stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גאווה ודעה קדומה (סדרת טלוויזיה)
השפעה ומורשת

כאחת הסדרות הפופולריות ביותר של הבי בי סי וה A&E NETWORK, הסדרה הייתה "תופעה תרבותית, ששימשה השראה למאות מאמרים בעיתונות, והפכה את הרומן של אוסטן לאהוד במיוחד". יחד עם הסרטים אמה, תבונה ורגישות והטיית לב מ-1995 ו-1996, הסדרה הייתה חלק מאופוריה שנגרמה מג'יין אוסטן.
בעוד ג'ניפר אילי סירבה להתמכר להצלחה והצטרפה לאקדמיה המלכותית ע"ש שייקספיר, התפקיד של מר דארסי הקפיץ את קולין פירת' לרמה של כוכב. אף על פי שלפירת' לא הפריע להיות מוכר בתור "גיבור רומנטי בעל סקס אפיל" בתפקיד ש"הפך אותו רשמית לשובר לבבות", הוא הביע את משאלתו לא להיות מקושר יותר לעולם עם "גאווה ודעה קדומה" ו הסתייג מלהופיע באותו תפקיד שוב. בהמשך הוא שיחק בתפקידים מגוונים בהפקות כמו: הפצוע האנגלי, שייקספיר מאוהב, יומנה של ברידג'ט ג'ונס, נערה עם עגיל פנינה, ואהבה זה כל הסיפור.
הסדרה דורגה מספר פעמים ובמספר מקומות כאחת ממאה הסדרות הטובות ביותר במאה העשרים.
סצנת האגם

הסדרה מוכרת לעיתים בעקבות סצנה בפרק הרביעי, שבה דארסי הלבוש מגיח מן האגם רטוב כולו ממש לפני שהוא פוגש באליזבת. בעוד מבקרים רבים זקפו את האטרקטיביות של הסצנה הזאת לזכות ההופעה המינית המושכת של קולין פירת', אנדרו דייוויס חשב שזה בלי משים אוסטן מופשטת[דרושה הבהרה]. כשהוא כתב את הסצנה (שלא מופיעה ברומן), הוא לא ניסה להאיר משיכה מינית בין אליזבת לדארסי אלא ליצור רגע משעשע שבו דארסי מנסה לשמור על כבודו בזמן שהוא רטוב ולבוש לא כראוי. בבי בי סי התנגדו לתוכניתו הראשונית של דייוויס, שדארסי יהיה ערום, אך המפיקים ביטלו את הרעיון האלטרנטיבי שדארסי ילבש בגדים תחתונים ואמרו כי הוא מיושן ומטופש. בסופו של דבר הסצנה צולמה כשפירת' לבוש בחולצה לבנה, מכנסיים ומגפיים.
הגארדיאן טען שסצנת האגם היא "אחת הסצנות הבלתי נשכחות בהיסטוריה הבריטית". הניו יורק טיימס השווה את הסצנה לסצנה מפורסמת של מרלון ברנדו ב"חשמלית ושמה תשוקה", כאשר הוא צועק "סטלה!", והפרויקטים העתידיים של פירת' החלו להשתעשע עם הסצנה: ב"אהבה זה כל הסיפור", למשל, יש סצנה שבה פירת' נופל לאגם, וכך גם בסרט "ברידג'ט ג'ונס: עובדות החיים".
הערות שוליים

↑  כאשר הוא שב מדהרה על סוסו ושוחה באגם ליד טירתו, רגע לפני הפגישה המפתיעה והבלתי מתוכננת עם אליזבת בנט
↑  והיא מחליטה לא לרקוד עמו לעולם, בגלל תחושת היהירות שהוא מקרין כלפי סביבתו
↑  משום שבאותה עת לא היו זכויות לנשים בכל הנוגע לירושות של נכסים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4450104-3  VIAF: 316877229   WorldCat (עם VIAF): 316877229
בני יהודה (יישוב)

| --- | --- |
בית הכנסת ביישוב
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: הצפון
מועצה אזורית: גולן
גובה ממוצע: ‎345 מטר
תאריך ייסוד: 1972
תנועה מיישבת: המרכז החקלאי
סוג יישוב: יישוב קהילתי
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2022
  - אוכלוסייה: 1,152 תושבים
    - שינוי בגודל האוכלוסייה: ‎2.0% בשנה
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת הגליל העליון מוגדלת) בני יהודה(למפת הגליל העליון רגילה) בני יהודה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בני יהודה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בני יהודה32°47′54″N 35°41′22″E﻿ / ﻿32.7982743136429°N 35.6894600910657°E﻿ / 32.7982743136429; 35.6894600910657  heמפת היישובים של מועצה אזורית גולן (in English: Golan Regional Council) באדום - בני יהודה בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 5 מתוך 10
http://www.bygolan.com/
בְּנֵי יְהוּדָה הוא יישוב קהילתי בדרום רמת הגולן, מערבית לאלי-עד וצפונית-מזרחית לעין גב. הוא שוכן בגובה של 345 מטרים מעל פני הים, על המדרון הפונה לכנרת, במרחק של כ-4 קילומטרים מחופה המזרחי (גובה היישוב מעל פני הכנרת - 550 מטרים, שגובהה הוא כ-209 מטרים מתחת לפני הים). זהו היישוב השני בגודלו מבין יישובי המועצה האזורית גולן (אחרי חיספין). היישוב מהווה מרכז אזורי עבור יישובי דרום רמת הגולן וממוקמים בו מרבית השירותים המוניציפליים כגון שירותי דואר, מרפאה, בית ספר, בריכה אזורית, בנק, ספריה ומרכז ותיקים.
היסטוריה > לפני קום המדינה

