stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הפיגוע במלון פארק
בעקבות הפיגוע > תגובות ברשות הפלסטינית

בשנת 2003 מימנה הרשות הפלסטינית טורניר כדורגל בשם "טורניר השהידים של טולכרם בכדורגל - אליפות השהיד עבד אל-באסט עודה". בסקר שנערך, 71% מהנשאלים הפלסטינים אמרו שזה "דבר טוב" שהטורניר נקרא על שמו של המחבל.
נוסף לכך, שלט רשמי, חגיגי, הוענק למשפחת המחבל עבאס א-סייד, לרגל יום השנה לטבח במלון פארק. השלט ניתן על ידי עיסא קראקע, השר לענייני אסירים ברשות הפלסטינית, בעת ביקורו בביתם ב-28 במרץ 2011.‏
על פי ממשלת ישראל הדבר מהווה הפרה בוטה למחויבות הפלסטינית להפסיק את האדרת המחבלים וההסתה לאלימות.
בעקבות הפיגוע > גורל מתכנני הפיגוע ומבצעיו

ישראל פעלה ללכידת מתכנני הפיגוע והשותפים להוצאתו אל הפועל. חלקם נלכדו ונדונו למאסר, וחלקם נהרגו:
קייס עדואן, אחד משני מתכנני הפיגוע הראשיים, נהרג ב-5 באפריל 2002‏ במהלך מבצע חומת מגן, לאחר שימ"מ, צנחנים ונח"ל צרו על ביתו שבשכם ופרצו אליו, עדואן וחמישה מחבלים נוספים פתחו באש על כוחות הביטחון. בהמשך הקרב המחבלים נהרגו כולם: צלפי הימ"מ הרגו 2 מחבלים והשאר נהרגו בידי הכוחות שפרצו אל הבית. בשעות הערב דחפור D9 משוריין הרס את הבית. בהריסות נמצאו גופות המחבלים.
המתכנן הראשי השני, עבאס א-סייד, נעצר במאי 2002 והועמד לדין על הפיגועים שביצע. משפטו נפתח בספטמבר 2003. א-סייד הורשע בספטמבר 2005 ונידון ל-35 מאסרי עולם.
פתחי חטיב, שהורשע בהסעת המחבל, מוהאנד שרים, שהורשע במימון הפעולה והסתרת המתאבד לקראת הפיגוע, מועמר אבו שייח, שהורשע בגיוס המתאבד לחמאס ונאסר יתאימה, שהביא למתאבד את חגורות הנפץ משכם הורשעו יחד באפריל 2003, ונדונו ל-29 מאסרי עולם. נאסר יתאימה שוחרר במסגרת עסקת שליט, באוקטובר 2011.
מוהנד טאהר, מכין המטען ושותף גם הוא לפיגוע, נהרג בהיתקלות עם לוחמי שייטת 13 ביוני 2003‏.
עומר ג'באר, ראש החמאס בטולכרם, שהיה מעורב בשליחת המחבל לפיגוע, נעצר בעירו ב-26 במרץ 2008 על ידי חיילי גדוד נחשון. במרץ 2013 הוא הורשע במעורבות בפיגוע, בכך שקישר בין עבאס א-סייד, לנהג, פתחי חטיב, שהסיע את המחבל ונדון ל-30 שנות מאסר.
מוחמד חַרוויש, שהיה אחראי לשליחת המחבל לפיגוע, נעצר ב-15 בספטמבר 2009 על ידי הימ"מ בטולכרם. צפוי להשתחרר במסגרת עסקת לשחרור חטופים במלחמת חרבות ברזל.
חוסאם בדראן, מפקד הזרוע הצבאית של החמאס בשומרון, נחשב על ידי ישראל לאחד המעורבים בפיגוע כמו גם בפיגועים אחרים. הוא נעצר באפריל 2002, אך לא הועמד לדין על מעורבות בפיגוע אלא נדון ל-17 שנות מאסר על עבירות קלות יותר. באוקטובר 2011, במסגרת עסקת שליט, הוא שוחרר מהכלא.
זיד בסיסה, שסייע למחבל המתאבד, ונידון למאסר עולם, שוחרר בינואר 2025, במסגרת עסקת לשחרור חטופים במלחמת חרבות ברזל.
הנצחה

ברמת השרון, ששניים ממייסדיה, אליעזר ויהודית קורמן, נספו בפיגוע, הוקמה אנדרטה בשם "הזעקה לשמים", לזכר חללי הפיגוע. למרגלות האנדרטה מונחות 30 אבנים, לזכר 30 חללי הפיגוע.
בלובי של מלון פארק יש פינת זיכרון קטנה לסמנכ"ל המלון.
הערות שוליים

