stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אברהם טוקזייר
ביוגרפיה > השערורייה

בתחרות חנוכת האצטדיון האולימפי של הלסינקי שאך זה הסתיימה בנייתו (ויועד לקראת אולימפיאדת הלסינקי ב-1940) שנערכה ב-21 ביוני 1938 השתתף טוקזייר בריצת 100 מטר. הוא חצה ראשון את קו הסיום והכרוז הודיע עליו כמנצח מיד לאחר הריצה, אך עם פרסום התוצאות הרשמיות, התברר שהציבו אותו במקום הרביעי. לכל ארבעת הרצים ניתנה תוצאה זהה של 11.0 שניות. למחרת פורסמה בעיתון Helsingin Sanomat (אנ') הנפוץ בכל המדינות הנורדיות, תמונה שצילמה את סיום הריצה על קו הסיום. התמונה מוכיחה בבירור כי טוקזייר, האצן הקרוב ביותר למצלמה בגופיה הכהה, היה הראשון שחצה את הקו. כתובית התמונה הבהירה "תמונה זו מוכיחה כי השופטים טעו בזיהוי המנצח במירוץ".
אמנם הריצה הייתה צמודה, אך הסיבה לדירוג הנמוך של טוקזייר במקום הרביעי הייתה ככל הנראה בגלל אנטישמיות, ולא בגלל טעות שנעשתה על ידי השופטים. זאת בגלל שמשלחת רשמית מגרמניה הנאצית, שכללה בין היתר חברים מהוועדה המארגנת של אולימפיאדת ברלין (1936), הגיעה והייתה בין אורחי התחרות. המארגנים, שרצו לרצות את אורחיהם, ובלחץ של אורהו קקונן (לימים נשיא פינלנד), שבאותה העת היה שר הפנים ויו"ר ההתאחדות האתלטיקה הפינית, הוציאו אותו מהפודיום ומטקס קבלת המדליות.
חודש וחצי לאחר מכן, באליפות פינלנד שנערכה בתחילת אוגוסט אותה שנה, זכה טוקזייר במדליית כסף בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.9 שניות, אחרי אקי טמיסטו (10.8 שניות) ולפני טויבו אקינן (10.9 שניות).
בשנת 1939 קבע טוקזייר בריצת 100 מטר את שיאו האישי על 10.7 שניות.
מאוחר יותר, טוקזייר היגר לסטוקהולם, שוודיה, שם גם נפטר.
הכרה מאוחרת

בשנות ה-90 פנתה מכבי הלסינקי להתאחדות האתלטיקה הפינית בבקשה להכיר בטוקזייר כמנצח ולהשיב לו את הפרס, אולם ניסיון זה לא צלח.
השערורייה חזרה לכותרות בשנת 2013, לאחר שהעיתונאי הפיני Kjell Westö (אנ') הזכיר את הפרשה בספרו "Hägring 38".
בסופו של דבר, ב-18 בספטמבר 2013 התנצלה התאחדות האתלטיקה הפינית בפני משפחתו של טוקזייר, והכריזה שהוא המנצח האמיתי באותה ריצה מפורסמת ב-1938. רשימת הרצים וזמני הריצה עודכנו בהתאם. את התוצאות הרשמיות לא ניתן לבטל בשל תקנות התאחדות האתלטיקה הבינלאומית.
משפחתו

אחייניו של טוקזייר הם רנה ניברג (אנ'), שגריר פינלנד באוסטריה, ברוסיה ובגרמניה בעבר, והלל טוקזייר (פי'), פסנתרן, זמר ומלחין פיני.
אדולף שטראוס

| --- | --- |

אדולף שטראוס
 לידה:  6 בספטמבר 1879 שרמקה, הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 פטירה:  20 במרץ 1973 (בגיל 93) ליבק, גרמניה המערבית גרמניה המערבית
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:  הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית   רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר   גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1898–1945 (כ־47 שנים)
 דרגה:   גנרל-אוברסט
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-22   מפקד הקורפוס ה-2   מפקד הארמייה התשיעית
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה המערכה בפולין  המערכה על צרפת  מבצע ברברוסה
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה   עיטור בית הוהנצולרן עם חרבות
 
אדולף שטראוס (בגרמנית: Adolf Strauß;‏ 6 בספטמבר 1879 – 20 במרץ 1973) היה גנרל בוורמאכט, שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

