stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיס תבל 2013
הערות שוליים

↑  האישה היפה בעולם: מיס ונצואלה, באתר ‏מאקו‏, 9 בנובמבר 2013
| מיס תבל |
| --- | --- | --- |
| שנות החמישים | 1952 • 1953 • 1954 • 1955 • 1956 • 1957 • 1958 • 1959 |  |
| שנות השישים | 1960 • 1961 • 1962 • 1963 • 1964 • 1965 • 1966 • 1967 • 1968 • 1969 |  |
| שנות השבעים | 1970 • 1971 • 1972 • 1973 • 1974 • 1975 • 1976 • 1977 • 1978 • 1979 |  |
| שנות השמונים | 1980 • 1981 • 1982 • 1983 • 1984 • 1985 • 1986 • 1987 • 1988 • 1989 |  |
| שנות התשעים | 1990 • 1991 • 1992 • 1993 • 1994 • 1995 • 1996 • 1997 • 1998 • 1999 |  |
| העשור הראשון של המאה ה-21 | 2000 • 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 |  |
| העשור השני של המאה ה-21 | 2010 • 2011 • 2012 • 2013 • 2014 • 2015 • 2016 • 2017 • 2018 • 2019 |  |
| שנות העשרים | 2020 • 2021 • 2022 • 2023 • 2024 |  |
גשם הערבי

גֶשֶׁם הָעַרְבִי הוא בן תקופתו של נחמיה בעת הקמת בית המקדש וירושלים בעקבות שיבת ציון ואחד משלושה מנהיגים סביב פחוות יהודה שביקשו למנוע את הקמת בית המקדש. ממצאים ארכאולוגיים מצביעים על אפשרות שמדובר באביו של קינו מלך קדר שהייתה בשיא כוחה בתקופה הפרסית. גשם הוא הדמות היחידה בתנ"ך הנושאת את התואר "ערבי".
שם

במקום אחד בספר נחמיה הוא קרוי גַשְׁמוּ, ככל הנראה יחסת הנומינטיב (אנ'), והגייתו משוחזרת כ"גֻשָמוּ". השם "גשם" מוכר כשמם של אחד ממלכי הלחיאנים (אנ'), שבט שדחק את האדומים, וכן מכתובות צפאיות (אנ'). השם "גשמו" מופיע בכתובת נבטית. השם מופיע אף בערבית.
גשם הערבי בתנ"ך

מספר נחמיה עולה שגשם חבר לסנבלט החורני וטוביה העמוני נגד נחמיה. כאשר נחמיה פנה לבניית חומות ירושלים, השומרונים[דרוש מקור] והערבים עשו מאמצים כדי להפריע לו.
גֶשֶׁם או גַשְׁמוּ, שכנראה היה מנהיג ערבי, הצטרף לשומרונים והאשים את נחמיה במזימה נגד המלך הפרסי.
גשם הקדרי בתיעוד הארכאולוגי

מעבר להזכרתו של גשם במקרא, קיימים שני ממצאים ארכאולוגיים אשר מעלים את האפשרות שמדובר במלך קדר - ממלכה ערבית שבתקופת האימפריה הפרסית השתרעה מדרום בבל במזרח לדלתת הנילוס במערב ונודעה בחשיבותה לשלטון הפרסי:
בכתובת שנמצאה בכאבור אל-ג’ונדי צפונית לעיר דדן, ומקובל לתארכה לאמצע המאה החמישית לפנה"ס, מוזכר גשם בן שחר, יחד עם אדם לא מזוהה שהיה מושל ("פחת") דדן. חוקרים העלו את האפשרות שמדובר בגשם מלך קידר שהוזכר במקורות האחרים, אולם מכיוון שהכתובת מקוטעת קשה להגדיר בבירור שבו מדובר.
בקערת כסף שהתגלתה באתר תל-מסחותה ליד אסמאעיליה - ואדי תומילאט, במזרח דלתת הנילוס במצרים, התגלתה כתובה בארמית – "זי קינו בר גשם מלך קדר קרב להן-אלת" (את זה קינו בן גשם מלך קדר הגיש להן־אלת). קערה זו הייתה אחת מארבעה שנמצאו באתר עם הקדשות לאלה "הן אלת" וניתוח הסגנון האומנותי של הקערות, כמו גם ניתוח פלאוגרפי של הכתובות עצמן, מתארך את הקערה לסוף המאה החמישית לפנה"ס – באמצע התקופה הפרסית-אחמנית. ההערכה היא כי מדובר בעדות לקיומו של בסיס חיל מצב קדרי במזרח מצרים המתייחס לגָשְמֻ מלך קדר, המוכר מהמקרא כגשם הערבי.
אין לדעת בוודאות האם גשם בשני הממצאים הארכאולוגיים הוא אותו אדם והוא זהה לגשם הערבי המוזכר בספר נחמיה. אולם, ברור שקיימת קרבה כרונולוגית ונסיבתית ביניהם. זיהויו של גשם הערבי עם מלך קדר יכול להסביר את חששו מהתחזקות ישות פוליטית יהודאית שתוכל לערער את שליטתו בצירי המסחר מדרום מסופוטמיה ומדרום ערב לנמל עזה ולמצרים. הזיהוי יכול גם להסביר את המשמעות הרבה של פנייה של אדם במעמדו לשלטון הפרסי והסיכון שבדבר להמשך ביצורה של ירושלים בידי שבי-ציון.
במחקר מקובלת גם עמדה שגשם היה מושל פחוות "ערב" באימפריה הפרסית, פחווה שכללה גם את ארץ אדום או אידומיאה.
ביבליוגרפיה