ראשית ההתיישבות היהודית במקום הייתה בשנת 1891. על ידי אגודה שבה היו חברים בני היישוב הישן מצפת, שמטרתם הייתה שינוי אורח חייהם, מהתבססות על כספי החלוקה לפרנסה מעבודת אדמה. הם התארגנו זמן קצר לאחר כישלון ההתיישבות הראשון בראש פינה, אספו כספים ובסיועו של לורנס אוליפנט רכשו חלקת אדמה בדרום הגולן. אולם מספר אנשים ערערו על הרכישה בפני השלטון עות'מאני בטענה לבעלות על הקרקע והרכישה בוטלה. בחורף תרמ"ח (1888) הצליחה האגודה לבסוף לרכוש מתושבי הכפר ביר א-שכום 3,500 דונם ולקבל אישור מהשלטונות להתיישב במקום. הם פנו לנציגו של אוליפנט, בעקבות הבטחה שיעזור להם בהקמת היישוב, אולם אוליפנט חלה בדלקת ריאות ונפטר בלונדון בדצמבר 1888. במקום אוליפנט פנו בבקשת סיוע לנדבנים יהודים בגולה. בשנת 1891 עלו לבסוף על הקרקע באמצעות כספים שגייסו בעצמם.
כמה שנים אחר כך רכש הברון אדמונד ג'יימס דה רוטשילד כ-5,000 דונם באזור. הם הועברו לאחר מכן לידי חברת פיק"א, ועם פרוקה בשנת 1957 הועברו לבעלות הקרן הקיימת לישראל.
קבוצה נוספת, אף היא בת עשר משפחות, הגיעה בשנת 1898. ארבע מהמשפחות נטשו תוך זמן קצר, וחמש משפחות נותרו במקום עד 1913. המשפחה האחרונה, משפחת ברנשטיין, נותרה לבדה במושבה. במאורעות תר"פ רצחו פורעים את אם המשפחה ואת אחד הבנים. עקב כך, עזבה גם משפחה זו את בני יהודה.
היסטוריה > חידוש היישוב

בעקבות מלחמת ששת הימים וכיבוש הגולן הוחלט לחדש את ההתיישבות במקום. בני יהודה הוקמה כמרכז שירותים אזורי, שבמקביל הוקם בסמוך אזור תעשייה. אכלוס הבתים הראשוניים החל באוגוסט 1972, התושבים הראשונים היו עובדי התעשייה האווירית לישראל, שהגיעו להקים את מפעל "תעשיות גולן". המפעל נחנך בנובמבר 1972 והיה המפעל התעשייתי הראשון ברמת־הגולן, הוא הוקם כשותפות של התעשייה האווירית (45%) הסוכנות היהודית (45%) והמתיישבים (10%). הוא נועד לשמש מפעל הרכבה עבור התעשייה האווירית. אחר כך התמחה המפעל בין השאר גם בייצור מושבי מפלט למטוסי קרב.
בשנים הראשונות רוב תושבי היישוב היו עובדי התעשייה האווירית, למעט קבוצה קטנה של תושבים שעבדו באספקת שירותים מוניציפליים, במרכז הכפרי שהוקם ביישוב. עם זאת הותר רק לעובדי התעשייה האווירית לחכור את הבתים שהוקמו עבורם. הוא גם הוגדר כמושב עובדים למרות שלא תוכנן שהמתיישבים יעסקו בחקלאות. בקיץ 1974 גרו ביישוב כ-30 משפחות.
התפתחות היישוב התעכבה מאחר שהוחלט להקים את קצרין כמרכז העירוני של הגולן, בנוסף חמשת ישובי "הגוש הדתי" (רמת מגשימים, נוב, אבני איתן, קשת ויהונתן), הקימו מרכז אזורי משלהם - חיספין. ובגלל הקרבה לעמק הירדן העדיפו הקיבוצים והמושבים בסביבה לשלוח את ילדיהם ללמוד בבתי ספר בעמק ולא בבית הספר שהוקם ביישוב. ביוני 1980 הושקה תוכנית להרחבת היישוב לכ-200 משפחות.
בדצמבר 1999 אושרה הרחבת היישוב ב-57 בתים צמודי קרקע על מגרשים בגודל חצי דונם, בשיטת בנה ביתך. פרויקט ההרחבה החל בינואר 2002, בביצוע החברה הכלכלית גולן.
באוגוסט 2001 הסתיימה סלילתו של כביש 789 המחבר בין צומת כורסי ליד הכנרת לבני יהודה. בסוף 2001 גרו ביישוב כ-240 משפחות.
כלכלה

