עמק האפלצ'ים הגדול
היסטוריה

בדרכים העוברות בעמק השתמשו לראשונה הילידים האמריקאים, בתקופה הפרה-קולוניאלית והקולוניאלית המוקדמת עברה בעמק דרך ראשית אינדיאנית שנודעה כדרך המלחמה האינדיאנית הגדולה, שביל סנקה, ושמות רבים נוספים.
עבור המתיישבים האירופאים שהגיעו ל-13 המושבות, ומאוחר יותר לארצות הברית, שימש העמק הגדול כנתיב תחבורה עיקרי להתיישבות ולמסחר, באמצעות דרך העגלות הגדולה שהחלה בפילדלפיה. בעמק שננדואה הייתה הדרך ידועה כוואלי פייק. דרך וילדרנס התפצלה מדרך העגלות הגדולה ברואנוק של ימינו, חצתה את פער קמברלנד והמשיכה אל תוך קנטקי וטנסי, במיוחד לאזור הבלוגראס הפורה ולאגן נאשוויל. פיצול נוסף מרואנוק, דרך קרוליינה, הובילה אל אזורי הפידמונט של צפון קרוליינה, דרום קרוליינה וג'ורג'יה.
הפערים הרבים המחברים את העמק הגדול לשטחים שממזרח וממערב מילאו תפקיד חשוב במהלך ההיסטוריה האמריקאית. בצד המזרחי, שימש פער רחב בדרום-מזרח פנסילבניה כנתיב הראשי להתיישבות ברחבי העמק. בעשור של 1730 נפתח העמק הגדול הסמוך לפנסילבניה מערבית להר הדרומי להתיישבות לאחר ויצורים והסכמים שנחתמו עם האינדיאנים שישבו באזור. האזור משך זרם הולך וגובר של מתיישבים וכונה "הארץ הטובה ביותר לאדם העני" (The best poor man's country). תוך פרק זמן לא גדול כבר היו שטחי העמק הגדול של פנסילבניה מיושבים, וזרם המתיישבים פנה דרומה לעבר עמק שננדואה שבתחומי וירג'יניה. האזור כולו בין דרום מזרח פנסילבניה לעמק שננדואה התפרסם עד מהרה כ"אסם תבואה", האזור בעל התפוקה החקלאית המעורבת הגבוהה בצפון אמריקה. הדרך מפילדלפיה מערבה אל העמק ודרכו דרומה הפכה לעמוסה מאוד וכתוצאה מכך נודעה במספר שמות, כגון "דרך העגלות הגדולה", "דרך העגלות של פילדלפיה", "דרך העמק" וכולי. עגלת קונסטוגה (Conestoga wagon) פותחה באזור שבין פילדלפיה לעמק בסביבות שנת 1725, והפכה לאמצעי התחבורה העיקרי בעמק הגדול ובסביבתו עד לתקופת מסילת הברזל.
פער קולבר, הסמוך לאגם קולבר במחוז סאסקס שבניו ג'רזי, שימש נתיב חשוב דרך הר קיטטיני כבר לפני 10,000 שנה ועד ימינו. הפער שוכן כ-120 מטרים מתחת לשיא הגובה של ההר. בני שבט הלנאפי עשו שימוש בפער על מנת לצוד ולסחור משני צדדיו של ההר. מתיישבים אירופים שהגיעו מפנסילבניה השתמשו המים הזורמים מאגם קולבר אל בראנצ'וויל, ניו ג'רזי, להקמת מספר גדול של טחנות. דרכים, שעל המעבר בהם נגבתה אגרת נסיעה, הוקמו במקום שבילי בני הלנאפי הישנים ועברו דרך הפער.
בעשור של שנת 1750 כבר היה העמק מיושב ברובו עד קצהו הדרומי של עמק שננדואה. המתיישבים המשיכו להשתמש בנתיב שיצא מפילדלפיה דרומה דרך עמק שננדואה אל האזור בו שוכנת בימינו רואנוק, וירג'יניה, שם שוכן פער רחב נוסף בבלו רידג'. פיצול של דרך העגלות הגדולה התחיל מכאן, חצה את הפער והמשיך מזרחה אל אזורי הפידמונט של דרום וצפון קרוליינה. דרך זו נודעה כדרך קרוליינה. במהלך העשור של 1750 גבר והלך זרם המהגרים שחצו את העמק דרומה והגיעו לאזורי הפידמוט של קרוליינה, בהם נמכרו באותה תקופה האדמות המשובחות ביותר במחירים הנמוכים ביותר, ובמהרה הוקמו לאורך הנתיב בצפון קרוליינה עיירות קטנות רבות, בהן סליסברי, סיילם ושארלוט. בעשורים שקדמו למהפיכה האמריקאית הפך אזור הפידמונט ב"קרוליינה עילית" מיושב במהירות, בעיקר על ידי מהגרים שהגיעו מהצפון ונעו דרומה דרך העמק הגדול. רבים ממהגרים אלה היו ממוצא אירי-סקוטי, גרמנים שהגיעו מאזור ריינלנד-פפאלץ, ומורביאנים. עד מהרה עלתה האוכלוסייה בחלק "העילי" בגודלה על האוכלוסייה הוותיקה והמבוססת יותר שהתגוררה לחוף האוקיינוס האטלנטי, דבר שיצר מתחים גאופוליטיים קשים באזור הקרוליינות במהלך שלהי המאה ה-18.
בצד המערבי, הפך פער קמברלנד לנתיב עיקרי עבור מהגרים מערבה מדרום העמק הגדול אל תוך קנטקי וטנסי. בצפון, הפך עמק מוהוק לנתיב עיקרי לנוסעים מערבה, בעיקר לאחר בנייתה של תעלת אירי, אשר חיברה את ניו יורק אל אזור הימות הגדולות דרך נהר ההאדסון של העמק הגדול ופער עמק מוהוק.
העמק הגדול מילא תפקיד חשוב במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, בעיקר אזור עמק שננדואה, פערי בלו רידג', אזורי הפידמונט הסמוכים והשלוחה הצפונית אל תחומי גטיסברג. אתרים מתקופת מלחמת האזרחים כוללים את הארפרס פרי במערב וירג'יניה, אנטיאטם במרילנד, מנאסס בווירג'יניה, צ'יימברסברג בפנסילבניה; המערכה בעמק שננדואה ב-1862 בצפון וירג'יניה, מערכות העמק של 1864, גם כן בווירג'יניה; קרבות צ'טנוגה בטנסי ומערכת גטיסברג, בואכה פנסילבניה.