stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איסכנדר מירזא
נשיא פקיסטן > ממשל צבאי

לאחר שנערכו הבחירות בשנת 1954 ניהלה ליגת אוואמי משא ומתן מוצלח עם הליגה המוסלמית על הקמת ממשלה לאומית כמשקל נגד למפלגה הרפובליקנית.
ב-1958 הבינו צ'ונדריגר ועבדול קיום ח'אן שהליגה המוסלמית שמה מכשול לבחירתו של מירזא לתקופת כהונה שנייה לנשיאות. יותר מכך, המפלגה הרפובליקנית, בראשותו של ראש הממשלה, פירוז ח'אן נון, הייתה נתונה ללחץ בנוגע לרפורמות אלקטורליות באספה הלאומית. בראותו את ההתפתחויות הללו, הורה הנשיא מירזא על גיוס כללי של הצבא ובחצות הלילה שבין 7 ו-8 באוקטובר 1958 הכריז על מצב חירום במדינה לאחר שהטיל משטר צבאי כנגד הממשלה של מפלגתו שלו בראשותו של פירוז ח'אן נון, ביטל את החוקה ופיזר את האספה הלאומית ואת האספות המחוזיות.
בבוקרו של 8 באוקטובר הכריז מירזא בשידור בתחנת הרדיו הלאומית שהוא יכונן חוקה חדשה, "שיותר מתאימה לרוח האומה הפקיסטנית", שכן הוא האמין שהדמוקרטיה אינה מתאימה לפקיסטן "עם שיעור האוריינות שלה שעמד על 15%". כשלושה שבועות לאחר מכן, ב-27 באוקטובר, התפטר מירזא מתפקידו כנשיא ואמר:
לפני שלושה שבועות, הכרזתי על משטר צבאי בפקיסטן ומיניתי את הגנרל איוב ח'אן כמפקד העליון של הכוחות המזוינים של פקיסטן וכן כאחראי על המשטר הצבאי... בחסדי האל... צעד זה, שאותו ביצעתי לטובתה של ארצנו האהובה, התקבל בברכה באופן יוצא מן הכלל על ידי עמנו ועל ידי ידידינו ודורשי טובתנו מחוץ למדינה... עשיתי כמיטב יכולתי כדי לעמוד במשימה הקשה של בלימת ההתדרדרות והשבת הסדר על כנו... במסגרת מאמצנו לבנות מבנה יעיל לטובת עתידה של הארץ...
המשטר הצבאי שהוטל על ידי נשיא הראשון של פקיסטן ממוצא בנגלי היה הראשון שהוטל על פקיסטן והתמשך עד למלחמת העצמאות של בנגלדש ב-1971.
נשיא פקיסטן > פיטוריו

אופי הממשל שהתפתח אז בפקיסטן תחת שלטונם של מירזא ושל איוב ח'אן, ראש מטה הכוחות המזוינים שמונה על ידו, היה מעין-דיארכי. עם זאת, לשני האישים היו נקודות מבט שונות בנוגע לניהול הממשלה במצב החדש, אף על פי שהם היו אחראים להיווצרותו.
הנשיא מירזא לא חולל שום שינוי בסמכויותיו שמלפני הטלת המשטר הצבאי. הוא שאף לשמור על יכולותיו לתמרן את הדברים על פי רצונו. עם זאת, אם לשפוט על פי המצב, מצב הדברים השתנה כאשר הזמן ומהלך העניינים דרשו פתרון מוחלט. גנרל איוב ח'אן הגיע להבנה שהכוח הפוליטי האמיתי מצוי בידי הצבא ותוך שבוע מיום הטלת המשטר הצבאי, התחרט הנשיא מירזא על החלטתו באומרו: "לא היה בכוונתי לעשות זאת" וניסה להשיג בטוחות שהמשטר הצבאי יחול למשך הזמן הקצר ביותר האפשרי.
בניסיון של הרגע האחרון להחזיק בידיו את השלטון, מינה מירזא שורה של פקידים לתפקידי שרי הממשלה ואת איוב ח'אן כראש הממשלה, אך זה האחרון לא היה שבע רצון משלטונו של מירזא ובחצות הלילה שבין 26 ו-27 באוקטובר 1958 הוא שיגר יחידה צבאית שנכנסה לארמון הנשיאות והובילה את מירזא למטוס שבו הוא יצא לגלות באנגליה.
החיים בגלות

