Guns N' Roses
היסטוריה > Appetite for Destruction,‏ G N' R Lies ‏(1987–1989)

אלבומה הראשון של הלהקה, "Appetite for Destruction" (תיאבון להרס), יצא תחת גפן רקורדס ב-21 ביולי 1987. תחילת הדרך של האלבום הייתה קשה, כשהציור על עטיפת האלבום המקורית (סצנה סוריאליסטית שבה מפלצת בעלת חרבות בתור שיניים תוקפת רובוט שאונס בחורה) נתקל בהרבה התנגדות, בעיקר מתנועות דתיות, וגרם לחנויות תקליטים להוריד אותו מהמדפים, או לסרב למכור אותו בכלל. העטיפה החדשה (צלב שבכל אחד מחמשת קצוותיו נמצאים פרצופיהם של חברי הלהקה בתור שלדים, כשאקסל במרכז הצלב) צוירה על ידי אמן הקעקועים שקעקע לאקסל את אותו ציור בדיוק על זרועו שנה לפני כן. ציור העטיפה המקורי נמצא בחלקה הפנימי של חוברת האלבום.
הסינגל הראשון מתוך האלבום – Welcome to the Jungle – יצא ונתקל בקשיים רבים בשנה הראשונה. מייסד גפן רקורדס, דייוויד גפן, ביקש כטובה אישית ממנהלי MTV לנגן את הקליפ כל יום בשעות הלילה המאוחרות. אף על פי שהקליפ נוגן רק פעם ביום בשעה 6 לפנות בוקר, התחילו מעריצי רוק ומטאל לשים לב אליו, והרעיפו את מערכת MTV בבקשות. בבריטניה, יצא הסינגל יחד עם בי-סייד שכלל הקלטה של השיר It's so Easy בנוסף לשני קאברים – Whole Lotta Rosie (במקור של AC/DC), ו-Knockin' on Heaven's Door (במקור של בוב דילן) מהופעה חיה. ביפן, יצא מיני-אלבום שלם בשם Live from the Jungle שכלל את Sweet Child O' Mine יחד עם עוד הקלטות מהופעות חיות.
הסינגל השני – Sweet Child O' mine – זכה להצלחה אדירה בטלוויזיה והרדיו בקיץ 1988 בזכות קטעי הגיטרה הקליטים והמשיכה לכיוון המיין סטרים והנוער. שנים לאחר מכן ציין סלאש שזהו השיר שהוא הכי פחות אהב, אפילו שנא אותו, אבל זה נהפך לשיר הכי גדול של הלהקה אי פעם. בזכות ההצלחה הגדולה של הסינגל, יצא מחדש Welcome to the Jungle, עם עטיפה חדשה, והצליח לטפס למקום השביעי במצעד האמריקאי. הגרסה הבריטית של ההוצאה המחודשת כללה בי סייד של השיר You're Crazy בביצוע אקוסטי (לא אותה הגרסה כמו באלבום G N' R Lies).
בזמן ש-Paradise City יצא כסינגל שלישי מהאלבום, הלהקה כבר הייתה שם גדול בעולם המוזיקה, והצלחת סיבוב ההופעות שלה הזניקה את האלבום למקום הראשון במצעד המכירות של בילבורד. שלושת הסינגלים היו שירים בטופ-10, והאלבום כבר מכר 28 מיליון עותקים. סיבוב הופעות בראשותה של הלהקה התחיל והלהקה הוזמנה לנגן בפסטיבל Monsters of Rock יחד עם KISS ואיירון מיידן. כשהתחיל הסט של הלהקה, קהל של יותר מ-100 אלף איש התחיל לנוע קדימה, ולמרות בקשות חוזרות של רוז מהקהל לנוע אחורה, נמחצו שני מעריצים למוות. אירועים מהסוג הזה, במהלך סיבוב ההופעות של Appetite for Destruction, גרמו לתקשורת להדביק ללהקה את התווית "הלהקה המסוכנת ביותר בעולם". בנוסף, התנהגות חברי הלהקה משכה עוד תשומת לב שלילית מהתקשורת, כשחברי הלהקה הופיעו תחת השפעת סמים ואלכוהול על הבמה ומחוצה לה.
אלבומה השני של הלהקה, GN'R Lies כלל את המיני-אלבום Live !?*@ Like a Suicide בצד אחד, וארבעה שירים אקוסטיים בצד השני. השיר One in a Million, שבו משתמש אקסל במילים שהן טאבו בחברה האמריקאית כגון Niggers ו-Faggots, זכה לביקורות חריפות מאוד מצד התקשורת וגופים אחרים, ואקסל רוז הואשם בגזענות והומופוביה. אקסל הגיב לטענות האלו בריאיון ל-MTV בשנת 1990, בו ציין שהטענות מופרכות, במיוחד לאור העובדה שגיטריסט הלהקה – סלאש, הוא חצי אפרו-אמריקאי. אקסל טען שנקודות המבט הן של הדמות בשיר, ולא דעותיו האישיות, ובא להראות את הגזענות וחוסר הסובלנות בחברה האמריקאית. רוז ציין שהוא מעריץ אמנים גדולים כמון פרדי מרקורי ואלטון ג'ון, למרות היותם הומוסקסואלים. הלהקה הופיעה בפסטיבלים יחד עם להקת המטאל Body Count, והסולן שלה, Ice T, כתב בספרו שאקסל הוא קורבן של התקשורת בדיוק כמוהו.
גם אחרי יציאת GN'R Lies, אלבום הבכורה המשיך לזכות באהדה רבה לאורך 1988 ו-1989 והלהקה זכתה ב"להקת ההבי מטאל האהובה" ו"אלבום ההבי מטאל הטוב ביותר" בטקס פרסי המוזיקה האמריקאי של 1990, שבו הופיעו סלאש ודאף שיכורים לגמרי ופלטו קללות בשידור חי. אקסל החליט למתן את עניין ההתמכרויות של חברי הלהקה, ואיים לפרק את הלהקה אם "חברי להקה מסוימים" לא יפסיקו "לרקוד עם מר. בראונסטון", כשהוא מתייחס להתמכרויות ההרואין של אדלר וסלאש.