stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איטליה באירוויזיון 2022
באירוויזיון

המהדורה ה-66 של האירוויזיון התקיימה בטורינו, איטליה והורכבה משני חצאי גמר ב-10 במאי וב-12 במאי 2022, ומגמר ב-14 במאי 2022. על פי כללי האירוויזיון, כל מדינה משתתפת, למעט המדינה המארחת וחמש המדינות הגדולות (גרמניה, צרפת, איטליה, ספרד והממלכה המאוחדת), נדרשת להיות אחת מעשר המדינות שיעפילו מאחד משני חצאי הגמר לגמר. כיוון שאיטליה חברה בחמש המדינות הגדולות, היא העפילה לגמר אוטומטית. היא הצביעה בחצי הגמר הראשון. ב-13 במאי פורסם סדר ההופעות של הגמר, שנקבע פעם נוספת על ידי מפיקי התחרות, כך ששירים דומים לא ישובצו בסמוך זה לזה. איטליה הופיעה תשיעית, לפני ספרד ואחרי ארמניה. ב-14 במאי ביצעו בלאנקו ומחמוד את "Brividi" בגמר התחרות. הוא הגיע למקום השישי עם 268 נקודות (158 מהשופטים ו-110 מהקהל).
באירוויזיון > הצבעה

במהלך שלושת המופעים העניקה כל מדינה שתי קבוצות הצבעה (הקהל של אותה המדינה והשופטים). מספר הנקודות ששתי הקבוצות יכולות להעניק נע בין 1–8, 10 ו-12 נקודות. ההרכב המדויק של חבר השופטים הלאומי ופירוט הנקודות שלהם ושל הקהל של כל מדינה פורסמו לאחר הגמר. חבר השופטים האיטלקי הורכב מאנדראה ספינלי, קינציה פולי, פיליפו סוליבלו, מוניקה אגוסטיני, ופאולו די ג'ויה. בגמר הגיעה איטליה למקום השישי עם 268 נקודות. שניים מחברי השיפוט הלאומיים העניקו את מירב הנקודות (12) למדינה בגמר: סלובניה ואלבניה. איטליה העניקה את 12 הנקודות ליוון (שופטים) ואוקראינה (קהל) בחצי הגמר הראשון, ולהולנד (שופטים) ואוקראינה (קהל) בגמר.
באירוויזיון > הצבעה > נקודות שהוענקו לאיטליה

| תוצאה | קהל | שופטים |
| --- | --- | --- |
| 12 נקודות |  | אלבניה אלבניה סלובניה סלובניה |
| 10 נקודות | מלטה מלטה | מונטנגרו מונטנגרו גאורגיה גאורגיה אסטוניה אסטוניה אזרבייג'ן אזרבייג'ן ארמניה ארמניה ספרד ספרד |
| 8 נקודות | אלבניה אלבניה שווייץ שווייץ | בלגיה בלגיה ישראל ישראל |
| 7 נקודות | יוון יוון | מלטה מלטה מקדוניה הצפונית מקדוניה הצפונית |
| 6 נקודות | סלובניה סלובניה מקדוניה הצפונית מקדוניה הצפונית מונטנגרו מונטנגרו קרואטיה קרואטיה | אירלנד אירלנד איסלנד איסלנד |
| 5 נקודות | אזרבייג'ן אזרבייג'ן קפריסין קפריסין סן מרינו סן מרינו ספרד ספרד |  |
| 4 נקודות | בלגיה בלגיה רומניה רומניה סרביה סרביה | קרואטיה קרואטיה ליטא ליטא פולין פולין רומניה רומניה |
| 3 נקודות | אוסטריה אוסטריה צרפת צרפת גרמניה גרמניה ישראל ישראל ליטא ליטא פורטוגל פורטוגל | אוסטריה אוסטריה אוסטרליה אוסטרליה סן מרינו סן מרינו |
| 2 נקודות | בולגריה בולגריה | פינלנד פינלנדשווייץ שווייץ |
| 1 נקודות | אוסטרליה אוסטרליה | בולגריה בולגריה יוון יוון קפריסין קפריסין |
אליאס האו

| --- | --- |

 לידה:  9 ביולי 1819 ספנסר, ארצות הברית 
 פטירה:  3 באוקטובר 1867 (בגיל 48) ברוקלין, ארצות הברית 
 מקום מגורים:  ארצות הברית
 מקום קבורה:  בית הקברות גרינווד 
 עיסוק:  תעשיין
 פרסים והוקרה:  היכל התהילה הלאומי לממציאים (2004) 
 תרומות עיקריות
 אחד מממציאי מכונת התפירה
 חתימה:   
 
אליאס האו הבן (באנגלית: .Elias Howe, Jr; ‏9 ביולי 1819 - 3 באוקטובר 1867) היה אחד מממציאי מכונת התפירה ונחשב כחלוץ בפיתוחה.
חייו

