stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חצוצרה
סוגי חצוצרות

קיימים סוגים רבים של חצוצרות בכווני צליל שונים, לשימוש בעיקר במוזיקה קלאסית. לדוגמה: חצוצרה בדו, ברה/מי במול, חצוצרת פיקולו בסי במול/לה וסול, חצוצרת באס בפה ובסי במול ועוד.
כלים נוספים אשר כמעט זהים לחצוצרה הם הקורנט (Cornet), שלמעשה קדם לחצוצרה המודרנית, והפלוגלהורן (Flugelhorn), שניהם בעלי צלילים רכים ומעודנים יותר.
ישנם כמו כן מספר פיתוחים ווריאציות מיוחדות של החצוצרה (הרגילה) למשל:
חצוצרת כיס (Pocket Trumpet) - בעלת פיתולי צינורות רבים וצפופים שנותנים לה מראה קומפקטי. למעשה מנעד החצוצרה הזאת זהה לחלוטין לחצוצרה הרגילה וההבדל הוא רק באורך החצוצרה. לחצוצרות כיס רבות, ישנן בעיות כיוון קלות, עקב המבנה הפיסי של החצוצרה.
חצוצרת רבע טון (Quarter Tone Trumpet) - בעלת שסתום רביעי אשר מוסיף לחצוצרה (הרגילה בסי במול) אפשרות נגינה של צלילים במרווח רבע טון, אשר נפוצים במוזיקה ערבית, מוזיקה הודית ועוד.
Shew Horn - חצוצרה יוצאת דופן בעלת שתי מערכות פעמונים, שפותחה במיוחד עבור חצוצרן הג'אז Bobby Shew, ומסוגלת להפיק מעבר חד ומהיר בין שתי צורות נגינה עם איכויות שונות. לדוגמה: פעמון אחד מעומעם (עם משתיק קול) והפעמון השני רגיל.
Aida Trumpet - זוהי חצוצרה בעלת שסתום אחד בלבד, והיא ישרה לגמרי, ונראית כמו חליל ארוך, בשונה מחצוצרה רגילה שהצינור שלה מפותל. בחצוצרה זו השתמשו לצורך נגינת תרועה מפורסמת מתוך האופרה אאידה מאת המלחין ג'וזפה ורדי.
Firebird - חצוצרה מיוחדת שבה ניגן לראשונה החצוצרן מיינרד פרגוסון, היא שילוב של חצוצרה עם סליד (מחלק) כמו של טרומבון. על כלי זה ניגנו והקליטו גם החצוצרנים: דון אליס וג'יימס מוריסון.
תרועות

מאז תחילת השימוש בחצוצרה, שימושה המרכזי היה בתרועות. צלילה החד והחזק של החצוצרה מתאים לכל סוגי התרועות. הנה מספר דוגמאות לתרועות נפוצות כיום:
תרועת יזכור - תרועה איטית בדרך כלל המסמלת כאב. בישראל משמשת ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל וביום הזיכרון לשואה ולגבורה. בזמן נגינת התרועה מורידים את הדגל לחצי התורן.
תרועת הנפת הדגל - תרועה מהירה בסגנון מארש. משמשת בישראל בעיקר ביום העצמאות כאשר מרימים את הדגל לראש התורן לאחר יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל.
תרועת השכמה - תרועה מהירה בדרך כלל המשמשת להשכמה בבוקר.
תרועת כבוד - תרועה שמשמשת בטקסים או אירועים לכבוד בעלי כבוד. בישראל מנגנים אותה, לדוגמה, בעת כניסת הנשיא.
גם כיום יש שימוש רב בתרועות חצוצרה בצבאות ברחבי העולם, וכמו כן גם בצה"ל.
טכניקת הנגינה

