stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנטארקטיקה הארגנטינאית
בסיסים ארגנטינאים > יישובים עונתיים

טניינטה קאמרה (1957) 62°02′ דרום 58°42′ מערב, אי המלך ג'ורג'
בסיס דיספשון (1948) 62°52′ דרום 60°43′ מערב, האי דיספשון
תחנת אוויר פטרל (1967) 63°28′ דרום 56°17′ מערב, האי דנדי
פרימוורה (1977) 64°09′ דרום 60°57′ מערב, האי אלחנדריה
מעגן מלכיור (1947 64°20′ דרום 62°59′ מערב, האי אנוורס
אלמירנטה בראון (1951) 64°53′ דרום 62°53′ מערב, מפרץ פרדייס
טניינטה מאטיינזו (1961) 64°58′ דרום 60°04′ מערב, נונטאק לארסן
תביעת הריבונות

ארגנטינה החלה לפעול באנטארקטיקה במחצית השנייה של המאה ה-19, וההתעניינות באזור החלה עוד קודם - במאה ה-18 - תקופה בה אוניות דיג ארגנטינאיות יצאו מנמל בואנוס איירס לאזור איי שטלנד הדרומיים בחיפוש אחר שדות דיג.
בשנת 1904 הוקם הבסיס הארגנטינאי הראשון - בסיס אורקאדאס באיי אורקני הדרומיים. ארגנטינה הייתה הראשונה שהקימה בסיס קבוע ביבשת, ובמשך 50 שנה היחידה עם בסיס קבוע, עד שבריטניה הקימה בסיס בסמוך.
הטענות הארגנטינאיות לריבונות על השטח מתבססות על הסיבות הבאות:
חצי האי לו נטענת הריבונות מהווה מבחינה גאולוגית וגאוגרפית חלק מהרי האנדים.
ארגנטינה הקימה את הבסיס הקבוע הראשון באזור, ושמרה על נוכחות קבועה באזור למעלה מ-100 שנים.
ארגנטינה מקיימת פעולות ריבוניות בשטח כגון משלוח משלחות חילוץ, והקמת מגדלורים ועזרי ניווט.
ארגנטינה הקימה את שדה התעופה הראשון ביבשת בשנת 1969.
האדם הראשון שנולד ביבשת היה ארגנטינאי.
ארגנטינה שלחה יותר אנשים להתגורר ביבשת מכל מדינה אחרת.
תביעת הריבונות הארגנטינאית אינה מוכרת על ידי מדינות אחרות, וסותרת תביעות של צ'ילה ובריטניה. בהתאם לברית האנטארקטית תביעות הריבונות של כל המדינות מושעות.
אוכלוסין

בשנת 1991 התגוררו בטריטוריה 142 תושבים קבועים בהם 121 גברים, 21 נשים (מהם 19 ילדים). מרבית התושבים מתגוררים באספרנסה.
ב-7 בינואר 1978 נולד בבסיס אספרנסה בטריטוריה אמיליו מרקוס פלמה - האדם הראשון שנולד ביבשת אנטארקטיקה. מסיבה זו מוזכר פלמה בספר השיאים של גינס.
יום הדגל של ארגנטינה בשנת 2006 - מוצג הטרקטור שהגיע עם המשלחת הארגנטינאית לקוטב הדרומי בשנת 1965
אנרגיית קשר כרומודינמית

אנרגיית קשר כרומודינמית (chromodynamic binding energy או quantum chromodynamics binding energy) היא אנרגיית הקשר המחברת קווארקים ליצירת האדרונים. זו אנרגיית השדה של הכוח החזק, הנישא על ידי גלואונים.
מקור המסה

מרבית המסה של האדרונים היא למעשה אנרגיית קשר כרומודינמית. זאת, דרך שקילות המסה והאנרגיה. במקרה של נוקליאונים – פרוטונים ונייטרונים – אנרגיית הקשר הכרומודינמית מהווה כ-99% ממסת החלקיק. בהקשר זה, אנרגיית הקשר הכרומודינמית כוללת מספר מרכיבים: ראשית, אנרגיית גלואון (gluon energy), האנרגיה הנישאת על ידי הגלואונים עצמם; שנית, אנרגיה קינטית של הקווארקים בתוך ההאדרון, הנעים קרוב למהירות האור; שלישית, מסה-אנרגיה של זוגות קווארקים-אנטיקווארקים וירטואליים המתקיימים בתוך ההאדרון. עבור פרוטונים, סכום מסות המנוחה של שלושת קווארקי הערכיות (valence quarks), שני קווארקי למעלה וקווארק למטה, הוא כ-9.4 MeV, בעוד מסת ההאדרון היא כ-938.3 MeV. עבור נייטרונים, סכום מסות המנוחה של שלושת קווארקי הערכיות, שני קווארקי למטה וקווארק למעלה, הוא כ-11.9 MeV, בעוד מסת ההאדרון היא כ-939.6 MeV. לאור העובדה שכמעט כל מסת האטום מרוכזת בנוקליאונים, כ-99% מהמסה של החומר הרגיל (חומר באריוני) היא בעצם אנרגיית קשר כרומודינמית.
תופעה זו, של מסה האדרונית הגדולה במידה ניכרת ממסת קווארקי הערכיות של ההאדרון, קשורה לשבירת סימטריה כיראלית (chiral symmetry breaking).
ראו גם

