stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תהילים קנ"ב–קנ"ה

תהילים קנ"ב–קנ"ה הם ארבעה מזמורים, שאינם כלולים בנוסח המסורה של ספר תהילים. הם ידועים מכתבי יד של הפשיטתא, התרגום הסורי לתנ"ך, וקטעים מהם נתגלו במגילת התהילים הגדולה של מגילות מדבר יהודה.
היסטוריה

האזכור הראשון הידוע של מזמורים אלו נעשה ב-1759 על ידי אסימני בקטלוג ספריית הוותיקן, המזכיר חמישה כתבי יד בלתי ידועים מצויים בכתבי יד יוונים.
ברוב כתבי היד של הפשיטתא המזמורים מופיעים באמצע "ספר התקנות" של הבישוף הנסטוריאני אליה מאל-אנבאר. רק בשני כתבי יד המזמורים מופיעים בספר תהילים, אבל במיקום שונה: באחד (מוסול 1113) מופיעים בסוף הספר, וסדרם: קנ"א-קנ"ה. ובכתב יד השני (19dI) מופיע בראש הספר וסדרם קנ"א, קנ"ד, קנ"ה, קנ"ב, קנ"ג.
מזמורים אלו לא נכללו בספרו של אברהם כהנא, ככל הנראה מפני שהחשיב אותם לחיבורים נוצריים שלא חוברו בעברית ולא שייכים לקאנון העברי האבוד.[דרוש מקור]
תהלים קנ"ד

רוב הטקסט של מזמור קנ"ד בעברית התגלה במגילת תהלים ממערה 11 בקומראן, (11QPsa) וקטע קטן במערה 4 בקומראן (4Q448).
תהלים קנ"ה

מזמור קנ"ה כתוב בסדר אלפביתי. הוא נשמר עד האות נ' במגילת תהלים ממערה 11 בקומראן, (11QPsa).
ראו גם

תהילים קנ"א
לקריאה נוספת

Martin Noth, die fünf syrisch überlieferte apokryphen psalmen, 1930
הערות שוליים

1 2  א. מ. הברמן, שלושה מזמורים חיצוניים ממדבר יהודה, בית מקרא י (א), תשרי תשכ"ה‏, JSTOR 23499167
↑  כאשר מציינים אליהם לפי הסדר השני, מציינים "מזמור סורי I-V".
↑  אלישע קימרון, מגילות מדבר יהודה - הכתבים העבריים, יד יצחק בן-צבי, ירושלים, תשע"ג, חלק ב' עמ' 349
↑  אלישע קימרון, מגילות מדבר יהודה - הכתבים העבריים, יד יצחק בן צבי, ירושלים, תשע"ג, חלק ב' עמ' 350
| הספרים החיצוניים |
| --- | --- | --- |
| לתורה | מגילה חיצונית לבראשית • ספר אדם וחוה • צוואת קהת • חזון עמרם (אנ') • ספר היובלים • ספר חנוך א' • ספר חנוך ב' • ספר חנוך ג' • צוואות השבטים • צוואת אברהם • חזון אחרית הימים של אברהם • עליית משה • יוסף ואסנת |  |
| לנביאים | צוואת יהושע • חכמת שלמה • מזמורי שלמה • איגרת ירמיהו • עליית ישעיהו • ספר ברוך • חזון ברוך א' • חזון ברוך ב' |  |
| לכתובים | דברי איוב • חזון עזרא • עזרא החיצוני • תהילים קנ"א • מזמורים קנ"ב–קנ"ה • תוספות למגילת אסתר • תוספות לספר דניאל • תפילת מנשה |  |
| שאר הספרים | ספר בן סירא • ספר יהודית • ספר טוביה • ספר מקבים א' • ספר מקבים ב' • ספר מקבים ג' • ספר מקבים ד' • איגרת אריסטיאס • חזיונות הסיבילות • קדמוניות המקרא |  |
| מזמורי ספר תהילים |
| --- | --- | --- |
| מזמורים בנוסח המסורה | א' • ב' • ג' • ד' • ה' • ו' • ז' • ח' • ט' • י' • י"א • י"ב • י"ג • י"ד • ט"ו • ט"ז • י"ז • י"ח • י"ט • כ' • כ"א • כ"ב • כ"ג • כ"ד • כ"ה • כ"ו • כ"ז • כ"ח • כ"ט • ל' • ל"א • ל"ב • ל"ג • ל"ד • ל"ה • ל"ו • ל"ז • ל"ח • ל"ט • מ'  • מ"א • מ"ב • מ"ג • מ"ד • מ"ה • מ"ו • מ"ז • מ"ח • מ"ט • נ' • נ"א • נ"ב • נ"ג • נ"ד • נ"ה • נ"ו • נ"ז • נ"ח • נ"ט • ס' • ס"א • ס"ב • ס"ג • ס"ד • ס"ה • ס"ו • ס"ז • ס"ח • ס"ט • ע' • ע"א • ע"ב • ע"ג • ע"ד • ע"ה • ע"ו • ע"ז • ע"ח • ע"ט • פ'  • פ"א • פ"ב • פ"ג • פ"ד • פ"ה • פ"ו • פ"ז • פ"ח • פ"ט • צ' • צ"א • צ"ב • צ"ג • צ"ד • צ"ה • צ"ו • צ"ז • צ"ח • צ"ט • ק' • ק"א • ק"ב • ק"ג • ק"ד • ק"ה • ק"ו • ק"ז • ק"ח • ק"ט • ק"י • קי"א • קי"ב • קי"ג • קי"ד • קט"ו • קט"ז • קי"ז • קי"ח • קי"ט • ק"כ • קכ"א • קכ"ב • קכ"ג • קכ"ד • קכ"ה • קכ"ו • קכ"ז • קכ"ח • קכ"ט • ק"ל • קל"א • קל"ב • קל"ג • קל"ד • קל"ה • קל"ו • קל"ז • קל"ח • קל"ט • ק"מ • קמ"א • קמ"ב • קמ"ג • קמ"ד • קמ"ה • קמ"ו • קמ"ז • קמ"ח • קמ"ט • ק"נ |  |
| מזמורים חיצוניים | קנ"א • קנ"ב • קנ"ג • קנ"ד • קנ"ה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011084293205171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספרות תורנית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
תהלים קנ"ה, כפי שנמצא בין מגילות מדבר יהודה
שמיכה חשמלית ושמה משה

