stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שביט בוריסוב
מינוח

השביט נקרא רשמית "2I/Borisov" על ידי האיגוד האסטרונומי הבינלאומי. כאובייקט הבין-כוכבי השני שנצפה עובר במערכת השמש אחרי אומואמואה, הוא קיבל את הכינוי "2I", כאשר "I" מייצג את היותו אובייקט ממקור בין-כוכבי (Interstellar). השם בוריסוב ניתן לו בהתאם למסורת של קריאת כוכבי השביט על שם מגליהם. לפני קבלת השם הרשמי שלו 2I/Borisov, זכה השביט במספר כינויים אחרים:
על פי הערכות מוקדמות של מסלולו, השביט יכול היה להיות גוף קרוב לכדור הארץ, ולכן צורף לרשימת האובייקטים הקרובים לכדור הארץ (אנ') של האיגוד האסטרונומי הבין-לאומי כ-gb00234.
עדכון של התחזיות לאחר שלושה עשר ימי תצפית הבהיר שהעצם הוא שביט היפרבולי, וב-11 ספטמבר 2019 הוא קיבל את התואר C/2019 Q4 (Borisov) ממרכז מידע של כוכבי הלכת המינוריים(אנ'). מספר אסטרונומים בכירים נוספים תמכו במסקנה כי השביט הוא ממקור בין-כוכבי.
ב-24 ספטמבר 2019 הודיעה האיגוד האסטרונומי הבין-לאומי כי קבוצת העבודה למינוח גוף קטן שמרה על השם Borisov, והוסיפה לשביט את הציון "2I", ובכך אישרה רשמית שהשביט אכן בין-כוכבי.
מאפיינים

שלא כמו אומואמואה שהיה לו מראה של אסטרואיד, גרעין השביט של בוריסוב מוקף בהילה משמעותית של אבק וגז. בסמוך לפריהליון פיתח השביט זנב רחב, באורך של כ-160,000 ק"מ.
מאפיינים > גודל וצורה

הערכות מוקדמות של קוטר הגרעין של שביט בוריסוב נעו בין 1.4 ל-16 ק"מ. בוריסוב, בניגוד לשביטים של מערכת השמש, התכווץ באופן ניכר במהלך המעבר שלו במערכת השמש, ואיבד לפחות 0.4% ממסתו לפני הפריהליון. כמו כן, המשרעת של תאוצה לא גרביטציונית מציבה גבול עליון של 0.4 ק"מ על גודל הגרעין, בהתאם לגבול העליון הקודם, 0.5 ק"מ, שנקבע על פי תצפיות טלסקופ החלל האבל. המרחק המינימלי בין השביט לכדור הארץ היה כ-300 מיליון ק"מ, מה שלא אפשר שימוש במכ"ם לקביעה ישירה של גודלו וצורתו.
מאפיינים > קצב סיבוב

מחקר שהתבסס על תצפיות של טלסקופ החלל האבל לא הצליח למצוא וריאציה בעקומת האור. על פי מחקר זה, זמן הסיבוב חייב להיות גדול מ-10 שעות. מחקר שהסתמך על הלווין הזעיר NEOSSat של סוכנות החלל הקנדית מצא תקופה של 0.2 ± 13.2 ימים. אך אין זה סביר שזהו זמן הסיבוב של גרעין השביט.
מאפיינים > הרכב כימי ומבנה הגרעין

לפי גודל ההילה שלו העריכו דייוויד ג'וויט (אנ') וג'יין לו שהשביט מאבד 2 ק"ג אבק ו-60 ק"ג מים בכל שנייה. הם משערים שהוא הפך לפעיל ביוני 2019 כשהיה במרחק 4–5 יחידות אסטרונומיות מהשמש. בחיפוש בארכיוני תמונות נמצאו תצפיות מוקדמות של השביט כבר ב-13 בדצמבר 2018, אך לא ב-21 בנובמבר 2018, מה שמצביע על כך שהוא הפך לפעיל בין התאריכים הללו.
ההרכב של בוריסוב אינו שכיח, אך לא כזה שלא נראה בשביטים במערכת השמש. השביט דל יחסית במים ובפחמן דו-אטומי (C2), אך עשיר בפחמן חד-חמצני ובאמינים (R-NH2). היחס המולארי בין פחמן חד-חמצני למים בזנב השביט הוא 35-105%, בדומה לשביט כחול הזנב היוצא דופן C/2016 R2 (אנ') ובניגוד ליחס הממוצע של 4% לשביטים של מערכת השמש.
בוריסוב פלט גם כמות זעירה של ניקל נייטרלי, המיוחסת לתרכובת נדיפה לא ידועה של ניקל. היחס בין כמויות הניקל והברזל דומה לשביטים של מערכת השמש.
מאפיינים > מסלול