↑  חומת מגן
↑  רצח אזרחים בליל הסדר במלון "פארק" בנתניה, באתר מרכז המידע למודיעין ולטרור, 2 בספטמבר 2005
↑  רענן בן צור ואטילה שומפלבי, עלה ל-22 מספר ההרוגים בפיגוע ליל הסדר בנתניה, באתר ynet, 29 במרץ 2002
↑  אטילה שומפלבי ועתי"ם, "המחבל הסתובב בלובי - והמאבטח לא חשד בו", באתר ynet, 28 במרץ 2002
↑  Passover suicide bombing at Park Hotel in Netanya - 27-Mar-2002, אתר משרד החוץ הישראלי
↑  טורניר כדורגל מהלל מחבלים מתאבדים - ארכיון חדשות
↑  Palestinian Poll - The New York Sun
1 2  A Palestinian 'gift' for Passover - Official Palestinian promotion of terrorism, 08.04.2011, אתר משרד החוץ הישראלי
↑  פליקס פריש, רשימת המוות של המבוקש קייס עדואן, באתר ynet, 6 באפריל 2002.
↑  יואב לימור, סופו של מתכנן טבח ליל הסדר, באתר nrg‏, 7 באפריל 2002.
↑  ע"פ 1776/06 עבאס אל סיד נ' מדינת ישראל, ניתן ב־5 בספטמבר 2011.
↑  שרון רופא-אופיר, 29 מאסרי עולם לחוליה שביצעה הפיגוע במלון "פרק", באתר ynet, 14 באפריל 2003.
↑  משרד ראש הממשלה, תמונת מצב עדכנית המפרטת את סיכול חברי התשתיות הצבאיות של החמאס אשר הוציאו לפועל את הפיגוע הרצחני במלון פארק בנתניה, 14 באפריל 2003.
↑  רועי שרון, נעצר 6 שנים אחרי הפיגוע, באתר nrg‏, 26 במרץ 2008
↑  אמיר בוחבוט‏, המעגל נסגר: הורשע אחרון סייעני הפיגוע במלון פרק, באתר וואלה, 11 במרץ 2013.
↑  אמיר בוחבוט‏, 30 שנות מאסר לאחרון המעורבים בפיגוע במלון פרק, באתר וואלה, 8 באפריל 2013.
↑  אמיר בוחבוט, אבי אשכנזי ועמית כהן, נעצר בכיר מבוקשי חמאס בטול כרם, באתר nrg‏, 15 בספטמבר 2009
↑  פרסום לציבור בעניין שחרור אסירים ועצירים בטחוניים במסגרת מתווה לשחרור חטופים, באתר משרד המשפטים
↑  איציק סבן, ים של דם על הידיים: אלו המחבלים ששוחררו מהכלא הישראלי בעסקת החטופים, באתר ישראל היום, 25 בינואר 2025
| פיגועי טרור נגד ישראלים בעשור הראשון של המאה ה-21 |
| --- | --- | --- |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בישראל ובשטחים | < • 2000 • 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • > |  |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בחו"ל | הפיגוע בדלפק אל על בנמל התעופה של לוס אנג'לס (4 ביולי 2002) • הפיגועים במומבסה (28 בנובמבר 2002) • הפיגוע בשגרירות ישראל בטשקנט (30 ביולי 2004) • מתקפת הטרור בסיני (7 באוקטובר 2004) • הפיגוע בשגרירות ישראל במאוריטניה (1 בפברואר 2008) • מתקפת הטרור במומבאי (26 בנובמבר 2008) |  |
 1948–1999 • 2000–2009 • 2010–2019 • 2020–2029
מלון "פארק" בנתניה
מראה כללי של אולם האירועים במלון "פארק" בנתניה אחרי הפיגוע, 28 במרץ 2002
שרידי שולחן ליל הסדר במלון "פארק" בנתניה לאחר פיגוע ההתאבדות, 28 במרץ 2002
שרידי ההרס באולם האירועים של מלון "פארק" בנתניה לאחר פיגוע ההתאבדות, 28 במרץ 2002
"הזעקה לשמיים", אנדרטה לזכר קורבנות הפיגוע במלון פארק
נורמה שירר

| --- | --- |

 לידה:  10 באוגוסט 1902 מונטריאול, קנדה 
 פטירה:  12 ביוני 1983 (בגיל 80) וודלנד הילס, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  פורסט לאון ממוריאל פארק 
 שם לידה:  Edith Norma Shearer 
 מדינה:  קנדה, ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1920–1942 (כ־22 שנים) 
 מקום לימודים:  תיכון מונטריאול  תיכון מונטריאול/וסטמאונט–נוטרדאם-דה-גרייס  בית הספר רוזלין 
 בן או בת זוג:  אירווינג תלברג (1927–1936)  מרטין ארוז'ה (1942–?) 
 צאצאים:  אירווינג תלברג הבן, קתרין תלברג 
 פרסים והוקרה:  פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר (5 בנובמבר 1930)  שדרת הכוכבים של קנדה (2008)  גביע וולפי לשחקנית הטובה ביותר (1938)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 פרופיל ב-IMDb
 
