stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אמת
היסטוריה של תפיסת האמת > האמת בתקופת המקרא והשופטים: לפני הבית הראשון (1400 עד 1000 לפני הספירה)

על פי המסורת תפיסת האמת בתקופה המקראית ובפרט בתקופת השופטים הייתה שזורה עמוק באמונה הדתית ובקשר בלתי אמצעי בין האדם לאלוהים. האמת לא נתפסה כמושג פילוסופי מופשט אלא כדרך חיים כצייתנות לחוקי האל וכחלק בלתי נפרד מהזהות הקולקטיבית של העם. קשר ישיר בין אדם לאמת המוחלטת מוצגת במקרא החל מהקשר הישיר בין אברהם לאלהים ועד לנביאים כמו אליהו, אלישע ושמואל. במקביל שימשו כהנים מקומיים, בעלי אוב ושופטים ו"זקני העדה" בשבטים. המרכז הלאומי והדתי בשילה מקום המשכן ובו הכהן הגדול היווה את הסמכות העליונה במשפט ולכן מקור האמת האבסולוטית. הפגניות הכנענית התקיימה במקביל לתורת משה שלא הייתה כתובה, והשפעתה על השיפוט בין אמת ושקר, טוב ורע הייתה מקומית.
היסטוריה של תפיסת האמת > מקורות האמת המקראית

התורה: התורה כפי שנמסרה למשה בהר סיני נחשבת ביהדות למקור האמת האולטימטיבי. הסמכות הבלעדית לקביעת האמת ניתנה לכוהנים לשופטים ושופטות. עד תקופת המלוכה עם הקמת המרכז הדתי בבית המקדש בירושלים. בממלכת ישראל נשמרה מסורת זו בשילה.
הנביאים: היו "דוברי האל" שקיבלו מסרים ישירים ממנו והיו מובילי המוסר החברתי והדתי המשותף ובדיעבד נקבע שחזו את האמת.
הניסיון ההיסטורי: האירועים ההיסטוריים כפי שתיארם המקרא נחשבו כהוכחה לאמיתות התורה כמקור האמת של האל.
היסטוריה של תפיסת האמת > בתקופת המלוכה בישראל וביהודה ועד חורבן בית שני (900 לפני הספירה עד 70 לספירה)

לפני הקמת המקדש הראשון (830 לפני הספירה) כאשר מרכזי הפולחן והמשפט היו מפוזרים ועדיין המרכז הלאומי היה בשילה, הכוהנים והנביאים היו בעלי הסמכות לקבוע מהי "אמת". הם היו המתווכים בין העם לאלוהים שהוא מקור האמת המוחלטת, ומילאו תפקיד קריטי בהחלטות לקביעת אמת או שקר גם במשפט וארח החיים.
מלבד תפקידם כמשרתי האל בבית המקדש, היוו הכהנים מקור לקביעת האמת גם במשפט וגם בחיי היום יום. ההפרדה בין סמכות המלך כשליט שלו השקפה שונה על המציאות ולכן גם על הגדרת האמת לבין הכהונה כסמכות מוסרית היוותה לפעמים מקור להתנגשות ואף למלחמות. סדר זה נמשך גם בתקופת הבית השני והחשמונאים עד חורבן הבית. הנביאים היו "דוברי האל" שקיבלו מסרים ישירים ממנו והיו מסוגלים לחזות את העתיד ובעלי סמכות מוסרית. בדיעבד מקובלים הנביאים כמייצגי האמת המוחלטת. כמו כן, על אף שהמלך היה בעל סמכות פוליטית הוא היה כפוף ולסמכות הדתית של הכוהנים והנביאים. ההבדל בהגדרת ה"אמת" בין המלך לכהונה מודגש למשל בתקופת שלטון הורדוס הראשון.
היסטוריה של תפיסת האמת > האמת בדת הזורואסטרית

הדת הזורואסטרית המכונה גם מזדאיזם היא דת פרסית עתיקה שנוסדה על ידי הנביא זרתוסטרה (המכונה גם זרתושטרא או זורואסטר). שאלת המיקום והזמן המדויקים של ייסוד הדת שנויה במחלוקת בין החוקרים. רוב החוקרים מסכימים כי הדת נוסדה באזור מרכז אסיה ככל הנראה באזורים המשתרעים על פני מזרח איראן של היום, אפגניסטן, טורקמניסטן ואוזבקיסטן. קיימות שתי גישות: תארוך מוקדם: גישה זו, המבוססת על מקורות עתיקים ומסורות זורואסטריות, מציעה כי זרתוסטרה חי בסביבות 1700-1500 לפנה"ס. תיארוך מאוחר: גישה זו המבוססת על מחקרים בלשניים וארכאולוגיים, מציעה כי זרתוסטרה חי בסביבות 1000-600 לפנה"ס כאשר סביבות המאה ה-6 לפנה"ס היא ההערכה המקובלת ביותר בקרב חוקרים רבים כיום. האמת בדת הזורואסטרית היא מושג רחב הכולל את האמונה במאבק בין הטוב האבסולוטי ולעומתו הרוע הנצחי, את החשיבות של הבחירה החופשית ואת הערך של מידות טובות. היא מתבטאת בטקסטים הקדושים, בפרשנויות השונות ובסמלים הדתיים.
היסטוריה של תפיסת האמת > האמת בדת הזורואסטרית > עקרונות יסוד

