stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נישואים של זוגות מאותו המין
סוגיות דת ונישואים חד-מיניים

הקולוניאליסטים הבריטים, הצרפתים, הספרדים והפורטוגזים, שיישבו את מרבית יבשת-העל של אמריקה, הביאו עימם את דת הנצרות מאירופה. בפרט, הכנסייה הרומית-קתולית וכנסיית ישוע המשיח של קדושי אחרית הימים, ששתיהן מתנגדות להכרה משפטית ביחסים הומוסקסואלים. בעקבותיהן הגיעו מאמיני הכנסייה האורתודוקסית המזרחית, הכנסייה המתודיסטית, ועוד מספר זרמים נוספים בכנסייה הפרוטסטנטית המרכזית (אנ'), כגון הכנסייה הרפורמית באמריקה (אנ') והכנסייה הבפטיסטית האמריקאית (אנ'), וכן כנסיות וארגונים אוונגליסטים, בהם הברית האוונגליסטית (אנ') ואמנת הבפטיסטים הדרומית (אנ'). כנסיות פנטקוסטליות (אספות האל (אנ')) ורסטורציוניסטיות (אנ')), עדי יהוה והמורמונים, נוקטות בעמדה שקיום פעילות הומוסקסואלית הוא "חטא".
עם זאת, זרמים שונים אחרים נעשו בעלי קבלה חברתית רחבה כלפי חברי קהילת הלהט"ב בעשורים האחרונים, בהם הכנסייה האפיסקופלית בארצות הברית, הכנסייה הלותרנית האוונגלית באמריקה (אנ'), הכנסייה הלותרנית האוונגלית בקנדה (אנ'), הכנסייה האנגליקנית של קנדה (אנ'), הכנסייה המאוחדת של קנדה (אנ'), הכנסייה המאוחדת של ישו (אנ'), האגודה האוניברסלית האוניטריסטית (אנ') ואגודת הידידים הדתית ומספר קהילות של הכנסייה הפרסביטריאנית (אנ') בארצות הברית. רוב הזרמים הללו עורכים כיום חתונות או ברכות עבור זוגות חד-מיניים. יתר על כן, כנסיות רבות בכנסיית המתודיסטים המאוחדת (אנ'), זרם פרוטסטנטי בארצות הברית, בוחרות לנהל ולברך על נישואים חד-מיניים למרות מגבלות כלליות של הכנסייה בנושא. מאמיני היהדות הקונסרבטיבית, הרקונסטרוקציונסטית והרפורמית בארצות הברית גם כן מברכים כיום את פני המאמינים שמוגדרים כלהט"ב ועורכים חתונות עבור זוגות חד-מיניים.
ראו גם

זכויות להט"ב
מערכת יחסים של זוג מאותו המין
מעמד משפטי של נישואים בקרב זוגות מאותו המין
נישואים של זוגות מאותו המין בישראל
לקריאה נוספת

ביטון, "השפעתו של חוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו על מעמדם של זוגות חד-מיניים", קריית המשפט ב' 401 (2002).
איתמר לוי (סופר)

| --- | --- |

 לידה:  1956 (בן 69 בערך) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 שפות היצירה:  עברית 
 
איתמר לוי (נולד ב-30 במאי 1956 ברמת גן) הוא סופר ישראלי, ובעלים של חנות ספרים.
ביוגרפיה

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בשנת 1985 פרסם איתמר לוי את ספר הביכורים שלו, "זליג מיינץ וגעגועיו אל המוות".
זמן קצר לאחר מכן החל לשדר בגלי צה"ל את התסכית "841 נוסע צפונה צפונה", שכל פרק בו גולל סיפור מנקודת מבטו של נוסע אחר במהלך נסיעה בקו האוטובוס של אגד מספר 841 שנסע מתל אביב לקריית שמונה.
בשנת 1993 הקים בשכונת שפירא בתל אביב חנות לספרים משומשים בשם "ספר זיכרונות" ויזם שירות לאיתור ספרים ישנים ונדירים. החנות עברה לגבעתיים, אחר כך לזיכרון יעקב, ובשנת 2013 עברה לשוק הטורקי בעיר התחתית בחיפה. בשנת 2017 החנות הפכה לווירטואלית.
לוי היה למשתתף קבוע בתוכנית הרדיו של ירון אנוש.
בנובמבר 2000 הושק האתר "חנות הספרים של איתמר" אשר בו הפיץ לוי ידיעון שבועי של ספרים מומלצים, ודף מידע דו-שבועי העוסק בספרים מהיבטים שונים.
ב-29 בספטמבר 2022 הודיע איתמר על פרישה וסגירת חנות הספרים שלו בעקבות בעיה רפואית. פעילות האתר נפסקה ב-27 בדצמבר 2022.
לוי מרצה על סיפורי ספרים ועל איתור ספרים נדירים.
מספריו

