stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הרמה הברנית
מחוזות, ערים ויישובים > היישובים הגדולים

ברחבי הרמה הברנית ישנם שני מרחבים של רצף עירוני, הכוללים כל אחד כמה ערים ויישובים: תון ואינטרלאקן. ממעבר להם פזורים בחבל ארץ זה גם כ-20 כפרים ועיירות בעלי אוכלוסייה של למעלה מ-3,000 תושבים.
| המטרופולינים הגדולים ברמה הברנית>  | המטרופולינים הגדולים ברמה הברנית> שם | המטרופולינים הגדולים ברמה הברנית> אוכלוסייה | המטרופולינים הגדולים ברמה הברנית> יישובים | המטרופולינים הגדולים ברמה הברנית> מחוז | המטרופולינים הגדולים ברמה הברנית>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | אזור תון | 72,328 | תון, היימברג, הילטרפינגן, שטפיסבורג ואוברהופן | תון |  |
| 2 | אזור אינטרלאקן | 15,297 | אינטרלאקן, אונטרזין ומאטן ביי אינטרלאקן | אינטרלאקן-אוברהאסלי |  |
| היישובים הגדולים ברמה הברנית>  | היישובים הגדולים ברמה הברנית> סמל | היישובים הגדולים ברמה הברנית> שם | היישובים הגדולים ברמה הברנית> אוכלוסייה | היישובים הגדולים ברמה הברנית> מחוז | היישובים הגדולים ברמה הברנית> גובה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | תון (חלק מאזור תון)   Thun | 43,500 | תון | 560 |
| 2 |  | שטפיסבורג (חלק מאזור תון)   Steffisburg | 15,689 | תון | 585 |
| 3 |  | שפיץ   Spiez | 12,478 | פרוטיגן-נידרזימנטל | 628 |
| 4 |  | סן   Saanen | 6,871 | אוברזימן-סן | 1,014 |
| 5 |  | פרוטיגן   Frutigen | 6,857 | פרוטיגן-נידרזימנטל | 800 |
| 6 |  | היימברג (חלק מאזור תון)   Heimberg | 6,664 | תון | 551 |
| 7 |  | אוטנדורף   Uetendorf | 5,997 | תון | 558 |
| 8 |  | אינטרלאקן (חלק מאזור אינטרלאקן)   Interlaken | 5,691 | אינטרלאקן-אוברהאסלי | 568 |
| 9 |  | אונטרזין (חלק מאזור אינטרלאקן)   Unterseen | 5,690 | אינטרלאקן-אוברהאסלי | 567 |
| 10 |  | מיירינגן   Meiringen | 4,735 | אינטרלאקן-אוברהאסלי | 595 |
| 11 |  | סיגריסוויל   Sigriswil | 4,724 | תון | 810 |
| 12 |  | הילטרפינגן (חלק מאזור תון)   Hilterfingen | 4,056 | תון | 562 |
| 13 |  | מאטן באינטרלאקן (חלק מאזור אינטרלאקן)   Matten bei Interlaken | 3,916 | אינטרלאקן-אוברהאסלי | 572 |
| 14 |  | גרינדלוולד   Grindelwald | 3,740 | אינטרלאקן-אוברהאסלי | 1,034 |
| 15 |  | רייכנבאך בקנדרטאל   Reichenbach im Kandertal | 3,548 | פרוטיגן-נידרזימנטל | 700 |
| 16 |  | אדלבודן   Adelboden | 3,436 | פרוטיגן-נידרזימנטל | 1,350 |
| 17 |  | ברינץ   Brienz | 3,097 | אינטרלאקן-אוברהאסלי | 566 |
| 18 |  | צוויזימן   Zweisimmen | 2,986 | אוברזימן-סן | 947 |
תחבורה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
ראו גם

