stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוהאן לונד
כתביו בגרמנית

Thomas Lund (Hrsg.): Oeffentlicher Gottesdienst der alten Hebräer. Schleswig 1695
Thomas Lund (Hrsg.): Levitischer Hohepriester und Priester. Schleswig 1695
Thomas Lund (Hrsg.): Ausführliche Beschreibung der Hütte des Stifts, wie auch des ersten und andern Tempels zu Jerusalem. Schleswig 1696
Heinrich Muhlius (Hrsg.): Die alten jüdischen Heiligthümer, Gottesdienste und Gewohnheiten ... Hamburg 1704 (עותק מקוון)
Johann Christoph Wolf (אנ') (Hrsg.): Die Alten Jüdischen Heiligthümer, Gottesdienste und Gewohnheiten ... Hamburg 1738 (עותק מקוון)
J. le Long (Übersetzer): Heiligdommen, godsdiensten, en gewoontens der oude Jooden ... Amsterdam [1726] (עותק מקוון)
לקריאה נוספת

Ralf Busch (גר'): Johan Lund, seine „Alten jüdischen Heiligtümer“ und die Vorstellung vom salomonischen Tempel. In: Jewish Art, Volume 19/20 (1993/1994) S. 62–67. (בגרמנית)
יוהאן מאוריץ ואן נסאו-זיגן

יוהאן מאוריץ ואן נסאו-זיגן (בהולנדית: Johan Maurits van Nassau-Siegen‏; 20 ביוני 1604 – 20 בדצמבר 1679) היה רוזן ונסיך נסאו-זיגן.
מאוריץ נולד בעיירה דילנבורג שבגרמניה, מקום מוצאה של שושלת בית אורנז'. אביו היה יוהאן השביעי, רוזן נסאו-זיגן. סבו, יוהאן השישי, רוזן נסאו-דילנבורג, היה אחיו של השליט ההולנדי - וילם השתקן.
יוהאן מאוריץ הצטרף לצבא ההולנדי בשנת 1621, בגיל צעיר מאוד. בשנת 1626 הוא הפך למפקד. הוא השתתף בכיבוש דן בוס בשנת 1629. בשנת 1636 הוא כבש את מבצר סכנקנסכאנס.
בברזיל

הוא מונה למושל מושבות הולנד בברזיל על ידי חברת הודו המערבית ההולנדית בשנת 1637. הוא נחת ברסיפה, נמלה של פרנמבוקו והמעוז החשוב של ההולנדים בברזיל, בינואר 1637.
לאחר סדרה של משלחות, הוא הרחיב לבסוף את ברזיל ההולנדית מסרז'יפה בדרום עד לסאו לואיס בצפון. באופן דומה הוא כבש את המושבות הפורטוגזיות באלמינה, סאו טומה, ואת לואנדה בחוף המערבי של אפריקה (כיום בירת אנגולה). בעזרתו של האדריכל המפורסם, פיטר פוסט מהארלם, הוא שינה את פניה של רסיפה בכך שבנה עיירה חדשה, מקושטת בבניינים ציבוריים מפוארים וגנים, שנקראה על שמו, מאוריצסטאד.
בזכות מדיניותו הוא הביא את המושבה ההולנדית לכדי מצב משגשג, ואף הצליח להשכין שלום עם המתיישבים הפורטוגזים. הנהגתו המעולה בברזיל עוררה השראה לכתיבת שני אפוסים לטיניים, האחד משנת 1647, יצירתו של קספר ברליאוס (או ון בארלה) Rerum per octennium in Brasilia et alibi nuper gestarum ("תיאורן של שמונה שנים לאחרונה בברזיל ובמקומות אחרים"), והשנייה, יצירתו של פרנסיסקוס פלנטה "מאוריטיאס". הצייר אברהם ווילארטס שירת כחבר בפמלייתו של מאוריץ.
מאוריץ הקים מועצה עירונית בה לקחו חלק קתולים, פרוטסטנטים ויהודים. מלבד סובלנות זו, הוא גם עודד את התפתחותה של רסיפה, והנהיג בעיר מעין פרויקט של שיכון ציבורי. תוכניותיו והוצאותיו הגדולות הדאיגו את מנהליו החסכנים מחברת הודו המערבית ההולנדית, ומשסירב להמשיך בתפקידו אלא אם תינתן לו יד חופשית, הוא הוחזר לאירופה ביולי 1644.
בחזרה לאירופה