שטראוס נולד ב-6 בספטמבר 1879 בשרמקה, ובשנת 1898 התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-137 (אלזס התחתית ה-2). בשנת 1901 הוא הועבר לגדוד הרכבות ה-15, בשנת 1904 הוא הועבר לרגימנט הרגלים ה-71 (תורינגיה ה-3), ובשנת 1905 הוא הועבר לרגימנט הרגלים ה-162 (ליבק). במלחמת העולם הראשונה הוא לחם בחזית המערבית, ובסיום המלחמה היה מפקד גדוד ברגימנט הרגלים ה-99 (הריין העילי ה-2) בדיוויזיה ה-30. על לחימתו הוא עוטר בצלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה.
לאחר המלחמה המשיך בשירות קבע ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1934 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור, ובאוקטובר 1935 מונה למפקד הדיוויזיה ה-22, באפריל 1937 הועלה לדרגת גנרל לוטננט, ובנובמבר 1938 הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים ומונה למפקד הקורפוס ה-2.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה ואחריתו

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה היה שטראוס מפקד הקורפוס ה-2 שהיה חלק מהארמייה הרביעית, ופיקד עליו במהלך המערכה בפולין ובמהלך המערכה על צרפת, ועל פעולותיו הוענק לו עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-30 במאי 1940 במהלך המערכה על צרפת מונה שטראוס למפקד הארמייה התשיעית, ופיקד עליה במהלך מבצע אדום, וב-19 ביולי 1940 הוא הועלה לדרגת גנרל-אוברסט.
שטראוס פיקד על הארמייה התשיעית גם במהלך מבצע ברברוסה ובמהלך הקרב על מוסקבה. ב-16 בינואר 1942 פרש שטראוס מתפקידו בעקבות מחלה. לאחר החלמתו היה שטראוס בעתודת המילואים, ולא פיקד על כוח לוחם. לקראת סוף המלחמה פיקד שטראוס על האזור המבוצר המזרחי, ובסיום המלחמה נפל בשבי הבריטי שם שהה עד מאי 1948.
שטראוס מת בליבק ב-20 במרץ 1973, והוא בן 93 שנים.
עיטורים

צלב האבירים של צלב הברזל
צלב האבירים של מסדר בית הוהנצולרן
צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה (1914)
לקריאה נוספת

ויליאם שיירר, עלייתו ונפילתו של הרייך השלישי, הוצאת שוקן, 1962
אולפני גל קול

|  נתונים כלליים |
| --- | --- |
 סוג:  אולפני הקלטה
 מייסדים:  שמואל ואסתר אבוהב
 תקופת הפעילות:  1980–הווה (כ־44 שנים)
 חברות בנות:  גל קול דיגיטציה, וויס אובר
 מיקום המטה:  בני ברק 
 קואורדינטות:  32°05′35″N 34°49′25″E﻿ / ﻿32.093137737243°N 34.823697999967°E﻿ / 32.093137737243; 34.823697999967 
 משרד ראשי:  בר כוכבא 8, בני ברק
 ענפי תעשייה:  תעשיית המוזיקה 
  
 www.gal-kol.co.il
 he
 
חברת גל קול בע"מ הוקמה בשנת 1980 על ידי שמואל ואסתר אבוהב, והתחילה את דרכה כאולפן הקלטות מקצועי, אשר היה ממוקם בשדרות ירושלים שבעיר רמת גן.
בשנת 1987 עברה גל קול למשכנה הנוכחי במרכז העסקים של בני ברק, שם הקימה שני אולפני הקלטה אשר נחשבים לאבן דרך בהיסטוריית המוזיקה הישראלית.
האולפנים זכו להצלחה רבה בהפקת עשרות תקליטי זהב, והיוו בית מוזיקלי למיטב האמנים והטכנאים בישראל.
היסטוריה > שנות השמונים

בשנת 1980, לאחר שנות עבודה רבות בגלי צה"ל וברפאל, ייסד שמואל אבוהב את חברת גל קול בע"מ, והקים אולפן הקלטות בשדרות ירושלים שבעיר רמת גן. האולפן היה החמישי בישראל לאחר אולפני אשל, קוליפון, קולינור וטריטון.
בתחילת דרכו קיים שותפות עסקית עם דוד קריבושי, ומאוחר יותר עם יובל ריבלין, בן זוגה של המשוררת יונה וולך. מכונת ההקלטה הראשונה הייתה בעלת 8 ערוצי הקלטה בלבד, והקונסולה הראשונה הייתה מתוצרת TEAC.
בשנת 1981 נסע שמואל אבוהב לאנגליה, במטרה למצוא קונסולה שתתאים לאולפני גל קול. הוא נפגש עם מספר בעלי אולפנים וחברות אודיו, ביניהם גם מנהל אולפני Trident בלונדון, מלקולם טופט, אשר עבד עם אמנים בסדר גודל עולמי כגון דייוויד בואי ולהקת הביטלס.
בעקבות הפגישה, החליט אבוהב לרכוש קונסולה של חברת Trident מסדרת 80B, ולהביא אותה לישראל. בנוסף לקונסולה, נרכשה גם מכונת הקלטה של 16 ערוצים, אך הוחלפה לאחר שנה בלבד לטובת מכונת הקלטה של 24 ערוצים מבית Trident.
לאחר שנה נוספת המכונה נרכשה על ידי אולפני סיגמא, ובמקומה נקנתה מכונת הקלטה יפנית Otari MX80.
לאחר מספר שנות עבודה ותכנון יסודי, החל שמואל אבוהב לבנות את אולפני גל קול החדשים ברחוב בר כוכבא בעיר בני ברק.
בשנת 1987 הסתיימו עבודות הבניה, ואולפן ההקלטות החדש נפתח לקהל הרחב. אולפן זה, הידוע בכינויו "האולפן הירוק", התפרש רק על כמחצית משטח המתחם של חברת גל קול. באותן שנים האולפן היה ידוע כאולפן הבית של כל ז'אנר הזמר החסידי.
היסטוריה > שנות התשעים

