stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זוחלים
הזוחלים והאדם > הזוחלים בתרבות

היחס של בני האדם לזוחלים נע בין סגידה כאל אלים והערצה לבין פחד ותיעוב. במספר רב של סיפורי מיתולוגיה משמשים הזוחלים כארכיטיפ של מפלצת קדמונית ואכזרית אותה הביס האל כאשר ברא את העולם. הדרקון הוא זוחל בדיוני ענק בעל כנפיים ויורק אש, הנפוץ מאוד בפולקלור ואגדות עם.
בנוסף זוחלים רבים בימינו כמו איגואנות, פיתוניים וצבגונים, משמשים כחיות מחמד אקזוטיות. חלקם אפילו משמשים לטקסים דתיים (ראו: אחיזת נחשים).
הזוחלים והאדם > הזוחלים בתרבות > בתרבויות קדומות

במיתולוגיות רבות מופיעים הזוחלים כמפלצות קדמוניות שאותם הביסו האלים כאשר בראו את העולם. בולט בתפקיד זה הוא התנין הענק, אולי הזוחל המרשים והגדול ביותר במזרח התיכון ומסופוטמיה. גם המיתולוגיה היהודית לא חפה מגישה זו, אם כי לפי ספר בראשית אלוהים הוא זה שברא את הזוחלים ובפרט את התנינים הגדולים, ולכן הם כפופים לו ולא מהווים עליו איום אמיתי.
במצרים העתיקה המצרים הקדמונים סגדו לתנין היאור וראו בו חיה מקודשת. האל סבכ מהמיתולוגיה המצרית היה בעל גוף אדם וראש תנין. נחש הקוברה זכה אף הוא לסגידה במצרים העתיקה ושימש כסמלם של מלכי מצרים. לקוברה ייחסו תכונות על-טבעיות כגון יריקת אש וזריעת הרס והחייאת מתים.
באפריקה התושבים המקומיים סגדו לתנינים כאל אלילים וראו בהם רוחות האחראיות על צדק ונקמה. התושבים נזהרו שלא להרגיז את התנינים או לפגוע בהם, והעלו קורבן אם אחד מבני השבטים פגע בתנין.
הזוחלים והאדם > הזוחלים בתרבות > במקרא ובתרבות היהודית

התנין מוזכר רבות בתנ"ך והוא מן החיות הבודדות המוזכרות בסיפור הבריאה. לעיתים משמש התנין כשם נרדף לנחש. בספר בראשית, כבר ביום החמישי בורא אלוהים את התנינים הגדולים, היחידים מבין בעלי החיים המוזכרים בשמם, שיש לו משמעות סמלית ומיסטית:
"וַיֹּאמֶר אֱלֹהִים--יִשְׁרְצוּ הַמַּיִם, שֶׁרֶץ נֶפֶשׁ חַיָּה; וְעוֹף יְעוֹפֵף עַל-הָאָרֶץ, עַל-פְּנֵי רְקִיעַ הַשָּׁמָיִם. : וַיִּבְרָא אֱלֹהִים, אֶת-הַתַּנִּינִם הַגְּדֹלִים וְאֵת כָּל-נֶפֶשׁ הַחַיָּה הָרֹמֶשֶׂת אֲשֶׁר שָׁרְצוּ הַמַּיִם לְמִינֵהֶם, וְאֵת כָּל-עוֹף כָּנָף לְמִינֵהוּ, וַיַּרְא אֱלֹהִים, כִּי-טוֹב"
הנחש מופיע לראשונה בספר בראשית, פרק ג', בסיפור על גירוש אדם וחוה מגן עדן: ”וְהַנָּחָשׁ הָיָה עָרוּם מִכֹּל חַיַּת הַשָּׂדֶה אֲשׁר עָשָׂה ה' אֱלֹהִים...” (בראשית, ג', א'). הנחש מתואר כיצור ערמומי וחלקלק המפתה את חוה לעבור על הציווי האלוהי ולאכול מעץ הדעת. חווה אכן מתפתה, ומפתה גם את בעלה. בעקבות המעשה, אדם וחוה מגורשים מגן עדן, ואילו הנחש מאבד את רגליו. תיאור עונשו: ”ויאמר ה' אלוהים אל הנחש: כי עשית זאת, ארור תהיה אתה מכל הבהמה ומכל חית השדה. על גחונך תלך ועפר תאכל כל ימי חייך.” (בראשית, ג', י"ד) ”ואיבה אשית בינך ובין האישה ובין זרעך ובין זרעה, הוא ישופך ראש ואתה תשופנו עקב.” (בראשית, ג', ט"ו)
בסיפור זה מוסברות כמה תופעות עליהן תמהו הקדמונים:
מדוע הנחש זוחל על גחונו ואין לו רגליים כמו לשאר החיות?
מדוע הנחש טועם בלשונו את הקרקע?
מדוע יש איבה בין בני האדם לנחש: הנחשים מכישים בני אדם ובני האדם הורגים בהם ופוחדים מהם?
סיפור זה קיבע את תדמיתו של הנחש כחיה רעה, ארסית, חלקלקה וערמומית. חרף תדמית זו הנחש הוא סמלו של שבט דן שהתברך על ידי יעקב "יהי דן נחש עלי דרך שפיפון עלי אורח הנושך עקבי סוס ויפול רוכבו אחור".
ההלכה והמסורת היהודיים מביעים סלידה עזה מנחשים. לדוגמה, בבתי הכנסת בהם מופיעים סמלי השבטים מוחלף סמל שבט דן מנחש למאזניים, מחשש שמראה הנחש עלול לגרום לנשים להפיל. מים מגולים, היינו שהושארו חשופים ללא השגחה, אסורים לשתייה מחשש שנחש הטיל בהם ארס.
גם מאפייניו הפיזיים של הנחש תרמו לתדמית הרעה שיצאה לו: עורו החלק והקשקשי, הזדחלותו הפתלתלה והשקטה, לשונו המחורצת, ראשו המחודד ועיניו המבשרות רע, התקפות הפתע וההתגנבות שלו וכן ארסו הרעיל והקטלני.
משה הפך את מטהו לנחש באחד המופתים שהציג בפני פרעה להדגמת כוחו של אלוהי ישראל.
הזוחלים והאדם > הזוחלים בתרבות > בפולקלור הערבי

