stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מריו קואומו
קריירה פולטית מוקדמת

בינואר 1975 מונה למזכיר מדינת ניו יורק. בשנת 1977 התמודד בפריימריס של המפלגה הדמוקרטית על המועמדות של המפלגה לראשות עיריית ניו יורק ועלה לסיבוב השני בו הפסיד לאד קוץ'.
הוא נודע בשל דעותיו הליברליות, בפרט בשל נאומו המפורסם בכנס הוועידה הדמוקרטית הלאומית בשנת 1984 בו מתח ביקורת על מדיניותו של רונלד רייגן. נאום זה הביא לתהודה ציבורית סביבו, והוא נחשב למועמד מוביל למועמדות המפלגה הדמוקרטית לנשיאות ב-1988 וכן ב-1992, אך בסופו של דבר לא התמודד.
מושל ניו יורק

לאחר שלוש כהונות כמושל, הפסיד קואומו למועמד הרפובליקני ג'ורג' פטאקי בבחירות בשנת 1994 ולאחר מכן פרש מהפוליטיקה.
חיים אישיים

קואומו היה אב לחמישה ילדים, בהם מושל ניו יורק לשעבר אנדרו קואומו והעיתונאי כריס קואומו מרשת CNN.
קואומו נפטר מאי-ספיקת לב בביתו שבמנהטן, ניו יורק, ביום השנה החדשה ב-1 בינואר 2015. ביום זה גם הושבע בנו אנדרו לכהונה שנייה כמושל.
ראו גם

מושל ניו יורק
ניו יורק
אנדרו קואומו
כריס קואומו
הערות שוליים

↑  ראש עיר יהודי שני בניו יורק?, דבר, 21 בספטמבר 1977
↑  יעקב ארז, קואמו "הדליק" את הוועידה, מעריב, 18 ביולי 1984
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260038205171  BIBSYS: 98022822  BnF: cb124456820 (data)  CiNii: DA05348482  GND: 118881973  ISNI: 0000 0001 1641 7167  LCCN: n82221224  MusicBrainz: 30db17c6-1708-4571-a85a-6cdec242b02e  NDL: 00465156  NTA: 071088741  SNAC: w68076vn  SUDOC: 033606366  VIAF: 51783842   WorldCat (עם VIAF): 51783842 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
רגנסבורג (סיירת, 1914)

| --- | --- |

 תיאור כללי
 סוג אונייה:  סיירת קלה
 צי:  הצי הקיסרי הגרמני הצי הקיסרי הגרמני   צרפת הצי הצרפתי
 סדרה:  גראודנץ
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  אה.גה. וזר 
 תחילת הבנייה:  1912
 הושקה:  25 באפריל 1914
 תקופת הפעילות:  3 בינואר 1915 – 14 ביוני 1936 (21 שנים)
 אחריתה:  הוטבעה ב-1944
 מיקום:  47°43′32″N 3°22′08″W﻿ / ﻿47.72547°N 3.36896°W﻿ / 47.72547; -3.36896 
 מלחמות וקרבות:  מלחמת העולם הראשונה 
 מידות
 הֶדְחֶק:  סטנדרטי: 4,912 טון, מקסימלי: 6,382 טון
 אורך:  142.7 מ'
 רוחב:  13.8 מ'
 שוקע:  5.75 מ'
 נתונים טכניים
 מהירות:  27.5 קשרים
 גודל הצוות:  385 קצינים ומלחים
 טווח שיוט:  10,200 ק"מ
 הנעה:  12 דוודי קיטור, 26,000 כוחות סוס,  המניעים 2 מדחפים
 אמצעי לחימה
 שריון:  חגורת שריון – 60 מ"מ   סיפון – 60 מ"מ   צריח הניתוב – 100 מ"מ
 חימוש:  12 תותחים 105 מ"מ (4.1 אינץ')   2 צינורות טורפדו 500 מ"מ (19.7 אינץ')
 
רגנסבורג (בגרמנית: SMS Regensburg) הייתה סיירת קלה מסדרת גראודנץ שנבנתה על ידי הצי הקיסרי הגרמני. הייתה לה אונייה אחות אחת, SMS גראודנץ. האונייה נבנתה על ידי מספנת AG Weser בברמן, הונחה בשנת 1912, הושקה באפריל 1914, ונכנסה לשירות בצי הים הפתוח בינואר 1915. היא נקראה על שם העיר הגרמנית רגנסבורג. האונייה הייתה חמושה בסוללה ראשית של 12 תותחי 10.5 ס"מ SK L/45 ומהירות מרבית של 27.5 קשרים (50.9 קמ"ש), אם כי בשנת 1917 היא הייתה חמושה בשבעה תותחי SK L/45 בקוטר 15 ס"מ.
רגנסבורג שירתה בכוחות הסיור של צי הים הפתוח במהלך מלחמת העולם הראשונה. היא ראתה פעולה משמעותית בקרב יוטלנד ב-31 במאי – 1 ביוני 1916, שם שימשה כמנהיגת שייטות סירות הטורפדו שמיסכו עבור סיירות המערכה של קבוצת הסיור I. לאחר תום המלחמה, היא נמסרה לצרפת ב-1920 ושמה שונה לסטרסבור. בשנת 1928 היא השתתפה בפעולות ההצלה הארקטיות בחיפוש אחר ספינת האוויר איטליה. היא הוצאה משירות ב-1936, ולאחר מכן שימשה כספינת בסיס בלוריאן עד 1944, אז נתפסה על ידי הגרמנים והוטבעה בנמל כדי להגן על מקלטי הצוללות שם.
תכנון

