stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חיים גופן
הערות שוליים

↑  קרני עם-עד, בפעם השנייה ב-20 שנה: בן אפיקים כובש את תפקיד מפקד בסיס חיל האוויר תל נוף, באתר mynet‏ קיבוץ, 19 בספטמבר 2017
↑  יונתן ובר, האסון הכבד ביותר, באתר ynet, 4 בפברואר 2007
↑  ליאור שליין, ‏אחוות מפקדים, באתר חיל האוויר הישראלי
↑  ענת כהן, ‏המנכ"ל מתבקש להגיע לרפת, באתר גלובס, 7 בפברואר 2006
מנזר סן סימון

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מנזר 
 כתובת:  קטמון. המשך רח' מחלקי המים 
 מיקום:  ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 בעלים:  הפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית של ירושלים
 
 קואורדינטות:  31°45′40″N 35°12′22″E﻿ / ﻿31.7612°N 35.206°E﻿ / 31.7612; 35.206
 he
 
מנזר סן סימון
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
סימני ירי במנזר סן סימון
מנזר סן סימון הוא מנזר יווני-אורתודוקסי, השוכן בלב גן בשכונת קטמון, שאחת ההשערות למקור שמה הוא שיבוש מיוונית של המילים 'קטה-מוניס', שפירושן 'סמוך (ומתחת) למנזר'.
תולדות המנזר

מנזר סן סימון נבנה באמצע המאה ה-19 על חורבות מבנה מנזר נוצרי קדום. מפות מימי הביניים מלמדות על מסורת שקשרה את המקום לביתו, ואף למקום קבורתו, של שמעון הקדוש, מראשוני המאמינים בישו:
והנה איש בירושלים ושמו שמעון והוא איש צדיק וחסיד מחכה לנחמת ישראל ורוח הקודש הייתה עליו. ולו נגלה ברוח הקודש כי לא יראה המוות עד אם ראה את משיח ה'. ויבוא ברוח אל המקדש. ויהי כאשר הביאו הוריו את הנער ישוע לעשות לו בחוקת התורה. ויקחהו על זרועותיו ויברך את האלוהים ויאמר. עתה תפטר את עבדך כדבריך אדני בשלום.
מעל לפתח הכנסייה חקוקה כתובת יוונית בלוח שיש ובה מסופר כי:
אברהמיוס הנזיר ממדיטוס בנה את המנזר הקדוש על חורבת הקבר הקדוש של קטמון של ימינו ועל האזור כולו סביב, בימי הפטריארך קיריליוס השני בשנת 1859. במשך עשרים שנה ויותר ידע סבל רב וספג הוצאות כבדות כדי להקים על החורבות העתיקות הללו בניינים חדשים וכנסייה אלוהית, ובתוכה הקבר הקדוש של סן סימון, וכן להכשיר את האזור ולנטוע בו מאות רבות של עצי זית. את כל זה השלים בכספו הפרטי והקדיש את הבניינים האלה לעדה הקדושה של הקבר הקדוש (של ישו). מפתחות המנזר הקטן נמסרו להוד קדושתו הפטריארך של ירושלים איארותיוס ב-1879, לזיכרון עצמו ולהוריו.
הכתובת נחקקה ב-1881, ומעל לכתובת מופיע תבליט של כלי עבודה, בהם השתמשו בוני המנזר: איזמל, צבת, קרדום, מחוגה, אנך, כלי מדידה, פטיש ומשור.
תולדות המנזר > קרב סן סימון

במלחמת העצמאות היה המנזר לזירת קרבות, ובו התחולל אחד הקרבות הקשים ביותר של המלחמה, במסגרת מבצע יבוסי. בפינת הגן מצבת זיכרון לנופלים. לוחמים מפורסמים שהשתתפו בקרב: רפאל איתן (רפול), דוד אלעזר (דדו), אליהו סלע (רעננה), יורם קניוק, בני מהרשק, ואורי בן-ארי שהיה מפקד הפלוגה. ניתן לראות פגיעת כדורי רובה ופגזים של המשוריין הערבי-עיראקי ממלחמת העצמאות במעון הפטריארך.
תולדות המנזר > לאחר הקמת המדינה

