיים בין-שיניים:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| הגיים בין-שיניים | הגיים בין-שיניים | הגיים בין-שיניים | מעבר להגיים פוצצים בדיאלקט הנוצרי-בגדאדי | מעבר להגיים פוצצים בדיאלקט הנוצרי-בגדאדי |
| אות ערבית מקורית | תעתיק לטיני | תעתיק בעברית | תעתיק לטיני | תעתיק בעברית |
| ث | t̠ | ת' (כמו במילה האנגלית think) | t | ת |
| ذ | d̠ | ד' (כמו במילה האנגלית this) | d | ד |
| ظ | d̠̣ | ט' (ד' נחצית, כלומר "כבדה יותר") | ḍ | ד̇ (ד נחצית "כבדה", האות ض בערבית) |
כיווץ דיפתונג (מלבד בדיאלקט של העיר תיכּרִית): דיפתונגים בערבית הם הרצפים aw (כמו במילה down באנגלית) ו-ay (כמו במילה like באנגלית). כאשר הם מתכווצים הם הופכים לתנועה אחת ארוכה: aw>ō; ay>ē.
מיון > להגי gilit

להגי gilit (או gələt) מדוברים באזורי הכפר של כל עיראק, המוסלמים בבגדאד ואוכלוסיות עירוניות מוסלמיות בדרום עיראק. כאמור, הדיאלקטים התפשטו באזור והפכו לדומיננטיים לאחר הכיבוש המונגולי באמצע המאה ה-13, ולמעשה מהווים המשך של דיאלקטים בדואיים מהטיפוס הנג'די (אזור צפון חצי האי הערבי).
להגי gilit מתאפיינים במספר תופעות מרכזיות:
מעתק קולי של קאף (ق) בערבית סטנדרטית: q>g*. למשל: "אמרתי" *קֻלְתֻ>גִלִת ~ qultu>gələt*; "לב" *קַלְבּ>גַלֻבּ ~ qalb>galub*.
אַפְרִיקַצְיַה מותנית: אפריקציה (הגה המורכב משני הגיים משולבים, כמו צ המורכבת מ-ts, צ' המורכבת מ-tsh ו-ג' המורכבת מ-dj) מותנית של האותיות הבאות: קאף (ق) – שכבר הפכה לקולית (g) – וכאף (ك). האפריקציה המדוברת מתרחשת באופן הבא: q>g>ǧ; k>č והיא מותנית בסמיכותה לתנועה קדמית. למשל: "הרבה/מאוד" כַּתִ'יר>צִ'תִ'יר ~ kat̠īr>čit̠īr; "כבד" תַ'קִיל>תִ'גִ'יל ~ t̠aqīl>t̠iǧīl. בנוסף קיימת אפריקציה לא מותנית של k>č בכינוי חבור לנוכחת בשביל הבדלה מנוכח (למשל: "אביךְ" אַבּוּץ' ~ abūč).
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| ההגיים לפני אפריקציה | ההגיים לפני אפריקציה | ההגיים לפני אפריקציה | ההגיים לאחר האפריקציה | ההגיים לאחר האפריקציה |
| אות ערבית מקורית | תעתיק לטיני | תעתיק בעברית | תעתיק לטיני | תעתיק בעברית |
| ق | g (הייתה *q אבל הפכה לקולית) | ק (כמו האות קו"ף בעברית אבל "כבדה") | ǧ | ג' (כמו במילה ג'ונגל) |
| ك | k | כּ | č | צ' (כמו במילה צ'יזבט) |
ארגון הברות מחדש (resyllabification): מבני הברות מסוימים עוברים שינוי תבניתי. למשל: מבנה CaCaCa(C) (האות C מייצגת עיצור והאות a מייצגת תנועת a), אצל להגי gələt עירוניים, מאבד את התנועה השנייה: "דג" *סַמַכַּה>סִמְצַ'ה ~ samaka>simča*; "פרה" *בַּקַרַה>בַּגְרַה ~ baqara>bagra*. לעומת זאת, בלהגי gilit כפריים המבנה מאבד את התנועה הראשונה: "דג" *סַמַכַּה>סְמִצַ'ה ~ samaka>smiča*; "פרה" *בַּקַרַה>בְּגַרַה ~ baqara>bgara*.
הגבהת תנועות נמוכות (Lower Vowel Raising): כאשר אחר תנועת a פתוחה באה הברה עם תנועת a נוספת – כלומר מבנה CaCa(C) – התנועה הראשונה הופכת a>i/u. לדוגמה: "בצל" *בַּצַל>בֻּצַל ~ baṣal>buṣal*; "דגים" *סַמַכּ>סִמַץ' ~ samak>simač*; "הִכּה" *דַ̇רַבּ>טֻ'רַבּ/טִ'רַבּ ~ ḍarab>ḏ̣urab/ḏ̣irab*. יש לציין שתנועה קדמית שנוצרה עקב תהליך זה לא תגרום לאפריקציה (מבחינה היסטורית, האפריקציה התרחשה מוקדם יותר). למשל: "נפל" וִגַע ~ wigaʿ.
הבחנה בין המינים ברבים/רבות: ברבים מהדיאלקטים הערביים אין הבחנה בין רבים/רבות בצורות העתיד של הפועל, בכינויים חבורים או פרודים. אך חלק מלהגי gilit (בעיקר הדיאלקטים הכפריים), בדומה ללהגים בדואיים, שומרים על הבדלה זאת. כך: "ביתכם" בֵּיתְכֻּם ~ bētkum, אך "בייתכן" בֵּיתְצִ'ן ~ bētčin; "ביתם" בֵּיתְהֻם ~ bēthum, אך "ביתן" בֵּיתְהִן ~ bēthin; "אתם תכתבו" תִכִּתְבּוּן ~ tikitbūn, אך "אתן תכתבו" תִכִּתְבִּן ~ tikitbin; "הם יכתבו" יִכִּתְבּוּן ~ yikitbūn, אך "הן יכתבו" יִכִּתְבּ ~ yikitbin.
מיון > מאפיינים משותפים ללהגי qiltu וללהגי gilit

