stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זנגביל
רפואה קדומה ועממית

הזנגביל משמש כצמח מרפא בארצות המזרח וארצות ערב מדורי דורות. למשל, בסין הוא משמש לטיפול בכאבי בטן, שלשולים ובחילות למעלה מ-2,000 שנה.
דיוסקורידס, רופא, פרמקולוג ובוטניקאי יווני מהמאה הראשונה לספירת הנוצרים, תיאר את קנה השורש של הצמח בתור סם חם, המשמש לטיפול בבעיות בקיבה ולסתירת רעלים. על פי חז"ל היה ה"זנגבילא" חומר לעיסה, ככל הנראה לשיפור ריח הפה או לריפוי (תלמוד בבלי, שבת סה ע"א). בימי הביניים שימש הצמח מרכיב בתרופות שונות לשיפור הראייה, לטיפול בכאבי גרון, כאבי אוזניים וכאבי בטן, לשיפור כוח הגברא, להפחתת גזים, לניקוי ליחות, לחימום הגוף, לריפוי צהבת ולשיפור הזיכרון.
הזנגביל הוא אחד מצמחי המרפא החשובים באיורוודה, יש המאמינים שזנגביל משפיע על מערכות גוף שונות, משכך כאבי בטן, מקל על בחילות ומפחית הקאות, לוחם בחיידקים, אנטי-דלקתי, עוזר בהפרעות עיכול עם גזים, מעכב התכווצויות בקיבה, מקל על בחילות בוקר. באירופה נחשב הזנגביל כמקל נגד הצטננות.
יהודי תימן מאמינים שהוא עוזר לפתרון בעיות ראייה, לטיפול בשיעול ובליחה ולהגברת האון הגברי.
שימושים רפואיים

המרכז הארצי לבריאות משלימה ואינטגרטיבית (NCCIH) של המכונים הלאומיים לבריאות בארצות הברית סיכם את האפקטיביות הרפואית של הזנגביל. בסיכום נכתב כי השפעת הזנגביל על בחילה והקאות תלויה בגורם לתופעות אלה. זנגביל יכול לסייע לבחילה קלה ולהקאות הקשורות להריון. רוב המחקרים על השימוש בזנגביל למחלת ים לא הראו שיש בו תועלת. באופן כללי, לא נמצא שזנגביל מקל על בחילה והקאות הקשורות לטיפול כימוטרפי בסרטן, אף על פי שייתכן ויש לו תרומה בשילוב עם תרופות אחרות. עדיין לא ברור אם זנגביל מועיל לבחילה והקאות שלאחר ניתוח. סיכום ישן של מחקרים עד שנת 2000 מצא שבמספר מחקרים הזנגביל נמצא יעיל בטיפול בבחילות הנגרמות כתוצאה ממחלת ים, בחילות בוקר וכימותרפיה. עם זאת הוא לא נמצא יעיל יותר מאשר פלצבו בטיפול בבחילות לאחר הרדמה. לגבי מחלת ים השפעתו נתונה במחלוקת. מספר מחקרים שבוצעו בעשרים השנים האחרונות השאירו את הסוגיה בערפל, שכן חלקם מצאו תועלת בצמח וחלקם לא.
מספר מועט של מחקרים הראה כי תוספי זנגביל עשויים לסייע להתכווצויות בזמן הווסת. אין די עדויות המצביעות על כך שתוספי זנגביל יכולים להפחית כאבי פרקים בברכיים. רכיבי הזנגביל יעילים כלפי סוג מסוים של שלשולים שהוא מן המובילים בין גורמי המוות בקרב ילדים בארצות מתפתחות. משערים כי זינגרון, החומר שנותן לזנגביל את חריפותו, פועל נגד אנטרוטוקסין, חומר רעיל המופרש על ידי חיידק המעיים אשריכיה קולי, וגורם לשלשולים.
במחקרים רבים, זנגביל נמצא בטוח לשימוש גם בבליעה וגם בשימוש על גבי העור. לזנגביל ייתכנו תופעות לוואי כגון אי נוחות בטנית, צרבת, שלשול וגירוי בפה ובגרון, במיוחד אם הוא נלקח במינון גבוה. חלק מהמחקרים מראה שהשימוש בזנגביל בטוח בזמן ההריון, אך הממצאים אינם חד משמעיים. לא ידוע הרבה לגבי הבטיחות של זנגביל בתקופת ההנקה.
הזנגביל נמצא ברשימת החומרים "המזוהים באופן כללי כבטוחים" (GRAS) של מנהל המזון והתרופות האמריקאי. אף על פי כן, הוא יוצר תגובה עם כמה תרופות, ביניהן וארפרין. הזנגביל גם מעכב טיפול באנשים הסובלים מאבני מרה שכן הוא מעודד יצירת מרה.
מגמות בייצור הזנגביל