דואליזם: אחד העקרונות המרכזיים בזורואסטריות הוא הדואליזם בין טוב לרע, אור לחושך. אהורה מזדה, האל הטוב מייצג את האמת, הצדק והסדר בעוד אנגרה מייניו (או אהרימן), הכוח השטני האנטי-תיאיסטי מייצג את השקר, הרוע והכאוס. אלא שבמציאות גם "אירוע רע" הוא אמיתי, ולכן דרושה פרשנות.
בחירה חופשית: האדם חופשי לבחור בין טוב לרע והוא נושא באחריות למעשיו. בחירה בטוב ובעשיית מעשים טובים היא הדרך לתמוך באהורה מזדה ולנצח את הרוע.
מידה טובה: הדת מדגישה מידות טובות כמו יושר, נדיבות, חמלה ועבודה קשה. אלו נחשבות לדרכים לחיות על פי האמת.
היסטוריה של תפיסת האמת > האמת בדת הזורואסטרית > האמת כפי שהיא מתבטאת בטקסטים

אווסתה: האווסתה הוא קובץ הטקסטים הקדושים של הזורואסטריות. הוא מכיל מזמורים, תפילות, חוקים וסיפורים. הטקסטים האלה נחשבים להתגלות של אהורה מזדה ומכילים את האמת האלוהית.
ג'אתות: קובצי הגות ושירה המהווים חלק מהאווסתה ונחשבים למילים המדויקות של זרתוסטרה, הנביא של הדת. הם עוסקים במושגים כמו אלוהות, בריאה, מוסר ואחרית הימים.
היסטוריה של תפיסת האמת > האמת בדת הזורואסטרית > פרשנויות וגישות

כמו בכל דת, גם בזורואסטריות ישנן פרשנויות וגישות שונות להבנת האמת. ישנם זרמים שונים בדת וכל זרם עשוי להדגיש היבטים שונים של האמת. חשוב להבין שהאמת הזורואסטרית אינה רק עניין של עובדות היסטוריות או מדעיות, אלא גם עניין של אמונה, מוסר ודרך חיים.
היסטוריה של תפיסת האמת > האמת בדת הזורואסטרית > סמלים

האש: האש היא סמל חשוב בזורואסטריות, והיא מסמלת את האור, החום והטוהר. היא נחשבת לייצוג של אהורה מזדה ושל האמת.
האור: האור בכללותו מסמל את הטוב, האמת והידע, בניגוד לחושך שמסמל את הרוע, השקר והבורות.
היסטוריה של תפיסת האמת > התרבות ההלניסטית והרומית: החיפוש אחר הלוגוס (האמת הנצחית) (300 לפני הספירה עד 400 לספירה)

הפילוסופים היוונים הקדישו מחשבה עמוקה לחיפוש אחר האמת. סוקרטס טען שהאמת נמצאת בתוך כל אדם וניתן להגיע אליה באמצעות דיאלוג וחקירה עצמית. אריסטו פיתח את תורת ההתאמה לפיה משפט הוא אמיתי אם הוא תואם את המציאות. הפוליתיאיזם והקשר המסחרי הבינלאומי, התאפיין בסובלנות דתית וחופש המחשבה כל זמן שלא נפגע השלטון האימפריאלי.
| --- | --- |
 :  ראו גם – התרבות ההלניסטית
יוון ההלניסטית: תרבות יוון העתיקה נבדלה משאר תרבויות העולם הסובב אותה והקודם לה בכמה דברים: מבנה האיים וההרים הגבוהים של יוון לא אפשר לה עם התפתחותה החומרית להפוך לממלכה והחברה השבטית שבה הפכה לחברה המאוגדת בעירות "פוליס" דמוקרטיות עצמאיות שבהן כל אדם יכול להעלות כל השערה בכל עניין מהפוליטי ועד מבנה היקום וחוקיותו. השכבה היודעת קרוא וכתוב ביוון הייתה שכבה של סוחרים פרקטיים ויודעי חשבון. ההישענות על מסחר אפשר ליוונים להכיר דעות ואמונות חדשות להכיר תרבויות מגוונות. פילוסופים כמו סוקרטס, אפלטון ואריסטו הובילו בחיפוש אחר האמת. סוקרטס ראה באמת כמטרה עליונה של החיים ואפלטון דיבר על עולם של אידאות מושלמות שבהן נמצאת האמת האמיתית. אריסטו פיתח את תורת ההתאמה ואפיקורוס היה הראשון שמרד בשליטת האלים על האמת ופיתח את גישת המחקר העיוני האובייקטיבי.
רומא העתיקה: הרומאים הפוליתיאיסטיים אימצו רבים מהרעיונות הפילוסופיים היוונים אך הוסיפו להם אלמנטים פרקטיים יותר. האלים הרומיים כגון יופיטר, יונינו ומארס ייצגו ערכים כמו סדר, צדק וכוח.
היסטוריה של תפיסת האמת > התרבות ההלניסטית והרומית: החיפוש אחר הלוגוס (האמת הנצחית) (300 לפני הספירה עד 400 לספירה) > המאבק על הגדרת האמת

