קרב חרן
מהלך הקרב

הסיירים ששרדו מההיתקלות נמלטו חזרה ודיווחו לקראסוס שניתקלו בכוח פרשים פרתי גדול. האחרון הורה מייד לערוך את צבאו בתבנית קרב מקובלת, כאשר הלגיונות ערוכים במרכז והפרשים מוצבים בשני האגפים, אך לאחר מכן נמלך בדעתו והחליט לערוך את הצבא בתבנית מרובע חלול עמוק, כאשר כל אחד מארבעת צדדיו הוגן על ידי 12 קוהורטות של רגלים, בסיוע פלגות פרשים. הרגלים הקלים ושיירת האספקה מוקמו, קרוב לוודאי, בתוך המרובע, שם היו מוגנים מהתקפה. מערך כזה מתאים להדיפת התקפת פרשים בשטח מישורי פתוח חסר מכשולים טבעיים, שבו לא ניתן היה למנוע מהפרשים הפרתים לאגף את הצבא הרומאי. הוא גם התאים יותר להמשך תנועה מאובטחת של הצבא מזרחה, עד להיתקלות עם הכוח הפרתי העיקרי.
לפי פלוטרכוס, צבאו של קראסוס כלל שבעה לגיונות, כלומר לפחות 70 קוהורטות של רגלים כבדים, ולא רק 48 קוהורטות. לכן ייתכן שחלק מהלגיונות הרומיים נשמרו בעתודה, או שצבאו של קראסוס נערך בצורה שונה מהתיאור שמוסר פלוטרכוס. מספר חוקרים סוברים, שהצבא הרומאי לא הספיק להשלים את היערכותו לפני פרוץ הקרב עם הפרתים, או שהוא נערך בתבנית האות ח', משום שלפי תיאור הקרב אצל דיו קאסיוס עורפו של הצבא הרומאי נותר חשוף. חוקרים אחרים סבורים, שצבאו של קראסוס המשיך לצעוד קדימה בשניים או שלושה טורים עמוקים של חיילים, שיכלו לשנות מבנה ולעבור באופן מיידי להערכות הגנתית במקרה של מתקפה פרתית.
הצבא הרומאי המשיך לנוע מזרחה, כשהוא מוכן להדוף כל התקפה, עד שהגיע לנהר באליסוס סמוך לצהרי היום. חלק מהמפקדים הרומיים הפצירו בקראסוס לעצור בגדה המערבית של הנהר, ולחנות שם במשך הלילה, כדי לאפשר לחייליו לנוח ולהרוות את צימאונם, וכדי לאסוף מידע על מיקומו ועוצמתו של צבא האויב. אך האחרון, בהשפעת בנו, פובליוס, החליט לחצות את הנהר תוך כדי תנועה, כמעט מבלי לעצור, במטרה לכפות קרב על הצבא הפרתי, ולא לאפשר לו להימלט.
הצבא הפרתי, בפיקוד סורנה, הורכב כנראה רק מחיל פרשים. הוא כלל לפחות אלף פרשים כבדים (קטפרקטים), שכל גופם (והחלק העליון של סוסי המלחמה שלהם) היה מכוסה שריון, ונשקם העיקרי היה רמחים ארוכים, ומספר בלתי ידוע של קשתים רכובים קלים, שנשקם העיקרי היה קשת מורכבת רבת עוצמה. הפרתים נערכו כנראה במרחק קצר מהגדה המזרחית של נהר באליסוס בשטח מישורי המתגבה כלפי מזרח, כאשר רק כוח החלוץ היה חשוף לעין, בעוד הכוח העיקרי של הצבא הוסתר מאחרי בליטות קרקע. לפי דיו קאסיוס, הצבא הפרתי נערך באזור מיוער, או לפחות בעל צמחייה שסייעה לפרתים להסתיר את כוחותיהם, תיאור שיכול אולי להתאים לעמק נהר באליח. המיקום המדויק של האזור שבו נערך הקרב אינו ידוע, אך נראה שהוא נערך בערך במחצית המרחק בין הערים חרן ואיקנאי. הרומאים, שראו מולם רק כוח פרתי קטן, נעו במהירות קדימה כדי לתקוף אותו, ואז מצאו עצמם מוקפים, לפחות חלקית, על ידי הגוף העיקרי של הצבא הפרתי, כאשר הפרשים הפרתים יצאו ממחסה הגבעות.
