stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ריצ'רד מוהון
ביוגרפיה > ראשית חייו

ריצ'רד דורסי מוהון נולד בוושינגטון הבירה ב-12 באפריל 1864 למשפחתו של מוהון היה קשר ממושך עם אפריקה - סבו, ויליאם מקני, היה דמות בולטת במהלך הקולוניזציה של היבשת ובנה אוסף צלומים מקיף מעבודתו שם. מוהון, שקיבל חינוך פרטי בבית המשפחה, היה חשוף לצילומים אלה תוך כדי התבגרותו. מוהון גילה עניין בסחר העבדים, שנמשך עדיין בשליטת הערבים במזרח אפריקה ובדרומה, והיה הרביעי במשפחתו שפעל למיגורו. אחותו של מוהון, לי, התכוונה להפוך לנזירה ולהצטרף לפעילות קתולית בקונגו, שם היו סוחרי העבדים פעילים. משפחתה ביקשה ממנה לשרת את האפרו-אמריקנים בוושינגטון במקום לצאת לקונגו.
מוהון קיבל תפקיד בצי האמריקני בשנת 1881 ושירת בהפלגה של ארבע שנים בים התיכון. בשנת 1885 הוא הועלה לדרגת סגן בשנת 1889, באותה השנה הוא התפטר מחיל הים והצטרף למשרד החוץ האמריקאי.
מוהון ואחיו, לואי, היו מעורבים זמן קצר בחברת בניית תעלה ניקרגואה, חברה אמריקאית פרטית שחיפשה קשר בין האוקיינוס השקט והאוקיינוס האטלנטי. לואי היה במסעות סקר עם החברה מאז 1888 ועבודות הבנייה החלו בקורינטו בשנת 1890. לריצ'רד היה תפקיד כמבקר בחטיבת התחבורה של החברה עד שנת 1891, אבל הפרויקט של התעלה נפגע מהתפרצות מחלות טרופיות והאחים חזרו הביתה לוושינגטון בינואר 1892.
ביוגרפיה > סוכן אמריקאי בקונגו

מוהון מונה לסוכן מסחרי אמריקאי במדינת קונגו החופשית ב־22 בינואר 1892, וממלא מקום שהתפנה כתוצאה ממותו של הנציג הקודם, איש הצי האמריקני. ארצות הברית החזיקה סוכן בקונגו מאז הוכרה רשמית והסוכן המסחרי שימש שם כנציגה הדיפלומטי במדינת קונגו החופשית. לתפקיד ניתן תקציב שנתי בסך 5,000 דולר. משימתו הייתה לחקור את הפוטנציאל המסחרי של קונגו ולקדם את הסחר בין שתי המדינות, שבעבר לא היו קיים כמעט.
מוהון עזב את אמריקה לגנואה, איטליה עם לואי ואחותם לורה. השלושה נסעו באירופה במשך 2–3 חודשים לפני יציאתו של מוהון לבריסל כדי להיפגש עם המלך לאופולד השני. לאופולד, על אף המוניטין המפוקפק שלו, הרשים אותו עם שאיפתו לכאורה להביא שלום ותרבות מערבית לקונגו. לאחר מכן נסע מוהון לקונגו עם לואי שהיה אמור לשמש כסוכן המשנה שלו. מרכז הפעילות של ארצות הברית בקונגו החופשית, הייתה אז העיר בומה סמוך לחוף האטלנטי, אך מוהון פעל גם בעיר לאופולדוויל בתוך הארץ. ביולי 1892 הוא סייע לאזרח ארצות הברית וורן סי. אנקלס להקים מפעל גומי בנהר סנקורו ליד לוסאמבו. אנקלס, שהיה מנהל מטעי גומי בקוסטה ריקה, ייבא עובדים מנוסים מדרום אמריקה כדי להתחיל את הייצור במפעל, אך הם הותקפו על ידי אנשי השבטים וצריך היה לשלוח כוח צבאי בלגי כדי לספק להם ביטחון. מוהון בילה חלק ניכר מזמנו בחקירת פנים המדינה, בביקור בכמה אזורים שבהם איש לבן מעולם לא העז לערוך סקר של איכות הקרקע החקלאית והגידולים ששימשו את האוכלוסייה הילידית.
מוהון נקלע לעיתים קרובות לעימות עם הילידים. כשנגנב תיק הדואר והניירות האישיים שלו, וראש שבט מקומי סירב להחזיר אותם, הוא המשיך למלחמה נגדו. מוהון תקף ושרף לפחות עשרה כפרים לפני שתפס את בנו של הצ'יף אותו איים לתלות. בתמורה לחיי בנו, החזיר ראש השבט את תיק הדואר.
בפעם אחרת, כשביקש לראות שיטה מקורית לייצור בדים, הוא ביקר בעיר מרוחקת בליווי שישה מלווים חמושים. החבורה הותקפה בחניתות וחצים מורעלים. לאחר שנלחמו בתוקפים, כבשו מוהון ואנשיו את העיר ו"שרף אותה עד היסוד כדי ללמד אותם לקח". מוהון היה מודע תמיד לדימויו הציבורי וכתב יומן במטרה לפרסמו מאוחר יותר. ביומנו של מוהון יש מעט ביקורת עצמית והוא משקף את אחריותו לאירוע כזה באומרו שהוא שלם עם מצפונו כי גדע את הרוע המיותר מהארץ הזאת. בהזדמנות אחרת הוא היה עד להלווייתו של מפקד מקומי, אשר ארבע נשותיו ועשרה מעבדיו נקברו עמו בחיים. מוהון לא הצליח להתערב, על אף המראה הנורא, מכיוון שהיה לו רק מלווה אחד.
מוהון, שהותקף חמש או שש פעמים בתוך שישה חודשים, האשים בחלק גדול מהאלימות את סוחרי העבדים הערבים, שלטענתו הובילו להריגת כל הלבנים במזרח המדינה ואף אפשרו לקניבלים לאכול את גופותיהם. סוחרי העבדים, שמקורם היה בחוף המזרחי של אפריקה, התנגשו עם הרשויות הבלגיות מה שהוביל למלחמת הערבים בקונגו.
ביוגרפיה > זנזיבר