נורמה שירר ב-1927
שירר עם תלברג, 24 ביולי 1929
אדית נורמה שירר (באנגלית: Edith Norma Shearer; ‏10 באוגוסט 1902 – 12 ביוני 1983) הייתה שחקנית קולנוע וראינוע קנדית-יהודייה, אחת הכוכבות הגדולות של ראשית הסרט המדבר ושל "שנות העשרים הסוערות". בתחילת דרכה לוהקה לתפקידי נערה תמימה, לאחר הופעתה בסרט "הגרושה" (1930), שזיכתה אותה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר, קיבלה תפקידים של אשה משוחררת מינית, מתוחכמת ומודרנית. דמות שלא יכלה להתקיים על הבד מאוחר יותר, עקב החלת "קוד ההפקה" בהוליווד. בסוף קריירת המשחק הקצרה למדי שלה, בסוף שנות השלושים, לוהקה לסרטים דרמטיים והיסטוריים, כגון רומיאו ויוליה בבימויו של ג'ורג' קיוקור, מארי אנטואנט, ו"הנשים" (1939), אף הוא בבימויו של קיוקור. ב-1927, בשיא הקריירה שלה, נישאה למפיק האמריקאי-יהודי אירווינג תלברג, ששיתף אותה ברבים מסרטיו. ולפני שנישאה לו התגיירה, ובכך המשיכה עד שנפטר. בנוסף על זכייתה באוסקר, הייתה מועמדת לפרס עוד חמש פעמים, בהן על תפקידיה כמארי אנטואנט וכיוליה ברומיאו ויוליה.
תולדות חייה

שירר נולדה וגדלה במונטריאול, קנדה, למשפחה נוצרית. בשנת 1918, עקב התמוטטות נפשית וכלכלית של אבי המשפחה, עברה עם אמה ואחותה לניו יורק. בינואר 1920 ניסתה שירר להתקבל למופע שגיונות זיגפלד בהפקת פלורנץ זיגפלד, אך נדחתה על ידו. בהמשך נבחרה לתפקידים זעירים באולפני יוניברסל, בהם בסרטו של ד.וו גריפית' " Way Down East" ובסרטים סוג ב'. בשנת 1923, לאחר ניסיונות רבים, הצליחה להרשים את לואי ב. מאייר, שהחתים אותה על חוזה באולפנו. עקב החוזה עברה שירר מניו יורק להוליווד, שם פגשה לראשונה בסגנו של מאייר, אירווינג תלברג. לאחר מספר תפקידים שוליים לוהקה לבסוף ב-1924 לתפקיד ראשי בסרט הראשון של אולפני מטרו גולדווין מאייר המאוחדים, "He Who Gets Slapped". לאחר מכן כיכבה בכ-20 סרטים אילמים והפכה לאחת הכוכבות הבולטות של האולפנים.
בין קיץ 1925 וקיץ 1927 היה ברור לתקשורת שסיקרה את הוליווד שהכוכבת הצעירה שירר והמפיק תלברג, הם זוג. השניים התחתנו ב-29 בספטמבר 1927 בחתונה שזכתה לכינוי "חתונת השנה".
סרטה המדבר הראשון, "The Trial of Mary Dugan" (המשפט של מרי דוגן, 1929) היה הצלחה קופתית וסימל שעבורה, בניגוד לרבים אחרים, לא סימן המעבר לסרטים מדברים את סוף הקריירה. לאחר שני סרטים נוספים הגיע סרטה החשוב ביותר - "הגרושה", עליו זכתה בפרס אוסקר ובשינוי תדמיתי מ"ילדה טובה" לאשה בוגרת, משוחררת ועצמאית. ששת הסרטים הבאים בכיכובה בתדמית זו, Their Own Desire (1930) שזיכה אותה במועמדות לאוסקר, Let Us Be Gay (1930), "נפש חופשייה" (A Free Soul (1931)) לצידו של קלארק גייבל שזיכה אותה במועמדות נוספת לאוסקר, Strangers May Kiss (1931),‏ Private Lives (1931) ו- Riptide (1934) היו ללהיטים קופתיים וסימנו אותה, לצד גרטה גרבו וג'ואן קרופורד, ככוכבת הגדולה של MGM. שתי הכוכבות האחרות טענו ששירר מקבלת את כל התפקידים הטובים בזכות נישואיה למנהל האולפנים.
תחילת אכיפת קוד ההפקה ב-1934 שם קץ לדמותה המשוחררת. סרטה משנה זו, "The Barretts of Wimpole Street" היה להצלחה קופתית וזיכה אותה במועמדות לאוסקר על תפקידה כמשוררת אליזבת בארט בראונינג. שני סרטיה הבאים "רומיאו ויוליה" (בתפקיד יוליה) ו"מארי אנטואנט" (בתפקיד הראשי), זיכו אותה אף הם במועמדויות לאוסקר.
ב-1936 הופיעה פעם נוספת ואחרונה לצידו של קלארק גייבל בסרט "Idiot's Delight" וב-1939 לוהקה על ידי ג'ורג' קיוקור לסרט רב-המשתתפות "הנשים" (לצד ג'ואן קרופורד, רוזלינד ראסל, פולט גודארד וג'ואן פונטיין). במהלך מלחמת העולם השנייה הופיעה בסרט  (1940) Escape כמאהבת של קצין נאצי וויתרה על התפקיד הראשי בסרט גברת מיניבר. בכך נחתמה קריירת המשחק של שירר.
חיים אישיים

