stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יואכים מאיר
פעילות מקצועית

מאיר כיהן כיושב ראש של האגודה הישראלית לארגונומיה וגורמי אנוש בשנים 2005–2008. הוא היה גם חבר בוועדות מקצועיות של מכון התקנים ובוועדה המייעצת לרשות הלאומית לבטיחות בדרכים.
מאיר הוא חבר מערכת בז'ורנל Human Factors וכיהן כחבר מערכת ב-Journal of Experimental Psychology: Applied. כן היה עורך עמית ב-Journal of Cognitive Engineering and Decision Making; IEEE Transactions on Human-Machine Systems; IEEE Transactions on Systems, Man and Cybernetics – Part A.
פרסים והוקרה

מאיר קיבל בשנת 2018 את פרס המאמר הטוב ביותר על שם ג'רום ה. אלי ב-Human Factors Journal. הוא חבר בכיר ב-IEEE מאז שנת 2011 ועמית נבחר (Elected Fellow) באגודה לארגונומיה וגורמי אנוש (Human Factors and Ergonomics Society) משנת 2020. משנת 2021 מחזיק מאיר את הקתדרה למדעי הנתונים על שם סליה ומרקוס מאוס באוניברסיטת תל אביב.
מאמרים נבחרים

Ben-Asher, N., & Meyer, J. (2018). The Triad of Risk-related Behavior (TriRB): A three-dimensional model of cyber-risk taking. Human Factors, 60(8), 1163-1178.
Bereby-Meyer, Y., Meyer, J., & Flascher, O. (2002). Prospect Theory analysis of guessing in multiple choice tests. Journal of Behavioral Decision Making, 15, 313-327.
Botzer, A., Meyer, J., Bak, P., & Parmet, Y. (2010). Cue threshold settings for binary categorization decisions. Journal of Experimental Psychology: Applied, 16, 1-15.
Douer, N., & Meyer, J. (2020). The Responsibility Quantification (ResQu) model of human in-teraction with automation. IEEE Transactions on Automation Science and Engineering, 17 (2), 1044-1060.
Douer, N., & Meyer, J. (2021). Theoretical, Measured and Subjective Responsibility in Aided Decision Making. ACM Transactions on Intelligent Interactive Systems, 11(1), Article 5
Meyer, J. (2004). Conceptual issues in the study of dynamic hazard warnings. Human Factors, 46, 196-204.
Meyer, J., & Bitan, Y. (2002). Why better operators receive worse warnings. Human Factors, 44, 343-354.
Meyer, J., Dembinsky, O., & Raviv, T. (2020). Alerting about possible risks vs. blocking risky choices: A quantitative model and its empirical evaluation. Computers and Security, 97, 101944.
Meyer, J., & Sheridan, T. B. (2017). The intricacies of user adjustment of system properties. Human Factors, 59 (6), 901-910.
Meyer, J., Shinar, D., & Leiser, D. (1997). Multiple factors that determine performance with tables and graphs. Human Factors, 39, 268-286.
Oron-Gilad, T., Meyer, J., & Gopher, D. (2002). Monitoring dynamic processes with alphanu-meric and graphic displays. Theoretical Issues in Ergonomic Sciences, 2, 368-389.
הערות שוליים

