stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הרכבה עצמית
הרכבה עצמית  מעשה ידי האדם

באופן כללי, ניתן להגדיר שתי גישות שונות לבנייתהּ של מערכת מורכבת: גישת ה-Top Down – היכולת לעשות מניפולציה לאבני הבניין הקטנות בעזרת כלים שונים ולבנות אותם בסדר רצוי, וגישת ה-Bottom Up – הרכבה עצמית.
לכאורה, קל יותר  לעשות דברים בגישת ה-Top Down; מרגע שקיימים הכלים לתפעל את אבני הבניין, ניתן לבנות מהן כל שרוצים. ולראיה, זוהי הגישה השלטת היום בתכנון מערכות מיקרואלקטרוניקה. ברם אם יורדים לרמה מערכות ננו-מטריות, מתגלה כי אליה וקוץ בה:
דיוק – גם הכלים הטובים ביותר המצויים ברשותנו כיום גסים מדי, מה שגורם לפגמים בחומר ומשפיע במידה רבה על התכונות המקרוסקופיות שלו.
זמן – גם לו יכולנו לכדרר במדויק למקום ספציפי אטום יחיד (למשל בעזרת מיקרוסקופ מִנהור סורק [STM]), הרי שכתיבת המידע שעל גבי דיסק קשיח אופייני למשל ייקח כ-3,000 שנה.
אנרגיה – הפעלת כלים שכאלו דורשת בדרך כלל הרבה אנרגיה.
גישת ההרכבה העצמית באה לפתור בעיות אלו ולהציג דרכי בנייה זולות ויעילות.
דיוק – היות שכעת חומרי הגלם זזים לבדם למקום הנכון על פי העיקרון של מינימום אנרגיה, הם יסתדרו במבנים צפופים ומדויקים יותר, וכך ייצרו חומרים ללא פגמים.
זמן – כיוון שחומרי הגלם מסתדרים מעצמם, ניתן בו זמנית לייצר רכיבים רבים.
אנרגיה – כל שצריך לעשות הוא להחזיק את התנאים הנכונים, והמערכת עושה זאת באופן ספונטני בלי השקעת עבודה חיצונית.
אולם, גם בגישה זו יש חסרונות. ראשית, היא קשה מאוד לתכנון. במידה רבה, האחריות כאן עוברת מהבונה למתכנן. נכון לשנת 2016 עובדות קבוצות מחקר רבות בעולם על ייצור מתקנים ויישומים שונים בשיטה זו, בין השאר בשיטות ביולוגיות, אורגניות או ייצור רכיבים סינתטיים. עם זאת, המחקר עדיין רחוק מגילוי של שיטה מסחרית. אחת הבעיות בהן נתקלים המתכננים היא בעיית תיקון השגיאות. מעצם הגדרת התהליך, לפעמים קורות שגיאות (למשל: רבים המקרים בהם שכפול של DNA אינו מושלם). בעבור מקרים כאלו "דאגה" האבולוציה למנגנוני תיקון שגיאות (ומה גם שכל עוד קורה הדבר אחרי שפרט מסוים כבר התרבה, אין לשגיאה חשיבות מבחינה אבולוציונית). התעשייה, לעומת זאת, אינה "סובלת" שגיאות.
ראו גם

ארגון עצמי
התאמת כיווני מבט

דמות מביטה אל עבר דמות אחרת, שנמצאת מחוץ לגבולות הפריים. מתוך הסרט "חלון אחורי" של היצ'קוק
התאמת כיווני מבט (באנגלית: Eye Line Match) היא טכניקת עריכה קולנועית, שמטרתה ליצור אשליה של המשכיות ברצף של שני שוטים עוקבים (או יותר). טכניקה זו מבוססת על כך שהצופה הקולנועי רוצה לראות את מה שהדמות הקולנועית שעל המסך רואה.
השיטה של טכניקה זו היא: אם בשוט ראשון אנו רואים one shot של דמות, אשר מביטה אל עבר אובייקט (דמות אחרת, או חפץ), אשר נמצא מחוץ לגבולות הפריים שבו נראית הדמות, האובייקט ייראה בשוט הבא כשהוא מצולם בכיוון ובזווית המתאימים לכיוון המבט של הדמות שבשוט הראשון.
הערות שוליים

↑  Jeremy G Butler (2001). Television: Critical Methods and Applications. Lawrence Erlbaum Associates. ISBN 9780805842098.
↑  "Editing guide". Yale University. אורכב מ-המקור ב-2011-07-23. נבדק ב-30 במרץ 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
ערך זה הוא קצרמרבנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הרשל לאבלס

