stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טניה אייבי
סירה > מסלול קיום גלובלי

במאי 1985, עם כמה חודשים בלבד של חוויית שייט מוגבלת, הפליגה אייבי ממזח ניו יורק, לברמודה בסירה הקטנה שלה. בנובמבר 1987 אייבי חזרה לעיר ניו יורק.
חסות

המסע של אייבי היה ממומן בחלקו על ידי המגזין עולם השייט Cruising World, אליו היא כתבה מאמרים.
אחרי שאייבי שבה מהמסע הארוך שלה בן 3 השנים, מגזין עולם השיט ציין: "כאשר מישהו כל כך צעיר עוזב להרפתקה כל כך מסוכנת ועושה זאת בהצלחה, זוהי דוגמה לכולנו."
פעילויות מאוחרות יותר

טרזון, החתול ששט יותר ממחצית העולם עם אייבי, שרד יותר מ-20 שנה ומת בשלווה בשנתו רגע לפני שהייתה אמורה לצאת למסע חדש עם שני בניה המתבגרים בשנת 2008. היא ובניה הפליגו במונחול פלדה שרכשו לאחרונה ברחבי האיים הקריביים ודרום האוקיינוס השקט במהלך 2008. אייבי החליפה עם אבי הבנים, בעלה לשעבר אוליבייה ברנר, בפפייט, טהיטי. אוליבייה ובניו המשיכו משם במעבר הפלגות שלהם.
עבודות ראויות לציון

אייבי תיארה את סיפור שייט היחיד שלה בספרה "מסע הנערה" שהפך לרב מכר בארצות הברית בשנת 1989. הספר הוא סיפור של חרדת עשרה, גילוי עצמי והרפתקאות. הסיפור של אייבי הוא יוצא דופן מכיוון שהיא הייתה מוכנה בצורה גרועה להפלגה שלה בסטנדרטים רבים, אך ניצחה באמצעות השכל הישר, וכישורים שלמדה ושחידדה וכמו כן תחושת נחישות חזקה.
בשנת 2005 אייבי פרסמה את ספרה השני, "כבר הסתובבתי".
אייבי כותבת טורים חודשיים למספר מגזינים לשייט והפלגה.
בספטמבר 2017 הוכרז כי ספר זיכרונותיה של אייבי "מסע" הנערה יעובד לסרט, בשם "ילדה בים" . העיבוד נקנה על ידי כהן גרופ מדיה בשנת 2017 עם התסריט הקולנועי שכתב התסריטאי ג'ואל סילברמן.
ספרים

Tania Aebi; Bernadette Brennan (1989). Maiden Voyage. Ballantine Books. ISBN 0-345-41012-2.Tania Aebi; Bernadette Brennan (1989). Maiden Voyage. Ballantine Books. ISBN 0-345-41012-2. Tania Aebi; Bernadette Brennan (1989). Maiden Voyage. Ballantine Books. ISBN 0-345-41012-2.
Tania Aebi (2005). I've Been Around. Sheridan House. ISBN 1-57409-213-8.Tania Aebi (2005). I've Been Around. Sheridan House. ISBN 1-57409-213-8. Tania Aebi (2005). I've Been Around. Sheridan House. ISBN 1-57409-213-8.
יונאס וילאישיס

| --- | --- |

 לידה:  3 בינואר 1872 פלך קובנה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  1 ביוני 1942 (בגיל 70) קובנה, ליטא 
 מדינה:  ליטא 
 מקום קבורה:  בית העלמין ראסוס 
 השכלה:  הפקולטה למשפטים, אוניברסיטת סנקט פטרבורג (1898)  Šiauliai Gymnasium (1892) 
 מפלגה:  המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, איגוד האיכרים העממיים של ליטא 
 
יונאס וילאישיס (בליטאית: Jonas Vileišis;‏ 3 בינואר 1872 – 1 ביוני 1942 קובנה) היה פוליטיקאי ודיפלומט ליטאי.
קורות חיים

