stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אבסורדיזם
ההבדל בין אבסורדיזם, אקזיסטנציאליזם, וניהיליזם

יש דמיון רב בין פילוסופיית האבסורד, אל בין אקזיסטנציאליזם וניהיליזם. מסיבה זו, אנשים רבים עם מעט ידע בפילוסופיה נוטים להתבלבל בין אלו ולחשוב שמדובר בעמדה אחת המתייחסת אל חוסר המשמעות שבקיום. האמת היא, שאף על פי הדמיון בין אלו, קיימים הבדלים משמעותיים בין שלוש העמדות הפילוסופיות הללו.[דרוש מקור]
האבסורדיזם מקורו מהאקזיסטנציאליזם והניהיליזם של המאה ה-20: הוא חולק כמה נקודות התחלה בולטות עם שניהם, אם כי גם טומן בחובו מסקנות הנבדלות באופן ייחודי מאסכולות מחשבה אחרות אלה. שלושתם נבעו מהחוויה האנושית של ייסורים ובלבול הנובעים מהאבסורד: חוסר המשמעות לכאורה בעולם שבו בני אדם, בכל זאת, נאלצים למצוא או ליצור משמעות.
לפי האקזיסטנציאליסטים המונותאיסטים, יש משמעות ביקום, אך על האדם להאמין בישות אלוהית. האדם יכול ליצור ולבנות משמעות משל עצמו, אך בסופו של דבר משמעות זו תכלול את אלוהים, בהיותו בורא היקום וה"משמעות" עצמה.[דרוש מקור]
לפי האקזיסטנציאליסטים האתאיסטים, באמצעות שילוב של מודעות, רצון חופשי ואחריות אישית, האדם יכול לבנות משמעות משל עצמו בתוך עולם שלמעשה אין לו משמעות.[דרוש מקור]
לפי האבסורדיסטים, החיפוש אחר משמעות מנוגד מטבעו לחוסר המשמעות בפועל, אך צריך גם לקבל את האבסורד וגם למרוד בו באותו הזמן, על ידי הערכה והסתכלות על מה שיש לחיים להציע, ושאיפה לחיים מאושרים או לפחות רגועים עד המוות. למראית עין הפילוסופיה דומה לפילוסופיה של פסימיזם ויאוש, אך אין הדבר נכון.[דרוש מקור]
לפי הניהיליסטים, לא רק שאין משמעות ביקום, אלא גם אין טעם לנסות לבנות את עצמנו, לשנות או לקבל משהו, כי זה שלעצמו הוא חסר משמעות. הניהיליסטים נחשבים לפסימיסטים, ורבים מהם חווים מחשבות אובדניות ובמקרים מסוימים אף מתאבדים. קיימים ניהיליסטים המכנים עצמם "ניהיליסטים אופטימיים", ניהיליסטים אלו דומים מאוד לאבסורדיסטים. לעומת האבסורדיסטים, ה"ניהיליסטים האופטימיים" מאופיינים ברמות גבוהות יותר של אופטימיות.[דרוש מקור]
ראו גם

אלבר קאמי
המיתוס של סיזיפוס
סיזיפוס
אקזיסטנציאליזם
ניהיליזם
אבסורד
הערות שוליים

↑  ptliveideas, An Argument for the Absurd, ‏2019-03-11 (באנגלית)
↑  ראו המיתוס של סיזיפוס
↑  S. Kierkegaard, The Sickness Unto Death, 1941
↑  Nihilism | Internet Encyclopedia of Philosophy (באנגלית)
מאיר שלמה ינובסקי

רבי מאיר שלמה הלוי ינובסקי (1850 - כ"ג באלול ה'תרצ"ג - 14 בספטמבר 1933) היה רב העיר ניקולייב שבאוקראינה. מלחין חב"די וסבו של רבי מנחם מנדל שניאורסון.
קורות חייו

נולד לבילא רבקה בתו של הרב אברהם דוד לבוט ולרבי ישראל לייב ראש ישיבת חב"ד ברומנובקה. גדל והתחנך אצל סבו בניקולייב שהועידו ליורשו ברבנות.
בהגיעו לגיל הנישואין התחתן עם רחל, בתו של רבי יצחק פושניץ רב העיר דוברינקה (רו') שבאוקראינה. לאחר נישואיו עבר לשהות תקופת זמן קצובה לבדו בחצירו של רבי שמואל שניאורסון בליובאוויטש, ביחד עם אברכים נוספים. לאחר פטירת רבי שמואל, נעשה לחסיד של בנו רבי שלום דובער שניאורסון מליובאוויטש.
בתום לימודיו בליובאוויטש, חזר לניקולייב והתגורר במחיצת סבו הרב אברהם דוד לבוט. טרם פטירתו, (נפטר בי"ח באדר תר"נ) הפקיד סבו מכתב אצל ראשי קהילת ניקולייב, בו ביקש שימנו את נכדו הרב מאיר שלמה לממלא מקומו כרב העיר. ראשי הקהילה לא איחרו למלא אחר צוואת רבם, ור' מאיר שלמה נתמנה כרבה של ניקולייב.
בתקופת כהונתו מנו היהודים בעירו 21,786 איש שהיוו 21% מהאוכלוסייה בעיר.
בשנת ה'תר"ס התחתנה בתו חנה (אנ') עם רבי לוי יצחק שניאורסון שלימים התמנה לרב העיר יקטרינוסלב. לבני הזוג נולדו שלשה ילדים בנם בכורם שנולד בשנת תרס"ב, הוא רבי מנחם מנדל שניאורסון, לימים הרבי מחב"ד.
בשנת ה'תרע"א התחתנה בתו השנייה מרים גיטל עם רבי שמואל שניאורסון אחיו של רבי לוי יצחק. רבי שמואל עבד תחתיו ברבנות העיר ניקולייב, והיה ליד ימינו.
בנו, ישראל לייב, נפטר בצעירותו, ור' מאיר שלמה שקע בעקבות כך בעצבות. רבי שלום דובער שניאורסון שלח מכתב עידוד לר' מאיר שלמה ובו הדרכות מפורטות להטבת מצבו הנפשי.
לאחר מותו ירש חתנו השני רבי שמואל שניאורסון את רבנות ניקולייב.
אשתו רחל נרצחה בשואה.
אישיותו