הרשל סלל לאבלס (באנגלית: Herschel Cellel Loveless;‏ 5 במאי 1911 –  4 במאי 1989) היה פוליטיקאי אמריקאי מאיווה, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל איווה ה-34 בשנים 1957–1961. לפני כן, בשנים 1949–1953, הוא כיהן כראש עיריית אטמווה שבאיווה.
לאבלס היה המושל הרביעי מטעם המפלגה הדמוקרטית שכיהן באיווה מאז מלחמת האזרחים. בחירתו כמושל סימלה את עליית כוחם של תושבי הערים ואת האיגודים המקצועיים בפוליטיקה של המדינה. במהלך תקופת כהונתו כמושל, זכה לאבלס למוניטין כמי שפעל ללא לאות לשילוב אחריות כספית עם מנהיגות בסוגיות כמו שליטה בשיטפונות, שירותי בריאות הנפש, והשירותים החברתיים. הוא גם קידם את החלוקה מחדש של מחוזות הבחירה כדי לתקן את חוסר האיזון בין האזורים הכפריים לבין האזורים העירוניים בייצוגם בבית המחוקקים המדינתי. ב-1957, בעת השבעתו כמושל, אוכלוסיית 26 המחוזות הכפריים ביותר באיווה מנתה שליש מתושבי המדינה, בעוד שאוכלוסיית 24 המחוזות האחרים מנתה כשני-שלישים. בהיבטים רבים, דאג לאבלס ליישור קו עם המפלגה הדמוקרטית באיווה מול מקבילתה הארצית.
ראשית חייו

הרשל לאבלס נולד בחווה ליד פרימונט, איווה. הוא התחנך בבתי ספר כפריים וסיים את לימודיו בבית הספר התיכון של אטמווה ב-1927, כשהיה בן 16. בשנה הראשונה לאחר סיום לימודיו הוא עבד בחווה, ולאחר מכן עבד במשך רוב שנות השפל הגדול בחברת הרכבת "שיקגו, מילווקי, סנט פול ופסיפיק" (אנ'), שהעסיקה כמה מאות עובדים באטמווה. במהלך שנות ה-30 הוא גם עסק בהובלת פחם והקים והפעיל מפעל למוצרי נפט ותחנות דלק. ב-1939 הוא קיבל משרה במפעל לאריזת הבשר של ג'ון מורל מאוטמווה כמפעיל טורבינה בתחנת הכוח שלהם לפני שב-1944 הוא שב לעבוד בחברת הרכבות. בעת שנעדר מחברת הרכבות, ארגן לאבלס את מחלקת התברואה של אוטמווה, ולאחר מכן שימש כאחראי על מערך החירום של העירייה במהלך השיטפון הקטלני של נהר דה מוין ביוני 1947. הצלחתו בתפקיד זה גרמה לו לרכוש אוהדים רבים בקרב תושבי העיר.
ראש עיריית אוטמווה

תמיכה זו הובילה את לאבלס לכהן שתי תקופות כראש העיר בשנים 1949–1953. בשנות כהונתו בתפקיד דאג לאבלס לפיתוח משמעותי של מערכת הרכובות והביוב של העיר. הוא במיוחד דאג לשליטה על נהר דה מוין, והקמת חומת מגן לביוב ולנהר. הוא קידם את בנייתו של מתקן לקליטת שפכים ואשפה והכנת תוכניות להסטת נתיבי כבישים מהירים ושיפורם. לאבלס הקים את מועצת התכנון של העיר, את מרכז הנוער, ואת המועצה המקומית לפעילות הנוער. הוא תמך באינטרסים של מעמד העובדים בשיתוף עם האיגודים המקצועיים הגדולים של העיר. ברמה המדינתית, הוא ישב בראש חטיבת הערים הגדולות של ליגת העיריות של איווה, והיה חבר בוועדת החקיקה של הערים שסייעה לחדש את החוקים העירוניים.
ב-1952 עשה לאבלס את ניסיונו הראשון להתמודד על משרת מושל איווה, ונוצח לאחר שקיבל בבחירות 48 אחוזים מהקולות מול יריבו הרפובליקני ויליאם בירדסלי. לאחר סיום כהונתו כראש עיריית אוטמווה, ארגן לאבלס את תאגיד האספקה המוניציפלי, שייצר, התקין ונתן שירות למערכות תנועה בדרכים.
מושל איווה