E. G. H. M. Sel. (1901–1906). "GESHEM THE ARABIAN:". Jewish Encyclopedia
ראו גם

קדר (שבט וממלכה)
הערות שוליים

↑  Andreas Schwab, Alexander Schütze, Herodotean Soundings: The Cambyses Logos, Narr Francke Attempto Verlag, ISBN 978-3-8233-0391-6
↑  ערבים ככלל מוזכרים גם כן בתנ"ך (ספר דברי הימים ב', פרק י"ז, פסוק י"א; פרק כ"א, פסוק ט"ז; פרק כ"ו, פסוק ז'), אך אין אזכור של דמות ערבית ספציפית, מלבד זו של גשם הערבי.
↑  ספר נחמיה, פרק ו', פסוק ו'
1 2  שמואל אפרים ליונשטאם, ערך "גשם, גשמו", בתוך: אנציקלופדיה מקראית ב' (ב'–זתר), מוסד ביאליק, 1954, עמ' 569 (גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר")
↑  קוק, "מילון מונחים ארמי", עמ' 38
↑  ספר נחמיה, פרק ב', פסוק י"ט, פרק ו', פסוק א'
↑  Jan Retso, The Arabs in Antiquity: Their History from the Assyrians to the Umayyads, Routledge, 2013, עמ' 250, ISBN 978-1-136-87282-2
↑  Israel Eph’al, The Ancient Arabs, The Magnes Press, Jerusalem, 1982, p. 204, 210-214.
↑  Christian Julien Robin, Les langues de la péninsule Arabique, Revue des mondes musulmans et de la Méditerranée 61, 1991, עמ' 102 doi: 10.3406/remmm.1991.1509
↑  William Dumbrell, “The Tell-Maskhuta Bowlsand the ‘Kingdom’ of Qedar in the Persian Period, Bulletin of the American Schools of Orient Research, No. 203, October, 1971, p. 33-38.
↑  Israel Eph’al, The Ancient Arabs, The Magnes Press, Jerusalem, 1982, p. 194-195.
↑  שמואל אפרים ליונשטאם, ערך "גשם, גשמו", בתוך: אנציקלופדיה מקראית ב' (ב'–זתר), מוסד ביאליק, 1954, עמ' 568 (גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר")
עיסא נח'לה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1915 בית סחור
 פטירה:  2003 (בגיל 88 בערך)
 עיסוק:  פוליטיקאי, נציג הליגה הערבית בארגנטינה, מנהל המשלחת הפלסטינית-ערבית לאו"ם, יועץ משפטי לקונגרס האסלאמי העולמי, נציג קבוע של הוועד הערבי העליון
 
עיסא נח'לה (בערבית: عيسى نخله;‏ 1915–2003) היה ערבי-פלסטיני, שכיהן כנציג הליגה הערבית בארגנטינה, מנהל המשלחת הפלסטינית-ערבית לאו"ם ויועץ משפטי לקונגרס האסלאמי העולמי. ממקורבי המופתי אמין אל-חוסייני. נציג קבוע של הוועד הערבי העליון.
ביוגרפיה