↑  Prof. Joachim Meyer, Tel Aviv University (באנגלית אמריקאית)
↑  Kunststadt Mülheim an der Ruhr, Kunststadt Mülheim an der Ruhr (ב־)
↑  Prof. Joachim Meyer Profile, fohs.bgu.ac.il
1 2  Joachim Meyer, ieeexplore.ieee.org
↑  Joachim Meyer | Smart Society Project (באנגלית אמריקאית)
↑  Joachim Meyer, David Shinar, David Leiser, Multiple Factors that Determine Performance with Tables and Graphs, Human Factors: The Journal of the Human Factors and Ergonomics Society 39, 1997-06, עמ' 268–286 doi: 10.1518/001872097778543921
↑  Tal Oron-Gilad, Joachim Meyer, Daniel Gopher, Monitoring dynamic processes with alphanumeric and graphic displays, Theoretical Issues in Ergonomics Science 2, 2001-01-01, עמ' 368–389 doi: 10.1080/14639220110110315
↑  Joachim Meyer, Conceptual issues in the study of dynamic hazard warnings, Human Factors 46, 2004, עמ' 196–204 doi: 10.1518/hfes.46.2.196.37335
↑  Assaf Botzer, Joachim Meyer, Peter Bak, Yisrael Parmet, User Settings of Cue Thresholds for Binary Categorization Decisions, Journal of Experimental Psychology: Applied 16, 2010-03, עמ' 1–15 doi: 10.1037/a0018758
↑  Joachim Meyer, Thomas B. Sheridan, The Intricacies of User Adjustments of Alerting Thresholds, Human Factors: The Journal of the Human Factors and Ergonomics Society 59, 2017-09, עמ' 901–910 doi: 10.1177/0018720817698616
↑  Nir Douer, Joachim Meyer, The Responsibility Quantification Model of Human Interaction With Automation, IEEE Transactions on Automation Science and Engineering 17, 2020-04, עמ' 1044–1060 doi: 10.1109/TASE.2020.2965466
↑  Nir Douer, Joachim Meyer, Theoretical, Measured, and Subjective Responsibility in Aided Decision Making, ACM Transactions on Interactive Intelligent Systems 11, 2021-03-15, עמ' 5:1–5:37 doi: 10.1145/3425732
↑  Noam Ben-Asher, Joachim Meyer, The Triad of Risk-Related Behaviors (TriRB): A Three-Dimensional Model of Cyber Risk Taking, Human Factors: The Journal of the Human Factors and Ergonomics Society 60, 2018-12, עמ' 1163–1178 doi: 10.1177/0018720818783953
↑  Joachim Meyer, Omer Dembinsky, Tal Raviv, Alerting about possible risks vs. blocking risky choices: A quantitative model and its empirical evaluation, Computers & Security 97, 2020-10-01, עמ' 101944 doi: 10.1016/j.cose.2020.101944
↑  זיהוי גורמים המשפיעים על מעורבות נהגים צעירים בתאונות דרכים וניבוי מעורבות זו באמצעות מערכות לומדות / בעז לרנר, יואכים מאיר ; ניהול מדעי - שי סופר ; ליווי מחקרי: אגף מחקר - הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים | לרנר, בעז (מאיר, יואכים (הנדסת תעשייה וניהול) | מאיר, יואכים (הנדסת תעשייה וניהול) ;סופר, שי ;ישראל. הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  Editorial board, Sage Journals
↑  Award Recipients | HFES, www.hfes.org
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007469447905171  dblp: 82/6060-2  ORCID: 0000-0002-1801-9987
ישראל חיים פרידמן

ערך זה עוסק באב"ד ראחוב ובעל ליקוטי מהרי"ח. אם התכוונתם לנכדו, אב"ד סאטמר, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1852 ה'תרי"ב Velká Dobrá (אנ'), האימפריה האוסטרו-הונגרית
 פטירה:  יוני 1922  (בגיל 70 בערך) כ"ד בסיוון ה'תרפ"ב ראחיב, צ'כוסלובקיה
 כינוי:  מהרי"ח
 מקום קבורה:  ראחיב
 תקופת הפעילות:  1888–1922 (כ־34 שנים)
 השתייכות:  תנועת החסידות
 תחומי עיסוק:  נוסחאות תפילה ומנהגיה
 רבותיו:  רבי יקותיאל יהודה טייטלבוים, רבי יחזקאל שרגא הלברשטאם
 חיבוריו:  ליקוטי מהרי"ח
 בת זוג:  צירל לבית וייסברג
 אב:  יהודה
 אם:  מרים
רבי ישראל חיים פרידמן (ה'תרי"ב, 1852 - כ"ד בסיוון ה'תרפ"ב, יוני 1922) היה רב חסידי, כיהן כרבה של הקהילה היהודית בראחוב. מחבר הספר "ליקוטי מהרי"ח"(יי') על נוסחאות התפילה ומנהגיה.
ביוגרפיה

נולד בבוהמיה בשנת 1852 (ה'תרי"ב) ליהודה ומרים פרידמן. למד בישיבתו של הרב יקותיאל יהודה טייטלבוים בעל "ייטב לב" בסיגט והיה לחסידו ותלמידו המובהק. נסע גם לרבי יחזקאל שרגא הלברשטאם משינאווא. נשא את צירל, בתו של הרב מנחם וייסבורג, רבה של טורקאן (אנ').
בסביבות שנת ה'תרמ"ח (1888 לערך) התמנה לרבה של קהילת יהודי רחיב שבאזור קרפטורוס, אז, חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית ולאחר מלחמת העולם הראשונה בצ'כוסלובקיה (כיום באוקראינה).
בכ"ד בסיוון ה'תרפ"ב (יוני 1922), בזמן שיצא מהעיר לצורך פיקוח על כשרות ייצור גבינה (ולפי גרסה אחרת יצא לצורך הכשרת כלים), גשם פתאומי סחף אותו אל הנהר. גופתו נמצאה לאחר כשלושה ימים, והובאה לקבורה בבית הקברות היהודי בראחיב.
ספרו