מסע הבחירות של לאבלס למשרת המושל ב-1956 היה מוצלח, בין השאר בשל העובדה שהוא ניצל את חוסר שביעות הרצון של תושבי איווה מהעלייה במס המכירות המדינתי מ-2 אחוזים ל-2.5 אחוזים במהלך כהונתו של המושל ליאו הויג. רבים מחוואי איווה ראו באור יפה את תמיכתו של לאבלס בדגש של המפלגה הדמוקרטים הארצית על הסדרת תעריפי התוצרת החקלאית. הוא השיג את תמיכתם של תושבי הערים על ידי קידום שינויים בחוקי המשקאות החריפים. הוא גם קרא תיגר על העלייה בשיעור החברות במדינה ב"פדרציית העבודה האמריקאית והקונגרס של הארגונים התעשייתיים" (AFL–CIO) כדי ליישר את עצמו בקו ישיר יותר עם המפלגה הדמוקרטית. את תמיכתו הרחבה ביותר הוא השיג בערים המתועשות שאוכלוסייתן נעה בין 25,000 ל-50,000 תושבים.
במהלך תקופת כהונתו הראשונה כמושל, בשנים 1957–1959 הצליח לאבלס לבטל את הגדלת מס המכירות בשיעור של חצי סנט, ואז השקיע מאמצים משמעותיים בפנייה לבית המחוקקים בסוגיית החלוקה מחדש של מחוזות הבחירה, אף על פי שצעד זה לא יושם אלא רק בשנות ה-60 ובראשית שנות ה-70. המעמד החלש של מוסד המושל באיווה ובית המחוקקים שנשלט על ידי רוב רפובליקני הגבילו את סיכויי הצלחתו בכך.
במערכת הבחירות שלו לבחירה לכהונה שנייה ב-1958 הביס לאבלס את יריבו, ויליאם מארי, ב-63 מתוך 99 מחוזות איווה, ובמיוחד נחל הצלחה פעם נוספת בקרב תושבי הערים. הוויכוח על החלוקה מחדש של המחוזות נמשך גם בתקופת כהונתו השנייה כמושל בשנים 1959–1961. בנוסף, במהלך שתי תקופות הכהונה שלו, דחק לאבלס במדינה לאשר את מאמצי השליטה בשיטפונות של נהר דה מוין. הוא דאג להשגת מימון פדרלי להקמת סכרי רד רוק וסיילורוויל. הוא גם היה מעורב ביצירת תוכנית מדינתית חדשה לבריאות הנפש ולרווחה ושיקום חברתיים. בעת סיום כהונתו של לאבלס, עמד אוצר המדינה בייתרה חיובית של 50 מיליון דולר.
במערכת הבחירות לנשיאות של 1960 היה לאבלס יושב ראש ועדת הכללים של הוועידה הארצית של המפלגה הדמוקרטית. אף על פי שהוא זכה לתמיכה מסוימת במועמדותו לנשיאות, הוא הציג את מועמדותו למושב בסנאט של ארצות הברית, ובמקביל היה פעיל במסע הבחירות של קנדי וג'ונסון. בשנה שהייתה גרועה מבחינתם של דמוקרטים רבים באיווה, נוצח לאבלס בבחירות על ידי הרפובליקני ג'ק מילר בהפרש של כמעט 50,000 קולות.
שנותיו האחרונות

ב-1961 מינה הנשיא קנדי את לאבלס כחבר במועצה הפדרלית למשא ומתן מחודש, שטיפלה בתיקונים בחוזים צבאיים, תפקיד בו הוא שימש עד 1969. לאחר מכן הוא היה לסגן הנשיא ליחסי ממשל של תאגיד קרומלוי, חברה מאיווה לייצור משקאות קלים. ב-1978 הוא פרש ועבר לפרברי וושינגטון הבירה. ללאבלס ורעייתו, אמיליה (לבית האוורד) לאבלס, היו שישה ילדים.
הרשל לאבלס נפטר מסרטן הריאה בווינצ'סטר, וירג'יניה, ב-4 במאי 1898, יום אחד לפני יום הולדתו ה-78. הוא נטמן בבית הקברות של אוטמווה.
הערות שוליים

↑  הרשל לאבלס, באתר המילון הביוגרפי של איווה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1183929102  ISNI: 0000 0000 2812 8787  LCCN: n88224739  SNAC: w6nz91m8  VIAF: 11409120   WorldCat (עם VIAF): 11409120
הרכבל לשילטהורן

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  שווייץ שווייץ
 עיר:  הרמה הברנית
 מידע על ההקמה
 התחלת בנייה:  1963
 פתיחת הקו:  1967
 מידע על הקו
 תחילת הקו:  שילטהורן
 סיום הקו:  שטכלברג
 schilthorn.ch
 
הרכבל לשילטהורן (בגרמנית: Schilthornbahn) הוא קו רכבל ברמה הברנית שבשווייץ, המתחיל בשטכלברג שבעמק לאוטרברונן ומסתיים בפסגת הר השילטהורן.
היסטוריה

החל מהמאה ה-19 נעשו ניסיונות שלא צלחו להקים רכבל לפסגת ההר. בשנת 1959 ארנסט פוז, קופץ סקי שווייצרי, חידש את היוזמה. בשנת 1963 החלה הבנייה ובשנת 1967 הסתיימה בניית הרכבל.
פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
תחנות הקו

| תמונה | תחנה | גובה (במטרים) | חיבור לקווים נוספים |
| --- | --- | --- | --- |
|  | שטכלברג Stechelberg | 910 |  |
|  | גימלוולד Gimmelwald | 1,363 |  |
|  | מירן Mürren | 1,638 | הרכבת ההררית לאוטרברונן-מירן |
|  | בירג Birg | 2,677 |  |
|  | שילטהורן Schilthorn | 2,970 |  |
גלריה

