stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נל האמפריז
ביוגרפיה

האמפריז נולדה בבאלילונגפורד, במחוז קרי, לריצ'רד ריילי ואלן מנגאן. היא הייתה אחותו של מנהיג מרידת חג הפסחא של 1916 מייקל אוריילי, שהיה מכונה "ה-אוריילי", ושל הפעילה הרפובליקנית אנו אוריילי. היא נישאה לד"ר דייוויד האמפריז מלימריק בשנת 1895. בניה היו דיק האמפריז, חבר במתנדבים האירים, אשר השתתף במרידת הפסחא, ואמט, אשר גם הוא נעצר במהלך מלחמת העצמאות האירית. בתה, שילה האמפריז, הייתה מנהיגה של קומאן נא מאן ופעילה רפובליקנית.
בעקבות מותו של אחיה בקרב, כשהוא כיסה על הנסיגה ממטה המרידה בבית הדואר המרכזי, נעצרה האמפריז ונכלאה קודם בכלא קילמיינהאם ואחר כך בכלא מאונטג'וי, בהתחלה, היא הייתה בכליאת יום, והרשו לה לשוב לביתה כל ערב, אך לאחר זמן קצר נשארה בכלא. על פי בתה, שילה, היא לא הייתה אז פעילה פוליטית, היא הייתה אלמנה בת 45 שרצתה לטפל בילדיה ובגינתה. למעשה, מעורבותה היחידה בהתקוממות של 1916 הייתה כשהלכה לבית הדואר כדי לנסות ולשכנע את בנה, דיק, בן ה-19, לשוב הביתה. הוא סירב, אך כשפטריק פירס התערב לטובת אמו, הוא נענה לה. עם זאת, הוא בכל זאת נעצר ונכלא לאחר כניעת המורדים. אירועי התקופה עוררו אותה לרדיקליות ולמעורבות גדולה יותר. במכתב לאחותה מהכלא, היא כתבה ""אנחנו מנודים על ידי כמעט כל מכרינו... אך לא אכפת לי מזה. זוהי תקופה נהדרת לחיות בה... תאמרי שאני הרואית ואבסורדית, אבל זה מה שאני מרגישה". היא הפכה את האירית לשפה המדוברת בביתה, הצטרפה לשין פיין, ולסניף ראנלה של קומן נה מאן בשנת 1919 ופעלה למען עצמאות אירלנד, ולמען שוויון עבור נשים כפי שהובטח בחוקה האירית שהייתה בבסיס הצהרת העצמאות שהובילה להתקוממות באותה השנה. היא נבחרה למועצת העיר דבלין בשנת 1920. במהלך מלחמת העצמאות, פשטו על ביתה לפחות פעם אחת, עצרו את בנה וחברים רפובליקנים אחרים. במהלך מלחמת האזרחים היא נעצרה וישבה בכלא מנובמבר 1922 עד יולי 1923, ונטלה חלק בשביתות הרעב של האסירים הרפובליקנים, ובפעולות אחרות, כמו הקמת בריקדות בתאים. היא הושמה על כך בבידוד. חלק מהזמן הייתה כלואה יחד עם בתה, שילה, ואחותה, אנו.
הפוליטיקה הרפובליקנית של נל עמדה בסתירה לפוליטיקה המרכזית יותר של משפחת בעלה, ההאמפריז מלימריק, שהיו בעד מדינת אירלנד החופשית, וילדיה גדלו עם קרובי משפחתה מצד אוריילי. היא עמדה בניגוד מוחלט לפוליטיקה הפרו-בריטית (בעד איחוד אירלנד תחת שלטון בריטי) של סביבתה האמידה בדרום דבלין.
זמן קצר לפני מותה ב-1939 היא הזמינה חלון ויטראז' של הארי קלארק עבור כלא מאונטג'וי, שם הייתה אסירה פוליטית החלון נמצא שם עדיין, בבית התפילה. החלון הוקדש לנשות קומן נה מאן.
הערות שוליים

↑  The Irish Revolution
1 2  Dr. David Humphreys
↑  Women Detainees List
↑  They Allowed Her to Sleep in Her House
↑  Radio Interview, Sighle Humphreys
↑  Out Mother of Perpetual Help
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 315697560   WorldCat (עם VIAF): 315697560
מרטי פלדמן

| --- | --- |

 לידה:  8 ביולי 1934 לונדון, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  2 בדצמבר 1982 (בגיל 48) מקסיקו סיטי, המדינות המקסיקניות המאוחדות 
 מקום קבורה:  פארק הזכרון פורסט לוון 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1954 
 פרסים והוקרה:  פרס סאטורן לשחקן המשנה הטוב ביותר (1975) 
 פרופיל ב-IMDb
 
