stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רוברט ססיל, רוזן סולסברי הראשון
שנותיו המוקדמות

הוא היה בנו הצעיר של ויליאם ססיל, לורד ברלי הראשון מאשתו השנייה מילדרד קוק. אחיו החורג, היה תומאס ססיל, רוזן אקסטר הראשון והפילוסוף פרנסיס בייקון היה בן דודתו.
רוברט היה קטן וגבנוני, בעידן שבו יוחסה חשיבות רבה ליופי פיזי אצל שני המינים, וכתוצאה מכך זכה ללעג: המלכה אליזבת קראה לו "הננס שלי", והמלך ג'יימס הראשון כינה אותו "הביגל הקטן שלי". עם זאת, אביו הכיר בכך שרוברט ולא אחיו תומאס, הוא זה שירש ממנו את הגאונות הפוליטית. ברלי חיבב את שני בניו, אך העיר כי "רוברט יכול לנהל את אנגליה כולה בעוד תומאס יכול בקושי לנהל מועדון טניס".
רוברט למד במכללת סיינט ג'ון, בקיימברידג', אך לא סיים עם תואר. הוא גם השתתף בדיבייטים בסורבון. בשנת 1584 נבחר לראשונה לבית הנבחרים הבריטי וייצג את מחוז הולדתו, רובע וסטמינסטר שבמרכז לונדון. בשנת 1589 נישא רוברט לאליזבת ברוק, בתו של ויליאם ברוק, ברון קובהאם ה-10. בנם, ויליאם ססיל נולד בווסטמינסטר ב-28 במרץ 1591 והוטבל ב-11 באפריל. אליזבת נפטרה כשבנם היה בן שש שנים. הייתה להם גם בת אחת, פרנסס (1593-1644), אשר נישאה להנרי קליפורד, רוזן קמברלנד החמישי.
מזכיר המדינה > תחת אליזבת

בעקבות מותו של סר פרנסיס וולסינגהם בשנת 1590, מילא רוברט ססיל את מקומו כמזכיר המדינה בפועל. ב-1591 הוא הפך גם לחבר במועצת המלכה. לאחר מות אביו ב-1598, הפך לראש השרים וליועץ הראשי של המלכה. במהלך מלחמת תשע השנים, נוצרה יריבות במועצה המלכותית בינו לבין רוברט דברו, רוזן אסקס השני ולכן היה היחיד בחצר המלוכה שנהנה מהקמפיין הכושל נגד המורדים האירים, של האחרון ב-1599. הוא היה אז במצב נוח לארגן את המעבר החלק של הכוח והכתר האנגלי מבית טיודור תחת שלטונה של המלכה אליזבת הראשונה, לבית סטיוארט תחת שלטונו של מלך סקוטלנד דאז, ג'יימס השישי, תוך שמירה על התכתבות סודית עמו. המרד כושל של רוזן אסקס בשנת 1601, אשר הביא לנפילתו, כוון בעיקר כנגד ססיל, ולא כנגד המלכה.
ססיל, במהלך לא אופייני לתקופתו, שכנע את המלכה להתייחס למורדים במידת הרחמים. אמנם אסקס עצמו וארבעה מבעלי בריתו הוצאו להורג, אך הרוב הגדול של חסידיו ניצל. אפילו הוקעתה של אחותו פנלופה, ליידי ריץ', כמנהיגת המרד בידי אסקס עצמו, זכתה להתעלמות. אך חנינות אלו לא הועיל לו במאומה בעיני הציבור, אשר אהב את אסקס והתאבל עליו עמוקות. ססיל, שמעולם לא היה פופולרי מדי, הפך לדמות שנואה בציבור. בבלדות כמו הלילה הטוב האחרון של אסקס, דמותו של ססיל הותקפה באכזריות.
רוברט ססיל היה מעורב באופן נרחב בענייני ביטחון המדינה. כבנו של סר ויליאם ססיל, השר הבכיר של המלכה אליזבת וכבן טיפוחיו של סר פרנסיס וולסינגהם, רב המרגלים שלה, כישרון הריגול שלו היה דבר מובן מאליו. ביטוי לכך ניתן ב"דיוקן הקשת" של המלכה אליזבת, המעוטר עיניים ואוזניים.
מזכיר המדינה > תחת ג'יימס

ב-1603, גיסו של רוברט ססיל, הנרי ברוק, לורד קובהאם ה-11, היה מעורב יחד עם סר וולטר ראלי, בשתי הקנוניות, הן הצדדית שנועדה לחטוף את ג'יימס השישי, והן העיקרית שנועדה להסיר את ג'יימס מן הכס ולהחליפו בדודניתו, ליידי ארבלה סטיוארט. ססיל היה אחד השופטים שדנו אותם בעוון בגידה. במשפטו של ראלי, ססיל היה השופט היחיד שהביע ספקות לגבי אשמתו. אף על פי שנמצאו אשמים ונידונו למוות, קובהאם וראלי קיבלו חנינה ברגע האחרון, הודות לבקשתו של ססיל מהמלך.
ב-20 באוגוסט 1603 המלך ג'יימס העלה אותו לדרגת אציל - בתחילה, הברון ססיל, ברון אסנדון שבמחוז ראטלנד, ב-1604 הפך לויקונט קראנבורן וב-1605 לרוזן סולסברי. ב-1606, הצטרף הלורד סולסברי למסדר הבירית כאביר ה-401.
מזכיר המדינה > תחת ג'יימס > יחסו לקתולים

