stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סטפורד קריפס
פעילות פוליטית במפלגת הלייבור

בסוף שנות ה-20 היה קריפס מזוהה עם דעותיו של השמאל הקיצוני. ב-1930 הצטרף למפלגת הלייבור ובינואר 1931 נבחר בבחירות הביניים מטעמה לראשונה לבית הנבחרים הבריטי כנציג מחוז בריסטול מזרח. באוקטובר 1931 מינה אותו ראש הממשלה איש הלייבור, רמזי מקדונלד למשרת "Solicitor General for England and Wales", משרה הדומה מעט לתפקיד היועץ המשפטי לממשלה בישראל, ומערבת ייעוץ משפטי לממשלה, עם מעט מסמכויות התובע הכללי. נושא משרה זו, באופן מסורתי, מעוטר בתואר אבירות, וכך הפך קריפס ל"סיר סטפורד קריפס", וחבר בקבינט. קריפס לא היה אז חבר הפרלמנט, ולכן עמד באותה שנה לבחירות משנה במחוז מזרח בריסטול, שנחשב באופן מסורתי למחוז בחירה בו מובטח רוב למפלגת הלייבור, וניצח. בבחירות הכלליות שנערכו מאוחר יותר בשנה זו נחל הלייבור תבוסה. השמרנים זכו ברוב, ומקדונלד, שפרש מהמפלגה ועמד בראש "מפלגת הלייבור הלאומית" הזעירה שמר על תפקיד ראש הממשלה, אך נסמך על הרוב הגדול שהיה לשמרנים בפרלמנט, והותיר את הלייבור, מפלגתו הישנה, באופוזיציה. כך נמנע מקריפס לשמור על מקומו בקבינט. עם זאת, הוא היה אחד משלושה שרים בלבד במפלגת הלייבור, שהצליחו לשמור על מושבם בפרלמנט.
קריפס המשיך בנטייתו השמאלית, שהייתה קיצונית אף במושגי מפלגתו. הוא הפך לסוציאליסט נלהב, ותומך ברעיונות מרקסיסטים, על אף שהמשיך לדבוק באמונתו הדתית האוונגליסטית. ב-1932 הקים ארגון שמאלי בשם הליגה הסוציאליסטית שהיה מורכב בעיקר מחברי מפלגת הלייבור העצמאית שהתנגדו להחלטת מפלגתם לנתק עצמה ממפלגת הלייבור. הליגה הסוציאליסטית תמכה ברעיונות סוציאל-דמוקרטיים, והטיפה ליישומם על ידי הממשלה. קריפס הפך לאב הטיפוס של האינטלקטואל מן המעמד העליון התומך בסוציאליזם, שהיה שכיח בבריטניה בשנות השלושים. בין תומכי הליגה הסוציאליסטית היו אישים כאניירין בוואן, הרולד לאסקי, מייקל פוט וברברה קאסל.
עם עליית אדולף היטלר לשלטון בגרמניה, החל קריפס לתמוך בחזית שמאל מאוחדת, אליה תצטרף מפלגת הלייבור, מפלגת הלייבור העצמאית, והמפלגה הקומוניסטית של בריטניה, לחזית שמאל שתהווה מחסום מפני עליית הפאשיזם. ב-1936 החל ב"מסע איחוד" להשגת חזית מתואמת בין המפלגות. המסע, שלא זכה לתמיכת הנהגת הלייבור, היה כישלון חרוץ. הוא הביא גם לפירוקה של "הליגה הסוציאליסטית", כאשר הועמד קריפס בפני הברירה לפרוש משורותיה, או להיות מגורש ממפלגתו. עם זאת, בימים אחרונים אלו של הליגה, ב-1937, הקימו קריפס וג'ורג' סטראוס את השבועון "טריביון", ששרד את כל תהפוכות הפוליטיקה ועודו יוצא לאור גם בימינו.
קריפס ואניירין בוואן היו בין המתנגדים הקולנים למדיניות הפיוס של נוויל צ'מברלין. הדבר הביא אותם לשיתוף פעולה עם אנשי המפלגה הקומוניסטית, ולקריאות לשיתוף פעולה פאן אירופי כנגד הפאשיזם, ובבריטניה גופא לשיתוף פעולה אף עם שמרנים כוינסטון צ'רצ'יל, שהתנגדו אף הם להיטלר. על רעיונו של קריפס ליצירת "חזית עממית" כנגד הפאשיזם, בשיתוף פעולה עם השמרנים וגורמים אחרים, ערכה המפלגה משאל, וכאשר נדחה הרעיון ברוב גדול (2,100,000 לעומת 400,000) סירב קריפס להתחייב כי לא יתנגד עוד להחלטות המפלגה. כתוצאה מכך גורשו קריפס, בוואן וצ'ארלס טרווליאן מן המפלגה במרץ 1939. קריפס, המאוכזב, יצא לסיור בעולם, ובמשך כחצי שנה ביקר בהודו, סין, יפן, ברית המועצות וארצות הברית.
מלחמת העולם השנייה

