stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פיליפ נוארה

| --- | --- |

פיליפ נוארה, 2003
 לידה:  1 באוקטובר 1930 ליל, צרפת
 פטירה:  23 בנובמבר 2006 (בגיל 76) פריז, צרפת
 מקום קבורה:  בית הקברות מונפרנאס 
 שם לידה:  Philippe Pierre Fernand Noiret 
 סוגה מועדפת:  קומדיה, דרמה
 מדינה:  צרפת 
 תקופת הפעילות:  1949–2006 (כ־57 שנים)
 מקום לימודים:  תיכון ז'אנסון-דה-סאי  College of Juilly 
 בן או בת זוג:  מוניק שומט (13 באוגוסט 1962–23 בנובמבר 2006) 
 מספר צאצאים:  1 
 פרסים והוקרה:  פעמיים בסזאר, פרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי
 פרופיל ב-IMDb
 
פיליפ נוארה (בצרפתית: Philippe Noiret‏; 1 באוקטובר 1930 – 23 בנובמבר 2006) היה שחקן קולנוע ותיאטרון צרפתי, אחד השחקנים הפופולריים בצרפת, ונחשב ל"אחד השחקנים הצרפתים המוערכים בכל הזמנים". הקריירה הקולנועית שלו נמשכה על פני יותר מ-50 שנה, בהם הספיק להשתתף ביותר מ-125 סרטים, שזיכו אותו בתהילה עולמית.
ביוגרפיה

נוארה נולד בליל, בצפון צרפת, לפייר ז'ורז', סוחר טקסטיל קטן וחובב ספרות ושירה, וללוסי קלמאנס הרמאן (Heirman), עקרת בית, שהיו מבני המעמד הבינוני-נמוך. בילדותו גדל בטולוז.
נוארה למד משחק בתיאטרון העממי הלאומי של פריז, והופעתו הראשונה כשחקן הייתה ב-1949. כ-11 שנים מאוחר יותר, ב-1960, הגיע לאחד מהישגיו הגדולים הראשונים, כששיחק בסרטו של לואי מאל "זאזי במטרו". נוארה היה שחקן אופי מצוין, היה לו קול ייחודי, ששימש אותו גם כקריין במספר סרטי אנימציה, והוא הרבה לגלם את בן המעמד הבינוני או האריסטוקרטי.
נוארה התחתן ב-1962 עם מוניק, שחקנית צרפתייה, אותה פגש בתיאטרון העממי, ובמהלך הקריירה שיחק לצדה בכעשרה סרטים.
נוארה התפרסם בעיקר בזכות תפקידיו במספר סרטים מפורסמים, ובהם הסרט האיטלקי "סינמה פרדיסו", בו גילם את אלפרדו, מקרין סרטים; הסרט "הדוור", בו גילם את דמותו של המשורר הצ'יליאני פבלו נרודה; וכן הסרטים: "השען מסנט פול"; "שוטר מגנב פטור", סדרה קומית שחלק ממנה שודר בישראל; "שבע פעמים אישה" של ויטוריו דה סיקה; "המלחמה של מרפי" שביימו פיטר ייטס ופיטר או'טול; "טופז" של אלפרד היצ'קוק, ועוד.
ב-1967 שיחק בתפקיד הראשי בסרטו של הבמאי איוו רובר, "אלכסנדר המאושר". נוארה גילם בסרט תפקיד של גבר העובד ללא הפסק עד אשר הוא מתאלמן והופך לחסיד החופש והבטלה. נוארה זכה לשבחי הביקורת ונאמר עליו כי הוא פנומן - "הן בהופעה, הן במשחק ובייחוד ברגש הכן והחמים שהוא יוצר סביבו.".
הסרט האחרון בו שיחק, "שלושה חברים" (Trois Amis), אותו ביים מישל בוז'אנה, צולם בשנה האחרונה לחייו, 2006.
יחד עם רומי שניידר זכה נוארה בפרס סזאר הצרפתי ב-1976 על תפקידו בסרט "Vieux Fusil", ופעם נוספת זכה בפרס, ב-1990, על תפקידו בסרט "La Vie et rien d'autre". בנוסף, היה מועמד שלוש פעמים נוספות במהלך הקריירה לזכייה בפרס.
נוארה נפטר בפריז, ב-23 בנובמבר 2006 לאחר מחלת סרטן ממושכת. בכירי הממשלה והפוליטיקה הצרפתית הספידוהו. דומיניק דה וילפן, ראש ממשלת צרפת דאז, אמר בהספדו:
באמצעות קולו וקסמו הייחודי, פיליפ נוארה ידע כיצד לגלם ולבטא דברים כאילו הם חלק מהנשמה הצרפתית. דמותו וקולו, כה רך ומוכר, יחסרו לכל.
במותו הותיר אחריו את אשתו מוניק, כשהיא קרובה לגיל 80, ואת בתו פרדריק.
הערות שוליים