בשנת 1949, הוכרז רוב השטח שהקיף את המנזר כנכס נפקדים, מאחר שהיה בבעלות ערבים תושבי קטמון שברחו בזמן המלחמה. מאות הדונמים בגבעה עליה ממוקם המנזר היו נטועים עצי זית, תאנה ואורנים עתיקים ועברו לחזקת רשות הפיתוח. חלק מהשטח הוקצה לטובת הקמת חוות הנוער הציוני, שנחנכה ב-23 בינואר 1950. חלקים אחרים הוקצו לטובת הקמת שיכונים לעולים חדשים.
בשנת 1950, פשטה בארץ מגפת הפוליו וגרמה למספר רב של חולים בשיתוק ילדים, היות שבית חולים אלי"ן היה היחיד אליו ניתן היה להפנות את הילדים, הוקצה לו שטח במנזר סן סימון, שטח עם בניינים הרוסים. בפברואר 1952 נחנך המבנה במקום. בשנת 1955 נוספה מחלקה עם 115 מיטות. בחצר המבנה היו בריכות קטנות בהם שטו ברווזים וספסלים וגינה למרגוע הילדים. ב-1959 מונה כמנהל הרפואי של המוסד פרופ' מאיר מייקין, מנהל המחלקה האורתופדית בבית החולים הדסה בירושלים.
בשנת 1954, עבר השטח מרשות הפיתוח לבעלות עיריית ירושלים, שביקשה להקים גן עירוני בשטחים שעוד לא עברו פיתוח סביב המנזר. בשנת 1962, החלה הקמתו של מושב הזקנים הכללי המאוחד מדרום למנזר ובשנת 1963, ביקשה הפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית למכור שטח של 40 דונם שבבעלותה ממערב למנזר, לצורך בנייה. קרקע זו נרכשה על ידי איש העסקים חיים שיף שקידם את תוכניות הבנייה באזור בשותפות עם חבר כנסת ואיש העסקים יוסף קרמרמן. קרמרמן ושיף הקימו בשטח, החל מ-1978, את שכונת גבעת אורנים. שכונה נוספת, הקרויה רשמית "גונן ה'" אך ידועה בשם "שכונת סן סימון" הוקמה בין השנים 1969 ל-1970. בתי שכונה זו מאופיינים בחיפוי אבן נסורה. הסופר והעיתונאי יהודה האזרחי הוביל מאבק נגד תוכנית הבנייה ובעד שימור השטח הפתוח וחורשת האורנים שנותר סביב המנזר, לאחר שרובו הוקצה לבנייה. לבסוף חלק קטן מחורשת האורנים, השטח שמדרום וממערב למנזר נשמר כשטח פתוח. החל משנות ה-80 של המאה ה-20 השטח פותח כגן ציבורי באמצעות תרומות שגייסה הקרן לירושלים.
בכנסייה מתגורר (נכון ליוני 2009) נזיר בודד בשם האב תיאודוריטוס, אליו מצטרפים לתפילת יום ראשון נזירים ומאמינים ממקומות אחרים בירושלים. הכניסה למבקרים אחרים אסורה.
מערות קבורה

בשטח המנזר (כנראה מתחתיו היום) מספר מערות קבורה. נמצאו בהן שמות הנקברים, ומסתבר שהם היו כהנים ממשפחה המוכרת לנו מן המקורות. המערות נחפרו בסוף המאה ה-19, והתפרסמו ב-1912 על ידי הנסלר הגרמני. ראש המשפחה היה יהוסף קלון בן שמעון ממשמר הכהנים ישבב, ובניו ובנותיו היו יוסף, שמעון, יחזק, ושלומציון ברת גמלא, שנישאה ליהועזר והם הולידו את שמעון. שמעון בן יהוסף קלון הוליד את שמעון, ויחזק בן יהוסף קלון הוליד את יהועזר, מרים ויועזר.
מעון הפטריארך

בצד המנזר ניצב בניין ששימש מעון קיץ לפטריארך היווני בירושלים, בניית המבנה הושלמה בשנת 1890, והוא שימש לאחר מכן כמעון גם לצלייני העדה. בתקופת המנדט התגוררו בבניין דיירים בשכירות, ובהם הסופר, המשורר והמתרגם שאול טשרניחובסקי, שהיה חובב מושבע של תרבות יוון, ואף תרגם לעברית את האיליאדה והאודיסאה של הומרוס. טשרניחובסקי התגורר בבית עד מותו ב-1943.
בשנת 1951, לאחר משא ומתן עם הפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית, הועבר בית הפטריארך שבמנזר לידי בית החולים אלי"ן, לצורך אשפוז וטיפול בילדים הרבים שנפגעו במגפת הפוליו. בשנת 1955 החלה הקמתו של אגף חדש לבניין בצמוד למבנה המקורי של מעון הפטריארך. בשנת 1971 עבר בית החולים למשכנו החדש ובית הפטריארך הפך למעון לבוגרי בית החולים, עד לפינויו ולהשבתו לידי בעליו, הפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית, בשנת 2016.
בתרבות

הסרט הדוקומנטרי "הילדים ממנזר סן סימון", הוקרן לראשונה בפסטיבל דוקאביב בשנת 2024. בסרט, סימה שמעוני ופיני נויבירט עוקבים אחר סיפורם של הילדים שגדלו בבית החולים אלי"ן, ששכן במעון הפטריארך. את הסרט ביים שחר גל-נור והפיקו מולי וצליל לנדסמן.
ראו גם

קטמון
סן סימון (שכונה)
לקריאה נוספת

איל רגב, "הקבורה המשפחתית והחוץ-משפחתית בירושלים ובסביבתה בתקופת בית הורדוס", בתוך קתדרה 113, יד בן-צבי, תשס"ג
אליהו סלע ("רעננה"), קרב קטמון, בתוך חוברת "עידן 2 - ירושלים בתש"ח", יד בן צבי, תשמ"ג, עמודים 72–79
נירית שלו-כליפא, אל גן נעול - סיורים במנזרי הארץ, הוצאת כנרת, 2005 עמודים 43–45
הערות שוליים