כאשר הקים וינסטון צ'רצ'יל את ממשלתו, בשנת 1940, סבר כי קריפס, שנחשב למרקסיסט אדוק, יוכל לסייע לו במשא ומתן עם סטלין, שהיה באותה עת, לאחר הסכם ריבנטרופ–מולוטוב בברית עם גרמניה הנאצית. בתחילה ביקש צ'רצ'יל ממולוטוב כי יקבל את קריפס כנספח דיפלומטי מיוחד לענייני סחר, אך משסירב מולוטוב לנהל מגעים אלא בדרג של שגריר, מינה את קריפס לשגריר בריטניה בברית המועצות.
בתחילה ניסה קריפס לשכנע את סטלין כי קיימת אפשרות שחוגים בבריטניה ידחפו להסדר נפרד עם היטלר, מה שיותיר את היטלר פנוי לפלישה לברית המועצות לאחר הסרת האיום במלחמה דו-חזיתית. מאוחר יותר, באפריל 1941, הביאו מקורות מודיעיניים שונים את צ'רצ'יל להסיק כי הפלישה הגרמנית לברית המועצות קרובה, והוא שיגר דרך קריפס מסר לסטלין המזהיר אותו מכך במפורש, אך סטלין בחר להתעלם מהאזהרות, בחששו כי צ'רצ'יל מנסה לגרור אותו למלחמה עם היטלר, על מנת לשרת את האינטרסים הבריטיים. בשנת 1956 עת נשא ניקיטה חרושצ'וב את הנאום הסודי בו הוקיע את פשעי סטלין, מנה את התעלמותו של סטלין מאזהרותיו של צ'רצ'יל שנמסרו דרך קריפס, בין פשעיו של הרודן. כאשר התקיף היטלר, ביוני 1941, היה קריפס לדמות מפתח בחישול הברית בין בריטניה ובין ברית המועצות.
בתחילת 1942 שב קריפס לבריטניה, ונאם ברדיו על מאמץ המלחמה של ברית המועצות. בנאום שאל -
"היש ביכולתכם לעשות יותר משאתם עושים כיום למען העניין המשותף? האפשר להשוות את סבלכם וקורבנותיכם לאלה של האזרחים הסובייטים הלוחמים את מלחמתכם ממש כשם שאתם לוחמים את מלחמתם הם? העושים אנו מאמץ של מאה אחוזים?"
התגובה לנאום הייתה חיובית במידה לא רגילה, וקריפס הפך לאחד מהפוליטיקאים האהודים במדינה. צ'רצ'יל הגיב במהירות, מינה אותו לקבינט, והעניק לו את התארים "הלורד שומר החותם" ו"מנהיג הפרלמנט" (השר המתאם בין הפרלמנט ובין הממשלה). בתקופה זו נחשב קריפס ל"בלתי מפלגתי".
במרץ 1942 קריפס נשלח במשימה מיוחדת להודו (משימת קריפס (אנ')) על מנת לנסות ולהשיג הסכם בין מנהיגי הפלגים היריבים, מוהנדס קרמצ'נד גנדי ומוחמד עלי ג'ינה, שיותיר את הודו נאמנה לכתר, ותומכת במאמץ המלחמתי, בתמורה להבטחה לממשל עצמי לאחר המלחמה. המשלחת כשלה, והשיחות לא הביאו להסכמה פורמלית. הבריטים סירבו לתת הבטחות בנוגע ללוחות זמנים ואילו הסמכויות יועברו לבית הנבחרים המקומי. עבור צ'רצ'יל הייתה מטרת המשלחת תעמולתית. צ'רצ'יל רצה בכישלון השיחות, וסירב לבקשותיו של קריפס לאפשר להודים תפקיד בהנהגת המלחמה. עם שובו של קריפס מהודו, התפטר מתפקיד מנהיג הפרלמנט, ומונה לשר האחראי על התעשייה האווירית, עמדת מפתח במשק המלחמתי, שלא הייתה כרוכה אומנם במושב בקבינט המלחמתי, אך מולאה על ידי קריפס בהצלחה רבה. בשנת 1945, לקראת הבחירות הכלליות, שב קריפס והתפקד למפלגת הלייבור.
לאחר המלחמה

