stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סיבובים
ביקורת

עמי פרידמן מישראל היום סקר את השיר, באומרו כי "מדובר בלהיט קיץ. לא בהכרח בסדר הגודל של 'אין יותר מועדונים', הסינגל הקודם של עדן, שהפך מאז למטבע לשון ש'חזה את משבר הקורונה'. ועם זאת, קשה שלא להשוות ביניהם: גם הפעם מדובר בשיתוף פעולה עם סתיו בגר המוכשר וגם כאן מוצג לראווה הצד הפופי יותר באישיותו של המוזיקאי בן ה-25. מפגש בין שירה קצבית מסולסלת ומה שמגדיר הזמר באותה הודעה לעיתונות כ'ביט פריך ופזמון שיודע את התפקיד שלו'. באנגלית קוראים לזה הוק. וגם אם בהאזנות ראשונות הוא מעט מעצבן, ולא מסתיר את היותו מיועד לפני הכל להרמות במועדונים (דוממים כעת) עם בסים אימתניים, אכן מדובר בפזמון שממלא את הפונקציה העיקרית שלו - להידבק לכם במוח".
יוסי חרסונסקי סקר את השיר אף הוא, תוך שהעניק לו ציון של ארבעה כוכבי זהב מתוך חמישה, ואמר כי "חסון מנסה הבעה תאטרלית שבין קלילות לרצינות, הדמות שהוא שר עליה נשארת בסופו של דבר יותר אמצעי שטוח מאשר מטרה שיש בה אמירה לעומק. הקלילות הזו אפקטיבית, הופכת את השיר נגיש מאוד, מקום טוב ברשימות הפלייליסט הקייציות".
גם נועם אסולין מאתר פרוגי הביע דעה חיובית על השיר: "הלהיט החדש לגמרי מסתמן להיות ההצלחה הבאה של חסון ואנחנו בטוחים שיצליח לעבור את הרף של הקודמים לו. אין ספק ששיתוף הפעולה הזה הוא בין הטובים ביותר שראינו ולגמרי גורם לנו לעשות סיבובים ברחבי הבית".
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2020)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2020)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2020)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2020)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 1 |  |
|  ישראל | המצעד הרשמי של גלגלצ | 2 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2020)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2020)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2020)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2020)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 5 |  |
|  ישראל | גלגלצ | 9 |  |
|  ישראל | מאקו ורדיו תל אביב | 20 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2021)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2021)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2021)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2021)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 6 |  |
הערות שוליים

↑  עדן חסון - סיבובים, באתר ‏מאקו‏, 7 ביולי 2020
1 2  עמי פרידמן, "סיבובים": עדן חסון נשאר במקום, באתר ישראל היום, 8 ביולי 2020
1 2   עדן חסון - סיבובים | Eden Hason - Sivuvim (Prod. By Stav Beger), סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 3:04)
↑  סיבובים, באתר יוסמיוסיק, ‏2020-07-07
↑  מוזיקה - עדן חסון וסתיו בגר עושים את זה שוב!, באתר פרוגי, ‏2020-07-07
↑  ערב טוב עם גיא פינס, ‏חנן בן ארי: "אני לא ישן בלילה מזה שעברתי את נועה ומרגי", באתר ‏מאקו‏, 17 בדצמבר 2020
| עדן חסון |
| --- | --- | --- |
| דיסקוגרפיה | דיסקוגרפיה |  |
| אלבומי אולפן | שמישהו יעצור אותי • אלבום 2 |  |
| עדן חסון - סינגלים |
| --- | --- | --- |
| שמישהו יעצור אותי | "שמישהו יעצור אותי" • "ילדים כאלה" • "שיכורים" • "מתפוצץ לי הראש" • "אני מבולבל" • "היי DJ" • "כפיות" • "איך את אוהבת" • "עיניים" |  |
| אלבום 2 | "כשנגמרת הסופה" • "שמפניה" • "מה עבר עליי" • "את חסרה לי" • "איתך" • "אל תשברי לי את הלב" • "שבועיים" • "סיבובים" • "שקיעות אדומות" • "גדל לי קצת זקן" • "נוריד ת'חולצה" • "שימי פס" • "מבטיח" • "מדליקה לי הכל" |  |
| סינגלים אחרים | "לא מרגיש טוב" • "מה פספסתי" • "כולם רוצים אהבה" • "ככה כל יום" • "בואי נישן על זה" • "עושה לי צרות" • "מטפסים על הקירות" • "עד שתבואי עד אליי" • "שוב" • "אז מה עכשיו" • "חישגוזים" • "החיים לפניי" • "לא תראה אותי בוכה" • "ישיבות" • "לא שותה לא מעשן" • "שניפגש רק בשמחות" • "אנחנו זה גורל" • "אהובה שלי" • "צוחקת ובוכה" • "אין אותי" • "שיבולים" • "מה עשית לי" • "חורף באילת" • "לב שביר" • "אין מרחק בינינו" |  |
| שירים אחרים | "אין יותר מועדונים" |  |
ספר החיים