לאחר תקופת חופשה קצרה מונה מוהון להיות קונסול של ארצות הברית בזנזיבר ב־24 במאי 1895. ייתכן שמינויו, שאותו מילא עד 22 בנובמבר 1897, היה תגמול על עבודתו במדינת קונגו החופשית. הרייט ליוותה את מוהון לזנזיבר וב-18 באפריל 1896 ילדה את בנם הראשון, רג'ינלד דורסי מוהון.
במהלך תקופתו באי, הוא השתלב במלחמת אנגלו-זנזיבר ב־27 באוגוסט 1896, כמתווך בין הסולטאן מזנזיבר לשלטונות הבריטים. הוא דיווח למשרד החוץ, על תוצאות המלחמה וביטחונם של כל האזרחים האמריקנים. במהלך המלחמה ערך מוהון תיק צילומים שפורסם מאוחר יותר. ב־6 ביולי 1897 הוא הודיע לממונים עליו על התפרצות אבעבועות שחורות באי בקרב האוכלוסייה ההודית והילידית. מוהון היה מודאג מכך שההתפרצות עלולה להתפשט לאוכלוסייה הלבנה וציין כי הוזמנו ממרסיי חיסונים עבור האוכלוסייה הילידית.
ביוגרפיה > קו הטלגרף טנגניקה-נילוס

