stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יונה קרמנצקי
קורות חיים > יזם בתעשיית החשמל

במהרה לאחר הגעתו של קרמנצקי לווינה, הפך לאחד מחלוצי תעשיית החשמל בבירה האוסטרו-הונגרית. בשנת 1880 הקים קרמנצקי מפעל לייצור נורות ומצברים אשר בין כתליו יוצרו נורות הלהט הראשונות באוסטריה. בשנת 1883, קרמנצקי ששמו כבר הלך לפניו בתחום תעשיית החשמל הוינאית, נתבקש על ידי רודולף, נסיך הכתר האוסטרי, להצטרף לוועדת ההכנה של תערוכת חידושי-החשמל שהתקיימה בווינה באותה שנה.
בשנת 1884 הקים קרמנצקי בית חרושת גדול ממדים לייצור נורות תחת השם: "Kremenezky, Mayer & Co". בית החרושת הפך לאחד המובילים באירופה לייצור אמצעי-תאורה שונים כגון נורות חג-מולד, נורות נוי ונורות תעשייתיות. אתרי ייצור של החברה היו פרושים ברחבי אירופה וכללו מרכזים בווינה, בודפשט ובוואריה.
בשנת 1886 קיבל קרמנצקי רישיון להקמת תחנת הכוח הראשונה בעיר וינה. הארת הבירה האוסטרו-הונגרית הפכה את חברתו של קרמנצקי לשם דבר בכל רחבי האימפריה, דבר שהוביל, ב-1893, להקמת תחנות כוח נוספות גם בשטחן של הונגריה וקרואטיה. לימים, שם החברה קוצר ל"Kremenezky" והיא זכתה להצלחה עסקית רבה. נורות ורכיבים חשמליים מתוצרת המפעל של קרמנצקי יוצאו לאירופה ואף לחברות בארצות הברית. בראשית המאה העשרים, החל קרמנצקי לפעול בתעשיית האלחוט, בייצור המוני של מקלטי רדיו.
ב-1918, לאחר שפורקה האימפריה האוסטרו-הונגרית בסוף מלחמת העולם הראשונה, נותקה וינה משטחים רבים בהם פעלו תחנות כוח אשר שירתו את העיר. ביוזמתו של קרמנצקי, הורחב היקף ייצור החשמל והוקמו תחנות כוח חדשות במימונו. על תרומתו הרבה של לווינה שלאחר המלחמה ו-50 שנות פעילות חלוצית בתחום החשמל, זכה קרמנצקי ב-8 בפברואר 1929 בתואר "אזרח כבוד" של וינה.
קרמנצקי והתנועה הציונית

בווינה של סוף המאה ה-19 פגש קרמנצקי בבנימין זאב הרצל, אבי תנועת הציונות המדינית. רעיונותיו של הרצל קסמו לקרמנצקי אשר ראה עניין מיוחד בהצעתו של צבי הרמן שפירא להקים קרן לרכישת קרקעות בארץ ישראל. קרמנצקי העלה אף הוא מספר הצעות קונקרטיות הנוגעות לפעילות תעשייתית בארץ ישראל (חלקן אף מומשו לימים). ב–23 באוגוסט 1896, התייחס הרצל ביומנו לכמה מהצעותיו של התעשיין הוינאי:
עם המומחה לחשמל קרמנצקי שוחחתי ארוכות. הוא ציוני טוב, בעל רעיונות מודרניים. לחופי ים–המוות עתיר המלחים אפשר להקים תעשיות גדולות לחומרים כימיים. את המים המתוקים הזורמים לשם עכשיו יהיה אפשר להטות ולהשתמש בהם לשתייה. תחליף לזרימה - להעביר מים מן הים התיכון דרך תעלה שבחלקה תהיה תת–קרקעית, בגלל האזור ההררי (אטרקציה עולמית), ואילו את הפרש הגובה בין שני הימים אפשר לנצל ככוח מניע להפעלת מכונות (מפל מים). הרבה אלפים של כוחות–סוס [...]. עלינו לייסד אגודה–לאומית–לאילנות לשם ייעור הארץ. כל יהודי תורם לנטיעת עץ אחד או יותר. עשרה מיליון אילנות...
בשנת 1898, עם סיומו של הקונגרס הציוני השני, פורסמה מודעה בשבועון התנועה הציונית, די וולט, בדבר פרס בסך 500 פרנק עבור מי שיציע שיר שיבחר כהמנון התנועה הציונית. סכום הפרס מומן מכיסו הפרטי של יונה קרמנצקי. ואולם בסופו של דבר, אף שיר שהוצע לא נמצא מתאים והפרס שהציע קרמנצקי לא הוענק לאיש. לימים, נבחרה "התקווה" להמנון התנועה הציונית.
קרמנצקי והתנועה הציונית > הקמת קרן קיימת לישראל והנהגתה

