stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אייל יצחקי
הערות שוליים

↑  מינוי שמאי ממשלתי ראשי, באתר גלובס, 12 ביולי 2007
↑  דותן לוי, עכשיו זה רשמי: מחירי הדירות עלו ב-2.5% ברבעון הראשון, באתר כלכליסט, 21 ביוני 2009
↑  עדותו בפני בוועדת החקירה הממלכתית בדבר קביעת הפיצוי למפונים, 14 ביולי 2009
↑  אריאל רוזנברג, ‏השמאי הממשלתי הוא גם המחוקק וגם התליין, באתר גלובס, 19 בינואר 2009
↑  מיכל מרגלית, ‏השמאי הממשלתי: סובסידיית הקרקע מזיקה לתחרות בחקלאות, באתר גלובס, 12 באפריל 2010
↑  ילקוט פרסומים 6409 מיום 3 במאי 2012 עמ' 3744
↑  אתר הוועדה לתקינה שמאית במשרד המשפטים
זאב ברין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  6 באוגוסט 1884 פוזנן, ממלכת פרוסיה 
 פטירה:  20 ביוני 1949 (בגיל 64) 
 מקום קבורה:  חדרה 
 
זאב ברין (6 באוגוסט 1884 - 20 ביוני 1949) רופא, חקלאי, איש עסקים שהיה חדור באמונה ציונית.
ביוגרפיה

ברין נולד בפוזנן ולמד רפואה באוניברסיטת ברלין. לימודי דוקטורט השלים באוניברסיטת פרייבורג. לאחר לימודי רפואה, נסע ברין במשלחת למושבות הגרמניות במזרח אפריקה.
בשנת 1910 עלה לארץ ישראל והחל לעבוד כרופא בחדרה. לאחר שנה בחדרה נשלח לארבעה חודשי השתלמות בהמבורג על חשבון תחנת הניסיונות של אהרן אהרנסון. בשובו לארץ ישראל הביא איתו מעבדה למחקר המלריה ואהרונסון הקים את תחנת הבריאות העברית בראשות ברין, במימונו של נתן שטראוס, לטיפול במלריה בכל רחבי ארץ ישראל. ברין יצא שוב להשתלמות באיטליה ובאנגליה בתחילת שנת 1912 ובשובו העביר את תחנת הבריאות לירושלים, על פי בקשתו של שטראוס. ברין המליץ על סתימת בורות המים בירושלים באופן שלא יאפשר ליתושים שמעבירים את המלריה להתרבות והטווה תוכנית מפורטת להבראת ירושלים.
בדצמבר 1912 נסע לטבריה לסייע בטיפול במחלת הכולרה בעיר, אך ככל הנראה הגיע לאחר שוך המגפה. ברין המליץ על חפירת באר מרכזית בטבריה כדי להימנע משתיית מי הכנרת שלטענתו היו מזוהמים. בינואר 1913 הושגה הסכמה עם פטר מיהלנס על שיתוף פעולה במחקר המלריה. אולם בעקבות סכסוך עם מחליפו של מיהלנס התחנות הופרדו.
במהלך 1913 נסע ברין לגרמניה בה התקיים משא ומתן עם פטר מיהלנס על שיתוף פעולה בין יהודים לגרמנים במכון הרפואי בירושלים. על פי ההסכם עמד מיהלנס בראש התחנה הרפואית המשותפת הכל-לאומית בירושלים וברין עמד בראש המחלקה להיגיינה.
ב-1913 היה ברין בין מייסדי האגודה הרפואית הירושלמית "אגודת רופאים מדברי עברית" (ארמ"ע), ביחד עם ד"ר אריה בעהם, ד"ר אריה לייב שמעוני-מקלר, ד"ר אריה גולדברג, ד"ר אריה פייגנבאום, וד"ר מרים נופך.
ד"ר ברין עסק בחקר מחלת המלריה שהייתה נפוצה מאוד בארץ ישראל באותה עת ולקה אף הוא במחלה תוך כדי המחקר. בשל הכמויות המוגזמות של חינין שקיבל ד"ר ברין כטיפול במחלה, חצי מפניו שותקו והוא נשלח לירושלים לטיפולו של ד"ר טיכו. אחת האחיות הצעירות אשר טיפלה בו שם הייתה רבקה מרקס, בת למשפחה חרדית וגיסתו של הסופר ש"י עגנון. הם נישאו ונסעו לגרמניה לאחר לידת בנם הבכור יונה, ושם גויס ד"ר ברין לשירות בצבא גרמניה כרופא.
בתום מלחמת העולם הראשונה החליטו זאב ורבקה לשוב לארץ ישראל. ד"ר ברין ייסד בחדרה קואופרטיב בשם "החקלאי", והקים את סניף בנק "הלוואה וחסכון" עבור החקלאים בחדרה. הוא גם עסק בייבוש הביצות בסביבת חדרה. לצורך כך הוא נסע לחוץ לארץ ושב בנובמבר 1921. בפרעות תרפ"א ביתו בחדרה נשדד על ידי הפורעים הערבים. בתחילת 1922 הוא ניהל משא ומתן עם פועלי חדרה לגבי דרישותיהם לאחר שהפועלים החרימו את חדרה.
בשל האבטלה ששררה בארץ ישראל באותה עת, התקשה ברין למצוא עבודה ושב לגרמניה, שם הקים חברת מניות שאיפשרה ליהודים לרכוש קרקע חקלאית בארץ ישראל. כל מניה כללה 10 דונם פרדס ו-7 דונם אדמת בור, מתוכם 2 דונם למגורים ו-5 דונם למשק עזר.
בשנת 1929 הקים את חברת "מטעי פרי הדר" שנטעה פרדסים באחוזת מגד.
בשנת 1931 היה שותף להקמת אגודת הפרדסנים בארץ ישראל. בשנת 1934 היה ממקימי בית הספר התיכון החקלאי פרדס חנה.
בשנות ה-40 היה יו"ר המועצה של חקלאי חדרה. עם הקמת המועצה הכפרית בחדרה התמנה ברין לנשיאה הראשון.
לרבקה וזאב ברין נולדו שלושה ילדים: יונה ששלח ידו בעסקים שונים ומעולם לא הקים משפחה, דניאל [גדעון] שעסק בחקלאות והמשיך את ניהול פרדסי המשפחה ואביעזר שנשא לאשה את דבורה שריון, בת למשפחה מעולי תימן.
זאב ברין נפטר ב-20 ביוני 1949 ונקבר יום למחרת בבית העלמין הישן בחדרה.כחודש וחצי לאחר פטירת ד"ר ברין, ביום 21 ביולי 1950, נולד בן לדבורה ואביעזר שנקרא זאב, כשם סבו וכאזכור לתאריך העברי בו נולד (ז' אב).
הערות שוליים