האו נולד בספנסר, מסצ'וסטס, ארצות הברית לד"ר אליאס האו האב ולפולי האו לבית במיס. ב-1835 החל לעבוד כשוליה אצל יצרן מכונות טקסטיל בלוול. ב-1837 קיבל משרה בעיר בוסטון אצל שען בשם הארי דייוויס אשר עסק גם בייצור מכשירים מדעיים. לאחר ששמע את דייוויס מתווכח עם מישהו בשאלה אם אפשר לבנות מכונת תפירה, גילה עניין בנושא והחל לבנות בעצמו מכונה כזאת. לאחר ניסויים רבים הציג ב-1844 את גרסתו הראשונה למכונת תפירה וב-1845 סיים את בנייתה.
מכונת התפירה של האו הייתה המשוכללת ביותר לזמנה והייתה מסוגלת לתפור 250 תפרים בדקה, קצב מהיר פי חמישה מזה של התופרת הזריזה ביותר. ב-10 בספטמבר 1846 רשם פטנט על המצאתו.
עד מהרה, עמדו יצרנים אמריקניים, על חשיבותה של מכונת התפירה שהמציא והחלו לבנות מכונת תפירה ללא רשותו, למרות שהחזיק בפטנט. האו תבע את היצרנים הלא חוקיים בתביעה, זכה במשפט, וקיבל תמלוגים על כל מכונות התפירה שנמכרו.
ב-1865 הקים האו חברה משלו.
אלניט

| --- | --- |
אלניט מקליפורניה.
אלניט מקליפורניה.
 תכונות המינרל
 הרכב כימי:   Ca(Ce,La,Y,Ca)Al2(Fe2+,Fe3+)(SiO4)(Si2O7)O(OH) 
 מערך קריסטלוגרפי:  מונוקליני
 צורת הגביש:  הגבישים פריזמתיים, מחטיים או לווחיים ארוכים דקים המסתיימים בפירמידה חתוכה באורך של עד 90 סנטימטרים, אבל בדרך כלל כגרגרים משובצים בסלעי יסוד.
 צבע:  בדרך כלל שחור, אבל גם חום עד חום-סגול כשהוא שקוף למחצה
 ברק:  זגוגי, תת-מתכתי עד שמנוני
 שקיפות:  בדרך כלל אטום, לעיתים שקוף למחצה
 פצילות:  גרועה בכיוון אחד (לאורך)
 שבירה:  דמוית קונכייה
 קשיות:  6-5.5 בסולם מוס
 משקל סגולי:  4.2-3.3
 שרטוט:  שחור-אפור
 מידע נוסף:  גבישים תאומים קיימים, האלניט הוא מעט רדיואקטיבי.
 מינרלים נלווים:  תוריט, אפידוט, פצלת השדה, ביוטיט, זנוטיים, מונזיט, קוורץ ומוסקוביט
אלניט הוא מינרל סורוסיליקטי (סורו ביוונית ערימה - סיליקט במבנה טטרהדרונים כפולים) השייך לקבוצת האפידוט, והמכיל כמות משמעותית של עפרות נדירות.
תכונות > הרכב

נוסחת המבנה הכימי של האלניט היא (Ca (Ce,La,Y,Ca)Al2(Fe2+,Fe3+)(SiO4)(Si2O7)O (OH. האגודה הבינלאומית למינרלוגיה מכירה בשלושה סוגים של אלניט, אלניט-(Ce), אלניט-(Y) ואלניט-(La), תלוי איזה עפרה נדירה דומיננטית בהרכב. צריום באלניט-(Ce), איטריום באלניט-(Y) ולנתן באלניט-(La). ההבדלים בין השלושה קטנים וניתן להבדיל ביניהם במעבדה בלבד. אלניט-(Ce) הוא הנפוץ מבין השלושה והנתונים המספריים שבהמשך הערך מתייחסים אליו, אם כי כאמור ההבדלים בין שלושת סוגי האלניט קטנים ובמרבית המקרים נתונים אלו תואמים לכולם.
אלניט מכיל עד כ-20% של עפרות נדירות. כמו כן יכול האלניט להכיל תוריום שהוא יסוד רדיואקטיבי. הרדיואקטיביות גורמת לשתי תופעות. האחת, מטאמיקטיזציה - הרס הדרגתי עד מוחלט של המבנה הגבישי של המינרל. תוך כדי השארת המבנה החיצוני ללא שינוי. הרס מוחלט של מבנה האלניט יכול ליצור חומר ממוים (תופעה המתרחשת בשל המטאמיקטיזציה) בעל ברק זגוגי. השנייה - תופעת ההילה הכהה סביב תכלילים של אלניט המצויים במינרל אחר.
תכונות > קריסטלוגרפיה

האלניט מתגבש במערכת המונוקלינית, חבורת סימטריות נקודתית "מונוקלינית רגילה"  2/m\ , וחבורת סימטריות מרחבית P21/m. הפרמטרים של תא היחידה הם: Å‏a=8.932‏, b=5.770Å‏, c=10.1575Å, וגודלה של זווית β הוא 114.69°.
תכונות > תכונות פיזיקליות

