stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חוק בתי משפט לעניינים מינהליים
סדרי דין

סעיף 13(2) לחוק קובע כי:
"סדרי הדין בעתירה מנהלית, בערעור מנהלי ובתובענה מנהלית, לרבות לעניין המועד להגשת עתירה, מועדים אחרים, צו ביניים וקביעת ערובה למתן צו ביניים; יהיו במתכונת דומה לסדרי הדין הנהוגים בבית המשפט העליון בשבתו כבית משפט גבוה לצדק, בשינויים שיקבע שר המשפטים, באופן שיבטיחו סעד מהיר ויעיל תוך אפשרות לקיום בירור עובדתי ככל שהדבר דרוש".
העתירה מוגשת לבית המשפט המחוזי בשבתו כבית משפט לעניינים מנהליים, על פי מקום מושבה של הרשות המנהלית כנגדה מוגשת העתירה או מקום המצא המקרקעין מקום בו העתירה עוסקת בזכות שקשורה במקרקעין. לאחר הגשת העתירה, בית המשפט לעניינים מנהליים מזמן את המדינה או את הרשות המנהלית כנגדה מוגשת העתירה להגיב על העתירה. לאחר ששמע את הגוף המנהלי, בית המשפט מזמין את העותרים להגיב על תגובת המדינה או הרשות המנהלית.
לאחר מכן שנשמעו שני הצדדים, בית המשפט מזמן את הצדדים לדיון משותף בו, הם מציגים את טיעוניהם בפני בית המשפט. לאחר הדיון, בית המשפט מכריע בעתירה.
הערות שוליים

↑  בג"ץ 991/91 דוד פסטרנק בע"מ נ' שר הבינוי והשיכון, ניתן ב-12 בספטמבר 1991
↑  רע"א 1287/92 אבנר בוסקילה, ראש המועצה הדתית טבריה נ' שאול צמח, ניתן ב-9 בנובמבר 1992
↑  בג"ץ 1921/94 יוסף סוקר נ' הוועדה לבנייה למגורים ולתעשייה, מחוז ירושלים, ניתן ב-6 ביולי 1994
↑  אורי גורן ומיכאל דן בירנהק, בית המשפט לעניינים מנהליים, משפט וממשל ד', תשנ"ז
↑  "עתירה מנהלית | ערעור מנהלי | תובענה מנהלית • משרד עו"ד טלבי ושות'". משרד עורכי דין טלבי ושות'. נבדק ב-2018-03-06.
↑  עו"ד מתן לקר, בית המשפט לעניינים מנהליים בישראל: שמירה על המשילות וזכויות האזרח, באתר דין - עורכי דין ומידע משפטי בישראל, ‏2023
ורד בורוכובסקי

ורד בורוכובסקי (נולדה ב-27 באוגוסט 1984 באשדוד) היא שחיינית-עבר ישראלית; אלופת ישראל ושיאנית ישראל. ייצגה את ישראל בשתי אולימפיאדות (סידני 2000 ואתונה 2004), בעלת מדליית ארד באליפות העולם בשחייה (בריכת 25 מטר), יחד עם מיקי חליקה
בורוכובסקי החזיקה בו-זמנית בשיאי ישראל בבריכה אולימפית בשישה משחים שונים: בכל משחי הפרפר (50 מטר, 100 מטר ו-200 מטר), בכל משחי המעורב אישי (200 מטר ו-400 מטר) ובמשחה ל-200 מטר גב.
קורות חיים

בורוכובסקי החלה לשחות בגיל שמונה בבריכת "בית לברון" באשדוד, בהדרכת ולדימיר סופר במכבי אשדוד.
קורות חיים > 2000

באולימפיאדת סידני (2000) סיימה במקום 19 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:00.34 דקות ובמקום 21 במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:18.99 דקות.
קורות חיים > 2001

באליפות העולם שנערכה בפוקואוקה, יפן, בשנת 2001 סיימה במקום שביעי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 59.75 שניות, בשלב חצי הגמר היא קבעה שיא ישראלי חדש של 59.63 שניות ועלתה מהמקום החמישי. נוסף לכך, היא סימה במקום 12 במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 27.18 שניות ובמקום 17 במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש של 2:14.24 דקות, שיא זה החזיק מעמד 13 שנים ונשבר על ידי קרן זיבנר (2:13.17 דקות).
קורות חיים > 2002 > מדליית ארד באליפות עולם בבריכת 25 מטר

באליפות העולם בבריכת 25 מטר שנערכה במוסקבה שברוסיה באפריל 2002 זכתה במדליית ארד, במשחה ל-50 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש של 26.38 שניות. נוסף לכך, היא סיימה במקום שישי במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש של 58.63 שניות ובמקום 14 במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש של 2:13.86 דקות. בתחילת 2003, עברה להתאמן באוסטרליה במשך שלושה חודשים, בהדרכתו של בראיין סאטון, המאמן האולימפי של שחייני אוסטרליה.
קורות חיים > 2003 > גמר אליפות עולם