רוברט ססיל היה זה שחשף את מזימת אבק השרפה. זה היה ניסיון קשר שאירע בשנת 1605 שבמסגרתו ניסו קבוצה של קיצוניים קתולים לרצוח את מלך אנגליה ג'יימס הראשון, משפחתו, ואת רוב האצולה (הפרוטסטנטית) על ידי פיצוץ ארמון וסטמינסטר - בניין הפרלמנט הבריטי בטקס פתיחת הפרלמנט. בהמשך רצו הקושרים לחטוף את ילדי המלך שלא נכחו בטקס ולרצוח אותם. במהלך ההכנות למזימה חששו חלק מהקושרים מפגיעה בקתולים אחרים שיהיו במקום. אחד הקושרים כתב ב-26 באוקטובר מכתב ללורד ויליאם פארקר, לורד מונטאגל, שהיה קתולי, והזהיר אותו. מונטאגל הראה את המכתב לרוברט ססיל, שכיהן אז כמזכיר המדינה. בעקבות המכתב נערך חיפוש בכל המרתפים מתחת לארמון, בו התגלה ונאסר מומחה חומרי הנפץ, גאי פוקס. לאחר מספר ימי עינויים (שנעשו בהוראה מיוחדת של המלך) הודה פוקס בשמות שותפיו לקשר, וב-31 בינואר הוא ויתר הקושרים הוצאו להורג באכזריות על ידי תלייה, גרירה וביתור. היסטוריונים רבים סבורים כי אנשיו של ססיל גילו את המזימה בשלב מוקדם והרשו לה להמשיך ולהתנהל תחת מעקב על מנת לנצל את המזימה לצורכי דעת קהל אנטי קתולית - כפי שאכן שימשה במהלך השנים. היסטוריונים אחרים סבורים שמדובר בניסיון של ג'יימס הראשון, שידע על המזימה, לבחון את נאמנות אנשי הכנסייה הקתולית. האב הישועי הנרי גארנט יידע בעבר את המלך על ניסיונות קשר, אולם הפעם לא עשה כן - והסתפק ביידוע האפיפיור שלא עשה דבר. תאוריות קונספירציה מציעות שססיל ארגן את המזימה בעצמו במטרה להרחיק את תומכי המלך הקתולים ממוקדי השליטה ולחזק את מעמדו.
לאחר המזימה, שכנע רוברט ססיל את המלך ג'יימס לחזור בו מניסיונו להנהיג חופש אמונה על ידי שינויים של החוקים הקיימים נגד הקתולים. המלך לא הסתפק בזאת והכריז על גזרות חדשות נגדם כגון החובה להשתתף במיסות האנגליקניות.
עם כל זאת, יחסו של ססיל לקתולים היה מתון במידת מה. הוא התנגד לעונש המוות לכמרים קתולים שנמצאו מכהנים ככמרים מטעם המדינה. הוא חשב שניתן להסתפק בהגליה.
מזכיר המדינה > תחת ג'יימס > תמיכה בהשכלה ובאמנות

בין השנים 1612-1601 שימש סולסברי הן בתפקיד הקנצלר השלישי של טריניטי קולג' בדבלין והן בתפקיד הקנצלר של אוניברסיטת קיימברידג'. בנוסף, ססיל ומשפחתו טיפחו את האמנות: הם תמכו במוזיקאים כמו ויליאם בירד, אורלנדו גיבונס ותומאס רובינסון.
מזכיר המדינה > תחת ג'יימס > אירלנד

ממלכת אירלנד הייתה מקור עיקרי לדאגה והוצאות כספיות בתקופת כהונתו בממשלה. מלחמת תשע השנים הסתיימה ב-1603, עם כניעתו של מנהיג המורדים האירים, יו או'ניל, בפני המלך ג'יימס. הוא קיבל חנינה, והושבו לו התואר "רוזן טיירון" ונחלותיו. 4 שנים אחר כך, הוביל טיירון את חסידיו לגלות במהלך בריחת הרוזנים. תגובת הממשלה הייתה תוכנית יישוב אלסטר במסגרתה חולקו אדמות האצילים בצפון אירלנד בין לורדים גאלים אירים ובין מתיישבים פרוטסטנטים מאנגליה וסקוטלנד. ב-1608 האציל קאהיר או'דוהרטי מרד באנגלים ותקף את דרי והחריבה עד היסוד. לאחר שהמרידה דוכאה (וקייהיר עצמו בותר לארבעה חלקים שנשלחו לערים ראשיות בצפון) ניתן היה להמשיך במפעל היישוב ("Plantation of Ulster" מן הבחינה שבמקום הקתולים שנעקרו "ניטעו" פרוטסטנטים). חלקים ניכרים נמסרו לידי הכנסייה של אירלנד וטריניטי קולג', על מנת להגביר את הנטייה הפרוטסטנטית בקרב המתיישבים.
מזכיר המדינה > תחת ג'יימס > כלכלה

