stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
השיטה האדברסרית
השוואות עם השיטה האינקוויזיטורית

יש משפטנים הסבורים כי ההבדלים בין השיטות הם בעיקרם פורמליים, וכי לא יהיה הבדל של ממש בתוצאות בין משפט המתנהל לפי כל אחת משתי השיטות. לא קיימת סטטיסטיקה המראה ששתי שיטות אלו אינן מגיעות לאותן התוצאות. למרות זאת ההחזקה בגישה אחת ולא בשנייה היא לרוב עניין של גאווה לאומית, ויש דעות שונות בקרב משפטנים באשר למעלות ולחסרונות של כל גישה.
תומכי השיטה האדברסרית טוענים כי השיטה היא יותר הוגנת ופחות נתונה לשימוש לרעה מאשר השיטה האינקוויזיטורית, מכיוון שהיא אינה מעודדת נטאי של המדינה כנגד הנאשם. היא גם מאפשרת לסיים תיקים אזרחיים בדרך של פשרה באמצעות מנגנונים של גילוי מסמכים ופלוגתאות מוסכמות, המצמצמים את מסכת הראיות שתובאנה בפני השופט.
בנוסף לכך תומכי השיטה האדברסרית טוענים כי בתי המשפט הנוקטים בשיטה האינקוויזיטורית נוטים להיות ביורוקרטיים מדי, ונוטים לרעת האזרח הממוצע. לעורך הדין בשיטות המשפט המקובל יש הזדמנות לחשוף את האמת במעבדה הראייתית הקרויה "בית המשפט". רוב המקרים המגיעים לשלב ההוכחות במשפט מוכנים בדקדקנות קודם למשפט באמצעות הליכי גילוי מסמכים העוזרים בהערכת העדויות והראיות לפני שמגישים אותם אל השופט או אל המושבעים. כך יש לעורכי הדין הבנה מראש של היקף ההסכמה או אי ההסכמה בנוגע לפלוגתאות שיש להציגן במשפט, בדומה לראייה הרחבה שיש ל"שופט החוקר" בשיטה האינקוויזיטורית. תומכי השיטה טוענים גם שמשפט בפני חבר מושבעים הוגן יותר ממשפט בפני שופט חוקר המקבל את משכורתו מן המדינה. בארצות הברית זכות זו מוגנת על ידי החוקה. כאמור, על אף ששיטת המשפט הישראלית היא אדברסרית, זהו אלמנט בולט בו היא נוטה לצד האינקוויזיטורי. המשפט מתנהל בישראל בפני שופט מקצועי (או מושב המורכב משלושה שופטים מקצועיים או יותר), והמוסד של "חבר המושבעים" מעולם לא נקלט בה.
תומכי השיטה האינקוויזיטורית חולקים על נקודת מבט זו. לטענתם העובדה כי רוב המשפטים בשיטה האדברסרית מסתיימים בעסקאות טיעון ואינם מגיעים כלל לשלב ההוכחות מראה על עיוות מובנה בשיטה, ועל אי עשיית צדק. בחלק מן המקרים הנאשם המותש מההליך המשפטי, או עורך הדין הבלתי מיומן, יגיעו לעסקה למרות שאם היה המשפט נמשך היה הנאשם מזוכה. בחלק נוסף מן המקרים תגיש התביעה כתב אישום ובו אישומים מופרזים, על מנת "לרכך" אותם במסגרת עסקת הטיעון. כן נטען כי כוחו של השופט המקצועי מוגבל על ידי חבר המושבעים ההדיוטות שיושב לצידו, וכי יש יתרון רב בשיפוט על ידי גורם מקצועי.
ישנן מדינות המערבות את שתי השיטות, ומשתמשות בהליך הכולל חבר מושבעים במקרים מסוימים. במדינות אלו, כגון יפן יכול הנאשם לבקש מרצונו משפט בפני מושבעים. התוצאה היא כי נאשם המבקש משפט בפני מושבעים נחשב לנאשם שאינו יכול להוכיח את חפותו בפני שופט מקצועי, ולרוב מורשע על ידי חבר המושבעים מסיבה זו.
ראו גם

