stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוריקה אוהרה
מוזיקה

באפריל 2017, יוריקה ואדם ברטה הוציאו סינגל וקליפ בשם "Body Positivity" שכללו את קנדי מיוז. הקליפ כולל הופעות אורח של מתחרות מהמרוץ לדראג כמו צ'ארלי היידס, סינתיה לי פונטיין ואושיית הטלוויזיה פארה אברהם. "Body Positivity (part ii: Electropoint)" יצא במרץ 2018.
יוריקה הוציאה את הסינגל סולו הראשון שלה, "Stomp", ב-28 באפריל 2017. היא הוציאה את הסינגל סולו השני שלה, "The Big Girl", שכתבה יחד עם בוב דה דראג קווין, ב-28 ביוני 2018.
כחלק מהאתגר האחרון של העונה ה-10 של המרוץ לדראג, יוריקה השתתפה יחד עם שלושת המלכות האחרות בגמר בבית בשיר "American" של רופול. השיר הגיעה למקום ה-12 במצעד שירי הדנאס/אלקטרוני של בילבורד. בנובמבר 2018, VELO הוציאו את הסינגל "Where My Man At" שבו השתתפו יוריקה ומנילה לוזון. שתיהן השתתפו גם בקליפ של השיר עם ג'ינג'ר מינג', ת'ורג'י ת'ור וטריניטי דה טאק.
חיים אישיים

יוריקה חיה כאישה טרנסג'נדרית במשך כארבע שנים לפני שהחליטה להשתנות בחזרה. היא הזדהתה אז כ"ג'נדרפלואיד וג'נדרנייטרלי" והשתמשה בכינויי הגוף they/them מחוץ לדראג. יוריקה תומכת בתנועת הגוף החיובי וקראה לעצמה "מלכת הפיל". היא קראה לדיוויין השראה לאסתטיקת הדראג שלה. האגארד יצאה כאישה טרנסג'נדרית ב-2022.
פילמוגרפיה

| שנה | שם | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2017 | המרוץ לדראג של רו פול: עונה 9 | מתמודדת | מקום 11. עזבה עקב פציעה. |
| 2017 | רופול: הכול בחוץ: עונה 8 | מתמודדת | מקום 11. עזבה עקב פציעה. |
| 2017 | "Whatcha Unpackin?" | אורחת |  |
| 2018 | המרוץ לדראג של רו פול: עונה 10 | מתמודדת | מקום שני |
| 2018 | רופול: הכול בחוץ: עונה 9 |  |  |
| 2020 | איי-ג'יי והמלכה | עצמה | פרק 1: "New York City" |
| 2020 - הווה | אנחנו כאן | עצמה |  |
| 2021 | המרוץ לדראג: אולסטארס: עונה 6 | מתמודדת | מקום שני |
| 2021 | רופול: הכול בחוץ: אולסטארס: עונה 3 | מתמודדת | מקום שני |
| 2021 | אימה אמריקאית 10 | קריסטל דקנטר | פרק 4: "Blood Buffet" |
| 2022 | באהבה, ויקטור | עצמה | עונה 3, פרק 5: "Lucas and Diego" |
|  | המרוץ לדראג של רופול: VIP | אורחת | עונה 2, פרק 4: "Drag Duet" |
|  | The L Word: Generation Q | עצמה | עונה 3, פרק 6: "Questions for the Universe" |
פילמוגרפיה > סדרות רשת

| שנה | שם | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2018 | Fashion Photo RuView | אורחת |  |
| 2018 | Bestie$ for Ca$h | אורחת |  |
| 2018 | Cosmo Queens | אורחת |  |
| 2018 | Spillin' The Tea | אורחת |  |
| 2018 | Drag Me | אורחת |  |
| 2018 | Allure Drag Transformation Tutorial | אורחת |  |
| 2019 | Iconic with Brad Goreski | אורחת |  |
| 2019 | Sibling Rivalry | אורחת מיוחדת |  |
| 2020 | Fashion Photo RuView | אורחת |  |
| 2021 | Whatcha Packin’ | אורחת |  |
| 2021 | Ruvealing the Look | אורחת |  |
| 2021 | Hey Qween! with Jonny McGovern | אורחת |  |
| 2022 | The Pit Stop | אורחת |  |
פילמוגרפיה > וידאו קליפים

| שנה | שם | הערות |
| --- | --- | --- |
| 2017 | "Body Positivity" | עם קנדי מיוז ואדם ברטה |
| 2018 | "Where My Man At" | עם מנילה לוזון וולו |
| 2018 | "The Big Girl" |  |
| 2019 | "Pretty Hot And Tasty" | עם ג'יגלי קליאנטה ולארדי בי |
| 2021 | "Come Together" |  |
| 2022 | "WERQ!" |  |
בורחה איגלסיאס