שירר חיה עם תלברג עד מותו ב-1936. לזוג היו שני ילדים אירווינג ג'וניור (1930–1988) וקתרין (1935–2006). לאחר פרישתה ממשחק נישאה למדריך סקי צעיר ממנה בשם מרטין ארוז'ה (Martin Arrougé ;1914 – 1999), הם היו נשואים עד מותה ב-1983. בניגוד לכוכבי עבר רבים היא לא הופיעה עוד לאחר פרישתה בשום סרט או הופעה בטלוויזיה.
הערות שוליים

↑  חתונות הוליווד: שירר ותלברג
↑  הודעה על הנישואין, טיים מגזין, 31 באוגוסט 1942
| פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר |
| --- | --- | --- |
| 1928–1940 | ג'נט גיינור (1928) • מרי פיקפורד (1929) • נורמה שירר (1930) • מארי דרסלר (1931) • הלן הייז (1932) • קתרין הפבורן (1933) • קלודט קולבר (1934) • בטי דייוויס (1935) • לואיז ריינר (1936) • לואיז ריינר (1937) • בטי דייוויס (1938) • ויוויאן לי (1939) • ג'ינג'ר רוג'רס (1940) |  |
| 1941–1960 | ג'ואן פונטיין (1941) • גריר גרסון (1942) • ג'ניפר ג'ונס (1943) • אינגריד ברגמן (1944) • ג'ואן קרופורד (1945) • אוליביה דה הבילנד (1946) • לורטה יאנג (1947) • ג'יין ויימן (1948) • אוליביה דה הבילנד (1949) • ג'ודי הולידיי (1950) • ויוויאן לי (1951) • שירלי בות' (1952) • אודרי הפבורן (1953) • גרייס קלי (1954) • אנה מניאני (1955) • אינגריד ברגמן (1956) • ג'ואן וודוורד (1957) • סוזן הייוורד (1958) • סימון סיניורה (1959) • אליזבת טיילור (1960) |  |
| 1961–1980 | סופיה לורן (1961) • אן בנקרופט (1962) • פטרישה ניל (1963) • ג'ולי אנדרוז (1964) • ג'ולי כריסטי (1965) • אליזבת טיילור (1966) • קתרין הפבורן (1967) • קתרין הפבורן/ברברה סטרייסנד (1968) • מגי סמית' (1969) • גלנדה ג'קסון (1970) • ג'יין פונדה (1971) • לייזה מינלי (1972) • גלנדה ג'קסון (1973) • אלן בורסטין (1974) • לואיז פלטשר (1975) • פיי דאנאוויי (1976) • דיאן קיטון (1977) • ג'יין פונדה (1978) • סאלי פילד (1979) • סיסי ספייסק (1980) |  |
| 1981–2000 | קתרין הפבורן (1981) • מריל סטריפ (1982) • שירלי מקליין (1983) • סאלי פילד (1984) • ג'רלדין פייג' (1985) • מרלי מטלין (1986) • שר (1987) • ג'ודי פוסטר (1988) • ג'סיקה טנדי (1989) • קתי בייטס (1990) • ג'ודי פוסטר (1991) • אמה תומפסון (1992) • הולי האנטר (1993) • ג'סיקה לאנג (1994) • סוזן סרנדון (1995) • פרנסס מקדורמנד (1996) • הלן האנט (1997) • גווינת' פלטרו (1998) • הילרי סוונק (1999) • ג'וליה רוברטס (2000) |  |
| 2001–2020 | האלי ברי (2001) • ניקול קידמן (2002) • שרליז ת'רון (2003) • הילרי סוונק (2004) • ריס וית'רספון (2005) • הלן מירן (2006) • מריון קוטיאר (2007) • קייט וינסלט (2008) • סנדרה בולוק (2009) • נטלי פורטמן (2010) • מריל סטריפ (2011) • ג'ניפר לורנס (2012) • קייט בלאנשט (2013) • ג'וליאן מור (2014) • ברי לארסון (2015) • אמה סטון (2016) • פרנסס מקדורמנד (2017) • אוליביה קולמן (2018) • רנה זלווגר (2019) • פרנסס מקדורמנד (2020) |  |
| 2021–היום | ג'סיקה צ'סטיין (2021) • מישל יאו (2022) • אמה סטון (2023) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810655717605606  BIBSYS: 90865475  BNC: 000043216  BNE: XX5057937  BnF: cb140436974 (data)  GND: 119459183  ISNI: 0000 0001 1645 4347  LCCN: n85151863  MusicBrainz: 9a414192-acf8-4611-9870-98794d5a7d09  NKC: xx0187766  NLA: 36023609  NLK: KAC2020Q7469  SNAC: w69p3j5h  SUDOC: 059708182  VIAF: 54348273   WorldCat (עם VIAF): 54348273
דייוויד פוסטר