אנרגיית קשר
גלואון
קווארק
האדרון
הכוח החזק
כרומודינמיקה קוונטית
כליאה (פיזיקה)
מסה
מסת מנוחה
הערות שוליים

↑  Strassler, Matt (15 באפריל 2013). "Protons and Neutrons: The Massive Pandemonium in Matter". Of Particular Significance. נבדק ב-21 בפברואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
אסטריקס כובש את אמריקה

| --- | --- |

כרזת הסרט באנגלית
 מבוסס על:  "אסטריקס" מאת רנה גוסיני ואלבר אודרזו
 בימוי:  גרהרד האן 
 הופק בידי:  גרהרד האן, Jürgen Wohlrabe 
 תסריט:  Thomas Platt, Ralph Rooster 
 עריכה:  Jodie Steinvorth 
 מדבבים:  Peer Augustinski (אסטריקס) Kristiane Backer Andreas Mannkopff Jürgen Scheller (Vitalstatistix) מייקל הייבק Ottfried Fischer (אובליקס) Ralf Wolter (אשפיקס) Jochen Busse (Cacofonix) Michel Tugot-Doris Joël Zaffarano Harald Juhnke פייר צ'רניה הנרי לאבוסייר Howard Lew Lewis ג'ופרי ביילדון קרייג צ'ארלס רוג'ר קארל רוברט פרטי פייר טורנדה Jean Dautremay בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מוזיקה:  הרולד פאלטרמייר 
 צילום:  Thorsten Falke, Barry Newton, Wolfgang Scharff 
 אנימטור:  Bill Speers 
 מדינה:  צרפת גרמניה ספרד
 חברת הפקה:  Extrafilm Produktion GmbH
 חברה מפיצה:  Jugendfilm (גרמניה) פוקס המאה ה-20 (צרפת והממלכה המאוחדת)
 הקרנת בכורה:  גרמניה24 בספטמבר 1994 צרפתספרד5 באפריל 1995
 משך הקרנה:  85 דקות
 שפת הסרט:  גרמנית 
 סוגה:  סרט המבוסס על יצירה ספרותית, סרט הרפתקאות, סרט קומדיה, סרט לכל המשפחה 
 סרט קודם:  אסטריקס ומכת המנהיר 
 סרט הבא:  אסטריקס והוויקינגים 
 דף הסרט ב־IMDb
 
אסטריקס כובש את אמריקה (בצרפתית: Asterix in Amerika, באנגלית: Asterix Conquers America) הוא סרט הנפשה מסורתית צרפתי-גרמני, מסוגת קומדיה והרפתקאות לכל המשפחה, המבוסס על ספר הקומיקס "אסטריקס מגלה את אמריקה", הספר העשרים ושניים בסדרת הקומיקס "אסטריקס" שכתב רנה גוסיני ואייר אלבר אודרזו.
תקציר העלילה

אסטריקס ואובליקס יוצאים ליבשת אמריקה כדי להציל את הקוסם שלהם, לאחר שהרומאים שבו אותו והשליכו אותו מעבר לים עד לאמריקה. בדרכם הם נתקלים בשבט אינדיאנים, קוסם אליל מרושע ונסיכה אינדיאנית יפה שמתאהבת באובליקס, שמציל את חייה. עליהם לחזור לכפר בזמן כדי שיוכלו להכין שיקוי קסמים מחדש לפני שהרומאים התנפלו על הגאלים.
דמויות ומדבבים

אסטריקס – רוג'ר קרל
אובליקס – פייר טורנדה
אשפיקס – הנרי לאבוסיר
לוחמאמיקס – פרנסיוס צ'אקס
חמשיריקס – מישל טוגוט-דוריס
בסדראלפביתיקס – ג'ין דאוטראמי
יוליוס קיסר – רוברט פרטי
לוקולוס – ג'ין-לוק דוריס
טיפשוס – אוליבר ג'יאנקוויק
סנטוריון – אייווס פיגנוט
אימפדינטה (זיופנים) – קלאוד שנטל
קפטן – ג'ואל זאפארנו
זקן אדום – תיארי באסון
מספר – פייר טצ'רניה
אנדריי אוסטרמן

היינריך יוהאן פרידריך אוסטרמן (בגרמנית: Heinrich Johann Friedrich Ostermann; ‏9 ביוני 1686 - 31 במאי 1747), שנודע ברוסיה בתקופתו בשם אנדריי (Андрей), היה מדינאי רוסי ממוצא גרמני, שבלט בתקופת פיוטר הגדול ואחריו.
ביוגרפיה

