stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אחד העם 101
עלילת הסדרה

"אחד העם 101" עוקבת אחרי דמותה של מירי פסקל. לאחר שבעלה של מירי, ראובן, נהרג בתאונה במהלך חזרות לטקס נכי מלחמות בגרמניה, מקבלת מירי פיצוי כספי גבוה והיא מחליטה לעזוב את דירת השיכון הישנה שלה ברחוב "אחד העם 1" ולעבור לדירת פאר במגדלי יוקרה בתל אביב.
בזמן שמירי עסוקה בלהנות מחייה החדשים והעשירים, היא לאט לאט שוכחת את חבריה הוותיקים שעמדו לצדה עוד בימי אחד העם 1, ובפרק האחרון ביחד עם אחותה תקווה עפו מצוק גבוה ברכב בקטע שלקוח במקור מהסרט "תלמה ולואיז".
לפי סדרת ההמשך הנוכלות מגלים כי מירי ותקווה ניצלו מתאונת הצוק וממשיכות בעלילותיהם השונות כאחיות.
דמויות > משפחת פסקל

מירי פסקל (אילן פלד) - הפקחית מירי מגלה את הנאות החיים דווקא אחרי מותו הטראגי של בעלה ראובן ומנסה להשתייך ל"אלפיון העליון" באמצעות הכסף הרב שניתן לה כפיצויים לאחר מותו. בעקבות השינוי במצבה הכלכלי, מירי ויפית פסקל (בתה), מכרו את דירתם הנמצאת באחד העם 1 ועברו להתגורר בפנטהאוז בבניין יוקרה בתל אביב. הכסף הרב שניתן לה לא שינה אותה והיא ממשיכה לעבוד כפקחית חנייה נאמנה. ראובן לא נעלם מחייה של מירי והוא מופיע כרוח בכל פעם שהיא במצוקה. הוא ממשיך להיות חברה הטוב, ודוחף אותה למצוא אהבה.
ראובן פסקל (אורי גוטליב) - ראובן פסקל נפצע בצבא ואיבד את רגלו. הנכות הפיזית שלו לא השפיעה עליו, הוא תמיד היה שמח בחלקו, אהב ודאג לאשתו מירי ולביתו יפית. כשראובן הוזמן להדליק משואה בטקס, הוא נשרף מהמשואה ונפטר. רוחו של ראובן תמיד מגיעה לעזור למירי פסקל כאשר היא שרויה במצוקה או בבעיה.
יפית פסקל / נקש (יעל פוליאקוב) - ליפית היו חיים לא קלים. היא אדם מקסים ולבבי, אך מכוערת ומלאה פצעים בפנים. בתור נערה מתבגרת, היא אבדה את אביה- מאורע קשה מאוד. אימה של יפית, מירי פסקל, לא רצתה שביתה תרגיש בחיסרון אביה והשתדלה להעניק לה אהבה רבה. ליפית פסקל מעולם לא היו שאיפות גדולות מידי ומאז שירשה הרבה כסף גם חלומות כבר אין לה. יפית מתאהבת בירון ועושה הכול כדי לפתות אותו ולזכות באהבתו. היא עובדת עם ירון בחנותו- נקניקולור. נכנסה להריון מירון והתחתנה איתו. בפרק התשיעי היא וירון עוברים להתגורר בשדרות.
ירון נקש (ארז בן הרוש) - ירון נקש הוא חברה הראשון של יפית פסקל, מנהל סניף נקניקולור -חנות נקניקיות. ירון הוא הבוס של יפית. הוא לא התברך בשכל רב, אך הוא אדם אופטימי ושמח. למרות שאמה של יפית, מירי, לא אוהבת אותו, הוא לא נותן לזה לעצבן או להעליב אותו. ירון מגיע ממצב כלכלי נמוך ומבית מסורתי והעושר בביתה של יפית מושך אותו. הכניס להריון את יפית ובעקבות כך התחתן איתה.
דמויות > דיירי אחד העם 1