בשנת ה'תר"ס (1900) הוציא לאור את החלק הראשון (מתוך הטרילוגיה) של ספרו ליקוטי מהרי"ח, הכולל בתוכו הלכות על סדר שולחן ערוך אורח חיים ומנהגים על פי הקבלה והחסידות, על דיני ברכות, תפילה והמסתעף, וכן בירור נוסחאות התפילה. הספר קיבל את הסכמתם של רבי חנניה יום טוב ליפא טייטלבוים מסיגעט, רבי משה פנט מדעעש, רבי יהודה גרינוולד מסאטמר ורבי משה גרינוולד מחוסט. בשנת תרס"ג הדפיס חלק שני, ובשנת תרע"א הדפיס את החלק השלישי.
הספר הפך לפופולרי ביותר, וזכה למהדורות רבות. במהדורתו השנייה, בשנת תרצ"ב, לאחר פטירת המחבר, מופיעים גם הסכמותיהם של רבי מרדכי ליב וינקלר, אב"ד מאד, ורבי יוסף חיים זוננפלד.
בשנת תשע"ג יצא לאור הספר במהדורה חדשה ומוערת, בשילוב הערות מרבנים שונים, בהם רבי יהודה הורוביץ מדז'יקוב.
בחלק הראשון מקיף הרב פרידמן את סדר היום ההלכתי והתנהגות האדם מקומו בבוקר עד לכתו לישון בלילה, כולל בירור נוסחאות ומנהגי התפילה בימות החול. חלק ב' מוקדש לבירור מנהגי שבת וראש חודש, וחלק ג' בהנהגות והלכות החגים והמועדים, וכן ענייני שמחה ונישואין.
בספרו מרבה הרב פרידמן להביא ממנהגי האדמו"רים וצדיקי החסידות שפעלו בתקופתו ובדורות שלפניו. לעיתים הוא חולק על מנהגם אך בצורה מכבדת. כך לדוגמה הוא כותב על המנהג החסידי של איחור התפילה:
דאף שיש צדיקים ואנשי מעשה מתפללין ומברכין ברכת קריאת שמע אחר הזמן שולחן ערוך, אין להרהר אחריהם והרבה לימודי זכות נאמרו עליהם, אבל אין להתלמד מהם.
משפחתו

בתו נחמה - אשת רבי זלמן גרוס
בתו מלכה בריינדל - אשת רבי מנחם מנדל קויפמאן
בנו רבי יעקב צבי - חתן רבי מנשה גולדברג
בנו רבי שלמה זלמן - ממלא מקומו ברבנות ראחוב ואחר כך רבה של לוגאנו. חתן רבי שמואל זלמן וינברגר אב"ד מארגערטען מילא את מקומו בראחוב ולאחר השואה רב באוז'הורוד, בסאטו מארה ובלוגאנו, בעל "זבחי שלמה".
חתנו הרב מנחם מנדל הורוביץ - כיהן כרב קהילת ראחוב בבני ברק.
בתו מינדל - אשת רבי בנימין זאב ליכטנשטיין רבה של שאיו מאג'רושי (רו') (בכתיב ארכאי: מאדאריש; דרומית מערבית לביסטריצה)
בתו אסתר - אשת רבי איתמר לייפר, האדמו"ר מבישטנא
בתו מרים פעסיל - אשת רבי אברהם ישכר בער איזקסון, רבה של פוליען ריסקווע
הערות שוליים

↑  יוסף דוד ויסברג, רבנו הקדוש מצאנז, חלק שני, עמ' קע"א.
↑  ראו אודותיו: ש.א.ד, "הרב מראחוב זצ"ל", העדה פב-פג, תש"ם, עמ' ז-יג; אהרן צבי אילון, "עולמי: ספר זיכרון לקהלת סעפלאק וגליל מארגרטין", עמ' 289–298.
↑  משה ויסברג, הקים את ראחוב בבני ברק ונפטר בשיבה טובה, באתר בחדרי חרדים, י"ט טבת תש"פ
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304703105171  LCCN: n92027731  VIAF: 168939968   WorldCat (עם VIAF): 168939968 
שער הספר ליקוטי מהרי"ח (1932)
ישראל חליבנר

ישראל ("חלאולה") חָליבְנֶר (10 בינואר 1928 – 11 בדצמבר 2013) היה כדורגלן ומאמן כדורגל ישראלי. נודע בכינוי 'חלאולה', שיבוש של המילה הערבית 'חילווה' שפרושה מתוק.
ביוגרפיה