זליג מיינץ וגעגועיו אל המוות, הוצאת ספרית פועלים, 1985
כפות רגליה העדינות של המאדאם, הוצאת כתר, 1988
אגדת האגמים העצובים, הוצאת כתר, 1989
אותיות השמש, אותיות הירח, הוצאת כתר, 1991
אטיודים למורגנה, הוצאת כתר, 1996
מיומנו של מאתר ספרים, הוצאת ספר זכרונות, 2000
רעידת האדמה של הוגו, הוצאת כנרת זמורה ביתן, 2016
עד שנולדתי, דביר, תשע"ט 2019
אנדריאס איזה יופי. הוצאת פרדס. 2022
הוראות מדויקות לכתיבת רומן. הוצאת פרדס. 2025
הערות שוליים

↑   ורד לי, מסע בעקבות הספר האבוד עם ציידי ספרים מקצועיים, באתר הארץ, 6 ביוני 2014
↑   נמרוד בוסו, למה התל אביבים מריחים הזדמנויות בחיפה תחתית, באתר TheMarker‏, 29 ביולי 2013
↑  איתי בנר, אתרים חדשים, באתר הארץ, 28 באוקטובר 2001
↑  אפרת אהרוני , ‏10 אתרים למי שמחפש ספרים כל השנה, באתר גלובס, 2 ביוני 2008
↑  איתמר לוי, הודעת פרידה, באתר פייסבוק
↑   "מילים של אחרים" וספרים חדשים אחרים, באתר הארץ, 26 בפברואר 2016
↑   בני ציפר, איתמר לוי מסביר את פשר משיכתו לעניינים אנכרוניסטיים, באתר הארץ, 24 באפריל 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264537505171  BnF: cb12110314b (data)  CANTIC: a11241731  GND: 11581132X  ISNI: 0000 0000 7830 5091  LCCN: n88102185  SUDOC: 029485908  VIAF: 12338740   WorldCat (עם VIAF): 12338740
אגתה אווילינגיימאנה

אגתה אוווילינגיימאנה (23 במאי 1953 - 7 באפריל 1994), הידועה גם בשם מאדאם אגתה, הייתה דמות פוליטית רואנדית. היא כיהנה כראש ממשלת רואנדה מ-18 ביולי 1993 ועד להירצחה ב-7 באפריל 1994, בתחילת התקופה של רצח העם ברואנדה. היא הייתה ראש המדינה בפועל של רואנדה בזמן מותה.
אוווילינגיימאנה הייתה ראש הממשלה האישה הראשונה והיחידה עד כה של רואנדה.
ביוגרפיה

אוווילינגיימאנה נולדה ב-23 במאי 1953 בכפר ניהרואנג'רי במחוז בוטארה, דרום רואנדה 140 ק"מ דרומית מזרחית לבירת רואנדה קיגאלי. היא עברה עם הוריה החקלאים לקונגו הבלגית כדי למצוא עבודה, אך הם חזרו לבוטארה ב-1957. היא הייתה בת ללאום ההוטו שהיווה את רוב אוכלוסיית רואנדה.
לאחר הצלחתה בבחינות ציבוריות היא למדה בבית הספר התיכון נוטרדאם דה סיטו, וקיבלה תעודה להוראת מדעי הרוח ב-1973. היא המשיכה בלימודי תואר שני במתמטיקה וכימיה, ולאחר מכן הפכה למורה בבית ספר בבוטרה ב-1976. עד 1983 לימדה כימיה באוניברסיטה הלאומית של רואנדה בבוטארה. היא הייתה נתונה לביקורת משומרי מסורת על קידום לימודי מתמטיקה ומדעים בקרב סטודנטיות.
אוווילינגיימאנה נישאה לחברה לכיתה בתיכון, איגנס בראהירה, ב-1976. היא שמרה על שם נעוריה, כמקובל אצל נשים רואנדיות. בשנה שלאחר מכן נולד בנה הראשון מבין חמשת ילדיה.
המרוץ לראשות הממשלה