רכבל עולה ממירן לבירג
תחנת שילטהורן וסביבתה
ראו גם

הרכבת ההררית לאוטרברונן-מירן
הערות שוליים

↑  היסטוריית הרכבל לשילטהורן, באתר schilthorn.ch
‏
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 248320964   WorldCat (עם VIAF): 248320964 
ערך זה הוא קצרמרבנושא שווייץ. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
התנועה הציונית האמריקאית

| --- | --- |

 מדינה:  ארצות הברית 
 מטה הארגון:  ניו יורק 
 תקופת הפעילות:  1906–הווה (כ־118 שנים) 
 www.azm.org
 
התנועה הציונית האמריקאית (באנגלית: American Zionist Movement) הוא ארגון ציוני אמריקאי המורכבת מקואליציה תנועות ציוניות. בארגון חברות 21 תנועות.
אודות התנועה

הארגון הוא גלגול של American Zionist Emergency Council, שהוקם ב-1939, אחריו ה-American Zionist Council שהוקם ב-1949 ושל ארגון ה-American Zionist Federation שהוקם ב-1970. במתכונתו הנוכחית הוקם בתחילת 1993, נשיאו הראשון היה סיימור רייך.
מטרת הארגון, כפי שמצוין באתר האינטרנט שלו, היא "לחזק את הקשר של יהדות ארצות הברית עם ישראל, לפתח את מרכזיות ישראל בחיים היהודיים ברחבי העולם, להעמיק את ההבנה על החברה הישראלית והאתגרים העומדים בפניה, לעודד נסיעות ארוכות ועליה לישראל, לעודד דיאלוג, דיון ועשיה קולטיבית כדי לקדם את הציונות בארצות הברית ומחוץ לזה".
בין התנועות החברות בארגון נמצאות עמנו (המזוהה עם מפלגת העבודה), ידידי הליכוד בארצות הברית, ארצה (ARZA) - ארגון הציונים הרפורמים, תנועת החירות בצפון אמריקה, מרצ ארצות הברית, נעמת ארצות הברית, פדרציית היהדות הרקונסטרוקטיבית וארגון ציוני אמריקה.
משרדי התנועה נמצאים בניו יורק. התנועה חברה בועידת הנשיאים של הארגונים היהודיים העיקריים בארצות הברית. נשיא התנועה הוא ווילאם הס.
הרשל וספסיאן ג'ונסון

ערך זה עוסק במושל ג'ורג'יה ה-41. אם התכוונתם לנינו, שגריר ארצות הברית באומות המאוחדות בשנים 1946 - 1947, ראו .
הרשל וספסיאן ג'ונסון (באנגלית: הרשל וספסיאן ג'ונסון;‏ 18 בספטמבר 1812 –  16 באוגוסט 1880) היה פוליטיקאי אמריקאי מג'ורג'יה, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל ג'ורג'יה ה-41 בשנים 1853–1857. בבחירות לנשיאות של 1860 הוא היה מועמד לתפקיד סגן נשיא ארצות הברית מטעם האגף במפלגה הדמוקרטית בהנהגתו של סטיבן דאגלס. במלחמת האזרחים האמריקאית הוא כיהן כחבר הסנאט של הקונפדרציה מטעם ג'ורג'יה.
ראשית חייו

הרשל וספסיאן ג'ונסון נולד במחוז בורק שבג'ורג'יה. ב-1834 הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת ג'ורג'יה. הוא למד משפטים בבית הספר הפרטי למשפטים של השופט ויליאם ט. גולד באוגוסטה והתקבל ללשכת עורכי הדין.
ב-1839 עבר ג'ונסון למחוז ג'פרסון והחל לעסוק בעריכת דין בעיר לואיוויל. ב-1844 הוא עבר לבירת המדינה דאז, מילדג'וויל, שם הוא המשיך בעיסוקו בעריכת דין.
קריירה פוליטית

ב-1843 התמודד ג'ונסון ללא הצלחה בבחירות למושב בבית הנבחרים של ארצות הברית. בבחירות לנשיאות של 1844 הוא היה חבר בחבר האלקטורים והצביע בעד ג'יימס פולק וג'ורג' דאלאס. ב-1847 הוא התמודד ללא הצלחה על משרת מושל ג'ורג'יה ונוצח בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית על ידי ג'ורג' טאונס. טאונס ניצח בבחירות הכלליות, וב-1848 מינה את ג'ונסון לאייש את המושב בסנאט של ארצות הברית שהתפנה עקב התפטרותו של וולטר ט. קולקוויט. ג'ונסון כיהן בסנאט עד 1849, אך לא היה מועמד לכהונה נוספת. הוא שב לג'ורג'יה ועד 1853 כיהן כשופט. ב-1852 הוא כיהן שוב כחבר בחבר האלקטורים.
ב-1853 נבחר ג'ונסון כמושל ג'ורג'יה ה-41, וב-1855 נבחר לכהונה שנייה. במהלך הבחירות לנשיאות של 1856 הוא הכריז שניצחון של ג'ון פרימונט יהווה עילה לפרישת מדינות הדרום. לאחר תום כהונתו כמושל נקרא מחוז ג'ונסון שבג'ורג'יה על שמו. ב-1860, כאשר סירבה המפלגה הדמוקרטית להוסיף למצעה את התמיכה בהרחבת העבדות אל הטריטוריות המערביות, התפצלה המפלגה. בניסיון לגייס קולות דרומיים, נבחר ג'ונסון כמועמד הדמוקרטים הצפוניים כשותפו למרוץ של סטיבן דאגלס.
מלחמת האזרחים