באזור התעשייה של בני יהודה פועלים מספר מפעלים, בנוסף למפעל "תעשיות גולן" שהיה הראשון שהוקם במקום.
ב-1999 הוקמה באזור התעשייה שלוחה של אולפני הבירה ירושלים (JCS) במבנה בו הוקמו אולפנים, חדרי עריכה והפקה. ב-2010 הוקם מפעל של קהילת בית אל בזכרון יעקב, המייצר פתרונות מיכון עבור תעשיית המזון.
במאי 2008 נפתח בכניסה ליישוב המרכז המסחרי הראשון בדרום הרמה, על ידי חברת "טראס השקעות". המרכז, שנקרא "נוף גולן", משתרע על פני שתי קומות ושטחו כ-3,000 מ"ר. ביוני 2013 נמכר המרכז המסחרי תמורת 15.5 מיליון שקל.
אופי היישוב

ביישוב בית ספר אזורי, קניון, מרפאות מכבי וכללית, מד"א, מכבי אש, משטרה קהילתית, בריכה, מתנ"ס חוגים, ומגוון פארקים. ביישוב פועלת תנועת הנוער בני המושבים.
על פי נתוני הלמ"ס 2020, מתגוררים ביישוב כ-1,120 תושבים.
היישוב מנוהל על ידי ועד מקומי נבחר שממנה מנהל קהילה.
לקריאה נוספת

מיכה לבנה, גולן - 20 שנה ועוד 2000, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1993.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2022.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  אסף מרדכי, ‏היישוב בני יהודה, רמת הגולן, באתר גלובס, 31 באוקטובר 2004
1 2  המושבות העבריות בארץ ישראל עד המלחמה העולמית, הארץ, 2 באוגוסט 1918
↑  נחלת בני יהודה - הודעה על ייסוד האגודה, הצפירה, 25 ביולי 1886
1 2 3  מכתב של אגודת בני יהודה המבקש סיוע בהקמת המושבה, המגיד, 21 במרץ 1889
↑  אלעזר לוין, ‏5,000 דונם ברמת הגולן בבעלות קק"ל, באתר גלובס, 9 בינואר 2000
אלעזר לוין, ‏קק"ל מאשרת: בבעלותנו 5,200 דונם ברמת הגולן, באתר גלובס, 11 בינואר 2000
↑  דוד שליו, רמת הגולן אינה אסם דגן, דבר, 1 באוגוסט 1972
↑  מאיר הראובני, התעשיה האוירית מקימה מפעל ברמת הגולן, מעריב, 16 במרץ 1972
↑  מאיר הראובני, בחודש הבא יוחל באיכלוס הבתים הראשוניים בבני יהודה - מרכז התיישבותי עירוני חדש בדרום רמת הגולן, מעריב, 9 ביולי 1972
↑  נחנך המפעל התעשייתי הראשון ברמת־הגולן, על המשמר, 9 בנובמבר 1972
↑  אבי קרטין, האמריקאים מזמינים כסאות מפלט, חדשות, 5 ביוני 1985
עתי"ם, תעשיות גולן ייצר כסא מפלט למטוסי מקדונלד דאגלס, מעריב, 23 באוקטובר 1989
↑  דוד שליו, מסתמן מפנה בבני־יהודה בגולן, דבר, 30 באפריל 1975
↑  יושבה המחלוקת בדבר העסקת מתיישבי "בני יהודה" בגולן, דבר, 1 בינואר 1976
↑  דוד שליו, הקומה השנייה של רמת הגולן, דבר, 16 בנובמבר 1972
↑  4 יישובים כפריים ועיר יוקמו השנה ברמת הגולן - בני יהודה מחפשים מעומדים, על המשמר, 4 ביוני 1974
↑  יצחק בן חורין, בני־ יהודה רוצים ללמד, מעריב, 2 בדצמבר 1977
↑  פועלים להרחבת, מרכז בני יהדוה, מעריב, 19 ביוני 1980
↑  יואב יצחק, ‏ברק אישר בניית 70 יח"ד בקצרין ובבני יהודה שבגולן, באתר גלובס, 26 בדצמבר 1999
↑  רחל הניג, ‏בני יהודה: החלה בניית 57 צמודי קרקע, באתר גלובס, 6 בינואר 2002
↑  רחל הניג, ‏רמת הגולן: כביש חדש לאזה"ת בני יהודה, באתר גלובס, 12 באוגוסט 2001
↑  רחל הניג, ‏החברה הכלכלית גולן החלה לשווק 1,000 יח"ד, שייבנו ב-3 השנים הקרובות, באתר גלובס, 2 בדצמבר 2001
↑  איי אונליין, קבוצת JCS הקימה מרכז תקשורת ברמת הגולן בכ- 1.5 מ' ד', באתר TheMarker‏, 15 בדצמבר 1999
מאת אביבה קרול, ‏קבוצת JCS, בבעלות רון לאודר, שכרה מרכז תקשורת ברמת הגולן, באתר גלובס, 19 בדצמבר 1999
↑  מיכל מרגלית, ‏רמת הגולן: 8 מיליון שקל למפעל בבני יהודה, באתר גלובס, 20 בדצמבר 2010
↑  אלי אשכנזי, ברמת הגולן ממשיכים לבנות: "לא נרד מפה ב-20 השנים הבאות", באתר הארץ, 25 במאי 2008
↑  שלומית צור, ‏טראס מוכרת את המרכז המסחרי "נוף גולן" ב-15.5 מיליון שקל, באתר גלובס, 23 ביוני 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007513393305171
ג'ורג' סי. סקוט