נולד במשפחת כומר בעיר בוכום שבווסטפאליה. למד באוניברסיטת יינה אך נמלט עקב השתתפות בדו-קרב. לאחר ששהה באמסטרדם בשנת 1704 הגיע לרוסיה הצארית.
במהרה למד רוסית והחל לשרת במשרד לענייני חוץ. בשנת 1711 השתתף במערכה נגד העות'מאנים ועזר לפיוטר שפירוב במשא ומתן עם העות'מאנים. השתתף באופן פעיל בשיחות שלום שסיימו את המלחמה הצפונית הגדולה במסגרת חוזה נישטד. עבור ההצלחה בניהול משא ומתן זה קיבל תואר ברון. השיחות שניהל סיימו את מלחמת רוסיה–פרס (1722–1723), לאחריהן מונה לסגן מנהל המשרד לענייני חוץ. עזר לפיוטר הגדול בהכנסת רפורמות ניהוליות שונות. על שירותו הנאמן קיבל הטבות כספיות ואחוזה במחוז ריאזאן, שהפכה לאחוזה המשפחתית.
ביוגרפיה > מאבק פוליטי לאחר תקופת פיוטר הגדול

עם תחילת שלטונה של יקטרינה הראשונה קודם לתפקיד סגן הקנצלר, מנהל משרד הדואר ומנהל משרד המסחר. התמנה להיות חבר במועצה הסודית העליונה. באופן רשמי היה אחראי על חינוכו של פיוטר השני. בשנת 1730 התנגד לרעיונות של חלק מחברי המועצה הסודית העליונה להגבלת שלטון הקיסר. היה בין תומכי אנה בתו של איוואן החמישי, וניהל איתה התכתבות בהקשר למהלכיה לתפישת השלטון.
ביוגרפיה > תקופת אנה

מיד עם תחילת שלטונה של אנה קיבל תואר רוזן. היה בין יועציה הראשיים בהתוויית מדיניות חוץ ומדיניות פנים. בהתאם לרעיונותיו הוקמה מועצת השרים. במסגרתה הוא קידם יזם קיצור תקופת השירות בצבא, הקטנת שיעור המסים, ושיפורים בתנאי המסחר. בהשתתפותו הפעילה הוסדרו נושאים בעייתיים עם פרס ובמספר מדינות אירופה, נחתמו הסכמי מסחר עם אנגליה והולנד. טיפל בחתימת הסכם ניש, שסיים את המלחמה העות'מאנית-רוסית של 1735–1739.
מדיניותו של אוסטרמן הסתמכה על ברית עם אוסטריה – לטענת היסטוריונים רוסים, לעיתים תוך הפקרת אינטרסים של רוסיה עצמה. בשנת 1734 החזיר לפרס את כל השטחים שנכבשו על ידי פיוטר הגדול. כתוצאה ממדיניותו, לקראת שנת 1740 איבדה האימפריה הרוסית חלק משמעותי מן ההישגים של פיוטר הגדול בפוליטיקה האירופית. בהתאם להסכם ניש, איבדה רוסיה את המוצא לים השחור. לקראת שנת 1740 הייתה האימפריה בהמתנה למלחמה עם שוודיה, פרס, האימפריה העות'מאנית, חאנות קרים ופרוסיה המתחזקת.
ביוגרפיה > נפילתו

לאחר פטירת אנה הצליח אוסטרמן להישאר בכל תפקידיו, ואף הגיע לשיא השפעתו. לאחר הגליית כריסטופור מיניך עמד בראש הפירמידה השלטונית. בהיוודע על הקשר של יליזבטה, קיסרית רוסיה ניסה לפעול נגדו אך ללא הצלחה, ויליזבטה עלתה לשלטון.
עם תחילת שלטונה של יליזבטה נעצר ונשפט. לאחר חקירה קצרה החליט בית המשפט על הוצאתו להורג. בהתאם לצו קיסרי הוגלה לסיביר. התגורר בגלות ביחד עם אשתו במשך חמש שנים.
בתקופת יקטרינה השנייה הוחזרו בניו לחצר המלכות, ועשו קריירה מרשימה.
אריה וינברג

| --- | --- |

הרב אריה וינברג (משמאל) עם אחיו שמואל וינברג
 לידה:  אוקטובר 1931 ט"ז בחשוון תרצ"ב ורשה, הרפובליקה הפולנית השנייה 
 פטירה:  27 ביולי 2018 (בגיל 86) ט"ו באב תשע"ח מרכז רפואי מעיני הישועה, ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות שומרי שבת 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  ? – 27 ביולי 2018 
 
הרב אריה וינברג (ט"ז בחשון תרצ"ב, אוקטובר 1931 – ט"ו באב תשע"ח, 27 ביולי 2018) היה ראש ישיבת "לב בנים".
ביוגרפיה