זמן קצר לאחר מכן, מינה אותו הסטאדהאודר פרדריק הנדריק, נסיך אורנז' למפקד חיל הפרשים ההולנדי, והוא לקח חלק בקרבות בין השנים 1645 ו-1646. כשהמלחמה נגמרה בהסכם מינסטר, בינואר 1648, הוא קיבל מאלקטור ברנדנבורג את תפקיד המושל של קלווה, מארק, ראוונסברג, ומאוחר יותר גם של מושל מינדן. הצלחתו בחבל הריין הייתה גדולה כמו הצלחתו בברזיל, והוא הוכיח את עצמו כשליט חכם ומוכשר.
בסוף שנת 1652, הוא מונה לראשו של מסדר יוחנן הקדוש (Johanniterorden) בברנדנבורג, והפך לנסיך באימפריה הרומית הקדושה. בשנת 1664 הוא חזר להולנד. כשחודשה המלחמה עם אנגליה, שנתמכה על ידי הנסיך-בישוף של מינסטר, הוא מונה למפקד הכללי של כוחות היבשה ההולנדים. אף על פי שהפרלמנט ההולנדי ניסה להכשילו, הוא הדף את הפלישה, ולכן הבישוף של מינסטר, ברנהרד פון גאלן, הוכרח להכריז על שלום. פעילותו עוד לא הגיעה לסופה: בשנת 1673 הוא מונה על ידי הסטאדהאודר וילם מאורנז' לפקד על הכוחות בפריזיה ובחרונינגן, ולהגן על החזית המזרחית של שבעת המחוזות.
משנת 1675 מנעה ממנו בריאותו מלהמשיך לתפקד בצבא. בשנותיו האחרונות הוא חי בעירו האהובה קלווה, שם נפטר בדצמבר 1679.
הבניין שבנה בהאג נקרא כיום מאוריצהאוס, ומשמש כמוזיאון לאמנות הולנדית.
היוצר הברזילאי פאולו סטובאל חיבר נובלה היסטורית על יוהאן מאוריץ ועל ההתיישבות ההולנדית בברזיל, "O Príncipe de Nassau" ("נסיך נסאו").
יחסי איראן–טורקמניסטן

| יחסי איראן–טורקמניסטן |
| --- | --- |
איראן: טורקמניסטן


איראן: טורקמניסטן
שטח (בקילומטר רבוע)
1,648,195: 488,100
אוכלוסייה
91,781,231: 7,525,648
תמ"ג (במיליוני דולרים)
401,505: 59,887
תמ"ג לנפש (בדולרים)
4,375: 7,958
משטר
רפובליקה אסלאמית: רפובליקה

יחסי איראן–טורקמניסטן הם יחסי החוץ בין איראן וטורקמניסטן. שתי המדינות חולקות גבול משותף של יותר מ-1000 ק"מ. מאז עצמאותה של טורקמניסטן מברית המועצות ב-1991, שתי המדינות נהנות מיחסים טובים ושיתפו פעולה בתחומי כלכלה, תחבורה, פיתוח תשתיות ואנרגיה. לשתי המדינות יש קשרים היסטוריים חזקים.
יחסי סחר

לאיראן יש את הנפח הגדול ביותר של חילופי סחר עם טורקמניסטן אחרי רוסיה. מסילת הרכבת טאג'אן-משהד-סרחס, צינור הגז קורפג'ה-קורט קואי במערב טורקמניסטן בשווי 139 מיליון דולר וסכר דוסטי ('ידידות' בפרסית) בדרום המדינה בשווי 167 מיליון דולר נבנו באמצעות מיזם משותף. קו העברת החשמל של Balkanabad-Aliabad ועוד כמה פרויקטים כמו תוכנית פיתוח תקשורת סיבים אופטיים, בניית בונקרים וחפצים אחרים ב-Merve ובית זיקוק בטורקמנבאשי, בניית מסופי גז נוזלי, כבישים מהירים הם מקרים של יחסים דו-צדדיים הולכים וגדלים. ב-2009 נבנו או נבנים כ-100 פרויקטים תעשייתיים בטורקמניסטן בסיוע איראני.
מחזור הסחר השנתי ירד ל-1.2 מיליארד דולר ב-2009 מ-3.2 מיליארד דולר ב-2008, בעיקר בגלל ירידה במחיר הנפט והגז. היצוא של טורקמניסטן לאיראן גדל ב-42 אחוזים במהלך ינואר-ספטמבר 2007. היצוא העיקרי של טורקמניסטן לאיראן כלל גז טבעי, נפט ומוצרים פטרוכימיים, וכן טקסטיל. טורקמניסטן מכרה 8 מיליארד מטרים מעוקבים של גז לאיראן בשנת 2010 לעומת 5.8 Bcm בשנת 2005. טורקמניסטן מספקת בדרך כלל 5% מהביקוש לגז של איראן. שתי המדינות חנכו ב-2010 את צינור דאולטאבאד-סרחס-חנגירן כדי להעלות את אספקת הגז הטבעי לאיראן ל-20 מיליארד מ"ק בשנה.
ב-28 בנובמבר 2021, איראן, טורקמניסטן ואזרבייג'ן חתמו על עסקת החלפת גז בהיקף של עד 2 מיליארד מ"ק בשנה. טורקמניסטן תמכור 5–6 מיליון מטרים מעוקבים של גז ליום לאזרבייג'ן במסגרת ההסכם המשולש שנחתם בטורקמניסטן. איראן גם תמשוך את לקוחות צריכת הגז שלה בחמישה מחוזות במדינה מהזכות להעביר גז זה. איראן נועדה לפתור סכסוך מתמשך של חובות גז עם טורקמניסטן במרכז אסיה, שטענה בסוף 2017 כי איראן חייבת לה 1.8 מיליארד דולר בתשלומים עבור גז שנמסר לטהראן.
תחבורה

