stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חגי לוי (קצין)
ביוגרפיה

לוי נולד וגדל בקיבוץ מזרע. עם גיוסו לצה"ל בשנת 1964 התנדב לצנחנים. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב לוי לצנחנים כמפקד מחלקה בגדוד 202. לוי לחם בפעולת סמוע ובמלחמת ששת הימים. במלחמת ההתשה שימש לוי כמפקד פלוגה בגדוד, והוביל אותה בין היתר במבצע בוסתן 25א, וכסמג"ד. לאחר שסיים את המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה שימש כקצין אג"ם בחטיבה המרחבית ברמת הגולן ולחם במלחמת יום הכיפורים. בשנים 1974–1976 שימש כמפקד פלוגה בבה"ד 1 ולאחר מכן כראש זירה באגף המבצעים. לאחר מכן שימש כמפקד גדוד 13 (גדעון), והוביל אותו בפעולות הביטחון השוטף בגבול לבנון.
בשנים 1979–1980 השתלם בקורס חיל רגלים מתקדם בצבא ארצות הברית בפורט בנינג. לאחר מכן הקים את החטיבה המרחבית בגולן ופיקד עליה. במלחמת שלום הגליל פיקד על חטיבת אלכסנדרוני, והוביל אותה בקרבות על ציר דמשק – ביירות. בשנת 1984 שימש כעוזר רמ"ח מבצעים ובשנת 1985 התמנה למפקד חטיבת הנח"ל. בשנים 1986–1987 שימש כסגן מפקד עוצבת הגליל. בשנים 1987–1990 שימש ראש מטה פיקוד המרכז, בין היתר בעת האינתיפאדה הראשונה. בשנים 1990–1993 שימש נספח צה"ל וראש משלחת משרד הביטחון בוונצואלה ובמדינות מרכז אמריקה. בשנת 1994 פרש מצה"ל.
לאחר פרישתו שימש מנכ"ל עיריית חיפה עד שנת 2004. לאחר מכן שימש במשך שנתיים כמנכ"ל עיריית גבעתיים. בשנים 2006–2009 שימש כמנכ"ל החברה הכלכלית בירוחם ולאחר מכן כמנהל בחברה לניהול פרויקטים בתחום התשתיות התיירות ואיכות הסביבה
לוי בעל תואר ראשון במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה.
הערות שוליים

↑  חיים נדל: המעז מנצח, הוצאת מערכות ומודן, 2015, עמ' 111-110.
↑  צבי בר: כמו צמח בר, הוצאת משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2009, עמוד 209.
↑  החטיבה בשל"ג, אתר חטיבת אלכסנדרוני.
↑  תא"ל חגי לוי, אתר פיקוד הנח"ל.
ניקולה טסלה

| --- | --- |

תמונה שצילם נפוליאון סרוני ב־1890 לערך
 לידה:  10 ביולי 1856 האימפריה האוסטרית סמיליאן (אנ'), קרואטיה, האימפריה האוסטרית
 פטירה:  7 בינואר 1943 (בגיל 86) ארצות הברית ניו יורק, ארצות הברית
 שם לידה:  Никола Тесла 
 ענף מדעי:  הנדסת חשמל, פיזיקה, אלקטרוניקה
 מקום מגורים:  האימפריה האוסטרו־הונגרית (קרואטיה, הונגריה), ארצות הברית
 מקום לימודים:  האוניברסיטה הטכנולוגית של גראץ  אוניברסיטת קארל בפראג 
 מוסדות:  Tesla Electric Light & Manufacturing  וסטינגהאוס 
 פרסים והוקרה:  מדלית אדיסון (1916)  עמית IEEE 
 הערות:  מוצאו סרבי  על שמו יחידת המדידה הסטנדרטית למדידת עוצמת שדה מגנטי - טסלה  כונה בארצות הברית "הקוסם מהמערב"
 תרומות עיקריות
 מחלוצי זרם החילופין  המציא את גנרטור זרם החילופין שפועל בשיטת ה"השראה" ואת "סליל טסלה", שהוא שנאי  מגדולי הממציאים בכל הזמנים וגדול מהנדסי החשמל
 חתימה:   
 
נִיקוֹלָה טֶסְלָה (בסרבית: Никола Тесла, באנגלית: Nikola Tesla‏; 10 ביולי 1856 – 7 בינואר 1943) היה פיזיקאי, מהנדס חשמל וממציא אמריקאי ממוצא סרבי. נחשב בעיני רבים כאחד מגדולי הממציאים בכל הזמנים וגדול מהנדסי החשמל. בארצות הברית הוא כונה "הקוסם מהמערב".
על שמו קרויה יחידת המדידה טסלה, המסומנת באות T – יחידה סטנדרטית למדידת עוצמת שדה מגנטי לפי מערכת יחידות המידה SI. טסלה חקר ובהמשך המציא שיטה לשידור גלי רדיו שהייתה מעין המשך של רעיון השנאי. על אף החדשנות גם בתחום זה, לא ראה תגמול רב על תרומתו למדע ולאנושות. במהלך חייו המציא טסלה מעל ל-300 פטנטים שונים.
ביוגרפיה