נולד בארץ ישראל למשפחה נוצרית. למד באוניברסיטת לונדון והוסמך בלונדון כעורך דין.
פעיל בתסיסה של שנאה אנטי-יהודית והאדרת גרמניה הנאצית בארגנטינה בשנות החמישים, כמו באמצעות פרסום גיליונו "אמריקה והמזרח" (בספרדית America y Oriente). בקשרים הדוקים עם עורך 'העולם הערבי' (Mundo Arabe) שבצ'ילה, שנאסר על ידי בעלות הברית במהלך המלחמה והודיעו שייאסר שוב בשנת 1949 על ידי כלי תקשורת מובילים שם עקב הסתה.
תחת פעילותו ב"משלחת הפלסטינית", קו הדואר שלה שימש לדואר חומר לפרסום נאו-נאצי שנשא קודם לכן את הכותרת: "אדולף היטלר, ג'ורג' וושינגטון של אירופה".
עיסא יצר קשרים עם קבוצות גזעניות בארצות הברית: מדיווח הליגה נגד השמצה ב-1965, עיסא נח'לה נאם בפני קבוצות אנטישמיות.
בשנת 1967, זמן קצר לפני פרוץ מלחמת ששת הימים, הוא נסע לנאום באירוע של גזענים לבנים בארצות הברית. במאי 1970 הוא פרסם מאמר בכתב עת אנטישמי בשם common sens שחזר לרעיונות שהופצו על ידי הנאצים כי מלחמת העולם השנייה היא קונספירציה יהודית והאשים את היהודים במלחמה.
לאחר רצח רוברט קנדי ב-1968 על ידי סירחאן סירחאן, ערבי נוצרי יליד ירושלים, היה יועץ לעורך דינו של סירחאן, אמיל זולא ברמן, וישב לצידו במשך שלושה שבועות במשפט. הוא ניסה להפוך את המשפט לבמה להצגת בעיית הפליטים הפלסטינים, אך פרקליטו של סירחאן התנגד.
בנאום באו"ם בנובמבר 1972 הכחיש את השואה ומות היהודים בכלל.
בשנות השמונים נאם בכינוס של מכחישי השואה מטעם הקונגרס המוסלמי ופרסם מאמר הכחשה בפרסום שלהם; כתב עבור קבוצות גזעניות שונות.
בכנס של פדרציית האגודות האיסלמיות של ארצות הברית וקנדה שנערך באוגוסט 1984 בדטרויט נשא נאום ובו שיבח את האנטישמי האב צ'ארלס קוגלין, (Charles Coughlin 1891-1979) שפעל באזור כמו גם את דברי התעמולה האנטישמית שהנרי פורד הפיץ משם וספרו האנטישמי "היהודי הבינלאומי". הוא הצביע על מיעוט המשתתפים בכנס והיעדר חברי קונגרס לעומת המתרחש בכנסים של תומכי ישראל.
הערות שוליים

↑  בהיותו בדרום אמריקה אוית שם משפחתו Najle, ובארצות הברית: Nakhleh.
↑  The American Spectator, Vol. 19, p. 20, Saturday Evening Club, Publisher, American Spectator, 1986
↑  
Yohanan Manor, Anti-Zionism, Department of Information, World Zionist Organization, 1984. (באנגלית), Heritage, 31 December 1982.
↑  David G. Dalin, John F. Rothmann, Icon of Evil: Hitler's Mufti and the Rise of Radical Islam, Random House Publishing Group, 2008-06-24, ISBN 978-1-58836-703-7. (באנגלית)
↑  David Dalin, Icon of Evil: Hitler's Mufti and the Rise of Radical Islam, Routledge, 2017-07-12, ISBN 978-1-351-51396-8. (באנגלית)
↑  Facts, Anti-defamation League of B'nai B'rith., 1968. (באנגלית) עמ' 482
↑  Anti-Jewish Activities, Arabs in Argentina, DAIA, 1958, pp.18-19, chapter 5 - The Arab League in Argentina. עיסא נח'לה החל את פעילותו בבואנוס איירס מספר שנים קודם לכן בתור עיתונות עיתונות לשגרירות מצרים, לימים היה מייסד ועורך כתב העת "America y Oriente", הידוע בקמפיין השיטתי האנטי-יהודי ובאדרתו של משטרים טוטליטריים, במיוחד של גרמניה הנאצית.
↑  "The Wiener Library Bulletin", Volume 10, Wiener Library, 1956, p.42
↑  Raanan Rein, Amanda H. Podany, Argentina, Israel, and the Jews: Perón, the Eichmann Capture and After, University Press of Maryland, 2002, ISBN 978-1-883053-72-7. (באנגלית)
↑  Mundo Árabe / 31 ene 1952, p.10;
Mundo Árabe / 25 jun 1954 p.7; Mundo Árabe / 14 sep 1955;Mundo Árabe - viernes 24 agosto 1956 p.10
↑  'Popular Chilean Newspaper Charges Arab Publication with Incitement Against Jews.' Jewish Telegraphic Agency. August 1, 1949.
↑  United States Congress, Congressional Record: Proceedings and Debates of the ... Congress, U.S. Government Printing Office, 1967. (באנגלית) עמ' 22718
↑  Facts, Anti-Defamation League of B'nai B'rith, 1965. (באנגלית) עמ' 425
↑  Extremism on the Right: A Handbook,' 1983, p.49
↑  "Anti‐Zionists" and antisemites Journal - Patterns of Prejudice, Volume 4, 1970 - Issue 4, p.28 Taylor & Francis journals
↑  Shadow Play: The Unsolved Murder of Robert F. Kennedy By William Klaber, Philip Melanson
↑  'Arab Says Hitler Didn't Kill Jews,' (UPI), The Times from San Mateo, California, November 14, 1972, p.10
↑  Jewish Observer and Middle East Review, Volume 21, p.7.
↑   L. Kagan: 'National Lampoon,' Page lviii, New York Times 1973,
↑  The American Spectator, Vol. 19, p. 20, Saturday Evening Club, Publisher, American Spectator, 1986
↑  Propaganda Spurs Invitation to Join 'White Army'. Ian Barnes The Jewish Floridian, October 29, 1982
↑  The Holocaust denial: antisemitism, racism & the new right, p.28, Gill Seidel, 1986
↑  Icon of Evil Hitler's Mufti and the Rise of Radical Islam,
↑  Shofar FTP Archives: orgs/american/ihr//nakhleh, www.nizkor.com
↑  Lifting the Veil. Detroit Jewish News, Aug. 3, 1984, p.14
דוגמנית העל העולמית

