stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המפלגה הליברטריאנית (ארגנטינה)

| --- | --- |

 מדינה:  ארגנטינה ארגנטינה
 מנהיגים:  חאבייר מיליי
 תקופת הפעילות:  16 באוקטובר 2018 – הווה (6 שנים) 
 אידאולוגיות:  ליברטריאניזם אולטרה-שמרנות מינארכיזם אנרכו-קפיטליזם
 רשימה פוליטית:  החירות מתקדמת
 מטה:  מנדוסה 
 מיקום במפה הפוליטית:  ימין, ימין רדיקלי
 ארגונים בינלאומיים:  הברית הליברטריאנית באיברו-אמריקה
 צבעים רשמיים:  סגול, תכלת, כתום
 נציגויות בפרלמנטים
 הסנאט של ארגנטינה:  1 / 72
 בית הנבחרים של ארגנטינה:  4 / 257
 
 partidolibertario.com.ar
 
המפלגה הליברטריאנית (בספרדית: Partido Libertario, בראשי תיבות PL) היא מפלגה ארגנטינאית שנחשבת למפלגת ימין-ימין רדיקלי. המפלגה מקדמת אלמנטים של אולטרה-שמרנות חברתית, אולטרה-ליברליזם כלכלי, ליברטריאניזם מינארכיזם ותפיסת מדינת שומר הלילה. המפלגה הוקמה ב-2018, ומאז 2019 מונהגת על ידי חאבייר מיליי, שנבחר לנשיא ארגנטינה בבחירות הכלליות ב-2023. המפלגה היא חברה מייסדת בקואליציית "החירות מתקדמת" (La Libertad Avanza), שגם אותה מוביל מיליי.
למפלגה יש נציגות לאומית החל מאוקטובר 2023, ויש לה נציגויות ב-11 מפרובינציות ארגנטינה (בואנוס איירס (עיר), בואנוס איירס (פרובינציה), לה פמפה, לה ריוחה, מנדוסה, סן חואן, סנטה פה, סנטיאגו דל אסטרו, קורדובה, קוריינטס וקטמרקה).
היסטוריה

המפלגה נוסדה בשנת 2018 על ידי קבוצת צעירים שהתאגדו בעיקר ברשתות החברתיות ובפורומים אינטרנטיים שתמכו ברעיונותיו הליברטריאניים ואנרכו-קפיטליסטיים של הכלכלן חאבייר מיליי. ב-23 בפברואר 2019 הצטרף מיליי בעצמו למפלגה והפך לנשיא הכבוד שלה.
בבחירות 2019 השתתפה המפלגה בשם "חזית ההתעוררות" רק בבחירות לבית הנבחרים של ארגנטינה בפרובינציית קורדובה, אך לא עברה את הבחירות המוקדמות.
בבחירות 2021 התמודד מיליי מטעם המפלגה בבחירות לבית המחוקקים במחוז הבחירה של העיר בואנוס איירס, ונבחר עם 17% מהקולות.
בבחירות 2023 התמודד מיליי לנשיאות ארגנטינה מטעם קואליציית "החירות מתקדמת" (La Libertad Avanza). בבחירות המקדימות הוא סיים במקום הראשון עם 29.86% מהקולות, בסיבוב הראשון הוא קיבל 29.99% מהקולות אך הפסיד לשר הכלכלה סרחיו מאסה מהאיחוד למען המולדת (Unión por la Patria), שזכה ב-36.78% מהקולות. בסיבוב השני הוא ניצח את מאסה ברוב של 55.69% מול 44.30% ונבחר לנשיא ארגנטינה.
אידאולוגיה

המפלגה מתוארת לעיתים קרובות כמפלגת ימין עד ימין רדיקלי. האידאולוגיה של המפלגה מתוארת במצע שלה ככזו שמתמקדת בליברטריאניזם, נשענת על שוק חופשי ודרגולציה ודוגלת בחילוניות ומינארכיזם. חלק נכבד מחברי המפלגה תומך גם בליברליזם קלאסי, אנרכו-קפיטליזם ואנטי-קומוניזם.
מנהיג המפלגה, חאבייר מיליי, הביע בעבר דעות אולטרה-שמרניות, כולל התנגדות להפלות מלאכותיות, גם במקרים של התעללות מינית, ולחינוך מיני בבית הספר.
הערות שוליים

↑  מצע, באתר המפלגה הליברטריאנית (בספרדית)
↑  "Libertarios": ¿Nada nuevo bajo el sol?, אל דיאריו, ["ליברטריאנים": אין חדש תחת השמש?], ‏29 באוגוסט 2021 (בספרדית)
↑  טלטלה בארגנטינה: מועמד הימין הקיצוני, המעריץ את טראמפ, ניצח בפריימריז לנשיאות, באתר וואלה, 14 באוגוסט 2023
↑  הפתעה בארגנטינה: שר האוצר ניצח את מועמד הימין הקיצוני בסיבוב הראשון בבחירות לנשיאות, באתר וואלה, 23 באוקטובר 2023
↑  מועמד הימין הקיצוני ניצח בארגנטינה: "יש לנו בעיות אדירות לפנינו", באתר וואלה, 20 בנובמבר 2023
חאבייר מיליי, מנהיג המפלגה ונשיא ארגנטינה מאז 2023
סמל ארגון הנוער של המפלגה, הנוער הליברטריאני
מפת מידבא