טסלה, יליד קרואטיה באימפריה האוסטרית, היה בן כומר אורתודוקסי. בהכשרה לקריירה הנדסית למד בגראץ ובפראג. בגראץ הוא למד לראשונה על דינמו והגה דרך לשימוש בזרם חילופין למטרות שימוש אזרחי. מאוחר יותר, בבודפשט, הוא העריך לראשונה את עקרון השדה המגנטי המסתובב ופיתח תוכניות עבור מנוע אינדוקציה שהיה לצעד הראשון שלו לקראת ניצול מוצלח של זרם חילופין. ב-1882 יצא טסלה לעבוד בפריז בשלוחה של חברת התעשיין אדיסון, ובהיותו בשטרסבורג ב-1883 בנה את מנוע האינדוקציה הראשון שלו.
טסלה הפליג לאמריקה ב-1884, והגיע לניו יורק עם כמה פרוטות בלבד. הוא מצא תחילה עבודה אצל אדיסון, אך בתוך זמן קצר פרצה יריבות בין שני המהנדסים. טסלה פיתח מערכת תלת פאזית של הולכת חשמל. במאי 1888 רכש ג'ורג' וסטינגהאוס, ראש חברת החשמל וסטינגהאוס בפיטסבורג, את זכויות הפטנט למערכת של טסלה של דינמו, שנאים ומנועים המבוססים על זרם חילופין. העסקה הובילה ל"מלחמת הזרמים" בין טסלה לאדיסון. ב-1891 המציא את סליל טסלה, סליל אינדוקציה הנמצא בשימוש נרחב בטכנולוגיית רדיו. עד מהרה הקים טסלה מעבדה משלו, שם עשה ניסויים בצילומי צללים במקביל לפיתוחו של וילהלם רנטגן.
על מנת להפיג את החשש האזרחי מפני התחשמלות, טסלה הציג במעבדתו תערוכות בהן הדליק מנורות על ידי מתן זרם חשמל בגופו. וסטינגהאוס השתמש במערכת זרם החילופין של טסלה עבור התערוכה העולמית בשיקגו ב-1893. בהמשך נעשה שימוש בזרם חילופין עבור המרת אנרגיה הידרומכנית לאנרגיה חשמלית במפלי ניאגרה. בקולורדו ספרינגס, שם שהה בין 1899 ו-1900, טסלה גילה את מה שראה כגילוי החשוב ביותר שלו - גלים אלקטרומגנטיים נייחים ברחבי כדור הארץ. בכך הוכיח כי ניתן להיעזר בתדר חשמלי טבעי להחליף מוליכות חוטית. הוא האיר 200 מנורות ללא חוטים בטווח 40 ק"מ, יצר ברקים מעשה ידי אדם, והפיק הבזקים בגודל 41 מטר. פעם אחת חשד בקבלת שדר חוצני, הערכה שהתגלתה כשגויה.
טסלה היה מקורב לאישים ידועי שם כגון מארק טוויין. בשובו לניו יורק בשנת 1900, החל טסלה בבניית מגדל שידור עולמי אלחוטי בלונג איילנד, ונתמך כלכלית מידי איל ההון ג'יי. פי. מורגן (ראו מגדל וורדנקליף). הפרויקט נזנח עקב קשיים כלכליים, בעיות עבודה ועצירת התמיכה של מורגן. זו הייתה התבוסה הגדולה ביותר של טסלה. עבודתו של טסלה עברה אז לטורבינות ולפרויקטים אחרים. עקב קשיים כלכליים לא קידם רבות מהמצאותיו התאורטיות וחי את שנותיו האחרונות בעוני בין בתי מלון להם התקשה לשלם על שהותו.
ביוגרפיה > ילדותו, חינוכו ותחילת דרכו