מרטין אלן פלדמן (ידוע בשם מרטי פלדמן; 8 ביולי 1934 - 2 בדצמבר 1982) היה שחקן, סופר וקומיקאי בריטי, שהיה ידוע בעיניו הבולטות והפוזלות. הוא כיכב במספר סדרות קומדיה טלוויזיוניות בריטיות, וזכה בשני פרסי BAFTA. הוא גם כתב תוכנית רדיו קומית ל-BBC.
הופעת הבכורה של פלדמן בקולנוע הייתה כחלק מקבוצת אנסמבל של שחקני קומיקס בריטים בסרט The Bed Sitting Room בשנת 1969. פלדמן היה הזוכה הראשון בפרס סאטורן, בקטגוריית שחקן המשנה הטוב ביותר, עבור תפקידו כאייגור בסרטו של מל ברוקס, פרנקנשטיין הצעיר, בשנת 1974.
ילדותו ונעוריו

פלדמן נולד ב-8 ביולי 1934 באיסט אנד, לונדון, בנם של ססיליה (לבית קרוק) ומאייר פלדמן, יצרן שמלות. הוריו היו מהגרים יהודים מקייב, אוקראינה. הוא זכר עצמו כילד בודד.
פלדמן סבל ממחלה בבלוטת התריס בעטייה הפכו עיניו בולטות ופוזלות. אירועים שעבר בחייו: פציעה בילדותו, תאונת דרכים, תאונת שיט וניתוח שעבר לשיחזור מראה עיניו, ייתכן שאף הם תרמו למראה עיניו. הוא הפסיק את לימודיו בגיל 15 והחל לעבוד ביריד בעיירת החוף מרגייט, אך שאף לקריירה כחצוצרן ג'אז, והופיע בתזמורת ג'אז. פלדמן התבדח כי היה "נגן החצוצרה הגרוע ביותר בעולם". בגיל 20 החליט להמשיך בקריירה כקומיקאי.
תחילת דרכו המקצועית

אף שבתחילת דרכו לא בלט כאמן מבצע, הוא הפך לחלק משלישייה קומית - מוריס, מרטי ומיטש - אשר הופיעה לראשונה בטלוויזיה בסדרה Showcase של ה-BBC באפריל 1955. בהמשך שנות ה-50 עבד פלדמן ככותב תסכיתים ותסריטים לתוכניות קומיות ברדיו ובטלוויזיה שלה יחד עם רונלד צ'סני, ובהמשך רונלד וולף.
בשנת 1954 פגש פלדמן לראשונה את הקומיקאי בארי טוק. עם טוק הוא יצר שותפות כתיבה שנמשכה עד 1974. יחד הם כתבו כמה פרקים לסדרות קומיות רבות ובססו את מעמדו של פלדמן כאחד היוצרים הקומיים הבולטים בבריטניה.
בשנת 1968 פלדמן קיבל סדרה משלו ב- BBC בשם "מרטי". פלדמן זכה בשני פרסי BAFTA. הסדרה השנייה בשנת 1969 הוחזרה בשם "זהו מרטי".
אחרי 1970

בשנים 1971–1972 הופיע בתוכנית האירוח "מכונת הקומדיה של מרטי פלדמן" אשר הופקה יחד על ידי חברת ATV הבריטית וחברת ABC האמריקאית ושודרה במשך עונה אחת.
פלדמן הופיע בסרט "פרנקנשטיין הצעיר" של מל ברוקס בתפקיד איגור. בארצות הברית הוא הופיע אף בתוכנית הטלוויזיה של דין מרטין.
בשנת 1976, פלדמן כיכב בסרט האיטלקי 40 gradi all'ombra del lenzuolo (מילולית: "40 מעלות תחת הסדינים), שהיה קומדיית מין. הוא הופיע בסרטו של ג'ין ויילדר "הרפתקאות אחיו הנבון של שרלוק הולמס" ובסרט אילם של מל ברוקס. בשנת 1977 ביים והופיע בקומדיה ההיסטורית The Last Remake of Beau Geste. הוא היה כוכב אורח במופע החבובות לצד כמה דמויות מרחוב סומסום, ובמיוחד לצד עוגיפלצת, והשווה את עיניו לעיניה של הבובה.
משפחתו

בינואר 1959 פלדמן נישא ללורטה סאליבן (29 בספטמבר 1935 - 12 במרץ 2010) אשר ליוותה אותו עד מותו בשנת 1982. היא נפטרה בגיל 74 בלוס אנג'לס. חבריו של פלדמן דיווחו במספר ביוגרפיות שהוא משך נשים למרות מראה פניו הבלתי שגרתי.
מבחינה פוליטית, מרטי פלדמן תואר כ"סוציאליסט מושבע" באחד מראיונותיו אמר: "אני סוציאליסט באמונתי, אף אם לא באורח חיים"  ובהזדמנות אחרת אמר: "אני סוציאליסט מזה תקופה ארוכה, אבל כדי לשלם את חובות המיסים שלי מן העבר, אני צריך לחיות באמריקה כדי להרוויח מספיק כסף כדי לשלם את המס שאני חייב לממשלה הסוציאליסטית שלה הצבעתי." מאוחר יותר הוא התבדח כי כאשר שר בממשלת לייבור הבריטית אמר לו "ברור שאתה מצביע לייבור", ענה פלדמן, "לא, כי אני סוציאליסט!"  עם זאת, בדרך כלל הוא לא דן באופן פומבי בדעותיו הפוליטיות.
פלדמן היה צמחוני מילדות.
מותו