ערך זה עוסק במנהג נוצרי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
ספר החיים (בלטינית: Liber Vitae או Liber memorialis או Liber Viventium) הוא סוג של ספר אורחים שהיה נהוג במנזרי וכנסיות ימי הביניים. מקור הביטוי בחזון יוחנן, למשל:
"וָאֵרֶא אֶת הַמֵּתִים הַקְּטַנִּים עִם הַגְּדֹלִים עֹמְדִים לִפְנֵי הַכִּסֵּא וּסְפָרִים נִפְתָּחִים וַיִּפָּתַח סֵפֶר אַחֵר וְהוּא סֵפֶר הַחַיִּים וַיִּשָּׁפְטוּ הַמֵּתִים מִן־הַכָּתוּב בַּסְּפָרִים כְּמַעֲשֵׂיהֶם"
ובהמשך
"וְכָל־אִישׁ אֲשֶׁר לֹא־נִמְצָא כָתוּב בְּסֵפֶר הַחַיִּים הֻשְׁלַךְ בַּאֲגַם הָאֵשׁ"
וכן באיגרת אל הפיליפים, פרק ד', פסוק 3: ”וְאַתָּה חֲבֵרִי הַנִּצְמָד־לִי בֶאֱמֶת אַף־מִמְּךָ אֲנִי מְבַקֵּשׁ לִהְיוֹת לְעֵזֶר לְאֹתָם שֶׁיָּגְעוּ עִמָּדִי עַל־הַבְּשׂוֹרָה עִם־קְלִימִיס וְעִם־שְׁאָר תֹּמְכַי אֲשֶׁר שְׁמוֹתָם יַחַד בְּסֵפֶר הַחַיִּים”
ספר זה היו מניחים על המזבח של הכנסייה מתוך אמונה שביום הדין יקרא אלוהים את הכתוב בספר ועל פי הכתוב בו ישפוט את האדם האם היה רשע ולכן עליו להשלח לגיהנום או שעשה הטוב בעיני האלוהים ולכן דינו נחלה בגן עדן.
בספר היו נרשמות כל המנחות שהוענקו למנזר בצירוף שם המעניק. גם מנחות צנועות מעניים (עוף או יונה, כיכר לחם, מפית להנחה על המזבח) וגם מנחות יקרות ערך מעשירים, אצילים ומלכים (נחלות, יערות, פסלים, ציורים, פרוכות ושטיחי קיר). היו מקומות שנהגו לרשום גם את שמות המבקרים ועולי הרגל מתוך אמונה שצליינות למקום קדוש כמוה כעשיית מעשה טוב.
ספרי חיים מפורסמים התנהלו בין היתר במנזר סנט גאלן, במנזר קלוני ובכל מנזרי מסדר קלוני.
רשימות בעלות אופי דומה התנהלו במנזרים, בהם רשמו את שמות כל הנזירים שפעלו במנזר (ונפטרו) על מנת לזכור אותם ואת פועלם.
רשימות אלו והדומות להן נקראו Rotuli Mortuorum, ‏ Obit Lists או Necrologies (לא במובן מודעת אבל אלא במובן obituaires בצרפתית).
ביאורים

↑  מקומות נוספים בחזון:
פרק ג', פסוק 5: "הַמְנַצֵּחַ יִלְבַּשׁ בְּגָדִים לְבָנִים וְלֹא אֶמְחֶה אֶת־שְׁמוֹ מִסֵּפֶר הַחַיִּים וְאוֹדֶה שְׁמוֹ לִפְנֵי אָבִי וְלִפְנֵי מַלְאָכָיו"
פרק י"ג, פסוק 8: "וְיִשְׁתַּחֲווּ לָהּ כָּל־יֹשְׁבֵי הָאָרֶץ אֲשֶׁר לֹא־נִכְתְּבוּ שְׁמוֹתָם בְּסֵפֶר הַחַיִּים אֲשֶׁר לַשֶׂה הַטָּבוּחַ מִיּוֹם הִוָּסֵד תֵּבֵל"
פרק כ"א, פסוק 27: "וְלֹא־יָבוֹא בָהּ כָּל־טָמֵא וְעֹשֵׂה תוֹעֵבָה וָשָׁקֶר כִּי אִם־הַכְּתוּבִים בְּסֵפֶר הַחַיִּים שֶׁל־הַשֶׂה".
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ספר החיים (סרט)

| --- | --- |

 מבוסס על:  יום המתים
 בימוי:  Jorge R. Gutiérrez 
 הופק בידי:  גיירמו דל טורו 
 תסריט:  Jorge R. Gutiérrez, דאג לאנגדייל 
 שחקנים ראשיים:  דייגו לונה זואי סלדנה צ'נינג טייטום אייס קיוב רון פרלמן
 מדבבים:  צ'נינג טייטום צ'יץ' מרין רון פרלמן הקטור אליזונדו פלאסידו דומינגו אנה דה לה רגוארה קייט דל קסטיו כריסטינה אפלגייט אייס קיוב זואי סלדנה דייגו לונה דני טרחו 
 מוזיקה:  גוסטבו סנטאולאלה 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  פוקס המאה ה-20
 חברה מפיצה:  פוקס המאה ה-20
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 31 במרץ 2014 ישראל 30 בנובמבר 2017
 משך הקרנה:  95 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט פנטזיה 
 הכנסות באתר מוג'ו:   bookoflife14
 www.bookoflifemovie.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
ספר החיים (באנגלית: The Book of Life) הוא סרט הנפשה ממוחשבת של פוקס המאה ה-20, אשר יצא לאקרנים ב-17 באוקטובר 2014. עלילת הסרט מתבססת על יום המתים ועל ספר החיים.
עלילה