רגנסבורג הייתה באורך כולל של 142.7 מטר (468 רגל), רוחב של 13.8 מטר (45 רגל) ושוקע של 5.75 מטר (18.9 רגל) מקדימה. הדחק האונייה היה 6,382 טונות (6,281 טונות ארוכות) במעמס מלא. מערכת ההנעה שלה כללה שני סטים של טורבינות קיטור של מארין המניעות שני מדחפים בקוטר 3.5 מטר (11 רגל). הם תוכננו להעניק 26,000 כוחות סוס (19,000 קילוואט). אלה הונעו על ידי עשרה דוודים על בסיס פחם מסוג מארין ושני דוודים על בסיס נפט. אלו העניקו לאונייה מהירות מרבית של 27.5 קשרים (50.9 קמ"ש). רגנסבורג נשאה 1,280 טונות של פחם, ועוד 375 טונות של נפט שהעניקו לה טווח של כ-5,500 מיילים ימיים (10,200 ק"מ) במהירות של 12 קשרים (22 קמ"ש). היה לה צוות של 21 קצינים ו-364 מלחים.
האונייה הייתה חמושה ב-12 תותחי 10.5 ס"מ (4.1 אינץ') SK L/45 בצריחים בודדים. שניים הוצבו זה לצד זה קדימה על המצודה, שמונה מוקמו באמצע האונייה, ארבעה משני הצדדים, ושניים בזוג ירי-על מאחור. התותחים היו בעלי הגבהה מקסימלית של 30 מעלות, מה שאפשר להם לירות במטרות עד לטווח של 12,700 מטרים (41,700 רגל). אלו הוחלפו מאוחר יותר בשבעה תותחי 15 ס"מ (5.9 אינץ') SK L/45 ושני תותחי נ"מ 8.8 ס"מ (3.5 אינץ') SK L/45. היא הייתה מצוידת גם בזוג צינורות טורפדו בקוטר 50 סנטימטרים (19.7 אינץ') עם חמישה טורפדות שקועים בגוף על הצד הרחב. ארבעה משגרים על הסיפון נוספו כאשר חימוש התותחים שודרג, והצינורות השקועים הוסרו. היא גם יכלה לשאת 120 מוקשים. האונייה הייתה מוגנת על ידי חגורת שריון בקו המים בעובי 60 מילימטרים (2.4 אינץ') באמצע האונייה. במגדל הניווט היו דפנות בעובי 100 מילימטרים (3.9 אינץ'), והסיפון היה משוריין בעובי עד 60 מ"מ.
היסטוריית שירות

רגנסבורג הוזמנה תחת שם החוזה "ארזאץ אירנה" והונחה במספנת AG Weser בברמן ב-1912 והושקה ב-25 באפריל 1914; ראש עיריית רגנסבורג, הופראט יוזף בלייר, הטביל את האונייה. היא נכנסה לשירות בצי הים הפתוח ב-3 בינואר 1915. רגנסבורג השלימה את ניסויה ב-10 במרץ 1915, ולאחר מכן שובצה בקבוצת הסיור השנייה. 11 ימים לאחר מכן, היא הפגיזה עמדות רוסיות ליד פולנגן ופאפנסי; הקרב נמשך עד 24 במרץ. קפטן הנס צנקר הציע שרגנסבורג וספינת הקו קאפ פולוניו - שהייתה אמורה להיות חמושה בתותחים בקוטר 15 ס"מ - יישלחו לאוקיינוס האטלנטי כדי להחליף את סיירות פשיטות הסחר שהושמדו בחודשי המלחמה הראשונים. מפקד הצי, אדמירל פרידריך פון אינגנול, טען שגם הספינות יוטבעו בסופו של דבר, וכי כל הצלחה אפשרית עבור הפושטים לא תשתווה לאובדן של סיירת קלה מודרנית או אוניית נוסעים גדולה. לכן התוכנית המוצעת נזנחה.
ב-17–18 במאי, רגנסבורג השתתפה במבצע הנחת מוקשים באזור שרטון דוגר. ב-25 באוגוסט, היא יצאה לאזור הבלטי כדי להפציץ שוב עמדות רוסיות, הפעם באי דגו, כולל המגדלור בסנט אנדראסברג ותחנת האיתות בקאפ ריסטנה. ב-11–12 במאי, רגנסבורג השתתפה במבצע הנחת מוקשים נוסף, הפעם מחוץ לטסל. בספטמבר היא השתתפה בסריקות נגד אוניות תובלה בסקאגרק ובקטגט. בתחילת 1916, היא המשיכה לתמוך בפעולות הנחת מוקשים וסריקות סיור לים הצפוני. ב-23–24 באפריל, היא השתתפה בהפגזת ירמות' ולואוסטופט, בניצוחו של סיירות המערכה של קבוצת הסיור הראשונה של אדמירל פרנץ פון היפר.
היסטוריית שירות > קרב יוטלנד