| אובייקט | מהירות (ק"מ בשנייה) |
| --- | --- |
אומואמואה: 26.33
בוריסוב: 32.2
השביט נצפה בשמי הצפון בין ספטמבר לאמצע נובמבר. הוא חצה את מישור המילקה ב-26 באוקטובר ליד הכוכב רגולוס וקו המשווה השמימי וב-13 בנובמבר 2019 עבר לשמיים הדרומיים. ב-8 בדצמבר 2019, השביט הגיע לפריהליון והיה סמוך לקצה הפנימי של חגורת האסטרואידים. בסוף דצמבר היה השביט קרוב ביותר לכדור הארץ, במרחק של כ-1.9 יחידות אסטרונומיות, והייתה לו התארכות שמש של בערך 80°. בשל נטיית המסלול שלו, 44°, השביט לא התקרב באופן משמעותי לכוכבי הלכת.
בוריסוב נכנס למערכת השמש מכיוון קסיופיאה ליד הגבול עם פרסאוס. כיוון זה מצביע על כך שמקורו במישור של גלקסית שביל החלב ולא מההילה שלה. השביט יעזוב את מערכת השמש לכיוון קבוצת הכוכבים טלסקופ. בחלל הבין-כוכבי, בוריסוב עובר שנת אור ביחס לשמש במשך כ-9000 שנים.
המסלול של בוריסוב היפרבולי מאוד, בעל אקסצנטריות של 3.36. ערך זה גבוה בהרבה מזה של יותר מ-300 שביטים היפרבוליים חלשים, בעלי אקסצנטריות גדולה מעט מ-1, ואפילו מאומואמואה, שהאקסצנטריות שלו 1.2. לשביט בוריסוב גם מהירות שיורית היפרבולית ( v_{\infty }) של כ-32 ק"מ לשנייה, גבוה בהרבה ממה שניתן להסביר על ידי הפרעות כבידה. שני פרמטרים אלו, האקסצנטריות והמהירות השיורית, הם אינדיקטורים חשובים לכך שמקורו שביט בוריסוב הוא בין-כוכבי. לשם השוואה, החללית וויאג'ר 1, שעוזבת את מערכת השמש, נעה במהירות 16.9 ק"מ לשנייה.
שביט בוריסוב, דיאגרמות מסלול
המסלול של בוריסוב (צהוב) חוצה את מישור המילקה, אומאומאה (אדום) מצורף להשוואה
בוריסוב מתקרב למישור המילקה בין המסלולים של צדק (ורוד) ומאדים (כתום)
מסלולו של בוריסוב ומיקומו (לבן) ב-13 בספטמבר 2019 (מבט על)
תצפית > גילוי

השביט התגלה ב-30 אוגוסט 2019 על ידי האסטרונום החובב גנאדי בוריסוב במצפה הכוכבים האישי שלו בנאוצ'ני, קרים, באמצעות טלסקופ 0.65 מטר, שתכנן ובנה בעצמו. התגלית הושוותה לגילוי פלוטו על ידי קלייד טומבו. גם טומבו היה אסטרונום חובב שבנה טלסקופים, אף על פי שגילה את פלוטו באמצעות האסטרוגרף של מצפה הכוכבים לואל. בזמן הגילוי היה השביט במרחק 3 יחידות אסטרונומיות מהשמש, 3.7 יחידות אסטרונומיות מכדור הארץ, והייתה לו התארכות שמש של 38°. כך תיאר בוריסוב את הגילוי
צפיתי באובייקט ב-29 באוגוסט, אבל זה היה ב-30 באוגוסט על פי שעון גריניץ'. ראיתי אובייקט נע בפריים, בכיוון שהיה מעט שונה מזה של האסטרואידים בחגורה הראשית. מדדתי את הקואורדינטות שלו ובדקתי במסד הנתונים של המרכז לפלנטות מינוריות(אנ'). התברר שזה אובייקט חדש. לאחר מכן מדדתי את דירוג האובייקטים הקרובים לכדור הארץ (דירוג NEO). דירוג NEO מחושב לפי פרמטרים שונים, והתברר שבהסתברות 100% האובייקט החדש הוא אובייקט קרוב לכדור הארץ, במילים אחרות – מסוכן. במקרה כזה חובה לפרסם באופן מיידי את הפרמטרים בדף האינטרנט העולמי לאישור אסטרואידים מסוכנים. פרסמתי את זה וכתבתי שהגוף מפוזר ושאינו אסטרואיד אלא שביט.
| מספר   תצפיות | קשת תצפית (שעות) | טווח   אקסצנטריות |
| --- | --- | --- |
| 81 | 225 | 0.9–1.6 |
| 99 | 272 | 2.0–4.2 |
| 127 | 289 | 2.8–4.7 |
| 142 | 298 | 2.8–4.5 |
| 151 | 302 | 2.9–4.5 |
נדרשו מספר שבועות כדי לאשר את מוצאו הבין-כוכבי של השביט. פתרונות מסלול מוקדמים שהתבססו על תצפיות ראשוניות כללו את האפשרות שהכוכב יכול להיות עצם קרוב לכדור הארץ, במרחק של 1.4 יחידות אסטרונומיות מהשמש במסלול אליפטי עם זמן מחזור של פחות משנה אחת. מאוחר יותר, בהסתמך על 151 תצפיות במשך 12 ימים, אסטרונומים ממעבדת ההנעה הסילונית של נאס"א העריכו כי האקסצנטריות של בוריסוב היא בתחום 2.9-4.5. אבל עם קשת תצפית (משך הזמן בין התצפית הראשונה לאחרונה) של 12 יום בלבד, עדיין היה ספק שהשביט אכן ממקור בין-כוכבי, מכיוון שהתצפיות היו באלונגציה נמוכה, מה שעלול להכניס הטיות בנתונים כגון שבירה דיפרנציאלית. בהנחה של כוחות גדולים שאינם כבידתיים, ניתן היה להתאים לנתוני התצפית מסלול עם אקסצנטריות של 1 בערך, מרחק חציית מסלול מינימלי של כדור הארץ (MOID)(אנ') של 0.34 יחידות אסטרונומיות (51 מיליון קילומטרים), ופריהליון ב-0.90 יחידות אסטרונומיות בסביבות 30 בדצמבר 2019. בסופו של דבר, תצפיות נוספות הראו כי המסלול הוא היפרבולי, מה שהצביע על מקור בין-כוכבי של השביט.
תצפית > תצפיות