השיטה האינקוויזיטורית
הערות שוליים

↑  מילים ומונחים חדשים (סיוון תשע"ט, יוני 2019), באתר האקדמיה ללשון העברית, ‏17 ביוני 2019
| חוק ומשפט |
| --- | --- | --- |
| ענפים עיקריים | משפט ציבורי • משפט חוקתי • משפט מנהלי • משפט פלילי • דיני חיובים • דיני חוזים • דיני נזיקין • דיני עשיית עושר ולא במשפט • דיני קניין • דיון אזרחי • דיון פלילי • משפט בין-לאומי פומבי • דיני היושר |  |
| תחומים נוספים | משפט ימי • דיני חדלות פירעון • דיני תאגידים •  דיני הגבלים עסקיים • משפט בין-לאומי פרטי • דיני הגנת הצרכן • דיני משפחה • דיני ירושה • קניין רוחני • דיני עבודה • משפט צבאי • דיני מיסים • דיני נאמנות |  |
| מקורות המשפט | חוקה • חוק • תקנות • צו • תקדים • קודקס • מנהג • פקודה • אסדרה |  |
| שיטות משפט | משפט קאנוני • המשפט המקובל • המשפט הקונטיננטלי • המשפט הרומי • משפט עברי • שריעה • יאסה • השיטה האינקוויזיטורית • השיטה האדברסרית |  |
| תורת המשפט | פוזיטיביזם משפטי • פורמליזם משפטי • ריאליזם משפטי • הגישה הביקורתית למשפט • משפט הטבע • משפט השוואתי • הגישה הפמיניסטית למשפט • ניתוח כלכלי של המשפט • מחשבה מדינית |  |
| מוסדות ובעלי תפקידים | רשות מחוקקת • הרשות השופטת • רשות מבצעת • שופט • עורך דין • בוררות |  |
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו ייעוץ משפטי.
סהל בן מצליח הכהן

החכם סהל בן מצליח הכהן (910–990) המכונה גם אבו אלסרי, היה מדקדק, פרשן, פייטן וחכם קראי שנמנה עם חברי קבוצת אבלי ציון.
ביוגרפיה

סהל בן מצליח נולד בירושלים בשנת 910, ולמד בישיבה הקראית המרכזית שהייתה קיימת אז בירושלים, ממנה יצאו גדולי חכמי הקראים בתקופה זו.
בימי חייו פעל רבות להפצת היהדות הקראית בתפוצות, לעידוד עלייה לארץ ישראל ולהצטרפות לשורות אבלי ציון. לשם הגשמת חזונו יצא למסעות רבים בין הקהילות השונות במזרח התיכון כמו קהילות עיראק ומצרים. בשל חיבוריו הרבים ובשל מסירותו הרבה כינוהו בני דורו 'המשכיל הגדול'.
עמדותיו

בדרשותיו הוא מוכיח במילים קשות את היהודים בני זמנו על שדבקו ב'תורת אנשים מלומדה' ובנסותם למלא אחר מצוות האל הלכו לפי הרוב, או לפי הרב, כי כתוב בתורה ההפך: "לא תהיה אחרי רבים לרעות, ולא תענה על ריב, לנטות אחרי רבים - להטות". ואומר:
דעו אחינו בני ישראל, כי כל אחד ממנו תלוי לנפשו, ולא ישמע אלהינו את דברי המצטדק ואומר: 'כך נהגוני רבותי', כאשר לא שמע את התנצלות האדם הראשון . . והלא אלוהינו יתברך שמו אמר: 'אל תהיו כאבותיכם אשר קראו אליהם הנביאים הראשונים לאמור: 'שובו נא מדרכיכם הרעים, ומעלליכם הרעים; ולא שמעו ולא-הקשיבו אליי . . אך דבריי וחוקיי, אשר ציוויתי את-עבדיי הנביאים, הלוא השיגו, אבותיכם.
קריאתו למען העלייה לארץ ישראל, הייתה ייחודית בנמרצותה ובעוצמתה בתולדות עם ישראל עד ימי הציונות המודרנית. הוא סבב בהרבה ערים והטיף בקהילות רבניות רבות כדי לקרב אותן ליהדות הקראית. באחת מאגרותיו הקוראות לעלייה ארצה הוא מספר על החיים של אבלי ציון בירושלים, קורא לעלייה ואומר:
אחינו ישראל! בבקשה מכם, תנו יד לה' ובואו למקדשו אשר הקדיש לעולם . . היקבצו לעיר הקודש וקבצו את אחיכם! . . אחינו! עד אנה אתם מתרפים ומואסים בארץ אלוהים ונחלת צבי צבאות גויים ביד אויבים . . ועתה אחינו! שובו לארץ אבותיכם והיעזרו עם אחיכם נגד אולם ההיכל, ככתוב: 'שובי בתולת ישראל שובי אל עריך אלה' . . ודעי[!], אחינו, כי ירושלים בזמן הזה מנוס לכל בורח, ומנוחה לכל אבל, ומרגוע לכל עני ודל, ובתוכה עבדי ה' הנקבצים אליה אחד מעיר ושנים ממשפחה. ובתוכה נשים מקוננות וסופדות בלשון הקודש ובלשון פרס ובלשון ישמעאל, ומלמדות לבנותיהן נהי ואשה רעותה קינה, ואומרות: איכה ישבה בדד . . ובחודש תמוז ואב יגדל המספד בירושלים . . האלוהים יטהר אותה . . ויכוננה עד עולם סלה . . בחיינו ובחייכם ובחיי כל ישראל אמן.
באותם ימים נראה היה שהוא הצליח במשימתו. היהודים הקראים הפכו לרוב המכריע בירושלים ובארץ ישראל, דעותיהם התקבלו על ידי רבים מהרבניים והם הושפעו ממנה. כך הוא מעיד:
ואם יאמר אדם 'הנה אחינו תלמידי הרבנים בהר הקודש וברמלה רחוקים מן המעשים האלה', חייב אתה לדעת באמת כי הם כדרכי תלמידי התורה וכמעשי בני המקרא עשו ומהם למדו. ויש מהם שלא יאכלו בשר צאן ובקר בירושלים [כמנהג אבלי ציון]... ולא יגעו אל המתים ולא יטמאו בכל הטומאות. וכל זה מלימוד יראי ה' ותוכחותם ואזהרותיהם, ולא זה בלבד כי אם לא ייקחו בת אח ולא בת אחות ולא בת אשת האב [לאישה] וינזרו מכל העריות האסורות אשר אסרום חכמי בני מקרא יצ"ו... והם עושים בעזרת שדי את המועדים שני ימים, יום אחד בראית הירח ויום אחד כאשר היו עושים לפנים, ועם כל זה הם חוקרים ודורשים. ויש מהם שהאיר השם עיניהם והניחו חשבון העיבור.
כחלק מוויכוח בין הקראים והרבניים בירושלים, ציין לגנאי את קברו של רבי יוסי הגלילי כמקום עלייה לרגל ידוע, שנעשה בו שימוש לעבודה זרה:
ואיך אחריש ודרכי עובדי ע'[בודה]ז[רה] בין [מ]קצת ישראל. יושבים בקברים ולנים בנצורים ודורשים אל המתים ואומרים. יא ר' יוסי הגלילי. רפאני. הבטני. מענהו. תן לי הריון. ומדליקין הנרות על קברי הצדיקים. ומקטירים לפניהם על הלבנים וקושרים עקדים על התמר של הצדיק לכל מיני חולאים. וחוננים על קברי המתים. ונודרים להם נדרים וקוראים אליהם ומבקשים מהם לתת להם חפצם
על שמו הוקם בשנת 1950 מושב מצליח ליד רמלה בידי עולים קראים ממצרים.
חיבוריו

