stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הצבא המלכותי הירדני
היסטוריה > מלחמת העצמאות (1947–1949)

הלגיון הערבי הירדני היה כוח צבאי מהטובים במזרח התיכון. ציודו היה בריטי, כמו כן גם מפקדו, ג'ון באגוט גלאב, וכמעט כל הקצינים שמדרג סמג"ד ומעלה. עוד בטרם הוכרזה המדינה פתח הלגיון בהרעשה כבדה, מלווה התקפה רגלית, משטח עבר הירדן על קיבוץ גשר ומצודת המשטרה בנהריים, שעל פי החלטת החלוקה נועדו להיכלל בשטח המדינה היהודית, הפגזה שנמשכה שלושה ימים בין 27 ל-30 באפריל 1948. חלק מיחידות הלגיון ששימשו בשירות הבריטים במשימות משמר בארץ ישראל, פונו מן הארץ לקראת מועד תום המנדט. יחידות אחרות פונו אל החלק אשר נועד למדינה הערבית. כוחות של הלגיון, אשר נותרו בחלק הערבי של הארץ, נטלו חלק בהתקפה על גוש עציון, וזה נפל בידי הערבים יום לפני הכרזת המדינה. לקראת כניסת הלגיון למערכה פונו הר טוב והיישובים עטרות ונווה יעקב שמצפון לירושלים. בנוסף לכך פונה בגזרת ים המלח היישוב בית הערבה וכן קליה הסמוכה. לאחר הפלישה כוחות הלגיון הערבי תפסו את לטרון וחסמו את הדרך לירושלים. שלושה ניסיונות ישראליים עקובים מדם לכבוש את לטרון נכשלו, אך נכבש שטח בו נסללה דרך עוקפת לירושלים, היא דרך בורמה. כוח אחר של הלגיון נטל חלק בקרבות בעיר ירושלים, החל מן השבוע השלישי של מאי. ב-28 במאי כבש כוח זה את הרובע היהודי. הלגיון הערבי ניסה לפרוץ לירושלים המערבית, כבש את שכונת שייח' ג'ראח, אך נבלם. קרבות עזים נערכו בקיבוץ רמת רחל, עם כוחות ירדניים ומתנדבים מצריים שהגיעו מכיוון חברון, במהלכם עבר הקיבוץ מיד ליד, עד שבסוף מאי הוכרע הקרב והקיבוץ נשאר בידי ישראל. החל מראשית יוני הלגיון הרחיב את שטח התפרסותו בשפלה. כוחותיו נכנסו ללוד ולרמלה, גרמו אבדות כבדות לכוחות האצ"ל אשר פעלו באותה גזרה מאז תחילת קרבות האצ"ל ברמלה, וב-10 ביוני כבשו זמנית את קיבוץ גזר. למחרת הם תקפו את מבואותיו המזרחיים של גוש דן, מצריפין בדרום ועד כפר עאנה (אור יהודה) בצפון. התקפות אחרונות אלה נהדפו בעמל רב, ותוך אבדות כבדות לצה"ל. כוחות קטנים של הלגיון נטלו חלק בקרבות סדום, אך לא עשו מאמץ לכבשה, והיא החזיקה מעמד עד סוף המלחמה.
היסטוריה > מלחמת ששת ימים (1967)

ערב המלחמה שלטה ירדן על הגדה המערבית. לירדנים היו בגדה המערבית שבע חטיבות חיל רגלים – שלוש בשומרון, שתיים באזור ירושלים, אחת בהר חברון ואחת ביריחו. שני גדודי קומנדו מצריים הגיעו בטיסה לרבת עמון. כוח אווירי עיראקי הוצב בסמוך לגבול הירדני וחטיבת חיל רגלים עיראקית הייתה בתהליך כניסה לירדן. ביום הראשון של מלחמת ששת הימים, בשעה 9:40 פתחו הירדנים באש נשק קל לעבר עמדות הקו העירוני והר הצופים בירושלים. בשעה 10:00 בערך התחילו הירדנים בהרעשת תותחים ומרגמות לכל אורך החזית, כולל תל אביב, בסיס חיל האוויר רמת דוד וירושלים המערבית. ההפגזות הירדניות בירושלים ביומיים הראשונים ללחימה גרמו למותם של 15 אזרחים ופציעתם של כ-500 אחרים. בהפגזה בירושלים נפגעו בית הנשיא, משכן הכנסת וגן החיות התנ"כי. מטוסים ירדנים תקפו את מפעל "אלבר" בכפר סבא ובהפצצה נהרגו ארבעה מעובדי המפעל. מול הכוחות הירדנים ניצבו כוחות צה"ל מדוללים, בעת שעיקר צה"ל נערך מול המצרים בסיני. בתוך פחות משלושה ימים השתלטו כוחות צה"ל על שטחי המפתח ביהודה ושומרון כולל ירושלים המזרחית, והכוחות הירדניים הנותרים נסוגו כולם אל ממזרח לנהר הירדן. יום הלחימה הרביעי הוקדש להשתלטות על יתר שטחי יהודה ושומרון, כמעט ללא התנגדות.
היסטוריה > מלחמת ההתשה (1967–1970)