האלפים הברניים
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9  "SWITZERLAND: Bern", City Population
↑  "Karte der Verwaltungskreise und Verwaltungsregionen" (PDF) (in German). Thun, Berne: Justiz-, Gemeinde- und Kirchendirektion, Canton of Berne. 1 January 2015. Retrieved 2015-10-14.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007534478505171  GND: 4005783-5  HDS: 010296  LCCN: sh87003163  NKC: ge891158  VIAF: 242961098   WorldCat (עם VIAF): 242961098 
מרכז חלקה הדרומי של הרמה הברנית, במבט ממסיב ההרים של שיניגה פלאטה לכיוון דרום. במרכז עומד מסיב ההרים של מעבר קליינה שיידג ומעליו (תחת האזור המעונן) מתנשאים פסגות היונגפראו, המנך והאייגר. מימין לפסגות אלו משתרע עמק לאוטרברונן הצר, המפריד בין שיפולי היונגפראו משמאל לשיפולי השילטהורן המתחילים מעברו הימני של העמק. משמאל לפסגות היונגפראו, המונך והאייגר, ממשיך רכס ההרים הגבוה לכיוון מזרח (שמאל) עם פסגות הגרוס פישרהורן, מטנברג והשרקהורן. בחציה השמאלי של התמונה, בין המסיב של שיניגה פלאטה (משמאל) למסיב של מעבר קליינה שיידג (מימין, במרכז התמונה), נפרס עמק לוטשן, בו זורם לאורכו נהר הלוטשיין השחור צפונה. העמק ממשיך דרומה, שם למרגלות הגרוס פישרהורן, מטנברג והשרקהורן, הוא מתמזג עם עמק גרינדלוולד, המזין בנחליו את הלוטשיין השחור. משמאל לעמק גרינדלוולד עומד מעבר גרוסה שיידג, המפריד בינו לבין עמק רייכנבאך.
מרכז חלקה הצפוני של הרמה הברנית, במבט ממסיב ההרים של שיניגה פלאטה לכיוון צפון. במרכז משתרע האזור העירוני של אינטרלאקן, אשר כיאה לשמו מפריד בין אגם ברינץ מימין לאגם תון משמאל (בקצהו הצפוני של אגם זה, בחלק העליון השמאלי של התמונה, שוכנת העיר תון). מעל האגמים, צפונה מהם, נמתח הרכס הדרומי של האלפים האמנטליים, המהווים בין השאר את גבולה הצפוני של הרמה הברנית. צפונה מהם משתרעת למרחק רב השפלה השווייצרית בכלל, וזו של קנטון ברן בפרט. בתחתית התמונה משמאל, מתחיל לכיוון דרום העמק בו זורם הלוטשיין, אשר בפוגשו את מסיב ההרים של מעבר קליינה שיידג בדרום הרמה הברנית, הוא יתפצל עם הלוטשיין הלבן לעמק לאוטרברונן במערב, ועם הלוטשיין השחור לעמק לוטשן במזרח.
עמק לאוטרברונן בו זורם דרומה הלוטשיין הלבן. מימין מתנשאים שיפולי ההר שליטהורן ומשמאל שיפולי היונגפראו
שרידי טירת אצולה מהמאה ה-13 בווילדרזוויל שמדרום לאינטרלאקן
אינטרלאקן בשלהי המאה ה-19
מבט ממרכז תון לכיוון דרום
אינטרלאקן, במבט מדרום
מפת תחבורה של מרכז הרמה הברנית
רעמסס השני (טנק)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  טנק מערכה
 מדינה מייצרת:  מצרים מצרים
 יצרן:  קרייזלר 
 משתמשים עיקריים:   צבא מצרים
 שנת ייצור:  2004
 תקופת השימוש:  2005–הווה (כ־20 שנה) 
 יחידות שיוצרו:  425 
 מידע טכני
 אורך:  תובה: 7.05 מטר תותח קדימה: 9.60 מטר
 רוחב:  3.42 מטר
 גובה:  2.40 מטר
 משקל:  48 טון
 מהירות:  על כביש: 69 קמ"ש בשטח: 42 קמ"ש
 טווח פעולה:  530 ק"מ
 מנוע:  דיזל 908 כוחות סוס
 שריון:  בחזית - 80–100 מ"מ   בצדדים - 30–45 מ"מ   בגג - 20–30 מ"מ   בצריח - 65–200 מ"מ
 צוות:  4
 מערכות נשק
 חימוש עיקרי:  תותח M68 בקוטר 105 מ"מ
 מספר פגזים:  34
 חימוש משני:  מקלע מקביל 7.62 מ"מ מקלע כבד M2 בראונינג 12.7 מ"מ (0.5 אינץ')
 
רעמסס השני (ערבית: رمسيس 2; תעתיק מדויק: רמסיס 2) הוא שמה של השבחה מצרית לטנקי ה-T-54 הישנים אשר נמצאים בשירות צבא מצרים.
רקע

במשך שנים רבות עיקר כוחו של חיל השריון המצרי הושתת על טנקי ה-T-54 הסובייטים מתוצרת ברית המועצות. לאור התיישנותם מחד והתקרבותה של מצרים למערב מאידך, החלה מצרים לקלוט נשק מערבי, בעיקר מתוצרת אמריקאית. בין היתר, קיבלה מצרים מאות טנקי M60 פטון אמריקאים החל משנת 1979 ועד לשנת 1988 והם הפכו לעמוד ההשדרה החדש של השריון המצרי.
הצבא המצרי שאף לאחידות בדגמי הטנקים שברשותו, על-מנת להקל על המאמץ הלוגיסטי שבאחזקתם. לאור זאת ומאחר וטנקי הפטון הוכחו כמוצלחים עבור צורכי הצבא המצרי, ביקשה מצרים להחליף חלק מרכיבי טנקי ה-T-54 ללרכיבים זהים לאלו של הפטון.  בשנת 1984 חתמה מצרים על חוזה שדרוג של הטנקים שברשותה, עם חברת בת של קרייזלר. דגמי הטנקים המשודרגים היו עתידים להיקרא "T-54E" (כאשר משמעות ה-E היא "Egypt"). בשנת 1990 החלו הניסויים באב הטיפוס, אך התוכנית התעכבה בשל רצונה של מצרים לאמץ טנק מערכה חדש. לבסוף, לאחר עיכובים רבים, יצאה תוכנית ההשבחה לדרך בשנת 2004 ועד לשנת 2005 נסתיימה, כשבמהלכה הושבחו 425 טנקים, שזכו לכינוי "רעמסס השני" (Ramses II).
רקע > מיגון