את שנותיו האחרונות בילה מירזא בגלות בלונדון, שם הוא ניהל, בקשיים פיננסיים לא מעטים, מלון קטן שמטבחו הגיש מאכלים מהמטבח הפקיסטני. בעיתונות הפקיסטנית דווח שעל אף השתייכותו של מירזא למשפחת אצולה עשירה, הוא חי בעוני בלונדון ושהכנסתו התבססה על גמלה בסך 3,000 ליש"ט של קצין לשעבר ושל נשיא. ההקלה במצבו התאפשרה בזכות תמיכה מצדם של אישים כמו ארדשיר זהאדי (דיפלומט איראני שכיהן כשגריר ארצו בלונדון ובהמשך כשר החוץ של איראן), מוחמד רזא שאה פהלווי, השאה של איראן, הלורד אינצ'קייפ, הלורד יום ועשירים פקיסטניים מלונדון. כשמצבו הבריאותי התדרדר והוא אושפז בבית החולים שבו סיים את חייו הוא אמר לאשתו נהיד: "אנו לא יכולים להרשות לעצמנו את עלות הטיפול הרפואי, פשוט תני לי למות".
איסכנדר עלי מירזא מת מהתקף לב ב-13 בנובמבר 1969, יום הולדתו ה-70. נשיא פקיסטן באותה עת, יחיא ח'אן, סירב לאפשר את קבורתו בפקיסטן והשאה האיראני שיגר את מטוסו האישי ללונדון כדי להביא את גופתו של מירזא לטהראן, שם נערכה לו הלוויה ממלכתית. מאות איראנים, כולל ראש ממשלת איראן, עמיר עבאס הוביידה וגולים פקיסטניים באיראן, השתתפו בטקס ההלוויה. בלטו בהיעדרם בטקס ההלוויה קרובי משפחתו של מירזא שהתגוררו בפקיסטן. המשטר הצבאי אסר עליהם לעזוב את המדינה כדי לקחת חלק בטקס, על אף השתדלויותיו של שר החוץ של איראן, ארדשיר זהאדי ושל ידידיו של מירזא בפקיסטן ובאיראן. על פי שמועות בלתי מבוססות, לאחר המהפכה האיראנית ב-1979 חולל קברו של מירזא.
משפחתו

מירזא היה נשוי פעמיים: לראשונה הוא נשא לאישה ב-24 בנובמבר 1922 אישה איראנית בשם ריפאת בגום (1907 – 1967). לזוג נולדו שני בנים וארבע בנות.
הומיון מירזא הוא בנו היחיד של איסכנדר מירזא שחי כיום. הוא נולד והתחנך בהודו והמשיך את לימודיו בבריטניה. הוא עבר להתגורר בארצות הברית, שם הוא סיים לימודי תואר שני באוניברסיטת הרווארד. הוא נשא לאישה את בתו של הוראס הילדרת', שכיהן כשגריר ארצות הברית בפקיסטן וכמושל מיין. ב-1988 הוא פרש מעבודתו בבנק העולמי וכיום הוא חי בבת'סדה שבמרילנד. הוא הוציא ספר אודות תולדות משפחתו. אחיו הצעיר, אנבר, נהרג בתאונת מטוס ב-1953.
באוקטובר 1954, כשכיהן עוד כמושל מערב בנגל, נשא מירזא לאישה בת אצולה איראנית, נהיד אמירטימור, בתו של אמירטימור קייללי, שכיהן כשר בממשלת איראן בשנות החמישים. נהיד הייתה ידידה קרובה של בגום נוסראט איספהאני, רעייתו של זולפיקר עלי בהוטו, לימים גם הוא נשיא פקיסטן, ידידות שהובילה את בהוטו אל הזירה הפוליטית הפקיסטנית.
מורשתו