↑  סוכנויות הידיעות, מת השחקן פיליפ נוארה, באתר ynet, 24 בנובמבר 2006
↑  ראו למשל: אלון רוזנבלום, מת השחקן פיליפ נוארה באתר "סרט", 26.11.06; פיליפ נוארה, באתר וואלה
↑  זאב רב נוף, חופשה נצחית לאדם נצחי, דבר, 22 ביולי 1969
| זוכי פרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר |
| --- | --- | --- |
| 1952–1967 | רלף ריצ'רדסון (בריטי)/מרלון ברנדו (זר) (1952) • ג'ון גילגוד (בריטי)/מרלון ברנדו (זר) (1953) • קנת' מור (בריטי)/מרלון ברנדו (זר) (1954) • לורנס אוליבייה (בריטי)/ארנסט בורגניין (זר) (1955) • פיטר פינץ' (בריטי)/פרנסואה פרייה (זר) (1956) • אלק גינס (בריטי)/הנרי פונדה (זר) (1957) • טרוור הווארד (בריטי)/סידני פואטייה (זר) (1958) • פיטר סלרס (בריטי)/ג'ק למון (זר) (1959) • פיטר פינץ' (בריטי)/ג'ק למון (זר) (1960) • פיטר פינץ' (בריטי)/פול ניומן (זר) (1961) • פיטר או'טול (בריטי)/ברט לנקסטר (זר) (1962) • דירק בוגרד (בריטי)/מרצ'לו מסטרויאני (זר) (1963) • ריצ'רד אטנבורו (בריטי)/מרצ'לו מסטרויאני (זר) (1964) • דירק בוגרד (בריטי)/לי מרווין (זר) (1965) • ריצ'רד ברטון (בריטי)/רוד סטייגר (זר) (1966) • פול סקופילד (בריטי)/רוד סטייגר (זר) (1967) |  |
| 1968–היום | • ספנסר טרייסי (1968) • דסטין הופמן (1969) • רוברט רדפורד (1970) • פיטר פינץ' (1971) • ג'ין הקמן (1972) • וולטר מתאו (1973) • ג'ק ניקולסון (1974) • אל פצ'ינו (1975) • ג'ק ניקולסון (1976) • פיטר פינץ' (1977) • ריצ'רד דרייפוס (1978) • ג'ק למון (1979) • ג'ון הרט (1980) • ברט לנקסטר (1981) • בן קינגסלי (1982) • מייקל קיין / דסטין הופמן (1983) • היינג נגור (1984) • ויליאם הרט (1985) • בוב הוסקינס (1986) • שון קונרי (1987) • ג'ון קליז (1988) • דניאל דיי-לואיס (1989) • פיליפ נוארה (1990) • אנתוני הופקינס (1991) • רוברט דאוני ג'וניור (1992) • אנתוני הופקינס (1993) • יו גרנט (1994) • נייג'ל הות'ורן (1995) • ג'פרי ראש (1996) • רוברט קרלייל (1997) • רוברטו בניני (1998) • קווין ספייסי (1999) • ג'יימי בל (2000) • ראסל קרואו (2001) • דניאל דיי-לואיס (2002) • ביל מארי (2003) • ג'יימי פוקס (2004) • פיליפ סימור הופמן (2005) פורסט ויטאקר (2006) • דניאל דיי-לואיס (2007) • מיקי רורק (2008) • קולין פירת' (2009) • קולין פירת' (2010) • ז'אן דוז'רדן (2011) • דניאל דיי-לואיס (2012) • צ'ואיטל אג'יופור (2013) • אדי רדמיין (2014) • לאונרדו דיקפריו (2015) • קייסי אפלק (2016) • גארי אולדמן (2017) • רמי מאלק (2018) • חואקין פיניקס (2019) • אנתוני הופקינס (2020) • ויל סמית' (2021) • אוסטין באטלר (2022) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007342008605171  BIBSYS: 98078894  BNC: 000319051  BNE: XX1119352  BnF: cb12152387v (data)  CiNii: DA15211393  GND: 123166853  ISNI: 0000 0001 2131 9617  LCCN: n78064061  MusicBrainz: 6d6eee4d-1720-425f-95a8-a53a03d4670a  NKC: jn19990006155  NLA: 35216342  NLK: KAC2020L1440  NTA: 070175780  RERO: 02-A003643836  SNAC: w6s766x7  SUDOC: 03002255X  Trove: 869172  VIAF: 49263848   WorldCat (עם VIAF): 49263848
אביגדור מילר

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  28 באוגוסט 1908 א' באלול תרס"ח בולטימור 
 פטירה:  20 באפריל 2001 (בגיל 92) כ"ז בניסן תשס"א ניו יורק 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  ישיבת רבינו יצחק אלחנן  ישיבת חפץ חיים  האקדמיה התלמודית מרשה שטרן 
 מקום פעילות:  ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  ? – 20 באפריל 2001 
 השתייכות:  בעלי המוסר
 תפקידים נוספים:  מחבר ספרים ומרצה
 רבותיו:  הרב אברהם גרודזינסקי, משגיח ישיבת סלבודקה, הרב אייזיק שר, ראש ישיבת סלבודקה
 חיבוריו:  לב אביגדור, תורת אביגדור, ועוד
 