בורחה איגלסיאס קווינטס (בספרדית: Borja Iglesias Quintas; נולד ב-17 בינואר 1993) הוא כדורגלן ספרדי, המשחק בעמדת החלוץ בסלטה ויגו מהלה ליגה.
קריירה

איגלסיאס נולד בסנטיאגו דה קומפוסטלה שבגליסיה.
איגלסיאס הצטרף לסלטה ויגו ב-9 ביולי 2013, חתם על חוזה לשנתיים עם אופציה לשלוש נוספות והחל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון. ב-3 בינואר 2015 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצתו הראשונה ובלה ליגה, בהפסד 0–1 לסביליה.
ב-11 בדצמבר 2016, לאחר שהבקיע צמד בהפסד 3–2 לקאודאל דפורטיבו, איגלסיאס הפך למלך השערים של סלטה ויגו ב' בכל הזמנים עם 53 שערים.
ב-6 ביולי 2017 הושאל לריאל סרגוסה מהליגה הספרדית השנייה לעונה אחת. הוא כבש את שערו הראשון בקבוצה ב-27 באוגוסט בתיקו 1-1 נגד גרנדה. הוא סיים את העונה כמלך השערים המשותף עם 22 שערים ב-39 הופעות.
ב-9 ביולי 2018 חתם איגלסיאס ל-4 שנים באספניול. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון ב-18 באוגוסט, בתיקו 1-1 ביתי מול קבוצתו לשעבר, סלטה ויגו. בהופעתו השנייה כבש שער בכורה בקבוצה בניצחון 0–2 על ולנסיה.
ב-14 באוגוסט 2019 עבר איגלסיאס לריאל בטיס, לאחר שחתם על חוזה ל-3 שנים תמורת 28 מיליון אירו. ארבעה ימים לאחר מכן ערך הופעת בכורה בקבוצה בהפסד 1–2 לריאל ואיאדוליד. ב-24 בספטמבר כבש שער בכורה בניצחון 1–3 על לבאנטה.
ב-27 בינואר 2024 הושאל לבאייר לברקוזן עד לסוף העונה. ב-19 ביולי 2024 חזר לסלטה ויגו והושאל לעונה אחת.
בספטמבר 2022, בגיל 29, ערך הופעת בכורה בנבחרת ספרד, בהפסד 1–2 לנבחרת שווייץ במסגרת ליגת האומות.
תארים

גביע המלך הספרדי: 2021/22
בונדסליגה: 2023/24
הגביע הגרמני: 2023/24
שחקן החודש בלה ליגה: אוגוסט 2022
הערות שוליים

↑  RCD Espanyol - Notícies, www.rcdespanyol.com
↑  Europa Press, Borja Iglesias llega al Betis tras el pago de su cláusula al Espanyol, COPE, ‏14 בספטמבר 2019 (בספרדית)
לנה קיכלר-זילברמן

| --- | --- |

לנה קיכלר-זילברמן, 1947
 לידה:  28 בינואר 1910 וייליצ'קה, האימפריה האוסטרית 
 פטירה:  6 באוגוסט 1987 (בגיל 77) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  הגימנסיה העברית בקרקוב, האוניברסיטה היגלונית 
 שפות היצירה:  עברית 
 פרסים והוקרה:  יקיר העיר גבעתיים 
 
לנה קיכלר בשנת 1945 בזאקופנה
שלט רחוב בתל אביב המנציח את זכרה של קיכלר-זילברמן
לוחית זיכרון ללנה קיכלר-זילברמן בקריית החינוך בגבעתיים
שלט הסבר על לנה קיכלר זילברמן ברחוב על שמה בתל אביב
לֶנָה קִיכְלֶר-זילברמן (בפולנית: Lena Küchler-Silberman;‏ 1910 – 6 באוגוסט 1987) הייתה מורה, מחנכת, פסיכולוגית וסופרת ישראלית ממוצא פולני, מומחית לפסיכולוגיה וחינוך, שאספה יותר מ-100 ילדים ניצולי שואה בתום מלחמת העולם השנייה, הייתה להם לאם חלופית, טיפלה בהם ושיקמה אותם. לאחר מסע ארוך וקשה עלתה עמם לישראל בשנת 1948.
ספריה

הטרילוגיה "מאה ילדים שלי":
מאה ילדים שלי (תרגם מכתב-היד הפולני שמשון מלצר), ירושלים: יד ושם וקריית ספר, תשי"ט 1958
המאה לגבולם, ירושלים ותל אביב: שוקן, תשכ"ט 1969
בית אמי, ירושלים: שוקן, תשמ"ה 1985
אנו מאשימים: עדויות ילדים מן השואה (עברית: אליהו פורת), מרחביה: ספרית פועלים, 1961
לקריאה נוספת

שרון גבע, ניצולה, מורה, אמא: גיבורת השואה לנה קיכלר-זילברמן, החינוך וסביבו, שנתון המכללה ל"ה, תשע"ג (2013)
הערות שוליים