קו הרכבת קזחסטן-טורקמניסטן-איראן הוא חלק מהמסדרון הצפוני דרומי והוא קו רכבת באורך 677 קילומטרים (421 מיל) המחבר את קזחסטן וטורקמניסטן עם איראן והמפרץ הפרסי. הוא מקשר את אוזן בקזחסטן עם Bereket – Etrek בטורקמניסטן ומסתיים בגרגאן במחוז גולסטן באיראן. באיראן, מסילת הברזל תהיה מקושרת לרשת לאומית העושה את דרכה לנמלי המפרץ הפרסי.
פרויקט זה הוא חלק מהסכם אשגבאט, שהוא הסכם תחבורה מולטי-מודאלי שנחתם על ידי הודו, עומאן, איראן, טורקמניסטן, אוזבקיסטן וקזחסטן, ליצירת מסדרון תחבורה ומעבר בינלאומי המקל על הובלת סחורות בין מרכז אסיה למפרץ הפרסי.
הפרויקט מוערך בעלות של 620 מיליון דולר אשר ממומן במשותף על ידי ממשלות קזחסטן, טורקמניסטן ואיראן.
הפרויקט גם נועד ליצור מערכת תחבורה מולטי-מודאלית כדי לספק קישוריות חלקה באזור גם לנסיעות נוסעים. המסדרון הטרנס-לאומי צפון-דרום יעבור עד 137 קילומטרים (85 מיל) בקזחסטן, 470 קילומטרים (292 מיל) בטורקמניסטן ו-70 קילומטרים (43 מיל) באיראן.
העבודה בטורקמניסטן החלה בברקט בדצמבר 2007 ובקזחסטן ביולי 2009.
311 קילומטרים (193 מיל) המקטע בין ברקט לבוז'אן בטורקמניסטן ממומן על ידי הבנק לפיתוח אסיה (ADB). מזכר הבנות נחתם בין ADB לבין ממשלת טורקמניסטן בפברואר 2010, עבור הלוואה של 350 מיליון דולר כקרן מיוחדת לסיוע טכני. הלוואת הפרויקט נועדה להתקנת ציוד איתות ותקשורת בקו הרכבת השוטף, רכש ציוד ומתקני תחזוקה, ייעוץ וניהול ופיקוח על הבנייה. הפרויקט קיבל גם הלוואה של 371.2 מיליון דולר מהבנק לפיתוח האסלאמי ביולי 2010.
במאי 2013, קטע של 311 קילומטרים (193 מיל) ברקט – אוזן מתוך ה-677 קילומטרים (421 מיל) הושלם המסדרון הצפוני דרומי. בפברואר 2014, 256 קילומטרים (159 מיל) הושלם קטע ארוך בין ברקט לאטרק. בימים אלה נבנות תחנות רכבת לאורך המסילה החדשה.
קישור הרכבת קזחסטן-טורקמניסטן-איראן ייחנך רשמית באוקטובר 2014.
העיר ברקט ("קזנדז'יק") היא צומת רכבת חשובה מבחינה אסטרטגית של המסילה הטרנס-כספית (הים הכספי, טורקמניסטן, אוזבקיסטן ומזרח קזחסטן) ומסילת הרכבת הטרנס-לאומית צפון-דרום. בעיר יש מחסן גדול לתיקון קטרים ותחנת רכבת מודרנית לנוסעים.
יחסי גרמניה–סומלילנד

| יחסי גרמניה–סומלילנד |
| --- | --- |
גרמניה: סומלילנד


גרמניה: סומלילנד
שטח (בקילומטר רבוע)
357,022: 137,600
אוכלוסייה
84,431,715: 3,500,000
תמ"ג (במיליוני דולרים)
4,456,081: 
תמ"ג לנפש (בדולרים)
52,777: 
משטר
רפובליקה פדרלית: רפובליקה

יחסי גרמניה–סומלילנד הם היחסים בין הרפובליקה הפדרלית של גרמניה לרפובליקה של סומלילנד. בין שתי המדינות אין קשרים רשמיים, וגרמניה רואה בסומלילנד חלק מסומליה.
היסטוריה

