stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הכרונולוגיה המצרית
מניית שנות המלוכה

לאחר פענוח אבן רוזטה על ידי החוקר הצרפתי ז'אן פרנסואה שמפוליון, הצטבר חומר רב מתולדותיה של מצרים העתיקה, כולל תיאורים ועדויות אודות הפרעונים שמלכו במצרים. סידור העדויות הללו לשושלות מלכים מוקדמות ומאוחרות נעשה בעזרת ידיעות שנשאבו מכתבי מנתון, והובאו בספריהם של יוסף בן מתתיהו, סקסטוס יוליוס אפריקנוס ואוסביוס מקיסריה, ובעזרת רשימות חלקיות וקטועות שהתגלו על פפירוסים וקירות מקדשים עתיקים.
הבעיה העיקרית בחקר הכרונולוגיה המצרית היא שהמצרים העתיקים לא השתמשו במערכת תיארוך רציפה אחידה. תחת זאת, השנים נספרו על פי שנות שלטונו של המלך שמלך בכל תקופה. כתוצאה מכך, על החוקר לאסוף את רשימת הפרעונים, לקבוע את אורך הזמן שמלכו, ולערוך התאמה תוך התחשבות בתקופת החפיפה עם יורשי העצר. משיטה זו נובעות הבעיות הבאות:
כל הרשימות של מלכי מצרים, סובלות לפחות מאחת הבעיות הבאות: או שהן מפורטות אבל יש קטעי טקסט שחסרים. או שהטקסט שלם אבל רשימת המלכים שבו אינה מושלמת אפילו לתקופה קצרה של היסטוריה מצרית.
ישנה אינפורמציה סותרת לגבי אותה תקופת מלוכה בין גרסאות שונות של אותו טקסט; ההיסטוריה שנכתבה על ידי ההיסטוריון המצרי מנתון ידועה רק באמצעות כותבים מאוחרים שציטטו מדבריו, כגון סקסטוס יוליוס אפריקנוס ואוסביוס. אולם פעמים רבות יש חילוקי דעות משמעותיים בנוגע לפרעונים מסוימים בין הכותבים המאוחרים כתוצאה מגרסאות שונות של הטקסט שהיו לפניהם.
אין מספר מדויק של שנות השלטון כמעט לגבי כל מלכי מצרים.
ייתכן שמלכים מצריים שונים שלטו בו זמנית. חוסר ידע אם תקופת המלוכה של מלכים מסוימים הייתה בו זמנית או עוקבת, יכול להביא לשינויים גדולים בפרשנות הכרונולוגית.
סינכרוניזציה

דרך שימושית להתגבר על החסרים בידע שהוזכרו היא למצוא סינכרון כרונולוגי. במהלך העשורים האחרונים נמצאו כמה כאלו ברמות שונות של שימושיות ואמינות.
סינכרון עם כרונולוגיות אחרות. החשובים שבהם הם סנכרון עם הכרונולוגיות האשורית או הבבלית. למרות שגם סנכרון עם החיתים, כנען, ישראל ובסוף התקופה גם סנכרון עם יוון העתיקה מגיע לידי שימוש. התקופה המוקדמת ביותר בה נעשה שימוש בסינכרון הוא במאה החמש עשרה לפני הספירה. אז מצויה בידינו כמות גדולה של התכתבות דיפלומטית בין מלכי מצריים אמנחותפ השלישי ואחנתון לבין מספר ממלכות במזרח הקרוב. (ראו "כרונולוגיה של המזרח הקרוב העתיק").
סינכרוניזציה עם מאורעות אסטרונומים: הידועה ביותר מבין אלו היא הראיה מהמחזור הסותי. בעזרת צו מלכותי מימיו של תלמי השלישי, המורה להוסיף יום בכל שנה רביעית, הסיקו החוקרים שעד זמנו היו השנים המצריות כולן בנות 365 ימים, ללא עיבור שנים וללא כל התאמה אסטרונומית אחרת. מכיוון שאורך השנה האמיתית הוא כשש שעות יותר מ-365 יום, חל פיגור מתמיד בין מועדי החגים המצריים לבין מערכת הכוכבים השמיימית, עוד התגלה כי המצרים הקדמונים נהגו לחגוג את מועד זריחתו השנתית של הכוכב סיריוס, בדיקה אסטרונומית פשוטה מראה, כי רק אחת ל-1460 שנה, נפגש יום זריחת סיריוס עם זמן מסוים ביממה מסוימת. מחזור זה מכונה המחזור הסותי. המצרים נהגו לציין את נקודת המפגש של סיריוס עם ראש השנה המצרית, מפגש שהתרחש מדי 1460 שנה. לא ידוע מתי חל ראש השנה הזה, אך המלומד הרומאי קנסורינוס, בן המאה השלישית, מציין כי המפגש האחרון שלפני תקופתו חל בשנת 140 לספירה. בהסתמך על כך ובעזרת מערכת הנחות מורכבת ומסועפת, טענו חוקרים שהצליחו למקם שלשה פרעונים קדומים באופן מוחלט. 
 מחקרים מאוחרים יותר שחקו את הביטחון הזה, כאשר הטילו בספק רבות מהנחות היסוד שנעשה בהן שימוש במחקר המחזור הסותי. כתוצאה מכך מומחים הפסיקו להסתמך על מחזור זה. בתור דוגמה, דונלד ב. רדפורד, בניסיון לתארך את השושלת ה-18, התעלם כמעט לחלוטין מהראיות מהמחזור הסותי, ונשען על סינכרוניזציה בין מצריים לאשור עם סיוע מתצפיות אסטרונומיות אחרות.
תיארוך רדיומטרי באמצעות פחמן 14: בחפירות ארכאולוגיות, שרידים אורגניים מכילים כמות הולכת ויורדת של פחמן 14, בהתאם לזמן שעבר מאז שמתו בעלי החיים או הצמחים שמהם נלקח החומר. כאשר בעלי חיים מתים הם מפסיקים לצרוך פחמן 14 חדש ומתקיימת דעיכה אטומית באטומי הפחמן 14 שקיימים בהם והם נהפכים לחנקן 14. לכן ככל שיש פחות פחמן 14 בממצא כך הוא יותר עתיק. ניתן לתארך ממצאים באמצעות שיטה זו ברמה גבוהה של דיוק. מחקרים שנערכו בשיטה זו, בהם מחקר מקיף ביותר שפורסם בשנת 2010, אימתו את הכרונולוגיה הקונבנציונלית ועזרו להכריע במחלוקות מקומיות.
הכרונולוגיה הקונבנציונלית