הסרט מהווה בעצם אגדה שמדריכה בטיול שנתי סיפרה לתלמידים.
לה מורטה ובעלה שיבאלבה מופיעים בתחילת הסיפור כאשר הם מתערבים על מי מבני התמותה מאנולו סנצ'ז או ג'ואקין (מבטאים חואקין) מונדרגון היו מתחתנים עם מריה פוסאדה.
במהלך הסרט מנולו איש יפה תואר מתאהב בנערה מריה, אך מכיוון ששיבאלבה רוצה שג'ואקין מונדרגון יתחתן עם מריה הוא שולח נחש בעל שני ראשים להכיש אל מאנולו ולהרוג אותו וכך למעשה רימה בהתערבות (כי נחש רגיל גורם רק לאובדן הכרה לזמן מה) דבר זה גורם ללה מורטה לכעוס עליו מאוד, אך לבסוף מוחלט שמנולו יצטרך להילחם בשוורים ולחסל אותם (דבר שאינו היה מסוגל לעשות) ורק אם יעשה זאת יוכל לחזור לחיים  בסופו של דבר מצליח לחזור לחיים ולזכות בליבה של מריה.
מדבבים

דייגו לונה - מאנולו סנצ'ז- מאנולו הוא נחמד רגיש אמיץ וחובב מוזיקה ברוב הסרט הוא מחזר אחרי מריה ובסוף מתחתן איתה.
זואי סלדנה - מריה פוסאדה- מריה היא צעירה צעירה ומרדנית, בצעירותה הייתה למריה נטייה לפעול בלי לחשוב תחילה על דברים, מה שהיה גורם לה להסתבך למרות כוונותיה הטובות. בסוף הסרט נישאת למאנולו.
צ'נינג טייטום - ג'ואקין מונדרגון- חואקין הוא חייל ידידותי, מונע-חובה, סמכותי ובטוח. החלום הגדול ביותר שלו הוא להיות גיבור גדול כמו אביו. לעיתים נתפס כמעט אנוכי.
אייס קיוב - עושה הנרות- עושה הנרות הוא אדם עליז, עליז, עליז, מטורף ומאוהב, שמתייחס לאחרים בחמימות טובה.
רון פרלמן - שיבלבה, המושל של עיר השכחה מופיע על פני השטח כערמומי ואכזר.
סטרוגה

פסל של האם תרזה וצריח מסגד
פסל האחים מילאדינוב
סטרוגה (במקדונית: Струга, באלבנית: Strugë) היא עיר במערב מקדוניה הצפונית, כ-15 ק"מ צפונית-מערבית לאוחריד. העיר שוכנת לחופו הצפוני של אגם אוחריד ולגדות נהר הדרין השחור, שאליו מתנקזים מימי האגם. יש שתי סברות למקור שמה של העיר. לפי הסברה המקובלת, מקור השם הוא במילה סטראגה (cтрага) שפירושה "צלב", אך יש הסבורים שמקור שמה במילה סטרוז'ה (струже), שפירושה "רוח".
היסטוריה