הרב מאיר שלמה הצטיין בידיעותיו בנגלה ובחסידות, היה ידוע כאוהב שלום ובורח מן הכבוד. כן היה ידוע כאחד היודע זמר, ואף חיבר כמה מניגוני חב"ד. הניגונים מופיעים בספר הניגונים וחלקם הושרו בדיסק שיצא על ידי בן עירו שמואל בצלאל אלטהויז. נכדו, הרבי מליובאוויטש, לימד את קהל חסידיו ב-מרכז חב"ד העולמי – 770 את אחד מניגוני סבו על המילים מסליחות "רחמנא דעני", בשנת תש"ך.
מדברי תורתו הודפסו בספר שו"ת חזון למועד. הרבי מליובאוויטש בשיחותיו חזר מאמרותיו ושוחח אודות דמותו, ואמר עליו קדיש ביום השנה שלו.
משפחתו

סבו, רבי אברהם דוד לבוט.
אחיו, רבי איסר רבה של קירוויראג שבאוקראינה.
אחותו, חנה יאנובסקי (1830 – 1885).
בתו חנה שניאורסון (אנ') , אשת רבי לוי יצחק שניאורסון רבה של יקטרינוסלב.
נכדו, רבי מנחם מענדל שניאורסון הרבי מליובאוויטש.
נכדו ישראל אריה לייב שניאורסון
בתו מרים גיטל אשת רבי שמואל שניאורסון רבה של ניקולייב.
בתו עטיל אשת רבי זלמן מאריאשין.
בנו ישראל לייב - נפטר בצעירותו.
לקריאה נוספת

נפתלי גוטליב, "תולדות לוי יצחק", שלושה כרכים, בהוצאת קה"ת.
הערות שוליים

↑  נדפס ב'אגרות קודש אדמו"ר הרש"ב' חלק א' עמוד רנ"א
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: ea79e05e-b090-4c97-87b2-b19583ec088e
סם ג'אפה

| --- | --- |

סם ג'אפה בתור ד"ר דייוויד זורבה בסדרה "בן קייסי"
 לידה:  10 במרץ 1891 ניו יורק, ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  24 במרץ 1984 (בגיל 93) בוורלי הילס, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות עדן ממוריאל פארק 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1934 
 מקום לימודים:  הסיטי קולג' של ניו יורק  תיכון טאונסנד האריס 
 בן או בת זוג:  בטי אקרמן (1956–1984) 
 פרסים והוקרה:  פרס פול רובסון (1978)  גביע וולפי לשחקן הטוב ביותר 
 פרופיל ב-IMDb
 
סם ג'אפה (באנגלית: Sam Jaffe;‏ 10 במרץ 1891 - 24 במרץ 1984) היה שחקן קולנוע אמריקאי מועמד פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1950 על הופעתו בסרט "ג'ונגל האספלט" ומועמד פרס אמי על תפקידו בסדרת הדרמה "בן קייסי".
ביוגרפיה

נולד בשם שלום ג'אפה למשפחה יהודייה רוסייה בניו יורק.
אמו איידה הייתה שחקנית יידיש מאודסה, ג'אפה עצמו בתור ילד הופיע עמה בהפקות תיאטרון בשפה היידיש.
את השכלתו בארצות הברית רכש ג'אפה במכללת "הסיטי קולג' של ניו יורק" וב"אוניברסיטת קולומביה".
לפני שפנה לתחום המשחק עסק ג'אפה בהוראה ולימד מתמטיקה.
בתחילת דרכו התחבר לג'ון יוסטון שהיה חבר קרוב שלו עד למותו.
קריירת משחק