אביגדור הכהן מילר (א' באלול תרס"ח, 28 באוגוסט 1908; בולטימור – כ"ז בניסן תשס"א, 20 באפריל 2001; ניו יורק) היה רב ומחנך חרדי, מחבר ספרים ומרצה בארצות הברית. שימש משגיח בישיבת רבינו חיים ברלין ומורה בבית יעקב.
תולדותיו

נולד בבולטימור לאביו ר' ישראל. למד בבית ספר ציבורי ואחר הצהריים בתלמוד תורה. בשעות הלילה למד עם מלמד פרטי, חסיד חב"ד, שלימדו ללא תשלום מכיוון שלמשפחתו לא הייתה אפשרות לשלם.
בגיל 17 פנה ללמוד בישיבת רבי יצחק אלחנן ובסיום הלימודים קיבל סמיכה לרבנות מרבני הישיבה.
באותה תקופה קבעו חמישה מחבריו בישיבה לימוד משותף בספר מסילת ישרים, בראשות הרב יעקב יוסף הרמן. הרב הרמן עודד אותו לנסוע לאירופה כדי ללמוד בישיבותיה המפורסמות. הרב מילר פגש את הרב יצחק אייזיק שר שהגיע לניו יורק כדי לאסוף תרומות בשביל ישיבת סלבודקה ובשנת 1932 הגיע לסלבודקה כדי ללמוד בישיבתו. חתנו של הרב שר, הרב מרדכי שולמן, שידך בינו לבין בתו של הרב יעקב משה ליסין, והשנים התחתנו בשנת 1935. בספריו כותב הרב מילר כי כל תורתו היא מרבו המובהק הרב שר.
בשנת 1938, עקב התגברות סכנת המשטר הנאצי, ביקש לחזור לארצות הברית. חבר כיתתו שהיה בעל קשרים עם הקונסול האמריקני בקובנה סידר אשרה לו, לאשתו ולילדיו, שלא נולדו בארצות הברית, וכך איפשר את יציאתו לארצות הברית.
בשובו לארצות הברית התמנה לרב בית הכנסת בצ'לסי, מסצ'וסטס. הקהילה הופתעה מהשקפתו הבלתי מתפשרת של הרב מילר ומהתנגדותו התקיפה לחומרנות ולחיי המותרות האמריקאיים.
ישיבת רבנו חיים ברלין

בשנת 1944 שכנע אותו הרב יצחק הוטנר להפוך למשגיח ישיבתו, ישיבת רבנו חיים ברלין, משרה שבה כיהן עד 1964. בשנת 1945 החל למסור שיעורים בבית הכנסת ישראל הצעיר (Young Israel) בברוקלין, ניו יורק. בשנת 1975, בעקבות השינויים הדמוגרפיים בשכונה, הקים הרב מילר את ארגון "בית של תורה" במרכז אושן פארקוויי בפלטבוש, ששימש אמצעי להפצת תורתו.
ישיבת בית ישראל

בשנת 1986 פתח בנו הרב שמואל את הישיבה הגדולה "בית ישראל" בפלטבוש, ומינה את אביו למשגיח וראש ישיבה. הרב מילר הרצה בישיבות ובבתי הספר של בית יעקב.
אישיותו ועמדותיו

הרב מילר נודע כדרשן בשפה האנגלית, ודרש גם ביידיש. את רוב הרצאותיו מסר בבית הכנסת שלו בפלטבוש. מאות אלפי עותקים מהקלטות שלו נמכרו. הוא דיבר בביתו ביידיש, והקפיד לא לדבר אנגלית עם בני משפחתו. עסק רבות בתולדות עם ישראל מתוך השקפה מסורתית, ובספריו בנושא זה הרבה לטעון נגד ההיסטוריונים, בפרט על הסתמכותם המוחלטת על יוספוס. חיבר גם ספרים במחשבת ישראל, ספרים בהם הכחיש את תורת האבולוציה, ועוד. היה מתנגד תקיף לציונות, הן חילונית והן דתית.
הרגיל את עצמו לסגפנות. במשך למעלה משישים שנה נהג לישון על ספסל. כתלמיד בישיבת סלבודקה, שבה הקפידו על ניקיון והדר, הוא לבש מעיל בקיץ על מנת להסתיר את הכתמים על מכנסיו מפאת קשייו הכלכליים. הקפיד על ניצול זמנו. עסק בנושא זה גם בשיעוריו.
בלט גם בעיסוק במידת הביטחון.
פטירתו