הפקת צליל בחצוצרה נעשית על ידי נשיפה לתוך הפיה.
יש סוגים שונים של צלילים שנגרמים בצורות שונות:
"טה" - צליל חד, הנכון והנפוץ ביותר. הוא נגרם על ידי סתימת הפתח בשפתיים בעזרת הלשון, ומשיכת הלשון פנימה במהירות תוך כדי נשיפה.
"דה" - צליל רופף במעט, משתמשים בו בעיקר בג'אז וסווינג. הוא נגרם על ידי סתימה חלקית של הפתח בשפתיים בעזרת הלשון, ומשיכת הלשון פנימה תוך כדי נשיפה.
"קו" - נקישת ה"קו" נועדה למקצבים מהירים (כמו חלקי שש-עשרה או חלקי שלושים-ושתיים) בהם לא ניתן לנקוש בנקישת טה כל צליל. במקרים כאלו הנגן משתמש בנקישה כפולה (טו-קו) למקצבים זוגיים, או בנקישה משולשת (טו-טו-קו) למקצבים משולשים.
בחצוצרה ישנם 3 שסתומי בוכנה המאפשרים 7 שילובי לחיצה ומביאים לשינוי בגובה הצליל. כמו כן, גובהו של הצליל משתנה בהתאם למתח שפתיו (אמבושיור) ואופן נשיפתו של הנגן.
הצליל הנמוך ביותר שאפשר לנגן בחצוצרת סי במול הנפוצה הוא פה דיאז (#F)(מצלצל מי) הראשון מתחת לדו האמצעי. כמו כן ניתן להגיע לתו נמוך יותר על ידי השפתיים, טכניקה זאת נקראת over-tons ומשמשת בעיקר בג'אז ובמוזיקה מודרנית.
בחצוצרה אין מגבלה לתו הגבוה ביותר. על ידי מתיחת השפתיים וחוזק הנשיפה ניתן להגיע לצלילים גבוהים מאוד, תכונה זו ניכרת בכל כלי המתכת. רוב החצוצרנים לא מצליחים לעלות לצליל גבוה יותר מהתו דו באוקטבה הרביעית. יש חצוצרות בעלות כפתור נוסף הנקרא "אוקטבה", המעלה את הצליל באוקטבה (שישה טונים) וכך מקל על חצוצרנים להגיע לצלילים גבוהים.
את החצוצרה מחזיקים בעזרת שתי הידיים.
ביד הימנית לוחצים על השסתומים בחצוצרה. מקומה של כל אצבע בחצוצרה שכיחה:
האגודל נמצא מתחת לצינור שמתחבר לפיה.
בעזרת האצבע לוחצים על הכפתור הראשון מכיוון הפה.
בעזרת האמה לוחצים על הכפתור השני.
בעזרת הקמיצה לוחצים על הכפתור השלישי.
הזרת נמצאת בתוך חצי טבעת הממוקמת מעט רחוק יותר מהכפתור השלישי, בעזרתה מחזיקים את היד הימנית במקומה.
ביד השמאלית מחזיקים את החצוצרה:
האגודל נמצא בחצי מעלה לצינור כיוון מאחורי שלושת השסתומים.
האצבע והאמה נמצאים בצמוד לשסתום השלישי.
הקמיצה נמצאת בתוך טבעת הממוקמת על אחד מצינורות הכיוון.
הזרת נמצאת מתחת לטבעת של הקמיצה.
טכניקת הנגינה > אצבוע

צירופי לחיצות שונות על השסתומים גורמים להפקת צלילים שונים.
כל לחיצה על שסתום, "מאריכה" את אורך הצינור בו עובר האוויר. ככל שהצינור ארוך יותר, כך הצליל ישמע נמוך יותר.
(לכן בטובה שאורך צינורותיה ארוך, הצליל נמוך, ובפיקולו הצליל גבוה מאוד). לחיצה על השסתום הראשון (הקרוב למחצצר) בחצוצרת סי במול, תאריך את הצינור כך שהצליל יונמך בטון שלם. השסתום השני- הארכה שתנמיך את הצליל בחצי טון, והשסתום השלישי- הארכה שתנמיך את הצליל בטון וחצי.
כך, אם ננגן סול אמצעי, ונלחץ על השסתום הראשון, נקבל את הצליל הנמוך בטון שלם מסול- פה. אם נלחץ גם על השסתום הראשון וגם על השני, נקבל צליל הנמוך בטון וחצי מסול- מי. אם נוסיף ללחיצה גם את השסתום השלישי, נקבל צליל הנמוך בשלושה טונים (טריטון) מסול- דו דיאז/רה במול.
בעמודה הראשונה של הטבלה מופיע התו, בעמודה השנייה מוצג הצירוף הנדרש ובעמודה השלישית מוצג צירוף אלטרנטיבי. 1 מסמן את הכפתור הראשון מכיוון הפיה, 2 מסמן את הכפתור השני, 3 מסמן את הכפתור השלישי ו-0 מסמן לא ללחוץ על שום כפתור. צירופי מספרים מורים ללחוץ על מספר כפתורים בו זמנית. למשל - 1–3 מסמן לחיצה על הכפתור השלישי ועל הכפתור הראשון.
הטבלה מסודרת לפי גובה התו ומתחילה בתו הנמוך ביותר בחצוצרת סי במול - פה דיאז (#F).
שימו לב שתוים מסוימים יכולים להיקרא בשני שמות, למשל - מי במול (Eb) יכול להקרא גם רה דיאז (#D) ופה דיאז (#F) יכול להקרא גם סול במול (Gb). לצורך נוחות בטבלה כתוב רק שם אחד לכל תו.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| תו מוזיקלי | אצבוע חצוצרת סי במול (Bb) | אצבוע חצוצרת סי במול (Bb) אלטרנטיבי |
| פה דיאז (#F) | 1-2-3 | אין |
| סול (G) | 1-3 | 0 |
| סול דיאז (#G) | 2-3 | אין |
| לה (A) | 1-2 | 3 |
| סי במול (Bb) | 1 | אין |
| סי (B) | 2 | אין |
| דו אמצעי (C) | 0 | אין |
| דו דיאז (#C) | 1-2-3 | אין |
| רה (D) | 1-3 | אין |
| מי במול (Eb) | 2-3 | אין |
| מי (E) | 1-2 | 3 |
| פה (F) | 1 | אין |
| פה דיאז (#F) | 2 | 1-2-3 |
| סול (G) | 0 | 1-3 |
| סול דיאז (#G) | 2-3 | אין |
| לה (A) | 1-2 | 3 |
| סי במול (Bb) | 1 | 1-2-3 |
| סי (B) | 2 | 1-3 |
| דו (C) | 0 | 2-3 |
| דו דיאז (#C) | 1-2 | 1-2-3, 3 |
| רה (D) | 1 | 1-3 |
| מי במול (Eb) | 2 | 2-3 |
| מי (E) | 0 | 1-2, 3, 1-2-3 |
| פה (F) | 1 | 1-3 |
| פה דיאז (#F) | 2 | 1-2-3, 2-3 |
| סול (G) | 0 | 1-3, 3, 1-2 |
| סול דיאז (#G) | 2-3 | 1, 1-2-3 |
| לה (A) | 1-2 | 3, 1-3, 2 |
| סי במול (Bb) | 1 | 1-2-3, 0, 2-3 |
| סי (B) | 2 | 1-3, 3, 2-3 |
| דו גבוה (C) | 0 | 1, 1-2-3, 2-3 |
| דו דיאז (#C) | 1-2 | 2 |
| רה (D) | 1 | 0, 1-3 |
| מי במול (Eb) | 2 | 2-3 |
| מי (E) | 0 | 1-2, 3 |
| פה (F) | 1 | 1-3 |
| פה דיאז (#F) | 2 | 1-2-3 |
| סול (G) | 0 | 1-3 |
| סול דיאז (#G) | 2-3 | 1 |
| לה (A) | 1-2 | 3 |
| סי במול (Bb) | 1 | 0 |
| סי (B) | 2 | 0, 1-3 |
| דו גבוה כפול (C) | 0 | 2-3 |
ראו גם