"שירותך עבור פקיסטן חיוני. כאשר ההיסטוריה של ארצנו תיכתב על ידי היסטוריונים אובייקטיביים, שמך יהיה קודם אף לזה של מר ג'ינה"
לעיתים נמתחת ביקורת על איסכנדר עלי מירזא על ידי ההיסטוריונים הפקיסטניים על כך שהטיל משטר צבאי. ההיסטוריונים ציינו שלדעתו של מירזא הפקיסטנים "חסרו את הרוח הפרלמנטרית ובשל חוסר המוכנות לדמוקרטיה ושיעור האוריינות הנמוך בקרב ההמונים, המוסדות הדמוקרטיים לא יכולים לשגשג בפקיסטן". הוא האמין שעל הרשות השופטת לקבל את אותן סמכויות שהיו לה בתקפות השלטון הבריטי.
משנתו הפוליטית של מירזא שיקפה את החילוניות ואת האינטרנציונליזם. הוא היה תומך נלהב בהפרדת הדת מהמדינה. הוא מעולם לא החזיק בדעה חיובית על פוליטיקאים והוא היה ידוע בשל דעתו שהפוליטיקאים מחריבים את המדינה. הוא חש שכדי לפעול לכינונה של דמוקרטיה אחראית, על המדינה למשול באמצעות מה שהוא כינה "דמוקרטיה נשלטת".
ההיסטוריונים גרסו גם שתפקידו של מירזא כראש המדינה הוביל אותו לקחת חלק פעיל בפוליטיקה והוא בנה לעצמו תדמית של "ממליך מלכים" בפקיסטן. מירזא ניצל היטב את חולשתם של הפוליטיקאים ושיסה אותם אלו באלו, ובראש ובראשונה הוא איזן את כוחה של הליגה המוסלמית באמצעות הקמתה של המפלגה הרפובליקנית.
במהלך התקופה הקצרה בת ארבע השנים בהם הוא כיהן כראש המדינה, התחלפו ארבעה ראשי ממשלה, שלושה מתוכם היו מינויים שלו, בעוד שהיחיד מתוכם שהיה ראש הממשלה הבנגלי שנישא על כפי הערצת הציבור, פוטר. לפיכך נתפש מירזא כאחראי על חוסר היציבות שהובילה את הכוחות המזוינים לקחת חלק פעיל בפוליטיקה הפקיסטנית.
בשנות החמישים העביר מירזא את הונו האישי לפקיסטן, וזה הוחרם על ידי הממשלה כאשר הוא נשלח לגלות. ב-2016 דווח בעיתון "הינדוסטן טיימס" שבית המשפחה במורשידבאד חרב ושרוי בעזובה.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8  Story of Pakistan Press. "Teething Years: Iskander Mirza". Story of Pakistan (Part-I).
↑  Memoirs of Huseyn Shaheed Suhrawardy with a Brief Account of His Life and Work. Karachi University Press. p. 90.
↑  Streissguth, Thomas. Bangladesh in Pictures. Twenty-First Century Books.
↑  Salīm, Aḥmad (1997). Iskander Mirza: Rise and Fall of a President. Lahore, Pakistan: Gora Publishers. Retrieved 31 March 2017.
↑  Khan, Feisal. Islamic Banking in Pakistan: Shariah-Compliant Finance and the Quest to make Pakistan more Islamic. Routledge.
↑  Mirza, Humayun (2002). From Plassey to Pakistan: The Family History of Iskander Mirza, the First President of Pakistan. University Press of America.
↑  "No. 32005". The London Gazette (Supplement). 3 August 1920. p. 8141.
↑  "No. 33367". The London Gazette. 16 March 1928. p. 1935.
↑  "No. 34539". The London Gazette. 5 August 1938. p. 5055.
↑  "No. 37747". The London Gazette. 4 October 1946. p. 4946.
↑  Hossain, Mokerrom. From Protest to Freedom: A Book for the New Generation: the Birth of Bangladesh. Mokerrom.
↑  Hasnat, Syed Farooq. Global Security Watch—Pakistan. ABC-CLIO.
↑  Bajwa, Kuldip Singh. Jammu and Kashmir War, 1947–1948: Political and Military Perspective. Har-Anand Publications.
↑  Cochrane, Iain. The Causes of the Bangladesh War. Lulu.com.
↑  Kapur, Ashok; Kapur, Professor Department of Political Science Ashok. Pakistan in Crisis. Routledge.
↑  Story of Pakistan."Iskander Mirza Becomes Governor General (1955)". Story of Pakistan (Mirza became Governor-General). Retrieved 2 February 2012.
↑  Story of Pakistan. "Iskander Mirza Becomes President [(1956)". Story of Pakistan. Story of Pakistan (Mirza Becomes President).
↑  "Chaudhry Muhammad Ali Becomes Prime Minister". Story Of Pakistan. 1 June 2003.
↑  "Chaudhry Muhammad Ali Becomes Prime Minister". Story Of Pakistan. 1 June 2003.
↑  "I. I. Chundrigar Becomes Prime Minister". Story Of Pakistan. 1 June 2003.
↑  Story of Pakistan. "Martial Law". Story of Pakistan (Martial Law).
↑  Iqbal Academy Pakistan. "Lengthy Text of President Iskander Ali Mirza's speech". Archived from the original on 2 June 2013.
↑  "Ouster of President Iskander Mirza". Story of Pakistan.
↑  Mokerrom Hossain, From Protest to Freedom: A Book for the New Generation: the Birth of Bangladesh, Mokerrom, 2010, page 204
↑  HT Correspondents, Behrampore (27 June 2016). "House of Pakistan's first president in Murshidabad in ruins". www.hindustantimes.com/. Hindustan Times, 2016. Hindustan Times.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 121931439  ISNI: 0000 0000 2920 6054  LCCN: n89136865  TDVİA: iskender-mirza  VIAF: 52557878   WorldCat (עם VIAF): 52557878 
טקס הלוויה של איסכנדר מירזא בטהראן, איראן, 1969
אלפרד מאייר

ד"ר גוסטב אלפרד יוליוס מאייר (בגרמנית: Gustav Alfred Julius Meyer;‏ 5 באוקטובר 1891 – 11 באפריל 1945) היה פקיד ופוליטיקאי גרמני נאצי. מאייר שימש בתפקיד ה"גאולייטר" של צפון וסטפאליה, הנשיא העליון של מחוז וסטפאליה, מושל המדינות ליפה ושאומבורג-ליפה וסגן השר לענייני השטחים הכבושים במזרח. בתפקידו כסגן השר ייצג את המשרד בוועידת ואנזה.
ביוגרפיה