באליפות העולם בשחייה שנערכה בברצלונה, ספרד, בשנת 2003 סיימה בורוכובסקי במקום שישי במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 26.98 שניות. בשלב חצי הגמר היא קבעה שיא ישראלי חדש של 26.97 שניות(אנ') ובכך הייתה לשחיינית הישראלית האישה הראשונה ששחתה במשחה גמר באליפות עולם. נוסף לכך היא סיימה במקום תשיעי במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש של 59.41 שניות.(אנ')
קורות חיים > 2004

באולימפיאדת אתונה (2004) סיימה במקום 24 במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:20.62 דקות, לאחר ששחתה ללא-משקפת שנקרעה לה לפני הזינוק. נוסף לכך היא סיימה במקום 26 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:00.69 דקות.
לאחר המשחקים האולימפיים פרשה משחייה תחרותית, אך חזרה להתחרות לאחר פסק זמן של שנה, בהדרכתו של לאוניד שייחט, שכבר אימן אותה קודם לכן במסגרת נבחרת ישראל בשחייה.
בורכובסקי שלטה במשחי הפרפר, וחלקה עם אניה גוסטומלסקי כמעט את כל התארים הישראליים.
חיים אישיים

לאחר פרישתה מספורט תחרותי, החל מהעשור השני של המאה ה-21, היא עובדת כפיזיותרפיסטית.
הישגים בתחרויות בינלאומיות > 1999

אליפות אירופה לנוער, מוסקבה, רוסיה: 100 מטר פרפר, מקום 2
אליפות אירופה לנוער, מוסקבה, רוסיה: 50 מטר פרפר, מקום 3
הישגים בתחרויות בינלאומיות > 2000

אליפות העולם בשחייה 2000 (בריכת 25 מטר), אתונה, יוון: 50 מטר פרפר, מקום 8
אליפות העולם בשחייה 2000 (בריכת 25 מטר), אתונה, יוון: 200 מטר פרפר, מקום 9
אליפות אירופה לנוער, דנקרק, צרפת: 50 מטר פרפר, מקום 1
אליפות אירופה לנוער, דנקרק, צרפת: 100 מטר פרפר, מקום 2
אליפות אירופה לנוער, דנקרק, צרפת: 200 מטר מעורב אישי, מקום 3
אליפות אירופה בשחייה 2000, הלסינקי, פינלנד: 50 מטר פרפר, 27.24 שניות, מקום 5
אליפות אירופה בשחייה: הלסינקי פינלנד: 100 מטר פרפר, 1:00.44 דקות, מקום 8
אולימפיאדת סידני (2000): 100 מטר פרפר, 1:00.34 דקות, מקום 19
אולימפיאדת סידני (2000): 200 מטר מעורב אישי, 2:18.99 דקות, מקום 21
הישגים בתחרויות בינלאומיות > 2001

אליפות העולם בשחייה 2001, פוקוקה, יפן: 100 מטר פרפר, מקום 7
הישגים בתחרויות בינלאומיות > 2002

אליפות העולם בשחייה 2002 (בריכת 25 מטר), מוסקבה, רוסיה: 50 מטר פרפר, מקום 3
אליפות העולם בשחייה 2002 (בריכת 25 מטר), מוסקבה, רוסיה: 100 מטר פרפר, מקום 6
אליפות אירופה בשחייה 2002, ברלין, גרמניה: 100 מטר פרפר, 59.82 שניות, מקום 6
אליפות אירופה בשחייה 2002, ברלין, גרמניה: 50 מטר פרפר, 27.36 שניות, מקום 6
הישגים בתחרויות בינלאומיות > 2003

אליפות העולם בשחייה 2003, ברצלונה, ספרד: 100 מטר פרפר, מקום 9
אליפות העולם בשחייה 2003, ברצלונה, ספרד: 50 מטר פרפר, מקום 6
הישגים בתחרויות בינלאומיות > 2004

אליפות אירופה בשחייה 2004, מדריד, ספרד: 50 מטר פרפר, 27.27 שניות, מקום 5
אולימפיאדת אתונה (2004): 200 מטר מעורב, 2:20.62 דקות, מקום 24
אולימפיאדת אתונה (2004): 100 מטר פרפר, 1:00.69 דקות, מקום 26
שיאים ישראלים > 200 מטר גב

2:20.02 דקות (22 באפריל 2000), שיפור לשיא של ליטל כשריאל (2:20.30 דקות, 16 במאי 1997)
שיאים ישראלים > 50 מטר פרפר

27.90 שניות (15 ביולי 1999), שיפור לשיא של אניה גוסטומלסקי (29.37 שניות, 8 במאי 1998)
27.43 שניות (3 ביולי 2000)
27.28 שניות (3 ביולי 2000)
27.24 שניות (4 ביולי 2000)
27.00 שניות (28 ביולי 2000)
26.98 שניות (25 ביולי 2003)
26.97 שניות (25 ביולי 2003)
שיאים ישראלים > 100 מטר פרפר