| --- | --- |

 מדינה:  בין-לאומי
 תקופת הפרס:  ב-1980 על ידי איילין פורד – הווה
 אתר רשמי
דוגמנית העל העולמית היא תחרות דוגמנות שנתית בינלאומית שנוסדה על ידי איילין פורד ב-1980. הפרס לזוכה בתחרות הוא חוזה דוגמנות עם סוכנות פורד בשווי 250,000 דולר, הזוכה במקום השני זוכה בחוזה בשווי 150,000 דולר עם החברה, והזוכה במקום השלישי זוכה בחוזה בשווי 100,000 דולר.
זוכות

| שנה | הזוכה | מדינה | הערת שוליים |
| --- | --- | --- | --- |
| 1981 | אנט סטאי | נורווגיה נורווגיה |  |
| 1982 | רנה סימונסן | דנמרק דנמרק |  |
| 1983 | קארי מילר | ארצות הברית ארצות הברית |  |
| 1984 | קתרין אונל | שוודיה שוודיה |  |
| 1986 | מוניקה שנארה | קנדה קנדה |  |
| 1987 | סיליה פורנר | ספרד ספרד |  |
| 1988 | Anuschka Muzik | צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה |  |
| 1989 | סירנה מירבה | נורווגיה נורווגיה |  |
| 1990 | אנליז סיוברט | אוסטרליה אוסטרליה |  |
| 1991 | דניאלה בנאבנטה | צ'ילה צ'ילה |  |
| 1992 | טרישה הלפר | קנדה קנדה |  |
| 1993 | ורוניקה בלום | ספרד ספרד |  |
| 1994 | גאורגיה גטמן | גרמניה גרמניה |  |
| 1995 | אנה מארי צ'ה | הונגריה הונגריה |  |
| 1996 | ליאן ספנסר | קנדה קנדה |  |
| 1997 | דיאנה פריירה | פורטוגל פורטוגל |  |
| 1998 | קייטי בורל | אנגליה אנגליה |  |
| 1999 | אליסה קילי | אוסטרליה אוסטרליה |  |
| 2000 | מרגריטה באבינה | רוסיה רוסיה |  |
| 2001 | אסטה Buziliauskaitė | ליטא ליטא |  |
| 2002 | דרי מקסימובה | גרמניה גרמניה |  |
| 2004 | נטליה גוצי | אוקראינה אוקראינה |  |
| 2005 | קמילה פין | ברזיל ברזיל |  |
| 2006 | קסטיה דמנקובה | בלארוס בלארוס |  |
| 2007 | סאנה נייהוף | הולנד הולנד |  |
| 2008 | קאנג סונג-יון | קוריאה הדרומית קוריאה הדרומית |  |
| 2009 | Tayane Leão | ברזיל ברזיל |  |
| 2010 | קתרינה קרלינה Caune | לטביה לטביה |  |
| 2011 | דניקה Magpantay | הפיליפינים הפיליפינים |  |
| 2012 | סופיה פולנטה | ארגנטינה ארגנטינה |  |
התחרות לא התקיימה בשנת 2003.
אין מקור שמראה על קיום תחרות בשנת 1985.
זוכות > מתמודדות

בין המתמודדות הידועות שלא זכו נמנות בין היתר:
מאלין אקרמן
אלסה בניטס
אדריאנה לימה
קטרינל מנגיה
נציגות ישראל בתחרות

דוגמניות ישראליות נשלחו מדי שנה להשתתף בתחרות ובשנים מסוימות הזוכות בתחרויות "הפנים של שנות השמונים" ו"הפנים של שנות התשעים" ייצגו את ישראל בתחרות
אפרת פז
רונית יודקביץ' - דוגמנית ישראלית
פזית כהן
אלונה פרידמן - דוגמנית ומנחת טלוויזיה ישראלית
דניאלה אורטנר
שירז טל - דוגמנית ישראלית
קרני לוטה
ואלרי אלפבו
אנסטסיה דורוחוב
אנסטסיה אלאנד
אנה ברובר
מאיה ישעיהו - דוגמנית ישראלית
מנחים