התצפיות האחרונות בשביט היו ביולי 2020, שבעה חודשים לאחר הפריהליון. זיהוי השביט בשלב מוקדם, בעת תנועתו לעבר השמש, סייע רבות לתצפיות עליו. זאת לעומת אומואמואה, שהתגלה רק כשהחל להתרחק ממערכת השמש.
מכיוון שהפריהליון שלו חל בסמוך לחגים מסורתיים של סוף שנה, והיכולת לבצע תצפיות מורחבות, כינו כמה אסטרונומים את בוריסוב "שביט חג המולד". תצפיות באמצעות טלסקופ החלל האבל החלו ב-12 באוקטובר, כאשר השביט התרחק מספיק מהשמש כדי להיראות בבטחה על ידי הטלסקופ.
תצפית > הרכב כימי

הספקטרום הראשוני (ברזולוציה נמוכה) של בוריסוב דמה לזה של שביטים טיפוסיים של ענן אורט. מדדי הצבע שלו הזכירו גם את השביטים ארוכי המחזור של מערכת השמש. פליטות ב-388 ננומטר הצביע על נוכחות של ציאניד (CN), שהוא בדרך כלל הראשון שזוהה בשביטים של מערכת השמש, כולל השביט האלי. זה היה הזיהוי הראשון של פליטת גזים מעצם בין כוכבי. אי זיהוי של פחמן דו-אטומי דווח גם באוקטובר 2019, עם יחס C2 ל-CN נמוך מ-0.3. הפחמן הדו-אטומי זוהה באופן חיובי בנובמבר 2019, עם יחס C2 ל-CN שנמדד של 0.2±0.1, בדומה לקבוצות של שביטים עניות בשרשראות פחמן, כמו שביטי צדק או השביטים הכחולים, שדוגמה לה הוא השביט C/2016 R2(אנ'). עד סוף נובמבר 2019, ייצור C2 עלה באופן דרמטי, ויחס C2 ל-CN הגיע ל-0.61, יחד עם הופעה של פליטות אמין (NH2). חמצן אטומי זוהה גם הוא, ולפי זה העריכו כי קצב פליטת אדי המים דומה לזה של שביטים של מערכת השמש. לאחר שבתחילה, לא זוהו קווי מים או OH, ב-1 בנובמבר 2019 זוהו לראשונה קווי OH באופן חד משמעי. ייצור OH הגיע לשיאו בתחילת דצמבר 2019.
תצפית > פיצול גרעין השביט