הודו, המייצרת למעלה מ-30% מהייצור העולמי מובילה בתחום לאחר שעקפה את סין והותירה אותה במקום השני עם כ-18%. לאחריהן באות ניגריה (11%), נפאל (9%), ואינדונזיה (7%).
| עשר המדינות המובילות בייצור זנגביל - 2017> מדינה | עשר המדינות המובילות בייצור זנגביל - 2017> ייצור (בטונות) | עשר המדינות המובילות בייצור זנגביל - 2017> מקור האומדן | עשר המדינות המובילות בייצור זנגביל - 2017> הערכת % מהייצור העולמי | עשר המדינות המובילות בייצור זנגביל - 2017>  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| הודו | 1,070,000 | FAO | כ-35% |  |
| סין | 557,303 | FAO | כ-18% |  |
| ניגריה | 349,895 | FAO | כ-11% |  |
| נפאל | 279,504 | גוף רשמי | כ-9% |  |
| אינדונזיה | 216,587 | FAO | כ-7% |  |
| תאילנד | 167,479 | FAO | כ-5.5% |  |
| קמרון | 91,821 | FAO | כ-3% |  |
| בנגלדש | 77,478 | FAO | כ-2.5% |  |
| יפן | 51,466 | FAO |  |  |
| מאלי | 38,179 | גוף רשמי |  |  |
| הפיליפינים | 27,482 | FAO |  |  |
| העולם | 3,038,122 | שילוב הערכות |  |  |
  מקור: Food And Agricultural Organization of United Nations: Economic And Social Department: The Statistical Division
ראו גם

לחם זנגביל
לבקוכן
הערות שוליים

↑  זנגביל באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  מסכת יומא, דף פ"א, עמוד ב'
↑  מסכת ברכות, דף ל"ו, עמוד ב'
↑  מסכת שבת, דף ס"ה, עמוד א'
↑  מסכת פסחים, דף מ"ב, עמוד ב'
↑  מסכת מגילה, דף ז', עמוד ב'
↑  במילון אבן שושן נטען שהמילה היא מתקופת הביניים של העברית; אינה נמצאת במילון ההיסטורי. בנוסף לכך בארמית, זַנְגְּבִילָא מסנסקריט śrṅgavera, Michael Sokoloff, A Dictionary of Jewish Babylonian Aramaic of the Talmudic and Geonic Periods, Ramat-Gan 2002, p. 417
↑  אפרים לב וזהר עמר, סממני המרפא המסורתיים בארץ ישראל, ירושלים, תשס"ב, עמ' 104
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12  Ginger, NCCIH (באנגלית)|כיוון
↑  Ernst, E.; & Pittler, M.H. (1 March 2000). "Efficacy of ginger for nausea and vomiting: a systematic review of randomized clinical trials" (PDF). British Journal of Anesthesia 84 (3): 367–371. PMID 10793599. http://bja.oxfordjournals.org/cgi/reprint/84/3/367. Retrieved 2006-09-06
↑  Wood, C.; Pittler, MH (2000). "Comparison of efficacy of ginger with various antimotion sickness drugs". British journal of anaesthesia 84 (3): 367–71. PMID 10793599.
 Grøntved, A.; Pittler, MH (2000). "Ginger root against seasickness. A controlled trial on the open sea.". British journal of anaesthesia 84 (3): 367–71. PMID 10793599
↑  Chen, Jaw-Chyun; Li-Jiau Huang, Shih-Lu Wu, Sheng-Chu Kuo, Tin-Yun Ho, Chien-Yun Hsiang (2007). "Ginger and Its Bioactive Component Inhibit Enterotoxigenic Escherichia coli Heat-Labile Enterotoxin-Induced Diarrhoea in Mice". Journal of Agricultural and Food Chemistry 55 (21): 8390–8397
↑  Al-Achi, Antoine. "A Current Look at Ginger Use". Retrieved 2007-08-02
| עשבי תיבול ותבלינים עיקריים |
| --- | --- | --- |
| עשבי תיבול | ריחן מצוי (בזיליקום) • כוסברה • פטרוזיליה • קורנית (תימין) • רוזמרין • נענע (מנטה) • אורגנו • מרווה (סייג') • שמיר • לענה (טרגון) • עלי דפנה (אנ') • תמכה (צ'רוויל) • שום העירית (צ'ייבס) • עלי קארי • אזוביון (לבנדר) • עשב לימון (למון גראס) • לואיזה לימונית • לאושטיאן • אזוב תרבותי (מָיוֹרָם) • צתרה (סייבורי) • חומעה (סורל) |  |
| תבלינים | פלפל שחור • קינמון • כמון • כורכום • הל (אנ') • ציפורן • מוסקט • פפריקה • פלפל חריף (אבקת צ'ילי (אנ') • פלפל קאיין • צ'יפוטלה • פלפל אדום כתוש (אנ') • חלפניו • טבסקו) • זנגביל (ג'ינג'ר) • אבקת שום (אנ') • אבקת בצל (אנ') • זעפרן • שומשום • אניס • ואסאבי • זרעי פרג • חזרת הגינה • שוש קירח (ליקוריץ) • פלפל אנגלי • פלפל ברזילאי • כרוויה (קימל) • שומר • גרגרנית יוונית • גלנגל • לימון פרסי • מסטיקא • מחלב • קצח תרבותי (ניג'לה) • פלפל פרואני • פלפל סצ'ואן • כוכב אניס • אוג (סומאק) • תמרהינדי • טונקה • יוזו • גרידת פרי הדר |  |
| תערובות | גאראם מסאלה • אבקת קארי • צ'אט מסאלה • טנדורי מסאלה • ראס אל חנות • זעתר • תערובת חמשת התבלינים • ארב דה פרובאנס • פאמפקין ספייס • מלח שום (אנ') •  בוקה גרני • חמלי סונלי • פלפל לימון • Mixed Spice • שארנה סול • טאביל • ברבר • בהרט • דקה • אריסה • חוויאג' |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529271005171  BNE: XX5253308  BnF: cb12421766n (data)  GND: 4161720-4  LCCN: sh85054971  LNB: 000150115  NDL: 00576571  NKC: ph1112360 
תצלום חתך רוחב של שורש זנגביל
יוסף קרוק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  5 בדצמבר 1885 צ'נסטוחובה, רפובליקת פולין 
 פטירה:  6 ביולי 1972 (בגיל 86) ירושלים, ישראל 
 מדינה:  פולין הקונגרסאית, ישראל 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מפלגה:  מפלגת הפועלים הסוציאליסטית היהודית המאוחדת 
 