ב-1861 היה ג'ונסון חבר בוועידת הפרישה של ג'ורג'יה. הוא התנגד לפרישת המדינה מן האיחוד. עם זאת, כאשר היה ברור שג'ורג'יה תפרוש, הוא השלים עם הפרישה מתוך נאמנות למדינתו. הוא כיהן כחבר בסנאט של הקונפדרציה מ-1862 ועד תום מלחמת האזרחים ב-1865. בכהונתו בסנאט הוא התנגד לגיוס חובה ולהשעיית חוק הביאס קורפוס. לאחר תום המלחמה היה ג'ונסון מנהיג השיקום ומונה כיושב ראש ועידת החוקה של ג'ורג'יה. עם קבלתה של ג'ורג'יה מחדש כמדינה באיחוד ב-1866, הוא נבחר לסנאט של ארצות הברית, אך לא הותר לו לכהן בתפקיד עקב נאמנותו לקונפדרציה. ב-1873 הוא שב לכהן כשופט עד למותו.
מותו

הרשל וספסיאן ג'ונסון נפטר בלואיוויל ב-16 באוגוסט 1880. הוא נטמן בבית הקברות של העיר.
נינו, הרשל ג'ונסון, היה שגריר ארצות הברית באומות המאוחדות בשנים 1946–1947.
לקריאה נוספת

Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 1, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, pp. 296-297
ויחינו-ז'ולבינו

נפת וְיִחִינוֹ-ז'וּלֵבִּינוֹ (ברוסית: район Выхино-Жулебино) היא נפה במחוז הדרום-מזרחי של העיר הפדרלית מוסקבה שברוסיה. שטחה 14.97 קמ"ר ואוכלוסייתה מונה 225,493 תושבים (2020).
ויחינו-ז'ולבינו היא אחת הנפות הגדולות ביותר במוסקבה מבחינת גודל אוכלוסייה.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
למרות העובדה שהמצב האקולוגי בנפה מוערך כלא בטוח בגלל זרימת תנועה גדולה דרך הנפה לאורך כביש הטבעת של מוסקבה, וולגוגרדסקי פרוספקט וריאזנסקי פרוספקט, כמו גם מזבלות בלתי חוקיות בפארק היער ז'ולבינסקי, זוהי הנפה הפחות בטוחה מבחינה סביבתית בהמחוז הדרום-מזרחי.[דרושה הבהרה]
אתרים ראויים לציון

האוניברסיטה הממלכתית לניהול (אנ')
אוניברסיטה מוסקבואית ממלכתית למדעי הרוח על שם מיכאיל שולוחוב (אנ')
אוניברסיטה מוסקבואית למדעי הרוח (אנ')
אוניברסיטה רוסית ממלכתית לתיירות ושירות (אנ')
פארק-יער קוז'מינסקי (רו'), אזור טבע מוגן
המקדש של אייקון ולחרנסקוי של אם האלוהים (רו')
תחנת המטרו קוטלניקי
התנועה הרפובליקנית העממית

| --- | --- |

 מדינה:  צרפת 
 מייסד:  ז'ורז' בידו 
 תקופת הפעילות:  1944–1967 (כ־23 שנים) 
 התמזגה לתוך:  המרכז הדמוקרטי
 מטה:  הרובע השביעי של פריז 
 מיקום במפה הפוליטית:  מרכז-ימין
 ארגונים בינלאומיים:  האינטרנציונל הנוצרי - דמוקרטי
 צבעים רשמיים:  לבן
 
התנועה הרפובליקאית העממית (בצרפתית: Mouvement Républicain Populaire; בראשי תיבות: MRP) הייתה מפלגה נוצרית דמוקרטית בצרפת, שעיקר פעילותה בימי הרפובליקה הצרפתית הרביעית. התנועה הייתה אחד הכוחות החזקים ב"ברית שלוש המפלגות" שייסדה את הרפובליקה, לצד המפלגה הסוציאליסטית הצרפתית והמפלגה הקומוניסטית של צרפת. לאחר פרישת הקומוניסטים מהממשלה, ב-1947 התגבשו מסביב לתנועה מפלגות "הכוח השלישי" שייצגו את כל מי שאינו גוליסט ואינו קומוניסט. התנועה הייתה מפלגה מרכזית בקואליציה ברוב תקופת הרפובליקה הרביעית, ובמסגרתה פעלו אישים מרכזיים כז'ורז' בידו, רובר שומאן ופייר פלימלן. בתקופת הרפובליקה הצרפתית החמישית, תחת שלטון דה גול, נסוגה הפופולריות של המפלגה, והיא התפרקה ב-1967.
הערות שוליים