השביט הגיע למרחק של כ-2 יחידות אסטרונומיות מהשמש, מרחק שבו שביטים קטנים רבים נצפו כשהם מתפרקים. ההסתברות שכוכב שביט יתפרק תלויה מאוד בגודל הגרעין שלו; מדענים העריכו כי בוריסוב יתפרק בסבירות של 10%. דייוויד ג'וויט(אנ') וג'יין לו השוו את בוריסוב לשביט C/2019 J2 (PALOMAR), שביט בגודל דומה שהתפרק במאי 2019 במרחק של 1.9 יחידות אסטרונומיות מהשמש.
בתחילת חודש מרץ 2020, נצפו שתי התפרצויות בהירות של השביט, הראשונה בין התאריכים 4 ל-5 והשנייה בין 8 ל-9. ההתפרצויות העלו את החשד כי מדובר בפיצול או התפרקות של גרעין השביט. מתמונות מטלסקופ החלל האבל שצולמו ב-30 במרץ 2020 מסתמן שהגרעין התפצל לשני רכיבים, המופרדים זה מזה בכ-180 ק"מ, ומיושרים עם הציר הראשי של הילת האבק המוגדלת. לפי ההערכות, הרכיבים החלו להיפרד זה מזה בסביבות 7 במרץ, וייתכן שבמהלך אחת מההתפרצויות שהתרחשו סמוך לאותו זמן.
מחקר המשך, מ-6 באפריל 2020 הבחין באובייקט אחד וציין כי רכיב השבר נעלם. ניתוח מאוחר יותר של האירוע הראה שלאבק ולרסיסים שנפלטו מסה כוללת של כ-0.1% ממסת של הגרעין, מה שהופך את האירוע להתפרצות גדולה ולא התפרקות של הגרעין.
אתגר יירוט

המהירות העודפת ההיפרבולית הגבוהה של שביט בוריסוב, 32 ק"מ לשנייה, מקשה על חללית להגיע אל השביט עם הטכנולוגיה הקיימת: על פי צוות של היוזמה למחקרים בין כוכבים, מטוס 202 ק"ג (445 lb) חללית תאורטית הייתה יכולה להישלח ביולי 2018 ליירט את 2I/Borisov באמצעות משגר מסוג Falcon Heavy, או 765 ק"ג (1687 lb) במאיץ בדרגת מערכת שיגור חלל (SLS), אבל רק אם האובייקט היה מתגלה הרבה יותר מוקדם ממה שהתגלה, כדי לעמוד בתאריך השיגור האופטימלי. שיגורים לאחר תאריך הגילוי בפועל יבטלו את האפשרות להשתמש רקטות מסוג Falcon Heavy, המחייבות תמרוני אוברט ליד צדק וליד השמש ורכב שיגור גדול יותר. אפילו משגר מסוג SLS היה מסוגל לספק רק 3 קילוגרם (6.6 ליברות) מטען (כגון קיובסאט) למסלול שיירט את בוריסוב בשנת 2045 במהירות יחסית של 34 ק"מ לשנייה. על פי עדות בקונגרס, נאס"א עשויה להזדקק לפחות חמש שנים של הכנה כדי להיערך משימת יירוט כזו.
ראו גם

אומואמואה
ביאורים

↑  להשוואה, כשהוא במרחק המקסימלי שלו מהשמש שביט האלי נע במהירות של 1 ק"מ לשנייה בערך ביחס לשמש.
↑  זו טעות: קרים נמצאת 3 שעות לפני שעון גריניץ', ולכן היה זה ב-30 באוגוסט בחצי האי קרים כאשר בוריסוב צפה לראשונה בשביט
↑  דירוג NEO מחשב את ההסתברות שאובייקט חדש שהתגלה הוא אובייקט קרוב לכדור הארץ.
↑  הכוונה לדף המעקב של NEO לעצמים קרובים לכדור הארץ ואובייקטים שעלולים להיות מסוכנים.
שלמה בן ארצי

אין תמונה חופשית
שלמה בן ארצי (Shlomo Benartzi) הוא כלכלן ישראלי, פרופסור אמריטוס באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. מחקריו עוסקים בתחום הכלכלה ההתנהגותית.
אודות

סיים תואר ראשון בכלכלה בהצטיינות מאוניברסיטת תל אביב בשנת 1989. בשנת 1994 סיים דוקטורט מבית הספר לניהול עסקים באוניברסיטת קורנל בניו יורק. בין השנים 1994 ל-1996 שימש כמרצה באוניברסיטת דרום קליפורניה, בין השנים 1996 ל-2002 שימש כמרצה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, בשנת 2002 קיבל דרגה של פרופסור חבר ובשנת 2007 קיבל דרגה של פרופסור מן המניין.
בן ארצי הוא מהמייסדים של פורום הכלכלה ההתנהגותית (Behavioral Finance Forum), קבוצה של חוקרים ואקדמאים מובילים בתחום מרחבי העולם.
בן ארצי שימש כחבר בוועד המנהלים של חברות וארגונים שונים, בהם: Alaska State Pension,‏ Fuller and Thaler Asset Management, ‏Guggenheim Partners,‏ Morningstar and the U.S. Department of Labor.
שלף שפתני

| שלף שפתני |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: דקראים
תת־סדרה:: דמויי-שפתן
משפחה:: שפתוניים
סוג:: Epibulus
מין:: שלף שפתני
שם מדעי
 Epibulus insidiator ‏פאלאס, 1770