1 2  יהושע בן-אריה, עיר בראי תקופה - ירושלים החדשה בראשיתה, ירושלים: יד יצחק בן-צבי, 1979, עמ' 413
↑  הריסות קטמון לאחר הכבוש היהודי - ביקור בכנסית סן סימון, הַבֹּקֶר, 11 במאי 1948
1 2  גנים בבירה, הַבֹּקֶר, 13 בספטמבר 1954
↑  כפר נוער חדש בירושלים, הארץ, 22 באוגוסט 1949
↑  בני עלית הנוער בהרי ירושלים, דבר, 26 בינואר 1951
↑  נחנכה חוות "הנוער הציוני" בדרום ירושלים, הארץ, 24 בינואר 1950
↑  ניתן לזהות מבנים אלו בקלות מכיוון שהם לא נבנו בחיפוי אבן ירושלמית, אלא כשיכונים פונקציונליים מחופי טיח. לדוגמה: השיכונים סביב בית החולים משגב לדך או באזור רחוב הפלמ"ח.
↑  בנין חדש לאשפוז ילדים נכים בירושלים, דבר, 20 בפברואר 1952
↑  גמר בניית בית החולים בקטמון יחסל התור לילדים נכים, על המשמר, 7 בפברואר 1955
↑  דינה חלוץ, "ניסו להחביא אותנו, שחלילה אנשים לא יראו ילדים 'מקולקלים'", באתר ynet, 18 ביוני 2024
↑  יעקב שטרן, בין פועלי-בניין בירושלים, קול העם, 15 ביוני 1962
↑  הכנסייה הארמנית תשקיע 40 מיליון ל"י בהקמת מרכז מסחרי, הַבֹּקֶר, 3 בדצמבר 1963
↑  מתכננים הקמת שכונה מפוארת בסן סימון בירושלים, דבר, 24 בפברואר 1971
↑  כלל השקעות בנדל"ן תשקיע 60 מיליון ל"י ברכישת מבנים, דבר, 19 בינואר 1978
↑  יונתן ישי, איך לא לבנות בירושלים, דבר, 12 ביוני 1970
↑  קולק שוקל תביעה נגד אזרחי, דבר, 24 בינואר 1973
↑  בוטלו תכניות בניה במיתתם סן-סימון, דבר, 17 במאי 1973
↑  בירושלים - בית־חולים חדש לילדים נכים, הארץ, 30 באפריל 1951
↑  יוקם בניין חדש לבהי"ח לילדים נכים בירושלים, הארץ, 7 בפברואר 1955
↑  הילדים ממנזר סן סימון, באתר NFCT, ‏7 במאי 2024
מנזר סן סימון, 1948
אלקטרורצפציה

אלקטרורצפטורים (אמפולות לורנציני) ותעלות מערכת קו הצד בראשו של כריש.
אלקטרורצפטורים או קולטני חשמל (באנגלית: Electroreceptors) הם קולטני חישה ביולוגים המסוגלים לקלוט גירוי חשמלי, באמצעותם התפתחו אצל בעלי חיים מסוימים איברי מערכות חישה המסוגלים לחוש בנוכחות ושינויים בשדות חשמליים בטבע. שינויים אלו עשויים להיות מזעריים ביותר. כרישים מסוגלים לחוש באותות חשמליים המופקים מפעימות הלב של טרפם המחופר בחול.
עד לאחרונה חישת חשמל נצפתה כמעט אך ורק בבעלי חיים ימיים או אמפיביים, מאחר שמים בעלי מוליכות טובה יותר מאוויר, אולם מחקרים אחרונים הראו כי יכולת זו קיימת גם אצל הקיפודניים, תיקנאים, דבורים וברווזניים. השימוש באלקטרורצפטורים נעשה לצורך חישת-מיקום (זיהוי אובייקטים) וחישת-תקשורת חשמלית (תקשורת חברתית על ידי זיהוי שינויים בשדה חשמלי).
סקירה

חישה חשמלית הייתה ידועה עד לאחרונה רק אצל בעלי חוליות, אולם מחקרים אחרונים הראו כי דבורים מסוגלים לקלוט נוכחות ותבניות של מטעני חשמל סטטי בפרחים.
מערכות חישה חשמלית נמצאות אצל צמדאים, דגי סחוס (כרישים, חתולי ים וכימראים), למפיריים, דגי ריאות, רב סנפירים, דגי הלטימריה, חדקניים, שפמנוניים, דגי חשמל טרופיים, מורמיריים ויונקי הביב ולפחות מין אחד של לווייתנאים.
אברי האלקטרורצפטורים בכל קבוצות בעלי חיים אלו מונעים אמבריולוגית ממערכות מכנו-רצפטורים. מכנורצפטורים מגיבים למאמץ, לחץ או מתיחה מכניים, הם מגיבים ללחץ או כוח פיזי המופעל עליהם וגורם להם לשנות את צורתם, וכך למתוח את קרומי התא שלהם. מכנורצפטורים מצויים בעור, בכישורי השריר ובאוזן הפנימית באיבר השבלול.
אברי האלקטרורצפטורים בדגים מתפתחים ממערכת קו הצד. ברוב הקבוצות אלקטרורצפטורים הם פסיביים, והם בשימוש בעיקר במהלך איתור הטרף ותקיפתו. שתי קבוצות של דגי כליל גרמיים הם דגי חשמל חלשים המשלבים אלקטרורצפטורים באופן פעיל הם דגי חשמל טרופיים וקבוצת Notopteroidei מסדרת הגרום לשונאים. בעל חיים יבשתי נדיר, קיפודן חרטומני הוא יוצא מן הכלל שלו יש כ-2,000 אלקטרורצפטורים על חוטמו, בהשוואה ל-40,000 אלקטרורצפטורים לקרוב משפחתו, הברווזן.
חישת מיקום