במאי 1916, אדמירל ריינהרד שר, מפקד הצי, תכנן לפתות חלק מהצי הבריטי הרחק מבסיסיו ולהשמיד אותו עם כל צי הים הפתוח. למבצע המתוכנן, רגנסבורג, בפיקודו של קומודורה פאול היינריך, מונתה לשמש כמנהיגת שייטות סירות הטורפדו שמיסכו את סיירות המערכה של קבוצת הסיור I. השייטת יצאה מהמעגן בשפך היאדה בשעה 02:00 ב-31 במאי, בכיוון מימי הסקאגרק. הגוף העיקרי של הצי יצא אחרי שעה וחצי. בסביבות השעה 15:30 נוצר מגע אש בין מסכי הסיירות של קבוצת הסיור I ושייטת סיירות המערכה הראשונה הבריטית; רגנסבורג הייתה בצד המנותק של המערך הגרמני, אך הפליגה לראש קו הקרב. כשהיא נעה לעמדה, פתחו ירי הקרב היריבים; רגנסבורג הייתה כ-2,200 יארד (2,000 מטרים) מסיירות המערכה הגרמניות, עדיין בצד המנותק. הצוות שלה ציין שהפגזים הבריטיים נפלו הרבה מעבר למטרות שלהם, מה שהציב את רגנסבורג בסכנה גדולה יותר מסיירות המערכה שאליהן כיוונו הבריטים. עד 17:10, רגנסבורג הגיעה לראש הקו, וסיירת המערכה אה"מ טייגר ירתה לעברה מספר מטחים, וחשבה אותה לסיירת מערכה.
כששייטות סיירות המערכה סגרו זו על זו, רגנסבורג הורתה לסירות הטורפדו לבצע התקפה כללית על המערך הבריטי. הבריטים הורו באופן דומה על התקפה עם המשחתות שלהם, מה שהוביל לקרב קשה בטווח קרוב בין כוחות המשחתות היריבים, הנתמכים על ידי סיירות קלות והתותחים המשניים של סיירות המערכה. קצת אחרי 19:00, רגנסבורג הובילה מתקפה עם כמה סירות טורפדו על הסיירת קנטרברי וארבע משחתות. היא השביתה את המשחתת שארק ואז העבירה את האש לקנטרברי, שפנתה אל הערפל. עד השעה 20:15, הצי הראשי הבריטי והגרמני התערבו, ושר ביקש לסגת; לכן הוא הורה לקבוצת הסיור I לתקוף את המערך הבריטי בזמן ששאר הצי פנה. זה בתורו חופה על ידי התקפת סירות טורפדו המונית, שאילצה את הבריטים להסתובב גם כן. רגנסבורג וסירות הטורפדו שלה קיבלו פקודה להצטרף למתקפה, אבל קבוצת הסיור I חלפה מול ספינותיו, והוא הבין שהבריטים פנו, מה שהרחיק אותם מטווח הטורפדות שלו.
לאחר שניתק מגע בהצלחה, שר הורה לרגנסבורג לארגן שלוש שייטות סירות טורפדו כדי לבצע התקפות על הצי הבריטי במהלך הלילה. בשעה 21:10 שיגר היינריך את השייטת השנייה ואת מחצית השייטת ה-12 מאחורי המערך הגרמני כדי לתקוף את המערך הבריטי. בלילה, צי הים הפתוח הצליח לעבור דרך הכוחות הקלים הבריטיים מבלי למשוך את תשומת לב אוניות המערכה של ג'ליקו, ובהמשך הגיע לשונית הורנס בשעה 04:00 ב-1 ביוני. בשעה 09:45, רגנסבורג ושלוש סירות טורפדו הסתובבו כדי לפגוש את סירות הטורפדו שנשאו את צוות סיירת המערכה ליצו. במהלך הקרב, רגנסבורג ירתה 372 פגזים 10.5 ס"מ ויצאה ללא פגע.
היסטוריית שירות > הפעולות הבאות