1992-וולט ווילי, אשלי ריצ'רדסון
1993-וולט ווילי, רייצ'ל האנטר
1996-ריצ'רד שטיינמץ
2004-בילי בוש
הערות שוליים

↑  לורן מיליגן, Ford Needs You, ווג
↑  What is Ford – Supermodel of the World?
1 2 3  FORD: SUPERMODEL OF THE WORLD TITLE HOLDERS
↑  The FMD - FashionModelDirectory.com, Asta Buziliauskaite - Fashion Model | Models | Photos, Editorials & Latest News | The FMD, The FMD - FashionModelDirectory.com
↑  Nataliya Gotsiy
↑  The FMD - FashionModelDirectory.com, Camila Finn - Fashion Model | Models | Photos, Editorials & Latest News | The FMD, The FMD - FashionModelDirectory.com
↑  Sanne Nijhof, Bellazon (באנגלית אמריקאית)
↑  Kang Seung Hyun, mydramalist.com
↑  Tayane Leão Melo - the Fashion Spot, forums.thefashionspot.com (ארכיון)
↑  Karlina Caune - Model, MODELS.com
↑  Ford Supermodel of the World 2011 is Filipina Danica Flores Magpantay!, thediplomaticwife.com (ארכיון)
↑  Para Sofía Polenta, el viaje de fin de curso a Bariloche este año "es la única prioridad" - La Ciudad | La Capital de Rosario |, LaCapital.com.ar (ב־)
הרעב הגדול בסין

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  רעב המוני 
 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין 
 תקופה:  1959–1961 (כשנתיים) 
 נפגעים
 הרוגים:  15,000,000, 55,000,000 
 
הרעב הגדול בסין (בסינית: 三年大饥荒) היה רעב המוני שהתרחש בין השנים 1959 ל-1961 ברפובליקה העממית של סין. ישנם חוקרים שכוללים גם את השנים 1958 או 1962 בתקופה. האירוע נחשב לרעב הקטלני ביותר ואחד האסונות הגדולים ביותר מעשה ידי אדם בהיסטוריה האנושית, עם מספר מוערך של מתים עקב רעב שנע בין 15 ל־55 מיליון איש. המחוזות הנפגעים ביותר היו אנחווי, צ'ונגצ'ינג, סצ'ואן, גוויג'ואו וחונאן.
הגורמים העיקריים שתרמו לרעב היו מדיניות הקפיצה הגדולה קדימה (1958 עד 1962), והקומונות העממיות שהשיק יו"ר המפלגה הקומוניסטית הסינית מאו דזה-דונג. אלו הובילו לחלוקה לא יעילה של מזון בתוך הכלכלה המתוכננת של המדינה; כפייה על איכרים להשתמש בטכניקות חקלאיות לקויות, קמפיין ארבעת המזיקים שהפחית את אוכלוסיות הדרורים (מה ששיבש את המערכת האקולוגית), דיווח יתר על ייצור תבואה והוראה על מיליוני חקלאים לעבור לייצור ברזל ופלדה. במהלך ועידת "שבעת אלפים הקדרים" בתחילת 1962, ליו שאוצ'י, (אז נשיא סין) ייחס רשמית 30% מהרעב לאסונות טבע ו-70% לטעויות מעשה ידי אדם. לאחר השקת הרפורמות בכלכלת הסינית, המפלגה הקומוניסטית הסינית (מק"ס) הצהירה רשמית ביוני 1981 כי הרעב נבע בעיקר מהטעויות של הקפיצה הגדולה קדימה וכן מהקמפיין האנטי-ימני של המפלגה הקומוניסטית בנוסף לכמה אסונות טבע והפיצול הסיני-סובייטי.
כקטסטרופה חברתית במהותה, הרעב הראה סימנים ברורים של מחדל, המחדל הגדול ביותר היה כישלונם של שליטי סין בסיום הרעב. עיון ברעב מראה באיזו קלות ניתן היה לסיימו (או למנוע את המשכיותו) ברגע שהממשלה תחליט לפעול - אך הממשלה הסינית החלה לפעול רק לאחר כשלוש שנים מפרוץ המשבר. פעילות הממשלה הסינית החמירה את המשבר: הוצאת כל האמצעים לייצור מזון פרטי (במקומות מסוימים אפילו כלי בישול), אילוץ איכרים לקומונות מנוהלות לא נכון והמשך ייצוא מזון היו הפעולות הגרועות ביותר. אספקת מזון מועדפת לערים ולאליטה השלטת הייתה המעשה המכוון של אספקה סלקטיבית.
טרמינולוגיה

מלבד "שלוש שנות הרעב הגדול", ישנם שני שמות לרעב ששימשו את ממשלת סין. בתחילה, השם הרגיל היה "שלוש שנים של אסונות טבע". ביוני 1981, זה שונה ל"שלוש שנים של קשיים כלכליים", בכך כבר לא הואשם הטבע לבדו ברעב.
היקף הרעב > ירידה בייצור