חלקי המפה ששרדו
איור של מפת מידבא (למעלה - מזרח, שמאלה - צפון
ירושלים וסביבתה בפסיפס מפת מידבא
כנסיית גאורגיוס הקדוש במידבא
הכנסייה המודרנית בה נמצאת מפת מידבא
פסיפס מאת נעמי הנריק (1983) המוצג בקארדו בירושלים, המתאר את ירושלים כפי שמופיעה במפת מידבא
מפת מידבא היא רצפת פסיפס בכנסיית גאורגיוס הקדוש בעיר מידבא שבירדן. המפה, המתוארכת לתקופה שבין המאה השישית לשביעית, מתארת את ארץ ישראל על יישוביה המרכזיים.
זוהי המפה הקדומה ביותר המוכרת לנו של ארץ ישראל, המפה היחידה של ארץ הקודש ששרדה מן התקופה הביזנטית, והעדות החזותית המוקדמת ביותר לבנייתה של כנסיית הקבר בירושלים.
חשיפת המפה

בשנת 1884, בעת שארכאולוגים שיחזרו כנסייה ביזנטית בעתיקות העיר מידבא, הנמצאת בעבר הירדן המזרחי, נחשפה רצפת פסיפס צבעונית אשר שימשה בכנסייה מן התקופה הביזנטית. לפי המחקר הארכאולוגי, הכנסייה בה נמצאה הרצפה הייתה בעלת צורת בזיליקה, בעלת טרנספט רחב יחסית, בדומה לכנסייה בטבחה. הפרסום המשמעותי הראשון של המפה נעשה בשנת 1897 על ידי הספרן המרכזי של לשכת הפטריארך היווני של ירושלים קליאופוס קוקילידס. הוצאה מדעית ראשונה של המפה התפרסמה על ידי פלמר וגותה בשנת 1906. המחקר האקדמי הראשון על המפה נערך על ידי מיכאל אבי-יונה, אשר פרסם את מחקרו בעברית בשנת 1953 ובאנגלית בשנה שלאחר כך.
תיארוך המפה

במפה מופיעות כנסיית הקבר וכנסיית הניאה. כנסיית הניאה נבנתה  ב-549/550 (על פי לוחית שמצא במקום נחמן אביגד) וכנסיית הקבר נחרבה בשנת 614. לפיכך מתוארכת המפה בין 549 ל-614. מבנים שנבנו בירושלים לאחר 570 נעדרים מן המפה לכן נוטה המחקר לצמצם את תיארוך המפה לשנים 549-570.
לעומת זאת, הארכאולוג דן בהט מתארך אותה למאה השביעית או השמינית.
מאפייני המפה

המפה משלבת תיאור גאוגרפי עם תיאור דתי של ארץ הקודש. התיאור מבוסס על חיבור ה"אונומסטיקון" של אוסביוס מקיסריה, על מפות דרכים מן התקופה הרומית ועל מדריכי צליינות שהוכנו עבור צליינים נוצרים. המקומות במפה אינם מתוארים לפי קנה מידה אחיד, כי אם על פי חשיבותם הדתית - ככל שהמקום המתואר הוא חשוב יותר, כך הוא מתואר בצורה בולטת וגדולה יותר.
גבולות ארץ הקודש במפה משתרעים מצידון ועד תבאי שבמצרים. אולם החלקים הקיצוניים שלה לא שרדו. החלק ששרד ממוקם בספינה המרכזית של הכנסייה. כיוון התיאור של המפה הוא כלפי מזרח. המפה משלבת נקודות מבט שונות. העיר ירושלים, לדוגמה, מוצגת במבט מלמעלה בעוד שערים אחרות מתוארות בהיטל אלכסוני מן הצד. הכללת היישובים נעשתה על פי ציונם בכתבי הקודש. ירושלים, לדוגמה, מתוארת בקנה מידה הקרוב ל-1:1600, כמעט פי עשרה משאר חלקי המפה.
בין היישובים הנזכרים במפה נמנים שכם, יריחו, בית חגלה, גלגל, זכריה, שוכה, בית חורון, אמאוס, מודיעין, תמנתה, כפר רות, לוד, עין טב, יבנה, אשדוד, אשקלון, עזה ורפיח, וכן יישובים רבים בנגב, ובהם באר שבע, גרר, חלוצה, פטיש, בית הגדי ומעון.
אלון שביט מציין כי המפה הורכבה במקור מיותר משני מיליון טסרות (חלקים מרובעים). מיכאל אבי-יונה העריך כי במפה המקורית היו כ-2.1 מיליון טסרות.
תיאור העיר ירושלים