| --- | --- |

 בימוי:  אסי דיין
 הופק בידי:  יורם כסלו
 תסריט:  אסי דיין
 עריכה:  זהר סלע
 שחקנים ראשיים:  שמיל בן ארי  אורי קלאוזנר  רבקה נוימן
 מוזיקה:  ארקדי דוכין
 צילום:  עופר ינוב
 מדינה:  ישראל 
 הקרנת בכורה:  יולי 1994
 משך הקרנה:  96 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט קומדיה שחורה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
שמיכה חשמלית ושמה משה הוא סרט קולנוע ישראלי שעלה לאקרנים ביולי 1994. את הסרט כתב וביים אסי דיין. הסרט הוא קומדיה שחורה אקזיסטנציאליסטית, ומהווה את חלקה השני של טרילוגיית הסרטים של דיין משנות התשעים, שכוללת גם את: "החיים על פי אגפא" (1992) ו"מר באום" (1997). שלושת גיבורי "שמיכה חשמלית ושמה משה": הסרסור לוי (שמיל בן ארי), שומר הראש שלו משה (אורי קלאוזנר) והזונה מלכה (רבקה נוימן), דמויות תל אביביות משולי החברה הישראלית, נלקחו מעלילת "החיים על פי אגפא". הסרט מתאר את שגרת חייהן של שלוש הדמויות בשילוב סצנות סוריאליסטיות המציגות את החלומות וההזיות שלהן. הסרט זיכה את אסי דיין ושמיל בן ארי בפרסי אופיר לתסריט הטוב ביותר ולשחקן הראשי הטוב ביותר, בהתאמה.
עלילה

לוי, מלכה ומשה קמים משנת לילה מסויטת. משה חסר הבית, שמאוהב בסתר במלכה, מקבל כריך מאם ובתה שמבלות בגן בו הוא ישן ומתוודה בפניהן שחלום חייו הוא לרכוש שמיכה חשמלית. מלכה מדקלמת בפני גוסטב פלובר, סופר גוסס מסרטן שהיא שוהה בביתו, שיר שכתבה על עבודתה בחוף תל ברוך. לוי, מלכה ומשה נפגשים בבית קפה ומשה נשלח להשיג סמים עבור לוי. לוי מציג בפני משה ומלכה את מעשה הנוכלות של היום, "תוכנית" כדבריו: ביקור בהלוויה של אישה על מנת לגבות מהאבלים כסף תמורת שמירה על הקבר הטרי. השלושה מגיעים לבית הקברות ולוי ומשה חוטפים מכות מבני משפחה של נפטרת אחרת ממי שחיפשו. מלכה מחפשת בגדים חדשים עבור לוי ומשה בביתו של גוסטב ומוצאת אותו ירוי בראשו לאחר שהתאבד. השלושה מפרסמים מודעת אבל על מותו של גוסטב ומתלבטים בנושא נוסח המודעה.
מלכה, שחלום חייה הוא להפוך לזמרת מפורסמת, מתכוננת לקראת יום עבודה כזונה ובינתיים הוזה על חתונתה עם לוי. השלושה מגיעים לחוף תל ברוך כאשר לוי ומשה משגיחים מרחוק על מלכה. מלכה מקבלת הצעה מאביו של נער בן 16 לשכב עם הנער כמתנת יום הולדת. לוי מסכים אך בדיעבד מביע את זעמו על האב, ובתגובה מציע משה לחטוף את הנער עבור לוי, שמשתוקק לבן משלו.
הנער מתקשה לפתח זקפה לאחר שהאב מדבר לידם בקולי קולות בטלפון הסלולרי בענייני עבודה. מלכה מתרגזת על האב, שבתגובה מסרב לשלם על זמן העבודה של מלכה בטענה שבנו לא הגיע לסיפוק מיני, הילד נהנה לצפות באביו עם הזונה. משה מתנפל על האב אך האב מתגבר עליו ומעלף אותו. אל המקום מגיעה חבורת זונות עם סרסור מאיים ולוי שולח את מלכה לפתות את הסרסור שלהן לשם השפלתו של הסרסור, אך אחת הזונות מרססת את השלישייה בגז מדמיע. בבית החולים בו מאושפזים השלושה, מלכה פוגשת בזוג שפיתח שפה מילולית פרטית, כאשר האישה פצועה באורח קשה. האישה זועמת על בן זוגה לאחר שהוא דיבר עם אדם אחר בטלפון בשפתם הפרטית וזמן קצר לאחר מכן היא מתה. לוי אומר למשה ש"המוות היא התוכנית היחידה בחיים", ואז מתיישב על מיטתו של חולה קשיש, סותם בשוגג את צינור ההנשמה שלו וגורם למותו. רופא ציניקן מטפל בגופת הקשיש בעוד שהוא נושא נאום ארוך בו הוא לועג לאורח חייהם של הקשישים, ולבסוף מציין כי הנפטר הוא אביו. השלושה מוצאים רופא אחר שתופר את פצעיו של לוי.
השלושה מגיעים לסט הצילום של הסרט "החיים על פי אגפא" ומוצע להם להשתתף בו. בין שתי הסצנות בהן הם משתתפים, נראה משה מתנה אהבים עם מלכה בגן על גבי שמיכה חשמלית בעוד שלוי מבקש ממנו הלוואה. מאוחר יותר שואל משה את לוי אם הוא יסלח לו ולוי עונה בחיוב. לוי ומלכה עוזבים את משה, ומלכה מודיעה ללוי שהיא בהריון ממנו.
הפקה ותגובות