טסלה נולד למשפחה סרבית בסמיליאן (Smiljan), כפר קטן באימפריה האוסטרית (כיום בקרואטיה, ואז בממלכת קרואטיה ההבסבורגית). אביו מילוטין ואמו דז'וקה היו שניהם ממוצא סרבי. אביו וסבו מצד אמו היו כמרים סרבים-אורתודוקסים. אביו לעיתים היה מרוחק מהילדים ומגיל צעיר מילא טסלה הצעיר שעות ביומו בספרייה הביתית של אביו. אמו, אישה אנאלפביתית אך רבת כישרון, החדירה בו אחריות בלקיחת חלק בעבודות הבית והמשק. אחת מעבודות אלו הייתה שימוש במקצף ביצים מכני. מאוחר יותר טען טסלה כי התושייה ההנדסית שלו התבססה על החינוך שהחדירה בו אמו.
תחילה התחנך טסלה בחינוך ביתי, אך בשנת 1870, בגיל 14, נשלח ללמוד בגימנסיית קרלובץ שם הצטיין בשלל המקצועות כבר בשנתו הראשונה. היה זה מוסד חינוכי ממלכתי בו רכש את הידע הטכני העיקרי הראשון שלו והתעניין במיוחד בפיזיקה. בשנתו הראשונה היו ציוני התעודה שלו להלן: מוסריות - דוגמה ומופת, חריצות - עיקשת, קטכיזם - מצוין, גרמנית - מצוין, קרואטית - מצוין, גאוגרפיה והיסטוריה - ראוי לשבח, מתמטיקה - מצוין, גאומטריה תאורטית - ראוי לשבח, היסטוריה טבעית - ראוי לשבח, כימיה - מצוין וציור - מספיק. בשנתו השנייה החל ללמוד גם פיזיקה וסיים עם ציון מצוין בתעודה.
סימן מוקדם ליכולתו השכלית הגבוהה הוא שהצליח לבצע חשבון אינטגרלי במחשבה ולא בכתב, מה שגרם למוריו לחשוד שהוא פועל לא בדרך הנדרשת ושייתכן כי הוא מעתיק. למרות היצירתיות המוקדמת שלו, טסלה לא החל לחשוב על קריירה של ממציא עד לשנות העשרים המאוחרות לחייו. טסלה רצה לטפח קריירה של פיזיקאי, אך אביו רצה לקדמו בתחום הכמורה.
בגיל שבע עשרה חלה טסלה במחלת הכולרה חשוכת המרפא, נפל למשכב והיה חשש רב לחייו. אביו של טסלה נשבע כי אם בנו ישרוד הוא יאפשר לו להתקדם בקריירה מדעית במקום דתית וללכת ללמוד באוניברסיטת גראץ לטכנולוגיה, שהייתה אוניברסיטה ממלכתית, מכובדת ונודעת. טסלה שרד והתגבר על מחלתו לאחר חודשיים שבהם היה מרותק למיטתו. באוניברסיטה החל טסלה את לימודיו בהנדסת מכונות וחשמל. יום אחד המרצה שלו לפיזיקה הראה לכיתה של טסלה מתקן דינמו חדש, שעל ידי שימוש בזרם ישיר יכול היה לשמש גם כמנוע חשמלי וגם כגנרטור חשמלי. לאחר שצפה בדינמו לזמן מה, טסלה הציע שייתכן ויהיה זה אפשרי להוציא את מערכת החיבורים הנוספים שגרר עמו הדינמו עוד מדגמים קודמים כדי לייעל אותו ולהוזיל אותו. זה, אמר הפרופסור המשועשע שלו, יהיה כמו בניית מכונה הנמצאת בתנועה תמידית. טסלה קיבל את הצהרת הפרופסור כאתגר, ובמשך שנים חקר באובססיביות בחיפוש אחר חלופה לזרם הישר, הוא מצא קצה חוט בחקר זרם החליפין. טסלה הגיע למועד בחינות השלמת התואר שלו כאשר הוא מרגיש שאינו מוכן לקראתן, וכאשר קיבל סירוב לבקשתו עבור זמן נוסף להתכונן לבחינות, הוא פרש מלימודיו הגבוהים ומעולם לא השלים אותם.
טסלה היה ידוע בלמידתו המהירה של שפות, ולפי רישומים אודותיו, הוא עבד במשך ימים ולילות על בסיס שעות שינה בודדות בלבד. כסטודנט צעיר, טסלה התעמק בתיאוריות וטכנולוגיות שונות שהיו בשימוש נרחב באותה העת, וחיפש פתרונות טובים ויעילים יותר. בגיל 19, הוא ניהל ויכוחים מול פרופסורים באוניברסיטה על פגמים בעיצוב הקיים של מנועי זרם ישר (DC) שהודגמו בכיתה. הוא כתב באוטוביוגרפיה שלו על ניסיונותיו לשפר את מנועי הזרם הישר, "היה לי כל כך הרבה זמן פנוי. כאשר לקחתי על עצמי את המשימה לא הייתה זאת החלטה כמו שאנשים עושים לעיתים קרובות. אצלי היה זה נדר קדוש, שאלה של חיים ומוות. ידעתי שאמות אם אכשל. כעת הרגשתי כי הגיע הניצחון בקרב. עמוק בתוך מוחי היה הפתרון, אך עדיין לא יכולתי לתת לו ביטוי חיצוני".
ביוגרפיה > תחת אדיסון, המעבר לארצות הברית