↑  ד"ר זאב ברין איש חדרה ז"ל, הַבֹּקֶר, 20 ביולי 1949
↑  נסיעה לחדרה, הצבי, 9 בנובמבר 1910
↑  משרד הבריאות, הצבי, 19 באפריל 1912
↑  בארצנו, הצבי, 19 ביולי 1912
↑  אליעזר בן-יהודה, המשלחת המדעית היהודית, הצבי, 17 בספטמבר 1912
↑  להבראת ירושלים, הצבי, 7 באוקטובר 1912
↑  ירושלים יום יום, הצבי, 20 בדצמבר 1912
החלירע בטבריה, הצבי, 1 בינואר 1913
ירושלים יום יום, הצבי, 9 בינואר 1913
↑  מטבריה, מוריה, 9 בינואר 1913
↑  מי באר בטבריה, מוריה, 17 בינואר 1913
↑  לתחנות חקירת המלריה, מוריה, 17 בינואר 1913
↑  העלבון ועונשו, החרות, 7 במרץ 1913
↑  הד"ר ברין, החרות, 6 באפריל 1913
↑  ממחנה עבודתנו בברלין, הצבי, 11 במאי 1913
↑  ירושלים, הפועל הצעיר, 27 ביוני 1913
↑  ירושלים, באסיפת הרופאים, החרות, 18 ביולי 1913
↑  ניסים לוי, "פרקים בתולדות הרפואה בארץ-ישראל 1799-1948", הוצאת הקיבוץ המאוחד והפקולטה לרפואה ע"ש ברוך רפפורט, הטכניון, חיפה, 1988, עמודים 151, 155, 380
↑  פיטר גילבי, יוסף פיקל, אברהם נצר, אבישי גולץ, "ד"ר אריה לייב שמעוני מקלר - רופא עיניים ואף-אוזן-גרון", הרפואה, כרך 155, חוברת 4, אדר ב'-ניסן תשע"ו, אפריל 2016, עמוד 238
↑  חדרה, דואר היום, 18 במרץ 1921
↑  שיבת הד"ר ברין, דואר היום, 22 בנובמבר 1921
↑  בחדרה, הצפירה, 25 במאי 1921
↑  אחרי האמור, דואר היום, 12 בינואר 1922
↑  חדרה, בעבודה, דבר, 19 בפברואר 1930
נטיעה חדשה, דבר, 26 בינואר 1931
↑  לשבוח תפוחי הזהב, דואר היום, 25 בפברואר 1931
↑  הגמנסיון החקלאי נפתח, דואר היום, 1 באוגוסט 1934
↑  א. י. בנעט, תתחיל תקופת שלום בחדרה, הַבֹּקֶר, 4 ביולי 1947
↑  נפתחה רשמית המועצה הכפרית בחדרה, הַבֹּקֶר, 9 בספטמבר 1947
↑  זאב ברין באתר GRAVEZ
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308638705171  ISNI: 0000 0004 0266 7087  VIAF: 298719125   WorldCat (עם VIAF): 298719125
המפעל (מרכז אמנות)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  סדנאות אמנות ומרכז רב-תחומי לתרבות
 כתובת:  רחוב המערביים 3, ירושלים
 בעלים:  עיריית ירושלים
 מפעיל:  עמותת רוח חדשה ועמותת בר-קיימא לתרבות, אמנות, מוסיקה ושלום
 אוצר ראשי:  אביטל נאור וכסלר, בעבר: אלעד ירון, מידד אליהו
 מידות
 קומות:  2
 