שלפן צעיר
שַׁלָּף שִׂפְתָנִי (שם מדעי: Epibulus insidiator) הוא מין של דג גרם ממשפחת השפתוניים שבסדרת הדקראים החי במימי האזור האינדו פסיפי. תפוצתו היא מחופי מזרח אפריקה בים האדום ועד למימי פולינזיה הצרפתית וקלדוניה החדשה וצפונה עד להוואי ויפן. הוא שוכן בשוניות אלמוגים בעומק 1–42 מטר באזורים הטרופיים.
מאפיינים

השלף יכול להגיע לאורך 54 ס"מ והוא בעל סנפירים מפוארים בצבעי ירוק-אפור עם קשקשים מובלטים בקצוות שחורים, סנפיר גבי שצבעו צהוב-אפרפר ולעיתים סגול וראש בהיר, לעיתים עם מצח אפור כהה ופס שחור בין המצח לעיניים האדומות שלו. סנפירי החזה קטנים וצהובים והסנפירים האחוריים והזנב כחולים ולעיתים בעלי קצוות בהירים. לעיתים ישנם פרטים הצהובים לאורך כל גופם למעט הלסתות הלבנות. הדגים הצעירים שחורים במרבית גופם ובעלי סנפיר גב מעוגל יותר.
דג זה בולט בעיקר בלסתו אשר יכולה להתארך בצורה מוגזמת, כ-65% מאורך הראש. הוא בעל שרירים מיוחדים במנה הגולגולת שמותאמים לתנועת קפיץ של הלסתות. הדג יכול לפעור את הלסתות לאורכם המרבי כדי לתפוס דגים קטנים וסרטנים השוחים לידו.
דג זה איננו נידוג למאכל כמעט (כמו מרבית דגי השונית הוא עשוי להיות מעט רעיל) אך הוא נתפס לעיתים לשימוש באקווריום כדג נוי.
הערות שוליים

↑  שלף שפתני באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  מילון בעלי חיים: דגי הגרם (תשע"ב), 2012, באתר האקדמיה ללשון העברית
שלפוחית השתן

| --- | --- |
 שיוך:  מערכת השתן, lower urinary tract 
 מיקום אנטומי:  חלל האגן 
 אספקה עורקית:  עורקי שלפוחית השתן העליונים 
 ניקוז ורידי:  מקלעת ורידי שלפוחית השתן 
 תיאור ב:  האנטומיה של גריי (מהדורה 20) (1227) 
 מזהים
 לטינית (TA98):  vesica urinaria 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A08.3.01.001 
 TA2 (2019):  3401 
 FMA:  15900 
 קוד MeSH:  A05.810.890 
 מזהה MeSH:  D001743 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0005682 
 
איור של ערמונית מוגדלת (ימין) לעומת ערמונית נורמלית (שמאל)
שלפוחית שתן (במתאר פרפר שחור) וערמונית מוגדלת בהדמיית אולטרה סאונד
שלפוחית השתן (באנגלית: Bladder) היא איבר שרירי דמוי שק הממוקם באגן הירכיים מאחורי עצם החיק אשר מאחסן את השתן המסונן מהדם בכליות. היא קיימת אצל חלק מחסרי חוליות ורוב החולייתנים. אצל חולייתנים היא קיימת בכל המינים פרט למספר מיני דגים ולטאות, חסרי לסתות וכל המינים של עופות (פרט ליען).
שלפוחית השתן עשויה שלוש שכבות: הפנימית ביותר היא קרום רירי בעל קפלים הגורם לשלפוחית השתן לגדול בעת הצטברות שתן. השכבה האמצעית עשויה שרירים אורכיים רבים האחראים לשחרור השתן בדרך של משוב חיובי, כלומר מהתכווצות אחת נגרמת התכווצות נוספת, וכך השרירים יתכווצו עוד ועוד עד לסיומה המוצלח של הפעולה עד תומה. השכבה החיצונית של השלפוחית מכוסה בחלקה העליון שכבת צפק ובשאר השטח בעטיפה סיבית.
השתן מגיע אל השלפוחית דרך השופכנים היוצאים מן הכליות. שחרור השתן מהשלפוחית נשלט על ידי סוגר שצמוד לחלקה העליון של השופכה.
הבדלים בין המינים

ישנם הבדלים  בין גברים לנשים בצורה, בגודל ובמיקום של שלפוחית השתן והשופכה בגלל מיקום וגודל איברי המין. אצל נשים, שלפוחית השתן נמצאת באזור נמוך יותר באזור האגן, לפני הנרתיק והרחם ומאחורי עצם החיק, ואילו אצל הזכר היא ממוקמת גבוה יותר, מעט מעל עצם החיק.
אצל הגברים אורך השופכה נע בין 15 ל-25 סנטימטר, והיא עוברת דרך בלוטת הערמונית ולאורך הפין עד לפתח השופכה בעטרה. אצל הנשים אורך השופכה הוא 3-4 סנטימטר בלבד, היא אינה עוברת דרך שום איבר מין, וסופה בפתח השופכה, הממוקם מעל הנרתיק.
ראו גם