הרב מילר נפטר בבוקר יום שישי, כ"ז בניסן תשס"א, 20 באפריל 2001.
בארצות הברית הוספד בין היתר על ידי הרב שמואל בירנבוים והרב חיים פינחס שיינברג. ארונו הועבר לישראל, והלווייתו יצאה מישיבת מיר בירושלים. הספידוהו שם הרב נתן צבי פינקל הרב משה שטרנבוך והרב מתתיהו סלומון. נקבר בהר הזיתים בחלקת "קברות תש"ח".
לאחר מותו נוסד על שמו בית כנסת "נטעי אביגדור" בויליאמסבורג, ברוקלין.
משנת תשע"ט מוציאים תלמידיו גיליון שבועי של שיעוריו ושיחותיו בשם 'תורת אביגדור'.
מאמרותיו

"לימוד מוסר מלמד את האדם איך לחיות, אבל לימוד התלמוד מחיה אותו."
משפחתו

הרב שמחה בונם קאהן רב בליקווד (מעורכי ספריו)
מספריו בעברית

עם סגולה סוד קורות דברי הימים של העם הנבחר. כרך ראשון: מבריאת העולם עד חורבן בית ראשון. כרך שני: מחורבן בית ראשון עד חורבן בית שני. כרך שלישי: מחורבן בית שני עד חתימת התלמוד.
נתנני שוממה: עניין האבלות בימי בין המצרים
עורו ישנים: הכנה והתעוררות לימי הדין
תורת אביגדור: שיעורים על הלכות דעות ברמב"ם
תורת אביגדור: מאמרים ושיחות בענייני דעת ומוסר וחכמת היראה
אור עולם: שיחות שמאירות עולמנו הכללי והפרטי
לאן?: תכלית הבריאה ואושר החיים
לב אביגדור: כללים ויסודות בעבודת האדם
שערי אורה: קובץ ועדים
רננו צדיקים
היקום מעיד: האם יש סתירה בין מדע לאמונה
עשן הכבשן: הבנת השואה לאור התורה
תפלת אביגדור עם פירוש הללי נפשי על התפילה
מספריו באנגלית

אור אביגדור על חובת הלבבות
Awake My Glory: Aspects of Jewidsh idealoagy
The Beginning : Comments and notes on Breshis
A Kingdom of Cohanim : Comments and notes on Vakyikra
Fortunate Nation : Comments and notes on Devarim
Behold A People : a didactic history of scriptural times
Career of Happiness : True joy in the home
Exalted People : History of people of Israel from destruction of Second sanctuary down to the sealing of the Talmud
Praise My Soul :A commentary on the morning prayer
Rejoice O Youth! : An integrated Jewish ideology
Torah Nation : Israel’s history from the Babylonian Exile to the end of the Second Sanctuary
Sing You Righteous : a Jewish seeker’s idealoagy
The Universe Testifies
The Path of Life :The Shabbos Drashos of Rabbi Avigdor Miller
(Rabbi Avigdor Miller Speaks (Compiled and annotated by Rabbi Simcha Bunim Cohen
מצבתו בהר הזיתים
גרטרוד הימלפרב

| --- | --- |

 לידה:  8 באוגוסט 1922 ברוקלין, ארצות הברית 
 פטירה:  30 בדצמבר 2019 (בגיל 97) וושינגטון די. סי., ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום מגורים:  ברוקלין, וושינגטון די. סי. 
 השכלה:  אוניברסיטת שיקגו (1950)  אוניברסיטת קיימברידג'  ברוקלין קולג'  בית המדרש לרבנים באמריקה  גירטון קולג' 
 מעסיק:  אוניברסיטת העיר ניו יורק 
 מפלגה:  המפלגה הרפובליקנית 
 בן או בת זוג:  אירווינג קריסטול (18 בינואר 1942–18 בספטמבר 2009) 
 פרסים והוקרה:  פרס אורוול (1997)  הרצאת ג'פרסון (1991)  המדליה הלאומית למדעי הרוח (2004)  מלגת גוגנהיים (1955, 1957)  עמית האקדמיה הבריטית  עמיתת האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים 
 
גרטרוד הימלפרב (באנגלית: Gertrud Himmelfarb;‏ 8 באוגוסט 1922 – 30 בדצמבר 2019) הייתה היסטוריונית יהודייה-אמריקאית, נאו-קונסרבטיבית, פרופסור באוניברסיטת העיר ניו יורק, זוכת פרס "הרצאת ג'פרסון" לשנת 1991. התפרסמה במחקריה המקיפים על ההיסטוריה של הרעיונות בחברה הוויקטוריאנית ועל תמורות חברתיות ואינטלקטואליות.
קורות חיים