 קואורדינטות:  31.777, 35.22143
 https://www.hamiffal.com
המפעל (HaMiffal, هميفعل) הוא מרכז רב-תחומי לתרבות, אמנות רב תחומית וגלריה לאמנות עכשווית בשכונת מחנה ישראל בירושלים, מאחורי מלון פאלאס ההיסטורי (כיום מלון וולדורף אסטוריה ירושלים).
היסטוריה

המפעל שוכן בבית שנבנה ב-1865 כבית מידות משפחתי כחלק ממחנה ישראל – השכונה היהודית השנייה מחוץ לחומות. במשך שנים נודע כבית סראפים ולאחר מכן כבית לורנצו, אך ננטש במהלך שנות השישים. בשנת 2016 קבוצת אמנים ירושלמים בשם "בית ריק", נכנסה למבנה ההיסטורי ושיפצה אותו, במטרה לשמש כגלריה, בר-קפה, סדנה פעילה ומרכז לחללי עבודה משותפים לבוגרי בתי הספר הגבוהים לאמנויות בירושלים ורזידנסי מתחלף של אמנים מחו"ל. בנוסף ליצירות אמנות רבות המעטרות את קירותיו וחלליו, עולות במפעל הפקות תיאטרון, מופעי פרפורמנס, מחול ומוזיקה אלטרנטיבית.
המפעל מופעל על-ידי עמותות  רוח חדשה ועמותת בר-קיימא לתרבות, אמנות, מוסיקה ושלום, בתמיכת עיריית ירושלים ומשרד התרבות והספורט.
גלריה

פנים המפעל
המפעל על רקע מלון וולדורף אסטוריה ירושלים
הכניסה למפעל
הערות שוליים

↑  בית סראפים-לורנצו (המפעל) באתר בתים מבפנים
↑  בית סראפים (המפעל) באתר בתים מבפנים
↑  טלי בקשי, המפעל: בית ריק מלא בלב ירושלים,מגזין פורטפוליו, 18 בספטמבר 2017
ערך זה הוא קצרמרבנושא תרבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נדב ארגמן

נדב ארגמן (נולד בי"ח באב ה'תש"ך, 11 באוגוסט 1960) הוא איש שירות הביטחון הכללי שכיהן בשנים 2016–2021 כראש השב"כ. קודם לכן כיהן כסגן ראש השב"כ, ראש אגף מבצעים, ונציג השב"כ בארצות הברית.
ביוגרפיה

ארגמן נולד לעמירם ותקווה ברמת השרון וגדל, מגיל שנתיים, בקיבוץ חמדיה. עם גיוסו לצה"ל בשנת 1978 התנדב לסיירת מטכ"ל ולאחר מכן עבר לשירות ביחידה מובחרת אחרת של אמ"ן ויצא לקורס קצינים.
בשנת 1983 התגייס לשב"כ ושימש במגוון תפקידי פיקוד ומטה. בשנים 2003–2007 שימש כראש אגף המבצעים בשב"כ ובשנים 2007–2011 שימש ראש מערך האבטחה של השב"כ בצפון אמריקה. בשנים 2011–2014 שימש כסגן ראש השירות. בין היתר פיקד על המבצע בו נהרג בסיכול ממוקד מפקד הזרוע הצבאית של חמאס, אחמד ג'עברי, בנובמבר 2012, בתחילת מבצע עמוד ענן.
בספטמבר 2014 הושאל לוועדה לאנרגיה אטומית. בספטמבר 2015 שב לכהן כסגן ראש השירות, עם מינויו של רוני אלשיך למפכ"ל המשטרה.
ביוגרפיה > ראש השב"כ