מלחמת ההתשה בבקעת הירדן התרחשה בשנים 1967–1970 לאורך גבול ישראל-ירדן, במקביל למלחמת ההתשה שניהלו ישראל ומצרים סביב תעלת סואץ. במלחמה זו התעמתה ישראל מול ארגוני הטרור הפלסטינים ומול ממלכת ירדן. צבא ירדן השתתף בלחימה; לרוב, בדרך של השתתפות בימי קרב ארטילריים שהתפתחו לעיתים בגזרה וגם בעת שכוחות צה"ל פשטו אל תוך שטח ירדן.
היסטוריה > אירועי ספטמבר השחור (1970)

ב-1 בספטמבר 1970 בוצע ניסיון כושל להתנקש בחייו של חוסיין, מלך ירדן. בימים שלאחר מכן חטפו פעילי החזית העממית לשחרור פלסטין שלושה מטוסים והנחיתו אותם בירדן. ב-17 בספטמבר 1970 תקף הצבא הירדני בסיסים של מחבלים פלסטינים בירדן. הירדנים טעו באומדן כוחם של הפלסטינים, ולכן התקפה משכה מעל למתוכנן. בגבול הצפוני של ירדן ראתה סוריה הזדמנות להתערב במאבק, ואולי אף הזדמנות להרחיב את שטחה, ואוגדה סורית חצתה את גבול ירדן–סוריה וכבשה את אירביד. מלך ירדן שלח חטיבת שריון להילחם בצבא הסורי, ופנה אל ארצות הברית וגם אל ישראל בבקשה לסייע לו לסלק את הסורים משטח הממלכה. ארצות הברית פעלה בשני תחומים: היא קידמה משחתת לאזור כדי לסייע לירדנים, ואף הפעילה לחץ דיפלומטי. ישראל ביצעה הפצצות-דמה וטיסות-סיור של מטוסי קרב מעל הכוחות הסורים – עד שהסורים נסוגו.
היסטוריה > מלחמת יום כיפור (1970)

ביום כיפור הצבא הירדני לא לקח חלק של ממש. כחלק הזדהות עם הצבא הסורי, שלח הצבא הירדני את האוגדה המשוריינת 40 לעזרה בחזית הסורית ברמת הגולן.
היסטוריה > מלחמת איראן-עיראק (1980–1982)

תחילה, הצבא הירדני תמך במאמץ המלחמתי העיראקי רק בדרכים לא צבאיות, כמו הענקת מתקני מעבר לאספקה דרך נמל התעופה עמאן ונמל עקבה בים האדום, תרומת מזון, ציוד רפואי וחומרי בנייה. בינואר 1982 הודיע המלך חוסיין בהצהרה מפתיעה כי הצבא המלכותי הירדני יישלח קבוצה של חיילים מתנדבים לעיראק כדי להילחם לצד כוחות המדינה במלחמתה עם איראן.
מבנה ופיקוד > פיקוד

המפקד העליון של הכוחות המזוינים הירדניים הוא מלך ירדן, כך גם משמש כמפקד העליון של הצבא המלכותי הירדני. בראש הצבא המלכותי עומד גנרל מחמוד פריהאט.
מבנה ופיקוד > מבנה

הפיקוד המזרחי
הפיקוד הדרומי
פיקוד המרכז
הפיקוד הצפוני
פיקוד המשמר המלכותי
מנהל ההנדסה המלכותי
כוחות הארטילריה המלכותיים
מנהל הגנת הגבולות
מרכז המלך עבדאללה השני לאימוני מבצעים מיוחדים
אמצעי לחימה

רובה צלפים בשירות הצבא המלכותי
סימיטר (רק"ם סיור)
נגמ"ש M113 המשמש את חיל הרפואה הירדני
רכב סיור בשירות הכוחות המיוחדים הירדניים
טנק צ'יפטיין- שהיה טנק המערכה העיקרי של ירדן
גלריה

חיילים של הצבא המלכותי בתרגיל עם נחתים האמריקאים
חייל ירדני באימון
חייל מגדוד הנסיך מוחמד ה-9
חיילים ירדנים מתחזקים טנק
חייל ירדני בתרגיל "Eager Lion"
חייל ירדני יורה במאג
חיילים ירדניים
חייל ירדני בקאסר אל-יהוד בגבול ישראל-ירדן
חיילי צבא ירדן
הערות שוליים