אל מארז ה-DVD של הסרט מצורף הסרט התיעודי "חיים. נקודה." שביימה רעייתו הרביעית של אסי דיין, ורד טנדלר דיין, העוסק בדמותו ובסרטיו של דיין. הסרט התיעודי כולל שיחה של אסי דיין עם נתן זך בנושא שירתו של דיין, בה הביע דיין את סיפוקו הגדול מביקורתו של אסא כשר על "שמיכה חשמלית ושמה משה": "בסרט 'שמיכה חשמלית' מופיע המשפט 'אין תוכנית, אין תוכנית, רק חיים. נקודה', משפט פילוסופי שראוי לעיון". זך העיר על כך כי במשפט זה מיצה דיין בשתי מילים את תמציתה של הפילוסופיה האקזיסטנציאליסטית.
הדיאלוגים האקזיסטנציאליסטיים של דמויות השוליים שבסרט משתמשים בסגנון של סרטי בורקס, כמו למשל ההתייחסות אל ברוך שפינוזה במילים "דימיקולו של סופר".
הסרט כולל ניבולי פה רבים, והוא לא זכה להצלחה ביקורתית או קופתית כשיצא לאקרנים. חלק מהמבקרים טענו כי הסרט מעורר אימה בכוונה תחילה וחלקם נרתעו מהוולגריות שלו.
כיום, לעומת זאת, נחשב הסרט בדרך כלל לאחד מהסרטים הישראליים הטובים ביותר של שנות התשעים. דרור עמיר מ-ynet קרא לסרט "יצירת קאלט" וטען כי הוא מבדר יותר מ"החיים על פי אגפא".
עמית קלינג מנענע 10 טען, במסגרת כתבה שעסקה בהענקת פרס אופיר על מפעל חיים לדיין, כי "החיים על פי אגפא" ו"שמיכה חשמלית ושמה משה" הן "יצירות מופת בקנה מידה בינלאומי".
דיין עצמו טען כי "שמיכה חשמלית ושמה משה" עוסק בהשקפתו הפרטית וכי הוא מחשיב אותו לסרטו הטוב ביותר.
דיין סיפר בסרט התיעודי כי במהלך צילומיה של אחת הסצנות על חוף תל ברוך, הוא נאלץ להכות באגרוף אדם שהפריע למהלך הצילומים.
עוד השתתפו בסרט רוברטו פולק כגוסטב פלובר, שמואל וולף כנושא הספד בלוויה עידן אלתרמן בתפקיד הנער נחום וגיל אלון בתפקיד הרופא בבית החולים (אלון גילם את דמות זו גם בסרטו הבא של דיין - "מר באום"). הסרט הוקרן במסגרת חלק ה"פנורמה" של התוכנית הרשמית של פסטיבל ברלין.
הערות שוליים