בשנת 1986 הקימה אגודה שיתופית חברתית, בקרב צוות בית הספר האקדמי בוטארה. תפקידה המתוקשר בארגון העזרה העצמית, הפך אותה למוכרת בקרב הרשויות בקיגאלי, שביקשו למנות מקבלי החלטות מדרום המדינה. ב-1989 הפכה למנהלת במשרד המסחר.
בשנת 1992 הצטרפה למפלגת האופוזיציה, התנועה הדמוקרטית הרפובליקנית (MDR), ובאותה שנה באפריל מונתה לשרת החינוך על ידי דימאס נסנגיארמייה, ראש ממשלת האופוזיציה הראשון במסגרת תוכנית חלוקת כוח שנוהלה בין הנשיא ז'ובנל הביארימנה לחמשת מפלגות האופוזיציה הגדולות. כשרת החינוך, אוווילינגיימאנה ביטלה את שיטת המכסות האתניות האקדמיות, במקום זאת חילקה מקומות ופרסים בבתי ספר ציבוריים על בסיס כישרון. שינוי זה התרחש בעיצומה של מלחמת האזרחים ברואנדה בשנים 1990 עד 1994, והקנה לה את האיבה של הקיצוניים, שכן שיטת המכסות העדיפה את ההוטים.
אוווילינגיימאנה ירשה את דימאס נסנגיארמייה כראש ממשלת רואנדה ב-17 ביולי 1993, לאחר פגישה בין הנשיא הביארימנה וחמש מפלגות האופוזיציה. המפלגה התחלקה בין מתונים וקיצונים, והיא הייתה מצד המתונים. נסנגיארמייה וה-MDR כינסו קונגרס יוצא דופן ב- קאבוסונזו ב-23-24 ביולי 1993, במהלכו ביקשו ממנה להתפטר מהמפלגה, יחד עם נשיא ה-MDR, פאוסטין טוואגיראמונגו.
אוווילינגיימאנה התפטרה לזמן קצר בשל חוסר התמיכה בה, אך קבוצה של אישים בולטים, כולל טוואגיראמונגו ות'אונסטה באגוסורה, גרמה לה לחזור בה מההתפטרות. ה-MDR פוצל לפיכך לשני פלגים שכל אחד מהם טוען שהוא ה-MDR האמיתי. בפגישה בקיגאלי פנה אליה הביארימנה בהתנשאות "את, אישה!", ועל כך השיבה "אל תדבר אליי ככה. אני לא אשתך!"
הסכמי ארושה

ממשלת הביארימנה–אוווילינגיימאנה עמדה בפני משימה קשה, להשלים בהצלחה את הסכמי ארושה עם החזית הפטריוטית של רואנדה (RPF), תנועת גרילה הנשלטת על ידי הטוטסי. הסכם בין הביארימנה, חמש מפלגות האופוזיציה (בהנהגתה של אוווילינגיימאנה), לבין ה-RPF, הושג לבסוף ב-4 באוגוסט 1993. במסגרת הסכמי ארושה, ה-MRND השלטת של הביארימנה תקבל את נשיאות בתקופת המעבר, וראש הממשלה יהיה פאוסטין טוואגיראמונגו מה-MDR.
ראש הממשלה הזמני

הנשיא הביארימנה פיטר אותה רשמית מתפקיד ראש הממשלה ב-4 באוגוסט 1993, אך היא נשארה בתפקיד שומרת במשך שמונה חודשים, עד מותה באפריל 1994. זאת, על אף שהייתה הסכמה על ידי כל המפלגות הנשלטות על ידי ההוטו, כולל ה-MDR שלה, ומפלגת השלטון של הנשיא הביארימנה. ב-3 בנובמבר 1993, היא הזהירה בפומבי מפני אלימות תגמול נגד הטוטסי, בשל ההתנקשות בנשיא ההוטו-בורונדי, מלכיור נדאדיה, ואמרה כי נעשה שימוש באלימות כדי לשבש את ביצוע הסכמי ארושה.
השבעת ממשלת המעבר הרחבה (BBTG) הייתה אמורה להתבצע ב-25 במרץ 1994. בשלב זה, אוווילינגיימאנה אמורה הייתה לפרוש מתפקידה לטובת פאוסטין טוואגיראמונגו, לאחר שהובטח לה תפקיד שרה בדרג נמוך יותר בממשלה החדשה.[דרוש מקור] עם זאת, ה-RPF לא הופיעו לטקס, ודחו את הקמת השלטון החדש. היא הגיעה איתם להסכמה שהממשלה החדשה תושבע למחרת.
רציחתה