| --- | --- |

ג'ורג' סי. סקוט, 1961
 לידה:  18 באוקטובר 1927 וייס, מחוז וייז, ארצות הברית 
 פטירה:  22 בספטמבר 1999 (בגיל 71) וסטלייק וילג', מחוז לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות ווסטווד וילג' 
 שם לידה:  George Campbell Scott 
 סוגה מועדפת:  מערבון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1958–1999 (כ־41 שנים)
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מיזורי  תיכון רדפורד 
 בן או בת זוג:  Carolyn Hughes (1951–1955)  קולין דיוורסט (4 ביולי 1967–2 בפברואר 1972)  קולין דיוורסט (1960–1965)  Patricia Reed Scott (1955–1960)  טריש ואן דיבר (4 בספטמבר 1972–22 בספטמבר 1999) 
 צאצאים:  קמפבל סקוט, Devon Scott 
 פרסים והוקרה:  פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר (1969)  פרס אמי לשחקן המשנה הטוב ביותר במיני סדרה או סרט טלוויזיה (1998)  פרס האמי לשחקן ראשי במיני סדרה או סרט (1971)  פרס עולם התיאטרון (1958)  פרס קלרנס דרוונט 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ורג' סי. סקוט, 1984
ג'ורג' קמפבל סקוט (באנגלית: George Campbell Scott; ‏18 באוקטובר 1927 – 22 בספטמבר 1999), ידוע גם בתור ג'ורג סי. סקוט (George C. Scott), היה שחקן קולנוע, במאי ומפיק אמריקאי. זכה בשני פרסי אמי, בשני פרסי גלובוס הזהב ובפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר לשנת 1970 על תפקידו בסרט "פטון". 
סקוט היה שחקן הקולנוע הראשון שסירב לקבל את פרס האוסקר עבור הופעתו.
ביוגרפיה

סקוט נולד בעיירה וייס שבוירג'יניה, להלנה רדנס ול ג'ורג'. ד סקוט, האח הקטן מבין שניים. אמו נפטרה מעט לפני יום הולדתו השמיני וסקוט גדל לצד אביו.
כנער ותלמיד תיכון שאף להיות סופר כמו פרנסיס סקוט פיצג'רלד אותו העריץ, כתב למגירה מספר רב של סיפורים קצרים אותם לא פרסם מעולם.
כאשר התבגר ניסה סקוט לחבר רומן, אך לא הצליח לסיים את שכתב בשל מחסום כתיבה וחוסר סיפוק.
סקוט התגייס לחיל הנחתים האמריקני בשנת 1945, שם שירת במשך 4 שנים.
במהלך שירותו הצבאי שימש כשומר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון, בנוסף לימד ספרות אנגלית ולימודי רדיו במוסד לימוד לחיילים.
לאחר שהשתחרר מהשירות אמר ששהותו בתור שומר בבית הקברות הצבאי הובילה אותו להתמכרות לאלכוהול.
סקוט למד עיתונות באוניברסיטת מיזורי ולאחר מכן עבר ללמוד דרמה, לאחר שנת לימוד אחת עזב את האוניברסיטה והלך ללמוד משחק.
תחילת דרכו בתיאטרון

בשנת 1958 זכה בפרס החשוב בבימות אוף ברודוויי, פרס אובי על הופעתו ב"ילדי האפילה" ריצ'רד השלישי, מלך אנגליה, כמו גם על הופעותיו במחזות השייקספיריים "כטוב בעיניכם" ו"ריצ'רד השלישי" עליו קיבל גם שבחים ממבקרי תיאטרון.
בשנה שלאחר מכן הופיע בברודוויי והיה מועמד לפרס הטוני על הופעתו במחזה "יום יבוא". מועמדויות נוספות לפרס קיבל סקוט על הופעותיו במחזות: "הדוד וניה" של אנטון צ'כוב, "מותו של סוכן" מאת ארתור מילר, "ירש את הרוח" ו"משפט אנדרסונוויל" שאת גרסתו הטלוויזיונית ביים סקוט.
חיים אישיים