לטנק נוספו לוחות מיגון עבור הצדדים, בחזית וגם בצריח. הטנק צויד במערכת הגנה מפני איומים בלתי קונבנציונליים ונוספה לו מערכת מיזוג אוויר סטנדרטית, זאת בנוסף למערכת כיבוי אש אוטומטית ו-6 מדוכות עשן.
רקע > עבירות

על-פי תוכנית ההשבחה המקורית, אמור היה מנוע הטנק להיות מוחלף לזה של ה-M60A3 פטון, אך בסופו של דבר בחרה מצרים במנוע עוצמתי יותר.
המנוע הטנק הוחלף למנוע דיזל מדגם TCM ,AVDS-1790-5A לו הספק של 908 כ"ס (677 קילוואט), ותיבת הילוכים עם שישה הילוכים. נוספו צינורות פליטה חדשים ומכל דלק גדול יותר בנפח של 1,312 ליטר. מכל הדלק המוגדל האריך משמעותית את טווח הפעולה של הטנק, אך לצד זאת האריך גם את מבנה הטנק ולכן הצריך הוספת גלגל נוסף למזקו"ם. כמו כן, הוחלף המזקו"ם ממזקו"ם "קריסטי" למזקו"ם "ויקרס", הזהה לזה שבטנק ה-M-60.
רקע > חימוש

תותח הטנק הוחלף לתותח זהה לזה של ה-M60 פטון מדגם M-68. תותח זה הוא נגזרת אמריקאית של תותח ה-L7 הבריטי.לתותח קוטר של 105 מ"מ וקצב אש של עד 10 פגזים בדקה. עבור התותחן נוספה מערכת ראיית לילה ומד טווח לייזר. כמו כן, הוחלפו הפריסקופים של התותחן ומערכת בקרת האש לכאלו הזהים למותקן בטנק ה-M60A3. הטנק חמוש ב-34 פגזים בסך הכל. כמו כן, למפקד יש תקשורת רדיו עם טנקים אחרים.
לטנק חימוש משני בדמות מקלע מקביל בקוטר 7.62 מ"מ, עם 3,500 כדורים, מקלע כבד 12.7 מ"מ (0.5 אינץ') מדגם M2 בראונינג, עם 200 כדורים, ו-6 מדוכות עשן שבכל אחת מהן שני רימוני עשן למטרות מיסוך.
ראו גם

טירן (טנק)
T-55/54
הערות שוליים

↑  IISS Military Balance 2007, p.221
↑  David Bocquelet Ramses II באתר Tanks Encyclopedia בתאריך 14 בדצמבר 2014
↑  RAMSES II באתר Army Guide
↑  T-54E Ramses II באתר GlobalSecurity
| טנק |
| --- | --- | --- |
| ערכי משנה | היסטוריה של הטנקים • מבנה הטנק • סוגי טנקים • דגמי טנקים עיקריים (לפי ארצות) |  |
| מיגון הטנק | שריון פסיבי • שריון מרוכב • שריון ריאקטיבי • מערכת הגנה אקטיבית לטנקים • מדוכות עשן |  |
| ראו גם | לוחמת שריון • חיל שריון • רכב קרבי משוריין  • טנקים בשירות צה"ל • חיל השריון הישראלי |  |
| נגד טנקים | נגד טנקים • רקטה נגד טנקים • טיל נגד טנקים • תעלת נ"ט • בזנ"ט • מטען גחון |  |
דגמים נבחרים • טנקי מערכה מודרניים
MLB

| --- | --- |
 עונת 2022 ב-MLB

 שם מלא:  Major League Baseball
 תחום:  בייסבול
 מדינות:  ארצות הברית ארצות הברית קנדה קנדה
 קבוצות:  30
 קומישנר:  רוב מנפרד
 תקופת הפעילות:  1903–הווה (כ־122 שנים)
 שמות קודמים:  מיזוג של הליגה הלאומית והליגה האמריקאית
 אלופה נוכחית:  ארצות הברית לוס אנג'לס דודג'רס
 מירב הזכיות:  ארצות הברית ניו יורק יאנקיז (27 אליפויות)
 מפעל נמוך:  Class AAA 
 האתר הרשמי של ליגת ה-MLB
 