יונאס וילאישיס נולד בכפר ליד פסווליס, ליטא למשפחת איכרים. באותה תקופה הייתה ליטא חלק של אימפריה הרוסית. בשנת 1892 לאחר סיום לימודי בית הספר בשאולאי הוא התחיל ללמוד באוניברסיטת סנקט פטרבורג. בשנת 1894 הוא עבר ללמוד משפטים וסיים את לימודיו באוניברסיטה בשנת 1898. במהלך הלימודים הוא שיתף פעולה עם העיתונות הליטאית והיה חבר במפלגה הסוציאל-דמוקרטית. עם חזרתו לליטא הוא השתתף במאבק של הליטאים לביטול האיסור להשתמש בכתב לטיני בשפה הליטאית. לאחר ביטול האיסור בשנת 1904 החל וילאישיס להוציא לאור עיתונים, ותקופה מסוימת היה גם עורך ראשי של העיתון.
בתחילת מלחמת העולם הראשונה הוא היה פעיל בוועד הליטאי. וילאישיס פתח מספר בתי ספר באזור אלנטה, וארגן הוצאה לאור של ספרי לימוד. לאחר מספר שנים נכבש שטח ליטא על ידי אימפריה הגרמנית. בעקבות תמיכה ברעיונות אנטי-גרמניות נעצר וילאישיס, ולאחר משפט נשלח לגרמניה. הוא הצליח לברוח ולחזור לשטחי ליטא.
בסוף 1917 היה וילאישיס בין מקימי הוועד הליטאי. בפברואר 1918 היה בין כותבי מגילת העצמאות הליטאית.
הוא קיבל הזמנה לכהן כשר בממשלה הליטאית הראשונה אך סירב. ב-18 בדצמבר 1918 הוא נכלל בממשלה השנייה וכיהן כשר הפנים. בממשלה הרביעית (1919) הוא כיהן כשר האוצר. לאחר עזיבת המשרד, הוא נשלח לארצות הברית כשגריר.
בשנת 1921 הוא חזר לליטא ומונה לראש עיריית קובנה. במהלך כהונתו שנמשכה 10 שנים, הוא תרם רבות לפיתוח העיר.
בשנים 1933–1940 הוא לימד באוניברסיטת קובנה, וגם היה חבר במועצה המייעצת לנשיא ליטא.
לאחר סיפוח ליטא לברית המועצות בעקבות הסכם ריבנטרופ–מולוטוב הוא נאלץ לעזוב את כל תפקידיו. רבים מבני משפחתו הוגלו לסיביר.
יונאס וילאישקס נפטר בשנת 1942 בבית החולים בעירו קובנה ונטמן בוילנה.
יוהאן היינריך שרטר

| --- | --- |
 לידה:  1760? 
 פטירה:  אחרי 1784
 כלי נגינה:  כינור 
 
יוהאן היינריך שרטר (בגרמנית: Johann Heinrich Schroeter;‏ 1760 בקירוב – אחרי 1784) היה כנר ומלחין גרמני, בנו של האבובן יוהאן פרידריך שרטר ואחיהם של הזמרת קורונה שרטר, הפסנתרן יוהאן סמואל שרטר והזמרת מריה הנרייטה שרטר.
ביוגרפיה

שרטר נולד בוורשה כשמשפחתו שהתה שם לצורך עבודתו של אביו. בשנת 1770 ניגן בלייפציג קונצ'רטו לכינור מאת קרל דיטר פון דיטרסדורף ואפשר שאביו שינה את שנת הולדתו כדי שהצגתו כילד פלא תהיה מרשימה יותר. אחרי מסעות הקונצרטים המצליחים של משפחתו לא נשאר בלונדון עם אחיו סמואל, בניגוד לאי-אילו דיווחים. ב-1779 נסע עם אביו להנאו והופיע עם אחותו הצעירה, מריה הנרייטה, בפרנקפורט ב-1780 ובלייפציג ב-1782. בשנים הבאות הופיעו פרסומים שלו בלונדון ובפריז, ואפשר שביקר אצל אחיו בבירה האנגלית. ברוטרדם ארגן קונצרטים עם החלילן צנטגראף בעונת 1784-85.
אין מידע לגבי המוצאות אותו לאחר 1785, ובמכתב משנת 1805 מאביו הקשיש מתלונן האב, כי עדיין איננו יודע מה עלה בגורלו של היינריך. יצירותיו היחידות המוכרות הן שישה דואטים לכינור (לונדון, בסביבות 1772), שישה דואו קונצרטנטי אופוס 1 לשני כינורות (פריז, בסביבות 1785) ושש שלישיות מיתרים אופוס 3 (לונדון ופריז, בסביבות 1786).
הערות שוליים

1 2 3  רונלד קיד, הערך "יוהאן היינריך שרטר" במילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין
יוז XF-11

היוז XK-11 (באנגלית: Hughes XF-11) היה אב טיפוס של מטוס ריגול שתוכנן והוטס על ידי הווארד יוז עבור חילות האוויר של צבא ארצות הברית. כבר בטיסה הראשונה התרסק המטוס ויוז כמעט ונהרג והתוכנית לא הצליחה להתאושש מהכישלון.
תכנון ופיתוח

המטוס תוכנן כך שיעמוד בתנאים שבהם עמד הריפבליק XK-12 שנבנה על ידי ריפבליק אוויאיישן. הדרישות היו למטוס סיור וריגול מהיר ולטווח רחוק. המטוס אמור היה להיות גרסה משופרת של היוז D-2 שמעולם לא טס אך עיצובו הסופי דמה יותר ללוקהיד P-38 לייטנינג. המטוס היה תלת-גלגלי, דו-מנועים, דו-זנבי, חד-כנפי שנבנה כולו ממתכת.
למטוס היו שני מנועי פראט אנד ויטני R-4360 כוכביים בעלי 28 צילינדרים. על כל מנוע הורכבו שני זוגות פרופלורים שהסתובבו בכיוונים מנוגדים והיו בעלי יכולת פסיעה משתנה להגברת הביצועים.
צבא ארצות הברית הזמין 100 מטוסי XF-11 אך ביטל את ההזמנה עם תום מלחמת העולם השנייה והשאיר את יוז עם שני אבות טיפוס של המטוס.
היסטוריה מבצעית