מינויו של מוהון בזניבאר הסתיים בנובמבר 1897 והוא חזר לבלגיה עם אשתו, ורכש בית בבריסל. הרייט נשארה בבית זה בזמן המסעות הנוספים של מוהון באפריקה.
מוהון יצר קשר עם ממשלת בלגיה, שהתרשמה מעבודתו, והוא מונה למושל מחוז בשירותם הקולוניאלי ביוני 1898. חודש לאחר מכן, הורה המלך לאופולד למוהון להניח קו טלגרף מאגם טנגניקה לוואדלאי שעל הנילוס הלבן. מוהון קיבל את המשימה למרות, שחודשים ספורים לפני כן, כינה את האזור כ"מקום עלוב בלב אפריקה". מוהון עזב את אנטוורפן שבבלגיה לאפריקה בסוף אוגוסט 1898.
הטלגרף עשוי היה להיות מרכיב חשוב בקו הרכבת שתוכנן מכף התקווה הטובה לקהיר. הטלגרף התבסס על עמודים בגובה 7 מ' וברווחים של 150 מ' והוקצה לו תקציב של שלושה מיליון פרנק. מוהון הורשה לבחור את הצוות שלו ויצא לדרך עם חמישה מהנדסים, רופא, וקצין צבא. בזנזיבר חיפש מתנדבים שיספקו את הליווי הנדרש למשלחת, וקיבל יותר מאלף בקשות מבין אלה הוא בחר מאה אנשים שילוו אותו, עשרים מהם שירתו עמו במשלחת קונגו בשנת 1894. התכנון היה שהעבודה תסתיים עד שנת 1900.
על מנת לנהל משא ומתן עם האוכלוסייה המקומית לקח מוהון "100 תיבות של סחורות: שכללו פעמונים, סכינים, מנעולים, מראות, תיבות נגינה, שעונים, ועוד". ביומנו מוזכרים גם חפצים נוספים - משקפיים, קטורת מתוצרת ערבית ובד מתוצרת אמריקה, שהיו פופולריים. המשלחת כללה גם סבלים שנשאו את הציוד להנחת קו הטלגרף. בנוסף להנחת הטלגרף, הונחה מוהון על ידי דהניס להשתמש באנשיו נגד סוחרי עבדים ושודדים שעדיין פעלו באזור בעקבות המרד 1897–1898.
ספינה לקחה אותם מזנזיבר ליבשת אפריקה למושבה הגרמנית טנגניקה. המשלחת המשיכה לפורט ג'ונסטון בקצה הדרומי של אגם ניאסה, שם הם חידשו את מלאי המזון שלהם בדגים. לאחר מכן המשיכה המשלחת של מוהון לאורך הגדה המערבית של האגם עד לקרונגה בצפון מזרח רודזיה.
הקבוצה של מוהון החלה באלברטוויל להניח את קו הטלגרף, כשהיא פונה צפונה לאורך הגדה המערבית של האגם ונכנסת למדינת קונגו החופשית לפני שפנתה מערבה לנהר קונגו בקאסונגו. זמן קצר לאחר כניסתו לקונגו ביולי 1899 הותקפה המשלחת, שכללה אז רק עשרה אנשים אירופאים, על ידי כוח של אנשי שבטים קניבלים. מוהון העריך כי הכוח שלהם מנה כ-1,500 איש וטען כי גרם ל־300 הרוגים ו-600 פצועים בקרב התוקפים, לעומת 9 אנשים שנהרגו מאנשיו ו-47 פצועים. לעזרתו באו גם שלוש פלוגות חיל רגלים של ילידים נאמנים לבלגים שנשלחו על ידי דהניס. לאחר מכן נמלטו הקניבלים לכיוון אגם טנגניקה.
משלחתו של מוהון הלכה בעקבות הנהר צפונה עד מפלי סטנלי, שם, לאחר שלוש שנים, השלימה את הקו במרחק קצר מהנילוס. אורך קו הטלגרף היה 460 ק"מ ואיפשר לראשונה העברת הודעות ברחבי פנים אפריקה. כתוצאה מכך טען מוהון כי הוא ידוע בקרב העמים הילידים לאורך המסלול כ"אדון הגדול של הטלפון ". מוהון, השורד הלבן היחיד של המשלחת, שב לבלגיה מחופי מערב קונגו בחוף המערבי ובכך השלים מסלול מזרח-מערב של היבשת.
ביוגרפיה > פעולות לאחר המשלחת

החוזה של מוהון עם הכתר הבלגי הסתיים באוקטובר 1901 והוא חזר להרייט בבריסל שם שימש כיועץ של המלך לאופולד בניהול קונגו. בנו השני, ססיל פיבודי מוהון, לימים סוכן מניות, נולד בבריסל ב־27 במרץ 1904.
בדצמבר 1905, בהמלצת המלך ליאופולד, התמנה מוהון למנהל חברת "אביר קונגו". חברת הגומי "אביר" הייתה החברה היחידה שהוזכרה בשמה בדו"ח של ועדת קונגו, שדיווחה על מעשי התעללות קשים בילידים האפריקאיים. מוהון מונה לבצע רפורמות ושינוי היחס לילידים. הוא זכה להצלחה מסוימת בעניין זה וגם הקדיש זמן בניסיון להשמיד את זבוב הצצה. בשנת 1906 הציע לליאופולד השני לרכוש את חברת "אביר" ולקחת את הזיכיון לשליטה ישירה של הכתר. נראה שהוא עזב את אביר בערך באותה תקופה והציע, במרץ 1907, על ידי ממשלת קונגו החופשית למלא את תפקיד המנהל האפריקאי בחברת קונגו האמריקאית.
מוהון נבחר, במאי 1907, לביצוע חיפושי מחצבים במשלחת ראיין-גוגנהיים ב-1908 - משלחת לחיפושי עצי גומי ומינרלים במימון הון אמריקני ומלווה על ידי אנשי השירות הגאולוגי של ארצות הברית. קבוצה אחרת - משלחת מוהון-בול, עם המינרלוג סידני הובארט בול ומהנדס הכרייה אלפרד צ'סטר ביטי, חיפשו מרבצים חדשים של זהב, נחושת ופחם. מוהון מונה לראש המשלחת הזאת כשיצאה לדרך בשנת 1907. המשלחת הייתה חשופה להתקפות של ילידים, ואף שהדפה את רובן היא נסוגה בסופו של דבר מאזורי חיפושי המרבצים. בדיווחי העיתונות של אותם ימים תואר מוהון כקצין צבא ארצות הברית לשעבר שהיה מעורב במהפכות בכמה מדינות. אנשיו של מוהון הגיעו בסופו של דבר בביטחון לקמגמייקה.
המשלחת הסתיימה בשנת 1909, וחשפה מרבצי יהלומים יקרי ערך הראשונה שנמצאה במדינה, והמליצה על אזור קסאי העשיר במינרלים להמשך החיפושים. גילוי היהלומים פתח מקור הכנסה חדש לקונגו, ומשלחות אמריקאיות רבות לאחר מכן ביצעו חיפוש אחר מרבצים נוספים. חוזהו של מוהון פג בנובמבר 1909 והוא חזר לזמן קצר למשפחתו בארצות הברית.
בשנת 1910 הוזמן על ידי חברת הגומי לבדוק פיתוח מטעי גומי בדרום אפריקה, רודזיה, מוזמביק, מדגסקר ואפריקה המשוונית ולנהל משא ומתן על רכישתם מטעם החברה. משלוחי הגומי הראשונים מאזורים אלה הגיעו לארצות הברית באוגוסט 1911.
ביוגרפיה > מוות ומורשת

