stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סמדר נהב
ביוגרפיה > קריירה בתעשיית ההייטק

בשנים 1984–1990 עבדה כמתכנתת במספר חברות, בתחומי Electrical Design Automation Systems (אנ') ותכנון בעזרת מחשב. בין השאר בחברת "קלאריטי" שהקים היזם עמוס וילנאי ובחברת מוטורולה סמיקונדקטור ישראל.
בשנים 1990–1997 עברה לקליפורניה, שם עסקה נהב בתחום ה-color imaging למערכות הוצאה לאור שולחנית, והייתה שותפה לשלבים הראשונים במעבר התחום מפתרונות בשחור-לבן לצבע. היא עבדה כמנהלת צוות בחברת  Electronics for Imaging בסאן מטאו, חברה שייסד אפי ארזי. שם ניהלה את פיתוח טכנולוגית הליבה של החברה. בהמשך הצטרפה לחברת Canon Information Systems בקופרטינו, כמנהלת מחלקה, בצוותים שלה פיתחו את התכנה למצלמות הדיגיטליות הראשונות של תאגיד קנון.
בשנים 1998–2006 לאחר חזרתה לישראל, הצטרפה לחברת Verisity, שפיתחה תוכנה בתחום ה-Design verification. בה כהנה כסמנכ"לית פיתוח. לאחר מכן עברה לתחום application performance management systems וכיהנה כ-VP R&D בכמה חברות, ביניהן Conduct שנמכרה ל-Mercury/HP. ב-2003 ייסדה סמדר יחד עם דודי ברזילאי את חברת Certagon, וכיהנה כ-VP R&D ומנהלת האתר הישראלי.
ביוגרפיה > עשייה חברתית

עשייתה החברתית של נהב התמקדה, וממשיכה להתמקד, בעידוד שוויון חברתי בישראל דרך פיתוח ויישום מודלים לחיבור אוכלוסיות מוחלשות לתעשיית ההייטק. לשם כך הקימה נהב שני ארגונים ללא מטרת רווח - צופן - מרכזי טכנולוגיה עילית וסיראג' טכנולוגיות, והייתה שותפה בשלבי ההקמה בעמותת She Codes;‎. היום נהב עובדת על בניית מודל כללי המבוסס על המודלים של צופן וסיראג', ובדיקת ישימותו בקרב אוכלוסיות מהגרים ופליטים באירופה ובארצות הברית. חברת המועצה הציבורית של הקרן החדשה לישראל.
ביוגרפיה > עשייה חברתית > צופן - מרכזי טכנולוגיה עילית

בשנת 2007, נהב ייסדה יחד עם סאמי סעדי ויוסי כותן את "צופן - מרכזי טכנולוגיה עילית", במטרה לקדם את מוערבות של החברה הערבית בתעשיית ההיי­טק בישראל. הארגון נוסד בנצרת והתמקד בפעילות באזור גליל, אחר כך החל לפעול בפריסה ארצית עם משרדים בכפר קאסם ופעילות בתיכונים, אוניברסיטאות, וחברות הייטק בכל רחבי המדינה. הארגון שם תחילה דגש על הבאת פעילות היי­טק קודם כל לנצרת. התובנה הייתה שהמיקום בלב העיר הערבית הגדולה תאפשר לייצר יותר מהר השמות של ערבים בתעשייה הממוקמת בעיר. מאחר שהצעירים שמצטרפים לתעשייה לא רק שמהווים מודלים להצלחה לצעירים אחרים, שעד אז לא האמינו שקריירה בהייטק אפשרית, אלא הקיום של התעשייה בקרב האוכלוסייה משפיע על כלל החברה: הורים, מורים, מובילי דעה ורשויות מקומיות. כך שקריירה בהייטק לא רק תחשב כרצויה אלה גם כברת השגה למועמדים ערבים. החדשנות במודל של צופן היא שהוא מתחיל ביצירת ביקוש לאוכלוסייה המוחלשת, להבדיל מהאסטרטגיות הרגילות של שילוב תעסוקתי, שבהן שלב ההתחלה הוא הכשרת האוכלוסייה, עוד לפני שהובטח שאכן יש ביקוש לכוח העבודה החדש הזה.
"כשיצאנו לדרך עבדו 350 ערבים בחברות היי־טק, ובסוף 2014 כבר עבדו 2,200", מספרת נהב. נכון לשנת 2020, מעל-800 בוגרים ערבים לקחו חלק בהכשרה המקצועית של צופן, וכ-2000 מצאו עבודה בתעשייה דרך שירותי ההשמה של הארגון. וחשוב מכך בתעשייה, נכון ל-2020 עובדים למעלה מ-6500 ערבים. כלומר גידול של פי 20 ב-12 שנה. בנוסף, צופן עבדה עד 2019 עם כ-4500 תלמידי תיכון, והייתה שותפה בהקצאת תקציבים ממשלתיים למימון הכשרות, תוכניות תיכון, ובניית פארקי הייטק בערים ערביות.
לגבי המניע שלה להקמת צופן מספרת נהב: "הרצון לגרום לכך שישראל תהיה מקום טוב לשני העמים שיושבים בה הנחה אותי כל חיי. בתור אשת הייטק נוכחתי לראות שאין בכלל מהנדסים ערבים בתעשייה. אני מאמינה שקידום טכנולוגי ושוויון כלכלי יתרמו רבות לבניית חברה משותפת יותר טובה, כמו כן בתור מנהלת בכירה בתעשיית ההייטק זיהיתי את המחסור המתהווה במהנדסים טובים וידעתי שהכנסת מהנדסים ערבים לתעשייה תהיה גם תרומה חשובה לתעשייה עצמה ולא רק לצדק החברתי".
בסוף שנת 2015 עזבה נהב את תפקידה כמנכ"ל צופן והצטרפה למועצה הציבורית של צופן. היום היא ממשיכה לפעול יחד עם Social Export Israel למצוא שותפים בינלאומיים (בצרפת ובלגיה) שיישמו את המודל של צופן עם התאמות מקומיות לעידוד שילוב קהילות לא מיוצגות בהייטק בתעשייה.
זכתה בפרס יו"ר הכנסת לאיכות חיים לשנת 2016. את הפרס קבלה בשותפות עם מייסד צופן סאמי סעדי ועם ארגון צופן.
ביוגרפיה > עשייה חברתית > She Codes