↑  שער ציון נפרץ - זהו הרובע היהודי, הארץ, 28 במאי 1948
↑  בני גשור, תרומת טייסי המח"ל בגף 35 להגנת סדום, עלי זית וחרב, קובץ י', עורך: ניר מן, הוצאת כרמל והמרכז לחקר כוח המגן מיסודו של ישראל גלילי, תש"ע (2010), עמודים 237-250
↑  15 אזרחים נהרגו ו-500 נפצעו בירושלים, דבר, 7 ביוני 1967)
↑   הכנסת במלחמת ששת הימים מאת אליעזר רחמים, סרטון בערוץ "מוזיאון הכנסת", באתר יוטיוב (אורך: 01:12)
↑  תום שגב, 1967 – והארץ שינתה את פניה עמוד 362
↑  ספטמבר השחור (1970), באתר lib.cet.ac.il
↑  Rami G. Khouri, Jordanian Unit Going To Aid Iraq 6 Hussein Will Join Volunteer Force Fighting Iranians, The Washington Post, ‏January 28, 1982 (באנגלית)
חיילי הצבא המלכותי בתרגיל עם צבא ארצות הברית
חייל מכוחות הארטילריה המלכותיים
טנק של הצבא המלכותי הירדני
תרשים מבנה הצבא המלכותי הירדני
ליבורנו

ערך זה עוסק בעיר באיטליה. אם התכוונתם לקבוצת הכדורגל ליבורנו, ראו .
מפת ליבורנו מהמאה ה-17
בית הכנסת הגדול של ליבורנו, נחרב בשנת 1944
מצבת ארבעת המוּרים. בראשה ניצב פרדיננדו השני דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה, ובתחתיתה כבולים המוּרים שתושבי העיר הכניעו
המוּרים במבט לים
ליבורנו (איטלקית: Livorno) היא עיר נמל לחוף הים הליגורי בקצה המערבי של טוסקנה, איטליה, בירת נפת ליבורנו.
היסטוריה

האזור שבו שוכנת ליבורנו היה מכוסה לחלוטין על ידי הים [דרושה הבהרה]. האדם התיישב באזור עוד בעידן הברזל.
ליבורנו הוקמה בתור כפר דייגים קטן במפרץ טבעי קטן, מדרום לשפך נהר הארנו. השם ליבורנו מופיע כבר בשנת 904. ככל הנראה, השם הוא רומאי ממוצא אטרוסקי (Liburna, Liburnius, Leburna, Leburnius). השערה אחרת המקור הוא לטיני: ליבורנה (liburna - אונית מלחמה מהירה) או על שם העם איליריקו דה ליבורני (illirico dei Liburni).
בשנת 1421 אנשי פירנצה הקימו בו נמל קטן ושילמו עבור הזיכיון 100,000 פיוריני של זהב. לאחר שנת 1500, התקופה שבה התרחשו האירועים אשר הביאו לבניית פסל ארבעת המורים, הדוכס הגדול לבית מדיצ'י הביא לגידול הדמוגרפי והמסחרי של ליבורנו.
בשנת 1577 הזמין בית מדיצ'י את האדריכל האיטלקי ברנרדו בונטלטני לתכנן את העיר, מהחדשות מערי איטליה.
ב-1618 קיבלה ליבורנו מעמד של נמל חופשי והפכה לנמל חשוב באגן הים התיכון. כמו כן, החלו להגיע לעיר יהודים, בעיקר מאנוסי ספרד. כדי לגרום לסחר בעיר לשגשג, פרדיננדו הראשון דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה הזמין אנשים מספרד, מיוון, מגרמניה ומטורקיה לגור בעיר. לעיר הגיעו גם אנגלים קתולים שברחו מאנגליה האנגליקנית. בנוסף לאלו הגיעה לעיר אוכלוסייה קטנה של מורסיקוס, אנוסים מוסלמים מספרד שאולצו שם להתנצר. הקהילות הזרות בעיר נקראו "נאציוני" (Nazioni - "אומות").
ב-1629 בנה פרדיננדו השני דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה, רובע חדש, שחיבר 23 איים על ידי גשרים. מכיוון שהרובע נבנה על ידי ונציאנים, הוא נקרא "ונציה החדשה" (Venezia Nuova) או "ונציה הקטנה" (Piccola Venezia). ליבורנו עברה הרחבה משמעותית, בקרבת המבצר הישן (Fortezza Vecchia) נבנה מבצר חדש (Fortezza Nuova), ואיתו נבנו גם חומות העיר ומערכת התעלות.
במאה ה-18 נפסק שלטון בית מדיצ'י בעיר, החל שלטון בית לוריין והעיר התרחבה אל מחוץ לחומות.
רבים מהאלמנטים האדריכליים מהתכנון המקורי של העיר השתמרו, למשל הגשרים, הנתיבים הצרים, בתי האצילים ומערכת התעלות. במאות ה-18 וה-19 עטתה ליבורנו מראה נאו-קלאסיציסטי שהשתקף בבתים, במוזיאונים, במוסדות התרבות ובשוק.
עם איחוד איטליה, הפסידה העיר את מעמדה כעיר נמל מרכזית ופיתוחה הכלכלי צומצם.
במלחמת העולם השנייה היה נמל ליבורנו הנמל העיקרי ששירת את הצי הגרמני בים התיכון, והעיר הופצצה על ידי בעלות הברית.
כלכלה