מוזיקה
כלי נשיפה
חצוצרת בארוק
אופיקלאידה
קון-זלמר
מרכיבי החצוצרה
שסתום החצוצרה
חצוצרת C
חצוצרת כיס
פסל חצוצרה בפארק הגדול בפתח תקווה
כיכר החצוצרה בראש העין
הפליצו בגאווה

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  בנג'מין פרנקלין 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  מסה 
 נושא:  נפיחה 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1781? 
 
בנג'מין פרנקלין
הפליצו בגאווה (באנגלית: Fart Proudly; מוכר גם בשמות "מכתב לאקדמיה המלכותית" ו"לאקדמיית ההפלצה המלכותית") הוא שמו המקובל של מאמר אודות נפיחות אשר נכתב בסביבות שנת 1781 על ידי בנג'מין פרנקלין, בעת שירותו כשגריר ארצות הברית בצרפת.
המאמר נכתב בתגובה להזמנה מהאקדמיה המלכותית של בריסל. פרנקלין האמין שהסביבה האקדמית באירופה באותה תקופה נגועה ביומרנות ועסוקה בעניינים לא-מעשיים. בשל כך נענה להזמנה בחיבור מאמר סרקסטי ועוקצני בו הוא מציע להפנות משאבי מחקר למציאת דרכים לשיפור ריחן של נפיחות אנושיות, עד לרמה שיהיה אפשר להשתמש בהן כבושם. בנוסף עוסק המאמר באופן ההשפעה של אכילת מאכלים שונים על ריח הנפיחות, והוא מסתיים במשחק מילים לעגני לפיו, להבדיל מההשלכות המעשיות של מאמר זה, מאמרים אחרים שווים "בקושי פרד'ינג" (farthing).
המאמר לא הוגש בסופו של דבר לאקדמיה, אך הודפס במכונת הדפוס של פרנקלין וחולק בתפוצה מצומצמת, בין השאר לג'וזף פריסטלי, כימאי הידוע בעבודתו בתחום הגזים.
במשך שנים המאמר לא הוכלל ברפרטואר הכתבים המפורסמים של פרנקלין, אך יצא לאור לבסוף בשנת 1990, ונכון ל-2022 הוא זמין גם ברשת.
הערות שוליים

↑  מאמר הפליצו בגאווה, באתר teachingamericanhistory
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: be6a6f7b-7861-4daa-b3e8-c4e213f23a35 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מדעים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קהרמאנמרש