ליגת ה-MLB (באנגלית: Major League Baseball; בעברית: ליגת הבייסבול הבכירה) היא ליגת הבייסבול הבכירה של ארצות הברית וקנדה. ליגה זו היא המבוגרת ביותר מבין הליגות המקצועניות הבכירות בעולם, ונחשבת לליגת הבייסבול הטובה בעולם. החל משנת 2013 משחקות בליגה 30 קבוצות, 29 מארצות הברית, ואחת מקנדה. מנהלת הליגה יושבת במידטאון מנהטן.
הליגה מחולקת לשתי ליגות משנה, אמריקן ליג (הליגה האמריקאית - AL) ונשיונל ליג (הליגה הלאומית - NL) כאשר בכל אחת משחקות 15 קבוצות. ליגות המשנה מחולקות לשלושה בתים (Divisions) – בית מזרחי, בית מרכזי ובית מערבי. בכל בית משחקות חמש קבוצות.
הליגה הסדירה נערכת מסוף מרץ ועד לתחילת אוקטובר. במשך ששת החודשים האלו, כל קבוצה מקיימת 162 משחקים, כאשר בסיום העונה הסדירה נערכים משחקי הפלייאוף. לפלייאוף עולות שש קבוצות מכל ליגה (סה"כ שתים עשרה), והן הקבוצות שסיימו ראשונות בכל אחד משלושת הבתים, ושלוש הקבוצות בעלות המאזן הטוב ביותר בליגה שלהן שלא סיימו בראש הבית.
בפלייאוף ארבעה סיבובים. בוויילדקארד תשחק ראשת הבית עם המאזן הכי פחות טוב ושלוש הקבוצות הנוספות בסדרות של הטוב משלושה משחקים, כשהמנצחות עולות לסיבוב הראשון. בסיבוב הראשון תשחק בדרך כלל הקבוצה בעלת המאזן הטוב בליגה נגד הקבוצה שהעפילה כוויילדקארד לפלייאוף, והקבוצה עם המאזן השני בטיבו תשחק נגד השלישית. סדרה זו היא בשיטת הטוב מחמישה משחקים כאשר לקבוצה בעלת המאזן הטוב יותר יהיה יתרון ביתיות.
המנצחות עולות לסדרות הגמר של הליגות אשר משוחקות בשיטת הטוב משבעה משחקים כאשר גם כאן ניתן יתרון ביתיות לקבוצה בעלת המאזן הטוב יותר בעונה הסדירה. המנצחות מוכתרות כאלופות הליגות.
אלופת ה-MLB היא המנצחת בסדרת הגמר בין אלופות הליגות, הוורלד סיריס, בה השיטה היא של הטוב משבעה משחקים. עד שנת 2002 יתרון הביתיות בוורלד סיריס התחלף כל שנה בין הליגות. בשנת 2002 הסתיים משחק האולסטאר שמתקיים מדי שנה באמצע יולי בתוצאה של 7:7 אחרי 11 אינינגים (משחק סדיר בליגה הוא בן תשעה אינינגים). מכיוון שתיקו הוא תוצאה שאינה מקובלת בבייסבול החליטה הנהלת הליגה בראשות הקומישינר באד זליג כי החל משנת 2003 יתרון הביתיות בסדרת הגמר יהיה של הקבוצה מהליגה שתנצח במשחק האולסטאר.
בשנת 2022, בשל מחלוקת בין איגוד השחקנים לבעלי הקבוצות, נדחתה פתיחת העונה הסדירה בשבוע.
היסטוריה > ליגות משנה נוספות

בשנת 1969, החליטה ועדה מיוחדת לנתוני משחק הבייסבול של ליגת ה-MLB להכיר רשמית בשש ליגות בכירות שהתקיימו באותן השנים. המהלך הוביל למחלוקת בין פרשני וחוקרי בייסבול אמריקאים, אך כיום נהוג להסתכל על נתוני השחקנים גם מתקופת פעילותם בליגות שקדמו לליגת ה-MLB. נתוני השחקנים מליגת הבייסבול הבכירה הוותיקה ביותר, ליגת ה-NA לא נוספו בהחלטה של הוועדה, ואף על פי כן מספר אתרים מחשבים גם את נתוני השחקנים מתקופת פעילותם בליגה זו. בשנת 2020, החליטה הליגה להכיר גם בליגות הבייסבול לשחורים שהתקיימו עד לשנות ה-60 של המאה ה-20 כליגה בכירה, ובשנת 2021, החל האתר Baseball-Reference.com להחשיב את הסטטיסטיקות של השחקנים מליגות אלו בקריירת המשחק שלהם.
| כינוי | שם מלא | תרגום חופשי | שנות פעילות |
| --- | --- | --- | --- |
| AL | American League | הליגה האמריקאית | 1901–הווה |
| NL | National League | הליגה הלאומית | 1876–הווה |
| AA | American Association | ההתאחדות האמריקאית | 1882–1891 |
| UA | Union Association |  | 1884 |
| PL | Players' League | ליגת השחקנים | 1890 |
| FL | Federal League | הליגה הפדרלית | 1913–1915 |
|  | Negro league baseball | ליגות הבייסבול לשחורים | 1920–1960 |
היסטוריה > תקופת ה"דד בול" - "הכדור המת" (1900–1919)