ישנם מאפיינים משותפים רבים לשתי קבוצות הלהגים. להלן כמה מהמרכזיים שביניהם:
סיומת ארוכה לפועל בעתיד בגופים שני ושלישי: בגוף נוכחת הסיומת היא īn-: "תכתבי" תִכִּתְבִּין ~ tikitbīn. בגוף נוכחים הסיומת היא ūn-: "תאמרו" תְגוּלוּן ~ tgūlūn. בגוף נסתרים הסיומים היא גם ūn-: "יאמרו" יְגוּלוּן ~ ygūlūn. ייתכנו שינויים קלים באיכויות התנועות בין הלהגים השונים אך ההבחנה נשארת.
שימור של הגיים בין-שיניים (כפי שמופיע תחת להגי qiltu).
סיומות פועל זמן עבר וכינוי חבור בגוף שני רבים עם m- (כפי שמופיע תחת להגי qiltu).
כיווץ דיפתונג: למשל *יַוְּם>יוֹם ~ yawm>yōm*; *בַּיְת>בֵּת ~ bayt>bēt* (כפי שמופיע תחת להגי qiltu).
מיון > טבלה מסכמת להשוואה בין להגי qiltu וללהגי gilit

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מילה | מילה בערבית סטנדרטית | מילה בערבית סטנדרטית | מילה בערבית סטנדרטית | להגי qiltu | להגי qiltu | להגי qiltu | להגי qiltu | להגי gilit | להגי gilit |
| מילה | מילה בערבית סטנדרטית | מילה בערבית סטנדרטית | מילה בערבית סטנדרטית | ענף הפרת | ענף הפרת | ענף החידקל | ענף החידקל | להגי gilit | להגי gilit |
| מילה | כתיב ערבי | תעתיק לטיני | תעתיק בעברית | תעתיק לטיני | תעתיק בעברית | תעתיק לטיני | תעתיק בעברית | תעתיק לטיני | תעתיק בעברית |
| כלבים | كِلَاب | kilāb | כִּלַאבּ | klāb | כְּלַאבּ | klēb/klīb | כְּלֵיבּ/ כְּלִיבּ | člāb | צְ'לַאבּ |
| כתב | كَتَبَ | kataba | כַּתַבַּ | katab | כַּתַבּ | katab | כַּתַבּ | kitab | כִּתַבּ |
| תכתבי | تَكْتُبِينَ | taktubīna | תַכְּתֻבִּיןַ | təktəbīn | תֶכֶּתְבִּין | təktəbīn | תֶכֶּתְבִּין | tikitbīn | תִכִּתְבִּין |
| הרבה / מאוד | كَثِير | kat̠īr | כַּתִ'יר | kṯīr | כְּתִ'יר | kṯīġ | כְּתִ'יע' (ע' = רי"ש "צרפתית") | čiṯīr | צִ'תִ'יר |
| אביךְ | أَبُوكِ | abūki | אַבּוּכִּ | abūki | אַבּוּכִּ | abūki | אַבּוּכִּ | abūč | אַבּוּץ' |
| ביתךְ | بَيْتُكِ | baytuki | בַּיְתֻכִּ | bētki | בֵּיתְכִּ | bētki | בֵּיתְכִּ | bētič | בֵּיתִץ' |
| היה / יהיה | كَانَ / يَكُونُ | kāna / yakūnu | כַּאןַ / יַכּוּןֻ | kān / ykūn | כַּאן / יְכּוּן | kēn / ykūn | כֵּין / יְכּוּן | čān / ykūn | צַ'אן / יְכּוּן |
לקריאה נוספת