העיר ירושלים תוארה במרכזה של המפה, תוך יצירת עיוות בקנה המידה של המפה. בתיאור העיר הציגו יוצרי המפה אספקטים ריאליסטים ותיארו אותה עם התייחסות לאדריכלות הממשית של העיר. העיר מתוארת במבט מלמעלה, כשהיא נפרשת מן המרכז החוצה, סביב הרחוב העיקרי - הקארדו, אשר השתרע מצפון לדרום. לאורך הרחוב מתוארות שתי שדרות עמודים המוצגות בהיטל מן הצד ומלמעלה גם יחד. הרחוב מתחיל בשער סטפנוס הקדוש, אשר ניצב במקום שער שכם. לצד השער מופיעה רחבה גדולה ובה מצוין עמוד גדול. העמוד, אשר נבנה, כנראה, לכבודו של אדריאנוס והוא מהווה את מרכזה המדויק של המפה. ייתכן כי הסיבה לכך היא העובדה שהעמוד שימש כציון דרך משמעותי במפות דרכים רומיות.
הציון המשמעותי ביותר בתיאור העיר ירושלים הוא תיאור כנסיית הקבר. תיאור זה עיוות את מיקומה הממשי של הכנסייה בעיר והזיזו לכיוון דרום כדי להציגה כמרכזה של העיר. גם בתיאור סימבולי זה אנו יכולים למצוא מאפיינים ריאליסטיים, הידועים לנו מן המחקר הארכאולוגי של כנסיית הקבר כגון האטריום והמדרגות המוליכות אליו, מבנה הבזיליקה (ה"מרטיריון"), בעל הגג המשולש והרוטונדה, בה נמצא קברו של ישו.
בתיאור הקרטוגרפי של העיר במפה מודגש הרעיון של מרכזיותה של העיר בנצרות ואת תפיסתה כ"ירושלים השמימית" - כלומר תפיסת העיר כמרכזו של העולם.
הרחובות הראשיים במפת מידבא עוברים מצפון לדרום, ורק רחוב קטן במערב העיר מוליך מאחד השערים (שער יפו?) אל הקארדו, בציר מערב-מזרח. יש המבקשים לראות ברחוב זה רמז לדקומנוס המאפיין ערים קלאסיות אחרות, החוצה בדרך כלל את העיר ממערב למזרח. בפברואר 2010 נתגלה לראשונה חלק מרחוב זה, כאשר במהלך עבודות תשתית נחשף ריצוף של רחוב גדול מן התקופה הביזנטית בציר מזרח-מערב. הרחוב כוסה ברבות השנים בריצוף רחוב דוד, דבר המלמד כי תוואי הדרך באזור זה לא השתנה זה 1400 שנה לפחות.
תיאור העיר ירושלים > הקארדו מאקסימוס והקארדו ולנטיס

במפה נראים בבירור שני רחובות אורך, הקארדו המרכזי (קארדו מאקסימוס) המעוטר בשני טורי עמודים משער שכם עד אזור כנסיית הניאה והקארדו המזרחי (ה"משני" - קארדו ולנטיס) המצוין כבעל טור עמודים יחיד, לאורך ציר הטירופיאון. במקורות הכתובים מתואר הקארדו המרכזי כציר התנועה הראשי של התהלוכות הדתיות. לפי חפירות שנערכו בשנים 2005-2009 עולה כי ייתכן ואבחנה זו בין "קארדו ראשי" ו"קארדו משני" שגויה. לפי הממצאים, רוחבו של הקארדו המרכזי 22.5 מ' והקארדו המזרחי רחב ממנו, 24 מ'. שני הרחובות דומים מאוד בדרך בנייתם - ציר תנועה מרכזי ולצידו "מדרכות", מאחורי אכסדרת עמודים. ממצאי חפירות הקארדו המזרחי ובעיקר אופן הנחת הרצפות (אלכסונית לציר התנועה) מביאים אותנו להסיק כי הקארדו המזרחי הוא הקארדו הראשי של איליה קפיטולינה שהמשיך בשימוש גם בתקופה הביזנטית עת הפך להיות קארדו משני. הקארדו המערבי (המרכזי) הפך לקארדו הראשי בתקופה זו מאחר שעבר בסמוך לכנסיית הקבר שהייתה מוקד הפולחן המרכזי בעיר הביזנטית, וסיומו בכנסיית הניאה גם כן שיפר את מעמדו. בחפירות הקארדו המזרחי התגלו בסיסי עמודים רק בצידו המערבי של הרחוב, באופן שמתאים לתיאור במפת מידבא, אך אין לפסול שהייתה שורה כזו גם מצידו המזרחי, על סמך רחובות דומים בערים אחרות. אמן מפת מידבא ביקש ככל הנראה להדגיש את מרכזיותו של הקארדו המרכזי שהיווה ציר קישור בין כנסיות ושימש לתהלוכות דתיות על פני הרחוב הזהה כמעט מבחינה פיזית, ששכן ממזרח לו, אך לא היה בעל שימוש דתי ומופיע, לכן, כ"משני".
תוכנית העיר הביזנטית נסמכת ללא ספק על מודל העיר הרומית איליה קפיטולינה שהכתיבה את מהלך הרחובות ואופן תפרוסת היישוב העירוני של ירושלים הביזנטית.
ראו גם

| --- | --- |
פורטל ארכאולוגיה של המזרח הקרוב:  לפורטל ארכאולוגיה של המזרח הקרוב
כפר ברו
לקריאה נוספת