אב הטיפוס הראשון של המטוס, בעל מספר הזנב: 44-70155, שהוטס על ידי הווארד יוז, התרסק בעת טיסת הבכורה שלו ב-7 ביולי 1946. דליפת שמן גרמה לאיבוד שליטה על המנוע הימני וכתוצאה מכך המטוס החל לנטות חזק לימין. יוז החליט לבצע נחיתת אונס במגרש הגולף של הלוס אנג'לס קאנטרי קלאב אך המטוס איבד גובה מהר מהמתוכנן, קיפץ על גגותם של שלושה בתים והרס את הבית השלישי לחלוטין. כתוצאה מההתרסקות ומהאש שפרצה לאחריו יוז כמעט ונהרג. התרסקות ה-XF-11 מתועדת בסרט "הטייס" משנת 2004.
אב הטיפוס השני שנבנה צויד בפרופלורים קונבנציונליים והוטס ב-5 באפריל 1947 על ידי יוז לאחר שהחלים מפצעיו. בטיסה זו לא אירעו אירועים מייחודים ונמצא שהמטוס עומד בצורה טובה בטיסה במהירויות גבוהות. עם זאת, במהירויות נמוכות נחוו בעיות שליטה וחיל האוויר האמריקאי, בבוחנו את המטוס לעומת ה-XF-12 החליט לבחור בשני בגלל שהיה קל יותר וזול יותר לטיסה ובנייה.. בסופו של דבר שינה חיל האוויר גם את החלטו זו ובחר ב-RB-50 סופרפורטרס וב-RF-61C ריפורטר שהיו בעלי אותם יכולות וזולים הרבה יותר. עם הקמתו מחדש של חיל האוויר האמריקאי בספטמבר 1947 קיבל המטוס את הכינוי RF-11 והוא הועבר לבסיס חיל האוויר אגלין בדצמבר 1948 למטרות ניסוי.
ראו גם

X-16
לוקהיד SR-71
לוקהיד U-2
הערות שוליים

↑  Winchester 2005, p. 222.
1 2  http://www.check-six.com/Crash_Sites/XF-11_crash_site.htm
1 2  Winchester 2005, p. 223.
↑  , "New Ship At Eglin." Fort Walton, Florida Playground News, 30 December 1948, Volume 3, Number 48, p. 1.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4875300-2 
הודעת חדשות על התרסקות המטוס
מנקי נקו

מנקי נקו
מָנֵקִי נֵקוֹ (ביפנית: 招き猫,‏ Maneki-neko, "חתול מזמין") הוא פסל נפוץ בתרבות יפן בדמות חתול העשוי מחרסינה או חרס, שלפי האמונה מביא מזל לבעליו. המנקי נקו ידוע גם כ"חתול המזל" או "חתול הכסף", והוא מוצג בחנויות, במסעדות ובעסקים רבים.
בפסל מוצג החתול, מגזע יפני קצר-זנב, כשהוא מאותת למתבונן ומזמין אותו: אחת מכפותיו מורמת, עמדה שבתרבות יפן רומזת "בוא". לפי המסורת, כשכפו הימנית מורמת הוא מושך מזל או בריאות, ואילו כשכפו השמאלית מורמת הוא מושך לקוחות.
מנקי נקו נחשב לקיטש בתרבות המערב. הוא מיוצר במגוון של צבעים וסגנונות ובמידות שונות של קישוט והצטעצעות. החתול מופיע על מחזיקי מפתחות, קופות חיסכון, מרענני אוויר וזוטות אחרות.
מאפיינים נפוצים > המחווה

לתושבי מערב אירופה או אמריקה עשוי המנקי נקו להיראות כאילו הוא מנפנף ולא מזמין, משום שכפו המורמת של החתול היא חיקוי למחווה שבה מזמינים אדם ביפן, שהיא שונה מהמחווה הנהוגה בעולם המערבי. ביפן, בדומה לארצות רבות באסיה, מזמינים אדם או מאותתים לו על ידי הרמת היד, כשגב כף היד מופנה אחורה, ומקפלים את האצבעות מעלה ומטה - ומכאן מראה הפסל. ישנם מנקי נקו שיוצרו במיוחד לשווקים מערביים, ובהם מופנה גב הכף של החתול אל המתבונן - מחווה מוכרת יותר לצופה המערבי.
רוב המנקי נקו מרימים את כף שמאל או את כף ימין, אם כי ישנם פסלים ששתי כפותיהם מורמות. משמעות הכף המורמת משתנה עם המקום ועם הזמן. לפי האמונה הנפוצה, כף שמאל מורמת מזמינה לקוחות, וכף ימין מורמת מזמינה בריאות ומזל טוב, אך יש המאמינים שהסדר הפוך. אחרים אומרים שכף שמאל מורמת מתאימה לפאבים או לבארים, וכף ימין - לשאר חנויות.
מקובל לחשוב שככל שהכף מורמת גבוה יותר, כך יביא המנקי נקו יותר מזל. בהתאם לכך, הלכו כפות החתולים ועלו מעלה מעלה עם השנים. יש היודעים להעריך את גילם של מנקי נקו עתיקים בצורה גסה לפי הגובה שאליו מורמת הכף. אמונה נפוצה נוספת היא שככל שהכף מורמת יותר, כך יגיע המזל הטוב מרחוק יותר.
בשנים האחרונות נפוצים מנקי נקו שמופעלים מסוללה או מתא סולרי והם מניעים את כפם ללא הפסק, בתנועת הזמנה.
מאפיינים נפוצים > צבע