חליבנר נולד בפולין וכשהיה בן 5 עלה לארץ ישראל עם משפחתו. בגיל 12 הצטרף למחלקת הנוער של מכבי תל אביב, וב-1946 עלה לקבוצה הבוגרת של המועדון בתפקיד רץ (קשר), ושיחק בשני צידי המגרש. עם הקבוצה זכה בארבע אליפויות ושלושה גביעי מדינה, כולל דאבל בעונת 1953/1954. ב-1956 נאלץ לפרוש בעקבות פציעה במניסקוס.
בשנת 1964 החל חליבנר את קריירת האימון שלו בבני יהודה תל אביב. שנה לאחר מכן אימן במכבי חיפה, וב-1967 חזר למכבי תל אביב, הפעם כמאמן הקבוצה. הוא הצטרף במחזור החמישי של העונה הכפולה (1966/1968), כאשר ג'רי בית הלוי, אשר היה מאמנו כשהוא עלה לקבוצת הבוגרים כשחקן, שימש כיו"ר הקבוצה. בעונה זו הוביל את הקבוצה לאליפות, ובשנת 1969 זכה עמה באליפות אסיה לקבוצות.
לאחר מכן עבר חליבנר לאמן את בית"ר ירושלים וחזר למכבי תל אביב לאחר עונה אחת בלבד. ב-1974 מונה כ"יועץ" למאמן בית"ר ירושלים מישל פורטל, אך עד מהרה החליף אותו בתפקיד ונשאר כמאמן יחיד. לאור חוסר הצלחת הקבוצה עזב את בית"ר משחקים ספורים לסוף העונה. לאחר מכן אימן חליבנר גם בהפועל ירושלים.
עם פרישתו מעולם הכדורגל ניהל חליבנר משרד נסיעות שהיה בבעלות הוריו.
חליבנר התגורר בגבעתיים, היה נשוי לרינה ואב לבת ובן. נפטר בשנת 2013 בגיל 85.
תארים > כשחקן

אליפות: 1949/1950, 1951/1952, 1953/1954, 1955/1956
גביע המדינה: 1953/1954, 1954/1955, 1963/1964
תארים > כמאמן

אליפות: 1966/1968
גביע המדינה: 1969/1970
אליפות אסיה לקבוצות: 1968/1969
הערות שוליים

↑  יעקב ברוש, חוגגים, עיתון דבר, 7 בינואר 1973, עמ' 10
↑  רון עמיקם, מאיר גבאי, רוני דיאון, אני אוהב אותך בית"ר - תולדות בית"ר ירושלים, פרק חמישי, 1969-70, עמודים 79 - 81, הוצאת Media41LTD
↑  רון עמיקם, מאיר גבאי, רוני דיאון, אני אוהב אותך בית"ר - תולדות בית"ר ירושלים, פרק שביעי, 1974-5 , עמוד 106, הוצאת Media41LTD
| מאמני הפועל ירושלים |
| --- | --- | --- |
| הפועל ירושלים (1926—2019) | פוליאקוב (1957-58) • קיש (1958-60) • גיבונס (1960-63) • חרניצ'ק (1963) • שפר (1963) • פוקס (1963-65) • וולב (1965-67) • שמילוביץ' (1967-69) • ליטבק (1969-70) • מנצ'ל (1970-72) • לבקוביץ' (1972-74) • שמילוביץ' (1974-75) • רזניק (1975) • חליבנר (1975-76) • לבקוביץ' (1976-77) • סטלמך (1977-78) • סינגל (1978-79) • שפיגל (1979-81) • לבקוביץ' (1981-82) • רדלר (1982) • סינגל (1982-83) • ברגיג (1983-84) • עופר (1984-85) • ברגיג (1985-86) • רוזן (1986) • יוסי כהן (1986-87) • פייגנבוים (1987-88) • שווייצר (1988-89) • בן דוד (1989-1990) • פייגנבוים (1990-91) • מזרחי (1991-92) • בן דוד (1992) • נמני (1992-93) • עופר (1993-94) • אבוטבול (1994-95) • מלמיליאן (1995-96) • מזרחי (1996-99) • עופר (1999) • דיין (1999-2000) • א. לוי (2000-01) • דיין (2001-03) • אסייג (2003-04) • דיין (2004-05) • פייגנבוים (2005) • אסייג (2005-06) • דיין (2006-07) • קדוש (2007-09) • עמר (2009-10) • זגורי (2010) • קדוש (2010-12) • עמר (2012-13) • טל (2013) • עמר (2013-14) • בן דוד (2014-15) • שי כהן(ז) (2015-16) • מחפוד (2016) • מזרחי (2016) • בוזגלו (2016-17) • מרטן (2017) • עזו (2017-19) |  |
| הפועל קטמון ירושלים (2007—2020) | בן שמעון (2007-08) • מ. כהן (2008-09) • זדה (2009-12) • טסלפפה (2012-14) • נימני (2014-15) • דוד (2015-16) • בן זקן (2016-17) • זדה (2017-19) • מזרחי (2019) • אריה (2019-20) |  |
| הפועל ירושלים (2020—) | זיו אריה (2020—) |  |
יחסי גרמניה–רומניה

| יחסי גרמניה–רומניה |
| --- | --- |
גרמניה: רומניה


גרמניה: רומניה
שטח (בקילומטר רבוע)
357,022: 238,391
אוכלוסייה
84,431,715: 18,988,203
תמ"ג (במיליוני דולרים)
4,456,081: 351,003
תמ"ג לנפש (בדולרים)
52,777: 18,485
משטר
רפובליקה פדרלית: רפובליקה