מאייר נולד בגטינגן, בנו של עובד מדינה פרוסי שהוצב בגטינגן בשל תפקידיו הרשמיים. המשפחה הייתה ממעמד הביניים ומקורה בעיר אסן. הוא התחנך בגימנסיה בסוסט, וסיים את לימודיו ב-1911.
בשנת 1912 הוא התגייס כצוער לצבא הקיסרות הגרמנית בגדוד חי"ר 68 (קובלנץ), ולאחר שנה קיבל דרגת לויטננט. במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא לחם עם גדוד חי"ר 363 בחזית המערבית, וקיבל את צלב הברזל מחלקה ראשונה ושנייה ואת תג הפצע. באפריל 1917 הוא נפצע ונלכד על ידי הצרפתים, חוויה שלדבריו הייתה טראומטית במיוחד והותירה אותו עם שנאה כלפי צרפת. לאחר כמעט 3 שנים שוחרר מהשבי והוא עזב את הצבא בדרגת האופטמן (קפטן).
לאחר המלחמה, מאייר למד משפטים ומדעי המדינה באוניברסיטאות בון ולאחר מכן בווירצבורג. הוא סיים לימודי הדוקטורט ב-1922 והצטרף למחלקה המשפטית של חברת כרייה בגלזנקירכן. בשנת 1924, הוא הצטרף ללשכת הבונים החופשיים המקומית.
בשנת 1925 הוא התחתן עם דורותי קאפל ולזוג נולדו לו חמש בנות.
ביוגרפיה > במפלגה הנאצית

באפריל 1928 הצטרף מאייר למפלגה הנאצית. המפלגה עדיין הייתה חלשה ביותר בווסטפאליה בסוף שנות ה-20, והיו לה רק כשלוש מאות חברים בעיר גלזנקירכן בתקופה זו. בתוך פחות משנה עלה מאייר לתפקיד מנהיג קבוצות מקומיות ("אורטסגרונפלייטר") ובנובמבר 1929 הועלה לדרגת מנהיג מחוז (בצירקלייטר) של מחוז אמשר-ליפה שבמערב וסטפאליה. באותו החודש הוא גם נבחר כנציג המפלגה הנאצית היחיד למועצת העיר גלזנקירכן.
בספטמבר 1930 הוא הפך לחבר ברייכסטאג ממחוז בחירה 17, צפון וסטפאליה, וב-31 בינואר 1931 לגאולייטר של צפון וסטפאליה . ב-14 בספטמבר 1932, הוא נבחר ללנדטאג הפרוסי. לאחר עליית הנאצים לשלטון ב-1933, מונה מאייר למושל הרייך של מדינות ליפה ושאומבורג-ליפה. ב-4 בנובמבר 1938 הוא מונה לנשיא העליון (אוברפרזידנט) של המחוז הפרוסי של וסטפאליה, ובכך איחד תחת שליטתו את המפלגה והמשרדים הממשלתיים הגבוהים ביותר בתחומי השיפוט שלו. הוא הועלה לדרגת אס אה – גרופנפיהרר ב-20 באפריל 1936 ול-SA – אובר-גרופנפיהרר ב-9 בנובמבר 1938.
ב-6 בספטמבר 1939 התמנה מאייר לראש המינהל האזרחי במערב. ב-17 ביולי 1941 הפך למנכ"ל המשרד וסגנו של אלפרד רוזנברג במשרד הרייך לשטחים המזרחיים הכבושים. מאייר היה אחראי על מחלקות החוץ, האדמיניסטרציה והכלכלה. בתפקידו במזרח הוא השתמש בעובדי כפייה, בעיקר יהודים, למגוון עבודות.
ב-20 בינואר 1942 השתתף מאייר, כנציגו של רוזנברג, בוועידת ואנזה שנקראה לדון בפתרון הסופי. ב-16 בנובמבר אותה שנה, הוא מונה לנציב ההגנה של הרייך עבור הגאו שלו, וב-25 בספטמבר 1944 הוא הפך למפקד כוחות הפולקסשטורם באזור.
ב-11 באפריל 1945 נמצא מאייר מת ליד נהר וזר. ככל הנראה הוא התאבד בעקבות תבוסת גרמניה במלחמה.
איי.סי. פאואר

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה פרטית
 מייסדים:  החברה לישראל
 תקופת הפעילות:  2010–הווה (כ־14 שנים)
 חברת אם:  קנון הולדינגס (100%)
 מיקום המטה:  סן איסידרו, לימה, פרו
 מוצרים עיקריים:  תחנות כוח
 הכנסות:  1.37 מיליארד דולר (2014)
 רווח תפעולי:  191 מיליון דולר (2014)
 רווח:  234 מיליון דולר (2014)
 מנכ"ל:  חאבייר גרסיה בורגוס
  
 www.icpower.com
 
איי.סי. פאואר בע"מ (IC Power Ltd) היא חברה העוסקת בייצור חשמל, ומחזיקה נכון ליולי 2015 בתחנות כוח ב-11 מדינות שונות.
החברה הוקמה בתחילת שנת 2010 בתור חברה בת של החברה לישראל, ומכאן שמה: "IC" – ראשי תיבות של החברה לישראל (Israel Corporation), ו-"Power" – שכן החברה עוסקת בהפעלת תחנות כוח (Power Stations).
ב-7 בינואר 2015 הועברה הבעלות על החברה לחברת קנון הולדינגס, שפוצלה באותה עת מהחברה לישראל. בנובמבר 2017 מכרה קנון הולדינגס את כל פעילות החברה מחוץ לישראל (את כל החזקותיה בחברת "אינקיה") תמורת 1.3 מיליארד דולר.
היסטוריה > רקע