↑  יהודה שהמי, מאה ילדים שלי, דבר, 10 ביולי 1959 (ביקורת)
↑  שרון גבע, ניצולה, מורה, אמא: גיבורת השואה לנה קיכלר-זילברמן, החינוך וסביבו, שנתון המכללה ל"ה, תשע"ג (2013)
↑  על בית הילדים של לנה קיכלר בזאקופנה, באתר יד ושם
↑  לנה קיכלר, מאה ילדים ואם אחת, דבר, 16 בספטמבר 1949
↑  ספרי לנה קיכלר-זילברמן בתרגומים חדשים ובמהדורות חדשות, דבר, 27 באוקטובר 1961; ביקוש רב לספרי לנה קיכלר, מעריב, 10 בנובמבר 1961
↑  שרון גבע, אל האחות הלא ידועה: גיבורות השואה בחברה הישראלית, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 2010, עמ' 146–148
↑  "מזל טוב, אמא מתחתנת!", דבר, 17 במרץ 1950
↑  סופר "דבר" בגוש דן, תחנה פסיכולוגית נחנכה בגבעתיים, דבר, 8 בדצמבר 1968
↑  הודעת פטירה, עובדי עיריית גבעתיים, דבר, 4 בנובמבר 1969
↑  אבי כצמן, יהודים רעים, פולנים טובים - בית־אימי - מאת לנה קיכלר-זילברמן, שוקן, כותרת ראשית, 19 בפברואר 1986
↑  עירית גבעתיים מברכת את יקירי העיר תשמ"ז, מעריב, 4 בינואר 1987
↑  נפטרה לנה קיכלר־זילברמן, מחברת "מאה ילדים שלי", מעריב, 7 באוגוסט 1987
↑  אילן ליאור, אדם ברוך פינת ישראל טל || אושרו שמות חדשים לרחובות בתל אביב, באתר הארץ, 24 באפריל 2012
↑  כרמל זיסקינד, "המאה לגבולם": ספרה החדש של לנה קיכלר, דבר, 28 בנובמבר 1969; נורית ארד, לנה קיכלר על ספרה החדש "המאה לגבולם", דבר, 18 בדצמבר 1969
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268226005171  PLWABN: 9810603974005606  BnF: cb15025869n (data)  GND: 124738672  ISNI: 0000 0000 8951 8578  LCCN: n91044418  NTA: 071341803  SUDOC: 179038001  VIAF: 2750102   WorldCat (עם VIAF): 2750102
קטרין הימלר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1967 (בת 58 בערך) דינסלאקן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  גרמניה 
 שפות היצירה:  גרמנית 
 www.katrinhimmler.de
 
קטרין הימלר (נולדה בשנת 1967) היא סופרת גרמנייה.
ביוגרפיה

הימלר היא נכדתו של ארנסט הימלר, אחיו הצעיר של היינריך הימלר. הייתה[דרושה הבהרה] נשואה לישראלי בן לניצולי השואה, ולהם בן משותף. אך למרות נישואיה היא בחרה להישאר עם שם משפחתה הימלר.
בשנת 2005 פרסמה הימלר את ספרה "האחים הימלר", המתאר את קורות שלושת בני המשפחה: סבה ארנסט ושני אחיו, הבכור גבהארד והיינריך, אשר היו חלק מהמנגנון הנאצי. סבה ארנסט הימלר היה בעל עמדה בכירה בשירות השידור הנאצי ומת בסוף המלחמה באפריל 1945, במהלך הקרב על ברלין.
על הרקע והמניעים לכתיבת ספרה סיפרה הימלר בראיון: "כשלי ולבעלי נולד ילדנו, היה ברור לי שאני חייבת לשבור את מסורת השתיקה של משפחתי על עברנו. רציתי להעניק לבני מידע רב ככל האפשר, כך שכשיתחיל לשאול על משפחתו, לפחות יהיה בידי מענה".
תוכנו של הספר