שינויים במדיניות שהשפיעו על אופן ארגון החקלאות התרחשו במקביל לבצורות ולשיטפונות. מזג האוויר היה מתון יחסית במשך רוב שנות ה-50 של המאה ה-20, אך הפך גרוע במיוחד בשנת 1959, מה שיצר ירידה ביבול. כתוצאה מכך, ייצור התבואה משנה לשנה ירד באופן דרמטי. היבול ירד ב-15% ב-1959 בהשוואה ל-1958, ב-1960 הוא היה ב-70% מרמתו ב-1958. באופן ספציפי, לפי הנתונים הממשלתיים של סין, ייצור היבול ירד מ-200 מיליון טון ב-1958 ל-170 מיליון טון ב-1959, ול-143.5 מיליון טון ב-1960.
היקף הרעב > מניין הרוגים

התמותה העודפת הקשורה לרעב הוערכה על ידי פקידי המפלגה הקומוניסטית הסינית לשעבר ומומחים בינלאומיים, במספרים שבין15 ל־55 מיליון מקרי מוות. הסופר המאואיסט מובו גאו טוען כי סופרים אנטי-קומוניסטים מעדיפים למתוח את מספר ההרוגים גבוה ככל האפשר בעוד אלו האוהדים את המהפכה הסינית מעדיפים לראות את המספר נמוך ככל האפשר.
בשל המחסור החמור במזון וכן עקב חוסר תמריצים להתחתן באותה תקופה, על פי הסטטיסטיקה הרשמית של סין, אוכלוסיית סין ב-1961 הייתה נמוכה ב־14,580,000 מאשר ב-1959. שיעור הילודה ירד מ-2.922% (1958) ל-2.086% (1960) ושיעור התמותה עלה מ-1.198% (1958) ל-2.543% (1960), בעוד שהמספרים הממוצעים בשנים 1962–1965 הם כ-4% ו-1%, בהתאמה.
היקף הרעב > קניבליזם

ישנם דיווחים נפוצים בעל פה, אם כי תיעוד רשמי מועט, על קניבליזם אנושי שהיה קיים בצורות שונות כתוצאה מהרעב. על מנת לשרוד, אנשים היו צריכים לנקוט בכל אמצעי אפשרי, החל מאכילת אדמה ורעלים ועד לגניבה והרג ואפילו לאכילת בשר אדם. בשל היקף הרעב, היו השערות שניתן לתאר את הקניבליזם שנוצר ככזה שהתרחש "בקנה מידה חסר תקדים בהיסטוריה של המאה ה-20".
גורמים לרעב

הרעב הסיני הגדול נגרם משילוב של מדיניות חקלאית רדיקלית, לחץ חברתי, ניהול כושל כלכלי ואסונות טבע כמו בצורת ושיטפונות באזורי חקלאות.
גורמים לרעב > הקפיצה הגדולה קדימה

המפלגה הקומוניסטית הסינית הציגה שינויים דרסטיים במדיניות החקלאות במהלך הקפיצה הגדולה קדימה.
גורמים לרעב > הקפיצה הגדולה קדימה > קומונות של אנשים

במהלך הקפיצה הגדולה, התארגנה החקלאות בקומונות של אנשים ונאסר על עיבוד של חלקות בודדות. בעבר חקלאים עיבדו חלקות אדמה שניתנו להם על ידי הממשלה. הקפיצה הגדולה קדימה הובילה לתכנון מרכזי יותר ויותר של הכלכלה החקלאית. מנהיגי המפלגה האזורית קיבלו מכסות ייצור עבור הקומונות שבשליטתם. התפוקה שלהם נוכסה אז על ידי המדינה והופצה לפי שיקול דעתה.
המידה שבה הקומונות של אנשים השפיעו על הרעב שנויה במחלוקת. כל אזור התמודד עם הרעב בצורה שונה, ולוחות הזמנים של הרעב אינם אחידים ברחבי סין. אחת הטענות היא שאכילה מופרזת התקיימה בחדרי האוכל, ושהדבר הוביל ישירות להחמרת הרעב. שיעור ההשתתפות בחדר האוכל הציבורי לא נמצא כגורם משמעותי לרעב באנחווי ובג'יאנגשי.
גורמים לרעב > הקפיצה הגדולה קדימה > טכניקות חקלאיות