| --- | --- |
סמל קהרמאנמרש

פוטומונטז' של קהרמאנמרש
 מדינה:  טורקיה טורקיה
 מחוז:  הים התיכון
 נפה:  קהרמאנמרש
 ראש העיר:  האירטין גינגר (מפלגת הצדק והפיתוח)
 תאריך ייסוד:  המאה ה-12 לפנה"ס
 שטח:  14,346 קמ"ר
 גובה:  568 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  1,116,618 (2023)
  ‑ צפיפות:  77.84 נפש לקמ"ר (2023)
 קואורדינטות:  37°35′N 36°56′E﻿ / ﻿37.583°N 36.933°E﻿ / 37.583; 36.933
 אזור זמן:  UTC +3
 http://www.kahramanmaras.bel.tr
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת טורקיה מוגדלת) אנקרה איסטנבול איזמיר בורסה אדנה גזיאנטפ קוניה אנטליה דיארבקיר קייסרי סמסון ארזורום גאורגיה אר. א. עיראק סוריה יוון בולגריה הים האגאי  הים התיכון הים השחורקהרמאנמרש(למפת טורקיה רגילה) אנקרה איסטנבול איזמיר בורסה אדנה גזיאנטפ קוניה אנטליה דיארבקיר קייסרי סמסון ארזורום גאורגיה אר. א. עיראק סוריה יוון בולגריה הים האגאי  הים התיכון הים השחורקהרמאנמרש(למפת נפת קהרמאנמרש רגילה) גוקסן אפשין אלביסטן גזיאנטפ שנלא. אדיאמן אדנה אוסמנייה קייסרי סיוואס מלטיהקהרמאנמרש(למפת נפת קהרמאנמרש מוגדלת) גוקסן אפשין אלביסטן גזיאנטפ שנלאורפה אדיאמן אדנה אוסמנייה קייסרי סיוואס מלטיהקהרמאנמרש  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
קהרמאנמרש (בטורקית: Kahramanmaraş; בערבית: قهرمان مرعش, תעתיק מדויק: קהרמאן מרעש; ובעבר Maraş - מרש; בערבית: مرعش, תעתיק מדויק: מרעש) היא עיר בדרום טורקיה ובירת נפה בעלת שם זהה במחוז הים התיכון. לעיר מעמד של עיר מטרופוליטנית (Büyükşehir - "עיר גדולה"), ולפי אומדן רשמי משנת 2023, אוכלוסייתה מנתה כ-1.1 מיליון תושבים. העיר שוכנת בגובה של 568 מטר במורדות הדרומיים של הרי הטאורוס, סמוך לאחד מיובליו של נהר ג'ייהאן ובקרבת הגבול עם סוריה.
היסטוריה

קהרמאנמרש נוסדה כממלכה חתית חדשה במאה ה-12 לפנה"ס, והייתה ככל הנראה מדינה וסאלית של ממלכת תובל. במאה ה-8 לפנה"ס נזכרה העיר במקורות אשוריים כמרקסי, והחל בתקופה הרומית נודעה בשם "גרמניקיה קייסריה" (Germanicia Caesarea).
בשנת 645 נכבשה העיר בידי הערבים ונשלטה בידי בית אומיה עד שבית עבאס גבר עליו, והעיר באה תחת שלטונו בשנת 800 לערך. בשנת 778 צבא ביזנטי גדול בפיקודו של מיכאל לחנודרקון ניסה לכבוש את העיר, אך ללא הצלחה. לאחר קרב מנזיקרט ב-1071 ושבירת כוחה של האימפריה הביזנטית באסיה הקטנה, שימשה קהרמאנמרש כבירתה של נסיכות ארמנית קטנה שהקים פילרטוס ברכמיוס, ארמני ששימש בעברו כגנרל בצבא הביזנטי. נסיכותו של ברכמיוס קמה ב-1078 אך לקראת מותו ב-1086 התפוררה למספר ישויות מקומיות, והעיר נכבשה על ידי צלבני מסע הצלב הראשון בשנת 1097. העיר באה תחת שלטונה של רוזנות אדסה, אך חרבה בשנת 1114 ברעידת אדמה שגרמה למותם של 40,000 איש. עם נפילתה של רוזנות אדסה באמצע המאה ה-12 הייתה קהרמאנמרש לחלק מממלכת קיליקיה הארמנית.
העיר נכבשה על ידי הסולטאן סלים הראשון ב-1515, ונודעה בשם מארש. היא נותרה בחזקתה של האימפריה העות'מאנית עד לאחר מלחמת העולם הראשונה. בהיותו חלק מהסְפָר של סוריה המוסלמית ולאחמ"כ של וולאית (נפת) "סוריה הגדולה והַשַׁאם", ספג האזור השפעות ערביות כמו השפה המוזיקה והאוכל. עם תום מלחה"מ הראשונה כבשו הבריטים את העיר, ומסרוה, ב-29 באוקטובר 1919, לידי הצרפתים, הכול בהתאם להסכם סייקס–פיקו שנחתם שלוש שנים קודם לכן בין שתי המעצמות. למחרת הגיע לעיר גם הלגיון הצרפתי-ארמני, וכמו באנטפ ובאורפה, גם בקהרמאנמרש לוו חילופי השלטון בעימותים עם התושבים, אשר התנגדו לצעד זה בעיקר בשל נוכחותם של חיילי הלגיון הצרפתי-ארמני. הצרפתים הפעילו את אנשי הלגיון הצרפתי-ארמני כעושי דברם וכן נסמכו על חייליו לשם איסוף מודיעין.
ב-31 באוקטובר 1919, יומיים לאחר כניסת הצרפתים למארש ויום לאחר שהגיעו 2,000 חיילי הלגיון הצרפתי-ארמני, אירעה בעיר "תקרית סיטצ'י-אימאם" (Sütçü İmam olayı - "תקרית החלבן אימאם"). שלוש נשים טורקיות אשר יצאו מרחצה בחמאם הוטרדו על ידי חיילים ארמנים, וטורקי מקומי שחש לעזרתן נורה למוות. בתגובה פתח סיטצ'י-אימאם באש לעבר החיילים הארמנים והרג אחד מהם. גם הארמנים הגיבו באש, הרגו אזרח נוסף, ואחר נתפס ועונה למוות. האירוע הוביל לחוסר שקט שהתפתח לקרב מארש החל ב-21 בינואר 1920. כתוצאה מכך נאלצו הצרפתים לפנות את העיר ב-12 בפברואר 1920.
כהוקרה על התנגדותה לצרפתים בעת מלחמת טורקיה–צרפת זכתה העיר במדליית העצמאות (İstiklal Madalyası) לאחר המלחמה, וב-7 באוקטובר 1973 שינתה האספה הלאומית הגדולה של טורקיה את שמה של העיר מ"מארש" ל"קהרמאנמרש" (Kahramanmaraş - "מארש הגיבורה").
ב-23 בדצמבר 1978 אירע בקהרמאנמרש טבח באלווים אשר בוצע בידי ארגון הטרור הלאומני הזאבים האפורים. באירוע מצאו את מותם למעלה ממאה איש, והוא נחשב לאחד הגורמים להכרזת משטר צבאי בטורקיה בשנת 1980.
בפברואר 2023, פקדה רעידת אדמה בעוצמה של 7.8 בסולם מגניטודה לפי מומנט את אזור העיר ומבנים רבים ניזוקו קשות.
העיר כיום