כשזכתה מפלגת הלייבור בבחירות הכלליות ב-1945 וקלמנט אטלי מונה לראשות הממשלה, מינה זה את קריפס ל"נשיא מועצת המסחר", המשרה הכלכלית השנייה בחשיבותה בממשלה. על אף שעדיין היה סוציאליסט מאמין, קריפס גילה גמישות מספקת על מנת לעבוד בשיתוף פעולה עם יתר שרי הלייבור, במצב הדחוק בו מצאה עצמה בריטניה לאחר המלחמה. קריפס היה מזוהה עם מדיניות "הצנע". כסוציאליסט בן המעמד העליון החזיק קריפס בדעות פוריטניות, והיה נחוש לאכוף מגבלות וקיצוב בחומרה שווה על כל חלקי האומה הבריטית. בתקופה זו גם סייע בבניית בית הספר לארונאטיקה, הקרוי כיום אוניברסיטת קרנפילד ב-1946.
ב-1946 הסכים קריפס לבקשתו של סטלין למכור לברית המועצות מידע תכנוני שיסייע בתכנון מנוע סילון למטוס קרב חדיש. קריפס איפשר למהנדסים הרוסים גישה לתוכניות מנוע ה"רולס-רויס נין", מנוע סילון מתקדם שתוכנן על ידי קצין ה-RAF פרנק ויטל. התוצר הסובייטי, מנוע קלימוב VK-1 המבוסס על התכנון הבריטי, שולב לאחר מכן במטוס הקרב המתקדם מיג 15, שלאחר מכן שולב, בין היתר, בלחימה כנגד כוחות בריטים במלחמת קוריאה, וגרם שם לאבדות.
ב-1946 שב קריפס להודו כחלק מ"משלחת הקבינט" שהציעה נוסחאות שונות לעצמאות, לשיקול דעתם של המנהיגים ההודים. תוכניתם של השרים הבריטים השותפים במשלחת נדחתה על ידי הקונגרס הלאומי ההודי.
ב-1947 ניסה קריפס לשכנע את אטלי לפרוש, בשל הקשיים הכלכליים והפוליטיים, ולמסור את מקומו לארנסט בווין, אך בווין סירב לשתף פעולה עם קריפס. מהלך זה הביא למינויו של קריפס למשרה חדשה של "שר הכלכלה". אך מספר שבועות לאחר המינוי התפטר שר האוצר יו דאלטון, לאחר שנודע כי הדליף לעיתונאי פרטים מתקציב המדינה העתידי, וקריפס תפס את מקומו. קריפס עמל על מנת לחלץ את בריטניה מהמשבר הכלכלי שהייתה נתונה בו. הוא העלה את המיסים והפחית את הצריכה, וכן פעל להגברת הייצוא, וייצוב הלירה שטרלינג, בשל כך שהאמין שהגברת הייצוא היא הדרך לצאת מהמשבר הכלכלי. הוא תמך בהלאמה של מפעלי מפתח ותעשיות אסטרטגיות.
בתפקידו כשר האוצר הבריטי, היה קריפס מעורב בהחלטות הנוגעות למדינת ישראל הצעירה. על הפרק עמדו שני נושאים - האחד, הפעלתם של בתי הזיקוק בחיפה, והשני, תשלום חוב בן מספר מיליוני לירות שטרלינג, שהייתה ממשלת בריטניה חייבת לממשלת פלשתינה-א"י, היא ממשלת המנדט, על רכישות באשראי בימי מלחמת העולם השנייה, וכן הסדר חוב נגדי שחבה ממשלת ישראל לבריטניה, ועניינים שונים הנוגעים לרכוש בריטי בישראל. קריפס נחשב לאוהד ישראל, בשל דעותיו הסוציאליסטיות, ואופייה הסוציאליסטי של ממשלתו של בן-גוריון. בסדרת שיחות שהתקיימו בשנים 1949 ו-1950 עם מנכ"ל משרד האוצר, דוד הורוביץ, הוסדרו הנושאים הכלכליים שבין ישראל ובריטניה, והוסדרה הפעלת בתי הזיקוק. בעניינים אלו הפעיל קריפס את השפעתו, אל מול דעתו האנטי ישראלית של בווין.
על אף שאופיו חמור הסבר של קריפס, ומדיניות הצנע שלו, הביאו לירידה בפופולריות שלו, הרי שדבקותו בדעותיו, ועבודתו החרוצה למען הבראתה הכלכלית של בריטניה בימים שלאחר המלחמה, הביאו ליחס של כבוד כלפיו. מזה שנים סבל קריפס מקוליטיס דלקת מעיים, שאך החמירה עם הלחץ בו היה נתון. ב-1950 הביא מצבו הבריאותי לכך שנאלץ לפרוש. את תפקידו של קריפס כשר האוצר קיבל יו גייטסקל. שנתיים לאחר מכן מת, בעודו מנסה להחלים ממחלתו בשווייץ.
קריפס היה נשוי לאיזובל קריפס, שהייתה אף היא פעילה ציבורית בעלת שם. לזוג היו ארבעה ילדים, ביניהם סופרת הילדים פגי קריפס.
ניהל אורח חיים צמחוני.
הערות שוליים

1 2  סטאפורד קריפס כפי שראיתי אותו, דבר, 23 במאי 1952
↑  איאן קרשו, הכרעות גורליות, עם עובד, 2007, עמ' 290
↑  סטלין המיט שואה על ססס"ר, דבר, 15 ביוני 1956
↑  העושים אנו מאמץ של 100 אחוזים?, דבר, 9 בפברואר 1942
↑  Tarak Barkawi, Culture and Combat in the Colonies: The Indian Army in the Second World War, Journal of Contemporary History 41, 2006-04, עמ' 325–355 doi: 10.1177/0022009406062071
↑  יובל אליצור, אליהו סלפטר, "עלילות נפט - סיפור פריצת מצור הדלק על ישראל", הוצאת זמורה ביתן, 1999, עמ' 70
↑  Spencer, Colin. The heretic's feast: A history of vegetarianism. UPNE, 1996.p. 312
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007275108405171  PLWABN: 9810701471505606  BIBSYS: 90095922  BNE: XX1235271  BnF: cb11954318r (data)  GND: 118670573  ISNI: 0000 0001 0922 4156  LCCN: n83179276  NARA: 10569499  NKC: jx20080731003  NLA: 35032181  NTA: 070417156  RERO: 02-A027845762  SNAC: w6km0m50  SUDOC: 027520536  Trove: 804863  VcBA: 495/8938  VIAF: 87813678   WorldCat (עם VIAF): 87813678
סוסנה ביר