בשנים 1611- 1610 ססיל עבד קשה כדי לשכנע את הפרלמנט לחוקק את החוזה הגדול, לפיו, המלך יוותר על כל מקורות ההכנסה הפיאודליים הנהוגים בתמורה להכנסה שנתית קבועה של 200,000 £. ססיל ייחס לנושא חשיבות רבה, אך לא המלך ולא הפרלמנט הראו התלהבות וההצעה נפלה כאשר המלך, בניגוד לעצתו של רוברט, פיזר את הפרלמנט ב-1611. זו הייתה מכה כפולה לססיל, שחלה וגסס בטרם עת ואת מקומו כיועץ למלך תפס רוברט קאר, רוזן סומרסט ה-1. למרות כישלונו של רוברט ססיל, החוזה הגדול קם לתחייה בשנת 1660, כחלק מההסדרים הכלכליים בתקופת הרסטורציה בין המדינה לבין צ'ארלס השני, מלך אנגליה.
מותו

במצב בריאותי ירוד, ומותש אחרי שנים של עבודה אינטנסיבית, יצא רוברט ססיל, רוזן סולסברי הראשון באביב 1612 למסע למעיינות החמים בבאת' בתקווה להירפא, אבל הוא השיג רק מעט הקלה. הוא החל בנסיעה חזרה לביתו, אך מת בדרך מסרטן, במרלבורו, וילטשייר, ב-24 במאי 1612. הוא נקבר בכנסיית הטפילד בהרטפורדשייר.
בתרבות הפופולרית

דמותו של רוברט ססיל, רוזן סולסברי הראשון הופיעה ביצירות דמיוניות ותיעודיות רבות:
בתרבות הפופולרית > בספרות

דמותו נחשבת, על ידי כמה מבקרי ספרות, כזו ששימשה כבסיס לדמותו הגיבנת והמרושעת של ריצ'רד השלישי של ויליאם שייקספיר. יש שהוסיפו גם את דמותו של פולוניוס בהמלט, כמתארת הן את רוברט ססיל והן את אביו, ויליאם ססיל.
דמותו מופיעה בהתיקון הנואש:הנרי גרישם ומזימת אבק השרפה מאת מרטין סטיבן, כאדם מרושע ואנוכי המנצל את המזימה כדי לחזק את מעמדו לאור חוסר הפופולריות שלו.
דמותו מוצגת באופן חיובי בנובלה בנו של השחקן מת: תעלומה אליזבתנית מאת לאונרד טורניי כפטרונם של הדמויות הראשיות.
בתרבות הפופולרית > באופרה

דמותו הופיעה כ"לורד ססיל" באופרה לורד דברו מאת גאטנו דוניצטי ב-1837.
דמותו יוצגה גם באופרה גלוריאנה מאת בנג'מין בריטן ב-1953.
בתרבות הפופולרית > בטלוויזיה

יו דיקסון גילם את דמותו בסדרה מ-1971, אליזבת R.
טובי ג'ונס גילם את דמותו במיני-סדרה מ-2005, "אליזבט הראשונה" בכיכובה של הלן מירן.
בתרבות הפופולרית > בקולנוע

אדוארד הוג גילם את דמותו בסרט "אנונימי" מ-2011 של רולנד אמריך. בסרט, המבוסס על תאוריית נסיך טיודור השני ועוסק בשאלת זהותו של מחבר מחזות שייקספיר, ממחיש אירועים שהובילו למרד אסקס נגד המלכה אליזבת. בסרט מובאת הטענה כי אדוארד דה ויר, רוזן אוקספורד ה-17 הוא פרי אהבתם האסורה של ויליאם ססיל והמלכה אליזבת הראשונה. כמו כן, אוקספורד עצמו והמלכה היו מאהבים ואף נולד להם בן שגדל כהנרי ווריוטסלי, רוזן סאות'המפטון ה-3 שמאוחר יותר הופך לבעל הברית של רוברט דברו, רוזן אסקס ה-2. המרד של האחרון, מצטייר כניסיון להפיל את אויבו הוותיק של אוקספורד, רוברט ססיל (הגיבן), רוזן סולסברי ה-1, ולא כמתקפה נגד המלכה. אוקספורד מקווה לתמוך באסקס באמצעות מחזהו, ריצ'רד השלישי כדי להלהיב את הרגשות נגד ססיל בקרב הציבור הבריטי. תמרונו נכשל, כאשר ססיל מגלה את תוכניותיו. אז ססיל מספר לאוקספורד שהוא עצמו (אדוארד דה ויר, רוזן אוקספורד ה-17) הוא גם כן בנה של המלכה ובכך הוא למעשה אחיו למחצה של בנו. אסקס וסאות'המפטון נעצרו ונידונו למוות. הרוס ומזועזע מהגילוי על מוצאו, אוקספורד מסכים לדרישתה של המלכה אליזבת, להישאר בעילום שם ולא לחשוף את עצמו כשייקספיר, כחלק מעסקה שהצילה את בנם מהוצאה להורג כבוגד.
ראו גם

