stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרגרט הקלר
ביוגרפיה > מזכירת הבריאות ושירותי האנוש

לאחר תבוסתה בבחירות מיאנה הקלר למספר תפקידים בקבינט של ארצות הברית שהוצעו לה, כולל תפקיד מזכירת האוצר של ארצות הברית, אך בינואר 1983 מונתה בידי נשיא ארצות הברית רונלד רייגן למזכירת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית במקומו של המזכיר הפורש ריצ'רד שוויקר. מינויה אושר בסנאט של ארצות הברית ב-3 במרץ 1983 ברוב של 83–2. שני הסנאטורים שהתנגדו לאישור מינויה של הקלר היו הסנאטורים השמרניים בוב פאקווד מאורגון וג'סי הלמס מקרוליינה הצפונית. התנגדותם נבעה ממחלוקות אידאולוגיות בנוגע לעמדותיה של הקלר על הפלות ונושאים אחרים הקשורים למדיניות חברתית.
בתפקידה כמזכירת הבריאות, הקימה הקלר את ועדת המשימה המיוחדת לחקר הפערים החברתיים בבריאות ובשיעורי התמותה בקרב אפרו-אמריקאים ובני מיעוטים אחרים לעומת כלל האוכלוסייה. בדו"ח שנקרא "The Secretary's Report on Black and Minority Health" (המוכר גם כ"דו"ח הקלר"), הדגישה הקלר את ההבדלים המשמעותיים במצב הבריאותי של מיעוטים והניחה את היסודות להמשך חקר אי-שוויון בבריאות. בעקבות הדו"ח, הקימה הקלר את המשרד לבריאות מיעוטים במחלקת הבריאות ושירותי האנוש.
בתור מזכירה, היא תמכה בעמדות השמרניות של ממשל רייגן, פיקחה על קיצוצי כוח אדם כחלק מהפחתת ההוצאות הממשלתיות, והתעסקה במגוון נושאים בתחום הבריאות הציבורית, כולל משבר האיידס המתפתח. למרות הקשיים להעלות את נושא האיידס לדיון בישיבות הקבינט, הקלר הציבה את האיידס בראש סדר העדיפויות הבריאותי של המדינה. הקלר הבטיחה לציבור האמריקאי כי מאגרי הדם במדינה "בטוחים ב-100% הן עבור חולי המופיליה הזקוקים לעירויי דם רבים והן עבור האזרח הממוצע שעשוי להזדקק לעירוי במהלך ניתוח". כדי להרגיע את התבהלה הציבורית סביב משבר האיידס, היא תרמה דם באופן אישי ולחצה ידיים עם חולי איידס.
במהלך כהונתה נאלצה הקלר להתמודד עם סערה תקשורתית כאשר בעלה, ג'ון הקלר, הגיש בקשה לגירושין בשנת 1984. הסוגיה עוררה דאגות פוליטיות, במיוחד בשנת בחירות, לגבי ההשפעה של הגירושין בקרב תומכיו השמרניים של הנשיא. המחלוקת נמשכה חודשים ארוכים, בעיקר סביב שאלת הסמכות השיפוטית בתיק – האם מסצ'וסטס, שם התגוררו קודם, או וירג'יניה, לשם עברה הקלר, תהא המדינה המטפלת במקרה. האירוע משך תשומת לב רבה והאפיל על כהונתה.
ב-21 בינואר 1985 נהפכה הקלר לאישה הראשונה בהיסטוריה של ארצות הברית שנבחרה כשורדת המיועדת במהלך ההשבעה השנייה של רונלד רייגן לנשיאות ארצות הברית. לאחר ניצחונו המוחץ של רונלד רייגן בבחירות 1984, ראש סגל הבית הלבן דונלד ריגן לחץ על רייגן למנות את הקלר לשגרירת ארצות הברית באירלנד. בנובמבר 1985 מונתה לתפקיד, והסנאט אישר את המינוי בדצמבר שלאחר מכן.
ביוגרפיה > שגרירת ארצות הברית באירלנד

כשהייתה שגרירה מילאה הקלר תפקיד מרכזי בהשגת מענק בסך 120 מיליון דולר אמריקאי עבור "הקרן הבינלאומית לאירלנד", ארגון לפיתוח כלכלי. היא הופיעה פעמים תכופות בתוכניות טלוויזיה איריות והייתה "דוברת יעילה עבור מדיניות ממשלתה בכל נושא, החל ממרכז אמריקה ועד סחר בין-לאומי". ב-31 במאי 1987 נהייתה הקלר לאישה הראשונה שנשאה נאום בטקס הסיום של אוניברסיטת סקרנטון. מסמכיה ורישומיה נשמרים בהווה בספריית ברנס בבוסטון קולג'. בפברואר 1989 הודיעה הקלר על כוונתה להתפטר כדי לעבור לקריירה פרטית, ותקופת כהונתה הסתיימה באוגוסט 1989.
ביוגרפיה > בערוב ימיה