האלניט מופיע בטבע בדרך כלל כגרגרים משובצים בסלעי יסוד. הגבישים פריזמתיים, מחטיים או לווחיים ארוכים דקים המסתיימים בפירמידה חתוכה באורך של עד 90 סנטימטרים. תופעת גבישים תאומים קיימת. לאלניט יש פצילות גרועה בכיוון אחד (לאורך), והוא נשבר בצורת קונכייה. הקשיות של המינרל בינונית, 6-5.5 בסולם מוס, והמשקל הסגולי הוא בממוצע 3.75.
תכונות > תכונות אופטיות

אופטית המינרל הוא דו-צירי שלילי, איזוטרופי כשהוא מטאמיקטי. מקדמי השבירה של האלניט הם: nα=1.715-1.791‏, nβ=1.718-1.815‏ ו-nγ=1.733-1.822. גבישי האלניט אטומים עד שקופים למחצה, וצבעם הוא בדרך כלל שחור, אבל גם חום עד חום-סגול כשהם שקופים למחצה. שקף מנוסר דק של אלניט הוא בדרך כלל חום עד ירוק. האלניט ניחן בנפיצה חזקה ובפליאוכרואיזם (עד כמה משתנה צבע המינרל בהתאם לזווית בה מסתכלים בו) חלש. הוא נראה ירוק-זית חיוור, חום אדמדם מזווית אחת, חום כהה, צהוב שחום מזווית שנייה וחום אדמדם כהה, חום ירקרק מזווית שלישית.
גילוי ומקור שם

המינרל אלניט-(Ce) נתגלה לראשונה ב-1810 באי אלוק (Aluk) שבמפרץ הנסיך כריסטיאן (Prins Christian) שבמערב גרינלנד. המינרל קרוי על שמו של תומאס אלן (Thomas Allan‏; 1833-1777), מינרלוג סקוטי שגילה את המינרל לראשונה. המינרל המקורי שמור כיום באוניברסיטת קופנהגן. המינרל היה ידוע פעם גם בשם אורתיט. אלניט-(Y) נתגלה ב-1949 ואלניט-(La), נתגלה במכרה בוקה דלה ונה (Buca della Vena) ליד העיירה סטצמה (Stazzema) נפת לוקה במחוז טוסקנה שבאיטליה והתקבל כמינרל נפרד על ידי האגודה הבינלאומית למינרלוגיה ב-2003.
שימושים

אלניט מכיל עד כ-20% של עפרות נדירות והוא מקור חשוב להפקתם. שימוש נוסף הוא כמינרל במכירה לאספנים.
מקור ותפוצה

האלניט הוא מינרל משני נפוץ בסלעי יסוד רבים, בייחוד סלעים פלסיים כדוגמת גרניט, סיאניט ודיוריט ובפגמטיטים שלהם, ובסלעי יסוד שעברו התמרה. כמו כן בסלעי סקארן, וטקטיטים. לעיתים רחוקות בשיסטים ובגנייסים.
האלניט הוא מינרל נפוץ למדי. מקומות בהם ניתן למצוא גבישי אלניט באיכות טובה כוללים את האי אלוק (Aluk) שבמפרץ הנסיך כריסטיאן (Prins Christian) שבמערב גרינלנד (המקום בו נמצא המינרל לראשונה); באיטרבי (Ytterby) שבשוודיה; בקראגרו (Kragerø) בנורווגיה; במכרה בוקה דלה ונה (Buca della Vena) ליד העיירה סטצמה (Stazzema) נפת לוקה במחוז טוסקנה שבאיטליה; בהרי אילמן ליד מיאס (Миа́сс) במחוז צ'ליאבינסק שברוסיה; במכרה טלק 6 ק"מ מהקומונה לוזנאק (Luzenac) שבמחוז ארייז' (Ariège) שבצרפת; בפגמטיט גבעת ברינגר (Baringer Hill) מערבית לברנט (Burnet) שבטקסס שבארצות הברית; בעיירה אולדן (Olden) שבמחוז פרונטנק (Frontenac), בפרובינציית קוויבק שבקנדה; ובברוקן היל (Broken Hill) במדינת ניו סאות' ויילס שבאוסטרליה.
לקריאה נוספת

Deer, W.A., R.A. Howie, and J. Zussman. (1986). Rock-forming minerals: Volume 1B, Second Edition, Disilicates and ring silicates. Pages 151-179.
Hurlbut, Cornelius S.; Klein, Cornelis, 1985, Manual of Mineralogy, 20th ed., Wiley, ISBN 0-471-80580-7
הערות שוליים

↑  לרשימה המלאה ניתן להיעזר בקישור לאתר Mindat.
אלקמאר

אלקמאר (בהולנדית: ‏Alkmaarקובץ:Nl-Alkmaar.ogg‏Ⓘ‏) היא עיר הולנדית עתיקה משובצת תעלות מים ובתים צבעוניים מהמאה ה-17.
היסטוריה