באוגוסט 1911 חזר מוהון לביתו ברויאל אוק, מרילנד כדי להתאושש מפציעות שנגרמו במהלך עשרים שנות שירותו באפריקה.
נפטר ב-13 ביולי 1915 בגיל 50, ללא כל סימני מחלה קודמים.
טקס הלווייתו של מוהון נערך בקתדרלת סנט מת'יו השליח והוא נקבר בחלקה המשפחתית בבית העלמין באוק היל.
הרייט מוהון נפטרה ב־6 באוקטובר 1942 בסטמפורד, קונטיקט, ונקברה לצד בעלה.
במהלך הקריירה שלו זכה מוהון באותות הצטיינות ממשלות בריטניה, צרפת ובלגיה והיה חבר באגודות הגאוגרפיות המלכותיות של בריטניה, צרפת ובלגיה. הוא דיבר שוטף ערבית וסוואהילי בנוסף לאנגלית שפת אמו. אוסף עצום של מידע אתנוגרפי וחפצים שאותם אסף מוהון באפריקה מוחזק כעת במוזיאון סמיתסוניאן ורבים מהכתבים שלו מוחזקים על ידי המוזיאון המלכותי הבלגי למרכז אפריקה והמינהל הארצי והרשומות הלאומי של ארצות הברית.
שושיק שני

| --- | --- |

שושיק שני בטקס זיכרון לגרי בילו בבית צבי, 21 בדצמבר 2012
 לידה:  2 במרץ 1935 (בת 90) כ"ז באדר א' ה'תרצ"ה תל אביב, פלשתינה (א"י) המנדט הבריטי
 שם לידה:  שושנה שפרונג
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1948
 עיסוק:  שחקנית וזמרת
 בן זוג:  אריק לביא
 צאצאים:  יעל לביא, נועה לביא 
 פרופיל ב-IMDb
 
שושיק שני, 1957
שושיק שני (במרכז) בתפקיד ציפורה פומרנץ, בסצנה מן הסרט "999... עליזה מזרחי". מימין, מרדכי ארנון (השוטר פליקס) ואורי זוהר (סמל מתיתיהו בר דרומה) משמאל
שושיק (שושנה) שני-לביא (במקור: שפרונג; נולדה ב-2 במרץ 1935) היא שחקנית, זמרת וקומיקאית ישראלית.
ביוגרפיה