עד 1917, רגנסבורג שובצה בקבוצת הסיור הרביעית, יחד עם שטרלזונד ופילאו. בסוף אוקטובר 1917, קבוצת הסיור IV יצאה לפילאו, לשם הגיעה ב-30. הוטלה עליהם המשימה להחליף את היחידות הכבדות של השייטת שזה עתה השלימה את מבצע אלביון, כיבוש האיים במפרץ ריגה, יחד עם אוניות המערכה של שייטת אוניות המערכה הראשונה. אולם הסיכון של מוקשים שהשתחררו בסערה האחרונה, הביא את הפיקוד הימי לבטל את המשימה, ואת רגנסבורג ושאר אוניות קבוצת הסיור IV קיבלו הוראה לחזור לים הצפוני ב-31 באוקטובר.
עד אוקטובר 1918, רגנסבורג שימשה כאוניית הדגל של קומודורה יוהנס פון קארפף, מפקד קבוצת הסיור הרביעית. היחידה הייתה אמורה להשתתף בהתקפה הסופית של צי הים הפתוח. האדמירלים שר ופרנץ פון היפר התכוונו להסב נזק רב ככל האפשר לצי הבריטי, על מנת להבטיח עמדת מיקוח טובה יותר לגרמניה, תהיה העלות של הצי אשר תהיה. בבוקר 27 באוקטובר, ימים לפני שהמבצע היה אמור להתחיל, הורה קארפף על הצוות של רגנסבורג להטעין על האונייה מטען מלא של פחם ונפט. יחידה אחת של מלחים סירבה לעבוד ומשמר של אנשי חדר המכונות החליף את מדי החוף וסירבו לעבוד גם כן. הקצין הראשון של האונייה עצר את ראש השביתה, ולאחר מכן חזר הצוות לעבודה. בבוקר 29 באוקטובר 1918, ניתנה ההוראה להפליג מווילהלמסהאפן למחרת. החל מהלילה של 29 באוקטובר, מלחים בתירינגן ולאחר מכן בכמה אוניות מערכה אחרות ערכו מרד. התסיסה אילצה בסופו של דבר את היפר ושר לבטל את הפעולה.
עם התפשטות המרד, רגנסבורג נשלחה לשווינמינדה, אליה הגיעה ב-7 בנובמבר. באותו לילה, דיווחים כוזבים על ספינות טורפדו מאוישות בצוות של מהפכנים קומוניסטים אשר הפליגו לתקוף את ספינותיו הגיעו לקארפף. הוא ציווה להטביע את ספינותיו; החומרים הסודיים שנישאו על הסיפון הושמדו ומחסני התחמושת של האוניות הוצפו. כאשר נודע למפקדת הצי על התקרית, הם החליפו את קארפף בקומודורה רוהרדט, שהתחיל להחזיר את האוניות למצב כשירות. במהלך תהליך זה, קבוצת הסיור IV עברה לשטטין. ואולם, התפטרותו של הקייזר וילהלם השני ב-9 בנובמבר, הביאה להבנה בפני רוהרדט שספינותיו לא יכולות עוד לשאת את הדגל הקיסרי. לכן הוציא משירות את רגנסבורג וברומר. קצין חדש הגיע לשטטין כדי לשרת כמפקדה של רגנסבורג, אבל היו לו מעט קצינים ולא היה לו צוות. בדצמבר 1918, רגנסבורג ליוותה את אוניית המערכה הבריטית אה"מ הרקולס, שנשאה את ועדת שביתת הנשק של מדינות ההסכמה, לקיל.
היסטוריית שירות > שירות צרפתי

רגנסבורג שירתה ברייכסמרינה שזה עתה התארגן מחדש לאחר תום המלחמה, עד 1919. היא נמחקה מרשימות הצי ב-10 במרץ 1920 והוצאה משירות. ב-4 ביוני 1920, האונייה נמסרה למדינות ההסכמה בנמל שרבור, צרפת והועברה תחת השם "J" לצי הצרפתי. שמה שונה לסטרסבור והיא שירתה בצי הצרפתי. לאחר שהגיעה לצרפת ב-1920, היא קיבלה סוללה חדשה של תותחי נ"מ צרפתיים בקוטר 75 מ"מ (3 אינץ') במקום תותחי ה-8.8 ס"מ שלה. תותח ה-15 ס"מ האחורי הוסר ותותחי ה-75 מ"מ הותקנו במקום שבו היה תותח ה-15 ס"מ. היא נכנסה לשירות בשייטת הצרפתית ב-1922.
בתחילה היא התבססה בברסט, עד שהועברה לטולון ב-1923, שם נשארה בשלוש השנים הבאות. כאן היא שירתה עם שאר הסיירות הגרמניות לשעבר מילוז ומץ והסיירת האוסטרו-הונגרית לשעבר תיונוויל בפלגה הקלה השלישית (ששמה שונה לפלגה הקלה השנייה בדצמבר 1926). ב-1925 היא עברה שיפוץ גדול, ולאחר מכן הגיעה בניסויי מהירות ל-26 קשרים (48 קמ"ש). סטרסבור השתתפה במלחמת הריף באמצע שנות ה-20; ב-7 בספטמבר 1925, סטרסבור יחד עם אוניית המערכה פריז והסיירת מץ תמכו בהנחתת חיילים צרפתים בצפון אפריקה. שלוש האוניות סיפקו תמיכה לכוחות הנחיתה בירי כבד. בתחילת 1928, רעידת אדמה גדולה פקדה את קורינתוס, יוון; סטרסבור הייתה בין הכלים שנשלחו לסייע במאמץ הסיוע. המאמץ הבינלאומי סיפק סיוע ל-15,000 איש.
גם בשנת 1928, היא סייעה במאמץ החיפוש אחר ספינת האוויר הטרופה איטליה, שהתרסקה על הקרח הקוטבי מצפון מזרח לסבאלברד. בנוסף, רואלד אמונדסן, שגם הוא הצטרף למאמץ החיפוש, נעלם בעצמו. סטרסבור הגיע לטרומסה, נורווגיה, ב-19 ביוני, כדי לחפש את שתיהן את איטליה והמטוס של אמונדסן. חרטום האונייה לא תוכנן לפעול בסביבה ארקטית, ולכן הצוות נאלץ לקבע ללא הרף לוחות עץ לגוף כדי להגן עליו מפני הקרח. תוך כדי תדלוק מהמכלית דוראנס, סטרסבור לקחה שני מטוסי FBA 17 כדי לסייע במאמץ החיפוש. ב-30 באוגוסט, סטרסבור איתר את אחד המצופים ממטוסו של אמונדסן, המאשר את אובדן המטוס. מאמץ החיפוש הופסק ב-17 בספטמבר וסטרסבור חזרה לברסט דרך רייקיאוויק, והגיעה חזרה לצרפת באמצע אוקטובר.
היא נשארה בשירות עד 14 ביוני 1936, אז שובצה למילואים. נעשה שימוש חוזר בשמה עבור אוניית המערכה החדשה סטרסבור, ולכן הסיירת הישנה שמה שונה לשם סטרסבור II בתחילת 1934 ובנובמבר היא הועברה ללאנדוונק. ב-15 בינואר 1936 היא הועברה ללוריאן ושימשה כספינת מחסן עבור פלגת המשחתות השישית, ולאחר מכן נמחקה מרשימות הצי ביוני. לאחר שהגרמנים פלשו לצרפת ב-1940, הם תפסו את האונייה ושקלו לזמן קצר להחזיר אותה לשירות פעיל. במקום זאת, הפרויקט נזנח והסיירת שימשה לאחר מכן כספינת בסיס בלוריאן. היא עגנה ליד מקלטי הצוללות וצוידה בבלוני נ"מ ורשתות נגד טורפדו כדי לחזק את ההגנות של האזור. בשנת 1944, היא הוטבעה בנמל כדי להגן על המקלטים מפני התקפת טורפדו. שרידי האונייה נשארו בנמל, והיא נראית בשפל.
SMS רגנסבורג בתצורתה של 1918
מפות המציגות את התמרונים של הצי הבריטי (כחול) והגרמני (אדום) ב-30–31 במאי 1916
שרידיה של רגנסבורג בנהר Blavet, לוריאן.
קונדוליזה רייס