העשור הראשון והשני של המאה ה-20 מכונים בדרך כלל תקופת ה"דד בול" - "הכדור המת". משחקי הליגה בתקופה זו נטו להסתיים בניקוד נמוך, בהישגים נמוכים של השחקנים ולעיתים קרובות נשלטו על ידי המגישים. המונח "דד בול" - "כדור מת" מתייחס לכדורי הבייסבול החדשים שיוצרו מצמר אמריקאי רפוי, ולא מצמר אוסטרלי הדוק כפי שהיה נהוג עד לעונת 1900. הכדורים החדשים עפו למרחקים קצרים יותר, והמגישים נהגו להשתמש בהם גם לאחר שצברו בלאי רב, שגרם להם להיות מעוותים, רכים ולא עגולים. הסיבה לשימוש החוזר בכדורים הבלויים היא מחיר הכדורים שזינק ל-3 דולרים לכדור (כ-45 דולר כיום) מה שגרם לבעלי הקבוצות לחסוך בקניית כדורים חדשים. האוהדים התבקשו להחזיר את הכדורים שעפו ליציעים, והכדורים הפכו למוכתמים במיץ טבק, דשא ובוץ, ולפעמים גם במיץ ליקריץ, ששחקנים היו לועסים במטרה לשנות את צבע הכדור לשחור ובכך להקשות על הקבוצה היריבה לראות את הכדור לאחר החבטה.
מלבד החסרונות של הכדורים החדשים, השתמשו חלק מהמגישים בכדורי ספיטבול (כדורי בייסבול מרוחים בוזלין או ג'ל חלק אחר) ובכך הפכה פעולת החבטה לבלתי אפשרית כיוון שהכדור החליק מהמחבט, ועף לכיוונים לא רצויים. השימוש בכדור ספיטבול נאסר בעונת 1921, ורק מגישים ששיחקו בליגה לפני כן יכלו להשתמש בו עד לסוף הקריירה (חוק הסבא).
הישגי השחקנים הנמוכים נגרמו גם בשל מגרשים חדשים שנבנו בממדים גדולים מהרגיל, כמו האצטדיונים של שיקגו קאבס ובוסטון רד סוקס שאורכם עלה על 170 מטר עד לגדר המרכזית. גודל זה השפיע על המרחק בין הבסיסים, ולפיכך הום ראנים הפכו לנדירים, ושחקנים התמשו בעיקר בטקטיקות של התקדמות בסיס אחד בכל פעם, ושל חבטות רצפה שהיו גורמות לכדור לעוף לגובה רב ומעכבות את הכדור מלהגיע לשחקן הבסיס הראשון, מה שהקנה לחובט זמן לרוץ לבסיס הראשון.
בעונת 1901 בליגה הלאומית, ושנתיים מאוחר יותר, בעונת 1903 בליגה האמריקאית, החליטו לאמץ חוק בשם "מכה פסולה". במסגרת החוק הוחלט שכל תזוזה של החובט לעבר הכדור נחשבת כמכה, ונספרת במניין שלושת המכות שלו אלא אם כן החובט חבט כבר שני כדורים קודם לכן, וזאת בניגוד למצב הקודם בו יכל החובט לבחור את החבטות הטובות שלו ולפסול את אלו שלא עפו רחוק. החוק גרם לירידה משמעותית בהישגים של משחקי הליגה, מכיוון שחובטים התעכבו רבות לפני שחבטו בכדור ובזבזו את זמן המשחק.
כעבור שני עשורים בהן דעכה הפופולריות של הליגה, הגיעה תקופת ה"דד בול" לשיאה בתום סדרת הוורלד סיריס של עונת 1919, שהסתיימה בתוצאה 3–5 לסינסינטי רדס על שיקגו וייט סוקס, כאשר נחשף כי שמונה שחקנים משיקגו "מכרו" את הסדרה בתמורה לטבעת בשווי 100,000 דולר (מעל למיליון דולר כיום). הפרשייה טלטלה את עולם הבייסבול, וזכורה בשם סדרת ה-"בלאק סוקס". למרות שהשחקנים החשודים זוכו, נאסר עליהם לשחק שוב בליגה.
היסטוריה > פריחת הבייסבול (1920–1939)

בשנות ה-20 וה-30 עלתה הפופולריות של ליגת הבייסבול בארצות הברית. נהוג לקשר את עליית הפופולריות של הליגה עם טרגדיה שהתרחשה במהלך עונת 1920, כאשר ריי צ'פמן מקבוצת קליבלנד אינדיאנס נפגע בראשו מכדור משחק ומת כמה שעות לאחר מכן. זהו המקרה היחיד בו שחקן הליגה מת מפציעה במגרש. המקרה הוביל את שתי הליגות להקפיד על החלפת כדורים מלוכלכים בכדורים לבנים חדשים שיהיו בולטים לעין, ובכך הסתיימה תקופת "הכדור המת". בעונה שלאחר מכן, העפילה לראשונה בתולדותיה קבוצת הניו יורק יאנקיז לוורלד סיריס, כאשר עד סוף שנות ה-30, הופיעה בו הקבוצה 11 פעמים נוספות וזכתה בשמונה מתוכם, וכיום מחזיקה במספר הניצחונות הרב ביותר. כוכב הקבוצה, בייב רות' שהחזיק בשיא ההום ראן לעונה אחת (29) שבר את שיאו בשנת 1927 וקבע שיא חדש של 60 הום ראן בעונה.
בשנות השפל הגדול, נפגעה מעט הפופולריות של הליגה. רק שתי קבוצות סיימו את עונת 1932 ברווח, הנוכחות במגרשים ירדה בעקבות מיסים שהעלו את מחירי הכרטיסים למשחקים. בעקבות המצב נאלצו בעלי הקבוצות לצמצם את סגל הקבוצות מ-25 שחקנים ל-23, וגם שכר הכוכבים הגדולים בליגה נפגע. מנהלת הליגה חשבה על רעיונות יצירתיים להכנסות חדשות בניסיונם לשרוד, ויצרו משחקי לילה, החלו לשדר משחקים בשידור חי ברדיו, והתירו כניסת נשים חינם לאצטדיונים. למרות הקושי וקיצוצי השכר לא היו גלי עזיבה של שחקנים ואנשי צוות אימון.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה (1939–1945)