שנים אלו נחשבות ל"תור הזהב" של תעשיית ההקלטות בישראל. מכירות אלבומי המוזיקה הלכו וגדלו, והביקוש לאולפני הקלטות הגיע לשיאו. בעקבות זאת, הוחלט לפתוח אולפן הקלטות נוסף.
בנייתו של האולפן, אשר זכה לשם "האולפן האפור", הסתיימה בשנת 1992. לצורך אולפן זה נרכשה קונסולה מסוג DDA AMR24 ומכונת הקלטה 24 ערוצים נוספת.
לאחר פתיחת שני האולפנים, אולפני גל קול נחשבו לאולפני ההקלטות הגדולים בארץ, ואף היו לאולפנים היחידים בישראל שהחזיקו שתי מערכות Dolby SR למכונות הקלטה 24 ערוצים. המתחרים הבולטים בתחום היו אולפני זזה, אולפני המון, ואולפני די בי.
היסטוריה > תחילת שנות האלפיים

עם המהפכה הדיגיטלית, חל שינוי מהותי במבנה האולפנים ובצורת העבודה. נרכשו מערכות הקלטה דיגיטליות Pro Tools של חברת Digidesign.
בתחילה, סונכרנו המערכות הללו עם מכונות ההקלטה האנלוגיות, אך לאחר מספר שנים, המכונות האלוגיות נדחקו הצידה, והמערכת הדיגיטלית הפכה לאופן ההקלטה הבלעדי.
כמו כן, המהפכה הדיגיטלית הביאה לשינויים מהותיים בתחום האולפנים בישראל ובעולם כגון: מעבר מצריכת מוזיקה בפורמטים גשמיים לקובצי מחשב, והאפשרויות הבלתי מוגבלות והזולות של מערכות הקלטה דיגיטליות, שהביאו לפתיחת אלפי אולפנים ביתיים ואולפנים קטנים בישראל.
עקב המעבר לעולם הדיגיטלי רווחיות מהקלטות אולפן ירדה דרסטית, ורוב האולפנים הגדולים והמסורתיים נסגרו. בעזרת הידע והציוד האנלוגי שרכשו עם השנים, החליטו אולפני גל קול לפתח את מחלקת הדיגיטציה.
כיום שני האולפנים עדיין קיימים ופעילים, אך רוב הפעילות נמצאת בתחום הדיגיטציה.
אולפנים > האולפן הירוק

האולפן הראשון מבין השניים, הוקם בשנת 1987 וזכה לכינויו מפאת השטיחים הירוקים הנמצאים בו.
חדר בקרה המצויד בקונסולה Trident 80B, מכונת הקלטה אנלוגית Otari MX80, מערכת Dolby SR, ושלל ציוד נוסף.
חדר הנגנים מציג קירות עץ אקוסטיים המיועד להקלטת כלים אקוסטיים כגון תופים, כלי נשיפה, ואף שירה.
באולפן נמצאים גם פסנתר כנף מבית Yamaha, ומערכת תופים של חברת Pearl אשר הוקלטו על גבי אלפי שירים עד היום.
אולפנים > האולפן האפור

הוקם בשנת 1992 וקיבל את שמו כיאה לשטיחים האפורים שבו.
חדר הבקרה בנוי בצורה זהה לחדר הבקרה של האולפן הירוק, אך מציג ציוד שונה כגון קונסולה DDA AMR-24, מכונות הקלטה אנלוגיות Studer A80/A810, מערכת Dolby SR, ומערכת שמע מבית Dynaudio.
חדר הנגנים בנוי מקירות עץ גם הוא, אך מאופיין בשטח גדול יותר וצורה מאורכת, תכונה המתאימה במיוחד להקלטות גדולות בעלות מספר רב של נגנים, כגון הקלטת תזמורת כלי מיתר.
דיגיטציה