בעלי חיים אשר להם אברי חישה אלקטרורצפטורית משתמשים בחושים אלו לצורכי איתור אובייקטים בסביבתם. יכולת זו חיונית בנישה אקולוגית בה בעלי חיים אינם יכולים להסתמך על ראייה: לדוגמה, במערות, במים עכורים ובלילה. דגים רבים משתמשים בשדות חשמליים לאיתור טרפם המחופר בחול. עוברים של כמה מיני כרישים, וכרישים צעירים קופאים במקומם כשהם חשים באותות חשמליים של הטורפים שלהם. ישנה תפיסה מדעית לפיה כרישים מסוגלים להשתמש בחישת החשמל המפותחת שלהם לצורך חישת השדה המגנטי של כדור הארץ. זה נעשה באמצעות שילוב של איתור השדה החשמלי החלש המופק מגופם בעת שחייתם וחישת השדות החשמליים של זרמי האוקיינוס. אופן תנועתם של תיקנאים מסוימים עשוי להיות מושפע מנוכחות שדה חשמל סטטי, הם יעדיפו להימנע משדה חשמלי. דוגמה לכך הוא עש הכרוב שיעדיף להימנע משדות חשמליים.
חישת מיקום > חישת-מיקום אקטיבית

בחישת-מיקום אקטיבית, בעלי החיים חשים את סביבתם באמצעות יצירת שדות חשמליים וגילוי הפרעות בשדות אלו באמצעות איברי האלקטרורצפטורים. שדות חשמליים אלו נוצרים ממרכז איברי חשמל מיוחדים המכילים תאי עצב ותאי שריר שעברו התאמה ושינוי. שדות אלו עשויים להיות מווסתים כך שצורת הגל והתדירות יהיו ייחודיים למין עצמו ולעיתים לבעל חיים ספציפי. בעלי חיים המשתמשים בקליטת חשמל אקטיבית כוללים את דגי החשמל החלשים שמייצרים פולסים חשמליים נמוכים או כאות סינוסואידי מהאיברים החשמליים (בדרך כלל פחות מוולט אחד). דגי חשמל חלשים מסוגלים להבחין בין אובייקטים בעלי התנגדות חשמלית שונה ובקיבול שלהם, יכולת זו עשויה לסייע בזיהוי האובייקט. לקליטת חשמל אקטיבית יש טווח של כאורך הגוף, אולם אובייקטים בעלי עכבה חשמלית דומה לזו של המים הסובבים כמעט אינם ניתנים לזיהוי.
חישת מיקום > חישת-מיקום פסיבית

בחישת-מיקום פסיבית, בעלי החיים חשים בשדות ביו-חשמליים שבעלי חיים אחרים יוצרים ומשתמשים בהם כדי לאתרם. שדות חשמליים אלו מיוצרים על ידי כל בעלי החיים בשל פעילות מערכת העצבים והשרירים. מקור שני לשדות חשמליים בדגים הם משאבות יוניות הקשורות לאוסמורגולציה בממברנת הזימים. שדות אלו מוסדרים על ידי פתיחה וסגירה של הפה ופתחי הזימים. דגים רבים הטורפים דגים אלקטרוגנים משתמשים בפריקת השדות החשמליים שלהם לצורך איתורם. יכולת זו של הדגים הטורפים הניעה את הדגים הנטרפים לפתח מערכות מורכבות יותר או בעלות תדר אותות גבוה יותר המקשות על יכולת הטורפים לאתרם בדרך זו.
קליטה חשמלית פסיבית מתבצעת רק על ידי אלקטרורצפטורים אמפולריים (דמוי אמפולה), בדגים. הם מוכוונים לאותות התדרים הנמוכים (פחות מהרץ). דגים משתמשים בקליטה חשמלית פסיבית כתחליף או כהשלמה לחושים אחרים לאיתור הטרף ובתהליך הטריפה. ניסויים הראו כי אצל כרישים די בחישת דיפול חשמלי כדי לגרום להם לנסות לתקוף ולאכול את מקור האות.
חישת-תקשורת חשמלית