מלחמת העולם השנייה גרמה למחסור משמעותי בשחקני בייסבול מקצוענים, שכן יותר מ-500 שחקני ליגה עזבו את קבוצותיהם כדי לשרת בצבא. רבים מהם שיחקו משחקי ראווה בחזית כדי לשעשע את הלוחמים בהפוגות בין הקרבות בארצות הברית ובאוקיינוס השקט. השחקנים שנשארו לשחק בליגה היו ברובם צעירים, מבוגרים וכאלה עם פרופיל צבאי נמוך (4F) שמעיד על אי התאמה נפשית, פיזית או מוסרית לשירות. שחקנים עם בעיות בריאותיות משמעותיות קיבלו מקום בהרכבים, כמו פיט גריי, שחקן השדה החיצון שיד ימינו נקטעה בילדותו עקב תאונה. למרות המחסור החריף בשחקנים, סגלי הקבוצות לא כללו אף שחקן שחור עד סוף המלחמה. השחקנים השחורים, שרבים מהם שירתו במלחמה, עדיין היו מוגבלים לשחק בייסבול בליגות הבייסבול לשחורים.
במסגרת ההאפלה ששררה ברחבי ארצות הברית, נאלצו התושבים להימנע מנסיעות, ומהדלקת אור במקומות פומביים כמו אצטדיונים. הגבלות אלו גרמו לביטול משחקים, עד שכמעט היה צריך לבטל את עונת 1942. בינואר 1942, פנה קומישינר הליגה הראשון, קיינסו מאונטיין לנדיס, במכתב לנשיא ארצות הברית פרנקלין ד. רוזוולט ובו התחנן להמשך פעילות הליגה במהלך המלחמה בתקווה שהליגה תוכל לפתוח את העונה. רוזוולט השיב למכתב בחיוב והוסיף כי המשחקים יעלו את מורל העם, וישכיחו אותו מהעבודה הקשה בתקופת המלחמה. לאחר שהתקבל אישור הנשיא חזרו הקבוצות להתאמן, ולמרות היעדרותם של רוב כוכבי הליגה באותה העת התקיימה עונת 1942 במלואה.
היסטוריה > שבירת מחסום הצבע

מעת הקמתה שיחקו בליגה שחקנים לבנים בלבד. בשנת 1946, לאחר חיפוש של מספר שנים אחר שחקן מתאים, צירף בראנץ' ריקי, נשיא וג'נרל מנג'ר של קבוצת ברוקלין דודג'רס את השחקן השחור הראשון לליגה. ג'קי רובינסון היה שחקן מבטיח ששיחק באותה עת בליגות הבייסבול לשחורים, הוחתם בחוזה של 600 דולר לעונה, בנוסף להתחייבות מצד רובינסון להתעלם מכל קריאה או מעשה גזענות שיופנה כלפיו. בעונתו הראשונה שיחק רובינסון בקבוצת הפיתוח של הדודג'רס שמשחקת בליגת המשנה, ואולם לאחר שנה הצטרף לקבוצה הבכירה. ב-15 באפריל 1947 השתתף רובינסון במשחקו הראשון בליגה באצטדיון אבט פילד, מול 26 אלף צופים. מרביתם צופים שחורם שהגיעו במיוחד עבורו.
נציבי הליגה

רשימת נציבי הליגה לאורך השנים:
קיינסו מאונטיין לנדיס (בשנים 1921–1944)
האפי צ'נדלר (בשנים 1945–1951)
פורד פריק (בשנים 1951–1965)
וויליאם אקרט (בשנים 1965–1968)
בואי קון (בשנים 1969–1984)
פיטר אוברות׳ (בשנים 1984–1988)
בארטלט ג'יאמטי (בשנים 1988–1989)
פיי וינסנט (בשנים 1989–1992)
באד זליג (בשנים 1998–2015)
רוב מנפרד (בתפקיד מאז 2015)
אליפות ה-MLB > טבלת זכיות באליפות