למרות כמות מסוימת של ניחושים ואי דיוקים בפרטי הכרונולוגיה הקונבנציונלית, קוויה הכלליים החל מתקופת הממלכה התיכונה לא השתנו באופן משמעותי במהלך מאה השנים של מחקר במהלך המאה ה-20. ניתן לראות זאת על ידי השוואה של 30 שושלות מצריות שנערכו על ידי שני אגיפטולוגים, הרשימה הראשונה נכתבה בשנת 1906 והשנייה בשנת 2000 (כל התאריכים הם לפני הספירה).
|  | שושלת מצרית | תיארוך של ג'יימס הנרי ברסטד (1906) | תיארוך של איאן שו (2000) |
| --- | --- | --- | --- |
| השושלת הקדומה | השושלות ה־1 וה־2 | 3400–2980 | 3000–2686 |
| הממלכה הקדומה | השושלת ה־3 | 2980–2900 | 2686–2613 |
| הממלכה הקדומה | השושלת ה־4 | 2900–2750 | 2613–2494 |
| הממלכה הקדומה | השושלת ה־5 | 2750–2625 | 2494–2345 |
| הממלכה הקדומה | השושלת ה־6 | 2623–2475 | 2345–2181 |
| תקופת הביניים הראשונה | השושלת ה־7 | 2475–2445 | 2181–2160 |
| תקופת הביניים הראשונה | השושלת ה־8 | 2475–2445 | 2181–2160 |
| תקופת הביניים הראשונה | השושלות ה־9 | 2445–2160 | 2160–2025 |
| תקופת הביניים הראשונה | השושלת ה־10 | 2445–2160 | 2160–2025 |
| הממלכה התיכונה | השושלת ה־11 (באמצעה מתחילה הממלכה התיכונה) | 2160–2000 | 2125–1985 |
| הממלכה התיכונה | השושלת ה־12 | 2000–1788 | 1985–1773 |
| תקופת הביניים השנייה | מהשושלת ה־13 עד השושלת ה־17 | 1780–1580 | 1773–1550 |
| הממלכה החדשה | השושלת ה־18 | 1580–1350 | 1550–1295 |
| הממלכה החדשה | השושלת ה־19 | 1350–1205 | 1295–1186 |
| הממלכה החדשה | השושלת ה־20 | 1200–1090 | 1186–1069 |
| תקופת הביניים השלישית | השושלת ה־21 | 1090–945 | 1069–945 |
| תקופת הביניים השלישית | השושלת ה־22 | 945–745 | 945–715 |
| תקופת הביניים השלישית | השושלת ה־23 | 745–718 | 818–715 |
| תקופת הביניים השלישית | השושלת ה־24 | 718–712 | 727–715 |
| תקופת הביניים השלישית | השושלת ה־25 | 712–663 | 747–656 |
| התקופה המאוחרת | השושלת ה־26 | 663–525 | 664–525 |
ההבדלים נובעים מהצטברות נוספת של ידע והבנה מדויקת יותר של הממצאים. למשל ברסטד הוסיף מלך לשושלת ה־20 שמחקר מאוחר יותר גילה שלא היה קיים. ברסטד גם האמין שכל השושלות היו עוקבות זו לזו, בזמן שכעת אנו יודעים שכמה מהן התקיימו באותו הזמן. מתוך כל התיקונים הללו השינוי הגדול ביותר הוא שהממלכה הקדומה מתוארכת כיום לכשלוש מאות שנה מאוחר יותר מבעבר. החל מתחילת הממלכה התיכונה, בשנת 2100 לפני הספירה, הפער בין הערכות החוקרים מצטמצם לטווח של 20-50 שנה.
שימוש בכרונולוגיה המצרית לתיארוך בארצות אחרות