1 2  דרור עמיר, החיים על פי אסי, באתר ynet, 7 במרץ 2008
↑  קולנוע ישראלי 1995-1998, באתר משרד החוץ הישראלי
↑  עמית קלינג, יש פרס, אין דיין, באתר nana10‏, 29 ביולי 2009
↑  מור גורדון, הצבע של אסי דיין, באתר הארץ, 13 במרץ 2008
| סרטי אסי דיין |
| --- | --- | --- |
| עבודתו כבמאי | הזמנה לרצח (1973) • חגיגה לעיניים (1975) • יופי של צרות! (1976) • גבעת חלפון אינה עונה (1976) • שלאגר (1979) • עם ישראל חי (1981) • מלך ליום אחד (1982) • בחינת בגרות (1983) • הטוב הרע והלא נורא (1986) • החיים על פי אגפא (1991) • שמיכה חשמלית ושמה משה (1995) • מר באום (1997) • המדריך לכיסוי התחת (קצר, 1998) • הבשורה על פי אלוהים (2004) • ד"ר פומרנץ (2012) |  |
| עבודתו כשחקן | הוא הלך בשדות (1967) • סיירים (1967) • חמישה ימים בסיני (1969) • נאהבים לנצח (1969) • מותו של יהודי (1970) • השמלה (1970) • הבטחה עם שחר (1971) • חצי חצי (1971) • שלושה ואחת (1974) • המכירה הכללית (1976) • מבצע יונתן (1977) • קשר האורניום (1978) • רגעים (1979) • האיש שבא לקחת (1981) • מירי (1983) • מאחורי הסורגים (1984) • בנות (1985) • עד סוף הלילה (1985) • מחץ הדלתא (1986) • הקרב על הוועד (1986) • פוטו רומן (1988) • הינשוף (1988) • זמן אמת (1991) • זיכרון דברים (1995) • בן-גוריון (1997) • אין שמות על הדלתות (1997) • כאילו כלום לא קרה (1999) • ההסדר (2000) • זמזום (2001) • אודות המוניטין (2001) • השיבה מהודו (2002) • מדורת השבט (2002) • בקרוב יקרה לך משהו טוב (2006) • למראית עין (2006) • הדברים שמאחורי השמש (2006) • חופשת קיץ (2007) • מדוזות (2007) • רק כלבים רצים חופשי (2007) • ד"ר פומרנץ (2012) |  |
אדרת (מושב)

| --- | --- |
רחוב באדרת הצופה לגבעה
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: ירושלים
מועצה אזורית: מטה יהודה
גובה ממוצע: ‎433 מטר
תאריך ייסוד: 1961
תנועה מיישבת: תנועת המושבים
סוג יישוב: מושב
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2023
  - אוכלוסייה: 1,055 תושבים
    - מתוכם, תושבי ישראל: 1,049 תושבי ישראל
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת השפלה מוגדלת) אדרת (מושב)(למפת השפלה רגילה) אדרת (מושב)(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אדרת (מושב)(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אדרת (מושב)31°39′38″N 34°59′42″E﻿ / ﻿31.6605468734791°N 34.9949341264531°E﻿ / 31.6605468734791; 34.9949341264531  heמפת היישובים של מועצה אזורית מטה יהודה באדום - אדרת בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 6 מתוך 10

אדרת הוא מושב שממוקם מעל עמק האלה. נמצא דרומית־מזרחית לעיר בית שמש מול קיבוץ נתיב הל"ה בחבל עדולם. משתייך למועצה אזורית מטה יהודה.
היסטוריה

בשנת 1959 נעשה ניסיון ראשון על ידי המדינה להקים את היישוב והוא יושב בעולים מרומניה. המושב הוכן מראש עם בתים מוכנים לקראת הגעת המתיישבים, שיועדו להתפרנס מגידול טבק וגפנים. התושבים היו חסרים כל רקע חקלאי והתפרנסו מעבודה בקק"ל או בעבודות מחוץ למושב. בזו אחר זו עזבו כל המשפחות את המושב, חלקן אף ויתרו על הזכויות שהיו להן על הבתים והנחלות שניתנו להן על ידי הסוכנות היהודית. ועדה של משרד החקלאות קבעה בתחילת 1961 כי אין כל טעם בהמשך קיומו של המושב כמושב חקלאי. בשנת 1963 הוקם המושב מחדש ויושב על ידי עולים ממרוקו. העולים עסקו בחקלאות, בעיקר בענף הלולים, עד לשנות התשעים. תושבי המושב עובדים בירושלים, בית שמש, גוש עציון, קריית גת, דורות, גוש דן ועוד.
בהשראת הכרמים בסביבה, נלקח שם המושב מספר יחזקאל, בו מופיע הביטוי "גפן אדרת".[דרוש מקור] גפן אדרת היא גפן אדירה וענפה.
בשנת 1997 נבנתה במושב אחת מהרחבות המושבים הראשונות בארץ (במסגרת החלטת מ.מ.י 612). ההרחבה הייתה חלק מתוכנית "מפנה 97" שיזמה הסוכנות היהודית במטרה להזרים דם חדש למושבים, במסגרת התוכנית הסוכנות ומשרד השיכון השתתפו במימון עליות הפיתוח דבר שאיפשר לזוגות צעירים לרכוש מגרשים. במסגרת זו נוספו למושב 49 יחידות של חצי דונם שאוכלסו על ידי זוגות צעירים ישראלים (בעיקר מירושלים ומגוש עציון) וכן עולים מארצות הברית, בריטניה וקנדה.[דרוש מקור]
בשנת 1999 תושבי הרחבה א' יזמו והקימו (בהובלתם של שמריהו בן פזי, גיל מסטיי, איתן הוניג ודני פרטקין) מכינה קדם צבאית אשר פעלה ברצף במושב עד לשנת 2016. המכינה עזבה את המושב ב-2016 בשל העדר תמיכה מצד הוועד החקלאי אשר מנע מהמכינה מושב קבע וטירפד תוכניות שעמדו על הפרק.
בשנת 2005 יזמו תושבי ההרחבה ביצוע של הרחבה נוספת בת 71 מגרשים. חברי ההרחבה הראשונה פעלו כייזמים במסגרת מלכ"ר, השקיעו את הכספים הנדרשים ושיווקו בעצמם את המגרשים, וזאת במטרה לשמר את אופיו הייחודי של המושב המתאפיין בקהילה דתית פתוחה ובזוגות מעורבים. במסגרת ההרחבה השנייה הגיע דור צעיר למושב. בין התושבים החדשים, ישראלים ותיקים, משפחה שגרה באוטובוס וכן עולים מצרפת, גרמניה, ארגנטינה ואורוגוואי.[דרוש מקור]
ביולי 2019 התחוללה באזור שרפת יער גדולה, שחרבה חלקים נרחבים מהיער הסובב את המושב. המושב פונה מתושביו ולוחמי האש הצליחו לעצור את הלהבות בקו הבתים הראשון. לא היו פגיעות בנפש או ברכוש.
בסביבת המושב