ג'אפה התגלה לראשונה על ידי יוזף פון שטרנברג בשנת 1934 בדרמה ההיסטורית שלו "הקיסרית האדומה" בתפקיד קיסר רוסיה פיוטר השלישי. ב-1937 הופיע ביצירת המופת הקלאסית "האופק האבוד" בתפקיד הלאמה הגבוה מנהיג תושבי עמק שאנגרי – לה. בהיותו בן 47 זכה ג'אפה לתפקיד אייקוני באותה תקופה, הפועל ההודי גונגה דין בסרט ההרפתקאות של ג'ורג' סטיבנס "גונגה דין". ב-1947 השתתף בדרמה של איליה קזאן "הסכם ג'נטלמני" בתור פרופסור פרד ליברמן. בשל דעותיו האישיות נכנס ג'אפה בשנות ה-50 לרשימה השחורה של הוליווד והוחרם על ידי חברות הפקה מרכזיות, צעד שלא גרע מן הקריירה המשגשגת של ג'אפה.
בשנת 1950 שיחק ג'אפה בסרט הפשע הקלאסי של ג'ון יוסטון "ג'ונגל האספלט" בתפקיד הפושע המתוחכם ארווין "דוק" ריידנשניידר, בעבורו זכה ג'אפה בפרס השחקן הטוב ביותר של פסטיבל ונציה והועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר. בשנה שלאחר מכן שיחק ג'אפה בסרטו הבדיוני המפורסם של רוברט ווייז "אולטימטום לאדמה" בתפקיד המדען פרופסור ג'ייקוב בארנהארדט. ב-1959 השתתף באפוס ההיסטורי "בן חור" בתפקיד סימוניידס עבדו הנאמן של יהודה בן חור (צ'רלטון הסטון).
בשנות ה-60 נודע ג'אפה בזכות סדרת הדרמה הרפואית "בן קייסי" בה שיחק בתפקיד ד"ר דייוויד זורבה, המנטור של המנתח הצעיר בן קייסי (וינס אדוארדס). על תפקידו ב-5 עונות בסדרה הועמד ג'אפה לפרס אמי אחד בשנת 1962. ב-1968 שיחק ג'אפה במערבון הספגטי "אקדחים לסן סבסטיאן" לצידו של אנתוני קווין בתור הכומר האב ג'וזף. ב-1971 זכה ג'אפה לפרסום רב בקרב קהל ילדים בזכות הופעתו כבוקמן סוחר הספרים בפנטזיה המוזיקלית של רוברט סטיבנסון "המיטה המעופפת". את הופעתו המשמעותית האחרונה ערך ג'אפה בשנת 1980 בסרט הפעולה המדע בדיוני "הקרב מעבר לכוכבים" בתפקיד ד"ר הפטסטוס.
חיים אישיים

ג'אפה היה נשוי במשך 15 שנה לשחקנית ליליאן הייץ עד למותה.
אשתו השנייה הייתה השחקנית בטי אקרמן איתה הופיע בסדרה "בן קייסי", אקרמן וג'אפה נשארו נשואים במשך 28 שנה עד לפטירתו של ג'אפה בגיל 93 ממחלת הסרטן.
לג'אפה לא נולדו ילדים מנישואיו.
נקבר בבית הקברות "פארק הזיכרון עדן" שבמיסיון הילס, לוס אנג'לס.
פילמוגרפיה

הקיסרית האדומה (1934)
אנחנו חיים שוב (1934)
האופק האבוד (1937)
גונגה דין (1939)
13 ראו מדליין (1947)
הסכם ג'נטלמני (1947)
חבל מחולן (1949)
ג'ונגל האספלט (1950)
אולטימטום לאדמה (1951)
הברברי והגיישה (1958)
בן חור (1959)
מדריך לאיש המתחתן (1967)
שוד הבנק הגדול (1968)
אקדחים לסן סבסטיאן (1968)
אימה בדאונוויץ' (1970)
המיטה המעופפת (1971)
הקרב מעבר לכוכבים (1980)
כלום לא נשאר לנצח (1984)
טלוויזיה

בן קייסי (1961–1965)
סם ג'אפה בתפקיד גונגה דין בסרט גונגה דין (1939)
1951 בקולנוע

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  |  | 1951  בקולנוע |  |
< · 1949 · 1950 — 1951 — 1952 · 1953 · >
כל ערכי השנים בקולנוע במאה ה-20 · כל ערכי השנים בקולנוע במאה ה-21 · פורטל הקולנוע
בערך זה מצוינים אירועים בולטים שהתרחשו במהלך שנת 1951 ונוגעים לעולם הקולנוע.
סרטים שוברי קופות

| מקום | שם הסרט | אולפן | סכום |
| --- | --- | --- | --- |
| ראשון | קוו ואדיס | מטרו גולדווין מאייר | $11902000 |
| שני | עליסה בארץ הפלאות | חברת וולט דיסני | $7196000 |
| שלישי | ספינת מופעים | מטרו גולדווין מאייר | $5553000 |
| רביעי | חשמלית ושמה תשוקה | האחים וורנר | $4800000 |
| חמישי | דוד ובת-שבע | פוקס המאה ה-20 | $4720000 |
| שישי | אמריקני בפריס | מטרו גולדווין מאייר | $4531000 |
| שביעי | המלכה האפריקנית | יונייטד ארטיסטס | $4300000 |
| שמיני | מקום בתוך השמש | סרטי פרמאונט | $4213000 |
| תשיעי | זרים ברכבת | האחים וורנר | $3800000 |
| עשירי | פנדורה וההולנדי המעופף | מטרו גולדווין מאייר | $3500000 |
סרטים נוספים

