stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קבוצת עבודה (אנסמבל תיאטרון)
רשימת הצגות

| שנה | הצגה | סוגה | מחזאי | מתרגם | במאי | עיצוב חלל ותלבושות | עיצוב תאורה | וידאו | לחן/עיבוד מוזיקלי | שחקנים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2011 | החמור והשמנמונת | קומדיה | שרון אלכסנדר | מחזה מקורי | יגאל זקס | אבי שכוי | יעקב סליב |  |  | שרון אלכסנדר, קטיה זימבריס |
| 2013 | בוץ | ריאליזם | מריה איירין פורנס | יגאל זקס | יגאל זקס | דפנה פרץ | יעקב סליב |  | שוש רייזמן | יגאל זקס, אלכס קרול, ליז רביאן, שוש רייזמן |
| 2015 | המתנחל | מחזה פוליטי על רקע אישי | נעם גיל | מחזה מקורי | יגאל זקס | דפנה פרץ | יעקב סליב |  |  | אוהד קנולר, יעקב זדה-דניאל, מעיין וייסברג |
| 2016 | דו"ח התקדמות | מדע בדיוני, רומן מכתבים | פרחים לאלג'רנון מאת דניאל קיז | עיבוד לבמה של יגאל זקס | שרון שטרק | רוסלו שמריה | אמיר קסטרו | עופר הררי |  | הצגת יחיד של יגאל זקס |
| 2016 | אידיאליזם | סאטירה חברתית | יגאל זקס | מחזה מקורי | יגאל זקס | דפנה פרץ | יעקב סליב | עופר הררי |  | שרון אלכסנדר, מירב גרובר, בתאל משיאן, אסף פריינטא, אודי פרסי |
| 2017 | חשש לאירוע | קומדיה | נעם גיל | מחזה מקורי | יגאל זקס | דפנה פרץ | יעקב סליב |  | מוזיקה: שוש רייזמן, מיקס : גיל חיים שטיינברג | מעיין בלום, מעיין ויסברג, יגאל זקס, אורלי טובלי, דן קיזלר, ליז רביאן |
| 2018 | צעצועים | קומדיה סאטירית | נעם גיל | מחזה מקורי | יגאל זקס | דפנה פרץ | אמיר קסטרו |  |  | מעיין בלום, יעל לבנטל, אוהד קנולר, מורן רוזנבלט |
| 2019 | תלויים | תיאטרון האבסורד | מאיה ערד יסעור | מחזה מקורי | יגאל זקס | דפנה פרץ | אמיר קסטרו |  |  | פיני גואטה, אבי סרוסי |
| 2019 | ליידי עמר | דרמת מתח משפחתית | נעם גיל | מחזה מקורי, ייעוץ דרמטורגי: רועי חן | יגאל זקס | זוהר אלמליח | אמיר קסטרו |  | שושן | אורלי טובלי, יעקב זדה-דניאל/איציק גולן, ליז רביאן, ויקטור סבג |
| 2021 | ג'ונגל בוילה | קומדיה שחורה | נעם גיל | מחזה מקורי | יגאל זקס | דפנה פרץ | יעקב סליב |  |  | יובל סגל, מעיין ויסברג, ירדן תוסיה כהן, ויקטור סבג |
| 2022 | נס ציונה המחזמר | קומדיית נונסנס מוזיקלית | יעל טל | מחזה מקורי, דרמטורגיה וניהול אמנותי: יגאל זקס | יעל טל | דפנה פרץ | יעקב סליב |  | נעמה רדלר | אורי עטיה, אסף פריאנטה, יעל טל/כרמל נצר, עומר עציון/יוסי ירום, מעיין ויסברג, נעמה רדלר |
| 2022 | וולקאם | קומדיית אימה | נעם גיל | מחזה מקורי, ייעוץ דרמטורגי: גלעד עברון | יגאל זקס | דפנה פרץ | אמיר קסטרו | עפר הררי | שושן | שרון אלכסנדר, ח'ליפה נאטור, בת אל משיאן, מינאס קרואני, עטאללה טנוס |
| 2023 | לא סוף העולם | פנטזיה רומנטית | יגאל זקס | מחזה מקורי, ייעוץ דרמטורגי: שרון שטרק | יגאל זקס | דפנה פרץ | אמיר קסטרו | עפר הררי | נעמה רדלר | מעין בלום, אברהם סלקטר, מעין קילצ'בסקי, תמיר גינזבורג |
הערות שוליים