בשנת 2009 נפתחה מחלקת הדיגיטציה של חברת גל קול, והחלה לעבוד על פרויקט המרת ארכיון הרדיו של גלי צה"ל. הפרויקט כלל 80,000 שעות שידור אשר הוקלטו על סרטי רבע אינץ', והומרו לקובצי שמע דיגיטליים.
מאז עבדה חברת גל קול על שלל פרויקטים וארכיונים נוספים כגון ארכיון שידורי קשת, תאגיד השידור, חברת החדשות, הד ארצי-NMC, יד ושם, ועוד מאות ארכיונים קטנים לשלל מוזיאונים, אוניברסיטאות ויישובים.
כמו כן, מחלקת הדיגיטציה המירה גם ארכיונים פרטיים של אמנים ישראלים כמו שלמה ארצי, ריטה, אביב גפן, אהוד בנאי ושלום חנוך.
בית ספר לסאונד

בשנת 2008 הקים טכנאי ההקלטה ומיקס נתי פטישי את בית הספר לסאונד "טולס", אשר לימודי מתקיימים בתוך אולפני גל קול.
טולס הוא בית הספר הראשון, אשר מקיים את כל שעות הלימודים בתוך אולפני הקלטה מסחריים, תוך כדי עבודה עם אמנים ומוזיקאים מקצועיים.
דיסקוגרפיה

במהלך השנים, בעיקר לאורך שנות התשעים, הוקלטו באולפן מספר אלבומי זהב ופלטינה.
גידי גוב - שירים מלילה גוב - אלבום פלטינה (1995)
שלמה גרוניך עם מקהלת שבא - תקליט זהב (1995)
אביב גפן - המכתב - אלבום פלטינה (1996)
אביב גפן III - אלבום פלטינה (1996)
שלמה ארצי - שניים - אלבום פלטינה (1996)
דני ליטני - אלבום זהב (1996)
שלמה ארצי - אהבתיהם - אלבום פלטינה משולש (1997)
גידי גוב - שירים מלילה גוב האוסף השני - אלבום זהב (1997)
אביב גפן - לילות לבנים - אלבום זהב (1999)
אביב גפן - עם הזמן - אלבום זהב (2006)
כנסיית השכל - אוטוביוגרפיה - אלבום זהב (2007)
הערות שוליים

חדר הבקרה של האולפן הירוק
חדר הבקרה של האולפן האפור
אוניברסיטת ברצלונה

| --- | --- |


אוניברסיטת ברצלונה
 אוניברסיטה ציבורית
 מוטו:  Libertas perfundet omnia luce 
 תקופת הפעילות:  1450–הווה (כ־574 שנים)
 בעלי תפקידים
 רקטור:  Joan Guàrdia i Olmos 
 צוות:  2,370
 סטודנטים
 כלל הסטודנטים:  62,995
 סטודנטים לתואר ראשון:  41,095 (2023)
 סטודנטים לתואר שני:  5,523 (2023)
 מיקום
 מיקום:  ברצלונה, קטלוניה
 מדינה:  ספרד ספרד
 קואורדינטות:  41°23′12″N 2°09′50″E﻿ / ﻿41.386666666667°N 2.1638888888889°E﻿ / 41.386666666667; 2.1638888888889
 web.ub.edu/web/ub/
  (למפת ברצלונה מוגדלת) אוניברסיטת ברצלונה(למפת ברצלונה רגילה) אוניברסיטת ברצלונה
 
אוניברסיטת ברצלונה (בקטלאנית: La Universitat de Barcelona, בספרדית: La Universidad de Barcelona; בראשי תיבות: UB) היא אוניברסיטה ציבורית אשר הוקמה ב-1450 וממוקמת בברצלונה שבספרד. האוניברסיטה נחשבת לאחת מן הטובות, הגדולות והיוקרתיות בספרד, ואחת מן הוותיקות בעולם. נכון לשנת 2023, למדו בה כ-63,000 סטודנטים. אוניברסיטת ברצלונה נחשבת גם למרכז מחקרי חשוב. יש בה 16 ספריות ולמעלה מ-6,328 חוקרים ועוזרי הוראה במשרה מלאה.
נכון לשנת 2023, היו באוניברסיטה 60 מחלקות ויחידת מחקר ב-17 פקולטות שונות: ביולוגיה, כימיה, חינוך, מדעי כדור הארץ, כלכלה ומנהל עסקים, אמנות, סיעוד, גאוגרפיה והיסטוריה, משפטים, מדעי המידע ומדיה אודיו-ויזואלית, מתמטיקה ומדעי המחשב, רפואה ומדעי הבריאות, רוקחות ומדעי המזון, פילולוגיה ותקשורת, פילוסופיה, פיזיקה ופסיכולוגיה.
האוניברסיטה הציעה 73 תוכניות לימוד לתואר ראשון, 172 תוכניות לתואר שני, 16 תוכניות לתואר כפול ו-47 תוכניות לתואר דוקטור.
האוניברסיטה חברה בקבוצת קוימברה (CG), באיגוד האוניברסיטאות האירופאיות (EUA), באיחוד אוניברסיטאות הים התיכון (UNIMED), בברית האוניברסיטאות הסינית-ספרדית (SSU), ברשת הבין-לאומית לאוניברסיטאות מחקר (IRUN), ברשת האוניברסיטאות  ויוס (XVU) ובליגה האירופית לאוניברסיטאות מחקר (LERU).
היסטוריה