לאחר סיום כהונתה כשגרירת ארצות הברית באירלנד, פנתה הקלר לקריירה פרטית שהתמקדה בשותפויות עם ארגונים שונים ובמאמצים ציבוריים. היא נשארה פעילה בעבודות צדקה קתוליות ושמרה על קשר עם ארגונים כמו איגוד בוגרות הקולג'ים הקתוליים ולשכת עורכי הדין האמריקאית. בנוסף, היא המשיכה להשתתף ביוזמות ציבוריות והופיעה בתפקידים מקצועיים וציבוריים, אך התרחקה בעיקר מפוליטיקה לטובת עיסוקיה האישיים.
ב-6 באוגוסט 2018 נפטרה הקלר בביתה שבמחוז ארלינגטון בווירג'יניה, בגיל 87.
ראו גם

נשים בקבינט של ארצות הברית
הערות שוליים

↑  98th Congress > Senate > Vote 8, באתר Vote View (באנגלית)
↑  Heckler, Margaret, באתר ספריית ברנס בבוסטון קולג' (באנגלית)
| מזכירי הבריאות ושירותי האנוש ארצות הברית |
| --- | --- | --- |
| מזכירי הבריאות, החינוך והרווחה   (1953 - 1980) | אובטה קאלפ הובי • מריון ב. פולסום • ארתור שרווד פלמינג • אברהם ריביקוף • אנתוני ג'וזף סלברצה • ג'ון ו' גרדנר • וילבור ג. כהן • רוברט פינץ' • אליוט ריצ'רדסון • קספר ויינברגר • פ. דייוויד מתיוס • ג'וזף א. קליפנו • פטרישה רוברטס האריס |  |
| מזכירי הבריאות ושירותי האנוש   (1980 - הווה) | פטרישה רוברטס האריס • ריצ'רד שוויקר • מרגרט הקלר • אוטיס בוון • לואיס וייד סאליבן • דונה שלאלה • טומי תומפסון • מייק ליוויט • קתלין סבליוס • סילביה מתיוס ברוול • טום פרייס • אלכס אזר • חבייר ביסרה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n80060647  NARA: 10581951  SNAC: w64z60km  US Congress: H000440  VIAF: 40671949   WorldCat (עם VIAF): 40671949 
הקלר עם הנשיא רייגן, ברוס ג'נר ורעייתו לינדה בחדר הסגלגל, נובמבר 1983
הנשיא רונלד רייגן משוחח עם מזכירת הבריאות הקלר, מרץ 1985
ניתוק הזיקה

מפת ממלכת ירדן עם שטחי הגדה המערבית שסופחו לה ב-1950.
ניתוק הזיקה (בערבית: قرار فك الارتباط; תעתיק מדויק: קַרַאר פַכּ אלאִרְתִבַּאט) הוא מהלך שבו ויתרה ירדן על התביעה לריבונות על יהודה ושומרון וביטלה את אזרחותם הירדנית של הערבים תושבי השטחים הללו, בהחלטה עליה הכריז חוסיין, מלך ירדן, ב-31 ביולי 1988. שטחי הגדה המערבית, אשר נכבשו על ידי ירדן במלחמת העצמאות, סופחו לממלכה ההאשמית ב-24 באפריל 1950.
היסטוריה