↑  ד"ר ש.י. בלוך, ארצות אירופה המערבית אחרי מלחמת העולם השנייה, תולדות המאה ה-20, הוצאת יזרעאל, 1963, כרך ב', עמ' 103
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007599274705171  BnF: cb125308871 (data)  GND: 10164928-9  ISNI: 0000 0001 1956 8040  LCCN: n50053244  SUDOC: 027358445  VIAF: 138333999   WorldCat (עם VIAF): 138333999 
ערך זה הוא קצרמרבנושא צרפת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הורלוגין צ'ויבלסאן

הורלוגין צ'ויבלסאן (במונגולית: Хорлоогийн Чойбалсан‏; 1895 - 26 בינואר 1952) היה המנהיג הקומוניסטי של מונגוליה משנות ה-30 ועד מותו. הוא שירת כראש בית הנבחרים בין השנים 1930-1929, והיה ראש הממשלה בין השנים 1952-1939. נשא בדרגת מרשל של הצבא המונגולי.
הורלוגין היה חסידו של מנהיג ברית המועצות יוסיף סטלין וחיקה את מדיניותו בדרכים רבות. הוא עלה לשלטון בתמיכה סובייטית, כתוצאה מאי שביעות רצונו של סטלין מהמנהיג הקומוניסטי המונגולי פלג'ידין גנדן. גנדן הודח מהשלטון ב-1936 בעקבות סירובו לשתף פעולה עם סטלין, בין השאר בנוגע לכוח צבאי סובייטי על אדמת מונגוליה וחיסול הנזירים הבודהיסטיים. זמן מועט לאחר מכן הוצא גנדן להורג במוסקבה, וצ'ויבלסאן תפס את מקומו.
רבים סבורים כי שלטונו של צ'ויבלסאן הוא האכזרי ביותר בתולדות מונגוליה המודרנית. בתקופת שלטונו חלו רדיפות מצד הממשלה כנגד "אויבי העם" - כלומר, מנהיגים דתיים, אריסטוקרטים ומתנגדים פוליטיים. כיום אין הערכה חד משמעית של ההרוגים כתוצאה מרדיפות אלה. בנוסף, הנהיג צ'ויבלסאן במונגוליה פולחן אישיות על פי מודל סטלין. מצד שני, במהלך תקופת שלטונו, ובסיוע סובייטי, שופרה התשתית המונגולית והוקמו קווי תקשורת וכבישים רבים. כמו כן ננקטו צעדים לצמצום האנלפבתיות במדינה.
צ'ויבלסאן החזיק במשרת ראש הממשלה עד מותו ב-1952. דמותו עדיין שנויה במחלוקת במונגוליה: רבים עדיין מעריצים אותו ומחשיבים אותו כגיבור מונגולי, אך המבקרים מייחסים זאת לתעמולה ולפולחן האישיות. חלק מהמונגולים מאמינים כי צ'ויבלסאן היה שליט-בובה בידי הסובייטים, וכי לא הייתה לו אפשרות אחרת לפעולה. מפלגתו של צ'ויבלסאן, המפלגה המהפכנית העממית של מונגוליה, גינתה חלק מפעולותיו, ביניהן פולחן האישיות, ב-1956.
על שמו נקראה בשנת 1941 העיר צ'ויבלסאן.
ולאא חוסיין

ולאא חוסיין (נולדה ב-20 במרץ 1989; בערבית: ولاء حسين) היא שחקנית כדורגל ערבייה-ישראלית המשחקת במכבי חולון בליגת העל ולשעבר שחקנית נבחרת פלסטין בכדורגל נשים.
חוסיין גדלה בכפר שעב ונהגה לשחק בילדותה עם ילדים בנים בכפר. בגיל 16, אותרה על ידי מנהל קבוצת בני סכנין אשר צפה בה משחקת בחצר ביתה. בעקבות כך עברה לבית ספר בסכנין והחלה לשחק במסגרת קבוצת בנות סכנין. בגיל 18 שיחקה בנבחרת הנערות של ישראל, השתתפה בשלושה משחקים ואף הבקיעה במשחק מול צפון אירלנד באוקטובר 2007. שנה לאחר מכן הוזמנה לשחק בנבחרת פלסטין לנשים במסגרת טורניר בקטר.
בעונות 2006–2008 שיחקה בקבוצת בנות סכנין בליגת הנשים. ב-2008/2009 שיחקה בהפועל עירוני פתח תקווה (ליגת נשים ראשונה). ב-2009/2010 שיחקה במכבי צור שלום ביאליק (ליגה נשים ראשונה). ב-2011–2013 שיחקה במועדון כדורגל רמת השרון שהעפילה מהליגה השנייה לראשונה. ב-2013/2014 שבה לשחק בהפועל עירוני פתח תקווה (ליגה נשים ראשונה), וב-2014/2015 במועדון כדורגל רמת השרון. ב-2015/2016 שיחקה במכבי חולון (ליגה נשים ראשונה). ב-2016/2017 שיחקה במועדון ספורט קריית גת (ליגה נשים ראשונה). ב-2017–2019 שיחקה בהפועל באר שבע (ליגה לאומית נשים) כקפטנית, וכיום משחקת בהפועל מרמורק .
וולטר לנגלי