אילנית (ענת מגן-שבו) - הקוסמטיקאית של אחד העם 1, עזבה את עבודתה עקב עזרתה בשווארמה השכונתית של בעלה הדתי החדש, מיקו. עקב קשר הנישואים של אילנית עם מיקו, אילנית חזרה בתשובה, אך בהמשך הסדרה השניים מתגרשים ואילנית יוצאת בשאלה ושבה לאורח חייה הקודם כחילונית. למרות עזיבתה של מירי מבניין אחד העם 1, שתי החברות שמרו על קשר הדוק עד עזיבתה של אילנית בפרק תשע לאודסה שבאוקראינה.
שולה נמירוביץ (יעל פוליאקוב) - שולה נמירוביץ' היא אישה בעלת ערכים, שהשתתפה בעמותות וארגונים שלא למטרות רווח. כעת היא יו"ר עמותת נענ"ע (נשים עשירות למען נשים עניות). המעבר של מירי פסקל מהבניין והשינוי במעמדה הכלכלי והחברתי הוביל לקרבה מסוימת בין שולה למירי פסקל. שולה רוצה לצרף את מירי למועדון התורמים העשירים ומחברת אותה לעולם הזה. בפרק השביעי שולה מוסרת את כלבתה פליצי לידי מירי על מנת שזו תטפל בה כדוגיסיטרית, אך בהמשך פליצי מוצאת את מותה לאחר שנכנסת לתא לחץ מופעל בעוצמה גבוהה; על אף ששולה נוטרת טינה למירי עקב מותה של פליצי הקרבה ביניהן נשארת כשהייתה לאורך כל פרקי הסדרה. בפרק תשע שולה נעצרה על ידי המשטרה.
בת-חן מיוחס (ענת מגן-שבו) - בת חן היא נערה פיקחית, "מגניבה", מצחיקה, חכמה. היא נערה עצמאית שעובדת בנקניקולור, יחד עם יפית פסקל וכך מממנת את עצמה. בת חן לומדת עם יפית פסקל באותו בית ספר והן חברות מאוד טובות.
יהודית (יהודית אוחיון) - המנקה של מירי, ואלמנתו של עמרם. מירי נוהגת להגיד לה כמה היא חרוצה וטובה, אך בפועל מירי חושבת שהיא עצלנית ובטלנית עד שהיא עוזבת אותה לביקור של בנה מיקו בפרק תשע.
דמויות > דמויות משניות

חבשוש (ארז בן הרוש) - הבוס של מירי פסקל בעירייה הוא הפקח חבשוש. למרות שהתעשרה, מירי פסקל ממשיכה לעבוד בעבודתה כפקחית חנייה וזאת רק כדי לקבל את הפנסיה ואת השעון מהעירייה. חבשוש מאוד מתעצבן על מירי בגלל שהיא עושה מה שבא לה. מאחרת לעבודה, עושה סידורים אישיים בזמן העבודה ואפשר לומר שלא ממש אכפת לה מהעבודה. בנוסף, מירי חושבת שחבשוש רוצה בה כי היא בחורה מושכת ויפה אך כמובן שהיא טועה.
מייק (אורי גוטליב) - מייק הוא שכנה החתיך של מירי פסקל. אמריקאי בן 41 אשר עובד בשגרירות האמריקאית. גבר שמור היטב, עדין, מנומס ואדיב. מדבר מעט מאוד עברית ומתגורר בארץ רק חצי שנה. מירי פסקל פגשה את מייק לראשונה במעלית הבניין והתאהבה בו
דמויות > דמויות נוספות

אורי גוטליב – ברי בן-חיים, רמי העבריין
ארז בן הרוש – אדון רודי (שכנה של מירי), שושנה בן־חיים (אחותה של מירי) וחייקה גולדשמידט (בפרק 9)
יעל פוליאקוב – מרגלית בן חיים, תקווה בן חיים
ענת מגן-שבו – ליליאן
איימוס איינו - ג'ימי (גנן הבניין של מירי)
דמויות > דמויות נוספות > הופעות אורח

אביבה מרקס - אמו של מייק (פרק 2, "הדייט של מירי" ופרק 5, "יום הולדת ליפית")
אלעד צפני – בתפקיד המאהב המיתולוגי של שולה (פרק 4, "סקס ומירי הגדולה")
שלומי סרנגה – בתפקיד השוטר אלירן (פרק 6, "קופצים לאילת")
אורן שבו - בתפקיד טייס ארקיע (פרק 6, "קופצים לאילת")
דני ליטני - בעל פאב (פרק 6, "קופצים לאילת")
ענבל גלאם - אחות בבית חולים (פרק 8, "הלידה")
רייטינג

העונה הראשונה של הסדרה כללה עשרה פרקים, כולם שודרו ב-רשת שהייתה בין אחת המפעילות של ערוץ 2 לשעבר.
פרק הבכורה זכה לרייטינג שיא של 26.8% לזכיינית רשת במהלך חודשי הקיץ, והממוצע העונתי של הסדרה עומד על 17.6%. הפרק האחרון של הסדרה הניב שיא רייטינג שלילי של 13.8%..
פרסים ומועמדויות

| שנה | טקס | קטגוריה | מועמדות | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2012 | פרסי האקדמיה לטלווייזהלשנת 2011 | הסדרה הקומית | אחד העם 101 | מועמדות |
| 2012 | פרסי האקדמיה לטלווייזהלשנת 2011 | שחקן בסדרה קומית | אילן פלד | מועמדות |
| 2012 | פרסי האקדמיה לטלווייזהלשנת 2011 | שחקנית בסדרה קומית | יעל פוליאקוב | מועמדות |
| 2012 | פרסי האקדמיה לטלווייזהלשנת 2011 | בימוי בסדרה קומית | ארז בן הרוש | מועמדות |
| 2012 | פרסי האקדמיה לטלווייזהלשנת 2011 | תסריט בסדרה קומית | ארז בן הרוש, אילן פלד, אמיר בן סירה, ליאור כפיר, מיכל ליבדינסקי | מועמדות |
ראו גם