יחד עם הקולקטיביזציה, השלטון המרכזי קבע כמה שינויים בטכניקות חקלאיות שיתבססו על רעיונותיו של האגרונום הסובייטי טרופים ליסנקו, רעיונות שהוכחו ככוזבים מאוחר יותר בברית המועצות. אחד הרעיונות הללו היה שתילה צמודה, לפיה צפיפות השתילים הוכפלה בהתחלה ואז הוכפלה שוב. התיאוריה הייתה שצמחים מאותו המין לא יתחרו זה בזה. בפועל בעקבות השינוי הם כן התחרו באופן מלא, מה שלמעשה עצרו את הצמיחה והביא ליבולים נמוכים יותר.
מדיניות נוספת המכונה "חריש עמוק " התבססה על רעיונותיו של עמיתו של ליסנקו, טרנטי מלטסב, שעודד איכרים ברחבי סין להימנע מעומקי חריש רגילים של 15–20 סנטימטרים ובמקום זאת לחרוש לעומק האדמה של 33 עד 66 ס"מ. תאוריית החריש העמוק קבעה שהאדמה הפורייה ביותר נמצאת עמוק באדמה, וחריש עמוק בצורה יוצאת דופן תאפשר צמיחת שורשים חזקה במיוחד. בעוד שחריש עמוק יכול להגדיל את התשואות בהקשרים מסוימים. בפועל החריש הזה הפריע לצמיחת הגידולים בסין.
גורמים לרעב > הקפיצה הגדולה קדימה > קמפיין ארבעה מזיקים

בקמפיין ארבעת המזיקים נקראו האזרחים להשמיד יתושים, חולדות, זבובים ודרורים. ההדברה ההמונית של הדרורים הביאה לגידול באוכלוסיית החרקים אוכלי היבול, שלא היו לה טורפים ללא הדרורים.
גורמים לרעב > הקפיצה הגדולה קדימה > אשליה של שפע על

החל משנת 1957, המפלגה הקומוניסטית הסינית החלה לדווח על ייצור מוגזם של תבואה בגלל לחץ מצד הממונים. עם זאת, הייצור בפועל של תבואה ברחבי סין ירד מ-1957 ל-1961. לדוגמה:
במחוז סצ'ואן, למרות שהתבואה שנאספה ירדה מ-1958 עד 1961, המספרים שדווחו לממשלה המרכזית המשיכו לעלות.
בגנסו, יבול התבואה ירד ב-4,273,000 טון מ-1957 עד 1961.
סדרת אירועים זו הביאה ל"אשליה של שפע" והמפלגה האמינה שיש למדינה עודף של תבואה למרות שבפועל היבול היה נמוך מהממוצע. ההשפעות של אשליית השפע היו משמעותיות, וגרמו לכמה היסטוריונים לטעון שזו הייתה הסיבה העיקרית למרבית הרעב ברחבי סין.
גורמים לרעב > הקפיצה הגדולה קדימה > ייצור ברזל ופלדה

ייצור ברזל ופלדה זוהה כדרישת מפתח להתקדמות כלכלית, ומיליוני איכרים צוו להתרחק מעבודות חקלאות להצטרף לכוח העבודה בייצור הברזל והפלדה. חלק גדול מהברזל שיצרה אוכלוסיית האיכרים היה חלש מכדי לשמש שימוש מסחרי.
גורמים לרעב > מדיניות השלטון המרכזי

הכלכלנים שין מנג, ננסי צ'יאן ופייר יארד הראו שכפי שטען קודם לכן חתן פרס נובל אמרטיה סן, הייצור המצטבר הספיק כדי למנוע רעב ושהרעב נגרם כתוצאה מרכש יתר והפצה לקויה במדינה. הם מראים שבניגוד לרוב הרעבים האחרים, באופן מפתיע היו יותר מקרי מוות במקומות שיצרו יותר מזון לנפש, מה שמסביר שחוסר הגמישות במערכת רכש המזון המתוכננת מסבירה לפחות מחצית מתמותת הרעב. ההיסטוריונים הכלכליים ג'יימס קונג ושו צ'ן מראים כי היה יותר רכש יתר במקומות שבהם פוליטיקאים התמודדו עם תחרות רבה יותר.
בנוסף, המדיניות של המפלגה הקומוניסטית הסינית ושל הממשלה המרכזית, במיוחד שלושת הדגלים האדומים ותנועת החינוך הסוציאליסטית (SEM), הוכחה כמזיקה אידאולוגית להחמרת הרעב. שלושת הדגלים האדומים של המק"ס "הציתו את הקנאות של 1958". יישום קו ההמונים, אחד משלושת הכרזות שאמרו לאנשים "להתחיל, לכוון גבוה ולבנות סוציאליזם עם תוצאות טובות יותר, טובות יותר וחסכוניות יותר", מצוטט בהקשר ללחצים שחשו פקידים לדווח על שפע של דגנים. ה-SEM, שהוקם ב-1957, הוביל גם הוא להחמרת הרעב בדרכים שונות, כולל גרימת "אשליה של שפע-על". ברגע שדווחו על ההגזמות בתשואות היבול, "אף אחד לא העז לדוח על פחות". ה-SEM גם הוביל לביסוסן של תיאוריות קונספירציה שבהן האמינו שהאיכרים מעמידים פנים שהם רעבים כדי לחבל ברכישת התבואה של המדינה.
גורמים לרעב > יחסי כוח ברשויות המקומיות