מיכאל אבי יונה, "מפת מידבא, תרגום ופירוש", ארץ ישראל ב, תשי"ג, עמ' 129-156
ברקאי, גבריאל; שילר, אלי (עורכים), אריאל, כתב עת לידיעת ארץ-ישראל, גיליון 116, תמוז תשנ"ו, יולי 1996 (חוברת בנושא "ארץ-ישראל במפת מידבא"). סרוק באתר כותר (הספר בקטלוג ULI)
Avi Yona M., The Madaba Mosaic Map, 1954, Jerusalem
הערות שוליים

↑  ירושלים לדורותיה, יחידה 4 (כתבו: זאב רובין, פנינה ארד), האוניברסיטה הפתוחה, תשע"ו – 2016, עמ' 110.
↑  עותק גדול מימדים בכתב יד של המפה סמוך לעת גילויה שהוכן ביוזמת קלאופס קוקילידס, באתר אוסף המפות ע"ש לאור, הספרייה הלאומית, סריקת המפה זמינה לצפיה מתוך בנין הספריה הלאומית
↑  P. Palmer and Hermann Guthe, Die Mosaikkarte von Madeba, Leipzig, 1906
↑  ראו:Kuhnel Bianca, From the Earthly to the Heavenly Jerusalem, Harder, 1987, p. 90.
↑  The Golden Gate and the Date of the Madaba Map
↑  אבי-יונה, מיכאל, "מן ההלניזם עד ביזנטיון", בתוך: 6000 שנות אמנות בארץ-ישראל, כתר, ירושלים, 1986, עמ' 291.
↑  אלון שביט, מפת מדבא, באתר מכון ישראל לארכיאולוגיה (ע"ר), ‏20.2.2022
↑  אריאל: כתב עת לידיעת ארץ ישראל - ארץ-ישראל במפת מידבא, ירושלים: אריאל, 1996, עמ' 21
↑  ראו: Kuhnel Bianca, From the Earthly to the Heavenly Jerusalem, Harder, 1987, p. 92.
↑  ראו: Kuhnel Bianca, From the Earthly to the Heavenly Jerusalem, Harder, 1987, p. 91.
↑  שלומית וקסלר-בדולח, אלכסנדר און, "שרידי הקארדו המזרחי הרומי ברחבת הכותל המערבי - לסוגיית הקארדו הראשי והקארדו המשני בתקופה הביזנטית", קדמוניות 140, עמ' 130-131
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007289697805171  GND: 4163359-3  LCCN: n99016644  VIAF: 201001328   WorldCat (עם VIAF): 201001328
הפועל הרצליה

הפועל הרצליה היא קבוצת כדורגל ישראלית מהעיר הרצליה, אשר משחקת בליגה א', הליגה השלישית בישראל.
שחקני עבר בולטים

גדעון טיש
גדעון כהן
גבי רוזנדורן
יהורם פירסט
רמי יהושע
דני עציוני
אברהם עקרב
דוד לגזיאל
מייקל יפה
מנחם אורבך
מריו גרציאני
נחום סטלמך
עידו לוי
עמיר אבלס
ריף מסיקה
שלומי אזולאי
שמואל ויגיסר
שושן חגאג
הערות שוליים

1 2  הפועל "נחום" הרצליה, מתוך "אלבום הכדורגל הישראלי" של "ידיעות אחרונות". 22 בינואר 1961.
↑  סיקור המשחק באתר מוזיאון הפועל פתח תקווה.
↑  טרבלסי עשה צרות ושמעון שחט..., חדשות הספורט 20 במאי 1979
↑  עומרי תבור, ‏אחרי 23 שנים זה קורה: דרבי בהרצליה, באתר ONE‏, 27 באוגוסט 2010.
↑  שידור חי ממשחק גמר גביע האזורים I הפועל הרצליה נגד בני זלפה, נבדק ב-2023-07-16
קראגויבאץ

קראגויבאץ (בסרבית קירילית: Крагујевац) היא עיר הממוקמת במרכז סרביה. העיר משמשת כמרכז מנהלי של מחוז שומאדיה ונחשבת לעיר הרביעית בגודלה במדינה אחרי בלגרד, נובי סאד וניש. היא שוכנת לגדות הנהר לפניצה, כ- 120 קילומטרים דרומית לבלגרד.
קראגויבאץ הוקמה בשנת 1476. העיר ידועה בזכות מפעלי התחמושת, תעשיית הנשק ותעשיית המכוניות של מפעלי זאסטאבה (אנ') אשר ייצרו את מכוניות היוגו, פלורידה, זאסטאבה 10 (פונטו ברישיון פיאט), וסקאלה.
אוניברסיטת קראגויבאץ ממוקמת גם בעיר (נוסדה בשנת 1976). שורשי האוניברסיטה נטועים בייסוד ה"ליצאום" בעיר ב-1838, הנחשב למוסד הראשון להשכלה הגבוהה בסרביה. לאחר עצמאות סרביה נוסד בעיר גם בית ספר תיכון (1833), בית דפוס, התיאטרון (1835) ובית הספר הצבאי (1837).
בשנים 1818–1839 שימשה קראגויבאץ כעיר הבירה של נסיכות סרביה, תחת שלטונו של מילוש אוברנוביץ'.
היסטוריה