המצביא הפרתי, סורנה, רצה בתחילה לתקוף את הצבא הרומאי באמצעות הפרשים הכבדים שלו, אך לאחר שראה שצבאו של קראסוס ערוך במבנה עמוק וצפוף, הבין שאין ביכולתם להבקיע את המערך הרומי, והורה לפרשים הקלים שלו להתפרס מסביב לצבא הרומאי כבד התנועה ולהמטיר עליו חיצים. הצפיפות של מערך הלגיונות הרומיים הפכה אותם פגיעים יותר לירי החיצים. קראסוס ניסה לשלוח קדימה את הרגלים הקלים ואת הפרשים שלו, כדי להרחיק את הקשתים הרכובים הפרתיים, אך האחרונים נקטו בטקטיקה הרגילה שלהם (המכונה הירייה הפרתית – "Parthian shot"). הם ביימו נסיגה מדומה, ותוך כדי רכיבה הסתובבו לאחור ושלחו מטחי חיצים מדויקים על רודפיהם. מטחי החיצים הרגו ופצעו רבים מהרגלים הקלים ומהפרשים, שלא היו מצוידים בשריון גוף, ואילצו אותם למצוא מחסה מאחורי הרגלים הכבדים הרומיים. בנוסף לכך, הרגלים הקלים לא העזו להתרחק מהגוף העיקרי של הלגיונות, מחשש להתקפה מצד הפרשים הכבדים הפרתים.
תוך זמן קצר הבינו הרומאים שאין להם מענה לטקטיקת הלחימה הפרתית, וליתרון הניידות של הפרשים הפרתים. הלגיונרים הרומיים כבדי התנועה לא היו מסוגלים להתמודד עם מהירות התנועה של הפרשים הפרתים, ולא יכלו לכפות עליהם קרב מגע או לגרום להם נזק ממשי, ואילו הפרשים המעטים יחסית של קראסוס (שרובם המכריע לא היו רומאים, אלא חיילות עזר שגויסו מסוריה), לא היוו יריב לפרשים הפרתים המעולים. לפי תיאור הקרב אצל פלוטרכוס ודיו קאסיוס, עוצמת הקשתות של הפרשים הפרתים הייתה כה רבה, עד שחיציהם הצליחו לחדור את המיגון של הלגיונרים הרומים וגרמו להם אבדות כבדות ופציעות נוראות. אולם חוקרים מודרניים סבורים שהם הגזימו בתיאור כושר החדירה של החיצים הפרתיים, ומעריכים שהם לא היו מסוגלים לחדור את המגינים ואת שריון הגוף של הלגיונרים הרומיים (בוודאי לא את שניהם יחדיו), אלא מטווח קרוב מאוד. עם זאת, סביר להניח שהירי המתמיד של מטחי החיצים על הלגיונות הרומיים גרם למספר רב של נפגעים (שרובם רק ספגו פציעות בחלקי גוף חשופים) וגרם לדמורליזציה בקרב החיילים הרומיים, שלא יכלו להגיב על ירי החיצים. בתחילה חשב קראסוס להמתין עד שיאזל מלאי החיצים של הפרשים הפרתים, ואז לעבור להתקפה עליהם, אך צבאו של סורנה היה מצויד במלאי חיצים גדול מאוד, שנישאו על גבי מספר רב של גמלים (פלוטרכוס מזכיר אלף גמלים). עובדה זו איפשרה לקשתים הפרתיים להצטייד בכל פעם מחדש ולהמשיך בירי חיצים בלתי פוסק לאורך כל שעות הקרב.