ספר זה משרטט את חייהם של שלושת האחים הימלר, גבהארד, היינריך וארנסט (הבכור היה גבהארד), בניו של מנהל בית ספר תיכון מכובד במינכן. גבהארד שירת בצבא הגרמני במלחמת העולם הראשונה, אבל היינריך, שהיה בגיל 18 עדיין צוער בתום המלחמה, היה צעיר מכדי לבצע את השירות הצבאי בקו חזית המלחמה. קטרין הימלר שיערה כי תסכול וקנאה כלפי אחיו הם שהובילו את היינריך להצטרף אל שורות הפרייקור של הימין הקיצוני בשנת 1919. בפרייקור שירת היינריך תחת פיקודו של ארנסט רהם מפקד האס אה, ועל ידי כך הצטרף אל המפלגה הנאצית.
למרות המידע שקיבלה קטרין הימלר ממשפחתה על סבה ארנסט שלא התעניין בפוליטיקה, גילתה קטרין כי היה פעיל נאצי נלהב אשר הצטרף למפלגה בשנת 1931, והיה גם קצין בארגון האס אס, אשר נהרג בלחימה בברלין באפריל 1945.
"פעמים רבות במהלך המחקר היה לי די קשה להמשיך," אמרה קטרין בראיון באוגוסט 2007. "ככל שהדברים נחשפו, תהליך החשיפה נעשה יותר ויותר מזעזע. אנחנו הצאצאים נותרנו ללא שום ספק לגבי מעשיו של היינריך, אך הבעיה העומדת בפנינו היא שמעשיו הנוראיים מטילים צל גדול על שאר בני המשפחה אשר חלקם עדיין מסתתרים ממאורעות אלה".
הגילוי המטריד ביותר של קטרין בפני עצמה היה כשגילתה כי סבה גרם לגירושו ולמותו של מהנדס יהודי בשם סרן שמידט, שהיה סגן מנהל חברת הנדסה, ושהיה מוגן בגלל מומחיותו באופן ישיר. למרות ההגנה שקיבל אותו יהודי, כתב ארנסט להיינריך כי הוא ביטל את ההגנה על אותו יהודי ביודעו כי עקב כך הוא יגורש אל מחנה השמדה.
ביקורות על הספר

ג'סטין קרטרייט, אשר ביצעה את סקירת הספר לדיילי הטלגרף, ציינה: "על פי קטרין הימלר, זה היה אפשרי לארנסט להשאיר את שמידט, ולתמוך בו ללא כל סכנה לעצמו, כי אחיו היינריך היה מפקד האס אס. כאן הייתה נקודת המפנה שבה הבינה קטרין כי סבה ארנסט היה גזען ואנטישמי אשר היה משועבד למדיניות חוקי הגזע, ולמדיניות הרצחנית של המפלגה הנאצית.
ביקורת נוספת של דאג ג'ונסטון מבהירה: "ספר זה של נכדתו של ארנסט הלא היא קתרין הימלר מעורר הערצה שקולה, זכרונות מדוקדקים של משפחה יוצאת דופן, קטרין מעולם לא נזקקה לתיאטרליות כלשהי, אלא העדיפה לתת לעובדות לדבר בעד עצמן, ספר זה עומד כעדות למורשת המתמשכת של אשמת הנאצים אשר השאירו אחריהם לדורות הבאים".
רוברט הוקס, לעומת זאת, כתב באינדיפנדנט: "קטרין מנסה להפוך כמה ראיות חד משמעיות לגילויים של שותפות לפשע של משפחתה, מעשיהם של האחים הימלר מעלים יותר שאלות ממה שהיא מסוגלת לענות, אך למרות זאת הדבר לא מפחית מהערצתי כלפי קטרין הימלר ועל עבודתה".
הופעתה בסרט תעודה

הבמאי הישראלי חנוך זאבי יצר את סרט התעודה "הילדים של היטלר", שם מוצגת קטרין הימלר כאחת מצאצאי הנאצים בעבר ביחד עם מרואיינים נוספים כמו בטינה גרינג, אחייניתו של הרמן גרינג.
הערות שוליים

↑  Hiltler's Children
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312453905171  PLWABN: 9810699794105606  BnF: cb16594267h (data)  CANTIC: a11200443  GND: 130535400  ISNI: 0000 0001 0909 9391  LCCN: no2005111546  NKC: xx0070316  NTA: 294239847  SUDOC: 11020803X  VIAF: 65116928   WorldCat (עם VIAF): 65116928
רובר דלונה

| --- | --- |

דיוקן עצמי, 1905-1906
 לידה:  12 באפריל 1885 פריז, צרפת 
 פטירה:  25 באוקטובר 1941 (בגיל 56) מונפלייה, צרפת 
 מקום לימודים:  Collège François-de-Laval 
 תחום יצירה:  ציור, אמנות חזותית 
 זרם באמנות:  אורפיזם, סימולטניזם, נאו-אימפרסיוניזם 
 יצירות ידועות:  Simultaneous Disc, Eiffel Tower with Trees, Hommage to Blériot 
 בן או בת זוג:  סוניה דלונה 
 חתימה:   
 
"חלונות סימולטניים בעיר", 1912
"נוף בדיסק", 1906
רובר דלונה (בצרפתית: Robert Delaunay;‏ 12 באפריל 1885, פריז – מונפלייה, 25 באוקטובר 1941) היה צייר צרפתי, אשר בעבודותיו בישר את הזרם האורפיסטי.
אחד מסימני ההיכר של עבודותיו הוא שימוש בצבעים עזים, הנותנים ביטוי לתחושותיו.
חייו