Mohamed Maamouri (Editor), B. E. Clarity, Karl Stowasser, Ronald G. Wolfe, D. R. Woodhead, Wayne Beene, The Georgetown Dictionary of Iraqi Arabic: Arabic-English, English-Arabic, Washington, DC: Georgetown University Press, 2013.
Haim Blanc, Communal Dialects in Baghdad, Cambridge: Harvard University, 1964.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15  Otto O. Jastrow, Iraq, Encyclopedia of Arabic Language and Linguistics, ‏2011
↑  Naima Boussofara Omar, Diglossia, Encyclopedia of Arabic Language and Linguistics, ‏2011
↑  Clive Holes, Sociolinguistics / Soziolinguistik, כרך 3, Berlin; New York: De Gruyter Mouton, 2006, עמ' 1937
↑  Haim Blanc, Communal Dialects in Baghdad, Cambridge: Harvard University, 1964
↑  Farida Abu Haidar, THE ARABIC OF RABĪᒼA: A Q∂LTU DIALECT OF NORTH-WESTERN IRAQ, Approaches to Arabic Dialects, Leiden: Brill, 2003, עמ' 6
↑  Otto Jastrow, Tikrit Arabic Verb Morphology in a Comparative Perspective, Al-Abhath: Journal of the Center for Arab and Middle East Studies, Beirut: American University of Beirut, 1983, עמ' 108
↑  Tamás Iványi, Diphthongs, Encyclopedia of Arabic Language and Linguistics, ‏2011
↑  Bruce Ingham, Najdi Arabic, Amsterdam: John Benjamins Publishing Co, 1994, עמ' 8-9
↑  Clive Holes, Community, dialect and urbanization in the Arabic-speaking Middle East, Bulletin of the School of Oriental and African Studies, London: University of London, 1995, עמ' 282
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4133387-1
מלמלה

בד מלמלה
מַלְמָלָה היא אריג עדין, דק ושקוף המשמש לתפירת שמלות, לבנים, וילונות ומוצרי טקסטיל עדינים. (בלועזית: Sheer Fabric).
מלמלה נוצרת מסוגי הבדים הבאים: בטיסט, מוסלין, שיפון.
השם מלמלה נלקח מהתלמוד הבבלי.
מלמלה מבד פשתן נקראת סינדון.
היסטוריה ומקור

בשנת 1289 סיפר מרקו פולו בספרו "מסעות" שמקורה של המלמלה בעיר מוסול שבעיראק. ממנה נלקח גם שם הבד באנגלית(Muslin). הנוסע הפורטוגלי דוארט ברבוסה תיאר את המלמלה הבנגלית בתחילת המאה ה-16.
כיום מיוצרים סוגים שונים של מלמלה במקומות רבים בעולם. העיר דאקה בבנגל, (כיום בנגלדש), נחשבת למקור המלמלה.
המלמלה הובאה לאירופה מהודו במאה ה-17. מאוחר יותר, ייצרו מלמלה גם בסקוטלנד ואנגליה. בתחילה המלמלה נארגה בעבודת יד דבר שלקח זמן רב וגרם לה להיות יקרה במיוחד.
במאה ה-18 הפכה המלמלה לפופולרית מאוד בצרפת. ממנה התפשטה לארצות רבות בעולם המערבי.
שימושים

למלמלה יש שימושים שונים במגוון תחומים:
שימושים > תפירה ויצירת ביטנה

כאמור, המלמלה משמשת לתפירת שמלות. בנוסף, תופרים משתמשים פעמים רבות במלמלה כ"בד טיוטה", כדי למנוע טעויות על בד יקר יותר. כמו כן משתמשים בה כבטנה (שכבת בד המצפה את פני הבגד) לשמיכות. ניתן למצוא אותה בגדלים שונים באגף השמיכות בחנויות.
שימושים > קולינריה (בישול)