1:03.00 דקות (15 ביולי 1998), שיפור לשיא של טימאה טוט (1:03.18 דקות, 28 ביולי 1992)
1:01.08 דקות (14 ביולי 1999), שיפור לשיא של רותם פלד (1:02.09 דקות, 1 בילי 1999)
1:00.60 דקות (6 ביולי 2000)
1:00.44 דקות (6 ביולי 2000 ו-7 ביולי 2000)
59.79 שניות (27 ביולי 2000)
59.67 שניות (6 באוגוסט 2000)
59.63 שניות (27 ביולי 2001)
59.62 שניות (1 באוגוסט 2002)
59.41 שניות, (20 ביולי 2003)
שיאים ישראלים > 200 מטר פרפר

2:14.93 דקות (8 באוגוסט 2000), שיפור לשיא של טימאה טוט (2:16.63 דקות, 8 בפברואר 1992)
2:14.24 (22 ביולי 2001)
שיאים ישראלים > 200 מטר מעורב אישי

2:18.39 דקות (5 ביולי 2000), שיפור לשיא של קרן רגאל (2:20.38 דקות, 30 במאי 1992)
2:17.52 דקות (5 ביולי 2000)
2:17.31 דקות (9 באוגוסט 2000)
שיאים ישראלים > 400 מטר מעורב אישי

4:52.58 דקות (7 באוגוסט 2000), שיפור לשיא של עדי ביכמן (4:53.67 דקות, 14 ביולי 1999)
ראו גם

ישראל באולימפיאדת סידני (2000)
ישראל באולימפיאדת אתונה (2004)
הערות שוליים

↑  רמי היפש, לפעמים מגלים שהכי טוב בבריכה באשדוד, באתר הארץ, 20 במרץ 2003
↑  רמי היפש, לסידני בעקבות אורבך, באתר הארץ, 25 בדצמבר 2002
↑  אחרי שנת פרישה: ורד בורוכובסקי חוזרת לשחייה, באתר ynet, 17 בינואר 2006
↑   רעות ברזילי, ‏מחיר ההצלחה: הספורטאיות האולימפיות מדברות על הפרעות האכילה שבאו בעקבותיו, באתר ‏מאקו‏, 17 בינואר 2021
↑  תוצאות רשמיות מאליפות אירופה בשחייה, הלסינקי 2000, 50 מטר פרפר
↑  תוצאות רשמיות מאליפות אירופה בשחייה, הלסינקי 2000, 100 מטר פרפר
|  משלחת ישראל לאולימפיאדת סידני (2000)  |
| --- | --- | --- |
|  אתלטיקה | אלכס אברבוך • כפיר גולן • גדעון יבלונקה • טומי כפרי • קונסטנטין מטוסביץ' • רוגל נחום • אלכסנדר פורחומובסקי • דני קרסנוב |  |
|  ג'ודו | אורית בראון • אריק זאבי • גיל עופר |  |
|  היאבקות | מיכאל ביילין • יורי יבסייצ'יק • גוצ'ה ציציאשווילי |  |
|  התעמלות אמנותית | אור טוקייב |  |
|  סיף | איילת אוחיון |  |
|  קליעה | אלכסנדר דנילוב • גיא סטריק |  |
|  קיאק | רועי ילין • ליאור כרמי • לריסה פסחוביץ' • רמי צור •  מיכאל קולגנוב |  |
|  שחייה | אורן אזרד • איתן אורבך • ורד בורוכובסקי • עדי ביכמן • יואב ברוק • יואב גת • מיקי חליקה • יואב מאירי • אלכסיי מנז'ולה • טל שטריקר |  |
|  שיט | עמית ענבר • מיכל היין • אלעד רונן • אלי צוקרמן • ענת פבריקנט • שני קדמי |  |
|  משלחת ישראל לאולימפיאדת אתונה (2004)  |
| --- | --- | --- |
|  אתלטיקה | אלכס אברבוך • נילי אברמסקי • אסף בימרו • אירנה לנסקי • היילה סטאין |  |
|  ג'ודו | אודי וקס •  אריק זאבי • גל יקותיאל • מיכל פיינבלט • יואל רזבוזוב |  |
|  היאבקות | יורי יבסייצ'יק • יאשה מנשרוב • גוצ'ה ציציאשווילי |  |
|  התעמלות מכשירים | פבל גופמן |  |
|  התעמלות אמנותית | קטיה פיסצקי |  |
|  טאקוונדו | מאיה ערוסי |  |
|  טניס | יוני ארליך • אנה סמשנובה • אנדי רם |  |
|  טניס שולחן | מרינה קרבצ'נקו |  |
|  סיף | איילת אוחיון |  |
|  קיאק | רועי ילין • לריסה פסחוביץ' • מיכאל קולגנוב |  |
|  קליעה | אלכסנדר דנילוב • גיא סטריק |  |
|  שחייה | ורד בורוכובסקי • אניה גוסטומלסקי |  |
|  שחייה אמנותית | אנסטסיה גלושקוב • אינה יופה |  |
|  שיט | ורד בוסקילה • אודי גל •  גל פרידמן • לי קורזיץ • ניקה קורניצקי • גידי קליגר |  |
חוות מרקנהוף