ב-2002 שקלה גרמניה להכיר בסומלילנד ולהקים בסיס צבאי במדינה. עם זאת בסופו של דבר היא לא עשתה זאת ובמקום זאת הקימה בסיס צי בג'יבוטי. ספינות הצי הגרמני כבר פעלו מברברה שבשטח סומלילנד. בספטמבר 2012, במיני-פסגה בנושא המצב בסומליה בשולי העצרת הכללית של האו"ם, אישרה ממשלת גרמניה מחדש את תמיכתה המתמשכת בממשלת סומליה, בשלמותה הטריטוריאלית ובריבונותה. בשנת 2019, ביקר שגריר גרמניה בקניה ובסומליה בהרגייסה ונפגש עם מוסא ביחי עבדי, נשיא סומלילנד.
ראו גם

יחסי החוץ של גרמניה
יחסי גרמניה–סומליה
יצא ידי חובה

הניב החז"לי יצא ידי חובה מבטא מצב שבו האדם קיים את חובתו ההלכתית, לפחות ברמה מינימלית או רק בדיעבד כלומר רק לאחר מעשה ולא לכתחילה. להבדיל מאדם שלא יצא ידי חובתו כי לא קיים אותה במלואה, בין אם משום שקיים אותה באופן חלקי, ובין אם מכיוון שקיים אותה באופן שגוי ופסול.
שימושו

ניב זה משמש, בין השאר, בכלל הידוע שטבע רבי יוסי: ”כל המשנה ממטבע שטבעו חכמים בברכות לא יצא ידי חובתו” (תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף מ', עמוד ב'). במקרה זה, הניב בא לבטא מצב בו ברכה שנאמרה באופן שונה מהאופן בו תוקנה על ידי החכמים, אין לה כל ערך הלכתי כדי לפטור את המברך מברכת מצווה, ברכת הנהנין, או ברכה מסוג אחר.
לפעמים עשוי הביטוי "לא יצא ידי חובתו" לבטא מצב בו האדם קיים מצווה כל שהיא, אך לא קיים את חובתו ההלכתית במלואה. כך למשל קובע רבי שניאור זלמן מלאדי, בספרו שולחן ערוך הרב, כי מי שלומד תורה מבלי להוציא את המילים מפיו, לא יצא ידי חובת מצוות תלמוד תורה שעליה נאמר ”לֹא יָמוּשׁ סֵפֶר הַתּוֹרָה הַזֶּה מִפִּיךָ וְהָגִיתָ בּוֹ יוֹמָם וָלַיְלָה” (יהושע, א', ח'), ולמרות שהוא עצמו קובע שבאופן שלא יכול הלומד להוציא מפיו את מילות הלימוד, הוא פטור מכך והוא מקיים גם אז מצוות תלמוד תורה, כמו בשעת עיון בהלכה, באופן שהאדם יכול להוציא את המילים מפיו ואינו עושה כך – הוא לא קיים את חובתו ההלכתית במלואה.
הערות שוליים

↑  ראו למשל משנה, מסכת ברכות, פרק ב', משנה ג'
↑  ראו למשל משנה, מסכת ברכות, פרק ו', משנה ב'
↑  הלכות תלמוד תורה, פרק ב', הלכה י"ב
ערך זה הוא קצרמרבנושא הלכה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יבגני קרסנופולסקי

יבגני קרסנופולסקי (באוקראינית: Євгеній Краснопольський; נולד ב-4 באוקטובר 1988) הוא מחליק אמנותי ישראלי שהתחרה בהחלקה על הקרח בתחרויות לגברים ובתחרויות לזוגות. ייצג את ישראל בשלושה אולימפיאדות חורף: סוצ'י (2014), פיונגצ'אנג (2018) ובייג'ינג (2022), ב-6 אליפויות עולם (2010, 2011, 2012, 2018, 2021 ו-2022) ובשמונה אליפויות אירופה (2010, 2012, 2014, 2016, 2017, 2018, 2022 ו-2022).
ביוגרפיה

קרסנופולסקי נולד בקייב שבאוקראינה הסובייטית. בשנת 1991 עלה עם משפחתו לישראל. הוא החל להתאמן בשנת 1995 במועדון "כוכבים על הקרח", שבקריית שמונה. הוא החל להחליק בתחרויות לבנים יחידים. בשנים 2004, 2005 ו-2009 זכה במדליית כסף באליפות ישראל בהחלקה לגברים. בעונת 2009/2010 החל להחליק בתחרות הזוגות ביחד עם דניאל מונטלבאנו. התאמן בהדרכתם של אולג מקרוב וגלית חייט.
ביוגרפיה > 2010