שתי שיטות פילוסופיות התפתחו במקביל ביוון ההלניסטית (323 עד 123 לפני הספירה). האסכולה הסטואית – שפיתחה תיאוריה של "קוסמולוגיה המונעת על-ידי כוח יוצר"– השגחה עליונה (תורת האמת המוחלטת) שמרכזה האש. על פי התפיסה ההרקליאנית שמבכרת תפיסה אינטואיטיבית על פני היקשים לוגיים והתבססה על משנתו של אפלטון,(תורת ההתאמה), לעומת השיטה של תצפית ובחינתה הלוגית שהתבססה על משנתו של אריסטו ופותחה בהמשך על-ידי אפיקורוס ודמוקריטוס לשיטה מטריאליסטית שמהווה למעשה את הבסיס למדע הפורמלי. ניסוח תיאוריה שאינה מסתמכת על ניסויים אלא על ניתוח לוגי של תצפיות כלומר: "האמת היא זאת שההיגיון מוכיח את קיומה". בספרו המונומנטלי "על טבע היקום" של טיטוס לוקרטיוס טאורוס (חי ברומא 65–95 לפנה"ס) שהיה מתלמידיו של אפיקורוס, הוא מנתח תופעות טבע שאנו מכירים היום בשמות הכבידה, האטום והמולקולה, האנרגיה והחומר, בעזרת השיטה הדדוקטיבית. לוקריציוס עם כל הערצתו לחופש המחשבה לא ראה את האמת כחשובה בפני עצמה אלא כאמצעי ל"השגת האושר העליון". פיתוח המתמטיקה והגאומטריה ביוון העתיקה על-ידי פיתגורס ותלמידיו (כ-500 לפנה"ס) וארכימדס במצרים מהווה למעשה תחילת המדע האובייקטיבי הבנוי כולו על ההקשר הלוגי שבין העובדות הנצפות במציאות ולא על הוכחת אמיתותן. שורשי המדע בתפיסה האריסטוטלית על פיה האמת היא מציאות אובייקטיבית שמתנהלת על פי חוקים וניתן לחקרה שכן היא ניתנת למדידה על ידי החושים. ראשית ההתפתחות המדעית נעשתה בהמצאת מושגי ההגדרה, התצפית המדעית והמודל המדעי. נטישת תפיסת האמת כאבסולוטית ממקור אל-אנושי ובחינת העובדות כשלעצמן בשיטה אובייקטיבית היוו את הבסיס לפיתוח מדעי הטבע, הרפואה והפילוסופיה המודרנית.
עם ההכרזת הדת הנוצרית ברומא (בשנת 393) והכרזת האמת הקתולית שבה השילוש הקדוש הוא מקור האמת המוחלטת (הלוגוס) האולטימטיבית, הבלעדית והמחייבת נבלם גם המחקר המבוסס על חשיבה ליברלית לוגית ומרבית הכתבים המבארים את המציאות שאינם תואמים לדוגמה הנוצרית ברומא הושמדו.
היסטוריה של תפיסת האמת > האמת בתקופת התלמוד: (החל מ-600 לספירה)

לאחר חורבן בית המקדש השני נוסד בהדרגה סדר שיטתי בהבחנה עניינית בין אמת ו"לא אמת" על ידי איסוף ופירוש הלכות שיצרו את המשנה והתלמוד במהלך של כ-300 שנה. בתקופת המלוכה הסמכות לקביעת האמת הייתה נתונה לכהונה בלבד ובמקדש כמרכז הרוחני. לאחר חורבן הבית השני הסנהדרין היווה מועצה מחוקקת ובעלת סמכות דתית ומשפטית (מכ30 לפני הספירה ועד 430 לספירה). במשך תקופת התלמוד החיפוש אחר האמת התבטא במשנה ובתלמוד- כמימוש מעשי של התורה על ידי דורות של תנאים, אמוראים ורבנים ששקדו ללמוד את המקור התורני וכשיטה בלעדית לפירוש המציאות ולדרך חיים. שיטה זו מקובלת לאורך הדורות עד ימינו כפולמוס מתמשך עם הפילוסופיה ההלניסטית.
"אמת" בתלמוד אינה בהכרח עובדה היסטורית או מדעית. לעיתים קרובות היא מתייחסת לאמת תורנית, הלכתית או מוסרית. התלמוד משתמש בדרכים שונות כדי להגיע לאמת כגון דיונים, פרשנויות, סיפורים ואגדות והוא נועד בעיקר ללימוד ופרשנות של התורה. הוא מציע כלים ושיטות ללימוד מעמיק ודיון בסוגיות תורניות. ה"אמת" בתלמוד מתגלה לעיתים קרובות בתהליך הלמידה והדיון ולאו דווקא בתוצאה הסופית.
היסטוריה של תפיסת האמת > האמת בתקופת התלמוד: (החל מ-600 לספירה) > מאפיינים עיקריים של תפיסת האמת בתקופת התלמוד