מושב אדרת נמצא כ-300 מטר ממערב למערת עדולם, בה, לפי המסורת, נחבא דוד בזמן בריחתו משאול, ולחורבת עדולם. מתחתיה משתרע עמק האלה. כשני ק"מ מערבית שוכנת חורבות שוכה המקראית, הידועה היום כגבעת התורמוסים, וכחמישה ק"מ מערבית לה נמצאת מקום המאבק בין דוד וגוליית. בקרבת המושב אתרים ארכאולוגיים נוספים, ובהם חורבת עתרי, חורבת ריבוא, חורבת בורגין וחורבת מדרס. חווה חקלאית מהתקופה ההלניסטית נמצאת מטרים ספורים מהשער הדרומי של המושב.
דרומית למושב, בסמוך למערת עדולם, ישנה נביעה השופעת מים בחורף גשום ויוצאת אל נחל עציונה.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף דצמבר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  אפרים תלמי, דרך לאורך הגבול, דבר, 26 במאי 1959
↑  מנחם תלמי, 4 כפרים שהוקמו בטעות, מעריב, 30 בינואר 1961
↑  ספר יחזקאל, פרק י"ז, פסוק ח'
↑  אור רביד, יואב איתיאל , מאיה הורודניצ'אנו, שלומי גבאי ודנה ירקצי‏, תושבים פונו, רכבים ומבנים ניזוקו: שריפות ברחבי הארץ בשל השרב, באתר וואלה, 17 ביולי 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007588169205171  VIAF: 317132337   WorldCat (עם VIAF): 317132337
צ'ארלס אקסבייר

| --- | --- |

צ'ארלס אקסבייר וחמשת חברי האקס-מן המקוריים, כפי שהם מופיעים על עטיפת החוברת Mythos #1 ממרץ 2006, אמנות מאת פאולו ריברה.
 סוג:  גיבור-על
 הוצאה לאור:  מארוול קומיקס
 הופעה ראשונה:  #1 X-Men (ספטמבר 1963)
 יוצרים:  סטן לי ג'ק קירבי
 גילום הדמות:  פטריק סטיוארט (גרסה מבוגרת; "אקס-מן", "אקס-מן 2", "אקס-מן 3: המפלט האחרון", "אקס-מן המקור: וולברין", "הוולברין", "אקס-מן: העתיד שהיה", "לוגאן", ״דוקטור סטריינג' בממדי הטירוף״)  ג'יימס מק'אבוי, (גרסה צעירה; "אקס-מן: ההתחלה", "אקס-מן: העתיד שהיה", "אקס-מן: אפוקליפסה", "אקס-מן: הפניקס האפלה")  הארי לויד, (גרסה צעירה; לגיון (סדרת טלוויזיה))
 מידע
 שם אמיתי:  צ'ארלס פרנסיס אקסבייר
 כינויים:  אקס, צ'אק, צ'רלי, פרופסור אקס, דוקטור אקס, הרועה הטוב, אסיר M-13, אונסלוט
 סטטוס:  פעיל
 מקום לידה:  ניו יורק 
 מקצוע:  מנהל בית ספר, מדען
 כוחות:  יכולות מנטליות מפותחות מאוד המאפשרות טלפתיה וקריאת מחשבות, מניפולציות מנטליות ואף שליטה במחשבות.
 חבר בקבוצה:  המועצה השקטה של קרקואה
 חבר לשעבר בקבוצה:  אקס-מן אילומינטי אקסקליבר הג'נושית אחוות המוטאנטים (מנהיג) סטארג'אמרס התריסר המוטאנטים החדשים (מייסד, מורה ומנהיג) תאגיד אקס (מייסד ומנהיג)
 אזרחות:  הממלכה המאוחדת 
 דמויות קשורות
 משפחה:  ג'ונאס גריימאלקין (אב קדמון) בריאן אקסבייר (אב, מת) שרון אקסבייר-מארקו (אם, מתה) קורט מארקו (אב חורג, מת) קסנדרה נובה (אחות תאומה) קיין מארקו (אח חורג) לילנדרה נרמני (אישה לשעבר, מתה) דייוויד צ'ארלס הולר (בן)
 אויבים:  מגנטו, פיירו, Cassandra Nova, ג'אגרנוט, מלך הצללים 
 