| --- | --- |

 לידה:  1 בנובמבר 1949 (בן 75) ויקטוריה, קנדה 
 שם לידה:  David Walter Foster 
 מוקד פעילות:  קנדה קנדה
 תקופת הפעילות:  מ-1971 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת דרום קליפורניה, תיכון מאונט דאגלס, הקונסרבטוריון המלכותי למוזיקה 
 סוגה:  R&B עכשווי, מוזיקה קלאסית, גוספל 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 חברת תקליטים:  תקליטי 143, רפרייז רקורדס, אטלנטיק רקורדס, ורב רקורדס 
 בן או בת זוג:  קתרין מקפי (28 ביוני 2019–?) 
 צאצאים:  שרה פוסטר, ארין פוסטר, Amy S. Foster 
 מספר צאצאים:  5 
 פרסים והוקרה:  פרס גראמי למפיק השנה, לא קלאסי (1991)  פרס גראמי לעבוד מוזיקלי כלים ושירה (1993)  פרס גראמי למפיק השנה, לא קלאסי (1993)  פרס גראמי לאלבום השנה (1993)  פרס גראמי להקלטת השנה (1993)  שדרת הכוכבים של קנדה (2002)  פרס גראמי לאלבום השנה (1996)  היכל התהילה של המוזיקה הקנדית (1998)  פרס גראמי לעבוד מוזיקלי כלים ושירה (1996)  פרס גראמי לאלבום פופ מסורתי (2007)  פרס האמי לבידור בפריים‑טיים על מוזיקה ומילים מקוריות יוצאות מן הכלל (2003)  פרס גראמי לאלבום פופ מסורתי (2010)  פרס גראמי להקלטת השנה (1991)  פרס ג'ונו לאלבום השנה של נגינה בכלי (1989)  פרס גראמי למפיק השנה, לא קלאסי (1984)  פרס גראמי לעבוד מוזיקלי כלים ושירה (1984)  פרס גראמי לאלבום מחזמר (1982)  פרס גראמי לשיר ה-R&B הטוב ביותר (1979)  פרס גראמי לאלבום השנה (1991)  פרס ג'ונו לאלבום השנה של נגינה בכלי (1986)  פרס גראמי לעבוד מוזיקלי כלים ושירה (1986)  פרס ג'ק ריצ'רדסון למפיק השנה (1986)  פרס ג'ונו לאלבום השנה של נגינה בכלי (1987)  פרס ג'ק ריצ'רדסון למפיק השנה (1985)  פרס הורשיו אלג'ר  קצין במסדר קנדה  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד  הפרס ההומניטרי של אלן ווטרס 
 www.davidfoster.com
 פרופיל ב-IMDb
 
דייוויד וולטר פוסטר (באנגלית: David Walter Foster; נולד ב-1 בנובמבר 1949) הוא מוזיקאי, מלחין, מעבד, מפיק ומנהל מוזיקלי קנדי, שעמד בראש חברת התקליטים ורב רקורדס בין השנים 2012 ל-2016. הוא זכה ב-16 פרסי גראמי מתוך 47 מועמדויות בסך הכל. הקריירה המוזיקלית שלו משתרעת על פני יותר מחמישה עשורים, בעיקר החל בתחילת שנות ה-70 כקלידן של להקת הפופ-רוק הקנדית סקיילרק (אנ').
ביוגרפיה וקריירה

פוסטר נולד בוויקטוריה, קולומביה הבריטית שבקנדה, למשפחה נוצרית ממוצא אנגלי, סקוטי ואירי. בנם של מוריס "מורי" פוסטר, עובד משרד, ואלינור מיי פוסטר (לבית ואנטרייט), עקרת בית. ב-1963, בגיל 13, הוא נרשם לתוכנית המוזיקה באוניברסיטת וושינגטון שבארצות הברית. ב-1965 הוא נבחן לייצג את הלהקה במועדון לילה באדמונטון בבעלות מוזיקאי הג'אז טומי בנקס (אנ'). בנקס הדריך את פוסטר בעסקי הג'אז והמוזיקה, כמו גם בהפקה מוזיקלית. לאחר שנה אחת שם, הוא עבר לטורונטו לשחק עם רוני הוקינס (אנ'). ב-1966, הוא הצטרף ללהקת הליווי של צ'אק ברי.
ב-1974, הוא עבר ללוס אנג'לס עם סקיילרק. במהלך הקריירה שלו, עבד עם מאות אמנים, ביניהם: ג'ורג' האריסון (שיר Woman Don't You Cry for Me), רינגו סטאר, Earth, Wind & Fire, פיטר סטרה, קני רוג'רס, קליף ריצ'רד, קליף ריצ'רד, ניל יאנג, בריאן אדמס, מייקל ג'יי. פוקס, רוג'ר דלטרי, ויטני יוסטון, הקורס, בייביפייס, דיאן וורן, טוני ברקסטון, סלין דיון ומדונה.
בשנת 1995 הוציאה הזמרת-יוצרת האמריקאית מדונה את אוסף הבלדות שלה, Something to Remember, במסגרתו הקליטה שני שירים חדשים "You'll See" ו-"One More Chance", אותם הפיק פוסטר. כמו כן, הפיק את הגרסה הספרדית של הראשון מביניהם, "Verás". בעשור הבא, עבד איתה על "Your Honesty" מתוך Remixed & Revisited.
הערות שוליים