טסלה החל את עבודתו בשנת 1881 כמפעיל טלגרף בבודפשט, שם המציא מתקן שאפשר רישום אוטומטי של אותות המורס שנקלטו. מתקן זה אפשר לו לעסוק בפעילויות חקר נוספות בזמן שהיה במשמרת. טסלה התקבל לעבודה בזכות קשריו של דודו, פאבלה, למנהל חברת הטלגרפים של בודפשט, פרנץ פושקאש. החברה הייתה אז בתחילת דרכה, ובתוך מספר חודשים קודם טסלה לחשמלאי ראשי. במקביל לעבודתו תרם טסלה לפיתוח דגמים חדשים של מגברים. בנוסף לכך הוא המשיך לחקור אחר רעיון הדינמו היעיל והזול יותר. בשנת 1882, לאחר שנים של עבודה ללא כל פריצת דרך, לקה טסלה בדיכאון קליני שנמשך מספר חודשים בעקבות דכדוך שנגרם מאי הצלחתו. הדיכאון הוחמר בעקבות קשיים כלכליים שנגרמו עקב התמכרותו של טסלה להימורים. זמן קצר לאחר שהתגבר על הדיכאון, השיג טסלה קצה חוט במחקרו האישי על האפשרות של שימוש בזרם חילופין. במקביל, התגבר טסלה בהדרגה על ההתמכרות שלו להימורים.
במהלך פברואר 1883 נרשם טסלה לעבוד בשירותי חברת אדיסון הקונטיננטלית, שהייתה השלוחה של חברת החשמל של תומאס אלווה אדיסון (הממוסדת והמבוססת בארצות הברית) באירופה. עם קבלתו לחברה נשלח טסלה להתקין רשת מנורות תאורת רחוב, תחילה בפריז, ברפובליקה הצרפתית השלישית, ובהמשך בשטרסבורג ואלזס-לורן, בקיסרות הגרמנית (בצרפת בת זמננו). בעת הרצת ניסוי של חברת הרכבות הגרמנית, פגעה רכבת בעמודי תאורת רחוב ומוטטה מספר עמודים. לטסלה, על אף שביצע עבודה גדולה יותר מן המבוקש תחילה, לא הוענק הפיצוי הכספי שהובטח בהתאם. קשיים הנוגעים לשכר היו הגורם הראשוני לקרע העתידי בין אדיסון וטסלה. ביוני ביצע טסלה הדגמה של פעילות זרם חילופין למספר משקיעים אפשריים ובהם גם ראש עיריית שטרסבורג לשעבר. על אף העניין שהראו בפיתוח של טסלה, אף אחד מבין היזמים לא השקיע בו כספית.
במהלך אביב 1884, עם תרומות כספיות מצד דודיו, טסלה הפליג לארצות הברית להמשיך לעבוד תחת אדיסון. כרטיס אישור השיט שלו, כספו, וחלק ממסמכיו האישיים, נגנבו ממנו ימים ספורים לפני תחילת ההפלגה. במהלך ההפלגה פרצו פרעות על גבי האונייה בין יושביה וטסלה כמעט נזרק מין הסיפון לים. לאחר ארבעה שבועות של הפלגה הגיע טסלה לניו יורק סיטי ב-6 ביוני 1884 כאשר ביד אחת אחז ב-4 סנט אמריקאי ובידו השנייה אחז במכתב המלצה לאדיסון. בעת הגעתו לניו יורק הועסק תוך זמן קצר בידי אדיסון, שהעריך את יכולותיו מחד אך סירב לשמוע כל הצעה שלו לגבי פיתוח זרם החילופין מאידך. טסלה נשלח במהרה לחקור את אוניית האוקיינוסים של הנרי וילארד, 'האורגון', שהייתה האונייה הראשונה עליה הותקנו מנורות. חלק מהדינמואים של 'האורגון' נפגעו במהלך תאונה, ואדיסון הופתע לדעת שטסלה, בנוסף לחקר שלו במשלחת, גם הוסיף לתקן את 'האורגון'. אדיסון בהמשך אמר: ”לעזאזל, זה בחור טוב!”
בצד עבודתו של טסלה תחת אדיסון הוא גם הרכיב ותיקן מנורות קשת חשמלית, ארגן מחדש גנרטורים חשמליים והקים 24 דגמים חדשים ויעילים שתכנן להפוך לתקן במקום המקור שהמציא אדיסון. בתחילת 1885 אדיסון הבטיח לטסלה סכום נכבד תמורת שיפור הדינמו שהמציא המבוסס על זרם ישר. השכר המוצע היה 50,000 דולר אמריקאי. טסלה הצליח בייעול הדינמו מעל ומעבר לציפיותיו של אדיסון, אולם לאחר שסיים את עבודתו לא שילם לו אדיסון את הסכום המובטח. בתגובה טסלה הפגוע התפטר מעבודתו.
ביוגרפיה > "מלחמת הזרמים"