פלדמן נפטר מהתקף לב, בחדר במלון במקסיקו סיטי ב-2 בדצמבר 1982, בגיל 48, במהלך יצירת הקומדיה הבריטית "צהוב הזקן"; לאחר מותו הוקדש לו הסרט. בהערות של הבמאי מל ברוקס ל-DVD של הסרט פרנקנשטיין הצעיר, מספר ברוקס על אורח חיים שכלל עישון ותזונה לא בריאה כגורמים שייתכן ותרמו למותו של פלדמן. פלדמן נקבר בהוליווד סמוך לקברו של באסטר קיטון אותו העריץ.
הערות שוליים

1 2 3  Oliver, John. "Feldman, Marty (1934–1982)". BFI Screenonline. נבדק ב-19 באוקטובר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Marty Feldman: "Damn your eyes!", Amc.com(הקישור אינו פעיל)
↑  Doonan, Simon (2 בנובמבר 2009). "Marty Feldman: Dead Cool". Thedailybeast.com. נבדק ב-5 ביולי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2    Martin Chilton, ‏The mad world of Marty Feldman, The Telegraph, 28 January 2016
↑  Heathcote, Charlotte (13 בנובמבר 2015). "Book reviews: eyE Marty, Number 11 and Things That Nobody Knows". Express.co.uk. נבדק ב-5 ביולי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Movie Memory: Marty Feldman 1977". New York Daily News. 4 באוגוסט 2002. נבדק ב-30 באוגוסט 2009. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Took, Barry (בספטמבר 2004). Feldman, Martin Alan [Marty] (1934–1982), comedian and scriptwriter. Oxford Dictionary of National Biography. ISBN 978-0-19-861412-8. {{cite book}}:  (עזרה)
1 2 3 4 5  "Marty Feldman: Six Degrees of Separation". BBC Two. 13 באוגוסט 2011. נבדק ב-18 בנובמבר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Marty Feldman: My looks are my comic equipment". Dailymail.co.uk. נבדק ב-5 ביולי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Unorthodox Comedian - The Official Marty Feldman website!". Theofficialmartyfeldman.com. 4 בינואר 2016. נבדק ב-5 ביולי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑    Martin Chilton, ‏Marty Feldman - The Biography Of A Comedy Legend by Robert Ross: review, The Telegraph, 17 November 2011
↑  "Marty Feldman". NNDB. נבדק ב-18 בנובמבר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Lauretta Sullivan Feldman". Los Angeles Times. 15 באפריל 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Marty Feldman versus the Suits(הקישור אינו פעיל, August 2018)" by Mike Kuhlenbeck, Jewish Currents, June 29, 2016
↑  "Feldman has 'ideal equipment'", The Pittsburgh Press, January 11, 1976
↑  Marty Feldman: The Biography of a Comedy Legend by Robert Ross, chapter 15, footnote 17
↑  Berry, Rynn (1979). "Marty Feldman". The Vegetarians. Brookline, MA: Autumn Press. p. 30. ISBN 0-394-73633-8.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007432305505171  PLWABN: 9810668026605606  BIBSYS: 99030517  BNE: XX1184637  BnF: cb138938431 (data)  GND: 13819890X  ISNI: 0000 0001 1751 4428  LCCN: n85173482  NKC: pna2009482709  NLK: KAC2020N0096  NTA: 070492573  SNAC: w67q1cr1  SUDOC: 11423132X  VIAF: 24787031   WorldCat (עם VIAF): 24787031
מרי בלייר

| --- | --- |

 לידה:  21 באוקטובר 1911 מקאלסטר, ארצות הברית 
 פטירה:  26 ביולי 1978 (בגיל 66) סוקל, ארצות הברית 
 שם לידה:  Mary Browne Robinson 
 מקום לימודים:  בית הספר לאמנות שונארד (1933)  אוניברסיטת המדינה של סן חוזה 
 הושפעה על ידי:  פרואט קרטר, מורגן ראסל, מילארד שיטס 
 פרסים והוקרה:  אגדות דיסני (1991)  פרס וינזור מקיי (1996) 
 בן או בת זוג:  לי בלייר (3 במרץ 1934–?) 
 