ירדן כבשה במלחמת העצמאות את יהודה ושומרון, וסיפחה אותם ב-24 באפריל 1950. הסיפוח זכה להכרה מצד הממלכה המאוחדת ולהכרה דה פקטו מצד ארצות הברית, פקיסטן, עיראק ומדינות נוספות.
ישראל כבשה במלחמת ששת הימים ב-1967 את השטחים הללו מידי ירדן, אולם ירדן, אף על פי שלא הייתה הריבון בפועל, המשיכה לשלם משכורות ופנסיה לעובדי ציבור ולתת שירותים בענייני ההקדשים והחינוך. ב-1972 הגה חוסיין, מלך ירדן תוכנית לכינון פדרציה – ממלכה ערבית מאוחדת הכוללת את ירדן והגדה המערבית שלה שני חבלים אוטונומיים. תוכנית זו לא הגיעה לכדי מימוש. בשנת 1974 החליטה הליגה הערבית על הכרה באש"ף כמייצג הלגיטימי הבלעדי של העם הפלסטיני. החלטה זו אילצה את המלך חוסיין לוותר על תביעתו לדיבור בשם הפלסטינים במשא ומתן ולהכיר במדינה פלסטינית עצמאית אשר אינה תלויה בירדן.
במהלך האינתיפאדה הראשונה, שפרצה ב-1987, נוכח המלך חוסיין כי אין בידו כמעט השפעה על ההתפתחויות הפוליטיות הפלסטיניות, וזאת לאחר הפלת הסכם לונדון (1987), שנועד לתת את האפשרות של "האופציה הירדנית" כתחליף לאש"ף, לכינון שליטה על הערים הערביות ביהודה ושומרון. חוסיין העריך כי המהומות עלולות לחלחל אל האוכלוסייה הפלסטינית שבממלכת ירדן. אי לכך, נקט במספר צעדים:
ב-28 ביולי 1988 הודיע על הפסקתה של תוכנית פיתוח לגדה המערבית בהיקף של 1.3 מיליארד דולר; זאת, מתוך רצון לאפשר לאש"ף לקחת יותר אחריות על שטחים אלה.
ב-30 ביולי פיזר המלך את הפרלמנט, על מנת להפסיק את ייצוגם של תושבי הגדה המערבית בו. מספר הנציגים מן הגדה המערבית בפרלמנט היה 30, כמחצית ממספר המושבים בפרלמנט.
ב-31 ביולי הודיע המלך על ניתוק כל הקשרים החוקיים והמִנהליים עם הגדה המערבית, למעט החסות על המקומות הקדושים למוסלמים בירושלים. בנאומו לאומה באותו יום, נימק המלך את המהלך בסיועו להקמת מדינה פלסטינית עצמאית.
נקבע כי החל מ-1 באוגוסט, יהיה תוקף הדרכונים הירדניים לתושבי הגדה המערבית לשנתיים בלבד וכל מי שהיה תושב הגדה לפני 31 ביולי, ייחשב כאזרח פלסטיני ולא ירדני. ביטול אזרחותם הירדנית של מרבית תושבי יהודה ושומרון הערבים באופן חד-צדדי היה מהלך לא תקף מבחינת החוק הבין-לאומי, לגבי מי שאין לו אזרחות שנייה.
ב-4 באוגוסט החליטה ממשלת ירדן על סיום שירותם של פקידי המגזר הציבורי בגדה המערבית.
בנאומו ב-31 ביולי, אמר המלך חוסיין: "משמעות כינון המדינה הפלסטינית העצמאית היא ניתוק הגדה המערבית מממלכת ירדן ההאשמית... אנו מכבדים את רצון אש"ף, הנציג החוקי היחיד של העם הפלסטיני, להינתק מאיתנו כמדינה פלסטינית עצמאית ואנו אומרים זאת מתוך מודעות מלאה... צעדינו הקשורים לגדה המערבית נוגעים אך ורק לאדמה הפלסטינית הכבושה ולבני עמה, ולא לאזרחים הירדנים ממוצא פלסטיני בממלכת ירדן ההאשמית. מובן שיש להם, לכולם, מלוא הזכויות האזרחיות, וחלות עליהם כל החובות ככל אזרח אחר... ירדן אינה פלסטין".
בהתאם למדיניותו החדשה, הצהיר המלך ב-7 באוגוסט כי "לירדן אין ריבונות על הגדה המערבית ורצועת עזה הכבושות, אשר שייכות לעם הפלסטיני".
הערות שוליים

1 2 3 4 5  משה שמש, אש"ף: 1993-1964 – ממאבק מזוין לחיסול מדינת ישראל, להסכם שלום איתה, בתוך: התנועה הלאומית הפלסטינית: מעימות להשלמה? (עורכים: משה מעוז וב"ז קדר), משרד הביטחון, 1996, עמ' 314.
הגביע הקולומביאני

| --- | --- |

 שם מלא:  קופה בטפליי קולומביה
 כינוי:  קופה בטפליי
 תחום:  כדורגל
 ארגון:  מנהלת הליגה הקולומביאנית 
 מדינות:  קולומביה קולומביה
 קבוצות:  36
 מירב הזכיות:  אתלטיקו נסיונל (5)
 תקופת הפעילות:  1950 והוקם מחדש ב-2008 – הווה
 אלופה נוכחית:  אתלטיקו נסיונל
 www.dimayor.com.co
 
סמלו הקודם של הטורניר, כשפעל בחסות "אגילה"
הגביע הקולומביאני (בספרדית: Copa Colombia) הוא תחרות הגביע השנתית של הכדורגל הקולומביאני. הטורניר שוחק לראשונה בשנת 1950, אולם שוחק שנים מעטות ולא רציפות ובהפרשי זמן גדולים. בשנת 2008 החליטה הנהלת הדימיור לארגן מחדש את טורניר הגביע המשוחק עד היום. קבוצת אתלטיקו נאסיונל היא בעלת מספר הזכיות הגבוה ביותר במפעל עם ארבע זכיות בסך הכל.
היסטוריה