דלונה החל לצייר בעידוד דודתו, אליה עבר בעודו ילד, לאחר גירושי הוריו. כבר ב-1903 יצר אמנות. בין 1902 ו-1904 למד עיצוב תפאורות בבלוויל. ב-1904 החל לצייר באזור ברטאן והחל להתעניין בקבוצת פונט-אוון וב"סלון העצמאים" (Société des Artistes Indépendants). הוא עסק בניתוח הצבע של יוז'ן שברול של הנאו-אימפרסיוניזם ובעבודתו של סזאן, שהובילה אותו בסופו של דבר להתעניינות בקוביזם. ב-1906 הכיר את ז'אן מצינגר ואת אנרי רוסו וב-1909 החל לפעול בקבוצה של ציירים קוביסטיים שכללה גם את ז'ורז' בראק ופבלו פיקאסו.
ב-1908, לאחר שירותו הצבאי (כספרן גדודי), דלונה פגש את סוניה דלונה שעמה התחתן מאוחר יותר (אף היא הייתה ציירת נודעת) ומאוחר יותר נולד להם בן. בשנת 1909 החל דלונה לצייר סדרת של ציורים של העיר פריז ובעיקר של מגדל אייפל, לאחר שהתמקם בסטודיו בפריז.
בשנת 1911 הצטרף דלונה לקבוצת "הפרש הכחול", קבוצת ציירים שעסקו במוחשי והפיכתו למופשט, שהתרכזה במינכן. לאחר הצטרפותו לקבוצה זו השתנו ציוריו לחלוטין והוא יצר אומנות מופשטת תוך נטייה לקוביזם. ביצירותיו אלו שילב את הקוביזם עם הפוביזם תוך זיקה לתנועת האור שבאימפרסיוניזם ויצר סגנון ייחודי, לו קרא גיום אפולינר ב-1912 בשם אורפיזם.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה דלונה שהה עם אשתו בספרד ואחר כך גם בפורטוגל. באותה תקופה עיצבו השניים תפאורה ותלבושות לבית האופרה של מדריד, וסוניה טרק הפכה למעצבת אופנה. לאחר חזרתו לצרפת ב-1921 השתתף דלונה בעיצוב פסי הרכבת בתערוכה העולמית של פריז (1937).
בתקופת מלחמת העולם השנייה, סבל דלונה מסרטן ובריאתו החלה להדרדר, הוא נפטר ב-25 באוקטובר 1941 במונפלייה.
ברנקו גרונבאום

| --- | --- |

 לידה:  2 באוקטובר 1929 אוסייק, יוגוסלביה 
 פטירה:  14 בספטמבר 2018 (בגיל 88) סיאטל, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  קומבינטוריקה, מתמטיקה בדידה, מתמטיקה, גאומטריה, קבוצה קמורה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת זאגרב (1949)  האוניברסיטה העברית בירושלים (1957) 
 מנחה לדוקטורט:  אריה דבורצקי 
 מוסדות:  אוניברסיטת וושינגטון (1960–1961)  האוניברסיטה העברית בירושלים (1961–1965)  אוניברסיטת המדינה של מישיגן (1965–1966)  המכון למחקר מתקדם (1958–1960)  צבא הגנה לישראל (1955–1958)  אוניברסיטת וושינגטון (1966–2001) 
 תלמידי דוקטורט:  מיכה פרלס, Eden Y Woon, Stephen Edwin Wilson, Thomas Owen Strommer, ג'וזף זקס, Brian Syver Ruud, אריק ריצ'ארד הלסי, גורדון איאן ויליאמס, Lars Schewe, Robert William Shannon, רייצ'ארד רוי ג'וס, ליאה ברמן, יורם לינדנשטראוס, Dragoslav Cedomir Ljubic, סטפן רומן, Heidi Louise Burgiel, רודני פורקייד, William Thaddeus Webber, משה רוזנפלד 
 פרסים והוקרה:  עמית האגודה האמריקאית למתמטיקה (2013)  עמית באגודה האמריקאית לקידום המדע  פרס סטיל למחקר מתמטי (2005)  מלגת גוגנהיים (1981)  פרסי פאול ר. האלמוס - לסטר ר. פורד (1976) 
 צאצאים:  Daniel Grünbaum 
 
ברנקו גרונבאום (Branko Grünbaum;‏ 12 באוקטובר 1929 – 14 בספטמבר 2018) היה מתמטיקאי יהודי ופרופסור אמריטוס באוניברסיטת וושינגטון בסיאטל.
חייו

גרונבאום נולד באוסייק בימינו בקרואטיה. קיבל דוקטורט מהאוניברסיטה העברית ב-1957. נושא הדיסרטציה שלו היה "על מספר תכונות של מרחבי מינקובסקי" בהנחיית אריה דבורצקי. שימש תקופה מה כחבר סגל באוניברסיטה העברית ולאחר מכן עבר לאוניברסיטת וושינגטון שם עבד עד לפרישתו.
גרונבאום פרסם למעלה מ-200 מאמרים, רובם בגאומטריה בדידה ובקמירות. ידוע בזכות משפטי סיווג ובפריצת דרך בתאוריה של פאונים מופשטים. עבודתו סיפקה השראה לריצוף פנרוז.
גרונבאום הנחה כעשרים תלמידי מחקר ובהם מיכה פרלס ויורם לינדנשטראוס, אשר העמידו אף הם תלמידים רבים.
ב-2005 זכה בפרס "לרוי סטיל" לפיתוח מתמטי מטעם האגודה האמריקאית למתמטיקה.
נפטר ב-14 בספטמבר 2018.
פרסומים נבחרים