קונדוליזה רייס ויו-יו מה, 2002
קונדוליזה רייס (באנגלית: Condoleezza Rice; נולדה ב-14 בנובמבר 1954) היא דיפלומטית אמריקאית. רייס כיהנה כמזכירת המדינה ה-66 של ארצות הברית, והייתה השנייה שכיהנה בתפקיד זה בממשלו של ג'ורג' ווקר בוש. רייס היא האישה האפרו-אמריקאית הראשונה שכיהנה כמזכירת המדינה של ארצות הברית, וכן האישה השנייה שכיהנה בתפקיד זה (הראשונה היא מדליין אולברייט), והאדם השני ממוצא אמריקאי אפריקאי (הראשון הוא קולין פאוול). רייס גם כיהנה כיועצת לביטחון לאומי בתקופת כהונתו הראשונה של בוש. בטרם הצטרפה לממשלו של בוש, כיהנה רייס כפרופסור למדע המדינה באוניברסיטת סטנפורד, וגם כפרובוסט האוניברסיטה בין השנים 1993–1999. בטרם כך רייס שירתה במועצה לביטחון לאומי של ארצות הברית כיועצת לענייני הגוש המזרחי, במהלך כהונתו של ג'ורג' בוש האב. במהלך תפקיד זה התמודדה רייס עם שינויים עולמיים כדוגמת התפרקות ברית המועצות ואיחודה מחדש של גרמניה.
לאחר השבעתה כמזכירת המדינה, רייס יזמה ודחפה את המדיניות של דמוקרטיה מתמירה, מדיניות של הרחבת מספר הממשלות הדמוקרטיות האחראיות ברחבי העולם, ובפרט במזרח התיכון. המדיניות הזאת התמודדה עם אתגרים גדולים כאשר תנועת החמאס זכתה ברוב בבחירות בעזה וכן כאשר מדינות בעלות השפעה כגון מצרים וערב הסעודית שמרו על ממשלים דיקטטורים לצד תמיכה מארצות הברית.
במרץ 2009, שבה רייס לתפקידה הקודם באוניברסיטת סטנפורד שם כיהנה כפרופסור למדע המדינה וכן כעמיתת מחקר למדיניות ציבורית במכון הובר. בינואר 2020 מונתה למנהלת מכון הובר.
ביוגרפיה