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
להצגת הטבלה לחצו על "הצגה" משמאל           
| קבוצה | אליפויות | סגנות | סדרות גמר | עונות כאלופה | עונות כסגנית |
| ניו יורק יאנקיז | 27 | 14 | 41 | 1923, 1927, 1928, 1932, 1936, 1937, 1938, 1939, 1941, 1943, 1947, 1949, 1950, 1951, 1952, 1953, 1956, 1958, 1961, 1962, 1977, 1978, 1996, 1998, 1999, 2000, 2009, 2024 | 1921, 1922, 1926, 1942, 1955, 1957, 1960, 1963, 1964, 1976, 1981, 2001, 2003, 2024 |
| סנט לואיס קרדינלס | 11 | 8 | 19 | 1926, 1931, 1934, 1942, 1944, 1946, 1964, 1967, 1982, 2006, 2011 | 1928, 1930, 1943, 1968, 1985, 1987, 2004, 2013 |
| אוקלנד אתלטיקס | 9 | 5 | 14 | 1910, 1911, 1913, 1929, 1930, 1972, 1973, 1974, 1989 | 1905, 1914, 1931, 1988, 1990 |
| בוסטון רד סוקס | 9 | 4 | 13 | 1903, 1912, 1915, 1916, 1918, 2004, 2007, 2013, 2018 | 1946, 1967, 1975, 1986 |
| סן פרנסיסקו ג'איינטס | 8 | 12 | 20 | 1905, 1921, 1922, 1933, 1954, 2010, 2012, 2014 | 1911, 1912, 1913, 1917, 1923, 1924, 1936, 1937, 1951, 1962, 1989, 2002 |
| לוס אנג'לס דודג'רס | 8 | 14 | 22 | 1955, 1959, 1963, 1965, 1981, 1988, 2020, 2024 | 1916, 1920, 1941, 1947, 1949, 1952, 1953, 1956, 1966, 1974, 1977, 1978, 2017, 2018 |
| סינסינטי רדס | 5 | 4 | 9 | 1919, 1940, 1975, 1976, 1990 | 1939, 1961, 1970, 1972 |
| פיטסבורג פיירטס | 5 | 2 | 7 | 1909, 1925, 1960, 1971, 1979 | 1903, 1927 |
| דטרויט טייגרס | 4 | 7 | 11 | 1935, 1945, 1968, 1984 | 1907, 1908, 1909, 1934, 1940, 2006, 2012 |
| אטלנטה ברייבס | 4 | 6 | 10 | 1914, 1957, 1995, 2021 | 1948, 1958, 1991, 1992, 1996, 1999 |
| שיקגו קאבס | 3 | 8 | 11 | 1907, 1908, 2016 | 1906, 1910, 1918, 1929, 1932, 1935, 1938, 1945 |
| בולטימור אוריולס | 3 | 4 | 7 | 1966, 1970, 1983 | 1944, 1969, 1971, 1979 |
| מינסוטה טווינס | 3 | 3 | 6 | 1924, 1987, 1991 | 1925, 1933, 1965 |
| שיקגו וייט סוקס | 3 | 2 | 5 | 1906, 1917, 2005 | 1919, 1959 |
| פילדלפיה פיליז | 2 | 5 | 7 | 1980, 2008 | 1915, 1950, 1983, 1993, 2009 |
| קליבלנד אינדיאנס | 2 | 4 | 6 | 1920, 1948 | 1954, 1995, 1997, 2016 |
| ניו יורק מטס | 2 | 3 | 5 | 1969, 1986 | 1973, 2000, 2015 |
| קנזס סיטי רויאלס | 2 | 2 | 4 | 1985, 2015 | 1980, 2014 |
| טורונטו בלו ג'ייז | 2 | 0 | 2 | 1992, 1993 | — |
| מיאמי מארלינס | 2 | 0 | 2 | 1997, 2003 | — |
| יוסטון אסטרוס | 1 | 3 | 4 | 2017 | 2005, 2019, 2021 |
| טקסס ריינג'רס | 1 | 2 | 3 | 2023 | 2010, 2011 |
| אריזונה דיאמונדבקס | 1 | 1 | 2 | 2001 | 2023 |
| לוס אנג'לס איינג'לס | 1 | 0 | 1 | 2002 | — |
| וושינגטון נשיונאלס | 1 | 0 | 1 | 2019 | — |
| טמפה ביי רייס | 0 | 2 | 2 | — | 2008, 2020 |
| סן דייגו פאדרס | 0 | 2 | 2 | — | 1984, 1998 |
| מילווקי ברוארס | 0 | 1 | 1 | — | 1982 |
| קולורדו רוקיס | 0 | 1 | 1 | — | 2007 |
| סיאטל מארינרס | 0 | 0 | 0 | — | — |
ראו גם

| --- | --- |
: ספר: מייג'ור ליג בייסבול
אוסף של ערכים בנושא הזמינים להורדה כקובץ אחד.
MVP של ה-MLB
וורלד סיריס
הערות שוליים