יוסף קְרוּק (Kruk) (5 בדצמבר 1885, צ'נסטוחוב – 6 ביולי 1972, ירושלים), יהודי סוציאליסט ותומך בתחייה לאומית-יהודית, יליד פולין, לקח חלק ב"שלוש מהפכות" כפי שנקרא ספר זכרונותיו. עד למהפכה הרוסית ב-1917 הוא פעל בשלושה מעגלים לאומיים: היהודי, הפולני והרוסי. אחרי מלה"ע הראשונה, עם חזרתה של פולין למעמד של מדינה עצמאית, והשתלטות הבולשביקים על רוסיה, פעל קרוק בעיקר בפולין, והיה שותף בהנהגת המפלגה הסוציאליסטית-דמוקרטית. ב-1940, בנסיבות מלה"ע ה-2, עלה לארץ-ישראל, בה עסק בעיקר במלאכת העיתונאות.
ילדות ונעורים

יוסף קרוק נולד בשנת 1885 במשפחה יהודית מתבוללת בצ'נסטוחוב שבפולין הרוסית, בנם של אריה ליב ושרה. עוד בשנות לימודיו בגימנסיה היה פעיל בארגון סוציאליסטי פולני ועמד במרכזה של התארגנות סוציאליסטית יהודית קרובה לציונות בשנת 1903, באמצעותה סייעו הוא ושותפיו לפעילים פוליטיים להבריח את הגבול מרוסיה ואליה, כמו גם בהברחת חומרי תעמולה ונשק לרוסיה.
בגלות פוליטית במערב

ב-1907 שוב נאלץ לברוח מפולין, והפעם נדד ללובלינץ ומשם לברסלאו. ב-1908 חזר לציריך ומשם המשיך להאלה, שם למד שני סמסטרים לימודי מדע המדינה, בעיקר אצל פרופ' שטאמלר שהיה ידוע בביקורתו המנומקת כנגד המטריאליזם ההיסטורי, מתוך מטרה להעמיד את האידאולוגיה שלו ושל חבריו במבחן. ב-1909 נשלח על ידי המפלגה לוינה, לצורך ניסיון לכנס 'קונגרס יהודי עולמי לענייני הגירה', בהשתתפות גורמים פוליטיים יהודים-לאומיים רבים. מטרת המאמץ שלא עלה יפה בשל התנגדותם של גורמים כמו יק"א או ארגוני פילנתרופיה אחרים, הייתה "לשים קץ לאופי הפילאנטרופי של כמעט כל ארגוני העזרה הקיימים, וליצור מכשיר דמוקראטי, אשר יטפל בכל התפקידים הרבים והשונים הכרוכים בתהליך הנדידה".
בזמן שהייתו בווינה ובציריך, ביקר קרוק בפריז לצורך פעילותו הפוליטית, ובזכרונותיו מסר תיאור של הנעשה בעיר בעשור הראשון של המאה ה-20, על המורכבות והעושר הרעיוני שאפיינו את בני דורו, שמצד אחד פעלו לטובת מהפכה עולמית ויהודית במגמה סוציאליסטית, ובמקביל נהנו מהיצירות האמנותיות, מהארכיטקטורה ומחיי התרבות העשירים של החברה הליברלית. לאחר כישלון הניסיון לארגן קונגרס הגירה, חזר קרוק לשווייץ, השלים את לימודי המשפטים ובשנת 1913 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת ציריך.
תקופת מלחמת העולם הראשונה: פעילות לאומית-יהודית