העידן האליזבתני
שאלת זהותו של מחבר מחזות שייקספיר
הערות שוליים

↑  רוברט ססיל, באתר אוניברסיטת קיימברידג' (ארכיון)
↑  Croft, Pauline, (Cecil, Robert, first earl of Salisbury (1563–1612, מילון אוקספורד של הביוגרפיה הלאומית
1 2  G. D. Owen, "(Cecil, William, second earl of Salisbury (1591–1668", מילון אוקספורד של הביוגרפיה הלאומית
↑  Grahm-Dixon, Andrew. "Elizabeth I: The Rainbow Portrait attributed to Isaac Oliver"
↑  רוברט ססיל, אנציקלופדיית בריטניקה
↑  קנצלרי אוניברסיטת קיימברידג'
↑  William Casey, (Thomas Robinson's New Citharen Lessons (1609, Baylor University Press, 1997, ISBN 0-918954-65-7
↑  Robert Cecil, www.tonythistlewood.com
↑  Scott McCrea, The Case for Shakespeare: The End of the Authorship Question, Greenwood Publishing Group, 2005
↑  Shakespeare Solved: Shakespeare's Nemesis Robert Cecil, shakespearesolved.blogspot.co.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007275390105171  PLWABN: 9811475568905606  BnF: cb12198400h (data)  GND: 118794264  ISNI: 0000 0000 8153 627X  LCCN: n85196897  NTA: 069397805  SNAC: w67w6d8s  SUDOC: 118316842  ULAN: 500273197  VcBA: 495/161728  VIAF: 73900682   WorldCat (עם VIAF): 73900682 
"דיוקן הקשת" של אליזבת הראשונה המעוטר עיניים ואוזניים - משקף את תפקידו של רוברט ססיל כרב המרגלים אחרי מותו של סר פרנסיס וולסינגהם.
שלט האצולה המחולק לרבעים של רוברט ססיל, רוזן סולסברי הראשון.
ארבורטום

עצים בצבעי סתיו בארבורטום וסטונברט באנגליה
ארבורטום (בלטינית: Arboretum, מהמילה Arbor – עץ) הוא גן בוטני יערני – המתמקד באיסוף, תצוגה ומחקר של עצים או שיחים בלבד, ולא במיני צמחים קטנים כמו גן בוטני רגיל.
את המונח "ארבורטום" טבע לראשונה הבוטניקאי האנגלי ג'ון קלאודיוס לאודון בשנת 1833, אך גנים בוטניים מסוג זה התקיימו הרבה לפני כן. הפרעונים במצרים העתיקה היו הראשונים שנטעו עצים אקזוטיים ונהגו לגדל ולטפל בהם בגנים מיוחדים שטיפחו.
ישנם ארבורטומים המוקדשים לסוג מסוים של עצים או שיחים, כגון שיחי גפנים, עצי מחט, עצי אלון, או עצי ערבה. כחלק מתפקידם המדעי והמחקרי, חלק מגני הארבורטום כוללים גם משתלות וחדרי טיפול עבור עצים חולים או זקנים. לרוב, מעוצב ארבורטום בצורת סביבה טבעית או כפרית רגילה ומתפרש על פני שטח רחב.
הארבורטום הלאומי של ארצות הברית, שנמצא בוושינגטון, הוא אחד הגדולים בעולם, וכולל גם מוזיאון לעצי בונסאי וכמה גני גידול ואיקלום לאומיים. הוא נמצא בסמיכות לגן הבוטני של ארצות הברית.
גני ארבורטום בישראל

בישראל מצוי ארבורטום ביער אילנות באזור השרון. הוא הוקם במהלך שנות ה-50 המוקדמות, ובשנת 1993 הכריז משרד החקלאות ביחד עם קק"ל על הגן בתור הארבורטום הלאומי של ישראל.
פגסוס (עמותה)

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל 
 מטה הארגון:  כפר שמואל 
 תקופת הפעילות:  2007–הווה (כ־17 שנים) 
 www.pegasus-israel.org
 
מראה בחוות השיקום "סוסיתא" של עמותת פגסוס
פגסוס - הצלה ושיקום של סוסים, חמורים וחיות משק היא עמותה ישראלית העוסקת בחילוצם ובשיקומם של סוסים וחמורים הנתונים להזנחה ולהתעללות. שמה של העמותה משלב את המילה העברית סוס בשמו של הסוס המיתולוגי פגסוס. ייחודה של העמותה הוא בכך שהיא מקדישה את פעילותה למען סוסים וחמורים, בעוד שיתר העמותות הישראליות העוסקות בתחום ההצלה והסיוע לבעלי חיים, מתמקדות בטיפול בכלבים ובחתולים.
היסטוריה