דגי חשמל חלשים מסוגלים גם לתקשר באמצעות התאמת צורת הגל החשמלי שהם מייצרים, יכולת הידועה כתקשורת חשמלית. דגים אלו עשויים להשתמש בזה לצורך חיזור ולצורך התנהגות טריטוריאלית. מינים מסוימים של שפמנונים משתמשים בפריקה החשמלית שלהם לצורך הצגה ראוותנית ומוחצנת. במין מסוים החי בנהר בדרום אמריקה (Hypopomidae) תבנית הפריקה החשמלית זהה למתח הנמוך של חישת-מיקום אקטיבית של צלופח חשמלי (דג חשמל החזק ביותר בטבע). משערים כי מדובר בצורה מסוימת של חקיינות, הדג מנסה לחקות את הצלופח המסוכן ולהרתיע בצורה הזו את טורפיו.
מנגנון החישה

חישת-מיקום אקטיבית מסתמכת על אלקטרורצפטור דמוי-פקעת אשר רגיש לתדירות גבוהה (20-20,000 Hz) שתגרום לו לגירוי. לרצפטור (קולטן) הזה יש מעין רקמת חיבור רפה של תאי אפיתל בצימוד קיבולי לתאי קולטן החישה אל הסביבה החיצונית. חישת-מיקום פסיבית מסתמכת על רצפטורים אמפולריים הרגישים לתדירות נמוכה (מתחת ל-50 Hz). לרצפטור זה יש תעלות מלאות חומר דמוי-ג'לי המחברות בין קולטן החישה לבין שכבת העור החיצונית. משפחת דגי החשמל האפריקאים, המורמיריים (Mormyridae), משתמשת ברצפטור דמוי פקעת, הידוע בשם אלקטרורצפטור נולנורגאן (Knollenorgan), המשמש לחישת אותות תקשורת.
"דגי הסכין [דוגמה להם הוא דג סכין אפריקני] ודגי הפיל ... בצדדים מנוגדים של העולם, פיתחו באופן בלתי תלוי וברצף שלושה סוגים של אלקטרורצפטורים: ראשית, לגילוי פסיבי של שדות חשמליים של דגים אחרים; אחר כך, לחישה פעילה של השדות שהם עצמם מייצרים; ולבסוף, לגילוי שדות של דגי חשמל אחרים. ההיסטוריה של שתי הקבוצות הללו משמשת דוגמה מרהיבה לאבולוציה מתכנסת."
דוגמאות > מחוייצי זימים

כרישים ובטאים (מתת-מחלקת מחוייצי זימים) מסתמכים מאוד על אלקטרורצפטורים בשלב הסופי של התקפתם, כפי שנצפה בניסויים בהם הופק שדה חשמלי הדומה לזה של הטרף שלהם שגרם להם לנסות לטרוף את מקור השדה החשמלי. כרישים הם בעלי החיים הרגישים ביותר לשדות חשמליים יותר מאשר כל בעל חיים אחר, בסף רגישות לשדה זרם ישר באותות נמוכים של עד 5 nV/cm (כלומר 5/1,000,000,000 חלקי הוולט לסנטימטר).
כרישים מסוגלים לאתר פעימות לב של טרפם הקבור בחול. קולטני חישת השדות החשמליים הללו של הכרישים נקראים אמפולות לורנציני. הם בנויים מתאי אלקטרורצפטור המחוברים למי הים באמצעות נקבוביות על חוטמם ובאזורים אחרים בראשם. לאחר הנחת הכבלים התת-ימיים הראשונים הבחינו בנזקים שנוצרו על ידי כרישים שחשו בשדות החשמליים של הכבלים הללו. ככל הנראה כרישים מסוגלים להשתמש בשדה המגנטי של כדור הארץ לצורך ניווט באוקיינוס באמצעות שימוש במערכת חישה זו.
דוגמאות > דגי גרם

מלבד יכולותיו של צלופח חשמלי ליצור מכות חשמל במתח גבוה, הוא גם יודע להשתמש בפעימות מתח נמוך לצורך ניווט ולאיתור טרף באזור מחייתו הבוצי והעכור. ביכולות אלו מחזיקים גם כמה מדגי-חשמל טרופיים (סדרת ה-gymnotiformes).
דוגמאות > יונקי הביב