ערב מלחמת העולם הראשונה לקח חלק במאמצים של האינטרנציונל הסוציאליסטי למנוע את המלחמה, ובמשך המלחמה שהה בלונדון, לשם הצליח להגיע באניה האחרונה שיצאה מנמל אוסטנד, בלגיה. את מעמדו החדש הגדיר קרוק במילים: "עד כה הייתי "גולה פוליטי" — עתה נוסף לי גם היותי פליט מלחמה. אדם — ללא דרכון, ללא כסף, בארץ זרה, וללא הלשון האנגלית". בלונדון המשיך בפעילותו הפוליטית, עמד בקשרים ישירים עם קר-הארדי מנהיג מפלגת הלייבור העצמאית, והחל לכתוב על הנעשה ברוסיה לעיתון 'די צייט' שראה אור בווייטצ'פל. העניין שגילה הציבור במאמריו על רוסיה, הביא לכך שקרוק קיבל הצעת עבודה במסגרת עיתוני אייל העיתונות האמריקני הרסט. קרוק השתתף בהקמת 'קרן הפועלים', שנועדה להוביל מאמץ גיוס כספים לטובת היהודים שנפגעו באזורי הקרבות באירופה, בתנאי שהכספים יעברו דרך 'אורט' כך שהמשאבים ינוצלו לטובת הכשרה מקצועית. כמו כן יזם ספר ובו מאמרים בנוגע למצב יהודי רוסיה בזמן המלחמה, שנכתבו בין השאר על ידי מקסים גורקי, פיוטר קרופוטקין וישראל זנגוויל. הספר ראה אור למרות התנגדות חריפה מצידו של לוסיין וולף, מבכירי יהודי אנגליה שטען בזמן המלחמה שיהודים אינם עם אלא בני דת בלבד. כמו כן סייע לזאב ז'בוטינסקי במגעיו הראשונים באנגליה לטובת הקמת הגדודים העבריים. לבקשתו של ז'בוטינסקי, ובהמשך גם של טרומפלדור, רתם קרוק את זנגוויל לטובת הנושא.
בעקבות מהפכת פברואר, חזר קרוק לפעול בחוגים המהפכניים שישבו בלונדון בגלות פוליטית, במגמה פלורליסטית כך שייווצר שיתוף פעולה בין כל סוגי הסוציאליסטים ולקח על עצמו לנהל את רשימות 'הגולים' שרצו לשוב לרוסיה, ונדרשו לשם כך לאישור של השגרירות ושל ממשלת בריטניה. קרוק המשיך בפעילות זו גם לאחר מהפכת אוקטובר, אך השינוי המדיני במוסקבה הביא את הממשלה האנגלית למשוך ידה מהסכמתה לאפשר לגולים פוליטיים לשוב לרוסיה, וקרוק החליט לשוב לרוסיה.
אחרי מהפכת 1917

עם שובם לרוסיה הגיעו הזוג רעיה ויוסף קרוק לפטרוגראד (לנינגרד), ומצאו את העיר - כמו את רוסיה כולה - במשבר תפקודי חמור. את דירתו נאלץ לחמם באמצעות עיתונים, ובאחת מנסיעותיו ברכבת להביא לביתו קמח בשק מאזור הדרום, התבקשו פעמיים כל הנוסעים לרדת ולחטוב עצים ביער כי הפחם של הקטר אזל. קרוק תיאר בזכרונותיו את יומו הראשון בלנינגרד:
המון של מאות אנשים עומדים וצועקים בקול רם וברוגז אחד על רעהו. מספרים לנו, כי איכרה זקנה ישבה על הגשר ומכרה לחם שחור במחיר גבוה שלא כרגיל. הדבר הרגיז את הציבור ושני חיילים צעירים הרימו את האיכרה והשליכוה לתוך הנהר. למען ביטחון יתר הם ירו בה כדורים מספר מרוביהם. כמקובל, נוצרו כאן שני מחנות: האחד טען, כי היא באה על גמולה. "הרי אין לשאת את הרעב ואת הספסרות". המחנה השני, אם כי גם הוא היה מרוגז, ריחם על האיכרה העניה וטען: "אולי גם היא אם לילדים ואף להם אין ממה להתקיים". שני הצדדים קבלו אותנו כאנשים משכילים וכל אחד מהם, כדרכו, רצה לשכנענו, כי הצדק עמו. היה זה "ברוך הבא" הראשון שבו קיבלו את פנינו.
הבולשביקים הציעו לקרוק להיות שר בממשלה, ולחצים בכיוון הופנו כלפיו מצידם של יהודים תומכי המהפכה כמותו, אך כאלו שבניגוד אליו ציפו מהיהודים במזרח אירופה למחוק את זהותם, על בסיס הטענה כי כל מה שמשותף ליהודים באזור זה הוא "הז'ארגון", שם הגנאי לשפת היידיש. כנגד טענה זו ענה קרוק כי היידיש היא שפה בה נוצרו נכסי רוח המוערכים על ידי אנשי ספרות בעולם כולו. הוא תיאר את אחד הפולמוסים שהיו לו בנושא במילים אלו: "צאו וראו, הננו כאן שלושה יהודים. מייטק רוצה, שהיהודים יתבוללו בתוך העם הפולני. נחומסון רוצה שהם יתבוללו בתוך העם הרוסי. ואני רוצה, כי האינטליגנציה שלנו תתקרב ו"תתבולל" בתוך העם היהודי".
לנין שהיה זקוק לאינטליגנציה כדי להקים את מנגנוני ניהול המדינה, הציע לקרוק להצטרף למנגנון הממשלתי, אך קרוק העדיף להמשיך בהסברה ולשם כך כתב בעיתונים ויצא למסעות הסברה בחזיתות השונות. עם התקדמות הצבא הגרמני לכיוון פטרוגראד, עברו קרוק ורעייתו למוסקבה. ב-1918 הוצאו כל המפלגות הסוציאליסטיות שלא שיתפו פעולה עם הקומוניסטים אל מחוץ לחוק. מפלגתו של קרוק, "מפלגת הפועלים היהודית הסוציאליסטית המאוחדת" ("ס. ס." ו"י. ס."), הצליחה לקיים כינוס חוקי אחרון בקיץ 1918, בנוכחותם ובברכתם של נציגי מפלגות אחרות, יהודיות ולא-יהודיות. בנאומו בוועידה בו הסביר את מרכזיותה של ההגירה הצפויה להתחדש ביתר שאת לאור המציאות שנוצרה במהלך מלחמת העולם, חזה קרוק כי ארצות הברית תיכנס למלחמה ותהפוך אחריה למעצמה עולמית. כן חזה את סופן של האימפריות הגדולות, האוסטרו-הונגרית והעות'מאנית, וכי שינויים אלו מביא את ההזדמנות "להגשים את האידיאל הגדול: אנשים בני חורין על אדמה חופשית ".
החמרת המצב הפנימי, החרפתה של מלחמת האזרחים ורדיפתם האכזרית של הבולשביקים את כל מי שראו כיריביהם, בעיקר לאחר ניסיון הפוטש של אנשי הס.ר כנגד לנין, הביאו את קרוק להחליט לשוב לפולין.
בארץ-ישראל