העיר מוזכרת לראשונה בימי הביניים, ומתקשרת ליישוב הכללי שהוקם בעוד שהעיר הוזכרה לראשונה בטורקית ב-1476. למעלה מ-200 ממצאים שבשומאדיה מוכיחים כי התיישבו באזור לפני 40,000 שנה, בתקופה הפלאוליתית. ההיסטוריה של העיר משוחזרת לפני והרבה יותר מאשר עיר בירה של סרביה, בלגרד.
העיר עברה תהפוכות רבות, ומוזכרת לראשונה במקורות טורקיים מהמאה ה-15, שם מתוארת העיר ככפר בשם Kragujevdza. היא עברה מספר אירועים, החמור שבהם באירועי אוקטובר בזמן מלחמת העולם השנייה כאשר הנאצים הרגו בין 2,000 ל-7,000 גברים ומספר תלמידים מ-19 באוקטובר עד 21 באוקטובר 1941[דרוש מקור] כתגובה להתקפה של פרטיזנים על חיילים גרמניים. בין ההרוגים היו תלמידים שנלקחו משיעוריהם בכיתה והוצאו להורג. מצבת זיכרון בעיר מנציחה את ההרג של התלמידים. הזוועה הביאה לכתיבת שיר אשר נקרא "Krvava bajka" - משל דמים שנכתב בידי דסנקה מקסימוביץ', משוררת מפורסמת מיוגוסלביה לשעבר.
העיר ממוקמת בצומת דרכים ובשל מיקומה נכבשה ונהרסה פעמים רבות ואיבדה אזרחים רבים במלחמות בהיסטוריה. העיר החלה לשגשג אחרי שסרביה קיבלה את עצמאותה  מידי הטורקים ב-1818, כאשר הנסיך מילוש אוברנוביץ' הכריז על העיר כעיר הבירה החדשה של סרביה. החוקה הראשונה של סרביה נכתבה ופורסמה בעיר ב-1835. החוק הראשון של מכונת הדפוס הוצא בקראגויבאץ ב-1870. העיר הייתה משגשגת, מפותחת, מודרנית וחופשית בזכויותיה הפוליטיות וסימלה ערים אירופאיות רבות.
חוץ מהיותה עיר בירה פוליטית היא הייתה עיר תרבות וחינוך. מוסדות חינוך רבים הוקמו בה בין השאר בה"ס המשני הראשון "הגימנסייה", בית המרקחת הראשון ובית הדפוס הראשון הוקמו בה גם הם. העיר הייתה לביתם של  אנשי חינוך, פרופסורים, אקדמאים, מדענים, מדינאים ואמנים.
ב-1851 נוסדה בקראגויבאץ קנון שהתחילה בסדר כלכלי חדש.[דרושה הבהרה] התעשייה העיקרית הייתה התחמושת והנשק במאה ה-19 וה-20. העיר הפכה לאחת הערים הגדולות בסרביה ב-1886 אשר מייצאות כאשר חוברה לה מסילת הברזל בין בלגרד-ניש.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה הפכה העיר שוב לבירתה של סרביה (1914–1919) ומקום מושבם של מוסדות רשמיים כגון המטה הכללי של צבא סרביה ובית המשפט העליון. במהלך המלחמה איבדה העיר כ-15 אחוז מתושבייה.
במהלך מלחמת העולם השנייה ספגה העיר אבדות קשות. ב-21 באוקטובר 1941 לעיר קרתה הטרגדיה הכי קשה מפשעי המלחמה בין 2,300 תושבים ל-7,000 נרצחו.
לאחר המלחמה העיר שבה לעבודתה והייתה מערי התעשייה החשובות. רבים ממוצרי הייצוא היו מכוניות, צמיגים וכלי רכב תעשייתיים, כותנה, טקסטיל וכולי והמעסיק הגדול של העיר היה מפעל הזאסטאבה אשר העסיק אלפים. העיר סבלה קשות בתקופת כהונתו של סלובודן מילושביץ' והכול נהרס אחרי ההפצצות של נאט"ו ב-1999. למרות הסכם אשר עלול להחתם בין יצרנית המכוניות פיאט העיר עדיין סובלת מאבטלה קשה.
ב-1976 נוסדה בעיר אוניברסיטת קראגויבאץ, אשר כוללת בית ספר לרפואה, הנדסה, משפטים, כלכלה, אמנות, פסיכולוגיה, מדעי הטבע ומתמטיקה.
בניינים ואתרים

