ניקוי ראש
התכנים

התוכנית עסקה ברובה בסאטירה - כולל ביקורת על הפוליטיקה הישראלית והמזרח-תיכונית על התעלמותו של הממסד מבעיות חברתיות, ביקורת על הממסד הביטחוני בישראל על רקע מלחמת יום כיפור, ועל הניסיונות להפעלת צנזורה על התוכנית עצמה. חלק גדול מתוכנה של התוכנית היה על רקע המחאה כלפי הממשלה בגלל מחדלי יום כיפור. לפי מוטי קירשנבאום, "לא הייתה תוכנית שלא היה בה סממן מהסיפור של 73". המחאה אף תרמה להצלחת התוכנית בציבור והקלה על שחיטת פרות קדושות.
לפי אחד מכותבי התוכנית ב. מיכאל, ולפי קירשנבאום, הסאטירה בתוכנית רוככה. זאת משום שבניגוד לתיאטרון, שבו קהל בוחר בהצגה ומשלם מבחירתו, בתוכנית טלוויזיה (במיוחד בתקופה שבה היה רק ערוץ אחד), "אתה פולש לסלון של אנשים שלא קנו כרטיס כדי לראות אותך, וזה מטיל עליך אחריות מסוימת להעביר את הדעות שלך לא באלימות ולא באכזריות". קירשנבאום טען גם כי הסאטירה החריפה של חנוך לוין בתיאטרון, במיוחד יצירתו מלכת אמבטיה, אמנם ספגה ביקורת ועגבניות אבל גם שברה את הטאבוים, פרצה את הדרך, ואפשרה סאטירה חריפה יותר ממה שהיה אפשר קודם לכן.
מלבד מערכונים סאטיריים כללה התוכנית גם קטעים קלילים יותר, שכללו פרודיות, מתיחות של מצלמה נסתרת וכן קטעים מתוכניות מחו"ל (כגון הקרקס המעופף של מונטי פייתון), בעיקר של אנימציה או ללא דיאלוגים, וכן קליפים לשירים (דוגמת קליפ לשיר "קפה טורקי" של אריק איינשטיין )
בין המערכונים והשירים הבולטים:
"טקס שעיר לעזאזל" - טקס שבו הפוליטיקאים, הממשלה והדרג הצבאי הבכיר, בניסיון למלט את עצמם ממחדלי יום כיפור, מחפשים שעיר לעזאזל (חברה) בדמותם של החיילים הפשוטים, מבזים אותם ולבסוף זורקים אותם אל התהום. קירשנבאום סיפר כי בשבוע שבו שודר המערכון פורסם בעיתון כי מצאו שני סמלים שלא פעלו כראוי במעוז ועשו על זה רעש גדול. "זה שהמפקדים פישלו לאורך כל הדרך - זה שום דבר". קירשנבאום החשיב מערכון זה לחריף ביותר בתולדות התוכנית.
"מזמור לטלפון" - (1974) פארודיה על פסטיבלי הזמר למיניהם, כשאת אזורי החיוג שרים כל פעם בסגנון אחר (מזרחי, חסידי וילדים). הקטע הוא מחווה לרבקה מיכאלי, שבאותו זמן הייתה מנחת פסטיבל הזמר והפזמון;
"מאני מממן" - (1974) גרסה סאטירית לשיר מתוך "קברט" על תאוות הבצע של הפוליטיקאים;
"טנדו" - (1975) מערכון בו מחקה דובי גל את ירון לונדון בתוכניתו, ומציג את לונדון כאדם המקנא בניסים סרוסי שמתארח אצלו. מבוסס על תקרית אמיתית בתוכניתו של לונדון בה מתח ביקורת על שיריו של סרוסי;
"ליכוד לאומי כל אחד יאמר" - (דצמבר 1974) שיר המתאר באירוניה איך כל הבעיות האישיות והלאומיות ייפתרו עם הקמת 'ממשלה מקיר אל קיר'.
"זמנים מודרניים" - (1974) פארודיה בסגנון סרט אילם של צ'פלין שמתארת את 'הידוק החגורה' של אותו זמן. המערכון מותח ביקורת על ההסתדרות וארגוני העובדים, שמתיימירים לייצג את העובדים, אבל בפועל מסייעים בעיקר לממשלה ולבעלי העסקים הגדולים.
"לסגור את המדינה" - (אוגוסט 1974) הצעה של "שר ההסברה", לסגור את המדינה ל-3 חודשים, לפטר את התושבים, לערוך "בדק בית יסודי" בניסיון להבריא את המדינה
"הציונות היא גויאבה" - (1975) בתגובה להחלטה 3379 של העצרת הכללית של האו"ם שקבעה כי הציונות היא גזענות, הוצגה בתוכנית החלטה לפיה הציונות היא גויאבה, ותגובת ישראל לכך (כולל שינוי שמן של שדרות או"ם ל"שדרות לא גויאבה").
"ארצי באנקר" - (ינואר 1976) טוביה צפיר בדמות ישראלי גזען שונא מזרחיים וערבים (פרפרזה על דמותו של ארצ'י בנקר מהסדרה "הכל נשאר במשפחה");
"רבי לוינגר דאדא" - (25 במרץ 1976) - לוינגר (ספי ריבלין), המוצג באופן המזכיר את אידי אמין, מדבר אל האבנים בחברון ומנשק את זו ש"עליה ישב עפרון החתי", מעודד את חסידיו לפעול באלימות בחברון, ומתנהג בגסות לשר הביטחון שמעון פרס שמגיע למקום (ואיננו מנסה באמת למנוע ממנו לעשות כרצונו).