she codes;‎ היא קהילה טכנולוגית של נשים מפתחות תוכנה, שהוקמה במטרה להגיע ל־50% מפתחות תוכנה בתוך עשור בישראל. היא הוקמה ב-2013 בידי רות פולצ'ק ומונה כעת למעלה מ-50,000 חברות. בין חברות הארגון יש נשים שמבקשות ללמוד פיתוח תוכנה או לעשות הסבה מקצועית לתחום ההייטק, מפתחות שבאות במטרה להתפתח במקצוען ולפגוש מפתחות אחרות ונערות בגילאי תיכון שלומדות תכנות. she codes; מפעילה מעל 40 סניפים ברחבי ישראל. בסניפים מתנהלים מסלולי לימוד תכנות, קבוצות לעבודה על פרויקטים בליווי מתנדבות מהקהילה, הרצאות טכנולוגיות, מפגשים עם נשים מעוררות השראה, ייעוץ קריירה ועוד.
בשנת 2015 חברה סמדר לפולצ'ק בשלבי ההקמה של התשתית הארגונית של הארגון ובכך תרמה לקפיצת הארגון מארגון התנדבותי לארגון עם תשתית ניתנת לצמיחה, ולחבירת משרד הכלכלה לארגון.
ביוגרפיה > עשייה חברתית > סיראג'

בשנת 2017 נהב הקימה יחד עם אנשי הייטק, יזמים חברתיים, ואקדמאים בדואים את סיראג' טכנולוגיות בע"מ, באנגלית Siraj Technologies Ltd. סיראג' היא חברת סטארטאפ בדואית שיושבת בבאר שבע, ומציעה שירותי פיתוח במיקוד על Industrial Internet-of-Things או IIoT. סיראג' היא גם עסק חברתי – החזון שלה הוא שיתוף מלא ושווה של החברה הבדואית בהייטק, שיתוף שיאפשר קידום הכלכלה, השותפות, והשוויון בין בדואים לכלל החברה בישראל. עם החברים במועצת המנהלים של החברה נמנים: פרופ' ג'יהאד אל-סאנע – פרופ' למדעי המחשב באוניברסיטת בן-גוריון, ד"ר גיורא ירון (יו"ר), דוקטור לפיזיקה ומאבות ההייטק בישראל, ד"ר סארה אבו כף, דוקטור לפסיכולוגיה עם התמחות בגישור סכסוכים באוניברסיטת בן-גוריון, חדר אלשייך, מהנדס ויזם עסקי מוביל בחברה הבדואית, ונהב.
סיראג' היא עסק חברתי ובתוך שכזו היא נמצאת בבעלות חלקית של עמותה, סיראג' – לקידום הייטק בחברה הבדואית, או Siraj – Building Hi-Tech in the Bedouin Community באנגלית. מודל העסק החברתי מכתיב שרווחי החברה יועברו בחלקם לעמותה ובכך יקדמו את הפעילות החברתית של. העמותה עושה זאת דרך תוכנית On-the-Job Training שמציעה כמה חודשי התנסות למהנדסים בדואים מתחילים כחלק מצוות חברת סיראג'. כדי להגדיל את היצע המועמדים הבדואים למשרות בהייטק, העמותה מפעילה תוכנית מנטורינג (ליווי על ידי אנשי מקצוע) לסטודנטים בדואים במקצועות ההייטק, מארחת קבוצות של תלמידי תיכון בדואים וחושפת אותם לעולם ההייטק – לרבים זו הפעם הראשונה שהם נפגשים עם סביבה כזו, ומארגנת מיטאפים (meetups) לקהילה הטכנולוגית וגם לציבור הבדואי, כולל מורי בית ספר, הורים, ומובילי דעה. סיראג' נוקטת באסטרטגיה דומה לצופן – הדגש בשלב הראשון היה הקמת חברת הייטק שמציגה ביקוש למהנדסים בדואים. להבדיל מהתנאים בצפון הארץ בחברה הבדואית עד 2017 עבדו אנשים ספורים בלבד. אי לכך המשימה קשה עוד יותר.
נכון לתחילת 2020, הפעילות של סיראג׳ נגעה במעל 1,000 תלמידי תיכון ומעל 300 סטודנטים. בחברת סיראג' כיום עובדים 16 מהנדסים בדואים, כולל שתי נשים – הצוות הוכפל משנת 2018 ושולש מאז הקמתה.
חיים אישיים