צ'ארלס פרנסיס אקסבייר (באנגלית: Charles Francis Xavier, ידוע בכינויו "פרופסור אקס") הוא דמות בדיונית מוטאנטית המופיעה בחוברות הקומיקס של אקס-מן ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת X-Men #1 מספטמבר 1963 ונוצרה על ידי הכותב סטן לי והמאייר ג'ק קירבי.
פרופסור צ'ארלס אקסבייר הוא מייסד בית הספר לילדים מחוננים אשר משמש כבסיס הפעולה לקבוצת האקס-מן. הוא המורה הרוחני של הקבוצה, המממן ואחד ממורי בית הספר. הוא נחשב לאחד המוטאנטים החזקים ביותר שקיימים ביקום מארוול בזכות הכוח המנטלי בו הוא שולט. הוא יכול לקרוא, לשלוט ולהשפיע על מוחותיהם של אחרים וכמו כן הוא מסוגל ליצור אשליות מנטליות. בנוסף ליכולות השכליות בהן התברך, הוא אחד מהחוקרים המובילים בעולם בתחום הגנטיקה, מוטציה ומניפולציות מנטליות. למרבית שנות הופעותיו בקומיקס, פרופסור אקס נכה בפלג גופו התחתון והוא מסוגל להתנייד רק בעזרת כיסא גלגלים. הוא המציא את מתקן ה"סרברו" ואמצעים נוספים המאפשרים לו להגביר את כוחותיו המנטליים ולאתר אנשים הנושאים את גן האקס.
דמותו של פרופסור אקס מדורגת במקום ה-22 ברשימת גיבורי-העל הגדולים, לפי IGN. לפי "ביזנסוויק", דמותו של אקסבייר נחשבת לאחת מעשר הדמויות הבדיוניות האינטליגנטיות ביותר בשוק הקומיקס האמריקאי. לדמותו של פרופסור אקס תפקיד חשוב ומרכזי של מורה דרך או מנחה בסדרות האנימציה השונות של חברת מארוול, ביניהן "אקס-מן: סדרת האנימציה", "אקס-מן: אבולוציה", "וולברין והאקס-מן" ו"אקס-מן 97". השחקן פטריק סטיוארט מגלם את דמותו המבוגרת בסרטי הלייב אקשן "אקס-מן", בעוד ג'יימס מק'אבוי מגלם את דמותו הצעירה. סטיוארט שב לגלם גרסה חלופית של הדמות בסרט היקום הקולנועי של מארוול "דוקטור סטריינג' בממדי הטירוף".
קווים לדמותו ומקורות השראה