האוניברסיטה הוקמה בנובמבר 1450 תחת חסותו של אלפונסו החמישי, מלך אראגון. בעשורים שקדמו לכך פעל במקום בית ספר לרפואה ובתי ספר נוספים שעסקו בעיקר בתאולוגיה. צמיחתה המרכזית הראשונה של האוניברסיטה החלה רק כעשרות שנים לאחר מכן, בתקופתו של פרננדו השני, מלך אראגון. במהלך המאה ה-16 חלו רפורמות שונות בנוגע למינוי הפרופסורים במוסד ושיטות הבחינה. במחצית השנייה של המאה ה-19 נבנה מבנה חדש לאוניברסיטה, וההרצאות הראשונות החלו תוך כדי השיפוצים בשנת 1871. בשנת 1956 הוקמה הפקולטה לרוקחות, ולאחריה הוקמו הפקולטה למשפטים (1958) ומנהל עסקים (1962).
למעשה, אוניברסיטת ברצלונה הייתה האוניברסיטה היחידה בקטלוניה עד שנת 1971, עד הקמת המכללה הפוליטכנית.
דירוגים בין-לאומיים

| שם הדירוג | ספרד | אירופה | כלל העולם |
| --- | --- | --- | --- |
| דירוג QS ‏ (2023) | 2 | 53 | 164 |
| דירוג שאנגחאי (2024) | 1 | – | 151–200 |
| דירוג Times Higher Education ‏ (2024) | 1 | 65 | 152= |
הערות שוליים

↑  The UB, UB in figures
| הליגה האירופית לאוניברסיטאות מחקר |
| --- | --- | --- |
|  | אדינבורו • אוטרכט • אוניברסיטת סורבון • אוקספורד • אימפריאל קולג' • אמסטרדם • ברצלונה • דבלין • היידלברג • הלסינקי • ז'נבה • יוניברסיטי קולג' לונדון • לוון • לונד • ליידן • מילאנו • מינכן • פרייבורג • פריז-סאקלה • ציריך • קופנהגן • קיימברידג' • שטרסבורג |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269128405171  PLWABN: 9810616673705606  BIBSYS: 90035333  BNE: XX121697  BnF: cb118679781 (data)  CANTIC: a10170856  CiNii: DA08639517  GND: 42050-5  ISNI: 0000 0004 1937 0247  LCCN: n99012058  NKC: kn20090415032  NLA: 36086041  NLG: 294698  RERO: 02-A000187002  SUDOC: 026430983  ULAN: 500307480  VcBA: 494/11213  VIAF: 149973203   WorldCat (עם VIAF): 149973203
אגם וטרן

| --- | --- |

מבט על האגם מהעיר גרנה
 מידע כללי
 מיקום:  ארץ יטאלנד, שוודיה
 סוג:  אגם של מים מתוקים
 מידות
 שטח:  1893 קמ"ר
 נפח:  77.6 קמ"ק
 גובה:  88.5 מטר מעל לפני הים
 אורך מרבי:  135 ק"מ
 אורך:  120 קילומטר
 רוחב מרבי:  31 ק"מ
 רוחב ממוצע:  30 ק"מ 
 עומק מרבי:  120 מטר
 ‏עומק ממוצע:  40 מטר
 מידע נוסף
 נהר מזין:  הנהרות פורסוויקסון, טברגסון, הוּסקווארנאון
 מקור לנהר:  נהר לוגן
 ‏אגן ניקוז:  6,000 קילומטר רבוע
 מדינות באגן הניקוז:  שוודיה שוודיה
 ערים:  ינשפין, מוטלה (שוודיה), קרלסבורג (שוודיה), אסקרסונד, הֵיוֹ, וָואדְסְטֵנַה, גְרֵנַה
 איים:  האי ויסינגאֶה ("האי ויסינג")
 קואורדינטות:  58°03′N 14°30′E﻿ / ﻿58.050°N 14.500°E﻿ / 58.050; 14.500
  (למפת שוודיה מוגדלת) סטוקהולם אופסלה גטבורג האלמסטד מאלמה קרלסקרונה אומאו יבלה קירונה קרלסטד ויסבי נורווגיה פינלנד לטביה ליטא אסטוניה דנמרק האוקיינוס האטלנטי  הים הבלטי אגם וטרן(למפת שוודיה רגילה) סטוקהולם אופסלה גטבורג האלמסטד מאלמה קרלסקרונה אומאו יבלה קירונה קרלסטד ויסבי נורווגיה פינלנד לטביה ליטא אסטוניה דנמרק האוקיינוס האטלנטי  הים הבלטי אגם וטרן(למפת מחוז אסטרייטלנד רגילה) לינשפין נורשפין מוטלה אוטווידברי שיסה סדרמנלנד הים הבלטי  ארברו קאלמאר ינשפין וסט. ייט. אגם וטרן(למפת מחוז אסטרייטלנד מוגדלת) לינשפין נורשפין מוטלה אוטווידברי שיסה סדרמנלנד הים הבלטי  ארברו קאלמאר ינשפין וסטרה ייטלנד אגם וטרן
 