רעיונו של צבי הרמן שפירא להקמת קרן לרכישת אדמות והכשרתן בארץ ישראל הועלה לדיון במהלך הקונגרס הציוני הראשון (1897). הרעיון לא יצא לפועל בגלל מותו הפתאומי של שפירא שנה לאחר מכן. רעיון הקמת קק"ל קסם מאוד לקרמנצקי אך הסוגיה נדחקה גם בקונגרסים הציוניים השני, השלישי והרביעי, ייתכן בשל העובדה שהרצל האמין שאדמות ארץ ישראל יתקבלו באמצעות צ'רטר מהסולטאן הטורקי ולא יהיה צורך לרוכשן באופן עצמאי. במהלך הקונגרס הציוני החמישי (1901) הפציר קרמנצקי בצירי הקונגרס לאשר את הקמת קרן קיימת לישראל, תוך שהוא מגיש לנוכחים הצעה מפורטת ומגובשת להקמתה.
בהצבעה על אישור הקמת הקרן ספג קרמנצקי תבוסה לאחר שההצעה נדחתה ברוב של 81 צירים מול 54. לאור תוצאות ההצבעה פרץ קרמנצקי בבכי ופנה להרצל, שלא נכח בהצבעה, לתיקון המעוות. הרצל חזר אל אולם ההצבעה וקרא להצבעה חוזרת בתואנה כי נעשתה שגיאה בניהול ההצבעה. לפני ההצבעה השנייה נשא הרצל נאום נלהב בדבר חשיבות הקמת קרן קיימת לישראל אשר הוביל בסופו של דבר לאישור ההחלטה ועל הקמת הקרן.
עם אישור הקמת הקרן, מיהר קרמנצקי להיות הראשון התורם לנכסיה. בדבריו מול באי הקונגרס, הסביר קרמנצקי כי התרומה על סך 10 ליש"ט מוקדשת לזכרו של יוזם הקמת הקרן - פרופ' הרמן שפירא. לאחר מכן, תרם הרצל את התרומה השנייה ודוד וולפסון, עוזרו של הרצל, הכריז על התרומה השלישית.
חודש לאחר אישור הקמת קק"ל, נבחר יונה קרמנצקי לעמוד בראשה כיו"ר ראשון, תפקיד אותו מילא בין השנים 1902 ל-1907‏.
ד"ר מקס בודנהיימר, ממייסדי ההסתדרות הציונית העולמית, התייחס למקומו המשמעותי של קרמנצקי בהוצאת חזון הקמת קק"ל מהכוח אל הפועל:
לצד שפירא, מגיע ליוהאן קרמנצקי מוינה מקום של כבוד בהיסטוריה של קק"ל. כאחד העוזרים הנאמנים של הרצל בוועד הפועל המצומצם, הוא הקדיש עצמו למשימה, להעניק לחזון הדמיוני של שפירא מסד מציאותי.
קרמנצקי והתנועה הציונית > הוגה אמצעי איסוף הכספים של קק"ל

עם בחירתו לעמוד בראשות הקרן הקימת לישראל, הקים קרמנצקי בווינה לשכה ראשית של קק"ל והחל מחפש אחר דרכים אפקטיביות להפיץ את בשורת הקמת הקרן ולאסוף כספים במסגרתה. בין רעיונותיו, הגה קרמנצקי שלושה אמצעים לאיסוף כספים אשר זכו לפופולריות רבה ומשמשים את קק"ל עד ימינו אנו:
הקופסה הכחולה: הקופסאות הכחולות היו קופות איסוף תרומות עבור קק"ל אשר פוזרו ברחבי הקהילות היהודיות באירופה. הצלחת הקופסה הכחולה נבעה בין השאר מהדמיון בינה ובין קופת הצדקה המקובלת מדורי דורות בתרבות היהודית. הקופסה הכחולה היוותה את אחד הגורמים המרכזיים לאיסוף עממי של תרומות לקרן קיימת לישראל.
בולי קק"ל: במטרה לייצר אמצעי איסוף תרומות זול לייצור וקל להפצה, הגה קרמנצקי הדפסה של בולים אשר ימכרו בהתאם לערך המוטבע עליהם, לצורך תרומה לקרן קיימת לישראל. הבול הראשון הופיע בשנת 1902 בווינה.
ספר הזהב: בזמן שבולי קק"ל והקופסה הכחולה נועדו לאיסוף עממי של תרומות לקק"ל, חיפש קרמנצקי אמצעי לעידוד תרומות נכבדות מבעלי הון התומכים במטרות הקרן. לשם כך נחנך "ספר הזהב של הקרן הקיימת לישראל" בו נרשמים, מאז ועד היום, שמותיהם של התורמים הגדולים לקק"ל. הרישום בספר נתפש כתעודת כבוד ראשונה במעלה והפכה לאמצעי מכובד להנצחת פועלם של יחידים התומכים בציונות.
לאחר הקמת קק"ל וגיבוש אמצעים לאיסוף כספים לקרן, פעלו ראשי התנועה הציונית להסביר ולהבהיר את מהותה של הקרן להמוני היהודים ברחבי אירופה. במסגרת מגמה זו, פורסמו מאמרי-הסברה רבים, בייחוד בשבועון התנועה הציונית, די וולט. בין הבולטים היה מאמרו של יונה קרמנצקי - "הקרן היהודית הלאומית" שהתפרסם בגיליון 34 של די וולט בשנת 1903.
בשנת 1934, התייחס מנחם אוסישקין למפעליו הציוניים:
לולא הרמן שפירא והרצל, לא הייתה הקק"ל תופסת את אותו המקום שהיא תופסת כיום, אבל למעשה הגשים את הרעיון הזה קרמנצקי. רעיון הבול וכן ספר–הזהב והקופסה [הכחולה] - כל אלה הם רעיונותיו. 
בשנים 1901 עד 1907 היה הוא הקק"ל והקק"ל הייתה קרמנצקי".
קרמנצקי והתנועה הציונית > איש עסקים בשירות התנועה הציונית