הימלפרב נולדה בברוקלין, ניו יורק, ב-8 באוגוסט 1922, בת שנייה לברטה ומקס הימלפרב, מהגרים יהודים שהיגרו מרוסיה לארצות הברית לפני מלחמת העולם הראשונה. בנעוריה הייתה טרוצקיסטית בדעותיה ואז גם הכירה את בעלה לימים, שהיה אז טרוצקיסט כמוה והֵימין כמוה עם השנים, אירווינג קריסטול. היא נישאה לו ב-1942, אותה שנה בה סיימה תואר ראשון בברוקלין קולג'. את עבודת הדוקטורט שלה על הלורד אקטון (אחת הדמויות הפרדוקסליות והמעניינות של אנגליה הוויקטוריאנית), היא הגישה באוניברסיטת שיקגו (1950), לא לפני שהספיקה ללמוד גם בסמינר התאולוגי היהודי בניו יורק, ובאוניברסיטת קיימברידג' באנגליה שבה ביצעה את מרבית מחקרה. באותו זמן בעלה, אירווינג קריסטול (לימים מראשי השמרנים החדשים בארצות הברית), שירת כחייל במלחמת העולם השנייה באירופה. הימלפרב הייתה אם לשני ילדים, שאחד מהם, ביל קריסטול, הוא פרשן פוליטי (שמרן). אחיה, מילטון הימלפרב, היה ראש מחלקת המחקר והמידע בוועד היהודי-אמריקני והוגה דעות נאו-שמרני.
פרסים שקיבלה

הימלפרב זכתה בפרסים רבים. בין השאר, ב-1991 היא קיבלה את הזכות לשאת בוושינגטון את הרצאת ג'פרסון (Jefferson Lecture in the Humanities), הנחשבת לאות הכבוד הגבוה ביותר שמעניק הממשל האמריקני עבור הישגים מחקריים במדעי הרוח. אות זה מוענק מדי שנה, החל מ-1972, לנבחר אחד בלבד, על ידי הקרן הלאומית למדעי הרוח (NEH), סוכנות פדרלית עצמאית שהוקמה ב-1965 במטרה לקדם את המחקר במדעי הרוח. ב-2004 זכתה ב־National Humanities Medal המוענקת על ידי נשיא ארצות הברית.
דעותיה

הימלפרב נודעה במיוחד בהגנה ובהחיאה של רעיון "הערכים הוויקטוריאניים", וכן בפרסומיה בנושאי העוני והיחס החברתי והאינטלקטואלי לעניים, למקופחים ולמודרים בחברה, בין המאות ה-18 וה-20, בעיקר באנגליה, אך גם בצרפת ובארצות הברית. היא הייתה חברה במועצת-המחקר של ספריית הקונגרס האמריקאי; של האקדמיה הבריטית, ושל האקדמיה האמריקאית למדעים ולאומנויות ועוד ארגונים ומוסדות אמריקאים חשובים.
אחד מקוראיה המסורים של הימלפרב היה גורדון בראון, לשעבר ראש ממשלת בריטניה מטעם הלייבור, אשר נוהג לצטטה תכופות בנאומיו ולהמליץ על ספריה.
דעותיה > רעיונות עיקריים

גישתה ההיסטורית הכללית של הימלפרב הייתה שמרנית, או מה שמכונה כיום "נאו-קונסרבטיבית", ואנטי-מרקסיסטית. עם זאת, כהוגה עצמאית, קשה היה לקטלג את עמדותיה באופן נחרץ – לדוגמה, למרות אהדתה לגישות שמרניות במאה ה-19, כמו זו של אדמונד בורק, הרי שביקורתה ההיסטורית על מחירי הקפיטליזם, דמתה יותר לגישות סוציאליסטיות. כמו כן, בשני מאמרים שונים, מתקופות שונות, הציגה עמדות כמעט הפוכות ביחס לאדמונד בורק, דבר המעיד על השינויים שחלו בדעותיה – משמרנות לסוג של סוציאל-דמוקרטיות.[דרוש מקור]
בספרה The Idea of Poverty: England in the Early Industrial Age, שהתפרסם ב-1984, תיארה הימלפרב את השינויים שחלו בחברה הבריטית בסוף המאה ה-18 ותחילת המאה ה-19, אגב התייחסות לממדים הכלכליים, הפוליטיים והחברתיים; ותיארה את המובן שהיה באותה תקופה למושגים כמו "עוני" או "העניים". כמו כן ניתחה הימלפרב את יחסם של אנשי התקופה לעוני כבעיה וכמציאות נתונה, ואת האמצעים שננקטו להתעלמות מסבלם של קורבנות המהפכה התעשייתית או להקלתו. למעשה, טענה הימלפרב, באותה תקופה נוצרה "בעיית העוני" כבעיה חברתית, כאשר התרחש המעבר מן היחס אל העניים כסוג של נתון, גזרת גורל, חוק טבעי או עונש – אל עבר התבוננות אל העוני כתופעה חברתית הדורשת התייחסות, משום שהיא לא מוסרית ומאיימת על כלל מרקמי החברה.
בספר Poverty and Compassion: The Moral Imagination of the Late Victorians ‏(1991) טענה הימלפרב כי חייהם של העניים באנגליה הוויקטוריאנית, בהשוואה לחיי האנגלי הממוצע באותה תקופה, לא היו כה נוראים כפי שהדבר נתפס על ידינו כיום. כמו כן, טענה הימלפרב, היו חייהם טובים באופן יחסי מאלו של עניי ארצות אחרות באירופה. דווקא הגישה הוויקטוריאנית שהצטיינה בריאליזם רב, הצליחה להביא להטבה במצב העוני ולהוביל לנקיטת עמדה של אחריות מוסרית כלפי העניים.
כהוגה שמרנית הציגה הימלפרב בספריה ובמאמריה ביקורת כנגד פמיניזם רדיקלי ואפליה מתקנת באוניברסיטאות; וכהוגה חדשנית, טענה בזכות אחריות המדינה על חלשיה, וכנגד התפיסות הפוסט-מודרניסטיות שמנסות להחליש את המוסר החברתי.
הימלפרב נפטרה ב-30 בדצמבר 2019.
ספריה