נולדה בשם שושנה שפרונג בתל אביב. בילדותה גילתה כישרון לריקוד וכישרון מוזיקלי, ואף הקליטה תסכיתי רדיו רבים. בגיל 14 הופיעה לראשונה במחזה "חייט כי ימלוך" בתיאטרון הילדים "במתנו" שהוצג במשך שנתיים. לאחר מכן למדה משחק באולפן שפתח התיאטרון הקאמרי, ובתור נערה כבר הופיעה על במת התיאטרון. לאחר מכן התגייסה, והצטרפה ללהקת הנח"ל, לאחר שחרורה שבה אל התיאטרון הקאמרי.
במסגרת התיאטרון הקאמרי שיחקה למעלה משלושה עשורים בהצגות רבות, ביניהן "הנפש הטובה מסצ'ואן", "הוא הלך בשדות", "לעולם אין לדעת", "אלוף הבונים" ומחזות נוספים. אחת ההצגות הבולטות ביותר בכיכובה הייתה המחזמר לילדים "עוץ לי גוץ לי" שכתב אברהם שלונסקי ושביים יוסי יזרעאלי. המחזמר היה הצלחת ענק שהקרינה על שני, ששיחקה את בת הטוחן. בשנת 1970 שיחקה את איבון במחזה "הנסיכה איבון" בבימויו של יוסף מילוא.
שני נישאה ב-1957 לזמר אריק לביא, שהתה עמו ארבע שנים בניו יורק ולמדה שם משחק אצל אוטה האגן. לאחר שובם לישראל ב-1963 העלתה עמו תוכנית בידור מצליחה על חיי זוג נשוי בשם "הוא והיא" שכתב אפרים קישון. היא העלתה עם לביא ערב משירי ברטולט ברכט והקליטה את תקליטי הילדים "טפשוני רוני", "שושיק שני שרה ומספרת: יעל מטיילת", "סיפורים שענת אוהבת במיוחד" ו"החתול שמיל". חלק מהשירים בתקליטים אלו, כמו "מיכאל" (מילים: מרים ילן-שטקליס / לחן: נעמי שמר) ו"מה עושים העצים" (מילים: ע. הלל / לחן: נעמי שמר) התפרסמו מאוד והפכו אותה לזמרת ידועה לילדים. לאחר שהייה בארצות הברית בתחילת שנות השבעים, שם הופיעה עם לביא במחזמר "לחיות עוד קיץ ולעבור עוד חורף", השתתפה יחד עמו בהצגה "הו, הו יוליה" בתיאטרון הבימה מאת אפרים קישון, סאטירה שהתבססה על סיפור המחזה רומיאו ויוליה. עם תוכנית זו הופיעו בארץ וגם בכל רחבי גרמניה. ב-1971 השתתפה בסדרת הטלוויזיה "חדווה ושלומיק".
בקולנוע הופיעה בסרטים רבים, ביניהם: "חור בלבנה" של אורי זוהר (1965), "עליזה מזרחי" (1967), "לופו" (1970), "מבצע יונתן" (1977), "סוסעץ" (1978), "השועל בלול התרנגולות" של אפרים קישון (1978), "שגעון של אבא" (1981), "המובטל בטיטו" של זאב רווח (1987), "לצוד פילים" של רשף לוי (2013), "הבן של אלוהים" של גיא נתיב וארז תדמור (2014) ו"היורד למעלה" (2015).
ב-1981 השתתפה שני בשירוויזיון עם השיר "אושתי הבובה" שזכה במקום השמיני.
החל משנות התשעים החלה ללמד משחק ולעסוק בהדרכת דיבור כמורה להיגוי בבית הספר בית צבי ובמוסדות נוספים. במקביל, עסקה בהנחיית סדנאות תיאטרון במסגרות קהילתיות, כגון בית הכלא נווה תרצה.
שני דיבבה את דמותה של המלכה הרעה בסרט הראשון של דיסני: "שלגיה ושבעת הגמדים",
וכן דיבבה את דמותה של הקסה מכשפת הים בסדרה המצוירת "בת הים הקטנה".
ב-1995 השתתפה שני בקלטת הילדים "דגדוגים" בתפקיד הסבתא של אפרים שכתבה דתיה בן דור, וביים אריה בן ציון. ב-2013 השתתפה בתפקידים קטנים בסרטים "הבן של אלוהים" ו"לצוד פילים".
ב-2015 גילמה את הניה בודנהיימר בסדרה "שנות ה-80" של הזכיינית רשת. באותה שנה גילמה את חביבה הפרטיזנית בסדרה "בנות הזהב" בערוץ 10. ב-2018 גילמה את דרורה שר-שלום בסדרה "סטוקהולם" בערוץ כאן 11. בשנת 2020 שיחקה בסדרה "אבא מטפלת". בשנת 2022 שיחקה בסדרה "שנות הירח" ב-HOT 3.
חיים אישיים

לשני שתי בנות: נועה לביא, שחקנית בעברה וכיום מרצה בכירה לסוציולוגיה, וחוקרת טלוויזיה במכללה האקדמית תל אביב-יפו; ויעל לביא, שעוסקת בעיתונות, בימוי ודוקומנטציה. בשנת 2017 ביימה יעל לביא, סרט תיעודי על חייו של אביה בשם "למה לא אמרת לי?". שני תופסת בסרט מקום נכבד גם היא.
פרסים

2022 – אות יקירת העיר תל אביב
אוטוביוגרפיה

שושיק שני, שושיק שני ואריק לביא, אני אשיר לך, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2012 (מצורף תקליטור של שירי אריק לביא).
הערות שוליים

↑  רן יגיל, שושיק שני ואריק לביא, בחייה ובמותו לא נפרדו, באתר NRG, ‏5 במאי 2012
↑  יעל לביא, באתר עברית
↑  עמי פרידמן, הסרט על אריק לביא: דמות מורכבת שנותרה תעלומה, באתר ynet, 23 באוקטובר 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309320805171  BnF: cb16668017x (data)  GND: 1030594759  ISNI: 0000 0003 7631 8085  LCCN: n2012046968  MusicBrainz: 4c72166a-e4d9-4e8a-90b5-acbf91db1a01  SUDOC: 167279173  VIAF: 253130462   WorldCat (עם VIAF): 253130462
רמי עבדו