Grünbaum, Branko (2003),  Kaibel, Volker; Klee, Victor; Ziegler, Günter M. (eds.), Convex Polytopes, Graduate Texts in Mathematics, vol. 221 (2nd ed.), Springer-Verlag, ISBN 0-387-00424-6.
Grünbaum, Branko; Shephard, G. C. (1987), Tilings and Patterns, New York: W. H. Freeman, ISBN 0-716-71193-1.
ניקו דומן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  31 בינואר 1921 
 פטירה:  16 בפברואר 2008 (בגיל 87) 
 מדינה:  ממלכת ארצות השפלה 
 השקפה דתית:  הכנסייה הרומית-קתולית 
 פרסים והוקרה:  חסיד אומות העולם (29 במרץ 1984) 
 
ניקולאס יוזף פטרוס (ניקו) דומן (בהולנדית: Nicolaas Jozef Petrus (Nico) Dohmen; סטוטנבורג, 3 בינואר 1921 – הילברסום, 18 בפברואר 2008) היה לוחם התנגדות הולנדי במלחמת העולם השנייה. יחד עם האנה ואן דה פורט (Hanna Van de Voort) הוא היה אחראי לשיכון 123 יהודים במסתור בטינראי והסביבה.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה > מסתור

אביו היה ראש בית הספר החקלאי בקמפן. הוא היה אנטי-גרמני. בזמן הפלישה הגרמנית לפולין, הפציר בו אביו לעולם לא לעזור לגרמנים.
לאחר התיכון, דומן למד שפות קלאסיות וספרות באוניברסיטה הקתולית של ניימכן. באפריל 1943 סירב לחתום על הצהרת נאמנות והסתתר עם דודו פרנס ליטיינס (Frans Litjens) ברורמונד, אך לאחר חודש נאלץ למצוא מקום מסתור חדש לאחר שהוא ואחיו ארנסט עזרו לטייס פצוע של בעלות הברית. לאחר מכן גר עם משפחת ואן דה פורט (Van der Voort) בטינראי (Tienray).
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה > סיוע ליהודים

באותה תקופה חיפש פייט מרבורג (Piet Meerburg) מקבוצת הסטודנטים של אמסטרדם מקומות מסתור לילדים יהודים בדרום הולנד. הוא בא במגע עם משפחת ואן דה פורט דרך קארל אקס (Karl Ex) ופייט ראסל (Piet Russel). האנה ואן דה פורט הבטיחה עזרה. ניקו דומן עזר לה. מאוחר יותר עזר גם ליהודי המסתתר קורט לוונשטיין (Kurt Löwenstein).
לעיתים קרובות ילדים הוברחו מהתיאטרון ההולנדי, שם רוכזו יהודי אמסטרדם. הם נאספו על ידי האנה ואן דה פורט בתחנת ונלו (Venlo) ולאחר מכן נלקחו מטיינריי למסתור אצל חקלאים באזור. ואן דה פורט סיפקה כתובות, ודומן לעיתים קרובות העביר את הילדים וסיפק מצרכים להורים המסתתרים. הוא עבד קשה כדי להבטיח שכל הילדים הצעירים יותר יוכלו ללמוד בבית ספר יסודי. הכנסת ילדים יהודים למשפחות קתוליות עוררה לפעמים מתחים, למשל כי הילדים לא אכלו בשר חזיר, מה שלא היה מובן לכל הסובבים. במקביל, דומן וגם ואן דה פורט התנגדו להתנצרות של יהודים בתקופת המסתור. בקשתו של נער יהודי להיטבל לכנסייה הקתולית נדחתה.
ואן דה פורט ודומן לא שמרו תיעוד כי זה היה מסוכן. לכן לא הצטרפו לארגון הלאומי לסיוע לאנשים המסתתרים, למרות שאחותה של ואן דה פורט מיאן (Mien) ניהלה את הסניף של ארגון זה במאזניאל (Maasniel). דומן וואן דה פורט סיפקו לבדם מחסה ל-123 יהודים לפחות.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה > האשמה בבגידה והסגרה