הדימיור ייסדה את טורניר הגביע ב-1950 והקבוצה הראשונה לזכות בו הייתה בוקה ג'וניורס דה קאלי. מכאן החל אי הסדר בטורניר עצמו ובסתירות במקורות השונים לגבי המשך הטורניר. בעוד שחלק מהמקורות טוענים שבוקה ג'וניורס דה קאלי זכתה גם בעונה שלאחר מכן בגביע אחרי ניצחון על מיונאריוס, מקורות אחרים טוענים שמיונאריוס הייתה זו שניצחה אבל בעונת 1952-53. כלומר, שהטורניר המדובר ב-1951-52 כלל לא התקיים. אגב, גם באתר הרשמי של קבוצת מיונאריוס, אין כל התייחסות לזכייה של הקבוצה בתואר בשנה זו. ב-1956 שוב חודש הטורניר, אך הופסק במהלכו.
עוד גרסה של הגביע שוחקה ב-1963 ולפי הרישומים הייתה זו מיונאריוס שגברה בגמר על דפורטיבו קאלי בטורניר שנקרא אז קופה ממורטיבה. גרסה אחרת טוענת שהגביע ניתן למיונאריוס בעקבות זכייתה באליפות קולומביה שלוש פעמים ברציפות. תואר זה אינו נחשב לתואר רשמי מבחינת הדימיור.
טורניר הגביע חזר ב-1981 לאחר הפסקה ארוכה מאוד ושולב ביחד עם משחקי הליגה. למעשה מחזיקת הגביע הבטיחה את השתתפותה בשלב הפלייאוף של הליגה בעונה שלאחר מכן. בגמר גברה אינדפנדיינטה מדיין על דפורטיבו קאלי.
הטורניר שוב הופסק וחזר ב-1989, עוד פעם כחלק מהליגה כאשר הפעם ארבע הקבוצות שהגיעו לחצי גמר הגביע זכו בנקודות שהצטברו להם בליגה. במשחק הגמר ניצחה אינדפנדיינטה סנטה פה את אוניון מגדלנה.
ב-2008 החליטה הנהלת הדימיור להחזיר את טורניר הגביע באופן מסודר אחרי שנים רבות של הפסקה. הטורניר עצמו נקרא קופה קולומביה או בשמו המסחרי, תלוי מי נותנת החסות. מ-2010 ועד 2015 נקרא קופה פוסטובון והחל מ-2016 נקרא קופה אגילה. בטורניר לוקחות חלק כל 36 הקבוצות שמרכיבות את הליגה הראשונה והשנייה בקולומביה.
השיטה

מ-2008 ועד 2016 חולקו 36 הקבוצות לשישה בתים של שש קבוצות בכל בית. כל קבוצה שיחקה 10 משחקים בשיטת ליגה של בית וחוץ שבסיומם העפילו לשמינית הגמר שתי הראשונות בכל בית ובנוסף ארבע קבוצות מהמקום השלישי עם המאזן הטוב ביותר. החל משלב השמינית ועד לסיום, הטורניר משוחק בשיטת נוקאאוט של בית וחוץ. במקרה של שיויון בסיכום המשחקים, העולה תקבע בבעיטות הכרעה.
החל מ-2017 השיטה שונתה. 32 קבוצות מחולקות לשמונה בתים של ארבע קבוצות בכל בית. כל קבוצה משחקת שישה משחקים בשיטת ליגה של בית וחוץ ולשמינית הגמר מעפילות כל מנצחות הבתים ובנוף ארבע הסגניות בעלות המאזן הטוב ביותר. אליהן מצטרפות בשמינית מחזיקת הגביע האחרונה, אלופת טורניר הקלאוסורה, אלופת טורניר הפינליססיון והקבוצה עם מירב הנקודות בטבלה השנתית המשוקללת שאינה אלופה. הזוכה בגביע מקבלת כרטיס לקופה ליברטדורס.
הקבוצות המשתתפות

אליאנסה פטרולרה
אתלטיקו פוטבול קלוב
אמריקה קאלי
ברנקייה פוטבול קלוב
אתלטיקו בוקרמנגה
בוגוטה פוטבול קלוב
אתלטיקו וילה
בויאקה צ'יקו
אתלטיקו נאסיונל
קוקוטה דפורטיבו
טיגרס פוטבול קלוב
דפורטס קינדיו
דפורטיבו טולואה
דפורטיבו פריירה
דפורטס טולימה
פורטלסה
דפורטיבו קאלי
לאונס אורבה
דפורטיבו פאסטו
קלוב ינרוס
אנביגאדו
אורסומרסו ספורטיבו קלוב
אינדפנדיינטה מדיין
ריאל קרטחנה
חגוארס קורדובה
ריאל סנטנדר
ג'וניור ברנקייה
אוניון מגדלנה
לה אקידד
אוניברסיטריו פופיין
מיונאריוס
ויידופר פוטבול קלוב
אונסה קלדס
פטריוטאס בויאקה
אגילס דוראדס
אינדפנדיינטה סנטה פה
מחזיקות הגביע בכל הזמנים

| --- | --- |
עונה: זוכה
1950-51: בוקה ג'וניורס דה קאלי
1951-52: בוקה ג'וניורס דה קאלי
1952-53: מיונאריוס
1981: אינדפנדיינטה מדיין
1989: אינדפנדיינטה סנטה פה
2008: לה אקידד
2009: אינדפנדיינטה סנטה פה
2010: דפורטיבו קאלי
2011: מיונאריוס
2012: אתלטיקו נאסיונל
2013: אתלטיקו נאסיונל
2014: דפורטס טולימה
2015: ג'וניור ברנקייה
2016: אתלטיקו נאסיונל
2017: ג'וניור ברנקייה
2018: אתלטיקו נסיונל
2019: אינדפנדיינטה מדיין
2020: אינדפנדיינטה מדיין
2021: אתלטיקו נסיונל
צורת הגביע