קונדוליזה רייס נולדה בברמינגהאם שבאלבמה, בתם היחידה של ג'ון ווסלי רייס ג'וניור, כומר פרסביטריאני ויועץ בתיכון, ואנג'לה רייס, מורה בתיכון למדע, למוזיקה ולרטוריקה. השם "קונדוליזה" לקוח מהמונח המוזיקלי "קון דולצ'צה" (con dolcezza), שמשמעותו באיטלקית "במתיקות". למשפחתה של רייס שורשים בדרום ארצות הברית אשר מתועדים לתקופה הקודמת למלחמת האזרחים האמריקנית. רייס היא צאצאית לאנשים שהיו עובדי אדמה גם לאחר האמנציפציה. רייס השתתפה בתוכנית האירוח "למצוא את שורשיך" של רשת הטלוויזיה הציבורית הפדרלית בארצות הברית PBS, וסיפרה כי לפי בדיקה גנטית, היא 51% אפריקאית, 40% אירופאית ו-9% אסייתית או אינדיאנית אמריקאית.
רייס גדלה בעיר טסקלוסה ולימים סיפרה שחשה צורך להיות "טובה כפליים" בשל מוצאה.
רייס החלה ללמוד צרפתית, מוזיקה, החלקה על הקרח ובלט בגיל שלוש. בגיל חמש עשרה היא החלה ללמוד נגינה בפסנתר במטרה להיות פסנתרנית מקצועית. היא ליוותה את הצ'לן יו-יו מה בנגינתו יצירה של יוהנס ברהמס באפריל 2002.
ביוגרפיה > תיכון וחינוך אוניברסיטאי

ב-1967 משפחה של רייס עברה לדנוור. היא למדה בתיכון קתולי לבנות בלבד וסיימה את לימודיה בו בהצלחה בגיל 16 בשנת 1971. לאחר מכן היא נרשמה ללימודים אוניברסיטאיים באוניברסיטת דנבר, בה אביה עבד בתור סגן דיקן.
בתחילת לימודיה רייס התמחתה במוזיקה. לאחר שנתה השנייה היא אף נסעה לקחת חלק בפסטיבל המוזיקה של אספן. לימים רייס סיפרה כי פגשה שם סטודנטים מוכשרים ממנה ובעקבות זאת החלה לשקול מסלולי קריירה אחרים מפסנתרנות. רייס ממשיכה עד היום לנגן בפסנתר, כולל בלהקה קאמרית, אף שלא הייתה לפסנתרנית מקצועית.
לאחר שהתוודעה להרצאותיו של ג'וזף קורבל, דיפלומט צ'כי ואביה של מדליין אולברייט, החליטה רייס ללמוד יחסים בינלאומיים. ההחלטה נבעה מהעניין שקורבל יצר אצלה בברית המועצות וביחסים בינלאומיים. בשלב מאוחר יותר בחייה רייס תיארה את קורבל בתור דמות מרכזית בחייה.
ב-1974, בגיל 19, התקבלה רייס לפיי בטא קפא, שהיא אגודת מצטיינים בתחומים ההומאנים והריאלים שנחשבת לאגודת המצטיינים היוקרתית ביותר בארצות הברית. באותה שנה קיבלה רייס תואר ראשון בהצטיינות יתרה במדע המדינה מאוניברסיטת דנבר. בזמן שהייתה באוניברסיטת דנבר היא הייתה חברה באלפא צ'י אומגה, אחווה נשית אשר מכוונת את בוגריה לעסוק בשירות לציבור. בשנת 1975, בגיל 21, רייס קיבלה תואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת נוטרדאם. היא החלה לעבוד במחלקת המדינה של ארצות הברית ב-1977, במהלך תקופת נשיאותו של ג'ימי קרטר בתור מתמחה במחלקה לענייני חינוך ותרבות. רייס המשיכה ללמוד רוסית באוניברסיטת מוסקבה בקיץ 1979, והייתה מתמחה בתאגיד ראנד בסנטה מוניקה שבקליפורניה. ב-1981, בגיל 26, קיבלה רייס תואר דוקטור בבית הספר ליחסים בינלאומיים על שם ג'וזף קורבל באוניברסיטת דנבר. עבודת התזה שלה התמקדה במדיניות צבאית ופוליטיקה בצ'כוסלובקיה הקומוניסטית.
בשנים 1980–1981 רייס הייתה עמיתה בתוכנית לבקרה ופירוק מנשק של אוניברסיטת סטנפורד. רייס הגיעה לסטנפורד בזכות מלגה יוקרתית של קרן פורד במומחיות כפולה בלימודים סובייטים ובביטחון לאומי. המלגה הקנתה לה אפשרות למימון שנת פעילות כעמיתה באוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת סטנפורד, אוניברסיטת קולומביה, במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT) או באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. רייס טוענת שהיא יצרה קשר עם הרווארד ועם סטנפורד אך הרווארד התעלמו ממנה. המלגה שלה בסטנפורד היא זאת שהחלה את הקישור האקדמי שלה לאוניברסיטה וזמנה בצפון קליפורניה.
ביוגרפיה > עמדות פוליטיות בתקופה מוקדמת בחייה