↑  יאיר אשכנזי, "הטווס מסילואן" של תיאטרון יפו נבחרה להצגת השנה בפרינג', באתר הארץ, 14 בנובמבר 2015.
↑  הזוכים בפרסי קיפוד הזהב 2016, אתר הבמה, 20 בנובמבר 2016
↑  אופיר הלל, אי נוחות נהדרת: 5 הצגות הפרינג' של החורף, אתר Nrg‏, 2 בפברואר 2016
↑  דו"ח התקדמות, באתר פסטיבל ישראל, 2016
↑  צבי גורן, ביקורת: דוח התקדמות - במעלה הנסיגה, באתר הבמה, 28 באוגוסט 2016
↑  פסטיבל תמונע הבינלאומי 2017, אתר הבמה
↑  פסטיבל תמונע 2018 נוגע בקצה, אתר הבמה]
↑  אורין ויינברג, מנקי חלונות, זומבים ואי שפיות: הצגות פסטיבל עכו, באתר ynet, 21 באוגוסט 2019
↑  ליידי עמר, באתר האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה
↑  ליידי עמר, באתר סינמטק תל אביב
↑  ליידי עמר, פסטיבל דרום
↑  , Other Israel Festival Lady Amar
↑  "וולקאם" לעולמו של יגאל זקס (ריאיון), באתר הבמה, 20 בינואר 2023
↑  עמוד ההצגה
↑   מיכאל הנדלזלץ, תיאטרון תמונע מספק סיבה טובה לעצור בשוליים, באתר הארץ, 7 בינואר 2014
↑  צבי גורן, המתנחל - מקרה פרטי כמשל, באתר הבמה, 16 בנובמבר 2015
↑  דנה שוכמכר, ‏יגאל זקס חושף את מלוא כשרונו בהצגת היחיד "דוח ההתקדמות", באתר מעריב אונליין, 8 בנובמבר 2016
↑  צבי גורן, אידיאליזם - האמת של השקר, באתר הבמה, 8 במאי 2017
↑  צבי גורן, חשש לאירוע - רק המת שותק, באתר הבמה, 7 בנובמבר 2017
↑  דנה שוכמכר, ‏רה"מ נכנס ללחץ? "צעצועים" מפרק את מחזה האבסורד של הפוליטיקה בארץ, באתר מעריב אונליין, 20 בדצמבר 2018
↑  מרב יודילוביץ', ג'ונגל בווילה: משהו קטן וטוב, אתר הבמה, 11 ביולי 2021
↑  יעל שוב, "ליידי עמר" היא אולי יותר הצגה מצולמת מסרט, אבל איזה הצגה זו, טיים אאוט תל אביב, 13 בדצמבר 2022
↑  צבי גורן, ליידי עמר - אמא! אמא?, באתר הבמה, 2 במאי 2019
↑   ננו שבתאי, "נס ציונה - המחזמר": חוויה משעשעת, חמודה ומחממת לב, באתר הארץ, 11 באפריל 2022
↑  מרב יודילוביץ', "וולקאם": נשאר רק לצחוק על זה, באתר הבמה, 7 בפברואר 2023
ירחמיאל ביגון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1957 (בן 67 בערך) ניו יורק, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 
ירחמיאל ביגון (נולד בשנת 1957) הוא מוזיקאי, מנצח ומלחין. מייסד ומנהל מקהלת הילדים פרחי מיאמי.
ביוגרפיה