לממשלות מקומיות הייתה השפעה רבה, אם לא יותר, על הרעב באותה מידה מאשר לדרגים גבוהים יותר של השלטון. ככל שהקפיצה הגדולה התקדמה, מנהיגי מחוז רבים החלו ליישר קו עם מאו ומנהיגי המפלגה הבכירים. מנהיגים מקומיים נאלצו לבחור בין לעשות מה שטוב לקהילה שלהם לבין שמירה על המוניטין שלהם מבחינה פוליטית. בעלי הבית החלו להוקיע כל אופוזיציה כ"ימין שמרני", המוגדר באופן רחב ככל דבר אנטי-קומוניסטי. בסביבה של תיאוריות קונספירציה המכוונות נגד איכרים, שמירת תבואה נוספת לאכילה של משפחה, תמיכה באמונה שאין ליישם את הקפיצה הגדולה קדימה, או פשוט לא לעבוד מספיק קשה, כולם נתפסו כצורות של "ימין שמרני". האיכרים לא הצליחו לדבר בגלוי על קולקטיביזציה ורכישת תבואה ממלכתית. עם תרבות של פחד והאשמה ברמה המקומית והרשמית כאחד, דיבור ופעולה נגד הרעב הפכו למשימה בלתי אפשרית לכאורה.
גורמים לרעב > אסונות טבע

בשנת 1958, היה שיטפון אזורי משמעותי של הנהר הצהוב שהשפיע על חלק ממחוז חנאן ומחוז שאנדונג. הוא דווח כשיטפון החמור ביותר של הנהר הצהוב מאז 1933. ביולי 1958, שיטפון הנהר הצהוב השפיע על 741,000 אנשים בכפרים של והציף מעל חצי מיליון דונם של שדות מעובדים. רוב המים מהשיטפון הופנו לים בוהאי ב-27 ביולי, והממשלה הכריזה על "ניצחון על השיטפון" לאחר ששלחה צוות חילוץ ללמעלה מ-2 מיליון איש.
אבל הממשלה עודדה לדווח על הצלחה ולהסתיר כישלונות. מכיוון ש-2 מיליון פועלי החווה משני המחוזות נצטוו להתרחק מהשדות ולשמש כצוות חילוץ ותיקנו את גדות הנהר במקום לטפל בשדותיהם, "היבולים הוזנחו וחלק ניכר מהקציר נותר להירקב. בשדות". ההיסטוריון פרנק דיקוטר טען שרוב השיטפונות במהלך הרעב לא נבעו ממזג אוויר חריג, אלא מעבודות השקיה מסיביות, מתוכננות בצורה גרועה וביצוע גרוע שהיו חלק מהקפיצה הגדולה קדימה. בזמן הזה, בעידודו של מאו דזה-דונג, אנשים בסין בנו מספר רב של סכרים ואלפי קילומטרים של תעלות השקיה חדשות בניסיון להעביר מים מאזורים רטובים לאזורים שחוו בצורת. חלק מהעבודות, כמו תעלת הדגל האדום, תרמו תרומה חיובית להשקיה, אך חוקרים ציינו כי פרויקט הבנייה ההידראולי האדיר הוביל למקרי מוות רבים עקב רעב, מגפות וטביעה, שתרם לרעב.
עם זאת, היו חילוקי דעות לגבי המשמעות של הבצורת והשטפונות בגרימת הרעב הגדול. על פי נתונים שפורסמו מהאקדמיה הסינית למדעי המטאורולוגיה, הבצורת ב-1960 לא הייתה נדירה וחומרתה נחשבה ל"קלה" בלבד בהשוואה לשנים אחרות. יתרה מכך, יאנג ג'ישנג, עיתונאי בכיר מסוכנות הידיעות שינחואה, מדווח כי שוה מוקיאו, אז ראש הלשכה הלאומית לסטטיסטיקה של סין, אמר ב-1958, "אנחנו מספקים כל נתון שהפקידות העליונה רוצה" כדי להפריז באסונות טבע ולהקל על פקידים כולל את הסיבות לאחריות למקרי מוות כתוצאה מרעב. יאנג טען שהוא חקר מקורות אחרים כולל ארכיון לא ממשלתי של נתונים מטאורולוגיים מ-350 תחנות מזג אוויר ברחבי סין, והבצורת, השיטפונות והטמפרטורות במהלך 1958–1961 היו בתוך הדפוסים האופייניים לסין.
למרות הטענות הללו, חוקרים אחרים סיפקו נתוני פאנל דמוגרפי ברמת המחוז שהוכיחו כמותית שמזג האוויר היה גם גורם חשוב, במיוחד באותם מחוזות שחוו תנאים רטובים מדי. לפי הכלכלן דניאל האוזר ואחרים, 69% מהרעב נבע ממדיניות ממשלתית ואילו השאר (31%) נבעו מאסונות טבע.