מעת עלייתו לארץ, בניגוד לרצון הקרוקים להתיישב בקבוץ על שפת הירדן, ולמרות הצעת עבודה מברל כצנלסון להצטרף למערכת 'דבר', התיישב הזוג בירושלים על פי המלצת רופאיו. במהלך מלחמת השחרור סירב קרוק להצעות של קונסול פולין וידיד נעוריו, לברוח להודו במטוס פרטי, וגם סירב להפצרות ידידיו להישאר בתל אביב בזמן המצור על ירושלים כי הוא ראה בישיבה בירושלים "חובה אזרחית". בסוף שנת 1950 יצא לפריז לכהן בתפקיד מזכיר אוֹזֶ"ה העולמית. יום לפני צאתו את הארץ, הזמין הנציב האחרון קאנינגהאם חבורת עיתונאים לביתו בירושלים, ביניהם את קרוק, והשניים קיימו שיחה על המתרחש ועל העתיד להתרחש, בסופה אמר קרוק לקאנינגהאם כי לאחר מלחמה קשה שינהלו היהודים נגד הערבים, תקום "רפובליקה יודאיקה".
בישראל כתב ב"דבר" וב"לעצטע נייעס" וכן בעיתוני תנועת הפועלים ברחבי העולם.
במאי 1968 התאלמן מאשתו, ד"ר רעיה (אירנה) קרוק לבית רפפורט, שותפתו לאורך כל הדרך, שבין השאר לקחה חלק "בכינוס הבלתי ליגאלי הראשון של תלמידי הגימנאסיה בשווידר (בשנת 1903), וגם "הייתה האשה היחידה שייצגה את הגימנאסיה בווארשה". קרוק תיאר את משפחתה כ"אצילית, אינטליגנטית ומסורתית, אשר עוד אבות אבותיה באו למוסקבה מספרד ומפורטוגל. ואכן רעיה נולדה במוסקבה, אך בגירוש הגדול, בהיותה עוד ילדה קטנה, גורשה יחד עם הוריה מעיר הולדתה". ב-1905 למדה רפואה באוניברסיטת ברן, ולקחה חלק בפעילות פוליטית בעיר בה ישבו 'גולים פוליטיים' רבים, בעיקר מרוסיה.
יוסף קרוק נפטר בשנת 1972 בביתו שבירושלים בתום מחלה ממושכת, בגיל 86. נקבר לצד אשתו בהר המנוחות. בלווייתו נכח קהל סופרים, עיתונים ואנשי ציבור. בזכרונותיו, תוך שהוא משווה בין גורלו לגורלם של שלושת שותפיו בימי ציריך-פאריז (אחד מהם, ירמיהו חרש, נרצח על ידי הנאצים ואחר, יחזקאל דוברושין, על ידי קלגסי סטלין), כתב קרוק מעין סיכום חיים במילים אלו: "לאחר הרבה חוויות, מאסרים ובתי־כלא (לרבות מחנה־הריכוז הפולני) — זכיתי להישאר בחיים. ביליתי גם את היטלר וגם את סטלין והייתה לי הזכות לראות במו עיני את תקומת המדינה היהודית הדמוקראטית, אשר למענה נאבקנו ארבעתנו וכולנו חלמנו עליה במשך שנים רבות."
ספריו