הארכטקטורה בעיר מעניינת, היא מבחינה בין 2 תקופות -מסורת טורקית אשר נעלמה לה בימים האלה והמודל הווינאי מתקופת המאה ה-19. העיר משוקפת גם כן באופי מודרני ראשונה בבטון שנבנה לאחר מלחמת העולם ה-2 ושנית במשרדים החדשים אשר אנשי עסקים מנסים לשדר היבט ארכיטקטי מודרני.
מנהל

העיר קראגויבאץ מחולקת לחמישה רבעים שהם אירודרום, פיברה, סטנובו, סטארי גרד וסטרגרי.
ספורט

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בעיר הייתה קיימת קבוצת כדורסל, רדניצ'קי קרגוייבץ, שהתמודדה בסופרליגה הבכירה ובמסגרת הליגה האדריאטית.
ערים תאומות

מקדוניה הצפונית אוחריד, מקדוניה הצפונית
בלארוס מוהילב, בלארוס
מונטנגרו בר, מונטנגרו
מוזיאון השואה בקרגוייבץ
גיבתון אדום-מקור

| גיבתון אדום-מקור |
| --- | --- |
 גיבתון אדום-מקור, אולימפוס, יוון
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
משפחה:: גיבתוניים
סוג:: גיבתון
מין:: גיבתון אדום-מקור
שם מדעי
 Emberiza caesia ‏קרצשמר, 1827
תחום תפוצה
 תחום התפוצה של גיבתון אדום-מקור   מקייץ   חורף

Emberiza caesia
גיבתון אדום-מקור (שם מדעי: Emberiza caesia) הוא מין של ציפור שיר ממשפחת הגיבתוניים.
בישראל הוא חולף מצוי למדי, גם בסתיו וגם באביב, מוקדם יותר מגיבתון גנים. הוא אף דוגר בישראל, בחרמון, בגולן, בגליל המזרחי, בגלבוע ובהרי יהודה דרומה עד לנגב הצפוני.
טקסונומיה ואטימולוגיה

השם האנגלי Cretzschmar's מנציח את הרופא והמדען הגרמני פיליפ יעקב קרצ'מר שייסד את מוזיאון הטבע סננקנברג. שם הסוג Emberiza הוא מ-Embritz, גיבתון בגרמנית עתיקה. שם המין caesias הוא מלטינית caesius, "כחלחל-אפור".
תיאור

גיבתון זה קטן במעט מגיבתון גנים. לזכר בלבוש קיץ ראש אפור ופס שפם כתום. חלקיו העליונים חומים ומפוספסים בכבדות, למעט העל-שת, וחלקיו התחתונים בגוון כתום חלוד. המקור המוצק ורוד.
לנקבות ולצעירים יש דגם ראש חלש יותר, והן דומות יותר לגיבתוני גנים. ניתן להבחין ביניהם על ידי טבעת העין הלבנה, לעומת הצהבהבה אצל גיבתון גנים.
אקולוגיה

הוא מקנן ביוון, טורקיה, קפריסין והלבנט. הוא מין נודד, חורף בסודאן ובצפון אריתריאה. מזדמן נדיר למדי למערב אירופה.
הגיבתון מקנן על גבעות חשופות שטופות שמש עם שיחים פזורים. הוא בעיקר חופי או מבודד, ולעיתים קרובות מתרבה ברום נמוך יותר מגיבתון הגנים הקשור אליו באופן הדוק, באזורי החפיפה של המינים. הוא מטיל ארבע עד שש ביצים בקן קרקע. מזונו מורכב בעיקר מזרעים, וכאשר מאכיל צעירים, חרקים.
הערות שוליים

↑  גיבתון אדום-מקור באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  ד"ר יואב פרלמן, גיבתון אדום-מקור, פורטל צפרות - אתר הצפרות הישראלי, באתר www.birds.org.il
↑  Beolens, Bo; Watkins, Michael (2003). Whose Bird? Men and Women Commemorated in the Common Names of Birds. London: Christopher Helm. p. 94.
↑  Jobling, James A. (2010). The Helm Dictionary of Scientific Bird Names. London, United Kingdom: Christopher Helm. pp. 83, 145. ISBN 978-1-4081-2501-4.
תיאטראות ברודוויי

תיאטרון ניו אמסטרדם בניו יורק
תיאטרון ברודוויי (באנגלית: Broadway theatre), אשר בדרך כלל נקרא פשוט ברודוויי, הן אוסף ההצגות (ברובן, מחזות זמר) שהוצגו באחד מ-41 אולמות התיאטרון המקצועיים, הכוללים 500 מושבים או יותר, הממוקמים ברובע התיאטראות ובמרכז לינקולן לאורכו של רחוב ברודוויי, ברובע מנהטן של העיר ניו יורק. יחד עם התיאטראות בווסט אנד של לונדון, תיאטראות ברודוויי נחשבים כמייצגים את הרמה הגבוהה ביותר של תיאטרון מסחרי בעולם הדובר אנגלית.
רק שלושה מהתיאטראות נמצאים ברחוב ברודוויי עצמו: תיאטרון ווינטר גרדן, תיאטרון פאלאס ותיאטרון ברודוויי. יתר התיאטראות נמצאים ברחובות הסמוכים.
רובע התיאטראות של ברודוויי הוא אטרקציה תיירותית פופולרית בעיר ניו יורק. על פי The Broadway League, בעונת 2018–2019 צפו 14,768,254 איש בהופעות ברודוויי שגרפו רווח של 1,829,312,140 דולר.
הצגות ברודוויי בולטות