החותנת בירח הדבש
אולטימטום לאדמה
הנווד
הסחלב השחור
הצעיף הכחול
הקרנבל הגדול
הרווח הקטן של אבא
מותו של סוכן
מקום תחת השמש
סיפור בלשי
סעדיה: שורשים במולדת
ספינת השעשועים
סקרוג'
פרסי האוסקר

הסרט הטוב ביותר: "הכל אודות חוה"
הבמאי הטוב ביותר: ג'וזף ל. מנקייביץ' ("הכל אודות חוה")
השחקן הטוב ביותר: חוזה פרר ("סיראנו דה ברג'ראק")
השחקנית הטובה ביותר: ג'ודי הולידיי ("נולד אתמול")
נולדו

8 בינואר – ג'ון מקטירנאן, במאי אמריקני
12 בינואר – קירסטי אלי, שחקנית אמריקנית
13 במרץ – צ'ארו, שחקנית וזמרת ספרדייה-אמריקנית
14 במרץ – סיסן האבלי, שחקנית אמריקנית
17 במרץ – קורט ראסל, שחקן אמריקני
13 ביוני – סטלאן סקושגורד, שחקן שוודי
8 ביולי – אנג'ליקה יוסטון, שחקנית אמריקנית
9 ביולי – כריס קופר, שחקן אמריקני
13 ביולי – דידי דון, שחקנית אמריקנית
21 ביולי – רובין ויליאמס, שחקן אמריקני
24 ביולי – לינדה קרטר, שחקנית אמריקנית
6 באוגוסט – קתרין היקס, שחקנית אמריקנית
5 בספטמבר – מייקל קיטון, שחקן אמריקני
25 בספטמבר – פדרו אלמודובר, במאי ספרדי
25 בספטמבר – מארק המיל, שחקן אמריקני
נפטרו

11 בינואר – צ'ארלס ו. גודארד, מחזאי ותסריטאי אמריקני
6 במרץ – אייבור נובלו, שחקן, זמר ומלחין בריטי
25 במרץ – אוסקר מישו, במאי ותסריטאי אפרו-אמריקני
4 באפריל – אל כריסטי, במאי ומפיק קנדי
6 ביוני – אוליב טל, שחקנית אמריקנית
9 ביוני – מאיו מתוט, שחקנית אמריקנית
23 ביולי – רוברט ג'. פלהרטי, יוצר סרטים דוקומנטריים אמריקני
28 באוגוסט – רוברט ווקר, שחקן אמריקני
30 באוגוסט – קונסטנטין מרשקה, צלם אסטוני
7 בספטמבר – מריה מונטז, שחקנית דומניקנית
ראו גם

1950 בקולנוע
1951
1952 בקולנוע
שנים בקולנוע
סרט קולנוע
פרס גלובוס הזהב לפסקול הטוב ביותר

פרס גלובוס הזהב לפסקול הטוב ביותר (באנגלית: Golden Globe Award for Best Original Score) הוא פרס הניתן מטעם איגוד העיתונאים הזרים בהוליווד (HFPA) לפסקול המוזיקלי המקורי הטוב ביותר אשר נכתב במיוחד עבור הסרט הזוכה על ידי מלחין הסרט.
זוכים ומועמדים

הערה: הזוכה מסומן בתכלת
הערה: פסקול עם הסימן † זכה בפרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר
 הערה: פסקול עם הסימן * היה מועמד לפרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר
ראו גם

פרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר
פרס באפט"א למוזיקה הטובה ביותר בסרט
פרס גראמי לפסקול הטוב ביותר למדיה חזותית
הערות שוליים