מרי בלייר (אנגלית: Mary Blair; 21 באוקטובר 1911 –  26 ביולי 1978) הייתה אמנית אמריקנית, המוכרת ביותר בזכות עבודתה עבור חברת וולט דיסני.
בלייר יצרה עיצובים יוצאי דופן עבור הסרטים עליסה בארץ הפלאות, פיטר פן, שירת הדרום וסינדרלה. סגנונה מבוטא גם בדמויות שעוצבו לאטרקציות דיסני זה עולם קטן, אל ריו דל טיימפו, ופסיפס ענק באתר הנופש העכשווי של דיסני.
כמה מהספרים שאיירה בשנות החמישים, כדוגמת "אני יכול לעוף" של רות קראוס, מודפסים עד היום. כמו כן זכתה בתואר "אגדות דיסני", אחת הנשים הראשונות שכובדו בתואר זה, וכן לדודל לכבוד יום הולדתה המאה.
ראשית חייה

מארי בראון רובינסון נולדה במקאליסטר, אוקלהומה, עברה לטקסס ולבסוף, בגיל 7, לקליפורניה. לאחר שסיימה את אוניברסיטת סן חוזה, זכתה למלגה מ-Chouinard Art Institute. ב-1934 נישאה לאמן לי אברט בלייר, אחיו של האנימטור פרסטון בלייר.
קריירה

שני בני הזוג החלו לעסוק באנימציה והצטרפו לסטודיו של אוב אייוורקס. לי עבד גם באולפנים של הרמן-אייזינג ובהמשך הצטרף לאולפני וולט דיסני, אליהם הגיעה אשתו ב-1940. בלייר איירה עבור הסרטים דמבו הפיל המעופף, גרסה מוקדמת של היפהפייה והיחפן וגרסה שנייה של פנסטיה שהופצה רק בסוף שנות ה-90.
לאחר שעזבה את האולפנים לזמן קצר ב-1941, טיילה מרי במספר מדינות בדרום אמריקה יחד וולט וליליאן דיסני, וכן אמנים נוספים, כחלק ממדיניות השכנות הטובה של פרנקלין דלאנו רוזוולט. במהלך טיולים אלו עיצבו מרי ולי את האנימציה לסרטים "סלודוס אמיגוס" ו"שלושת הקבלרוס", כשמרי נושאת בתואר של מנהלת אמנותית.
לאחר מכן עבדה על הסרטים שירת הדרום ו"כה יקר ללבי". בסרטים סינדרלה (1950), עליסה בארץ הפלאות (1951) ופיטר פן (1953) זכתה לקרדיט של עיצוב צבע, וסגנונה האמנותי בלט בהם, כמו גם בכמה סרטים קצרים שיצרה באותו זמן.
עם סיום עבודתה על פיטר פן, התפטרה בלייר מדיסני והחלה לעבוד כמאיירת ומעצבת גרפית עצמאית. בתקופה זו יצרה מסעות פרסום עבור חברות כגון נביסקו, פפסודנט, מקסוול האוס ואחרים. בנוסף איירה כמה מסדרת ספרי הזהב של סיימון ושוסטר שחלקם מודפסים עד היום, וכן תפאורות עבור מופעי הפסחא וחג המולד של אולם המוזיקה רדיו סיטי.
לבקשת וולט דיסני שהעריך מאוד את כשרונה, החלה בלייר לעבוד על האטרקציה זה עולם קטן. האטרקציה שבתחילה הייתה ביתן שנבנה על ידי פפסי עבור יוניצ"ף בתערוכה העולמית בניו יורק ב-1964, עברה לדיסנילנד עם סיום התערוכה. אותה אטרקציה נבנתה גם בממלכת הקסם בדיסני וורלד וכן באתרי דיסני בטוקיו, פריז והונג קונג.
ב-1967 יצרה בלייר ציורי קיר עבור הטיילת של ארץ המחר. זה של מסע דרך החלל הפנימי כוסה ב-1987 עם פתיחת סטאר טורס. ציור נוסף נותר עד 1998 אז נפתח מטות הטילים לו הותאמו ציורי קיר חדשים. ב-1968 בלייר הייתה מעצבת הצבעים של הסרט "איך להצליח בעסקים מבלי לנסות באמת". ציור הקיר בן 27 המטרים שלה שהושלם ב-1971, נותר המוקד של אתר הנופש העכשווי של דיסני.
בלייר נפטרה מדימום תוך-גולגולתי ב-26 ביולי 1978.
מורשת

הגם שהאמנות אותה יצרה באופן עצמאי אינה מוכרת במיוחד, סגנונה הייחודי עודו מהווה השראה לאנימטורים ומעצבים גרפים.
ב-21 באוקטובר 2011, ביום הולדתה ה-100, גוגל יצרה דודל לכבודה. הדודל הציג דיוקן בלייר כפי שהייתה מאיירת את עצמה, כשמאחוריה צורות ותבניות פשוטות האופייניות לסגנונה.
מורשת > פרסים

בלייר זכתה בשנת 1991 בתואר "אגדות דיסני", וב-1996 בפרס וינזור מקיי.
ביבליוגרפיה חלקית כמאיירת