למלמלה שימושים שונים בקולינריה. למשל, המלמלה יכולה לשמש ככלי לסינון נוזלים בעת הכנת קווה פיג'יאני מסורתי. היא משמשת גם להפרדה בין הדבש והשעווה בעת רדיית הדבש. שימוש נוסף של מלמלה בקולינריה הוא סינון של יינות בעת המזיגה לקנקנים או בקבוקים.
המלמלה יכולה לשמש גם להפרדת נוזלים ממחית. לדוגמה: בהכנת מיץ תפוחים מכניסים את מחית-התפוחים לשקית העשויה מלמלה על מנת שהנוזלים יטפטפו לכלי. שימוש נוסף הוא מיצוק מזון המכיל נוזלים. למשל: בהכנת גבינה ביתית, שמים את הגבינה בשקית מלמלה ומוחצים בין שתי לבנים כדי להיפטר מהנוזלים שעדיין נשארו בגבינה. בנוסף, מלמלה היא הבד שעוטף את הבארברק - עוגת פירות מסורתית שאוכלים בליל כל הקדושים באירלנד.
שימושים > תיאטרון וצילום

לרוב, משמשת מלמלה בתור בד הרקע בתיאטרון. הבד יכול להיות שקוף או צבוע, בזכות זה הוא נותן את האווירה הנכונה לסצנה המסוימת. משום שהבד נצבע בצורה טובה למדי, מרבים להשתמש בו לסצנות לילה. כשהוא מתייבש, הוא מקבל צורה גלית ומחזיר את האור מהמשטח ומדמה אותו לשמי הלילה. אחת הטכניקות הנפוצות לטיפול ולצביעת משטחים רכים מסתמכת על תכונת המלמלה להתכווץ אחרי טיפול בתרסיס-צבע.
בצילום משתמשים במלמלה למסכים כחולים או ירוקים זולים צבועים מראש או עם צבע לטקס (מדוללים במים).
כמו כן, משתמשים במלמלה לרקעים של דיוקנים פורמליים. הרקעים האלו בדרך כלל מצוירים בתבנית מופשטת.
בראשית תקופת הסרט האילם ועד שנות ה-עשרה המאוחרות של המאה ה-20, לא הייתה לאולפני הקולנוע התאורה הדרושה כדי להאיר את הסצנות אשר אמורות היו להתרחש בתוך מבנה. לכן, צולמו רוב הסצנות האלו מחוץ לאולפן, ומעל התפאורה תלו בד מלמלה גדול לפיזור האור.
שימושים > רפואה

גאזה ממלמלה שמשה בתור תחבושת בערכת העזרה הראשונה של החיילים האיטלקים בזמן מלחמת העולם הראשונה. כיום מנתחים בגאזה בנוירוכירורגיה כדי לעטוף מפרצת שבשל גודלה או צורתה אי אפשר לנתח אותה או כדי להגן על כלי דם תוך-גולגולתיים שנמצאים בסיכון לדימום. הגאזה מחזקת את העורק ומסייעת במניעת קרע בתוכו.
שימושים > תעופה מוקדמת

בשנת 1903 השתמשו האחים רייט במלמלה ככיסוי קל וחזק עבור הדאונים שלהם, וכציפוי לכנפי המטוס רייט פלייר (המטוס הכבד הראשון) ולמשטחי הבקרה שלו.
לכבוד חגיגות המאה לטיסתם של האחים רייט הועברה המלמלה מהרייט פלייר המקורי לצאצאיהם. מהמטוס המקורי נשלפה פיסת בד המלמלה כדי להשתמש בה בשחזור המטוס, אך לאחר שנבדקה נמצאה בלתי מתאימה. המשימה של שחזור הבד הוטלה על שלוש חברות שונות - אחת לייצור החוטים, אחת לאריגה עצמה ואחת לגימורים.
שימושים > לק

יש המשתמשים בבד מלמלה לציפוי הכרית עליה מניחים את הידיים בזמן צביעת לק על הציפורניים.
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת גיטין, דף נ"ט, עמוד א': ”...מאי מלמלא? דבר הנמלל ונמתח”
↑  Oxford English Dictionary, 1st ed. "sindon, n." Oxford University Press (Oxford), 1911
↑  Definition of MUSLIN, www.merriam-webster.com (באנגלית)
↑  "Muslin | fabric". Encyclopedia Britannica (באנגלית). נבדק ב-2018-04-30.
↑  Tortora, Phyllis (2014). The Fairchild Books dictionary of textiles. New York, NY, USA: Fairchild Books, an imprint of Bloomsbury Publishing Inc. ISBN 978-1-60901-535-0. OCLC 856198340.
↑  muslin (noun), etymology, Oxford English Dictionary, Third Edition, March 2003
↑  J. Lawrence Pool, Muslin gauze in intracranial vascular surgery, Journal of Neurosurgery 44, 1976-01-01, עמ' 127–128 doi: 10.3171/jns.1976.44.1.0127
↑  C. Berger, M. Hartmann, B. Wildemann, Progressive visual loss due to a muslinoma - report of a case and review of the literature, European Journal of Neurology 10, 2003-03, עמ' 153–158 doi: 10.1046/j.1468-1331.2003.00546.x
ציור משנת 1789, שבו מופיעה אישה הודית הלובשת בגד מלמלה
ציור של אישה בשמלת מלמלה
בד גאזה לשימוש רפואי עבור חבישות
שימוש רפואי במסכת גאזה למניעת התפשטות של מחלות
מסכת גאזה מתקופת מגפת הקורונה
מזדק