בפברואר 2016 החליט ראש הממשלה בנימין נתניהו למנותו לראש השב"כ הבא. ב-8 במאי 2016 נכנס לתפקיד ראש השב"כ והחליף את קודמו יורם כהן. עם כניסתו לתפקיד הציג תוכנית עבודה בת חמש נקודות, ובראשן העצמת יכולות השב"כ בתחומי הטכנולוגיה והסייבר. באמצע שנת 2017 אמר ארגמן כי פעילות הסייבר של השב"כ ושותפיו תרמה, מאז תחילת 2016, לאיתורם של למעלה מאלפיים מפגעים בודדים פוטנציאליים. בשנת 2019 פורסם כי קרוב לשליש מכוח האדם בשב"כ הם אנשי טכנולוגיה. ארגמן הכפיל את מספר הנשים המכהנות בתפקידים בכירים בשירות, והורה על שילוב נשים בתפקידי שטח ייחודיים. ארגמן הניע שינוי ארגוני לאיחוד גורמי הטכנולוגיה, הסייבר ומודיעין האותות לגוף מרכזי אחד. הוא יצר מערכת יחסים טובה והסכם מפורט בין אמ"ן לשב"כ על מנת למנוע בזבוז משאבים ופגיעה ביכולת המבצעית כתוצאה ממריבות סביב אחריות ותקציבים, ושיפר את שיתופי הפעולה עם גופי מודיעין של מדינות ידידותיות בעולם.
בסקירה שנתן ביולי 2016 דיווח על ההתעצמות של חמאס ברצועת עזה, והתגברות הממסד הצבאי, אך העריך שהחמאס היה מצוי במצוקה אסטרטגית בשל בידוד מדיני. את הרגיעה היחסית מול רצועת עזה ייחס לכך שחמאס מורתע מעימות עם ישראל בשל היעדר מוכנות מספקת למלחמה ולמדיניות ישראלית מאוזנת במישור הביטחוני והאזרחי. בתקופת העימותים בהר הבית בשנת 2017 הביע תמיכה בהסרת גלאי המתכות שהוצבו בשערי הר הבית. לאחר פיגוע הדקירה בשגרירות ישראל בירדן נשלח ארגמן לירדן לדון בשחרור המאבטח שהותקף ואנשי השגרירות שהיו נצורים בה. בשנת 2018 פורסם כי הוא עמד בקשר הדוק עם ראשי המודיעין הכללי של מצרים, כדי להביא לרגיעה ברצועת עזה. ב-2021, הבחירות לנשיאות הרשות הפלסטינית שנועדו להתקיים עמדו בסימן ניצחון צפוי לחמאס, וכתוצאה מכך ארגמן פעל למנוע את הוצאת הבחירות לפועל, ובסופו של דבר הן בוטלו.
גישתו לערביי ישראל הייתה שיש לחזק את המתונים והמשתלבים ולפעול בעוצמה נגד הקיצונים והמתבדלים. הוא טען שחלקים גדולים מהתקציבים שהמדינה העבירה לרשויות הערביות הגיעו לידי משפחות פשע.
עוד לפני מבצע שומר החומות טען ארגמן, בניגוד לעמדת צה"ל, שחמאס אינו מורתע על ידי ישראל ושהשקט מתעתע, ודרש שישראל תפעל באופן התקפי נגד חמאס, אך דרישתו לא נתקבלה. עם זאת, השב"כ בראשותו לא זיהה ולא התריע מראש על המהומות בישראל שנלוו למבצע שומר החומות. לאחר מבצע שומר החומות דרש ארגמן לבצע סיכול ממוקד ביחיא סנוואר, אך גישתו נדחתה בידי ראש הממשלה ושר הביטחון, שהעדיפו להסתמך על ההערכות שחמאס מורתע.
ביוגרפיה > לאחר פרישתו מהשב"כ

בשנת 2023 נמנה עם מתנגדי הרפורמה המשפטית. לדבריו, "זה שינוי משטרי, הפיכה משפטית של ישראל לדיקטטורה". הוא גיבה הפסקת התנדבות למילואים, כשהוא מטיל את האחריות לכך על נתניהו.
בינואר 2025 מונה ליועץ אסטרטגי בכיר בחברת קוגנייט.
חיים אישיים והשכלה

ארגמן היה נשוי לרות, ולהם שלושה ילדים. בשנת 2018 הם התגרשו, וב-2020 נישא ארגמן בשנית. את אשתו השנייה הכיר במהלך עבודתם המשותפת בשב"כ.
לארגמן תואר ראשון ושני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה וכן תואר שני נוסף בביטחון ואסטרטגיה מאוניברסיטת חיפה. הוא גם בוגר המכללה לביטחון לאומי.
הערות שוליים