↑  Pro Posts, Billboard (באנגלית אמריקאית)
↑  Universal rolls up US classical labels into Verve Group in New York, Music Business Worldwide, ‏2016-05-20 (באנגלית אמריקאית)
↑  Nielsen Business Media Inc, Billboard, Nielsen Business Media, Inc., 1973-09-15. (באנגלית)
1 2  Manila, David Foster, Ethnicity of Celebs | EthniCelebs.com, ‏2015-08-07 (באנגלית אמריקאית)
↑  Biography, David Foster (באנגלית אמריקאית)
↑  Eleanor Foster Obituary (2006) - The Times Colonist, Legacy.com
↑  Eve Lazarus, The House that Fostered David Foster, Eve Lazarus, ‏2012-12-11 (באנגלית אמריקאית)
1 2 3  David Foster | Encyclopedia.com, www.encyclopedia.com
1 2  David Foster | The Canadian Encyclopedia, www.thecanadianencyclopedia.ca
↑  Something to Remember, 1995-11-17, נבדק ב-2023-01-25
↑  Madonna - Veras [You'll See Spanish Verison] (Official Video), נבדק ב-2023-01-25
↑  Release group “Remixed & Revisited” by Madonna - MusicBrainz, musicbrainz.org
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: 1984: מייקל ג'קסון וקווינסי ג'ונס 1991: קווינסי ג'ונס 1993: בריאן אינו ודניאל לנואה / L.A. ריד ובייביפייס | פרס גראמי למפיק השנה, לא קלאסי   1985: דייוויד פוסטר 1992: דייוויד פוסטר 1994: דייוויד פוסטר   | הבא: 1986: פיל קולינס ויו פדג'האם 1993: בריאן אינו ודניאל לנואה / L.A. ריד ובייביפייס 1995: דון ואס |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007411810805171  PLWABN: 9810630777705606  BNE: XX1650752  BnF: cb13934914w (data)  GND: 13437598X  ISNI: 0000 0001 1496 0377  LCCN: no00047185  LNB: 000087857  MusicBrainz: 04456b86-d064-4643-a57f-df9ef42a46d9  NDL: 01202909  NKC: xx0079530  SNAC: w6b31w03  SUDOC: 258383887  VIAF: 32187168   WorldCat (עם VIAF): 32187168
דן סגל

ערך זה עוסק ברב, בעל מוסר ליטאי. אם התכוונתם למתמטיקאי בריטי, ראו .
| --- | --- |

הרב דן זאב סגל
 לידה:  1938 (בן 87 בערך) ה'תרצ"ח ירושלים, פלשתינה (א"י) המנדט הבריטי 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  ישיבת פוניבז' 
 מקום פעילות:  ירושלים ניו יורק
 תחומי עיסוק:  משגיח
 רבותיו:  הרב יחזקאל לוינשטיין הרב שלמה זלמן אוירבך הרב שמואל רוזובסקי הרב אהרן יהודה לייב שטינמן
 
הרב דן זאב סגל (נולד ב-1938, ה'תרצ"ח; בעגה חרדית: רֶבּ דָּן), הוא בעל מוסר ליטאי בולט.
קורות חייו

נולד לאשר מרדכי הלוי, משפחה דתית מודרנית, בשכונת שערי חסד שבירושלים. למד בישיבת חורב, בישיבת קול תורה אצל הרב שלמה זלמן אוירבך, ואחר כך בישיבת פוניבז' שבה התקרב למשגיח הרב יחזקאל לוינשטיין ולראש הישיבה הרב שמואל רוזובסקי ובכולל פוניבז' שם היה לתלמידם ומקורבם של ראש הכולל הרב אהרן יהודה לייב שטינמן והרב אלעזר מנחם שך ראש הישיבה. כמו כן היה מקורבו של הרב יעקב ישראל קניבסקי, "הסטייפלר".
שימש כר"מ בישיבת תפארת נתניה שבנתניה, בישיבת בית אליהו שבגני תקוה (שמאז עברה לעיר אלעד) ובישיבת תושיה שבתפרח, בה מונה בהמשך למשגיח.
מתגורר לסירוגין בשכונת גבעת משה בירושלים ובשכונת בורו פארק בניו יורק. בשתי השכונות הוא מתפלל במניין מיוחד בבית כנסת שבו הוא מכהן כרב, ונוסח התפילה בהם כולל ניגונים רבים שהלחין בעצמו.
נחשב לתלמיד מובהק של המשגיח הרב יחזקאל לוינשטיין וברוב שיחותיו מזכיר דברים בשמו.
היה חברותא של חברו מילדות, הרב שמואל אוירבך. רואה חשיבות רבה בהשכנת שלום בין המחנות במחלוקת בציבור הליטאי, ולשם כך נפגש כמה פעמים עם הרב שטיינמן.
הרב סגל הלחין ניגונים רבים, אחד המוכרים ביותר הוא על המילים "טאטאל'ע קום שויין א היים" (מיידיש: אבא בא הביתה), והוא בוצע על ידי זמרים חרדיים רבים.
משפחתו