פירוש השם "אלקמאר" הוא "אותו הים" והעיר קיבלה את שמה כנראה בשל קרבתה אל הים. ראשיתה של העיר בכפר דייגים קטן שהתפתח בו מסחר, ובשנת 1254 הפך כפר הדייגים "אלקמאר" רשמית לעיר.
בשנת 1573 העיר עמדה בהצלחה במצור של כוחות ספרדיים בהנהגת של פרננדו אלווארז דה טולדו. זו הייתה נקודה מפנה במלחמת שמונים השנים שניטשה בין הולנד לספרד, והולידה את ביטוי "הניצחון מתחיל באלקמאר" ("Bij Alkmaar begint de victorie"). האירוע עדיין נחגג מדי שנה באלקמאר ב-8 באוקטובר, ונקרא "יום המצור שהסתיים".
בשנת 1799, חיל משלוח אנגלו-רוסי כבש את העיר, אך הובס לבסוף בקרב קסטריקום (Battle of Castricum). הניצחון הצרפתי הונצח על שער הניצחון בפריז כ-Alkmaer.
יהודים באלקמאר

ב-1602 יהודים פורטוגזים מאמסטרדם קנו שטח אדמה קטן לבית קברות, בעיירה חרוט [Groet] הסמוכה לאלקמאר, המקום שימש לקבורה עד 1614. יהודים פורטוגזים מאמסטרדם ניסו להקים קהילה יהודית באלקמאר ב-1604, היות שבערים הגדולות לא אפשרו להם לנהל את חיי הדת באופן חופשי. ב-10 במאי 1604 הם קבלו רישיון מראשי העיר לחיות חיי דת חופשיים. זו הפעם הראשונה בהיסטוריה ההולנדית שהובטח ליהודים חופש דת כמו למאמיני הדתות האחרות. אבל לא עברו לעיר יהודים רבים והם נעלמו משם. ניסיון שני להתיישב באלקמאר היה ב-1655, עם הקמת תעשיית המשי אך הוא נכשל בגלל מגפה.
אברהם דה-וולף היה בין הרבנים האחרונים של הקהילה לפני שחבריה נספו בשואה.
תיירות

במוזיאון העירוני מוצגות יצירות של סייזאר ואן אברדינגן שהתגורר בעיר.
תיירות > שוק הגבינות באלקמאר

שוק הגבינות באלקמאר אשר מתקיים בעיר משנת 1622, הוא אחד מהאטרקציות התיירותיות המרכזיות של העיר.
מתנדבים מקומיים מציגים בכיכר ואכפלין (Waagplein) שבמרכז העיר את תהליך מכירת הגבינות כפי שהתקיים במקום לפני מאות שנים.
המכירה מוצגת בחודשים אפריל עד ספטמבר מדי יום שישי בין השעות 10:00-12:30 בבוקר.
ערים תאומות

גרמניה דרמשטדט, גרמניה
הונגריה טטה, הונגריה
הממלכה המאוחדת באת', הממלכה המאוחדת
טורקיה ברגאמה (אנ'), טורקיה
צרפת טרואה, צרפת
הערות שוליים

↑  http://www.1911encyclopedia.org/Alkmaar (הקישור אינו פעיל, 5 בדצמבר 2023)
↑  Jozeph Michman, Hartog Beem, Dan Michman, Victor Brilleman (ע), תרגום: Ruben Verhasselt, Alkmaar , Noord- Holland, PIMKAS Geschiedenis van de Joodse Gemeenschap in Nederland, 1999, Amsterdam: Contact, 1999, פנקס הקהילות, עמ' 261-2, ISBN 9025495133. (בהולנדית)
↑  אתר שוק הגבינות באלקמאר (בהולנדית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007552543105171  BNE: XX5489003  BnF: cb120436715 (data)  GND: 4243503-1  LCCN: n78095447  MusicBrainz: 1ae40c90-ebc0-4e5e-a569-42ac825fecf5  NKC: ge518031  SUDOC: 028643372  VIAF: 163285236   WorldCat (עם VIAF): 163285236 
הקרב על אלקמאר 1573
שוק הגבינות באלקמאר
אנג'לה ניקול ווקר

| --- | --- |

 לידה:  19 בינואר 1974 (בת 50) מילווקי, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  Bay View High School 
 מפלגה:  המפלגה הסוציאליסטית האמריקאית, המפלגה הירוקה האמריקאית
 
אנג'לה ניקול ווקר (באנגלית: Angela Nicole Walker; נולדה ב-19 בינואר 1974) היא פעילה חברתית אמריקאית. ווקר הייתה המועמדת לתפקיד סגנית נשיא ארצות הברית מטעם המפלגה הירוקה האמריקאית במערכת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020 וזאת לצד המועמד לנשיאות של המפלגה, האווי הוקינס.
ביוגרפיה

אנג'לה ווקר נולדה וגדלה במילווקי שבויסקונסין, היא למדה היסטוריה באוניברסיטת פלורידה הצפונית (אנ'), אך נשרה בשנה הלימודים האחרונה וטענה כי היא "יכולה להרוויח יותר כסף כנהגת אוטובוס מאשר כמורה".
ווקר עבדה במשך שנתיים כנהגת באוטובוסים של חברת קווי גרייהאונד באזור פלורידה, אך עם חלוף הימים החליטה ווקר לעבור לקרוליינה הצפונית, שם התחתנה ועברה במהרה חזרה לפלורידה, אך גם שם לא התגוררה זמן רב והיא חזרה למילווקי בשנת 2009, שם התקבלה לעבודה כנהגת אוטובוסים.
היא הייתה בעבר המועמדת לסגן הנשיא של המפלגה הסוציאליסטית האמריקאית בבחירות לנשיאות ב-2016 וזאת לצידה של המועמד לנשיאות מימי סולטיסיק (אנ') אך לאחר הבחירות עברה ווקר למפלגה הירוקה.
במאי 2020 הכריז מועמד המפלגה הירוקה האווי הוקינס כי בחר בווקר להיות שותפתו למירוץ, ווקר היא האפרו-אמריקאית השנייה שמועמדת לתפקיד סגנית הנשיא מטעם המפלגה הירוקה והראשונה ממדינת קרוליינה הדרומית.
ביוגרפיה > חיים אישיים