ממצאים ארכאולוגיים שנמצאו בסביבתה של סטרוגה מעידים על התיישבות באזור כבר בתקופת האבן החדשה. היוונים הקימו במקום את העיר אֶנכַלוֹן (מילה שפירושה ביוונית "צלופח"). הממצאים מתקופה זו מעטים, אך הם כוללים קבר וכד זכוכית שהובא ממצרים. בשנת 148 נכבש האזור בידי האימפריה הרומית. מיקומה על ויה אגנטיה, הדרך הרומית שהובילה מדורס לסלוניקי ולקונסטנטינופול, תרם להתפתחותה ולשגשוגה.
לאחר נפילת האימפריה הרומית במאה החמישית החלו להגיע לאזור עמים סלאבים. עמים אלה הם שהקימו את סטרוגה, בסמוך לשפך נהר הדרין השחור. אזור זה היה מכוסה בביצה, עשירה בדגה. באמצע המאה התשיעית נכבש האזור בידי בוריס הראשון, מלך בולגריה. בשנת 990 העביר סמואל מלך בולגריה את בירת האימפריה הבולגריד לאוחריד הסמוכה, אך ב-1015 היא נפלה לידי האימפריה הביזנטית. שלוש שנים אחר כך קרסה האימפריה הבולגרית הראשונה לגמרי. בתקופה הביזנטית הידרדר מעמדה של העיר. הביזנטים הנהיגו משטר פיאודלי, ותושבי סטרוגה סרו למרותם. מכה נוספת ספגה העיר ב-1083, כשנבזזה בידי חייליו הנורמנים של רובר גיסקאר במהלך מסעות הכיבושים שניהל באימפריה הביזנטית.
במהלך המאה ה-14, בתקופה בה שלטה באזור האימפריה הסרבית שבירתה הייתה אז סקופיה, שבה העיר להיות מרכז מסחרי חשוב. סוחרים שעשו את דרכם מדוברובניק לסקופיה ולאוחריד עברו דרכה. לאחר התפרקות האימפריה הסרבית הייתה סטרוגה ב-1371 לחלק מממלכת פרילפ קצרת הימים, בהנהגתו של הנסיך מרקו. העות'מאנים תקפו את הממלכה כולה ואת סטרוגה בפרט במהלך השנים הבאות, עד שב-1395 נפלה הממלכה בידי הסולטאן באיזיט הראשון. תחת השלטון העות'מאני הייתה העיר לחלק מסנג'ק אוחריד.
במהלך השלטון העות'מאני המשיכו תושבי העיר להיות נאמנים לכנסייה הסרבית, אך במהלך המאה ה-17 הקימו גם הכנסייה היוונית-אורתודוקסית והכנסייה הקתולית כנסיות בעיר, חרף התנגדות התושבים לכך. ב-1651 מינה האפיפיור אינוקנטיוס העשירי ארכיבישוף לעיר, אך הוא מעולם לא הגיע אליה, מחשש לחייו. בתקופה זו התפתחה העיר ושגשגה. הנוסע העות'מאני אווליה צ'לבי, שהתגורר בה  לזמן מה במחצית השנייה של המאה ה-17, ציין כי לירידים שנערכו בה פעמיים בשנה הגיעו למעלה מ-50 אלף מבקרים.
תהליך נוסף שהתרחש במהלך השלטון העות'מאני הוא הגעתה לעיר של אוכלוסייה אלבנית-מוסלמית לעיר, שעם הזמן הפכה לרוב. אף על פי כן, לאחר הסכם לונדון (1913), שבו הוכרה עצמאותה של אלבניה, נותרה סטרוגה מחוץ לגבולותיה, וסופחה לסרביה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה התנהלו באזור קרבות בין צבאות סרביה ובולגריה, וב-26 בנובמבר 1915 נפלה העיר בידי הבולגרים. לאחר מלחמת העולם הראשונה סופח האזור כולו לממלכת יוגוסלביה. עם התפרקותה של יוגוסלביה ב-1991, נותרה העיר בריבונות מקדונית. עד לשנת 1996 היישוב ובצ'אני היה חלק מהעירייה.
דמוגרפיה

לפי מפקד האוכלוסין שנערך ב-2002, התגוררו בסטרוגה כ-63 אלף תושבים. 56% מהתושבים אלבנים, 32% מקדונים, 6% טורקים, 1% ולאכים, והיתר בני לאומים אחרים, בעיקר צוענים, סרבים ובוסנים.
ערבי השירה של סטרוגה

סטרוגה היא מקום לידתם של האחים מילאדינוב, שנחשבים לאבות הספרות המקדונית. ב-1962 נערך בעיר לראשונה פסטיבל שירה בהשתתפות משוררים מקדונים בשם ערבי השירה של סטרוגה (Струшки Вечери на Поезијата). ב-1963 הוא הורחב וכלל משוררים מכל חלקי יוגוסלביה. החל מ-1966 היה הפסטיבל לאירוע בינלאומי, בהשתתפות משוררים מרחבי העולם.
בפסטיבל מוענקים פרס האחים מילאדינוב לספר השירה הטוב ביותר שיצא מאז הפסטיבל הקודם, פרס "זר הזהב" שניתן למשוררים על מפעל חיים, פרס "גשרי סטרוגה" למשוררים שהוציאו ספרי ביכורים ופרס למשוררים מהתפוצה המקדונית. עם הזוכים בפרס "זר הזהב" נמנים פבלו נרודה (1972), אאוג'ניו מונטאלה (1973), לאופולד סדאר סנגור (1975), אנדריי ווזנסנסקי (1984), אלן גינסברג (1986), יוסף ברודסקי (1991), יהודה עמיחי (1995), אדוניס (1997), שיימוס היני (2001) ומחמוד דרוויש (2007).
הערות שוליים

↑  Michael Palin & Richard Bangs, Macedonia (2nd edition, 2007), p. 168
בית האחים מילאדינוב
בניין טיפוסי בעיר
סירות עוגנות בסמוך למקום בו מתנקז אגם אוחריד לנהר הדרין השחור
מלון דרים בסטרוגה
טיילת הדרין השחור בסטרוגה
פאתי העיר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557445505171  GND: 4486025-0  LCCN: n82111209  NKC: ge579109  VIAF: 152468516   WorldCat (עם VIAF): 152468516
נתיב האוויר חוצה ארצות הברית

חץ בטון, אחד מעזרי הניווט
ההכנות להמראת טיסת הדואר הסדירה הראשונה מוושינגטון, 15 במאי 1918
מפת נתיב האוויר ב-1924
נתיב האוויר חוצה ארצות הברית (באנגלית: Transcontinental Airway System) היה מערכת של אמצעי ניווט וסיוע למטוסים שהוקמה לכל רוחבה של ארצות הברית, בין סן פרנסיסקו במערב לניו יורק במזרח. המערכת הוקמה בשנות ה-20 של המאה ה-20 כחלק מהתפתחות התעופה שלאחר מלחמת העולם הראשונה.
רקע