סקוט היה נשוי חמש פעמים:
קרולין האדג'ס (1951–1955) לזוג נולדה ילדה אחת.
פטרישה ריד (1955–1960) לזוג נולדו בן ובת.
שחקנית הקולנוע הקנדית קולווין דיוהורסט (1960–1965) לזוג נולדו שני בנים אלכסנדר ושחקן הקולנוע קמפבל סקוט.
התחתן בפעם השנייה עם קולווין דיוהורסט, (1972–1967) הנישואים החזיקו מעמד 5 שנים.
שחקנית הקולנוע האמריקאית טריש ואן דיבר, (27 שנים) משנת 1972 עד למותו של סקוט ב-1999
לסקוט נולדה בת נוספת ממערכת יחסים שקיים עם קארן טרוסדל.
סקוט שסבל במהלך שנותיו מהתקפי לב מזדמנים נפטר לקראת סוף שנת 1999 בגיל 71 ממפרצת בעורקי הבטן.
סקוט נקבר בבית הקברות "פארק הזיכרון ווסדטווד" שבלוס אנג'לס. מספר חודשים לאחר מכן נקבר לצידו הקומיקאי וולטר מתאו.
פילמוגרפיה נבחרת

עץ התלייה (1959)
אנטומיה של רצח (1959)
אדי פלסון (1961)
רשימתו של אדריאן מסנג'ר (1963)
הרולס רויס הצהובה (1964)
דוקטור סטריינג'לאב (1964)
הרולס רויס הצהובה (1965)
התנ"ך (1966)
פטוליה (1968)
פטון (1970)
ג'יין אייר (1970)
הם עלולים להיות ענקיים (1971)
המרדף האחרון (1971)
בית חולים (1971)
סיירות הפשע (1972)
זעם אלים (1972)
יומו של דולפין (1973)
ההינדנבורג (1975)
איים בזרם (1977)
סרט סרט (1978)
כרך למבוגרים בלבד (1979)
השינוי (1980)
הנוסחא (1980)
כיבוי אורות (1981)
יורקת האש (1984)
מזמור חג המולד (1984)
ימיו האחרונים של פטון (1986)
מגרש השדים 3 (1999)
בכוונת זדון (1993)
אנגוס (1995)
12 המושבעים (1957)
גלוריה (1999)
רוקי מרצירנו (1999)
ירש את הרוח (1999)
ג'יין הורוקס

| --- | --- |

פסל שעווה בדמותה של ג'יין הורוקס
 לידה:  18 בינואר 1964 (בת 60) רוטנסטול, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1987 
 מקום לימודים:  האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (1985)  The Oldham College 
 פרסים והוקרה:  Sitges Film Festival Best Actress award (1994) 
 פרופיל ב-IMDb
 
ברברה ג'יין הורוקס (באנגלית: Barbara Jane Horrocks; נולדה ב-18 בינואר 1964) היא שחקנית ומוזיקאית אנגלייה מועמדת פרס גלובוס הזהב על הופעתה בדרמה המוזיקלית "קול קטן".
ביוגרפיה

הורוקס נולדה בעיירה רוטנסטול שבמחוז לנקשייר, צפון אנגליה, בתם של ברברה וג'ון הורוקס, הקטנה מבין שלושה אחים.
הורוקס למדה אקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה והחלה את הקריירה שלה בהופעות מסביב לאירופה עם הלהקה השייקספירית המלכותית.
התפרסמה לראשונה בבריטניה ולאיגוד המבקרים האמריקני בקומדיה של מייק לי "מותק של חיים", בתור ניקולה, התאומה המחוצנת הסובלת מהפרעות אכילה. בפנטזיה הקומית של ניקולס רוג "המכשפות" גילמה את אן אירוויין, העוזרת של מנהיגת המכשפות.
ב-1997 דיבבה בסדרת הטלוויזיה "הכתמים", כמו כן הופיעה בדרמה המוזיקלית "קול קטן", עיבוד קולנועי למחזה המוזיקלי "עלייתה ונפילתה של ליטל וויס" מלפני ארבע שנים בכיכובה של הורוקס. הופעתה בסרט בתור לורה בעלת החרדה החברתית עם הכישרון המוזיקלי יוצא הדופן הייתה הטובה בקריירה של הורוקס והקנתה לה מועמדויות לפרס גלובוס הזהב, פרס גילדת שחקני המסך ולפרס באפט"א.
שיחקה במשך חמש עונות בקומדיית המצבים הבריטית "פשוט נהדרת" בתפקיד באבל העוזרת האישית של אשת יחסי הציבור אדינה מונסון (ג'ניפר סונדרס).
הורוקס דיבבה את האלמנה השחורה בפנטזיית האנימציה של טים ברטון "חתונת הרפאים" ואת התרנגולת השמנה באבס בסרט האנימציה "מרד התרנגולים".
ב-2009 גילמה את הזמרת והשחקנית הבריטית הנערצת גרייסי פילדס בהפקה הביוגרפית "גרייסי".
הורוקס מתגוררת בפרבר טוויקנהאם שבמרכז לונדון עם בעלה המחזאי ניק ויוויאן ושני ילדיה.
פילמוגרפיה