| --- | --- |

סוזנה בייר, 2013
 לידה:  15 באפריל 1960 (בת 64) קופנהגן, דנמרק 
 מדינה:  ממלכת דנמרק 
 תקופת הפעילות:  מ-1991 
 מקום לימודים:  בית הספר הלאומי לסרטים של דנמרק (1987)  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים  בית הספר לאדריכלות של איגוד האדריכלות בלונדון  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 בן או בת זוג:  פיליפ זנדן (1995–2004)  Jesper Winge Leisner 
 צאצאים:  Gabriel Bier Gislason, Alice Bier Zanden 
 פרסים והוקרה:  Honorary craftsman (2013)  פרס אמי לבידור בפריים טיים לבימוי מיני סדרה, סרט או ספיישל דרמטי (2016)  פרס הישג בקולנוע העולמי של האקדמיה האירופית לקולנוע (2021)  פרס בודיל לשם כבוד (2022)  The Carl Theodor Dreyer Prize (1992)  פרס האקדמיה האירופית לקולנוע לבמאי הטוב ביותר (2011)  פרס האקדמיה האירופית לקולנוע לקומדיה הטובה ביותר (2013)  פרס גלובוס הזהב לסרט הזר הטוב ביותר (2010)  אבירות במסדר דנבורג (11 בינואר 2010) 
 פרופיל ב-IMDb
 
סוזנה ביר (בדנית: Susanne Bier;‏ נולדה ב-15 באפריל 1960 בקופנהגן) היא במאית קולנוע, תסריטאית ומפיקה דנית ממוצא יהודי, זוכת פרס אמי ופרס גלובוס הזהב. סרטה "בעולם טוב יותר" (אנ') זכה בפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר.
ביוגרפיה

ביר נולדה בקופנהגן בירת דנמרק, כבת להורים יהודים. המשפחה של אביה, רודולף סלומון ביר (נולד ב-1930), היגרה מגרמניה לדנמרק בשנת 1933 אחרי עלייתו של היטלר לשלטון. משפחת אמה, הֶני לבית יונאס (נולדה ב-1936) היגרה לדנמרק מרוסיה בתחילת המאה ה-20, גם כן עקב רדיפות נגד היהודים. בשנת 1943 שתי המשפחות נמלטו מדנמרק לשוודיה, יחד עם רוב יהודי דנמרק, כדי להינצל מהגירוש למחנות המוות הנאציים. שלוש שנים אחרי תום מלחמת העולם השנייה חזרו לדנמרק. תחת השפעת אירועי השואה, הוריה של סוזנה ביר חינכו את בתם לפי עקרונות של מוסריות וצדק. מאוחר יותר, נושאי הטבע האנושי ושאלות מוסריות העסיקו את הבמאית בסרטיה.
בראיונות לתקשורת כבוגרת, ביר מתארת את עצמה בילדותה כילדה נערית עם קשיים במיומנויות חברתיות, שאהבה לשחק כדורגל עם בנים והעדיפה לקרוא ספרים.
לאחר לימודי תיכון בגימנסיה הקתולית ע"ש נילס סטנסן בקופנהגן (Niels Steensens Gymnasium), נסעה לישראל, שם יש לה קרובים יהודים חרדים בירושלים, כדי להתחבר לשורשיה היהודיים. היא למדה אמנות באקדמיית בצלאל בירושלים, ולאחר מכן עברה לבריטניה ולמדה אדריכלות בבית הספר של האיגוד האדריכלי "Architectural Association School of Architecture" בלונדון. בהמשך עזבה את תחום האדריכלות לטובת לימודי קולנוע. בשנת 1987 סיימה את לימודיה בבית הספר הלאומי לקולנוע של דנמרק בקופנהגן.
חיים אישיים

ביר הייתה נשואה לשחקן והבמאי השוודי פיליפ זאנדן, ויש לה שני ילדים, גבריאל ואליס-אסתר. לאחר גירושיה מזאנדן, הכירה את בן זוגה, הזמר והמלחין הדני יספר וינגה לייסנר, שכתב את המוזיקה לכמה מסרטיה ("האחד והיחיד", "אחים", "אהבות פתוחות" ועוד).
סגנון ותמה קולנועית