מבנה בחווה ששימש במהלך תקופת חוות ההכשרה הציונית
חוות מרקנהוף (בגרמנית: Markenhof) היא חווה בשטחי הרשות המקומית קירכצרטן (אנ') בקרבת העיר פרייבורג בבאדן-וירטמברג שבגרמניה, שבה פעלה חוות הכשרה ציונית בין השנים 1919–1925.
רקע

האזכור התיעודי הראשון לחווה, שהפכה לימים למרקנהוף, הוא משנת 1397. ממנו עולה כי החווה הייתה בבעלות מנזר סנט מרגן.[דרוש מקור]
בשנת 1462 מכר המנזר את החווה לעיר פרייבורג. במהלך הדורות הבאים עברה הבעלות עליה כמה שינויים עד שבשנת 1648 נרכשה החווה על-ידי מתיאס מארק (Mathias Markh) והחלה להיקרא על שמו.[דרוש מקור] צאצאים של משפחת מארק החזיקו בחווה במשך הדורות הבאים עד שחרבה בשרפה שאחזה בה בשנת 1760. בהמשך בנה אותה מחדש אחד הצאצאים, סיימון מארק, אשר היה הבעלים האחרון שנשא את השם "מארק". בתו, מריה, שירשה את החווה, נישאה לאדם בשם מישל גרמלסברכר, וצאצאי המשפחה אמנם המשיכו להחזיק בחוות מרקנהוף ולעבדה, אך לא נקראו יותר בשם "מארק".[דרוש מקור]
החווה הציונית ופעילותה

בשנת 1919 רכש את החווה תעשיין יהודי מפרייבורג בשם קונרד גולדמן (גר') והפך אותה להכשרה ציונית. ההכשרה פעלה בחווה כ-6 שנים, עד 1925.
בחוות מרקנהוף התנסו הצעירים היהודים במגוון היבטים של חקלאות, תוך שימת דגש על ההיבטים הרלוונטיים לארץ ישראל. בראש וראשונה הם עברו מחזור שלם של גידול תבואה: חריש, זריעה, קציר, טיפול בתבואה, טחינתה לקמח וכמובן - אפיית לחם. תוך כדי כך למדו להפעיל את הכלים החקלאיים הנחוצים ליישום המחזור החקלאי. על שאר ההתנסויות בחווה ניתן ללמוד מתוך זיכרונותיו של שם זיו:
”החקלאות במרקנהוף הייתה רבת גונים, והשתדלנו, ככל אשר היה בידינו, להתאימה לתנאי הארץ. משק חלב, כרי מרעה זרוע, מספוא ירוק, פלחה וגידול צמחי שמן, גידול עופות, משתלת עצי פרי, כרם עם יקב ליין, מטע תפוחים, מתקן-זיקוק לתעשיית כוהל מדובדבנים, מאפיה וגם טחנת קמח. מפל המים של פלג הרים סיפק את כוח ההנעה בשביל התחנה [טחנה] וזרם החשמל. הנחל נוצל בחלקו גם בשביל גידול דגי הפורלים. ארבעה זוגות בהמות היו לנו במרקנהוף. הניסיון להכניס גידול צאן לא עלה יפה. כמו כן הצליח הניסיון לגדל פטריות 'שמפיניון'. מבית הספר החקלאי, אשר בפרייבורג הסמוכה, היו מבקרים אצלנו.”
בוגרי החווה הציונית בארץ ישראל

על פי הרשומות באתר החווה בגרמנית הוציאה החווה הציונית כ-300 בוגרים, אולם ראובן פרנקשטיין, שחוקר את תולדות החווה וכתב עליה ספר, גורס שמדובר במספר קטן יותר: 150 עד 200 בוגרים לכל היותר.[דרוש מקור]
בשנת 1921 עלתה לראשונה קבוצת בוגרים קטנה לארץ ישראל (אז פלסטינה). הייתה זו קבוצה בת שבעה אנשים, שהיו חלק מקבוצה מגובשת בחווה. בהמשך הצטרפו אליה שאר החברים ממרקנהוף וכמה חברים נוספים. הקבוצה החליפה כמה פעמים את מקום מושבה בארץ, אך בסוף התיישבה בעמק הירדן וייסדה את קיבוץ בית זרע. השם "קבוצת מרקנהוף" ניתן לה על-ידי ארתור רופין, שיצר איתה קשר עוד בגרמניה. שם זה נשאר איתה והפך למושג היסטורי, אך למעשה היו עוד "קבוצות מרקנהוף" שעלו לארץ והקימו או הצטרפו לקיבוצים וישובים שונים. קבוצת מרקנהוף הייתה, למשל, גם בבית אלפא. ההבדל הוא, שכל הקבוצות התפרקו וחבריהן התפזרו בארץ, ורק הקבוצה בבית זרע נשארה מגובשת, משמעותית ומובילה בקיבוץ.
הערות שוליים