בחודש מאי 2007 זכו החברה לישראל וחברת ההשקעות ההודית "DS Constructions Ltd" במכרז לרכישת חברת "גלובלק אמריקה" (Globeleq Americas Ltd) – חברת החזקות שהחזיקה ב-9 חברות העוסקות בייצור ומכירת חשמל ב-8 מדינות באמריקה הלטינית, בהספק כולל של כ-2,500 מגה ואט.
חברת גלובלק אמריקה הייתה עד אז בבעלות ישירה של חברת גלובלק אינטרנשיונל (Globeleq International Ltd), ובבעלות עקיפה של קרן השקעות שהקימה ממשלת בריטניה לפיתוח עסקים בתחום ייצור והספקה של חשמל.
ב-18 ביוני 2007 הושלמה רכישת גלובלק אמריקה תמורת 543 מיליון דולר, והחברות שהוחזקו על ידי גלובלק אמריקה הועברו לחברת ההחזקות SLC Holdings Ltd (שזמן קצר לאחר מכן שונה שמה לאינקיה – Inkia Energy Ltd) הרשומה בברמודה, שהוקמה על ידי החברה לישראל במיוחד למטרה זו.
שתי החזקות מיעוט בחברות שהוחזקו על ידי גלובלק אמריקה הוצאו מהעסקה הסופית, ולפיכך העסקה הסופית כללה רק 7 חברות ב-6 מדינות שונות באמריקה הלטינית, בהספק כולל של כ-2,200 מגה ואט.
מכיוון שחברת DS ההודית לא הצליחה עד לתאריך הרכישה להשיג את האישורים הנדרשים מהרשויות בהודו לביצוע הרכישה, הרכישה בוצעה במלואה על ידי החברה לישראל. בהתאם להסכם שחתמו שתי החברות מראש למקרה ש-DS לא תצליח להשיג את האישורים הנדרשים בזמן, ניתנה ל-DS אופציה לרכישת עד 50% ממניות חברת אינקיה עד ל-2 בספטמבר 2007. חברת DS לא הצליחה להשיג את האישורים הנדרשים ולממש את האופציה עד לתאריך זה, ולפיכך האופציה פקעה, והחברה לישראל המשיכה להחזיק ב-100% ממניות חברת אינקיה.
בשנת 2009 חתמה החברה לישראל על עסקה לרכישת 80% ממניות חברת "או.פי.סי. רותם בע"מ" – חברה ישראלית שזכתה בשנת 2004 במכרז ממשלתי להקמת תחנת כוח של כ-400 מגה ואט במישור רותם.
רצונה של החברה לישראל להיכנס לתחום ייצור החשמל בישראל, וכן הפעילות שכבר ניהלה בתחום ייצור החשמל באמצעות חברת הבת אינקיה, היו מהמניעים לביצוע הרכישה.
היסטוריה > הקמתה של איי.סי. פאואר

בהתאם להחלטת דירקטוריון החברה לישראל מיום 13 בינואר 2010, הוקמה בתחילת 2010 חברת איי.סי. פאואר בע"מ כחברה בת של החברה לישראל, במטרה לרכז את כלל הפעילות בתחום תחנות הכוח תחת מערך חברות אחד, דבר שיאפשר לנצל טוב יותר את היתרונות לגודל ואת מצבור הידע בנושא בקבוצה.
בסמוך לאחר הקמתה של איי.סי. פאואר, הוקמה חברת איי.סי. פאואר ישראל בע"מ כחברה בת שלה, בתור חברת החזקות שתרכז את כלל הפעילות בתחום ייצור החשמל בישראל.
אל חברת איי.סי. פאואר הועברה מלוא הבעלות על חברת אינקיה, ואל חברת איי.סי. פאואר ישראל הועברו מלוא המניות שבידי החברה לישראל (80%) בחברת או.פי.סי. רותם.
היסטוריה > התפתחות החברה מאז הקמתה