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הגביע שהוענק עד 1989 | הגביע שהוענק מ-2008 ועד 2014 | הגביע שמוענק החל מ-2015 |

הגביע שבו זכתה מיונאריוס בשנות ה-50
סופר ג'וניור

| --- | --- |

 מקום הקמה:  סיאול 
 תקופת הפעילות:  מ-2005 
 סוגה:  סינת'-פופ, קיי-פופ 
 חברת תקליטים:  SM אנטרטיינמנט, אווקס טרקס, Label SJ 
 superjunior-jp.net
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 Leeteuk Lee Dong-hae Choi Siwon קים רייו-ווק צ'ו קיו-היון Eunhyuk Shindong קים הי-צ'ול Yesung 
 חברים לשעבר
 Han Geng Kangin Kim Kibum 
 
Super-Junior M
חברי הלהקה:
Super Junior (בקוריאנית: 슈퍼주니어; בעברית: סופר ג'וניור) או בקיצור SuJu היא להקת בנים דרום קוריאנית שנוצרה על ידי החברה SM אנטרטיינמנט בשנת 2005 הלהקה מונה 13 חברים, כאשר 2 נוספים פעילים כחלק מ-סופר ג'וניור M בלבד.
סופר ג'וניור הוציאו 6 אלבומים מלאים הכוללים שירים שחברי הלהקה הלחינו וכתבו בעצמם. מועדון המעריצים שלהם נקרא E.L.F (EverLasting Friends) והוא מונה כ-400,000 מעריצות ומעריצים קוריאניות (לא כולל מעריצות מחוץ לדרום קוריאה).
חברי הלהקה

| שם במה | שם אמיתי | תפקיד | תאריך לידה |
| --- | --- | --- | --- |
| Leeteuk, בעברית: ליטוּק. ("מיוחד" בקוריאנית) | פארק ג'ונג סו Park Jung Su | מנהיג הלהקה וזמר ראשי | 1 ביולי 1983 |
|  | קים היצ'ול Kim Heechul | מחליף מנהיג הלהקה, ראפר וזמר משני | 10 ביולי 1983 |
| Yesung, בעברית: יי סונג. ("אומן הקול" בקוריאנית) | קים ג'ונג וון Kim Jong-woon | זמר ראשי | 24 באוגוסט 1984 |
| Shindong, בעברית: שינדונג. ("ילד פלא" בקוריאנית) | שין דונג היי Shin Dong-hee | רקדן ראשי וזמר משני | 28 בספטמבר 1985 |
|  | לי סונג מין Lee Sung-min | זמר ראשי | 1 בינואר 1986 |
| Eunhyuk, בעברית: און היוק. ("כסוף" או "מתוכשט" בקוריאנית) | לי היוק ג'אה Lee Hyuk-jae | ראפר ראשי, רקדן מוביל וזמר משני | 4 באפריל 1986 |
|  | צ'וי שי וון Choi Si-won | זמר משני | 7 באפריל 1986 |
|  | לי דונג האה Lee Donghae | זמר משני וראפר | 15 באוקטובר 1986 |
|  | קים ריו ווק Kim Ryeo-wook | זמר ראשי | 21 ביוני 1987 |
|  | צ'ו קיו היון Cho Kyuhyun | רקדן ראשי מהאלבום הרביעי | 3 בפברואר 1988 |
תת להקות > סופר ג'וניור-K.R.Y

הוקמה בנובמבר 2006 ומונה 3 חברים, קיו-היון יי-סונג וריו-ווק.
החברה גילתה שלשלושת החברים יש קהילת מעריצים נפרדת משאר חברי הלהקה וגם כישרון שירה דומה.
עקב כך הקימה החברה את תת-הלהקה ששרה שירי באלאדות שפנו לקהל יותר מבוגר.
K.R.Y שרו בעיקר שירי נושא של דרמות וסרטים.
תת להקות > סופר ג'וניור-T

סופר ג'וניור-Trot, המונים 6 חברים, ליטוּק, היצ'ול, קאנגין, שינדונג, סונגמין ואונהיוק, הוציאו לאור סינגל אחד בשנת 2007 שכלל את הלהיט "Rokkugo" שלאחר מכן בשנת 2008 יצא בגרסה היפנית, מאז הלהקה נמצאת בהפסקה.
תת להקות > סופר ג'וניור-H

סופר ג'וניור-Happy היא התת-להקה הרביעית והאחרונה שהוקמה בשנת 2008. הלהקה מונה 6 חברים, ליטוּק, יה סונג, קאנגין, שינדונג, סונגמין ואונהיוק. משנת 2008 כל סופר ג'וניור היו חברים לפחות בתת-להקה אחת חוץ מקיבום, כל חברי הלהקה שהיו בסופר ג'וניור-T עברו לסופר ג'וניור-Happy חוץ מהיצ'ול שהוחלף בייה סונג.
ביוני 2008 הוציאו סופר ג'וניור-Happy מיני אלבום ראשון שכלל בין השאר את הלהיטים Cooking? Cooking! ו־Pajama Party. הלהקה זכתה להמון פופולריות בקרב המעריצים ואף הופיעו ביפן.
תת להקות > Donghae & Eunhyuk