בשנת 1972 כשהיה כבן 16 פורסם לחנו הראשון באלבום של להקת 'שמחה טון', שיר בשם אתה אחד. שנתיים לאחר מכן, בשנת 1974, במהלך לימודיו בישיבת נר ישראל בטורונטו שבקנדה, הקים יחד עם הארווי ארליך את מקהלת פרחי טורונטו. באותה שנה יצא אלבומה הראשון של המקהלה 'ואמר ביום ההוא', אלבום שנחשב עד היום להצלחה גדולה. את רוב שירי האלבום הלחין ירחמיאל, וחלקם זכו בהמשך לקאברים על ידי מקהלת פרחי מיאמי ואמנים אחרים.
בשנת 1976 יצא אלבומה השני של המקהלה 'ברוך הבא', כשגם אלבום זה הולחן ברובו על ידי ירחמיאל. באותה שנה ירחמיאל שיתף פעולה עם ר' ברוך חייט והלחין מספר שירים לאלבום קול סלוניקה 3.
ב-1977 עקב דלקת ריאות והמלצה מרופא לעבור לאזור בעל אקלים חם יותר, עבר ביגון לצפון מיאמי ביץ' שם שהה בבית דודו. בהמלצת רב הקהילה המקומית הרב דוד לרפילד הקים גם שם מקהלה, שקיבלה את השם 'פרחי מיאמי'. באותה שנה הוציא את אלבומה הראשון שנקרא "Victory Entebbe", על רקע מבצע אנטבה שאירע שנה קודם לכן. ירחמיאל הלחין את כל השירים, כשעל העיבודים הופקד ישראל לאם שכבר עיבד לירחמיאל את האלבומים בפרחי טורונטו. בין השירים שהפכו ללהיטים ניתן למצוא את 'משה אמת' ו'במרום'.
בשנת 1978 יצא אלבומה השני של המקהלה, "Miami Meets Toronto" אלבום משותף לפרחי מיאמי ופרחי טורונטו, שנוהלה בידי העשי נוסבאום. אלבום זה מכיל בין היתר את השיר 'מיסטר קרטר' שיר מחאה לנשיא ארצות הברית דאז ג'ימי קרטר, ואת הלהיטים 'אמר רבי אלעזר' ו'הוריני'. באותה שנה יצא אלבומה השלישי של המקהלה, Miami Live/ברוך ה' האלבום הוקלט בקונספט של הופעה, כשבין השירים ניתן לשמוע מערכוני קישור וקטעי הסבר. אלבום זה זכה להצלחה רבה עם הלהיטים 'ברוך השם', 'השיבה' ו'ברוך הגבר'.
בשנת 1980 עבר ביגון לניו יורק, ושם הקים מקהלה חדשה עם ילדי ברוקלין והסביבה. המקהלה במיאמי נחלה הצלחה כה גדולה והפכה למותג, שהשם "פרחי מיאמי" נשאר עד היום למרות שהמקהלה מבוססת בניו יורק.
ביגון מנהל את מקהלת פרחי מיאמי משנת הקמתה (1977) ועד היום במשך יותר מ-46 שנים.
בקיץ 2022 חנניה ביגון, בנו של מייסד המקהלה פתח חשבון טיקטוק בו החל להעלות סרטונים מתוך הופעותיה של המקהלה. קטע מתוך השיר 'ירושלים סביב לה' מתוך ה־DVD 'יבוא' תפס תאוצה והפך לתופעת רשת.
בסרטון שעלה בתאריך 22.8.2022 נראים ארבעה מסולני המקהלה: יושי בנדר, עקיבא אברמוביץ, דוד הרשקוביץ ובנימין אברמוביץ כשהם מבצעים קטעי סולו. אלפי משתמשים מכל רחבי העולם העלו סרטוני חיקוי, דירגו את הסולנים האהובים עליהם ושלחו עשרות אלפי תגובות של התפעלות מהכוריאוגרפיה, התלבושות והביטחון העצמי של הילדים.
בעקבות הפרסום קרנה של המקהלה עלה בחזרה ונוספו אוהדים רבים למקהלה - גם כאלה שאינם יהודיים. נפתחו עשרות עמודי מעריצים בטיקטוק וכמות ההשמעות של שירי המקהלה בשירותי הסטרימינג גדלה פי ארבעה.
חיים אישיים