בשנים אלו היו המטוסים מסוגלים לטוס למרחקים גדולים יחסית, אולם לא יכלו לשאת משקל רב. טיסות מטען ונוסעים לא היו אפשריות באותם ימים, והתועלת הכלכלית העיקרית שניתן היה להפיק מהם הייתה העברת דואר. בכך שהוא הועבר מרכבות למטוסים, החיסכון בזמן העברת דואר מחוף לחוף הגיע עד שני ימי עסקים. קו הדואר האווירי הראשון בארצות הברית הופעל לראשונה ב-18 במאי 1918, ומסלולו היה בין וושינגטון די. סי. לניו יורק. הקו לחוף המערבי נוסד ב-8 בספטמבר 1920, והוא לא הופעל בטיסה רצופה אלא רק בשעות היום, ומשכה היה כ-70 שעות. לאחר בניית הנתיב המואר עמד משך הטיסה על 34 שעות לטיסות ממערב למזרח ו-32 שעות בכיוון ההפוך.
אמצעי הסיוע

בעידן שקדם לאמצעי ניווט כגון גלי רדיו, מכ"ם וכדומה, אמצעי הסיוע העיקריים שנבנו היו מגדלורים חשמליים. הניווט בעזרתם היה מוגבל לתנאי ראות ומזג אוויר. קוטר פנסי המגדלור היה 24 אינץ' (60.9 ס"מ), והם הוצבו על מגדלים בגובה 16 מטרים ובמרחק ממוצע של כ-10 מיילים זה מזה. בהרים היו המגדלורים קרובים יותר זה לזה, ובמישורים – רחוקים יותר. עוצמת התאורה של הפנס הייתה 5 מיליון קנדלה, והוא הסתובב 6 פעמים בדקה. קצב האיתות סימן את המספר המזהה של כל מגדלור בקוד מורס.
ליד חלק מהמגדלורים נבנו חצים מבטון באורך של כ-21 מטרים כל אחד, והם נצבעו בצהוב בוהק. חלק מן המגדלורים כללו מתחם של מבני עזר על מנת להחזיק גנרטור, במקרים בהם לא היה קו מתח קרוב, ותחנות לבחינה וחיזוי של מזג אוויר. רבים מחצי הבטון פורקו בתקופת מלחמת העולם השנייה כדי למנוע סיוע למפציצי אויב, במקרה שאלו יחדרו לארצות הברית.
שדות נחיתה מוארים שנועדו למקרי חירום נבנו לאורך הנתיב במרווחים של 15-20 מייל.
היסטוריה

ב-1923 הקים הקונגרס של ארצות הברית נתיב מואר למטוסי הדואר האווירי. הרעיון הוצע על ידי הוועדה הלאומית המייעצת לאווירונאוטיקה (הגוף שקדם לנאס"א) ובוצע בפועל על ידי משרד המסחר האמריקני. הניהול הופקד בידי ענף האוויר של מכון התקנים האמריקני. החלק הראשון נבנה בנתיב האוויר בין שיקגו לשאיין, בירת מדינת ויומינג. זהו החלק שנמצא במרכז ארצות הברית ולכן הוא נבחר להיות הראשון שמבוצע, כדי לסייע גם למטוסי דואר שמבצעים טיסות מחוף לחוף. טיסות כאלו המריאו לאור יום והגיעו לנתיב המואר עם רדת החשכה.
טיסות הלילה הראשונה של הדואר החלו ב-1 ביולי 1924. בסך הכל נבנו 284 מגדלורים לאורך המסלול. עד יוני 1925 הושלם מסלול באורך 2,665 מייל בין ניו יורק לסן פרנסיסקו. ב-1927 הורחב הקו גם לניו יורק-סולט לייק סיטי, לוס אנג'לס-לאס וגאס, לוס אנג'לס-סן פרנסיסקו, ניו יורק-אטלנטה ושיקגו-דאלאס, בסך הכל 4121 מייל. ב-1933 כלל הנתיב 1500 מגדלורים ב-18,000 מייל.
כיום קיימים ופעילים עדיין 19 מגדלורים במונטנה.
סוזן טרוורס

| --- | --- |

 לידה:  23 בספטמבר 1909 לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  18 בדצמבר 2003 (בגיל 94) Ballainvilliers, איל-דה-פראנס, צרפת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, צרפת 
 השכלה:  בית ספר הית'פילד 
 השתייכות:  לגיון הזרים הצרפתי 
 דרגה:  chief warrant officer 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה  מלחמת הודו-סין הראשונה 
 עיטורים
 אבירה בלגיון הצרפתי  צלב המלחמה 1939-1945  מדליה קולוניאלית 
 
סוזן טרוורס (באנגלית: Susan Travers; ‏23 בספטמבר 1909 - 18 בדצמבר 2003) הייתה חיילת בריטית ששירתה במסגרת לגיון הזרים הצרפתי במלחמת העולם השנייה והייתה האישה היחידה שלחמה בשורות הלגיון מאז ומעולם.
חייה

