stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זכויות להט"ב ביוון
פוליטיקה

קתרינה סקלארופולו, שנבחרה לכהן כנשיאה הראשונה של יוון ב-22 בינואר 2020 על ידי הפרלמנט ההלני, ידועה כתומכת בחקיקת זכויות להט"ב. אלכסיס פטליס, היועץ הכלכלי הראשי של ראש ממשלת יוון ה-13 מאז 2019, קיריאקוס מיצוטאקיס, הצהיר על היותו הומוסקסואל בראיון באותה שנה באומרו: "ראש הממשלה פגש את בעלי, פגשתי את אשתו" ובכך, ציין את הפעם הראשונה שבה פקיד בכיר הצהיר על היותו הומוסקסואל בגלוי ביוון. כמו כן, ניקולס יטרומנולאקיס (אנ') הוכתר כאדם ההומוסקסואל הגלוי הראשון שהפך לשר בממשלת יוון לאחר שהתחיל לכהן בתפקיד שר התרבות והספורט בינואר 2021.
ב-17 במרץ 2021, על פי החלטת ראש הממשלה מיצוטאקיס, הוקמה ועדה שמטרתה לנסח "אסטרטגיה לאומית לשוויון עבור אזרחי להט"ב ביוון". הוועדה מורכבת מאקדמאים, נציגי החברה האזרחית, נציגי הממשלה ויושב הראש לינוס-אלכסנדר סיציליאנוס (אנ'), נשיאו לשעבר של בית הדין האירופי לזכויות אדם. הוועדה באה כתגובה ליצירת האסטרטגיה הראשונה בכל הזמנים מטעם הנציבות האירופית להגנה על זכויות להט"ב באיחוד האירופי, שקראה למדינות הארגון "לאמץ שיטות עבודה מומלצות קיימות ולפתח תוכניות פעולה משלהן בנושאי יצירת שוויון עבור אזרחי להט"ב" ב-12 נובמבר 2020.
תנאי מחיה

בעיר הבירה של יוון, אתונה, ישנו מספר רב של עמותות להט"ב וכפר הומוסקסואלי מתפתח בשכונת גאזי לצד קיום אירועים שונים בשטחה בהם מצעדי גאווה ופסטיבל סרטי הלהט"ב הבינלאומי "Outview" שמתקיימים מדי שנה. יוון מוגדרת כאחד מיעדי תיירות הלהט"ב הפופולריים ביותר בעולם. במיקונוס קיימת קהילת להט"ב משגשגת עם אירועי חגיגות רבים, בעוד האי לסבוס ידוע בעולם בייחוד הקהילה הלסבית בשטחיו והמונח "לסבית" שנגזר משמו שבו נולדה המשוררת סאפפו, מהגדולות ממשוררי יוון בעת העתיקה, שנודעה בכתיבה עשירה של שירי אהבה לנשים.
תנאי מחיה > מצעדי גאווה