Baby's House (written by Gelolo McHugh) (1950)
I Can Fly (written by Ruth Krauss) (1951)
The Golden Book of Little Verses (1953)
The New Golden Song Book (1955)
נגרשט-אואש

| --- | --- |
סמל נגרשט-אואשסמל נגרשט-אואש

 מדינה:  רומניה רומניה
 מחוז:  סאטו מארה
 ראש העיר:  Aurelia Fedorca
 בירת העיר:  Negrești-Oaș 
 שטח:  130 קמ"ר
 גובה:  223.000000 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  14,616 (1 בדצמבר 2021)
 קואורדינטות:  47°52′10″N 23°25′27″E﻿ / ﻿47.869444444444°N 23.424166666667°E﻿ / 47.869444444444; 23.424166666667 
 אזור זמן:  UTC +2
 https://www.negresti-oas.ro/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת רומניה מוגדלת) בוקרשט קלוז' נאפוקה טימישוארה יאשי קונסטנצה קראיובה גאלאץ בראשוב פלוישט אוראדיה אוקראינה מולדובה אוק. בולגריה סרביה הונגריה ס. הים השחור נגרשט-אואש(למפת רומניה רגילה) בוקרשט קלוז' נאפוקה טימישוארה יאשי קונסטנצה קראיובה גאלאץ בראשוב פלוישט אוראדיה אוקראינה מולדובה אוק. בולגריה סרביה הונגריה ס. הים השחור נגרשט-אואש  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
נגרשט-אואש (ברומנית: Negrești-Oaș; בהונגרית: Avasfelsőfalu, אוואשפלשפלו; ביידיש: ניגרעשט או נעגרעשט) היא עיר במחוז סאטו מארה שברומניה.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
יהודי נגרשט-אואש

יהודים החלו להתיישב בעיר בסוף המאה ה-18 ועיקרם היו חוכרים ומבשלי יי"ש שהגיעו מגליציה. עד סוף המאה ה-19 כבר הוקמו בקהילה בית כנסת, מקווה ובית עלמין. משנת 1897 פעלה במקום גם ישיבה שנקראה "ישיבת הרמה דק"ק נעגרעשט" בה למדו כ-50 תלמידים.
במפקד קהילות הונגריה בשנת 1944 חיו בכפר 532 יהודים.
בזמן מלחמת העולם השנייה הועברו יהודי הכפר לגטו בסאטו מארה ומשם הועברו ביוני 1944 למחנה ההשמדה אושוויץ.
מעט מניצולי השואה של הקהילה ניסו לחזור לאחר מלחמת העולם השנייה ולשקם את הקהילה אך רובם עלו בסופו של דבר לארץ ישראל.
לקריאה נוספת

פנקס הקהילות רומניה ב, עמוד 175–176
אואש-פאלשו-פאלו, בתוך: שלמה שפיצר, קהילות הונגריה: הקהילות החרדיות בהונגריה - תש"ד, ירושלים: מכון ירושלים, תשס"ט, עמוד 10. (נתוני האוכלוסין בספר מבוססים על מפקד קהילות הונגריה של המועצה המרכזית של יהודי הונגריה שנערך בפקודת שלטונות הכיבוש הנאצי באביב 1944)
הערות שוליים

↑  דף קהילת Avasfelsőfalu במפקד הקהילות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1236660684  MusicBrainz: 3ce2160f-937a-4d93-8018-445f49169224  NKC: ge888850  SUDOC: 185151078  VIAF: 112148570699424312071   WorldCat (עם VIAF): 112148570699424312071 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים ברומניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נחל תפרח

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 אורך:  כ־5.8 ק"מ
 גובה מוצא הנהר:  כ־200 מטרים
 שפך:  נחל פטיש 
 מדינות באגן הניקוז:  ישראל 
  (למפת מערב הנגב מוגדלת) נחל תפרח(למפת מערב הנגב רגילה) נחל תפרח(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נחל תפרח(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נחל תפרח
 
נחל תפרח הוא נחל אכזב בנגב הצפוני־מערבי. אורכו כ־5.8 קילומטרים.
תוואי הנחל

מוצא הנחל ממוקם בגובה של כ־200 מטרים מעל פני הים, כ־750 מטרים מזרחית לכפר הנוער אשל הנשיא, צמוד לתחילת כביש 310. משם הנחל זורם בכיוון דרום־מערב וחולף תחת כביש 25 ומסילת אשקלון–באר שבע. לאחר מכן עובר תוואי הנחל במקביל מצפון לכביש 2411, חולף פעם נוספת מתחת למסילת אשקלון–באר שבע ובסמוך למושבים תפרח וגילת (הסמוכים לעיר אופקים), ונשפך לנחל פטיש (שנשפך לנחל גרר, משם לנחל הבשור וממנו זורם אל הים התיכון).
ערך זה הוא קצרמרבנושא נהרות ונחלים ובנושא גאוגרפיה של ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נגרקרטגאמה