החכם סהל בן מצליח כתב חיבורים רבים בעברית ובערבית. מהידועים לנו כיום ניתן למנות:
ספר מצוות בערבית הכולל הקדמה בעברית.
פרוש לתורה בשם משנה תורה.
פירוש לנביאים ראשונים ואחרונים, שממנו נשתמרו קטעים בלבד.
ספר דקדוק בשם לשון לימודים
ספר פולמוסי נגד רב סעדיה גאון.
ספר תוכחת מגולה נגד יעקב בן שמואל תלמידו של רס"ג
ספר דינים.
השכלה גבוהה בחברה הבדואית בישראל

פיתוח השכלה גבוהה בחברה הבדואית בישראל הוא אחד האתגרים העומדים לפתחה של החברה הבדואית ושל מדינת ישראל. החברה הבדואית בנגב היא אחת החברות העומדות בפני בעיות רבות בתחומים שונים, וזה מה שמשפיע על יכולתם של החברים בה להשתלב במערכות שתורמות לבניית חברה תרבותית ומפותחת כלכלית. אחד התחומים בהם ניכר קושי זה הוא השתלבותם של הצעירים בשוק העבודה ובמוסדות להשכלה גבוהה בישראל.
סיבות לקשיים

הסיבות לקשיים אלה הן רבות ונוגעות לעניינים שונים:
רבים בקרב החברה הבדואית סובלים מחסם בתחום העברית, מה שמקשה עליהם להשתלב באקדמיה בצורה ראויה. כמו כן, רבים מהם מתקשים גם באנגלית.
בתחום התרבות- פערים תרבותיים בין הסטודנטים הבדואים לאלו היהודים הלומדים במוסדות להשכלה גבוהה גורמים לעיתים לריחוק בין שתי הקבוצות ומונעים שילוב מיטבי.
בתחום המעגל הקרוב- היעדר תמיכה ודמויות לחיקוי בקרב סביבתם. הסטודנט הבדואי עומד בפני קושי בהתמודדות עם חיי האוניברסיטה כתוצאה מחוסר עידודו כדי להמשיך.
נתוני כניסה- חלק מתלמידי התיכון אינם יכולים להיכנס להתקבל לאוניברסיטאות מכיוון שממוצע בגרויות שלהם נמוך או שהם אינם זכאים לתעודה.
ריחוק גאוגרפי- ברוב המקרים, האוכלוסייה הבדואית גרה במרחק רב יחסית מהאוניברסיטאות, ובכך נמנע מצעיריה להצטרף ללימודים במוסדות להשכלה הגבוהה השונים. לכך, מצטרפת גם בעיית ההסעות שלא תמיד מתאפשרות בשל גורמים שונים.
קשיים כלכליים- משפחות רבות לא יכולות לשאת בנטל הכבד של שכר הלימוד.
פעילות למען ההשכלה הגבוה במגזר הבדואי