מערכת השתן
סרטן שלפוחית השתן
שחפת נגד סרטן שלפוחית השתן
בלט השלפוחית
שטאדטלנגספלד

| --- | --- |
סמל שטאדטלנגספלדסמל שטאדטלנגספלד

מרכז העיירה שטאדטלנגספלד
 מדינה:  גרמניה גרמניה
 מדינה פדרלית:  תורינגיה תורינגיה
 ראש העיר:  ראלף אדם
 שטח:  27.61 קמ"ר
 גובה:  272 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  2,356 (31 בדצמבר 2017)
  ‑ צפיפות:  93 נפש לקמ"ר (2010)
 קואורדינטות:  50°46′59″N 10°07′59″E﻿ / ﻿50.783055555556°N 10.133055555556°E﻿ / 50.783055555556; 10.133055555556 
 אזור זמן:  UTC +2
 http://www.stadt-stadtlengsfeld.eu
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת גרמניה מוגדלת) שטוטגרט מינכן ברלין קלן ברמן המבורג פרנקפורט הנובר דיסלדורף לייפציג דרזדן נירנברג קיל בון מגדבורג רוסטוק מיינץ פרייבורג שוורין לוקס. הולנד בלגיה צרפת דנמרק צ'כיה פולין אוסטריה שווייץ הים הבלטי הים הצפונישטאדטלנגספלד(למפת גרמניה רגילה) שטוטגרט מינכן ברלין קלן ברמן המבורג פרנקפורט הנובר דיסלדורף לייפציג דרזדן נירנברג קיל בון מגדבורג רוסטוק מיינץ פרייבורג שוורין לוקס. הולנד בלגיה צרפת דנמרק צ'כיה פולין אוסטריה שווייץ הים הבלטי הים הצפונישטאדטלנגספלד(למפת תורינגיה רגילה) ארפורט ינה גרה ויימאר נורדהאוזן אייזנך זול אלטנבורג מילהאוזן סקסוניה אנהלט  סקסוניה בוואריה הסן סקסוניה התחתונה  צ'כיהשטאדטלנגספלד(למפת תורינגיה מוגדלת) ארפורט ינה גרה ויימאר נורדהאוזן אייזנך זול אלטנבורג מילהאוזן סקסוניה אנהלט  סקסוניה בוואריה הסן סקסוניה התחתונה  צ'כיהשטאדטלנגספלד  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
שְטַאדְטְלֶנְגְסְפֶלְד (בגרמנית: Stadtlengsfeld) היא עיירה בתורינגיה, גרמניה. הממוקמת על רכס הרי הרון. במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 הייתה אוכלוסיית העיירה במגמת ירידה ובין 2000 ל-2010 קטנה מצבת האוכלוסין ב-9.3 אחוזים ועמדה על 2,566 נפשות.
היסטוריה

תיעוד ליישוב במקום קיים מ-1326 עת נמכרו אדמותיו למנזר הבנדיקטי בפולדה. בראשית המאה ה-19 הייתה העיירה בשטחי הממלכה הפרוסית ובהמשך נכללה בשטחי הקיסרות הגרמנית. ב-1791 הוקמה הכנסייה המרכזית בעיירה. ב-1878 פרצה בעיירה דליקה שכילתה חלקים נכבדים בה. מ-1889 מהווה ענף ייצור החרסינה מקור פרנסה עיקרי לתושבי העיירה. לאחר מלחמת העולם השנייה נכללה העיירה בשטח גרמניה המזרחית, עד אוקטובר 1990 אז אוחדו גרמניה המערבית והמזרחית.
הקהילה היהודית

מניחים שראשוני היהודים התיישבו במקום ב-1359, אך הקהילה עזבה את היישוב בשל רדיפות היהודים. במהלך המאה ה-16 חודש היישוב היהודי במקום, ובעיירה התיישבו שמונה משפחות יהודיות. במהלך מלחמת שלושים השנים נותרה בעיירה משפחה אחת. בראשית המאה ה-18 היגרו לעיירה משפחות יהודיות נוספות והוקם בית עלמין יהודי.
ב-1731 מנתה הקהילה היהודית 24 משפחות, ב-1800 800 נפשות וב-1825 מנתה הקהילה היהודית 566 נפשות שהיוו רבע מכלל האוכלוסייה במקום. בראשית המאה ה-19 נבנה במקום בית כנסת ובצמוד אליו תלמוד תורה. יהודי העיירה היגרו ממנה בהדרגה. בראשית המאה ה-20 מנתה הקהילה 100 נפשות. התיעוד על הקהילה אינו מלא בשל הדליקה שפרצה בעיירה ב-1878 שבמהלכה נשרף כליל בית העירייה ואבדו מסמכים רבים. בני הקהילה עסקו במסחר ובכלל זה בטקסטיל.
ב-1932 נמנו 32 יהודים בעיירה. באוקטובר 1938 גורשו חלק מבני הקהילה לפולין וב-1941, לאחר הפלישה הגרמנית לברית המועצות, נשלחו ככל הנראה לגטו לודז'. מספר ימים לאחר ליל הבדולח התחולל פוגרום בעיירה ובמהלכו נהרס בית הכנסת ונפגעו עסקיהם ובתיהם של בני הקהילה. כמו כן חולל בית העלמין. לאחר הפוגרום, מספר מצומצם של יהודים שעדיין נותרו בעיירה גורשו ממנה למחנה הריכוז בוכנוואלד. ב-1988 הוחל בעבודות שיקום בית העלמין היהודי, ומעריכים כי מצויות בו כ-600 מצבות מתקופות שונות.
הערות שוליים