| --- | --- |

 לידה:  8 ביוני 1852 ברמינגהאם, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  21 במרץ 1922 (בגיל 69) פנזאנס, הממלכה המאוחדת 
 
וולטר לנגלי (באנגלית: Walter Langley‏; 8 ביוני 1852 – 21 במרץ 1922) היה צייר אנגלי ומייסד בית הספר ואסכולת ניולין לציור.
ביוגרפיה

הוא נולד בברמינגהאם ואביו היה חייט. בגיל 15 הוא היה חניך לליטוגרפיה. בגיל 21 זכה במלגה לבית הספר בדרום קנזינגטון, שם למד עיצוב במשך שנתיים. היצירות שלו מצוירות לעיתים קרובות עם צבעי זהב וכסף ובסגנון הרנסאנס. הוא חזר לברמינגהם והתחיל לצייר במשרה מלאה, ובשנת 1881 נבחר לשותף של אגודת האמנים המלכותית בברמינגהם. באותה שנה הוצעו לו 500 לירות שטרלינג עבור עבודה לשנה על ידי מר ת'רופ, צלם מבירמינגהם. בכסף זה הוא ומשפחתו עברו לניולין, שם היה אחד האמנים הראשונים שהתיישבו בעיירה והחל לתעד את חיי קהילת הדייגים.
הוא היה שמאלן מבחינה פוליטית, ותיאוריו היו בריאליזם חברתי של חיי האנשים ממעמד הפועלים, במיוחד הדייגים ובני משפחותיהם. הוא היה תומך של צ'ארלס בראדלוג, פוליטיקאי סוציאליסטי רדיקלי. הרקע שלו ממעמד הפועלים איפשר לו להזדהות עם תושבי הכפר והקשיים שהם סבלו. רבים מציוריו משקפים הזדהות זו עם הדייגים שביניהם הוא חי עם משפחתו. אחת היצירות הידועות ביותר היא "גברים חייבים לעבוד ונשים חייבות לבכות" (1883; מוזיאון ברמינגהאם וגלריה לאמנות), על פי שירו של צ'ארלס קינגסלי "שלושת הדייגים" (1851). אחר הוא הציור "בין הגאות" (1901; מוזיאון ורינגטון וגלריה לאמנות).
אף על פי שהיה אחד הראשונים שהתיישבו במושבת האמנים ניולין, ויצר את בית הספר לציור בניולין, לנגלי הרוויח בתחילה מעט מהתהילה ההולכת וגוברת, בין השאר בגלל מוצאו ממעמד הפועלים. וחלק מיוחס לעובדה שעד 1892 צייר בעיקר בצבעי מים ולא במדיום היוקרתי יותר של צבעי שמן. הכשרתו המוקדמת בליטוגרפיה העניקה לציוריו פרטים ומרקם המראים את כישוריו הטכניים.
ב־1884 הוא התקבל לאגודת האמנים המלכותית בבירמינגהם (Royal Birmingham Society of Artists), והמשיך להציג באופן קבוע ברחבי בריטניה ומחוצה לה.
בהמשך הקריירה שלו המוניטין שלו הלכו וגדלו. אחד מציוריו של לנגלי הוצג על ידי לב טולסטוי כ"יצירת אמנות יפה ואמיתית בספרו "מהי אמנות?", ואילו בשנת 1895 הוזמן לנגלי על ידי גלריית אופיצי לתרום דיוקן עצמי לתלות לצד אלה של רפאל, רובנס ורמברנדט באוסף הדיוקנאות שלהם של אמנים גדולים.
כיום עבודתו נחשבת "חיונית לתדמיתו של בית הספר ניולין", ולצד סטנהופ פורבס, הוא נחשב "העקבי ביותר בסגנון ובעיקר בתפוקה".
גלריה

בין הנעדרים
קריאת עיתון
זכרונות
יציאת הצי
יד הגורל
תינוק חדש
האסופי
הברכה
הערות שוליים