בתרבות האסלאם וארצות ערב זוכים הזוחלים, ובפרט הלטאות שבהם, ליחס שלילי. החרדון נחשבת ללטאה אנטי-מוסלמית ויש לכך שני הסברים: אגדה על כך שהחרדון ניסה להסגיר לרודפי הנביא מוחמד את מקום מחבואו באמצעות קידות בראשו, ואגדה שנייה המפרשת את קידות הראש של החרדון כלעג לצורת התפילה של המוסלמי. באפריקה מכונה החרדון "הלטאה הכופרת". הדרוזים והבדואים מאמינים שנגיעה בלטאות מסוימות, כגון בשממית, גורמת למחלות קשות ואף לקללות שיכולות להביא למוות.
הזוחלים והאדם > הזוחלים בתרבות > בתרבויות מזרח אסיה

היחס לזוחלים בתרבויות מזרח אסיה יותר חיובי מאשר בתרבות המערב.
בהודו, התנינאי גאביאל נחשב לחיה קדושה וההודים שוחים לצידו בלי פחד בנהר הגנגס. תורמת לכך העובדה שהגאביאל אינו מסוכן לאדם.
בדרום מזרח אסיה מחזיקים אנשים רבים שממית מסוג גקו בביתם מאחר שהם מאמינים שהיא מביאה מזל טוב לבית.
בסין נפוץ בפולקלור גם דרקון ארוך דמוי נחש מעופף יורק אש.
הזוחלים והאדם > הזוחלים בתרבות > בתרבות הצבאית

בעוד שכיום זוחלים זוכים בעיקר לפחד ותיעוב בקרב הציבור, ובולטים בשנאה לה הם זוכים הם הנחשים, בצבא הזוחלים זוכים לכבוד והערצה בזכות שרידותם הגדולה והשם שיצא להם כציידים קטלניים. אמצעי לחימה רבים ויחידות צבאיות רבות נקראות על שם נחשים: הדוגמה הידועה ביותר היא כנראה מסוק הקרב AH-1 קוברה הנקרא על שם נחש הקוברה הארסי וטיל האוויר-אוויר הישראלי פיתון. בחטיבת הצנחנים של צה"ל כל הגדודים נקראים על שם נחשים.
לקריאה נוספת