קהרמאנמרש משמשת מרכז כלכלי וחקלאי באזורה, ובעיר מרכז תעשייתי המתמחה בעיקר בטקסטיל ובמזון. שמה של העיר הולך לפניה ברחבי טורקיה בשל שמן הזית, הסחלב, והגלידה מסטיק המקומית המסורתית הנקראת "הגלידה של העיר מרש" (Maraş dondurması) או "דונדורמה" בפי התיירים. הגלידה מיוצרת מחלב עיזים, מסטיקא (שרף עץ האלה), אבקת סחלבים מיובשת הנקראת "מילד" (milled), ושלג מההרים הסמוכים (נקראת גם Dövme dondurma - "גלידה חבוטה" בגלל ההנפה של מוכרי הגלידה לשם קבלת אווריריות לגלידה). בשנת 1992 הוקמה בעיר אוניברסיטת סיטצ'י-אימאם (Kahramanmaraş Sütçü İmam Üniversitesi), המשתרעת על מספר קמפוסים.
בעיר שוכן המוזיאון הארכאולוגי של קהרמאנמרש, המציג ממצאים ארכאולוגיים מתקופות פרהיסטוריות ועד התקופה הביזנטית, וכן פריטים אתנוגרפיים.
ערים תאומות

אינדונזיה אצ'ה, סומטרה, אינדונזיה (מ־30 בדצמבר 1981)
אזרבייג'ן סאליאן (אנ'), אזרבייג'ן (מ־4 בספטמבר 2003)
אזרבייג'ן מינגצ'ביר, אזרבייג'ן (מ־10 באוקטובר 2017)
ארצות הברית ג'קסון, מיסיסיפי, ארצות הברית (מ־4 במאי 2011)
ארצות הברית יוסטון, טקסס, ארצות הברית (מ־2 באוקטובר 2013)
תוניסיה סליאנה (אנ'), תוניסיה (מ־3 באוקטובר 2012)
רוסיה נלצ'יק, קברדינו-בלקריה, רוסיה (מ־30 באוקטובר 2013)
בוסניה והרצגובינה צזין (אנ'), בוסניה והרצגובינה (מ־11 ביולי 2017)
טורקיה אארי (אנ'), טורקיה (מ־11 באפריל 2017)
טורקיה טרבזון, טורקיה (מ־16 בספטמבר 2021)
הערות שוליים

↑  Turkey: Administrative Division (Provinces and Districts) - Population Statistics, Charts and Map, citypopulation.de
↑  פרטים על רעידת האדמה
↑  Kardeş Şehirler Listesi | Kahramanmaraş Büyükşehir Belediyesi, kahramanmaras.bel.tr
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007567398805171  GND: 4372522-3  LCCN: n90691771  MusicBrainz: ffa178bd-b58d-4102-af09-5c7458fd6229  TDVİA: kahramanmaras  VIAF: 136174559   WorldCat (עם VIAF): 136174559 
נסיכותו של פילרטוס ברכמיוס, שבירתה בקהרמאנמרש (גרמניקיה)
קבר סיטצ'י-אימאם בקהרמאנמרש
שוק בעיר
נובה (חברה)