האמת כלימוד תורה: התלמוד הפך למרכז החיים היהודיים ולימוד התורה נחשב לדרך העיקרית להגיע לאמת. החכמים התעמקו בטקסט המקראי פירשו אותו ויצרו מערכת הלכתית מורכבת.
האמת כמעשה: לצד הלימוד התורה, הדגישו חז"ל את החשיבות של מעשים. האדם נמדד לא רק לפי מחשבתו אלא גם לפי מעשיו. כאשר מקור האמת הבלעדית והנצחית היא התורה.
האמת בקהילה: הקהילה היהודית שחיה בגולה הייתה זקוקה למנהיגות רוחנית. בכל קהילה הייתה סמכות רבנית שהקהילה הפקידה בידיו את ההחלטה להגדרת האמת במציאות המשתנה.
האמת כחקירה: התלמוד הוא לא רק אוסף של הלכות אלא גם קבצים של חיבור פילוסופי. החכמים חקרו את העולם שסביבם ואת משמעות החיים מנקודת המבט של התורה והקשר שלה למציאות. כאשר התברר שההבחנה של אמת ו" לא אמת" במציאות לא בהכרח ברורה הסתמכו על פרשנות מקורות מכתבי הקודש והכתבים החיצוניים.
האמת כפרשנות: התורה נתפסה כטקסט רב-פנים שניתן לפרשו בדרכים שונות. החכמים פיתחו שיטות פרשנות מגוונות והתעמקו במשמעויות הסמויות של הטקסט.(הפשט והדרש)
היסטוריה של תפיסת האמת > האמת בתקופת התלמוד: (החל מ-600 לספירה) > שינויים ביחס לתקופה המקראית

מעבר מפולחן ללימוד: אם בתקופה המקראית הסמכות להגדרת חוק ו"אמת" נקבעה על-ידי שופטים, נביאים וכהנים במסגרת הפולחן הדתי, בתקופת התלמוד הדגש עבר על לימוד התורה והבנתה כשיטה להגדרת האמת.
התפתחות ההלכה: ביסוס וריכוז הפרטים בכתב יצרו את המשנה והתלמוד כמערכת הלכתית מורכבת שכללה חוקים לכל תחומי החיים.- שכולם מבוססים על האמת כפי שמנוסחת בתורה.
הדגש על הקהילה: במקום המרכז הרוחני - דתי בתקופת המקרא והמלוכה, עם הגלות, קיבלה הקהילה היהודית המקומית ובראשה הרב שלו הסמכות לקבוע הלכות המבוססות על האמת כפי שנוסחה בתורה ופורשה במשנה ובתלמוד.
לסיכום: בתקופת התלמוד האמת לא הייתה מבוססת רק על אמונה דתית אלא גם התבססה על ידע ומערכת בחינה והדרכה לפרט ולקהילה. והוא הבסיס לפילוסופיה היהודית לבחינת המציאות והאמת.
היסטוריה של תפיסת האמת > האמת בתקופת האסלאם (650-1300 לספירה)

האסלאם נוצר במאה השביעית וקבע את סוף תקופת הפוליתיאיזם הקדם - אסלאמי (הג'אהליה) בחצי האי הערבי והכריז על אמת אחת ויחידה שמקורה בקוראן בלבד. התפתחות תפיסת האמת בפירוש הקוראן ותחילתה של הפילוסופיה המוסלמית קשורה למפעל התרגום של חיבורים פילוסופים מיוונית לערבית בבגדד בתקופת השושלת העבאסית (המאה ה-8 עד המאה ה-10), והתבססה בעיקר על האסכולה האריסטוטלית מחד והזרם הניאואפלטוני מאידך. מייסד המפעל היה עבד – אללה אבן אל מוקפע (חי בשנת 750)שתרגם גם מקורות הודים ויהודים. הפילוסופיה האריסטוטלית יחד עם לימוד מדעי המתמטיקה קודמו עלי-די אבו יוסוף אל קנדי (חי בשנת 830), שהיווה אחד היסודות בהקמת הזרם האיסמעילי באסלאם השיעי. שיאה של ההגות והמדע הפורמלי הגיע באל-אנדלוס במאה ה-10 וה-11, בהובלת אבו עלי אבן סינא והגיע לשיאה ביצירתו של מוחמד אבן רשד (1190). מהותה של פילוסופיה זו היא ויכוח נוקב בין תפיסת האמת המוסלמית הפונדמנטליסטית הטוענת שכל מציאות נקבעה מראש ופירוש המציאות על פי הקוראן נעשה על ידי "העולמא", לבין הפילוסופיה המוסלמית הליברלית המבוססת על תבונת האדם הרצוינלי "המועתזילה ". בתקופה זאת צמחו גם הפילוסופיה והמחקר הרציונלי היהודי. בין החשובים שבפילוסופים היהודים היו יצחק בן שלמה הישראלי שכתב את ספר היצירה, סעדיה גאון, משה אבן עזרא, יהודה הלוי ובהמשך גם הרמב"ם. התרבות הליברלית של בית אומעייה ובית עבאס באנדלוס המשיכה בתקופה הממלוכית (במאה ה-13) במצרים והלבנט והתנוונה עם עליית העות'מאנים, כאשר העולמא והשריעה השתלטו על הפילוסופיה המוסלמית הסונית. במהלך הדורות התפתחו באסלאם הסוני ובאסלאם השיעי כתות ותנועות שנבדלו בפירוש הקוראן והגדרת האמת.
היסטוריה של תפיסת האמת > האמת בתקופת האסלאם (650-1300 לספירה) > ההבדלים בתפיסת האמת בין השיעה לסונה

