גזרות אנטיוכוס
הגזירות > השאלה המחקרית: הסיבות להטלת הגזרות

לא ברור מדוע ביקש אנטיוכוס להטיל את הגזרות האלה. הדת ההלניסטית הפוליתאיסטית הייתה סבלנית מטבעה ולא ידועים מקרים אחרים של כפייה דתית מצד שליטים הלניסטיים על נתיניהם. חוקרים רבים ניסו לתת תשובות שיכולות להסביר את התופעה המשונה.
רבים קושרים את הגזירות עם דמותו של המלך. עוד בעת העתיקה רבים תיארו את אנטיוכוס הרביעי בצורה שלילית ועמדו על אופיו האכזר. עם זאת, לא כל התיאורים הם לרעת אנטיוכוס. הוא ניסה לשקם את הממלכה הסלאוקית אחרי התבוסה הקשה שהנחילה לה הרפובליקה הרומית והצליח לשמור על הממלכה בזמן שלטונו. יתרה מכך, חלק מהגזרות, דוגמת הפולחן האלילי בירושלים לאו דווקא נבעו מרוע. הענקת זכויות של פוליס לעיר שאוכלוסייתה אינה יוונית, הייתה פרס יקר ערך בממלכה הסלאוקית וייתכן שאנטיוכוס רצה דווקא להיטיב עם העיר, ופגיעתו בדת היהודית לא הייתה מכוונת.
חוקרים אחרים, שלא מקבלים את הטענה שכל האשמה תלויה באישיותו של אנטיוכוס, טוענים שהאשמה היא בדבקותו הרבה של אנטיוכוס בהלניזם. לדבריהם, ניסה אנטיוכוס להפיץ את התרבות ההלנית ה"נעלה" לעומת התרבות הברברית ה"נחותה". יש אחיזה במקורות גם לטענה זו. פוליביוס מספר על הסעד שהגיש ליוונים וגם מקורות אחרים נותנים תמונה של מלך התומך ברעיונות ההלניזם. היות שהיהודים דבקו במנהגיהם הישנים, החליט אנטיוכוס, לפי אותם חוקרים, לכפות עליהם את ההלניזם בכוח.
אף על פי שגישה זו נראית טובה, היא סובלת מקושי רב היות שההלניזציה הייתה פוליטית ולא תרבותית. בשום מקום אחר בממלכתו לא כפה אנטיוכוס את ההלניזם בכוח ולא "בדק בציציותיהם" של התושבים. יתרה מכך, הפצת ההלניזם והגשת הסעד ליוונים לא נעשו לשם שמיים. היו למעשים אלה מטרות פוליטיות מובהקות, ולא ברור כיצד המרדת פרובינציה שלמה על ידי גזירות קשות משרתת את האינטרסים האלה.
על פי חוקרים אחרים, הסיבה העיקרית לגזירות, היא השאיפה של המלך לאחד את ממלכתו, שסבלה מפיצול רב של עמים ושבטים שהרכיבו אותה. גם לגישה זו יש אחיזה במקורות העתיקים. נראה שצעדיו של אנטיוכוס היו מתונים בהתחלה. הוא בחר בזאוס, אל שהיה קל לזהותו עם אלים מקומיים רבים. חיזוק נוסף לטענה זו מצוי בעובדה שהלניזציה הייתה רק אחד המרכיבים ברפורמות פוליטיות מקיפות שקידם אנטיוכוס, שמטרתן הייתה שיקום מדינתו אחרי החורבן שהמיטו עליה הרומים.
בניגוד לאלה התולים את האשמה באנטיוכוס ובשאיפותיו, יש כאלה שלדבריהם הסיבה לגזרות הייתה פרי יוזמתם של המתיוונים ששאפו להגדיל את השפעתם בקהילה. עם זאת, לא מוצאת גרסה זו תמיכה מפורשת במקורות העתיקים.