1 2  בית הכנסת בשטאדטלנגספלד, באתר alemannia-judaica.de (בגרמנית).
↑  Shmuel Spector,Geoffrey Wigoder ‏The Encyclopedia of Jewish Life Before and During the Holocaust: Seredina-Buda-Z, עמוד 1230, באתר גוגל ספרים (באנגלית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007590338105171  GND: 4328070-5  LCCN: no2014008480  MusicBrainz: 5bd511b7-af69-4d8b-8bf2-ba403ada861e  VIAF: 237864388   WorldCat (עם VIAF): 237864388
ריצוף (בינוי)

ריצוף אבנים משתלבות בשיטה היבשה, אנגליה.
ערמות של אבנים המיועדות לריצוף
פילוס רצפה בעזרת לייזר
ריצוף הוא כיסוי שטח ברצף של מרצפות או אריחים, קיבועם וייצובם. מבדילים בדרך כלל בין ריצוף בתוך מבנים שנחשב לאחת מעבודות הגמר העיקריות בבניה, לבין ריצוף חיצוני בשטחים פתוחים, בחצרות, על גבי מיסעות ובמדרכות שנחשב לעיקרית מבין עבודות פיתוח השטח. למרות החלוקה הזו, שיטות הריצוף בשני המקרים, דומות מאוד וההבדלים העיקריים ביניהם מתבטאים בממדי המרצפות ובחומרי העזר לריצוף.
בעל המקצוע העוסק בריצוף הוא הרצף.
סוגי ריצופים

המרצפות או האריחים הם לוחות העשויים מבטון, מחרס או מאבן.
מרצפות מבטון - מרצפות מבטון הן השכיחות ביותר, ומתחלקות להרבה מאוד סוגים ותתי סוגים. באופן גס ניתן לומר שלריצוף פנים משתמשים בעיקר במרצפות בטון מסוג טרצו ובריצוף חוץ משתמשים בעיקר באבנים משתלבות.
מרצפות מחרס - מבחינים בין שני סוגי אריחי חרס המשמשים לריצוף שהם אריחי קרמיקה ואריחי חרסינה. אריחי החרס משמשים בעיקר לריצוף פנימי, אבל משתמשים בהם גם לריצוף מרפסות, חצרות ובריכות שחיה. גרניט פורצלן הוא שמו המסחרי של סוג נפוץ מאוד של אריחי קרמיקה מחוספסים בדוגמאות שונות ובגוונים רבים.
מרצפות מאבן טבעית - אלו המרצפות העתיקות ביותר, והן שימשו לריצוף פנימי וחיצוני כבר בתקופת מצרים העתיקה. כיום משתמשים באריחי אבן טבעית מסוגים שונים גם לריצוף בתוך מבנים וגם לריצוף כבישים וכיכרות.
שיטות ריצוף

ישנן שלוש שיטות ריצוף עיקריות המשמשות הן לריצוף פנימי והן לריצוף חיצוני.
ריצוף יבש (באנגלית: unbound paving)
ריצוף בהדבקה (באנגלית: bound paving)
ריצוף על גבי טיט (מכונה בישראל "ריצוף בשיטה הירושלמית").
שיטות ריצוף > ריצוף יבש

הריצוף היבש כולל הנחת המרצפות על שכבה בת מספר סנטימטר של חצץ דק או חול. כאשר מרצפים בשיטה זו מחוץ למבנה, בדרך כלל מהדקים את השטח המרוצף במהדקת, כדי להבטיח את קיבוען של המרצפות זו לזו. גם בתוך מבנים וחדרים ניתן להשתמש בשיטה זו, כאשר את המהדקת מחליף מילוי מישקים בטיט או בחומר דביק אחר שמונע את תזוזת האריחים לאחר הריצוף.
שיטות ריצוף > ריצוף בהדבקה