העמותה הוקמה על ידי מגדל הסוסים צביקה תמוז, לאחר ששימש כתובת לעמותות שונות אשר דיווחו לו על מקרי התעללות בבעלי חיים גדולים. עמותות אלה לא היו ערוכות לטפל במקרים הללו, והן בקשו את סיועו של תמוז המחזיק בסוסים משלו ובמקום המתאים לטיפול בהם. תמוז נחשף למקרי התעללות והזנחת סוסים, ובשנת 2004 החל מטפל בפניות של משטרת התנועה, החברה הלאומית לדרכים, וטרינרים עירוניים ועוד, אשר נחשפו למקרי התעללות או שוטטות של סוסים וחמורים בכבישי הארץ, אגב סיכון התנועה. תופעה נוספת עימה נאלץ תמוז להתמודד, הייתה שימוש בסוסים ובחמורים בידי אספני ברזל, שהגיעו למרכז הארץ בעיקר מהשומרון. אספני הברזל רתמו את הבהמות לעגלות משא כבדות, אך מנעו מהם תזונה וטיפול הולמים. שלוש שנים לאחר תחילת פעילותו, בשנת 2007, ייסד תמוז את עמותת פגסוס.
מאז הקמתה חילצה העמותה עשרות סוסים וחמורים, לעיתים אגב הפעלת סנקציות ההחרמה הקבועות בחוק צער בעלי חיים, והביאה אותם להחלמה ולטיפול בחוות "סוסיתא" המשמשת להם כבית מחסה. חלק מבעלי החיים נמסרו לאימוץ וחלקם נותרו בחווה. העמותה שמרה משך שנים על פרופיל נמוך מחשש להתנכלות מצד בעליהן של החיות שהוחרמו, אולם עם התמשכות פעילותה היא זכתה לפרסום ולבסוף גם להכרת המשרד להגנת הסביבה, המסייע לה במימון פעולת החילוץ הראשונית. גם כיום נשמר מיקום החווה בצנעה. העמותה פועלת גם בתחום החינוך ואף מאפשרת לאמץ בעל חיים מבלי להוציאו מהחווה.
המועצה לניסויים בבעלי חיים

המועצה לניסויים בבעלי חיים פועלת בישראל משנת 1995, מכוח חוק צער בעלי חיים (ניסויים בבעלי חיים), ומטרתה להסדיר עריכת ניסויים בבעלי חיים ולפקח על ניסויים אלה.
במועצה 23 חברים הממונים על ידי שר הבריאות, ובהם נציגי האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, נציגים של אחדים משרי הממשלה, נציגים של בתי ספר לרפואה ונציגים של ארגונים למען בעלי חיים ועוד.
סעיף 4 לחוק צער בעלי חיים (ניסויים בבעלי חיים) קובע את תפקידי המועצה:
המועצה ממונה על נושא הניסויים בבעלי חיים; ומבלי לגרוע משאר תפקידיה -
פעילי זכויות בעלי-החיים טוענים כנגד המועצה שרוב מוחלט של חברי המועצה הם נציגים של גופים העורכים ניסויים בבעלי-חיים, או המייצגים קבוצות אינטרסים המעוניינות בניסויים כאלו במגבלות מזעריות. כמו כן נטען שרבים מהנציגים עורכים ניסויים בבעלי-חיים בפועל או אף אחראים על נושא הניסויים בבעלי-חיים במוסדות שבהם הם עובדים.
הערות שוליים

↑  סקירה של הטענות כנגד המועצה לניסויים בבעלי חיים
בית הכנסת שש כיפות

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת 
 מיקום:  קירמיזי קסבה
 מדינה:  אזרבייג'ן
 מייסדים:  קהילת יהודי ההרים
 נוסח תפילה:  מקומי
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1888
 תאריך פתיחה רשמי:  2001 לאחר שיפוץ
 חומרי בנייה:  לבנים אדומות שרופות
 אדריכל:  הלל בן חיים
 מידות
 קומות:  קומת מרתף וקומה עליונה
 קואורדינטות:  41°22′01″N 48°30′25″E﻿ / ﻿41.366831°N 48.506839°E﻿ / 41.366831; 48.506839
 he
 
בית הכנסת שש הכיפות (באזרית: Altı günbəz sinaqoqu, בג'והורי :Shesh kombara) הוא בית כנסת הממוקם ביישוב קירמיזי קסבה (הכפר האדום), במחוז קובה, אזרבייג'ן.
היסטוריה