התופרת (1988)
נכנס לעניינים (1989)
המכשפות (1990)
ממפיס בל (1990)
מותק של חיים (1990)
עצה קטלנית (1994)
קול קטן (1997)
האריה מארץ עוץ (2000)
פינוקי (2000)
מרד התרנגולים (2000)
נולד רומנטי (2000)
רוחות חג המולד (2001)
חתונת הרפאים (2005)
Brothers of the Head‏ (2005)
גארפילד 2 (2006)
טינקרבל (2008)
טינקרבל והאוצר האבוד (2009)
גרייסי (2009)
טינקרבל וסוד הכנפיים (2012)
טלטאביז (2015)
לשחות עם גברים (2018)
מרד התרנגולים: עלייתם של הנאגטס (2023) - דיבוב
פילמוגרפיה > טלוויזיה

הכתמים (1997)
הרחוב (2006)
פיפי והניצנים (2006)
טינקרבל: תחרות אפייה (2013)
האחיזה הסינגפורית (2020)
Dodger ‏(2022)
קוברה (2023)
גלואון

| --- | --- |

 מידע כללי
 הרכב:  חלקיק יסודי
 סטטיסטיקה:  בוזון
 קבוצת שיוך:  בוזון כיול
 סמל:  g
 תכונות
 מסת מנוחה:  0 kg 0 MeV/c2
 מטען חשמלי:  0 e
 ספין:  1 ħ
 מספר לפטוני:  0
 מספר באריוני:  0
 מטען צבע:  שילובים אפשריים של אדום, ירוק, כחול, אנטי-אדום, אנטי-ירוק ואנטי-כחול
 אינטראקציות:  הכוח החזק, כבידה
 אורך חיים:  יציב
 היסטוריה
 נצפה?:  כן
 תאריך גילוי:  1979
 מגלה:  פאול סדינג (אנ'), ביורן וויק (אנ'), גונתר וולף (גר'), סאו לן וו (אנ'), רוג'ר קשמור (אנ')
 ניסוי:  TASSO (אנ')
 מתקן:  PETRA
 מוסד:  DESY (אנ')
 
גלואון הוא החלקיק היסודי הנושא את הכוח החזק. גלואונים מחברים יחד קווארקים לכדי האדרונים. הגלואון הוא נטול מטען חשמלי, הספין שלו הוא 1 ומסת המנוחה שלו 0. למרות שמסת מנוחה של הגלואונים היא אפס, הם נושאים אנרגיה, המהווה חלק מאנרגיית הקשר הכרומודינמית הקיימת בכל האדרון. הגלואונים אחראים ליציבותם של ההאדרונים, לרבות פרוטונים ונייטרונים. על כן, הגלואונים הם יסוד ליציבותו של כל החומר הבאריוני ביקום.
כרומודינמיקה קוונטית, התאוריה של הכוח החזק, מתארת גלואונים כתוצאה של אינטראקציה בין חלקיקים בעלי מטען צבע. כאשר תגובה בין שני קווארקים מביאה ליצירת גלואון, מטען הצבע של הקווארקים משתנה. הגלואון החדש נושא מטען אנטי-צבע, כדי לפצות על הצבע הקודם של הקווארק. מכיוון שגלואונים נושאים מטען צבע בעצמם, הם יכולים לבצע אינטראקציה חזקה עם גלואונים אחרים, מה שהופך את הניתוח המתמטי של הכוח החזק למסובך מאוד. באופן תאורטי, נראה שקיימות תשע קומבינציות של צבעים לגלואונים (אחד לכל צבע - אדום [r], ירוק [g] או כחול [b] - ואחד מכל אנטי-צבע - אנטי-אדום [ar], אנטי-ירוק [ag] ואנטי-כחול [ab] - היוצרים את הקומבינציות r-ar, r-ag, r-ab, g-ar, g-ag, g-ab, b-ar, b-ag ו-b-ab), אולם, עקב סימטריית ה-SU3 קיימים למעשה רק שמונה גלואונים.
הגילוי הניסויי של הגלואון התרחש ב-1979, במאיץ החלקיקים PETRA שבמכון DESY בהמבורג. הגלאי TASSO מצא ראיות לקיומו של מבנה תלת-סילוני במישור יחיד (single-plane three-jet structure). הסילון השלישי יוחס ליצירתו של גלואון מאחד הקווארקים שהופקו בהתנגשות בין אלקטרון לפוזיטרון.
ראו גם