סרטיה של ביר מרבים לעסוק במסגרת המשפחתית המסורתית, בקריסתו של מעמד הביניים הבורגני תחת לחץ הגלובליזציה, הטרור והמלחמה בו, ובאופן בו אנשים מתמודדים עם אסון או אירוע מכונן חיצוני מחייהם. היא מציינת שהרגע שמעניין אותה בחיי דמויות הוא כשתחושת הביטחון שלהם נסדקת, והעולם החיצון מתדפק בדלת. השאלות המרכזיות בסרטיה הן שאלות של מוסר: האם מוסרי לעזוב בן זוג שהפך נכה, האם הטוב האישי קודם לטוב הכללי, וכיצד יש להגיב לאלימות שהעולם מפנה לעבר הפרט.
אופן הבימוי של ביר נותן חופש רב לשחקנים, ומאפשר אלתור הן בטקסטים והן באופן ההגשה. לסרטיה יש קוד ויזואלי משותף - כולם מצולמים במצלמת כתף, ובשיאים הרגשיים משתמשים בתקריבים עצומים ("אקסטרים קלוז אפ", בעגה המקצועית) של עיניים, שפתיים ואצבעות. בנוסף, אופן העריכה אינו נאמן למסורת העריכה ההמשכית, והוא נוסך תחושה חופשית ואקראית יותר.
הסרטים של ביר מאופיינים בכך שלמרות המבנה הטרגי שלהם, ישנה "השטחה" של האירועים הדרמטיים, או לחלופין, אין דרמטיזציה של האירועים המרכזיים. לדוגמה, בסצנת המפגש הראשון בין האב לביתו ב"אחרי החתונה", השניים שותקים רוב הסצנה, ומדברים מעט על בקבוק מים שהוא מביא לה. אופי זה של בימוי יוצר תחושה שלא קורה דבר בסרטים שלה, אך ניתוח מעמיק של ההתרחשויות מראה שהסרטים נאמנים למבנה הדרמטי של אריסטו.
יתר על כן, ביר מקפידה לסיים את סרטיה בטון מעט אופטימי, באומרה שלמרות שהסרטים שלה אינם מסחריים גרידא, הם גם אינם אמנות טהורה, ועל כן היא צריכה לתקשר עם הקהל שלה, ולתת להם מעט אור להישען עליו.
פרסים ואותות כבוד

2011 - פרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר - עבור "בעולם טוב יותר"
2011 - פרס גלובוס הזהב בקטגוריית הסרט הזר - עבור "בעולם טוב יותר"
2010 - חברת מסדר דאנברוג בדרגת אביר
2007 - מועמדות לפרס הסרט הטוב ביותר באוסקר האירופי - עבור "אחרי החתונה"
2007 - מועמדות לפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר - עבור "אחרי החתונה"
2003 - פרס המבקרים בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי בטורונטו - עבור "אהבות פתוחות"
2003 - פרס "בודיל" לסרט הדני הטוב ביותר - עבור "אהבות פתוחות"
2003 - פרס "רוברט" של הקהל הדני - עבור "אהבות פתוחות"
2000 - פרס "רוברט" לסרט הדני הטוב ביותר - עבור "האחד והיחיד"
1999 - פרס "בודיל" לסרט הדני הטוב ביותר - עבור "האחד והיחיד"
1993 - פרס "רוברט" לסרט הקצר/תיעודי - עבור "מכתב ליונאס"
פילמוגרפיה

1991 - Freud flytter hjemfra (פרויד עוזב את הבית)
1992 - Brev til Jonas (מכתב ליונאס)
1994 - Det bli'r i familien (עניינים משפחתיים)
1995 - (Pensionat Oskar (Like It never was before
1997 - (אני מאמין Sekten (Credo (כתות)
1999 - Den eneste ene (האחד והיחיד)
2000 - Hånden på hjertet (פעם בחיים)
2002 - Elsker dig for evigt - Open hearts (אהבות פתוחות)
2004 - Brødre (אחים)
2006 - Efter brylluppet - After the Wedding (אחרי החתונה)
2006 - Chasing montana
2007 - Things we lost in the Fire (דברים שאבדו לנו באש)
2010 - Hævnen (בעולם טוב יותר)
2014 - הזדמנות נוספת
2018 - "קופסת הציפורים"
2020 - "היית צריכה לדעת"
TBA‏ - "הזוג המושלם"
הערות שוליים