↑  עוזי ברוך, נתניהו לראש השב"כ: סומך עליך, באתר ערוץ 7, 8 במאי 2016
↑  סנאית אלון, שלא תאבדנה העקבות - סיפורו של עמירם ארגמן, הוצאה עצמית, עמ' 98
↑  אחיה ראב"ד, מכיסוח הדשא בקיבוץ לראשות השב"כ, באתר ynet, 12 בפברואר 2016.
↑  אילנה דיין, ‏נדב ארגמן, ראש השב"כ לשעבר: "ביבי איבד את הברקסים ודוהר אל התהום. אני לא סומך עליו", באתר ‏מאקו‏, 16 במרץ 2023
↑   עמוס הראל, האתגרים של ראש השב"כ הנכנס נדב ארגמן: סכינאים, מנהרות וסייבר, באתר הארץ, 11 בפברואר 2016
↑  עמיר רפפורט, מינוי חלק לראש השב"כ, "ישראל דיפנס", 12 בפברואר 2016
↑  אמיר בוחבוט‏, האיש שפיקד על חיסול אחמד ג'עברי: זהו ראש השב"כ הבא, באתר וואלה, 12 בפברואר 2016.
↑  נועם אמיר, דנה סומברג, ‏רה"מ נתניהו החליט: נדב ארגמן הוא ראש השב"כ הבא, באתר מעריב אונליין, 11 בפברואר 2016.
↑  ברק רביד, סגן ראש השב"כ נדב ארגמן ימונה לראש הארגון, באתר הארץ, 11 בפברואר 2016.
↑    אלכס פישמן, עידן ארגמן, באתר "ידיעות אחרונות", 27 באפריל 2017
↑  ראש השב"כ על פעילות הסייבר: "האקרים נגד ישראל חווים תקלות בלתי צפויות", באתר ynet, 27 ביוני 2017
↑  אור הלר, טלטלה (חיובית) בשב"כ, באתר ליברל, 11 באוקטובר 2019
↑    יפעת ארליך, "נשים מביאות ראייה אחרת, חשיבה אחרת ויתרונות בשטח. כדי להיות הכי טובים השב"כ חייב נשים", באתר "ידיעות אחרונות", 17 באפריל 2018
↑    אמירה לם, חי משב"כ לשב"כ, באתר "ידיעות אחרונות", 29 באוגוסט 2018
↑  גדעון אלון, "חמאס מבודד מבחינה מדינית", באתר ישראל היום, 12 ביולי 2016
↑  איתמר אייכנר, ראש השב"כ למקורביו: הסרת המגנומטרים - הדבר הנכון לעשות, באתר ynet, 26 ביולי 2017
↑  עמוס הראל, ירי על משגרי עפיפונים וכיפת ברזל בגוש דן: ישראל משדרת לחמאס שאינה חוששת מעימות, באתר הארץ, 16 ביולי 2018
↑   דיווח: ראש שב"כ התעמת עם הנשיא הפלסטיני, שאמר לו - "אני לא עובד אצלך", באתר הארץ, 31 במרץ 2021
1 2 3  איתי אילנאי, רונן ברגמן, מסכימים שהשב"כ שאחרי ארגמן, הוא לא השב"כ שלפניו: מאחורי הקלעים של הקדנציה הסוערת, באתר ynet, 10 בספטמבר 2021
↑  יואב לימור, ההמלצה הדרמטית של ראש השב"כ לשעבר שלא התקבלה, באתר ישראל היום, 19 באוקטובר 2023
↑   נדב ארגמן בראיון ראשון, "עובדה", 16 במרץ 2023
↑  ראש השב"כ לשעבר מגבה אי-התייצבות: "אם החקיקה תעבור, לא חייבים לעמוד בחוזה", באתר ynet, 20 ביולי 2023
↑  וואלה כסף‏, זה הג'וב החדש של ראש השב"כ לשעבר נדב ארגמן, באתר וואלה, 8 בינואר 2025
↑  איתמר אייכנר, ביום הולדתו ה-60: ראש השב"כ התחתן בחשאי, באתר ynet, 13 באוגוסט 2020
נשיא מדינת ישראל ראובן ריבלין (מימין) מארח את ראש השב"כ היוצא יורם כהן (במרכז) ואת נדב ארגמן (משמאל) לרגל חילופי התפקיד, 8 במאי 2016
ארגמן נפגש עם המפכ"ל קובי שבתאי (במרכז) ועם הרמטכ"ל אביב כוכבי (משמאל), פברואר 2021 (בעת מגפת הקורונה בישראל)
ברכת פרידה של ראש השב"כ נדב ארגמן (משמאל) לראש המוסד היוצא יוסי כהן, מאי 2021.
דיני התכנון והבניה (עוקדן)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  שמואל רויטל ואיל ד' מאמו
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  ספרות משפטית
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת סדן
 מספר עמודים:  3,350
 מהדורות נוספות
 מספר כרכים:  4
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  990040945000205171
דיני התכנון והבניה הוא עוקדן בן ארבעה כרכים, המתעדכן בתכיפות ויוצא לאור בהוצאת סדן. העוקדן כולל סקירה מקיפה של החקיקה והפסיקה בתחומי התכנון והבניה. החקיקה המלאה מבוארת ומודגמת על ידי הצגת מאות מקרים אשר ניתנה להם תשובה בפסיקת בתי המשפט.
המהדורה הראשונה ראתה אור בשנת 1981. המהדורות הראשונות נכתבו על ידי ד"ר שמואל רויטל. מאז פטירתו של רויטל ב-2015, ממשיך עו"ד איל ד' מאמו בכתיבת הספר ועריכתו.
תוכן הספר

עוקדן דיני התכנון והבניה משלב את עיקרי הפסיקה לצד כל דברי החקיקה. החקיקה המלאה מבוארת ומודגמת על ידי הצגת מאות מקרים אשר ניתנה להם תשובה בפסיקת בתי המשפט.
בכרך הראשון מובאים חוק התכנון והבניה, והתוספת הרביעית לחוק (סעיף 76א). כרך ראשון-המשך כולל את המשך סעיפי חוק התכנון והבניה והתקנות בנושאים: חישוב אחוזי בניה, שימוש חורג ומתן הקלה, סטייה ניכרת מתוכנית, קרקע חקלאית, שטחים פתוחים ומימי חופים, וכן מובאות כל תקנות התכנון והבנייה (בקשה להיתר, תנאיו ואגרות) על תיקוניהן (התשס"ח-2008), ובהן בטיחות אש בבניינים.
כרך שני כולל את המשך סעיפי חוק התכנון והבניה, כולל תמ"א 35, התוספת השלישית לחוק (סעיף 196א), חוק לקידום הבניה במתחמים מועדפים לדיור, וכן הובאו סעיפים מתוך חוקים רלווטיים הקשורים בהוראות חוק התכנון והבניה.
הכרך השלישי כולל את חוק הרשות הממשלתית להתחדשות עירונית, חוק פינוי ובינוי (עידוד מיזמי פינוי ובינוי), חוק המקרקעין, חוק בתי משפט לעניינים מינהליים, חוק המהנדסים והאדריכלים, חוק רישום קבלנים לעבודות הנדסה בנאיות, חוק דיני רכישה לצורכי ציבור, פקודת הקרקעות, חוק גנים לאומיים, וכן הוראות למתקני תברואה (הל"ת - כולל השינויים מתשס"ז-2007) וחקיקה בעניין מקלטים.
פרסים