| --- | --- |

איור ההוצאה להורג של מזדק מהשאהנאמה
 לידה:  המאה ה־5 
 הוצאה להורג:  524 או 528
 השקפה דתית:  זורואסטריות 
 עיסוק:  פילוסוף, פוליטיקאי 
 
מזדק (פרסית: مزدک, פרסית אמצעית: 𐭬𐭦𐭣𐭪, מכונה גם מזדק הצעיר) היה כהן דת זורואסטרי, רפורמטור, נביא ואקטיביסט שצבר השפעה במהלך שלטון הקיסר הסאסאני קבאד הראשון. הוא טען להיות נביא של אהורה מזדה (האל בדת הזוראסטרית) וכונן בעלות משותפת על רכוש, כמו כן גם מערכת רווחה. פעמים רבות מתייחסים אליו כאל סוציאליסט מוקדם.
מזדקיות

מזדק היה הנציג הבכיר של תורה פילוסופית ודתית הנקראת מזדקיות, אשר הוצגה על ידו כגרסה "טהורה" של זורואסטריות, למרות שהתורה שלו הושפעה גם ממניכאיזם. זוראסטריות הייתה הדת הגדולה ביותר של פרס הסאסאנית, ומזדק עצמו היה כהן דת זוראסטרי, אבל רוב אנשי הדת החשיבו את תורתו ככפירה. ככלל, המידע בנושא מאוד מצומצם, אבל ניתן להסיק פרטים מסוימים על ידי מבט על ממשיכת המזדקיות, הח'רמיה.
מזדקיות > עקרונות תאולוגיים

כמו הזורואסטריות והמניכאיזם, המזדקיות הייתה בעלת השקפת עולם דואליסטית. דוקטרינה זו לימד כי ליקום יש שני יסודות: היסוד הטוב - האור, והיסוד הרע - החושך. שני היסודות האלו עורבבו בשל תאונה בעולם של מעלה. האור מאופיין בידע ורגשות, ופעולות הנעשות מתוך רצון חופשי, בניגוד לחושך, שהוא אדיש, עיוור ופועל באופן אקראי. תפקיד האדם בעולם היה "להוציא לחופשי" את החלקים ה"טובים" שבו, באמצעות מעשים טובים ונועם הליכות. יש לציין כי בניגוד למניכאיזם, שרואה את התאונה שהביאה לערבוב הטוב והרע באור שלילי, השקפתה של המזדקיות בנושא היא נייטרלית יותר, ואפילו אופטימית.
בנוסף, במחקר מאוחר נכתב כי המזדקיות לימדה על שלושה יסודות (אש, מים ואדמה), ארבעה כוחות (הבחנה, הבנה, שימור ושמחה, המקבילים לארבעת התפקידים הבכירים באימפריה הסאסאנית - שני כהנים ראשיים, מפקד הצבא וליצן החצר), שבעה וזירים ושנים עשר כוחות רוחניים. כאשר כל הנזכרים מעלה נמצאו בנפשו של אדם, הוא היה פטור מהחובות הדתיות.
מזדקיות > אתיקה וחברה