צבאות שחרור: (פרקים היסטוריים), תל אביב: מחלקת ההסברה של הוועד הפועל, תש"ט 1948.
אומאפהענגיקייט, טעראָר, פרייהייט, תל אביב: מחלקת החלוץ; ביי דעם ועד הפועל פון דער הסתדרות אין ארץ-ישראל (סדרת 'יסודות') תש"י. (ביידיש)
מהפכה, טרור, עצמאות: רוסיה, פולין, אירופה המערבית, ארצות הברית, אירלנד, תל אביב: מפלגת פועלי ארץ ישראל, תשי"ב.
תחת דגלן של שלש מהפיכות: (רוסים, פולנים, יהודים): אישים ותנועות בדורי, זכרונות; תרגם מיידיש [כרך א]: [מרדכי] חלמיש; כרך ב: תרגם מיידיש וערך: משה הורביץ, 2 כרכים, תל אביב: מחברות לספרות, תשכ"ח–תש"ל.
וליקורוסים
יהודה בר-און

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  11 ביוני 1959 (בן 65) 
 מדינה:  ישראל 
 תפקיד:  מנהל כללי 
 
יהודה בר-און (נולד ב-11 ביוני 1959) הוא כלכלן ורואה חשבון בהסמכתו, מנהל פרויקטים בתחום התחבורה והתשתיות האזרחיות. בר-און שימש בעבר מנכ"ל חברת נתיבי איילון בע"מ, חברת דן, משנה למנכ"ל החברה הלאומית לדרכים בישראל בע"מ (לשעבר מע"צ) ומנכ"ל חברת נת"ע - נתיבי תחבורה עירוניים. הוא בעלים של חברת ייעוץ פרטית. תחת ניהולו החלו עבודות התשתית להקמת הרכבת הקלה של תל אביב.
ביוגרפיה

בר-און נולד בחיפה, למד בישיבת בני עקיבא פרחי אהרן ולאחר מכן הצטרף לגרעין נח"ל של בני עקיבא שם גם ביצע את שירותו הצבאי. עם שחרורו מהצבא עסק בחינוך בלתי פורמלי והדריך נוער בשכונת שמואל הנביא בירושלים ובמדרשה במעלות. לבר-און תואר ראשון בכלכלה וחשבונאות מאוניברסיטת בר-אילן. לאחר סיום לימודיו הוסמך כרואה חשבון.
תחילת קריירה

בר-און התחיל את מסלולו המקצועי במשרד רואי החשבון שטראוס לזר ושות', שם התמחה ועבד כמנהל ביקורת. לאחר שנתיים התמנה לסמנכ"ל ומנהל כספים בקבוצת דנאל בע"מ, חברה ציבורית העוסקת בגיוס והשמה של עובדים, בסיעוד ובשירותים סוציאליים. במשך שנה שימש מנכ"ל חברת א. דורי בניה בע"מ, העוסקת בבנייה למגורים ולמסחר.
תחבורה ותשתיות אזרחיות

בשנת 1997 מונה בר-און למנהל הכספים בחברת נתיבי איילון ולאחר שנתיים מונה למנכ"ל החברה.
בשנת 2003 מונה בר-און למנכ"ל חברת דן, ולאחר שנתיים מונה למשנה למנכ"ל החברה הלאומית לדרכים בישראל בע"מ (לשעבר מע"צ). ב-2004 הפכה החברה לממשלתית ובמסגרת זו קיבלה את האחריות על טיפול בקווי הרכבת החדשים. מבין הפרויקטים שנוהלו על ידי בר-און בחברה הלאומית לדרכים ניתן למנות את תכנון כביש מספר 1 החדש, מנהרות אכסאל, מחלף המוביל וכביש 77, כביש עוקף קריות וכביש 431.
בתחילת 2010 פרש בר-און והקים את סי. איי.אס. פתרונות לתשתיות אזרחיות בע"מ C.I.S. CIVIL INFRASTRUCTURE SOLUTIONS LTD - חברה פרטית בבעלותו המספקת שירותי ייעוץ וניהול בתחומי בנייה ותשתיות במגזר הציבורי ובמגזר הפרטי.
באפריל 2014 חתם שר האוצר יאיר לפיד על אישור מינויו של בר-און למנכ"ל חברת נ.ת.ע. בתפקיד זה כיהן עד אוגוסט 2019, אז התפטר בגלל חילוקי דעות ניהוליים עם יו"ר הדירקטוריון החברה רם בלינקוב.
בר-און מתגורר כיום במושב ניר צבי, נשוי ואב לשלושה. בזמנו הפנוי מתאמן בריצת מרתון.
ביקורת