מרכזה הכלכלי של העיר הוא הנמל, השלישי בגודלו בחופה המערבי של איטליה והשישי בגודלו באיטליה כולה. אוניות מכולה, משא ונוסעים יוצאות ממנו לנמלי הים התיכון ואחרים. בשנת 2006 טיפל הנמל ב-28,630 מיליון טונות של סחורות ועברו בו כ-3 מיליון נוסעים ב-7,525 אוניות. הנמל מחובר לפנים המדינה על ידי רשת הרכבות ושדה התעופה של פיזה. בין הסחורות שהנמל מטפל בהם:
יבוא מוצרי נפט גולמי, פחם, דגנים, פוספטים, שאר דשנים כימיים, חול לייצור זכוכית ומתכות.
יצוא מוצרי נפט מזוקקים, שיש, זכוכית, יין, שימורי עגבניות, שמן זית, מוצרים כימיים כמו - פחמת הסידן ומימן סידני (sodium hydrate) ונחושת ונתכי נחושת.
בליבורנו מספנה גדולה לייצור אוניות ולידה מתקנים לתיקוני ספינות. תעשיית העיר כוללת מפעלים מטלורגיים לייצור נחושת ואלומיניום, בית זיקוק, מפעל ייצור מתכות ותעשיות כימיות.
תרומתה של ליבורנו למשקי העולם מתבטאת גם בכך כי הזן תרנגול לגהורן, הנפוץ ביותר בשימוש תעשיית הביצים מוצאו מליבורנו. כיום זהו זן התרנגולות הנפוץ ביותר בעולם המערבי. זאת, עקב שיעור ההטלה הגבוה שלו במיוחד - 300 ביצים בשנה.
יהדות ליבורנו

במאה ה-16 הגיעו לעיר יהודים רבים בעקבות הזמנת השליטים. ניתנו להם זכויות רבות, והם לא נדרשו לענוד טלאי או לגור בגטו. ב-1689 חיו בליבורנו 3,000 יהודים מחצי האי האיברי, אשר דיברו בעיקר ספרדית ופורטוגזית. הם היו מעורבים כמעט בכל ענפי התעשייה והסחר בעיר: טקסטיל, זכוכית, סבון, אבני חן, טבק, נייר וזיקוק כוהל.
היהודים פיתחו גם את ענף הדפוס בעיר, והיא הפכה לאחד ממרכזי הספר העברי; "דפוסי ליוורנו" נפוצו ברחבי ארצות הים התיכון והמזרח, ועד היום נמצאים בשימוש סידורים המבוססים על דפוס ליוורנו. חכמי ורבני ירושלים, וכן ארם צובא (חלב) אשר בסוריה, פקדו את ליבורנו באופן סדיר ואף נותרו בה לתקופות של כמה שנים לצורכי כתיבה ולימוד בצוותא; חלק מחיבוריהם וספריהם הודפסו בדפוס ליוורנו, בהם ספריהם של חיד"א, הרב עובדיה הלוי, והרב אליהו שמאע הלוי.
יהודי ליבורנו פיתחו מטבח מיוחד, אשר תכונותיו עברו לשאר יהודי טוסקנה, וכיום יש לכך עקבות במטבח המקומי הליבורנזי. מרכיבי התבשילים הם: [דרושה הבהרה]שמירה על הכשרות - כאשר הבעיה העיקרית היא אי ערבוב חמאה עם בשר, בישול בשמן זית ושימוש בהרבה ירקות. בעיר התקיימה בעבר מסורת הלכתית שהכשירה אכילת שחרורים.
בתקופת השואה נשלחו 90 מיהודי העיר למחנות השמדה, אחרים נרצחו בהרים הסובבים את העיר על ידי חיילי הוורמאכט שהיו פעילים בסביבה. בתום השואה נותרו בליבורנו כ-1,000 יהודים. בית הכנסת של ליבורנו, אשר נפתח ב-1962, נבנה על המגרש שבו עמד בית הכנסת המפואר של העיר שנהרס במלחמת העולם השנייה.
כיום מונה הקהילה היהודית בעיר כ-600 חברים. בעיר גם פועל בית ספר לעברית. בעיר היו ארבעה בתי קברות יהודיים עתיקים: שנים פונו, בשלישי היה קבור חיד"א, ולאחר שהועלו עצמותיו לישראל נאסרה הכניסה אליו מחשש למפולות. בית הקברות הרביעי, הפתוח כיום, נמצא ליד בית הקברות הכללי של העיר, ובו לוח זיכרון לחללים היהודים ממלחמת העולם הראשונה ול-120 קורבנות השואה, ואוסף מצבות מבתי הקברות שנהרסו (בהן מצבות בצורה פירמידה קטומה מהמאה ה-17, עם סמלי משפחה וכיתוב לזכרו של הנפטר).
אתרים מרכזיים