במרץ 1885 פנו לטסלה מספר תעשיינים ויזמים שניסו לגייסו לפיתוח מערכת קשת חשמלית יעילה. קבוצת יזמים הסכימו לממן את פעילותה המוקדמת של חברת החשמל של טסלה שבוססה בראהווי, ניו ג'רזי. לאחר שהשלים קשת חשמלית מוצלחת טסלה גורש מהחברה על ידי מממניו, שהשאירו את כלל ההכנסות בידיהם. מאוחר יותר טען טסלה כי הייתה זאת המכה הקשה ביותר בחייו העסקיים. בחורף שבין 1886 ל-1887 היה טסלה בשפל, ונאלץ לעבוד בפרך בכרייה עבור 2 דולר ליום שבקושי הספיקו למחייתו. לאורכה של אותה התקופה סבל מקשיים מנטליים בנוסף על כלכליים ופקפק בחשיבות של חינוכו. באפריל 1887 הציג טסלה את פיתוחיו המוצעים לאלפרד ס. בראון, מנהל וסטרן יוניון, וצ'ארלס פ. פק, שהיה התובע הכללי של מדינת ניו יורק.
טסלה תכנן מכונה שתמחיש את הרעיון שלו לייצר זרם חשמלי דרך שדות מגנטיים מסתובבים: מנוע אלקטרומגנטי המייצר את הכוח הדרוש לסובב כדור פליז בצורת ביצה ולהעמיד אותה זקופה. טסלה כינה את המכשיר "ביצת קולומבוס". טסלה הסכים לחלוק עם המשקיעים הפוטנציאלים את הרווחים של הפטנט 50% ו-50% בהתחשב בצורך שהיה לו בהלוואה. בראון קיבל את טסלה למעבדה ברשותו שמוקמה ב'רחוב חירות' (Liberty Street), מנהטן. עד סוף חודש אפריל נרשם פטנט על ההמצאה של טסלה. ב-10 במאי, חברו ההונגרי הקרוב של טסלה מהאימפריה האוסטרו-הונגרית, אנטוני סזיגטי, הגיע לניו יורק. בהמשך החודש נרשם כעוזר עבור טסלה במעבדתו. ב-10 במאי 1888 הוצגה בפני אגודת מהנדסי החשמל האמריקאית (שהתפתחה לימים ל-IEEE) עבודת המחקר של טסלה: "מערכת חדשה של מנועים ושנאים מבוססי זרם חילופין" (A New System of Alternate Currents; Motors and Transformers).
ביוגרפיה > "מלחמת הזרמים" > החבירה לווסטינגהאוס

טסלה חבר לתעשיין ג'ורג' וסטינגהאוס על מנת לקדם את טכניקת זרם החילופין, אותה הציע טסלה. טכניקה זו היוותה תחרות לטכניקת הזרם הישר שקידם אדיסון. בין טסלה ווסטינגהאוס לאדיסון פרצה "מלחמת הזרמים" על השליטה בשוק החשמל. ב-7 ביולי 1888 מכר טסלה את הפטנט שלו עבור זרם חליפין במנוע תלת-פאזי לווסטינגהאוס ב-25,000 דולר כסף מזומן ועוד 50,000 בכסף רשום. במהלך 1888 טסלה עבר למשך תקופה בת שנה לפיטסבורג, פנסילבניה, שהייתה לבסיס הפעילות של וסטינגהאוס. בשובו לניו יורק ב-1889 השתכן טסלה בבית מלון ועבד במעבדה ב'גרנד סטריט 175'. במעבדה זו החל טסלה לחקור מתח אל-חוטי, תדרי רדיו גבוהים ופיזיקה תאורטית בתחום הקשר בין קרינה אלקטרומגנטית לבין אור.
בהמשך אותה השנה הפליג טסלה לביקור באירופה כדי להיות נוכח בתערוכה העולמית של פריז. בהיותו שם פגש בפיזיקאי והמטאורולוג הנורווגי, וילהלם ביירקנס (אנ'). ביירקנס, אשר פיתח את מחקר התדרים של היינריך רודולף הרץ, העניק לטסלה הצצה למתנד שפיתח. בהמשך ביקר טסלה בבית משפחתו בסמיליאן, אוסטרו-הונגריה, לפני ששב לניו יורק. במסגרת מלחמת הזרמים, נפגעה התדמית הציבורית של זרם החילופין כאשר מספר מתקיני כבלים ברחובות הערים התחשמלו למוות. לאחר מותו של מתקין הכבלים ג'ון פיק מתאונה שכזאת, אדיסון, לראשונה, תקף באופן פומבי את זרם החילופין. בהמשך, ב-1890, אדיסון המשיך לעורר חשש ציבורי מהשימוש בזרם חילופין כאשר נעזר בזרם זה להפעיל את ההוצאה להורג הראשונה על כיסא חשמלי. לאחר שלא עמדו בדרישות הייצור, נטשה החברה של וסטינגהאוס את פיתוח מנוע האינדוקציה של טסלה. וסטינגהאוס הוביל את טסלה לוותר על זכויות היוצרים והפטנטים כדי להימנע מפשיטת רגל. כך נשלל מטסלה כל גמול חומרי על המצאתו. החלטת העברת הזכויות רדפה אותו לימים והותירה אותו ללא הכנסה מכלל תרומתו לקידום זרם החילופין.
בסופו של דבר הצליחו טסלה ווסטינגהאוס לקבע את זרם החילופין כצורה התקנית להפקת חשמל, ובכך ניצחו במלחמת הזרמים. גורם מרכזי לניצחון זרם החילופין בתחרות על השוק היה המחיר הזול שלו יחסית לזרם הישר, שהפך לגורם משמעותי בהרבה כאשר פרץ שפל כלכלי גדול בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-19. וסטינגהאוס הקים את חברת החשמל הראשונה בארצות הברית ובעולם. בהמשך 1891 השלים טסלה את תהליך ההתאזרחות שלו לארצות הברית כמו גם רשם פטנט על המצאת סליל טסלה. ב-20 במאי 1891 העניק הרצאה באוניברסיטת קולומביה על "ניסויים בזרמי חילופין בתדירות גבוהה מאוד והיישום שלהם לשיטות של הארה מלאכותית" (Experiments with Alternate Currents of very high frequency and their application to methods of artificial illumination).
ביוגרפיה > מגדל וורדנקליף ושקיעה בחובות > שאלת הזכייה בפרס נובל