בפברואר 2014 אישר דירקטוריון חברת נת"ע את מינויו של בר-און למנכ"ל החברה. מינוי זה זכה לביקורות קשה עקב עברו של בר-און שכלל אזכורו לשלילה בשלושה מדו"חות מבקר המדינה. כך בשנת 2006 נחקר בר-און בחשד שבתפקידו כמנכ"ל חברת לנדקו שיחד את ראש עיריית לוד דאז, בני רגב, דרך אחיו, על מנת שהוא יקדם את זכייתה של חברת מגדלי מירב במכרז להקמת מרכז מסחרי בלוד. הזכייה הזו היטיבה לטענת המשטרה עם לנדקו, שהייתה אמורה לבצע את עבודות הפיתוח. לאחר חקירה נסגר התיק בעילה של "חוסר עניין לציבור".
בדו"ח מבקר המדינה משנת 2006 (57ב) נמתחה ביקורת כנגד החברה הלאומית לדרכים (מע"צ לשעבר) בדבר הליך על מינויו של בר-און למשנה למנכ"ל החברה הלאומית לדרכים. לפי הדו"ח, "משרד מבקר המדינה מעיר כי תהליך הבחירה של המשנה למנכ"ל לא היה שקוף." חוסר השקיפות נבע משתי סיבות עיקריות. הראשונה הייתה בקשר לאופן בה פעלה חברת ההשמה שמע"צ העסיקה כדי לאתר מועמדים: "[מע"צ] לא עמדה על כך שחברת ההשמה תתעד את כל שלבי תהליך החיפוש..על החברה להבטיח כי בשימוש בחברות השמה יישמר העיקרון של שקיפות, תוך תיעוד מלא של המהלכים שנעשו עד להמלצה על המועמד הסופי." (ע' 778) שנית, מבקר המדינה מצא "כי לפי נוהלי החברה לא היה בסמכותו של יו"ר הדירקטוריון לאשר גיוס מועמדת על סמך איתור פרטני..בחירה של מועמד יחיד שמומלץ על ידי המנכ"ל מעלה חשש להעדפה בלתי מוצדקת, ופוגע בעיקרון שוויון ההזדמנויות לכול..." (ע' 779) שנה לאחר מכן אוזכר בר-און בהקשר לליקויים בסדרי ההתקשרות של מע"צ עם מומחים וקבלנים.
בדו"ח מבקר המדינה שהתפרסם באוקטובר 2013 (64א) באשר למשרד התחבורה, נאמר כי מנכ"ל נתיבי איילון בעבר, שי ברס, העסיק את החברה שבבעלות בר-און, שהיה קודמו בתפקיד, בניהול ביצוע תוכנית הארגון מחדש בגוש דן, עליה מתח המבקר ביקורת קשה. במסגרת ההעסקה שולם לחברה שכר טרחה הגבוה ב-476% ממה שנקבע בחוזה המקורי והסתכם ב-3.4 מיליון ש"ח. בהסכם נקבע גם תשלום קבוע של 150,000 ש"ח לחודש בלי שחברת CIS נדרשה להגיש חשבון מפורט של שעות העבודה שעבדו עובדיה בפועל והתפלגותן על-פי היועצים השונים.
הערות שוליים

↑  ענת ציגלמן, מחפשים פתרון יצירתי לעומס התנועה באיילון, באתר הארץ, 17 ביוני 2002
↑  שינוי מעמדה של מע"צ מיחידת סמך במשרד התחבורה לחברה ממשלתית, הכנסת, מרכז מחקר ומידע, 30 נובמבר, 2004
↑  ליאור ברון, ‏עזיבה מפתיעה במע"צ: המשנה למנכ"ל פורש אחרי 4 שנים, באתר גלובס, 20 באוקטובר 2009
↑  עמירם ברקת, ‏אושר סופית: יהודה בר-און מונה למנכ"ל חברת נ.ת.ע, באתר גלובס, 7 באפריל 2014
↑  ליאור גוטמן, "בעוד חודשיים יתחילו נסיעות ניסיון ואני אראה את זה בטלוויזיה. כן, אני בהחלט מצטער שעזבתי" , באתר כלכליסט, 29 באוגוסט 2019
↑  דוח מבקר המדינה ונציב תלונות הציבור, עמוד 778, 2006
↑  דוח מבקר המדינה ונציב תלונות הציבור, עמוד 779, 2006
↑  עידן יוסף, קופת השרצים של יהודה בר-און, באתר News1 מחלקה ראשונה, 12 בפברואר 2014
↑  ארגון מחדש בתחבורה הציבורית במטרופולין תל אביב, דו"ח מבקר המדינה 64א (2013), עמ' 499 - 524
| יושבי הראש ומנכ"לי נתיבי איילון |
| --- | --- | --- |
| יושבי הראש | דן הראל • מאיר חן • מקסין פסברג |  |
| מנהלים כלליים | ברוך עמיר • ישראל גרנית • דן חירם • דורון בלשה • יהודה בר-און • אריה בר • שי ברס • אבי חודין • איתמר בן מאיר • אורלי שטרן |  |
יגאל בר יוסף