נולד בוורשה, לפיגע רויזא בת דוד וינפלד ולרב אברהם יהושע העשיל וינברג, לימים האדמו"ר מסלאנים בתל אביב. בשנת 1935 עלה לארץ ישראל משפחתו לתל אביב. למד בישיבת חברון בירושלים. בשנת תש"ח עזב את ירושלים בעקבות מלחמת העצמאות ועבר ללמוד בישיבת פוניבז'. לאחר פחות משנה עבר לישיבת סלבודקה למשך כשלשת רבעי שנה, ומשם חזר לישיבת חברון עד לנישואיו.
בשנת תשי"ד נישא לבת הרב הלל ליברמן, (לימים מייסד הסמינר החדש בירושלים).
ניהל את ישיבת אור שמח. הקים את ישיבת 'לב בנים' בירושלים, שבה כיהן כראש ישיבה במשך כ-50 שנים ועמד בראשות הכולל הצמוד אליה. וינברג היה אחד משלושת הנאשמים במתן שוחד לאריה דרעי במסגרת התיק האישי. עוד הואשם בסעיפים של קבלת דבר במרמה בנסיבות מחמירות ורישום כוזב במסמכי תאגיד. בעקבות זאת נגזרו עליו שנתיים מאסר על תנאי וקנס בסך 50 אלף שקלים.
בשנותיו האחרונות מסר שיעורים גם בהיכל הכולל בבית הכנסת 'אוהל לוי' שבהר שמואל – שם כיהן כראש הכולל.
נקבר בבית הקברות שומרי שבת בבני ברק.
משפחתו

לווינברג חמישה ילדים, בנו שמואל דוד היה חתן הרב ישראל דן טאוב, האדמו"ר ממודז'יץ. חתנו הרב מיכאל פריינד, ראש כולל בבני ברק.
אחיו שמואל היה ראש עיריית בני ברק.
הערות שוליים

↑  "מעשים כאלה לא ייעשו עוד בישראל", באתר ynet, 11 ביולי 2000
אמט אוניל

אמט אוניל (באנגלית: Emmet O'Neal ;‏ 23 בספטמבר 1853 –  7 בספטמבר 1922) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מאלבמה, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אלבמה ה-34 בשנים 1911–1915. הוא היה רפורמטור איש האסכולה הפרוגרסיבית, ונודע בעיקר בפעילותו להקמת הנציבות למען ערי אלבמה.
ראשית חייו

אמט אוניל נולד בפלורנס, אלבמה כבנם של אדוארד אוניל ואוליביה מור אוניל. אביו היה עורך דין ששירת כקצין בצבא הקונפדרציה במלחמת האזרחים האמריקנית וכיהן בעצמו כמושל אלבמה בשנים 1882–1886 בתקופה שלאחר תקופת השיקום. אמט אוניל התחנך בתחילה בפלורנס ובשנים 1870 ו-1871 למד באוניברסיטת מיסיסיפי. ב-1874 הוא קיבל תואר בוגר אוניברסיטה מאוניברסיטת אלבמה.
לאחר שלמד משפטים בקריאה עצמית בהדרכתו של אביו, התקבל אוניל ללשכת עורכי הדין בפלורנס ב-1876. בשנים 1901 ו-1910 הוא נבחר כנשיא לשכת עורכי הדין של אלבמה. ב-1911 הוא היה חבר של המועצה המנהלת של לשכת עורכי הדין האמריקאית.
פוליטיקה מדינתית

ב-1888 שימש אוניל כחבר בחבר האלקטורים וכן בשנים 1892 ו-1908. הוא מונה כתובע הפדרלי של המחוז הצפוני של אלבמה ושימש בתפקיד בשנים 1893–1897. ב-1901 הוא היה חבר בוועידת החוקה של אלבמה, שם הוא היה חבר הוועדה לתקנות וכללים ולוועדה לזכות הבחירה, ויושב ראש הוועדה לחקיקה מקומית. הוא לקח חלק פעיל בדיונים על סעיפי החקלאות וזכות ההצבעה, הוספת מס גולגולת ומבחן ידיעת קרוא וכתוב והדרישות לבעלות על רכוש כתנאי לקבלת זכות הצבעה. שינויים חוקתיים אלו הובילו לירידה חדה בשיעור ההצבעה, ושללו את זכו ההצבעה הן של השחורים והן של העניים הלבנים. מרוב השחורים נשללה כתוצאה מכך זכות ההצבעה עד להעברת חוק זכות ההצבעה הפדרלי ב-1965.
בבחירות לנשיאות של 1908 קיים אוניל מסע בו הוא נשא נאומים לטובת ויליאם ג'נינגס ברייאן. ב-1909 הוא השתתף במערכה נגד הוספת סעיף חוק יובש לחוקת אלבמה.
מושל אלבמה