נהב נישאה לנעם קמינר, בעל דוקטורט במערכות מידע מאוניברסיטת ברקלי שבקליפורניה, ומאסטר בהיסטוריה מהאוניברסיטה העברית בירושלים. נעם עבד כאיש הייטק ונפטר בשנת 2014 בגיל 61 ממחלת הסרטן. להם נולדו בן ובת: מתן קמינר בעל דוקטורט מאוניברסיטת מישיגן, המתמקד באנתרופולוגיה של עובדים מהגרים, וכרמל קמינר, אשר סיימה לימודי תואר ראשון בסיעוד באוניברסיטת תל אביב ועובדת כאחות פנימית.
הערות שוליים

↑  הילה ויסברג, הכירו ארבע היי-טקיסטיות ערביות, באתר TheMarker‏, 23 בפברואר 2012
↑  צחי הופמן, ‏הבשורה יוצאת מנצרת בדרך לרמת החי"ל בת"א, באתר גלובס, 2 בדצמבר 2009
↑  מירב ארלוזורוב, לקדם חזון משותף ליהודים ולערבים, באתר TheMarker‏, 31 בינואר 2011
1 2  רותם שטרקמן, ענבל אורפז, תשכחו מ-8200, רמת החייל והרצליה פיתוח: מרכזי ההיי-טק הבאים של ישראל, באתר TheMarker‏, 10 ביולי 2015
↑  דף הבית, באתר she codes;
↑  טלי חרותי-סובר, רופא או מהנדס? המיזם שימשוך את הבדואים מהרפואה להיי־טק, באתר TheMarker‏, 6 ביולי 2017
1 2  עופר אדרת, קיצור תולדות השמאל הרדיקלי הישראלי, באתר הארץ, 25 בדצמבר 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008745683305171  VIAF: 2159610160840540155   WorldCat (עם VIAF): 2159610160840540155
תענית ערב שבת חוקת

תענית ערב שבת חוקת היא תענית צדיקים לזכר שרפת התלמוד בפריז שיש נוהגים להתענות ביום שישי שלפני השבת שבה קוראים בתורה את פרשת חוקת.
רקע

ביום שישי, ערב שבת חוקת, ה'ב' (ו' בתמוז) או ה'ד' (ט' בתמוז), כתוצאה ממשפט פריז שבו הפסידו היהודים, הובאו ספרי תלמוד רבים אל Place de Grève (כיום כיכר העירייה של פריז) ונשרפו, יש המציינים את מספר הספרים בעשרים קרונות ויש המציינים מספר של עשרים וארבע ויש המציינים 1,200 ספרים.
קביעת התענית

לזכר מאורע זה הונהגה תענית בכמה מקומות. התענית לא נקבעה כחובה ולא הונהגה לכלל הציבור, אלא כתענית ליחידים בלבד. המקורות הראשונים המזכירים תענית זו הם בכתבי ראשוני איטליה בני אותו דור, רבי צדקיה בן אברהם ורבי יחיאל בן יקותיאל. את דבריהם הביא רבי אברהם אבלי הלוי גומבינר בספרו מגן אברהם ובעקבותיו המנהג נזכר בערוך השולחן ובמשנה ברורה.
באופן חריג, התענית לא נקבעה בתאריך שבו אירעה השרפה, אלא נקבעה לפי היום בשבוע שבו נשרפו הספרים. בהסבר בחירה זו, נאמר כי חכמי אותו הדור שאלו בחלום על מה הגיע העונש של שרפת הספרים והשיבו להם בחלום את תרגום אונקלוס על הפסוק הראשון שבפרשת חוקת "ודא גזירת אורייתא" כלומר שיום ו' של פרשת חוקת מועד לפורענות. ולכן קבעו יום זה כיום תענית צדיקים. כך מתאר את התרחשויות בעל שיבולי הלקט:
ועל זה שאנו עסוקין בהלכות תענית ובעניין שרפת התורה כתבנו זה, לזכר על מה שאירע בימינו על רוב עונותינו אשר גרמו לנו, ונשרפה תורת אלוקינו בשנת חמשת אלפים וד' שנים לבריאת העולם, ביום שישי פרשת וזאת חקת התורה, כעשרים וארבעה קרונות מלאים ספרי תלמוד והלכות והגדות נשרפו בצרפת, כאשר שמענו למשמע אוזן וגם מן הרבנים שהיו שם שמענו שעשו שאילת חלום לדעת אם גזירה היא מאת הבורא, והשיבו להם 'ודא גזירת אורייתא', ופירושו ביום ו' זאת חוקת התורה היא הגזירה, ומאותו היום ואילך קבעוהו היחידים עליהם להתענות בו בכל שנה ושנה, ביום שישי של פרשת זאת חוקת התורה.
מנהגים נוספים