לפי דיו קאסיוס, כוח הפרשים האוסרואיני בפיקודו של אבגרוס מילא תפקיד משמעותי במהלך הקרב, והיה אחד הגורמים לתבוסה הרומאית. הוא כותב שבמהלך הקרב (לא מייד עם תחילתו) הם עברו לצד הפרתים, ותקפו את הלגיונות הרומיים מעורפם, בעוד הפרשים הפרתים תוקפים אותם מחזיתם. כתוצאה מכך נאלץ הצבא הרומאי לשנות את מבנהו ולהיערך מחדש פעם אחר פעם, כדי להתגונן מפני תקיפות הפרשים הערביים והפרתים, והדבר שיבש לחלוטין את מערכו. אולם לפי פלוטרכוס אבגרוס וכוח הפרשים שלו לא השתתפו כלל בקרב. הם נטשו את הצבא הרומאי זמן קצר לפני ההיתקלות עם הצבא הפרתי, בידיעתו ובאישורו של קראסוס, בתואנה שהם יוצאים לאסוף מידע על מיקומו וכוונותיו של האויב.
אחד האגפים של הצבא הרומאי, בפיקודו של פובליוס קראסוס, נלחץ קשה על ידי תקיפות הפרשים הפרתים, ונמצא בסכנת איגוף וכיתור. בשלב זה הורה קראסוס לבנו לצאת להתקפת נגד, כדי למנוע את כיתור כוחו, ולהקל את הלחץ על שאר הצבא הרומאי. פובליוס קיבץ כוח שכלל 8 קוהורטות רגלים (כ-4,000 לגיונרים), 500 קשתים ו-1,300 פרשים, כולל אלף הפרשים שהביא עמו מגאליה, ויצא איתו להתקפה. בתחילה נראה היה שמתקפת הנגד מצליחה, הפרשים הפרתים הפסיקו את תנועת האיגוף שלהם, פנו עורף ונמלטו, כאשר כוחותיו של פובליוס מנהלים אחריהם מרדף נמרץ. אולם ברגע שכוח התקיפה התרחק מהגוף העיקרי של הצבא הרומאי, שבו הפרשים הפרתים על עקבותיהם, כיתרו אותו מכל עבריו והחלו להמטיר עליו חיצים.
הפרשים הגאלים של פובליוס ניסו לתקוף את הגוש של הפרשים הכבדים הפרתים שניצב מולם, בניסיון לכפות עליהם קרב פנים אל פנים, והאחרונים הגיבו בהסתערות נגד. הקטפרקטים הפרתים נהנו מיתרון ניכר על הפרשים הגאלים, מכיוון שהאחרונים היו מצוידים במיגון קל יחסית ליריביהם, והנשק העיקרי שלהם כלל חרבות ארוכות וחניתות, בעוד הקטפרקטים השתמשו ברמחים כבדים באורך כ-4 מטר. גם כאשר הפרשים הגאלים הצליחו להגיע לטווח קרוב מספיק מיריביהם כדי להשתמש בחניתותיהם, הם התקשו לחדור דרך השריון הכבד של הקטפרקטים. כתוצאה מכך, קרב הפרשים שהתחולל היה חד-צדדי למדי, אף על פי שהפרשים הגאלים לחמו בגבורה, ובמהלכו הושמד רוב כוח הפרשים של פובליוס. שרידי הפרשים נסוגו חזרה אל הרגלים הרומיים, כשהם נושאים עימם את פובליוס קראסוס, שנפצע קשה בקרב.
במקביל לקרב הפרשים, הקיפו הקשתים הרכובים הפרתים את כוח הרגלים של פובליוס והמטירו עליו חיצים מטווח קצר. שרידי הכוח הרומי נסוגו לגבעת חול סמוכה, ונערכו שם להגנה היקפית, אך בכך רק סיפקו מטרה נוחה וצפופה יותר לקשתים הפרתים. קראסוס לא היה מודע בתחילה למצוקה אליה נקלע הכוח שבפיקוד בנו, ומאוחר יותר, לאחר שהגיעו אליו שליחים מפובליוס, היסס אם לבוא לעזרתו עד שהיה מאוחר מדי. בסופו של דבר התאבדו פובליוס והקצינים הבכירים שלו, כשהבינו שהקרב אבוד, כדי לא ליפול בשבי האויב. לאחר שהקשתים הרכובים הפרתים פגעו במרבית הכוח המכותר, הסתערו אליו הפרשים הכבדים והשמידו אותו כמעט לחלוטין. רק כ-500 חיילים מתוך הכוח שיצא להתקפת הנגד נותרו בחיים, ונפלו בשבי הפרתים.