נגרקרטגאמה (Nagarakretagama, ידוע גם בשם דסוורנאנה), הוא הספד בשפת ג'אואנית עתיקה(אנ') על היאם וורוק (אנ'), מלך ג'אווה ומלך אימפריית מג'פהיט. ההספד נכתב כקאקאווין על ידי מאפו פארפנסה בשנת 1365. נגרקרטגאמה מכיל תיאורים מפורטים של אימפריית מג'פהיט בתור הזהב שלה. השיר מאשר את חשיבות ההינדו-בודהיזם באימפריית מג'פהיט בתיאור מקדשים וארמונות ומספר מצוות טקסיות.
כתב יד של ההספד רשום על ענפי דקל.
כתב היד

בשנת 1894, שלחה ממשלת איי הודו המזרחיים ההולנדיים משלחת צבאית כנגד בית המלוכה הכקרנגארי, לומבוק. באותה שנה, לקחו ההולנדים את כתב היד רב הערך כחלק מאוצר לומבוק, שלל מלחמה מן הארמון ההרוס "מאטאראם כקרנגארה" בלומבוק. החוקר המערבי הראשון שחקר את כתב היד היה יאן לוראנס אנדריאס ברנדס, פילולוג הולנדי. הוא ליווה את משלחת צבא מזרח הודו ההולנדית בשנת 1894 ללומבוק, והוא זכה להציל אוסף כתבי יד יקרי ערך של הספרייה המלכותית בלומבוק מלהישרף בתוהו ובוהו של הקרב. דור של חוקרים הולנדים השתתפו בתרגום השיר.
רוב הערך ההיסטורי של נובע מהיותו חלק בפעילות אלילית המכוונת להגברת הכוחות מאגיים של השליט. כתב היד נכתב על נייר העשוי מעלי דקל. הספר הוחזק בספריית אוניברסיטת ליידן, ומספרו L Or 5.023. לאחר התרגום שלו בתחילת המאה ה-20, הפך נגרקרטגאמה לבסיס להשראת תנועת העצמאות האינדונזית.
בשנת 1973 במהלך ביקורה של יוליאנה, מלכת הולנד באינדונזיה, הוחזר כתב היד לאינדונזיה. כבר בבקורה השתמשו האינדונזים בכתוב בו כצדוק לתביעתם לשלוט במערב גינאה החדשה כי נכתב בו שבשנת סאקא 1287 בזמן המקביל לספטמבר-אוקטובר 1365 לספירה הנוצרית שלטה ממלכת מאג'אפאהית ב"ואנין" המזוהה על ידי האינדונזים עם חצי האי "אונין" בצפון-מערב גינאה החדשה. כהיום מוחזק הכתב על ידי הספרייה הלאומית של אינדונזיה, ומספרו NB 9. בחודש מאי 2008 אונסק"ו הכיר בחשיבות הנגרקרטגאמה על ידי הגדרתו כ"זיכרון עולמי - רישום אזורי אסיה - פאסיפיק".
תיאורי ממלכת מג'פהיט

היסטוריונים מתעניינים בשיר בגין מה שהוא חושף אודות ההיסטוריה הפוליטית. בפרק 13 - 14, המשורר פארפנסה מונה מספר מדינות בגבולות אינדונזיה המודרנית. ומדווח כי אזורים אלו היו תחת שליטת מג'פהיט. חלק מהמדינות היו חלק ממלכות מג'פהיט ואחרות היו תחת מרותה. הרשימה כוללת אזורים נרחבים משטחי אינדונזיה המודרנית, וחלקים מסומטרה, קמבודיה, לאוס ועוד.
תיאור טקסים

בשיר, מתאר פארפנסה מנהגים דתיים של היאם וורוק במקדש סינגסאהרי, שבו הוא נכנס אל מקדש לקיים את טקס "פוספה" עבור סבא רבא שלו - קרטנאגרה. לאחר הביקור, הוא הלך אל קנאגנגן לבצע פולחן עבור מייסד הממלכה סינגסאהרי ראג'אסא.
פרפאנסה סיפר פרטים על הטקס "סרדאה", שבוצע לכבד את נשמתו של הנפטר. הוא תיאר במיוחד את הטקס לנשמה המלכה הסבתא ראג'אפתאני, שמתה 12 שנים קודם לכן. בפרק 63, בית 4, פרפאנסה מספר על הכנת הטקס על ידי בעלי מלאכה עובדי הממלכה. במהלך הטקס, כיסאות בצורת אריה הוקמו, שם הכהנים הניח בובת פרח ("puspa") המסמלת את נשמת המלכה הסבתא.
הטקס נמשך שבעה ימים. תהלוכות צבעוניים מילאו את החצר המרכזית. הטקס כולו בוצע כדי לרצות את נשמתה של ראג'אפתאני בתקווה שזכותה תגן על שלטונו של צאצאיה. הטקס לאחר מותה המשיך והמלך הורה להפוך את פונדק כמאל למקדש עבור סגידתה כפרג'ניאפארמיטא.
דמויות ומנהגים