ויליאם פלינדרס פטרי היה הראשון שהחל לתארך ממצאים ארכאולוגיים חוץ־מצריים באמצעות הכרונולוגיה המצרית, ובעקבותיו צעדו ארכאולוגים רבים נוספים. השיטה לפיה נקבעו כרונולוגיות של עמים אחרים בעזרת הכרונולוגיה המצרית, מתבססת על העובדה שחפצים, חרפושיות ופסלונים מצריים רבים היו נפוצים על פני כל ארצות המזרח התיכון, יוון וארצות נוספות בצפון אפריקה. מכיוון שהכרונולוגיה המצרית כבר נקבעה, כאשר התגלו בחפירות ארכאולוגיות ממצאים מצריים שונים, הם תרמו לקביעת זמנה ההיסטורי של השכבה בה התגלו. באופן זה לימדו הממצאים המצריים גם על גילם ותקופתם של כלי חרס בעלי אפיונים ייחודיים, דוגמה לכלים כאלה הם כלי אבידוס המתארכים את השכבה בה נמצאו לתקופת הברונזה הקדומה ב וג'. כאשר התגלו כלי החרס הללו בשכבות מסוימות, קבעו החוקרים את גיל השכבה ולמדו על אירועי התקופה בעזרת הממצאים האחרים שנתגלו באותה שכבה סטרטיגרפית. באופן זה הניחו פטרי וויליאם פוקסוול אולברייט, מראשוני הארכאולוגים שחפרו בארץ ישראל, את יסודות התיארוך הארכאולוגי־היסטורי בארץ ישראל.
רשימה חלקית של רשימות פרעונים קדמוניות

מקורות בהם משתמשים כדי לבנות את רשימת הפרעונים כוללות:
אבן פלרמו – שבר אסטלה הכוללת רשימות מלכים מהשושלת הראשונה ועד החמישית.
רשימת המלכים מטורינו – פפירוס מתקופת רעמסס השני הכולל רשימה של רוב המלכים עד תקופתו
האגיפטיקה של מנתון מהמאה השלישית לפניה"ס וכוללת רשימות מלכים
רשימת המלכים מאבידוס – רשימה "מצונזרת" הכוללת 76 מלכים ופרעונים מהשושלת הראשונה ועד השושלת ה־19 שנמצאה באבידוס.
רשימת המלכים מכרנך – כוללת 61 מלכים, אך רק 39 עדיין קריאים.
אבן דרום סקרה – על מכסה הסרקופג של המלכה אנח'סנפפי הראשונה הכוללת רשימת מלכים מהשושלת השישית
לוח סקארה – רשימה הכוללת מלכים ל מלאה מהשושלת הראשונה ועד ה־19.
הכומר ארכיבד סייס השווה בין הרשימות השונות בספרו The Ancient Empires of the East מ־1984 בנוסף לרשימות שנמצאו אצל הרודוטוס, דיודורוס סיקולוס, ארטוסתנס, ואפילו רשימה מוזרה המשויכת ל"סופרים ערביים".
ראו גם

כרונולוגיה של המזרח הקרוב העתיק
היסטוריה של מצרים העתיקה
פרעוני מצרים
הערות שוליים

↑  דוגמה אחת לכך: Patrick O'Mara, "Censorinus, the Sothic Cycle, and calendar year one in ancient Egypt: the Epistological problem", Journal of Near Eastern studies, 62 (2003), pp. 17-26.
↑  Redford, "The Dates of the End of the 18th Dynasty", History and Chronology of the Eighteenth dynasty of Egypt: Seven studies (Toronto: University Press, 1967), pp. 183-215.
↑  Christopher Bronk Ramsey, Michael W. Dee, Joanne M. Rowland, Thomas F. G. Higham, Stephen A. Harris, Fiona Brock, Anita Quiles, Eva M. Wild, Ezra S. Marcus, and Andrew J. Shortland, "Radiocarbon-Based Chronology for Dynastic Egypt", Science 18 June 2010: 1554-1557.
↑  התיארוכים של ברסטד נלקחו מתוך "Ancient Records" (פורסם לראשונה ב-1906), volume 1, sections 58–75; התיארוכים של שו לקוחים מתוך ספרו "Oxford History of Ancient Egypt" (יצא לאור ב-2000), עמודים 479–483.
אבן פלרמו, שבר אסטלה הכוללת רשימות מלכים מהשושלת הראשונה ועד החמישית
ויל אדמס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  20 במרץ 1963 (בן 61) 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 שם עט:  Will Adams 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 
ויל אדמס (באנגלית: Will Adams;‏ נולד ב-20 במאי 1963) הוא סופר מתח בריטי, כותב סדרת ספרי "דניאל נוקס".
חייו