ווקר מגדירה את עצמה כביסקסואלית וצמחונית.
הערות שוליים

↑  Pollock, Tracey (18 ביוני 2014). "Angela Walker, "Free Range Socialist," Runs for Sheriff in Milwaukee". נבדק ב-2 בדצמבר 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Winger, Richard (2015-10-17). "Socialist Party National Ticket Nominated". Ballot Access News. נבדק ב-2016-05-10.
↑  "Angela Walker for Vice President!". 5 במאי 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Saturn, William (5 במאי 2020). "Howie Hawkins Announces Running Mate". {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Holmes, Juwan J. (2020-09-24). "Angela Walker is a proud bisexual truck driver promising to bring "trouble" to the White House". LGBTQ Nation. נבדק ב-2020-09-27.
ערך זה הוא קצרמרבנושא פוליטיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אלן קלארק (היסטוריון)

אלן קנת' מקנזי קלארק (באנגלית: Alan Kenneth Mackenzie Clark;‏ 13 באפריל 1928 – 5 בספטמבר 1999) היה היסטוריון וסופר בריטי שהרבה לכתוב בתחום ההיסטוריה הצבאית. בנוסף, היה פוליטיקאי, חבר הפרלמנט מטעם המפלגה השמרנית וכיהן במספר תפקידים זוטרים בממשלת בריטניה, בין היתר, במחלקת התעסוקה, במחלקת המסחר ובמחלקת ההגנה. ב-1991 היה לחבר במועצה המלכותית.
נעוריו

קלארק נולד בלנקסטר גייט, פרוור של לונדון, בנם הבכור של ההיסטוריון של האמנות קנת' קלארק ואשתו אליזבת'. בגיל שש נשלח אל בית ספר בתנאי פנימייה במרילבון (מעין מכינה המסייעת בידם להתקבל לבתי ספר פרטיים ויוקרתיים כמו איטון), ושלוש שנים אחר כך לבית ספר נוסף. במאי 1939, לאחר שפרצה שרפה במבנה, חולץ יחד עם חבריו לכיתה. בספטמבר 1941 הועבר על ידי הוריו, שחששו מפני מתקפה של הלופטוואפה (חיל האוויר הגרמני) באזור, למקום מבטחים – צ'לטנהאם קולג'. בהמשך למד באיטון ובאוניברסיטת אוקספורד, שם רכש תואר ראשון בהיסטוריה. בתום לימודיו קסמה לו האפשרות להיות עורך דין, אך לבסוף גמר אומר להיות היסטוריון צבאי.
כתיבתו

ספרו הראשון, The Donkeys‏ (1961), היה סקירה מהפכנית של מהלכי חיל המשלוח הבריטי במלחמת העולם הראשונה, החל במערכות של החזית המערבית, עבור בקרבות שניטשו בלוס, בנב שאפל ובארמנטייר וכלה בפיטוריו של סר ג'ון פרנץ', המפקד העליון של הכוח, והחלפתו בדאגלס הייג. הספר כלל ביקורת נוקבת על הגנרלים במלחמה ותלה בהם את האשמה לאבדן החיים הרב. שמו של הספר הוא פרפרזה על הביטוי האנגלי "Lions led by donkeys" (ביטוי רווח בימי מלחמת העולם הראשונה שגרס כי החיילים (האריות) הובלו למותם על ידי הגנרלים (החמורים)). הספר עוסק באופן נרחב בתככים הפוליטיים מאחורי הקלעים כאשר מפקדים נלחמו על השפעה, לדוגמה יחסיו הרעועים של סר ג'ון פרנץ עם בעלי בריתו הצרפתים ועם הוריישו קיצ'נר.
עבודתו הושפעה מאוד מארתור לי, ידיד המשפחה, שזכר את האנדרלמוסיה ואזלת היד ששררו בשורות חיל המשלוח. במהלך עבודתו התיידד עם ההיסטוריון באזיל לידל הארט, שהיה למנטור שלו. עם צאתה לאור ספגה היצירה קיתונות של רותחין, בעיקר מהיסטוריונים תומכיו של הייג, אך בה בעת לשבחים בין השאר מפי מקס איטקן, הברון הראשון מביוורברוק, הטייקון הבריטי, מהעיתון "הטיימס" וכן מפי ברנרד לו מונטגומרי שציין אותה לטובה על תפישתה המדויקת את הכישלון המהדהד של המנהיגות הצבאית. הספר היה מקור השראה למחזמר הסאטירי "Oh! What a Lovely War", בבימויו של ריצ'רד אטנבורו.
קלארק הוציא מתחת לידיו ספרים נוספים על מלחמת העולם הראשונה ועל מלחמת העולם השנייה, ובכלל זה מבצע ברברוסה שעסק במבצע ברברוסה ובחזית המזרחית, בטרם שם פעמיו אל הפוליטיקה.
ב-1993 יצא לאור הכרך הראשון של יומנו, אחד משלושה, וגרם למבוכה זוטא בקרב הגוורדיה השמרנית הוותיקה, ובפרט לפוליטיקאים כמו מייקל הזלטיין, דאגלס הרד וקנת' קלארק עקב הדברים שנכתבו עליהם. שני הכרכים הנוספים סוקרים את פעילותו הפרלמנטרית למן ראשית עד סופה. גרסתו על השתלשלות העניינים שהובילו להתפטרותה של מרגרט תאצ'ר מראשות הממשלה זכתה לשבחים מפי היסטוריונים פוליטיים ונחשבת למהימנה ביותר. עם זאת, עמדותיו בנושאים שונים נותרו לרוב לוטות בערפל כיוון שנהג לתבל אותן בהתלוצצויות רבות.
הקריירה הפוליטית