Victorian Minds (1968)
On Liberty and Liberalism: The Case of John Stuart Mill (1974)
The Idea of Poverty: England in the Early Industrial Age (1984)
Marriage and Morals Among the Victorians (1986)
Poverty and Compassion: The Moral Imagination of the Late Victorians (1991)
On Looking into the Abyss: Untimely Thoughts on Culture and Society (1994)
The De-Moralization of Society: From Victorian Virtues to Modern Values (1995)
The Roads to Modernity: The British, French, and American Enlightenments (2004)
משפט ההיסטוריה, תרגום צור ארליך, בהוצאת שלם, 2017.
ספריה > סיכום אופי יצירתה

ד"ר עשהאל אבלמן (ראש החוג להיסטוריה במכללת הרצוג), שערך את קובץ המאמרים של הימלפרב בעברית "משפט ההיסטוריה", סיכם את אופי יצירותיה של הימלפרב:
מכלול כתביה של גרטרוד הימלפרב הוא במידה רבה כתב הגנה מפורט ומעמיק על צדדיה החיוביים של הפוליטיקה המערבית המודרנית ועל צדדיה החיוביים של התרבות המערבית המודרנית. במובן זה היא ניצבה כיריבתם של פוליטיקאים, אקדמאים, עיתונאים ואקטיביסטים, נושאים את דגלי הניאו-מרקסיזם, פוליטיקת הזהויות, הפוליטיקלי קורקט, "התיאוריה הביקורתית", הפוסט-קולוניאליזם ועוד כיוצא באלו...
באשר לצד החיובי שבתרבות המערבית, הרי הימלפרב עמלה כל חייה על הצגת "המחשבה  המוסרית" לפני תלמידה וקוראיה. היא הייתה בין אלו שהדגישו את יכולתו של האדם להבחין בין טוב לרע, ואת החובה המוטלת על היחיד לסגל לעצמו את המידות הטובות, להיאבק ברשע באשר הוא, לשאוף לגדולה ולשאוב השראה מאלו שקדמו לנו ונגעו בה. כמו כן נלחמה, כאמור, על קיומו של מדרג ברור בין תרבות גבוהה לתרבות נמוכה.
לקריאה נוספת

גרטרוד הימלפרב, להציל את ההיסטוריה מהיסטוריונים "חדשים", באתר מידה, 21 באפריל 2022 (מקור: קומנטרי, 1975)
גרטרוד הימלפרב (עם הקדמה מאת ד"ר עשהאל אבלמן), ‏"חברה מעוקרת ממוסר", השילוח, 18, פברואר 2020 (מקור: The Public Interest (אנ'),‏ National Affairs (אנ'), סתיו 1994)
גרטרוד הימלפרב, "לספר כטוב בעיניך: היסטוריה פוסטמודרניסטית והבריחה מן העובדות“, אלעזר וינריב (עורך), פוסטמודרניזם והיסטוריה: מבחר מאמרים (עמ' 41–54), תל אביב: האוניברסיטה הפתוחה, 2003
גרטרוד הימלפרב, ממידות טובות לערכים – הקדמה לספרה The Demoralization of Society: From Victorian Virtues to Modern Values (באתר "קיוונים")
הערות שוליים