אנציקלופדיית החי והצומח של ארץ ישראל, כרך 5 – "דו־חיים וזוחלים", בעריכת אברהם ארבל, הוצאת משרד הביטחון, 1984, עמ' 10-34
יהודה ל. ורנר, חיי הזוחלים בארץ ישראל, עם הערות על אזורים שכנים, מוסד ביאליק, ירושלים 2021
אבינועם אדם, החולייתנים, יחידה 7: החיים ביבשה: הביצה האמניוטית והזוחלים, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה 1996.
אביעד בר וגיא חיימוביץ, זוחלים ודו-חיים בישראל - מדריך שדה, הוצאת רשות הטבע והגנים, מהדורה שנייה 2018
David Burnie (edidor), "The Natural History Book", Dorling Kindersley and Smithsonian Institution, 2010. ISBN 9781405336994.
Douglas R. Mader, "Reptile Medicine and Surgery", 2nd edition, Elsevier Health Sciences, 2005. ISBN 9781416064770
Rebecca L. Schneider, Marianne E. Krasny, Stephen J. Morreale, "Hands-On Herpetology: Exploring Ecology and Conservation", National Science Teachers Association (NSTA), 2001. ISBN 9780873551977.
Thomas R. Van Devender, "Adaptations of Desert Amphibians & Reptiles" (Online version) in Arizona-Sonora Desert Museum, "A natural history of the Sonoran Desert" (Limited Google Books version), University of California Press, 2000. ISBN 9780520219809.
טוויטי

| --- | --- |

 שם סרט:  ספייס ג'אם ספייס ג'אם: אגדה חדשה טוויטי מסביב לעולם
 תוכנית טלוויזיה:  לוני טונס המופע של הלוני טונס תעלומות סילבסטר וטוויטי באגס באני והבנאים
 הופעה ראשונה:  לוני טונס
 הופעה אחרונה:  באגס באני והבנאים
 יוצרים:  האחים וורנר
 גילום הדמות:  מל בלאנק (1989-1942) ג'ף ברגמן (1990) בוב ברגן (1995) ג'ו אלאסקי (2001-1995) אֶריק גולדברג (1996–2003) בילי וסט (2003) סֶמיוּאֶל וינסנט (2002) גרג בורסון (1993)
 דיבוב:  מל בלאנק (1989-1942) ג'ף ברגמן (1990) בוב ברגן (1995) ג'ו אלאסקי (2001-1995) אֶריק גולדברג (1996–2003) בילי וסט (2003) סֶמיוּאֶל וינסנט (2002) גרג בורסון (1993)
 דיבוב בשפה העברית:  ענת וקסמן (1991-1990) איילת לוין (1997-1993, 2003) דור צויגנבום (2012-1997) ערן מור (2012-2021,2024) שמחה ברבירו (2021)
 מידע
 גזע:  ציפור
 מקצוע:  בנאי (באגס באני והבנאים) שחקן כדורסל (ספייס ג'אם וספייס ג'אם: אגדה חדשה)
 דת:  נצרות
 מקום מגורים:  הבית של סבתא
 דמויות קשורות
 משפחה:  סבתא סילבסטר החתול
 חברים:  באגס באני לולה באני דאפי דאק פורקי פיג פטוניה פיג טאז השד הטסמני סבתא פוגהורן לגהורן
 אויבים:  סילבסטר החתול
טוויטי (באנגלית: Tweety) הוא דמות בסדרת האנימציה "לוני טונס".
טוויטי הוא ציפור ממין קנרית. ברוב הסרטונים בהם מופיע, הוא ניצב בקונפליקט מול סילבסטר החתול, המנסה לאכול אותו.
מינו של טוויטי הוא לעיתים מקור לבלבול, ובמספר סרטונים הוא מוצג בתרגום העברי כציפור ממין נקבה, כנראה בעקבות סימנים כגון הריסים הארוכים והקול הצייצני של הדמות, נוסף לעובדה שהשפה האנגלית, הנייטרלית יותר מבחינה מגדרית ביחס לעברית, כמעט אף פעם לא מספקת התייחסות למינו של טוויטי. בסוף אחד הפרקים של "המופע של הלוני טונס" שאל סילבסטר את טוויטי לגבי מינו והוא לחש לו באוזן, כך שהצופים לא שומעים.
הסרטון הראשון של טוויטי וסילבסטר כצמד, "טוויטי פאי", זכה בפרס האוסקר בשנת 1947 בקטגוריית "הסרט המונפש הקצר הטוב ביותר".
מדבבים באנגלית

מל בלאנק (1989-1942)
ג'ף ברגמן (1990)
בוב ברגן (1995)
ג'ו אלאסקי (2001-1995)
אֶריק גולדברג (1996–2003)
בילי וסט (2003)
סֶמיוּאֶל וינסנט (2002)
גרג בורסון (1993)
מדבבים בעברית

ענת וקסמן (1991-1990)
איילת לוין (1997-1993, 2003)
דור צויגנבום (2012-1997)
ערן מור (2012-2021,2024)
שמחה ברבירו (2021)
ראו גם