בין גרמניה לבין רומניה מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים, ושתי המדינות חברות באיחוד האירופי ובנאט"ו.
היסטוריה > הקיסרות הגרמנית

ב-20 בפברואר 1880 כוננו היחסים בין הקיסרות הגרמנית לנסיכויות הרומניות המאוחדות, שבראשם עמד נסיך גרמני - קרל אנטון, נסיך הוהנצולרן-זיגמרינגן, ובשנת 1881 הכירה גרמניה בהקמת ממלכת רומניה.
בשנת 1883 הצטרפה רומניה לברית המשולשת, אולם במלחמת העולם הראשונה התנערה רומניה מהברית, ובשנת 1916 הצטרפה למלחמה לצד מדינות ההסכמה. בעקבות כך כבשו הגרמנים והאוסטרים את רומניה, אולם לאחר תבוסתם במלחמה, קיבלה רומניה את טרנסילבניה ובוקובינה שהיו תחת שלטון האימפריה האוסטרו-הונגרית.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה

לאחר חתימת הסכם ריבנטרופ–מולוטוב ועל פי מה שהוסכם בו, תבעה ברית המועצות מרומניה את בסרביה ואת צפון בוקובינה, כולל חבל הרצה. רומניה, חסרת בני ברית, נאלצה להיכנע לאולטימטום הסובייטי ונסוגה מחבלים אלה שנכבשו מיד על ידי הצבא האדום. במסגרת תכתיב וינה ב-30 באוגוסט 1940 הכריחו גרמניה הנאצית ואיטליה את רומניה לוותר על צפון טרנסילבניה לטובת הונגריה, וכן להעניק לבולגריה את חבל הקדרילטר (דרום דוברוג'ה), ב-5 בספטמבר 1940.
במאמץ להתגבר על המשבר הפוליטי שנוצר עם אובדן בסרביה, מינה קרול השני, מלך רומניה את הגנרל יון אנטונסקו לראש ממשלה, ב-6 בספטמבר 1940. אנטונסקו הכריח את המלך להתפטר, ושם על כיסאו את בנו מיכאי הראשון בן ה-19. אנטונסקו כרת ברית עם תנועת הלגיונרים והכריז על רומניה כמדינה "לאומית-לגיונרית", כשתוארו "Conducător" - מנהיג. רומניה כרתה ברית עם גרמניה מתוך תקווה להשיב לעצמה, בעזרת גרמניה, את החבלים שעברו לברית המועצות, לכן חתמה על ההסכם התלת צדדי ב-23 בנובמבר 1940. ב-1941 נכנסו למדינה חיילים גרמנים והשתמשו בשטחה לפלישה ליוגוסלביה ולאחר מכן, יחד עם הצבא הרומני הגדול, לברית המועצות. כמו כן נהנו הגרמנים משימוש חופשי באוצרות הטבע של רומניה, במיוחד חיטה ונפט.
ב-22 ביוני 1941 הצטרפה רומניה למבצע ברברוסה, הפלישה הגרמנית לברית המועצות. לא רק זאת שאפשרה מעבר חיילים גרמנים בשטחה, אלא גם תרמה 300,000 מחייליה ללחימה לצד הגרמנים בחזית, יותר מכל בעלת ברית משנית אחרת. רומניה סיפחה לשטחה שטחים עצומים. היא השיבה לעצמה את בסרביה וסיפחה שטחים ניכרים ממזרח לנהר הדניסטר, כולל העיר אודסה.
במהלך המלחמה סייעו הכוחות הרומנים בהשמדת היהודים, וכ-280,000/380,000 יהודים נרצחו ברומניה.
משהתהפך גלגל המלחמה, התבוסה הגרמנית לצבא האדום נראתה בלתי נמנעת והצבא האדום התקרב לנהר פרוט, הודח אנטונסקו, וב-23 באוגוסט 1944 הכריזה רומניה על תמיכתה בבעלות הברית, ועד מהרה נכבשה המדינה על ידי הצבא האדום.
היסטוריה > לאחר המלחמה

לאחר המלחמה הוקם ברומניה משטר קומוניסטי, ואילו גרמניה חולקה לגרמניה המערבית הדמוקרטית וגרמניה המזרחית הקומוניסטית. רומניה וגרמניה המזרחית היו שותפות בברית ורשה, ואף היו שותפות לדיכוי האביב של פראג בצ'כוסלובקיה בשנת 1968.
בשנת 1989 הופל משטרו של ניקולאה צ'אושסקו, ובשנת 1990 אוחדה גרמניה מחדש, ובשנת 1992 חתמו שתי המדינות על חוזה ידידות.
יחסים כלכליים

גרמניה היא שותפת הסחר החשובה ביותר של רומניה, ו-18.6% מכלל היצוא של רומניה נשלחים לגרמניה. ב-5 בספטמבר 2002 הוקמה הלשכה הרומנית-גרמנית למסחר, הממוקמת בבוקרשט.
יחסים תרבותיים