השיחות בין הנשיא הביארימנה, אוווילינגיימאנה והחזית הפטריוטית של רואנדה לא הסתיימו, כשמטוסו של הנשיא הופל על ידי טילי קרקע-אוויר בסביבות השעה 20:30 ב-6 באפריל 1994. מאז מותו של הביארימנה ועד להירצחה למחרת בבוקר (כ-14 שעות), ראש הממשלה אוווילינגיימאנה הייתה ראש המדינה והממשלה החוקתית של רואנדה.
בראיון לרדיו פראנס בליל רצח הנשיא הביארימנה, אמרה אוווילינגיימאנה שתתקיים חקירה מיידית.[דרוש מקור] היא אמרה שביתה במצור, ואמרה את המילים האחרונות שלה שהוקלטו:
יש ירי, זה מטיל אימה על אנשים. אנשים נמצאים בתוך בתיהם שוכבים על הרצפה. אנו סובלים מהשלכות מותו של ראש המדינה, אני מאמינה שאנחנו, האזרחים, לא אחראים בשום אופן למותו של ראש המדינה שלנו.
כוח שמירת השלום של האו"ם שלח ליווי של עשרה שומרי שלום בלגים לביתה, לפני השעה 3 בבוקר למחרת בבוקר. הם התכוונו לקחת אותה לרדיו רואנדה, משם היא תכננה לשדר מוקדם בבוקר קריאה לשקט לאומי. ביתה של אווילינגיימאנה נשמר על ידי חמישה חיילי או"ם גנאים, שהוצבו בחוץ. בתוך הבית, המשפחה הייתה מוגנת על ידי המשמר הנשיאותי של רואנדה, אך בין השעות 6:55 ל-7:15 בבוקר הקיף המשמר הנשיאותי את חיילי האו"ם ואמר להם להניח את נשקם. בסופו של דבר, אחרי שהם נפגעו פיזית, הם נענו ומסרו את נשקם קצת לפני 9 בבוקר.
כשראו את ההתמודדות מחוץ לביתם, אוווילינגיימאנה ומשפחתה מצאו מקלט במתחם המתנדבים של האו"ם בקיגאלי בסביבות השעה 8 בבוקר. עדי ראייה מספרים כי חיילים רואנדים נכנסו למתחם בשעה 10 בבוקר וחיפשו בו את אוווילינגיימאנה. בחשש לחייהם של ילדיהם, יצאו אוווילינגיימאנה ובעלה. המשמר הנשיאותי הרג את שניהם בבוקר ה-7 באפריל 1994.[דרוש מקור] אוווילינגיימאנה נורתה בראשה וגופתה נמצאה עירומה עם בקבוק בירה שנדחף לתוך הנרתיק שלה. ילדיה ברחו ובסופו של דבר מצאו מקלט בשווייץ. בספרו "אני נגד אחי", סקוט פיטרסון כותב שחיילי האו"ם שנשלחו להגן על אוווילינגיימאנה סורסו, אברי המין שלהם נדחפו לתוך פיהם, ולאחר מכן נרצחו. עם זאת, בעמודים 44 ו-45 של UNKIBAT-01 Tab 241 של תיק התביעה, בבית הדין הפלילי הבין-לאומי לרואנדה, קובעים בבירור: "למרות שהגופות מראות סימני לחימה, לחלקן יש פציעות בקת רובה או כידון, חלקן מראים סימנים של פגיעת מצ'טות או פציעות קליעים, אין עקבות של מומים סדיסטיים (עיניים שנכרתו, אף או איברים אחרים חתוכים) כפי שתואר באופן שגוי במאמרים מסוימים".
בספרו "לחץ ידיים עם השטן", כותב מפקד האו"ם, רומיאו דאלייר, כי אוווילינגיימאנה ובעלה נכנעו כדי להציל את ילדיהם, שנשארו מוסתרים במתחם הדיור הסמוך לעובדי תוכנית הפיתוח של האו"ם. הילדים שרדו ונאספו על ידי קפטן מבאי דיאן, משקיף צבאי של משלחת הסיוע של האו"ם לרואנדה, שהבריח אותם למלון דה מיל קולינס. בסופו של דבר הם הוברחו לשווייץ.
מייג'ור ברנרד נטויהאגה הועמד לדין על ידי בית הדין הפלילי הבינלאומי לרואנדה (ICTR) בגין רצח אוווילינגיימאנה ושומרי השלום של האו"ם, אך האישומים בוטלו. בסופו של דבר הוא הורשע ברצח שומרי השלום. ב-18 בדצמבר 2008, ה-ICTR מצא את קולונל תאונסטה באגוסורה אשם ברצח עם, פשעים נגד האנושות ופשעי מלחמה וגזר עליו מאסר עולם, בין השאר בשל מעורבותו ברציחות של אוווילינגיימאנה ושומרי השלום הבלגיים.
מורשת

אוווילינגיימאנה זכורה כחלוצה בנושא זכויות נשים וחינוך ברואנדה, ומאמציה לטפל בתחום ההבדלים האתניים במדינה. למרות שהקריירה הפוליטית שלה הייתה קצרה, היא הייתה תקדימית, כאחת הדמויות הנשיות הפוליטיות הבודדות באפריקה יחד עם סילבי קיניגי, ראש ממשלת בורונדי.
כאנדרטה לראש ממשלת רואנדה המנוחה, הקים הפורום לחינוך נשים אפריקאיות (FAWE) את תחרות הפרס החדשני של אגתה. הפרס מממן פרויקטים חינוכיים ומניבי הכנסה, שמטרתם לשפר את סיכוייהן של בנות אפריקאיות. אחת מהחברות המייסדות של FAWE הייתה אגתה אוווילינגיימאנה.
הערות שוליים