בית הכנסת שש הכיפות נבנה בשנת 1888 על ידי האדריכל הלל בן חיים, בן המקום. שמו של האדריכל חקוק באותיות זהב בחזית בית הכנסת. שש הכיפות מסמלות את ששת הימים בהם עברו יהודי הכפר קולגט ( Kulgat, Qulqat) לכפר האדום בשנת 1722, לפי הזמנתו של חוסין עלי החאן של קובה.
בשנת 1938, שליט ברית המועצות, סטלין, הגלה את רבני הכפר לסיביר וסגר את כל בתי הכנסת. הבניין שימש שנים רבות כמחסן וכמפעל תפירה. בשנת 1991 עם קבלת עצמאות אזרבייג'ן, בית הכנסת הוחזר לקהילה.
עבודות השיקום התחילו בשנת 1995, ביוזמתו של מרדכי אברמוב וסמיון ניסנוב. חנוכת בית הכנסת התקיימה באוקטובר 2001. השיפוץ הושלם בשנת 2005
בית הכנסת פעיל בשבתות ובחגים.
בית הכנסת שש כיפות הוכרז מבנה לשימור על ידי משרד התרבות האזרי.
תיאור בית הכנסת

בית הכנסת הוא בניין בעל מבנה מלבני, בן שתי קומות. קומת הקרקע, שחלקה נמצא מתחת למפלס הרחוב, משמשת כמרתף וכמטבח. בקומה העליונה נמצא אולם התפילה. גובה המבנה מעל פני הקרקע הוא שבעה מטר.
המבנה בנוי מלבנים אדומות המשמשות גם ליצירת העיטורים. הקירות החיצוניים מעוטרים בעמודי נוי (אומנה או פילסטר) המגדירים את אזורי החלונות. מתחת לגג נמשך כרכוב מעוטר בצורות גאומטריות פשוטות וסביב החלונות העליונים, שצורתם חצי עיגול, נבנו כרכובים בצורת קשת מחודדת.
על מנת להשיג תאורה מרבית באולם התפילה, נבנו בשני קירות האורך שתי שורות של חלונות, כאשר בכל שורה שישה חלונות. בשורה התחתונה שישה חלונות מלבניים גבוהים בעלי קשת עגולה ובשורה העליונה שישה חלונות נמוכים יותר שצורתם חצי עיגול. בקיר עליו מוצב ארון הקודש, שני חלונות גבוהים מכל צד של הארון ומעל כל זוג חלונות חלון אחד רחב בצורת חצי עיגול. בתוך אולם התפילה נבנו סביב החלונות מסגרות עץ היוצרות אדן חלון רחב.
אולם התפילה מעוטר בפשטות במגני דוד בלבד והוא יכול להכיל כ-60 מתפללים. הריצפה מכוסה בשטיחים, לכן המתפללים והאורחים מתבקשים לחלוץ נעליים לפני הכניסה.
ארון הקודש פונה לכיוון ירושלים. הבימה המוגבהת נמצאת בקדמת ארון הקודש.
לבית הכנסת גג משופה מחופה ברעפי פח שטוחים, על פי מסורת הבנייה המקומית. על הגג שש כיפות שתפקידן עיטורי בלבד. בכל אחת מפינות הגג נצבת כיפה דמוית בצל הנשענת על תוף נמוך בעל מבנה משושה. באמצע הגג, בחלק הגבוה ביותר מוצבות שתי כיפות נוספות, גבוהות וצרות, בעלות מבנה מורכב, המונחות על תוף בעל חתך ריבועי. לכל הכיפות חיפוי פח. בראש כל כיפה מגן דוד. כיפות בצורת בצל וריבוי כיפות הם חלק מסגנון בנייה נפוץ מאוד בכנסייה הרוסית הפרבוסלבית וכן גם באדריכלות האסלאמית של פרס והודו.
מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
הערות שוליים

1 2  Jewish Heritage in Azerbaijan – Guba
↑  "Архитектурная достопримечательность – синагога в Красной Слободе". STMEGI. נבדק ב-2018-09-21.
1 2  RELIGIOUS TOURISM ITINERARY IN AZERBAIJAN (DESTINATIONS ) - Flip eBook Pages 45-46 | AnyFlip, anyflip.com
↑  Alti Gumbaz - Six Dome Synagogue – Audio guide by Jewish Heritage Network | tmatic.travel, tmatic.travel (בצרפתית)
↑  Onion dome
שש הכיפות על גג בית הכנסת
אולם התפילה של בית הכנסת שש כיפות
הנסן קלארק

הנסן האשים קלארק (באנגלית: Hansen Hashim Clarke; נולד ב-2 במרץ 1957) הוא פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-13 של מדינת מישיגן בשנים 2011–2013. קלארק, חבר המפלגה הדמוקרטית, כיהן כחבר בית המחוקקים של מישיגן טרם היבחרו לקונגרס, תחילה כחבר בית הנבחרים המדינתי (1991-1992, 1999-2002) ולאחר מכן בסנאט של מישיגן (2003-2011). הוא היה חבר הקונגרס הראשון ממוצא בנגלדשי.
קלארק נבחר לקונגרס ב-2010 לאחר שניצח בפריימריז את קרולין צ'יקס קילפטריק. בעקבות שרטוט מחדש של מחוזות הבחירה ב-2012 התמודד בפריימריז במחוז ה-14 מול גרי פיטרס, אך סיים במקום השני ועזב את הקונגרס בינואר 2013. באפריל 2014 ניסה לשוב לקונגרס והתמודד שוב על מושב במחוז ה-14, שהתפנה לאחר שפיטרס רץ לסנאט, אך לא הצליח להיבחר מחדש.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