ב-1910 נבחר אוניל כמושל אלבמה, ובינואר 1911 הושבע לתפקידו וכיהן בו במשך ארבע שנים. בין הישגיו הבולטים היו השיפור במערכת העסקת האסירים, התנופה בסלילת כבישים טובים, והקמת נציבות הכבישים המהירים המדינתית. אכיפת החוק הושגה באמצעות כינוס בתי משפט מיוחדים לטיפול בעומסים. תובעים מיוחדים מונו לטפל הן בתיקים אזרחיים והן בתיקים פלילים שבהם היה אינטרס ציבורי. עברה חקיקה להקמת ממשל עירוני בדפוס של נציבות באזורים שהתאימו לכך. אוניל גם פעל לשיפור מערכת המשפט. הוא קידם את כינוסה של ועידה חוקתית חדשה.
אוניל היה חבר פעיל בוועידת המושלים והשתתף בכל הדיונים שלה במהלך תקופת כהונתו. במפגש המושלים בריצ'מונד, וירג'יניה הוא נשא נאום על חשיבות הקמת מערכת לאשראי חקלאי, כולל הזמינות לאגודות אשראי קואופרטיביות, בנקים קואופרטיביים לקרקעות, וארגונים דומים. פעולתו כחלוץ במסגרת זו הובילה להעברת חוק בקונגרס. אוניל היה יושב ראש המשלחת של אלבמה לוועידה הארצית של המפלגה הדמוקרטית ב-1912 שבה נבחר כמועמד המפלגה לנשיאות וודרו וילסון. וילסון היה איש הדרום הראשון שנבחר לנשיאות מאז מלחמת האזרחים. במהלך ועידת המושלים, שימש אוניל כחבר הוועד המנהל של הארגון.
חוקים עסקיים של מעמד הביניים ופעילים מקצועיים בערים היו מתוסכלים מגופי הממשל העירוניים שהיו מיושנים. הם דרשו הקמת נציבות שבה מומחים ולא פוליטיקאים ינהלו את העניינים המוניציפליים. אוניל דאג להקמת נציבות זו כצעד הרפורמה המועדף עליו ולהעברת חקיקה מתאימה ב-1911. עד מהרה עברו ברמינגהאם, מונטגומרי ומוביל לצורת ממשל זו.
שנותיו האחרונות

ב-1915 מונה אוניל כשופט לפשיטות רגל, עם משרדים בבניין הפדרלי בברמינגהאם. לאחר תום כהונתו כמושל, הוא גם היה פעיל במגזר התעשייתי בעיר, כשהוא שימש כמזכיר וכגזבר של חברת עבודות הפלדה הדרומית. לעיתים קרובות הוא פרסם מאמרים במגזין North American Review ובכתבי עת נוספים. הוא גם שימש כסגן נשיא לשכת עורכי הדין האמריקאית.
אוניל היה נשוי מאז 1891 לאליזבת קירקמן, בתו של קולונל סמואל קירקמן. לזוג היו שלושה ילדים. אמט אוניל נפטר בברמינגהאם ב-7 בספטמבר 1922. הוא נטמן בבית הקברות של העיר פלורנס.
אסטרלידה זנב-אש

| אסטרלידה זנב-אש |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: דמויי־דרור
משפחה:: אסטרילדיים
סוג:: זנב אש
מין:: אסטרלידה זנב-אש
שם מדעי
 Stagonopleura bella ‏לאת'אם, 1802
תחום תפוצה


אסטרלידה זנב-אש (שם מדעי: Stagonopleura bella) היא מין של ציפור שיר ממשפחת האסטרילדיים החיה בדרום אוסטרליה, לרוב סביב בתות ממוזגות.
תיאור

אורכה של ציפור זו הוא 10 עד 14 ס"מ ומשקלה כ-14 גרם בקירוב, כאשר הזכרים מעט גדולים יותר מהנקבות. היא בעלת גוף עגלגל עם כנפיים וזנב קצרים והצבע שלה הוא חום-זית בחלק העליון והחזה והבטן לבנים מסורטטים בפסים שחורים עדינים. הפנים שחורות עם מקור אדמוני חרוטי. הזנב והשת שחורים ומעל הזנב ישנם נוצות אדומות עזות, המזכירות גוון אש מהם קיבלה הציפור את שמה.
האסטרלידה מצויה בדרומה של אוסטרליה מניוקאסל שבניו סאות ויילס ועד לאי הקנגורו וכן דרומה עד לטסמניה והאיים סביבה. לרוב היא מצויה בחופים, יערות לחים, חורשו ובתות ובין מנגרובים וכן בשדות ובקרבת נהרות ולעולם לא מתרחקת ממקווי מים זורמים. היא חיה בלהקות של עד 20 פרטים ולרוב ניזונה מזרעים של דשאים ועצי קזוארינה ו-Melaleuca וכן מזרעי הבנקסיה Banksia ericifolia. לעיתים הוא ניזון גם מחרקים וחלזונות.
הוא מקנן בין העלים הנמוכים בקן עשוי מעשבים וזרדים ובו הנקבה מטילה 5 עד 8 ביצים, הבוקעות כעבור 20 יום דגירה והגוזלים עוזבים את הקן כעבור 20 יום נוספים. לעיתים נטפלים אל האסטרלידות קוקיות אוסטרליות שונות.
הערות שוליים

↑  אסטרלידה זנב-אש באתר הרשימה האדומה של IUCN
אפרים זלמן הלפרין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 בנובמבר 1871 י"ג בכסלו תרל"א 
 פטירה:  20 בפברואר 1961 (בגיל 89) ד' באדר תשכ"א 
 תקופת הפעילות:  ? – 20 בפברואר 1961 
 