עד אמצע 1944 חשד האס דה שיהודים רבים מסתתרים בפיל (Peel). לדוגמה, במהלך פשיטה באוירלו (Oirlo), האחות היהודייה האנה פרינס ושני ילדים בני אחת-עשרה נעצרו כשהיו תחת השגחתם של ואן דה פורט ודומן. הגרמנים העלו על הכוונת את דומן ואת ואן דה פורט עקב הכוונתו של לוק נהון (Luc Nahon). בלילה שבין ה-30 ל-31 ביולי 1944, התבצעה פשיטה על בית משפחת ואן דה פורט. דומן התחבא בארון אך האנה ואן דה פורט נעצרה. היא נחקרה אך שוחררה לאחר תשעה ימים.
עקב מעשיו של נהון נעצרו גם מספר יהודים, פלורה ווילם דה פאו, דויפייה גאנס, לואי וויקטור דייוויד ואן ויזל, בנימין, רוזה וארתור גינסברג ובפ אלדרוויל. רק אלדרוויל שרדה את המלחמה. לאחר המלחמה נידון נהון לחמש שנות מאסר.
לאחר מעצרו של דומן, בסיוע חברי NV הרמן פלים וקוס פוסטהומה, נמצאו תוך יומיים שמונים מקומות מסתור לאנשי המסתור בטיינריי והסביבה.
טיינריי שוחררה על ידי בעלות הברית בנובמבר 1944. דומן נסע לאיינדהובן, שם יצר קשר עם ועדת היהודים. הם רצו להביא את הילדים היהודים לאיינדהובן כי היו בסכנה בטיינריי, אזור חזית. דומן סירב כי האמין שיהיה צורך לפנות את כל הילדים, לא רק את הילדים היהודים. לכן סומן כאנטישמי. בטיינריי המשיך דומן לתפקד כראש משמר הבית המקומי במשך זמן מה.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

לאחר המלחמה נסע דומן ללמוד פסיכולוגיה באמסטרדם. באותה תקופה עבד בבית הקולנוע הסטודנטיאלי קריטריון, שבראשו עמד פיט מרבורג (Meerburg). הוא סיים את לימודיו ב-1951 ומצא עבודה בפיליפס, שם הגיע לדרגת מנהל משאבי אנוש. בשנת 1971 הצטרף למועצת הפיקוח של אגברטס (Douwe Egberts). בשנת 1984 קיבל דומן את תואר הכבוד חסיד אומות העולם מרשות הזיכרון לשואה בישראל, יד ושם.
הכריש (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |

 סוגה:  קומדיית מצבים 
 יוצרים:  ג'ארד פול, אנדרו מוגל
 ארץ מקור:  ארצות הברית 
 שפות:  אנגלית 
 מספר עונות:  1 
 מספר פרקים:  22 
 הפקה
 מוזיקה:  ג'ק קארדוני 
 שידור
 רשת שידור:  פוקס 
 תקופת שידור מקורית:  29 בספטמבר 2015 – 10 במאי 2016 
 קישורים חיצוניים
 www.fox.com/the-grinder
 דף התוכנית ב-IMDb
 
הכריש (באנגלית: The Grinder) היא קומדיית מצבים אמריקאית ששודרה ברשת פוקס מ-29 בספטמבר 2015 עד 10 במאי 2016. הסדרה נוצרה על ידי ג'ארד פול ואנדרו מוגל ומככבים בה רוב לאו, פרד סבאג', מרי אליזבת' אליס, ויליאם דיוויין ונטלי מוראלס. למרות שהסדרה זכתה לביקורות חיוביות מהמבקרים, פוקס בחרו לבטל את הסדרה בוטלה ב-16 במאי 2016, לאחר עונה אחת בלבד, עקב רייטינג נמוך.
עלילה

עלילת הסדרה מתמקדת בשחקן הטלוויזיה הנודע והכריזמטי דין סנדרסון ג'וניור (מגולם על ידי רוב לאו), אשר עיקר פרסומו נובע מכך שהוא גילם בעבר עורך דין בסדרת הדרמה "הכריש" אשר שודרה במשך שמונה עונות בטלוויזיה. לאחר שהסדרה הסתיימה סנדרסון מחליט לחזור לעיר הולדתו בבויסי שבאיידהו, ולהצטרף למשרד עורכי הדין האמיתי של משפחתו, על אף שאין לו שום הכשרה אמיתי לעסוק במקצוע, למורת רוחו של אחיו הצעיר והלא כריזמטי סטיוארט (מגולם על ידי פרד סבאג'), אשר הינו עורך דין מסור.
צוות השחקנים הראשי

רוב לאו בתפקיד דין סנדרסון ג'וניור, שחקן שנודע במיוחד בשל כך שגילם בטלוויזיה את עורך הדין מיץ' גרינדר בסדרת הדרמה המשפטית "הכריש".
פרד סבאג' בתפקיד סטיוארט סנדרסון, אחיו הצעיר של דין אשר הינו עורך דין אמיתי.
מרי אליזבת אליס בתפקיד דבי סנדרסון, אשתו של סטיוארט וגיסתו של דין.
ויליאם דיוויין בתפקיד דין סנדרסון האב, הפטריארך של משפחת סנדרסון. אביהם של דין וסטיוארט והמנהל של משרד עורכי הדין "ג'פרסון, סנדרסון והולט".
נטלי מוראלס בתפקיד קלייר לקוסט, שותפה חדשה במשרד עורכי הדין "ג'פרסון, סנדרסון והולט" ומושא האהבה של דין סנדרסון ג'וניור.
האנה הייז בתפקיד ליזי סנדרסון, בתם בת ה-15 של סטיוארט ודבי.
קונור קלופסיס בתפקיד איתן סנדרסון, בנם בן ה-12 של סטיוארט ודבי.
קצת אחרת