באליפות אירופה בהחלקה על הקרח שנערכה בטאלין שבאסטוניה בסוף ינואר 2010 סיימו קרסנופולסקי ומונטלבאנו בתחרות הזוגות במקום 18. חודשיים לאחר מכן, באליפות העולם בהחלקה על הקרח שנערכה בטורינו שבאיטליה הם סיימו בתחרות הזוגות במקום 25 והאחרון.
ביוגרפיה > 2011

באליפות אירופה בהחלקה על הקרח שנערכה בברן שבשווייץ בסוף ינואר 2011 הם פרשו מהתחרות לאחר שמונטלבאנו פרקה את הכתף במהלך החימום לתחרות. באליפות העולם בהחלקה על הקרח שנערכה במוסקבה שברוסיה בסוף אפריל 2011 סיימו קרסנופולסקי ומונטלבאנו בתחרות הזוגות במקום 20. לאחר שחזר מאליפות העולם לישראל הוא נעצר בשדה התעופה על ידי המשטרה הצבאית ונשלח לכלא צבאי בטענה שהוא עריק. הוא התגייס לצבא בשנת 2007 ושירת כשנתיים מתוך שלוש שנות שירות חובה. בכל אותה תקופה הוא התאמן בחו"ל והשתתף בתחרויות בינלאומיות. הוא קיבל דחיית שירות על מנת להתאמן כראוי לאליפות העולם, שנדחתה בחודש והועברה מטוקיו למוסקבה בשל רעידת האדמה שפקדה את יפן. מסיבות מקצועיות בלבד, ההתאחדות הישראלית להחלקה על הקרח החליטה להשאירו בחו"ל להתאמן וזאת בשל אי הבנה בינה לבין רשויות הצבא.
בשנת 2011 החל להתאמן עם קיוקו אינה בניו ג'רזי.
ביוגרפיה > 2012

באליפות אירופה בהחלקה על הקרח שנערכה בשפילד שבבריטניה בסוף ינואר 2012 סיימו קרסנופולסקי ומונטלבאנו בתחרות הזוגות במקום 11. חודשיים לאחר מכן, באליפות העולם בהחלקה על הקרח שנערכה בניס שבצרפת הם סיימו בתחרות הזוגות במקום 17.
ביוגרפיה > 2013

לאחר שנפרד משותפתו לתחרות הזוגות, דניאל מונטלבאנו, בשנת 2013 החל להתחרות ביחד עם אנדריאה דוידוביץ'. הם מתאמנים ב'בית הקרח' בניו ג'רזי בהדרכתו של גנאדי קרסיניצקי, שהיה בעברו פעמיים אלוף העולם לנוער. הכיאוגרפית שלהם היא גלית חייט, שאף היא ייצגה את ישראל במספר אולימפיאדות
בתחרות גביע העולם שנערכה באוברסדורף שבגרמניה ב-27 באוקטובר 2013 סיימו קרסנופולסקי ובת זוגו אנדריאה דוידוביץ' בתרגיל הזוגות במקום העשירי, בתרגיל הקצר הם קיבלו 40.83 נקודות ודורגו במקום 15 ובתרגיל החופשי הם קיבלו 93.03 נקודות ובסך הכל 133.86 נקודות. בכך הם קבעו את הקריטריון הבינלאומי להשתתפות באולימפיאדת סוצ'י (2014), ארבעת הזוגות הראשונים מהמדינות שלא זכו בכרטיס באליפות העולם.
ביוגרפיה > 2014

בפברואר 2014 התחרו קרסנופולסקי ודוידוביץ' באולימפיאדת סוצ'י (2014). הם סיימו את התחרות במקום ה-15 לאחר שהשיגו 94.35 נקודות בתרגיל החופשי, ובסך הכול השיגו בניקוד מצטבר של 147.73 נקודות. בכך היו לזוג הישראלי הראשון בישראל שמגיע לשלב הגמר בתחרות לזוגות ספורטיביים בהחלקה אמנותית.
זמן קצר לאחר האולימפיאדה נפרדו הזוג. אנדריאה, בת זוגו עברה לנבחרת ארצות הברית ואילו קרסנופולסקי נשאר בנבחרת ישראל.
ביוגרפיה > 2015 ואילך

פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
זמן קצר לאחר שהזוג אנדריאה וקרסנופולסקי נפרדו, הוא התחיל להתאמן עם אדל טנקובה. הם זכו במקום הראשון באליפות ישראל.
הערות שוליים