בשנת 1995 חתמו שתי המדינות על הסכם לשיתוף פעולה תרבותי, ובשנת 1996 חתמו על הסכם לשיתוף פעולה בין מוסדות החינוך.
יחסים דיפלומטיים

גרמניה מחזיקה ברומניה שגרירות בבוקרשט, ו-2 קונסוליות בטימישוארה וסיביו. מאידך, רומניה מחזיקה בגרמניה שגרירות בברלין, ו-6 קונסוליות בבון, המבורג, לייפציג, מנהיים, מינכן ושטוטגרט
.
ביקורים רשמיים

נשיא גרמניה הורסט קלר ביקר ביולי 2007 ברומניה, וקנצלרית גרמניה אנגלה מרקל ביקרה שם באפריל 2008 לקראת הפסגה של נאט"ו. בשנת 2010 שר החוץ הגרמני גידו וסטרוולה ערך ביקור רומניה. נשיא רומניה טראיאן בססקו ביקר בברלין בשנים 2005, 2006, 2007, 2010 ו-2011. באוקטובר 2012 שר החוץ הרומני טיטוס קורלציאן ביקר בברלין, ובמאי 2013 ביקר שם ראש ממשלת רומניה ויקטור פונטה.
בנוסף התקיימו ביקורים רשמיים על ידי ראשי המדינות הפדרליות הגרמניות ברומניה, במאי 2010 ביקר ראש ממשלת בוואריה הורסט זהופר, ובאוקטובר 2011 ביקר ראש ממשלת באדן-וירטמברג וינפריד קרצ'מן.
ירדן אדיקה

ירדן אדיקה (נולדה ב-1999) היא שחקנית כדורשער וספורטאית פאראלימפית ישראלית לשעבר.
ביוגרפיה

אדיקה נולדה בכרמיאל והיא בוגרת בית ספר אורט במגמת תקשורת.
הייתה חברת תנועת נוער יחד ללקויי ראייה ועיוורים ובעקבותיה הצטרפה לאימוני כדורשער ולנבחרת ישראל בכדורשער נשים. בשנים 2013–2016 הייתה חברת הנבחרת, ממנה פרשה בעקבות פציעה בשורש כף היד.
בשנת 2015 זכתה הנבחרת במדליית זהב במשחקים העולמיים לעיוורים ולקויי ראייה והבטיחה את מקומה במשחקים הפאראלימפיים ריו דה ז'ניירו (2016).
במשך שנתיים התנדבה לשירות לאומי במסגרת רפא"ל. בשנת 2019 נבחרה לקבל את אות ההצטיינות למתנדבי שירות לאומי מנשיא מדינת ישראל.
אדיקה היא בוגרת המכללה האקדמית להנדסה בראודה בהנדסת תוכנה.
הערות שוליים

↑  היא מצטיינת והיא מכרמיאל
↑  המטרה: מדליה
↑  ירדן אדיקה מכרמיאל, השראה ומודל לחיקוי
↑  ראיון עם גל חמרני קפטנית הנבחרת הפאראלימפית במשחק כדורשער
↑  מצטייני הנשיא תשע"ט
|  משלחת ישראל למשחקים הפאראלימפיים ריו דה ז'ניירו (2016)  |
| --- | --- | --- |
|  אופני יד | קובי ליאון |  |
|  אתלטיקה | גדי ירקוני |  |
|  בוצ'ה | נדב לוי |  |
|  חתירה |  מורן סמואל • חתירה זוגית (ראובן מגנאג'י ויוליה צ'רנוי) |  |
|  טניס | איתי ארנליב • אדם ברדיצ'בסקי • שרגא ויינברג |  |
|  טניס שולחן | דני בוברוב • חגית בריל • קרולין טביב • שי סיאדה |  |
|  כדורשער | נבחרת ישראל (נשים) (סיון אברבאיה, ירדן אדיקה, רוני אוחיון, ליהיא בן-דוד, גל חמרני, אלהאם מחאמיד רוזין (קפטן)) |  |
|  קיאק | פסקל ברקוביץ |  |
|  קליעה |  דורון שזירי |  |
|  שחייה | יוליה גורדיצ'וק • ורוניקה גירנקו • אראל הלוי • יואב ולינסקי • יצחק ממיסטבאלוב •  ענבל פיזרו • איאד שלבי |  |
|  שיט | צוות סונאר (ארנון אפרתי, שמעון בן-יעקב, דרור כהן) • צוות סקאד (הגר זהבי, משה זהבי) |  |
יואכים מפיורה

| --- | --- |

 לידה:  1135? Celico, ממלכת סיציליה הנורמנית 
 פטירה:  30 במרץ 1202 (בגיל 67 בערך) Pietrafitta, ממלכת סיציליה הנורמנית 
 מקום קבורה:  San Giovanni in Fiore Abbey 
 תפקיד:  אב מנזר 
 השקפה דתית:  נצרות 
 