יש מנקי נקו במגוון גדול של צבעים. במקור הייתה מטרת הצבעים השונים קישוטית בלבד, אך כיום מקשרים צבעים שונים לתכונות שונות:
טריקולור (קליקו): רקע לבן עם כתמים של שחור וצהוב. לפי האמונה צבע זה הוא ממוזל במיוחד והוא צבעם השכיח ביותר של מנקי נקו. ייתכן שמקור האמונה בכך שהצבע נדיר בחתול היפני קצר הזנב, שהוא המודל למנקי נקו.
לבן: חתולים לבנים מסמלים טוהר והם הבאים בתור בסדר הפופולריות.
אדום: ביפן נחשב הצבע האדום לצבע מגן, ומאמינים שהוא מרחיק רוחות רעות ומחלות.
שחור: מנקי נקו שחורים אמורים להרחיק רוע. הם פופולריים במיוחד אצל נשים, כי הם אמורים להרחיק מהן אנשים שעוקבים אחריהן. כמו האדומים, הם מקושרים לעיתים גם עם בריאות.
זהב: מזמין עושר.
ורוד: ורוד אינו צבע מסורתי אך הוא זוכה כיום לאהדה, ומקושר לאהבה.
מאפיינים נפוצים > קולר, סינר ופעמון

צווארם של המנקי נקו מקושט בדרך כלל. לפעמים במטפחת או בצעיף, אך לרוב בקולר, בפעמון ובסינר דקורטיבי. זהו כנראה חיקוי לצורה שבה הולבשו חתולים בבתי עשירים ביפן בתקופת אדו. קולרים מפרחים אדומים היו פופולריים, ואליהם נהגו לחבר פעמונים קטנים, לקישוט החתול וכדי לדעת את מקום הימצאו.
הסינר עשוי להיות קשור לסינרים שבהם מקושטים ביפן פסלי הבודהה ג'יזו. ג'יזו הוא מגן הילדים החולים והגוועים, והורים מלאי הכרת תודה על שילדיהם החלימו נוהגים לשים סינר סביב צווארו של ג'יזו.
מאפיינים נפוצים > המטבע

לעיתים מחזיק המנקי נקו מטבע בכפו, בדרך כלל מטבע זהב בשם "קובַּן" שהיה בשימוש בתקופת אדו. על הקובן שמחזיק המנקי נקו נקוב לרוב ערך של כ-10 מיליארד דולר. המטבע קשור לתפקיד החתול: הבאת מזל טוב וממון. מנקי נקו נמצאו בבנקים ביפן לפחות משנות התשעים של המאה ה-19, בדומה לקופות החיסכון בצורת חזיר.
לעיתים משאירים על המנקי נקו מטבעות קטנים כמִנְחה - מנהג דומה לזריקת מטבעות למזרקה.
מאפיינים נפוצים > חומר

בדרך כלל עשוי המנקי נקו מחרסינה או מקרמיקה, אך פסלים זולים מיוצרים מחומרים אחרים: פלסטיק, עץ, עיסת נייר או חרס. מנקי נקו יקרים עשויים מירקן או מזהב. המנקי נקו הנעים (שמופעלים על ידי סוללה) עשויים לרוב מפלסטיק.
מקורו > היסטוריה