ד"ר רויטל זכה בפרס השלטון המקומי על הספר "דיני התכנון והבניה".[דרוש מקור]
עד קצה העולם

| --- | --- |

כרזת הסרט בעברית
 מבוסס על:  Into the Wild 
 בימוי:  שון פן
 הופק בידי:  שון פן, ארט לינסטון,
 תסריט:  שון פן
 עריכה:  ג'יי קסידי 
 שחקנים ראשיים:  אמיל הירש, ג'נה מאלון, מרשה גיי הארדן, ויליאם הרט, קתרין קינר, וינס ווהן
 מוזיקה:  מייקל ברוק, Kaki King, אדי ודר 
 צילום:  אריק גוטייה 
 מדינה:  ארצות הברית
 חברת הפקה:  Paramount Vantage 
 חברה מפיצה:  סרטי פרמאונט
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית
 משך הקרנה:  142 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  דוקו-דרמה, סרט ביוגרפי, סרט שמבוסס על ספרים, סרט דרמה, סרט מסע 
 מקום התרחשות:  קליפורניה, לוס אנג'לס, דקוטה הדרומית, אריזונה 
 תקציב:  15,000,000$
 הכנסות:  56,200,000$
 הכנסות באתר מוג'ו:   intothewild
 פרסים:  מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר 
 דף הסרט ב־IMDb
 
עד קצה העולם (באנגלית: Into the Wild) הוא סרט הישרדות אמריקני משנת 2007 המבוסס על סיפורו האמיתי של כריסטופר מקנדלס, הבורח ממשפחתו, ציפיותיה ומהווי החברה המסואבת, נודד ברחבי אמריקה ומגיע בסופו של דבר לאלסקה. במהלך נדודיו הוא פוגש אנשים שונים, אולם שומר על עצמאות מרבית.
הסרט רצוף בתצלומי נוף וטבע. הסרט מלווה בפסקול עטור שבחים של הזמר אדי ודר.
עלילה

במאי 1990, כריסטופר מקנדלס (אמיל הירש) מסיים בהצטיינות את אוניברסיטת אמורי באטלנטה, ג'ורג'יה. זמן קצר לאחר מכן, מקנדלס דוחה את החיים הקונבנציונליים בכך שהוא משמיד את כל כרטיסי האשראי ומסמכי זיהוי שלו. הוא תורם כמעט את כל חסכונותיו (24,000 דולרים) לאוקספם, ויוצא עם מכוניתו הישנה לחוות את החיים במדבר. עם זאת, מקנדלס לא מספר להוריו וולט (ויליאם הרט) ובילי מקנדלס (מרשה גיי הארדן) או אחותו היחידה (ג'נה מאלון, אשר מקריינת רבות בסרט) על מעשיו ומטרותיו, ומסרב לשמור על קשר איתם לאחר עזיבתו. לאחר עזיבתו, המשפחה הופכת למודאגת ולבסוף נואשת.
מקנדלס יוצא לטיול ארוך באריזונה ובקולורדו עם רכבו, בו נהג לישון בלילות. באחד הלילות מכוניתו נסחפה בשיטפון גדול ומקדנלס מאבד הכרה. כשהוא מתעורר חבול בבוקר, הוא מגלה כי מכוניתו נהרסה. הוא מחליט לשרוף את הכסף שנשאר לו בארנק, כדי להרגיש חופשי מציוויליזציה. הוא ממשיך בטיוליו בכל רחבי ארצות הברית, פוגש אנשים רבים ומחליט להתנתק מהציוויליזציה. בדצמבר 1991 הוא פוגש את רון פרנץ (האל הולברוק, שהיה מועמד לאוסקר), זקן ערירי שאיבד את כל משפחתו בתאונת דרכים. השניים מתחברים ורון מציע לו שיאמץ אותו כנכד, אך כריס מבקש שידברו על כך כשיחזור מאלסקה.
במאי 1992 מגיע מקנדלס לאזור מרוחק, מצפון לפארק הלאומי דנאלי באלסקה, ומשתקע באוטובוס נטוש, לו הוא קורא "אוטובוס הקסמים".
בהתחלה, מקנדלס מתחבר לבידוד, ליופיו של הטבע סביבו, ולריגוש של החיים מחוץ לארץ. הוא צד חיות בר עם רובה ציד 0.22, קורא ספרים, וכותב יומן, בתיאור מחשבותיו כפי שהוא מכין את עצמו לחיים חדשים בטבע.
ארבעה חודשים לאחר מכן, עדיין באוטובוס הנטוש, חייו של מקנדלס הופכים להיות קשים יותר והוא הופך לקהה - מעיד על חולשתו. כמו כן, אספקתו מתחילה להיגמר, והוא מבין שהטבע הוא קשה ואדיש מצד שני. מקנדלס מבין בכאב, כי אושר הוא אמיתי רק כאשר הוא משותף עם אנשים אחרים ומבקש לחזור מהטבע לחבריו ובני משפחתו. עם זאת, הוא מוצא שהנחל שחצה בחורף הפך לנהר רחב, עמוק, ואלים בשל ההפשרה, והוא אינו מסוגל לחצות אותו. הוא חוזר לאוטובוס, והפעם כאסיר, יכול רק לקוות לעזרה מבחוץ. במעשה נואש, מקנדלס נאלץ לאסוף ולאכול שורשים וצמחים. בגלל קהות-חושיו הוא מתבלבל ואוכל בטעות צמח רעיל, ונופל למשכב כתוצאה מכך. גוסס לאט, הוא ממשיך לתעד את התהליך של ההגשמה העצמית שלו ומקבל את גורלו, כפי שהוא מדמיין את משפחתו בפעם האחרונה. הוא כותב מכתב פרידה לעולם וזוחל לתוך שק השינה שלו ומת. שבועיים לאחר מכן, גופתו נמצאת על ידי ציידי איילים. זמן קצר לאחר מכן, קארין, אחותו מחזירה את האפר שלו מאלסקה לווירג'יניה, בתוך תרמיל גב.
צוות השחקנים