הרב אפרים זלמן הלפרין (לעיתים היילפרין, י"ג בכסלו תרל"א, 26 בנובמבר 1871 – ד' באדר תשכ"א, 20 בפברואר 1961) היה רב חסידי בארצות הברית, מצאצאי רש"י והרמ"א. לאחר עלייתו לישראל ייסד את המרכז הארצי לטהרת המשפחה.
תולדותיו

נולד בגליציה למשפחה ליטאית, בנם של הרב אלחנן דב הלפרין והינדא באלא הלפרין. היגר לארצות הברית וכיהן כרב בדנוור ובניו יורק.
עלה לישראל והתגורר בשכונת גאולה בירושלים. נהג לעורר את הציבור על עניין עניית אמן ו"אמן יהא שמיה רבא". לשם כך חיבר את הקונטרס "שומר אמנים", הכולל ליקוט בדברי חז"ל על חשיבות הנושא. נהג לבחון בשבתות בביתו ילדים בגמרא ובמשניות והוא העניק להם פרסי עידוד.
בסוף שנות ה-40 ייסד הרב הלפרין את "המרכז הארצי לטהרת המשפחה", לשם הקמת מקוואות בישראל והפצת חשיבות נושא טהרת המשפחה. הוא פנה לרב דב בריש ווידנפלד מטשיבין שיכהן כנשיא הארגון.
בתו לאה הייתה אשת הרב יהודה דב גלינסקי, רבה של קהילת "שערי צדק" בקולצ'סטר שבמדינת קונטיקט.
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007517353005171  VIAF: 308282070   WorldCat (עם VIAF): 308282070 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
איתמר באסטקר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  3 במאי 1995 (בן 29) מצפה רמון
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל ישראל
 גובה:  1.76 מטר
 ספורט
 ענף ספורט:  אתלטיקה
 תת-ענף:  קפיצה במוט, קרב עשר
 מועדון:  מכבי תל אביב
 מאמן:  פבל קוגן
 
איתמר באסטקר (נולד ב-3 במאי 1995), הוא אתלט ישראלי, פעמיים אלוף ישראל בקפיצה במוט (2016 ו-2021) ושיאן ישראל בקרב שבע באולם.
ביוגרפיה

באסטקר גדל והתחנך במצפה רמון עד גיל 14. כשהוריו נפרדו הוא עבר לאור יהודה והצטרף למחלקת הנוער של מכבי תל אביב בכדורסל. הוא בוגר תיכון עירוני ט' בתל אביב ומתאמן בקבוצת מכבי תל אביב בהדרכתו של פבל קוגן.
ביוגרפיה > תחילת הקריירה

בפסטיבל האולימפי האירופי לנוער שנערך בטרבזון, טורקיה בשנת 2011 סיים במקום עשירי בקפיצה במוט בתוצאה של 4.65 מטר.
בתחרות שנערכה באצטדיון הדר יוסף באפריל 2012 קבע באסטקר בקרב שבע שיא ישראלי חדש לקדטים בתוצאה של 4,950 נקודות.
בשנת 2013, באליפות ישראל באתלטיקה, באסטקר סיים במקום הרביעי בקפיצה במוט עם תוצאה של 4.72 מטר.
ביוגרפיה > 2014

באליפות ישראל בקרב עשר שנערכה בתחילת אפריל 2014 זכה באסטקר במדליית כסף בשיא ישראלי חדש לנוער  של 6,547 נקודות, אחרי קונסטנטין קריניצקי ממכבי חיפה כרמל (6,579 נקודות) ולפני רומן קוגן, בן אגודתו (5,339 נקודות).
ביוגרפיה > 2015 > קפיצה מעל 5 מטר

בתחרות הזמנה שנערכה באפריל 2015 ניצח באסטקר בקפיצה במוט בשיא אישי חדש של 5.00 מטר ועבר לראשונה בקריירה שלו מחסום זה. בתחרות Israel Jump שנערכה במאי אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בקפיצה במוט בשיא אישי חדש של 5.20 מטר.
במשחקים האירופיים שנערכו בבאקו שבאזרבייג'ן ביוני 2015 סיים באסטקר במקום שלישי בקפיצה במוט בתוצאה של 5.00 מטר. שבוע לאחר מכן, באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביולי הוא זכה במדליית ארד בקפיצה במוט בתוצאה של 4.95 מטר, אחרי אדוארד פלוטניקוב ממכבי השגים ראשון לציון (5.05 מטר) ודניס גולדובסקי בן אגודתו (4.95 מטר).
ביוגרפיה > 2016

בגביע איסטנבול באולם שנערך ב-25 בפברואר 2016 זכה באסטקר במדליית כסף בקפיצה במוט בתוצאה של 5.20 מטר. יומיים לאחר מכן, באליפות מדינות הבלקן באולם הוא זכה במדליית ארד בקפיצה במוט בתוצאה של 5.20 מטר.
ביוגרפיה > 2016 > אלוף ישראל

באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביוני 2016 זכה באסטקר במדליית זהב בקפיצה במוט בתוצאה של 5.20 מטר, לפני אדוארד פלוטניקוב (4.95 מטר) ודניס גולדובסקי (4.95 מטר).
ביוגרפיה > 2017

באליפות מדינות הבלקן באולם שנערכה בבלגרד בחודש פברואר, סיים באסטקר במקום שישי בקפיצה במוט בשיא אישי חדש של 5.31 מטר. באליפות אירופה עד גיל 23 שנערכה בפולין בחודש יולי הוא סיים במקום 19 בקפיהצ במוט בתוצאה של 4.85 מטר.
ביוגרפיה > 2018

בתחילת שנה זו החל באסטקר ללמוד ולהתאמן באתלטיקה באוניברסטות ארקנסו. באליפות ישראל שנערכה ביולי הוא זכה במדליית ארד בקפיצה במוט בתוצאה של 4.90 מטר, אחרי לב סקוריש (5.30 מטר) ומקסים גולדובסקי (4.90 מטר).
ביוגרפיה > 2019

בשנה זו מיעט באסטקר להתחרות. בתחרות באולם שנערכה באלבקרקי, ניו מקסיקו, בפברואר אותה שנה הוא סיים במקום 15 בקפיצה במוט בתוצאה של 5.18 מטר.
ביוגרפיה > 2020

בתחרות שנערכה באולם בטקסס סיים באסטקר במקום שביעי בקרב שבע בשיא ישראלי חדש של 5191 נקודות, שיפור של 27 נקודות לשיא הקודם של אריאל אטיאס, שנקבע כחודש לפני כן. בדרכו אל השיא קבע בריצת 60 מטר תוצאה של 6.99 שניות, קפץ למרחק של 6.61 מטר, הדף כדור ברזל למרחק של 11.00 מטר, בקפיצה לגובה קבע תוצאה של 1.81 מטר, בריצת 60 מטר משוכות קבע תוצאה של 8.65 מטר, בקפיצה במוט עבר גובה של 4.85 מטר ובריצת 1000 מטר קבע תוצאה של 2:55.43 דקות.
ביוגרפיה > 2021

בתחרות באולם שנערכה בארקנסו בסוף חודש ינואר סיים באסטקר במקום ראשון בקפיצה במוט בשיא אישי חדש של 5.40 מטר. שבוע לאחר מכן, בתחרות נוספת באולם שנערכה בארקנסו, הוא סיים במקום רביעי בקרב שבע בשיא ישראלי חדש של 5680 נקודות. בדרך אל השיא הוא שבר 4 שיאים אישיים: ריצת 60 מטר (6.97 שניות), קפיצה לרוחק (6.99 מטר), ריצת 60 מטר משוכות (8.32 שניות) וריצת 1000 מטר (2:46:49 דקות). שאר תוצאותיו: הדיפת כדור ברזל (10.63 מטר), קפיצה לגובה (1.95 מטר) וקפיצה במוט (5.25 מטר).
שיאים אישיים > אצטדיון

קפיצה במוט: 5.35 מטר (2021)
ריצת 100 מטר: 10.80 שניות (2021)
ריצת 400 מטר: 53.76 שניות (2014)
ריצת 1500 מטר: 5:03.44 דקות (2014)
ריצת 110 מטר משוכות: 15.11 שניות (2021)
קפיצה לרוחק: 7.25 מטר (2013)
קפיצה לגובה: 2.03 מטר (2014)
הדיפת כדור ברזל: 9.21 מטר (2014)
הטלת כידון: 40.86 מטר (2014)
זריקת דיסקוס: 29.13 מטר (2014)
קרב עשר: 6,547 נקודות (2014)
שיאים אישיים > אולם

קפיצה במוט: 5.40 מטר (2021)
ריצת 60 מטר: 6.91 מטר (2021)
קפיצה לרוחק: 7.27 מטר (2021)
הדיפת כדור ברזל: 12.32 מטר (2021)
קפיצה לגובה: 2.00 מטר (2018)
ריצת 60 מטר משוכות: 8.27 שניות (2021)
ריצת 1000 מטר: 2:46.18 דקות (2021)
קרב שבע: 5680 נקודות (2021), שיא ישראל
הערות שוליים

↑  מערכת וואלה! ספורט‏, אתלטיקה: איתמר באסטקר שבר את שיא הקדטים בקרב 7, באתר וואלה, 17 באפריל 2012
↑  תוצאה מצוינת לקנייזבה-מיננקו, שיא לבאסטקר, באתר ONE‏, 23 במאי 2015
↑  תחרויות האתלטיקה היוו את אליפות אירופה דרג ג', ולכן השתתפו בה רק 14 מדינות, ומרבית הספורטאים הבכירים ביבשת לא נטלו בה חלק. לא חולקו מדליות אישיות בתחרויות אלה, אלא נערכה תחרות קבוצתית בין הנבחרות, כאשר בכל מקצוע משתתף ספורטאי אחד מכל מדינה ולשלוש הנבחרות הראשונות הוענקו מדליות. ארבע הנבחרות שכלל הישגי הספורטאים שלהן היו הטובים ביותר העפילו לדרג ב'. נבחרת ישראל סיימה במקום שלישי כללי.
אנדרייה מאידבאץ