כמו כן, ייתכן שהייתה סיבה אחרת לגזרות שלא קשורה לדת ולתרבות ואותה מביע אביגדור צ'ריקובר. ייתכן שהגזירות באו כעונש על מהומות יהודיות שפרצו ביהודה. בשנים 169 ו-168 לפנה"ס פתח אנטיוכוס במלחמה הקואלה-סורית השישית שבה כבש את מצרים, אך נאלץ להתפנות ממנה בגלל לחץ רומי. בדרכו חזרה (168 לפנה"ס) שלח ידו באוצרות בית המקדש והחרים רכוש רב. מעשה זה היה הסיבה למהומות חמורות בכל רחבי יהודה, ורק קומץ אריסטוקרטים מתייוונים, בעיקר בני משפחת טוביה נותרו נאמנים לאנטיוכוס. בזיזת אוצרות בית המקדש לא היו הסיבה היחידה למהומות. גם הרפורמות ההלניסטיות שקודמו על ידי העלית החברתית, אף שבתחילה לא לבשו אופי דתי, לא היו מקובלות על שכבות רחבות של העם, ואלה רק חיכו להזדמנות להתמרד. בזיזת אוצרות המקדש על ידי אנטיוכוס ועל ידי מנילאוס היו העילה למרידות אלה, אך לא הסיבה היחידה.
אנטיוכוס ניסה לדכא את המהומות בכוח הזרוע, אך אירועים חשובים במקומות אחרים בממלכתו רחבת הידיים דרשו את נוכחותו. כתוצאה מכך, הוא לא הספיק לוודא שהמהומות הודברו סופית, והעביר את התפקיד לאפולוניוס, מפקד שכירי חרב פריגים. הנ"ל יסד בירושלים קאטויקיה – מושבת חיילים. הפירוש המעשי של הדבר הזה הוא החרמת רכוש תושבי העיר וגירושם.
כדרכו של כל מרד, הקנאים תפסו את המושכות. בגלל הצביון הדתי שהיה למעשהו של אפולוניוס עם חילול בית המקדש, עמדו בראש הקנאים קבוצות בעלות רגשות דתיים עזים. ייתכן שאנטיוכוס ראה בגישות הדתיות של הקנאים היהודים משום סכנה למשטרו ולמעמדו וביקש להשמיד את הדת היהודית. ייתכן שהגזירות של אנטיוכוס שפורסמו רק שנה לאחר פרוץ מהמהומות היו דרכו להעניש את המורדים ולהשמיד את הסיבה לקיומם ולא רק לכפות עליהם את הדת ההלניסטית.
נגד עמדה זו של צ'ריקובר שמקורה בשנות ה-50, קם מחקר חדש יותר המטיל ספק בעצם כינון קאטויקיה בירושלים. לדבריהם, היות שירושלים נהנתה כבר ממעמד של פוליס בשנת 175 לפנה"ס, לא הייתה סיבה מיוחדת לכונן בה מושבת חיילים שרק תחריף את הבעיות. כמו כן, כל המהלך נראה לא סביר לאור פירוש המקורות.
הגזרות היו קשות וחריפות ולא נראה כדוגמן בשום מקום ובשום זמן בעולם העתיק. ייתכן שמדובר בהתנגשות בין שתי תרבויות שראו עצמן נעלות על שאר העמים. היוונים סברו שתרבותם היא מתנת יוון לעולם, וברוב הארצות המקומיים אימצו המקומיים את ההנחה הזאת ואתה את תרבות יוון. אולם ביהודה נתקל השלטון היווני בעם שלא קיבל את תפיסת הממשלה בדבר עליונות התרבות היוונית, ולכן גם לא מיהר לאמץ אותה. לפי גישה זאת הסיבה להטלת הגזרות היא התנגשות תרבותית על רקע השאלה מי עליונה.
גישה נוספת טוענת שה"גזירות" לא היו גזירות מיוחדות ליהודים כלל, אלא הנחיות שהשלטון הסלווקי דרש מכל העמים בממלכתו. ספר מכבים א פרק א מספר שאנטיוכוס שלח צוים "אל כל מדינות מלכותו לאמור: אך תורה אחת וחוקה אחת [יהיו] לכל יושבי ארצנו, להיות כולם לעם אחד". הדרישה העיקרית הייתה להקריב מדי חודש קורבן לכבוד המלך. רוב העמים נעתרו לכך, אולם ביהודה נתפש הציות כזניחת דרכי אבות מקודשות.