למרות שגם השיעים וגם הסונים מאמינים שהקוראן הוא מקור האמת האבסולוטית, קיימים הבדלים משמעותיים בתפיסת האמת ובדרך שבה כל זרם מפרש ומיישם את עקרונות האסלאם. ההבדלים הללו נובעים בעיקר מהמחלוקת ההיסטורית על ירושתו של הנביא מוחמד, על הסמכות של השורא (אנ'), השריעה, פרשנות הקוראן ותפקיד האימאם.
מקור האמת: הנוסח של הקוראן מאפשר פרשנות של המציאות בדרכים שונות ולכן גם למחלוקות בהגדרה של הצהרה כאמת.
סונה: הקוראן והסונה (מסורת הנביא) הם שני מקורות האמת העיקריים. הם מקבלים את פירושי החדית' (אמרות המיוחסות לנביא אף שלא כתובות בקוראן) של החדית'אים שלעיתים סותרים זה את זה. ומאמינים כי האמת נמצאת בפירוש הקולקטיבי של חכמי האסלאם לדורותיהם (העולמא) והאמת והחוק על פי האסלאם נקבעים לפי השריעה. (תיאורית הקונצנזוס)
שיעה: השיעים מקבלים את הקוראן כמקור לאמת (אף כי יש כתות בשיעה שמסתייגות מסורות מסוימות) אך אינם מכירים בשריעה והם מעניקים את האמת המוחלטת לאימאמים, שהם לאמונתם צאצאי עלי בן אבי טאלב בן דודו של מוחמד שלתפיסתם הוא היורש האמיתי של מוחמד. השיעים מאמינים כי האימאמים הם היורשים הרוחניים של הנביא וכי הם בעלי ידע פנימי ואלוהי, ולכן הם מקור לאמת המוחלטת (תיאורית המסד). זה הבסיס לכל הכתות השיעיות גם כיום.
היסטוריה של תפיסת האמת > האמת בתקופת האסלאם (650-1300 לספירה) > ההבדלים בתפיסת האמת בין השיעה לסונה > תפקיד האימאם והקאדי

סונה: האימאם מוסמך לקבוע הלכות ולו סמכות לקבוע אמת במשפט ובהלכות החיים אך אין לו סמכות אלוהית מיוחדת. הסונים מאמינים כי כל מוסלמי יכול להיות אימאם כל עוד הוא עומד בקריטריונים מסוימים. סמכותו לקביעת האמת של הצהרה תלויה בבקיאותו ומנהיגותו בקהילה. הסמכות המרכזית היא השורא והעולמא. הקאדי משמש כמדריך מקומי מטעם השורא הנותן שירות לחברי הקהילה ובסמכותו להכריע בהתאם להנחיות השריעה.
שיעה: האימאם הוא מנהיג דתי ופוליטי בעל סמכות אלוהית מיוחדת. השיעים מאמינים כי האימאם הוא היחיד שיכול לפרש את הקוראן בצורה נכונה ולהנחות את הקהילה ומכורח היותו צאצא של מוחמד מסוגל להבחין באמת המוחלטת.
היסטוריה של תפיסת האמת > האמת בתקופת האסלאם (650-1300 לספירה) > ההבדלים בתפיסת האמת בין השיעה לסונה > פרשנות הקוראן

סונה: הסונים מאמינים כי הקוראן הוא ספר ברור ופשוט ובעזרת החדית' אפשר לפרש בדרכים שונות את הפסוקים.
שיעה: השיעים מאמינים כי הקוראן מכיל משמעויות עמוקות וחבויות וכי רק האימאם, שהוא היורש הישיר של מוחמד, יכול לפרש אותו בצורה מלאה ולכן הוא מקור האמת המוחלטת. הפילוסופיה השיעית התפתחה לכיוונים נוספים של פרשנות האמת כמו הפילוסופיה האסמאעילית והסופית.
היסטוריה של תפיסת האמת > האמת בתקופת האסלאם (650-1300 לספירה) > ההבדלים בתפיסת האמת בין השיעה לסונה > היחס לחדית'