קלארק נבחר לראשונה לפרלמנט הבריטי מטעם מחוז הבחירה פלימות' סאטון בבחירות הכלליות בפברואר 1974. במהלך חמש שנותיו הראשונות בפרלמנט הייתה מפלגתו, מפלגת השמרנים, באופוזיציה. אף שהוא נשא חן בעיני מרגרט תאצ'ר, אותה העריץ, היא מעולם לא מצאה לנכון להפקיד בידיו משרה פוליטית רמת מעלה. תפקידו המיניסטריאלי הראשון היה זה של תת-שר למסחר, הממונה על אשרור הרגולציות הנוגעות לחוק שכר שווה בידי בית הנבחרים. נאומו בבית נערך אחרי טעימת יינות, וניכר היה שזו השפיעה עליו. עד היום הוא חבר הפרלמנט היחיד שהואשם כי נאם בעודו שיכור בהיותו על דוכן הנואמים.
ב-1986 מונה לשר במחלקת המסחר והתעסוקה, והיה אחראי על המסחר. ב-1989 עבר למחלקת ההגנה, והיה אמון על הרכש הביטחוני. עם התפטרותה של מרגרט תאצ'ר הלך קלארק בעקבותיה, אך השתעמם במהרה מהחיים מחוץ לפוליטיקה ושב לפרלמנט מטעם מחוז הבחירה קנזינגטון וצ'לסי לאחר הבחירות הכלליות של 1997. קלארק היה פוליטיקאי גלוי-לב, שלא חשש להביע דעות עצמאיות ולעיתים שנויות במחלוקת, והייתה לו משנה סדורה באשר לזכויות בעלי חיים ומעמד חברתי, לצד נושאים אחרים. קלארק נפטר ב-1999 מסרטן המוח, ונטמן בטירת סולטווד.
ספריו

מבצע ברברוסה, הוצאת מערכות, 1970
Volume 1 Diaries: In Power 1983–1992 (1993)
Volume 2 Diaries: Into Politics 1972–1982 (2000)
Volume 3 Diaries: The Last Diaries 1993–1999 (2002)
The Donkeys, A History of the British Expeditionary Force in 1915 (1961)
The Fall Of Crete (1963)
Barbarossa: The Russian-German Conflict 1941–45 (1965)
The Suicide of Empires (1971)
Aces High, The War in the Air Over the Western Front 1914–18 (1973)
The Tories: Conservatives and the Nation State 1922–1997 (1998)
Backfire, A Passion for Cars and Motoring (2001)
Summer Season: A Novel
The Lion Heart: A tale of the war in Vietnam
אליאס הראווי

אליאס הראווי (בערבית: الياس الهراوي; 4 בספטמבר 1926 – 7 ביולי 2006) היה נשיא לבנון בשנים 1989–1998.
קורות חיים