↑  Golden Globe nominations announced for 2024 awards - CBS News, www.cbsnews.com, ‏2023-12-11 (באנגלית אמריקאית)
↑  Matthew Barnard, NOMINATIONS ANNOUNCED FOR 82nd ANNUAL GOLDEN GLOBES®, Golden Globes, ‏2024-12-09 (באנגלית אמריקאית)
| פרס גלובוס הזהב |
| --- | --- | --- |
| פרסי קולנוע | הסרט הטוב ביותר - דרמה • הסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי • הסרט הטוב ביותר - הנפשה • השחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה • השחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי • השחקן הטוב ביותר - סרט דרמה • השחקן הטוב ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי • שחקנית המשנה הטובה ביותר - סרט קולנוע • שחקן המשנה הטוב ביותר - סרט קולנוע • הבימוי הטוב ביותר • התסריט הטוב ביותר • הפסקול הטוב ביותר • השיר המקורי הטוב ביותר • הסרט הזר הטוב ביותר |  |
| פרסי טלוויזיה | סדרת הדרמה הטובה ביותר • סדרת הקומדיה או הסדרה המוזיקלית הטובה ביותר • מיני-סדרה או סרט טלוויזיה הטוב ביותר • השחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה • השחקנית הטובה ביותר בסדרת קומדיה או סדרה מוזיקלית • השחקנית הטובה ביותר במיני-סדרה או בסרט טלוויזיה • השחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה  • השחקן הטוב ביותר בסדרת קומדיה או סדרה מוזיקלית  • השחקן הטוב ביותר במיני-סדרה או בסרט טלוויזיה  • שחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת טלוויזיה, מיני-סדרה או סרט טלוויזיה  • שחקן המשנה הטוב ביותר בסדרת טלוויזיה, מיני-סדרה או סרט טלוויזיה |  |
| טקסים | 1943 • 1944 • 1945 • 1946 • 1947 • 1948 • 1949 • 1950 • 1951 • 1952 • 1953 • 1954 • 1955 • 1956 • 1957 • 1958 • 1959 • 1960 • 1961 • 1962 • 1963 • 1964 • 1965 • 1966 • 1967 • 1968 • 1969 • 1970 • 1971 • 1973 • 1974 • 1975 • 1976 • 1977 • 1978 • 1979 • 1980 • 1981 • 1982 • 1983 • 1984 • 1985 • 1986 • 1987 • 1988 • 1989 • 1990 • 1991 • 1992 • 1993 • 1994 • 1995 • 1996 • 1997 • 1998 • 1999 • 2000 • 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • 2010 • 2011 • 2012 • 2013 • 2014 • 2015 • 2016 • 2017 • 2018 • 2019 • 2020 • 2021 • 2022 • 2023 • 2024 • 2025 |  |
| מיוחדים | פרס ססיל ב. דה-מיל למפעל חיים בתעשיית הקולנוע • פרס קרול ברנט למפעל חיים בתעשיית הטלוויזיה • מיס גלובוס הזהב • איגוד העיתונאים הזרים בהוליווד |  |
סרט מדע בדיוני

"מטרופוליס" הוא אחד מסרטי המדע הבדיוני המשפיעים ביותר.
סרט מדע בדיוני הוא סרט בסוגה הקולנועית הנפוצה והפופולרית מדע בדיוני. הדגש בסרטים אלה הוא על עלילה שבה לטכנולוגיה מתקדמת יש תפקיד מרכזי. סרטים אלה הם בדרך כלל עתירי אפקטים מיוחדים על מנת להציג טכנולוגיה עתידנית מתקדמת, עולמות רחוקים, חייזרים ועוד. חלק מסרטי המדע הבדיוני מבוססים על ספרים (למשל: הסרט "חולית" מבוסס על הספר "חולית") וחלקם על תסריט מקורי. בעשורים האחרונים סרטי מדע בדיוני רבים הם גם סרטי פעולה. נושאים האופייניים לסרטים אלו כוללים בין השאר מסעות בחלל, מפגשים עם חייזרים, רובוטים, קיבורגים, אנדרואידים ובינה מלאכותית, מסע בזמן, הנדסה גנטית, סרטי אסונות ואפוקליפסה, סרטי גיבורי-על וסרטי קומיקס.
ראו גם

הקטגוריה סרטי מדע בדיוני לפי שנים
הערות שוליים

↑  היעד: הירח, באתר www.sf-f.org.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007563103905171  BnF: cb11931406w (data)  GND: 4054023-6  LCCN: sh85118660  NDL: 01088995  NKC: ph127357
גדלות האדם

גדלות האדם הוא כינויה של אחת משלוש האידאולוגיות המרכזיות של תנועת המוסר מבית מדרשה של ישיבת סלבודקה שבליטא, שנהגתה על ידי ראש הישיבה, ר' נתן צבי פינקל, שכונה ה"סבא מסלובודקה". השיטה מהווה חלק אינטגרלי מתנועת המוסר, נבעה ישירות ממנה והיא חלק חשוב בהתפתחותה ובמשך השנים השפיעה השקפה זו רבות על עולם הישיבות.
"גדלות האדם" דגלה בהבנה של מרכזיות האדם בעולם. לפיה האדם הוא "נזר הבריאה" ומעמדו ככזה מחייבו להתנהג בצורה נעלה, ויש להדגיש את חשיבותו של האדם שנבחר לשרת ולעשות את רצון הבורא. הסבא מסלובודקה, הוגה "גדלות האדם", סבר כי אדם הוא היצור הנעלה ביותר בתבל שנבחר לעשות את רצון בוראו, ולכן עליו להתנהג כאדם השוהה לפני המלך. לדעתו, באפשרות האדם להתרומם למדרגת אדם הראשון לפני שחטא, ולכן מתייחס ה' לכל אדם כאל האדם המקורי בלי חטאיו וירידותיו בפועל. מיישמי "גדלות האדם" גרסו כי יש להציב בפני האדם את השאיפות העליונות והמקסימליות ביותר, ורק כאשר רואה התלמיד לפניו את פסגת השאיפות יש בו את המוטיבציה להגיע אליהן. זאת לעומת אסכולת קלם, אשר גרסה שיש צורך בחינוך הדרגתי וממושך.
השיטה דגלה בעיקר בהבנה תאורטית ופחות במעשים ועל ידי הבנת גדלותו של האדם תושג התגברות על היצר הרע שכן לגישת מצדדי "גדלות האדם" המין האנושי מעצם ברייתו נברא ישר, ורק המצבים אליהם הוא נקלע מובילים אותו לעיתים למעשים רעים. השיטה שללה התנהגות אינסטינקטיבית ודרשה חשיבה ושיקול דעת באשר לכל פעולה.
יישום השיטה בישיבת סלבודקה

שיטת גדלות האדם הושגה על ידי שליטה וביקורת עצמית בלתי פוסקת ובאמצעות אימון אישי וקבוע.