אף על פי שמאמינים שמקור המנקי נקו הוא מסוף תקופת אדו (1603–1867), העדות הראשונה להופעתו היא משנות ה-70 של המאה ה-19, בתקופת המייג'י. החתול מוזכר במאמר בעיתון ויש עדות כי במקדש באוסקה הפיצו מנקי נקו לבושים קימונו באותה תקופה. לפי פרסומת מ-1902 היו המנקי נקו פופולריים בסוף המאה ה-19. אין מידע ודאי אחר על מקורו המדויק של המנקי נקו.
לפי האגדות, אחד מקיסרי יפן או מהסמוראים עבר יום אחד ליד חתול שנראה כאילו הוא מנופף לו. האציל פירש את תנועת החתול כאות, והתקרב אליו. אז הבחין שבמסלול המקורי שבו צעד הייתה מלכודת שהונחה עבורו. מאז נחשבו החתולים לבעלי חיים נבונים ולרוחות מביאות מזל. בבתים ובמקדשים יפניים רבים נמצאות דמויות של חתול שכפו מורמת כאילו הוא מנופף - ומכאן מקורו של המנקי נקו, שמכונה לפעמים "קאמי נקו" כינוי המתייחס לרוחו ("קאמי") של החתול.
לפי תאוריה אחת קשור מוצא המנקי נקו (או לפחות עליית הפופולריות שלו) לעליית משטר המייג'י. המשטר החדש ניסה להפוך את החברה היפנית המסורתית למערבית יותר ואסר להשתמש בקמעות שמתארים יחסי מין, שהיו נפוצים עד אז והוצגו לראווה בבתי בושת. בהיעדר הקמעות המסורתיים האלה תפס המנקי נקו את מקומם כתחליף כישוף, ותנועת היד שלו היא חיקוי לתנועתה של אישה מזמינה.
אחרים הבחינו בדמיון בין עמידת המנקי נקו לבין חתול הרוחץ את פניו. לפי אמונה יפנית, חתול שרוחץ פנים מסמל שאורח עתיד להגיע בקרוב. אמונה זו קשורה אולי לפתגם סיני קדום שקובע שאם חתול רוחץ את פניו, ירד גשם. ייתכן שמתוך כך התבססה אמונה שדמות של חתול שרוחץ את פניו תביא לקוחות.
בימינו נפוץ המנקי נקו מאוד גם בארצות הברית, מסיבה לא ברורה. הם מוכרים בארצות הברית לפחות מ-1963, אז כתבה עליהם פטרישה דייל-גרין את הספר "כת החתול". המנקי נקו אהוב גם בצ'יינהטאון של ימינו בניו יורק ובסן פרנסיסקו, שם מוכרים מגוון חתולים, בעיקר לתיירים.
מקורו > אגדות וסיפורים

מנקי נקו הוא נושאן של מספר אגדות. הנה שלוש מהידועות ביותר, המסבירות את מקורו:
חתול המקדש: לפי הסיפור, אדון פאודלי עשיר תפש מחסה מתחת לעץ ליד מקדש שינטו במערב טוקיו במהלך סופת רעמים. הוא ראה את החתול של נזיר מהמקדש מזמין אותו ועקב אחריו. לאחר רגע פגע ברק בעץ. העשיר התחבר עם הנזיר העני והמקדש החל לשגשג. כשמת החתול, מספרת האגדה, נבנה לכבודו המנקי נקו הראשון.
היצאנית: זונת צמרת בשם אוּסוּגוּמוׁ ממזרח טוקיו גידלה חתול ואהבה אותו מאוד. לילה אחד החל החתול למשוך בקימונו שלה, והתמיד בכך ויהי מה. בעלי בית הבושת ראה זאת, האמין שהחתול מכושף וכרת את ראשו. אז עופף ראשו של החתול אל התקרה, והרג שם נחש שהיה מוכן להכיש. אוסוגומו הייתה מדוכאת ממותו של החתול. כדי לעודד אותה הכין לה אחד מלקוחותיה מתנה: פסל עץ בדמות החתול, ודמות זו נעשתה פופולרית כמנקי נקו.
הזקנה: אישה זקנה שחיה באימאדו (מזרח טוקיו) נאלצה למכור את החתול שלה כי הייתה ענייה מאוד. זמן קצר לאחר מכן הופיע החתול בחלומה ואמר לה לפסל את דמותו בחומר. היא עשתה כן, ומכרה את הפסל אחרי זמן קצר. אז הכינה פסלים נוספים ומכרה גם אותם. הם היו לפופולריים מאוד והיא התעשרה.
בתרבות הפופולרית

למנקי נקו נוכחות ניכרת בתרבות הפופולרית, ודמויות ודימויים רבים נוצרו בהשראתו:
שמה של הלו קיטי, דמות מצוירת פופולרית ביפן, נובע מתרגום לקוי לאנגלית של השם היפני 招き猫 (מנקי נקו).
הפוקימון מיאו מבוסס על דמות המנקי נקו. יש למיאו קובַּן על מצחו בו הוא משתמש כדי לבצע את המהלך המיוחד שלו. המהלך נותן כסף למאמן של מיאו.
אלת השפע התאילנדית נאנג קוואק אימצה את מחוות ההזמנה של מנקי נקו.
בקמפיין של ארגון אוקראיני השתמשו בדמות המנקי נקו לקידום בחירות הוגנות
"החתולים הסמוראים" שומרים את הרובוט שלהם חבוי בתוך מנקי נקו ענק, המזכיר בודהה יושב.
הסופר ברוס סטרלינג כתב סיפור בשם "מנקי נקו", שבו תנוחת הכף של החתול היא סמל של תנועה סודית לסחר חליפין בבינה מלאכותית
באירוויזיון 2018 שנערך בליסבון, פורטוגל הזמרת נטע ברזילי שייצגה את ישראל השתמשה בעשרות חתולי מנקי כתפאורה לשירה Toy שלבסוף ניצח.
לקריאה נוספת