הראווי, שנולד בבקאע, היה הנשיא הראשון שלא בא מקרב המרונים של הר הלבנון. הוא נבחר לנשיאות ב-24 בנובמבר 1989, יומיים לאחר ההתנקשות בחייו של רנה מעווד, אשר כיהן כנשיא במשך 17 יום. כשתקופת נשיאותו עמדה להסתיים בשנת 1995, הצביעו חברי האספה הלאומית בעד תיקון לחוקה כך שיוכל להמשיך בתפקידו שלוש שנים נוספות.
הראווי נולד בהאוך אל-אומרה שליד זחלה למשפחה מרונית של בעלי אדמות. הוא למד באוניברסיטת סנט ג'וזף בביירות וקיבל תואר במסחר. הקים חברה לייצוא ירקות ושיתף פעולה עם חברות שווייצריות. כמו כן, עמד בראש קואופרטיב הסלק סוכר בבקעא. כשעסקיו נפגעו קשות ולמעשה נהרסו כליל בעת מלחמת האזרחים בלבנון פנה לייבוא נפט.
הראווי, שהיה נצר למשפחה בולטת בשדה הפוליטי, הלך בעקבות אחיו ג'ורג' וג'וזף ונבחר לאספה הלאומית בשנת 1972. בשנים 1980–1982 היה שר העבודות הציבוריות (בתקופת שלטונם של הנשיא אליאס סרכיס וראש הממשלה שפיק אל וזאן). בתפקידו זה התמקד בבניית גשרים ודרכים מהירות כדי לחבר את כל חלקי המדינה.
בתקופת נשיאותו חתם הראווי על תיקונים לחוקת לבנון בהתאם להסכם טאיף, אשר העניקו כוח והשפעה גדולים יותר למוסלמים בלבנון. ב-13 באוקטובר 1990, בעזרת צבא סוריה, כפה על הגנרל מישל עאון, אשר עמד בראש מערכת שלטונית מקבילה, להיכנע. כניעתו של עאון הייתה המבשר לתחילת שיקום המדינה לאחר מלחמת האזרחים. ב-22 במאי 1991 חתם על חוזה האחווה, התיאום ושיתוף הפעולה עם סוריה, שבו התחייבה לבנון לא להרשות להשתמש בשטחה כדי לפגוע באינטרסים סוריים.
בלבנון חלוקות הדעות לגביו ולגבי תקופת שלטונו. חלק מהאוכלוסייה משבח אותו על פעולתו הנחרצת נגד המיליציות היריבות וסיום מלחמת האזרחים אשר קרע את המדינה לגזרים במשך 15 שנה. אחרים מאשימים אותו בפירוק הנוצרים ורוב המוסלמים מנשקם, פרט לחזבאללה. מבקריו גם מצביעים על תמיכתו באינטרסים סוריים ובכך שההסכם עליו חתם הפך את לבנון לקולוניה סורית.
הראווי היה נשוי למונה ג'מאל ולזוג היו שלושה בנים (ג'ורג', רוי ורולנד) ושתי בנות (רינה וזלפה). הוא נפטר מסרטן.
אלקטרו (קומיקס)

| --- | --- |
מקס דילון כאלקטרו, כפי שהופיע על עטיפה אלטרנטיבית לחוברת Amazing Spider-Man #613 מנובמבר 2009. אמנות מאת פול אזקטה.
מקס דילון כאלקטרו, כפי שהופיע על עטיפה אלטרנטיבית לחוברת Amazing Spider-Man #613 מנובמבר 2009. אמנות מאת פול אזקטה.
 סוג:  נבל-על
 הוצאה לאור:  מארוול קומיקס
 הופעה ראשונה:  מקס דילון: The Amazing Spider-Man #9 (פברואר 1964) פרנסין פריי כאלקטרו: Amazing Spider-Man Vol.4 #17 (אוקטובר 2016)
 הופעה אחרונה:  מקס דילון: Amazing Spider-Man Vol. 4 #17 (אוקטובר 2016)
 יוצרים:  סטן לי וסטיב דיטקו (דילון) דן סלוט ואומברטו ראמוס (פריי)
 גילום הדמות:  ג'יימי פוקס ("ספיידרמן המופלא 2", "ספיידרמן: אין דרך הביתה")
 מידע
 שם אמיתי:  מקסוול "מקס" דילון פרנסין פריי
 סטטוס:  לא פעיל (דילון), פעיל (פריי)
 מקום לידה:  אנדיקוט 
 מקצוע:  פושע, עובד קו
 כוחות:  כוחות חשמליים ואפשרות ויסות טמפרטורה
 חבר בקבוצה:  הסינדיקט (פריי)
 חבר לשעבר בקבוצה:  שגרירי הרשע ששת המפחידים דפנדרס (נבלים) ששת המרושעים תריסר המרושעים צבא הפשע של החתולה השחורה ששת העליונים
 אזרחות:  ארצות הברית 
 דמויות קשורות
 משפחה:  ג'ונתן ואניטה דילון (הורים, מתים) נורמה לין (אשה לשעבר)
 אויבים:  ספיידרמן 
 