רמי עבדו
רמי עבדו (בערבית: رامي عبده, בתעתיק מדויק: ראמי עבדה) הוא פלסטיני, מומחה פיננסי, פעיל זכויות אדם שנולד ברצועת עזה. עבדו עובד כמנהל בכיר בקבוצת "נקסוס" לייעוץ עסקי ויחסי ציבור (Nexus PR and Business Consulting). הוא המייסד והיושב ראש של הארגון האירופאי–ים-תיכוני למעקב אחר זכויות האדם (אנ'), אותו הקים בשנת 2011, בז'נבה. כיו"ר הארגון, עבדו נוטל חלק בישיבות במועצת זכויות האדם של האו"ם, והוא מתייחס להפרות זכויות אדם באזור המזרח התיכון וצפון אפריקה.
רמי עבדו הוא מנתח מדיניות בא-שבכה (אנ'), רשת מדיניות פלסטינית. ב-2015 הוא נתן חסות להקמת אנחנו לא מִסְפָּרִים (אנ') שנועד לסייע לצעירים ברצועת עזה לשתף את הנרטיבים שלהם עם העולם המערבי (דובר האנגלית) ולקעקע סטריאוטיפים לגבי פלסטינים.
השכלה וקריירה

לרמי עבדו תואר דוקטור ותואר שני במשפטים ומימון מאוניברסיטת מנצ'סטר, ותואר MBA במימון מאוניברסיטת ירדן. לפני פעילותו הנוכחית, עבדו עבד כמתאם פרויקטים והשקעות עבור הבנק העולמי ופרויקטים אחרים במימון בינלאומי שמטרתם להתמודד עם המשבר הכלכלי וההומניטרי בשטחים הפלסטיניים.
עבדו היה עוזר המנהל ומנהל המשרד הפלסטיני של המועצה ליחסי אירופה–פלסטין (אנ') והיה בחבר הנאמנים של ארגון הגג של כל הארגונים הלא ממשלתיים הפועלים למען הרשות הפלסטינית.
עבדו מופיע בקביעות בערוצי תקשורת שונים, בנושאים הקשורים למצב ההומניטרי במדינות המזרח התיכון בכלל, ובשטחים הפלסטיניים בפרט, בהם אל-ג'זירה, ערוץ "א-תלפיזיון אל-ערבי (ער'), סוכנות הידיעות AP וכן באל-ערבי אל-ג'דיד.
ספרים ופרסומים

רמי עבדו חיבר והיה שותף למספר פרסומים, בהם:
The Influence of Minority Shareholder Protection on Equity Market Development, ספר בהוצאת Google Books,
Escaping the Escape: Toward Solutions for the Humanitarian Migration Crisis, ספר שיצא לאור. מאת Bertelsmann Stiftung (עורך) ב-2017, שבו ניתח את המניעים של פלסטינים לקחת סיכונים קטלניים כדי לנסות לעזוב את רצועת עזה,
The Effect of the 50-day Conflict in Gaza on Children: A Descriptive Study, בהוצאת Lancet.
חלק מהפרסומים של עבדו מופיעים גם באוניברסיטת אוקספורד, בית הספר לכלכלה של לונדון, openDemocracy (אנ'), אתר Middle East Eye (אנ') ועוד.
קשרים לתנועת חמאס

המועצה ליחסי אירופה-פלסטין שבה עבד תוארה על ידי עיתון האינדפנדט הבריטי "כארגון לא-ממשלתי בלגי אשר מבצע לובינג בשם ממשלת החמאס של עזה". ב-11 באוגוסט 2020, שר הביטחון בני גנץ חתם על צו תפיסה מינהלי נגד רמי עבדו, "בקשר לעבודתו עם ארגון הטרור המוכרז איפנגו השייך ופועל מטעם ארגון הטרור המוכרז חמאס".
הערות שוליים