↑  Catherine Wallace, Under the Open Sky: The Paintings of the Newlyn and Lamorna Artists 1880-1940 in the Public Collections of Cornwall and Plymouth
↑  Short biography of Langley (ארכיון)
↑  Roger Langley, Walter Langley: Pioneer of the Newlyn Art Colony, Sansom & Co.
↑  What is Art
↑  Fox, Caroline and Greenacre, Francis, "Walter Langley", Painting in Newlyn 1880-1930, London, Barbican Art Gallery, 1985, pp 62-65
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0001 0999 9891  LCCN: n87817881  RKD: 47983  ULAN: 500007053  VIAF: 95723874   WorldCat (עם VIAF): 95723874
הפניום

.
הַפניום (באנגלית: Hafnium) הוא יסוד כימי מסדרת מתכות המעבר שסמלו הכימי Hf ומספרו האטומי 72.
תכונות

הפניום הוא מתכת מעבר בצבע אפור בעלת ברק מתכתי, עמידה בפני קורוזיה ודומה מבחינה כימית לזירקוניום (פרט לצפיפותו, שגבוהה פי שניים מזו של זירקוניום). תכונותיו מושפעות מריכוז הזירקוניום שבו ותהליך הפרדתם כרוך בקושי רב. להפניום פונקציית עבודה נמוכה יחסית של 3.9 אלקטרון-וולט.
הפניום קרביד הוא חומר בינארי (מורכב משני חלקים, כמו NaCl) בעל עמידות גבוהה מאוד בפני חום. טמפרטורת התכתו היא 3310 מעלות צלזיוס.
שימושים

יישומים בבקרת כורים גרעיניים (יכולתו לבלוע נייטרונים גבוהה פי 600 מזו של זירקוניום).
שימוש בסגסוגות, יחד עם ברזל, טיטניום, ניאוביום, טנטלום ומתכות נוספות.
נשקל שימוש באיזוטופ הפניום בתור נשק גרעיני.
תחמוצות הפניום משמשות החל משנת 2007 בתעשיית המיקרואלקטרוניקה, כחומר מבודד עבור טרנזיסטור MOSFET. תחמוצות ההפניום החליפו את תחמוצת הסיליקון כחומר המבודד בשל היותן בעלות מקדם דיאלקטרי הגבוה פי 4–6 מזה של תחמוצת הסיליקון, כתלות בהרכב ובמבנה התחמוצת.
היסטוריה

ההפניום זוהה על ידי דירק קוסטר (Dirk Coster) וג'ורג' דה הוושי ב-1923 בקופנהגן שבדנמרק. זמן קצר לאחר גילויו, הדמיון בין הפניום לזירקוניום נחזה והוא זוהה במהלך אנליזה ספקטרוסקופית של זירקון בנורווגיה.
הפניום מתכתי בודד לראשונה על ידי יאן הנדריק דה בּוּר (Jan Hendrik de Boer) בעזרת יוד וטונגסטן.
צורה בטבע

בטבע הפניום אינו מופיע בצורתו החופשית, אך הוא נמצא בתרכובות יחד עם זירקוניום. מינרלים כמו אלביט וזירקון מכילים בדרך כלל 1-5% הפניום.

הדמיון הכימי בין זירקונים להפניום מקשה על הפרדתם וחצי מההפניום שמופק בעולם הוא תוצר לוואי של עיבוד זירקוניום.
אמצעי זהירות

על אף שרוב האנשים לא יתקלו בהפניום בחייהם, יש להתייחס אל תרכובותיו כאל חומרים רעילים (גם אם הם לא מסוכנים).

אבק הפניום מתכתי יכול להתלקח באופן ספונטני באוויר ולכן מצריך הקפדה על כללי זהירות.
הערות שוליים

↑  Intel's Fundamental Advance in Transistor Design Extends Moore's Law, Computing Performance
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007545701705171  GND: 4158734-0  LCCN: sh85058238  NDL: 00562767
התנועה לאחדות העבודה פועלי ציון

| --- | --- |
 מדינה:  המנדט הבריטי
 תקופת הפעילות:  1946–1948 (כשנתיים)
 התמזגה לתוך:  מפ"ם
 מיקום במפה הפוליטית:  שמאל
 
התנועה לאחדות העבודה פועלי ציון (או המפלגה לאחדות העבודה פועלי ציון) הייתה מפלגה שנוסדה בשנת 1946 כאשר התנועה לאחדות העבודה התאחדה עם המפלגה הקטנה פועלי ציון שמאל. בשנת 1948, התאחדה "התנועה לאחדות העבודה פועלי ציון" עם מפלגת השומר הצעיר למפלגה חדשה בשם "מפלגת הפועלים המאוחדת" (מפ"ם). לאחר מספר שנים, בשנת 1954 התפלגו יוצאי "התנועה לאחדות העבודה פועלי ציון" ממפ"ם והקימו את מפלגת אחדות העבודה - פועלי ציון, שהתקיימה עד לאיחודה עם מפא"י ורפ"י ב-1968, במסגרת מפלגת העבודה.
ערך זה הוא קצרמרבנושא מפלגות ובנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.