תעלומות סילבסטר וטוויטי
הערות שוליים

↑  Beck, Jerry. "Tweety – Male or Female?". Cartoon Brew. May 27, 2005
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007556138205171  PLWABN: 9810668529105606  LCCN: sh91002149  MusicBrainz: bfe2e89a-d8f9-4437-a20e-51f70de4bbef  VIAF: 110152682556223311999   WorldCat (עם VIAF): 110152682556223311999
ינה סקיי (שחמטאי)

| --- | --- |

 לידה:  12 בינואר 1886 גיור, הונגריה 
 פטירה:  2 ביוני 1946 (בגיל 60) בודפשט, הרפובליקה ההונגרית 
 שם לידה:  Stern Jenő 
 מדינה:  האימפריה האוסטרו-הונגרית, הונגריה 
 השכלה:  אוניברסיטת אטווש לוראנד 
 
יֶנֶה סֶקֵיי (במקור שטרן, בהונגרית: Székely Jenő; גיור, 12 בינואר 1886 – בודפשט, 2 ביוני 1946), היה אמן שחמט יהודי-הונגרי, מחבר חידות השחמט, אלוף העולם בפאזלים בשחמט (1936), מומחה לכתיבה ופרשנות בשחמט, המזכיר הכללי של איגוד השחמט ההונגרי (1930–1939), סגן נשיא האגודה לחידות השחמט ההונגרית (משנת 1936).
ביוגרפיה

ינה סקיי נולד בעיר גיור במשפחה יהודית כילד ה-11 מתוך 12 במשפחה. אביו היה הנריק שטרן, סוחר, ואמו הייתה קטלין שנברגר. בשנת 1902 הם שינו את שם משפחתם לסקיי. ינה סיים את הגימנסיה, ולאחר מכן למד בבודפשט במשך שנתיים בפקולטה למשפטים באוניברסיטת אטווש לוראנד של ימינו. לאחר הבחינה הבסיסית הראשונה הפך למתמחה לעורך דין וכתב גם מאמרים בעיתונים. בכך הבטיח לעצמו חיים שלווים. הוא גויס לצבא בשנת 1915, ובמלחמת העולם הראשונה נפצע קשה, איבד רגל אחת, סבל מכוויות קור בכף הרגל השנייה ושוחרר בדרגת סגן עם 75% נכות. הוא התגורר בווינה מספר שנים בשנות ה-20 של המאה ה-20, ואחר כך התגורר בבודפשט עד מותו וחי בנסיבות כלכליות קשות ככותב מאמרים מקצועיים בתחום הכלכלה.
הוא התוודע לשחמט בגיל שש, ובגיל חמש עשרה היה מסוגל לשחק על חמישה לוחות סימולטנית (בו-זמנית), על עיוור. הוא התמודד לראשונה בתחרות של ברמן בשנת 1905. לאחר שסיים במקום השני בטורניר ה-C-Main, הוא הטביע את חותמו בזכייה בקבוצת כל הזוכים. עם זאת, טורניר ה-B-Main היה עדיין קשה מבחינתו, והוא השיג רק נקודה אחת מתוך שמונה משחקים.
באליפויות ארציות

בשנת 1906 הוא סיים 4–5 באליפות המדינה הראשונה, ובאליפות המדינה השנייה בשנת 1907 הוא כבר היה במקום השני ולכן קיבל את התואר "אמן". באותה תקופה הוא היה אחד מאמני השחמט הצעירים בעולם. באליפות הפדרלית הראשונה בשנת 1911, השיג מקום 3–5, בשנת 1912 היה שביעי, בשנת 1913 מקום ששי. מלחמת העולם הראשונה פרצה בשנת 1914, בה נפצע קשה מוקדם יחסית, משנת 1915 נאלץ להישאר מחוץ למשחק השחמט זמן רב והקריירה שלו נגדעה למעשה. לאחר שחזר מווינה בשנת 1927, הופיע שוב בחיי השחמט בטורניר ה-B-main בקצ'קמט לאחר 11 שנים, ואחר כך בשנת 1928 לקח חלק באליפות המדינה והגיע למקום 7–8. בשנת 1931 היה ה-12 מבין 15 השחקנים, בשנת 1932 היה 10–11 מתוך 18 משתתפים. הוא השתתף בפעם האחרונה בשנת 1933 באליפות בינלאומית (שהייתה גם אליפות הונגריה) וסיים במקום ה-14. בשנת 1936, בתחרות הבית של אגודת השחמט של בודה, השיג את המקום השני עד רביעי.
כמחבר חידות שחמט