קרמנצקי, בהיותו איש עסקים ממולח ורב ניסיון, הקדיש מזמנו להפיכת החזון הכלכלי-עסקי של קק"ל - למציאות. הוא שאף לא להתערב בסוגיות הפוליטיות של ההסתדרות הציונית ולעסוק בהיבטים הביצועיים והכספיים של הקרן אותה הוביל. לדברי נכדו, ג'ון קרמנצקי, השקיע יונה קרמנצקי רבות מהונו הפרטי למימון פעילות קק"ל בשנותיה הראשונות.
במאי 1903, במכתב שכתב הרצל כתגובה לפניות בנושאי חלוקת קרקעות בארץ ישראל, הקצאת משאבים ובירוקרטיה בנקאית הפנה את הפונים לקרמנצקי במילים אלו:
... אני מבקש ממך לנהל את ההתכתבות הנוספת בעניין זה עם ידידי קרמנצקי שהוא, כבא-כוחה של הקרן הקיימת, האדם אשר בידיו אפקיד את כל ענייני הקרקעות האלה, והוא האיש אשר יכול לעסוק ואף יעסוק בעניינים אלה ...
גם לאחר שסיים קרמנצקי את תפקידו כיו"ר קק"ל, לא פסק לתרום מזמנו, ובעיקר מכספו, למימוש מטרות התנועה הציונית. בשנת 1909 הוקמה חברת "הכשרת היישוב" כחברה להכשרת קרקעות להתיישבות בארץ ישראל. הקמת החברה דרשה הון התחלתי רב אשר חלק ניכר ממנו שולם מכספם הפרטי של יונה קרמנצקי, פרופסור אוטו ורבורג והאנס (גדעון) היימן. לימים העיד עליו אוסישקין:
"הוא [קרמנצקי] לעולם לא התעניין בשאלות רוחניות. כולו היה איש כלכלי וזה היה אצלו גם הבסיס העיקרי לשאיפות הרוחניות של תנועת האומה".
בשנת 1914, כחלק מפעילותו לקידום מעשי של ההתיישבות הציונית, יזם קרמנצקי יחד עם המהנדס והפעיל הציוני יוסף זיידנר את הקמתה של חברה שתכליתה ייצור בלוקים בתל אביב. לאחר עיכוב שנבע ממלחמת העולם הראשונה, נרשמה בשנת 1920 בארץ ישראל "חברת סיליקט ארץ-ישראלית" (PALESTINE CILICATE COMPANY) אשר הוקמה במימונו של קרמנצקי ותעשיינים ציונים נוספים. בחורף 1920–1921 החלה בנייתו של בית החרושת סיליקט לייצור לבנים בשטח חולי ומבודד, כק"מ צפונית לשכונות תל אביב דאז (לימים - באזור הרחובות "שלום עליכם" ו"חובבי ציון"). לבית החרושת הייתה תרומה משמעותית לבניית תל אביב, כאשר נכון ל-1930 היה אחראי על ייצור כ-90 אחוז מסך חומרי הבנייה בעיר.
קרמנצקי והתנועה הציונית > קרמנצקי ומשפחת הרצל

יונה קרמנצקי היה אחד מידידיו האישיים הקרובים ביותר לבנימין זאב הרצל. לאור קרבתם של השניים, סייע קרמנצקי כלכלית הן לראשית מפעליו הציוניים של הרצל בווינה, והן להרצל ומשפחתו באופן אישי.
ביולי 1904, בעוד הרצל על ערש דווי, היה יונה קרמנצקי הידיד היחיד ליד מיטתו (מלבדו נכחו רק אשתו ואמו של הרצל וכן רופאו האישי).
לאחר מותו של הרצל, המשיך קרמנצקי לסייע לאלמנתו של הרצל, ז'ולי, ואחרי שמצבה הנפשי של זו הלך והחמיר, אסף קרמנצקי לביתו את בתו של הרצל, פאולינה, בעודה בת 14.
לאור קשריו האמיצים עם משפחת הרצל, מונה קרמנצקי (יחד עם פרופסור ליאון קלנר וד"ר רייכנפלד) להיות נאמן העיזבון האישי של הרצל (כתביו ומסמכיו האישיים). רכוש זה נשמר בביתו של קרמנצקי בווינה עד שנת 1932, אז ביקר בארץ ישראל והעביר את רכושו של הרצל למרכז ההסתדרות הציונית בירושלים.
פטירתו וזכרו של קרמנצקי