מתקפת הנגד של פובליוס גרמה להקלת הלחץ על הגוף העיקרי של הצבא הרומאי, משום שרוב הצבא הפרתי היה עסוק בלחימה נגד כוחו, ועודדה את רוחם של החיילים הרומיים, שחשבו שההתקפה הצליחה, והפרתים נסוגו משדה הקרב. אולם כאשר הפרשים הפרתים הופיעו שוב בשדה הקרב, כשהם נושאים עימם את ראשו הכרות של פובליוס תקוע על גבי רומח, נגוזה תקוות הצבא הרומאי ומוראל הגייסות ספג מכה קשה. לאחר השמדת כוחו של פובליוס, חידשו הפרשים הפרתים את התקפותיהם על צבאו של קראסוס ביתר שאת, והשלימו את כיתור הכוח הרומאי, דבר שאיפשר לקשתים הפרתים להמטיר עליו חיצים מכל העברים.
לפי תיאורו של דיו קאסיוס, הפרשים הקלים והכבדים של הצבא הפרתי פעלו בשיתוף פעולה הדוק, ונקטו בטקטיקה שהקשתה מאוד על הלגיונרים הרומיים להתגונן ביעילות. הפרשים הקלים המטירו חיצים לא רק על החיילים בשורות הקדמיות של הצבא הרומאי, אלא גם ירו את חיציהם במסלול תלול מעל ראשיהם, ואילצו גם את החיילים בשורות העורפיות להיערך בתבנית צב (כאשר מגיניהם צמודים ומופנים כלפי מעלה), כדי להתגונן מפני מטר החיצים. היערכות זו התאימה אומנם להתגוננות מפני ירי חיצים, אך אילצה את הלגיונרים להצטופף, והפכה אותם פגיעים מאוד לתקיפות חוזרות ונשנות של הפרשים הכבדים הפרתים. הדיפת הסתערות של פרשים כבדים היא משימה קשה לחיל רגלים גם בתנאים רגילים, לא כל שכן במצב בו הלגיונרים נאלצו להתגונן מפני התקפת הפרשים ובמקביל נדרשו גם להגן על עצמם מפני מטר חיצים בלתי פוסק. בכל פעם שהלגיונות הרומיים נערכו בתבנית "צב" הסתערו עליהם הפרשים הכבדים, תוך שהם מנצלים פרצות בשורותיהם, וגרמו להם אבדות כבדות. בנוסף לכך, החיילים הרומיים סבלו קשות מהחום, מהמחסור במים ומענני האבק שהעלו הפרשים הפרתים שדהרו סביבם. התקפות הקטפרטים הפרתים אילצו את צבאו של קראסוס לסגת בהדרגה ולהצטופף בשטח צר יותר ויותר, שם התקשו החיילים הרומאים לתמרן, והפכו פגיעים עוד יותר לירי החיצים של הקשתים הרכובים הפרתים.
העובדה שגם בתנאים קשים אלו, צבאו של קראסוס הצליח לשמור על שלמותו ולא נשבר או התפורר תחת הלחץ, היא תעודת כבוד למשמעת החזקה ולקשיחות של הלגיונות הרומיים.
ההתקפות הפרתיות נמשכו לכל אורך שעות אחר הצהריים, ורק רדת החשיכה הצילה את הצבא הרומאי מהשמדה מוחלטת. הצבא הפרתי לא נהג להילחם בשעות הלילה, ולכן הפרשים הפרתים הפסיקו את המתקפה ופרשו לחניית לילה במרחק בטוח משרידי הצבא הרומאי.