אחד העם 1
הנוכלות
הערות שוליים

↑  גילי איזיקוביץ,'"`UNIQ--nowiki-00000001-QINU`"'אחד העם 1: מיקרוקוסמוס מוגזם של החברה הישראלית, באתר הארץ, 30 ביוני 2010
↑  לי-אור אברבך,'"`UNIQ--nowiki-00000003-QINU`"'‏פתיחה מוצלחת ל"אחד העם 101" ברשת: רייטינג של 26.8%, באתר גלובס, 6 ביולי 2010
↑  לי-אור אברבך,'"`UNIQ--nowiki-00000005-QINU`"'‏רשת תקרין בבתי-הקולנוע שני פרקים של "אחד העם 101", באתר גלובס, 15 ביוני 2010
לי-אור אברבך,'"`UNIQ--nowiki-00000006-QINU`"'‏תוך יומיים: אזלו הכרטיסים להקרנת פרקי הפתיחה של "אחד העם 101", באתר גלובס, 22 ביוני 2010
↑  אופיר בר-זהר,'"`UNIQ--nowiki-00000008-QINU`"'רשת תשיק את "אחד העם 101" בקולנוע: תחלק 2,000 כרטיסים, באתר הארץ, 15 ביוני 2010
↑  רותה קופפר,'"`UNIQ--nowiki-0000000A-QINU`"'החלו צילומי הסדרה "אחד העם 101", באתר הארץ, 25 בנובמבר 2009
↑  עינב שיף‏, סרנגה שוטר ב"אחד העם 101", באתר וואלה, 17 ביוני 2010
↑  מתן אברמוביץ', עכבר העיר,'"`UNIQ--nowiki-0000000D-QINU`"'פרסום סמוי, כביכול: "אחד העם 101" הפרה את כללי הרשות?, באתר הארץ, 27 ביולי 2010
ערן בר-און ועמית קוטלר,'"`UNIQ--nowiki-0000000E-QINU`"'אשת השיווק המצטיינת: מירי פסקל, באתר ynet, 17 באוגוסט 2010
↑  '"`UNIQ--nowiki-00000010-QINU`"'אריאנה מלמד,'"`UNIQ--nowiki-00000011-QINU`"'"הנוכלות": למירי פסקל יש בן עם זנב, באתר הארץ, 17 בנובמבר 2019
↑  '"`UNIQ--nowiki-00000013-QINU`"'אינס אליאס,'"`UNIQ--nowiki-00000014-QINU`"'למה רק גבר יכול לגלם על המסך את האשה המזרחית החדשה, באתר הארץ, 16 במאי 2018
↑  אופיר בר זוהר,'"`UNIQ--nowiki-00000016-QINU`"'רייטינג גבוה ל"אחד העם 101" ו"צחוק מעבודה", באתר הארץ, 6 ביולי 2010
↑  לי-אור אברבך,'"`UNIQ--nowiki-00000018-QINU`"'‏רייטינג שבועי: "אחד העם 101" מדשדשת; "הישרדות" מגמגמת, באתר גלובס, 15 באוגוסט 2010
↑  הדס ריבק‏, "אחד העם 101" נפרדה אמש מהמסך בשיא שלילי של 13.8% צפייה. פרק הסיום זוכה למחצית מהרייטינג לו זכה פרק ההשקה של הסדרה, באתר וואלה, 15 בספטמבר 2010
ספריית מאפו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מיקום:  קובנה, ליטא
 סוג:  ספרייה קהילתית
 תאריך ייסוד:  1908
 תאריך סגירה:  נחרבה ביולי 1941
 גודל האוסף:  50,000
ספריית מאפו היא ספרייה על שם הסופר העברי בן תנועת ההשכלה אברהם מאפו, שנוסדה בשנת 1908 בקובנה שבליטא וחרבה בשואה. הספרייה הוקמה על ידי הפעיל הציוני ד"ר אבא לפין שעמד בראש ועד הספרייה, וגייס לרעיון את חבריו אבא בלושר וד"ר ד.מ. שוורץ.
את המימון הראשון להקמת הספרייה תרם נח לפין, יהודי אמיד תושב קובנה. הספרייה שנקראה בעברית על ידי יהודי קובנה ופרנסיה בית העקד ע"ש מאפו הוקמה במיקום מרכזי בקובנה. בשלב הראשון נאספו על ידי אבא לפין כ-10,000 כותרים וכתבים בנושאי יודאיקה והבראיקה מקהילות מזרח אירופה, ובעיקר מליטא, אסטוניה, לטביה, בלארוס, רוסיה, פולין וגרמניה, בהם כתבים עתיקים ונדירים שנאספו מעליות גג ומחסנים. בשיאה כללה הספרייה כ-50,000 ספרים. הספרייה הפכה למוקד משיכה לצעירים ציוניים והייתה למועדון תרבות שוקק ומרכז למידה חשוב בחיי יהודי קובנה. והתקיימו בה סימפוזיונים שונים סביב הרעיון הציוני. מיום הקמת הספרייה ועד חורבנה תפקד ד"ר אבא לפין כיו"ר ההנהלה.
בשנת 1932 פרצה דליקה בספריה, שכילתה את מחלקת הספרים העתיקים והעיתונים הישנים. בסך הכל נשרפו כאלפיים ספרים.
הספרייה שמה דגש על ספרות עברית וכך הפכה למקום מפגש לנוער הציוני היהודי שלמד בשפה העברית
אחרית ימיה