↑  Frederik Grünfeld, Anke Huijboom (2007). The Failure to Prevent Genocide in Rwanda: The Role of Bystanders. ISBN 9789004157811.
↑  Burnet, Jennie (2019-03-26). "Uwilingiyimana, Agathe". Oxford Research Encyclopedia of African History (באנגלית). doi:10.1093/acrefore/9780190277734.013.487. ISBN 978-0-19-027773-4. נבדק ב-2022-04-03.
↑  Power, Samantha (2001-09-01). "Bystanders to Genocide". The Atlantic (באנגלית). נבדק ב-2022-04-03.
↑  "Rwanda - A Chronology (1867-1994) | Sciences Po Mass Violence and Resistance - Research Network". www.sciencespo.fr (באנגלית). 2016-01-25. נבדק ב-2022-04-03.
↑  Guichaoua, André (2015). From War to Genocide: Criminal Politics in Rwanda, 1990–1994 (באנגלית). University of Wisconsin Press. pp. 89–90. ISBN 9780299298203.
↑  Des Forges, Alison (במרץ 1999). Leave None to Tell the Story: Genocide in Rwanda – Choosing War → Splitting the Opposition. New York: Human Rights Watch. ISBN 1-56432-171-1. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "Peace Agreement between the Government of the Republic of Rwanda and the Rwandese Patriotic Front". refworld.org. 4 באוגוסט 1993. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "UN ICC TRIBUNAL FOR RWANDA" (PDF).
↑  "UNKIBAT-01, Tab 241 of the Prosecution Case File" (PDF).
↑  "Genocide suspect 'likely to be tried'". BBC News. 20 במרץ 1999. נבדק ב-23 באפריל 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Rwanda genocide adjournment". BBC News. 12 במאי 1999. נבדק ב-23 באפריל 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Bernard Ntuyahaga indicted by the International Criminal Tribunal for Rwanda".(הקישור אינו פעיל, June 2016)
↑  Polgreen, Lydia (2008-12-18). "Rwandan Officer Found Guilty of 1994 Genocide". The New York Times. נבדק ב-2008-12-19.
↑  Chhatbar, Sukhdev (2008-12-18). "Planner of Rwandan massacres convicted of genocide". Associated Press. נבדק ב-2008-12-19.
↑  Nyakuiru, Frank (2008-12-18). "Rwanda's Bagosora sentenced to life for genocide". Reuters. נבדק ב-2008-12-19.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1210453835  ISNI: 0000 0000 3707 9614  LCCN: n2007053154  VIAF: 78232061   WorldCat (עם VIAF): 78232061
דאיה (ארגון)

| --- | --- |
 תחום:  נציגות פוליטית של הקהילה היהודית הארגנטינאית
 מדינה:  ארגנטינה 
 מטה הארגון:  בניין AMIA, פסטר 633, בואנוס איירס
 מקום פעילות:  ארגנטינה
 תקופת הפעילות:  1935–הווה (כ־90 שנה)
 DAIA.org.ar
 
דאיה (DAIA, נציגות של איגודים יהודים ארגנטינאים) היא התאגדות שחברים בה 140 מוסדות יהודיים של ארגנטינה. מטרתה להילחם בכל ביטוי של אנטישמיות, אפליה, גזענות ושנאת זרים, לשמור על זכויות האדם, לקדם שיח בין־דתי ודו־קיום הרמוני בין כל האזרחים, להתריע נגד הטרור הבינלאומי ולהבטיח את ביטחון מוסדות הקהילה היהודית בארגנטינה וחבריהם.
אסא קיסר

| --- | --- |

קיסר בסמינר הקיבוצים ב-2014
 לידה:  1 בספטמבר 1973 (בן 51) קריית אונו, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 מקום מגורים:  פתח תקווה, ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2014
 השקפה דתית:  יהדות 
 מספר צאצאים:  4 
 asakeisar.com
 
אסא קיסר (נולד ב-1 בספטמבר 1973) הוא מרצה ישראלי בנושא צמחונות וטבעונות ביהדות.
קורות חיים

קיסר נולד למשפחת דתית לאומית מיוצאי תימן. את שירות החובה שלו בצה"ל עשה כמשגיח כשרות ולאחר מכן למד בישיבת בני עקיבא גבעת שמואל[דרושה הבהרה]. במקצועו הוא סופר סת"ם.
לדבריו, כבר בילדותו הנהיג אביו בביתם תזונה צמחונית, כי ראה בהיתר אכילת הבשר לאחר המבול היתר בזוי. הוריו נהגו להתאים היבטים שונים של המסורת היהודית לשולחן הצמחוני, קיסר מספר שהם נהגו להחליף את המילים בפיוט "מה ידידות" המושר בליל שבת, ובמקום "מבעוד יום מוכנים תרנגולים מפוטמים" הם שרו "מבעוד יום מוכנות הביצים שבחמין". צמחונות הייתה חריגה בנוף ילדותו, והוא מספר שבבית הכנסת היו מקניטים את אביו על כך. בבגרותו עבר קיסר מצמחונות לטבעונות לאחר שהתוודע לצער שחווים בעלי החיים בתעשיית החלב והביצים.
קיסר אב לארבעה. גר בפתח תקווה.
קורות חיים > פעילות הסברה

קיסר מעביר הרצאות לפני קהל דתי וחילוני. סרטון על אודותיו שעלה לאתר יוטיוב בחודש מרץ 2018 הגיע לכשני מיליון צפיות.
קורות חיים > פעילות הסברה > הספר "ולפני עיוור השלם"