↑  שם זיו, ספר בית זרע - כ"ה שנים לקבוץ על אדמתו, הוצאת קיבוץ השומר הצעיר בית זרע, תשי"ד, עמ' 259-260.
טטרפודופיס

| טטרפודופיס |
| --- | --- |
 Tetrapodophis amplectus
תקופה
קרטיקון תחתון, 120 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
סוג:: טטרפודופיס
מין:: Tetrapodophis amplectus
שם מדעי
 Tetrapodophis ‏2015

טטרפודופיס (שם מדעי: Tetrapodophis; מילולית: "נחש בעל ארבע רגליים") הוא סוג נכחד של זוחל מסדרת הקשקשאים שהיה קרוב לנחשים המודרניים מהקבוצה אופידיה, אך השתייך למשפחה קרובה - Dolichosauridae. זוחל זה התקיים במשך הקרטיקון התחתון של ברזיל לפני בערך 120 מיליון שנה. הסוג הוגדר בשנת 2015 ונכלל בו מין אחד - Tetrapodophis amplectus.
הזוחל הקדום דמה במראהו לנחש, אך היה בעל גפיים קדמיות ואחוריות קצרות אך מפותחות, דומות למבנה רגליהם של כמה מיני חומטיים או קמטניים. אורך גופו הגיע ל-20 סנטימטרים בקירוב והוא היה בעל צלעות רחבות לאורך החזה והבטן, מאפיין הנפוץ בעיקר אצל נחשים. כמו כן היה בעל חוטם קצר, שיניים חדות מעט כפופות אחורה ולסתות מעוקלות שאולי יכלו להיפער כדי לבלוע טרף רחב יותר.
מעריכים כיום שנחש מוזר זה השתייך לקבוצה אופידיומורפה, ממנה התפצלו ראשוני בני הקבוצה אופידיה, כמו הדיניליסיה והנחשים המודרניים שאיבדו את כל רגליהם. ממספר החוליות הרב שלו נראה שהיה איטי יחסית ביבשה ואולי היה יצור מיימי. מבנה לסתותיו העידו שהיה טורף, כנראה של זוחלים אחרים או יונקים.
הזוחל התגלה בתצורת קראטו (אנ') שבסיארה, ברזיל ונחקר במוזיאון הטבע "Bürgermeister-Müller-Museum" בגרמניה, שם תואר ב-2015 בידי החוקר דייוויד מרטיל.
טה ואהיפוונמו

טה ואהיפוונמו (מאורית: Te Wāhipounamu – "המקום של אבן הירקן") הוא אתר מורשת עולמית מאז 1990 השוכן בחלקו הדרום מערבי של האי הדרומי של ניו זילנד. האזור משתרע לאורך חופי ים טסמן ברצועה לא רציפה שאורכה כ-450 ק"מ ורוחבה נע בין 40 ל-90 ק"מ, בין הים לבין הרי האלפים הדרומיים.
בתחומו של טה ואהיפוונמו נכללים ארבעה פארקים לאומיים – פיורדלנד, אאורקי/הר קוק, הר אספיירינג ווסטלנד טאי פוואטיני, 2 שמורות טבע, 16 שמורות למחקר מדעי, 5 אזורים אקולוגיים ו-5 אזורי פיקוח נוספים. סך הכל משתרע האזור על פני 26,000 קמ"ר.
גאוגרפיה

דרום-מערב ניו זילנד שוכנת על קו המפגש בין הלוח הפסיפי ממזרח ללוח ההודו-אוסטרלי ממערב, לכן האזור נחשב לאחד הפעילים בעולם מבחינה סייסמית. רכס הרי האלפים הדרומיים נוצר כתוצאה מפעילות טקטונית במשך 5 מיליוני השנים האחרונות, ואזורים שהיו מכוסים בעבר בים התקמטו והתרוממו עד לגובה של 1,000 מטר. ההרים עוצבו בפעילות קרחונית וקרחונים עדיין מכסים חלק מהשטח שבו שוכנים 28 מ-29 הפסגות הגבוהות מ-3,000 מטר בתחומי המדינה. ההר הגבוה בשטחו של טה ואהיפוונמו הוא הר טסמן הנישא לגובה של 3,498 מטר (הר קוק אינו חלק מהאזור המוכרז). תהליכי הבליה בטה ואהיפוונמו נמשכו גם בין התקופות הקרחוניות, ואחד הגורמים העיקריים להם הוא כמות המשקעים הגדולה באזור, במיוחד ממערב לקו פרשת המים. קו החוף עוצב על ידי פעילות הים, והוא משונן ומחורץ ומאופיין בצוקים, שרטונים ואיונים.
אקלים

אזור החוף עשיר במשקעים המגיעים לממוצע שנתי של בין 3,000 ל-5,000 מ"מ שיורדים במשך כל עונות השנה. כמויות אלה גדלות עם הגובה הטופוגרפי ומגיעות עד ל-10,000 מ"מ בשנה, וחלקים גדולים מהן יורדות בצורת שלג. מעבר לקו פרשת המים פוחתת כמות המשקעים עד לממוצע שנתי של 1,000 מ"מ והאזור מתאפיין ברוחות חמות וחזקות הנושבות מכיוון צפון-מערב. לים השפעה ממתנת על הטמפרטורות במערב האזור ובדרומו, ומזרחית לקו פרשת המים הטמפרטורות קיצוניות יותר הן בחורף והן בקיץ.
החי והצומח