כל סדרת יונקי הביב מורכבת מ-5 מינים בלבד, וחמשת בעלי חיים אלו הם מהייחודיים ביותר במחלקת היונקים ובכלל. הם היונקים היחידים שמטילים ביצים, חום הגוף שלהם נמוך מהסביבה בניגוד ליתר היונקים והם הקבוצה היחידה הידועה ביונקי היבשה שפיתחה קולטני חשמל. בעוד שאלקטרורצפטורים אצל דגים ודו-חיים התפתחו ממכנורצפטורים במערכת קו הצד, אלו של יונקי הביב מקורן מבלוטות העור המקושרות לעצב המשולש. האלקטרורצפטורים של יונקי הביב בנויים מקצות עצב ערומים (Free nerve ending) הממוקמים בבלוטת הריר של החוטם.
מבין יונקי הביב, לבַּרְוָזָן יש את היכולת הגבוהה ביותר לחישת חשמל. לברווזן יש כמעט 40,000 אלקטרורצפטורים במערך שורות לאורך המקור שלו, המסייעים לאיתור טרפו. מערכת החישה האלקטרורצפטורית של הברווזן בעלת רגישות גבוהה מאוד למטרות הכוונה. כשהברווזן נע קדימה במים הוא מזיז ראשו מעל הקרקעית מצד לצד בתנועות קצרות וללא הרף כך שמתקבלת מעין תמונה של השדות החשמליים בשטח אותו הוא סוקר, הברווזן חושף ללא הרף את החלק הרגיש ביותר במקור שלו לגירויים חשמליים לצורך דיוק מקסימלי באיתור טרפו ומקום המצאו, גם אם מתחת לחול ובין סלעים. נראה כי הברווזן משתמש באלקטרורצפטורים יחד עם חיישני לחץ כדי לקבוע את המרחק לטרף מהשהיה בין הגעת האותות החשמליים ושינוי לחצים במים.
יכולות החישה האלקטרורצפטורית של שני סוגי הקיפודניים, שהם יונקים יבשתיים, פשוטים בהרבה. לקיפודן חרטומני יש רק 2,000 רצפטורים ולקיפודן נמלים אוסטרלי יש בקושי 400 המרוכזים על קצה חוטמו. שוני זה עשוי להיות קשור לאזורי המחיה שלהם ולשיטת התזונה. קיפודן נמלים חרטומני חי באזורי היערות הטרופיים בעלי הלחות הגבוהה שם הוא ניזון מתולעי אדמה מתחת לטחב נשורת העלים, כך שאזור מחייתם ככל הנראה עדיף לקליטת אותות חשמל. ההפך מכך הוא אזור המחיה של קרוב משפחתו, קיפודן נמלים אוסטרלי, שהוא משתנה יותר ובאופן כללי צחיח יותר וניזון בעיקר מקני נמלים וטרמיטים. הלחות שבקנים אלו, המגבירה את המוליכות, ככל הנראה מאפשרת חישה אלקטרורצפטורית לאיתור הטרף המחופר, במיוחד לאחר גשמים. ניסויים הראו כי ניתן להתנות קיפודניים להגיב לשדות חשמליים חלשים באדמה לחה ובמים. משערים כי חישת החשמל של הקיפודניים היא שריד אבולוציוני מאב קדמון שדמה לברווזן.
דוגמאות > דולפינים

דולפינים פיתחו חישת חשמל במבנה שונה מאלו של הדגים, בעלי חיים אמפיביים ויונקי הביב. כמו לכל היונקים, גם לדולפינים יש שפם אולם הוא נותר זמן קצר לאחר לידתם ולאחר מכן נושר. תאי בסיס השפם רגישים לחישה חשמלית עד 4.8 μV/cm, המסוגלת לאתר דגים קטנים. רגישות זו דומה לרגישות האלקטרורצפטורים של הברווזן. נכון לשנת 2017 תאים אלו תוארו אך ורק ממין אחד בסוג של דולפינים, דולפין גיאנה.
דוגמאות > דבורים

דבורים צוברות מטען סטטי חיובי כאשר הן עפות באוויר. כאשר דבורה מבקרת בפרח, המטען עובר ממנה אל הפרח ומשם עובר באטיות אל האדמה. דבורים מסוגלות לאתר הן את נוכחות השדה החשמלי והן את תבניתו על הפרחים, ולהשתמש במידע זה כדי לדעת אם בפרח ביקרו דבורים אחרות לאחרונה, ולכן סביר שלפרח יהיה ריכוז קטן יותר של אבקה.
מנגנון חישת השדות החשמליים אצל מעופפים כגון הדבורים אינו מורכב מאלקטרו-רצפטורים אלה ממכנו-רצפטורים. דבורים קולטות את השינויים בשדות החשמליים באמצעות איבר בבסיס המחושים שלהם שנקרא איבר ג'ונסטון (Johnston's organ), וייתכן שממכנו-רצפטורים אחרים בגופן. הן מבחינות בשינויים בתבניות הזמניות של השדות החשמליים ולומדות אותן. במהלך מחול הדבורה, נראה כי הדבורים משתמשות בשדה החשמלי של הדבורה המרקדת לצורך העברת נתוני מרחק.
השפעות על חיות הבר

נטען כי לשדות אלקטרומגנטיים הנוצרים מעמודי חשמל, תרנים ועוד יש השפעה מנוגדת על חיות הבר. פורסמה רשימה של כ-150 אזכורים במאמרים על כך.
ראו גם