ירחמיאל נשוי ואב לשלושה בנים ובת.
הזמר אלי ביגון הוא בנו השני.
דיסקוגרפיה - פרחי מיאמי

(1977) Victory Entebbe
Miami Meets Toronto (1978)
Miami Live (1979)/ברוך ה'
בסייעתא דשמיא (1984)
כלל ישראל (1986)
שבת ירושלים (1989)
תורה היום (1990)
DVD מיאמי אקספיריאנס 1 + תקליטור שמע (1991)
DVD מיאמי אקספיריאנס 2 + תקליטור שמע (1992)
It's מן השמיים (1993)
DVD מיאמי אקספיריאנס 3 + תקליטור שמע (1993)
מיאמי אקספיריאנס 4 + תקליטור שמע (1994)
(One By One (1995
מיאמי אקספיריאנס 5 + תקליטור שמע (1995)
חנוכה - האירו את הלילות (1996)
שיר השמחה (1997)
התייצב (1999)
מיאמי בירושלים (2001)
DVD מיאמי בירושלים (2001)
We Will Prevail/בדרך התורה (2002)
DVD מיאמי 25 (2003)
DVD מיאמי 26 (2002)
רווח (2005)
DVD רווח (2006)
מיאמי מסביב למדורה (2006)
משיח (2007)
יבא (2009)
DVD יבא (2010)
Light up the nights (2010) DVD
התעוררות (The Miami Solo Album (2010
מי לה' אלי (2011)
DVD מיאמי בקונצרט(ים) (2012)
UT UT/אט אט (2015)
DVD מיאמי בשמחה רבה (2016)
לעולם ועד (2018)
יבא א-קפלה (2020)
DVD מיאמי 36 (ובונוס Save The Day משנת 2019) + אלבום שמע (2020)
דיסקוגרפיה

ואמר ביום ההוא (1974)
קול סולוניקה 3 (1974)
פרחי טורונטו 2 (1976)
Judea (1980)
Miami Voice Symphony (1987)
ישראל וויליגר - הקול (1995)
ישראל וויליגר 2 - שאלו (1997)
ישראל וויליגר - אנחנו יכולים לעשות את זה נכון (1998)
יחד (1999)
אלמני (2002)
עידן ודותן (2003)
מיאמי מזרח - יחד (2011)
בני וילדי התורה (2016)
עוגת למינגטון

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  עוגת ספוג 
 על שם:  צ'רלס קוקריין ביילי, לורד למינגטון 
 מוצא:  אוסטרליה 
 אופן הגשה:  קינוח
 מרכיבים עיקריים:  אייסינג למאפים 
 
עוגת למינגטון (באנגלית: Lamington cake) היא עוגת ספוג פופולרית במטבח האוסטרלי. עוגת הספוג עטופה בקרם שוקולד, שנספג בחלקה החיצוני ועל הקרם דבוקים שבבי קוקוס מיובש. יש המוסיפים קרם או ריבה למרכז העוגה.
היסטוריה

לרוב הדעות, העוגה נאפתה לראשונה במטבחו של לורד צ'ארלס למינגטון (1860–1940) מאוסטרליה על ידי טבחו ארמאן גלאנד יליד צרפת. על פי הסיפור נקרא ארמאן בהתרעה קצרה להכין אוכל לאורחים בלתי צפויים. מאחר שברשותו היו מרכיבים בודדים זמינים, גלאנד חתך כמה עוגות וניל צרפתיות שנאפו ביום הקודם, טבל את הפרוסות בשוקולד וגלגל אותן בקוקוס. נאמר שאורחיו של למינגטון ביקשו לאחר הסעודה את המתכון לעוגה. גרסה זו של אירועים נכתבה גם בספר זיכרונותיה של ליידי למינגטון.
כיום הלמינגטון הוא חטיף פופולרי ברחבי אוסטרליה וניו זילנד. כך, יום שישי, 21 ביולי 2006, התקיים "יום הלמינגטון" באוסטרליה, שם נמכרת העוגה לעיתים קרובות עבור בתי ספר או קבוצות צדקה. יש המכנים באוסטרליה את העוגה כ"למו" (Lammo) לעוגה יחידה, או "למוס" (Lammos) למספר עוגות.
סמולטרינג