Dale-Green, Patricia, The Cult of the Cat (Houghton Mifflin, Boston, 1963).
Daniels, Inge Maria, 2003. Scooping, raking, beckoning luck: luck, agency and the interdependence of people and things in Japan. Royal Anthropological Institute 9 (4), 619-638.
הערות שוליים

↑  Lucky Cats - Maneki Neko, web.archive.org, ‏2007-05-13
↑  Maneki Neko - Beckoning Cat of Japan, One of Japan's Most Popular Lucky Charms, www.onmarkproductions.com
↑  Lucky Cats - Maneki Neko, web.archive.org, ‏2007-05-13
↑  Legends of Maneki Neko, web.archive.org, ‏2007-06-05
↑  The Beckoning Cat, www.luckymojo.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007581583205171  NDL: 00954160 
מנקי נקו בטוקיו מזמין לקוחות לקנות כרטיסי הגרלה.
יוהאן הפסטין

יוהאן הפסטין (באיסלנדית: Jóhann Hafstein;‏ 19 בספטמבר 1915 – 15 במאי 1980) היה ראש ממשלת איסלנד בין השנים 1970 – 1971 ומנהיג מפלגת העצמאות של איסלנד בין השנים 1970 – 1973. הוא היה חבר האלת'ינגי (הפרלמנט האיסלנדי) משנת 1946 ועד 1978 ויושב ראש הבית התחתון שלו בין השנים 1959 – 1961 ובין השנים 1962 – 1963. בין השנים 1952 – 1963 הוא שימש כמנהל הכללי של בנק הדיג של איסלנד. במהלך שנות השישים הוא שימש בתפקידי שר המשפטים, הדתות, התעשייה והבריאות. הוא ייצג את איסלנד בדיוני העצרת הכללית של האומות המאוחדות ב-1953, 1959 ו-1974.
חייו

הפסטין נולד בעיר אקוריירי שבצפון איסלנד ליוליוס הווסטינס, לימים נציב המחוז, ולת'ורונר יונסדוטיר. הוא השלים את בחינות הבגרות שלו ב-1934 וסיים לימודי משפטים באוניברסיטת איסלנד ב-1938. בתקופת לימודיו הוא היה יושב ראש מועצת הסטודנטים של האוניברסיטה. לאחר מכן הוא למד לימודי המשך במשפט בינלאומי פומבי עד סתיו 1939 באוניברסיטת לונד שבשוודיה וכן בדנמרק ובגרמניה.
ב-1938 הוא נשא לאישה את ראגהיידר תורס, בתם של הוקס תורס, אחיו של אולאפור תורס, ושל סופיה הפסטין, בתו של הנס הפסטין, מי שהיה השר לענייני איסלנד הראשון שהיה תושב איסלנד, למעשה, ראש ממשלת איסלנד הראשון.
קריירה פוליטית

ב-1935 ייסד הפסטין את אגודת הסטודנטים ווקה (Vaka) באוניברסיטת איסלנד והיה יושב הראש הראשון שלה. ב-1939 הוא היה לחבר במפלגת העצמאות של איסלנד ונבחר להיות יושב ראש המשמרת הצעירה של המפלגה (Heimdallur), תפקיד אותו מילא עד 1942, עת נבחר להיות מזכיר המפלגה. בשנים 1943 – 1955 הוא שימש גם כיושב ראש של מועצת הנציגים של האיגודים העצמאיים של רייקיאוויק.
ב-1946 נבחר הפסטין כחבר האלת'ינגי וכיהן בו עד 1978. ב-1963 הוא מונה לתפקיד שר התעשייה והמשפטים. ב-1965 הוא נבחר לתפקיד סגן מנהיג מפלגת העצמאות ולאחר מותו הטרגי של ביארני בנדיקטסון ב-10 ביולי 1970 הוא ירש אותו בתפקיד ראש המפלגה, בשלושת החודשים הראשונים הוא כיהן כראש הממשלה בפועל ולאחר מכן נבחר לתפקיד כמינוי של קבע והמשיך לכהן במקביל כשר התעשייה.
לאחר תבוסתה של מפלגת העצמאות בבחירות שנערכו ביולי 1971 עבר הפסטין להיות יושב ראש האופוזיציה. בסתיו 1973 הוא פרש מתפקידו זה מטעמי בריאות.
ב-1976 פורסם קובץ המאמרים שלו, "יסודות הפוליטיקה והממשל" (Þjóðmálaþætti).
יוהאן הפסטין מת ב-15 במאי 1980 לאחר מחלה קשה וארוכה.
מרית (כלי)

מרית רומית עתיקה במוזיאון הבריטי
מָרִית היא כלי בעל להב רחב, שטוח וגמיש המשמש לערבב, להפיץ ולהרים חומר  כמו מזון, תרופות, טיח וצבעים.
ביישומים רפואיים, "מרית" עשויה לשמש גם שם נרדף ל"מקל" לשון (המשמש לבדיקות בחלל הפה).
כלי עבודה