בשנת 2018 יצא ספרו בן מאת העמודים "ולפני עיוור השלם". הספר, שמופץ חינם בישיבות, כולל הרחבה ותיקונים של קונטרס קודם מ-2015, שכלל 53 עמודים ונקרא "וְלִפְנֵי עִוֵּר". מהדורה זו הודפסה בעשרות אלפי עותקים, והופצה גם היא חינם.
בספר מובאים מקורות מדברי חז"ל ופוסקי הלכה הסוברים שאיסור צער בעלי חיים הוא ציווי מדאורייתא. קיסר כותב שהאיסור אינו נשמר בתעשיית בעלי החיים בת ימינו, ומתאר פרקטיקות בתעשייה זו כגון הפרדת עגל מאמו, גריסת אפרוחים והשחיטה התעשייתית. לאור זאת טוען קיסר טוען שאילו הייתה היום סנהדרין היא הייתה אוסרת מזון מהחי באיסור הנאה. באין סנהדרין קיסר מסתמך על ציווי אחר מן התורה, לפני עיוור לא תיתן מכשול, שלפיו מוטלת חובה על האדם שלא לגרום לאחרים לחטוא. קניית מוצרים מהחי אסורה לדעת קיסר משום שהיא גורמת ליצרנים להמשיך לעבור על איסור צער בעלי חיים. בנוסף ניתן בספר הסברו של קיסר לסיבת הקורבנות, למקור הביטוי "אין שמחה אלא בבשר", ולתכליתם של בעלי החיים לפי היהדות.
ספרו של אסא קיסר תורגם לאנגלית על ידי הרב דון גרוס והודפס ב-1,000 עותקים.
קורות חיים > ביקורות והסכמות

הספר קיבל הסכמות ודברי שבח מהרב משה צוריאל,הרב דניאל שפרבר, הרב דוד רוזן, הרב נתן לופס קרדוזו (Nathan Lopes Cardozo) והרב בניהו ברונר. גם נשיא מדינת ישראל, ראובן ריבלין, שיבח את פועלו של קיסר ואת הקונטרס.
מאידך גיסא, הרב פרופסור ארי צבי זיבוטפסקי ויוסף זיבוטפסקי פרסמו במקור ראשון ביקורת על המהדורה הראשונה ("ולפני עיוור") שבה טענו שמבט כולל על הספרות התורנית מעלה תמונה אחרת לחלוטין מזו של קיסר, וכן שכמה מהמקורות שהביא קיסר הוצאו מהקשרם. עוד טענו שלא בכל התעשייה ישנו צער בעלי חיים. לביקורת צורפה תגובה של קיסר.
הערות שוליים

↑  Life After Brisket - Tablet
1 2  The (Halachic) Case for Veganism - Jerusalem Post
↑  יהונתן משעל, "לגרוס אפרוחים בני יומם בשביל כסף? זו לא יהדות", באתר ynet, 30 בספטמבר 2016
↑  Velifnei Iver Hashalem - Asa Keisar
↑  צילום דברי הרב משה צוריאל על "ולפני עיוור השלם"
↑  דברי הרב דניאל שפרבר על "ולפני עיוור השלם"
↑  צילום דברי הרב דוד רוזן על הספר "וללפני עיוור השלם"
↑  צילום דברי הרב נתן לופס קרדוזו על "ולפני עיוור השלם"
↑  מכתב ברכה ספר 'ולפני עור השלם' - בניהו ברונר"
↑  מכתב הנשיא ריבלין לקיסר, על החיבור "ולפני עיוור"
↑  ארי צבי ויוסף זיבוטפסקי, "התורה אינה אוסרת אכילת בשר", 11.11.2017, אתר "שבת" (מוסף "מקור ראשון").
אסא קיסר מרצה בישיבת בני עקיבא בקריית הרצוג בבני ברק
אליס וולטון

| --- | --- |

 לידה:  2 באוקטובר 1949 (בת 75) ניופורט, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום מגורים:  מינרל ולס 
 השכלה:  אוניברסיטת טריניטי 
 פרסים והוקרה:  היכל התהילה של נשות ארקנסו 
 alicewalton.org
 
אליס לואיז וולטון (באנגלית: Alice Louise Walton; נולדה ב-7 באוקטובר 1949) היא מיליארדרית אמריקאית, אחת מיורשי חברת וולמארט. היא בתם של מייסד וולמארט סם וולטון והלן וולטון, ואחותם של רובסון וולטון, ג'ים וולטן וג'ון ט. וולטון.
הונה האישי הוערך בדצמבר 2024 על ידי פורבס בכ-103.1 מיליארד דולר.
חינוך וקריירה