גורמים שונים בחברה זיהו את הקשיים הללו ושמו לעצמם למטרה להגדיל את מספר הסטודנטים הבדואים במוסדות השונים להשכלה גבוהה, זאת כחלק מחשיבות פיתוח הנגב.
אחת מהתוכניות הבולטות נקראת "שער לאקדמיה" ושייכת לאוניברסיטת בן-גוריון. מטרתה של התוכנית היא להעלות את שיעורי ההצלחה של הסטודנטים מהחברה הבדואית בלימודי התואר הראשון במקצועות הנדרשים ולמנוע נשירה. התוכנית עובדת על התחומים בהם מזוהים הקשיים העיקריים: חיזוק הביטחון העצמי, הצגת עמדה אקדמית, כתיבה אקדמית, פינוי זמן אישי להשלמת שיעורים והכנת עבודות. כמו כן, התוכנית מסייעת ברכישת ציוד לימודי, מתן מלגות לזכאים, קורסים בהכרת המחשב ועוד.
תחומי הלימוד ומספר הסטודנטים בדואים בהשכלה גבוהה בישראל

תחומי הלימוד שסטודנטים בדואים רבים בוחרים ללמוד בהשכלה גבוהה הוא בית הספר לחינוך והכשרה להוראה. אחוז הלימודים במכללות ואוניברסיטאות להוראה מגיע ל-64%. מיעוט מהסטודנטים הבדואים משתלבים בתחומים אחרים כמו, מדעי החברה, רפואה, מקצועות עזר, אדריכלות, משפטים ורוקחות. הנתונים מראים שגם באוניברסיטאות וגם במכללות בישראל שלושת תחומי הלימוד השכיחים ביותר בקרב סטודנטים בדואים הם מדעים כלליים, שפות, הכשרה להוראה ולימודי האזור.
רבים מהתלמידים בחברה הערבית חוששים ללמוד מדעי המחשב מכיוון שעם סיום התואר הם מתקשים במציאת עבודה.
תחומי הלימוד ומספר הסטודנטים בדואים בהשכלה גבוהה בישראל > מספר הסטודנטים הבדואים

מספר הסטודנטים שהחלו ללמוד תואר ראשון הוכפל בתוך עשור, ליתר דיוק, על-פי נתוני המל"ג, בשנת הלימודים תשע"ח נרשמו כ-1043 בדואים ללימודים אקדמיים, אך עדיין לא ברור כמה מהם השלימו את לימודיהם. בשנת הלימודים 2019–2020, כשליש מהבדואים בנגב לא למדו בתיכון ו-32% מכלל הבדואים לא סיימו את התיכון עם תעודת בגרות מלאה. 63% מהבדואים לומדים לתארים בהוראה ובמדעי הרוח.
חלה עלייה במספר הסטודנטים הלומדים מתמטיקה ומדעים מ-2% ל-7%. גם במקצוע הרפואה ובמקצועות פרא-רפואיים מ-6% ל-10%.
מאפייני קבלה והכנה ללימודים באקדמיה

בשלוש השנים האחרונות התחילה מסגרת ייחודית כפיילוט במכללת ספיר והשנה הוחלט להקים מסגרת ייחודית דומה במכללות ואוניברסיטאות אחרות (לדוגמה, אוניברסיטת בן-גוריון ומכללת אחווה).
מרבית הסטודנטים אשר לוקחים חלק בתוכית זו הם בעלי נתוני פתיחה נמוכים מאלה של הסטודנטים הבדואים אשר התקבלו ישירות לאוניברסיטאות, ללא תוכניות ייחודיות. המועצה להשכלה גבוהה (המל"ג) מעניקה סיוע כלכלי משמעותי לסטודנטים הבדואים (סיוע גדול הרבה יותר מזה של סטודנטים ערביים שאינם בדואים). אחת הסיבות לכך היא הרצון להגדיל את שיעור הצעירים הבדואים שפונים ללימודים בישראל לעומת הפונים ללימודים ברשות הפלסטינית.
בעקבות התוכיות השונות חל גידול מרשים במספר הבדואים הלומדים במוסדות להשכלה גבוהה. עד כה חמישה מוסדות אקדמאים בנגב מפעילים תוכניות מסוג זה על מנת לסייע לסטודנטים הבדואים וגם לקדמם לתארים מתקדמים.
הערות שוליים