בגיל 84, ביום חמישי ה-25 באוקטובר 1934, נפטר יונה קרמנצקי בעירו וינה. שלושה ימים מאוחר יותר, ב-28 באוקטובר, נערך לזכרו טקס אזכרה בלשכת קק"ל בירושלים בנוכחות מנחם אוסישקין, נשיא קק"ל ונחום סוקולוב, נשיא ההסתדרות הציונית העולמית אשר ספדו לנפטר. במודעות האבל לעיתונות הירושלמית כונה קרמנצקי "הנשיא הראשון של קק"ל", ו"אחד הידידים הנאמנים המעטים של קק"ל מראשית הוסדה ועד סוף ימיו". בין שאר דבריו, ספד לו מנחם אוסישקין במילים:
יהודי פשוט וצנוע שעשה הרבה בשביל הציונות והתנועה שלה
פטירתו וזכרו של קרמנצקי > מקומו של קרמנצקי בתודעה הלאומית בישראל

חרף תפקידו הבולט בייסוד קק"ל, דמותו של קרמנצקי נדחקה במידת מה מהתודעה הלאומית בישראל. תפקידו המכריע בהקמת קק"ל ובהובלת פרויקטיה הראשונים נעדרים כמעט כליל מספרי ההוראה בישראל ואף מטקסטים מכוננים בתודעה הציונית-ישראלית כגון האנציקלופדיה העברית.
לא ניתן לשלול את האפשרות כי הידחקותו של קרמנצקי מהתודעה העממית נבעה מרצונו של קרמנצקי עצמו במהלך חייו. העדות הבולטת לסברה זו נתקבלה בקונגרס הציוני הראשון ב-1897. פרוטוקול הקונגרס מציין כי חמשת חברי הוועד הציוני הפועל בווינה הם: ד"ר תאודור הרצל, ד"ר משה שנירר, ד"ר א' קוקש, ד"ר נתן בירנבוים והאדון יוהאן מאיר. לדעת ד"ר גבריאל אלכסנדר, הכינוי יוהאן מאיר נועד להסוות את שמו האמיתי של קרמנצקי אשר חשש מההשלכות האנטישמיות של קישור שמו ל"פרויקט הציוני" של הרצל. ייתכן והסתתרות זו בוצעה נוכח מעמדו החברתי והכלכלי הרם של קרמנצקי בחברה הלא יהודית בווינה, כמו גם מחששו של קרמנצקי מראש עיריית וינה דאז, ד"ר קארל לואגר, איתו ניהל קשרים פוליטיים ואשר החזיק בדעות אנטישמיות מוצהרות.
כמו כן, ניכר כי בהיותו איש מעשה אשר זכה לפרסום רב בשל תרומתו לתעשיית החשמל האוסטרית, קרמנצקי מיעט לקחת קרדיט על פועלו במסגרת קק"ל. הן בנו, אלכסנדר קרמנצקי, והן מנחם אוסישקין ציינו במיוחד את צניעותו הרבה של יונה קרמנצקי.
פטירתו וזכרו של קרמנצקי > הנצחה

זכרו של יונה קרמנצקי מונצח במגוון מקומות ואתרים ברחבי מדינת ישראל. המושב גני יוחנן הסמוך לעיר רחובות קרוי על שם "יוחנן קרמנצקי", הלוא הוא עברות של השם יוהאן קרמנצקי. הקרן הקימת לישראל אותה ייסד קרמנצקי, חנכה בשנת 2005 מסלול טיול המכונה "משעול יונה" לזכרו. המסלול ע"ש קרמנצקי ממוקם ביער חולדה הסמוך לירושלים, אשר היה אחד מהיערות הראשונים שננטעו על ידי קק"ל על שטח שנרכש בהוראת קרמנצקי בשנת 1905.
עיריית בת-ים חנכה בשנת 2007 גן ציבורי על-שם יונה קרמנצקי במעמד נינו (הלא מוכר על ידי משפחת קרמנצקי) של קרמנצקי, איגור קרמנצקי, אשר מתגורר בעיר בת-ים.
בתל אביב קיים רחוב על שם קרמנצקי בשכונת ביצרון ובו מתחם לוגיסטי ומשרדים של חברת החשמל, ובירושלים יש רחוב על שמו בקריית היובל.
בית החולים בילינסון בפתח תקווה הוקם על מגרש בשם "גן קרמנצקי" אשר נרכש על ידי קופת חולים מקרן היסוד ב-1935.
מחוץ לגבולות ישראל, קרמנצקי זכור כאחד מחלוצי תעשיית החשמל האירופית. באוסטריה נחשב קרמנצקי לגיבור תעשייה מקומי ופועלו מוזכר במוזיאון הטכני של וינה אותו אף סייע קרמנצקי להקים בשנת 1908. כמו כן, נורות הלהט אשר יוצרו במפעלו של קרמנצקי בסוף המאה ה-19 נחשבות פרטי אספנות נדירים.
לקריאה נוספת