עם הקמתה הייתה איי.סי. פאואר פעילה ב-7 מדינות: ישראל, פרו, בוליביה, אל סלוודור, הרפובליקה הדומיניקנית, פנמה וג'מייקה.
בשנת 2011 החלה החברה לפעול בצ'ילה, ובשנת 2014 החלה לפעול בניקרגואה, בקולומביה ובגואטמלה (ראו להלן: פעילות לפי מדינות).
בינואר 2015 הועברה הבעלות על איי.סי. פאואר מהחברה לישראל לחברת קנון הולדינגס שפוצלה מהחברה לישראל באותו זמן.
בחודש יוני 2015 פורסם כי חברת קנון הולדינגס מתכננת להנפיק את איי.סי. פאואר בבורסת ניו יורק, תוך גיוס של 400 מיליון דולר.
ב-2 ביולי 2017, שונה שמה של איי.סי. פאואר ישראל בע"מ לאו.פי.סי אנרגיה בע"מ. ב-10 באוגוסט 2017 ביצעה או.פי.סי אנרגיה הנפקה ראשונה לציבור בבורסה בתל אביב, ונכון לשנת 2018 מחזיקה איי.סי. פאואר בכ-75% ממניותיה, כשהיתרה מוחזקת על ידי הציבור.
פעילות לפי מדינות > ישראל

בשנת 2009 חתמה החברה לישראל על עסקה לרכישת 80% ממניות חברת "או.פי.סי. רותם בע"מ" מחברת "עופר (החזקות אנרגיה) בע"מ" (הידועה גם כ"עופר אנרגיה"). או.פי.סי. רותם הייתה בעלת הזכויות להקמת תחנת כוח של כ-400 מגה ואט במישור רותם, לאחר שזכתה בשנת 2004 במכרז שפורסם על ידי משרד התשתיות הלאומיות ומשרד האוצר. עסקת הרכישה הושלמה ב-2 בפברואר 2010.
בשנת 2010 התחילה חברת או.פי.סי. רותם בבניית תחנת כוח במחזור משולב במישור רותם בעלת כוח ייצור של כ-440 מגה ואט, ובשנת 2013 הושלמה הבנייה והתחנה החלה לייצר ולספק חשמל. עם הקמתה, הייתה תחנת כוח זו תחנת הכוח הפרטית הגדולה בישראל.
בחודש אוגוסט 2015 השלימה איי.סי. פאואר את רכישת חברת Advanced Integrated Energy – המחזיקה ברישיון להקמת תחנת כוח בסמוך למפעל של נייר חדרה בהספק של כ-120 מגה ואט, ומיועדת בין השאר לשמש את צורכי החשמל והקיטור של המפעל. לתחנת הכוח, לכשתוקם, צפויה להיות נצילות אנרגיה גבוהה, עקב שימוש בטכנולוגיית קוגנרציה.
פעילות לפי מדינות > פרו

עם הקמתה של אינקיה, החזיקה החברה בשתי חברות בפרו: אדחל (Edegel)‏ (14.4%) וקלפה (Kallpa Generacion)‏ (100%). אדחל היא חברת החשמל הגדולה בפרו ונסחרת בבורסת לימה, וקלפה הייתה באותה עת חברה המפיקה חשמל מטורבינת גז במתקן הממוקם בעיר צ'ילקה (Chilca).
אדחל
בשנת 2010 הגדילה אינקיה את החזקותיה באדחל מ-14.4% ל-21.1%,
ובשנת 2014 מכרה החברה את החזקותיה באדחל תמורת 413 מיליון דולר, ורשמה רווח של 88 מיליון דולר בעקבות המכירה.
קלפה, CdA ו-Samay
בשנת 2009 הושלמה הקמת טורבינת גז נוספת במתקן של קלפה, ובשנת 2010 הושלמה הקמת טורבינה שלישית. עם תום הקמתן של שתי טורבינות אלו, עלה כושר הייצור במתקן מכ-184 לכ-560 מגה ואט.
כמו כן ירד שיעור החזקתה של אינקיה בקלפה ל-74.9%, עקב התקשרות עם משקיע מקומי שקנה 25.1% ממניות החברה תמורת כ-73 מיליון דולר.
בשנת 2011 העבירה קלפה את זכויותיה בהקמת תחנת כוח הידרואלקטרית לחברה חדשה שנוצרה במיוחד לשם כך – Cerro del Águila ‏(CdA). יחד עם הזכות על הפרויקט הועבר ההסכם הנלווה אליו למכירת חשמל ל-15 שנים, וכן זכתה חברת CdA במכרז נוסף להספקת חשמל ל-10 שנים.
תחנת הכוח ההידרואלקטרית תפיק כ-510 מגה ואט, והקמתה צפויה להסתיים במהלך שנת 2016.
בשנת 2012 השלימה החברה הקמת טורבינה רביעית באתר הייצור של קלפה, טורבינה הפועלת לפי עיקרון של מחזור משולב עם שלוש הטורבינות האחרות. בכך הגיע המתקן בקלפה להספק של כ-857 מגה ואט (כשסך צריכת החשמל בפרו באותה עת הייתה כ-5,500 מגה ואט) – והפך לאתר ייצור החשמל הבודד הגדול ביותר בפרו.
ב-29 בנובמבר 2013 זכתה Samay, חברה נכדה של איי.סי. פאואר שהוקמה ב-2013, במכרז של ממשלת פרו להקמת תחנת כוח עם יכולת ייצור של 590 מגה ואט, שתשמש כתחנת גיבוי, בעלות מוערכת של כ-380 מיליון דולר. התחנה צפויה לקום במחצית שנת 2016. המכרז היה אחד משני מכרזים שפרסמה ממשלת פרו, כאשר המתמודדים במכרז יכלו לזכות רק באחד משני המכרזים. Samay זכתה במכרז עבור האתר הסמוך לעיר מולנדו(אנ') שבאזור ארקיפה(אנ').
משך ההסכם להפעלת תחנת הכוח עליו חתמה החברה עם ממשלת פרו הוא 20 שנה, והיקפו – כמיליארד דולר.
בחודש אפריל 2014 השלימה קלפה את רכישת תחנת הכוח Las Flores הממוקמת גם היא בעיר צ'ילקה, בסמוך לאתר של קלפה, ובכך הגדילה את ההספק של קלפה מ-870 מגה ואט ל-1,063 מגה ואט.
פעילות לפי מדינות > בוליביה