Donghae & Eunhyuk תת-דואט שהוקם בשנת 2011. הדואט מורכב מחברי הלהקה Eunhyuk ו-Donghae שמתמקדים בז'אנר הדיסקו והרטרו דבר שבלט ביותר כשאר חשפו את סינגל הבכורה שלהם כדואט שנקרא "Oppa, Oppa" השיר זכה להצלחה מסחררת והפך למיני המנון מסיבתי.
בשנת 2013 הוציאו את סינגל IWD) I wanna dance) ביפן.
בדצמבר 2013 הוציאו סינגל בקוריאנית בשם Still You שצולם ברחובות לונדון, שם שהו סופר ג'וניור להופעה אחת.
בשנת 2014 הוציאו אלבום ביפן בשם Ride Me, לאחר הוצאת אלבום עשו סיבוב הופעות ביפן.
תת להקות > סופר ג'וניור-M

סופר ג'וניור- Mandarin, תת-להקה סינית הכוללת 7 חברים, בהם 2 חברים סינים ( 3 בעבר אך האנקיונג שהיה חלק גם סופר ג'וניור כבר לא פעיל יותר בלהקה), (הנרי וזהומי שהם לא חברים רשמיים של סופר ג'וניור) ו4 חברים קוריאנים שיוון, קיוהיון, ריו-ווק ודונגהא. סופר ג'וניור-M הוציאו לאור אלבום סטודיו בשנת 2008 הכלל שירים חדשים וישנים של סופר ג'וניור בגרסאות סיניות וקוריאניות. בשנת 2009 הם חזרו עם המיני אלבום Super Girl שזכה לפופולריות רבה בקרב המעריצים בסין קוריאה ורחבי העולם.
לראשונה מועדון המעריצים של סופר ג'וניור התנגד בכל תוקף לכך שהנרי וזהומי יצטרפו לסופר ג'וניור בתוך חברי להקה רשמיים בטענה שהלהקה הייתה ותמיד תהיה להקה של 13 חברים בלבד (ישנם הרבה מעריצים מחוץ לקוריאה וגם בקוריאה שרוצים שהנרי וזהומי יהיו חלק רשמי מסופר ג'וניור), אך בעקבות כך הנרי וזהומי פעילים רק עם סופר ג'וניור-M.
בשנת 2013 חזרו עם אלבום בשם Break Down שזכה להצלחה.
בשנת 2014 חזרו עם מיני אלבום בשם Swing.
פעילות

הלהקה פרצה לראשונה עם 13 חברי להקה אך האנקיונג החליט לעזוב את הלהקה ותבע את החברה SM, את אלבום הסולו הראשון שלו הנקרא Geng Xin הוא הוציא בשנת 2010.
בשנת 2013 הנרי (מלהקת super-junior m ) פרץ עם מיני אלבום סולו משלו בקוריאנית בשם Trap בו הוא מארח את קיו-היון (מלהקת super-junior) וטאמין (מלהקת שייני).
הסינגל Trap יצא גם בסינית ואנגלית, בנוסף הסינגל 1-3-4 זכה גם לקליפ בו מתארחת אמבר (מלהקת (f(x ).
סופר-ג'וניור הלהקה הקוריאנית הראשונה שבמהלך מסע ההופעות שלה (שנת 2013 - SUPERSHOW5) ביקרה ביעדים בדרום אמריקה: ברזיל, ארגנטינה, פרו וצ'ילה.
הלהקה ביקרה גם בהוואי ולונדון במהלך סיבוב ההופעות שלה.
בשנת 2013 התחילה הלהקה לכוון לשוק היפני והוציאו אלבום ראשון רק עם שירים ביפנית שחלקם כבר יצאו כגרסאות יפניות של שירים קוריאנים, לאלבום קוראים HERO, בנוסף יצא סינגל מקורי בדצמבר 2013 ביפנית בשם Blue World.
הלהקה זכתה ב-171 פרסים עבור היצירות והופעות שלה.
דיסקוגרפיה

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  |  Korean albums Twins‏ (2005)  Don't Don‏ (2007)  Sorry, Sorry‏ (2009)  Bonamana‏(2010)  Mr. Simple‏ (2011)  Sexy, Free & Single‏ (2012)  Mamacita‏ (2014)  Devil‏ (2015)  Play‏ (2017)  Time_Slip‏ (2019)  The Renaissance‏ (2021) |  Japanese albums Hero‏ (2013)  Star‏ (2021) |
הופעות עיקריות