מצעד הגאווה הרשמי הראשון באתונה התקיים ב-25 ביוני 2005 תחת הכותרת "חיבה, אהבה וחיים ראויים לכבוד" ולאחר מכן הפך לאירוע שנתי. ביוני 2012 החלה סלוניקי בקיום מצעד שנתי המוגדר כאחד האירועים הבולטים בשטחה. במהלכו, התקיים ניסיון להרים כרזה באורך 20 מטר, הקוראת לתיירים להחרים את אולימפיאדת החורף בסוצ'י 2014 על רקע אפליות ודעות קדומות רווחות נגד קהילת הלהט"ב ברוסיה על נקודת הציון המפורסמת ביותר בעיר, המגדל הלבן. הניסיון הופסק על ידי המשטרה המקומית תוך זמן קצר, אך פורסם במידה רחבה במדיה מקוונת ברחבי העולם. הניסיון הראשון לארגן מצעד גאווה ביוון נעשה על ידי ארגון תנועת השחרור של הומוסקסואלים ביוון (AKOE) ב-28 ביוני 1980 באתונה והוגדר כ-"אירוע מחאתי". קיום האירוע חזר על עצמו כעבור שנתיים באחוזת זאפאפיון (אנ'). אירועים דומים התקיימו במהלך השנים הבאות במיקומים שונים בהם בשנים 1992, 1994 ו-1995 בגבעת סטרפי (אנ') ואילו ב-1996 וב-1998 בפדיון טו ארוס (אנ'). בשנת 1998 התרחשו באזור סגור. בסלוניקי, האירוע המקביל הראשון אורגן על ידי קבוצת הידידות הגאה של סלוניקי (OPOTH) בשנות התשעים. מאז, נערכו אירועי גאווה בערים נוספות, כולל הרקליון, פטרס, סנטוריני וקורפו. ב-2017, נבחרה סלוניקי לארח את אירועי הגאווה האירופאים "EuroPride" בשנים 2020 ו-2024.
סלוניקי ערכה לראשונה את מצעד הגאווה השנתי שלה בין התאריכים 22–23 ביוני 2012, תחת הכותרת "אהבה אחת, אלף צבעים" בעקבות הבטחתו של ראש העיר ייאניס בוטאריס לתמוך באירועי להט"ב ציבוריים בעיר. פסטיבל הגאווה הראשון בסלוניקי נהנה מתמיכה עממית גדולה של העיר, הפריפריה והאזור, שהיווה מכה קשה לאיש הדת אנת'ימוס בעיר, שקרא למאמינים נוצריים להגיב לקיומו בשלילה. שנה לאחר מכן, באחת מהכרזותיו מספר ימים לפני אירוע הגאווה של 2013, הצהיר הארכיבישוף המטרופוליטני של סלוניקי (אנ') כי שוב "יצטרך לסבול את הפסטיבל העצוב והבלתי מקובל של ההומוסקסואלים שרוצים לחגוג את מחלתם בדרך של קרנבל". הוא גם ביקש מהורים להרחיק את ילדיהם ואת עצמם מ-"חגיגות חסרות טעם וכל כך לא טבעיות". עם זאת, משתתפים רבים נכחו בציונו והפסטיבל בן היומיים הסתיים באווירה חגיגית עם מסיבות, הצגת גלריות וחגיגות ברחבי העיר.
בשנת 2014 סלוניקי הוכתרה כ-"בירת הנוער האירופית" (אנ') וציון מהדורת אירועי הגאווה השלישית בשטחה נכללה בתוכניות הרשמיות של העיר לאותה שנה. לפי הערכה כללית מצעד הגאווה בשנת 2014 זכה להצלחה גדולה, בהשתתפותם של 10,000 מפגינים, יחד עם ראש העיר בוטאריס וגוש דיפלומטים זרים. באותה שנה המוני אנשי דת העבירו ביקורות חריפות על האירועים באומרם כי הם מסמלים "מינוי בישופים הומוסקסואלים" והפגינו נגד ניצחונה של הזמרת הג'נדרקווירית האוסטרית קונצ'יטה וורסט בתחרות הזמר של האירוויזיון באותה שנה. איש הדת אנת'ימוס הוסיף כי הכנסייה מצווה "לא לתת את מה שקדוש לכלבים". מצעד הגאווה הראשון בכרתים נערך בין התאריכים 26–27 ביוני 2015 בהרקליון, והוגדר כ-"פסטיבל הראשון לראיית שחרור מגדר ומיניות באי". מצעד הגאווה הראשון בפטרס, העיר השלישית בגודלה ביוון, נערך בין ה-17–18 ביוני 2016 תחת הכותרת "ראו זאת אחרת".
תנאי מחיה > אפליה

"Color Youth", ארגון לא ממשלתי, דיווח בשנת 2016 על 101 מקרי אלימות נגד להט"ב ממניעים הומופובים וטרנספובים שהתרחשו ביוון בין 2009–2015, כאשר רוב של 75 מהם התרחשו ב-2015 בלבד. 5 ממקרי התקיפות הובילו לנזק גופני חמור לקורבנות בעוד שרוב שאר האירועים כללו אלימות מילולית.
תנאי מחיה > אפליה > אנשי דת