אלקטרו (באנגלית: Electro) הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיעה בחוברות הקומיקס ספיידרמן ביקום מארוול קומיקס. הדמות המקורית הופיעה לראשונה בחוברת The Amazing Spider-Man #9 מפברואר 1964, ונוצרה על ידי הכותב סטן לי והמאייר סטיב דיטקו. דמותה של פרנסין פריי, שנוצרה על ידי הכותב דן סלוט והמאייר אומברטו ראמוס, הופיעה לראשונה בחוברת Amazing Spider-Man Vol.3 #2 מיולי 2014, והפכה לאלקטרו השנייה בחוברת Amazing Spider-Man Vol.4 #17 מאוקטובר 2016.
אלקטרו הוא אלטר אגו אותו חלקו שתי דמויות - מקס דילון ופרנסין פריי. מקסוול דילון היה טכנאי חשמל אשר בעקבות תאונת ברקים בעת שתיקן קו חשמל קיבל מוטגן שהפך אותו לקבל מהלך. בתחילה, כוחותיו היו חלשים ביותר, לכן גנב ציוד חשמלי מתעשיות סטארק כדי לטעון את עצמו. דילון בחר בקריירת פשע אחרי שהרג פושע במו ידיו, ונטל את השם אלקטרו. קורבנו הראשון היה ג'יי ג'ונה ג'יימסון, עורך מערכת העיתון "הדיילי ביוגל", שהאשים את ספיידרמן בפשע אשר כביכול ביצע. בעימות הראשון בין ספיידרמן לבין אלקטרו, ספיידרמן כמעט ונהרג כאשר נגע ביריבו מוליך החשמל, אך הצליח להשתמש בצינור השקיה כדי להמם אותו. במרוצת השנים חבר דילון לקבוצות נבלי-על שונות, בהן "ששת המרושעים" ו"תריסר המרושעים", והמשיך בקריירת הפשע שלו תוך התמקדות בנקמה בספיידרמן. בשנת 2014 גרם ספיידרמן לעומס יתר בכוחותיו של מקסוול, מה שגרם לפיצוץ ולביטול כוחותיו.
פרנסין פריי הייתה שותפתו של דילון לפני שאיבד את כוחותיו, שהייתה אובססיבית לנבלי-על כמעין אסקפיזם ומצאה את מותה בנשיקה עם דילון. בשנת 2016 ניסה התן להחזיר לדילון את כוחותיו, שסירב תחילה וחזר בו אחרי החייאתה של פריי כשיבוט של התן. גופו של דילון דחה את כוחותיו, שהועברו בהדרגה לפרנסין. פרנסין, שכוחותיו של אלקטרו נספגו בה, נישקה את דילון וחשמלה אותו למוות.
דמותו של אלקטרו מדורגת במקום ה-87 ברשימת נבלי-העל הגדולים של כל הזמנים, לפי אתר IGN. את דמותו בסרטי הלייב אקשן "ספיידרמן המופלא 2" ו"ספיידרמן: אין דרך הביתה" מגלם השחקן ג'יימי פוקס.
הערות שוליים

↑  Top 100 Comic Book Villains: #87 - Electro
ערך זה הוא קצרמרבנושא קומיקס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אלפא רומיאו סטלביו

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  אלפא רומיאו
 שנות ייצור:  2016-הווה
 הרכבה:  איטליה איטליה, במפעל אלפא רומיאו בקאסינו
 סיווג:  מכוניות שטח/פנאי
 מרכב:  קרוסאובר בעלת חמש דלתות
 פלטפורמה:  קבוצת FCA ג'יאורג'יו
 אורך:  4,687 מ"מ
 רוחב:  1,903 מ"מ
 גובה:  1,648 מ"מ
 משקל:  1,660 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,818 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  מנוע בנזין I4 צילינדרים בנפח 2.0 ליטר טורבו המספק כ-200 כ"ס ב-4,500 סל"ד ומומנט מרבי של 33.6 קג"מ ב-1,750 סל"ד  מנוע בנזין I4 צילנדרים בנפח 2.0 ליטר טורבו המספק כ-280 כ"ס ב-5,250 סל"ד ומומנט מרבי של 40.7 קג"מ ב-2,250 סל"ד  מנוע דיזל I4 צילינדרים בנפח 2.2 ליטר טורבו המספק בין 150 כ"ס ל-210 כ"ס  מנוע בנזין V6 צילינדרים בנפח 2.9 ליטר טווין טורבו המספק כ-510 כ"ס ב-6,500 סל"ד ומומנט מרבי של 61.2 קג"מ
 הילוכים:  תיבת הילוכים אוטומטית בעלת שמונה הילוכים
 מהירות מרבית:  בין 198 ל-283 קמ"ש
 קשר:  אלפא רומיאו ג'וליה
אלפא רומיאו סטלביו (באנגלית: Alfa Romeo Stelvio) היא מכונית קומפקטית במרכב קרוסאובר בעלת חמישה מקומות ישיבה, שמיוצרת על ידי אלפא רומיאו משנת 2016. היא הוצגה בתערוכת הרכב של לוס אנג'לס בנובמבר 2016, והגיעה לישראל במאי 2017. הסטלביו קרוי על שם מעבר ההרים המפורסם של אירופה, מעבר סטלביו.
הסטלביו מתחרה ברכבים כגון: פורשה מאקאן, אאודי Q3, אאודי Q5, ב.מ.וו X4, לנד רובר דיסקברי ספורט, קאדילק XT5, ריינג' רובר ולאר, מרצדס-בנץ GLB-קלאס, מרצדס-בנץ EQC, יגואר I-פייס, לקסוס NX ויגואר F-פייס.
עיצוב

העיצוב החיצוני מציג עיצוב נקי וקל הבנוי על אותה פלטפורמה של אלפא רומיאו ג'וליה. עיצוב הפנים משלב יוקרה וספורט, מושבי ספורט שעשויים מבד ועור, מסך מגע המשדר את המולטימדיה בקוטר 6.5 אינץ', או בחבילת "MILANO SPECIALE" המוסיפה לוח מחוונים דיגיטלי בקוטר 7 אינץ' ומסך מגע בקוטר 8.8 אינץ'.