The 1st Asia Tour - "Super Show‏ (2008–09) כולל אלבום
The 2nd Asia Tour - "Super Show 2‏ (2009–10) כולל אלבום Super Show 2
The 3rd Asia Tour - "Super Show 3‏ (2010–11) כולל אלבום
Super Junior World Tour - "Super Show 4‏ (2011–12) כולל אלבום
Super Junior World Tour - "Super Show 5‏ (2013–14) כולל אלבום
Super Junior World Tour - "Super Show 6 ‏ (2014–15) כולל אלבום
Super Junior World Tour - "Super Show 7‏ (2017–19)
Super Junior World Tour - "Super Show 8‏ (2019–20)
דוד כהן (מנכ"ל)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  27 בפברואר 1927 תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  7 במאי 1984 (בגיל 57) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת קולומביה  אוניברסיטת פרינסטון 
 תפקיד:  מנהל כללי 
 בן או בת זוג:  צביה כהן 
 מספר צאצאים:  2 
 
יד לדוד כהן, למרגלות בית יבמ
דוד (צבי) כהן (27 בפברואר 1927 – 7 במאי 1984) היה מהנדס מחשבים, ממייסדי, ממפתחי וממקדמי תחום המחשוב בישראל ומהמחנכים הראשונים בתחום. היה המהנדס הראשון של מחשב מערכת הביטחון וצה"ל (ממר"ם), מנכ"ל ויו"ר הנהלת חברת יבמ ישראל, ונשיא לשכת מסחר ותעשייה ישראל-אמריקה.
ביוגרפיה

דוד כהן נולד בתל אביב וגדל בירושלים. עם סיום לימודי התיכון לחם בחי"ש (חיל השדה של "ההגנה"), עם חטיבת הראל של הפלמ"ח בפריצת הדרך לירושלים, ובקרבות על העיר העתיקה. השתתף במבצע דני (שחרור רמלה-לוד) ובכיבוש אילת במבצע עובדה.
עם הקמת צה"ל התמנה לקצין המודיעין של פיקוד המרכז, והיה חבר בוועדת שביתת הנשק ירדן–ישראל.
בשנת 1950 השתחרר מצה"ל בדרגת רב-סרן, ויצא ללימודים בארצות הברית. הוא סיים בהצטיינות לימודי הנדסת אלקטרוניקה - תואר ראשון מאוניברסיטת קולומביה ב-1954, ותואר שני מאוניברסיטת פרינסטון ב-1956.
בארצות הברית התוודע לעולם המחשבים בראשיתו, ובמיוחד למערכות שעסקו בעיבוד נתונים בתחום המסחרי. במשך שלוש שנים עבד בחברת RCA האמריקאית כמהנדס בצוות שתכנן מערכות אוטומטיות במחשב "Bizmac”, ואחר-כך כמנהל פרויקט לפיתוח ולבנייה של מחשב משוכלל שיועד לחנויות כלבו. בתפקידו זה נזקפו לשמו פטנטים רבים.
עם שובו לישראל הביא עמו ידע חשוב וניסיון בתחום המחשוב, שעשה את צעדיו הראשונים בארץ ובעולם. הוא נמנה עם מקימי מערכת המחשבים במשרד הביטחון, יצא לארצות הברית מטעם המשרד ב-1958 כחבר במשלחת בראשותו של מרדכי קיקיון, שתפקידה היה לבחון את האפשרות להביא לישראל מחשב שיענה על דרישות מערכת הביטחון וצה"ל (עד אז פעל בישראל מחשב אחד בלבד במכון ויצמן - "ויצאק"). בשנת 1960 נרכש מחשב "פילקו 2000" של חברת פילקו. כהן נשלח לארצות הברית על מנת לעשות את כל שנדרש על מנת להתאים את המחשב לצרכיה הייחודיים של ישראל, וכדי להכשיר את הצוות שיפעיל אותו.
בשנת 1961 הגיע המחשב ארצה והופעל בממר"ם. דוד כהן היה המהנדס הראשי, מנהל יחידת התפעול והביצוע של יחידת המחשב בממר"ם, ותרם רבות להנחת היסודות להתפתחות השימוש במחשבים בארץ.
בשנת 1963 עזב את ממר"ם ועבר לעבוד בחברת יבמ ישראל, שהייתה אז בראשית הרחבת פעילותה לתחום המחשבים האלקטרוניים. הוא היה ממונה על פיתוח מוצרים, ובהמשך מנהל השיווק. בשנת 1967 מונה למנכ"ל החברה, ומשנת 1981 היה גם יו"ר הנהלת החברה. היה מנכ"ל יבמ ישראל במשך 17 שנה, עד מותו במאי 1984. דוד כהן נחשב לאחד מבכירי וממצטייני המנכ"לים במשק.
כהן הצעיד את החברה לשורה הראשונה בקרב סניפי IBM באירופה (האזור אליו היא הייתה שייכת), ופעל למען ייצור בישראל של רכיבים עבור מחשבי IBM בעולם. הוא עודד את מעורבות החברה בשיפור החיים בקהילה. בתקופתו הוקמה ב-1972 מעבדת המחקר של IBM בחיפה. במרכז מדעי זה, מהטובים מסוגו בעולם, עוסקים עד היום אנשי מקצוע במחקר ופיתוח בתחומי מחשוב, מתמטיקה ומדעים. כהן תמך בהוצאה לאור של כתב העת "מחשבות" בעריכת צבי ינאי, שעסק במדע, פילוסופיה ואומנות, ושהפך לאחד מנכסי צאן הברזל של התרבות בישראל. בסוף שנות ה-70 הוביל את הקמת בית יבמ בתל אביב, שבו שכנו משרדי החברה בשנים 1979–1999.
לאחר מותו נקראה על שמו סדרת הרצאות פומביות בחסות יבמ ישראל. בין הנושאים שהועלו בהרצאות: הנדסה גנטית - סיכויים וסיכונים וחילוקי דעות על דרכי טיפול בפוריות האישה.
פעילות ציבורית