עם הקמתה של אינקיה, החזיקה החברה בחברת COBEE ‏(100%) הרשומה בקנדה ופועלת בבוליביה. החברה מפעילה 14 מתקנים הידרו-אלקטריים הממוקמים בעמקי זונגו (Zongo) ומיגיאס (Miguillas) בהספק כולל של 209 מגה ואט, וכן שתי טורבינות גז במחזור פתוח הממוקמות באל אלטו, בהספק כולל של כ-18 מגה ואט.
הזיכיונות שהיו בידי החברה איפשרו לה לבנות תחנות הידרו-אלקטריות נוספות באותם עמקים, אך מאז רכישתה של COBEE על ידי אינקיה ב-2007 ונכון לסוף 2014, החברה טרם הקימה או רכשה תחנות כוח נוספות.
פעילות החברה בייצור וחלוקת חשמל הייתה מבוססת בתחילה על זיכיון שניתן לה מהממשלה ב-1990 למשך 40 שנה. עקב שינוי בחוקי בוליביה בתחום החשמל, הפסיקה החברה לפעול במסגרת הזיכיון והחלה לפעול במסגרת רישיון זמני בדצמבר 2010, ומאז (נכון לסוף 2014) היא ממשיכה לפעול במסגרת רישיון זמני ואין להנהלת החברה ודאות לגבי קבלת רישיון קבוע בעתיד.
בשנת 2010 הלאימה ממשלת בוליביה 3 חברות לייצור חשמל שהיו בעבר בבעלות המדינה, וכן 4 חברות להולכת חשמל שאחת מהן הייתה בעבר בבעלות המדינה, והשלוש האחרות הן חברות פרטיות שמעולם לא היו בבעלות ממשלתית. עקב פעולות אלו ועקב התבטאותו של נשיא בוליביה איבו מוראלס על כוונתו לפקח על משק החשמל ולהחזיר חברות שעברו בעבר הפרטה לשליטת הממשלה, הביעה החברה לישראל בדוחותיה לשנים 2010–2014 חשש מאפשרות של המשך מהלכי ההלאמה, וכן חשש שהלאמה זו אם תתרחש לא תפוצה כלל או לא תפוצה כיאות על ידי הממשלה.
פעילות לפי מדינות > אל סלוודור

עם הקמתה של אינקיה, החזיקה החברה בחברת Nejapa ‏(71%), חברה הרשומה בדלאוור, ארצות הברית ומפעילה מתקן לייצור חשמל באל סלוודור הפועל על מזוט. במתקן 27 גנרטורים בעלי הספק כולל של כ-144 מגה ואט, המהווים כ-12% מהספק החשמל הכולל של אל סלוודור נכון לשנת 2013. חברת Nejapa נוהלה ומנוהלת על ידי חברת Cenergica, חברה בבעלות מלאה של אינקיה המחזיקה גם במסוף דלקים בנמל Acajutla, וכן עוסקת בייבוא וייצוא של חשמל.
בינואר 2015 רכשה אינקיה את שארית 29% ההחזקות בחברת Nejapa, ומאז החברה נמצאת בבעלותה המלאה.
פעילות לפי מדינות > הרפובליקה הדומיניקנית

עם הקמתה של אינקיה, החזיקה החברה בחברת Compania Electrical de Puerto Plata ‏(CEPP)‏ (96.7%), חברה המחזיקה במתקן לייצור חשמל בעיר פוארטו פלאטה. המתקן כולל 12 גנרטורים הפועלים על מזוט, בעלי הספק כולל של כ-66 מגה ואט.
בשנת 2013 רכשה CEPP את Estrella De Norte, תחנת כוח המותקנת על אסדה בעלת יכולת ייצור של כ-37 מגה ואט, במטרה לצרף את האסדה למתקן בפוארטו פלאטה. עם זאת ב-2014, עקב זכיית איי.סי. פאואר במכרז בפנמה, החליטה החברה להעביר את האסדה מהרפובליקה הדומיניקנית לפנמה.
פעילות לפי מדינות > פנמה