דג חשמל
אמפולות לורנציני
מערכת קו הצד
הערות שוליים

↑  How the Great White shark can sense emotions  מאתר criticalshadows.com, מרץ 2014
↑  הידעתם?! - החוש השישי מצפה התת-ימי באילת
↑  Map of Life
↑  "Static electric fields modify the locomotory behaviour of cockroaches" Jackson, C. W.; Hunt, E.; Sharkh, S.; Newland, P. L. (2011). (pdf
↑  "Modeling the Electric Field of Weakly Electric Fish" Babineau, D.; Longtin, A.; Lewis, J. E. (2006)
↑  אד יונג, עורך מדעי: ד"ר נעם לויתן (ע), תרגום: ארז אשרוב, עולם עצום - היקום המופלא והנסתר שמגלים לנו החושים של בעלי החיים, פארק תעשיות חמן: כנרת זמורה-ביתן דביר, 2024, עמ' פרק 10
↑  Fields, R. Douglas (August 2007). "The Shark's Electric Sense" . Scientific American
1 2  "Electroreception in Monotremes" Pettigrew, J. D. (1999).
↑  "Electroreception in fish, amphibians and monotremes" Map Of Life. 2010.
↑  Dolphin Facts מאתר Dolphin Connection
↑  The True Sixth Sense: Electroreception באתר אוניברסיטת אוהיו
↑  Greggers, U. "ESF in bees". Free University Berlin
↑  Is Electrosmog hurting our wildlife? מאתר scribd.com
האלקטרורצפטורים בגופו של זַרְבּוּבָן מָצוּי (Gnathonemus petersii)
חישת מיקום אקטיבית. אובייקט מוליך (C) מרכז את השדה ואובייקט בעל התנגדות חשמלית (R) מפזר את השדה.
וידאו המציג חיזור של דג חשמל חלש (Paramormyrops sp). זכר המחזר אחרי נקבה. האותות החשמליים שנקלטו הומרו לאותות קול לצורך המחשה. הזכר פורק מחזורי תדרים גבוהים ב"שירת החיזור" שלו. מחזורי הפריקה שלו גם ארוכים יותר משל הנקבה, ומכאן הצליל הנמוך יותר
נקבוביות אמפולות לורנציני בחוטמו של כריש טיגריסי.
לברווזן יש כ-40,000 אלקטרורצפטורים בחוטמו המסייעים לו לאתר את טרפו
לקיפודן נמלים אוסטרלי 400 רצפטורים המרוכזים על קצה חוטמו לעומת בן משפחתו החרטומני שלו יש כ-2,000.
דבורה מסוגלת לחוש במטען סטטי על הפרח שעבר אליו מגוף הדבורה הקודמת, כך תדע השנייה שאבקת הפרח כבר נוצלה.
קרמנצ'וג

קרמנצ'וג (באוקראינית: Кременчук; ברוסית: Кременчуг; ביידיש: קרעמענטשוק) היא עיר תעשייתית גדולה, השוכנת לגדת נהר הדנייפר שבאוקראינה.
היסטוריה

העיר נוסדה ככל הנראה, בשנת 1571. שמה מורכב משני חלקים: קרמן - סלע צור, שהוא הסלע שהעיר שוכנת עליו, וצ'ויו - ביטוי אוקראיני שמשמעותו היא 'אני שומע' ושבו נעשה שימוש כאשר ספני הדנייפר היו מזהים את סלעי הצור, בעת שהתקרבו לאזור. מאידך, לא ניתן לשלול אפשרות כי מקור השם הוא בשפה הטורקית, שבה משמעות השם היא 'מצודה קטנה'.
מיקומה של העיר לצד נהר הדנייפר ועל הנתיב שבין נסיכות מוסקבה לבין הים השחור, סייע בהתפתחותה הכלכלית. באמצע המאה ה-17, הייתה קרמנצ'וג עיר מבוססת ועשירה.
במלחמת העולם השנייה, חרבה העיר כמעט לחלוטין לאחר שהנאצים הרסו כ-90% מן המבנים בה. מרבית הקהילה היהודית של העיר הושמדה.
ב-29 בספטמבר 1943, שוחררה העיר על ידי הצבא האדום. יום זה הוא יום חג עירוני.
כלכלה

כיום העיר קרמנצ'וג היא העיר השנייה בגודלה מחוז פולטאבה, באוקראינה. העיר היא משרשרת ערי הדנייפר, המהוות את מרכז החיים הכלכליים של אוקראינה מקייב בצפון ועד דניפרו במזרח. העיר נמצאת על צומת מסילות ברזל, בהן המסילה ההיסטורית החשובה "אודסה-מוסקבה", וכן על הכביש המחבר את קייב לעיר דניפרו ובסופו לעיר זפוריז'יה שמהווה את המרכז המסחרי והתעשייתי במורד הדנייפר. ממערב  לעיר מצויים מכרות הברזל העשירים באירופה, ויש בה מפעל גדול מאוד לטרקטורים ולשאר מכונות חקלאיות.
יהודים בקרמנצ'וג