↑  על הרצאת ג'פרסון והזוכים בה באתר ה-NEH, הקרן הלאומית למדעי הרוח
↑  מתי נולדה גרטרוד הימלפרב, באתר "Answers.com"
↑  גרטרוד הימלפרב, ה"גורו" של גורדון בראון, ה"אינדיפנדנט", 3 בנובמבר 2007
↑  גרטרוד הימלפרב (עם הקדמה מאת ד"ר עשהאל אבלמן), ‏"חברה מעוקרת ממוסר", השילוח, 18, פברואר 2020
| זוכי הרצאת ג'פרסון |
| --- | --- | --- |
| 1972–1980 | ליונל טרילינג • אריק אריקסון • רוברט פן וורן • פול א. פרוינד • ג'ון הופ פרנקלין • סול בלו • סי. ון וודוורד • אדוארד שילס • ברברה טוכמן |  |
| 1981–1990 | ג'רלד הולטון • אמילי ורמול • ירוסלב פליקן • סידני הוק • קליאנת' ברוקס • לשק קולקובסקי • פורסט מקדונלד • רוברט ניסבט • ווקר פרסי • ברנרד לואיס |  |
| 1991–2000 | גרטרוד הימלפרב • ברנרד נוקס • רוברט קונקווסט • גוונדולין ברוקס • וינסנט סקלי • טוני מוריסון • סטיבן טולמין • ברנרד ביילין • קרוליין ביינום • ג'יימס מק'פרסון |  |
| 2001–2010 | ארתור מילר • הנרי לואיס גייטס (הבן) • דייוויד מק'קלו • הלן ונדלר • דונלד קגן • טום וולף • הארווי מנספילד •  ג'ון אפדייק • לאון קס • ג'ונתן ספנס |  |
| 2011 ואילך | דרו גילפין פאוסט • וונדל ברי • מרטין סקורסזה • וולטר אייזקסון • אנה דיאוור סמית • קן ברנס |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307063505171  PLWABN: 9810693138605606  BIBSYS: 90085224  BNE: XX1023486  BnF: cb12055316w (data)  CANTIC: a10879845  CiNii: DA00236120  GND: 132813718  ICCU: LO1V000129  ISNI: 0000 0001 2138 7003  LCCN: n50034968  NKC: skuk0000574  NLA: 35196045  NSK: 000343846  NTA: 070913935  RERO: 02-A003372677  SNAC: w6z72qc9  SUDOC: 028790316  VIAF: 71410706   WorldCat (עם VIAF): 71410706
מייבאך W5 SG

| --- | --- |

Maybach W 5 SG
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  מייבאך
 שנות ייצור:  1928–1929
 הרכבה:  גרמניה גרמניה
 מודל קודם:  Maybach W 5
 מודל אחריו:  Maybach 12
 סיווג:  מכונית סלון
 אורך:  5,000 מ"מ
 רוחב:  1,760 מ"מ
 גובה:  1,950 מ"מ
 משקל:  2,300-2,700 ק"ג
 בסיס גלגלים:  3,320-3,660 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  6 צילינדרים, 6,992 סמ"ק המפיק 120 כ"ס ב-2,440 סל"ד, יחס דחיסה 5.1:1 (מנוע קירור מים)
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 2 מהירויות + הילוך אוברדרייב מסוג "Maybach overdrive SG"
 מהירות מרבית:  170 קמ"ש
 צריכת דלק:  22 ליטר ל - 100 ק"מ  קיבולת מכל דלק - 120 ליטר
מייבאך W5 SG (בגרמנית: Maybach W 5 SG) היא מכונית סלון תוצרת יצרנית כלי הרכב היוקרתיים הגרמנית "מייבאך" אשר יוצרה בין השנים 1928–1929.
"מַיְבָּאךְ-מוֹטוֹרֶנְבָּאוּ" (בגרמנית: Maybach-Motorenbau GmbH) היא חברה גרמנית לייצור רכבי יוקרה אשר נוסדה בשנת 1909. הייתה במקורה חברת בת של חברת צפלין ונקראה תחילה "Luftfahrzeug-Motorenbau GmbH" ("חברת מנועי ספינות אוויר") עד שנת 1918. כיום המותג נמצא בבעלות התאגיד דיימלר-קרייזלר שמרכזו בשטוטגרט.
תצורת "מייבאך W5 SG"

"מייבאך W5 SG" - סלון, 4 דלתות
"מייבאך W5 SG" - לנדולט, 4 דלתות
"מייבאך W5 SG" - קבריולה, 4 דלתות
"מייבאך W5 SG" - קבריולה, 2 דלתות, 2 מושבים
מייבאך W5 SG

שסתום: שקע כניסה / יציאה אופקית
קרבורטור: 1 קרבורטור תאומים מייבאך
קירור: קירור מים / משאבה, רדיאטור תרמוסטטי, תריס ונציאני
בולמי זעזועים הידראוליים
מערכת היגוי: הברגה-הגה, שמאלה או ימינה לפי הצורך
בלם רגל: כבל בלם הידראולי-מכני, הפועל על כל ארבעת הגלגלים
גלגלים: דיסקי פלדה
תמונות

"מייבאך W5 SG"
"מייבאך W5 SG"
"מייבאך W5 SG"
"מייבאך W5 SG"
"מייבאך W5 SG"
ראו גם