| --- | --- |

 לידה:  6 במרץ 1947 (בן 77) ירושלים, פלשתינה (א"י)
 מדינה:  ישראל
 מקום מגורים:  תל אביב, ישראל
 ידוע בשל:  מנכ"ל דיגיטל-ישראל - DEC, מנכ"ל פלאפון, סגן נשיא אמדוקס
 השכלה:  תואר שני במנהל עסקים בתוכנית Executive M.B.A של בית הספר למנהל עסקים, האוניברסיטה העברית בירושלים
 בת זוג:  תמי בר יוסף
יגאל בר יוסף (נולד ב-6 במרץ 1947) הוא איש עסקים ויזם ישראלי, משמש כדירקטור בחברות ויועץ בתחום האסטרטגיה העסקית. בעברו היה מנכ"ל חברת דיגיטל ישראל (DEC) וחברת פלאפון תקשורת.
ביוגרפיה

יגאל בר יוסף הוא בן למשפחה ירושלמית (דור שביעי) מצד אביו, אליסף בר-יוסף, ומשפחה יפואית מצד אימו, יוכבד עמיאל-בר-יוסף. משפחת אביו התגוררה ברובע היהודי בעיר העתיקה ומשם עברה לשכונת בית ישראל בירושלים. סבו, יוסף אדהאן, נולד בירושלים והיה אוטודידקט, ששלט בחמש שפות ושימש מתורגמן של ממשלת המנדט הבריטי. בנוסף הוא התפרנס כסוחר ממתקים שחנותו הייתה בשער יפו. הסב ומשפחתו עברו לרחביה והקימו יחד עם מנחם אוסישקין את שני הבתים הראשונים בפינת רמב"ן ורחוב אוסישקין והיו ולמעשה מייסדי השכונה בשנת 1925.
סבתו (מצד האב), מרים לבית עמוס, הייתה ילידת ירושלים, אך היא ומשפחתה התגוררו בעזה מספר חודשים בשנה. אביה, דוד עמוס, היה בעל קרקעות רבות בפתחת רפיח שבה גידל שעורה וַאֲבַטִּיחַ הַפַּקּוּעָה הידוע גם בשם חַנְדַל (בערבית: حنظل). השעורה יוּצאה מנמל עזה למבשלות בירה באנגליה, ואבטיחי הפקועה שווקו לתעשיית הצבע בגרמניה.
משפחת הסב מצד האם, אברהם עמיאל, מוצאה ביפו מדורי דורות וסבתא שמחה ישעיה, הגיעה עם דודתה כיתומה בת שש מרבאט שבמרוקו. אברהם עמיאל היה רב וחכם ספרדי, גדול בתורה ומוערך בקהילתו והיה מועמד לכהונת הראשון לציון, בטרם בחירתו של הרב עוזיאל. כפי שהיה נהוג באותה תקופה, היה עליו גם להתפרנס מלבד כהונתו הרבנית ולמחייתו שימש כמנהל חשבונות בירושלים.
אביו של יגאל, אליסף בר יוסף למד הנדסת בניין במכונים הפוליטכניים הבריטיים והוסמך כמנהדס בניין ערב מלחמת העולם השנייה. הוא תכנן להמשיך בלימודיו לתארים מתקדמים באנגליה, אך נאלץ לבטלם עקב פרוץ המלחמה. הוא התגייס להגנה ואחר כך לצבא הבריטי ובמלחמת השחרור שרת בצה"ל באזור יבנאל וטבריה.
יגאל בר יוסף נולד בירושלים בשנת 1947, בבניין של הסב ברחוב רמב"ן. לאחר מלחמת העצמאות עברה המשפחה לבת ים, כיוון שבירושלים שלאחר המלחמה הוקפאה תנופת הבנייה. את לימודיו היסודיים התחיל בבית הספר תחכמוני בבת-ים ובהגיעו לגיל עשר עברה המשפחה לסביון. סביון באותה תקופה נחשבה ליישוב חקלאי והמעבר היה במסגרת תוכניתו של בן-גוריון "מן העיר אל הכפר". את המשך הלימודים היסודיים עשה בגני תקווה, ישוב עולים הגובל בסביון. הוא המשיך בבית ספר תיכון עירוני ט' בתל אביב וסיים במגמה ביולוגית בשנת 1965.
יגאל התגייס לצה"ל בשנת 1966 לחטיבת גולני ולאחר פציעת אימונים עבר למפקדת קצין חימוש ראשי.
מיד לאחר סיום שירותו בשנת 1968 התחתן עם תמי מיכאלי בת טבריה, אותה פגש בצבא. השניים עלו לירושלים ולמדו באוניברסיטה העברית, תמי למדה מתמטיקה ויגאל - כלכלה וכמו כן סיים לימודי ניתוח מערכות מידע מטעם המכון לפריון העבודה.