אמיל הירש בתפקיד כריסטופר מקנדלס (גם אלכסנדר סופרטרמפ)
מרשה גיי הארדן בתפקיד בילי מקנדלס, אמא של כריסטופר.
ויליאם הארט בתפקיד וולט מקנדלס, אבא של כריסטופר.
קתרין קינר בתפקיד ג'ן בורס.
וינס ווהן בתפקיד ויין וסטרברג.
האל הולברוק בתפקיד רון פראנץ.
קריסטן סטיוארט בתפקיד טרייסי טטרו.
בריאן דיארקר בתפקיד רייני.
זאק גליפיאנאקיס בתפקיד קווין.
ג'ים גליאן בתפקיד עצמו.
לאונרד נייט בתפקיד עצמו.
R.D. CALL בתפקיד מאבטח רכבת.
תור לינדהרדט בתפקיד מדס
פרסים וקבלה בציבור

זוכה השיר המקורי הטוב ביותר בסרט בפרס גלובוס הזהב: Guaranteed של אדי ודר
זוכה פרס גות'הם לסרט הטוב ביותר באורך מלא.
זוכה השחקן הראשי הטוב ביותר בפסטיבל סרטי מיל וואלי: אמיל הירש.
זוכה פרס הבמאי של השנה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של פאלם ספרינגס: שון פן.
זוכה פרס שחקן הכוכב העולה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של פאלם ספרינגס:  אמיל הירש.
זוכה פרס ביצוע פורץ דרך של גבר של מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: אמיל הירש.
הסרט הזר הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בסן פאולו.
מועמד לתסריט הטוב ביותר בפרס גלובוס הזהב.
מועמד לפרס האוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר: האל הולברוק.
מועמד לפרס האוסקר לעריכה הטובה היותר.
פרסים וקבלה בציבור > רווחים

בצפון אמריקה, הסרט הופץ תחילה במהדורה מוגבלת, בארבעה בתי קולנוע וגרף 212,440 $, בממוצע של 53,110 $ לכל בית קולנוע. בשבועות שלאחר מכן, הסרט נשאר במהדורה מוגבלת, עד שהתרחב ליותר מ-600 בתי קולנוע ב -19 באוקטובר 2007; בסוף השבוע הראשון של המהדורה הרחבה, הסרט גרף רק 2,100,000 $. כשהממוצע לבית קולנוע הוא 3,249 $. נכון ל -25 בדצמבר 2008, הסרט גרף 18,354,356 $ .בסך הכל, הסרט גרף 55,635,754 $ ברחבי העולם.
פרסים וקבלה בציבור > ביקורת

הסרט זכה לביקורות חיוביות מהמבקרים. באתר Rotten Tomatoes הסרט קיבל ציון 82 מתוך 100, שמבוסס על 159 ביקורות. המבקר הידוע רוג'ר איברט נתן לסרט ארבעה כוכבים מתוך ארבעה ותיאר אותו כסרט "מרתק". הסרט הופיע ברשימת עשרת הסרטים הטובים של שנת 2007 של מכון הסרטים האמריקאי. בשנת 2008 הסרט מוקם במקום 473 ברשימת 500 הסרטים הגדולים של מגזין אמפייר.
האוטובוס הנטוש

האוטובוס הנטוש בו שהה כריסטופר מקנדלס, שהוצב במקור בלב היער בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 כמגורים לקבוצת פועלים שביצעה באתר עבודות סלילה, הפך בעקבות הסרט לאתר עליה לרגל הרפתקנים מרחבי העולם, שחלקם שילמו על כך בחייהם. בין השאר צעירה טבעה למוות בנהר סמוך, ביולי 2019, אחרי שניסתה להגיע לאוטובוס. לבסוף, ביוני 2020, החליטו הרשויות לסלק את האוטובוס.
הערות שוליים