טרוורס נולדה בדרום אנגליה. אביה היה אדמירל בצי, אך היא גדלה בדרום צרפת, ובתחילת דרכה הייתה שחקנית טניס מקצוענית למחצה.
עם תחילת מלחמת העולם השנייה שירתה טרוורס בשורות הצלב האדום הצרפתי כאחות רחמניה, אך לאחר מכן הצטרפה לחיל המשלוח הצרפתי של מתנדבים שיצאו לסייע לצבא הפיני במלחמתו בברית המועצות. לאחר התבוסה הצרפתית במערכה על צרפת בשנת 1940, הגיעה טרוורס לאנגליה, שם הצטרפה לכוחות צרפת החופשית של הגנרל שארל דה גול.
בשנת 1941 הייתה לנהגת של קצין הרפואה של הגדוד ה-13 של לגיון הזרים (13e demi-brigade de Légion étrangère). היא השתתפה במבצע "אקספורטר" בו לחמו כוחות צרפת החופשית, לצד הבריטים ולוחמים בני היישוב בלבנון ובסוריה, כנגד אנשי צרפת של וישי. שם קיבלה מהליגיונרים את הכינוי "La Miss". לאחר מכן נסעה לצפון אפריקה דרך דהומיי ונהר קונגו. במהלך נסיעה זו פיתחה מערכת יחסים רומנטית קצרה עם האציל הגאורגי דמיטרי אמילחווארי שלחם אף הוא בשורות לגיון הזרים כקצין. לאחר מכן מונתה להיות הנהגת של הגנרל מארי-פייר קניג, שלחם בצפון אפריקה. השניים הפכו לזוג אוהבים, על אף שקניג היה נשוי.
בשנת 1942 פיקד קניג על כוחות צרפת החופשית, וביניהם אנשי לגיון הזרים בקרב ביר חכים, בו הגנו הצרפתים על מצודה מדברית בלוב בשם ביר חכים, כנגד התקפתו של הגנרל ארווין רומל. בתחילת מאי 1942 כאשר היה ברור כי רומל נערך לקרב הורה קניג לכל הנשים באזור להתפנות, אך התיר לטרוורס להישאר לצידו. הקרב היה קרב עז, ובמהלכו הופגזה ביר חכים בארטילריה והופצצה מן האוויר במאות גיחות של הלופטוואפה.
ב-10 ביוני נתן קניג פקודת נסיגה, לאחר עמידה הירואית של אנשיו, שעצרה את כוחותיו של רומל, וסייעה לכוחות הארמייה השמינית של הצבא הבריטי להיערך. הנסיגה נערכה בשעות הלילה. במהלך הנסיגה נהגה טרוורס בראש הטור הנסוג במכוניתו של קניג, דרך שדות מוקשים ואש גרמנית בלתי פוסקת. בשעה 10:30 ב-11 ביוני הגיע הטור הצרפתי לשטח בשליטת בריטניה. משעצרה מכוניתה של טרוורס נמצא כי פגעו בה 11 כדורים, וכי הבלמים יצאו מכלל פעולה, וכן בולמי הזעזועים.
לאחר הקרב סיימה טרוורס את יחסיה עם קניג, והוא שב לאשתו. טרוורס המשיכה לשרת בלגיון, ולחמה באיטליה, צרפת וגרמניה, כנהגת של אמבולנס, משאית ואף תותח אנטי-טנקי מתנייע. במהלך המלחמה נפצעה כאשר רכבה עלה על מוקש.
לאחר המלחמה

לאחר המלחמה נותרה טרוורס בלגיון הזרים, ואף גויסה רשמית לשורותיו והוענקה לה דרגת adjudant-chef (המקבילה לרב-סמל בכיר בצה"ל). היא שירתה בווייטנאם במהלך מלחמת הודו-סין הראשונה. היא נשאה לרב-סמל בלגיון בשם ניקולא שלגלמילך, שלחם אף הוא בביר חכים. לזוג נולדו שני בנים. לאחר פרישתם גרו בפרברי פריז. בשנת 1956 העניק לה קניג, שמונה לשר ההגנה הצרפתי את "צלב המלחמה". כן עוטרה באות לגיון הכבוד וב"מדליה הצבאית".
בשנת 2000 פרסמה ביוגרפיה אותה כתבה בשיתוף עם ונדי הולדן, בשם "מחר היי אמיצה: זכרונות האישה היחידה שאי פעם שירתה בלגיון הזרים". היא המתינה עד שכל יתר המעורבים בסיפור הלכו לעולמם, בטרם פרסמה את זכרונותיה.
בשנת 2003 נפטרה.
הערות שוליים