לאחר שיחות ממשלתיות בנובמבר 2013 בנוגע להכשרתם של איחודים אזרחיים עבור זוגות הומוסקסואלים, הארכיבישוף המטרופוליטני שרפים של העיר פיראוס הביע התנגדות חריפה נגד התוכנית, ואיים שהוא "יכול וינדה כל חבר פרלמנט שיצביע בעדה" והוסיף כי הצעת החוק "מאמתת את השחיתות של הקיום האנושי והסטייה הפסיכופתולוגית שהיא הומוסקסואליות. באוגוסט 2014, במהלך דיונים על התיקון לחוק נגד גזענות של יוון, מספר ארכיבישופים מטרופוליטנים הביעו את התנגדותם להעברתו בגלל סעיפים מסוימים שכללו הפללת דברי שטנה נגד אזרחי להט"ב, עם עונשים מוגברים לעובדי ציבור (כולל חברי הכמורה) שעוברים על הסעיף בחוק במהלך ביצוע תפקידם. הארכיבישוף המטרופוליטני של פיראוס האשים את ראש הממשלה, אנטוניס סמאראס, על כך ש-"מכר את נשמתו לכמה חודשים נוספים בתפקיד" ומתח ביקורת שלילית על הצעת החוק על "הכנסת נטיות מיניות אחרות וזהויות מגדריות אחרות" בעודו משווה בין הומוסקסואליות ל-"פדופיליה ובהמתיות". הארכיבישוף המטרופוליטני של גורטינה, אירמיאס, ציטט בהתנגדותו להצעת החוק קטעים מהביבליה, כינה הומוסקסואלים "כלבים", טען כי על פי הצעת החוק החדשה "נביאים וקדושים ייחשבו כגזענים" ואפיין אותו כחוק "נורא ומצער". במקביל, הארכיבישוף המטרופוליטני של קוניצה (אנ'), אנדראס, דחה את הצעת החוק בטענה שהיא נועדה "להגן על סטיות שהן הומוסקסואליות". התגובות הדתיות הובילו בסופו של דבר לכך שראש הממשלה סמאראס קיבל את התנגדויות הכנסייה ולא כלל בהצעת החוק סעיפים הנוגעים להגנה על הומוסקסואלים. בנוסף, הצהיר סמאראס בתגובה לנציגי הכנסייה האורתודוקסית כי "כל עוד הוא בתפקיד, אין סיכוי שהפרלמנט ירחיב איחודים אזרחיים לזוגות חד-מיניים".
בספטמבר 2014 אושר בפרלמנט ההלני איסור על השמעת דברי שטנה נגד להט"ב ביוון. העברת החקיקה הובילה לתגובתו של הארכיבישוף המטרופוליטני שרפים שכינה את החוק "דיכוי של מערכת המשפט היוונית" ו-"ביטול חופש הביטוי" שנכפו על ידי "המערכת הלאומית ומדריכי הסדר העולמי החדש".
תנאי מחיה > אפליה > פוליטיקה

באוגוסט 2014, ניקולאוס ניקולופולוס (אנ'), חבר הפרלמנט ההלני, כתב ציוץ הומופובי בחשבונו ברשת טוויטר בו התייחס לאירוסיו של ראש ממשלת לוקסמבורג (אנ') קסאבייה בטל עם בן זוגו גוטייה דטנה באומרו, "מאירופה של מדינות לאום, לאירופה של ... מתרוממים - נשיא לוקסמבורג התארס עם בן זוגו". הציוץ עורר את זעמם של יוונים רבים, שביקשו את תגובתו של ראש הממשלה אנטוניס סמאראס בנושא. בטל עצמו השיב לציוץ של ניקולופולוס באומרו כי "היחסים בין לוקסמבורג ליוון מושלמים ולא יושפעו מפוליטיקאי מבודד". ניקולופולוס התעקש להגן על דבריו והצהיר שבטל "צריך להתבייש". אנסטסיוס נרנציס, חבר הפרלמנט מטעם מפלגת דמוקרטיה חדשה, השמיע הערות דומות נגד הומוסקסואלים לאחר שהשווה הומוסקסואליות עם "בהמתיות ופדופיליה" בהתייחסותו להרחבת חוק הסכמי החיים המשותפים לזוגות חד-מיניים בשנת 2015 והוסיף כי לאיחודים אזרחיים בין זוגות הומוסקסואלים "אין מקום במדינה שלנו".
טבלת סיכום

| --- | --- |
פעילות הומוסקסואלית חוקית:  (מאז 1951)
גיל הסכמה שווה לזוגות הטרוסקסואלים (15):  (מאז 2015)
חוקים נגד אפליה בתעסוקה:  (מאז 2005)
חוקים נגד אפליה במתן סחורות ושירותים:  (מאז 2014)
חוקים נגד אפליה בכל התחומים האחרים (כולל אפליה עקיפה, דברי שטנה):  (מאז 2014)
חוקים נגד אפליה שמכסים זהות מגדרית בכלל התחומים:  (מאז 2014)
חוקים נגד אפליה ופשעי שנאה המבוססים על מאפייני מין:  (מאז 2015)
נישואים חד-מיניים:  (מאז 2024)
הכרה בזוגיות חד מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, ידועים בציבור):  (מאז 2015)
אימוץ משותף של זוגות חד-מיניים:  (מאז 2024)
אימוץ ילד חורג על ידי זוגות חד-מיניים:  (מאז 2024)
אומנה על ידי זוגות חד-מיניים:  (מאז 2018)
לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים מוצהרים רשאים לשרת בצבא: 
זכות לשינוי מגדר בחוק:  (מאז 2010, אין חיוב להעברת ניתוח להתאמה מגדרית או עיקור מאז 2017)
קטינים אינטרסקסים מוגנים מפני פרוצדורות כירורגיות פולשניות:  (מאז 2022)
גישה להפריה חוץ-גופית לזוגות לסביות:  (מוצע)
טיפולי המרה אסורים בחוק:  (מאז 2022)
פונדקאות מסחרית לזוגות גברים הומוסקסואלים: (מוצע, לא חוקי עבור זוגות הטרוסקסואלים גם כן)
פונדקאות אלטרואיסטית לזוגות גברים הומוסקסואלים:  (מוצע)
גברים המקיימים יחסי מין עם גברים רשאים לתרום דם:  (מאז 2022)
ראו גם