וולטון נולדה בניופורט, ארקנסו. היא בוגרת אוניברסיטת טריניטי בסן אנטוניו שבטקסס, בעלת תואר ראשון בכלכלה וניהול כספים. היא החלה את הקריירה שלה כאנליסטית ומנהלת קרן הון סיכון בחברת First Commerce Corporation, ומאוחר יותר שירתה כסגנית יו"ר וראש אגף פעילות בתחום ההשקעות ב-Arvest Bank Group. ב-1988, וולטון הקימה את בנק ההשקעות Llama Company. היא שימשה כנשיאה, יו"ר הדירקטוריון וכמנכ"לית החברה. למשך תקופה היא שימשה כברוקרית בבית ההשקעות E.F. Hutton.
היא הייתה היו"ר הראשונה והכוח המניע שתמך במועצה האזורית של צפון-מערב ארקנסו בפיתוח ובניית נמל התעופה האזורי. וולטון ארגנה והשקיעה הון ראשוני למימון הבנייה. לאות הוקרה על תרומתה לפרויקט שדה התעופה, ותמיכתה בשיפור התחבורה ברחבי האזור, דירקטוריון רשות שדות התעופה קרא לבניין הטרמינל על שמה. בשנת 2001 וולטון צורפה להיכל התהילה לתעופה של ארקנסו.
בסוף 1990, וולטון סגרה את חברת לאמה שהייתה בבעלותה ועברה לחוות Walton's Rocking W Ranch הגדולה אשר במילפאס, טקסס, שם גידלה סוסים. ב-2015 עברה לפורט וורת שבטקסס, כדי להתמקד בייסוד מוזיאון לאמנות בארקנסו.
אמנות

את יצירת האומנות הראשונה שלה רכשה וולטון בגיל עשר מהחנות של אביה. הייתה זו רפרודוקציה של הציור "עירום בכחול" של פיקאסו. היא ואמה נהגו לעיתים קרובות לצייר בצבעי מים בטיולי קמפינג. התעניינותה בתחום האמנות הוביל אותה לעמוד בראש יוזמות הקרן של משפחת וולטון לפיתוח מוזיאון קריסטל ברידג'ס לאמנות אמריקאית, בבנטונוויל שבארקנסו. המוזיאון, אשר נפתח בנובמבר 2011, שואף להיות מוסד לאומי מוביל ומרכזי המוקדש לאמנות ואמנים אמריקאים, ומרכז למען חינוך וקהילה.
בדצמבר 2004, אוסף האמנות של דניאל פראד ואשתו, ריטה, עלה למכירה פומבית בסות'ביס בניו יורק. מאוחר יותר התגלה כי המחירים הגבוהים שהוצעו על ידי קונה אנונימי בטלפון היו בהוראת וולטון, אשר רכשה באמצעות הטלפון אמנות בשווי של לפחות 20 מיליון דולר.
חייה האישיים

בשנת 1974, בהיותה כבת 24, נישאה וולטון לראשונה לבנקאי השקעות מלואיזיאנה, אך השניים התגרשו שנתיים וחצי מאוחר יותר. זמן קצר לאחר מכן היא התחתנה עם הקבלן שבנה את בריכת השחייה בביתה, אך תוך זמן קצר גם נישואין אלו נסתיימו בגירושים.
חייה האישיים > מעורבות בתאונות דרכים

וולטון נעצרה מספר פעמים בגין נהיגה בשכרות, והייתה מעורבת בלפחות ארבע תאונות דרכים, אחת מהן קטלנית. בשנת 1983 במהלך איחוד משפחתי בחג ההודיה בקרבת אקפולקו שבמקסיקו, וולטון איבדה שליטה על ג'יפ שכור, צללה לתוך גיא, ושברה את רגלה. היא חזרה לארצות הברית, ועברה יותר משני תריסר ניתוחים והיא סבלה כאב ממושך עקב הפציעות. באפריל 1989 הייתה מעורבת בתאונה, אשר בה פגעה והרגה הולכת רגל כבת 50 בשם אולטה הארדין, בעת שחצתה את הכביש. עדי הראייה ציינו כי וולטון נהגה במהירות מופרזת בעת התאונה, אך לא הוגשו כתבי אישום. ב-1998 לאחר שפגעה במד דלק, דווח כי נהגה תחת השפעת אלכוהול. היא שילמה קנס של $925 ולא קיבלה עונש מאסר.
ב-7 באוקטובר 2011, ביום הולדתה ה-62, היא שוב נעצרה על נהיגה בשכרות בוותרפורד שבטקסס, אחרי ארוחת ערב עם חברים בפורט וורת'. עורך דינה של וולטון הוציא הודעה לעיתונות לפיה היא מכירה בחומרת האירוע ומביעה על כך חרטה. האישומים בוטלו בספטמבר 2013 ללא שהוגש כתב אישום.
ראו גם