רייס הייתה חברה במפלגה הדמוקרטית עד שנת 1982, אז עברה למפלגה הרפובליקנית. רייס טוענת כי החליפה את הנאמנות שלה בגלל חוסר ההסכמה שלה עם הנשיא הדמוקרטי שכיהן באותה תקופה, ג'ימי קרטר, בענייני מדיניות חוץ. כמו כן רייס מציינת את ההשפעה שהיה לאביה הרפובליקאי עליה. בשנת 2000 רייס דיברה בוועידה הלאומית של המפלגה הרפובליקאית ואמרה כי "אבי הצטרף למפלגה שלנו בגלל הדמוקרטים שהעבירו את חוקי ג'ים קרואו באלבמה ב-1952 אשר לא אפשרו לו להצביע. הרפובליקאים הם אלה שאיפשרו לו להצביע בסופו של דבר."
ביוגרפיה > קריירה אקדמית

בשנת 1981 רייס זכתה לדרגה האקדמית של פרופסור עוזר באוניברסיטת סטנפורד בתחום מדע המדינה. בשנת 1987 היא קודמה לדרגת פרופסור חבר והחזיקה במעמד זה עד 1993. בתקופה זאת רייס התמחתה בתחומים הקשורים לברית המועצות. במסגרת התמחות זאת רייס הרצתה על הנושא בתוכנית המשותפת לאוניברסיטת סטנפורד ולאוניברסיטת קליפורניה בברקלי שהייתה בניהולו של ג'ורג' ברסלאור באמצע שנות ה-80.
בשנת 1985, במהלך פגישה של מומחים לבקרת נשק בסטנפורד, ההופעה האקדמית של רייס משכה את תשומת הלב של ברנט סקוקרופט, שהיה היועץ לביטחון לאומי של ארצות הברית בממשלתו של ג'רלד פורד. עם בחירתו של ג'ורג' בוש האב לנשיא ארצות הברית ב-1988, סקוקרופט חזר לבית הלבן בתור היועץ לביטחון לאומי שלו בשנת 1989. כאשר התמנה לתפקיד זה הזמין את רייס לבוא לשרת בתור המומחית שלו לענייני ברית המועצות במועצה לביטחון לאומי של ארצות הברית. לפי ניקולס ברנס, הנשיא בוש האב היה "שבוי" על ידי רייס ונתמך על דעתה במגעיו עם מיכאיל גורבצ'וב ועם בוריס ילצין.
היות שרייס הייתה מאבדת את זכאותה לקבלת קביעות בסטנפורד אילו לא הייתה נוכחת במשך יותר משנתיים, היא חזרה לשם בשנת 1991. כאשר חזרה היא עברה לשרת תחת ג'ורג' שולץ, שהיה מזכיר המדינה בין השנים 1982 ו-1989, בתקופת כהונתו של רונלד רייגן. באותה תקופה שולץ היה עמית מחקר במכון הובר, מכון מחקר יוקרתי למדיניות ציבורית באוניברסיטת סטנפורד. שולץ כלל את רייס במועדון של אינטלקטואלים שנפגשו לארוחות צהריים מעת לעת כדי לדון בענייני חוץ. בשנת 1992 שולץ, שהיה חבר הוועד המנהל של התאגיד שברון, המליץ על רייס בתור מועמדת לוועד המנהל. שברון ניסתה לקבל מכרז לפיתוח של קזחסטן בשווי של עשרה מיליארד דולר. רייס, שהייתה מומחית בברית המועצות, הכירה אישית את נשיא קזחסטן נורסולטן נזרבייב. היא נסעה לקזחסטן מטעם שברון ובשנת 1993 לכבוד עבודתה למען החברה, שברון קראו למכלית נפט ענקית במשקל 129,000 על שמה, SS Condoleeza Rice. במהלך תקופה זאת רייס מונתה גם לוועדים המנהלים של טרנס-אמריקה (1991) והיולט פקארד (1992).
בשנת 1992 התנדבה רייס לקחת חלק בוועדה לחיפוש נשיא מחליף לסטנפורד. המחליף שנמצא, ג'ררד קספר, פגש את רייס במהלך תהליך החיפוש וכל כך התרשם מרייס עד כי מינה אותה בשנת 1993 להיות הרקטור של האוניברסיטה כולה. רייס הייתה האישה הראשונה, אמריקאי-אפריקאי הראשונה והרקטור הצעירה ביותר בהיסטוריה של סטנפורד. רייס קיבלה מינוי בתור עמיתת מחקר בכירה במכון הובר.
ב-1992, רייס הקימה את "המרכז לדור החדש". מטרת המרכז הייתה להעלות את מספרם של בוגרי התיכון בעיירות מזרח פאלו אלטו ומנלו פארק, אשר שתיהן נמצאות מדרום לסן פרנסיסקו. לאחר תפקידה כמזכירת המדינה רייס שבה לאוניברסיטת סטנפורד למשרת פרופסור למדע המדינה וכן כעמיתת מחקר בכירה בענייני מדיניות ציבוריות במכון הובר.
ביוגרפיה > קריירה אקדמית > בתפקיד הפרובוסט