מפת האגם
אגם וָטֶרְן (בשוודית: Vättern) הוא אגם עמוק של מים מתוקים, הנמצא בארץ יטאלנד, בדרומה של שוודיה. אגם וטרן הוא השני בגודלו בשוודיה (אחרי אגם ונרן), והחמישי בגודלו באירופה כולה. במרכזו של האגם ניצב האי ויסינגאֶה. האגם משמש עורק ראשי לתחבורה הימית (ובמיוחד מאז חציבת תעלת יטה (אנ')), וישנן ספינות העוברות דרכו בדרכן מדנמרק לפינלנד.
מעניינת העובדה שצורתו של האגם מזכירה את צורת שוודיה בהגדלה, ואת צורת האי שבמרכזה בהקטנה.
מקור השם

ישנן מספר תאוריות לגבי מקור שמו של האגם. בשוודית נקרא האגם "vättren". לכן, יש המניחים כי השם שובש מהמילה "vatten" (ללא הנקודות מעל האות), שפירושה "מים". יש גם הגורסים כי המקור הוא דווקא משחק מילים: השם "vättren" בשוודית (מבחינת דקדוק) הוא "ה-vätter". זאת, מאחר שסיומת ה-n בסיום שם עצם יכולה להתפרש כה"א הידיעה בעברית. ולכן, אם השם נקרא "ה-vätter", בנורדית עתיקה (Old Norse) הוא יכול להיכתב כ"Vættir", שפירושו "רוח האגם", או "רוח הטבע".
גאוגרפיה > מיקום גאוגרפי

אגם וטרן ממוקם בחבל הארץ יטאלנד, ומחולק בין ארבעה מחוזות; רוב רובו של האגם מחולק בין שני המחוזות העיקריים: אסטרייטלנד (=מילולית: מזרח גטלנד) במזרח, ווסטריטלנד (=מילולית: מערב גטלנד) במערב. חלקו הצפוני נמצא במחוז אוברו, וחלקו הדרומי (הכולל את האי וויסינגאֶה (=מילולית "האי וויסינג")) ממוקם במחוז סמולנד.
גאוגרפיה > איים

האי ויסינגאֶה ("האי ויסינג") ממוקם בחלקו הדרומי של האגם. האי ממוקם במרחק של 30 ק"מ צפונית לינשפין ו- 6 ק"מ מערבית לגְרֵנַה, שתי הערים המרכזיות שמהן ניתן להגיע לאי. אורכו של האי הוא 14 ק"מ, רוחבו 3 ק"מ, כך ששטחו הכולל הוא כ-24 קמ"ר.
במאות ה-12 וה-13, היוותה הטירה "נאס" (Näs) בקצהו הדרומי של האי את מקום מגוריהם של המלכים השוודים המוקדמים. ארבעה מלכים נפטרו בטירה: קרל השביעי, אריק העשירי, יוהאן הראשון ומגנוס השלישי. בנוסף, בשלהי המאה ה-17 קבעו את מיקומם משפחת האצולה ברהה באי, בטירה אחרת ושמה "ויסינגבורג", שנמצאת בחלקו המזרחי של האי. כיום עומדות שתי הטירות בחורבתן, ועם זאת הן משמשות מקור משיכה עיקרי למטיילים ומקום ציון באי.
במהלך המאה ה-19 נטעו חיילי הצי השוודי עצי אלון רבים ברחבי האי, על מנת שניתן יהיה להשתמש בעץ כחומר בנייה איכותי לבניית ספינות בעתיד. ואמנם עצי האלון נמצאים היום מוכנים לבניית ספינות, אך מאחר שכיום כבר לא בונים ספינות מלחמה מעץ, הם נותרו על האי. לפיכך חלקו הגדול של האי מכוסה ביערות עצי אלון (שאר שטחו משמש לחקלאות).
בנוסף לאי המרכזי, ישנם מספר איים בחלקו הצפוני של האגם.
גאוגרפיה > מפלים