1 2  "ALRAY-Palestinian Media Agency-ALRAY". alray.ps.
1 2 3 4  Escaping the Escape: Toward Solutions for the Humanitarian Migration Crisis. Berlin: Bertelsmann Stiftung (ed.). 2017. p. 349.
↑  "Flotilla sends a concrete message of hope for many Gazans". Middle East Eye (באנגלית).
↑  "Rights group calls Israel's actions 'system of structural violence'". Middle East Eye édition française (בצרפתית).
↑  London, Palestinian Return Centre-. "Dutch Authorities Applaud 15th Palestinians in Europe Conference". prc.org.uk (באנגלית).
↑  "Euro-Med Report Highlights Israel's Destruction of EU-funded Projects in Palestine". Palestine Chronicle (באנגלית אמריקאית). 2016-06-08.
↑  Euro-Med Monitor (2017-06-20), Ramy Abdu's statement at the Human Rights Council on Israeli human rights violations in Jerusalem.
↑  Euro-Med Monitor (2017-09-11), Ramy Abdu, Euro-Med's chairman, comments on the situation of human rights in Yemen from HRC-Aljazeera
↑  Observer, Euromid. "UN must ensure that Palestinians achieve self-determination". Euro-Mid.
↑  about, we are not numbers
1 2  "Our Team". CEPR.
↑  ما خفي أعظم | غاز غزة, נבדק ב-2023-12-18
↑  فلسطين تحت المجهر | إسرائيل والدروع البشرية, נבדק ב-2023-12-18
↑  تفاصيل أكثر حول القمة الأوربية الاستثنائية حول مسألة المهاجرين غير الشرعيين, נבדק ב-2023-12-18
↑  Increasing numbers of Palestinians take big risks at a chance of a better life in Europe, נבדק ב-2023-12-18
↑  רמי עבדו, مركز حقوقي: إسرائيل تستخدم سلاحا يتسبب في تهتك الأجساد, alaraby, 3/8/2014
↑  Abdu, Ramy S. (2012). The Influence of Minority Shareholder Protection on Equity Market Development (באנגלית).
1 2 3  Elessi, Khamis; Elmokhallalati, Yousuf; Abdo, Ramy; Alser, Osaid (2017). "The Effect of the 50-day Conflict in Gaza on Children: A Descriptive Study". The Lancet. 390: S11. doi:10.1016/S0140-6736(17)32062-7. S2CID 54283745. נבדק ב-2019-07-14.
↑  August 27th; 2019|Featured; Comments, Research|0 (2019-08-27). "As MENA States Grow Increasingly Repressive, Businesses Should Lead Reform". Middle East Centre (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2020-01-06.
↑  "Ramy Abdu". OpenDemocracy.
↑  "Ramy Abdu". Middle East Eye (באנגלית). נבדק ב-2020-01-06.
↑  "Clare Short at risk of arrest in Israel, warns defence minister Moshe Ya'alon". The Independent (באנגלית בריטית). נבדק ב-2025-03-04.
↑  https://nbctf.mod.gov.il/he/PropertyPerceptions/Documents/%D7%A6%D7%AA%2030-20.pdf
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "רמי עבדו".
13 בפברואר

13 בפברואר הוא היום ה-44 בשנה בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה נשארו עוד 321 ימים (322 בשנה מעוברת).
אירועים היסטוריים ביום זה

721 – המאיורדומוס קרל מרטל מכתיר את תיאודריך הרביעי כמלך הפרנקים וכיורשו של כילפריך השני בשושלת המרובינגית. כמו במקרה של קודמו, גם תיאודריך חסר כוח ממשי, שכן בסיס הכוח מצוי בידיו של מרטל. תיאודריך ימלוך עד 737
1542 – קתרין הווארד, מלכת אנגליה ואשתו של הנרי השמיני, ובת לווייתה ג'יין בוליין מוצאות להורג
1575 – אנרי השלישי מוכתר למלך צרפת
1668 – ספרד מכירה בעצמאות פורטוגל
1689 – המלכת מרי השנייה, מלכת אנגליה על אנגליה וסקוטלנד
1692 – הטבח בגלן-קו מתרחש בהיילנדס הסקוטיים
1895 – האחים לומייר רושמים פטנט על הסינמטוגרף
1943 – השואה: הנאצים מטילים קנס של עשרה מיליון פרנק על יהודי ג'רבה
1943 – מלחמת העולם השנייה: הצבא האדום משחרר את רוסטוב
1945 – מלחמת העולם השנייה: תחילת הפצצת דרזדן
1945 – מלחמת העולם השנייה: הצבא האדום משחרר את בודפשט
1945 – מלחמת העולם השנייה: הצבא האדום משחרר את מחנה הריכוז גרוס-רוזן. במחנה נותרו באותה עת רק 70 אסירים
1955 – ממשלת ישראל רוכשת כמה מהמגילות הגנוזות שנתגלו במערות קומראן
1960 – צרפת עורכת ניסוי בפצצת אטום ראשונה מתוצרתה
1971 – צבא דרום וייטנאם פולש ללאוס בגיבוי אמריקאי
1974 – אלכסנדר סולז'ניצין מוגלה למערב גרמניה ואזרחותו הסובייטית נשללת
1996 – תחילת המרד המאואיסטי בנפאל
2001 – רעידת אדמה במגניטודה 6.6 פוגעת באל סלוודור וגורמת למותם של יותר מ-400 בני אדם
2006 – אילן חלימי, יהודי-צרפתי נרצח כשלושה שבועות לאחר שנחטף
2012 – שיגור הבכורה של משגר וגה, משגר לוויינים קטן של סוכנות החלל האירופית, ממרכז החלל הגיאני של סוכנות החלל האירופית
2017 – אושר בכנסת פה אחד "חוק איה כורם" למניעת שעבוד חוזים של מוזיקאים
2018 – משטרת ישראל פרסמה המלצות בתיק 1000 ובתיק 2000, להגשת כתב אישום נגד ראש הממשלה בנימין נתניהו בעבירה של קבלת שוחד
נולדו