ידוע על קצת יותר מ-30 חידות (פאזלים) שלו. הפאזל הראשון שלו הופיע ב"פשטי הירלאפ" כשהיה בגיל 16. הוא זכה במספר פרסים, אך הצליח עוד יותר בפתרון חידות השחמט. כחבר האמין ביותר בצוות ההונגרי, הוא השיג 100% תוצאות מספר פעמים בתחרויות הפאזלים השחמטיים הבינלאומיות שאורגנו בקביעות בשנות ה-30. בשנת 1936 זכה בתואר העולמי כחבר נבחרת הונגריה בתחרות הקבוצתית לפתרון חידות.
כמארגן (עסקן) שחמט

לפני מלחמת העולם הראשונה עבד סקיי בגיור ולאחר מכן עם זולטאן סאוואי בבודפשט. סקיי הפך לאחד ממנהלי אגודת השחמט בבודה, ולאחר מותו של סאוואי בשנת 1930 הוא הפך למזכיר הכללי של איגוד השחמט ההונגרי. אחרי הקמת מחוזות השחמט שהוא דגל בהם, בשנת 1932, נבחר למזכיר הכללי הראשי הארצי של איגוד השחמט ההונגרי. באספה הכללית בשנת 1935 נבחר לסגן נשיא, ואחר כך בשנת 1938 שוב כמזכ"ל, אך נאלץ להתפטר בשנת 1939 מסיבות פוליטיות (מילה עדינה ל"בשל יהדותו"). בשנת 1936 הוקמה "האגודה הלאומית ההונגרית לחידות שחמט" וסקיי נבחר לסגן נשיא האגודה. מאוחר יותר שינתה האגודה את שמה ל"אגודת חידות השחמט ההונגרית" ובחרה בו כסגן נשיא לשנת 1942.
עבודותיו שפורסמו

מה שכל שחקני השחמט צריכים לדעת, קצ'קמט 1933. (כרך עולם השחמט ההונגרי)
איגוד השחמט ההונגרי. תחרות לזכרו של ד"ר של ינה שיפץ 1937. (ספריית עולם השחמט ההונגרי, כרך ט', קצ'קמט)
משחקיו הבלתי נשכחים

ינה סקיי-ינה שלזינגר, גמביט המלך, גמביט מוּציאו (ECO C37), גיור (עיר) 1903
ינה סקיי - ריכרד ריטי, הגנה צרפתית, גרסת רובינשטיין (ECO C10), טימישוארה, 1912.
לקריאה נוספת

משחקיו של ינה סקיי באתר chessgames.com
משחקים ב-365chess.com
שחמטאים הונגרים
"A Magyar Sakkszövetség második nemzeti sakkversenye (fénykép a résztvevőkről)". Tolnai Világlapja. 12 (37): 2162.
צילום: נימזוביץ'- סקיי משחק שחמט
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése a győri izraelita hitközség születési akv. 2/1886. folyószáma alatt".
↑  Négyesi, György (2014). Az egyéni magyar bajnokságok – férfi és női. Budapest. ISBN 978-963-12-0734-7.
1 2 3 4  Barcza, Gedeon; Földeák Árpád (1989). Magyar Sakktörténet 3. Budapest: Sport. ISBN 963 253 321 6.
↑  "A székesfehérvári sakkverseny". Pesti Napló. 29 (208): 40. 1907-09-01.
↑  "A székesfehérvári sakkverseny győztese". Pesti Napló. 30 (1): 15. 1908-01-01.
↑  "Sakkhírek". Népszava. 39 (197): 11. 1911-08-20.
↑  "Mesterjárás a kecskeméti sakkversenyen". Pesti Hírlap. 49 (149): 7. 1927-07-05.
↑  "Magyarország mesterbajnokságát Maróczy Géza nyerte". Budapesti Hírlap. 52 (96): 18. 1932-05-01.
↑  "A Budai Sakkozó Társaság háziversenyének eredménye". Budapesti Hírlap. 56 (51): 21. 1936-03-01.
↑  "Székely Jenő". sakk-magazin.hu. נבדק ב-2015-12-23.
↑  "A feladványmegfejtési csapatversenyen világbajnok lett Magyarország". Budapesti Hírlap. 56 (85): 36. 1936-04-12.
↑  "Sakkhírek". Pesti Napló. 81 (267): 52. 1930-11-23.
↑  "A nemzeti mesterverseny". Budapesti Hírlap. 51 (99): 18. 1931-05-03.
↑  "Hírek a sakkvilágból". Pesti Napló. 83 (25): 18. 1932-01-31.
↑  "Sakkhírek". Pesti Napló. 86 (17): 47. 1935-01-20.
↑  "A Magyar Sakk Szövetség közgyűlése". Budapesti Hírlap. 57 (40): 6. 1937-02-19.
↑  "A Magyar Sakkszövetség közgyűlése". Pesti Napló. 89 (236): 16. 1938-11-13.
↑  "A Magyar Sakkfeladványszerzők és Barátok Országos Egyesülete". Pesti Napló. 87 (245): 44. 1936-10-25.
↑  "A Magyar Sakkfeladvány Társaság". Népszava. 69 (290): 18. 1941-12-21.
↑  "MOKKA ODR katalógus". odrportal.hu.
↑  "A Magyar Sakkszövetség dr. Sipőcz Jenő emlékversenye". antikvarium.hu.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0003 8845 659X  NTA: 236507222  VIAF: 281626398   WorldCat (עם VIAF): 281626398
מאיר זולצברגר