| --- | --- |
טיגון של סופגניות סמולטרינג
טיגון של סופגניות סמולטרינג
 
 מאכלים
 סוג:  דונאט 
 מוצא:  נורווגיה 
 מרכיבים עיקריים:  בצק 
 
דוכן סמולטרינג בברגן
סמולטרניג (בנורווגית: Smultring; בתרגום מילולי: טבעת-שומן), או בשמה הנוסף היורטטקאק (hjortetakk) היא הגרסה הנורווגית של הסופגנייה. קוטרן של סופגניות אלו קטן. לא נהוג למלא אותן במילוי או לצפותן בציפוי. לרוב מתבלים אותן בהל.
מידע נוסף

לסופגניית סמולטרינג יש צורה של טורוס. בנורווגיה נמכרות הסופגניות בדוכנים ניידים ובחג המולד בדוכנים נייחים. הסמולטרינג הוא מאכל פופולרי בקרב נורווגים החיים מחוץ לארצם, ובפרט בקרב חברי הקהילה הנורווגית במינסוטה, המוסיפים למאכל גביע גלידה מסורתי וריסקרם (פודינג אורז נורווגי).
היורטבקלס (Hjortebakkels) הן צורה אחרת של הסופגניות, בהן הבצק נקשר בצורה המזכירה בייגלה. נהוג לתבול ולטגן סופגניות אלה בברנדי.
את הסופגניות מטגנים בשומן חם (לא בשמן רגיל) ועל כן יש לנקוט בזהירות יתרה בעת הכנתן. במקרה שהשומן מתחיל להישרף יש מייד לכסות את המחבת או הסיר במכסה כדי לחנוק את האש. לעולם אין לשפוך מים קרים ישירות לתוך המחבת, שכן המים שוקלים יותר מן השומן ועל כן מיד ישקעו לתחתית המחבת וירתחו. במקרה זה, אם התנאים נוחים דיים, אדי המים יכולים לדחוף את השומן השורף החוצה מן הסיר או המחבת וכך להגביר את סכנת השרפה.
אסתר רבין

אין תמונה חופשית
אסתר אֶלזֶה רבין (Ester Else Rabin;‏ 25 בספטמבר 1889, פָּפֶּנבּוּרג, גרמניה – 14 באפריל 1978, חיפה) הייתה פעילת ציבור וסופרת ילדים ישראלית.
ביוגרפיה

רבין נולדה בשם אלזה הֶס (Hes) ב-1889 בפָּפֶּנבּוּרג (Papenburg) שבצפון-מערב גרמניה, בתם השנייה של הנרייטֶה לבית פרידברגר ויצחק וולף הס, סוחר. בסוף שנת 1896 עברה המשפחה מזרחה לעיר לברסלאו. לאחר שסיימה את לימודיה בגימנסיה בעיר, למדה באוניברסיטת ברסלאו ספרות, היסטוריה ופדגוגיה, ובשנת 1913 הייתה מראשונות הנשים שקיבלו בה תואר דוקטור. הדיסרטציה עסקה במחזותיה של שרלוטה בירך-פייפר ("Charlotte Birch-Pfeiffer als Dramatikerin").
לאחר מכן נישאה לרב ד"ר ישראל אברהם רבין ולימדה במוסדות אקדמיים ויהודיים בעיר. הייתה פעילה בארגון נשי המזרחי בגרמניה ושימשה צירה בקונגרסים הציוניים.
בשנת 1935, על רקע עליית הנאצים לשלטון, עלתה עם משפחתה לארץ ישראל והשתקעה בחיפה. בעלה כיהן כמנהל בית הספר "נצח ישראל" בעיר, והיא שימשה יו"ר ארגון נשי המזרחי המקומי. הייתה צירה באספת הנבחרים הרביעית.
הייתה פעילה בארגון בני ברית. שימשה כיו"ר לשכת יהודית מונטיפיורי של בנות ברית וחברת הוועד הכללי של לשכת בני ברית בתל אביב.
לצד פעילותה הציבורית פרסמה ספרי ילדים, ובהם אוספי סיפורים פרי עטה.
לאחר פטירתה נקרא על שמה רחוב בחיפה.
ילדיה: המתמטיקאי פרופ' מיכאל עוזר רבין והפרופסור לחינוך מרים בן-פרץ.
ספריה