1 2  אורי קליין, "בעולם טוב יותר"  - הבחירה הלא ראויה בתולדות האוסקר לסרט הזר, באתר הארץ, 5 באפריל 2011
זהר וגנר, עכבר העיר, "בעולם טוב יותר": לקח את האוסקר בזכות החשיבות העצמית, באתר הארץ, 1 באפריל 2011
↑  אור סיגולי, עכבר העיר, לארס פון טרייר: הדוד המשוגע של הקולנוע האירופאי, באתר הארץ, 20 במאי 2011
↑  אורי קליין, רואים את הצהוב בעיניים, באתר הארץ, 21 באפריל 2003
↑  אסף אוני, קופנהגן, כל כך קשה להיות, באתר הארץ, 22 באוגוסט 2007
↑  נירית אנדרמן, לא דוגמטית, באתר הארץ, 10 ביולי 2007
↑  נעם בוקסבאום, עכבר העיר, החתונה הסקנדינבית שלי, באתר הארץ, 17 ביולי 2007
↑  ביקורות:
ליבי בגנו, עכבר העיר, "אחים": דרמה מלוטשת שמסוגלת ליותר, באתר הארץ, 6 בדצמבר 2009
אורי קליין, "אחים": מלחמה עם תיקונים קוסמטיים, באתר הארץ, 9 בדצמבר 2009
↑  אלן רידינג, הניו יורק טיימס, לא עוד האיש עם האקדח, באתר הארץ, 1 באוקטובר 2007
↑  נירית אנדרמן, סרטה של סוזנה ביר יפתח את  הפסטיבל לסרטי נשים ברחובות, באתר הארץ, 19 באוגוסט 2008
↑   אורי קליין, "אחרי החתונה": קו דק בין מלודרמה לאופרת סבון, באתר הארץ, 1 באוקטובר 2019
↑  אור סגולי, עכבר העיר, רצים לפסלון: ריקי ג'רבייס מציל את גלובוס הזהב, באתר הארץ, 17 בינואר 2011
↑  זהר וגנר, עכבר העיר, "רק אהבה": כשפירס ברוסנן דיבר דנית, באתר הארץ, 25 באוקטובר 2012
↑   אורון שמיר, לא רק "קופסת הציפורים" – שלושה סרטים שנהפכו לתופעת רשת, באתר הארץ, 13 בינואר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007424980805171  PLWABN: 9810696732005606  BIBSYS: 65250  BNE: XX5001178  BnF: cb140797081 (data)  CiNii: DA16301720  GND: 138347328  ISNI: 0000 0001 1480 7225  LCCN: no2006043818  NDL: 00963519  NKC: xx0155225  NLK: KAC201230934  NTA: 245594469  SELIBR: 338032  SNAC: w6gv93jm  SUDOC: 079975232  VIAF: 119927378   WorldCat (עם VIAF): 119927378
סיטרואן סוג B12

ערך זה עוסק ברכב מנועי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

Citroën Type B12, שנת 1926
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  סיטרואן
 שנות ייצור:  1925–1927
 הרכבה:  צרפת צרפת
 מודל קודם:  סיטרואן סוג B10
 מודל אחריו:  סיטרואן B14
 סיווג:  "Torpedo (car)" (אנ')
 מרכב:  Front-engine, rear-wheel-drive layout (אנ')
 אורך:  4,000–4,200 מ"מ
 רוחב:  1,450 מ"מ
 גובה:  1,830 מ"מ (דגם טורפדו סדאן 4 דלתות)
 משקל:  1,000 ק"ג (דגם טורפדו סדאן 4 דלתות)
 בסיס גלגלים:  2,830 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, בטור, 2 שסתומים לצילינדר, 1,452 סמ"ק המפיק 20 כ"ס ב-2,100 סל"ד  4 צילינדרים, בטור, 2 שסתומים לצילינדר, 1,452 סמ"ק המפיק 22 כ"ס ב-2,100 סל"ד
 הילוכים:  תמסורת ידנית – 3 מהירויות, לא מסונכרנת
 מהירות מרבית:  70 קמ"ש
סיטרואן סוג B12 (בצרפתית: Citroën Type B12) היא מכונית שיוצרה במספר צורות גוף פתוחות וסגורות הכוללות: מכונית משפחתית, מכונית קופה, רודסטר, קבריולה וטנדר.
דגמי "סיטרואן סוג B12" הם מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית סיטרואן אשר יוצרו בין השנים 1925–1927 בצרפת.
חלקם של דגמי "סיטרואן סוג B12" הוגדרו כסוג של מכונית "Torpedo (car)" (אנ').
יוצרו 38,381 יחידות.
המתחרים הגדולים היו: דגם פיג'ו סוג 177 מתוצרת פיג'ו ודגם רנו KZ מתוצרת רנו.
תצורות

"Torpedo" בתצורה 4 דלתות סדאן.
"Torpedo" בתצורה פתוחה (קבריולה).
"Torpedo Sport".
"Conduite Intérieure" (saloon/sedan)".
"Coupé De Ville".
לנדולט
טנדר בסגנון "Torpédo commercial", היה קרוי "Boulangère" (אופה, כלומר: לשנע סוגי לחם).
ממאפייני "סיטרואן סוג B12"

"סיטרואן סוג B12" הוצג לראשונה בתערוכת הרכב של פריז באוקטובר 1925.
שלדה: מסגרת נפרדת עם אבני צד וקורות פלדה, גוף פלדה (בדגמי "טורפדו"), מסגרת נפרדת עם אבני צד פלדה וקורות רוחב, פלדה מעורבת ומרכב עץ (בדגמי: קבריולה, קופה, ולנדולט).
הצתה: באמצעות מגנט.
מנוע: מנוע בנזין קדמי-אורכי, גל ארכובה על שני מיסבים עיקריים, גל זיזים בארכובה.
מנוע קירור מים עם רדיאטור ומאוורר.
סוג הנעה: הנעה אחורית.
מאייד אופקי תוצרת "Solex".
מערכת בלימה: בלמי תופים על הגלגלים הקדמיים בתוספת תוף אחורי, ביציאת תיבת ההילוכים, בקרת כבלים.
מתלים: מתלה קדמי – סרן קשיח עם קפיצי עלים חצי אליפטיים, ללא בולמי זעזועים, מתלה אחורי – סרן קשיח עם חפיפה של שני קפיצי עלים, כולל בולמי חיכוך.
גלריה