↑  Yossi Yehoshua, Israeli figure skater charged with desertion, ynetnews, 05.05.11
↑  אורן אהרוני, "רוצים לעלות לגמר באולימפיאדת החורף", באתר ynet, 28 בספטמבר 2013
↑  אורן אהרוני, נציגים ראשונים לישראל באולימפיאדת החורף, באתר ynet, 27 בספטמבר 2013
↑  ניר שועלי, סוצ'י: קרסנופולסקי ודוידוביץ' סיימו במקום ה-15, באתר nrg‏, 12 בפברואר 2014
| נושאי דגל ישראל בטקס הפתיחה של המשחקים האולימפיים |
| --- | --- | --- |
| משחקי הקיץ | הלסינקי 1952: אברהם שניאור • מלבורן 1956: יואב רענן • רומא 1960: גדעון אריאל • טוקיו 1964: גדעון אריאל • מקסיקו סיטי 1968: גרשון שפע • מינכן 1972: הנרי הרשקוביץ • מונטריאול 1976: אסתר רוט-שחמורוב • לוס אנג'לס 1984: זהבה שמואלי • סיאול 1988: יצחק יונסי • ברצלונה 1992: אלדד אמיר • אטלנטה 1996: לידיה חטואל-צוקרמן • סידני 2000: רוגל נחום • אתונה 2004: אריק זאבי • בייג'ינג 2008: מיכאל קולגנוב • לונדון 2012: שחר צוברי • ריו דה ז'ניירו 2016: נטע ריבקין • טוקיו 2020: יעקב טומרקין וחנה קנייזבה-מיננקו • פריז 2024: אנדראה מורז ופיטר פלצ'יק |  |
| משחקי החורף | לילהאמר (1994): מיכאל שמרקין • נאגנו (1998): מיכאל שמרקין • סולט לייק סיטי (2002): גלית חייט • טורינו (2006): גלית חייט • ונקובר (2010): אלכסנדרה זרצקי • סוצ'י (2014): ולדיסלב ביקנוב • פיונגצ'אנג (2018): אלכסיי ביצ'נקו • בייג'ינג 2022: יבגני קרסנופולסקי ונועה סולוש |  |
|  משלחת ישראל לאולימפיאדת סוצ'י (2014)  |
| --- | --- | --- |
|  החלקה אומנותית | אלכסיי ביצ'נקו • אנדריאה דוידוביץ' • יבגני קרסנופולסקי |  |
|  החלקה מהירה במסלול קצר | ולדיסלב ביקנוב |  |
|  סקי אלפיני | וירג'יל ואן דה פוט |  |
|  משלחת ישראל לאולימפיאדת פיונגצ'אנג (2018)  |
| --- | --- | --- |
|  החלקה אומנותית | אלכסיי ביצ'נקו • איימי ביוקנן • רוני זילברברג • אדל טנקובה • דניאל סמוכין • פייג' קונרס • יבגני קרסנופולסקי |  |
|  החלקה מהירה במסלול קצר | ולדיסלב ביקנוב |  |
|  מזחלות | אדם אדלמן |  |
|  סקי אלפיני | איתמר בירן |  |
|  משלחת ישראל לאולימפיאדת בייג'ינג (2022)  |
| --- | --- | --- |
|  החלקה אומנותית | אלכסיי ביצ'נקו • היילי קופס • יבגני קרסנופולסקי |  |
|  החלקה מהירה במסלול קצר | ולדיסלב ביקנוב |  |
|  סקי אלפיני | נועה סולוש • ברנבש סולוש |  |
יחסי גרמניה–סוריה

| יחסי גרמניה–סוריה |
| --- | --- |
גרמניה: סוריה


גרמניה: סוריה
שטח (בקילומטר רבוע)
357,022: 187,437
אוכלוסייה
84,431,715: 24,908,268
תמ"ג (במיליוני דולרים)
4,456,081: 8,980
תמ"ג לנפש (בדולרים)
52,777: 361
משטר
רפובליקה פדרלית חוקתית: רפובליקה נשיאותית, בפועל דיקטטורה

יחסי גרמניה–סוריה הם יחסי החוץ בין הרפובליקה הפדרלית של גרמניה לרפובליקה הסורית.
היסטוריה

היחסים בין סוריה וגרמניה המערבית כוננו בשנת 1953, ועד מהרה נפתחה שגרירות סוריה בבון. בשנת 1965 ניתקה סוריה את יחסיה עם מערב גרמניה, בעקבות כינון היחסים עם ישראל, אולם בשנת 1974 כוננו היחסים מחדש. כמו כן, בשנת 1969 כוננה סוריה יחסים דיפלומטים עם גרמניה המזרחית, ופתחה שגרירות בברלין. לאחר איחוד גרמניה מחדש בשנת 1990, העבריה סוריה בשנת 2003 את שגרירותה בגרמניה לברלין.
בשנת 2011 פרצה מלחמת האזרחים בסוריה, מה שגרם לגרמניה להשבית את פעילות שגרירותה בדמשק, ובשנת 2012 הכירה גרמניה בארגון האופוזיציה הסורית. בעקבות המלחמה הממושכת ברחו פליטים רבים מסוריה לאירופה, וכמה מאות אלפים מהם נקלטו בגרמניה, מה שגרם לזעם ציבורי גדול בגרמניה כלפי הקנצלרית אנגלה מרקל.
יחסים דיפלומטיים