מוזיאון מסקאני לזכרו של המלחין יליד העיר פייטרו מסקאני. בכל שנה מנגנים מאופרותיו בתיאטרון של ליבורנו.
אתרים מרכזיים > מצבת ארבעת המוּרים

"מצבת ארבעת המוּרים" (Monumento dei quattro mori) המוקדשת ללקיחתם בשבי של שודדי ים בֶּרְבֶּרִים היא אחת המצבות החשובות בעיר. הפסל הוא יצירתו של פייטרו טאקה שנוצרה בשנים 1623–1626 לזכר אירוע מיוחד: שודדי ים מצפון אפריקה, המוּרים, נהגו לפשוט על חופי איטליה. הם בזזו, הרגו ואנסו את תושבי איטליה שהתגוררו ליד החופים. כאשר הצליחו אנשי ליבורנו לתפוס אחדים מהם, הם כבלו אותם ליד הנמל (שם גם מוצב הפסל) כדי שהשודדים ידעו את הצפוי להם כאשר הם מתקיפים את העיר. המתבונן בפסל יראה כי גופם של השבויים פונה לעבר העיר, אבל מבטם המבועת מביט אל הים בתקווה שיבואו להציל אותם.
תרבות וספורט

פוליטית, ליבורנו היא אחת מהערים השמאליות ביותר באיטליה. המפלגה הקומוניסטית האיטלקית נוסדה בליבורנו ב-21 בינואר 1921.
תושבי ליבורנו מדברים בסוג של הדיאלקט הטוסקני שנקרא "ורנאקולו" (vernacolo).
קבוצת הכדורגל של העיר, א.ס. ליבורנו קאלצ'ו, משחקת בסרייה ב', הליגה האיטלקית השנייה. רבים מאוהדיה מזוהים כקומוניסטים.
ערים תאומות

ישראל בת ים, ישראל
ספרד גוודלחרה, ספרד
וייטנאם האיפונג, וייטנאם
רוסיה נובורוסיסק, רוסיה
ארצות הברית אוקלנד, ארצות הברית
מפורסמים מילידי העיר

קרלו אזליו צ'אמפי - נשיא איטליה לשעבר.
גליאצו צ'אנו - שר החוץ בממשלתו של מוסוליני.
ג'ובאני פאטורי - צייר.
כריסטיאנו לוקארלי - שחקן כדורגל.
אמדאו מודיליאני - צייר ופסל.
משה מונטיפיורי - נדבן יהודי.
פייטרו מסקאני - משורר.
יוסף אירגאס - מקובל יהודי.
רבי אליהו בן אמוזג (Benamozegh), מקובל, פילוסוף ופרשן מקרא.
לקריאה נוספת

Dora Liscia Benporad and Annamarcella Tedeschi Falco, Tuscany Jewish Itineraries , Marsilio Regione Toscana, 1995.
הערות שוליים

↑  Dora Liscia Benporad and Annamarcella Tedeschi Falco, עמ' 96
↑  חיד"א, מחזיק ברכה יורה דעה פב, ו; רבי יצחק בן מנחם כהן, זבחי כהן, עמ' 12 במהדורת 1832.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264774805171  BNE: XX456065  BnF: cb118685696 (data)  GND: 4114431-4  ISNI: 0000 0001 2265 1654  LCCN: n79097456  MusicBrainz: 619f0a6d-3486-4899-9e49-6702b16896f2  NARA: 10045220  NKC: ge418885  RERO: 02-A005866343  SUDOC: 02643816X  VcBA: 497/14352  VIAF: 134273104   WorldCat (עם VIAF): 134273104
קווארקווארה הראשון ג'אקלי

קווַארְקווָארָה הראשון ג'אקלי (בגאורגית: ყვარყვარე I ჯაყელი; ‏1298-1361) היה נסיך שליט (מתאווארי) גאורגי מבית ג'אקלי (אנ') של אתאבגות סאמצחה משנת 1334 ועד למותו בשנת 1361.
חייו

מעט ידוע על נעוריו. עם מותו של אביו סרגיס התנגד גיאורגי החמישי המבריק (אנ') מלך ממלכת גאורגיה למינויו ואילץ את קוורקווארה להפוך לווסאל של ממלכת גאורגיה. שליטתו הוגבלה לתחומי סאמצחה ומעמדה העצמאי של האתאבגות נשלל. גיאורגי מינה את קוורקוורה לאתאבג של סאמצחה, במשמעות של מושל צבאי. בכך הוחזרה האחדות הטריטוריאלית של ממלכת גאורגיה שהופרדה מהממלכה בשנת 1266 והוכפפה ישירות לשלטון האילח'אני.
משפחתו

לקווארקווארה היו ארבעה או חמישה ילדים ידועים:
הבכור בכה השני ג'אקלי שירש אותו
שלווה ג'אקלי (צר')
סינדוחטר ג'אקלי אשתו של דוד התשיעי, מלך גאורגיה (אנ')
נתלה ג'אקלי, אשתו של דמטרה השני, מלך גאורגיה (אנ')
אָסוּלִי ג'אקלי, אשתו של בגרט הראשון הקטן
הערות שוליים