"סיטרואן סוג B12"
"סיטרואן סוג B12" - טורפדו קבריולה
"סיטרואן סוג B12" - קבריולה
"סיטרואן סוג B12", שנת 1926
"סיטרואן סוג B12", שנת 1926
"סיטרואן סוג B12"
"סיטרואן סוג B12" - מבט לתא הנהג ולוח מחוונים
"סיטרואן סוג B12" - טנדר, מבט לתא הנהג
מבט למנוע שהורכב ב"סיטרואן סוג B12"
"סיטרואן סוג B12" - טנדר
"סיטרואן סוג B12" - טנדר
"סיטרואן סוג B12" - טנדר
"סיטרואן סוג B12" - טנדר
ראו גם

סיטרואן
סיטרואן סוג B15
הערות שוליים

↑  "סיטרואן סוג B12" בתצורה פתוחה - תמונה en.citroen-club.cz/sub-model/citroen-type-b-b12
↑  "סיטרואן סוג B12" classic.com/veh/1925-citroen-b12-limousine
↑  "סיטרואן סוג B12" car.info/en-se/citroen/type-b12/1st-generation-7138024
↑  "סיטרואן סוג B12" citroenet.org.uk/passenger-cars/ac/10hp-b12/10hp-type-b12
↑  Jacques Wolgensinger, André Citroën, Lupetti, ISBN 88-85838-69-3
↑  "סיטרואן סוג B12" טנדר - תמונה reezocar.com/en/occasion/annonce-citroen-b12-RZCCSTFR187083
תת-פעילות בלוטת יותרת הכליה

| --- | --- |

מיקום בלוטות יותרת הכליה ביחס לכליות
 תחום:  אנדוקרינולוגיה 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  765753 
 MeSH:  D000309
 סיווגים
 ICD-10:  E27.1-E27.4
 
תת־פעילות בלוטת יותרת הכליה (היפואדרנליזם), היא מחלה הנובעת מאי-ספיקה של בלוטת יותרת הכליה. זוהי הצורה החלקית של מחלת אדיסון, שבה כמעט אין הפרשה של ההורמון הסטרואידי קורטיזול. המחלה נובעת מחוסר יכולת של בלוטת יותרת הכליה לייצר קורטיזול בכמות המספקת. במקרה זה רמות הקורטיזול יכולות להיות תקינות, אולם הגוף אינו מגיב טוב לדרישות הדחק ולא מסוגל לספק קורטיזול בכמויות הנדרשות במקרי חרום. אמנם מבחינת בדיקות הדם המחלה אינה חמורה כמו מחלת אדיסון (כי אין חוסר כרוני), אך אנשים הסובלים ממנה סובלים מסימפטומים קשים אשר יכולים להקשות על התפקוד היומיומי.
אי הספיקה של הבלוטה יכולה לנבוע ממקורות שונים. באי-ספיקה ראשונית (primary) בלוטת יותרת הכליה אינה עומדת בדרישות של בלוטת יותרת המוח, אשר מפרישה את הורמון ה-ACTH כדי לגרות אותה. באי ספיקה שניונית, הבעיה היא בעצם בבלוטת יותרת המוח, אשר אינה מפרישה מספיק הורמון ACTH כדי לגרות הפרשת קורטיזול. הדבר יכול לגרום לבלוטה להתנוון עם חוסר הדרישה. במקרה של אי-ספיקה ראשונית ניתן לראות שינויים רבים המרמזים על כך בבדיקות הדם, כגון רמות אלקטרוליטים (אשלגן\נתרן) לא תקינות ועוד. באי-ספיקה שניונית קשה יותר לאבחן. מחלת אדיסון היא אי-ספיקה ראשונית בצורתה החמורה ביותר. במקרה זה בלוטת יותרת הכליה מתנוונת עקב התקפה עליה על ידי נוגדנים עצמיים של הגוף (זוהי מחלה אוטואימונית).
סימפטומים

חולשה
סחרחורת
עייפות
איבוד משקל
דיכאון
כאבי מפרקים ושרירים
לחץ דם נמוך
אבחון

אבחון של אי ספיקה ראשונית (מחלת אדיסון) של בלוטת יותרת הכליה מבוצע על ידי מדידת ערך קורטיזול בדם אשר הוא נמוך באופן חריג. תוצאה זו בליווי בדיקת ACTH דינאמית (ראו בהמשך) היא אבחנתית לאי ספיקה ראשונית של בלוטת יותרת הכליה. במקרה של אי ספיקה שניונית, ייתכן ערך קורטיזול נורמלי המתקבל בבדיקת הדם, אך אם הוא נלווה לסימפטומים מחשידים ניתן לבצע גם כן בדיקת ACTH ולאבחן היפואדרנליזם.
אבחון > בדיקת גירוי ACTH