עם הקמתה של אינקיה, החזיקה החברה ב-21.2% מחברת Pedregal, המחזיקה בתחנת כוח בעיר פאקורה (Pacora) המכילה 3 גנרטורים הפועלים על מזוט, בהספק כולל של כ-55 מגה ואט. על אף שלאינקיה החזקות מיעוט בלבד בחברה, היא מנוהלת בפועל על ידי חברה בת בבעלות מלאה של אינקיה.
בשנת 2014 זכתה חברה בת חדשה של איי.סי. פאואר בשם Kanan ‏(100%) בחוזה לאספקת 86 מגה ואט לחברות הולכה בפנמה לתקופה של חמש שנים. החשמל יופק משתי אסדות – האחת שנקנתה מחברת PQP (חברת הבת של אינקיה בגואטמלה) (בעלת כושר ייצור של 55 מגה ואט), והשנייה שנקנתה על ידי CEPP ברפובליקה הדומיניקנית (בעלת כושר ייצור של 37 מגה ואט), ולאחר הזכייה בחוזה הוחלט להעבירה ל-Kanan.
פעילות לפי מדינות > ג'מייקה

עם הקמתה של אינקיה, החזיקה החברה ב-15.6% מחברת Jamaica Private Power Company ‏(JPPC), תחנת כוח הממוקמת בקינגסטון ופועלת על מזוט, ובעלת הספק של כ-60 מגה ואט. בחודש מאי 2014 השלימה איי.סי. פאואר את רכישת חברת AEI Jamaica, שהחזיקה ביתרת 84.4% הבעלות על JPPC, ובכך הגדילה את החזקתה ב-JPPC ל-100%.
פעילות לפי מדינות > צ'ילה

בדצמבר 2011 רכשה איי.סי. פאואר יחד עם שותף מקומי את חברת Central Cardones הפועלת בצ'ילה, כך שאיי.סי. פאואר החזיקה בתום הרכישה ב-86.6% מהבעלות על החברה. החברה הנרכשת החזיקה תחנת כוח הממוקמת ב-COPIAPO, הפועלת על טורבינת גז במחזור פתוח ומופעלת על סולר, בהספק של כ-155 מגה ואט. התחנה משמשת בעיקר לגיבוי.
באוקטובר 2013 רכשה איי.סי. פאואר את מלוא הבעלות על חברת Central Colmito, המחזיקה בתחנת כוח דו-דלקית הפועלת במחזור פתוח ובעלת הספק של כ-58 מגה ואט, וממוקמת במרחק של כ-100 ק"מ מבירת צ'ילה. גם תחנה זו משמשת כתחנת גיבוי.
כמו כן באוקטובר 2013 רכשה חברת Cerro El Plomo, חברה נכדה של איי.סי. פאואר, מגרש בשטח של 1,530 דונם במחוז Limache לצורך הקמת תחנת כוח חדשה בעתיד.
פעילות לפי מדינות > ניקרגואה

ב-12 במרץ 2014 נכנסה איי.סי. פאואר לראשונה לניקרגואה, כשחברת אינקיה השלימה רכישת חברת AEI Nicaragua Holdings, המחזיקה ברוב הבעלות ב-3 חברות לייצור חשמל הפועלות במדינה:
חברת Amayo המפעילה טורבינות רוח, חברת Corinto המחזיקה באסדת חשמל הפועלת על מזוט, וחברת Tipitapa המפעילה גם היא תחנת כוח הפועלת על מזוט. שלוש החברות יחד הן בעלות הספק כולל של כ-185 מגה ואט.
פעילות לפי מדינות > קולומביה

בחודש מרץ 2014 הודיעה החברה על רכישת 60% מהבעלות על חברת Supertroil הפועלת בקולומביה, ועוסקת בייצור חשמל מגז טבעי ובדחיסת וחלוקת גז טבעי.
פעילות לפי מדינות > גואטמלה

ב-21 בספטמבר 2014 השלימה החברה את רכישת מלוא הבעלות בחברת AEI Guatemala – המחזיקה בחברת Puerto Querzal Power ‏(PQP), המפעילה בגואטמלה תחנת כוח המורכבת מ-3 אסדות חשמל המופעלות על מזוט, בהספק כולל של 234 מגה ואט. אחת משלוש האסדות (בעלת הספק של 55 מגה ואט) הועברה לחברת Kanan (חברה בת של איי.סי. פאואר הפועלת בפנמה). תחנת הכוח שנרכשה מייצאת חשמל לאל סלוודור ולהונדורס.
בינואר 2016 השלימה החברה את רכישת מלוא הבעלות בחברת Energuate המחזיקה בלמעלה מ-90% בשתי חברות חלוקת חשמל הפועלות בגוואטמלה.