רבי חיים פלאג'י ציין שבאיזמיר יש שנהגו לא לצאת לשוק או לעיר אחרת:
ובעירנו אזמיר יע"א, נהירנא מכד הוינא טליא, דהיו כמה אנשים סוחרים דהיו נזהרים שלא לצאת אפילו לשוק לעסקיהם בערב שבת חוקת. ומה שהיה להם לעשות בערב שבת, היו עושים ומתקנים מיום חמישי. והן עוד היום רבים נזהרים שלא לילך מעיר לכפר ביום הזה.
סיבות נוספות

ב"מגן אברהם", ובעקבותיו ב"משנה ברורה", הובאה התענית בשם ספר תניא רבתי, והם הוסיפו טעם נוסף לתענית ביום זה, שבו נחרבו שתי קהילות גדולות בשנת ת"ח במהלך גזרות ת"ח ות"ט.
לקריאה נוספת

הרב ראובן מלך שווארץ, גזירת אורייתא, חמ"ד תש"פ, באתר אוצר החכמה
הערות שוליים

↑  נוסח שונה מוסר רבי יום טוב ליפמן הלר בספרו מגילת איבה, לפיו גזרה המלכות שביום ה' בתמוז ישרפו את הספרים, חכמי הדור ערכו שאלת חלום ונענו ”זאת חוקת התורה כתרגומו”, ופתרו החכמים שהוא כתרגומו ”דא גזירת אורייתא” - "דא" בגימטריה חמשה.
↑  שבלי הלקט, סדר תענית, שבולת רסג; ספר תניא רבתי, עניין ארבעה צומות, לפני סימן נט.
↑  מגן אברהם, אורח חיים, סימן תק"פ, סעיף קטן ט'.
↑  ראו משנה ברורה, סימן תק"פ, סעיף קטן ט"ז; הרב יחיאל מיכל הלוי אפשטיין, ערוך השולחן, אורח חיים, סימן תק"פ, סעיף ד'.
↑  סדר תענית סימן רסג
↑  בספרו 'מועד לכל חי' סימן ט, אות ד
↑  סימן נח
↑  משנה ברורה, סימן תק"פ, סעיף קטן ט"ז.
בג"ץ מתווה הגז

בג"ץ 15\ 4374 (או גם בג"ץ מתווה הגז) - המרכז האקדמי למשפט ועסקים והעמותה לכלכלה בת קיימא, התנועה לאיכות השלטון, "אדם טבע ודין" והפורום הישראלי לאנרגיה, סיעת מרצ והמחנה הציוני נגד הממשלה ואחרים, שניתן בשנת 2016 הוא פסק דין העוסק ברובו באסדרה ומשפט מנהלי, ובגבולות של הפרדת הרשויות במדינה דמוקרטית ובישראל בפרט, ובשאלת יחסי הגומלין בין הממשלה לכנסת.
פסק דין זה ניתן בעקבות פרסום מתווה הגז על ידי הממשלה. המתווה פירט את כוונותיה של ממשלת ישראל להפעיל את האסדרה במשק הגז הטבעי בישראל. המתווה הוכרז ב-16 באוגוסט 2015 בשמו הרשמי "המתווה להגדלת כמות הגז הטבעי המופקת משדה הגז הטבעי תמר ופיתוח מהיר של שדות הגז הטבעי לוויתן, כריש, תנין ושדות גז טבעי נוספים". ישנם מספר מאגרים: מאגר תמר התגלה בשנת 2009 והתחיל לספק גז טבעי בשנת 2013. אחריו נתגלו מאגרים נוספים והגדולים מביניהם "תנין" ו-"לוויתן". שניהם נמצאים בשטחים של הזכיינית "נובל אנרג'י", ומפותחים בשותפויות עם השותפויות "דלק קידוחים", "אבנר" ישראמקו ו-"רציו". למתווה היו שתי גרסאות, הראשונה נפסלה על ידי בג"ץ ב-27 במרץ 2016, והשנייה הועברה לאחר שינויים ב-"סעיף היציבות"
המתווה

המתווה הורכב מתשעה פרקים המפרטים את כוונות הממשלה לגבי ניהול משק הגז הטבעי. במתווה פורטו פטורים מחובות חקוקות לזכייניות הקידוח, למשל "חוק ההגבלים העסקיים", "חוק הנפט" ועוד מספר חוקים, ובהם חוק הפוטר את הזכייניות מפיקוח ממשלתי על מחירי הגז. מבין סעיפי המתווה שעוררו את מרב ההתנגדות למתווה היו "סעיף היציבות" ו"סעיף 52 לחוק ההגבלים העסקיים".
המתווה > סעיף 52 לחוק ההגבלים העסקיים

לפי סעיף זה יכול שר הכלכלה לתת פטורים מהגבלים עסקיים "אם הוא סבור שהדבר דרוש מטעמים של מדיניות חוץ או ביטחון המדינה".
במקרה זה נועדו הפטורים לאפשר את המשך פיתוח משק הגז הישראלי ובעיקר את פיתוח שדות הגז "לוויתן", "כריש" ו"תנין". אחת ההתנגדויות המשמעותיות למתווה הייתה הטענה שלא הייתה הצדקה להפעלת הסעיף ושהפטורים שהוצעו במתווה ניתנו ללא סמכות משפטית מספקת ועשויים לפגוע במעמדה המקצועי של הממשלה.
המתווה > סעיף היציבות