שני מאפיינים בולטים של המזדקיות היו הפחתת החשיבות של הטקסים הדתיים - האדם הדתי האמיתי הוא זה שמבין ופועל על פי עקרונות היקום באופן נכון, ובנוסף, ביקורת חריפה של הממסד הדתי, שלדעתו של מזדק דיכא את האוכלוסייה הפרסית וגרם לעוני רב.
מזדק שם דגש על נועם הליכות, שעירב, בין היתר, חיים מוסריים, צמחונות (הוא האמין שבשר מכיל חומרים המגיעים מהחושך לבדו), התנהגות אדיבה וחברית כלפי כל אדם, ורדיפת שלום.
במובנים רבים, המזדקיות יכולה להתפרש כקריאה למהפכה חברתית, וכונתה, בין היתר, כ"קומוניזם מוקדם". הוא וחסידיו היו גם תומכים של "אהבה חופשית".
על פי מזדק, אלוהים העניק לעולם את המשאבים והשפע כדי שכל בני האדם יחלקו אותם באופן שווה, אבל החזקים כפו עצמם על החלשים, רצו לשלוט עליהם, ויצרו את אי השוויון הגדול. מצב זה בתורו חיזק את "חמשת השדים" שהסיטו את בני האדם מדרכי הצדיקות - חמשת השדים האלה היו קנאה, זעם, נקמה, דחק ותאוות בצע. כדי לגבור על העוולות האלו, הצדק היה צריך לקום מחדש, ולכן כל אחד צריך לחלוק את עודפי הרכוש שלו עם חבריו. כנראה שמזדק תכנן להשיג זאת באמצעות מתן בעלות משותפת על כל הרכוש או באמצעות חלוקה מחדש של המשאבים, אם כי לא ברור כיצד התכוון להפוך את העקרונות האלו למנגנון מסודר. המקורות ההיסטוריים מהם למדו החוקרים, שהיו עוינים למזדקיות (כי נכתבו בידי הממסד הסאסאני), עסקו בעיקר בהאשמות (לא מבוססות היסטורית) כלפי המזדקים ב"שיתוף" של נשים, שגרמה להפקרות מינית ולערבוב של הורים שונים ומשפחות שונות. כיון שההאשמות האלו היו נפוצות כלפי קבוצות שנחשבו "כופרות", אמינות ההאשמות מוטלת בספק גדול על ידי החוקרים. סביר להניח שמזדק גינה את הפוליגמיה שנפוצה בקרב הגברים העשירים, שבין היתר גרמה לכך שהגברים העניים נשארו פעמים רבות ללא אפשרות להינשא - כי נשים רבות כל כך כבר נישאו לעשירים.
מאמינים

המזדקיות משכה אליה מאמינים רבים, עד כדי כך שאפילו המלך קבאד הראשון הפך למזדקי. המזדקיות צברה השפעה נוספת בכך שהממלכה אל-חירה (ממלכה ערבית באזור כופה שהייתה ווסאלית של האימפריה הסאסאנית) אימצה את האמונה, תוך כדי הדחתו של המלך הקודם.
בזכות הגיבוי מצד הקיסר, מזדק היה מסוגל להוציא לפועל את הרפורמה החברתית שלו, שכללה פציפיזם, התנגדות לממסד הדתי ותוכניות סיוע לעניים. מזדק הסב מאגרי מזון ומשאבים ממשלתיים לצורך עזרה לעניים. הוא גם סגר את כל מקדשי האש הזורואסטריים, חוץ משלושת הגדולים ביותר.
התנגדות לאמונה והשמדתה

הפחד בקרב האצולה והממסד הדתי גדל עדי כדי כך שהשניים הדיחו את הקיסר קבאד בשנת 496, אך לאחר שלוש שנים (499) הוא הצליח להחזיר לידיו את השלטון בסיוע האימפריה האפתליטית (אימפריה מרכז אסייתית). מפוחד בעקבות ההדחה, קבאד הרחיק עצמו ממזדק ומהאמונה המזדקית. הוא התיר לבנו, ח'וסרו הראשון, להוציא לפועל מבצע לחיסול המזדקים (בסביבות השנים 524–528), שהסתיים בטבח המוני של רוב המאמינים, כולל מזדק עצמו, ובשינוי דת האימפריה בחזרה אל זורואסטריות אורתודוקסית. היו תיאורים שונים (כנראה לא אמינים היסטורית) לגבי אופן הביצוע: לדוגמה, השאהנאמה קובע כי 3000 מזדקים נקברו חיים כשרגליהם כלפי מעלה, כדי להציגם למזדק כמחזה של "גן אנושי", ואילו מזדק עצמו נתלה במהופך ונורה מאינספור חיצים; סיפורים אחרים מציינים שיטות אכזריות אחרות. השליט החיראני המזדקי הודח גם הוא, והמלך הקודם לו חזר לשלטון. לעומת זאת, יצוין כי לאחר עלייתו לשלטון, ח'וסרו הנהיג רפורמות חברתיות ומנהלתיות משלו, שהיטיבו עם האיכרים ועם העניים.
המזדקיות במסורת היהודית