בבדיקה זו (ACTH stimulation test), מזריקים למטופל את ההורמון ACTH, אשר גורם לגירוי בבלוטת יותרת הכליה אשר מעלה את רמות הקורטיזול בדם.
לוקחים 3 בדיקות דם בזמנים של 0, 30 ו-60 דקות מהזרקת ההורמון. על פי העלייה שצפוי לראות ברמות הקורטיזול, ניתן לאבחן או לשלול את אי הספיקה של הבלוטה.
קיימים קריטריונים שונים לאבחון, והם משתנים בין מאמרים שונים, בין רופאים שונים ובין המינונים השונים של החומר המוזרק (ACTH מוזרק לרוב במינון של 1 מק"ג או 250 מק"ג).
קריטריון נפוץ הוא לדרוש קפיצה של כמות הקורטיזול שהיא פי 2 מהכמות ההתחלתית לפחות, כתוצאה תקינה.
הבדיקה אמינה יחסית לאבחון אי-ספיקה ראשונית של הבלוטה.
אבחון > בדיקת DHEA-S

ההורמון DHEA, המופרש מבלוטת יותרת הכליה, יכול לעיתים לרמז על אי-ספיקה של הבלוטה. נמצא שבכל המקרים בהם קיימת תת־פעילות, רמת ההורמון נמוכה (100% רגישות). עם זאת בחלק מהמקרים הוא יכול להיות נמוך גם כן ללא תת־פעילות של הבלוטה (לערך הנמוך סגוליות 81% לתת־פעילות). כמו כן נמצא שלחלק מהחולים תיתכן תוצאה תקינה לחלוטין במבחן גירוי ה-ACTH, למרות שהם סובלים מתת־פעילות של הבלוטה וערכי ה-DHEA נמוכים. בבחינת התוצאות יש לשים לב לפרמטרים שונים שיכולים להשפיע, כגון הגיל (אצל צעירים עד גיל 30 רמת ההורמון בדרך כלל בערכה המקסימלי).
אבחון > בדיקות אלטרנטיביות

בתחילת המאה ה-20 היו מספר בדיקות בשימוש לאבחון מחסור בקורטיזול, אשר היו בשימוש על ידי רופאים. עם כניסת בדיקות הדם נדחקו הבדיקות הללו והן בשימוש של מטפלים אלטרנטיביים בלבד:
מבחן כיווץ אישונים (iris contraction test) - בהארה עם פנס לעין, האישון מתכווץ. ב-1924 גילה הרופא ארויו (Arroyo) שבמקרים של חוסר בקורטיזול, לאחר זמן מה מתחיל האישון להתרחב שוב. נוצר "מאבק" בו האישון משתולל ומתכווץ\מתרחב לסירוגין, עד שבסוף הוא נשאר מורחב. באנשים בריאים האישון נשאר מכווץ.
מבחן רגלנד (Ragland's test)- מלבד הסימפטום הנפוץ של לחץ דם נמוך, גילה הרופא רגלנד שבמדידת לחץ דם בישיבה ממושכת ומיד לאחר מכן במצב עמידה, עלייה של פחות מ-10 בערך הסיסטולי (או ירידה במקרים חמורים במיוחד), מעידה על רמות קורטיזול נמוכות. כמו כן תחושת סחרחורת במעבר לעמידה נפוצה במקרה זה.
כמו כן, במרפאות שונות בארצות הברית מאבחנים מחסור בקורטיזול ובעיות במחזור הקורטיזול באמצעות בדיקות רוק. בדיקות אלה נלקחות בדרך כלל 4 פעמים ביום ונשלחות למעבדה, אשר מודדת את ריכוז הקורטיזול (והורמונים אחרים) ברוק. על פי התוצאות ניתן להסיק מהו אופי הבעיה. נמצא שבחולים בתסמונת העייפות הכרונית, למשל, מחזור הקורטיזול אינו תקין.
טיפול

כמו בכל מחסור הורמונלי, הטיפול מבוצע באמצעות השלמת ההורמון החסר, קורטיזול.
ישנן מספר אפשרויות תחליפיות בטיפול:
התרופה הידרוקורטיזון, אשר מכילה את ההורמון קורטיזול בצורתו הטבעית. תרופה זו עדיפה מבחינה ביולוגית כי אנו למעשה משלימים לגוף בדיוק את ההורמון החסר. עם זאת הטיפול לעיתים אינו נוח, משום שיש לקחת את התרופה מספר פעמים ביום, עקב משך הפעולה הקצר של ההורמון בגוף. דבר זה גם יכול לגרום לתנודתיות רבה ברמות של ההורמון, דבר העלול להחזיר באופן זמני את הסימפטומים.
התרופה פרדניזון, אשר מהווה הורמון סינתטי. הורמון זה בעל משך פעילות גבוה בהרבה משל קורטיזול, ולכן יותר נוח לקחת את התרופה. עם זאת, מדובר בהורמון סינתטי (זר לגוף), ולכן קיים סיכוי לתופעות לוואי הנובעות מהטיפול.
הורמונים סטרואידיים סינתטיים אחרים
חולים במחלה צריכים להיות במעקב רפואי צמוד, ולרוב יצטרכו לצרוך את ההורמון במשך כל חייהם.
בכל מקרה כדאי לקחת את המינון הנמוך ביותר האפשרי של ההורמון אשר מעלים את הסימפטומים, כדי למנוע תופעות לוואי שעשויות לנבוע ממינון-יתר.