1 2  ד"ר שירה גולדברג, מיכל אליעזר וד"ר מרב יפרח, תמונת מצב: בדואים מהנגב, בוגרי מוסדות ההשכלה הגבוהה בישראל בין השנים 3/2002-16/2015, באתר יחידת המחקר והמדיניות לחקר החינוך בחברה הבדואית, מרכז תמר
1 2 3  דגנית לוי, שילוב בדואים בהשכלה גבוהה' הערכת הפיילוט "שער לאקדמיה" במכללה האקדמית ספיר, באתר מכון מאיירס-ג‘וינט-ברוקדייל מרכז אנגלברג לילדים ולנוער, ‏דצמבר 2018
↑  שחר אילן, המל"ג מתמרצת את הבדואים: סיוע של פי 20 מלסטודנט ערבי, באתר כלכליסט, 2 ביולי 2018
הרשות להסדרת התיישבות הבדואים בנגב

הרשות להסדרת התיישבות הבדואים בנגב היא רשות ממשלתית הפועלת בתוך משרד הרווחה והביטחון החברתי, אשר הוקמה בעקבות החלטת ממשלה בשנת 2007. מנכ"ל הרשות הוא יאיר מעיין. 
בעבר פעלה הרשות בתוך משרד החקלאות עד להעברתה בשנת 2020 לאחריות משרד הכלכלה והתעשייה ובשנת 2021 למשרד הרווחה והביטחון החברתי.
יעדי הרשות הם להסדיר את תביעות הבעלות על הקרקע של הבדואים, ולהסדיר מגורי קבע לאוכלוסייה הבדואית.
הרשות מקימה בעזרת חברת טלדור, מערכת מידע ממוחשבת לניהול הקרקעות הנטענות על ידי בדואים בנגב, אשר תכלול נתונים מהרשות עצמה ומידע ונתונים מרשויות כמו מינהל מקרקעי ישראל, משרד הבינוי והשיכון, משרד המשפטים ועוד.
השוק הבדואי

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  שוק מקורה 
 כתובת:  באר שבע 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1905
 תאריך פתיחה רשמי:  1905 
 
 קואורדינטות:  31°14′24″N 34°47′46″E﻿ / ﻿31.239906°N 34.796217°E﻿ / 31.239906; 34.796217
 he
 
השוק הבדואי, תחילת שנות ה-70
השוק הבדואי הוא שוק שפעל בבאר שבע מאז שנת 1905, בשנת 2017 הודיעה עיריית באר שבע על סגירתו.
היסטוריה

עד לשנת 1900, תקופת ייסוד באר שבע, סחרו בדואי הנגב בעיקר עם עזה והיו פוקדים את עזה, ח'אן יונס, רפיח ואל עריש בימי השוק של כל אחת מהן. הטורקים, שרצו להשתלט על הבדואים באזור, הן על מנת להשליט סדר במדבר והן על מנת שיוכלו לגבות מסים מאוכלוסיו, יסדו את באר שבע במקום החולש על מספר דרכי מסחר חשובות. מיקום העיר התחשב גם  בגבולות של מטות הבדואים בסביבה . העיר מוקמה בין גבולות קרקעות העזאזמה מדרום, קרקעות התיאה ממזרח וקרקעות התראבין ממערב. הטורקים הבהירו לשבטים בסביבה כי הם מתנגדים לכל חריגה מן הגבולות הבין שבטיים, שהם קבעו. פעולה זו של הטורקים הביאה לראשונה לצמצום ממדי מעגל הנדידה של שבטי האזור, וכך נקבעה באר שבע כנקודת מפגש בין שבטית. שלטונם של הטורקים באזור נמשך עד סוף אוקטובר 1917, ובין פעולותיהם למען הבדואים בתקופה זו בולט ייסודו של השוק השבועי, שנועד לשמש חלופה לשוקי עזה, ח'אן יונס ורפיח. יש לראות בפעולה זו, שהקנתה לבדואים אפשרות להצטייד בבאר שבע במצרכים שנזקקו להם לצורך נדודיהם, פעולה חשובה - משום שחסכה לבדואים את המסע לימי השוק בעזה ובסביבתה. כבר בשלב מוקדם זה הופרד "שוק הבהמות" מ"שוק הירקות". השוק פעל בימי רביעי בשבוע, בשטח שממזרח לצומת דרך חברון-דרך אילת.
היסטוריה > תקופת המנדט (1948-1917)