ב-7 בנובמבר 1915 הופצה כתבה בניו יורק טיימס ובראשה נרשם: "טסלה זוכה בפרס נובל על גילוי של; העברת אנרגיה חשמלית אל-חוטית, המשפיעה על הבעיות של ימינו." לפי הכתבה נאמר כי תומאס אדיסון וטסלה יחלקו ביניהם את פרס נובל לפיזיקה לשנת 1915. טסלה הכריז מיד כי הפרס הכיר בעבודתו החלוצית, שטרם הושלמה, לשלוח תדרי אנרגיה באופן אל-חוטי דרך כל קצוות כדור הארץ. אדיסון מצידו נמנע מלהגיב על הכתבה של הניו יורק טיימס שהתבררה מאוחר יותר כשקרית.
טסלה הציג באופן פומבי את הסלידה שלו מאדיסון, ואמר שהוא לא היה מקבל את הפרס מכיוון שהוא לא היה חולק אותו עם אדיסון. בהמשך כאשר התברר כי טענת הכתבה הייתה שקרית עלו טענות כי ועדת חלוקת פרס נובל חזרה בה מרצונה להעניק לאדיסון וטסלה את הפרס עקב דבריו של טסלה. ועדת חלוקת פרס נובל מצידה יצאה מגדרה להגיב ויצאה בהצהרה רשמית לפיה: ”כל שמועה שאדם לא קיבל פרס נובל כי הודיע שכוונתו לסרב לתגמול היא מגוחכת.”
המצאותיו ופיתוחיו המדעיים

בין יתר המצאותיו אפשר למנות את המנוע החשמלי המונע בזרם חילופין, סירה נשלטת על ידי גלי רדיו, מכונה המייצרת רעידות אדמה בצורה מלאכותית, נורות חשמל ללא חוט להט וחידושים בתחום המכ"ם וקרני רנטגן.
המצאותיו ופיתוחיו המדעיים > תאורה חשמלית

מתוך המצאותיו הרבות של טסלה מגוון מנורות חשמליות חדשות, כולן תוכננו במיוחד כדי לפעול יחד עם יחידות אספקת חשמל בתדר גבוה. כמה מנורות אלה היו מבשרי מנורות הנאון. טסלה רשם פטנט הן על מתנד הפערים שלו והן על סליל טסלה שלו במיוחד כמקורות כוח למערכת תאורה חדשה שהשתמשה בזרמים בעלי תדר גבוה ופוטנציאל רב. טסלה לא היה הראשון להיעזר בתדרים גבוהים כדי לעורר אור, ואחרים, כדוגמת ויליאם קרוקס, הקדימו אותו בתחום חקר הפוטנציאל הרב, אך טסלה היה הראשון להיעזר בתדר גבוה ופוטנציאל רב יחדיו. בקרב ניסויים מוקדמים היה נהוג השימוש בסליל רוהמקורף (Ruhmkorf); סליל אינדוקציה מסוג זמזם מתח גבוה. סליל הרוהמקורף הוביל להדלקת מנורה שהושרתה דרך צינור גז, שיצרה הדמיה מלאכותית של אור יום. המחקר של טסלה, על זרמים מתחלפים בתדר גבוה ופוטנציאל רב, הוביל לפיתוח מגוון גדול של צינורות ואקום, שחלקם היו בעלי יישומים רפואיים.
באמצעות עקרון התהודה החשמלית טסלה גילה כי ניתן לבטל אחד משני המוליכים המשמשים בדרך כלל להובלת זרם מאספקת החשמל לעומס החשמלי. הוא יצר נורה שתוכננה במיוחד לשימוש בדרך זו, הנקראת מנורת כפתורי הפחמן מכיוון שהושרתה בפחמן. הוא גם פיתח מנוע חשמלי חד-חוטי שניתן להפעיל אותו באופן דומה. הרכב זה כולל המנוע כרוך בחיבור לוח מתכת לאחד ממסופי אספקת החשמל במתח גבוה במקום אחד מחוטי החיבור. הקיבולת החשמלית בעת עומס ולוחית המתכת השנייה במנוע, שימשו להשלמת המעגל באמצעות אינדוקציה אלקטרוסטטית. בכך המציא טסלה את המנורה החשמלית הראשונה ללא חוט להט.
מנורת כפתור פחמן מכילה כדור פחמן קטן הממוקם במרכז נורת זכוכית. מנורה מסוג זה חייבת להיות מונעת על ידי זרם חילופין בתדר גבוה (סליל טסלה, או מקור אחר של מתח גבוה, זרם בתדירות גבוהה, כגון כדור פלזמה), ותלוי בקשת חשמלית או בקשת ואקום לייצר זרם גבוה סביב האלקטרודה הפחמנית. לאחר מכן מחממים את אלקטרודת הפחמן עד ליבון על ידי התנגשויות ביונים המהווים את הזרם החשמלי המפציץ את כפתור הפחמן. מכיוון שפחמן אינו המוליך הטוב ביותר, הדבר לעיתים גורם לכפתור להתחמם ולשחרר אלקטרונים אל הוואקום של הנורה. אלקטרונים אלה, בתורם, מעוררים תהליך כימי של מולקולות האוויר הנותרות וגורמים להם ליצור אור גלוי. כביכול, הנורה אמורה להאיר באופן פי 10 יותר בהיר מנורת הליבון של אדיסון (עירור מולקולות האוויר, לא ליבון הכפתור, הוא למעשה מקור האור העיקרי מהנורה, בדומה לאופן בו פועלות מנורות פלואורסצנט). מאוחר יותר גילה טסלה כי ניתן להשתמש בגרסאות של הנורה גם עבור טלגרפיה אל-חוטית, טרנס-אטלנטית, ולחקור צילומי רנטגן כמקורות עוצמה של קרינה מייננת.
המצאותיו ופיתוחיו המדעיים > פיתוח "קרני מוות" ופעילות בעת מלחמת העולם השנייה