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ציבורית, נאסד"ק: NVMI
 בורסה:  הבורסה לניירות ערך בתל אביב
 סימול:  נובה
 מייסדים:  גיורא דישון ומשה פינרוב
 תקופת הפעילות:  1993–הווה (כ־32 שנים)
 מיקום המטה:  רחובות, ישראל
 משרד ראשי:  ישראל ישראל
 ענפי תעשייה:  מוליכים למחצה
 מוצרים עיקריים:  מערכות מדידה
 שווי שוק:  23.4 מיליארד ש"ח (27 בינואר 2025)
 הכנסות:  518 מיליון דולר (2023)
 רווח תפעולי:  132 מיליון דולר (2023)
 רווח:  136 מיליון דולר (2023)
 הון עצמי:  751 מיליון דולר (2023)
 סך המאזן:  1.13 מיליארד דולר (2023)
 מנכ"ל:  גבי וייסמן
 עובדים:  1100 (2023)
  
 novami.com
 
נובה בע"מ (לשעבר נובה מכשירי מדידה בע"מ) (באנגלית: Nova Ltd.), היא חברה ישראלית, העוסקת בפיתוח וייצור מערכות מדידה המותקנות במערכי השליטה והבקרה של תהליך היצור בתעשיית המוליכים למחצה. נובה היא חברה ציבורית ומניותיה נסחרות בנאסד"ק ובבורסה לניירות ערך בתל אביב. מניית החברה כלולה במדד תל אביב 35 ובמדד תל אביב טק-עילית.
היסטוריה

נובה הוקמה במאי 1993 על ידי גיורא דישון ומשה פינרוב. דישון בוגר האוניברסיטה העברית עם דוקטורט בהנדסת חומרים שימש כמנכ"ל עד 2006, פינרוב בוגר האוניברסיטה הטכנית במוסקבה עם דוקטורט בפיזיקה.
בשנת 1997 חברת אינטל הפכה ללקוח ומשקיע בנובה. בשנת 1999 נובה הודיעה על הקמת חברה בת ביפן ועל פתיחת משרדים בסינגפור כדי להרחיב את נוכחותה בשוק אסיה-פסיפיק. נובה הונפקה לראשונה בנאסד"ק באפריל 2000 וגייסה 60 מיליון דולר. בעת הנפקת החברה בעלי המניות העיקריים היו כלל תעשיות 25% (באמצעות "כלל תעשיות אלקטרוניקה"), חברת השקעות ההון סיכון "אינוונטק" 18%, קרן הון סיכון "תעוזה" 16% ואינטל 9%.
בשנת 2006 רכשה נובה את חברת HyperNex. בשנת 2015 רכשה נובה את חברת ReVera.
את שנת 2016 סיימה עם צמיחה של 10% בהכנסות, שטיפסו ל-164 מיליון דולר. הרווח הנקי החשבונאי הסתכם ב-9.6 מיליון דולר.
בנובמבר 2021 רכשה החברה את חברת אנקוסיס (ancosys) הגרמנית, המייצרת מערכות למדידות כימיות עבור ייצור של מוליכים למחצה, תמורת מאה מיליון דולר.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  נובה בע"מ: נתונים כספיים באתר מאי"ה.
↑  שרון שפורר, אחרי 13 שנה בתפקיד מנכ"ל נובה: גיורא דישון מפנה מקומו לגבי זליקסון, באתר הארץ, 15 במרץ 2006
↑  חברת נובה תגייס 60 מיליון דולר בנאסד"ק, באתר גלובס, 16 במרץ 2000
↑   עמרי זרחוביץ', לאחר שנה מצוינת: נובה פירסמה תחזיות טובות מהצפוי לרבעון הראשון, באתר TheMarker‏, 2 בפברואר 2017
↑  איתי פת-יה, נובה רוכשת ב-100 מ' ד' את אנקוסיס שתפתח לה שוק יעד חדש, באתר ביזפורטל, 17 בנובמבר 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 6360 0791  VIAF: 957150032977511180006   WorldCat (עם VIAF): 957150032977511180006
הר ורדוסיה

| --- | --- |

 מידע כללי
 גובה:  2,495 מ' 
 מדינה:  יוון 
 מיקום:  מרכז יוון, יווןיוון
 רכס הרים:  פינדוס
 קואורדינטות:  38°49′43″N 22°17′19″E﻿ / ﻿38.82861°N 22.28861°E﻿ / 38.82861; 22.28861
 Location in Greece
 
הר ורדוסיה (ביוונית Βαρδούσια) הוא הר בצפון מערב פוקיס ודרום מערב פתיוטיס, יוון. הפסגה הגבוהה ביותר שלו, קוראקאס (ביוונית Κόρακας; ידועה גם בשם Korax) מגיעה לגובה 2,495 מטרים (8,186 רגל) מעל פני הים, מה שעושה אותה לפסגה השנייה בגובהה במרכז יוון אחרי גיונה. זוהי הרצועה הדרומית של הרי פינדוס.
ההר מחולק לשלושה חלקים:
צפון ורדוסיה, שפסגתו הגבוהה ביותר היא סינאני בגובה 2,059 מטרים (6,755 רגל),
ורדוסיה המערבית התלולה מאוד, שפסגתה הגבוהה ביותר היא סופלות בגובה 2,300 מטרים (7,500 רגל),
דרום ורדוסיה, עם הפסגה הגבוהה ביותר. שיא קוראקאס. שטח ההר הוא כ-25 קילומטרים (16 מיל) מרובע מצפון לדרום.
הר ורדוסיה מנוקז על ידי יובלים של נהר הספרצ'יוס מצפון, המורנוס ממזרח ודרום, ואווינוס ממערב. Panaitoliko ההרים ממערב, Tymfristos לכיוון צפון-מערב הר אוטה ממזרח גיונה לכוון דרום מזרח.
היחידה העירונית ורודסיה