פרסקו של יואכים מפיורה שנעשה ב-1573 בקתדרלת סנטה סוורינה שבקלבריה
יואכים מפיוֹרֶה (לעיתים יואכים איש פיורה; באיטלקית: Gioacchino da Fiore, בלטינית: Ioachim Florensis; ‏ 1135 - 30 במרץ 1202) היה תאולוג ומיסטיקן. בעל התורה המיסטית (המטה-נראטיב) המחלקת את ההיסטוריה לשלוש תקופות: עידן הברית הישנה שלפני ישו, עידן הנצרות והעידן הרוחני- עידן רוח הקודש. תורתו של יואכים השפיעה רבות על הפרנציסקנים, כמחצית המאה לאחר מותו ודרכם על ההגות המיסטית.
Dialogi de prescientia Dei
תולדות חייו

נולד בקלבריה, בדרום-מערב איטליה של ימינו, שהייתה שייכת אז לממלכת סיציליה הנורמנית. הועסק כמלומד בחצר מלך סיציליה והארכיבישוף של פלרמו. ב-1159 יצא כצליין לממלכת ירושלים (ארץ ישראל הצלבנית) וחווה חוויה מיסטית בירושלים. עם שובו היה לנזיר וב-1168 הוסמך לכמורה. ב-1177 הצטרף למסדר הציסטרציאני וסייע לו לקבל אדמות ממלך סציליה. ב-1182 בילה שנה וחצי במנזר קסמרי (Casamari), שם כתב את שלושת חיבוריו הגדולים.
ב-1184 ייסד את מנזר פיורה (פלורה) בהרי קלבריה. המנזר היווה מרכז לפלג חדש של המסדר הציסטריאני, שהוכר על ידי האפיפיור סלסטינוס השלישי ב-1198.
תורת שלושת העידנים

תורתו של יואכים היא פשוטה מאוד ומהווה תבנית - על היסטורית (מטה-נרטיב), מסכת כוללת, סיפור אידאולוגי המקיף את כל המציאות ומסביר אותה לפי חץ הזמן ההיסטורי. דיונו של יואכים מתחיל בשאלת התאולוגיה הנוצרית הבסיסית: "מהו אופיו של השילוש הקדוש?" התשובה שנתן יואכים מקורית (אם כי לא רחוקה מתפיסת תורת השמיטות שבקבלה): השילוש הוא ההיסטוריה. וההיסטוריה נחלקת לשלושה עידנים:
העידן הראשון, הוא עידן האב, עידן הברית הישנה, לפני התגלותו של ישו. מאפייניה הן המצוות המעשיות והגשמיות של היהדות והחיים הארציים. הטקסט המרכזי של העידן הוא התנ"ך ומוסד המרכזי הוא בית המקדש.
העידן השני, הוא עידן הבן, ירידתו של ישו לארץ וקורבנו, זהו עידן הנצרות, הטקסט המרכזי שלו היא הברית החדשה ומאפייניו הם החסד הנוצרי, הרוחניות השואפת לחיי העולם הבא והכנסייה.
העידן האחרון, הוא עידן רוח הקודש העתיד לבוא. הוא מסמל השתחררות מכל הממסדים, המסגרות והמבנים אל החירות, השחרור הגמור ומהווה את "מלכות השמיים" עלי אדמות. הטקסט המרכזי של העידן הוא "האוונגליון האחרון" שיימסר לאנושות על ידי "המבשר".
הכפירה היואכימית