לפי מסורת יהודית קדומה, התיקונים הדתיים שכפה המלך קבאד הראשון בעקבות נטייתו למזדקיות, ובפרט שיתוף הנשים שפגע פגיעה חמורה בטהרת חיי המשפחה של היהודים, הובילו לאי-ציות של היהודים לחוקים המזדקיים המנוגדים ליהדות, ולרדיפות קשות כלפיהם מצד השלטון. הרדיפות והגזירות הקשות הובילו את מנהיג יהודי בבל, ראש הגולה מר זוטרא, למרוד באימפריה הסאסאנית. לאחר שורת ניצחונות הצליחו היהודים לקנות לעצמם חירות מדינית והקימו ממלכה יהודית עצמאית באזור מחוזא, ששרדה שבע שנים, עד לחורבנה והשמדתה המוחלטת בידי הצבאות הפרסיים.
החוקר הרב יצחק אייזיק הלוי, בספרו "דורות הראשונים" (כרך ג'), טוען שקיים בתלמוד הבבלי אזכור למזדקיות; במסכת תענית (דף כב עמוד א) מסופר על סוהר שמסתיר את היותו יהודי, מרגל בקרב הגויים ומגדיר עצמו כ"זנדוקנא". הפרשנות המקובלת למילה היא סוהר או ממונה על בית הסוהר, אך הלוי מפרש את המילה כמזדקי – האיש התחזה לאחד מבני הכת כדי שיוכל לגלות את תוכניותיה העתידיות. זו הסיבה, לדבריו, שהאיש היה מנהל בית הסוהר; המזדקים העניקו לו את התפקיד כי ראו בו חבר בכת שלהם.
מורשת

מעט מזדקים שרדו והתיישבו באזורים מרוחקים. נאמר שקהילות קטנות של מזדקים שרדו אפילו מאות שנים אחרי כיבוש האימפריה הסאסאנית בידי המוסלמים. הרעיונות שלהם כנראה שולבו לתוך זרמים קיצוניים באסלאם השיעי, השפיעו עליהם, מה שמאוחר יותר יצר תנועות מהפכניות-דתיות נוספות באזור, כמו תנועת הח'רמיה, שאימצה את החוקים והמוסדות שמזדק הקים. במאה ה-9, תנועת הח'רמיה מרדה בח'ליפות העבאסית, ובמשך 20 שנה שלטה באזורים נרחבים. תנועות דתיות נוספות שעירבו בין אסלאם שיעי וזורואסטריות, כמו הבאטיניה והקאראמיטה, המשיכו את דרכה השוויונית של המזדקיות.
החוקר הטורקי עבדולבאקי גולפינארי רואה אפילו את הקיזילבאש של המאה ה-16 – תנועה שיעית רדיקלית אשר סייעה להפוך את דת המדינה של איראן לאסלאם שיעי תריסרי – בתור "צאצא רוחני של הח'רמיה", ומכאן, גם של המזדקיות. הכינוי "מזדקי" הפך בקרב מלומדים ערביים ופרסים טרום-מודרניים לכינוי לעג סטנדרטי כלפי כל תנועה שוויונית קיצונית בהיסטוריה האיראנית. בזמן שההיסטוריוגרפיה המוסלמית הימי-ביניימית התמקדה בעיקר בנדבך ה"סוציאליסטי" של המזדקיות, המסורת הזורואסטרית, מצד שני, מציינת את מזדק מעל הכל ככופר מסוכן ואויב ל"זורואסטריות האמיתית", בדומה ליחס שלה אל מוחמד ואל מאני.
המחבר של דאבסטן-מאזאהב (ספר פרסי בנושאי דתות העולם שנכתב בסוף המאה ה-17), טוען כי פגש כמה מאמינים במזדקיות אשר קיימו את אמונתם במסווה, תוך שהתחזו למוסלמים, ואף הצליחו לשמור ספר הכתוב בפרסית אמצעית בשם "דסנד", שמכיל את תורתו של מזדק.
ראו גם