היהודים הראשונים התיישבו בעיר לקראת סוף המאה ה-18. המידע הראשון על התיישבות יהודית בעיר, הוא משנת 1782. רשימת משלמי מיסי-גולגולת משנת 1801 מדברת על 454 יהודים במחוז קרמצ'וג.
במסגרת מדיניות השלטון הרוסי, שעודדה את היהודים לעסוק במלאכות יצרניות, נפתח בעיר מפעל אריגה, אשר ב-1810 העסיק יהודים שמנו, יחד עם בני משפחותיהם, 232 נפשות. מפעל זה נסגר ב-1817.
בהמשך, כתוצאה מהגירה מסיבית של יהודים שהגיעו לאוקראינה מהאזורים הצפון-מערביים של רוסיה, גדלה הקהילה במהירות, וב-1847 מנתה 3,475 נפשות. חמישים שנה מאוחר יותר, ב-1897 היו היהודים כ-50% מתושבי העיר ומנו כ-30,000 איש.
היהודים השתלבו בחיי העיר והיו גורם רב-משמעות בחיי הכלכלה והמסחר, במיוחד בתחומי הסחר בגרעינים ובעץ וכן בייצור הטבק, תוך שהם מחזיקים בבעלותם כעשר מנסרות-עץ וכמה מפעלי טבק.
בראשית המאה ה-19, נפתח בעיר בית-חולים יהודי.
בראשית המאה העשרים, שימש אברהם פריידנברג כרבה של העיר למשך 15 שנה, וקידם את הלימודים הכלליים בקרב התלמידים היהודיים.
ערב מלחמת העולם השנייה התגוררו בעיר כ-40,000 יהודים מתוך אוכלוסייה של קרוב ל-90,000 תושבים.
יהודים בקרמנצ'וג > תנועת החסידות בקרמנצ'וג

לפי הידוע, ראשון החסידים שהתגורר בעיר, היה הרב אהרן, בנה של הרבנית פריידא, בתו של האדמו"ר הזקן מחב"ד. הוא כיהן כרבה של קרמנצ'וג. אהרן היה נשוי לחיה, בתו של רבי נחמן מברסלב. שרה, בת נוספת של רבי נחמן התגוררה בעיר והאוהל על קברה משמש עד היום כמקום עלייה לרגל.
לאחר פטירת הרב אהרן בשנת 1857, מונה הרב יוסף תומרקין לרבם של חסידי חב"ד בעיר.
ב-1844 הוקמה בעיר ישיבה של חסידות חב"ד ובהמשך, לקראת סוף המאה ה-19, פעלו בעיר שני תלמודי-תורה, כשבאחד מהם גם נלמדים מקצועות מעשיים: נגרות ועיבוד מתכת.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, הועברו לעיר ישיבת חב"ד וכן ישיבת סלובודקה.
שימש ברבנות העיר הרב יצחק יואל רפאלוביץ'.
בשנת 1919, לאחר פוגרום ביהודי צ'יהירין, עבר הרב אברהם שטרנהרץ מצ'יהירין לקרמנצ'וג, ובכך הפך את העיר למרכז חסידות ברסלב באוקראינה עד למלחמת העולם השנייה.
יהודים בקרמנצ'וג > הקהילה בקרמנצ'וג בזמן השואה

עם כיבוש העיר על ידי הצבא הנאצי, ב-9 בספטמבר 1941 רבים מבין היהודים ברחו מן העיר ובמקום נותרו, בסופו של דבר, רק כ-9,000 יהודים. היהודים חויבו לשאת סרט עם מגן-דוד על הזרוע, ונאסר עליהם לנוע ברחובות לאחר 5 בערב. לצד זאת, הוטלו עליהם עבודות כפייה בניקוי הרחובות ושיפוצם. 
לנוכח מצב קשה זה, ביקשו יהודים רבים להתנצר, וראש-העירייה ושני כמרים סחטו מהיהודים המבקשים להמיר את דתם כספים רבים.
ב-26 בספטמבר, נצטוו היהודים להתייצב למיפקד, אך רק 3,500 יהודים וכן 100 משפחות מעורבות התפקדו. למחרת, נצטוו היהודים לעבור למחנה צריפים בפרבר נובו איוונובקה (Novo Ivanovka), שם צופפו בתנאי מגורים קשים ונאסר עליהם להכין אוכל מבושל. ב-28 באוקטובר 1941 החלה הוצאתם להורג של היהודים בעיר. הם הובלו מנובו איוונובקה לבורות שחפרו שבויי מלחמה בדרך לכפר פשצ'אנוייה (Peshchanoye). ביום הראשון נרצחו כ-1,600 יהודים, ועד 7 בנובמבר נרצחו כל היהודים שרוכזו בנובו איוונובקה.
מרבית היהודים מתוך אותם אלה שלא התייצבו למפקד והסתתרו בעיר, הוסגרו על ידי אוקראינים מקומיים לידי הנאצים ואלה רצחו אותם מיד לאחר מכן. קבוצה קטנה של בעלי-מקצוע, בעיקר רופאים, הושארו בחיים עד שנרצחו בינואר 1942.
יהודים בקרמנצ'וג > אחרי מלחמת העולם השנייה

לאחר המלחמה חזרו לעיר מעט מהיהודים שעזבו אותה בתחילת הכיבוש הנאצי. כיום קיימת בעיר קהילה יהודית, שליח חב"ד לעיר הוא הרב שלמה סלמון. לקהילה בית כנסת גדול ופעיל ומתקיימות תפילות באופן יומיומי וכן פעילויות דתיות נוספות.
בית הקברות היהודי העתיק בעיר נמצא בשטח מחנה צבאי סובייטי נטוש על יד שכונת ראייבקה, באנגלית (reevka) בסמוך לנהר הדנייפר, במקום נבנתה מצבה לזכר הרבנים החסידיים הגדולים, ובתוכם צאצאי רבי שניאור זלמן מלאדי ורבי נחמן מברסלב, הקבורים במקום.