דוכן-לנדוי לאה, "החברות הציוניות לרכישת קרקעות בארץ ישראל, 1897-1914", הוצאת יד יצחק בן-צבי, ירושלים, תש"ם
אלכסנדר גבריאל, "על המיסד הנשכח של קרן קיימת לישראל" כתב-עת עת־מול גיליון 196, 2008
שלמה שבא, "הרצל נזעק לקונגרס והקרן הוקמה", כתב-עת עת־מול, גיליון 99, 1991
פרידמן מוטי, איש המעשה והמייסד האמיתי של קק"ל: יונה (יוהאן) קרמנצקי, עת-מול 274, (נובמבר 2021), עמ' 1–4.
הערות שוליים

↑  ד"ר גבריאל אלכסנדר, באלכסנדר גבריאל, "על המיסד הנשכח של קרן קיימת לישראל" עת־מול גיליון 196, 2008, כותב שתאריך לידתו האמיתי הוא 25 באוקטובר 1848 ושהוא שינה את התאריך מסיבה כלשהי לצורך הסדרת לימודיו בבית הספר הטכני הגבוה בעיר שרלונבורג. כל חייו השתמש קרמנצקי בתאריך 15 בפברואר 1850, המופיע במסמכים הרשמיים ועל קברו.
↑  Robert Iwamasa, Patrick Fay, The History of the Christmas Figural Light Bulb, Midland, Michigan. RTI Publishing Company, 2006, pp. 56-70
↑  אתר חברת החשמל הקרואטית
1 2 3 4 5 6 7  אלכסנדר גבריאל, "על המיסד הנשכח של קרן קיימת לישראל" עת־מול גיליון 196, 2008
↑  דוכן-לנדוי לאה, "החברות הציוניות לרכישת קרקעות בארץ ישראל, 1897-1914", הוצאת יד יצחק בן צבי, ירושלים, תש"ם, ע' 64
1 2 3  שלמה שבא, הרצל נזעק לקונגרס והקרן הוקמה, עת־מול 99, 1991, באתר הספרייה הווירטואלית של מט"ח
1 2  Walter Lehn, The Jewish National Fund, Journal of Palestine Studies, Vol. 3, No. 4. (Summer, 1974), p. 79
↑  דוכן-לנדוי לאה, "החברות הציוניות לרכישת קרקעות בארץ ישראל, 1897-1914", הוצאת יד יצחק בן צבי, ירושלים, תש"ם, עמ' 66-67
1 2 3  עפרי אילני, להרצל תמיד היה חסר כסף, אומר נכדו של הפטרון, באתר הארץ, 12 באפריל 2009
↑  דוכן-לנדוי לאה, "החברות הציוניות לרכישת קרקעות בארץ ישראל, 1897-1914", הוצאת יד יצחק בן צבי, ירושלים, תש"ם, ע' 186
↑  דוכן-לנדוי לאה, "החברות הציוניות לרכישת קרקעות בארץ ישראל, 1897-1914", הוצאת יד יצחק בן צבי, ירושלים, תש"ם, ע' 107
↑  פרופ' רם גופנא, בית החרושת סיליקט / בית כלל וחניון הכיכר, באתר האנציקלופדיה העירונית "תל.אביב.פדיה"
↑  חניכת "משעול יונה" ביער חולדה
↑  הקמת גן ע"ש קרמנצקי - הודעת דובר עיריית בת-ים
↑  הקמת ביה"ח בילינסון באתר "ראשונים"
↑  אתר המוזיאון הטכני בווינה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264164805171  GND: 126527865  ISNI: 0000 0001 1833 1391  LCCN: n85825385  VIAF: 32793109   WorldCat (עם VIAF): 32793109 
גן על שם יונה קרמנצקי בבת ים
הקופסה הכחולה
"בול ציון" - בול קק"ל הראשון.
בול ישראלי משנת 1951 לציון יובל לקק"ל, עליו מצויר "בול ציון"
מייסדי בית חרושת סיליקט בתקופת הקמתו, 1922. בשורה הקדמית, יושבים, יונה קרמנצקי שני משמאל, דוב גולדברג במרכז ויוסף זיידנר שני מימין
קברו של יונה קרמנצקי בבית הקברות בווינה
רחוב קרמנצקי בתל אביב
ארנה מונקצ'י

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  7 באוגוסט 1896 פאנצלצ'ה (Páncélcseh) טרנסילבניה
 פטירה:  1 בספטמבר 1950 (בגיל 54) בלטונפירד
 מדינה:  הונגריה
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בודפשט
 מקצוע:  עורך דין
 תפקיד:  מנהל מוזיאון 
 תואר:  ד"ר
 מספר צאצאים:  2 
 
ד"ר ארנה משה מונקצ'י (בהונגרית: Munkácsi Ernő;‏ 7 באוגוסט 1896, פאנצלצ'ה (Páncélcseh)(אנ') טרנסילבניה – 1 בספטמבר 1950, בלטונפירד) היה עורך דין, סופר ואיש ציבור יהודי-הונגרי, ניצול שואה. היה פעיל שנים רבות, כולל בתקופת שואת יהודי הונגריה בהנהלת הארגון של הקהילה היהודית בבודפשט. ידוע בזכות ספרו "איך זה קרה?".
ביוגרפיה