סונה: הסונים מקבלים את רוב החדית', אך הם בוחנים את אמינותם של המספרים.
שיעה: השיעים בוחנים את החדית' באופן ביקורתי יותר ומקבלים רק את פסוקי החדית' המיוחסים לאימאמים שלה.
היסטוריה של תפיסת האמת > ימי הביניים: אמת אחת ובלעדית (מהמאה ה-5 עד המאה ה-15)

תקופה מורכבת מבחינת התפתחות הפילוסופיה של האמת. בעוד שלעיתים תקופה זו מתוארת כ"תקופה חשוכה" למעשה היו בה התפתחויות מדעיות משמעותיות. הכנסייה הקתולית הייתה גורם משמעותי בשימור ופיתוח הידע כל זמן שלא סתר את האמת כפי שניסחה בעיקר דרך המנזרים והכנסיות. השפעה משמעותית הגיעה מהעולם המוסלמי שבו התקיים "תור הזהב" של המדע במהלך חלק מתקופה זו. אלא שהקנאות הדתית הקתולית מנעה פיתוח חשיבה עצמאית שאיננה תומכת בדוגמה הנוצרית. בסוף ימי הביניים התחילה להתפתח גישה יותר אמפירית למדע שהובילה בסופו של דבר למהפכה המדעית המודרנית. בימי הביניים האמת נתפסה בעיקר כגילוי אלוהי. הכנסייה הקתולית קבעה את האמת האבסולוטית והפילוסופים ניסו להוכיח את קיומו של אלוהים ואת האמת של הדוקטרינות הנוצריות. הצהרות שלא עמדו במבחן הכנסייה נחסמו והמערערים על הלוגוס הקתולי הועלו למוקד או גורשו. בשיאה קיימה הכנסייה הקתולית אינקוויזיציה לאיתור הסוטים מ ה"אמת הקתולית" כאשר האמת נקבעת על-ידי האפיפיור כנציג ישו עלי אדמות. התפלגות העולם הנוצרי לכנסיות (לותרנית, פרוטסטנטית, מזרחית ועוד) אפשרה הגדרות שונות של הצהרות כאמת או שקר. הפילוסופים בתחילת ימי הביניים היו ברובם אנשי הכנסייה (בישופים, כמרים ונזירים). בגלל מגבלות האינקוויזיציה הם נזהרו להשתמש בהגדרת האמת כך שלא תזוהה עם כפירה בעיקר. ביניהם אלברטוס מגנוס (1200–1280) תאולוג ופילוסוף גרמני שתרם רבות לתחומי הלוגיקה, הפיזיקה, הביולוגיה והכימיה. רוג'ר בייקון (1214–1294) נזיר ופילוסוף אנגלי נחשב לאחד מחלוצי ההחשיבה המדעית המודרנית. עסק באופטיקה, אסטרונומיה וכימיה. אדלרד מבאת' (1080–1152) מתמטיקאי ואסטרונום אנגלי תרגם עבודות מדעיות חשובות מערבית ללטינית. גלילילאו גליליליי (1564–1642) שנלחם עד מוות על האמת שלו. ג'ורדאנו ברונו (1548-1600 היה פילוסוף ואסטרונום שקידם את רעיון האינסופיות של היקום ואת קיומם של עולמות רבים. הוא התנגד לתפיסה הגיאוצנטרית (העולם במרכז היקום) וקידם את התפיסה ההליוצנטרית (השמש במרכז היקום). ברונו תרם להתפתחות המדע והאסטרונומיה ולמאבק לחופש המחשבה והביטוי. גם הוא הוצא להורג על ידי האינקוויזיציה בגלל דעותיו. אבל תרומתם לערעור תפיסת האמת המוחלטת של הכנסייה כבר הניבה את תחילת תקופת הרנסאנס
היסטוריה של תפיסת האמת > ימי הביניים: אמת אחת ובלעדית (מהמאה ה-5 עד המאה ה-15) > תקופות עיקריות בפילוסופיה של ימי הביניים

התקופה הפטריסטית (המאה ה-1 עד המאה ה-8): תקופה זו מאופיינת בעיקר על ידי כתביהם של אבות הכנסייה כמו אוגוסטינוס שהושפע רבות מאפלטון שטען כי האמת נמצאת באלוהים וכי ניתן להגיע אליה באמצעות האמונה וההתגלות.
התקופה הסכולסטית (המאה ה-11 עד המאה ה-14): תקופה זו מאופיינת בניסיון לשלב בין הפילוסופיה האריסטוטלית עם התאולוגיה הנוצרית. פילוסופים מרכזיים בתקופה זו הם אנסלם מקנטרברי, תומאס אקווינס וויליאם איש אוקאם שטען כי ניתן להוכיח את קיום האל באמצעות טיעונים לוגיים.
המעבר מתורת ה"אמת האלהית המוחלטת" לתורת ההתאמה נעשה באיטיות אך בהתמדה ויצר את הבסיס להתקדמות המחשבה והמדע המודרניים.
היסטוריה של תפיסת האמת > הרנסאנס עליית המדע והספקנות (המאה ה־15 עד המאה ה־17)