השם מָרִית משמש גם כתרגום לשם כלי העבודה שְפַּכְטֶל (מגרמנית: Spachtel), המשמש בעיקר בעבודות בנייה, למריחה ויישור של חומרים שונים.
כלי מטבח

השם מָרִית משמש גם לכלי המטבח המכונה בעגה לַקְקָן, ומשמש למריחה ולהחלקה של חומרים נוזליים.
הערות שוליים

↑  American Heritage Dictionary. Retrieved 2014-11-18.
↑  "Spatula", Collins Dictionary of Medicine, Robert M. Youngson 2004, 2005
ערך זה הוא קצרמרבנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מפלגת דאיצ'י החדשה

| --- | --- |
 מדינה:  יפן 
 מייסד:  Muneo Suzuki 
 מנהיגים:  מונאו סוזוקי
 תקופת הפעילות:  18 באוגוסט 2005 – הווה (19 שנים)
 אידאולוגיות:  שמרנות רגיונליזם כלכלי
 מטה:  סאפורו, הוקאידו
 מיקום במפה הפוליטית:  מרכז - ימין
 צבעים רשמיים:  אדום
 http://www.daichi.gr.jp/
 
מפלגת דאיצ'י החדשה (ביפנית: 新党大地, בתעתיק: שינטוֹ דאיצ'י, מילולית: מפלגת האדמה הגדולה) היא מפלגת מרכז-ימין ביפן, שנוסדה ב-18 באוגוסט 2005. מנהיג המפלגה הוא מואנו סוזוקי, לשעבר חבר המפלגה הליברלית-דמוקרטית. סוזוקי עזב את המפלגה ב-2002 וזמן קצר לאחר מכן נעצר באשמת לקיחת שוחד. הוא נשפט לשנתיים מאסר אך גזר דינו לא בוצע והוא נותר חופשי. לקראת הבחירות הכלליות של 2005 הקים סוזוקי את מפלגת דאיצ'י החדשה בשל התנגדותו לתוכניתו של ראש ממשלת יפן, ג'וניצ'ירו קואיזומי, להפריט שירות הדואר של יפן באותה שנה. בבחירות אלה ובבחירות 2009 קיבלה המפלגה מושב אחד בבית הנבחרים של יפן, ואת מושב זה מילא סוזוקי.
מפלגת דאיצ'י החדשה מסווגת כארגון פוליטי מכיוון שהיא לא עומדת בקריטריונים הדרושים למפלגה לפי חוק הבחירות של יפן.
ראו גם

מפלגות פוליטיות ביפן
פוליטיקה של יפן
מערכת העצבים האוטונומית

| --- | --- |

 שיוך:  מערכת העצבים ההיקפית 
 תיאור ב:  האנציקלופדיה הסובייטית הגדולה (1926–1947) 
 מזהים
 לטינית (TA98):  pars autonomica systematis nervosi peripherici 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A14.3.00.001 
 TA2 (2019):  6600 
 FMA:  9905 
 קוד MeSH:  A08.800.050 
 מזהה MeSH:  D001341 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0004388 
 
מערכת העצבים האוטונומית (או העצמאית, באנגלית: Autonomic nervous system, ר"ת מקובלים: ANS) היא חלק ממערכת העצבים ההיקפית, שהיא חלק ממערכת העצבים של הגוף.
מערכת העצבים האוטונומית תומכת בפעילותם התקינה של תהליכים חיוניים בסיסיים והיא אחראית על ויסות פעולות שאינן מכוונות באופן מודע. כלומר, פעולות שאינן נתונות לשליטת התודעה ונמשכות גם כאשר אדם ישן או מחוסר הכרה. כמו למשל פעימות סדירות של הלב, הנשימה, הפרשת הזיעה והרוק. בהתאם לכך שמה של מערכת העצבים האוטונומית משקף את חוסר התלות שלה בתהליכי חשיבה מודעים ואת האוטונומיה שלה מתהליכים אלו.
מערכת העצבים האוטונומית מתמודדת עם שני צרכים הישרדותיים של האורגניזם: תחזוקת הגוף והתמודדות עם איום חיצוני.
תת-מערכות