הומוסקסואליות ביוון העתיקה
זכויות להט"ב בקפריסין
סאפפו
The Ace of Cups

| --- | --- |

עטיפת האלבום It's Bad for You But Buy It!
 מקום הקמה:  סן פרנסיסקו 
 מוקד פעילות:  סן פרנסיסקו
 תקופת הפעילות:  1967–1972, 2017
 סוגה:  רוק 
 כלי נגינה:  גיטרה, בס, אורגן, תופים, מפוחית
 חברת תקליטים:  High Moon Records
 www.aceofcups.com
 חברים
 מרי גאנון • מרלה האנט • דניס קאופמן • מרי אלן סימפסון • דיאן ויטליק
 
The Ace of Cups היא להקת רוק אמריקאית שהוקמה בסן פרנסיסקו ב-1967 במהלך עידן הקיץ של אהבה. הלהקה נחשבת כאחת מלהקות רוק הנשים הראשונות.
חברות The Ace of Cups היו מרי גאנון (בס), מרלה האנט (אורגן, פסנתר), דניס קאופמן (גיטרה, מפוחית), מרי אלן סימפסון (גיטרה), ודיאן ויטליק (תופים). כל חברות הלהקה מלבד ויטליק שרו סולו, וכל החמש שרו קולות גיבוי. כל החברות גם השתתפות בכתיבת השירים.
רקע

גאנון נולדה בניו יורק ועברה לסן פרנסיסקו בשנות ה-1960 המוקדמות. היא ניגנה בס לזמן קצר בלהקה בשם Daemon Lover. האנט, גדלה בלוס אנג'לס, וניגנה פסנתר מאז שהיא גיל שלוש. כמו גנון, גם היא עברה לסן פרנסיסקו בשנות ה-1960 המוקדמות. השתיים הכירו דרך חברה משותפת, וגאנון הציעה שיקימו יחד להקת רוק.
סימפסון הייתה מאינדיו, קליפורניה. היא התחילה לנגן בגיטרה בגיל 12. היא עברה לסן פרנסיקו באותה התקופה כמו גאנון והאנט. ויטליק היא ילידת סן פרנסיסקו, וכבר הייתה חברה במספר להקות. פעם היא ניגנה תופים עם Bill Haley & His Comets. ויטליק וסימפסון הצטרפו ללהקתן של גאנון והאנט באותו זמן.
האחרונה להצטרף ל-Ace of Cups הייתה קאופמן. היא הייתה בעלת הרקע ה"צבעוני" ביותר מבין חברות הקבוצה. קאופמן נעצרה במהלך אירועי תנועת חופש הביטוי בברקלי (מחאת סטודנטים עצומה וארוכת טווח), והיא הייתה מעורבת עם הסופר קן קיזי וחבורתו, שהיו מכונים "the Merry Pranksters" (התעלולנים המשובבים), אשר כינו אותה "מרי מיקרוגרם", התייחסות מרומזת ל-LSD. האנט סיפרה על התרשמותה הראשונית, על לבושה יוצא הדופן והגיטרה שהייתה כמעט גדולה ממנה, וציינה שאפילו באמות המידה של סן פרנסיסקו של התקופה, היא הייתה דמות בולטת בסגנונה.
את השם של הלהקה בחר אמרגן הלהקה, האסטרולוג אמברוז הולינגסוורת, על שם הקלף באותו השם מהטארוט, אשר מצויר עם כוס ממנה יוצאים חמישה זרמים של מים. הוא אמר לחברות שהזרמים מייצגים אותן, ושהן צריכות "לזרום" ולראות לאן המוזיקה תיקח אותן.
קריירה