ויל אדמס עבד למחייתו כמוכר בחנות, צבע ושיפוצניק, סבל במחסן וטכנאי מיקרופיש לפני שהצטרף לחברה של יועצי היסטוריה עסקית שמושבה בוושינגטון, ארצות הברית. בשירותה תיעד את ההיסטוריה של מספר תאגידים וכתב כמה ביוגרפיות, ובין העבודות טייל בעולם בחיפוש אחר זירות התרחשות אקזוטיות לסיפורים שכתב.
בהמשך עבד כיועץ תקשורת עבור סוכנות בלונדון, עד שהתפטר ומכר את דירתו כדי לנסות להגשים את שאיפת חייו ולהפוך לסופר.
ספרו הראשון הופיע בשנת 2007. עד 2011 פרסם ארבעה ספרי מתח שהפכו לרבי-מכר. ספריו, המתרחשים בדרך כלל במצרים, מצטיינים בעלילה מהירה ורבת תפניות ובסוף מפתיע. גיבור כל ספריו הוא דניאל נוקס.
ספריו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ויל אדמס פרסם שישה ספרים, ושלושה מתוכם תורגמו לעברית בידי אסף כהן. להלן רשימת ספריו של ויל אדמס לפי סדר יציאתם לאור:
| שם הספר באנגלית | שם הספר בעברית | שנת היציאה לאור בארצות הברית | שנת היציאה לאור בישראל | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| "The Alexander Cipher" | "הצופן האלכסנדרוני", הוצאת "ידיעות ספרים" | 2007 | ספטמבר 2008 | הספר הראשון בסדרת "דניאל נוקס". |
| "The Exodus Quest" | "צופן הפרעונים", הוצאת "ידיעות ספרים" | 2008 | ספטמבר 2009 | הספר השני בסדרת "דניאל נוקס". |
| "The Lost Labyrinth" | "המבוך האבוד", הוצאת "ידיעות ספרים" | 2009 | דצמבר 2010 | הספר השלישי בסדרת "דניאל נוקס". |
| "The Eden Legacy" |  | 2010 |  | הספר הרביעי בסדרת "דניאל נוקס". |
"Newton's Fire": 
"City Of The Lost":
יחסי מונטנגרו–סרביה

| יחסי מונטנגרו–סרביה |
| --- | --- |
מונטנגרו: סרביה


מונטנגרו: סרביה
שטח (בקילומטר רבוע)
13,812: 77,474
אוכלוסייה
636,535: 6,720,281
תמ"ג (במיליוני דולרים)
7,405: 75,187
תמ"ג לנפש (בדולרים)
11,633: 11,188
משטר
רפובליקה

יחסי מונטנגרו–סרביה הם יחסי החוץ בין מונטנגרו לסרביה. משנת 1918 עד 2006 שתי המדינות היו מאוחדות תחת ממלכת יוגוסלביה, הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה, וסרביה ומונטנגרו. יש מחלוקת ביחס לזהות הלאומית של מונטנגרו בגלל ההתפתחויות הפוליטיות האחרונות באזור. יש ויכוח בנושא הזיהוי האתני של מונטנגרים (האם הם סרבים או לא), ושם השפה הלאומית (מונטנגרית לעומת סרבית). למרות זאת, המדינות מנהלות בעיקר יחסים ידידותיים.
היסטוריה > קדם יוגוסלביה

לפני שהוקמה יוגוסלביה, הייתה מעט מאוד הבחנה בין סרבים למונטנגרים, מכיוון ששני העמים נהגו לרוב בנאמנות לכנסייה הסרבית האורתודוקסית, שהשפיעו ישירות על הקמת בישופות מונטנגרו בשנת 1697. פטר השני פטרוביץ'-נייגוש, אחד השליטים ההיסטוריים ביותר של הנסיך-הבישוף של מונטנגרו התאוקרטי, חיבר ספרות שבהמשך ייחשבו לעמוד השדרה של תולדות הספרות הסרבית.
היסטוריה > מלחמת העולם הראשונה והקמת יוגוסלביה