ארנה מונקצ'י נולד בעיירה פאנצלצ'ה (Páncélcseh)(אנ') טרנסילבניה ב-7 באוגוסט 1896. הוריו היו הבלשן ברנט מונקצ'י ופאולה לבית יקובי. הוא סיים תואר במשפטים באוניברסיטת בודפשט (כיום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד).
פעילותו הציבורית

ב-1921 התמנה למזכיר הארגון של הקהילה היהודית בבודפשט. ב-1923 נתמנה ליועץ המשפטי של הארגון והחל מ-1930 שימש כמזכיר הכללי. מ-1935 שימש גם כמזכיר הכללי של המשרד הארצי של יהודי הונגריה. לאחר הכיבוש הגרמני של הונגריה אולץ מונקצ'י, כמו רבים מהנהלת הארגון, לשמש כמזכיר מועצת היהודים שהוקמה בפקודת השלטונות הנאציים ב-22 במרץ 1944. הוא היה מזכיר עמותת המוזיאון היהודי של בודפשט עם הקמתו של המוזיאון ב-1931. ומשנת 1934 עד 1942 שימש כמנהלו. אחרי מלחמת העולם השנייה, בשנת 1945 קבעה ועדת האימות של הקהילה היהודית, לאור העובדה שעזב את תפקידו בתקופת הכיבוש הגרמני, אותו לא מילא במשך חודשים, כי אינו כשיר לתפקיד הנהגה. אולם "בית המשפט העממי", כפורום לערעורים, טיהר ושיקם את שמו באותה שנה, תוך התחשבות בכך שבקיץ 1944 חשף לראשונה את זוועות גירושי היהודים למחנות הריכוז בעלון מחתרתי בלתי חוקי.
פעילותו העיתונאית והספרותית

מאמרים משלו התפרסמו בעיתונות היהודית ההונגרית, בשבועון היהודי "שוויון" (Egyenlőség) ובירחון "עבר ועתיד".
מאמרים משלו בתחומי המשפט והכלכלה התפרסמו בתקופונים מקצועיים ובעיתונות הכללית, ביניהם העיתון בשפה הגרמנית פסטר לויד. היה מעורכי הלקסיקון יהודי הונגרי.
פעילותו העיתונאית והספרותית > מספריו

כולם בהונגרית:
יומן רומאי - 1930
עתיקות מליבורנו - 1935
כתבי יד מאוירים בספריות באיטליה - 1937
איך זה קרה? 1947
שלשלת היוחסין של משפחות מונק ומשפחת פעלזענבורג - 1939
"איך זה קרה?"

מונקצ'י ידוע בעיקר בזכות המֶמוּאָר בשם "איך זה קרה?" (בהונגרית Hogyan történt?). ספר בו תיאר את השתלשלות האירועים במהלך שואת יהודי הונגריה, זאת על סמך מסמכי המועצה היהודית שהצליח להציל. מונקצ'י פרסם את הממואר כבר בתחילת 1946 בשבועון אוי אלט (Uj Elet-חיים חדשים). הספר יצא בתחילת 1947. ב-2018 יצא התרגום האנגלי של הספר, בהוצאה של אוניברסיטת מקגיל ואוניברסיטת קוינס(אנ'). הדפסה חדשה של הספר בהונגרית יצאה ב-2022.
הספר עוסק בשואת יהודי הונגריה בתקופה הקריטית שלאחר השתלטות גרמניה הנאצית על הונגריה, כפי שהיא משתקפת במסמכי "הנהגת יהודי הונגריה". התיאור מתחיל עם הכיבוש הגרמני ב-19 במרץ 1944 ומסתיים ב-16 באוקטובר 1944 עם הדחת עוצר הונגריה מיקלוש הורטי ותחילת שלטון מפלגת צלב החץ.
הספר מהווה מקור חשוב לחקר התנהגות הנהגת יהודי הונגריה באותה תקופה נוראה של שנת 1944. חוקרים רבים הסתמכו על הספר. ביניהם פרופסור ברהם.
הערות שוליים

↑  בהונגרית Pesti Izraelita Hitkozseg שהיה הארגון של הקהילה הנאולוגית, אשר רוב יהודי בודפשט השתייכו אליה.
↑  Magyarorszagi Izraelitak Orszagos Irodaja למרות השם המכליל מדובר גם כאן  בארגון של הנאולוגים בלבד.
↑  The Jewish Museum of Budapest, Corvina, Budpest 1987, p13
↑  A zsido Budapest, Varoshaza, MTA Judaissztikai Kutatocsoport, Budapest,1995, p413
↑  Osok es Ivadekok: Munk csalad es Felsenburg csalad; Az Orszagos Magyar Zsido Museum, Budpest, 1939
↑  הספר נערך על ידו על סמך המחקר שנעשה על ידי אביו ברנט מונקצ'י
↑  Hogyan történt - Adatok és okmányok a Magyar zsidóság tragédiájához, Munkácsi Erno, Renaisance Kiadás, Budapest, 1947 (מונקצ'י ארנה: איך זה קרה - נתונים ומסמכים על הטרגדיה של יהדות הונגריה)
↑  מתוך Hungarian Jews in the Age of Genocide: An Intellectual History, 1929–1948(באנגלית)
↑  HOW IT HAPPENED, Documenting the Tragedy of Hungarian Jewry, By Ernő Munkácsi
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265618805171  GND: 1146345445  ISNI: 0000 0000 7821 0041  LCCN: n85383936  NKC: jo20201072107  NTA: 169857441  SUDOC: 236139851  VIAF: 5293621   WorldCat (עם VIAF): 5293621
קולטן חישה