↑  ‏Sindukhtar Jaqeli‏ (Q75394182)
↑  ‏NN of Sa-Metskhe‏ (Q110737867)
1 2  אתאבג (אנ') הוא תואר אצולה תורשתי ממוצא טורקי, מושל של אומה או מחוז שהיה כפוף למלך. המופע הראשון של השימוש בתואר היה בתחילת שלטונם של הטורקים הסלג'וקים (אנ') שהעניקו אותו לווזיר הפרסי ניזאם אל-מולכ. מאוחר יותר הוא שימש בממלכת גאורגיה, תחילה בתוך המשפחה הארמנית-גאורגית של מחארגרדזלי (אנ') כתואר צבאי ולאחר מכן בבית של ג'אקלי (אנ') כנסיכי סאמצחה.
↑  הערך "ყვარყვარე I" (קווַארְקווָארָה הראשון), באנציקלופדיה הגאורגית סובייטית (אנ') כרך 10, עמוד 638, טביליסי 1986 (בגאורגית), באתר האקדמיה הגאורגית למדעים
↑  ყვარყვარე I ჯაყელი, הלקסיקון הביוגרפי של גאורגיה (גאו')
1 2 3 4  Rayfield, Donald (אנ') (2012), Edge of empires : a history of Georgia, Reaktion Books (אנ') London, pp. 443.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: סרגיס השני ג'אקלי |  נסיך אתאבגות סאמצחה   1334–1361  | הבא: בכה השני ג'אקלי |
ציון גולן

| --- | --- |

 לידה:  6 באוקטובר 1955 (בן 69) כ' בתשרי ה'תשט"ז אשקלון, ישראל 
 שם לידה:  ציון בג'דלאן
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1971
 סוגה:  מוזיקה תימנית, מוזיקה מזרחית
 חברת תקליטים:  סינגולד
 שיתופי פעולה בולטים:  סולן להקת הרבנות הצבאית של צה"ל, דקלון, רגב הוד
 בת זוג:  כוכבה גולן (לבית עמרני)
 www.zion-golan.co.il
 
ציון גולן (נולד בכ' בתשרי ה'תשט"ז, 6 באוקטובר 1955) הוא זמר מוזיקה תימנית ומזרחית ישראלי.
ביוגרפיה

נולד בשם ציון בג'דלאן בשכונת מגדל אשקלון, ליוסף ויהודית בג'דלאן שעלו מתימן במבצע על כנפי נשרים, בטרם לידתו לארץ ישראל. בילדותו, הוריו שלחו אותו ללמוד אצל המורי, ושם למד קריאה וכתיבה בעברית, וכללי ניקוד, וכן את הטעמים וההיגוי הנכון של השפה. בסביבתו דיברו תימנית יהודית ולא עברית ועל כן הדבר הביא אותו לשליטה בשפה.
בגיל צעיר נהנה מאוד מלשיר בתימנית יהודית, וכן החל להופיע באירועים משפחתיים וכזמר חובב באירועים שונים, כשהוא מקפיד לבטא בצורה נכונה את ההיגוי התימני-עברי.
קריירה > שנות השבעים

בגיל 16 השתתף ב"פסטיבל הדרום", תחרות שירה שהתקיימה באשקלון, וזכה במקום הראשון. בשנת 1974, בהיותו חייל צה"ל, התקבל ללהקת הרבנות הצבאית על-ידי מפקדה דאז, הזמר משה גיאת, ועשה דרכו עד להיותו סולן הלהקה. בזכות השתלבותו בלהקה, הפכה השירה התימנית להיות חלק בלתי נפרד מהרפרטואר שלה.
עם שחרורו מצה"ל, השתתף בפסטיבל שירי רבי שלום שבזי בסגנון עדת תימן "עורי צפון ובואי תימן" שנערך בהיכל התרבות בתל אביב ב-22 בפברואר 1977, לציון 350 שנה להולדת הרב והמשורר שבזי, שם שר את השיר "ראיתי בחלום" וזכה במקום השני.
קריירה > שנות השמונים

תקליט הבכורה של גולן יצא בשנת 1980 כאלבום כפול. שני התקליטים זכו להצלחה בזכות הלהיט "עדן עדן". אחריהם הוציא תקליטים נוספים בתימנית-יהודית וזכה להצלחה רבה. בשנת 1982 השתתף ב"פסטיבל הדיואן", וזכה במקום הראשון עם שירו "יא הזלי" בהפרש קולות גדול מהמקום השני.
בשנת 1984, בלחץ חבריו וקרוביו, הוציא קלטת בעברית בשם "נעלה נעלה" ובה מיטב הכותבים והמלחינים העבריים, כגון יורם טהרלב, נורית הירש, אביהו מדינה, משה גיאת ועוד. אם כי לאחר מכן המשיך להקליט ולהוציא שירים בתימנית-יהודית, ונהנה ממעמדו כזמר מצליח עד היום.
בשנת 1987 נערך לכבודו ערב הוקרה באולם הסינרמה בתל אביב, בו הוכתר כ"זמר העשור של השירה התימנית", וכן זכה להירשם בספר הזהב של קרן קיימת לישראל.
קריירה > שנות התשעים