הופעת הבכורה של Ace of Cups הייתה באביב של שנת 1967. הן זכו מיד להכרה מקומית, ובסוף יוני, ג'ימי הנדריקס הזמין אותן לפתוח את הופעתו בגולדן גייט פארק. בחזרה בלונדון, בדצמבר, הנדריקס סיפר למלודי מייקר על המוזיקה ה"מגניבה" ששמע באותה השנה, "כמו להקת הבנות ההיא, Ace of Cups, שכותבות בעצמן את השירים שלהן, והגיטריסטית המובילה היא אש, ממש נהדרת".
עם מנהל החדש, רון פולטה, הלהקה התחילה להופיע באופן קבוע, הן במועדונים קטנים וגם כמופע פתיחה במקומות גדולים יותר כמו הפילמור. באמצע 1968, הלהקה הופיעה בתוכנית טלוויזיה מקומית יחד עם אגדות מוזיקליות של סן פרנסיסקו ג'פרסון איירפליין והגרייטפול דד. ב-1969, הם פתחו בשביל הבנד.
מספר חברות התקליטים היו מעוניינות להחתים את Ace of Cups, אבל הוליגסוורת ופולטה דחו את ההצעות, כי הם חשבו שהלהקה שווה יותר ממה שהציעו להן. כמו כן, חלק מחברות הלהקה חששו שחוזה הקלטות ידרוש מהן לצאת לסבבי הופעות, והן דאגו שלא יוכלו לעשות כן וגם לעמוד במחויבויותיהן המשפחתיות. כתוצאה מכך, Ace of Cups מעולם לא הקליטו אלבום מקצועי משלהן, אם כי ב-1969 הן תרמו שירה לאלבומים של אחרים, ביניהם Volunteers של ג'פרסון איירפליין, It's Not Killing Me של מייק בלומפילד, ו-My Labors של ניק גרבניטס. בפסטיבל אלטמונט, קאופמן (שהייתה נשואה לסקסופוניסט נואל ג'ווקס, והייתה בהיריון) נפגעה בראשה על ידי פחית בירה. לא ידוע מי זרק אותה, אבל כתב המוזיקה ראלף ג'יי גליסון תיאר את האירוע:"ה"הלס אנג'לס" שיחקו תופסת עם פחיות בירה מלאות כל אחר הצהריים". היא סבלה משבר בגולגולת והייתה צריכה לעבור ניתוח חירום כדי להסיר את חתיכה של עצם מעל עינה.
התפרקות, ותחייה מחדש

מספר גורמים הובילו לסיומה של Ace of Cups. חלק מחברות הלהקה היו מתוסכלות מהיעדר הצלחה מסחרית. אחרות התחילו להתעניין בעיסוקים אחרים. לחלקן היו ילדים, והתקשו לאזן בין אימהות לבין קריירה מוזיקלית.
בתחילת שנות ה-1970, אופי הלהקה השתנה כאשר חלק מהנשים עזבו, והחליפו אותן גברים. קאופמן הייתה האחרונה שנותרה מהחברות המקוריות כאשר הלהקה התקפלה ב-1972.
ב-2017, ביום השנה ה-50 של הקיץ של אהבה, ארבע מתוך חמש החברות המקוריות (כולן חוץ מסימפסון) התאחדו כדי להקליט את אלבום האולפן הראשון של הלהקה.
סגנון

הלהקה הייתה ייחודית מכיוון שלא היו להקות רוק של נשים, והן היו תופעה לא מוכרת. "להקות בנות" של התקופה נטו להיות הרכבי פופ ששרו גרסאות כיסוי, כשהן לבושות חליפות תואמות. The Ace of Cups כתבו את השירים שלהן, והיה להן סגנון הופעה רוקיסטי-אקטיבי. הן שרו במגוון סגנונות, ביניהם רוק פסיכדלי, נשמה, פולק רוק, ועוד, והשירים שלהן היו על הנושאים האמיתיים של חייהן, מה ששוב הפריד ביניהן לבין הז'אנר המאוד-גברי של הרוק, כמו על הלידות שלהן ועל ילדיהן.
אלבומים

ב-2003, אייס רקורדס הוציאה את הדיסק It's Bad for You But Buy It!,, אוסף הקלטות מחזרות, דמואים, והופעות חיות של הלהקה. האלבום זכה לביקורות חיוביות באופן כללי.
הופעתה שלל הלהקה בתוכנית הטלוויזיה West Pole ב-1968 יצא ב-DVD ב-2008.
לקריאה נוספת

Atlas, Jacoba (6 בנובמבר 1971). "There Aren't Many Girls in Hard Rock, But a New Day (and Attitude) Is Dawning". Billboard: RN–20. {{cite journal}}:  (עזרה)
הערות שוליים