משמעותו של סעיף היציבות במתווה היא התחייבות שמונעת מהממשלה והכנסת הנוכחית והבאות לעשות שינויים בשורה של נושאים כגון חלקו של הציבור ברווחים של בעלי הזכויות מאגרי "תמר" ו"לוויתן", עדכון המחיר, המיסוי, כללי הגבלים עסקיים ועוד. הצורך בסעיף נבע משינויי האסדרה הרבים שעברו על משק הגז המקומי מאז גילויי הגז הגדולים, ומטרתו הייתה ליצור וודאות באסדרה שתאפשר השקעות בפיתוח המאגרים ובחיפושם של חדשים. בין הנימוקים לסעיף מופיע ההסבר כי אי התערבות של הממשלה או הכנסת יעודד השקעות של חברות בינלאומיות ומקומיות.
בגרסתו הראשונה נקבע שהממשלה לא תיזום חוקים לשינוי מהותי במיסוי רווחי הזכייניות במשך עשר שנים.
העתירה לבג"ץ

בפברואר 2016 התקיים דיון בבג"ץ בארבע עתירות שהוגשו נגד המתווה. באופן חריג התייצב ראש הממשלה, בנימין נתניהו, למסירת תצהיר תמיכה במתווה. במהלך הדיון הציע בג"ץ למדינה לעגן בחקיקה את סעיף היציבות הרגולטורית שבמתווה. לאחר שבוע המדינה דחתה הצעה זו. ב-27 במרץ 2016 פסק בג"ץ כי "הוחלט על ביטולו של מתווה הגז בשל פסקת היציבות (בלא שמצאנו מקום להתערבות שיפוטית בנושאים אחרים שעמדו על הפרק), תוך השעית הצהרת הבטלות לשנה כדי לאפשר הסדרה". בעקבות כך אישרה הממשלה מתווה אלטרנטיבי, בו אין כבילה גורפת של הממשלות הבאות.
העותרות:
המרכז האקדמי למשפט ועסקים והעמותה לכלכלה בת קיימא (באמצעות עו"ד אפי מיכאלי)
התנועה לאיכות השלטון, אדם טבע ודין והפורום הישראלי לאנרגיה
סיעת מרצ
המחנה הציוני
טענות העותרים:
בג"ץ חילק את טענות העותרים לשישה סעיפים מרכזיים:
הפעלת סעיף 52
מדיניות המיסוי
הפיקוח על המחירים
מדיניות היצוא
פסקת היציבות
שאלת ההסדרים הראשוניים
רובן של העתירות כנגד סעיף היציבות התרכזו בטענה שאין לממשלה סמכות לכבול את סמכות הממשלה והכנסת הנוכחיות או את סמכויות הממשלות והכנסות העתידיות. בתגובה שהגישה חברת נובל אנרג'י לעתירות נכתב ש"הטענות משתנות מפעם לפעם, אולם בבסיסן תפיסת עולם שלפיה טובת המדינה דורשת את הפקעת המאגרים מידי נובל ושותפיה."
נגד הפעלת סעיף 52 עלו מספר טיעונים. ראשית טענו העותרים שישנה בעייתיות דמוקרטית בכך שמפעיל הסעיף מכהן בו בזמן כראש ממשלה, שר כלכלה ושר חוץ. בנוסף טענו העותרות כי הפעלת הסעיף נובעת מצורך כלכלי שאינו הכרחי לביטחון המדינה או יחסי החוץ של ישראל. טענה נוספת הייתה שניצבים מכשולים רבים בדרך לייצוא ומכיוון שאינו ודאי אי אפשר להשתמש בו כטיעון להפעלת הסעיף מסיבות שקשורות ליחסי חוץ.
העתירה לבג"ץ > החלטת בג"ץ

בנוגע לחוק היציבות בית המשפט קבע, על דעת רוב חברי ההרכב (המשנה לנשיאה רובינשטיין, השופט ג'ובראן, השופטת חיות והשופט פוגלמן), כי "פסקת היציבות" במתווה, לפיה הממשלה מתחייבת שלא תחוקק כל חקיקה בניגוד לשלושה נושאים שפורטו במתווה ותתנגד לכל חקיקה כאמור במשך עשור, נקבעה בחוסר סמכות, ודינה להתבטל. מנגד, בית המשפט קבע כי לא נמצא מקום להתערב בנושאים האחרים שעמדו על הפרק, תוך דחיית טענות העותרים בעניין הפעלת הסמכות לפי סעיף 52 לחוק ההגבלים העסקיים וכן טענותיהם ביחס להוראות המתווה בעניין ייצוא הגז, הפיקוח על המחירים והמיסוי.
העתירה לבג"ץ > משיקולי השופטים בפסק הדין