הרב סגל אב למספר ילדים, ביניהם: הבכור איש עסקים רבי משה אהרן סגל, הבן השני רבי דוד שמעיה סגל, משמש כראש כולל בבית כנסת 'משכן אסתר' בשכונת סנהדריה בירושלים.
אחיו היה העיתונאי ישראל סגל שנפטר ב-2007. המשפחה החרימה את הלווייתו, ולפי הוראתו של הפוסק החרדי הרב יוסף שלום אלישיב לא ישבה שבעה.
הערות שוליים

↑  ישראל כהן, ‏תיעוד נדיר: רבי דן סגל שר "אין עוד מלבדו", באתר כיכר השבת, 11 במאי 2016
↑  תרגום השיר, באתר דרשו
↑  "טאטאל'ע קום שוין אהיים" – סיום הדף היומי בהלכה של 'דרשו' DIRSHU, נבדק ב-2023-08-16
↑  טאטאלע גרסת הרמיקס - DJ יהודה מור & ישראל סוסנה | Tattele, Kum Shoin Aheim, נבדק ב-2023-08-16
↑  ארי היל & משה דוד וייסמאנדל - טאטאלע, נבדק ב-2023-08-16
↑  נטע סלע, הרב אלישיב למשפחת סגל: לא לשבת שבעה, באתר ynet, 29 בספטמבר 2007
אבישי בן חיים, כניסת השבת - זכות השבעה, באתר nrg‏, 6 באוקטובר 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305534905171  ISNI: 0000 0000 6695 0069  LCCN: n98023403  VIAF: 60854916   WorldCat (עם VIAF): 60854916
עזריאל הילדסהיימר

| --- | --- |

 לידה:  11 במאי 1820 כ"ז באייר תק"ף ממלכת סקסוניה הלברשטאדט, ממלכת סקסוניה
 פטירה:  12 ביולי 1899  (בגיל 79) ד' בתמוז תרנ"ט הקיסרות הגרמנית ברלין, ממלכת פרוסיה
 מקום קבורה:  בית עלמין עדת ישראל 
 מדינה:  ממלכת פרוסיה 
 השכלה:  אוניברסיטת האלה-ויטנברג 
 תקופת הפעילות:  ? – 12 ביולי 1899 
 השתייכות:  נאו-אורתודוקסיה
 רבותיו:  הרב יצחק ברנייס בהמבורג, הרב יעקב אטלינגר
 תלמידיו:  הרב אלעזר הלוי גרינהוט, הרב זליגמן יששכר מאייר, הרב צבי פישר
 בני דורו:  הרב שמשון רפאל הירש
 צאצאים:  מאיר הילדסהיימר 
 
 תפקידים נוספים:  ראש ישיבה 
 
הרב ד"ר עזריאל הילדסהיימר (בגרמנית: Esriel Hildesheimer; כ"ז באייר תק"ף, 11 במאי 1820 – ד' בתמוז תרנ"ט, 12 ביוני 1899) היה ממנהיגי אסכולת תורה עם דרך ארץ (או 'נאו-אורתודוקסיה') בגרמניה, ומייסד בית המדרש לרבנים בברלין. כן כיהן כרבה של אייזנשטט בהונגריה ורב קהילת 'עדת ישראל' בברלין.
רקע, חינוך והשכלה

נולד בהלברשטאדט שבממלכת סקסוניה לאימו גולדה ולאביו יהודה לייב (בנו של משה גלֵיי, בן מאיר גליי) יוצא העיר הילדסהיים, ממנו התייתם בנעוריו. כילד למד בבית-הספר "השארת צבי" בעירו, המוסד החינוכי האורתודוקסי הראשון בקרב יהודי אשכנז שהוכנסו בו לימודי חול (המייסדים חששו מנוהגן של משפחות מסורתיות רבות, כמו הוריו של רש"ר הירש, לשלוח את ילדיהם להתחנך אצל נוצרים). מגיל 17 למד בישיבה של הרב יעקב אטלינגר באלטונה. החכם יצחק ברנייס שימש לו כמודל לחיקוי כדרשן. במקביל למד שפות קלאסיות. ב-1840 חזר להלברשטאדט ולמד בגימנסיה של דום. לאחר מכן עבר לאוניברסיטת ברלין והצטרף לפקולטה לשפות שמיות ולמתמטיקה. ב-1842 עבר להאלה (Halle) והמשיך בלימודיו, אותם סיים עם קבלת דוקטורט על נושא פרשנות התנ"ך(אנ'). לאחר סיום לימודיו חזר להלברשטאט ושם נישא להנרייטה הירש.
עבודתו הרבנית