שאיפותיו של אקסבייר הם לקדם את זכויות המוטאנטים, לעזור ולגשר בין הדו-קיום של המוטאנטים ובני האדם ולהגן עליהם מפני בני אדם הרוצים ברעתם. בנוסף, אקסבייר שואף להגן על החברה מפני מוטאנטים אנטגוניסטים, כדוגמת חברו הוותיק מגנטו, מנהיג מוטאנטים שתואר בתחילה כנבל-על אך בהמשך הפך לאנטי-גיבור. כדי להשיג מטרותיו, אקסבייר ייסד את בית הספר לתלמידים מחוננים ע"ש אקסבייר כדי ללמד מוטאנטים צעירים לחקור ולשלוט בכוחותיהם. קבוצת התלמידים הראשונה שלו הייתה לקבוצת האקס-מן המקורית (סייקלופס, ג'ין גריי, אייסמן, חיה ואנג'ל). תלמידיו מחשיבים אותו לאיש חזון ואת משימתם הכוללת ל"חלומו של אקסבייר". דמותו גם מיוחסת מאוד ביקום מארוול, זוכה לכבוד על ידי ממשלות העולם ונאמנה לקבוצות גיבורי-על כהאוונג'רס וארבעת המופלאים. אולם, לאקסבייר קיימת שיטת פעולה מניפולטיבית שגרמה לו לחיכוכים רבים עם בני בריתו ותלמידיו.
לעיתים קרובות, אקסבייר הוא הדובר הראשי לענייני זכויות המוטאנטים והסמכות העליונה אליה גיבורים ניגשים למתן עצה. למרות זאת, הסטטוס שלו כמוטאנט וכמנהיג האקס-מן נחשף לראשונה לציבור בקשת הסיפור "ה' עבור הכחדה" של הכותב גרנט מוריסון משנת 2001. במשך ההיסטוריה של הקומיקס, קבוצת האקס-מן כמעט ואינה פועלת ללא נוכחותו של אקסבייר.
במספר חוברות, נראה כי לאקסבייר קיים צד אפל שחבוי בו ואותו הוא מנסה להדחיק. אחת מההופעות הבולטות ביותר של אספקט זה של הדמות היא באירועי הקרוסאובר "סאגת אונסלוט", בהם האנטגוניסט של הסיפור הוא תוצרתו של אותו צד אפל. בנוסף לכך, ישותו של אונסלוט נוצרת כאשר אקסבייר מבצע את אחת מפעולותיו האלימות ביותר: הוא מוחק את זכרונו של מגנטו. אקסבייר מתברר גם כדמות סודית ומניפולטיבית, וזאת כאשר באותה סאגת סיפורים חברי האקס-מן מגלים את "הפרוטוקולים של אקסבייר", שמתארים כיצד להרוג רבות מהדמויות אם יגיע הצורך לכך, כולל את אקסבייר עצמו. כאשר אקסבייר גילה שחדר הסכנה בו מתאמנים חברי האקס-מן מתפתח לכדי ישות תבונתית, הוא בוחר ללכוד אותו ולערוך בו ניסויים במשך שנים. סייקלופס קרא לכך "דיכויים של חיים חדשים" ומשווה זאת ליחסה של האנושות למוטאנטים. אולם בהמשך מתברר כי אקסבייר כלל לא התכוון שחדר הסכנה יפתח חיים תבונתיים וכי הייתה זו תאונה. אקסבייר חיפש דרך לשחרר את סכנה, אך לא מצא אפשרות לשחרר אותה מבלי למחוק את תבונתה.
האידאולוגיה של אקסבייר לפציפיזם ולהטמעה תרבותית עומדים בניגודיות לזו של מגנטו. לשניים יש מערכת יחסים מורכבת כשני מנהיגים בעלי שתי אידאולוגיות שונות. הכותב כריס קלרמונט - שהגה את סיפור המקור של מגנטו וגם את היחסים בין השניים - מידל את אפיונו של אקסבייר על דמותו של דוד בן-גוריון, ואת מגנטו על דמותו של מנחם בגין. זאת ועוד, דמותו של אקסבייר ופעולותיו משמשים כאלגוריה למרטין לותר קינג ואל התנועה האפרו-אמריקאית לזכויות האזרח. לפי דבריו של היוצר סטן לי, חזותו של אקסבייר שואבת השראה מהשחקן זוכה פרס אוסקר יול ברינר.
ביוגרפיה בדיונית > מקור

אקסבייר נולד בעיר ניו יורק לבריאן ושרון אקסבייר. אביו היה מדען מכובד ועשיר לגרעין האטום. אחרי שאביו מת בתאונה, שותפו לעבודה קורט מארקו ניחם את אמו האבלה ולבסוף התחתן עמה. כשכוחותיו הטלפתיים של צ'ארלס התפתחו לראשונה, הוא גילה שלקורט אכפת רק מכספה של אמו. לאחר החתונה, קורט עבר לגור יחד עם בנו קיין בבית משפחת אקסבייר. קיין נהג להוציא את תסכוליו הרבים וחוסר ביטחונו על אחיו החורג. צ'ארלס השתמש בכוחותיו הטלפתיים כדי לקרוא את מוחו של קיין ולמדוד את היקף הנזק הפסיכולוגי שלו, מה שרק הכעיס יותר את קיין והפך אותו לאגרסיבי כלפיו. שרון מתה מעט לאחר מכן, ובין קיין לצ'ארלס התפתחה קטטה ומעבדתו של קורט התפוצצה. קורט הרחיק את הילדים מהסכנה, אך מת מפצעיו, לא לפני שהתוודה כי היה אחראי במידה מסוימת למותו של בריאן. בזכות כוחותיו וחוכמתו הרבה, אקסבייר הצעיר הפך לתלמיד מחונן ולאתלט, אם כי הוא ויתר על אתלטיקה משום שהרגיש שכוחותיו מקנים לו יתרון ואין הדבר הוגן. עד לרגע שבו אקסבייר סיים את לימודיו, הוא איבד את שיערו בעקבות השימוש בכוחותיו. בגיל 16 הוא סיים את הלימודים בהצטיינות באוניברסיטת הרווארד וקיבל תארים בגנטיקה, ביופיזיקה ופסיכולוגיה. לאחר שנתיים של התמחות באוניברסיטת אוקספורד, אקסבייר התמנה לעוזר פרופסור באוניברסיטת קולומביה. גרסה שונה של האירועים מוסיפה לציין כי ההתמחות באוניברסיטת אוקספורד הצילה את אקסבייר משנים של התעללות. עם סיום התואר האקדמי, אקסבייר הכיר לראשונה נערה סקוטית ומדענית לגנטיקה בשם מוירה קינרוס, והתאהב בה. השניים הסכימו להינשא, אך אקסבייר גויס למלחמת קוריאה יחד עם אחיו קיין. בשנותיו בצבא, אקסבייר נודע כמי שהשתתף במשימות חיפוש והצלה יחד עם אביה של קיטי פרייד, כרמן. כמו כן, הוא היה עד להפיכתו של אחיו קיין לג'אגרנוט כאשר זה האחרון נגע באבן אודם מסתורית במקדש תת-קרקעי. במהלך המלחמה, אקסבייר קיבל מכתב ממוירה ובו היא הודיעה לו שהיא נפרדת ממנו. אקסבייר גילה בהמשך כי היא נישאה לחבר ותיק בשם ג'וזף מק'טאגרט, שנהג להתעלל בה.
ביוגרפיה בדיונית > מסעותיו לאחר הצבא