לדוגמה: קביעת סדרים בני 10 דקות בלבד - לצורך ההכרה בחשיבות הזמן וניצולו המיטבי מחד, ומאידך ישיבה רצופה ומרוכזת בלימוד במשך שעות ללא הסחת דעת, גם הקפדה על לבוש נקי ומסודר ודיבור אצילי הייתה תנאי ליישום השיטה. דייקנות בזמנים הייתה מאבני היסוד של השיטה ודבר זה בא לידי ביטוי אף באכילה שהייתה בקצב ובמשך זמן קבוע. בסלובודקה הקפידו מאוד על לבוש מודרני ומוקפד, ותלמידי הישיבה התפרסמו בכך שנהגו להופיע כשהם מגולחים ולבושים בחליפות בהירות, כובעי קש, ומקלות הליכה, בדומה ללבוש הסטודנטים בתקופה ההיא במקרים קיצוניים היו כאלה שהשתמשו גם בסיגופים גופניים עצמיים.
השיטה בימינו

עם השנים ולתפיסת האורתודוקסיה גם ירידת הדורות, לא היה ניתן להמשיך ביישום השיטה ולכן התמעטו הישיבות שנוהגות בדרכה.
כיום מקובלת השיטה בצורה חלקית בעיקר בישיבות הממשיכות באופן ישיר את ישיבת כנסת ישראל, שנקראה מאוחר יותר ישיבת חברון, כגון: חברון, נתיבות חכמה, עטרת ישראל, כנסת הגדולה ואור אלחנן. וכן מקובל בחלק מהישיבות הספרדיות שקמו בעשרים שנה האחרונות, כגון בישיבות מאור התורה, תפארת לוי, דעת חיים ואש התלמוד.
לקריאה נוספת

הרב דב כ"ץ, תנועת המוסר ח"ג פרקים ח - טו.
הערות שוליים

↑  שתי הגישות האחרות התפתחו בישיבת קלם ובישיבת נובהרדוק.
↑  הרב דב כ"ץ, תנועת המוסר, פרק ט'
ערך זה הוא קצרמרבנושא יהדות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שמעון בן שטח

שִׁמְעוֹן בֶּן שָׁטָח (או שֶטָּח[דרוש מקור]) היה מראשי החכמים בתקופת אלכסנדר ינאי. הוא ויהודה בן טבאי היוו את הזוג השלישי.
קורות חייו

ברוב המקורות התלמודיים מוזכר שמעון בן שטח כנשיא הסנהדרין, אולם במשנה במסכת חגיגה פרק ב', מוטל ספק בדבר. בתוספתא מסכת סנהדרין (מהדורת צוקרמאנדל) פרק ו הלכה ו, נכתב שבעקבות מקרה שבו הוציא יהודה בן טבאי להורג עד זומם שלא כדין, "קיבל עליו יהודה בן טבאי שלא יהא מורה הלכה אלא על פי שמעון בן שטח".
ממספר מקורות משתמע שהיה אחיה של שלומציון המלכה, אך בין החוקרים היו שהטילו בכך ספק והציעו קריאות אחרות למקורות אלה.
על פי המסופר בתלמוד הבבלי, היה זה שמעון בן שטח שהקים מחדש את עולם התורה לאחר שינאי המלך הרג את החכמים.
שמעון בן שטח נזכר כמי שהצליח לגבור על הצדוקים ולהביא לדומיננטיות של הפרושים בסנהדרין. הסכוליון למגילת תענית מציין את כ"ח בטבת כמועד שמחה על ניצחון הפרושים על הצדוקים בידי שמעון בן שטח.
שמעון בן שטח, כמו גם יהודה בן טבאי, שותפו לזוג השלישי, מוצג במספר מקרים כעוסק בענייני דין ועדות. במסכת אבות הוא אומר: "הוי מרבה לחקור את העדים; והוי זהיר בדבריך, שמא מתוכן ילמדו לשקר". הוא ידוע בהוראתו לדיינים לדון דיני נפשות על פי עדים בלבד. מסופר עליו שאף על פי שראה אדם רץ אחרי חברו עם סכין שלופה והראיות הנסיבתיות הראו בבירור שהוא רצח אותו, לא דן אותו למוות בהיעדר עדים שראו את הרצח.
לפרנסתו עבד שמעון במלאכת הפשתן.
שמעון בן שטח נזכר כמי שלחם בכיתות הכישוף שהיו נפוצות באותה תקופה. בתלמוד ירושלמי, מסכת חגיגה,  פרק ב', הלכה ב', מסופר שכשראה צורך בכך נהג על פי הוראת שעה ויזם מאבק כולל בתופעת כיתות הכישוף, שבמהלכו באשקלון הוצאו להורג שמונים מכשפות ביום אחד, למרות ההלכה הרגילה האוסרת להוציא להורג יותר מאדם אחד ביום. בעקבות מעשה זה, העלילו קרובי אותן נשים על בנו של שמעון בן שטח שעבר עבירה שחייבים עליה סקילה, והוציאו אותו לסקילה על פי עדותם, אף על פי שהעדים הודו בעלילה עם קבלת פסק הדין. ייתכן שדבריו על הצורך בחקירה מרובה של העדים, נאמרו לאחר העלילה על בנו.
בעקבות מעשה המעגל של חוני המעגל כדי להוריד גשמים, נאמר במשנה "שלח לו שמעון בן שטח: אלמלא חוני אתה, גוזרני עליך נידוי". ככל הנראה משום שמעשה חוני עשוי היה להתפרש כמעשה מאגיה.
במסכת סנהדרין מסופר שהמלך אלכסנדר ינאי הוזמן לדין בפני הסנהדרין לאחר שעבדו הרג אדם. הורה שמעון בן שטח למלך לעמוד, ונענה: "לא כשתאמר אתה, אלא כמה שיאמרו חבריך". אלא שחבריו של שמעון בן שטח כבשו פניהם בקרקע. אמר להם שמעון בן שטח: "בעלי מחשבות אתם, יבא בעל מחשבות ויפרע מכם". מיד בא גבריאל וחבטן בקרקע ומתו.
מסופר על שמעון בן שטח, שתלמידיו קנו לו חמור מישמעאלי כדי שיהיה פנוי ללמוד, ומצאו אבן טובה תלויה בצווארו. אף על פי שמצד הדין היה פטור מלהחזיר אותה, הוא סירב להצעת תלמידיו לשמור את האבן בנימוק שהוא איננו ברברי, והשיב את האבן לישמעאלי.
תקנותיו