711 לפנה"ס – ג'ימו, קיסר יפן הראשון (נפטר ב-585 לפנה"ס)
1457 – מארי, דוכסית בורגונדיה (נהרגה ב-1482)
1470 – אליהו בחור, בלשן עברי וחוקר המסורה בתקופת הרנסאנס, ומראשוני הכותבים ספרות ביידיש (נפטר ב-1549)
1599 – האפיפיור אלכסנדר השביעי (נפטר ב-1667)
1743 – ג'וזף בנקס, חוקר טבע ובוטניקאי בריטי, ופטרון לפעילות המדעית בבריטניה (נפטר ב-1820)
1769 – איוואן קרילוב, סופר אגדות עם וממשיל משלים רוסי (נפטר ב-1844)
1805 – יוהאן פטר גוסטב לז'ן דיריכלה, מתמטיקאי גרמניה (נפטר ב-1859)
1891 – גרנט ווד, צייר אמריקאי (נפטר ב-1942)
1893 – אלפרד שאפר, כדורגל ומאמן הונגרי (נפטר ב-1945)
1903 – ז'ורז' סימנון, סופר בלגי, יוצרו של הבלש המשטרתי מגרה (נפטר ב-1989)
1907 – שמשון יוניצ'מן, ממנהיגי בית"ר וחבר הכנסת מטעם חרות (נפטר ב-1961)
1911 – אהרן רבינוביץ, משורר ישראלי (נפטר ב-2000)
1921 – זאו וו קי, אמן סיני-צרפתי (נפטר ב-2013)
1922 – הרולד מור, לוטננט גנרל (דרגה מקבילה לרב-אלוף בצה"ל) בצבא ארצות הברית (נפטר ב-2017)
1923 – צ'אק ייגר, טייס אמריקאי, אלוף הפלות, הראשון ששבר את מחסום מהירות הקול בטיסה (נפטר ב-2020)
1929 – רות קלינוב, פרופסורית לכלכלה באוניברסיטה העברית (נפטרה ב-2015)
1930 – ישראל קירזנר, כלכלן יהודי בריטי-אמריקאי המזוהה עם האסכולה האוסטרית
1931 – אווה היימן, נערה יהודייה שנרצחה באושוויץ והוהצחה במיזם הסטורי של אווה
1933 – עמנואל אונגרו, מעצב אופנה צרפתי (נפטר ב-2019)
1933 – פול בייה, נשיא קמרון
1933 – קים נובק, שחקנית
1934 – ג'ורג' סיגל, שחקן קולנוע וטלוויזיה יהודי-אמריקאי (נפטר ב-2021)
1935 – דליה פרידלנד, שחקנית, זמרת וכוכבת ילדים ישראלית
1937 – זיגמונד יאן, הקוסמונאוט היחיד בהיסטוריה של גרמניה המזרחית, גנרל בחיל האוויר של צבא מזרח גרמניה (נפטר ב-2019)
1938 – אוליבר ריד, שחקן (נפטר ב-1999)
1938 – כרמלה קורן, זמרת ישראלית (נפטרה ב-2022)
1939 – ביאטה קלרספלד, עיתונאית גרמניה-צרפתיה שנאבקה לחשיפת פושעי מלחמה נאצים
1945 – יענקל'ה רוטבליט, פזמונאי, זמר, מלחין ועיתונאי ישראלי
1947 – יונה אמיתי, רופא מומחה ברפואת ילדים, טוקסיקולוגיה, פרמקולוגיה קלינית ובריאות הציבור (נפטר ב-2021)
1947 – מייק ששבסקי, מאמן כדורסל אמריקאי
1950 – פיטר גבריאל, מוזיקאי בריטי
1950 – אלמוג בורשטיין, שופט שחמט בינלאומי מישראל
1959 – רון קופמן, עיתונאי, מגיש ופרשן ספורט ישראלי
1960 – פיירלואיג'י קולינה, שופט כדורגל איטלקי
1965 – יובל מסנר, מוזיקאי, נגן צ'לו, יוצר ומפיק מוזיקלי ישראלי (נפטר ב-2021)
1971 – סוניה, זמרת פופ בריטית
1971 – אלון חרזי, כדורגלן מכבי חיפה
1972 – נטע הבר, שחקנית ישראלית
1972 – ליאור מילר, שחקן, דיג'יי ודוגמן ישראלי
1973 – רוית דום, מנכ"ל קבוצת עמל
1974 – רובי ויליאמס, זמר פופ בריטי
1975 – עינת פרנבך בן אהרון, במאית, תסריטאית ומלהקת ישראלית (נפטרה ב-2019)
1975 – עדי לאון, מלחין וקלידן ישראלי
1979 – טלי שרון, שחקנית תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה ישראלית
1985 – קארין סרויה, שחקנית ישראלית
1985 – דרן אבאזי, זמר-יוצר ומפיק מוזיקלי ממוצא אלבני
1990 – מרסל מוסרי, סופרת ישראלית