ג'ררד קספר, נשיאה של סטנפורד בעת כהונתה של רייס בתור רקטור, אמר כי אוניברסיטת סטנפורד "היא בעלת מזל גדול בשכנוע אדם עם הכישורים היוצאים מן הכלל והיכולת המוכחת לתפקד ברגעים קריטיים כגון אלה של פרופסור רייס לקבל את התפקיד. כל דבר שהיא עשתה, היא עשתה מצוין; יש לי ביטחון מלא שהיא תמשיך בכך גם בתור פרובוסט". תוך הכרה באופייה הייחודי של רייס, קספר אמר ל"ניו יורקר" ב-2002 כי "זה יהיה לא כן מצידי להגיד שהעובדה כי היא אישה, העובדה כי היא שחורה והעובדה כי היא צעירה לא היו בראשי".
בתור הפרובוסט של סטנפורד, רייס הייתה אחראית על ניהול תקציב האוניברסיטה המונה מספר מיליארדי דולרים. האוניברסיטה באותה עת הייתה שרויה בגרעון של 20 מיליון דולר. כאשר רייס נכנסה לתפקיד, היא הבטיחה שהתקציב יאוזן בתוך "שנתיים". קויט בלקר, סגן המנהל של המכון ללימודים בינלאומיים בסטנפורד, אמר כי באותה תקופה "הייתה אמונה מקובלת שהדבר לא ניתן לביצוע...שהגרעון היה מבני ושנאלץ ללמוד להתמודד איתו". שנתיים מאוחר יותר רייס הודיעה כי הגרעון חוסל ושהאוניברסיטה מחזיקה כעת עודף של מעל 14.5 מיליון דולר.
רייס משכה ביקורת במהלך כהונתה בתור פרובוסט כאשר ניסתה להפסיק את הנוהל של העדפה מתקנת בהחלטות הנוגעות לקביעות. במסגרת זאת היא ניסתה בחוסר הצלחה לאחד בין המרכזים הקהילתיים האתניים השונים של האוניברסיטה.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית מוקדמת

ב-1986 בעת הייתה עמיתה ליחסים בינלאומיים במועצה ליחסי חוץ היא גם שירתה בתור עוזרת מיוחדת למפקד המטות המשולבים של הכוחות המזוינים של ארצות הברית.
מ-1989 ועד מרץ 1991 (התקופה שבה נפלה חומת ברלין וכן ימיה האחרונים של ברית המועצות) רייס שירתה בממשלתו של ג'ורג' הרברט ווקר בוש בתור מנהלת המחלקה לעניינים מזרח אירופאים במועצה לביטחון לאומי וכן בתור עוזרת מיוחדת לנשיא לענייני ביטחון לאומי. בתפקיד זה רייס סייעה לפתח את המדיניות של בוש ומזכיר המדינה באותה עת ג'יימס בייקר אשר תמכו באיחוד גרמניה. היא הרשימה את בוש, אשר בשלב מאוחר יותר הציג אותה למנהיג הסובייטי מיכאיל גורבצ'וב בתור זאת "אשר מספרת לי את כל שאני יודע על ברית המועצות".
ב-1991 רייס שבה לתפקידה בתור מרצה בסטנפורד, על אף שהמשיכה לשמש כיועצת בתחום הגוש הסובייטי למספר לקוחות הן במגזר הפרטי והן במגזר העסקי. מאוחר יותר באותה שנה, מושל קליפורניה פיטר וילסון מינה אותה לוועדה דו-מפלגתית שנוצרה כדי לקבוע מחדש את גבולות אזורי ההצבעה במדינה.
ב-1997 רייס ישבה בוועדת ייעוץ פדרלית לממשל ארצות הברית על שילוב מגדרי באימונים צבאיים.
במהלך קמפיין הבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 2000, רייס לקחה שנת חופשה ללא תשלום מאוניברסיטת סטנפורד כדי לעבוד בתור היועצת של ג'ורג' ווקר בוש למדיניות חוץ. קבוצת יועצי מדיניות החוץ אותם הובילה רייס כינתה את עצמה הוולקנים. שם זה נעשה לכבוד פסל הוולקן, פסל זה מברזל יצוק נמצא בבירמינגהם אלבמה, עיר מולדתה של רייס. במהלך קמפיין זה רייס נתנה נאום מפורסם בוועידה הלאומית של המפלגה הרפובליקאית. במהלך נאום זה היא אמרה כי "...הכוחות המזוינים של ארצות הברית הם אינם כוח משטרה גלובלי. הם אינם מוקד החירום של העולם".
ביוגרפיה > היועצת לביטחון לאומי

לאחר ניצחונו של ג'ורג' ווקר בוש, ב-17 בדצמבר 2000 בוש מינה את רייס להיות היועצת לביטחון לאומי של ארצות הברית. בזאת רייס הפכה לאישה הראשונה לכהן בתפקיד זה. רייס זכתה לכינוי "נסיכה לוחמת" אשר נועד לשקף את החוסן יוצא הדופן שלה לצד נימוסיה העדינים.
ב-18 בינואר 2003, וושינגטון פוסט דיווח כי רייס הייתה מעורבת ביצירת מדיניותו של בוש במיון לפי גזע בקבלה לאוניברסיטאות. רייס התבטאה כי "בעוד שהעדפות ללא התייחסות לגזע היא עדיפה" ניתן לקחת בחשבון את הגזע כ"גורם אחד מני רבים" בתהליך הקבלה לאוניברסיטאות.