תיקן שיהיו ילדים הולכים לבית הספר (ראו גם תקנת יהושע בן גמלא)
תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף י"ד, עמוד ב':
תיקן שכסף הכתובה נשאר בידי הבעל לשימושו ונכסי הבעל משועבדים לכתובת אשתו. כך היה לבעל הרבה יותר קשה לגרש את אשתו מאשר קודם כאשר כסף הכתובה היה מונח אצל אבי אשתו ואסור היה לו להשתמש בו. (תלמוד בבלי, מסכת כתובות, דף פ"ב, עמוד ב')
התקין שכלי מתכת שהותך וחזר ותוקן, משמר את טומאתו.
לקריאה נוספת

בנימין לאו, "יהודה בן טבאי ושמעון בן שטח: צדק צדק תרדוף", בספרו: חכמים, כרך ראשון: ימי בית שני, ידיעות ספרים, 2006, עמ' 136-122. קישור
יהושע אפרון, "שמעון בן שטח וינאי המלך", בתוך: אוריאל רפפורט וישראל רונן (עורכים), מדינת החשמונאים: לתולדותיה על רקע התקופה ההלניסטית, קובץ מאמרים, האוניברסיטה הפתוחה, יד יצחק בן-צבי, 1993, עמ' 289–352.
קלוד ריינס

| --- | --- |

קלוד ריינס בסרט "ועתה, הנוסע" בשנת 1942
 לידה:  10 בנובמבר 1889 קלפהאם, לונדון, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  30 במאי 1967 (בגיל 77) Laconia, ארצות הברית 
 סוגה מועדפת:  סרט אימה, סרט דרמה 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1920–1966 (כ־46 שנים) 
 מקום לימודים:  האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה 
 בן או בת זוג:  איזבל ג'יינס (1913–1915)  פרנסס פופר (9 באפריל 1935–1956)  אגי יאמבור (4 בנובמבר 1959–1960)  ביאטריקס תומסון (1924–8 באפריל 1935)  מארי האמנינגווי (1920–1920)  רוזמרי קלארק שרוד (1960–31 בדצמבר 1964) 
 מספר צאצאים:  1 
 פרסים והוקרה:  פרס טוני לשחקן הטוב ביותר במחזה (1951)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד  פרס דונלדסון 
 פרופיל ב-IMDb
 
קלוד ריינס (באנגלית: Claude Rains;‏ 10 בנובמבר 1889 - 30 במאי 1967) היה שחקן קולנוע ותיאטרון אנגלי.
ביוגרפיה