בדרום האגם, מעט מזרחית לינשפין, ישנם מפלי הוּסְקְוָוארְנַפוֹלֵן (Huskvarnafallen). המפלים הם למעשה רצף של שמונה מפלים, המתפרשים לאורך של כקילומטר, כשהגובה המצטבר שלהם הוא גם הגבוה ביותר בשוודיה (116 מ'). הגבוה מביניהם נקרא מפל סְלִיפּסְטֶנְסְפוֹלֵט (Slipstensfallet), והוא מתנשא לגובה של 21 מ'. לאורך המפלים ישנם מספר אזורים גאולוגיים מיוחדים, מערות תת-קרקעיות, שנוצרו מתקופת הקרח והלאה. הידוע שביניהם הוא "הקומקום של הענק" (Giant's kettle).
בתרבות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
גלריית תמונות

שרידי טירת נס (Näs), בחלקו הדרומי של האי ויסינגאה. היווה ביתם של ארבעה ממלכי שוודיה
חורבות טירת ויסינגבורג כיום
טירת ויסינגבורג, כפי שנראתה במאה ה-17
מפלי הוסקווארנפולן, הנשפך לאגם מדרום-מזרח
"הקומקום של הענק" במפלים
תמונת פנורמה על האי ויסינגאה
הערות שוליים

↑  http://www.vattern.org/, בשוודית.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LNB: 000292087  SELIBR: 162954  VIAF: 316748191   WorldCat (עם VIAF): 316748191
אדמונד אוסבורן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1885 
 פטירה:  1969 (בגיל 84 בערך) 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית המלכותית בווליץ' 
 השתייכות:  הצבא הבריטי 
 תקופת הפעילות:  מ-1941 
 דרגה:  לוטננט גנרל 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה 
 עיטורים
 אות השירות המצוין  חבר במסדר האמבט 
 
אדמונד ארצ'יבלד אוסבורן CB DSO‏ (באנגלית: Edmund Osborne; ‏1885–1969) היה קצין של הצבא הבריטי, שפיקד על הקורפוס ה-2 במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה

אוסבורן נכנס לאקדמיה הצבאית המלכותית בווליץ' והוסמך כלוטננט משנה בחיל ההנדסה המלכותי, הצבא הבריטי, בשנת 1904. הוא שירת במלחמת העולם הראשונה ולאחר מכן למד במכללה לפיקוד ומטה, קמברלי בשנים 1921–1922, ובהמשך הפך למפקד בית הספר למקצועות הקשר בשנת 1926.
לאחר מכן הוא שירת כקצין האג"ם של הדיוויזיה ה-3 בשנת 1930. לאחר מכן הוא מונה למפקד חטיבת הרגלים ה-157 (חיל הרגלים הקל היילנד) בשנת 1933, ומפקד חטיבת קהיר במצרים בשנת 1934.
הוא שירת במלחמת העולם השנייה, תחילה כמפקד הדיוויזיה ה-44 (מחוזות הבית), עימה לחם במהלך המערכה על צרפת, ולאחר מכן כמפקד הקורפוס ה-2 משנת 1940 עד שפרש מהצבא הבריטי בשנת 1941.
הערות שוליים

1 2  Liddell Hart Centre for Military Archives
אדית בוש

אדית בוש (בהולנדית: Edith Bosch; נולדה ב-31 במאי 1980) היא ג'ודוקא עבר הולנדית אשר התחרתה בקטגוריית המשקל הבינונית (עד 70 ק"ג).
בוש השתתפה ארבע פעמים במשחקים האולימפיים בשנים 2000, 2004, 2008 ו-2012 וזכתה בשלוש מדליות. בסידני 2000 בוש סיימה במקום השביעי לאחר שהודחה בשלב רבע הגמר. באתונה 2004, היא זכתה במדליית הכסף. בשמינית הגמר היא ניצחה את ססיליה בלאנקו הספרדייה, ברבע הגמר היא ניצחה באיפון את אליזבת' קופס הארגנטינאית דקה ו-9 שניות מהפתיחה בעזרת תרגיל אוצ'י-מטה-מקי-קומי. בחצי הגמר היא ניצחה בניקוד ווזארי את אנט בום הגרמנייה. בגמר בוש התמודדה מול מסאה אואנו היפנית והפסידה בווזארי.
באולימפיאדת בייג'ינג 2008, בוש זכתה במדליית הארד. בסיבוב הראשון היא ניצחה באיפון תוך 40 שניות את סיסיליה נסיגה מפיג'י, בשמינית הגמר היא ניצחה בווזארי את ראשידה ווארדן האלג'יראית לאחר תרגיל אוצ'י-גרי וברבע הגמר היא ניצחה באיפון את רונדה ראוזי האמריקאית לאחר תרגיל קוצ'יקי-טאושי. בחצי הגמר בוש הפסידה בווזארי למסאה אואנו היפנית ונשרה לקרב על מדליית הארד בו ניצחה באיפון את ליירה איגלסיאס הספרדייה אחרי תרגיל הראי-מקיקומי מוצלח.
באולימפיאדת לונדון 2012, בוש שוב זכתה במדליית הארד. בקרב הראשון היא ניצחה את סאלי קונווי הבריטית, ברבע הגמר היא הפסידה לקרסטין תילה הגרמנייה ונשרה לקרבות בית הניחומים. אחרי ניצחון על הרוקה טאצ'ימוטו היפנית היא הגיעה לקרב על מדליית הארד בו התמודדה מול הוואנג יה-סול הדרום קוריאנית וניצחה בניקוד יוקו.
בוש מחזיקה בשלוש מדליות מאליפויות העולם; מדליית זהב (2005), מדליית כסף (2011) ומדליית ארד (2003). באליפויות אירופה היא זכתה בשבע מדליות, ארבע מדליות זהב (2004, 2005, 2010 ו-2012), מדליית כסף (2002) ושתי מדליות ארד (2007 ו-2009).
במהלך הקריירה בוש זכתה במעל 50 מדליות בתחרויות מהסבב העולמי וביניהן מדליות מטורנירי טוקיו ופריז היוקרתיים. כמו כן היא זכתה שמונה פעמים באליפות הולנד. באפריל 2013 היא פרשה מג'ודו. בשנת 2013 היא השתתפה בתוכנית הריאליטי "Expeditie Robinson" (הגרסה ההולנדית לתוכנית הישרדות) וזכתה.
רשימת הישגים חלקית מטורנירים בסבב העולמי