לאחר שקונגרס ברלין הכיר רשמית בעצמאותן של המדינות הריבוניות "דה פקטו", היחסים ביניהן השתפרו עד שכוננו רשמית בשנת 1897. ממלכת מונטנגרו הייתה בעלת בריתה הקרובה ביותר של סרביה במהלך מלחמת העולם הראשונה עד שנכנעה לאוסטרו-הונגריה בשנת 1916. לאחר המלחמה מונטנגרו סופחה אל תחת שליטת ממלכת יוגוסלביה ב-20 בדצמבר 1918. כמה שבועות לאחר מכן, הבדלנים המונטנגרינים תחת הנהגתו של קרוסטו זרנוב פופוביץ' פתחו במתקפה אלימה נגד איגודים פרו-יוגוסלביים במה שכונה "מרד חג המולד" ב-7 בינואר 1919. למרות הבדלנות שלהם, הם הצהירו על עצמם כסרבים.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה

לאחר הפלישה ליוגוסלביה, פעלו שתי קבוצות התנגדות מאתגרות בשטחי סרביה ומונטנגרו; הפרטיזנים היוגוסלביים והצ'טניקים. הסרבים והמונטנגרינים היוו 35% מההרכב האתני של הפרטיזנים היוגוסלביים במלחמת העולם השנייה. על המונטגרינים נאמר כי היו הקבוצה השנייה בגודלה מבין חברי הצ'טניקים אחרי הסרבים. צ'טניקים מונטנגרים הובלו ואורגנו ברובם על ידי פאבל דוריסיץ', מפקד שנוי במחלוקת שנהרג יחד עם צבאו על ידי משתפי פעולה נאצים קרואטים בקרב שדה ליחצ'ה. יוריסיץ' נחשב לחלק מההיסטוריה של סרביה-מונטנגרו שכן הוא היה בעד איחוד סרבי-מונטנגרי, מה שנחשב לסיבה לכך שהבדלן המונטנגרי סקולה דרלייביץ' (ראש ממשלת הבובות האיטלקית במונטנגרו - מונטנגרו האיטלקית) סייע לכוחות אוסטאשה להרוג אותו.
היסטוריה > סרביה ומונטנגרו כמדינות חברות ברפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה (1992–2003)

הרפובליקה הסרבית הראשונה והרפובליקה המונטנגרית היוו את הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה לאחר פירוק יוגוסלביה. מונטנגרו נותרה חלק מיוגוסלביה לאחר שרוב מוחלט של האוכלוסייה הצביע בעד אחדות עם סרביה בשנת 1992. במלחמות יוגוסלביה, כוחות מונטנגרים הובילו בעיקר את המצור על דוברובניק. רדובאן קאראג'יץ', לשעבר נשיא רפובליקת סרפסקה, בעת מלחמת בוסניה, מוכר בטעות לעיתים קרובות בתור בוסני-סרבי, בעוד שלמעשה הוא היה למעשה מונטנגרי אתני. ידוע כי הוא תמך במדינה מאוחדת בין רפובליקה סרפסקה, וסרביה ומונטנגרו. לאורך כל שלטונו מינה נשיא יוגוסלביה סלובודן מילושביץ' כמה פוליטיקאים מונטנגרים כמו מילו ג'וקאנוביץ' וסבטוזר מרוביץ' ששיתפו פעולה עם משטרו במידה רבה ואז הוקיעו אותו שנים לאחר מכן. ב-4 בפברואר 2003, הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה שינתה את שמה לסרביה ומונטנגרו. האמנה החוקתית של סרביה ומונטנגרו, אפשרה לאחת משתי המדינות החברות לערוך משאל עם לעצמאות אחת לשלוש שנים. לאחר חיסולו של זוראן ינשיץ' ב-12 במרץ 2003, נערכה על ידי ממשלת סרביה ומונטנגרו מבצע משטרתי ענק שכונה "מבצע סאבר" בו נבדקו מקומות שונים במונטנגרו (ובמיוחד בבודווה) בגלל ניסיונות התנקשות קודמים שמקורם משם.
היסטוריה > משאל עם עצמאות מונטנגרי (2006)

משאל העם האחרון לעצמאות במונטנגרו נערך ב-21 במאי 2006. המשאל אושר על ידי 55.5% מהמצביעים, ועבר באופן קטן את אחוז החסימה שקבע האיחוד האירופי. עד ה-23 במאי, הוכרו תוצאות משאל העם הראשוני על ידי כל חמשת חברי הקבע במועצת הביטחון של האו"ם, מה שמעיד על הכרה בינלאומית נרחבת במונטנגרו לאחר שתוכרז רשמית על עצמאותה. ב-31 במאי אישרה ועדת משאל העם רשמית את תוצאות משאל העם, ואישרה כי 55.5% מאוכלוסיית מצביעי מונטנגרו הצביעו בעד עצמאות. מילו ג'וקאנוביץ', ראש הממשלה, היה מנהיג הגוש הפרו-עצמאי שהתרכז סביב המפלגה הדמוקרטית של הסוציאליסטים של מונטנגרו. פרדרג' בולאטוביץ' הוביל את הקואליציה של מפלגות פרו-איחוד במהלך קמפיין משאל העם.
יחסים עכשוויים