| --- | --- |
 שיוך:  heterogeneous anatomical cluster 
 תיאור ב:  אנציקלופדיה של אוטו 
 מזהים
 FMA:  84650 
 קוד MeSH:  A08.675.650.915 
 מזהה MeSH:  D011984 
 
קולטן חישה (באנגלית: Sensory Receptor) הוא חלבון על קרום התא המשמש להתמרה של גירוי בסביבה הפנימית או החיצונית של האורגניזם. המונח משמש גם לתיאור תא נפרד עליו נמצא אותו חלבון, והוא מתפקד בתור הרכיב הראשון במערכת החישה.
קולטני החישה קולטים באופן מתמיד את אנרגיות הגירוי התואמות שלהם.
בתגובה לגירויים הקולטן שולח אות על ידי יצירה של שינוי במתח על פני קרום התא, ובכך הוא מתחיל את תהליך מעבר האות המתקדם במערכת העצבים אל עבר המוח, ועיבודו. המידע המתקבל מקולטני החישה מאוחסן בזיכרון החושי, ומשם ממשיך בתהליך הקידוד של הזיכרון.
סיווג

ניתן לסווג את קולטנים החישה על פי מספר היבטים:
סיווג > סוג הגירוי

(ראו גם התמרה חושית)

הגירוי ההולם של קולטן חישה הוא מודַליוּת הגירוי שמאופיינת באמצעות הפעלה של מערכת המרת האותות. ניתן לנצל את הגירוי ההולם כדי לסווג את הקולטנים החישתיים:
כימורצפטורים מגיבים לגירויים כימיים, הימצאות מולקולות היכולות להיקשר לקולטן. הקולטנים המעורבים בטעם ובריח מכילים קולטנים שנקשרים לכימיקלים ייחודיים, אלה הם כימורצפטורים. קולטני ריח בנוירוני חישה של חוש הריח, לדוגמה, מופעלים על ידי קישור עם מבנים מולקולריים שנמצאים על מולקולות נדיפות הנמצאות באוויר. באופן דומה, קולטני טעם בפקעיות הטעם יוצרים קשר עם חומרים שנמצאים במזון והתמוססו ברוק, ויוצרים פוטנציאל פעולה על מנת לשגר למוח את המידע.
מכנורצפטורים מגיבים למאמץ, ללחץ או לכוחות מתיחה מכניים. מכנורצפטורים מגיבים ללחץ או כוח פיזי המופעל עליהם וגורם להם לשנות את צורתם, וכך למתוח את קרומי התא שלהם. מכנורצפטורים מצויים בעור, בכישורי השריר ובאיבר השבלול שבאוזן הפנימית.
תאים קולטי אור, המכונים גם "פוטורצפטורים", מגיבים לאור. תאים אלה מכילים חלבונים מתמחים, כגון רודופסין, וממירים את האנרגיה הפיזיקלית שבאור לאותות חשמליים.
תרמורצפטורים מגיבים לטמפרטורה, בין אם מדובר בחום, קור או שניהם.
ברורצפטורים מגיבים ללחץ.
אוסמורצפטורים מגיבים לאוסמולריות של נוזלים (כגון בהיפותלמוס).
פרופריוצפטורים מספקים את חוש המִקּוּם.
קולטני אזעקה, המכונים גם "נוסירצפטורים", הם קולטני כאב שמזהים גירויים העשויים לגרום לפגיעה ברקמות.
הידרורצפטורים מגיבים לשינויים בלחות.
אלקטרורצפטורים מגיבים לשינויים בשדה חשמלי טבעי.
סיווג > מיקום

ניתן לסווג את הקולטנים גם לפי המיקום שלהם[דרוש מקור]:
קולטנים עוריים הם קולטני חישה שנמצאים בשכבת הדרמיס או האפידרמיס.
כישורי השריר מכילים מכנורצפטורים שמגיבים לשינויי מתח בשרירים.
סיווג > מורפולוגיה