בדעת המיעוט סברו כב' המשנה לנשיאה רובינשטיין וכב' השופט ג'ובראן, כי העברת מתווה הגז כולו בדרך של החלטת ממשלה, ולא בדרך של חקיקה ראשית של הכנסת, נעשתה בחוסר סמכות, ועל כן יש להורות על בטלות המתווה. לעומתם, סברו בדעת הרוב כב' השופטת חיות, כב' השופט פוגלמן וכב' השופט סולברג כי לא הייתה מניעה, בנסיבות העניין, מלקבוע את מתווה הגז בהחלטת ממשלה, שכן למעט פרק היציבות כל יתר הפרקים נקבעו בסמכות. בנוסף, סבר כב' השופט סולברג כי לא נפל פגם בהחלטת הממשלה לכבול את שיקול דעתה העתידי במסגרת "פסקת היציבות", ומשכך דין העתירות להידחות. אשר לתוצאה, נקבע על דעת רוב חברי ההרכב (כב' המשנה לנשיאה רובינשטיין, כב' השופט ג'ובראן וכב' השופט פוגלמן) כי המתווה בכללותו יבוטל, אך הביטול יושהה לתקופה של שנה, על מנת לאפשר לממשלה לפעול להסדרת הסוגיה.
השפעת העתירה > חשיבות העתירה

הבג"ץ מחדד באופן ברור את הגבולות בין הרשות המבצעת לרשות המחוקקת. כבילת יכולת עתידית של הממשלה והכנסת מחקיקת חוקים ותקנות היא הפרה של עיקרון הפרדת הרשויות כיוון שהכנסת והממשלה הן נציגות העם והרוב בזמן נתון ולכן לא ניתן לכבול את ידי הממשלה והכנסת מהעתיד לבוא. סעיף היציבות מונע מהכנסת והממשלה הנוכחיות והעתידיות להתערב בכל תחום במתווה למשך תקופה ארוכה טווח; הממשלה הנוכחית מוגבלת ביכולת שלה ומונעת גם מהממשלה והכנסת העתידיות לקבל החלטות בעתיד בהתאם למציאות המשתנה. לא ניתן לכבול את מה שברשות הכנסת והממשלה למציאות שמשתנה במשך הזמן, וצריך לאפשר להן לפעול בהתאם למציאות הקיימת בזמן נתון.
השפעת העתירה > מתווה הגז כחוזה רגולטורי וחשיבות פסק הדין

אחד החידושים הבולטים בבג"ץ מתווה הגז הוא הדיון ברגולציה הסכמית, וספציפית בחוזים רגולטוריים. חוזה רגולטורי הוא תוצר של הסכמה בין רגולטור לתאגיד או עסק שעניינה הבנות הדדיות והחלפת תמורות שחלקן או כולן קשורות באסדרת פעילותו של התאגיד. זהו הסדר הסכמי המתאפיין במתן הקלה רגולטורית על ידי הרגולטור, בתמורה לנטילת מחויבויות וולונטריות על ידי גורם פרטי מפוקח. עניינו של ההסכם בגיבוש טיבה והיקפה של הרגולציה הייחודית שתחול על המפוקח הספציפי המהווה צד להסדר. בבג"ץ מתווה הגז הכיר בית המשפט בכך שמערכת מורכבת של התחייבויות הדדיות בין המדינה ובין תאגידי הגז מהווה "חוזה רגולטורי" והחל בו דיון משפטי ראשוני (חיות, סולברג). בפסק הדין ניכר כי כל השופטים מתייחסים למתווה הגז כ"רגולציה הסכמית". במילותיו של השופט ג'ובראן: "עסקינן באסדרה מוסכמת בין המדינה לבין חברות הגז. יוזכר, כי מתווה הגז כולו הוא תוצר של משא ומתן בין צוות קנדל לבין חברות הגז, תוך פשרות הדדיות מצד הצדדים למשא ומתן זה – מאפיין המקנה למתווה הגז אופי הסכמי מעין-חוזי מובהק". השופט רובינשטיין ציין: "אין עסקינן בקבלת החלטה מינהלית 'נקייה', אלא בהחלטה שהיא תוצר של משא ומתן עם חברות הגז"; "החלטת הממשלה בענייננו עוצבה במידה רבה בדומה לחוזה של ממש, לאחר משא ומתן בין המדינה לחברות הגז". אף השופטת חיות ציינה בפסק דינה כי "לאורך המתווה קיימות הוראות לא מעטות המנוסחות כתנאים בהסכם שהינם תולדה של מפגש רצונות בין הגורמים הרגולטוריים ובין חברות הגז [...] ומהיבט זה מתאפיין המתווה בסממנים של חוזה רגולטורי".
יש הטוענים כי פסק הדין מהווה קפיצת-דרך אדירה בדיני אסדרה בכלל ובדיני חוזים רגולטוריים בפרט וכי למעשה זהו פסק הדין החשוב ביותר באסדרה עד היום.
ראו גם

מתווה הגז
מחיר הגז הטבעי
לקריאה נוספת

בג"ץ 4374/15 התנועה למען איכות השלטון בישראל ואחרים נ' ראש ממשלת ישראל ואחרים, ניתן ב־27 במרץ 2016
פסק הדין - מתווה הגז
גלי גינת‏, בג"ץ ביטל את מתווה הגז: סעיף היציבות נפסל, הדיון חוזר לכנסת, באתר וואלה, 27 במרץ 2016
הדי כהן, ‏בג"ץ ביטל מתווה הגז: "סעיף היציבות - בחוסר סמכות", באתר גלובס, 27 במרץ 2016
מורן אזולאי, בלי הסמכויות: מתווה הגז אושר בכנסת, באתר ynet, 7 בספטמבר 2015
אבי בר-אלי, המחנה הציוני עתר לבג"ץ נגד מתווה הגז, באתר TheMarker‏, 11 בינואר 2016
ליאור גוטמן, בג"ץ מציע למדינה לאשר את סעיף היציבות בחקיקה, באתר כלכליסט, 14 בפברואר 2016
הערות שוליים