↑  המונח "דמי-בריגדה" (demi-brigade) הוא מונח מימי המהפכה הצרפתית המתאר יחידת רגלים בסדר גודל של רגימנט, כתחליף למונח Régiment הנושא הקשר מלוכני.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810556132405606  BnF: cb13613736g (data)  GND: 123280508  ISNI: 0000 0001 1489 0858  LCCN: n00003123  NDL: 00929998  NKC: xx0277076  NTA: 203611349  SNAC: w6zt6nfr  SUDOC: 055841449  VIAF: 25506599   WorldCat (עם VIAF): 25506599
סברה (ליקר)

| --- | --- |

 סוג:  ליקר
 אחוז אלכוהול:  30
 יצרן:  יקב בנימינה
 מפיץ:  Royal Wines
 מוצא:  ישראל ישראל
 מועד הכנה ראשוני:  1964
 צבע:  חום
 טעם:  קפה / שוקולד תפוז
"סברה" הוא ליקר ישראלי מבית יקב בנימינה המכיל 30 אחוזי אלכוהול.
היסטוריה

המשקה הושק ב-1964, על ידי חברת "יצרני שיכר בינלאומיים לישראל", שהוקמה באותה עת כחברת בת של תאגיד המשקאות הבינלאומי "סיגראם" שהיה בבעלות משפחת ברונפמן. עם השקת המשקה מסרה החברה שתי גרסאות ליוזמה, נציג החברה בישראל אמר שהיוזמה להקמת המפעל באה בעקבות בקשה של דוד בן-גוריון לשמואל ברונפמן להקים פעילות בישראל, והוא חשב על הרעיון לייצר ליקר מפרי הצבר. בעת השקת המשקה בניו יורק, בדצמבר 1964, אמר בנו צ'ארלס ברונפמן שהרעיון היה שלו, בעקבות ביקור בישראל לאחר שטעם את פרי הצבר וחשב על הפקת משקה ממנו. עוד סיפר כי פיתוח המשקה עלה כמאה אלף דולר והצריך מאות ניסויים עד שנקבעה הנוסחה הסופית שלו, הכוללת מיץ תפוזים ומעט פרי צבר, שנתן למשקה את הגוון האדמומי שלו. פס הייצור הוקם ברחובות, בשיתוף קואופרטיב תנובה שסיפק את הפרי לייצור המשקה.
הליקר בוקבק לבקבוק בעל עיצוב מיוחד דמוי בקבוק פיניקי בן 2000 שנה שהוצג במוזיאון תל אביב לאמנות. לאחר מבחני טעימה הוחלט לוותר על פרי הצבר לשלב בו שוקולד מריר עם תפוזים והוא מופק מקומקוואט ("תפוז סיני") ופולי קקאו שמוצו והושרו באלכוהול
.
שילוב טעם התפוזים בליקר שוקולד נחשב בזמנו כשילוב חדשני, והוסיף לליקר טעם מיוחד. הליקר הוגש כליקר קר, שולב בקוקטיילים, בעוגות ואף הוגש חם בצירוף חלב.
כוסית ליקר סברה הוגשה לכל נוסעי אל על בכל טיסותיה במשך כעשור.
בשנת 1987, במסגרת שיתוף הפעולה עם חברת "סיגראם" השיקה חברת "יצרני שיכר בינלאומיים לישראל" ליקר סברה קפה. ליקר בטעם קפה המבוסס על השריית פולי קפה קלוי טחונים באלכוהול. "סיגראם" ביקשה להשיק משקה שיתחרה בליקרי הקפה טיה מריה וקלואה. את המשקה שיווקה בישראל ובעולם "החברה הסקוטית למסחר".
במאי 1990 נחתם הסכם להעברת פעילות "יצרני שיכר בינלאומיים לישראל" לידי יקבי כרמל מזרחי. פעילות הייצור עברה מהמפעל ברחובות ליקבי כרמל מזרחי בזכרון יעקב (אחר כך עבר הייצור ליקב בראשון-לציון). באותה עת "יצרני שיכר בינלאומיים לישראל" ייצרה 5 סוגי משקאות שתי גרסאות של "סברה", וודקה וג'ין ששווקו מחוץ לישראל גם תחת המותג "סברה".
בדצמבר 2000 נמכר תאגיד המשקאות סיגראם לחברות דיאג'יו ופרנו ריקאר, ובעקבות כך החליטה חברת יקבי כרמל לרכוש מהם את המותג "סברה".
בשנת 2006 הצטרף לשני ליקרי הסברה משקה חדש, "גרנד סברה", ברנדי תפוזים בסגנון הברנדי גראן מרנייה. הוא יוצר על-ידי השריית תפוזוני קומקוואט טריים בברנדי 777 של יקבי כרמל, המיושן שלוש שנים בחביות עץ אלון ששימשו קודם לכן להתיישנות יין. בספטמבר 2007 זכה ה"גרנד סברה" במדליית כסף בתחרות היין הבינלאומית International Wines & Spirit Competition אשר התקיימה בלונדון.
הליקר מיוצר החל ממאי 2015 על ידי יקב בנימינה, לאחר שכרמל מזרחי סגרה את פעילות המזקקה ב-2007, וסיימה למכור את המלאי של הליקר שהיה ברשותה ב-2014.
הערות שוליים