| שם ההצגה | בכורה | סגירה | מספר ההופעות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| פנטום האופרה | 26 בינואר 1988 | 16 באפריל 2023 | 12,326 | זוכה 7 פרסי טוני |
| שיקגו | 14 בנובמבר 1996 |  | 8,651 | זוכה 6 פרסי טוני העלאה מחודשת של הפקה מקורית משנת 1975 |
| מלך האריות | 13 בנובמבר 1997 |  | 8,254 | זוכה 6 פרסי טוני |
| קאטס | 7 באוקטובר 1982 | 10 בספטמבר 2000 | 7,485 | זוכה 7 פרסי טוני |
| עלובי החיים | 12 במרץ 1987 | 18 במאי 2003 | 6,680 | זוכה 8 פרסי טוני |
| שורת המקהלה | 25 ביולי 1975 | 28 באפריל 1980 | 6,137 | זוכה 9 פרסי טוני |
| מרשעת | 30 באוקטובר 2003 |  | 5,787 | זוכה 3 פרסי טוני |
| מאמא מיה! | 18 באוקטובר 2001 | 12 בספטמבר 2015 | 5,758 |  |
| היפה והחיה | 18 באפריל 1994 | 29 ביולי 2007 | 5,461 | זוכה פרס טוני |
| רנט | 19 באפריל 1996 | 7 בספטמבר 2008 | 5,123 | זוכה 4 פרסי טוני |
| מיס סייגון | 11 באפריל 1991 | 28 בינואר 2001 | 4,092 | זוכה 3 פרסי טוני |
| גריז | 14 בפברואר 1972 | 13 באפריל 1980 | 3,388 |  |
| כנר על הגג | 22 בספטמבר 1964 | 2 ביולי 1972 | 3,242 |  |
| מרי פופינס | 16 בנובמבר 2006 | 3 במרץ 2013 | 2,619 | זוכה פרס טוני |
| קברט | 21 באפריל 2024 |  |  |  |
| גבירתי הנאווה | 15 במרץ 1956 | 29 בספטמבר 1962 | 1,840 | זוכה 6 פרסי טוני |
| ספר המורמונים | 24 במרץ 2011 |  | 1,840 | זוכה 9 פרסי טוני |
| מטילדה | 11 באפריל 2013 |  | 980 | זוכה 5 פרסי טוני |
סטארלייט אקספרס: 
מופע האימים של רוקי: 
| היירספריי | 15 באוגוסט 2002 | 4 בינואר 2009 | 2,642 | זוכה 8 פרסי טוני |
| המילטון | 17 בפברואר 2015 |  |  | זוכה 11 פרסי טוני |
ראו גם

פרס טוני
תיאטראות וסט-אנד (הצגות וסט-אנד בולטות)
אוף ברודוויי (הצגות אוף ברודוויי בולטות)
הערות שוליים

↑  Pincus-Roth, Zachary. (הקישור אינו פעיל, 19.1.2022)"Ask Playbill.com: Broadway or Off-Broadway—Part I" Playbill.com, February 7, 2008
↑  2018 – 2019 Broadway End-of-Season Statistics, The Broadway League
אריאל אדרי (רב)

| --- | --- |

הרב אליהו אריאל אדרי
 לידה:  21 באוגוסט 1965 (בן 59) כ"ג באב ה'תשכ"ה צרפת 
 מדינה:  ישראל ישראל
 מקום פעילות:  ישראל
 רבותיו:  הרב אברהם שפירא, הרב שלום משאש הרב צבי טאו והרב מרדכי שטרנברג
 
הרב אליהו אריאל אדרי (נולד ב-21 באוגוסט 1965, כ"ג באב ה'תשכ"ה) הוא ר"מ בישיבת הר המור, אב בית דין רבני בבאר שבע, ומרא דאתרא בשכונת הר חומה בירושלים.
ביוגרפיה