אקסבייר נותר שבור ומדוכא לאחר שמוירה ביטלה את אירוסיהם ללא כל הסבר. הוא ערך מסעות ברחבי העולם לאחר שהשתחרר מהצבא. בקהיר, הוא פוגש בכייסת צעירה בשם אורורו מונרו ובמלך הצללים, מוטאנט חזק ביותר שהתחזה לראש ארגון פשע מצרי בשם אמאל פארוק. אקסבייר הביס את מלך הצללים ונמלט ממנו בעור שיניו. עימות זה הביא את אקסבייר להחלטה להקדיש את חייו להגנה על האנושות מפני מוטאנטים רעים ולשמור על מוטאנטים חפים מפשע מפני דיכוי בני האדם.
ביוגרפיה בדיונית > פגישתו במגנטו

אקסבייר ביקר את חברו דניאל שומרון, שמטפל במרכז שיקום לנפגעי השואה בחיפה, ישראל. שם הוא הכיר את אריק לנשר (מגנטו לעתיד), ניצול שואה שעובד כמתנדב במרכז, ואת גבריאל הולר, אשה שנפלה לתרדמת בעקבות אירוע טראומתי שעברה. אקסבייר השתמש בכוחותיו כדי לשחרר אותה מכבליה המנטליים, והשניים מתאהבים. הוא ולנשר נעשים לחברים טובים, אם כי אין הם מגלים אחד לשני את דבר היותם מוטאנטים. השניים נהגו לערוך דיונים ארוכים והעלו השערות מה יקרה אם האנושות תעמוד בפני גזע של אנשים בעלי כוחות-על. בעוד אקסבייר נשאר אופטימי, ניסיונו המר של לנשר כניצול שואה גרם לו להאמין שהאנושות תדכא את הגזע החדש הזה כשם שהיא עשתה לבני מיעוטים נוספים. כאשר הברון וולפגנג פון סטרוקר הנאצי וסוכני ארגון הידרה המרושע שלו חטפו את גבריאל הולר משום שהיא יודעת את מיקום מסתור הזהב שלהם, שני החברים מגלים זה לזה את כוחותיהם כאשר לנשר מנסה להרוג את סטרוקר, אך אקסבייר עוצר בעדו. לנשר מוצא שדיעותיהם בנושא יחסי בני אדם-מוטאנטים מנוגדות, והוא עוזב עם הזהב. אקסבייר נשאר בישראל למשך זמן מה, אך הוא וגבריאל נפרדים למרות שהוא אינו מודע לכך שהיא בהיריון עם ילדו, דייוויד צ'ארלס הולר (המוטאנט לעתיד לגיון).
ביוגרפיה בדיונית > לוציפר

בעיירה מוזרה ליד הרי ההימלאיה, אקסבייר נתקל בחייזר בשם לוציפר, שמשמש כמשקיף עבור גזע פולש. אקסבייר מסכל את תוכניתו, אך לוציפר מפיל אבן גדולה על רגליו של אקסבייר ומשתק אותן. לאחר שלוציפר עוזב, אישה צעירה בשם סייג' שומעת את זעקותיו הטלפתיות של אקסבייר לעזרה, מצילה אותו ומביאה אותו למקום מבטחים. בין השניים מתפתחת ברית רבת שנים. אקסבייר מובהל לבית חולים בהודו, שם מטפלת בו אחות אמריקאית בשם אמיליה ווייט עד להחלמתו. השניים מתאהבים ועוברים לגור יחדיו בבומביי. היא מגלה את מחקריו בנושא מוטציה ומוטרדת מכך, היות שהיא מוטאנטית, אך נרגעת כאשר הוא מגלה לה כי גם הוא מוטאנט. הם עוברים להתגורר באחוזת משפחתו בארצות הברית. עם גיוסו של סייקלופס, אמיליה עוזבת אותו משום שהיא מאמינה שמוטאנטים צריכים לשמור על פרופיל נמוך, בעוד אקסבייר מתחיל לגייס אותם למטרה אותה היא מחשיבה כאבודה מראש. אקסבייר מנסה לאלץ אותה להישאר באמצעות כוחותיו המנטליים, אך עד מהרה הוא מתבייש בכך ומשחרר אותה לדרכה. בהמשך, היא הופכת לחברת "השוליות" של מגנטו.