במעגל: אגדות וספורים; ציורים: מאיר מוזס, ירושלים: מ’ ניומן ('הדס'), 1963.
צפור הפלאים: ספורים; ציורים: אילה גורדון, תל אביב: מסדה, 1965.
הכל תלוי במזל: ספורים עליזים, תל אביב: ברונפמן, 1966.
הכל תלוי במזל: וסיפורים אחרים; מעובד לעברית קלה בידי גליה ירדני; הציורים: נפתלי דויטש, ירושלים: המחלקה לחינוך ולתרבות בגולה של ההסתדרות בה ציונית העולמית ('גשר לנער: סדרת ספרונים בעברית קלה'), תשכ"ח 1968.
תבת נח: ספורים; ציורים: יעקב שחם, רמת גן: מסדה, 1968.
אחד חכם ואחד תם: ספורים; ציורים: ה’ הכטקופף, אביב: יבנה, תשל"א.
יום חושך ואור: תמונות מחיי העם היהודי בארץ ישראל ובגולה בתקופת בר כוכבא, תל אביב: ברונפמן, תשל"ו.
Jüdisches Fest, jüdischer Brauch. Ein Sammelwerk; unter Mitwirkung von Else Rabin hrsg. von Friedrich Thieberger, Berlin: Jüdischer Verlag, 1936. (בגרמנית)
Die Frage, Ramat Gan: Massada Press, 1970. (בגרמנית)
Schattenbilder, Givatayim: Massada, 1974. (בגרמנית) (אוטוביוגרפיה)
לקריאה נוספת

'Rabin, Ester Else,' in: Dov Amir, Leben und Werk der deutschsprachigen Schriftsteller in Israel. Eine Bio-Bibliographie, München: K.G.Saur, 1980, p. 69. (בגרמנית)
Michael Rabin, Sonderausstellung, "Ester Rabin (1889-1978)", 26.11-21.12.1982, Internationale Jugendbibliothek, München.
Uwe Eissing, Zwischen Emanzipation und Beharrung. Studien zum Ort und Kontext des Schicksals der juedischen Gemeinde Papenburg-Aschendorf, Frankfurt am Main: P. Lang (Europaeische Hochschulschriften), 1991, p. 149.
Fabian Hennig, Den Kindern die Wurzeln erklären. Ester Rabins Erinnerungen zwischen Zionismus, Orthodoxie und Feminismus, in: Anja Siegemund (Hrsg.), Deutsche und zentraleuropäische Juden in Palästina und Israel. Kulturtransfers, Lebenswelten, Identitäten – Beispiele aus Haifa, Berlin 2016, S. 374-392.
הערות שוליים

↑  Itta Shedletzky und Hans Otto Horch (Hrsg.), Deutsch-jüdische Exil- und Emigrationsliteratur im 20. Jahrhundert, Tübingen: M. Niemeyer (Conditio Judaica), 1993, p. 86.
↑  אמציה פלד, רחוב אסתר רבין, בתוך "מדריך רחובות חיפה", באתר האינטרנט של עיריית חיפה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308112505171  BnF: cb12964836d (data)  GND: 119373491  ISNI: 0000 0001 1676 5196  LCCN: n86836891  NTA: 068211236  SUDOC: 237806266  VIAF: 77123990   WorldCat (עם VIAF): 77123990
סיקאריו