↑  Whalen, Kelly (2017-08-30). "Meet the Ace of Cups, the Haight's (Almost) Forgotten All-Girl Band". KQED Arts (באנגלית אמריקאית).
↑  Lindblad, Peter (23 בספטמבר 2008). "Psychedelic '60s bands on DVD". Goldmine. אורכב מ-המקור ב-23 במרץ 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Robinson, Bruce (25 במרץ 2009). "Rock 'n' Role Models". Metro Silicon Valley. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Lundborg, Patrick (2005). "Denise Kaufman & The Ace of Cups". Shindig! (5).
1 2 3 4  "Hear Every Sound: The Ace of Cups Story". It's Bad for You But Buy It! (CD liner notes).
↑  "Hear Every Sound: The Ace of Cups Story". It's Bad for You But Buy It! (CD liner notes). p. 10.
↑  Fallon, B. P. (23 בדצמבר 1967). "Jimi Hendrix: The Pop Sound of the Year". Melody Maker. p. 14. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Go Ride the Music / West Pole (DVD liner notes). Eagle Vision. 2008. EV 30181-9.
↑  Gleason, Ralph J. (במאי 1969). "The Band at Winterland". Rolling Stone. אורכב מ-המקור ב-2012-03-15. נבדק ב-2018-05-29. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Gleason, Ralph J. (באוגוסט 1970). "Aquarius Wept". Esquire. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Bangs, Lester; Brown, Reny; Burks, John; Egan, Sammy; Goodwin, Michael; Link, Geoffrey; Marcus, Greil; Morthland, John; Schoenfeld, Eugene (21 בינואר 1970). "The Rolling Stones Disaster at Altamont: Let It Bleed". Rolling Stone. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Hear Every Sound: The Ace of Cups Story". It's Bad for You But Buy It! (CD liner notes). p. 18.
↑  Meet the Ace of Cups, the Haight’s (almost) forgotten all-girl band, PBS, Sep 6, 2017
↑  Lib at Large: The Ace of Cups runneth over – again, Paul Liberatore, Marin Independent Journal, April 29' 2011
↑  Richie Unterberger‏, It's Bad for You But Buy It!, באתר AllMusic
↑  Perry, Shawn. "DVD Review: Go Ride the Music and West Pole". Vintage Rock. אורכב מ-המקור ב-2010-11-30. נבדק ב-2018-05-29.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 14044231  ISNI: 0000 0001 2178 1537  LCCN: no2005062228  MusicBrainz: 0fa707ff-5f85-4ba8-a209-2305b7f3b252  VIAF: 145799921   WorldCat (עם VIAF): 145799921
The B-52's (אלבום)

| --- | --- |

 אלבום אולפן מאת The B-52's
 יצא לאור:  6 ביולי 1979 
 מקום הקלטה:  אולפני קומפאס פוינט 
 סוגה:  מוזיקת הגל החדש 
 שפה:  אנגלית 
 חברת תקליטים:  האחים וורנר, איילנד רקורדס 
 הפקה:  כריס בלקוול 
 
The B-52's הוא אלבום הבכורה של להקת הגל החדש מאת'נס, ג'ורג'יה, The B-52's. המילים והאווירה הקיטשיות, וההרמוניות הקליטות, עזרו ללהקה לגייס קהל אוהדים גדול, והיא אז הוציאה מספר סינגלים שטיפסו לראשי המצעדים. את עטיפת האלבום עיצב טוני רייט (קרדיט בעטיפה כ-Sue Ab Surd). האלבום יצא ב-6 ביולי 1979.
The B-52's הגיע בשיאו למספר 59 בבילבורד 200, הסינגל "Rock Lobster" הגיע למספר 56 בבילבורד הוט 100. בשנת 2003, רשת VH1 דירגה את האלבום כמספר 99 מתוך 100 האלבומים הגדולים ביותר של כל הזמנים. זמן קצר לפני מותו, ג'ון לנון אמר שהוא נהנה מהאלבום. בספרו משנת 1995, The Alternative Music Almanac, אלן קרוס הציב את האלבום במקום התשיעי ברשימתו של 10 Classic Alternative Albums. ב-2012, האלבום היה מדורג כמספר 152 ברשימת "רולינג סטון" מגזין, של 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים.
ביקורת