| --- | --- |

מאיר זולצברגר, 1898
 לידה:  22 ביוני 1843 היידלסהיים, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  20 באפריל 1923 (בגיל 79) פילדלפיה, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות מקווה ישראל 
 
מאיר זולצברגר (באנגלית: Mayer Sulzberger;‏ 22 ביוני 1843 – 20 באפריל 1923) היה שופט ומנהיג קהילתי יהודי-אמריקאי.
ביוגרפיה

זולצברגר נולד בהיידלסהיים, ברוכסל (אנ'), באדן-וירטמברג ב-22 ביוני 1843. הוא נסע לפילדלפיה עם הוריו ב-1848, התחנך שם בבית הספר התיכון המרכזי של פילדלפיה, ולאחר שסיים את לימודיו, למד משפטים במשרדו של משה א. דרופסי. בשנת 1864 התקבל ללשכת עורכי הדין. הוא נבחר לשופט של בית המשפט לתביעות נפוצות בפילדלפיה כמועמד הרפובליקני בשנת 1895, ונבחר מחדש כמועמד דו מפלגתי בשנת 1904. בהמשך כיהן כנשיא בית המשפט לתביעות נפוצות מס' 2.
לאורך הקריירה שלו גילה זולצברגר עניין רב ביהדות. וכבר תוך כדי לימודי לשכת עורכי הדין, הוא לימד בבית הספר של החברה לחינוך העברי. במשך תקופה מסוימת התעניין בענייני מכללת הרמב"ם (אנ') והיה מזכיר ההנהלה. הוא היה קשור בקשר הדוק ליצחק ליסר, סייע לו בעריכת גיליונות הפרקליט היהודי אמריקני (אנ') וגם המשיך בכך אחרי מותו של ליסר, הוא גם סייע לו בתרגום חלקי של מורה הנבוכים לאנגלית.
הוא היה ממייסדי אגודת הצעירים העבריים (אנ') וגם כיהן כנשיאה; ומשנת 1880 היה גם סגן נשיא בבית החולים היהודי של פילדלפיה (אנ'). הוא היה משנת 1888 יושב ראש ועדת הפרסום של האגודה היהודית להוצאה לאור; היה אחד הנאמנים המקוריים של קרן הברון דה הירש; והתעניין בהקמת מושבות חקלאיות בוודביין, ניו ג'רזי ובקונטיקט.
לזולצברגר הייתה אחת הספריות הפרטיות הטובות ביותר באמריקה, היא הכילה מספר רב מאוד של ספרות עברית ויודאיקה, יחד עם ספרים רבים מודפסים בעברית מוקדמת (כולל לא פחות מארבעים וחמישה אינקונבולות) וכתבי יד רבים, ואת אלה הוא הציג בבית המדרש לרבנים באמריקה ב-1904. זולצברגר גם היה נואם ידוע, ונבחר כנואם מטעם הקהילה היהודית במספר הזדמנויות בולטות. זולצברגר גם תמך במשך כמה שנים כלכלית במשורר נפתלי הרץ אימבר, והיה מעורב במאבקים של הציונות הישראלית באותם ימים.
תואר כבוד של דוקטור למשפטים הוענק לו על ידי אוניברסיטת ג'פרסון (אנ'), ולימים הוא היה נאמן שלה.
ארגונים נוספים אליהם היה קשור כוללים: הוועד היהודי-האמריקאי (שהוא היה הנשיא הראשון שלו, מ-1906 עד 1912), החברה האמריקנית להיסטוריה יהודית (אנ'), לשכת עורכי הדין בפילדלפיה, מועצת השופטים של פילדלפיה, מכללת דרופסי ללימודי עברית (אנ'), הפדרציה של ארגוני הצדקה היהודיים של פילדלפיה, מכללת גרץ (אנ'), החברה לחינוך עברי של פילדלפיה, קהילת מקווה ישראל של פילדלפיה, מועדון המזרח של פילדלפיה, מועצת הנאמנים של העיר, קהילת רודף שלום מפילדלפיה והאגודה הפילוסופית האמריקאית (שהיה חבר נבחר בה).
השופט זולצברגר נפטר בביתו בפילדלפיה ב-20 באפריל 1923, והוא קבור בבית העלמין מקווה ישראל (אנ') בדרום פילדלפיה.
הערות שוליים