ב-27 בפברואר 1996 נערך ערב הוקרה לרגל צאת אלבומו ה-13 "סלאם סלאם". ערב זה הוקלט ויצא על גבי קלטת וידאו בשם "ציון גולן – בהופעה חיה".
קריירה > העשור הראשון של המאה ה-21

ב-28 ביוני 2001 השיק את ספרו "זמירות ציון", הכולל את מרבית שיריו עם ניקוד, תרגום ותווים. כמו כן הושק אלבום כפול הנושא את אותו השם, שכולל בתוכו דואטים עם הזמרים שלום צברי, אהרון עמרם ודקלון. כן הוקלטה מחרוזת משיריו המבוצעת על ידי כמה מאמני המוזיקה הים תיכונית והתימנית.
ב-22 באפריל 2008 בחול המועד פסח תשס"ח, השיק את אלבומו "שמעתי מפאתי תימן", בערב מיוחד שנערך לרגל 30 שנות זמר שלו, בו נטלו חלק מיטב אמני הזמר הים תיכוני והתימני. בערב זה הושקו גם חמישה תקליטורי DVD שהוציאו "האחים ראובני", ובו לקט מהופעותיו של גולן מהשנים האחרונות. שניים מתוכם הם למעשה המופע שנערך לכבודו בסינרמה בתל אביב, שיצא כבר על גבי קלטת וידאו.
קריירה > העשור השני של המאה ה-21

ביוני 2010 הופיע בתיאטרון קיסריה, במופע שכלל את מיטב להיטיו מכל הזמנים. המופע הוקלט ויצא על גבי DVD ותקליטורי שמע, תחת השם "ציון גולן בקיסריה".
בשנת 2012 הוציא אלבום בשם "אלף מברוק", הכולל 11 שירים, ביניהם דואט עם הזמר יניב בן משיח.
בשנת 2016 הוציא אלבום כפול בשם "בך אבטח". כמו כן הוציא את ספרו השני "זמירות ציון חלק ב'".
בחודש יולי 2018 הוזמן להופיע בבירת ירדן, עמאן, בפני קהל שכולו ערבי מוסלמי במסגרת חתונת פאר של פוליטיקאי תימני.
בשנים 2016–2020 הוציא מספר סינגלים ובהם דואטים ושיתופי פעולה עם אמנים רבים, בהם רביד כחלני, צפריר יפרח, דיסקרייב, אודי דמארי, חזי פניאן, אבי סינואני, מומי ססלר, אביהו מדינה, ישי לוי ועוד.
קריירה > העשור השלישי של המאה ה-21

בשנת 2020 הפיק שיר מיוחד לזכרו של הקלידן יוסי יוסף שליווה אותו במשך למעלה משני עשורים, ונפטר באופן פתאומי.
בשנת 2021 הוציא את האלבום ה-32 שלו במספר, "אנא ימני", שכלל את הדואטים "אהלן וסהלן" עם הזמר ישי לוי ו"דורי החממה" עם אביהו מדינה. בספטמבר של אותה שנה הוציא את הדואט "ברכי נפשי" בשיתוף עם הזמר והמלחין סגיב כהן למילים שכתב אביגדור קהלני, ללחן של סגיב כהן.
בספטמבר 2022 הוציא את השיר "אוחילה לאל". באוקטובר באותה שנה הוציא את השיר "שמע קולי". ובנובמבר הוציא את השיר "חתננו" יחד עם רגב הוד.
בפברואר 2023 הוציא את השיר "ענני יה" ובאוגוסט של אותה שנה הוציא את השיר "שק ליבי".
חיים אישיים

בשנת 1983 נישא לכוכבה עמרני, לה בין השאר הקדיש  את השיר "בשם האל", בו מופיע המשפט "לקית אלחאליה בנת אלעמרני" ("מצאתי היפה בת  עמרני"). שיתוף פעולה פורה במיוחד נוצר בין ציון לבין חמותו נעמי עמרני, שאחראית לכמה מלהיטיו הגדולים, כולל "אבא שמעון", "כילי נסאני" ועוד. מתגורר במרכז שפירא.
דיסקוגרפיה > אלבומים