אחד המנהגים הדתיים של משפחת המלוכה המג'פהיטית היה "הליכה מלוכתית". הם ביקרו בקצוות האימפריה כמחווה לאבותיו של המלך. השיר גם מתאר את מותו של אחד מנאמניו הקרובים של וורוק, ג'ג'ה מאדא.
למלכה הסבתא ראחאפטני מוקדש מקום מיוחד בשירו של פארפנסה. בעמדה אחת, השיר מתאר את סבתא המלכה כ"chattra ning rat wisesa" ("המגינה הדגולה של העולם"). ראג'אפתאני הייתה מאבות ממלכת מג'פהיט, כי היא הייתה בתו של קארטנגארה, המלך האחרון של ממלכת סינגסאהרי, והיא הייתה גם אשתו של ראדן ויג'איא, מייסד מג'פהיט. לפיכך היא נראתה כמגן העולם. המלכה הסבתא אמורה בשיר לגלם את "Pramabhagavati"; בהגוטי הוא שם אחר של פרג'ניאפארמיטא (אלת החוכמה במהאיאנה). השיר מתאר את קארטנאגרה כבודהיסט נלהב, כפי שתואר "כנוע לרגלי האריה-שאקיה המהולל".
הערות שוליים

↑  אינה זהה עם הכתב הג'אווי שיסודו בכתב הערבי עם תוספות, והוא משמש עבור השפה המלאית ! בעוד שפת האי ג'אוא נכתבת בכתב משלה.
נגריאמה

נגריאמה (ביפנית: 流山市) היא עיר הממוקמת במחוז צ'יבה, יפן.
היסטוריה

ב-1 באפריל 1889, נגריאמה הוקמה ושימשה כעיר נמל על נהר אדו. ב-1 בינואר 1952, נגריאמה התמזגה עם העיירה הסמוכה אליה, אדוגאווה. נגריאמה קיבלה מעמד של עיר ב-1 בינואר 1967.
אוכלוסייה

בשנת 2019, אוכלוסיית העיר הוערכה ב-192,443 נפשות. באותה השנה, צפיפותה של העיר הוערכה ב-5,449 נפש על קמ"ר. בין השנים 2006–2019, אוכלוסייתה של העיר גדלה ב-20%.
חינוך

בעיר פעולות שלוש אוניברסיטאות: אוניברסיטת אדוגאווה, אוניברסיטת טויו גאקואן ומכללת אדוגאווה ג'וניור.
ערים תאומות

לנגריאמה יש שלוש ערים תאומות וכולן ערים יפניות.
יפן סומה, יפן (מ־1977)
יפן שינאנו, יפן (מ־1997)
יפן נוטו, יפן (מ־2012)
הערות שוליים

↑  Japan Baby Boom: City's policies turn around population decline
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 2c8e473a-c08c-4253-9744-b491a8c8e58e  NDL: 00367295  VIAF: 259326845   WorldCat (עם VIAF): 259326845 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "נגריאמה".
מרטי אהטיסארי

מרטי אויבה קאלווי אהטיסארי (בפינית: Martti Oiva Kalevi Ahtisaari;‏ 23 ביוני 1937 – 16 באוקטובר 2023) היה דיפלומט ומדינאי פיני, נשיא פינלנד בשנים 1994–2000, חתן פרס נובל לשלום לשנת 2008 על פעילותו לפתרון סכסוכים בינלאומיים שכללה בין השאר את ליווי המעבר לעצמאות בנמיביה, מעורבות במשא ומתן על מעמדה של קוסובו, והשגת הסכם ליישוב הסכסוך במחוז אצ'ה באינדונזיה.
ביוגרפיה