היחידה העירונית ורדוסיה, על שם ההר, מכסה את חלקו המערבי של ההר, וכוללת את הכפרים ארטוטינה ודיכורי. היחידה העירונית לידוריקי מכסה את החלק הדרומי וכוללת את הכפרים דפנוס, דיאקופי, קאליו וקוניאקוס. הכפר אתנאסיוס דיאקוס שוכן במזרח ואנטולי ודפני בצפון.
הערות שוליים

↑  All the peaks (1680), oreivatein.com
הקהילה היהודית בבז'ג

בית הכנסת בבז'ג, בסביבות 1935.
הקהילה היהודית בבז'ג (בפולנית: Brzeg; בגרמנית: Brieg) הייתה קהילה יהודית קטנה אך וותיקה שהתקיימה בעיירה בז'ג במחוז בז'ג  בפרובינציית אופולה שבפולין. הקהילה הוקמה ככל הנראה כבר במאה ה-13, גורשה מספר פעמים וסבלה מרדיפות והצקות מצד האוכלוסייה הנוצרית העוינת עד למאה ה-18, לאחר מכן חוותה פריחה אך הושמדה כליל על ידי הנאצים בשואה.
היסטוריה מוקדמת

ראשית ההתיישבות היהודית בבז'ג החלה בגל הראשון של יהודים לשלזיה בתחילת המאות ה-13 וה-14. המצבה העתיקה ביותר שנמצאה בבית הקברות היהודי מתוארכת לשנת 1348.
במאה ה-14 נרדפו יהודי בז'ג בשל קנאת שכניהם הנוצרים בעקבות היותם שולטים בשוק ההלוואות בריבית. בשנת 1392 נפרעו כל חובותיו של הנסיך על ידי יעקב, בנו של משה, יהודי מברזג. בשנת 1398 קנו יהודי המקום מכתב הגנה מהנסיך, שהבטיח להם מגורים שלווים בעיר וזכות לעסוק במקצועותיהם. יהודי העוסק בריבית, קיבל מהנסיך הנרי השמיני את הזכות להתיישב בבז'ג עם משפחתו. למרות זאת, בשנת 1401 הם גורשו מהעיר. אישור חריג ניתן עבור יעקב וסמאן פון רייכנבך, שקיבלו כתב הגנה לשש שנים מהנסיך ב-1 במאי 1399.
במאה ה-14 פרצה בשלזיה מגפת "המוות השחור" ובעקבותיה הואשמו יהודים במקומות רבים  בהרעלת בארות, מה שהוביל לרדיפות ומעשי שוד וביזה של הנוצרים כלפי היהודים וב-1363 בבז'ג לפוגרום באוכלוסייה היהודית.
משנת 1420 השתמר מסמך חסות המבטיח את שלומם של שני יהודים, סלומון מבז'ג ובנו משה מגלוגוב. סלומון הלווה סכומי כסף גדולים לחצרות המלוכה, והודות לכך היה בעל השפעה ניכרת, שאפשרה לו להמשיך ולגור בבז'ג.
גל הפוגרומים והגירוש של האוכלוסייה היהודית שפגע בשלזיה בשנת 1453, לובה במיוחד עלי הכומר יוחנן קפיסטרנו (1386–145) שבדרשותיו הנלהבות הסית את ההמון, מה שלבסוף הוביל לסילוק כל היהודים מבז'ג.
ישנו אזכור לחיידר יהודי בבז'ג משנת 1507. תאריך זה מתעד את הנזק שנגרם לבניין שלו במהלך השריפה. חוקרים מניחים שבית הספר היהודי התקיים עד לגירוש האוכלוסייה היהודית מהעיר ב-1582 ושריפת בית הכנסת.
כאשר שלזיה עברה לשליטתם של קיסרי גרמניה בשנת 1526, עברו גם יהודי שלזיה לתחום השיפוט של האימפריה. בשנים 1582–1584 אישר הקיסר רודולף השני את הצו הקיסרי הקודם שהורה לגירוש היהודים מאדמות הנסיכות ההבסבורגית, שבמסגרתה ב-1582 סולקו היהודים שוב מבז'ג.
חוזה וסטפאליה שסיים את מלחמת שלושים השנים (שנסגר ב-24 באוקטובר 1648) קבע את ההסכמה להתיישבות יהודית בהתאם להחלטת בעלי האדמות. הוראות האמנה נגעו גם לאדמות שלזיה עילית. הקבוצה הראשונה של יהודים מביאלה פרודניצקה ניצלה את שינוי הגישה הזה ועברה לברזג ב-1650. בשנת 1660 הוקמה בעיר קהילה יהודית עצמאית, שככל הנראה אף הקימה בית כנסת.
מהמאה ה-17