חיפוש האמת ברנסאנס היה תהליך של מעבר מסמכות דתית לסמכות ההבנה האנושית מדגש על אמונה לדגש על תבונה ותצפית ומקבלת סמכות עיוורת לביקורת וחופש מחשבה. תהליך זה הוביל לשינויים עמוקים בתפיסת העולם והניח את היסודות לעידן המודרני.
היסטוריה של תפיסת האמת > הרנסאנס עליית המדע והספקנות (המאה ה־15 עד המאה ה־17) > מעבר מתאולוגיה להומניזם

בימי הביניים האמת נתפסה כמושג דתי כפי שהוכרזה על ידי הכנסייה. הדגש היה על כתבי הקודש ופרשנויות תאולוגיות. הרנסאנס הביא עמו תנועה אינטלקטואלית ותרבותית חדשה - ההומניזם. ששמה את האדם במרכז וחקרה את היכולות האנושיות, היצירתיות והפוטנציאל של החשיבה החופשית. ההומניסטים שאפו לחזור למקורות הקלאסיים של התרבות היוונית והרומית וחקרו טקסטים פילוסופיים, ספרותיים ומדעיים עתיקים. המעבר להומניזם לא בהכרח ביטל את האמונה הדתית אך הוא העביר את מוקד העניין מהאלוהי אל האנושי והדגיש את חשיבות התבונה, הספקנות ותפיסת האמת על פי תורת ההתאמה והחוויה האנושית ומכאן התפתחה המודרנה.
היסטוריה של תפיסת האמת > הרנסאנס עליית המדע והספקנות (המאה ה־15 עד המאה ה־17) > דגש על תצפית וניסוי

בניגוד לימי הביניים בהם הסתמכו בעיקר על סמכותם של טקסטים עתיקים ושל הכנסייה, הרנסאנס הביא עמו גישה חדשה לידע - אמפיריציזם. שוב חזרה לפילוסופיה ההלניסטית האריסטוטלית. הוגים כמו פרנסיס בייקון הדגישו את חשיבות התצפית בטבע והניסוי המדעי ככלי להשגת ידע אמיתי על העולם. גישה זו הובילה להתפתחות המדע המודרני.
היסטוריה של תפיסת האמת > הרנסאנס עליית המדע והספקנות (המאה ה־15 עד המאה ה־17) > גילויים גאוגרפיים ומדעיים

תקופת הרנסאנס הייתה תקופה של גילויים גאוגרפיים חשובים כמו גילוי אמריקה על ידי קולומבוס. גילויים אלו ערערו על תפיסות עולם קודמות והרחיבו את אופקיהם של האירופאים. המצאות כמו הדפוס אפשרו הפצה רחבה של ידע ורעיונות והובילו לשינוי באופן בו אנשים צרכו מידע. התפתחויות במדע, כמו תאוריית ההליוצנטריות של ניקולאס קופרניקוס, ערערו על תיאוריות קוסמולוגיות שקבעו שהארץ והאדם הם מרכז הבריאה והיו מקובלות כאמת מוחלטת במשך מאות שנים.
היסטוריה של תפיסת האמת > הרנסאנס עליית המדע והספקנות (המאה ה־15 עד המאה ה־17) > חופש מחשבה וביקורת

הרנסאנס הביא עמו דרישה לחופש מחשבה וביקורת על סמכויות קיימות כולל הכנסייה. האוניברסיטאות החליפו את המנזרים והכנסיות כמקור לימוד והשקפת עולם. הומניסטים כמו ארסמוס מרוטרדם קראו לרפורמה בכנסייה וביקרו את השחיתות והדוגמטיות שלה. מכאן והלאה תפיסת המציאות וה"אמת" שוב איננה תיאוקרטית ואבסולוטית אלא ביקורתית ואוביקטיבית.
היסטוריה של תפיסת האמת > הרנסאנס עליית המדע והספקנות (המאה ה־15 עד המאה ה־17) > השפעת האמנות

האמנות של הרנסאנס עם דגש על ריאליזם ופרספקטיבה שיקפה את הרצון לתאר את העולם כפי שהוא באמת. אמנים כמו לאונרדו דה וינצ'י ומיכלאנג'לו חקרו את האנטומיה האנושית ואת הטבע וביטאו את הידע הזה ביצירותיהם.
היסטוריה של תפיסת האמת > הרנסאנס עליית המדע והספקנות (המאה ה־15 עד המאה ה־17) > הוגי דעות חשובים