↑  נחום פונדק, צבר-ליקר, דבר, 3 ביולי 1964
1 2 3  ריצ'ארד יפה, "סאברה" - ליקר ישראלי מיוחד, על המשמר, 7 בדצמבר 1964
1 2  מירה איתן, ‏כחול ולבן - זה הליקר שלי, באתר גלובס, 6 במאי 2008
1 2  יובל בן-עמי, ויסקי און דה רוקס בלי קרח, באתר הארץ, 22 באוקטובר 2005
↑  דניאל רוגוב, רק עד חצי המלכות, באתר הארץ, 30 באוקטובר 2006
מגזין הארץ, רקוויאם לתפוח הזהב של יפו, באתר הארץ, 28 ביולי 2016
↑  אבי פלדשטיין, חדש בארץ: וודקה גורבצ'וב ו"סברה קפה", חדשות, 5 בפברואר 1987
↑  משהו מתוק משהו משכר, מעריב, 15 באפריל 1987
↑  נווית זומר, כרמל מזרחי תייצר משקאות עבור סיגרם ישראל בבעלות ברונפמן, חדשות, 15 במאי 1990
↑  אירית רותם, אפשר לבשל גם בוודקה ובג'ין, מעריב, 31 במרץ 1987
↑  איי אונליין, קבוצת דיאג'יו - פרנו צפויה לרכוש את חט' המשקאות של סיגראם ב- 8.2 מיליארד ד', באתר TheMarker‏, 18 בדצמבר 2000
יהודה שויצר, ויוונדי תמכור את חטיבת המשקאות של סיגראם לדיאגאו ופרנו ב-8.2 מיליארד דולר, באתר TheMarker‏, 18 בדצמבר 2000
שירות רויטרס, לונדון, ‏דיאג'או ופרנו יגישו הצעה משותפת לרכישת חטיבת המשקאות של סיגראם, באתר גלובס, 6 בדצמבר 2000
↑  מדליית כסף ל"גרנד סברה" של יקבי כרמל ב- International Wines & Spirit Competition בלונדון, באתר אכול ושאטו, ‏1 בספטמבר 2007
| משקאות חריפים |
| --- | --- | --- |
| כוהל | אתנול • ההיסטוריה של האלכוהול • השפעות בריאותיות של צריכת אלכוהול • פרסום אלכוהול • תרבות שתייה • נזקי האלכוהול • שכרות • חמרמורת • אלכוהוליזם • אפריטיף • דיז'סטיף |  |
| טעימת יין וטעימת בירה | אוצר יין • אוצר בירה |  |
| הפקה | בישול • זיקוק אלכוהול • הכנת יינות • אבקת אלכוהול |  |
| משקאות מותססים | בירה (סוגי בירה, מותגי ויצרני בירה) • יין (סוגי יין) • סיידר • סאקה • חואנגג'יו • אחרים: באסי • קומיס • תמד • פאלק • סאטי • גוקי ג'יו |  |
| קוקטיילים | אלכופופ •  קוקטיילים של בירה • סוגי קוקטיילים • משקאות בוערים • שוטים • קוקטיילי יין • יין מתובל |  |
| משקאות מזוקקים וליקרים (לפי מרכיב/מתבל) | משקאות מזוקקים וליקרים (לפי מרכיב/מתבל) |  |
| פירות | ענבים/אחר: ברנדי • קוניאק • פיסקו • שנאפס • ראקיו ♦ פומאס: גראפה • אורוג'ו • זיווניה • טסיקודיה • טסיפורו ♦ שזיף: סלו ג'ין • סליבוביץ' • צויקה ♦ דובדבן: שרי הרינג • קירשווסר • וישניווקה • וישניאק ♦ תפוח: אפלג'ק • קלבדוס ♦  קוקוס: ערק • מליבו ♦ לימון: ליקר לימון • לימונצ'לו ♦ משמש: אמרטו |  |
| דגנים | תפוח אדמה: וודקה • אקוואויט • ברנווין ♦ תירס: בורבון • ויסקי תירס • טנסי ויסקי ♦  דורה:  באיג'יו (קאוליאנג) ♦ אורז: באיג'ו אורז • סוג'ו • אוואמורי ♦ שעורה: ויסקי סקוטי • ויסקי אירי • ויסקי יפני  ♦ שיפון: ויסקי שיפון ♦ דגנים שונים: ג'ין • שוכו • וודקה • ויסקי • ויסקי קנדי |  |
| אניס | אבסינת • ערק • אוזו • ראקי • פאסטיס • סמבוקה • מאחיה • ריכרד |  |
| שונות | דבש: קרופניק • בארנייגר • דרמבוי • גלייבה • אייריש מיסט • תמד ♦ שמנת: אייריש קרים • שרידאנס ♦ ביצים: אדבוקט ♦ קנה סוכר/דבשה: רום • קשאסה • אגוארדיינטה • פאלרנאם • גוארמו • סקו הרריירנו ♦ אגבה: טקילה • מסקל  ♦  עשבים שונים: ביטרס • יגרמייסטר • שארטרז |  |
סנה ובוצץ

סֶנֶּה ובוצץ הם שני מצוקים בארץ בנימין, כנראה בערוץ נחל מכמש. על פי המקרא, יהונתן ונושא כליו עברו אותם בדרכם למוצב פלשתים בעת מלחמת מכמש.