האנגלים היו מודעים לכך שעל העיר לספק מספר צרכים בסיסים, הן לאוכלוסי העיר והן לאוכלוסי האזור - שבטי הבדואים. גישה זו הביאה לנקיטת מספר צעדים, שנועדו להקנות שירותים שונים, שמהם נהנו בדואי האזור. צעדים אלה היוו בסיס לשירותים שמקבלת האוכלוסייה הבדואית באזור באר שבע עד היום. במסגרת מדיניות זו חודשה פעילותו של השוק השבועי. מקומו של השוק בתקופת המנדט היה מצפון לדרך חברון בשטח פתוח. בתקופה זו גדל היקף המסחר ועלתה חשיבותו של השוק הבדואי. בשנים הגשומות הביאו הבדואים למכירה בשוק את עודפי תוצרתם החקלאית, את בהמותיהם וגם טבק וצמר. מכירת מוצרים אלו בשוק אפשרה לבדואים להצטייד במספר מוצרים כגון: סוכר, קפה, תה, אורז ואריגים, שאותם קנו בעבר בשוקי עזה, ח'אן יונס, מג'דל ופלוג'ה. שוק באר שבע גדל בתקופה זו ומספרם של הבדואים שסחרו בו גדל והלך. עם גידולו הפך השוק הבדואי לשוק החשוב ביותר באזור, ובו סחרו גם תושבי הר חברון ותושבי עזה וסביבתה. מלבד מוצרי הצריכה הבסיסיים ניתן היה למצוא בשוק בשנים האלו כמויות רבות של סחורה מוברחת, בעיקר אופיום וחשיש, שהוברחו מסוריה ולבנון דרך עבר הירדן. כבר בתקופת המנדט הגבירו תנופות המסחר ואפשרויות התעסוקה במסגרתו את הקשרים בין הבדואים ובין תושבי העיר.
היסטוריה > תקופת הממשל הצבאי (1954-1948)

מלחמת העצמאות ובעקבותיה הממשל הצבאי ניתקו את באר שבע מבדואי הסביבה למשך שש שנים. כן הופסקו הקשרים של בדואי הנגב עם תושבי הר חברון ורצועת עזה כתוצאה ממלחמה זו. מצב חדש זה, ובעיקר הפסקת קשרי המסחר, הן עם באר שבע והן עם תושבי הר חברון ורצועת עזה, נתן אותותיו בחיי הבדואים באזור ואף גרם לתנועות גדולות של בדואים לעבר יהודה ושומרון, ובעקבותיו לצמצום ניכר במספרם ברחבי הנגב. על הבדואים נאסרה כניסה לעיר, נאסר עליהם השימוש במקורות המים שבשטחה וכך גם מגע עם האוכלוסייה. בין הסיבות לאיסור זה היו התשתית המעורערת של העיר לאחר המלחמה ומיעוט התושבים בעיר, שנבצר מהם לספק את השירותים לבדואים במתכונת שהורגלו בה קודם לכן. מציאות חדשה זו הביאה, כאמור, למספר תמורות בחיי הבדואים; אחת מהן הייתה המהפכה בשיטת ההצטיידות. מהפכה זו נבעה מהיעדר אפשרויות לרכוש את מוצרי הקיום הבסיסיים בשווקים בתדירות שבה נהגו הבדואים לרוכשם קודם לכן, והביאה לכך שהיה עליהם להצטייד במוצרים אלו בכמויות גדולות בהרבה ולתקופות ארוכות. צרכים חדשים אלו, שנכפו על הבדואים הביאו לצמיחתו של מעמד חדש בחברה הבדואית "בעלי חנויות המכולת", אשר ריכזו באוהלים, ולאחר מכן בפחונים, כמויות גדולות של חיטה, אורז, תה, קפה סוכר וכדומה, ומכרו את המצרכים הללו לבני השבט בתוך "אזור הסייג".
היסטוריה > מאמצע שנות ה-50

עם חידוש פעילותו של השוק הבדואי בשנת 1954, לאחר שהותרה שוב כניסתם לעיר בימי חמישי, הופיעו "בעלי חנויות המכולת" בשוק וקנו כמויות גדולות של מוצרים כדי למוכרם ב"חנויותיהם" במאהלי השבט. בתקופה זו פרח בשוק המסחר בבשר גמלים, שבא להתגבר על המחסור בבשר בתקופת הצנע. לקראת סוף שנות ה-50 נפסק מסחר זה, עקב מחלות של הבקר.
משנת 1959 נערך המסחר בשוק הבדואי בימים שני וחמישי. בימים ראשון ורביעי שימש מתחם השוק למסחר בסחורות יד שנייה. בשנות ה-60 העבירה העירייה את השוק לקרבת העיר העתיקה, תוך התנגדות של הסוחרים למעבר. העירייה איחדה את השוק הבדואי עם השוק העירוני, שהועבר אל קרבת העיר העתיקה, כשהוצא מהעיר העתיקה עצמה.
עיריית באר שבע החליטה על סגירת השוק בסוף פברואר 2017.
בדצמבר 2022 השוק מבאר שבע נפתח מחדש ברהט.
לקריאה נוספת