נולד ליעקב אדרעי שהיה דור שני לתלמידיו ומקורביו של הרב שלום משאש. שירת כלוחם בחיל התותחנים, לאחר מכן שירת במילואים כרב צבאי. למד בישיבת מרכז הרב אצל הרב אברהם שפירא, הרב מרדכי שטרנברג והרב צבי טאו. בשנת ה'תשנ"ז התמנה על ידי הרב שפירא לר"מ בישיבת מרכז הרב. וכן לימד גם בישיבת ההסדר מדברה כעדן במצפה רמון. בשנת תשנ"ח (1997) היה בין הרבנים שעזבו בהנהגתו של הרב טאו את ישיבת מרכז הרב כדי לייסד את ישיבת הר המור.
חיבר ספרי הלכה וערך חלק מכתביו ההלכתיים של הרב שלום משאש. היה שותף לעריכת חלק מספרי חידושיו על התלמוד של הרב שאול ישראלי. הוסמך לרבנות על ידי הרב אליהו בקשי דורון.
מכהן כרב בשכונת הר חומה בירושלים. מייסד בית הדין לממונות ובית ההוראה "חומת שמואל" הפעילים בשכונה. בשנת תש"ע התמנה לדיין בבית הדין הרבני האזורי באשקלון. בשנת ה'תשע"ו עבר לבית הדין הרבני בתל אביב. בחודש חשוון תשע"ז עבר לבית הדין הרבני בבאר שבע, והוא משמש בו אב בית דין.
מספר פסקי דין שלו בנושא מזונות התפרסמו, ונדפסו גם בספריו. כמו כן, פרסם ספר בנושא זה בשם "לחם לפי הטף". בדבריו מובעת באופן עקבי ביקורת חריפה על עמדות בתי המשפט האזרחיים - לרבות בית המשפט העליון - בנושא זה, המביאות לטענתו ילדים רבים לחרפת רעב; וכן מחאה על יחס שאינו מכבד כראוי את המשפט העברי, ומגמות פרשניות המדכאות את מעמדו החוקי לטובת תפיסות צדק ושוויון כלליות. כמו כן דחה בקשות לעיון בתיקים, על-פי צווי בית משפט לענייני משפחה שניתנו - לטענתו - בחוסר סמכות, וביקר שופטים דתיים המפרשים את דיני התורה שלא לפי ההלכה.
מספריו

ילקוט שמ"ש - קיצור ועריכת פסקי ההלכה של הרב שלום משאש
אני חומה - הלכות פורים בשכונת הר חומה
שחר אהללך - הלכות יום העצמאות (3 כרכים)
משירי אהודנו - על חודש אייר במקרא וימי ההודאה שבו
שחר אורך - תשובות ופסקים בענייני אורח חיים, אבן העזר וחושן משפט (2 כרכים)
שחר אורך - לחם לפי הטף - על חיובי מזונות
שער המלך - שיעורים בגמרא על פורים
הערות שוליים

↑  כאן בפוסט בפייסבוק מאוקטובר 2022, וכאן בעלון ניסן תשפ"א (עמ' 4).
↑  אלעד כרמיאל, ‏מתוך 14 אבות בתי דין שהתמנו היום – רק 5 סרוגים, באתר "סרוגים", 9 בספטמבר 2019; פסק ממרחשוון תשע"ט, באתר דעת
↑  גובה חיוב המזונות כאשר אין לאב בכדי לספק צרכי הקטינים, ‏י"ד באייר תשפ"א
↑  חיוב האב והאם במזונות כאשר המשמורת משותפת, ‏ל' חשוון תשע"ט
↑  שו"ת שחר אורך חלק א' סימן י"א (בעניין חיוב מזונות לתינוקות), וחלק ב' סימן כ' (בעניין נשיאה שוויונית בעול המזונות) וכ"א (בעניין קביעת שיעור המזונות במשמורת משותפת).
↑  ע"פ הפסוק בבראשית מ"ז, י"ב.
↑  עו"ד משה שגב, מזונות ילדים בצל ההלכה החדשה, באתר כלכליסט, 19 בספטמבר 2017
↑  אלה לוי-וינריב, ‏ביה"ד הרבני נגד ביהמ"ש העליון בעניין המזונות: "אמהות וילדים יגיעו לחרפת רעב", באתר גלובס, 2 בדצמבר 2018
↑  הדיין הרב אריאל אדרי נגד בית המשפט: איננו מוסמך, חסר נימוס, באתר ערוץ 7, י"ח בשבט תשפ"ג
↑  הרב אריאל אדרי נגד השופט נעם סולברג: בושה וחרפה, באתר ערוץ 7, כ"א בשבט תשפ"ג
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296192805171  ISNI: 0000 0001 1875 8408  LCCN: nr2007007896  VIAF: 49193640   WorldCat (עם VIAF): 49193640
חברון (נפה)

| --- | --- |

 טריטוריה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 מושל:  Khalid Abdel Aziz Taha Dodin
 בירת הנפה:  חברון 
 שטח:  997 קמ"ר
 גובה:  886 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בנפה:  711,223 (2017)
 קואורדינטות:  31°30′N 35°06′E﻿ / ﻿31.5°N 35.1°E﻿ / 31.5; 35.1 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה     he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
נפת חברון (בערבית: محافظة الخليل) היא אחת מ-16 נפות הרשות הפלסטינית. הנפה ממוקמת בדרום יהודה ושומרון. בירת הנפה היא העיר חברון.
על פי מרשם האוכלסין של הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה לשנת 2007, בנפה התגוררו כ-552,164 נפשות, שחיו ב-89,919 משקי בית. מתוכם, 240,732 תושבים (או כ-43.5%) היו מתחת לגיל 15 וכ-88,461 (או 16%) היו פליטים רשומים.
נפת חברון היא הגדולה מבין נפות הרשות הרשות הפלסטינית גם בשטחה וגם באוכלוסייתה.