ערב הפלישה הנאצית לליטא ביוני 1941, הוצתה הספרייה על ידי פאשיסטים ליטאים ונאצים גרמנים, שהבעירו את הספרים בהפגנתיות ברחובות לשמחת ההמון ובליווי תזמורת שניגנה בכל פעם שהושלכו ספרים נוספים למדורה. הפקודה לחיסול הספרייה ניתנה על ידי מושל נציבות אוסטלנד הנאצית, היינריך לוזה. אף על פי שמרבית האוסף בספרייה הושמד, אלפי ספרים ניצלו והועברו לספריה הלאומית בירושלים ולספריית דימונה.
הערות שוליים

↑  די אידישע שטימע 29 במאי 1923, עמוד ראשי. ברכה חמה ליושב הראש שלנו לכלולות ביתו, ועד בספרייה ע"ש מפו
↑  הד ליטא 14 באוקטובר 1925, עמוד 12. עבודה קולטורית קטנה. תרומת ספרים לספרייה
↑  JewishGen ShtetelLinks *Kovno, Lithuania Page 6
↑  מתוך דברים שנאמרו על ידי ד"ר ד. מ. שוורץ לזכרו של אבא לפין בתל אביב, 1940, בנוכחות הקונסול הליטאי בארץ ישראל, ד"ר נ. רחמלביציוס
↑  Lithuanian Jewish Communities, Nancy Schoenburg and Stuart Schoenburg, page 143
↑  דליקה בספריית מאפו בקובנה. דבר, יום שישי, ספטמבר 16, 1932
↑  עולמנו (קובנה) 20 במאי 1932, עמוד 4. במה חפשית - על ספריית מאפו
↑  Nazi Dance to Military Music at Bonfire of Jewish Books in Kaunas    https://www.jta.org/1941/08/31/archive/nazi-dance-to-military-music-at-bonfire-of-jewish-books-in-kaunas
↑  יד ושם, המכון הבין לאומי לחקר השואה http://db.yadvashem.org/deportation/place.html?language=iw&itemId=5428050
↑  ספריית מאפו המפורסמת הועלתה באש כולה, הבקר, יום ראשון, אוגוסט 31, 1941, עמוד 4
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספריות ובנושא ציונות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ירושה (משפט עברי)

| --- | --- |
 מקרא:  במדבר, כ"ז, ו'–י"א
 משנה:  מסכת בבא בתרא, פרק ח'
 תלמוד בבלי:  בבא בתרא, "יש נוחלין"
 משנה תורה:  ספר משפטים, הלכות נחלות, פרק א'
 שולחן ערוך:  חושן משפט, סימנים רע"ו–רפ"ט
 ספרי מניין המצוות:  ספר המצוות, עשה רמ"ח ספר החינוך, מצווה ת'
 
בנות צלפחד לפני משה. פרשת הירושה מופיעה בתורה כתשובה לבנות צלפחד.
בהלכה, ירושה היא העברה של כל נכסי אדם שנפטר – אל יורשיו.
מי יורש

על פי ההלכה, יורשיו של האדם הם בניו (או צאצאיהם). אם אין לו בנים, בנותיו הן היורשות (או צאצאיהן). במקרה שאין לו צאצאים כלל, יורשים אותו קרוביו לפי סדר הקרבה: אב, אחים, דודים ובני דודים. אשתו של האדם אינה יורשת אותו.
כבר בספר בראשית מופיע פסוק על הירושה: ”וַיֹאמֶר אַבְרָם הֵן לִי לֹא נָתַתָה זָרַע וְהִנֵה בֶן בֵיתִי יוֹרֵשׁ אֹתִי”. לפי דין תורה, הבכור נוטל פי שניים ממה שנוטל כל בן אחר. דיני הירושה המפורטים יותר מופיעים בפרשת בנות צלפחד, ובה סדר העדיפות הקובע מי יורש: בן, בת, אח, אח-האב, ו"שארו הקרוב אליו ממשפחתו".
לפי פירוש חז"ל[דרוש מקור], כשהתורה הציגה את הסדר הנ"ל היא התייחסה רק למצב שבו אבי המוריש כבר אינו בחיים: אחרת – האב קודם לאח (כיוצא בכך: אביו החי של האב – קודם לאחי-האב). עוד פירשו חז"ל בתורה כי יבם קודם לכולם בירושת אחיו המת, וכי – בכל דיני ירושה – "אח" הוא בהכרח בן-האב (אך לא בהכרח בן-האם).
מי יורש > ירושת אשתו

אישה שנפטרה בחיי בעלה, בעלה יורש את כלל נכסיה. חכמים למדו זאת מהפסוק ”וּנְתַתֶּם אֶת נַחֲלָתוֹ לִשְׁאֵרוֹ הַקָּרֹב אֵלָיו מִמִּשְׁפַּחְתּוֹ וְיָרַשׁ אֹתָהּ” (ספר במדבר, פרק כ"ז, פסוק י"א) נחלקו תנאים האם הירושה היא מהתורה או מדרבנן, והדבר שנוי במחלוקת גם בין הראשונים.
מי יורש > ירושה על פי לשון ״מתנה״