1 2 3  SULZBERGER - JewishEncyclopedia.com, www.jewishencyclopedia.com
↑  the Occident, and American Jewish advocate a monthly periodical devoted to the diffusion of knowledge on Jewish literature and religion, הספרייה הלאומית
↑  ⁨⁨The Occident and American Jewish Advocate⁩⁩ | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  האספה השנתית המ"ג של החברה היהודית להוצאת־ספרים באמריקה / יהודה ליב מאגנס - פרויקט בן־יהודה, באתר benyehuda.org
↑  הנרייטה סולד – מכתב בכתב-יד, 1898 | קדם בית מכירות פומביות בע״מ, באתר www.kedem-auctions.com
↑  קטלוג האינקונבולים העבריים – מכון שוקן למחקר היהדות – JTS
↑  1587 | Encyclopedia of the Founders and Builders of Israel, www.tidhar.tourolib.org
↑  תולדות החינוך העברי בארץ ישראל: מראשית הישוב החדש עד תקומת המדינה / צבי שרפשטיין - פרויקט בן־יהודה, באתר benyehuda.org
↑  Marianne Rachel Sanua, Let Us Prove Strong: The American Jewish Committee, 1945-2006, UPNE, 2007, ISBN 978-1-58465-631-9. (באנגלית)
↑  APS Member History, search.amphilsoc.org
↑  "Mayer Sulzberger, Jurist, Scholar, Dies at Age of 80". The Wisconsin Jewish Chronicle. 1923-04-27. p. 4. נבדק ב-2025-02-24.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268504705171  BnF: cb104555323 (data)  GND: 119043424  ISNI: 0000 0000 6633 0142  LCCN: n85830512  NTA: 150724721  SNAC: w6qc03zx  SUDOC: 084108010  VcBA: 495/276074  VIAF: 54949374   WorldCat (עם VIAF): 54949374
בוסניה והרצגובינה

.
בּוֹסְנִיָּה וְהֶרְצֶגוֹבִינָה (בבוסנית וקרואטית: Bosna i Hercegovina; בסרבית באותיות קיריליות: Босна и Херцеговина) היא מדינה באזור חבל הבלקן שבדרום אירופה עם שטח של כ-51,209 קילומטר רבוע ואוכלוסייה של 3,247,759 נכון ל-2022. המדינה כוללת אוכלוסין משלושה לאומים: בוסניאקים-מוסלמים המהווים את רוב אזרחיה, ולצדם מיעוטים משמעותיים של סרבים-נוצרים-אורתודוקסים ושל קרואטים-קתולים; שלושה לאומים אלה מכונים גם בשם "העמים המרכיבים". אזרחי המדינה בכללותם נקראים בוסנים. המדינה מורכבת משתי ישויות בעלות ניהול עצמי רחב: הפדרציה של בוסניה והרצגובינה ורפובליקה סרפסקה.
המדינה גובלת מצפון וממערב בקרואטיה, ממזרח בסרביה, ומדרום במונטנגרו. המדינה מוקפת יבשה, למעט קו חוף של כ-24 קילומטרים בחוף הים האדריאטי, מה שהופך אותה לכמעט מנותקת מהים ומהמסחר הימי. עיר הבירה והעיר הגדולה ביותר היא סרייבו.
בעבר הייתה המדינה חלק משש המדינות שהרכיבו את הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה. בוסניה והרצגובינה קיבלה את עצמאותה במהלך מלחמות יוגוסלביה, בשנות ה-90 של המאה ה-20.
מבחינה מדינית, המדינה מחולקת לשתי ישויות: רפובליקה סרפסקה הסרבית, והפדרציה של בוסניה והרצגובינה הבוסניאקית-קרואטית. בוסניה היא האזור הגאוגרפי המרכזי של המדינה, והרצגובינה היא האזור הדרומי, שקיבל את שמו במאה ה-19.
מקור השם