1978 קסטה מס' 1
1980 להיטי תימן 1
1980 להיטי תימן 2
1982 איומה בהר המור
1983 יהיזלי
1984 מתימן לישראל
1985 חביב גלבי
1986 אשורר שיר
1988 עת רצון-יא ג'מעה
1989 הטעם התימני
1990 אבוס עיינך
1991 בחגיגת זמר תימנית
1992 חפלה תימנית 1
1992 חפלה תימנית 2
1992 לאחי בני תימן
1995 סלאם סלאם
1995 אוסף משיריו א
1995 אוסף משיריו ב
1997 לפלח הרימון
1997 אוסף שירי הקודש 1
1997 אוסף שירי הקודש 2
1997 אוסף שירי הקודש 3
2000 אבא שלום שבזי
2001 זמירות ציון א
2001 זמירות ציון ב
2004 ארחם יא רבי
2007 קול ששון וקול שמחה
2008 שמעתי מפאתי תימן
2010 ציון גולן בקיסריה
2012 אלף מברוךּ
2016 בך אבטח חלק א
2016 בך אבטח חלק ב
2021 אנא ימני
דיסקוגרפיה > סינגלים

1977 ראיתי בחלום (מתוך פסטיבל הדיוואן)
2003 יא עופרה (שיר לזכרה של עופרה חזה)
2005 אצולה לפנים
2006 יגדל אלוהים חי (בדואט עם הדר בן ציון)
2006 מה קרה לי (דואט עם נתי לוי)
2007 פסק זמן (דואט עם ליאור פרחי)
2007 שובי יפהפייה (דואט עם אהרון עמרם)
2009 יא סלאם (טריו עם סטלוס ואורן חן)
2010 ה' מלך (דואט עם הדר בן ציון)
2013 יחיא חביבי
2015 גלבי (דואט עם חזי פניאן)
2015 אדון עולם (דואט עם ינון דרוויש)
2015 מפי אל (דואט עם מידד טסה)
2015 מלך שהוא זך ונקי (דואט עם משה ענקי)
2015 מא אחלא אלסלאם (דואט עם רביד כחלני)
2015 איילת חן (דואט עם חזי פניאן)
2016 ברוך אהיה שאהיה (דואט עם סגיב כהן)
2016 ג'ננתני (דואט עם פאר טסי)
2016 אתה המלך (דואט עם יוסף יצחק מימון)
2016 ללא מילה (עם ינון בן דוד)
2017 עשה למענך (דואט עם אודי דמארי)
2018 יא בנת גצאני/דוחתרה שיראזי (דואט עם חזי פניאן)
2018 יום אלודאע
2019 יא ליאלי
2019 שופט כל הארץ (דואט עם פאר טסי)
2019 חיא ביום אלמחבה
2019 דורי דורי יא חמאמה (דואט עם אביהו מדינה)
2020 שער שנסגר
2021 אנא ימני
הערות שוליים

↑  שאול מרמרי, מסחר לאומי וטרנס־לאומי: ישראל והפזורה היהודית־תימנית בים האדום, עיונים – כתב עת רב-תחומי לחקר ישראל 37, 15 ביולי 2022, עמ' 201–225, doi: 10.51854/bguy-37a138
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303537705171  ISNI: 0000 0000 6696 0072  LCCN: no2004101163  MusicBrainz: c157ecb1-85ff-4fae-b52e-06697cb1b5d4  VIAF: 24320227   WorldCat (עם VIAF): 24320227
הקורפוס ה-70 (ורמאכט)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:  ורמאכט ורמאכט
 סוג:  קורפוס
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  25 בינואר 1943 – 8 במאי 1945 (שנתיים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים
 
הקורפוס ה-70 (בגרמנית: LXX. Armeekorps) היה קורפוס של הוורמאכט שלחם במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

הקורפוס הוקם ב-25 בינואר 1943 בנורווגיה על בסיס הפיקוד המיוחד הגבוה ה-70 (Höheres Kommando z.b.V. LXX), וכמפקדו מונה ולנטין פויירשטיין. הקורפוס לחם בקרבות השונים בנורווגיה, וב-8 במאי 1945 נכנע לכוחות בעלות הברית.
מפקדים

ולנטין פוירשטיין (25 בינואר 1943 - 22 ביוני 1943)
הרמן טיטל (22 ביוני 1943 - 8 במאי 1945)
כלכלת תשומת הלב

כיכר טיימס בעיר ניו יורק. הפרסומות מושכות את כל תשומת הלב.
כלכלה עוסקת באופן שבו עושים שימוש במשאבים שיש בהם מחסור. קשב או תשומת לב הוא מצב שבו המודעות מתמקדת במרכיב מסוים על חשבון מרכיבים אחרים שבסביבה. כלכלת תשומת הלב או כלכלת קשב מתייחסת לתשומת הלב כאל סחורה עוברת לסוחר.
המציאות הווירטואלית מושכת את תשומת הלב. אנשים מסתכלים שוב ושוב בטלפון, מתמכרים למשך זמן ארוך לשיתופים, למסרים מיידיים ולהתראות ועקב כך נוצר מחסור ביכולת הקשב שלהם. מצב זה גורם נזק ברמה האישית, מאיים על המבנים החברתיים ומחליש את הדמוקרטיה.
הכוח המעצב את האינטרנט הוא הפרסום. האינטרס של תעשיית הפרסום הוא לשכנע ברעיונות (גם אם הם לא נכונים) ולעודד לפעולה (רכישת מוצרים).