מיסודות דיני הצוואה, שכל צוואה המנוגדת לסדר הירושה האמור בתורה, תקפה רק אם היא מנוסחת ב"לשון של (הענקת) מתנה" – אך לא אם היא מנוסחת ב"לשון של (הורשת) ירושה", אלא אם כן: האדם אשר לו מזַכָה הצוואה, ממוקם – לפי סדר הירושה שבתורה – לא-נמוך יותר מאלו שהיו אמורים לרשת לולי הצוואה, ואז הצוואה תקפה גם אם נאמרה בלשון ירושה – אלא ש"אין דעת חכמים נוחה" מצוואה שכזו כשהיא מקפחת חלק מהיורשים המסודרים בתורה בדרגתו של זה אשר לו מְזַכָּה הצוואה.
מי יורש > דיני ירושה מדרבנן

עוד קיימים דיני ירושה מ"דרבנן": למשל, לפי תקנת חז"ל, גר צדק יורש את הורהו הגוי. עוד תיקנו חז"ל שכאשר יהודי מת ונכסיו מועטים אז בנותיו מקבלות את הירושה ובניו נותרים לחזר על הפתחים, בעוד שכאשר נכסיו מרובים אז בנותיו מקבלות מן הירושה את החלק המספיק לפרנסתן (וגם כעשירית מהירושה לצורך נדוניותיהן) ובניו מקבלים את השאר. באשר לירושה המועברת לְבן הזוג – חז"ל נחלקו בשאלה האם מקורה מהתורה או רק מדרבנן.
במשפט העברי מפורטים גם דיני ירושה נוספים הקשורים לתחומים רבים אחרים שאינם נושקים לנושא הקלאסי הנדון בתורה, שהוא נושא סדר הירושה. רובם של דינים נוספים אלו (ושל שאר דיני ירושה המבארים את אלו המפורשים בתורה), נדונים לראשונה במסכת בבא בתרא פרקים שמיני ותשיעי, וכן במסכת כתובות, בעיקר בהקשר של זכויות בן הזוג.
הגדרת הקרבה המשפחתית לעניין ירושה

כדי שאדם יהיה זכאי לרשת מכוח קרבה משפחתית למוריש, יש להבהיר את היוחסין, כלומר היחס המשפחתי ביניהם. אם היורש מיוחס למוריש, הוא זכאי לרשת אותו. לעניין זה מספר השלכות, למשל:
גֵּר: גר נחשב לאדם שנולד מחדש. לפיכך הקשר המשפחתי בינו לבין הוריו התנתק. כלומר מבחינה משפטית הוא נחשב לאדם שאין לו הורים. לאור זאת גֵּר אינו מיוחס להוריו ואינו יורש אותם. כמו כן אם הבן הגר נפטר לפני ההורים הגויים, הבן אינו מוריש להורים.
ממזר: בן יורש את הוריו, ולפיכך גם בן ממזר יורש את הוריו כי הוא מיוחס להם כבנם. זאת רק אם ההורה המנוח היה יהודי (ר' לעיל: ירושת גר). אם אחד מהורי הממזר גוי, הבן הממזר מיוחס רק להורה היהודי ויורש רק את ההורה היהודי.
שושלת ההורשה תחילתה במוריש וסופה ביורש. השושלת הרצופה שבסופה נולד היורש ושבה תלויה גנאלוגית קרבתו למוריש כוללת רק גברים יהודים שאליהם הוא מיוחס. משמעות הדבר היא בין השאר בכך, שלמשל – ה"אח" המצוין בתורה כיורש – הוא אמנם בהכרח בן-האב אך לא בהכרח בן-האם, ושלמשל – שום אדם אינו מוריש להוריו אם אביו גוי.
משמוש בקבר

עקרונית גם אדם מת יכול לרשת (בתהליך המכונה בתלמוד: "משמוש הירושה בקבר", וגם: "ירושה בראוי"), והוא מוריש את הנכסים לבניו או בנותיו אף על פי שהוא אינו בחיים. אך בעל אינו יכול לתבוע את ירושתה של אשתו המנוחה ובן שמת [ואין לו צאצאים חיים] אינו יורש מאימו, להוריש ממנה בקברו לבנים של אביו המת ושל אֵם אחרת.
משמוש בקבר > משמוש בקרובי אישות