גרמניה מחזיקה בסוריה שגרירות בדמשק וקונסוליה כללית בחלב, ואילו סוריה מחזיקה בגרמניה שגרירות בברלין וקונסוליה כללית בברמן.
יוהאן פרידריך שטרואנזה

| --- | --- |

 לידה:  5 באוגוסט 1737 האלה, ממלכת פרוסיה 
 הוצאה להורג:  28 באפריל 1772 (בגיל 34) קופנהגן, דנמרק 
 מדינה:  ממלכת פרוסיה, ממלכת דנמרק 
 מקום מגורים:  האלה 
 השכלה:  אוניברסיטת האלה-ויטנברג  Latina August Hermann Francke 
 תפקיד:  עוצר 
 השקפה דתית:  אתאיזם 
 בן או בת זוג:  קרוליין מתילדה, נסיכת בריטניה 
 פרסים והוקרה:  מסדר מתילדה 
 חתימה:   
 
יוהאן פרידריך שטרואנזה
הרוזן יוהאן פרידריך שטרואנזה (גרמנית: Johann Friedrich Struensee;‏ 5 באוגוסט 1737 - 28 באפריל 1772), היה רופא גרמני, הידוע בזכות התערבותו בפוליטיקה של דנמרק, בעת ששימש כרופאו האישי של מלך דנמרק כריסטיאן השביעי. בשיא עוצמתו היה שליטה דה פקטו של דנמרק, וניסה להוציא לפועל רפורמות מקיפות ברוח ההשכלה, תוך שהוא מנצל את התלות שנוצרה בינו ובין המלך, שהיה כפי הנראה לוקה בנפשו. בין היתר היה גם מאהבה של המלכה הדנית קרולינה מתילדה. קשר זה הביא כנראה ללידתה של הנסיכה לואיזה אוגוסטה, ולשורה של תככי חצר שהביאו לנפילתו של שטרואנזה ולהוצאתו להורג.
חייו > ילדות ונעורים, תחילת הקריירה

שטרואנזה היה השלישי בששת ילדיהם של הכומר אדם שטרואנזה ורעייתו מריה דורותיאה, תושבי העיר האלה שבמדינת סקסוניה-אנהלט בצפון גרמניה. הכומר שטרואנזה החזיק בתאולוגיה של פייטיזם ("אדיקות", סוג של לותרניזם שהיה נהוג בסקנדינביה ובצפון גרמניה באותה עת). משפחת שטרואנזה הייתה משפחה מכובדת מהמעמד הבינוני, אך הכומר שטרואנזה גילה סובלנות לדעות ולהשקפות שונות. הילדים במשפחה קיבלו חינוך מעולה, ושלושה מבני המשפחה למדו באוניברסיטה. איש מהם לא היה לתאולוג כאביהם, אך שתיים מהבנות נישאו לכמרים.
יוהאן פרידריך שטרואנזה התקבל ללימודי רפואה באוניברסיטת האלה, בהיותו בן חמש עשרה. הוא סיים את לימודיו בשנת 1757. לימודיו חשפו אותו לרעיונות הנאורות וההשכלה, ולרצון לרפורמה חברתית ופוליטית. הוא הפך לאתיאיסט והושפע מכתבי האנציקלופדיסטים וכתביו של ז'אן-ז'אק רוסו.
בשנת 1758 עברו אדם ומריה דורותיאה שטרואנזה לאלטונה (המבורג), ואדם שטרואנזה קיבל את משרת הכומר הראשי בכנסיית מריה (מריאנקירכה) הגדולה והמרכזית. יוהאן פרידריך שטרואנזה עבר עמם. הוא החל לעבוד כרופא ציבורי באלטונה, באחוזת הרוזן רנטצאו, ובמחוז פינברג. שכרו היה צנוע, והוא השלים את הכנסתו בפרקטיקה פרטית.
ב-1760 עברו הוריו של שטרואנזה לרנדסבורג שם קיבל אביו של שטרואנזה את משרת הבישוף. יוהאן פרידריך שטרואנזה נותר באלטונה, והיה עליו להתפרנס בעצמו. משכורתו לא תאמה את ציפיותיו באשר לרמת החיים שקיווה לקיים. יכולותיו כרופא וכאיש חברה הפכו אותו במהרה לרופא של החברה הגבוהה, והוא הפיץ את דעותיו, שנחשבו אז לקיצוניות ושנויות במחלוקת.
בתקופה זו פנה אל שר החוץ הדני, יוהאן הרטוויג ארנסט, הרוזן מברנסטורף, בבקשה לתמיכה כספית. במקביל החל מפיץ כתבים שעסקו ברעיונות אנשי ההשכלה. נראה כי כבר בתקופה זו ראה לעצמו ייעוד שמעבר לעיסוק ברפואה כשלעצמו.
חייו > רופאו של המלך כריסטיאן השביעי