ניתן לחלק את קולטני החישה הסומטיים (תאי גוף) שנמצאים על פני השטח של העור לשתי קבוצות לפי המורפולוגיה שלהם:
קצות עצבים חופשיים הם הקולטנים הפשוטים ביותר, נקראים כך משום שהם קצותיהם החשופים של נוירוני חישה המפוזרים בעור ובעילית העור. הם מכוסים לעיתים בשכבת מיאלין דקה. מתפקדים כנוסיצפטורים, מכנורצפטורים ותרמורצפטורים.
קולטנים עטופים בקופסית מורכבים יותר מקצות עצבים חופשיים, הם עטופים בקופסית הקיימת עבור תפקידים מתמחים. לדוגמה: גופיפי פצ'יני, הם מכנורצפטורים בעור הרגישים למגע, עטופים בקופסית המורכבת משכבות ממברנה קונצנטריות (בעלות מרכז משותף), וביניהן נמצא נוזל. קופסית זו מגבירה את רגישות הקולטנים לשינויי לחץ מהירים הכרוכים במגע ובתנודות.
יצירת פוטנציאלי פעולה

בעת גירוי נוצרים בקולטן פוטנציאלים מדורגים, אשר הופכים לפוטנציאל פעולה בהם עוברים יחד את סף העירור. הגעה לסף העירור תלויה במספר הפוטנציאלים המדורגים הקיימים בקולטן ובחוזקם, כלומר, בעוצמת הגירוי ובמשך הגירוי. שני גורמים אלה קובעים האם ייווצר פוטנציאל פעולה. ככל שהגירוי חזק יותר, ובמידה שהוא נמשך מספיק זמן, כך מהר יותר יתקבל פוטנציאל פעולה ואלה הבאים אחריו, כלומר, ככל שהגירוי חזק יותר המרחק בין פוטנציאלי הפעולה קטן - תדירותם עולה. על פי מידע זה המוח יודע מהי עוצמת הגירוי.
יצירת פוטנציאלי פעולה > אדפטציה חושית

קולטנים נחלקים לפי אופן התנהגותם תחת גירוי מתמשך: קולטנים מסוימים ממשיכים לשלוח דחפים עצביים באותה תדירות, כלומר, ממשיכים לידע את מערכת העצבים באופן עקבי. בקולטנים כאלה לא קיימת אדפטציה חושית. דוגמה לקולטנים כאלה הם כישורי השריר, שממשיכים תמיד לידע את המוח בדבר פוזיציית הגוף. בניגוד אליהם, שאר הקולטנים מנמיכים אט-אט את קצב שליחת פוטנציאלי הפעולה על אף שהגירוי ממשיך באותה עוצמה, קולטנים אלה עוברים אדפטציה חושית.
ראו גם

חוש
אינטגרציה סנסורית
למידה
הערות שוליים

↑  Coren, S., Ward, L. M., & Enns, J. T. (1999). Sensation and Perception. 5th. New York: Harcourt Brace College Publishers.
↑  Sensory receptors, Kenhub (באנגלית)
↑  Dale Purves, George J. Augustine, David Fitzpatrick, Lawrence C. Katz, Anthony-Samuel LaMantia, James O. McNamara, S. Mark Williams, Mechanoreceptors Specialized for Proprioception, Sinauer Associates, 2001. (באנגלית)
↑  אותות חזקים מקולטנים אחרים גם יכולים להתפרש במוח ככאב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007536701205171  BnF: cb122596657 (data)  GND: 4049722-7  LCCN: sh88002450
ברוס ויליס

| --- | --- |

ברוס ויליס בכנס "קומיק-קון" בסן דייגו, יולי 2018
 לידה:  19 במרץ 1955 (בן 69) בסיס צבאי באידאר-אוברשטיין, גרמניה המערבית
 שם לידה:  Walter Bruce Willis 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1979–2022 (כ־43 שנים)
 מקום לימודים:  אוניברסיטת המדינה מונטקלייר  Penns Grove High School 
 בן או בת זוג:  אמה המינג (27 במרץ 2009–?) 
 צאצאים:  רומר ויליס, סקאוט ויליס, טלולה ויליס 
 מספר צאצאים:  5 
 פרסים והוקרה:  מפקד מסדר האמנויות והספרות (11 בפברואר 2013)  פרס אמי להופעת אורח בסדרה קומית (2000)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד (16 באוקטובר 2016)  פרס אמי לשחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה (1987)  פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סדרה מוזיקלית או קומדיה (1987)  פרס פטל הזהב לתסריט הגרוע (1992)  קצין מסדר האמנויות והספרות (13 באפריל 2005) 
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:   
 
וולטר ברוס ויליס (באנגלית: Walter Bruce Willis; נולד ב-19 במרץ 1955) הוא שחקן, מפיק וזמר אמריקאי. זוכה פרס גלובוס הזהב ושני פרסי אמי.
ביוגרפיה

ויליס נולד בבסיס צבאי באידאר-אוברשטיין שבגרמניה המערבית לאב אמריקאי ולאם גרמנייה. משפחתו נוצרית, והוא השתייך לזרם הלותרני (הכנסייה הלותרנית של מיזורי). לאחר שאביו השתחרר מהצבא ב-1957, הוריו שבו עמו לפנס גרוב, ניו ג'רזי שבארצות הברית. הוא הבכור בין ארבעה ילדים. היה נער חברותי, אף על פי שגמגם. ויליס הביע את עצמו על הבמה, בהופעות בתיכון, דבר שגרם לגמגומו להפסק.[דרוש מקור]