אם האישה מתה לפני הבעל, אין הבעל יורש אותה בקבר בנכסים שירשה מקרוביה לאחר מיתתה, וזאת נלמד מפסוק.
יורשי הבעל, אינם יורשים את אשתו לאחר שנפטר. הראשונים נחלקו מנין יודעת הגמרא דין זה. לפי שיטת ריב"ם, סברא הוא, שהרי ירושת הבעל מאשתו אינה מכח קורבה רגילה אלא מכח קרובה מיוחדת הנקראת "שארות" שהיא קורבה הבאה מחמת נישואין, והשארות היא רק בעודם חיים יחד, ולכן רק הנכסים שהותירה בחייה יורש הבעל, ולא הנכסים שקיבלה לאחר מכן. על כך מקשה ר"י, שמצינו שהבעל נקרא "שאר גם לאחר מיתת האישה ולכן פירש ר"י, שסברא היא, מכיוון שדין משמוש נלמד מפסוק שמדובר שם אודות קרובים ביולוגיים, לא ניתן להסיק מכך גם לגבי קרוב שהוא רק מחמת "שארו". על כך מקשה הרשב"א מבעלי התוספות, אם כן מדוע צריך פסוק שאין הבעל יורש את אשתו כשהיא בקבר. ולכן פירש הרשב"ם, שאין זו סברא כלל, אלא מכך שיש פסוק המלמד שאין הבעל יורש את אשתו כשהיא בקבר, מוכח ונראה שאין משמוש בירושה הבאה מחמת "שארות", ולכן גם כאשר הבעל מת אין יורשיו יורשים את אשתו דרכו.
מסיבה זו, אם האם נפטרה, אין לומר דין משמוש, כדי שעל ידו ינחיל הבן שמת את הירושה לאחים מצד האב, מכיוון שאין דין משמוש של שארות בקבר.
חלק הבכורה

התורה ציוותה על האחים לתת לבכור חלק כפול בירושה, כך שאם היו למשל 5 אחים, מחלקים את הנכסים לשישה חלקים, והבכור מקבל שנים מהם. חלק זה ניתן לו עם המעלות והחסרונות שבקבלת ירושה, ולכן אם בא בעל חוב לגבות את חובו מנכסי המת, הוא צריך לשלם פי שניים. אם כי חלק הבכורה לא ניתן לבכור בעל כרחו, וזכותו לוותר עליו ולומר שאינו חפץ בו.
הבכור לא מקבל נכסים שנולדו לאחר מיתת אביהם, וזאת מפני שחלקו נקרא בתורה בשם "מתנה" לשון "נתינה", ולכן חלק הבכורה נחשב כשלו רק כאשר החלק בא לידו, בניגוד לשאר חלקי הירושה שהם של היתומים מיד עם מיתת אביהם, ולכן, אם החלק הושבח על ידי שאר היורשים, אין להחשיב את ההשבחה, כאילו חלקו הוא זה שהשביח.
חלק הבכורה > אין הבכור נוטל בראוי כבמוחזק

רבי יהודה הנשיא וחכמים נחלקו בגדר הדברים: לפי חכמים, כל נכס שלא היה קיים במציאות בשעת המיתה, למשל פירות שצמחו לאחר זמן, אין הבכור מקבל פי שניים בהם, ולפי רבי יהודה הנשיא יש לחלק בין נכסים שהיו קיימים בשעת המיתה והושבחו מאליהם לבין נכסים שבאו מחמת השקעה מחודשת. דין זה נקרא ”אין הבכור נוטל בראוי כבמוחזק”, כלומר נכסים שלא היו בידי אביהם, אף על פי שהיו ראויים לבוא, אין הבכור יורש בהם פי שניים, אם לא היו מוחזקים למעשה בידי האב.
עם זאת, נכסים חדשים הם רק נכסים שיש להם חשיבות עצמית ושם נפרד, כמו פירות חדשים שצמחו מקרקע של האב, אבל אם הקרקע עצמה השביחה את עצמה, או דקל העלה שרטון, אין אלו בגדר נכסים חדשים, אלא בגדר נכסי האב.
חכמי הגמרא התלבטו מה ההלכה בנוגע לשטר הלוואה, האם כאשר ההלוואה שולמה היא נחשבת כדבר חדש או לא, מכיוון שכבר היה בידי האב את השטר שעל ידו היה לו כוח משפטי לגבות את החוב, חכמי ארץ ישראל סברו שההלוואה אינה נקראת כנכסים חדשים, אבל מסקנת הגמרא היא כחכמי בבל, שהלוואה נקראת ראוי ואין הבכור יורש בהם פי שניים.
חלק הבכורה > ביקש לחלוק