החי והצומח באזור טה ואהיפוונמו השתמרו כמעט ללא שינוי במשך אלפי שנים, בין היתר בזכות הבידוד היחסי של ניו זילנד ועקב העובדה שגם בניו זילנד עצמה אזור זה הוא פחות נגיש ומיושב. החי והצומח באזור זה מייצגים בצורה טובה למדי את אלו שהתקיימו ביבשת העתיקה גונדוונה, וזו אחת הסיבות המרכזיות להכללת האזור ברשימת אתרי המורשת העולמית.
זכויות להט"ב בנמיביה

| --- | --- |

נמיביה
 מעמד בחוק:  פלילי בקרב גברים מאז 1920 (לא נאכף בפועל), חוקי בקרב נשים מאז ומעולם
 טרנסג'נדריות:  ישנה הכרה בשינוי מגדר, ניתוח נדרש
 שירות צבאי:  לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים מוצהרים לא רשאים לשרת
 הגנה מפני אפליה:  אין הגנה מפני אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית
 זכויות משפחה
 הכרה בזוגיות חד־מינית:  ישנה הכרה בנישואים חד-מיניים שבוצעו מחוץ למדינה עבור קבלת תושבות מאז 2023
 אימוץ:  אין הכרה באימוץ על ידי זוגות חד-מיניים
 
 הצבעה על הצהרת האו"ם:  נמנעה
זכויותיהם של לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בנמיביה כפופות לרדיפה ואפליה רשמית, בעודם מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שלא נתקלים בהם תושבים הטרוסקסואלים בעלי תחושת התאמה לזהותם המגדרית. פעילות הומוסקסואלית מוגדרת כחוקית מאז ומעולם בקרב נשים אך פלילית בקרב גברים מאז 1920 בשטחי המדינה, אם כי החוק דווח כלא נאכף בפועל. מערכות יחסים בין זוגות חד-מיניים אינן מחזיקות באותן הכרות משפטיות שזמינות לזוגות הטרוסקסואלים מהמין השני שכן נישואים חד-מיניים או כל הכרה מוגבלת יותר בזוגיות חד-מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, ידועים בציבור) אינם מוכרים בחוק. עם זאת, נמיביה מוגדרת מהמדינות האפריקאיות בעלות הקבלה החברתית הרחבות ביבשת בקרב האוכלוסייה כלפי אזרחי להט"ב בשטחן, בעוד שקיימת הכרה משפטית בשינוי מגדר עבור טרנסג'נדרים בעלי דיספוריה מגדרית לאחר ניתוח להתאמה מגדרית.
מעמדם המשפטי של להט"ב נמיבים הוגדר כמתפתח בשנים האחרונות. קבוצת התמיכה המובילה במדינה עבור שיפור מעמד זכויות להט"ב היא "OutRight Namibia" שהוקמה במרץ 2010 ונרשמה רשמית בנובמבר אותה שנה. הקבוצה ארגנה את מצעד גאווה הראשון של המדינה ומצהירה על היותה "קול ללסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים, וביסקסואלים בנמיביה". קבוצות עבור זכויות להט"ב נמיביות נוספות כוללות את "MPower Community Trust", שמספקת מודעות לבריאות מינית בקרב גברים הומוסקסואלים וביסקסואלים, "the Namibian Gays and Lesbian Movement" שמעניקה ייעוץ ללהט"ב נמיבים ומארגנת תוכניות חינוכיות להעלאת מודעות לזכויות להט"ב, "Tulinam", קבוצה שמעניקה שירותי דת ללהט"ב ו-"Wings to Transcend Namibia" שפועלת עבור טרנסג'נדרים נמיבים.
היסטוריה

יחסים חד-מיניים תועדו בקרב קבוצות נמיביות שונות לאורך ההיסטוריה. במאה ה-18, הכירו אנשי הקויקוי במונחים "קואטסירא" (Koetsire) שמתייחס לגבר שנקלט מינית לגבר אחר ו-"סוראגוס" (Soregus) שמתייחס לאוננות חד-מינית הדדית בדרך כלל בקרב חברים. קיום יחסים חד-מיניים בקרב נשים דווחו כי התרחשו גם כן, אך לעיתים רחוקות יותר.
בשנות ה-20 של המאה ה-20, האנתרופולוג הגרמני קורט פאלק דיווח על הומוסקסואליות וטקסי כריתת נישואים חד-מיניים בקרב עמי האובמבו (אנ') (הקבוצה האתנית הגדולה ביותר בנמיביה), נאמה (אנ'), הררו (אנ') והימבה. בשנות ה-70 של המאה ה-20, האתנוגרף הפורטוגלי קרלוס אסטרמן הבחין במסורת האובמבו בה גברים אשר היו ידועים כ-"אסאנא" (Esenge) היו מתלבשים כנשים, עושים עבודת נשים ומתחתנים עם גברים אחרים.
מעמד בחוק