קלוד ריינס נולד בלונדון ב-1889 אביו, פרדריק ריינס, היה שחקן תיאטרון. הוא למד את הצדדים הטכניים של עבודת התיאטרון בהיותו עוזר למנהל במה. ב-1913 אחרי שהופיע לראשונה בארצות הברית, חזר לאנגליה והתגייס לגדוד הסקוטי, במלחמת העולם הראשונה נפגע מהתקפת גזים, והיה עיוור בעין ימין כל חייו.
סר הרברט בירבוהם טרי, מייסד האקדמיה המלכותית לדרמה, הכיר בכשרונותיו ומימן את שיעורי שיפור הדיבור שהיה זקוק להם.
בשנים שאחר המלחמה ביסס את עצמו כשחקן תיאטרון וגם הופיע לראשונה בקולנוע בסרט אילם בריטי "בנה את ביתך". בשנות ה-20 היה ריינס מורה באקדמיה המלכותית לדרמה, ובין תלמידיו היו ג'ון גילגוד ולורנס אוליבייה. אחת מתלמידותיו, איזבל ג'ינס, הייתה לאשתו הראשונה.
בסוף שנות העשרים נסע שוב לארצות הברית והופיע בתיאטרון בניו יורק. הקריירה ההוליוודית שלו החלה ב-1932 כשעשה מבחן בד עבור יוניברסל סטודיו. בזכות קולו הערב התקבל להופעתו הראשונה בסרט מדבר "הרואה ואינו נראה". בשנים הבאות היה אחד השחקנים העסוקים בחברת האחים וורנר. הוא שיחק במגוון תפקידים והיה במיטבו כשגילם דמויות של נבלים. בשנת 1939 התאזרח בארצות הברית.
ריינס לא זכה מעולם בפרס האוסקר על אף שהיה מועמד לאוסקר ארבע פעמים. המועמדויות היו על תפקידיו ב"מר סמית הולך לוושינגטון", "מר סקפינגטון", בעלה הנאצי של אינגריד ברגמן בסרטו של אלפרד היצ'קוק "הנודעת", ותפקידו הידוע ביותר קפטן רינו, מפקח המשטרה המושחת ב"קזבלנקה". ב-1946 היה לשחקן הראשון שדרש וקיבל מיליון דולר על תפקיד בסרט "קיסר וקלאופטרה" בו גילם את דמותו של יוליוס קיסר.
ב-1951 חזר להופיע בהצלחה בברודוויי וזכה בפרס הטוני על הופעתו ב"חשיכה בצהריים" (Darkness at Noon). בשנים האחרונות לחייו הופיע בטלוויזיה (הבולטת בהופעותיו הייתה בסדרת "אלפרד היצ'קוק מציג"). הוא המשיך להופיע בסרטים עתירי תקציב כמו לורנס איש ערב ו"הסיפור הגדול ביותר".
ריינס נפטר בשנת 1967 בלקוניה שבניו המפשייר.
ויקטורוויל

ויקטורוויל (באנגלית: Victorville) היא עיר בדרום-מערב מחוז סן ברנרדינו שבקליפורניה אשר בארצות הברית. נכון לשנת 2019, אוכלוסיית העיר משוערת כ-122,000 תושבים.
מבחינה כלכלית, המעסיקים הבולטים בעיר הן החברות וולמארט ו-ורייזון תקשורת, וכן נמל התעופה המקומי.
מבין האישים הבולטים שהתגוררו בעיר לפרק זמן כזה או אחר ניתן למנות את ג'ון הנרי ופאטי ג'נקינס.
היסטוריה

בשנת 1858 הוקמה באזור תחנת מעבר שסיפקה לינה ואוכל לנוסעים על הציר למערב קליפורניה בעקבות הבהלה לזהב על ידי חייל משוחרר ממלחמת ארצות הברית–מקסיקו שהתרחשה כעשור קודם לכן. כשנתיים מאוחר יותר כבר התגוררו כשתי משפחות שהכילו כעשר נפשות בסך הכל. בשנת 1885 הוקמה במקום תחנת טלגרף. ההתיישבות שהתפתחה סביב תחנת המעבר כונתה "ויקטור", אך הכינוי שונה ל"ויקטורוויל" בשנת 1901 על מנת לחסוך בלבול עם עיירה בשם דומה בקולורדו.
בשנת 1962 העיירה הוכרזה כעיר.
בשנת 1941 הוקם בסיס ונמל תעופה של חיל האוויר של ארצות הברית. נמל תעופה זה נסגר בסופו של דבר בשנת 1992.
בתרבות

בסביבת העיר צולמו מספר סרטים ידועים, ובהם: הפולשים מן המרחב, נשק קטלני, מצאת החמה עד צאת הנשמה, עימות חזיתי, קונטקט, מהיר ועצבני 3, וכן להרוג את ביל. בשנת 1940 נכתב בעיר (שאז עוד הייתה עיירה קטנה) התסריט לסרט האזרח קיין על ידי ג'ון האוסמן והרמן מנקייביץ'.
פלישת חייזרים

חייזרים ממאדים משגרים פלישה לכדור הארץ במלחמת העולמות של HG Wells, כפי שאייר הנריק אלבים קוראה .
פלישת חייזרים היא תרחיש נפוץ בסיפורי מדע בדיוני ובסרטים, בהן חיים חוצניים פולשים לכדור הארץ במטרה להשמיד ולהחליף את החיים האנושיים, לשעבד אותם, לאסוף אנשים כמזון, לגזול את משאבי הכוכב או להשמיד את הכוכב כליל. ניתן לראות בה כתת-ז'אנר של ספרות פלישה, שהורחב על ידי ספרו הקלאסי של ה.ג'. ולס, "מלחמת העולמות", ונחשב לסוג של מדע בדיוני מסוג "מפגש ראשון".
מומחים סבורים שהסיכויים לפלישה אמיתית של כדור הארץ על ידי חייזרים הם נמוכים ביותר, בשל העלות העצומה של זמן ומשאבים הכרוכים בכך.