לפי רב אסי, אם הוא הודיע וביקש מהאחים לחלוק, הוא זכה בחלקו, ומעתה והלאה מה שהשביחו הנכסים, הן על ידו והן על ידי אחיו, נחשב כאילו חלקו הוא זה שהשביח. רבה ורב יוסף הוסיפו על דבריו ואמרו שדין זה הוא דווקא אם ההשקעה והשינויים שעשו האחים בנכסים אינם בצורה משמעותית, אלא למשל בצירת ענבים מהכרם, אך כאשר האחים שינו את הנכסים בצורה משמעותית, אין השבח עולה לחלקו, לפי הרשב"ם הביאור הוא שכן במקרה כזה יש לאחים דין גזלן, והם קנו את הנכסים בשינוי. לפי שיטת רבינו חננאל, פירוש הגמרא הוא שבמקרה שהאחים שינו את הנכסים בצורה משמעותית, היה לו למחות בהם ולומר שוב שהוא רוצה לחלוק, ואם הוא לא מוחה בהם בצורה כזו סימן הוא שוויתר על חלקו.
קיימת מחלוקת בין החכמים, מה תהיה ההלכה אם הבכור נטל חלק באחת מהקרקעות כמו שאר האחים המוגדרים כ"פשוט"ים, ובכך ויתר על חלק הבכורה שמגיע לו מדין המשפט העברי. ביד תלמידיו של רבא הייתה פסק של רבא שקבע כי מדובר במחילה מוחלטת ולא ניתן לחזור ממנה, ונחלקו התלמידים בפרשנות הפסיקה: לפי רב פפא בשם רבא, הוויתור הוא רק על אותו חלקת קרקע שבה נטל הבכור באופן שווה, אך למחילה השפעה על הקרקעות והנכסים האחרים, ואילו לדעת רב פפי בשמו של רבא, ניתן להשתמש בגילוי דעת זה כמחילה שמשפיעה על כל המטלטלין והקרקעות שירשו האחים מהאב המת. המחלוקת בין שני תלמידיו של רבא, נעוצה לפי דברי התלמוד, במחלוקת יסודית בקשר לחלק הבכורה. אין ספק שהמחילה היא כללית, ומדובר בגילוי דעת כללי כי הוא מוותר על חלק הבכורה שהתורה העניקה לו, השאלה היא האם משפטית יש לבכור זכות בחלק הבכורה שבירושה גם לפני חלוקת הירושה? אם יש לבכור זכות בחלק הבכורה המגיע לו גם לפני החלוקה יכולה מחילתו להשפיע גם על חלקי הנכסים שלא חולקו בין האחים אך אם לא נאמר כך, לא תועיל מחילתו על הקרקעות שעדיין לא באו לידו, ואין לו זכות משפטית כדי למחול אותן. פסק ההלכה נפסק כרב פפי, שיש לבכור זכות גם קודם חלוקה.
החלטת האב בחלק הבכורה ובירושה

האב לא יכול להחליט ולומר שהבכור לא יירש את חלק הבכורה שלו, או שאחד מהאחים לא יירש עם אחיו. הוא יכול לחלק את נכסיו מחיים בתורת מתנה, אבל לא בתורת ירושה החלה לאחר מיתה.
עם זאת, לפי שיטת רבי יוחנן בן ברוקה הוא יכול להחליט שאחד מהאחים יקבל את כל הירושה, ואף שחכמים נחלקים אליו, ההלכה נפסקת כמותו. הוא לומד זאת מהפסוק ”והיה ביום הנחילו את בניו”, מכאן משמע שהאב יכול להנחיל את הירושה לבניו, ולבחור מי מהם יירש את הירושה. לפי דעה אחת בגמרא, הוא אף סובר שניתן לומר שיורש אחר, בדרגה רחוקה יותר – כמו בת למשל, יירש, אם כי ברור שאינו יכול להעדיף ולבחור לו אדם שאינו יורש, שכן הוא יכול רק לבחור לעצמו מי מהיורשים הוא מעדיף, אבל לא לעקור את דין הירושה, כוח זה לא ניתן לו.
רבא מסתפק, האם דין מיוחד זה, בו האב יכול להנחיל את בניו כנלמד מהפסוק "והיה ביום הנחילו את בניו", הוא רק בשכיב מרע, שכן המשמעות של "ביום הנחילו את בניו", הוא היום בו אדם עומד למות ועשוי להוריש את נכסיו, או שמדובר בכל יום בו מחליט אדם כל שהוא להחליט מי מבניו יירש אותו. ההלכה נפסקת שרק בשכיב מרע נאמר פסוק זה.
מהות הקניין

הרשב"א מבהיר, כי יורש אינו יכול לסלק את עצמו מדיני הירושה, שכן הסילוק תקף רק אם הוא התבצע עוד לפני שהקונה זכה בכח לזכות בנכסים, אבל במקרה של היורש, זכותו של היורש בכוח כבר תקפה משעה שנולד, והירושה בפועל היא מכוח זכות הירושה שלו.
קניין ירושה מדרבנן