ב-1851 התחיל את הקריירה הרבנית שלו כשהתמנה לרב של אייזנשטט, אז בממלכת הונגריה. בבואו לעיר התחיל הרב הילדסהיימר מיד בפעילות חינוכית והקים בעיר בית ספר לבנים, בו, בנוסף ללימודי קודש, למדו לימודי חול והלימודים התקיימו בגרמנית. לאחר מכן הקים בית מדרש להכשרת רבנים, שצמח מ-12 תלמידים ב-1851 עד ל-128 ב-1868, ולמדו בו תלמידים אף מארצות הברית. דרכו של הילדסהיימר עוררה התנגדות גדולה בקרב הקנאים בהונגריה. אלה, כמו הרב הלל ליכטנשטיין וחתנו עקיבה יוסף שלזינגר, האמינו כי הוא מהווה סכנה גדולה יותר מהנאולוגים המתעצמים, שכן בתוקף היותו אורתודוקסי העניק לגיטימיות ללימודי חול וטמיעה תרבותית. ב-1873, כשתמך הילדסהיימר ביוזמה להקים בתי-ספר בירושלים, השווה אותו הרב ליכטנשטיין ל"חזיר הפושט טלפיו."
ב-1869 הוזמן על ידי הקהילה האורתודוקסית עדת ישראל בברלין לכהן כרבה. בתפקיד זה היה עליו להתמודד עם ד"ר אברהם גייגר הרפורמי ששימש כרב הקהילה המרכזית של העיר. בברלין הייתה גם קהילה רפורמית בדלנית קטנה בראשות עמנואל היינריך ריטר, שירש את התפקיד מהרב שמואל הולדהיים. לאחר שהגיע הילדסהיימר לברלין המשיך במפעליו. פתח בית מדרש להכשרת רבנים דומה לקודם בברלין, ובעזרתו של מאיר (מרקוס) להמן - עורך העיתון דער איזראעליט התחיל להוציא ספרים ומאמרים נגד התנועה הרפורמית.
פעילותו למען ארץ ישראל

"בתי מחסה": בשנת תקצ"ו 1836 נוסד "כולל הו"ד" (הולנד ודייטשלנד) כדי לתמוך ביהודים בארץ ישראל. לימים, הרב הילדסהיימר היה אחד ה"גבאים" של הכולל והוא העלה את הרעיון לייסד בירושלים רובע יהודי שיעמוד ברשות עצמו. הוא הגיע להסכמות בנושא עם הגבאים האחרים ב"כולל" וכן עם אחדים מאנשי ירושלים. בשנת תרי“ח 1858 הם רכשו "מגרש בעל 000 13 אמות מרובעות במחיר של 84.000 גרוש טורקי", בקרבת בית החולים רוטשילד, שהוקם זמן קצר קודם לכן. על שטר המכירה שנחתם ביום 24 באוגוסט 1859 הופיעו הקונים: ד"ר הילדסהיימר והכולל הו”ד והם נרשמו כבעלי המגרש, ברשימות הרשויות. על המגרש הוקמו "בתי מחסה" ולמשפחת הילדסהיימר נשמרת "חזקה" על דירה אחת בשכונה.
"למען ציון": בשנת תרמ"ח, 1888 ייסד הרב הילדסהיימר את אגודת "למען ציון", שנקרא על פי הפסוק ”למען ציון לא אחשה ולמען ירושלים לא אשקוט” (ישעיהו, ס"ב, א'). מטרת העמותה הייתה לסייע ליהודים בארץ ישראל להתפרנס. האגודה סיפקה ליהודים שרצו בכך כלי מלאכה, הלוואות לייסוד או פיתוח עסקים וכן חינוך מקצועי לנערים וכן "להציל את המשוקעים ברשתות שטמנו להם המסיתים (המסיונרים) והסכנה הגדולה שיאבדו חלילה מתוך הקהל, לדורי דורות...". בשנת תרנ"א 1891 אגודת "למען ציון" תמכה בכ-30 משפחות של יהודים בעיר רמלה  (בעקבות בקשה של דוד ילין.) וכן תמכה בדייגים יהודים בטבריה. בשנת תרנ"ג 1983 האגודה תמכה בחייט יהודי שעבר לנצרת, כדי להתחיל בה קהילה יהודית.
שחרור אליעזר בן יהודה מהכלא הטורקי: בשנת תרנ"ד 1894 נעצרו אליעזר בן יהודה וחותנו, על ידי השלטונות הטורקים, בעקבות מאמר שפרסם החותן והתנערות ממנו של ראשי היישוב הישן בירושלים: הרב יעקב שאול אלישר והרב שמואל סלאנט. ידידיו של בן יהודה פנו למנהיגי הקהילות היהודיות בעולם והם, ובכללם הרב הילדסהיימר כתבו מאמרים, לחצו על ממשלה הטורקית וגזר הדין בוטל.
מתוך מאמר שפרסם המורה והסופר אהרון פירסט, אנו למדים שלרב הילסדהיימר "יצאו לו מוניטין בכל ארצות הגולה בגלל פעולותיו המבורכות לטובת הפלשים בחבש", אולם אין פרטים על פעילותו זו.
מותו והנצחתו

הרב הילדסהיימר נפטר בד' בתמוז ה'תרנ"ט (1899) בברלין.
על שמו נקרא מושב עזריאל, וכן רחובות בירושלים, בבני ברק ובתל אביב-יפו.