ערך זה עוסק בלהקה ישראלית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
 מוקד פעילות:  ישראל
 תקופת הפעילות:  1974–1975
 זרם:  רוק מתקדם בישראל
 סוגה:  רוק מתקדם, פופ, אוונגרד
 חברת תקליטים:  פונוקול
 חברים
 שם-טוב לוי, שלמה גרוניך, שלמה יידוב
 
קצת אחרת הייתה להקת רוק מתקדם ישראלית, שפעלה בשנים 1974–1975. חבריה היו שלמה גרוניך, שם טוב לוי ושלמה יידוב. קצת אחרת הוא גם שמו של האלבום היחיד שהוציאה הלהקה.
ההרכב קצת אחרת החל את דרכו כלהקת הליווי של הזמרת נורית גלרון בראשית דרכה המוזיקלית. לאחר גיבוש הופעה עצמאית, החלה השלישייה במסע הופעות ברחבי הארץ, ובהן שרה שירים מקוריים מפרי עטה.
הצליל הייחודי והמקורי של ההרכב, שנחשב להרכב הרוק המתקדם מהיחידים בארץ לתקופה, משך אמנם תשומת לב ממוזיקאים וממבקרי מוזיקה ישראלים, אך לא זכה בהצלחה מסחרית. חוסר ההצלחה המסחרית הוביל לפירוק ההרכב ולעזיבתו של גרוניך את ישראל, לטובת ניסיונות לקריירה ולימודי מוזיקה בניו יורק.
האלבום

| --- | --- |

 אלבום אולפן מאת קצת אחרת
 יצא לאור:  פברואר 1975
 הוקלט:  1975
 מקום הקלטה:  אולפני טריטון
 סוגה:  רוק מתקדם
 שפה:  עברית, אנגלית
 אורך:  43:15
 חברת תקליטים:  פונוקול
 הפקה:  רפי בן משה, גברי לוי
טרם פירוקה, הספיקה קצת אחרת להקליט את האלבום שנשא את שמו של ההרכב ("קצת אחרת", פונוקול) ובו התארחו, בין השאר, הנגנים אלי מגן, אילן גרוניך ואבנר יפעת. את העיבודים למיתרים ולפגוט ביצעו גרוניך ולוי. האלבום המקורי כלל 12 רצועות, כשהראשונה, "שיר הנסיעה", תיעדה את חוויותיהם של השלישייה ממסע ההופעות שלהם ברחבי הארץ. קטעים נוספים באלבום שזכו עם השנים להפוך לקלאסיקות ישראליות: "הנסיך הקטן", "שיר בין ערביים", "שניים סינים" והשיר החותם את האלבום, "ביסלט", המתייחס לשירים של להקת הביטלס ומהווה מעין מחווה ללהקה הנערצת על השלושה.
האלבום הוקלט באולפני טריטון ואת עטיפת האלבום צילם ועיצב יוסי אורבך.
| מס' | שם | מילים | לחן | משך |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | שיר הנסיעה  | שלמה יידוב | שלמה גרוניך | 3:14 |
| 2. | גורו  | שלמה גרוניך | שלמה גרוניך | 4:35 |
| 3. | הנסיך הקטן  | יהונתן גפן | שם טוב לוי | 2:44 |
| 4. | קטע שמי  | אינסטרומנטלי | שם טוב לוי | 4:08 |
| 5. | שיר בין ערביים  | יהונתן גפן | שלמה יידוב | 4:33 |
| 6. | Spring  | תומאס נאש (אנ') | שלמה גרוניך | 2:07 |
| 7. | שניים סינים  | עממי | קצת אחרת | 3:48 |
| 8. | קווינטה  | אינסטרומנטלי | שלמה גרוניך | 4:18 |
| 9. | ההד  | לאה גולדברג | שם טוב לוי | 3:15 |
| 10. | 204  | אינסטרומנטלי | שלמה גרוניך | 5:14 |
| 11. | Sweet Song  | שלמה יידוב | שלמה יידוב | 3:31 |
| 12. | ביסלט  | קצת אחרת | קצת אחרת | 1:42 |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 43:15 |
משתתפים נוספים:
יוסי (פפו) לוי - תופים (4 , 9 , 10)
קרלוס - כלי הקשה (2)
משה - תופים(7)
אלי מגן - גיטרה בס (9)
וולטר מרוז - פגוט (6)
אילן גרוניך - כינור (4 , 8)
אבנר יפעת - בס (4 , 10)
רביעיית מיתרים (3 , 9 , 11)