לפי מפרשיו של יואכים ולפי רמזיו, העולם מצוי על סיפו של העידן השלישי העתיד לקום ולהגיע, לפי חישוביו, ב-1260. אולם באופן עקרוני, די בזיהוי האוונגליון האחרון והמבשר על מנת להכריז שהעידן השלישי הגיע. בעת מותו של יואכים לא הייתה תורתו נפוצה או מקובלת. אולם, באמצע המאה ה-13 חלו מספר אירועים שתרמו לתפיסה לפיה העולם עומד על סף קיצו. סוף האלף החמישי של מניין השנים בלוח העברי חל ב-1240; ב-1250 מת פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, שהתעמת עם הכנסייה עד כדי כך שהאפיפיור גריגוריוס השני ראה בו את האנטי-כריסט; והפלישה המונגולית לאירופה הגיעה לשיאה. באופן טבעי הניחו המפרשים שמבשר העידן, ישו שחזר שנית, הוא יואכים עצמו (למרות שהוא-עצמו לא טען זאת מעולם) וכתבי הקודש של העידן החדש הם כתביו. אם העידן השלישי מתחיל, אזי סימן שתם תפקידה של הכנסייה הממוסדת, של נצחיות התחלפות של האפיפיורים על כסאם, דבר שהוביל לגינוי מיידי של תורה זו והגדרתה ככפירה, הכפירה היואכימית(אנ').
ב-1250 התפרסם ספרו של אחד ממפרשי יואכים, הנזיר הפרנציסקני האיטלקי ג'ירארדו דה בורגו סן-דונינו, בשם "מבוא לאוונגליון הנצחי". הנזיר פירש פסוק בדברי יואכים לפיו האוונגליון הנצחי יוכרז על ידי מלאך, שומר החותם השישי בחזון יוחנן, הנושא את סמל האל החי. ומי מתאים לתיאור זה יותר מפרנציסקוס מאסיזי, מייסד מסדרו, שנשא על בשרו את סימני הסטיגמטה (פצעי הצליבה). כלומר המבשר כבר הגיע ופעל בעולם והעידן השלישי החל. למרות שהאפיפיור גינה את הספר, עשתה הבשורה כנפיים והביאה לתסיסה ספיריטואליסטית (רוחנית) בקרב קבוצה מחברי המסדר הפרנציסקני שנקראה "המינוריטים". ב-1263 הוכרזו דעותיו של ג'ירארדו דה בורגו סן-דונינו מינות, אך התנועה לא דעכה וב-1294 אף נבחר נזיר ספיריטואליסטי לאפיפיור (סלסטינוס החמישי), אך הוא אולץ להתפטר כעבור מספר חודשים.
בתרבות

ב"הקומדיה האלוהית" שם דנטה אליגיירי בפיו של בונוונטורה הקדוש, ראש המסדר הפרנציסקני, השוהה בגן העדן עם נשמות הצדיקים, את השורות:
ולצידי זוהרת

שלהבת יואכים, אבי מנזר קלבריה

נחן האיש ברוח הנביאים מקדם.
"הרייך השלישי"

המושג "המלכות (בגרמנית: רייך) השלישית" התגלגל לשיח הפוליטי במאה ה-19, ככינוי למצב האידיאלי לאחר הגשמת השאיפות הלאומיות והחברתיות. כבר ב-1919 כתב דיטריך אֶקָרט, אחד מראשוני הנאצים, כי "אין עם המוכשר להביא את המלכות השלישית יותר מהגרמנים." ב-1923, בספרו "הרייך השלישי", חילק ההוגה ארתור מלר ואן דר ברוק (גר') את ההיסטוריה הגרמנית לשלושה שלבים בהשראת הדגם של פיורה: הרייך הראשון, הוא הקיסרות הרומית הקדושה; הרייך השני, הקיסרות הגרמנית; ורייך שלישי עתידי שיקום לאחר סילוק הרפובליקה המנוונת, יאחד את כל דוברי-הגרמנית ויפתור את בעיות החברה על ידי מיזוג של לאומיות, שמרנות וסוציאליזם שייצור משטר כלכלי חדש וצודק. הספר התפרסם מאוד, והחתירה אל אותו "רייך שלישי" נעשתה למטרה מרכזית של הימין האנטי-דמוקרטי בגרמניה. אף שהמושג היה נפוץ מאוד בתעמולה הנאצית ובעיתונות עד ל-1939 – אז הורו היטלר וגבלס להפסיק להשתמש בו, אם כי הוא לא נעלם מהשיח – מעולם לא היה רשמי בשום אופן. כמוהו גם כינויים אחרים כמו "רייך אלף השנים" וכדומה.
ספריו

Liber Concordiae Novi ac Veteris Testamenti ("ההרמוניה של הברית הישנה והחדשה")
Expositio in Apocalipsim ("חשיפה של חזון יוחנן")
Psalterium Decem Cordarum ("עשרת מיתרי ספר תהילים")
הערות שוליים

↑  עמוס פונקנשטיין, לוח זמנים לקץ העולם בתוך: תדמית ותודעה היסטורית, עם עובד 1991, עמ' 59
↑  ז'אק לה גוף, ימי הבינים בשיאם, דביר, 1993, עמ' 200-201
↑  Cornelia Schmitz-Berning. Vokabular des Nationalsozialismus. Walter de Gruyter, 1998. עמ' 160.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263578905171  PLWABN: 9810646306505606  BIBSYS: 90163249  BNC: 000179546  BNE: XX943758  BnF: cb12042583n (data)  CANTIC: a1045102x  CiNii: DA04417783  GND: 118557564  ICCU: CFIV017960  ISNI: 0000 0001 2102 566X  LCCN: n79043721  LNB: 000173297  NDL: 01085466  NKC: jx20050421002  NLA: 35838063  NTA: 070590222  RERO: 02-A000094906  SELIBR: 191314  SNAC: w60p3nn7  SUDOC: 028629213  Trove: 1109981  VcBA: 495/30047  VIAF: 78749939   WorldCat (עם VIAF): 78749939