שתי המדינות חברות מלאות במועצת אירופה, הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה והסכם הסחר החופשי במרכז אירופה (CEFTA). שתי המדינות מוכרות גם כמדינות מועמדות אפשריות לצירוף על ידי האיחוד האירופי.
יחסים עכשוויים > ההכרה של מונטנגרו ברפובליקה של קוסובו

לאחר הכרזת העצמאות בקוסובו, גירשה סרביה את שגריר מונטנגרו באוקטובר 2008, בעקבות ההכרה של מונטנגרו בעצמאות קוסובו. ראש ממשלת מונטנגרו מילו ג'וקאנוביץ' דחה את הרחקתו הכפויה של עמיתו מבלגרד בטענה כי היחסים בין שתי המדינות הפכו ל"רעים באופן שלא יתקבל על הדעת". כמעט שנה לאחר מכן סרביה קיבלה לבסוף את איגור יובוביץ' לתפקיד שגריר מונטנגרו החדש.
יחסים עכשוויים > ממשלת SNS בסרביה (2012 - הווה)

לאחר שנבחר לנשיא סרביה החדש במאי 2012, המועמד של SNS, טומיסלב ניקוליץ', נתן ריאיון לטלוויזיה קרנה גור, ובמהלכו הצהיר:
אני מכיר במונטנגרו כמו מדינה, אבל אין שום הבדל בין סרבים למונטנגרים, מכיוון שאין הבדל ביניהם.
ביוני 2014 התפתח סכסוך תקשורתי עדין בין ג'וקאנוביץ' לראש הממשלה הסרבי אלכסנדר ווצ'יץ'. מספר צהובונים סרביים, כולל אינפורמר וקוריר, פרסמו מאמרים שדנו ביחס לכאורה של ג'וקאנוביץ' עם איומים והתקפות על עיתונאים במונטנגרו. ג'וקאנוביץ' הגיב מייד לכתבות הצהובונים הסרביות, ושחרר סדרה של הצהרות שנויות במחלוקת ב-17 ביוני, אשר כינתה את המאמרים "הטיפשות הרגילה ביותר", והוסיף כי "אני מאמין שחברי בבלגרד יגיע לתחתית אלה כתבים שמזכירים את שנת 2003." ההצהרה על 2003 התייחסה ישירות לחיסולו של זוראן ינשיץ', שהיה בשנת 2003 ראש ממשלת סרביה. פורטלי חדשות רבים בסרביה ראו בתגובותיו של ג'וקאנוביץ' בעלי אופי מאיים.
יחסים עכשוויים > שיתוף פעולה בתחומי הפלילים

המאפיה המונטנגרית ידועה כפועלת באופן לא חוקי בסרביה, בעיקר בבלגרד. נהוג לחשוב שאלמנטים מונטנגרים גרמו להתנקשות בחייו של האדון הסרבי ז'לקו רזנטוביץ' ב-15 בינואר 2000. ב-9 באוקטובר 2009 נהרג איש העסקים המונטנגרי ברניסלב סרנוביץ', שהיה בעליו של הקזינו במלון סלאביה בבלגרד מירי נשק בשכונה היוקרתית בעיר דדינג'ה על ידי שני מתנקשים רעולי פנים. גל התנקשויות חדש על ידי פושעי העולם התחתון של מונטנגרו החל במכונית תופת שרצחה את איש העסקים השנוי במחלוקת בושקו רייצ'ביץ' בדורצ'ול ב-23 ביוני 2012. רק כשבועיים לאחר מכן, שחרר טאניוג דיווח בטענה כי אדון הסמים המונטנגרי, שנעלם מזמן, דארקו סאריץ' הציע חוזה של 10 מיליון אירו למתנקשים מקצועיים להרוג את בוריס טאדיץ', איוויצה דאצ'יץ', ופוליטיקאים ומפקדי משטרה סרבים אחרים.
נציגויות דיפלומטיות

סרביה מחזיקה במונטנגרו שגרירות בפודגוריצה וקונסוליה כללית בהרצג נובי.
מונטנגרו מחזיקה שגרירות בסרביה בבלגרד וקונסוליה כללית בנובי סאד.
אדווינס גירדוואיניס

אדווינס גירדוואיניס (בליטאית: Edvinas Girdvainis; נולד ב-17 בינואר 1993) הוא כדורגלן ליטאי המשחק בעמדת הבלם בס.ו. זנדהאוזן ובנבחרת ליטא.
קריירה