ריצוף בהדבקה, מכונה גם "ריצוף בשיטה הרטובה" יכול להתבצע רק על גבי משטח קשיח כמו רצפת בטון או פלדה. בשיטה זו מצמידים את האריחים או המרצפות למשטח באמצעות דבקים מיוחדים. לשיטה זו ישנן הרבה מאוד גרסאות המשתנות לפי הנחיות יצרני הדבק השונים. לעיתים מורחים את גב האריח ומצמידים אותו אל המשטח, לעיתים מורחים את המשטח ומצמידים את האריח אליו ולעיתים מורחים הן את גב האריח והן את המשטח ואז מניחים את האריח על המשטח ומהדקים אותו (שיטה זו נקראת בשם המקצועי "רטוב על רטוב").
שיטות ריצוף > ריצוף על גבי טיט

ריצוף על גבי טיט היא שיטת ביניים המגשרת בין שתי השיטות הקודמות, לכן היא גם מכונה לעיתים "ריצוף חצי יבש" או "ריצוף חצי רטוב". בשיטה זו מרצפים על גבי שכבה של חצץ או חול עליה מורחים טיט בעזרת כף בנאים או כף סיידים, מניחים את האריחים עליו ומהדקים אותם באמצעות פטיש. שיטה זו מאוד מקובלת הן בריצוף של בתים פרטיים והן בריצוף שטחים חיצוניים כמו חצרות ומדרכות. את הטיט המשמש לריצוף מכינים בעיקר ממלט וחול.
כוח אדם בריצוף

הפועלים המומחים בעבודות ריצוף מכונים רצפים והם נחשבים לעובדי הבנייה המיומנים ביותר.
כוח אדם בריצוף > תשומות בעבודות ריצוף

בעבודות הריצוף ישנו טווח רחב מאוד של תשומות לבניה. יחידת התשומה בעיקרית בעבודות ריצוף היא מ"ר. בעבודות ריצוף פשוטות כמו ריצוף מדרכות באבנים משתלבות על גבי חול, מקובלות תשומות של כחצי שעה ואילו בעבודות מורכבות יותר כמו ריצוף דוגמאות בהדבקה, התשומה עשויה לעלות אפילו עד ארבע שעות.
החלקה ובטיחות

נושא הבטיחות משמעותי ביותר בבחירת סוג הריצוף ותכנונו. התקנים הישראלים והבינלאומיים קובעים אמות מידה למידת החיכוך או החספוס הנדרשת ממשטח מרוצף, על מנת למנוע החלקה ופגיעות גופניות או כלכליות. כדי להתאים סוגי ריצוף לשימושים בסוגים שונים של חדרים, אזורים ומתקנים, יש לבצע על הריצוף בדיקת החלקה. בישראל מקובלים שני סוגים של בדיקות להחלקה. בדיקת רמפה מבצעים כדי לבחון מרצפות או משטחים קיימים ואילו במטוטלת אנגלית משתמשים כדי לבדוק את בטיחותם נגד החלקה של משטחים בנויים או קיימים.
ראו גם

סיתות
אבן ירושלמית
כוחלה
הערות שוליים

↑  ראו ת"י 2279
↑  ראו ת"י 2279
| מקצועות הבנייה |
| --- | --- | --- |
| תכנון | מודד • אדריכל • מהנדס קונסטרוקציה (הנדסת מבנים) |  |
| תכנון משני | מהנדס חשמל • יועץ בטיחות • יועץ אינסטלציה • יועץ מיזוג אוויר • יועץ מעליות • יועץ תחבורה • יועץ אקוסטיקה • אדריכל נוף • אדריכל פנים |  |
| ביצוע | קבלן בניין • מהנדס ביצוע |  |
| פיקוח | מפקח בנייה • חשב כמויות |  |
| עבודות שלד | בנאי • מניח לבנים • טייח • טפסן • רתך • מקים ומאחזק פיגומים • מפעיל ציוד מכני כבד |  |
| עבודות פנים | רצף • שרברב • חשמלאי |  |
| עבודות גמר | צבע • נגר • מנקה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NDL: 01066119 
שיטת הריצוף היבש
רצף בעבודתו – רחוב באיסטנבול
שלי קון

| --- | --- |

 לידה:  21 בספטמבר 1976 (בת 48) בארנט, לונדון 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-2000 
 מקום לימודים:  האקדמיה של וובר דאגלס למשחק דרמטי  Cranbourne  Queen Mary's College  קולג' ברטון הול 
 פרופיל ב-IMDb
 
שלי קון (באנגלית: Shelley Conn; נולדה ב-21 בספטמבר 1976) היא שחקנית אנגלייה.
ביוגרפיה

קון נולדה בבארנט, צפון לונדון, בירת אנגליה להורים ממוצא פורטוגזי-בורמזי-הודי. היא קרובת משפחה של השחקנית מרל אוברון (אנ').
היא למדה בקולג' קווין מרי בבייסינגסטוק ובבית הספר למשחק "Webber Douglas Academy of Dramatic Art". עוד למדה בברטון הול וב"קרנבורן סקול" שבבייסינגסטוק בהמפשייר.