בערוב ימיו ניסה לפתח "קרני מוות" אשר יהיו מסוגלות לפוצץ מטוס באוויר. המצאה זו מעולם לא זכתה להתממש. טסלה ירש מאביו שנאה עמוקה למלחמה ולשפיכות דמים. במשך כל חייו חיפש דרך טכנולוגית להפסיק את הלחימה. הוא חשב שניתן להפוך את המלחמה ל"מחזה של מכונות בלבד". בשנת 1931 הודיע טסלה לעיתונאים במהלכה של מסיבת עיתונאים כי הוא על סף גילוי מקור אנרגיה חדש לגמרי. כאשר טסלה התבקש מאחד העיתונאים להסביר את מהות העוצמה, השיב: ”הרעיון עלה בי לראשונה כהלם עצום... אני יכול רק לומר בשלב זה שהוא יגיע ממקור חדש לגמרי ובלתי צפוי.”
חשש ממלחמת עולם נוספת עלה מעל אירופה ב-1934 עם עלייתה של גרמניה הנאצית. ב-11 ביולי 1934 הכותרת בעמוד הראשון של הניו יורק טיימס כתבה: "טסלה, בגיל 78, נושא קרן מוות חדשה" (TESLA, AT 78, BARES NEW 'DEATH BEAM). המאמר דיווח כי ההמצאה החדשה "תשלח תדרי חלקיקים מרוכזים באוויר החופשי, של אנרגיה כה אדירה עד שהם יפילו צי של 10,000 מטוסי אויב במרחק של 250 מייל..." טסלה הצהיר כי קרן המוות תהפוך את המלחמה לבלתי אפשרית בכך שהיא מציעה לכל מדינה "חומה סינית בלתי נראית". הרעיון עורר עניין רב ומחלוקת. טסלה פנה מיד לג'יי. פי. מורגן הבן בחיפוש אחר מימון לבניית אב טיפוס של המצאתו. מורגן לא השתכנע וסירב לתמוך בטסלה. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה טסלה גם ניסה להשיג מימון ישירות מהממשלה הבריטית כאשר פנה במכתבים אל ראש ממשלת הממלכה המאוחדת, נוויל צ'מברלין. אך כאשר צ'מברלין התפטר לאחר המערכה בנורווגיה ותחילת המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה, היוזמה של טסלה נזנחה.
נכון לשנת 1937 הייתה הערכה גבוהה שבקרוב תפרוץ מלחמת עולם נוספת שמקורה באירופה, בהתחשב בהלך הרוחות עם מדיניות הפיוס. טסלה היה מתוסכל מכשל ניסיונותיו לייצר עניין ומימון ל"קרן השלום" שלו כפי שהוא כינה אותה, ושלח מאמר טכני משוכלל, כולל תרשימים, למספר מדינות, כולל ממשלות ארצות הברית, קנדה, הממלכה המאוחדת, צרפת, ברית המועצות וממלכת יוגוסלביה. הכותרת למאמר הייתה: "אמנות חדשה של הקרנת אנרגיה לא מפוזרת ומרוכזת באמצעות קרינה טבעית", המאמר סיפק את התיאור הטכני הראשון של מה שנודע לימים בתור "נשק קרן חלקיקים טעונים".
מה שייחד את ההצעה של טסלה מהיזמות הרבות של "קרני המוות" שהוצעו לצורכי צבא, היה תא ואקום ייחודי עם קצה אחד פתוח לאטמוספירה. טסלה הגה חותם ואקום ייחודי על ידי כיוון זרם אוויר במהירות גבוהה בקצה האקדח שלו כדי לשמור על חלל תנועה רב של התדרים. פעולת השאיבה הדרושה תוכננה להתבצע באמצעות טורבינת טסלה גדולה. מכל המדינות שיקבלו את ההצעה של טסלה, העניין הרב ביותר הגיע מברית המועצות. בשנת 1937 הציג טסלה תוכנית השקעה בייצור אב טיפוס לתאגיד המסחר אמטורג, לכאורה דרך שליחות של יצרן הנשק הסובייטי בניו יורק. שנתיים לאחר מכן, בשנת 1939, השלב הראשוני של התוכנית נבדק בידי הצבא האדום בברית המועצות וטסלה קיבל חשבון בסך 25 אלף דולר.
טסלה קיווה כי המצאתו תשמש לצורכי הגנה בלבד, וכך תהפוך למכונה נגד מלחמה. המערכת שלו דרשה שורה של תחנות כוח הממוקמות לאורך חופי מדינה שיסרקו את השמים בחיפוש אחר מטוסי אויב. מכיוון שהקרן הוקרנה בקו ישר, היא הייתה יעילה בפועל רק לטווח של כ-200 קילומטרים - מרחק עקמומיות כדור הארץ. טסלה חשב גם על יישומי זמנים של קרן החלקיקים שלו, אחד השכלולים אודות הזמנים נגע להעברת חשמל אל-חוטי למרחקים ארוכים. רעיון קיצוני נוסף שהציע היה לחמם חלקים מהאטמוספירה העליונה כדי להאיר את השמים בלילה - "אורורה בוראליס" מעשה ידי אדם. חלומו של טסלה לאמצעי טכנולוגי לסיום כל המלחמות לא התפתח מעבר לכך.
החרמת עבודותיו בידי ה-FBI בעקבות פטירתו