| שָׁנָה | תושבים |
| --- | --- |
1785: 156
1913: 282
1939: 133
במחצית השנייה של המאה ה-17 קיימו יהודי פולין קשרי מסחר עם יהודי שלזיה. סוחרים מחבר העמים הפולני-ליטאי הגיעו לירידים בוורוצלב, בז'ג, ניזה ואופולה. נסחרו מוצרי מתכת ברונזה ופליז, פח, כסף, תבואה, עורות, תבלינים, פירות דרום, שוורים, שעווה, צמר וספרים.
במהלך מלחמת שלזיה הראשונה ב-1742, נפלה רוב שלזיה תחת שלטונה של ממלכת פרוסיה (למעט סישין שלזיה ודוכסות אופבה). בספטמבר 1768 אסרו השלטונות הפרוסיים על הקמת בתי קברות יהודיים חדשים ובניית בתי כנסת מבלי תשלום עבור זיכיון מיוחד. התקנות הפרוסיות שלאחר מכן אפשרו ליהודים להתיישב רק בכפרים ולעבוד כפונדקאים, בעלי מלאכה, אופים וחוכרים של מבשלות בירה. בתקופה זו שוב התיישבו יהודים בבז'ג. בשנת 1782 חיו בעיר 140 יהודים (3% מכלל האוכלוסייה). בשנת 1798 הוקם בבז'ג בית קברות יהודי ובשנת 1799 נבנה בית כנסת חדש.
ב-1816 מונה הרב הראשון בעיר. המקורות מכילים מידע שבשנת 1821 הושכרה טירת פיאסט בבז'ג על ידי יהודי לאחסון תבואה. בספטמבר 1824 הוקם כאן בית ספר יהודי יסודי דו כיתתי. במאה ה-19 פעל במקום בית דפוס יהודי שפרסם לוחות שנה ושנתונים.
ב-1902 חיו בברזג כ-310 יהודים, מתוכם 55 בעלי בתים. פעלו בעיר שלושה אגודות צדקה יהודיות (עושר, הלוויה ואגודת נשים). אולם ההגירה הגוברת למערב הביאה לירידה מתמדת של יהודי בז'ג. ב-1910 היוו היהודים רק 0.9% מכלל אוכלוסיית העיר. בשנת 1915 קיבל בית הספר היהודי בבז'ג בניין חדש. הוא היה קיים עד סוף שנות ה-30.
במלחמת העולם השנייה

בראשית העידן הנאצי עדיין חיו בבז'ג כ-250 תושבים יהודים.
הפוגרום הנאצי בבז'ג בוצע, בדומה לשאר גרמניה, ביום שבת, 1 באפריל 1933. במהלך ליל הבדולח (9/10 בנובמבר 1938) שרפו הנאצים את בית הכנסת ויחד איתו ספרי התורה בפומבי. במהלך הפוגרום נאלצו כ-150 היהודים הנותרים בבז'ג לצפות כיצד רכושם מושחת ובית הכנסת נבזז ומחולל. לאחר אירועים אלו נמלטו יהודים רבים את העיר למערב.
בסביבות 1940, כחלק מתהליך ההשמדה על ידי הנאצים גירשו הגרמנים את כל היהודים מבריג/ב'זג לגטאות בשטח השיפוט של הגנרל גוברנמן שם הושמדו רובם.
כיום

הקהילה שהושמדה בשואה לעולם לא חזרה לתפקד, ונותרו ממנה רק שרידים דוממים המעידים על העבר היהודי במקום.
בעיר, שנפגעה קשות מהמלחמה בפברואר 1945, נשתמר מבנה בית הכנסת היהודי ללא נזק גדול; אך לא תוחזק והיה במצב רועע ומוזנח, ובשל שיפוצים בשנת 2011 קשה עוד לזהותו כבית כנסת לשעבר.
שריד נוסף לקהילה הוא כ-150 מצבות בבית העלמין היהודי ששרדו את מבחן הזמן ועומדות עד היום.
ראו גם

בית הכנסת בבז'ג
בית הקברות היהודי בבז'ג
הערות שוליים

↑  Jüdische Gemeinde - Brieg (Schlesien), www.xn--jdische-gemeinden-22b.de
↑  בג'ג – השטעטל הוירטואלי
↑  BRIEG - JewishEncyclopedia.com, www.jewishencyclopedia.com
↑  Cmentarz żydowski w Brzegu Jewish cemetery in Brzeg, cmentarze-zydowskie.pl
בניין בית הכנסת
בניין בית הכנסת כפי שנראה כיום לאחר השיפוץ
בית הקברות היהודי
יוסף עטאונה

יוסף עטאונה (בערבית: يوسف العطاونة, שם משפחתו מאוית לעיתים גם בתור אלעטאונה; נולד ב-25 באוקטובר 1966) הוא פוליטיקאי ערבי-ישראלי ופעיל במאבקים שונים למען המגזר הבדואי בנגב. במהלך כהונת הכנסת העשרים כיהן למשך חודשים בודדים כחבר כנסת מטעם מפלגת חד"ש בסיעת הרשימה המשותפת, ובבחירות לכנסת העשרים וחמש נבחר מחדש ברשימת חד"ש-תע"ל.