איתן כהן, באר שבע - העיר הרביעית, הוצאת כרמל, 2006, הפרק "באר שבע הישראלית והבדואים : היחס לשוק הבדואי כמראה", עמ' 161–175. גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר"
הערות שוליים

↑  תנועה חופשית לבידואים בבאר שבע, דבר, 19 בפברואר 1954
↑  השוק הבדואי ייפתח השבוע, מעריב, 2 בפברואר 1960
↑  השוק הבדואי - פעמיים בשבוע, חרות, 3 בפברואר 1959
↑  אילנה קוריאל, סוף עידן: השוק הבדואי בבאר שבע נסגר, באתר ynet, 19 בפברואר 2017
↑   איתן לשם, השוק הבדואי ייפתח מחדש ברהט, באתר הארץ, 19 בדצמבר 2022
השוק הבדואי, ספטמבר 2008
כלי פריטה

קולקציה
גיטרה ולאוטה
כלי הפריטה הם כלי נגינה המשתייכים למשפחת כלי המיתר.
את הצליל של כלי הפריטה מפיקים בעזרת פריטה על מיתר, בעזרת האצבעות, או בעזרת המפרט. הפריטה על המיתר, גורמת למיתר לרטוט. רטט זה מועבר לרוב לתיבת תהודה ודרכה לאוויר שסביבה, דבר המפיק צליל.
כלי הפריטה העיקריים במוזיקה המערבית: גיטרה, מנדולינה, נבל.
כלי הפריטה העיקריים במוזיקה ההודית: סיטאר, סרוד.
מיתרי כלי הפריטה

מספר המיתרים, אורכם וקוטרם משתנה מכלי לכלי. שינוי גובה הצליל בכלי הפריטה מתבצע על ידי קיצור אורך המיתר בדרכים שונות: הנחת אצבע (גיטרה) או חפץ אחר (גליל זכוכית או מתכת בגיטרת סלייד), דוושות (נבל) או מנופים (קאנון).
עין בוקק

| --- | --- |

 מידע
 עיר:   מועצה אזורית תמר
 קואורדינטות:  31°12′00″N 35°21′50″E﻿ / ﻿31.2°N 35.363888888889°E﻿ / 31.2; 35.363888888889
  (למפת צפון הנגב מוגדלת) עין בוקק(למפת צפון הנגב רגילה) עין בוקק(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום עין בוקק(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום עין בוקק he
 
מלונות עין בוקק. בחזית התמונה נראים מצד בוקק וקטע מכביש 90
קטע חוף בעין בוקק (לפני שיפוץ וניקוי החופים ב-2015/16)
האתר בליל ירח מלא
עֵין בּוֹקֵק הוא מתחם התיירות והבילוי העיקרי בצידו הישראלי של ים המלח. המתחם נמצא בתחומי המועצה האזורית תמר, ושוכן לחופי בריכה 5 באגן הדרומי של האגם, בגובה של 392 מטרים מתחת לפני הים. מלונות עין בוקק הוקמו על מניפת הסחף של נחל זוהר, בין חוף האגם ממזרח וכביש 90 ממערב, ואורכו של האתר הוא כקילומטר וחצי מצפון לדרום. המקום קרוי על שם מעיינות עין בוקק שבנחל בוקק.
האתר