ניקולו מקיאוולי (1469-1527): מקיאוולי נחשב לאחד מאבות המדע המדיני המודרני. ספרו המפורסם "הנסיך" (Il Principe) עוסק בטבעו של השלטון והדרך בה שליט צריך לנהוג כדי לשמור על כוחו. הוא טען כי על השליט להתאים את מעשיו לנסיבות הפוליטיות גם אם הדבר כרוך בשימוש באמצעים לא מוסריים. מקיאוולי הפריד בין פוליטיקה למוסר והדגיש את חשיבות הריאליזם הפוליטי על פי תורת האמת פרגמטית. רעיונותיו השפיעו על התפתחות המחשבה המדינית ועל הבנת כוח ושלטון.
מישל דה מונטן (1533-1592): נחשב לאבי ז'אנר החיבור (essay). הוא כתב על מגוון נושאים תוך שימוש בסגנון אישי וספקני. הוא חקר את טבע האדם, את המוסר ואת הידע והטיל ספק בערכים מוחלטים. מונטן תרם להתפתחות הסובייקטיביות והרלטיביזם המוסרי. למעשה התנער לחלוטין מתפיסת האמת המוחלטת שמקורה אלוהי והדגיש את הבנת האמת הסובייקטיבית כבחינת המציאות.
פרנסיס בייקון (1561-1626): בייקון נחשב לאחד מאבות האמפיריציזם והמדע המודרני. הוא טען כי ידע אמיתי ניתן להשיג רק באמצעות תצפית וניסוי. הוא פיתח את השיטה המדעית האינדוקטיבית, המבוססת על איסוף נתונים ותצפיות וגזירת מסקנות כלליות מהם על פי תורת ההתאמה. וכך חזר למעשה לתורתם של דמוקריטוס ואפיקורוס מהתקופה ההלניסטית. בייקון השפיע רבות על התפתחות המדע והמתודולוגיה המדעית. הוא הדגיש את חשיבות הידע המעשי והשימושי.
תומאס מור (1478-1535): כתב את הספר "אוטופיה", המתאר חברה אידיאלית דמיונית. הספר עוסק בנושאים חברתיים ופוליטיים, כמו שוויון, צדק וארגון חברתי שהשפיעה על התפתחות המחשבה הסוציאליסטית והאוטופית. הספר עורר דיון בנושאים של צדק חברתי וארגון חברתי. בכך חזר למעשה על תפיסת האמת המוחלטת, כהגיון מדעי - חברתי.
היסטוריה של תפיסת האמת > התקופה המודרנית (המאה ה־17 - המאה ה־20)

הפילוסופיה המודרנית שהחלה לצמוח במאה ה-17 סימנה תפנית משמעותית בהיסטוריה של המחשבה. היא התאפיינה בשינויים מהותיים בגישות, בשאלות ובשיטות והשפיעה עמוקות על תחומים רבים בחיים כולל מדע, פוליטיקה ודת.
על רקע פיתוח מדעי וטכנולוגי ששינה את פני העולם. לקראת המאה ה־20 כאשר הגדרת האמת המבוססת על הוכחות באמצעות ניסויים ותצפיות אינן מותנות בתפיסה של אמת מוחלטת אלא על הגדרת חוקי הטבע כפי שהוכחו בניסויים.
הפילוסופיה המודרנית השפיעה עמוקות על התפתחות המדע, הפוליטיקה, הדת והחברה המערבית. היא עוררה דיונים עמוקים על טבע האדם, על היחס בין האמונה והספק ועל הגדרת המציאות. הפילוסופים המודרניים הניחו את היסודות לחשיבה המדעית המודרנית ולפיתוח הדמוקרטיה הליברלית.
הפילוסופיה המודרנית עסקה בשילוב של תיאוריות המפרשות את האמת עם השינויים בתפיסת המציאות המודרנית. היא הניחה את היסודות לחשיבה המודרנית והשפיעה עמוקות על התפתחות התרבות המערבית.
היסטוריה של תפיסת האמת > התקופה המודרנית (המאה ה־17 - המאה ה־20) > המאפיינים העיקריים של האמת בפילוסופיה המודרנית

הדגש על הרציונליזם: הפילוסופים המודרניים הדגישו את תפקיד השכל והרציונליות בהשגת ידע אמיתי. הם חיפשו יסודות ודאיים לידע, כגון רעיונות מולדים או עקרונות לוגיים.
הסתמכות על המדע: הפילוסופיה המודרנית קשרה קשר הדוק עם המדע המתפתח. המחקר, התצפית וההוכחה המדעית - מתימטית הם הבסיס להגדרת האמת.
התמקדות בשאלות הנוגעות לאדם: הפילוסופים המודרניים התעניינו בשאלות הנוגעות לטבע האדם, החברה, המדינה והמוסר. הם חיפשו תשובות לשאלות כגון: מהי הזהות האנושית? מהי המדינה הצודקת? מהי המוסריות?
ביקורת על המסורת: הפילוסופים המודרניים ביקרו את המסורות הפילוסופיות הקודמות, כגון הפילוסופיה התאולוגית האריסטוטלית והפילוסופיה הסכולסטית וכאשר הזניחו את תפיסת האמת הנצחית היחידה והמקור האלוהי לאמת, התרכזו בניסיון להבין את הביטוי של המציאות כפי שנחקרה ומשמעותה לאדם.