↑  הניו יורק טיימס, טרמפ לאלסקה, באתר הארץ, 2 באוקטובר 2007
1 2  משה גלעד, האוטובוס הנטוש שהתפרסם בזכות הסרט "עד קצה העולם" הוזז ממקומו, באתר הארץ, 21 ביוני 2020
↑  איי.פי, ניסתה להגיע לאוטובוס מהסרט "עד קצה העולם" - ושילמה על כך בחייה, באתר הארץ, 29 ביולי 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 13022482  BnF: cb170008083 (data)  GND: 7744706-2  SUDOC: 179377469  VIAF: 230007044   WorldCat (עם VIAF): 230007044
קרח צף

קרח סחף, גרינלנד
קרח מהיר (משמאל, לאורך קו החוף) לעומת קרח צף נסחף (ימין) בתרחיש דינמי היפותטי של קרח ים
קרח צף (נקרא גם קרח סחף או נסחף; באנגלית: Drift ice) הוא קרח ים שאינו מחובר לקו החוף או לכל עצם קבוע אחר. בניגוד לקרח יבשתי (אנ'), ש"מחובר" ליבשה. קרח צף הוא רובד קרח שצף על פני הים במרחבי האוקיינוסים באזורי הקטבים. שכבת הקרח מתחדשת כל שנה. באזורים מסוימים עובי הקרח הצף מגיע למטר אחד, באזורים בהם קיימת שכבת קרח יציבה עובי הקרח מגיע לעובי שמעל ל-4 עד 5 מטרים. במקרים יוצאים מן הכלל השכבה יכולה להגיע לעובי של כ-20 מטר. לעיתים קרובות הקרח הצף עשוי משברי גושי קרח שהתאחדו יחד וקפאו לגוש גדול.
קרח צף נסחף, נישא עם הרוחות וזרמי ים, ומכאן שמו. כאשר גושי קרח צף נדחסים וקופאים יחד עם גושי קרח צף נוספים וכל המסה הזאת קופאת לגוש קרח אחד ענק (ששטחו גדול מעל ל־70% משטח הכיסוי של כל הגושים יחד), נקרא לו גוש קרח דחוס וגדוש-pack ice. רוחות וזרמים יכולים להערים את הקרח הזה לכדי רכסי קרח (אנ') בעובי של עד עשרות מטרים. רכסי קרח אלה מהווים אתגר עבור ספינות שוברות קרח הפועלות באוקיינוסים ובימים הקפואים.
קרח צף מורכב מגושי קרח הפזורים על שטחי ים נרחבים, חתיכות בודדות של קרח ים ברוחב של 20 מטרים או יותר. גושי קרח מסווגים לפי גודלם: קטנים – בגודל 20–100 מטרים; בינוניים – בגודל 100–500 מטרים; גדולים - בגודל 500–2000 מטרים; עצומים – בגודל 2–10 קילומטרים; וענקים - בגודל של יותר מ-10 קילומטרים.
קרח צף משפיע על:
אפשרויות ניווט
השפעה אקלימית (גושי קרח בקוטב)
השפעה גאולוגית
השפעת ביוספרה (אקולוגיה של קרח ים)
קרח צף הנסחף כנחשול קרח יכול להפעיל כוחות אדירים כאשר הוא פוגע בחופים, הוא יכול לגזור הגים ומדחפים מספינות הוא יכול להרוס מזחים ומבנים הנמצאים על חופי הים. ספינות יכולות להיתקע בין גושי קרח.
שני גושי הקרח הצף העיקריים על כדור הארץ הם גוש הקרח הארקטי (אנ') בקוטב הצפוני וגוש הקרח האנטארקטי (אנ') בקוטב הדרומי. אזורי גושי הקרח שנוצרו בקטבים של כדור הארץ נוצרו ממי ים: אזורי גושי הקרח הארקטי באוקיינוס הארקטי ואזורי הקרח האנטארקטי באוקיינוס הדרומי משנים באופן משמעותי את גודלם במהלך השינויים העונתיים בשנה. בגלל כמויות אדירות של מים שנוספים או מופחתים (כתוצאה מקפאונם או הפשרתם של גושי הקרח הללו) מהאוקיינוסים ומהאטמוספירה, להתנהגות אזורי הקרח בקטבים יש השפעה משמעותית על שינויי האקלים העולמיים.
שוברת הקרח קונטיו, שבתמונה זו נתקעה בקרח צף תוך כדי גרירת ספינת משא בקרח צפוף בצפון הים הבלטי
תמונת לוויין של קרח צף אוקיינוס הקרח הצפוני מסביב לאי ורנגל
קרח צף בים אוחוצק
על סיפון שוברת הקרח של אורורה בים אוחוטסק
סחיפת קרח עונתית בים אוחוטסק ליד החוף הצפוני של הוקאידו, יפן, הפכה לאטרקציה תיירותית, והיא אחת מ -100 נופי הקול של יפן (אנ'). ים אוחוטסק הוא האזור הדרומי ביותר בחצי הכדור הצפוני שבו ניתן להבחין בקרח צף.
ראו גם

קרחון
קרחון ימי
נחשול קרח
פוליניה
קרח ים
מדף קרח
גאומורפולוגיה קרחונית