השם בוסניה מקורו בשם הנהר בוסנה, ששמו גזור מהשורש "בוס", שמשמעותו בשפות הודו-אירופיות רבות "מים זורמים". האזכור הראשון של השם בוסניה הוא משנת 958, עת הפך הקיסר הביזנטי קונסטנטינוס השביעי פורפירוגנטוס את האזור לאזור מנהלי בשם בוסניה בתוך האימפריה הביזנטית.
האזור הידוע היום בשם הרצגובינה היה ידוע בתקופת ימי הביניים המוקדמים בשם זאומליה, על שם שבט זאצלומוי הסלאבי שישב בו.
ב-1440 נשלט האזור על ידי השליט סטייפאן ווקצ'יץ' קוסאצ'ה (Stjepan Vukčić Kosača). אותו שליט קרא לעצמו בכמה שמות, ביניהם "הרצוג (בגרמנית: דוכס) של סנט סאוה", הלורד של חאום ופרימוריה, והדוכס הגדול של ממלכת בוסניה. האזור בו שלט נקרא מאוחר יותר בשם אדמת הרצוג או הרצגובינה.
היסטוריה > התקופה הפרה-סלאבית

בוסניה יושבה בסוף תקופת האבן החדשה. בראשית תקופת הברונזה אנשי תקופת האבן הוחלפו על ידי שבטים הודו-אירופאים אילירים. הקלטים החלו להגר לאזור במאה השלישית לפני הספירה ובמאה ה-4 לפני הספירה תוך כדי גירוש השבטים האילירים. עם זאת, ישנם כמה שבטים קלטים ואילירים שהתמזגו ביניהם. השוני הרב בין השבטים בא לידי ביטוי בעיקר בשפת הדיבור. במאה השלישית לפני הספירה פרצה מלחמה בין השבטים האילירים לרומאים. בתקופה הרומאית התיישבו באזור אנשים מכל רחבי האימפריה הרומית לצד השבטים האילירים. הנצרות הגיע לאזור במאה הראשונה לספירה.
לאחר פיצולה הסופי של האימפריה הרומית, האזורים דלמטיה ופאנוניה שהיו בבוסניה של היום סופחו לאימפריה הרומית המערבית. האזור נכבש על ידי האוסטרוגותים בשנת 455, ומאוחר יותר על ידי האלנים וההונים. במאה ה-6, הקיסר יוסטיניאנוס הראשון כבש את האזור וסיפח אותו לאימפריה הביזנטית.
הסלאבים היגרו לאזור מאזורים בצפון מזרח אירופה יחד עם עמים אחרים שהגיעו מאותו אזור. הם פלשו לאימפריה הרומית המזרחית והתיישבו בבוסניה והרצגובינה של היום. הקרואטים והסרבים הגיעו בפלישה השנייה של העמים הסלאבים.
היסטוריה > תקופת ימי הביניים

בימי הביניים הוקמה ישות פוליטית במערב חבל הבלקן, עם הפלישה הסלאבית שהתחוללה מוקדם יותר. שבטים אלה הביאו עמם את המבנה הסוציאלי והשבטי והקימו שיטה פיאודלית רק עם פלישת הפרנקים במאה ה-9, באותה העת בה העמים הדרום סלאבים קיבלו את הנצרות.
ממלכת סרביה וקרואטיה פיצלה את השליטה בבוסניה והרצוגבינה. בהמשך, השליטה באזור עברה לסירוגין בין ממלכת הונגריה לאימפריה הביזנטית והאזור נהפך לאזור סכסוך. במאה ה-12 האזור פוצל שוב ומאוחר יותר נעשה עצמאי תחת שלטון שליט מקומי הנושא בתואר באנס. השליט הראשון, באן קואלין, השיג שקט ושלום שנמשכו כ-20 שנים, על אף צורך לתמרן בין הנאמנות לכנסייה הבוסנית לבין הנאמנות לכנסייה הקתולית. בתקופת שלטונו פרח המסחר עם אזורים שכנים כוונציה.
היסטורית בוסניה במאה ה-14 החלה בסכסוך בין שתי משפחות – שוביץ' (Šubić) וקוטרומניץ' (Kotromanić). הסכסוך הסתיים ב-1322 כאשר סטייפאן קוטרומאניץ' ה-2 (Stjepan II Kotromanić) היה לבאן (שליט). עד למותו ב-1353 הוא הצליח להגדיל את שטחי הממלכה מצפון וממערב וכן סיפח את זאומליה וחלקים מדלמטיה. תחת שלטונו של אחיינו-יורשו טוורטקו (Tvrtko), בוסניה גדלה גם בכוחה וגם בשטחה, עד שלבסוף הפכה לממלכה עצמאית ב-1377. לאחר מותו ב-1391, בוסניה החלה נחלשת.