קלארק נולד בשם מוליק האשים בדטרויט שבמישיגן. אביו היגר לארצות הברית מבניבזר שבמחוז סילהט, אז בהודו הבריטית ובהווה בבנגלדש, ואמו הייתה ממוצא אפרו-אמריקאי. הוא גדל בצד המזרחי התחתון של העיר. אביו של קלארק נפטר כשהיה בן שמונה, ואמו עבדה כפקחית מעבר חצייה כדי לפרנס את משפחתה. הוא בוגר בית הספר התיכון קאס טקניקל, ואת לימודיו התיכוניים השלים בפנימייה "The Governor's Academy" שבמסצ'וסטס.
קלארק למד באוניברסיטת קורנל, שם השלים לימודי תואר ראשון באמנויות היפות. הוא היה חבר באחווה "אלפא פי אלפא". במהלך לימודיו בקורנל התעניין קלארק בשירות ציבורי ובפוליטיקה אלקטורלית. הוא נבחר למושב הסטודנטים במועצת הנאמנים של אוניברסיטת קורנל, לאחר שניצח סטודנטית אחרת, הפרשנית הפוליטית לעתיד אן קולטר. בשנת 1987 השלים בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ג'ורג'טאון לימודי תואר שני במשפטים.
בתום לימודיו הגבוהים עבד בסגל של נציב מחוז ויין אדוארד ה. מקנמרה, ולאחר מכן היה ראש הסגל של חבר הקונגרס ג'ון קוניירס.
ביוגרפיה > בפוליטיקה המקומית

קלארק נבחר לבית הנבחרים של מישיגן בשנים 1990, 1998 ו-2000. לאחר שש שנות כהונה בבית הנבחרים המדינתי, נבחר קלארק ב-2002 לייצג את מחוז הבחירה הראשון בסנאט של מישיגן. בשנת 2005 התמודד בפריימריז הדמוקרטי לראשות עיריית דטרויט, אך לא נבחר למועמד המפלגה. ב-2006 נבחר לתקופת כהונה נוספת בסנאט המדינתי. ב-2011 תמה כהונתו בסנאט של מישיגן בעקבות היבחרו לקונגרס האמריקאי.
ביוגרפיה > בית הנבחרים של ארצות הברית

בבחירות 2010 התמודד קלארק לבית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס ה-13 של מישיגן. בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית גבר על נציגת המחוז המכהנת קרולין צ'יקס קילפטריק, במה שהייתה התחרות הפוליטית האמיתית במחוז זה, שהינו מעוז דמוקרטי ואפרו-אמריקאי. בבחירות הכלליות ניצח בקלות את מועמד המפלגה הרפובליקנית ג'ון הולר ונהיה לאפרו-אמריקאי השלישי ממוצא דרום-אסייתי שנבחר לקונגרס של ארצות הברית.
ב-3 בינואר 2011 החל את כהונתו בבית הנבחרים האמריקאי. קלארק הוביל יוזמות להגדלת ההשקעות בעיר דטרויט, שהובילו להענקת מיליוני דולרים של סיוע פדרלי לעיר ולפרווריה. הוא פעל להבטחת אישור הקונגרס להגדלת המימון לשיפור התזונה עבור משפחות בעלות הכנסה נמוכה, לספק דיור לחיילים משוחררים חסרי בית, ולחזק את הציוד וכוח האדם של משטרת העיר, כוחות הכיבוי ושירותי רפואת החירום שלה. קלארק הוביל בקונגרס את המאמץ לצמצום חובות הלוואות סטודנטים למיליוני אמריקאים באמצעות ניסוח "חוק מחיקת חובות הסטודנטים לשנת 2012". חוק זה עורר תנועה לאומית, כולל עצומה שתמכה ביוזמתו וזכתה ליותר ממיליון חתימות שקראו לקונגרס לאשר את הצעת החוק "H.R. 4170".
לאחר שמישיגן איבדה מחוז קונגרס עקב שינויי אוכלוסין, רוב המחוז של קלארק סופח למחוז הקונגרס ה-14 הסמוך. המחוז שורטט מחדש כך שיכלול חלקים נרחבים ממחוז אוקלנד השכן. ביתו של קלארק הועבר למחוז ה-13, שיוצג על ידי הדמוקרט ג'ון קוניירס, אך קלארק בחר לעבור עם רוב בוחריו למחוז ה-14. בפריימריז התמודד מול חבר הקונגרס גרי פיטרס וראש עיריית סאות'פילד ברנדה לורנס. מחוז הקונגרס התשיעי של פיטרס בוטל גם הוא במהלך שינוי מפת המחוזות, והוא בחר להתמודד במחוז ה-14 אחרי שייצג חלקים נרחבים ממנו במחוז אוקלנד הן בסנאט המדינתי והן בקונגרס. פיטרס ניצח את קלארק ולורנס בפריימריז וכהונתו של קלארק תמה לאחר שנתיים בלבד.
בבחירות 2014 ניסה לשוב לקונגרס כשהתמודד בפריימריז הדמוקרטי במחוז הקונגרס ה-14 של מישיגן, אך הפסיד לברנדה לורנס.
הערות שוליים