| שנה | טורניר | מקום | קטגוריית משקל |
| --- | --- | --- | --- |
| 1997 | German Open Bonn | 1 | עד 66 ק"ג |
| 2000 | ARAL Grand Prix 2000 Prague | 1 | עד 70 ק"ג |
| 2002 | Fukuoka tournament Japan | 1 | עד 70 ק"ג |
| 2002 | A-Tournament Dutch Open Rotterdam | 1 | עד 70 ק"ג |
| 2003 | Super A-Tournament Tournoi de Paris | 1 | עד 70 ק"ג |
| 2004 | A-Tournament Warsaw | 1 | עד 70 ק"ג |
| 2005 | Super World Cup Tournoi de Paris | 1 | עד 70 ק"ג |
| 2006 | World Cup Rome | 1 | עד 70 ק"ג |
| 2009 | World Cup Madrid | 1 | עד 70 ק"ג |
| 2011 | Grand Prix Amsterdam | 1 | עד 70 ק"ג |
הערות שוליים

↑  פרופיל וסטטיסטיקות אודות הג'ודוקא באתר sports-reference.com
↑  מידע על הג'ודוקא באתר JudoInside.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NTA: 401432521  VIAF: 4283147270556135700002   WorldCat (עם VIAF): 4283147270556135700002
אחמד חרבי

אחמד חרבי מחאג'נה (בערבית: أحمد حربي محاجنة; נולד ב-16 ביולי 1985) הוא כדורגלן ערבי ישראלי בעל אזרחות פלסטינית המשחק בעמדת המגן הימני.
קריירת מועדונים

חרבי התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של בית"ר טוברוק. בקיץ 2005 הצטרף להפועל אום אל-פחם מליגה א', אותה עזב בכל קיץ אך חזר אליה במהלך העונה במשך שלוש העונות שלאחר מכן. בין לבין שיחק גם בהפועל חיפה, מכבי אום אל-פחם וסקציה נס ציונה.
בקיץ 2009 חתם בשבאב אל-אמערי מליגת העל הפלסטינית, עמה זכה באליפות בעונת 2010/2011.
בקיץ 2012 חזר לליגה הישראלית ולקדנציה שנייה במכבי אום אל-פחם מהליגה הלאומית. ב-17 בינואר 2013 הצטרף להפועל בני לוד.
בקיץ 2013 חזר לקדנציה שנייה בשבאב אל-אמערי בה שיחק שנתיים. בהמשך שיחק גם באהלי אל-ח'ליל, שבאב א-דאהרייה ושבאב א-סאמו.
בקיץ 2020 חתם בצעירי אום אל-פחם מליגה ג', עמה עלה לליגה ב' בסיום העונה. ב-29 בנובמבר 2021 חתם במכבי אחי אכסאל.
קריירה בינלאומית

ב-4 ביוני 2010 חרבי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פלסטין בתיקו 1-1 נגד סודאן. ב-25 במרץ 2011 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1-3 נגד מיאנמר.
חרבי נכלל בסגל הנבחרת לקראת גביע אסיה בכדורגל 2015, שהייתה הופעת הבכורה של הנבחרת במפעל זה.
תארים

ליגת העל הפלסטינית: 2010/2011