מנדעיזם
הערות שוליים

↑  Yarshater, Ehsan (1983). Cambridge history of Iran The Seleucid, Parthian and Sasanian periods. Vol. 2. pp. 995–997. ISBN 978-0-521-24693-4.
↑  Shaki, Mansour. 1985. The cosmogonical and cosmological teachings of Mazdak. Papers in Honour of Professor Mary Boyce, Acta Iranica 25, Leiden, 1985, pp. 527–43.
↑  Shaki, Mansour (1978). "The social doctrine of Mazdak in the light of middle Persian evidence". Archív Orientálni. 46 (4): 289–306.
↑  Wherry, Rev. E. M. (1882). A Comprehensive Commentary on the Quran comprising Sale's translation and Preliminary Discourse. Boston: Houghton, Mifflin and Company. p. 66.
↑  Rehatsek, Edward (1 בינואר 1878). "Christianity in the Persian Dominions, from its beginning till the fall of the Sasanian dynasty". Journal of the Asiatic Society of Bombay (באנגלית). Asiatic Society of Bombay. 13: 75. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Crone, Patricia (1991). "Kavad's Heresy and Mazdak's Revolt" (PDF). Iran (Journal of Persian Studies). British Institute of Persian Studies. 29: 21–40. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2019-11-02. נבדק ב-2019-01-02.
↑  Yarshater 1983, pp. 999–1000
↑  Yarshater, Ehsan (1998). "The Persian presence in the Islamic world".  In Hovannisian, Richard G.; Sabagh, Georges (eds.). The Persian Presence in the Islamic World. Cambridge, England: Cambridge University Press. pp. 4–125, page 28. ISBN 978-0-521-59185-0.
↑  Khanam, R. 2005. Encyclopaedic ethnography of Middle-East and Central Asia: A–I: Volume 1. P.441
↑  Yarshater 1983, p. 994
↑  Yarshater 1983, p. 1022
↑  "Babylonia", Encyclopaedia Judaica
↑  Al-Bīrūnī: Father of Comparative Religion
↑  Yarshater 1983, pp. 1003–1004
↑  Yarshater 1983, pp. 1022–1023
↑  Roger M. Savory (ref. Abdülbâkî Gölpınarlı), Encyclopaedia of Islam, "Kizil-Bash", Online Edition 2005
↑  Morgan David. 2007. The Mongols. p. 145
↑  M.N. Dhalla: History of Zoroastrianism (1938), part 5.
↑  Dabestan-e Mazaheb
| הדת הזורואסטרית |
| --- | --- | --- |
| ישויות שמיימיות | אהורא מזדא • אמשא ספנדאן • אהרימן • דיווים | סמל הדת הזורואסטרית |
| דמויות מרכזיות | זרתוסטרה • מזדק | סמל הדת הזורואסטרית |
| כתבים זורואסטריים | אווסטה • גאת'ות • ספר אלף החוקים • ארדא ויראז נאמאג • דינכרד • יסנה • ונדידאד | סמל הדת הזורואסטרית |
| היסטוריה ופלגים | זורוואניזם • מזדקיזם • ח'רמיה | סמל הדת הזורואסטרית |
| חגים זורואסטרים | נורוז • סדה • מהרגאן • ליל הילדא • הלוח הזורואסטרי | סמל הדת הזורואסטרית |
| סמלים ותרבות | פרוהר • מגדלי שתיקה • מקדש אש • צ'ינוואט | סמל הדת הזורואסטרית |
פורטל איראן • פורטל דת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 4826 3871  LCCN: no2007000776  NKC: xx0122224  VIAF: 16991605   WorldCat (עם VIAF): 16991605
קהילת יהודי בצרה

קהילת יהודי בצרה הייתה חלק מיהדות בבל, אשר חיה בעיר בצרה שבדרום עיראק, סמוך לנהר שט אל-ערב. הקהילה הייתה קטנה יחסית בהשוואה למרכזים יהודיים אחרים בעיראק, ומנתה כמה מאות משפחות לפני גל העלייה לישראל במבצע עזרא ונחמיה. יהודי בצרה תרמו משמעותית לחיי המסחר בעיר, וניהלו אורח חיים דתי ותרבותי עשיר. הקהילה שגשגה בעיקר בתקופה העות'מאנית ובראשית המאה ה-20, אך סבלה מהתגברות הלאומנות העיראקית, ומהתערערות הביטחון האישי בשנות ה-40 ושנות ה-50.
היסטוריה

בצרה הייתה מוקד מסחרי חשוב בשל מיקומה האסטרטגי כעיר נמל. לאורך התקופות העות'מאנית והמנדט הבריטי. יהודי בצרה נהנו משגשוג כלכלי, תוך שהם תורמים תרומה ניכרת למסחר המקומי והבינלאומי. הם עסקו בעיקר בסחר תבלינים, טקסטיל וסחורות נוספות שהועברו דרך נמל בצרה.
בשנות ה-30 וה-40 של המאה ה-20 החלה להתגבר האנטישמיות בעיראק, ובפרט בעקבות עליית הלאומנות הערבית לאחר הצהרת בלפור. אמנם הפרעות הקשות של ה"פרהוד" בשנת 1941 לא פגעו ישירות בקהילת בצרה, אך הן עוררו פחד וחשש בקרב בני הקהילה.
לאחר קום מדינת ישראל, היחס ליהודים בעיראק הדרדר משמעותית. הוצאות להורג, כמו זו של שפיק עדס – דמות בולטת מיהודי בצרה, והתעמולה האנטי-יהודית הגוברת, הובילו רבים מהקהילה לחשוש לחייהם. מצב זה הוביל לעלייה המונית במסגרת מבצע "עזרא ונחמיה" בין השנים 1950–1951, שבו עזבו כמעט כל יהודי בצרה את עיראק.