| דירוגים מקצועיים> ציוני ביקורות.מקור | דירוגים מקצועיים> ציוני ביקורות.ציון |
| --- | --- |
AllMusic: 
Christgau's Record Guide: A
Encyclopedia of Popular Music: 
The Great Rock Discography: 8/10
Music Story: 
Rolling Stone: 
The Rolling Stone Album Guide: 
Select: 4/5
Slant Magazine: 
Spin Alternative Record Guide: 10/10
הביקורות על The B-52's היו באופן כללי חיובויות; המבקרים שיבחו את הקיטש ואווירת המסיבה של האלבום. מבקר המוזיקה רוברט כריסטגאו נתן לאלבום ציון של "A−" בטורו ב"וילג' ווייס".
סטיבן תומאס ארלוויין מ-AllMusic שיבח את הפאנק (Funk) המשולב עם פאנק (Punk), ואת האומץ של הלהקה להשתטות, בתקופה שבה עמיתיהם בעולם המוזיקה נטו לרצינות. מבקר "רולינג סטון" פט בלאשיל סיכם ש"ב-The B-52's, להקת הריקודים הטובה ביותר מאת'נס הוכיחה שרוקנרול עדיין חשוב, אם זה קשור לסקס ולשיער, ולהזזת הגוף." ב-Slant Magazine כתב סאל סינקמאני כי: "כמו כל מופע מוגזם ומופרע, ייתכן ש the B-52's יימאסו עליך, אבל הלהקה מיקמה את עצמה כאייקון פופולרי — באופן לא מאוד שונה מהענתיקות המוזיקליות אותן היא מחקה [קרי, הביטלס והפופ של שנות ה-60]." האלבום The B-52's נכלל בספר 1001 Albums You Must Hear Before You Die.
רשימת השירים

כל השירים נכתבו והולחנו על ידי The B-52's, למעט מקומות שרשום בהם אחרת.
| צד א'> מס' | צד א'> שם | צד א'> כותב(ים) | צד א'> שירת סולו | צד א'> משך | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Planet Claire  | הנרי מנסיני, פרד שניידר, קית סטריקלנד | שניידר, פירסון | 4:35 |  |  |  |  |  |
| 2. | 52 Girls  | ג'רמי מאיירס, ריקי וילסון | פירסון, ס. וילסון | 3:34 |  |  |  |  |  |
| 3. | Dance This Mess Around  |   | פירסון, שניידר, ס. וילסון | 4:36 |  |  |  |  |  |
| 4. | Rock Lobster  | שניידר, ר. וילסון | פירסון, שניידר, ס. וילסון | 6:49 |  |  |  |  |  |
| צד ב'> מס' | צד ב'> שם | צד ב'> שירת סולו | צד ב'> משך | צד ב'>  | צד ב'>  | צד ב'>  | צד ב'>  | צד ב'>  | צד ב'>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Lava  | פירסון, ס. וילסון, שניידר | 4:54 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | There's a Moon in the Sky (Called the Moon)  | פירסון, ס. וילסון, שניידר | 4:54 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Hero Worship  | ס. וילסון | 4:07 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | 6060-842  | פירסון, ס. וילסון, שניידר | 2:48 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Downtown (קאבר של פטולה קלארק, 1964)   | פירסון, ס. וילסון | 2:57 |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 39:14 |  |  |  |  |  |  |
משתתפים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  The B-52's פרד שניידר – שירה, כלי הקשה, אפקטים קוליים, מקלדת בס (צד ב' רצועה 3), פסנתר צעצוע (צד א' רצועה 3)  קייט פירסון – שירה, אורגן, קלידים, גיטרה בס, גיטרה (צד א' רצועה 2 וצד ב' רצועה 3)  קית ' סטריקלנד – תופים, כלי הקשה, אפקטים קוליים  סינדי וילסון – שירה, כלי הקשה, גיטרה (צד ב', רצועה 2)  ריקי וילסון – גיטרות, אפקטים קוליים |  צוות טכני רוברט אש - מפיק שותף, מהנדס  קאס ריגבי - עוזר מהנדס  טוני רייט בשם "Sue Ab Surd" - ארט דירקטור  ג'ורג ' דובוס - צילום  טד ג'נסן - מאסטרינג, סטרלינג סאונד, ניו יורק |  |  |  |  |  |  |
מצעדים

אלבום
| מצעד (1980) | מקום |
| --- | --- |
U.S. בילבורד 200: 59
UK מצעד האלבומים: 22
[[אוסטרליה מצעד האלבומים: 3
סינגלים
| סינגל | מצעד (1980) | מקום |
| --- | --- | --- |
| "Planet Claire/Rock Lobster/Dance This Mess Around"   | Billboard Club Play Singles  | 24 |
| "Rock Lobster" | בילבורד הוט 100 | 56 |
הסמכות

| אזור | הסמכה |
| --- | --- |
אוסטרליה (ARIA): פלטינה
ארצות הברית (RIAA): פלטינה
הערות שוליים