↑  אלכס אייזנסטאדט, Fourth House incumbent falls in primary, באתר פוליטיקו, 4 באוגוסט 2010 (באנגלית)
↑  קווין קילפלטר, Mich. Lawmaker Overcomes Odds To Eye Capitol Hill, באתר NPR‏, 13 באוגוסט 2010 (באנגלית)
↑  קייטי הופיקנס, 1 Million People Show Support for Student Loan Forgiveness Act, באתר US News and World Report‏, 28 ביולי 2012 (באנגלית)
↑  US Congressman Hansen Clarke defeated in Democratic primary, באתר טיימס אוף אינדיה, 9 באוגוסט 2012 (באנגלית)
↑  קמרון ג'וזף, Former Rep. Hansen Clarke falls short, באתר The Hill‏, 6 באוגוסט 2014 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  SNAC: w6hn60qq  US Congress: C001085
איש האמונה הבודד

כריכת הספר
"איש האמונה הבודד" היא מסה שכתב הרב יוסף דב סולובייצ'יק בשנות ה-50 של המאה ה-20, שראתה אור בקיץ תשכ"ה–1965‏, והפכה לחיבור מרכזי בהגות היהודית האקזיסטנציאלית. במסה זו מנתח הרב סולוביצ'יק את מקומו של איש האמונה ואת תפקידו בעולם ובקהילה באמצעות הצגת שני טיפוסים – "איש ההדר" ו"איש האמונה" – המבוססים על שני התיאורים של בריאת האדם בספר בראשית.
הספר יצא במקור באנגלית בביטאון "Tradition", ויש לו שני תרגומים לעברית – הראשון בהוצאת מוסד הרב קוק בשנת תשכ"ח, והשני, בהוצאת ידיעות, יצא בשנת תשע"ט ותורגם על ידי ד"ר קלמן נוימן.
הספר הוקדש לרעייתו, טוניה.
שני סוגי האדם

הספר מציג שתי דמויות: האדם המודרני הרוצה לשלוט ולכבוש את כוחות הטבע, ולנצלם לצרכיו (איש ההדר), והאדם השני הרוחני שמחפש את הרוחניות ואת מרות האל (איש האמונה הבודד).
הרב סולובייצ'יק מתאר את שתי הדמויות באמצעות שני תיאורי בריאה שונים של האדם, המופיעים בסיפורי בריאת העולם שבספר בראשית, ומציג את "איש ההדר" כאדם שבריאתו מתוארת בפרק א' מול "איש האמונה הבודד", אותו מייצג תיאור הבריאה של פרק ב'.
שני סוגי האדם > איש ההדר

מאפייני "איש ההדר" באים לידי ביטוי בתיאור הראשון של בריאת האדם בפרק א' בה ה' מצווה לאדם: "וּמִלְאוּ אֶת-הָאָרֶץ, וְכִבְשֻׁהָ; וּרְדוּ בִּדְגַת הַיָּם, וּבְעוֹף הַשָּׁמַיִם, וּבְכָל-חַיָּה, הָרֹמֶשֶׂת עַל-הָאָרֶץ". כלומר האדם נתבע להוביל את העולם ולשלוט בו, לפתח אותו ולנצל את העולם החומרי לצרכיו.
בנוסף, בניגוד לפרק ב', מסופר שם שהאדם וחוה נבראו יחד – "זָכָר וּנְקֵבָה, בָּרָא אֹתָם". מכאן, ש"איש ההדר" אינו בודד – ולא היה לבדו אפילו ביום שנוצר: הוא נברא יחד עם חוה, הוא יצור חברתי החי בתוך קהילה מתוך אינטרסים משותפים.
יואב שורק מתאר את "איש ההדר" כדמות שבעולם העתיק הייתה תאורטית, ובעת החדשה התגשמה בקולוניאליזם האירופאי: ”איש ההדר האמתי, מבקיע קליפות של מאות ארוכות של היסטוריה כמעט-סטטית. האדם החדש נטל סוף סוף את האמון שנתן בו אלוהים והחל לשנות את העולם, לעצב אותו ולעבד אותו, ללמוד את הגיונו הפנימי ולכבוש את איתני הטבע במהלך מהיר ומסחרר. ההתפתחות המהירה של המדע באה שלובה עם תפיסה חדשה של עוצמת האדם ותפקידו, כמי שמוביל את מרכבת הקִדמה בדהרה ומפיץ את הציוויליזציה אל המחוזות שעדיין לא זכו בה. לא רק כלפי בעלי חיים ואיתני הטבע, אלא גם כלפי תרבויות שלא ראו את האור”.