אנדרייה מאידבאץ (בסרבית: Андрија Мајдевац; נולד ב-7 באוגוסט 1997 בקרושבאץ שברפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה) הוא כדורגלן סרבי המשחק בעמדת החלוץ.
קריירת מועדונים

מאידבאץ גדל במחלקת הנוער של נפרדק קרושבאץ. בשנת 2015 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל הסרבית. בהמשך שיחק במועדונים טמניץ', דינמו ורנייה ואינדיה מליגת המשנה הסרבית.
ב-1 ביולי 2018 חתם מאידבאץ בבלזן מליגת העל המלטזית. הוא ערך 33 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע 21 שערים.
ב-28 בינואר 2020 הושאל מאידבאץ עד לתום עונת 2019/2020 לא.א.ל. לימסול מליגת העל הקפריסאית. בתום העונה חתם במועדון באופן קבוע. בסך הכל ערך 31 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שבעה שערים. בחצי השני של עונת 2020/2021 הושאל מאידבאץ לאתניקוס אחנס מליגת העל הקפריסאית, במדיה ערך 15 הופעות ליגה והבקיע ששה שערים.
ב-17 ביולי 2022 חתם מאידבאץ על חוזה לעונה אחת בנובי פאזאר. הוא ערך 30 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע 12 שערים, ובתום עונת 2022/2023 סיים את חוזהו במועדון והפך לשחקן חופשי.
אריה הכף

| אריה הכף |
| --- | --- |
 התמונה הידועה היחידה של אריה כף חי
מצב שימור
 נכחד נכחד (EX) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפים
תת־סדרה:: דמויי חתול
משפחה:: חתוליים
סוג:: פנתר
מין:: אריה
תת־מין:: אריה הכף
שם מדעי
 Panthera leo melanochaitus ‏(1758) .L

ציור משנת 1927 של אריה הכף
אריה הכף (שם מדעי: Panthera leo melanochaitus) היה תת-מין של טורף מהמין אריה שהוגדר כמין שנכחד.
תיאור

אריות הכף הוא תת-המין השני בגודלו ובמשקלו שהתקיים מבין תת-המינים של האריות, קטן רק מהתת-מינים הפרהיסטוריים כמו אריה מאובן או אריה אמריקני שנחשב כיום למין עצמאי. זכר בוגר יכול היה לשקול עד 230 ק"ג ולהגיע לאורך של עד 3 מטר. אריה זה נבדל משאר תת-המינים במראהו הגדול וברעמתו השחורה. גם קצוות האוזניים היו שחורות.
אריות הכף העדיפו לצוד פרסתנים גדולים הכוללים אנטילופות כגנו שחור, אנטילופת סוס כחולה, דאמאליסק הצבי, דלגן ועוד, אבל גם זברות, ג'ירפות ותאו אפריקני. הם אף טרפו חמורים ובקר של המתיישבים האירופאים.
אזור מחיה

אריות הכף חי בדרום אפריקה, באזור פרובינציית כף התקווה הטובה, היה נפוץ במיוחד באזור קייפטאון אך אזור מחייתם המדויק איננו ברור. אריה הכף האחרון שנראה וניצוד באופן וודאי בפרובינציה מת בשנת 1858. אריה הכף לא היה האריה היחידי שחי באזור זה.
טקסונומיה

גם האריה ברבארי וגם אריה הכף נכחדו באפריקה בשל צייד בידי האדם. בנוסף לכך, מצבו של אריה הכף דומה למצבו של האריה הברבארי גם בשל דיווחים שהתפרסמו בשנת 2000 על סיכוי להימצאותם של אריות מתת-מין זה שנמצאו בשביה בגן חיות ברוסיה והובאו לדרום אפריקה לחוות רבייה[דרושה הבהרה]. כמו כן הושבו לאחרונה שישה פרטים של אריה מתת המין הברבארי לשמורת טבע פרטית ליד קייפטאון לשם רביית פרטים בעלי תכונות הדומות לאריה הכף ולאחר מכן צפוי שחרורם לטבע. פרויקטים כאלו נעשו ונעשים כיום למינים נוספים של בעלי חיים שנכחדו בידי האדם כגון הקואגה ושור הבר.
ישנו בלבול בזיהוי אריה הכף לבין אריות אחרים עם רעמה גדולה ושחורה החיים בשבי. האריות שחיים כיום בשבי אינם טהורי גזע מפני שלא נעשה מאמץ למניעת רבייה של אריות מתת-מינים שונים של אריות החיים באפריקה. בשל כך, נוצרו אריות שהם תערובת של מספר תת-מינים מה שהוביל למוטציות שונות כמו רעמת פרווה שחורה וארוכה.