↑  משק הגז הטבעי בישראל-משרד האנרגיה (ארכיון)
↑  תיקון המתווה להגדלת כמות הגז הטבעי המופקת משדה הגז הטבעי "תמר" ופיתוח מהיר של שדות הגז הטבעי "לוויתן", "כריש" ו"תנין" ושדות גז טבעי נוספים
↑  Nevo.co.il, www.nevo.co.il
↑  חוק ההגבלים העסקיים, תשמ"ח-1988
↑  חוק ההגבלים העסקיים, סעיף 52, אתר נבו
↑  תיקון המתווה להגדלת כמות הגז הטבעי המופקת משדה הגז הטבעי "תמר" ופיתוח מהיר של שדות הגז הטבעי "לוויתן", "כריש" ו"תנין" ושדות גז טבעי נוספים
↑  דנה ירקצי‏, מורה נבוכים: מהו סעיף היציבות במתווה הגז שפסל בג"ץ ומדוע הוא חשוב?, באתר וואלה, 28 במרץ 2016
↑  הדי כהן, ‏דוח: משק הגז והנפט הישראלי לא אטרקטיבי להשקעה, באתר גלובס, 2 בנובמבר 2014
↑  פסק דין בתיק בג"ץ 4374/15 (ארכיון)
1 2  שרון ידין, בג"ץ מתווה הגז הטבעי והחוזה הרגולטורי: שינוי פרדיגמה במנהל ובמשפט הציבורי, משפט וממשל יט, אוניברסיטת חיפה, 2018
↑  שרון ידין, רגולציה: המשפט המנהלי בעידן החוזים הרגולטוריים, בורסי, 2016
↑  בג"ץ 4374/15 התנועה למען איכות השלטון בישראל ואחרים נ' ראש ממשלת ישראל ואחרים, ניתן ב־27 במרץ 2016
הרולד לסקי

| --- | --- |

הרולד לסקי בשנת 1936
 לידה:  30 ביוני 1893 מנצ'סטר, אנגליה
 פטירה:  24 במרץ 1950 (בגיל 56) לונדון
 ענף מדעי:  כלכלה
 מקום מגורים:  לונדון
 מקום קבורה:  לונדון
 עיסוק:  מורה לכלכלה ופוליטיקאי
 מקום לימודים:  ניו קולג'  בית הספר העל-עממי מנצ'סטר 
 מוסדות:  בית הספר לכלכלה של לונדון
 תלמידי דוקטורט:  W. G. K. Duncan, ראלף מיליבנד 
 תרומות עיקריות
 תלמידים ג'וזף קנדי ג'וניור  ג'ווהרלל נהרו  פייר טרודו
 
הרולד ג'וזף לסקי (באנגלית: Harold Laski‏; 30 ביוני 1893 – 24 במרץ 1950) היה תאורטיקן פוליטי וכלכלן אנגלי. הוא היה פעיל בפוליטיקה וכיהן כיו"ר מפלגת הלייבור הבריטית בין השנים 1945 ל-1946 והיה פרופסור בבית הספר לכלכלה בלונדון בין השנים 1926 ל-1950. הוא קידם לראשונה פלורליזם על ידי הדגשת החשיבות של קהילות התנדבותיות מקומיות כגון איגודים מקצועיים. לאחר 1930, הוא החל להדגיש את הצורך במהפכת העובדים, שהוא רמז עלולה להיות אלימה.
ביוגרפיה

הוא נולד במנצ'סטר ב-30 ביוני 1893 לנתן ושרה לסקי. נתן לסקי היה סוחר כותנה יהודי ליטא מברסט-ליטובסק במה שהיא כיום בלארוס, ומנהיג של המפלגה הליברלית. אמו שרה נולדה במנצ'סטר להורים יהודים פולניים. הייתה לו אחות מוגבלת, מייבל, שהייתה צעירה ממנה בשנה. אחיו הבכור היה נוויל לאסקי, ובן דודו נוויל בלונד היה המייסד של תיאטרון רויאל קורט ואביו של הסופר והמוציא לאור אנתוני בלונד.
הרולד למד בבית הספר הדקדוק של מנצ'סטר. בשנת 1911, הוא למד אאוגניקה אצל קרל פירסון במשך שישה חודשים ב-University College London. באותה שנה הוא הכיר והתחתן עם פרידה קרי, מרצה לאאוגניקה. נישואיו לפרידה, שלא הייתה יהודייה, המבוגרת ממנו בשמונה שנים, פגעו במשפחתו. הוא גם התכחש לאמונתו ביהדות בטענה שהתבונה מונעת ממנו להאמין באלוהים. לאחר שלמד לתואר בהיסטוריה בניו קולג', אוקספורד, סיים את לימודיו בשנת 1914. הוענק לו פרס הזיכרון של בית הספר בתקופתו בניו קולג'.
באפריל 1913, בסימן קמפיין הפצצות וזכות בחירה לנשים, הוא וחבר הטמינו מטען חבלה בשירותי הגברים בתחנת הרכבת, סארי. המטען התפוצץ, אך גרם לנזק קל בלבד.
לסקי נכשל במבחני הכשירות הרפואית ולכן החמיץ את הלחימה במלחמת העולם הראשונה. לאחר סיום הלימודים, הוא עבד לזמן קצר בעיתון הבריטי Daily Herald. בתו דיאנה נולדה ב-1916.
לסקי, שנולד למשפחה יהודית, תמך בציונות ובהקמת מדינה יהודית בארץ ישראל.
מעמד בפוליטיקה