גירדוואיניס התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של קובנה, וכשהיה בן 17 עבר לאיטליה והחל לשחק בקבוצת הנוער של פדובה. ביולי 2012 חזר לליטא וחתם בקבוצת אקרנאס, באמצע העונה של ליגת העל הליטאית, ועד סופה ערך ארבע הופעות וזכה עם הקבוצה באליפות. בעונתו השנייה במועדון הפך גירדוואיניס לשחקן הרכב וערך 24 הופעות בליגה. בתחילת עונת 2014 ערך 16 הופעות בליגה, אך במהלכה נכנסה אקרנאס לחובות כספיים וגירדוואיניס נמכר למארבייה מהליגה השלישית בספרד. ב-23 בנובמבר 2014 קיבל גירדוואיניס את הכרטיס האדום הראשון בקריירה, בהפסד 0–3 לסביליה אתלטיקו. בעונתו הראשונה בקבוצה ערך 28 הופעות בליגה, ובעונת 2015/2016 ערך 31 הופעות.
בקיץ 2016 חתם גירדוואיניס בפיאסט גליביצה מליגת העל הפולנית, אך לא הצליח להשתלב בהרכב הקבוצה ובעונת 2016/2017 שותף בעשרה משחקי ליגה. ב-21 ביולי 2017 הושאל לטום טומסק מליגת המשנה ברוסיה, ובמדיה ערך 22 הופעות ליגה בעונת 2017/2018, ובסך הכל 25 הופעות בכל המסגרות.
ב-11 ביולי 2018 הגיע גירדוואיניס לישראל וחתם בקבוצת הפועל תל אביב לאחר שחזרה לליגת העל לקראת עונת 2018/2019. ב-29 ביולי 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בניצחון 4–0 על בני יהודה במסגרת גביע הטוטו. גירדוואיניס פתח בשני המשחקים הבאים בגביע הטוטו, אך פחות מחודש לאחר שחתם בקבוצה הוחלט לשחררו מהמועדון בטרם החלה העונה.
ב-18 באוגוסט 2018 חתם גירדוואיניס בקשלה מליגת העל האזרית.
עם תום העונה באזרבייג'ן, גירדוואיניס חתם בריגאס מליגת העל הלטבית.
ב-9 בינואר 2020 חתם גירדוואיניס באורדינגן 05 מהליגה הגרמנית השלישית.
ב-17 באוגוסט 2021, גירדוואיניס חתם בקובנה ז'לגיריס מליגת העל הליטאית.
בדצמבר 2023 חתם בס.ו. זנדהאוזן מהליגה הגרמנית השלישית.
קריירה > נבחרת ליטא

ב-23 במרץ 2018 ערך גירדוואיניס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ליטא, במשחק ידידות מול רומניה. גירדוואיניס היה שחקן סגל קבוע במשחקי מוקדמות מונדיאל 2018, ושותף בשישה משחקים במהלך הטורניר.
תארים

אליפות ליטא: 2012
הגביע הלטבי: 2019
הערות שוליים

↑  מאור רחמני, ‏הבלם אדבינאס גירדבאיניס חתם בהפועל ת"א, באתר ONE‏, 11 ביולי 2018
↑  נדב צנציפר, אחרי שלושה שבועות בלבד: גירדבאיניס שוחרר מהפועל ת"א, באתר ynet, 7 באוגוסט 2018
רוס פרו

| --- | --- |

 לידה:  27 ביוני 1930 טקסרקנה, ארצות הברית 
 פטירה:  9 ביולי 2019 (בגיל 89) דאלאס, ארצות הברית 
 שם לידה:  Henry Ross Perot 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מקום קבורה:  Sparkman-Hillcrest Memorial Park Cemetery 
 השכלה:  קולג' טקסרנה  האקדמיה הימית של ארצות הברית  Texas High School 
 מעסיק:  IBM 
 מפלגה:  המפלגה הרפובליקנית, המפלגה הרפורמיסטית האמריקאית 
 מספר צאצאים:  5 
 פרסים והוקרה:  פרס ראול ולנברג (1987)  פרס הורשיו אלג'ר (1972)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת מיאמי (6 במאי 1988)  פרס צופה הנשר הנכבד 
 חתימה:   
 www.rossperot.com
 
הנרי רוס פרו (באנגלית: Henry Ross Perot;‏ 27 ביוני 1930 – 9 ביולי 2019) היה מיליארדר אמריקאי, שנודע בעיקר כמי שהיה פעמיים (ב-1992 וב-1996) מועמד עצמאי לתפקיד נשיא ארצות הברית.
ביוגרפיה