ראש תנועת הצופים בירושלים
יו"ר אגודת הסטודנטים הישראלים בארצות הברית
נשיא לשכת מסחר ותעשייה ישראל-אמריקה
חבר בחבר הנאמנים של אוניברסיטת תל אביב והאוניברסיטה העברית בירושלים
חבר הנהלת איל"א (איגוד ישראלי לעיבוד אנפורמציה)
חבר הנהלת המרכז הישראלי לניהול (המי"ל)
חבר ה- EXECUTIVE COMMITTEE של JIM
פרסים

1983 - פרס על "הישג יוצא דופן" של יבמ אירופה על "תרומה בולטת לחברה, גילוי יוזמה והצטיינות יוצאים מגדר הרגיל"
2006 (אחר פטירתו) - אות הוקרה מטעם לשכת מנתחי מערכות מידע בישראל על "ראשוניות בתחום המחשבים וטכנולוגית המידע ליוזמי ומקימי מערך המחשוב בצה"ל".
משפחתו

היה נשוי עד לפטירתו לעיתונאית צביה כהן (ברגנר), ואב לאייל כהן ולתמר ברנדויין.
הערות שוליים

↑  אליהו הכהן, "המחשב הראשון שיובא לארץ", מעשה חושב, אוקטובר 1990
↑  "תחילת המחשוב בצה"ל", מעשה חושב, אוקטובר 1988
↑  י.ב.מ מקימה מרכז מדעי בישראל, דבר, 26 באפריל 1972
↑  תולדות ה’מחשבות’, באתר "מחשבות"
↑  בית י.ב.מ. נחנך בתל אביב, מעריב, 8 במאי 1979
↑  אות הוקרה ליזמי מערך המיחשוב בצה"ל, באתר ערוץ 7, 28 בפברואר 2006
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: mzk2013770328  VIAF: 45625287   WorldCat (עם VIAF): 45625287
ממשלת אחדות לאומית (ישראל)

שמעון פרס ויצחק שמיר, 1988, ראשי "ממשלת הרוטציה"
בישראל, ממשלת אחדות לאומית הוא כינוי לממשלה שבה חברים נציגים ממפלגות יריבות. ממשלות כאלו כללו נציגים משתי המפלגות הגדולות, למשל מפלגת העבודה לגלגוליה השונים והליכוד לגלגוליו.
ראו גם

ממשלת חילופים
הערות שוליים

↑  הוקמה ממשלת ליכוד לאומי, דבר, 2 ביוני 1967
↑  גולדה מאיר הודיעה לנשיא המדינה על הרכבת ממשלת ליכוד לאומי, על המשמר, 12 בדצמבר 1969, המשך
↑  אבי בטלהיים ויוסף צוריאל, שמעון פרס יציג היום את ממשלת האחדות לאישורה של הכנסת ה-11, מעריב, 13 בספטמבר 1984, המשך
 יואל רפל, 1984 : ממשלת אחדות לאומית, באתר הספרייה הווירטואלית של מטח
↑  לעיון נוסף ראו: ארנון למפרום (עורך), חיים הרצוג הנשיא השישי, ירושלים, 2009, עמ' 415–420
↑  נצחון לשמיר: ממשלת אחדות, מעריב, 21 בדצמבר 1988, המשך
מנחם רהט, אילן בכר ויוסף צוריאל, המפד"ל וש"ס מצטרפות לממשלה, מעריב, 22 בדצמבר 1988, המשך
↑  ספי עובדיה, עקיבא נוביק, 34 שרים, משרדים חדשים – ורוטציה: ממשלת נתניהו-גנץ יוצאת לדרך, באתר חדשות 13, 17 במאי 2020
↑  קרב האשמות לפני הבחירות: מה טוענים שני הצדדים - ומה האמת, באתר ‏מאקו‏, 3 בדצמבר 2020
↑  יקי אדמקר‏, הכנסת ה-24 התפזרה, לפיד יהפוך הלילה לראש הממשלה, באתר וואלה, 30 ביוני 2022
ראש הממשלה שמעון פרס וממלא מקומו יצחק שמיר ליד שולחן הממשלה בכנסת, נובמבר 1985. באוקטובר 1986 התחלפו ביניהם האישים בתפקידיהם.
"The National Picnic", קריקטורה של יצחק שמיר ושמעון פרס מאת צילה מנוסי