התמחותו במדע לא שיגרתי כגון ייצור ברקים, שידור חשמל בצורה אלחוטית וייצור רעידות אדמה הצמידו לו אגדות אורבניות שונות, כמו המצאת מכונת זמן. לאחר מותו פשטו סוכני FBI על חדרו בבית המלון בו נפטר והחרימו מסמכים ומכשור, דבר שגרם להגברת השמועות על המצאות שונות שטסלה עבד עליהן. בבוקר היום שלאחר מותו של טסלה מיהר אחיינו, סאווה קוסאנוביץ', לחדרו של דודו במלון ניו יורקר. סאווה, מעבר לקשריו הדיפלומטיים בשירות הממשלה היוגוסלבית הגולה, נחשד בשיתוף פעולה סמוי עם הפרטיזנים ביוגוסלביה. כשהגיע, גופתו של טסלה כבר נלקחה, וקוסנוביץ' חשד שמישהו כבר לקח לחיקו את רישומיו של טסלה. כאשר הגיע סאווה מצא כי חסרים מסמכים טכניים כמו גם מחברת שחורה שידע כי טסלה שמר - מחברת ובה כמה מאות עמודים, שחלקם סומנו תחת סיווג "ממשלתי" (Government).
ניירות רבים, רשומות וציוד הוצאו מחדרו של טסלה על ידי משרד האפוטרופוס לנכסי זרים של מחלקת המשפטים. לדברי ראש ה-FBI, ג'ון אדגר הובר, לא היה לשליחי משרד האפוטרופוס מושג על הנמצא ברישומים שלקחו. מחלוקת ה"ניירות החסרים" (The Missing Papers) מתחילה בכך שטסלה כבר היה אזרח ארצות הברית ומסיבה זו מדובר בהלאמה של חפציו מטעם הרשות המבצעת של ארצות הברית. על פי ה-FBI, הרישומים נותחו בקפידה על ידי ג'ון ג'. טראמפ (דודו של נשיא ארצות הברית לימים, דונלד טראמפ), מדען במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, יחד עם כמה פקידי מודיעין ימי. טראמפ הצהיר כי הרישומים אינם מכילים מידע חדש אשר "יהווה סכנה בידיים לא ידידותיות" והניירות נחשבו לפי הדין וחשבון שהעניק כבטוחים לשחרור. טראמפ כלל ניתוח של רישומי ריכוז החלקיקים של טסלה בדו"ח שלו, והסיק כי התוכניות אינן מכילות מספיק מידע כדי לבנות נשק בפועל וכי כל תצורה ניתנת לעבודה תהיה בעלת כוח מוגבל מאוד. בהמשך הועברו הרישומים לידיעת הציבור הרחב ונשמרו במוזיאון ניקולה טסלה בבלגרד, סרביה. ה-FBI מצידו פרסם הודעה רשמית בנושא שמיועדת להגנת עמדתו בשאלת ה"ניירות החסרים":
כאשר טסלה נפטר בניו יורק בינואר 1943, המסמכים שלו - שנחשבו לכוללים תוכניות לנשק קרן חלקיקים, שכונתה על ידי העיתונות "קרן מוות" - נתפסו זמנית על ידי משרד האפוטרופוס לנכסי זרים של משרד המשפטים (טסלה הוחשב בדיווח ל"זר" אף על פי שהיה בעל אזרחות אמריקאית). למרות דיווחים ושמועות ארוכות שנים, ה-FBI לא היה מעורב בחיפוש ההשפעות של טסלה, ומעולם לא היו בידיו הניירות שלו או סרטונים שאולי ונוצרו מהרישומים הללו. מאז 1943, סיפרנו סיפור עקבי לכל מי ששאל. נראה כי דיווחים הפוכים מבוססים על בלבול ראשוני בין סוכני ה-FBI וגורמי ממשל אחרים - במיוחד אנשי לשכת הזרים של מחלקת המדינה. שמועות אלה הועלו פעם אחר פעם בביוגרפיות ובמאמרים על טסלה מבלי לוודא את העובדות כפי שדווחו בתיקים שלנו.