הכוח החזק
מטען צבע
קווארק
האדרון
כליאה (פיזיקה)
המודל הסטנדרטי
הערות שוליים

↑  John Ellis (2014). "The Discovery of the Gluon". arXiv:1409.4232.
| חלקיקים בפיזיקה |
| --- | --- | --- |
| חלקיקים יסודיים | חלקיקים יסודיים |  |
| בוזונים | בוזוני כיול (פוטון • גלואון • בוזון W+ • בוזון W- • בוזון Z0) • בוזון היגס |  |
| קווארקים | למעלה (קווארק • אנטיקווארק) • למטה (קווארק • אנטיקווארק) • קסום (קווארק • אנטיקווארק) • מוזר (קווארק • אנטיקווארק) • עליון (קווארק • אנטיקווארק) • תחתון (קווארק • אנטיקווארק) |  |
| לפטונים | אלקטרון • פוזיטרון • מואון • אנטימואון • טאו • אנטיטאו • ניוטרינו • אנטיניוטרינו • ניוטרינו אלקטרוני • אנטיניוטרינו אלקטרוני • ניוטרינו מואוני • אנטיניוטרינו מואוני • ניוטרינו טאואוני • אנטיניוטרינו טאואוני |  |
| חלקיקים מורכבים | חלקיקים מורכבים |  |
| באריונים | נוקליאונים (פרוטון • נייטרון) • אנטיפרוטון • אנטינייטרון • היפרונים • באריון אקזוטי (פנטאקווארק) • הפטאקווארק • הקסאקווארק |  |
| מזונים | פאיון • קאון • אטא • פי • מזון D • מזון J/psi • מזון B • אופסילון • מזון אקזוטי (טטראקווארק) • Y(4140) |  |
| לא האדרונים | גרעין האטום • אטום • מולקולה • אטומים אקזוטיים (אנ') (מואוניום) |  |
| חלקיקים היפותטיים | חלקיקים היפותטיים |  |
| בוזונים | גרביטון • מזון אקזוטי • כדור גלואונים |  |
| פרמיונים | באריון אקזוטי |  |
| שותפי על | גרביטינו • לא גאוג'ינואים (ניוטרלינו • צ'רג'ינו) |  |
| אחרים | טכיון • מונופול מגנטי • פראון |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531218605171  GND: 4157702-4  LCCN: sh85055377
גאורגי מרקוב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 במרץ 1929 סופיה, ממלכת בולגריה 
 נרצח:  11 בספטמבר 1978 (בגיל 49) בלהאם, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הרפובליקה העממית של בולגריה 
 מקום קבורה:  Church of St Candida and Holy Cross, Whitchurch Canonicorum 
 תקופת הפעילות:  1951–1978 (כ־27 שנים) 
 מעסיק:  BBC 
 בן או בת זוג:  Annabel Dilke (1975–?) 
 פרסים והוקרה:  מסדר סטרה פלנינה 
 