אהטיסארי נולד ב-1937 בוויפורי (אז במזרח פינלנד, כיום ויבורג שברוסיה), שם שהתה משפחתו כאשר אביו היה בשירות צבאי. הוא גדל בקואופיו ובאואולו. לאחר שירותו הצבאי למד הוראה באואולו. ב-1960 נשלח מטעם ארגון ימק"א לשליחות בפקיסטן, שם עסק בניהול מוסד של הארגון ובהכשרת מורים. כשחזר החל ללמוד בהלסינקי ובמקביל היה פעיל בארגונים לסיוע למדינות מתפתחות. ב-1965 הצטרף למחלקה לסיוע בינלאומי של משרד החוץ הפיני, ואחר כך עמד בראשה.
ב-1973 מונה כשגריר פינלנד בטנזניה (והיה שגריר שאינו תושב גם במוזמביק, בסומליה ובזמביה). ב-1977 מונה לנציב האו"ם לנמיביה – תפקיד שנוצר מספר שנים לפני כן כאשר האו"ם החליט על שלילת המנדט שהיה לדרום אפריקה באזור, אך משום ששלטונה בפועל של דרום אפריקה נמשך, נוהל התפקיד הדיפלומטי ממטה האו"ם בניו יורק. במסגרת תפקידו ניהל משא ומתן לא-פורמלי בין דרום אפריקה לבין ארגון העצמאות של נמיביה ומספר מדינות אפריקניות, שכמעט והצליח להביא להסכם על הפסקת אש ועריכת בחירות בפיקוח האו"ם. אולם ההסכם קרס כאשר החלה מעורבות דרום אפריקה במלחמת האזרחים באנגולה, הגובלת בנמיביה.
ב-1984 חזר לתפקיד בכיר במשרד החוץ הפיני, וב-1987 חזר לאו"ם ומונה לתת-המזכיר לענייני מנהל. ב-1988 נקרא לחזור לעסוק בענייני נמיביה כאשר נציב האו"ם לנמיביה, ברנט קרלסון, נהרג באסון לוקרבי זמן קצר לאחר שהושג הסכם למתן עצמאות לנמיביה. אהטיסארי מונה לנציג מיוחד מטעם האו"ם ועמד בראש צוות האו"ם שסייע במעבר לעצמאות ופיקח על הבחירות.
ב-1993 קיבל את מועמדות המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של פינלנד לתפקיד נשיא פינלנד, ונבחר לתפקיד בבחירות שהתקיימו ב-1994, לאחר שניצח בסיבוב השני את נציגת מפלגת העם השוודי אליסבת רהן. תחילת כהונתו לוותה בחיכוכים עם ראש הממשלה מטעם מפלגת המרכז, אסקו אהו (שכיהן עד 1995), על רקע התנגדותו להתערבות אהטיסארי במדיניות החוץ של פינלנד והתבטאויותיו בנושאי פנים כגון האבטלה. אהטיסארי תמך בהצטרפות פינלנד לאיחוד האירופי ותרם להצלחת משאל העם שהתקיים ב-1994 לאישור ההצטרפות. כנשיא הרבה לסייר ברחבי ארצו ובעולם, דבר שהעניק לו את הכינוי "מארה המטייל" אך גם הגביר את הפופולריות שלו. כנשיא השתתף גם במשא ומתן להפסקת הלחימה בקוסובו ב-1999. בעקבות ביקורת שנמתחה על פעלתנותו בנושאי החוץ החליט שלא לרוץ לכהונה נוספת כנשיא ב-2000.
אחרי פרישתו מהנשיאות, מונה על ידי ממשלת בריטניה להשתתף בצוות שפיקח על פירוק ה-IRA בצפון אירלנד מנשקו. ב-2005 ניהל בהצלחה את המשא ומתן בין ממשלת אינדונזיה לבין ארגונים מורדים במחוז אצ'ה בצפון-מערב המדינה, שהביא לסיום מאבק אלים בן כמעט 30 שנה במחוז. במסגרת ההסכם בין הצדדים, שנחתם בהלסינקי ב-15 באוגוסט, ויתרו המורדים על הדרישה לעצמאות, וממשלת אינדונזיה הסכימה להסיג את כוחות הצבא מהמחוז והעניקה לו מעמד אוטונומי מיוחד.
ב-2005 מונה על ידי מזכ"ל האו"ם קופי אנאן כשליח מיוחד לקביעת מעמדה של קוסובו, שמאז תום המלחמה ב-1999 נוהלה בחסות האו"ם. במסגרת תפקידו ניהל את המשא ומתן בנושא זה והציע תוכנית שכללה מתן עצמאות בפיקוח בינלאומי, וזכתה לתמיכת ארצות הברית. אולם התנגדות סרביה ורוסיה לתוכניתו והאשמותיהן בדבר חד-צדדיותו של אהטיסארי הובילו לפרישתו מהתפקיד ביולי 2007. הצדדים המשיכו בשיחות במסגרת אחרת, ולאחר שלא הגיעו לידי הסכמה, הסתיים העניין בהכרזה חד-צדדית של קוסובו על עצמאותה.
ב-2008 זכה אהטיסארי בפרס נובל לשלום "על פעילותו החשובה, במספר יבשות, ובמשך למעלה משלושה עשורים, לפתרון סכסוכים בינלאומיים".
נטייה מוקדמת

ברפואה, נטייה מוקדמת (או "פרה דיספוזיציה") היא נטייה לחלות במחלות מסוימות. נטייה מוקדמת יכולה לנבוע ממבנה גנטי המועד לפורענות או מתנאים סביבתיים. לחלקים באוכלוסייה שיש להם נטייה מוקדמת ישנה נטייה לחלות במחלות מסוימות, לעומת אנשים אחרים שהם חסינים יותר.
מחלות רבות מושפעות מנטייה גנטית מוקדמת ובהן מחלות לב, סרטן ולחץ דם.
ערך זה הוא קצרמרבנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.