↑  MLB's 60-game schedule for 2020 unveiled, MLB
↑  הבעלים והשחקנים הגיעו להסכמה, עונת הבייסבול תתקיים, באתר וואלה, 11 במרץ 2022
↑  Commissioners, MLB.com (באנגלית)
| קבוצות ליגת ה-MLB> הליגה הלאומית | קבוצות ליגת ה-MLB> הליגה הלאומית | קבוצות ליגת ה-MLB> הליגה הלאומית | קבוצות ליגת ה-MLB> הליגה האמריקאית | קבוצות ליגת ה-MLB> הליגה האמריקאית | קבוצות ליגת ה-MLB> הליגה האמריקאית |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| הבית המזרחי | הבית המרכזי | הבית המערבי | הבית המזרחי | הבית המרכזי | הבית המערבי |
| אטלנטה ברייבס | שיקגו קאבס | אריזונה דיאמונדבקס | בוסטון רד סוקס | שיקגו וייט סוקס | אוקלנד אתלטיקס |
| מיאמי מארלינס | סינסינטי רדס | קולורדו רוקיס | ניו יורק יאנקיז | קליבלנד אינדיאנס | סיאטל מארינרס |
| ניו יורק מטס | מילווקי ברוארס | לוס אנג'לס דודג'רס | טמפה ביי רייס | דטרויט טייגרס | טקסס ריינג'רס |
| פילדלפיה פיליז | פיטסבורג פיירטס | סן דייגו פאדרס | טורונטו בלו ג'ייז | קנזס סיטי רויאלס | לוס אנג'לס איינג'לס |
| וושינגטון נשיונאלס | סנט לואיס קרדינלס | סן פרנסיסקו ג'איינטס | בולטימור אוריולס | מינסוטה טווינס | יוסטון אסטרוס  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007580538005171  GND: 5510239-6  ISNI: 0000 0000 8647 5728  LCCN: n88230905  NKC: mzk20191019983  NLA: 35785158  VIAF: 125241607   WorldCat (עם VIAF): 125241607 
קבוצת בולטימור אוריולס מהליגה הלאומית, 1896. מספר שנים לאחר שנסגרה הקבוצה, נוסדה בליגה קבוצה חדשה בעלת אותו השם שמשחקת בה עד היום.
סיי יאנג, כרטיס בייסבול משנת 2011
הרימו עוגן (סרט, 1985)

| --- | --- |

 בימוי:  דן וולמן יואל זילברג
 הופק בידי:  מנחם גולן יורם גלובוס איציק קול (מפיק בפועל)
 תסריט:  דן וולמן אלי תבור
 עריכה:  אלן יעקובוביץ
 שחקנים ראשיים:  יפתח קצור יהונתן סגל צחי נוי יוסף שילוח
 צילום:  אילן רוזנברג
 מדינה:  גרמניה, ישראל 
 הקרנת בכורה:  28 ביוני 1985 (טרום בכורה בקולנוע הדרייב-אין) ישראל 29 ביוני 1985 (בכורה ארצית) ישראל  10 במאי 1985 גרמניה המערבית
 משך הקרנה:  83 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט קומדיה 
 סרט קודם:  רומן זעיר
 סרט הבא:  אהבה צעירה
 דף הסרט ב־IMDb
 
הרימו עוגן הוא הסרט השישי בסדרת סרטי הקולנוע אסקימו לימון. הסרט בוים בחלקו על ידי דן וולמן שהוחלף ביואל זילברג לאחר מספר שבועות של צילומים בשל חילוקי דעות מול ההפקה.
יונתן סגל לא הופיע בסרט זה בשל סכסוך כספי עם המפיקים, אך למרות זאת, קטע ארכיון שלו ושל אופליה שטראל (סטלה המגמרת) מהסרט הראשון בסדרה מופיע בסרט.
עלילה

יהודהל'ה מכניס להריון לא מתוכנן את בתו של אלברטו ג'ורג'יאן (יוסף שילוח), המזכיר מאוד בהתנהגותו את רס"ר שמש מספיחס וסבבה. האב דורש ממנו להתחתן עם בתו והוא בורח מישראל. בנצי נמצא בחופשת קיץ ומומו בחופשה בארצות הברית. בנצי ויהודהל'ה מחליטים לעבוד כמלחים באוניית נופשים שמפליגה לאירופה. יהודהל'ה מגלה לחוסר מזלו שאלברטו הוא הממונה על נערי הסיפון. בנצי מתאהב בדנה (פטרה מורזה), בתו של רב החובל (יהודה אפרוני), שמתנגד נמרצות לכך שבתו תצא עם נער סיפון ומייעד לה בן זוג אחר בשם משה שהוא אגואיסט, טיפש ושחצן, שאותו היא שונאת. בין המפליגים נמצא גם זוג נוכלים המנסים להבריח יהלומים.
הסרט בקופות

הסרט מכר 279 אלף כרטיסים בישראל ו-546 אלף כרטיסים בגרמניה המערבית.
הערות שוליים

↑  הרימו עוגן, מעריב, 28 ביוני 1985
| "אסקימו לימון" |
| --- | --- | --- |
| סדרת הסרטים המקורית | אסקימו לימון • יוצאים קבוע • שפשוף נעים • ספיחס • רומן זעיר • הרימו עוגן • אהבה צעירה • בלוז לקיץ |  |
| יצירות בת וחידושים | הבתול האמריקאי האחרון • סבבה • אסקימו לימון: החגיגה נמשכת |  |
| דמויות | בנצי • מומו |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.