↑  imdb.com
↑  Levy, Joe; Steven Van Zandt (2006) [2005]. "152 | The B-52's - The B-52's". Rolling Stone's 500 Greatest Albums of All Time (3rd ed.). London: Turnaround. ISBN 1-932958-61-4. OCLC 70672814. אורכב מ-המקור ב-2010-04-03.
↑  Erlewine, Stephen Thomas. "The B-52's – The B-52's". AllMusic.
↑  Christgau, Robert (1981). "The B-52's: The B-52's". Christgau's Record Guide: Rock Albums of the '70s. Ticknor and Fields. ISBN 0-89919-026-X.
↑  Larkin, Colin (2011). The Encyclopedia of Popular Music (5th concise ed.). Omnibus Press. ISBN 0-85712-595-8.
↑  Strong, Martin C. (2004). The Great Rock Discography (7th ed.). Canongate Books. ISBN 1-84195-615-5.
↑  "The B-52's". Acclaimed Music.
↑  Blashill, Pat (16 באוקטובר 2003). "The B-52's: The B-52's". Rolling Stone (933). אורכב מ-המקור ב-2 ביוני 2007. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Considine, J. D. (2004). "The B-52's".  In Brackett, Nathan; Hoard, Christian (eds.). The New Rolling Stone Album Guide. Simon & Schuster. pp. 67–68. ISBN 0-7432-0169-8.
↑  Cavanagh, David (ביולי 1990). "Flip Your Wig". Select (1): 121. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Cinquemani, Sal (11 באוקטובר 2003). "The B-52's: The B-52's". Slant Magazine. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Weisbard, Eric; Marks, Craig, eds. (1995). Spin Alternative Record Guide. Vintage Books. ISBN 0-679-75574-8.
↑  Carson, Tom (20 בספטמבר 1979). "The B-52's: The B-52's". Rolling Stone (300). אורכב מ-המקור ב-2008-06-21. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Christgau, Robert (3 בספטמבר 1979). "Christgau's Consumer Guide". The Village Voice. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Robert Dimery; Michael Lydon (7 בפברואר 2006). 1001 Albums You Must Hear Before You Die: Revised and Updated Edition. Universe. ISBN 0-7893-1371-5. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  The B-52's, באתר AllMusic
1 2  The B-52's, באתר AllMusic
↑  "Sale 40 - Lot 489: Australian Record Industry Association Award For The B-52's". Australian Recording Industry Association. Ira & Larry Goldberg Coins & Collectibles. 2011.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 68699ffe-f5fd-337a-8bb9-8a196157afa8
התוכנית הבין-תחומית לתלמידים מצטיינים ע"ש עדי לאוטמן

| --- | --- |
 מוסד לימודים:  אוניברסיטת תל אביב
 פקולטה:  בין-פקולטי
 תעודת סיום:  תואר שני
 נושאי לימוד:  עניין בין-דיסציפלינרי
 היקף:  לימודים לפי בחירה; תואר שני
 מלגה:  מלגת לימודים מלאה
 ראש התוכנית:  פרופ' ליעד מודריק
 
התוכנית הבין-תחומית לתלמידים מצטיינים ע"ש עדי לאוטמן היא תוכנית ארבע-שנתית לסטודנטים מצטיינים המאפשרת מסלול ישיר לתואר שני מאוניברסיטת תל אביב.
התוכנית, שבה לומדים 15 סטודנטים מדי שנה, מיועדת לתלמידים בעלי עניין בנושאים בין-תחומיים ובעלי יכולות אישיות גבוהות. מטרתה לאפשר לתלמידים להתעמק בתחומי ידע שונים לפי תחומי העניין שלהם, להשוות בין המתודולוגיות שלהם ולהתמודד עם בעיות בין-תחומיות.
התוכנית, שנוסדה ב-1985 על ידי פרופ' יהודה אלקנה, קרויה מאז 1995 על שמו של תלמיד התוכנית עדי לאוטמן, בנו של התעשיין וחתן פרס ישראל דב לאוטמן, ששם קץ לחייו בשנת 1994. ראש התוכנית כיום היא פרופ’ ליעד מודריק (בוגרת התוכנית), ולפניה עמדו בראשה בראשה פרופ' יהודה אלקנה, פרופ' רות (רוּרוּ) מנור, פרופ' אינה וינר, פרופ' יצחק גלבוע, פרופ' נעמה פרידמן (בוגרת התכנית) ופרופ' לילך הדני (בוגרת התוכנית).