מערכת העצבים האוטונומית מורכבת משתי תת-מערכות: מערכת העצבים הסימפתטית ומערכת העצבים הפאראסימפתטית. תת-מערכות אלו פועלות בכיוונים מנוגדים כדי למלא את משימותיהן.
מערכת העצבים הסימפתטית – פעילה בעיקר בעיתות חירום, לחץ ואיום פתאומי. היא אחראית להפעלת תגובת הילחם-או-ברח, שמטרתה התמודדות עם מצב החירום. במצב כזה ישנו ניתוב של זרימת הדם ואספקת האנרגיה מהאיברים הפנימיים אל עבר שרירי השלד, כדי שיהיה להם מספיק כוח וחמצן להגיב בצורה אפקטיבית ומהירה למצב החירום. פעילויות עיכול מופסקות וכן מופעלות פעילויות של אצירת שתן (שדורשות אנרגיה לצורך העיכוב). בזמן פעילות המערכת הסימפתטית ישנם שינויים בזרימת הדם, כיווץ של כלי דם בעור, הרפיה של שרירי הנשימה, האצה של קצב הלב, הרחבת אישון העין, עיכוב בלוטות הדמע, הגברת הזעה, עיכוב של ריור, הפרשת אדרנלין ועוד.
מערכת העצבים הפאראסימפתטית – פעילה בעיקר במצב של מנוחה בגוף ואחראית על מצב של שגרה. היא מנטרת את ההפעלה השגרתית של תפקודי הגוף הפנימיים ומווסתת את הפעילויות הפיזיולוגיות הרצופות, כגון נשימה ופעילות הלב. היא אחראית בעיקר על פעילות של שימור ותחזוקה של הגוף, כמו למשל הגברת הריור, הגברת תפקודי העיכול בקיבה ובמעי, הפרשה והרחקה של פסולת מהגוף, הגדלת מאגרי האנרגיה, התחדשות של תאים, הגנה על מערכת הראייה באמצעות כיווץ האישון וגירוי של בלוטות הדמע, הפרשת הורמוני גדילה ועוד. העצבים הפאראסימפתטיים יוצאים בעיקר מאזור המוח המוארך, ומחלקו התחתון של חוט השדרה. המערכת מופעלת בעיקר על ידי רפלקסים בתגובה לגירויים פנימיים. בזמן פעילותה ישנה הפרשה של המוליך העצבי אצטילכולין.
תת-מערכות > הבדלים פיזיולוגיים בין תת-המערכות

בשתי המערכות המוליך העצבי בסינפסה הפרה-גנגליונית הוא אצטילכולין. לעומת זאת, בסינפסה הפוסט-גנגליונית קיים הבדל במוליך העצבי בשתי המערכות: בגנגליון הפאראסימפתטי המוליך העצבי הוא אצטילכולין, ואילו במערכת הסימפתטית בסינפסה של הנוירון הפוסט-גנגליוני עם איבר המטרה המוליך העצבי הוא נוראדרנלין (למעט בבלוטת הזיעה, שם המוליך העצבי הוא אצטילכולין).
תת-מערכות > שיתוף הפעולה בין שתי תת-המערכות

שתי תת-מערכות אלו מנוגדות אחת לשנייה, כשהאחת מעוררת, השנייה מעוכבת. סיבי עצבים משני הסוגים מגיעים ללב, לשרירים החלקים ולרוב הבלוטות. לדוגמה, כאשר המערכת הסימפתטית מגבירה את קצב הלב, המערכת הפאראסימפתטית מאטה את אותו.
היבטים מחקריים

פעולתה של מערכת העצבים האוטונומית צריכה להילקח בחשבון עבור פרדיגמות מחקריות שונות.
למשל, עבור בדיקת השפעתם של חומרים שונים נהוג להשתמש בקבוצת ביקורת המקבלת פלצבו. כאשר בודקים נבדקים אנושיים הדבר נעשה כדי לוודא שההשפעה הנצפית נגרמת כתוצאה מהחומר הפעיל ולא מהאמונות של הנבדקים על אודות ההשפעה שלו. חשד זה אינו קיים עבור בעלי חיים משום שסביר להניח שאין להם "אמונות" בנוגע להשפעת החומרים הנבדקים. עם זאת, משום שברוב המקרים נעשה שימוש בהזרקה במהלך ניסויים בבעלי חיים, ההזרקה יכולה להיות בלתי נעימה לחיה, ולגרום בכך להפעלת מערכת העצבים האוטונומית שלה. במקרה זה יש צורך בקבוצת ביקורת כדי להפריד בין השפעת החומר להשפעה של תגובת מערכת העצבים האוטונומית.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  גריג ר. ג. וזימברדו פ.ג. (2010). מבוא לפסיכולוגיה. הוצאת האוניברסיטה הפתוחה.
↑  Neil R. Carlson, (2013). Physiology of Behavior. Boston: Pearson.
| המערכת הלימבית |
| --- | --- | --- |
| אזורים מוחיים | קליפת המוח הלימבית: פיתול החגורה (פיתול החגורה הקדמי, פיתול החגורה הקדמי העליון), הפיתול הפארהיפוקמפאלי (אנ') • קליפת המוח הארובתית-מצחית • היפוקמפוס • פורניקס • אמיגדלה •  גרעין האקומבנס • היפותלמוס • הגופים הדדיים • תלמוס |  |
| תפקודים | רגשות • מוטיבציה • זיכרון • למידה • הרחה • תגובת הילחם או ברח • ויסות של מערכת העצבים האוטונומית |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565625005171  BnF: cb11940156k (data)  GND: 4062444-4  LCCN: sh85090938  NDL: 00574849  NKC: ph174632  TA98: A14.3.00.001 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אנטומיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מערכת העצבים האוטונומית מורכבת ממערכת העצבים הסימפתטית (אדום) וממערכת העצבים הפאראסימפתטית (כחול).