"מעשה סדום" מוגדר בנמיביה על פי תוכן החוק המקובל הרומאי-הולנדי (אנ') שבתוקף במדינה מאז 1920 כ-"יחסים מיניים בלתי חוקיים ומכוונים בין שני זכרים אנושיים" בעודו אינו כולל אזכור יחסים מיניים בין זוגות מהמין השני או זוגות של נשים. סעיף 299 לחוק סדר הדין הפלילי משנת 2004 מתייחס לבעיות ראיות באשמת מעשה סדום או ניסיון לקיום מעשה סדום. תוספת 1 לחוק מקבצת בין היתר מעשי סדום יחד עם רשימה של עבירות אחרות שבגינן המשטרה מוסמכת לבצע מעצר ללא צו או שימוש בכוח קטלני במהלך אותו מעצר (סעיפים 38, 42, 44, 63 ו-112). גילויי חיבה פומביים בין שני גברים יכולים להיחשב כהתנהגות "לא מוסרית" שניתנת לענישה על פי חוק המאבק בשיטות לא מוסריות 1980.
באוגוסט 2016 פרסמה ועדת זכויות האדם של האו"ם דו"ח בבירה וינדהוק שקורא לנמיביה לבטל את איסורה על קיום פעילות הומוסקסואלית. בתגובה לקריאת הוועדה אמר ג'ון וולטרס, נציב תלונות הציבור של נמיביה שמשרדו מופקד עבור "קידום והגנה על זכויות אדם" כי "אנשים צריכים להיות חופשיים לחיות את חייהם כראות עיניהם". וולטרס הוסיף באומרו כי "אני חושב שחוק מעשי הסדום הישן שירת את מטרתו. כמה תביעות היו? אני לא מאמין שאף אחת ב-20 השנים האחרונות. אם אנחנו לא מעמידים אנשים לדין, למה יש לנו אותו". עם זאת, ממשלת נמיביה הודיעה לאו"ם כי "אין לה כרגע כוונות לבטל את חוק מעשי הסדום". מספר מחוקקים הביעו דעות שונות בעניין, עם זאת, יו"ר המועצה הלאומית (אנ') (הבית העליון של הפרלמנט הנמיבי (אנ')), מרגרט מנש-ויליאמס (אנ'), הצהירה כי "ללא קשר לכמה שזה לא נוח, הגיע הזמן שנדבר על להט"ב. הם חלק מהקהילות שלנו". איבון דאוסאב, יו"ר ועדת הרפורמה והפיתוח בחוק (אנ'), הצהיר כי בחוקת נמיביה לא קיימת "שפה מספקת כדי לתיאור והגנה על זכויות הנוגעות ללהט"ב". בשולחן עגול שנערך בשנת 2019 על ידי היועץ המשפטי של ממשלת נמיביה עבור הגנה שווה על להט"ב בנמיביה, מספר מחוקקים קראו להתייחס לנושא בדחיפות.
ביוני 2019, לאחר ביטול חוק מעשי הסדום של בוטסואנה על ידי בית המשפט העליון של המדינה אשר אסר על קיום פעילות הומוסקסואלית בהסכמה עם עונש מאסר של 7 שנים, הגברת הראשונה של נמיביה מוניקה גיינגוס (אנ') קראה לבטל את חוק מעשי הסדום של נמיביה, והצהירה באומרה כי "ימי חוק הסדום ספורים, נמיביה תהיה הבאה".
הכרה במערכות יחסים חד-מיניות