ישנם קניינים נוספים במשפט העברי, שתיקנו חכמים באותו גדר משפטי של ירושה. כך למשל, תיקנו חכמים שמתנת שכיב מרע חשובה כירושה, ואם יאמר האדם ההולך למות שרוצה הוא להביא חלק מנכסיו לאדם מסוים, חשוב אותו אדם כיורש גמור, ויש לו את כל העדיפויות של יורש.
אחת העדיפויות של יורש הוא, קשור לכלל במשפט העברי האומר שלא ניתן למכור חוב לאדם אחר לחלוטין, כי כאשר מוכרים את החוב, אין פירוש הדבר שהחוב בעצמו עובר לאדם האחר, שכן מלווה להוצאה ניתנה, ולא ניתן למכור לאדם אחר חוב שהוא למעשה דבר שאין בו ממש, שהרי כסף ההלוואה אינו בעולם, ולכן המכירה היא רק על השעבוד נכסים, כלומר זכות הגבייה של החוב, שהיא לגבות מנכסיו של האדם או את זכות הגבייה מהאדם עצמו, וזאת קיימת ותלויה בחוב עצמו, שלא ניתן להעבירו מהלווה למלווה, ולכן אם ימחול המלווה את החוב, לא יוכל קונה השטר חוב לגבות את החוב יותר. לעומת זאת, יורש של האדם יורש גם את חובותיו, שכן לפי הסבר חכמי האחרונים יורש אינו בעלות חדשה לחלוטין אלא שהיורש מקבל את כוחותיו המשפטיים של המוריש, ולכן הוא יכול גם לגבות את חובותיו, והם שייכים לו באופן גמור.
מכיוון שאדם שקיבל מתנה משכיב מרע חשוב כיורש, לא יכולים יורשיו האחרים למחול את מחוב, שכן מקבל המתנת שכיב מרע גם הוא חשוב כיורש לעניין החוב, וקניינו הוא מוחלט.
במסכת בבא קמא הגמרא מסופקת אם הכוהנים נחשבים ליורשיו של הגר, בנוגע לגזל הגר שמוחזר על ידי הגזלן המבקש לקיים את המצוות "והשיב את הגזילה אשר גזל", או שמדובר באחת ממתנות כהונה. קיים ספק הלכתי האם זכות זו היא כירושה או כמתנה, שכן אם גזל הגר שייך כוהנים בגדר ירושה, נחשב גזל הגר – כל עוד לא הגיע לידו של כל כוהן כתפיסת הבית, המהווה רשות שותפית לאנשים רבים ולכן אם ישנם עשרה בהמות ברשות זו יש חובה להפריש מהם מעשר בהמה, לעומת זאת אם גזל הגדר נחשב כמתנה, נחשב כל אחד מהכוהנים המקבל את חלקו כרשות פרטית ואינו מחויב להפריש מעשר בהמה. מסקנת הגמרא היא שקניין הכוהנים הוא כשאר מתנות הכהונה.
ספק מי הוא היורש

בדיני ממונות קובע הכלל אין ספק מוציא מידי ודאי שכאשר ממון מוטל בספק, וקיים אחד שיש לו בעלות ודאית על חפץ, וספק אם לשני יש חלק בחפץ, האדם המסופק לא יוכל להוציא מידי הוודאי, שכן הוודאי נחשב למוחזק בנכסים.
ההלכה נידונת במסכת יבמות כאשר יש שני יורשים אפשריים לאדם שמת, האחד הוא יורש ודאי – בן של המת, והשני ספק אם הוא יורש או לא. מקרה כזה מתרחש כאשר בנו של המת נפטר בחייו, והאח ייבם את נכסי האלמנה כאשר לא ידוע אם היא מעוברת או לא, ולאחר זמן נולד בן שספק אם הוא בנו של הייבם או בנו של האח המת. כאשר מתבצעת חלוקה בנכסי הסבא, מתמודד הנכד מול הבן. בעוד שהבן – הוא האח הייבם, אומר שהוא היורש היחיד, שכן הנכד הוא למעשה בנו שנולד לו לאחר הייבום, טוען הנכד שהוא בנו של האח המת, ולכן הוא יורש את הסבא מכח אביו. במקרה כזה קובעת הגמרא, שמכיוון שהייבם הוא בוודאי יורש של הסבא, ואילו הנכד הוא רק ספק יורש, אין ספק מוציא מידי וודאי, ומכיוון שהייבם הוא בוודאי יורש הוא נחשב למוחזק בכל הנכסים, עד שיביא הנכד ראיה שגם הוא יורש.
לפי פרשנותם של רבי שמעון יהודה שקופ, ורבי חיים הלוי סולובייצ'יק, היורש נחשב למוחזק ודאי בכל הנכסים – כל עוד לא יוכח אחרת, שכן לכל יורש יש זכות ירושה על כל הנכסים, שכן בעלותו אינו נחשבת לבעלות שמתחדשת עם פטירת האב, אלא כל יורש מקבל את כוח האב בשלימותו – שבעלותו היא על כל הנכסים, אלא שכאשר יש מספר יורשים, מתחלקת בעלות זו למעשה בשווה בין כל היורשים.
מיתת גר צדק

גר שמת ללא בנים ולפיכך אין מי שיירש אותו (מאחר שאין לו ילדים או בני משפחה יהודיים), נכסיו הפקר, והקודם להחזיק בהם זכה. במקרה שגזלו ממנו בחייו והגזלן בא להחזיר את הגזילה, עליו להשיב החפץ או הממון לכהנים.
ראו גם

כתובת בנין דכרין
לקריאה נוספת

יוסף ריבלין, הירושה והצוואה במשפט העברי, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, תשנ"ט
אבי אשכנזי (עיתונאי)

| --- | --- |

אבי אשכנזי מדווח מאירוע הריסת בתים בעפרה
 לידה:  1970 (בן 55 בערך) קריית ים, ישראל
 מדינה:  ישראל
 השכלה:  הקריה האקדמית אונו   אוניברסיטת תל אביב
 עיסוק:  עיתונאי
 מעסיק:  מעריב, AP, וואלה! NEWS
 תחום סיקור:  צבא, משטרה ופלילים
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  100023797123953
אָבִי אַשְׁכְּנַזִּי (נולד בשנת 1970) הוא עיתונאי ישראלי המשמש כפרשן הצבאי של מעריב ומעריב אונליין.