במהלך עשר השנים שבילה באלטונה, קיים שטרואנזה מגעים עם חבורת אצילים שסר חנם מפני חצר המלוכה בקופנהגן. בין ידידים אלו היו אנוולד ברנדט והרוזן שאק קארל רנטצאו, מנהיג חוגי הנאורות באלטונה, שהתייחס לשטרואנזה כאל תלמידו המועדף. אצילים אלו הצליחו להביא את שטרואנזה למשרתו של רופאו האישי של כריסטיאן השביעי מלך דנמרק, בתקווה שהשפעתו על המלך תוכל להשיב אותם לחצר המלוכה.
כריסטיאן השביעי היה אישיות שנויה במחלוקת. על אף עדויות המדברות על אישיות כובשת ומקטעים של בהירות שכלית ורעיונית, נראה כי לקה במחלת נפש כלשהי, ויש המשערים כי לקה בסכיזופרניה. באותה עת היה נשוי לקרוליין מתילדה, נסיכת בריטניה, אחותו של ג'ורג' השלישי, מלך בריטניה, נישואים שכפי הנראה לא היו מאושרים, והיו פרי של שידוך בין חצרות המלוכה באירופה.
בחודשים יוני-יולי 1767 בילה המלך את הקיץ בדוכסות שלזוויג-הולשטיין, ביחד עם חצרו ושריו. שטרואנזה הצליח לשפר מעט את בריאותו של המלך בביקורו באזור, וזכה לחיבתו. המלך שכר אותו כרופאו האישי באפריל 1768, על מנת שילווה אותו במסעו לפריז וללונדון דרך הנובר בין מאי 1768 לינואר 1769. במאי 1768 העניק המלך לשטרואנזה את התואר "יועץ המדינה" (etatsråd).
במהלך המסע בן תשעת החודשים התפתחו בין שטרואנזה ובין המלך יחסים קרובים. שריו הבכירים של המלך ראו ברופא הצעיר כהשפעה חיובית על המלך, והסכימו למינויו לרופאו האישי של המלך, בינואר 1769, לאחר שובה של הפמליה המלכותית לקופנהגן.
חייו > עלייתו לשלטון

עד מהרה השיג שטרואנזה השפעה עצומה על המלך הצעיר, והגיע למצב שבו הפך לשליטה דה פקטו של דנמרק. שטרואנזה יכול היה עתה לממש את חלומותיו על השפעה פוליטית ועל עיצוב המדינה ברוח ההשכלה, הנאורות והרפורמה. בשנותיו באלטונה למד מפי הגולים, כי המדינה המיושנת הדנו נורווגית הנשלטת על ידי לקוי בנפשו, היא האתר האידיאלי להשתלטות מבחוץ ולניסויים פוליטיים, שיבצע אדם שיהיה בעל הכישורים הנכונים, כמוהו עצמו, ובתוכנית מחושבת היטב חתר אל עמדת הכוח אותה הצליח לבסוף להשיג.
בתקופה זו החלו יחסיו עם המלכה, קרולינה מתילדה. המלכה הייתה בת כ-18 בתקופה זו, והייתה נשואה למלך זה 5 שנים, נישואים שהביאו ללידת יורש עצר, אך לא היו מאושרים, כפי הנראה. בינואר 1770 היו יחסיהם של שטרואנזה והמלכה לעובדה הידועה לכל.
שטרואנזה לקח חלק פעיל בחינוכו של יורש העצר, פרדריק השישי, ועשה זאת על פי עקרונות הנאורות ועקרונות החינוך להם הטיף ז'אן-ז'אק רוסו. במאי 1770 זכה לקידום נוסף, וקיבל את התארים "forelæser" ו"konferensråd" שמשמעותם "היועץ למלך".
במשך זמן מה נותר שטרואנזה דמות משפיעה מאחורי הקלעים, אך החזיק בידו בפועל את השליטה בכל המערכת הפוליטית הדנית. לאחר זמן מה החליט לקבל על עצמו את השליטה גם באופן רשמי. בדצמבר 1770 פיטר המלך את ראש השרים (maître des requêtes) ברנסטורף ומינה במקומו את שטרואנזה. הייתה זו תחילתה של תקופת שישה-עשר החודשים שבהם שלט שטרואנזה בדנמרק ללא מצרים. ב-8 בדצמבר פיטר המלך את כל מועצת המדינה ואת כל שריו פרט לשטרואנזה. לאחר מכן שקע המלך במצב של אי יציבות נפשית, ושטרואנזה הפך למעשה לשליט היחיד בדנמרק.