סם וולטון
וולמארט
הערות שוליים

↑  Alice Walton, Forbes
↑  Tedlow, Richard S. (July 23, 2001).
↑  Serwer, Andy (15 בנובמבר 2004). "The Waltons Inside America's Richest Family". Fortune. ארכיון מ-24 באוקטובר 2010. נבדק ב-17 באוקטובר 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Paul, Steven (19 בנובמבר 2006). "Alice L. Walton, Making a Grand Dream a Deality: The Jet-Setter Is Parlaying Her Wealth into a Hometown Museum". The Kansas City Star. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2 3  Mead, Rebecca (27 ביוני 2011). "Alice's Wonderland: A Walmart Heiress Builds a Museum in the Ozarks". The New Yorker. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Alice Walton Profile". Forbes. 1 במרץ 2014. נבדק ב-3 במרץ 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  O'Connor, Clair (7 באוקטובר 2013). "Inside the World of Walmart Billionaire Alice Walton, America's Richest Art Collector". Forbes. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Ortega, Bob (1999). In Sam We Trust: The Untold Story of Sam Walton and How Wal-Mart Is Devouring the World. Kogan Page Publishers. pp. 200–201. ISBN 978-0-7494-3177-8. נבדק ב-2 באוגוסט 2014. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "The Woman Who Put the Art in Wal-Mart". The Independent. London. 8 בנובמבר 2007. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  O'Connor, Maureen (13 באוקטובר 2011). "Billionaire Walmart Heiress Arrested for DWI". Gawker. נבדק ב-29 באוקטובר 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Coyne, Christin (13 באוקטובר 2011). "Walmart Heiress Walton Arrested on, Takes Responsibility for, DWI Charge". Mineral Wells Index. נבדק ב-29 באוקטובר 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Texas Prosecutor Drops Drunken Driving Charge against Wal-Mart Heiress Alice Walton". Fox News. Associated Press. 10 בספטמבר 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Miller, Bill (10 בספטמבר 2013). "Parker County Officials Won't Pursue 2011 DWI Case against Walton". Star-Telegram. Fort Worth, Texas. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2021043208  VIAF: 26161878930733610250   WorldCat (עם VIAF): 26161878930733610250 
קריסטל ברידג'ס, המוזיאון לאמנות אמריקאית, בנטונוויל, ארקנסו
בנק מזון

חיילי צה"ל אורזים מזון בחבילות לנזקקים עבור קמחא דפסחא במחסן של אגודת יד ביד בלוד
חיילי חיל הים של ארצות הברית ממיינים מזון בבנק מזון בסינגפור במסגרת פרויקט למען הקהילה
בנק מזון בטורונטו המספק מזון ל-170 ארגוני עזרה
בנק מזון הוא ארגון ללא כוונת רווח, ארגון צדקה, המפיץ מזון לאלה שיש להם קושי לרכוש מספיק כדי למנוע רעב.
בצפון אמריקה ובאוסטרליה, בנקי מזון בדרך כלל פועלים בדגם של "מחסן". הם משתמשים כמרכז אחסון והפצה למחסנים קטנים יותר ובדרך כלל לא מחלקים מזון ישירות ללקוחות. לאחר שהמזון נאסף, ממויין ועובר בקרת איכות, בנקים אלו מפיצים אותו ללא כוונת רווח אל גופים שונים בקהילה או גופים ממשלתיים, כולל בתי תמחוי, מקלטים לחסרי בית, בתי יתומים, ובתי ספר. מחוץ לצפון אמריקה ואוסטרליה מתקיים לרוב דגם "קו החזית". בנקי מזון אלו מוסרים את רוב או כל המזון שלהם ישירות למשתמשי הקצה.
לשני הדגמים, המקורות הגדולים ביותר של מזון הם מגדלים, יצרנים, מפיצים, קמעונאים, אשר הצטברו אצלם במהלך הרגיל של עסקיהם, עודפי מזון שאינם יכולים למכור. ישנם בנקי מזון המקבלים חלק ניכר של המזון שלהם מתורמים פרטיים, לרבות מתנדבים שלהם. לפעילות ארגונים אלו חפיפה ניכרת עם הצלת מזון מאובדן ולקט.
בנק המזון הראשון בעולם St. Mary's Food Bank Alliance הוקם בפיניקס בארצות הברית בשנת 1967. בהמשך ארגון זה התמזג ב"פידינג אמריקה". ארגון זה מחלק מזון למיליוני אנשים ברחבי ארצות הברית. קלייר בבינו-פונטנוט שעומדת בראש הארגון נכללה בשנת 2020 ברשימת טיים 100.
מאז 1967 אלפים רבים הוקמו בכל רחבי העולם. באירופה הצורך בבנקי מזון היה מועט עד לאחרונה בשל מערכות רווחה נרחבות, אך מספרם של בנקי המזון גדל במהירות לאחר המשבר הכלכלי העולמי ב-2008, שהחמיר את התנאים הכלכליים לבעלי הכנסות נמוכות.
בנקי מזון בישראל

לקט ישראל
ארגון לתת
פתחון לב
חסדי נעמי
אגודת יד ביד