גאורגי איבנוב מרקוב (בבולגרית: Георги Иванов Марков;‏ 1 במרץ 1929 – 11 בספטמבר 1978) היה מתנגד שלטון בולגרי, אשר נרצח בלונדון על ידי סוכני הק.ג.ב.. ב-7 בספטמבר 1978, הוא חצה את גשר ווטרלו והמתין בתחנת אוטובוס, כשנדקר ברגלו על ידי אדם שהחזיק מטרייה. האיש התנצל והלך לדרכו. מרקוב סיפר מאוחר יותר שהאיש דיבר במבטא זר.
מרקוב זכר את כאב העקיצה שהופיע עם הדקירה. כאשר הגיע לעבודתו במשרדי ה-BBC, הבחין בפצעון אדום שהופיע במקום. הכאב במקום שבו נדקר על ידי המטרייה המשיך, בערב התפתח אצלו חום גבוה, והוא מת בייסורים שלושה ימים לאחר מכן.
לאחר מותו, מצאו הרופאים בגופו קליע פלטינה קטן, כ-1.52 מ"מ אורכו, נעוץ בשוק. בדיקה מאוחרת יותר מצאה שנקדחו בו שני חורים, בהם נמצאו עקבות לרעל הריצין.
מרקוב עבד כשדרן וכעיתונאי עבור ה-BBC מאז עריקתו מבולגריה, אז מדינה קומוניסטית תחת הנהגתו של הנשיא טודור ז'יבקוב. הוא ביקר את המשטר ברדיו פעמים רבות, ועלו השערות כי הייתה זו הממשלה הבולגרית שיזמה את חיסולו בסיוע הק.ג.ב.
מספר עריקים של הק.ג.ב. אישרו שהארגון עמד מאחורי ההתנקשות. הם ציינו שנשקלו כמה דרכים להתנקש במרקוב, ביניהן במריחת ג'לי רעיל על עורו. עד עתה לא הועמד איש לדין על רצח מרקוב, בעיקר משום שרוב המסמכים בעניין הושמדו.
גאורגי סבירידוב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  16 בדצמבר 1915 פאטז', פלך קורסק,  רוסיה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  6 בינואר 1998 (בגיל 82) מוסקבה, רוסיה 
 מקום קבורה:  בית הקברות נובודוויצ'יה 
 מוקד פעילות:  הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית, ברית המועצות, האימפריה הרוסית, רוסיה 
 מקום לימודים:  הקונסרבטריון של סנקט פטרבורג 
 סוגה:  אופרה, מוזיקה סימפונית, מקהלה, סימפוניה, מוזיקת מקהלה 
 שפה מועדפת:  רוסית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 פרסים והוקרה:  פרס סטלין (1946)  פרס הפדרציה הרוסית (1994)  אזרחות כבוד של מוסקבה (1997)  העיטור על השירות למען המולדת דרגה שנייה (10 בדצמבר 1995)  אמן העם של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית (1953)  פרס לנין (1960)  עיטור לנין (16 בדצמבר 1965, 2 ביולי 1971, 18 בדצמבר 1975, 13 בדצמבר 1985)  אמן העם של ברית המועצות (1970)  פרס ברית המועצות (1968, 1980)  גיבור העמל הסוציאליסטי (1975)  מדליה להנצחת 850 שנים לייסוד מוסקבה  מדליה להנצחת 100 שנים להולדתו של לנין  מדליה לגבורת העמל במלחמת המולדת הגדולה 1941–1945  פרס נשיא הפדרציה הרוסית 
 georgysviridov.narod.ru
 פרופיל ב-IMDb
 
גאורגי סבירידוב (16 בדצמבר 1915 – 5 בינואר[דרושה הבהרה] 1998) היה מלחין נאו-רומנטי מהתקופה הסובייטית.
סבירידוב נולד באימפריה הרוסית ב-1915. אביו, ואסילי סבירידוב שהיה עובד דואר נהרג במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה כאשר בנו היה בן 4. הוא למד לנגן משמיעה על בללייקה והראה כישרון כה גדול שהתקבל מיד לתזמורת המקומית של כלי נגינה עממיים. בשנת 1929 החל ללמוד בבית ספר למוזיקה, לאחר 1932 הוא למד לנגן בפסנתר בעיר סנקט פטרבורג. לאחר סיום לימודיו בקונסרבטויון של לנינגרד אצל דמיטרי שוסטקוביץ', בשנת 1941 הוא גויס לצבא האדום אך שוחרר עקב בריאותו הרופפת.
אחת היצירות המפורסמות שלו- רומן וואלס לתזמורת, נקראת "סופת שלג" (“The Blizzard”), היצירה מבוססת על סיפורו של הסופר והמשורר הרוסי אלכסנדר סרגייביץ' פושקין ("The Tales of the Late Ivan Petrovich Belkin").
בשנת 1946 זכה בפרס סטלין (שלימים נקרא פרס ברית המועצות) על טריו לפסנתר. בשנת 1960 קיבל את פרס לנין ובשנת 1968 את פרס ברית המועצות. פעם נוספת זכה בפרס ברית המועצות בשנת 1980. כמו כן עוטר בתואר אמן העם של ברית המועצות, גיבור העמל הסוציאליסטי ו-4 פעמים קיבל את עיטור לנין.
ג'ורג' סיגל

ערך זה עוסק בשחקן. אם התכוונתם לאמן, ראו .
| --- | --- |

סיגל, 1966
 לידה:  13 בפברואר 1934 ניו יורק, ארצות הברית
 פטירה:  23 במרץ 2021 (בגיל 87) קליפורניה, ארצות הברית
 סוגה מועדפת:  מערבון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1959–2021 (כ־62 שנים)
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קולומביה  בית הספר ג'ורג'  קולג' הוורפורד  סטודיו אייץ' בי 
 בן או בת זוג:  Marion Segal Freed (1956–1983) 
 מספר צאצאים:  3 
 פרסים והוקרה:  פרס גלובוס הזהב
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ורג' סיגל הבן (באנגלית: George Segal, Jr.;‏ 13 בפברואר 1934 – 23 במרץ 2021) היה שחקן קולנוע וטלוויזיה יהודי-אמריקאי. זוכה פרס גלובוס הזהב לשנת 1973 על הופעתו בסרט "מגע של איכות" ומועמד פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1966 על הופעתו בסרט "מי מפחד מווירג'יניה וולף?".
סיגל התפרסם בשנותיו האחרונות בעיקר ככוכב הסיטקום "תהרוג אותי וזהו".