בשנת 2001, אישה נמיביה ובת זוגה הגרמנייה, אליזבת פרנק, הגישה תביעה להכרה משפטית במערכת היחסים ביניהן שפרנק תוכל להתגורר בנמיביה. ועדת ההגירה נתנה את היתר השהייה, אם כי המדינה ערערה לבית המשפט העליון. בעוד שבית המשפט קבע כי יש לתת לפרנק אישור שהייה קבוע, אותו קיבלה שנה לאחר מכן, בית המשפט לא פסק לטובת הכרה משפטית כלשהי עבור מערכות יחסים חד-מיניות במדינה. נציב תלונות הציבור של נמיביה דן באוגוסט 2016 בעניין הכשרת נישואים חד-מיניים בנמיביה והצהיר באומרו כי "אם אנשים מאותו מין ירצו להתחתן, זו הבחירה שלהם, האם המדינה, הקהילה, הכנסיות והממשלה יכירו בכך זה משהו אחר".
בדצמבר 2017, הוגש תיק לבית המשפט העליון נגד ממשלת נמיביה על ידי אזרח נמיבי בשם יוהאן פוטגיטר שנישא לבעלו הדרום אפריקאי דניאל דיגאשו בדרום אפריקה בשנת 2015 עבור הכרה בנישואיהם. בינואר 2018, דיגאשו זכה בעתירה שהגיש לבית משפט לאפשר לו להיכנס לנמיביה, כאשר בית המשפט העליון המשיך לבחון את התיק שלהם. היועץ המשפטי לממשלה הצהירה בתגובה כי הוא "איננו מתנגד להכרה בנישואיהם בנמיביה".
בשנת 2018, הוגש תיק שני על ידי עורכת הדין ילידת נמיביה אניטה גרובלר ובת זוגה מדרום אפריקה סוזן ג'ייקוב שנמצאות יחד בזוגיות למעלה מ-25 שנים, בניסיון להכרה בנישואיהם שנעשו בדרום אפריקה בשנת 2009 בנמיביה עבור הכרה בזכותה של ג'ייקוב להתגורר בנמיביה. תיק שלישי הוגש בשנת 2018 על ידי אנט סיילר-לילס ובת זוגה הגרמנייה אניטה סיילר-לילס אשר נמצאות בזוגיות מאז 1998 להכיר בנמיביה בנישואיהם שנעשו בגרמניה בשנת 2017.
ביוני 2019, הורה נשיא בית המשפט העליון של נמיביה פטרוס דמאסב כי יש לייעד ספסל מלא של שלושה שופטים לדון בכלל התיקים התלויים ועומדים. נציב תלונות הציבור ג'ון ולטרס טען שיש להכיר בנישואים עבור כלל הזוגות ללא קשר למינם, בעודו מוגדר כאחד משמונה המשיבים שצוטטו בתיק. שבעת המשיבים האחרים כוללים את שר הפנים וההגירה והיועץ המשפטי לממשלה שהגישו הודעות נגד הכרה משפטית בנישואים חד-מיניים.
ב-16 במאי 2023, בית המשפט העליון קבע כי נישואים חד-מיניים שמתבצעים מחוץ למדינה חייבים להיות מוכרים על ידי ממשלת נמיביה לצורך קבלת תושבות. פסק הדין מעניק לבני זוג שאינם נמיבים ונמצאים בנישואים חד-מיניים עם אזרחים נמיבים את אותן זכויות מגורים במדינה שמוקנות לבני זוג נשואים מהמין השני.
הגנה מפני אפליה

להט"ב נמיבים מתמודדים עם אפליה, הטרדה ואלימות על רקע נטייתם המינית או זהותם המגדרית. בדומה למצב בדרום אפריקה השכנה, לסביות מדווחות לעיתים כקורבנות של מה שנקרא אונס מתקן, בו אנסים מתיימרים לאנוס את הקורבן הלסבית במטרה "לרפאה" מנטייתה החד-מינית ההומוסקסואלית להטרוסקסואלית. נכון לינואר 2024, בנמיביה לא קיימת הגנה משפטית מפני אפליה על בסיס נטייה מינית או זהות מגדרית, אם כי חוקת נמיביה כוללת את הקטגוריה "מעמד חברתי" כמוגנת באופן חוקתי מפני אפליה, שיכולה להתפרש כמונח שמכסה להט"ב נמיבים מפני אפליה. בשנת 1992 פעלו פעילים מקומיים בהצלחה לכלול "נטייה מינית" בין עילות האפליה האסורות בחוק העבודה 1992. עם זאת, בשנת 2004, חוק עבודה חדש נדון בפרלמנט הנמיבי והכללת המונח הובילה לוויכוחים סוערים בקרב המחוקקים. כתוצאה מכך, המונח הושמט מהטקסט הסופי בחוק. עם זאת, החוק לא נכנס לתוקף לבסוף.
בשנת 2000 קרא שר הפנים ג'רי אקנדג'ו (אנ') ל-700 שוטרים בוגרים חדשים "לחסל הומוסקסואלים ולסביות מהפנים של נמיביה". בשנת 2001, נשיא נמיביה סם נוג'ומה הזהיר מפני "טיהורים צפויים נגד הומוסקסואלים ולסביות" ואמר כי "המשטרה חייבת לעצור, לכלוא ולגרש הומוסקסואלים ולסביות שנמצאו בנמיביה". בשנת 2005, הצהירה סגנית שר הפנים וההגירה, תאופולינה מושלנגה אמירות הומופוביות נגד להט"ב בנמיביה באומרה כי "לסביות והומוסקסואלים בגדו במאבק למען חירות נמיביה, אחראים למגפת ה-HIV/איידס ומהווים עלבון לתרבות האפריקאית".
באוגוסט 2016, ועדת זכויות האדם של האו"ם קראה לממשלת נמיביה לאמץ חקיקה שאוסרת במפורש על אפליה על רקע נטייה מינית, לרבות בחוק העבודה (חוק מס' 11 משנת 2007). בעקבות קריאת הוועדה, נציב תלונות הציבור של נמיביה, הצהיר כי איסור על אפליה על רקע נטייה מינית "צריך להיות מעוגן בחוקת המדינה".
באוקטובר 2021, בית משפט מקומי בנמיביה קבע כי חוקת המדינה אוסרת על אפליה על רקע נטייה מינית. האירוע הוגדר בתקשורת כ-"פעם הראשונה בה בית משפט בנמיביה קבע כי אפליה על רקע נטייה מינית אסורה בחוקת המדינה".