עמדתו של לסקי הכעיסה את מנהיגי הלייבור שהבטיחו שינוי דמוקרטי לא אלים. עמדתו של לסקי בנוגע לדמוקרטיה המאיימת באלימות ספגה מתקפה נוספת מצד ראש הממשלה ווינסטון צ'רצ'יל בבחירות הכלליות בבריטניה בשנת 1945. ומפלגת הלייבור נאלצה להתנער מלסקי.
לסקי היה אחד הדוברים האינטלקטואליים המשפיעים ביותר בבריטניה על מרקסיזם בשנים שבין המלחמות. במיוחד, הוראתו עוררה השראה רבה לתלמידים, שחלקם הפכו מאוחר יותר למנהיגים של המדינות העצמאיות החדשות באסיה ובאפריקה. הוא היה אולי האינטלקטואל הבולט ביותר במפלגת הלייבור, במיוחד עבור אלה בשמאל הקשה שחלקו את אמונו ותקוותו בברית המועצות. עם זאת, הפוליטיקאים המתונים של הלייבור, כגון ראש הממשלה קלמנט אטלי, לא אמון בו, ומעולם לא הוענק לו תפקיד ממשלתי או מעמד משמעותי.
עבודתו כמורה

ב-LSE בשנות ה-30, לסקי פיתח קשר עם חוקרים מהמכון למחקר חברתי, הידוע כיום בשם בית ספר פרנקפורט. ב-1933, עם כמעט כל חברי המכון בגלות, היה לסקי בין מספר סוציאליסטים בריטיים, ביניהם סידני ווב, שסידרו את הקמתו של משרד בלונדון לשימוש המכון. לאחר שהמכון עבר לאוניברסיטת קולומביה ב-1934, לסקי היה אחד מהמרצים האורחים הממומנים שלו שהוזמנו לניו יורק. לסקי גם מילא תפקיד בהבאת המדען הפוליטי פרנץ נוימן להצטרף למכון. לאחר שברח מגרמניה כמעט מיד לאחר עלייתו של אדולף היטלר לשלטון. נוימן עשה עבודת בוגר במדעי המדינה תחת לסקי וקרל מנהיים ב-LSE וכתב את עבודת הדוקטורט שלו על עלייתו ונפילתו של שלטון חוֹק. בהמלצת לסקי הוזמן אז נוימן להצטרף למכון ב-1936.
לסקי היה מרצה מחונן, אבל הוא היה מרחיק את הקהל שלו על ידי השפלת מי ששאל שאלות. עם זאת, הוא מצא חן בעיני תלמידיו, והיה משפיע במיוחד בקרב הסטודנטים מאסיה ומאפריקה שהשתתפו בשיעוריו. בתיאור גישתו של לסקי, כתב קינגסלי מרטין ב-1968:
”הוא עדיין היה בשנות העשרים המאוחרות לחייו ונראה כמו תלמיד בית ספר. הרצאותיו על תולדות הרעיונות הפוליטיים היו מבריקות, רהוטות ונמסרו ללא הערה; הוא התייחס לעתים קרובות למחלוקות עכשוויות, אפילו כשהנושא היה תורת הריבונות של הובס.”
ראלף מיליבנד, תלמיד אחר של לסקי, שיבח את הוראתו: ”הרצאותיו לימדו יותר, הרבה יותר ממדעי המדינה. הם לימדו אמונה שרעיונות חשובים, שידע חשוב והחתירה אליו מרגשת... הסמינרים שלו לימדו סובלנות, נכונות להקשיב למרות שאחד לא מסכים, ערכי רעיונות שעומדים מולם. והכל היה כיף עצום, משחק מרגש שהיה לו משמעות, וזה היה גם מסננת של רעיונות, התעמלות מוחית המתנהלת במרץ ומכוונת בצורה לא פולשנית באומנות מעולה. אני חושב שאני יודע עכשיו למה הוא נתן את עצמו כל כך חופשי. חלקית זה היה בגלל שהוא היה אנושי וחם ושהוא כל כך התעניין באנשים. אבל בעיקר זה היה בגלל שהוא אהב תלמידים, והוא אהב תלמידים בגלל שהם היו צעירים. כי הייתה לו אמונה זוהרת שהנוער הוא נדיב וחי, להוט ומתלהב ורענן. בכך שעזר לצעירים הוא עוזר לעתיד ומקרב את העולם האמיץ שבו הוא האמין בלהט כל כך.”