מייבאך
מייבאך צפלין
לקריאה נוספת

"מייבאך W5 SG" - תמונות
הערות שוליים

↑  דגמי "מייבאך" ranker.com/list/full-list-of-maybach-models
↑  סדרת מייבאך (דגמי W) w1-w6 maybach.de/w1-w6
↑  "מייבאך W5 SG" fastestlaps.com/models/maybach-w-5-sg
↑  "מייבאך W5 SG" - מפרט autogallery.org.ru/m/maybw5
↑  "מייבאך W5 SG" flickr.com/photos
↑  "מייבאך W5 SG" - דגם סגור לנדולט - תמונה (ראו משמאל שורה עליונה) pinterest.com/pin/355291858077504129
↑  "מייבאך W5 SG" - דגם פתוח 2 דלתות - תמונה (ראו משמאל שורה עליונה) pinterest.com/pin/218987600613927525
↑  "מייבאך W5 SG" - מפרט טכני history-of-cars.com/php/maybach/1928-w5-sg-pullman-limousine
לי מריווד'ר

| --- | --- |

 לידה:  27 במאי 1935 (בת 89) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 שם לידה:  Lee Ann Meriwether 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1954 
 מקום לימודים:  הסיטי קולג' של סן פרנסיסקו  תיכון ג'ורג' וושינגטון 
 בן או בת זוג:  פרנק אלטר (1958–1974) 
 צאצאים:  קייל אלטר 
 פרופיל ב-IMDb
 
לי אן מריווד'ר (באנגלית: Lee Ann Meriwether; נולדה ב-27 במאי 1935) היא שחקנית ודוגמנית אמריקאית, בעלת התואר מיס אמריקה לשנת 1955.
ביוגרפיה

מריווד'ר נולדה בלוס אנג'לס וגדלה בסן פרנסיסקו.
ב-1954 נבחרה למיס סן פרנסיסקו, ובהמשך השנה נבחרה למיס קליפורניה. ב-1955 נבחרה למיס אמריקה. במסגרת התחרות ביצעה מונולוג מאת המחזאי ג'ון מילינגטון סינג, ואחת השופטות בתחרות הייתה גרייס קלי.
היא שימשה בתחילה הקריירה שלה כ"נערת היום" בתוכנית חדשות בוקר של NBC.
ב-1959 שיחקה את דמותה של לינדה דייוויס בסרט העצמאי "אדון הטרור" לצדם של רוברט סטראוס ופטי דיוק. היא גילמה את דמותה של קאטוומן בסרט "באטמן" משנת 1966, ובאותה שנה החלה לככב בתפקיד המדענית בחדר הבקרה של סדרת המדע הבדיוני "מנהרת הזמן". ב-1973 עלתה הסדרה "ברנבי ג'ונס" בה גילמה את כלתו ומזכירתו האישית של החוקר הפרטי ברנבי ג'ונס.
היא גם שיחקה בפרקים של הסדרות "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית", "משימה בלתי אפשרית" ו"ספינת האהבה", ב-1996 החלה לשחק את תפקיד רות מרטין בסדרה המצליחה "כל ילדיי".
בשנת 2010 השתתפה בסרט לכל המשפחה "No Limit Kids: Much Ado About Middle School" לצדו של ביל קובס.
בשנת 2012 ביצעה הופעות אורח בסדרות הטלוויזיה "עקרות בית נואשות", "הביץ' מדירה 23", "הליגה" ו"הוואי חמש-אפס".
בשנת 2016 שיחקה בסרט הקצר "Kitty" שביימה וכתבה קלואי סביני.
חיים אישיים

ב-1956 פורסם בתקשורת העולמית כי היא וג'ו דימאג'יו עומדים להתארס, ולדברי הביוגרף של דימאג'יו מקורה של ידיעה זו היא בשמועה שהפיץ העיתונאי וולטר וינצ'ל.
ב-1958 נישאה לשחקן פרנק אלטר ונולדו לה שתי בנות (1960 ו-1963).
רחוב ריג'נט

| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  ג'ורג' הרביעי 
 אורך:  1.3 קילומטרים
 הקמה
 תקופת הבנייה:  ?–1825
 מיקום
 ערים ראשיות:  הסיטי של וסטמינסטר 
 דרכים מסתעפות:  כיכר פיקדילי, Beak Street, Hanover Street, Swallow Street, Little Portland Street, Margaret Street, Great Marlborough Street, כיכר אוקספורד, Princes Street, New Burlington Place, Cavendish Place, Man In Moon Passage, New Burlington Mews, Tenison Court, Maddox Street, Conduit Street, Vigo Street, New Burlington Street, Langham Place, רחוב אוקספורד, Heddon Street, Mortimer Street, Little Argyll Street, Fouberts Place, Great Castle Street, Air Street, Glasshouse Street, Regent Place 
 קואורדינטות:  51°30′39″N 0°08′19″W﻿ / ﻿51.5108°N 0.1387°W﻿ / 51.5108; -0.1387
 www.regentstreetonline.com
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסרחוב ריג'נט(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסרחוב ריג'נט(למפת הסיטי של וסטמינסטר רגילה) הפרלמנט הבריטירחוב ריג'נט(למפת הסיטי של וסטמינסטר מוגדלת) הפרלמנט הבריטירחוב ריג'נט  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מראה ברחוב
רחוב ריג'נט (אנגלית: Regent street) הוא רחוב בלונדון, הנמתח בניצב לרחוב אוקספורד, מריג'נטס פארק בצפון עד כיכר פיקדילי בדרום. אורכו של הרחוב כ-2 ק"מ.