החפירות של מרדכי גיחון לא מצאו עדות ליישוב במקום בתקופת בית ראשון. בתקופת בית שני היה במקום אזור מעובד באורך של כ-3 קילומטר ורוחב של 400 מטר, בנוי טרסות. שמריהו גוטמן תיאר את האזור ככולל חצרות־שדה מוקפות קירות אבנים, שבתוכם חלוקת משנה שנועדה לסייע בהשקיית השדות. בחפירות נמצאו בריכות אגירה, שני אמות מים ועדות לניצול מי שיטפונות.
גוטמן זיהה בגדה הדרומית של נחל בוקק שרידי בקתות כפריות, ששימשו כנראה למגורים ומבצר שאבני הפינה והפתח שלו הם בסגנון "הורדוסי" טיפוסי. מעל למבצר נמצא מעיין של מים מינרליים חמים, ששימש כנראה כמקום מרפא ומבנה גדול שיכל לשמש כאכסניה או למגורים משותפים. מרדכי גיחון כתב שהמקום היה חווה חקלאית מלכותית שיושבה ככל הנראה באריסים יהודיים. הוא מצא במקום מטבעות מתקופת אלכסנדר ינאי ועד לימי אגריפס הראשון. כן נמצאו במקום מבנים ומתקנים לעיבוד צמחי מרפא וככל הנראה גידלו במקום צמחי מרפא כמו נרדימון, צרי ואפרסמון. החווה נחרבה בימי המרד הגדול.
במעלה ההר חקר גיחון מצודה שנבנתה במאה הרביעית ושימשה עד סוף התקופה הביזנטית. במצודה נמצאו פפירוסים שאחד מהם כלל ביוונית מידע על הלוואה לאחד האיכרים.
בסוף 1951 תיאר אפרים תלמי את עין בוקק:
במרץ 1953 הוא תואר בעל המשמר:
ביולי 1952 פורסם בעיתונות הרעיון להקים במקום חוות גדנ"ע. בינואר 1954 פורסם בעיתונות על המצאות כמות גדולה של ביטומן באזור. לקראת סוף 1954 הוקם במקום מחנה מחקר של מחצבי ישראל לבירור הכדאיות לחציבת ביטומן באזור. אנשי המקום ביצעו קידוחים להערכת כמות הביטומין. בקידוחי חיפושי הנפט בהר מצדה שנעשו באותה תקופה השתמשו במים מעין בוקק.
בנובמבר-דצמבר 1955 קיים שמריהו גוטמן יחד עם כ-60 נערי גדנ"ע מקיבוץ נען סקר ארכאולוגי באזור. במרץ 1956 תיאר אפרים תלמי את המקום:
בשנת 1957 הוחל בניסיון לגדל ירקות על עשרה דונם בעין בוקק, על ידי איתן ישראלי. גידול הירקות הראה הצלחה חלקית, אך בהיעדר מימון להכשרת הקרקע על ידי שטיפתו ממלח וסיקולו, ותחרות בשאבים עם בית המרפא היוזמה גוועה.
בשנת 1960 עזב דוד זוהר מקיבוץ עין גדי את הקיבוץ ועבר לגור לבדו בעין בוקק. הוא עבד כשומר בית המרפא ובמקביל סיקל את האדמה ונטע מטע תמרים וירקות. הוא התגורר בתוך אוטובוס ישן. צבועים רעבים במקום השומם טרפו את כלבו. בסוף 1961 סורבה בקשתו לפתוח במקום בית קפה בגלל העדר שירותים סניטריים מתאימים. באוגוסט 1962 הוא התחתן ואשתו הצטרפה אליו במגורים במקום. זוהר פתח במקום קיוסק שמכר שתייה קרה, לה קרא "מינוס 401". לקראת סוף 1963 קיבל הוראת פינוי מהחברה לפיתוח ים המלח ולאחר מאבק משפטי הוא התפנה מהמקום.
בשנים 1968-1971 חפר במקום מרדכי גיחון מטעם אוניברסיטת תל אביב.
בית מרפא

בני נוער ומטיילים אחרים בדרך למצדה נהגו לטבול במי המעין בחמי זוהר. גם נשיא המדינה, יצחק בן-צבי נהג לטבול במעיין ולצורכו הונח במקום צריף מעץ.
במאי 1956, לאחר שבדיקות של מי המעיין בחמי זוהר הראו שיש להם תכונות מרפא, הוחלט על הקמת בית מרפא בקרבת מקום. בהיעדר מים מתוקים בחמי זוהר, הוחלט שבית המרפא יוקם בעין בוקק והסעות יובילו את המתרחצים מבית המרפא אל חמי זוהר.
ב-21 במרץ 1957 נחנכה בעין בוקק בריכה, והונח אבן פינה לבית ההארחה של מרכז המרפא. בחמי זוהר הוקם מבנה בית מרחץ עם חמישה חדרים ובעין בוקק נבנו ארבעה צריפים לצורך בית המרפא. למרות הבטחות חוזרות ונשנות שהבנייה תושלם בעתיד הקרוב, בית המרפא נחנך רק ב-24 בדצמבר 1958. בינואר 1959 הוחל בהנחת צינור מים מהמעיין לבית המרפא. בית המרפא פעל בהפסד ועלויות הקמתו היו גבוהות בהרבה מששיערו בתחילה. בין השאר הרכבים ששימשו להסעת המתרחצים הרבו להתקלקל.
באוגוסט 1960 קבעה ועדת רופאים מומחים שיש למעיינות סגולות מרפא, במיוחד למחלות עור, לחץ דם, שיגרון וקצרת.
קופת חולים הכללית ויתרה על ניהול המקום ובשנת 1963 זכה בנץ פרידן במכרז לניהול בית ההארחה.