פרו נולד וגדל בטקסרקנה, טקסס. הוא למד באקדמיה הימית של ארצות הברית באנאפוליס ושירת כקצין במשך ארבע שנים. ב-1957 עזב את הצי והחל לעבוד כאיש מכירות בחברת IBM. ב-1962 עזב את חברת הענק וייסד את חברת Electronic Data Systems, חלוצה בתחום מיקור חוץ, שנמכרה בשנת 2008 להיולט פקארד.
בשנות השמונים החל פרו להיות מעורב בפוליטיקה, כמבקר חריף של הממסד הפוליטי הקיים. לקראת הבחירות לנשיאות של 1992, הוא הציג את מועמדותו העצמאית, שלא במסגרת המפלגה הרפובליקנית או הדמוקרטית, על מצע שהבטיח תקציב מאוזן ודמוקרטיה ישירה באמצעים אלקטרוניים. פרו הצליח, בהשקעה של כסף רב וכישורים ארגוניים ניכרים, להירשם כמועמד בכל חמישים מדינות ארצות הברית ולהשתתף בשני עימותי בחירות משולשים. במהלך החודשים שקדמו לבחירות הודיע פרו על פרישתו מהמירוץ, אך לאחר מכן שב והודיע על התמודדותו המחודשת. עם זאת, פרישתו גרמה לו נזק ניכר באהדה הראשונית לה זכה ממצביעים רבים, שלא שבו לתמוך בו עוד. בבחירות לנשיאות זכו הוא והמועמד לסגנות ג'יימס סטוקדייל ב-18.9% מהקולות, שהפכו אותו למועמד ה"שלישי" המצליח ביותר מאז תאודור רוזוולט ב-1912. אולם הוא לא הצליח לזכות ולו בקול אחד בחבר האלקטורים.
ההשפעה שהייתה למועמדותו של פרו ב-1992, בהן קיבל פרו 18.9% ממניין הקולות, עוררה עניין רב. מהצד הרפובליקני יש שהאשימו אותו בהפסדו של בוש, אך מנגד הראו מדגמים מיום הבחירות כי לקח באופן שווה מצביעים משני הצדדים, כאשר ללא נוכחותו הפער בין המועמדים היה נשמר מלבד אוהיו שהייתה עוברת לטורו של בוש. עם זאת, השפעתו על המירוץ וכניסתו המאוחרת אליו באוקטובר אחרי שפרש ביולי נותרו שנויות במחלוקת.
לקראת בחירות 1996 ייסד פרו את המפלגה הרפורמיסטית האמריקאית ורץ בשמה לנשיאות בשנית. הפעם לא הורשה על ידי קלינטון ובוב דול להשתתף עמם בעימותים, לא הצליח להעלות את מועמדותו לאותו פרופיל ציבורי שהיה לה ארבע שנים קודם לכן, וקיבל רק כ-8% מהקולות. עדיין הייתה זו תוצאה טובה עבור מועמד עצמאי. בשנת 2000 סירב להיות מועמדה של מפלגת הרפורמה לנשיאות והוחלף על ידי פט ביוקנן.
הערות שוליים

↑  PEROT SEEN NOT AFFECTING VOTE OUTCOME, וושינגטון פוסט, 8 בנובמבר 1992
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266586605171  PLWABN: 9810582759505606  BIBSYS: 90681519  BnF: cb125120527 (data)  CiNii: DA08568248  GND: 118923307  ICCU: PARV519622  ISNI: 0000 0000 8162 4464  LCCN: n88028223  NARA: 10572229  NDL: 00472935  NKC: jx20090512008  NLK: KAC2018J7518  NTA: 423138286  SNAC: w6hf8jxq  SUDOC: 031695590  VIAF: 88562847   WorldCat (עם VIAF): 88562847
LGM-35 סנטינל

| --- | --- |

 מידע בסיסי
 ייעוד:  טיל בליסטי בין-יבשתי
 ארץ ייצור:  ארצות הברית ארצות הברית
 יצרן:  נורת'רופ גראמן
 פיתוח:  פיתוח מוקדם
 עלות יחידה:  ?
 תקופת השירות:  2030 (מתוכנן) – 2075
 משתמשים:   חיל האוויר האמריקאי
 פלטפורמת שיגור:  ממגורת טילים
 מאפיינים כלליים
 הנעה:  רקטה תלת-שלבית בדלק מוצק
 ראש קרב והנחיה
 ראש קרבי:  W87-1/ W87-0
LGM-35 סנטינל או (GBSD) Ground Based Strategic Deterrent הוא טיל בליסטי בין-יבשתי אמריקאי הנמצא בשלבי פיתוח מוקדמים ומיועד להחליף את טילי ה-LGM-30 מיניטמן III. טילי הסנטינל אמורים להיכנס לשירות בסביבות 2030 ולהישאר בשירות עד 2075. את התוכנית מובילה נורתרופ גראמן שזכתה במכרז מול בואינג.