| --- | --- |

 בימוי:  דני וילנב
 הופק בידי:  בזיל איבניק, Edward L. McDonnell, טרנט לוקינביל, ת'אד לקינביל, מולי סמית' 
 תסריט:  טיילור שרידן 
 עריכה:  ג'ו ווקר 
 שחקנים ראשיים:  אמילי בלאנט ג'פרי דונובן מקסימיליאנו הרננדז Julio Cedillo Johnny Otto דניאל קלויה ויקטור גרבר ג'ון ברנטל בניסיו דל טורו ג'וש ברולין Alan Purwin בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מוזיקה:  יוהאן ג'והנסון 
 צילום:  רוג'ר דיקינס 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  ליונס גייט אנטרטיינמנט 
 חברה מפיצה:  ליונסגייט פילמס, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  18 בספטמבר 2015 
 משך הקרנה:  121 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט מתח, סרט בלשי, סרט פשע, סרט פעולה 
 הכנסות באתר מוג'ו:   sicario
 פרסים:  מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר 
 סרט הבא:  סיקאריו: הנקמה 
 www.sicariofilm.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
סיקאריו (באנגלית: Sicario) הוא סרט מותחן פעולה אמריקאי משנת 2015, שביים דני וילנב וכתב טיילור שרידן. אמילי בלאנט, בניסו דל טורו וג'וש ברולין מככבים בסרט, שמתאר סוכנת מיוחדת של ה-FBI שמצטרפת לכוח משימה ממשלתי שנועד להפיל מנהיג קרטל סמים מקסיקני.
הסרט הופץ ביציאה מוגבלת בארצות הברית ב-18 בספטמבר 2015, ואחר כך ביציאה רחבה ב-2 באוקטובר 2015.
הסרט זכה לביקורות חיוביות, ואף קיבל שלוש מועמדויות לפרסים בטקס פרסי אוסקר ה-88, ובטקס פרסי הבאפט"א ה-69.
ב-29 ביוני 2018 עלה לאקרנים סרט המשך בבימויו של סטפאנו סולימה. חלק שלישי נמצא בשלבי הפקה.
עלילה

קייט מייקר ורג'י ויין, סוכנים מיוחדים של ה-FBI, מובילים פשיטה על בית בטוח של קרטל סונורה. במהלך הפשיטה הם מגלים עשרות גופות מוסתרות בקירות, ומלכודת נפץ הורגת שני שוטרים. בעקבות הפשיטה קייט מצטרפת לכוח משימה משותף בפיקוד קצין ה-CIA מאט גרייבר, ואלחנדרו גיליק, תובע מקסיקני לשעבר, שהפך למתנקש שעבר הכשרה של ה-CIA. משימתו הרשמית של הכוח היא לתפוס את סגן קרטל סונורה מנואל דיאז, הפועל ומסתתר בארצות הברית.
להפתעה של קייט הצוות נוסע לסיודאד חוארס, מקסיקו. שם הם מובילים את הסגרת אחיו של מנואל, גיירמו. בזמן חציית הגבול בחזרה לארצות הברית הצוות נקלע למארב של רוצחי קרטל, אותם מחסלים האמריקאים במהירות. במהלך קרב היריות קייט נאלצת להרוג שוטר אמריקאי, ונותרת מוטרדת במיוחד לנוכח האלימות משוללת הרסן. בשובם לארצות הברית אלחנדרו מענה את גיירמו, ולומד ממנו על קיומה של מנהרה ליד נוגלס, סונורה, בה משתמש הקרטל בכדי להבריח סמים. קייט מתעמתת עם מאט, שמגלה לה כי המטרה האמיתית של הכוח היא לשבש את פעולת הקרטל באופן כזה שיגרום לדיאז לשוב למקסיקו ולהוביל אותם אל הבוס שלו, ברון הסמים פאוסטו אלרקון.
כוח המשימה פושט על בנק המשמש להלבנת כספו של דיאז. קייט ורג'י מעוניינים להשתמש בראיות שנמצאו בבנק כדי לפתוח בהליך משפטי כנגד הקרטל, אך מצווים שלא לפעול בכדי לא לפגוע בפעולה. בבר אליו הולכים השניים מציג רג'י לקייט את טד, שוטר במשטרת הפניקס. קייט וטד מבלים בדירתה, כשהיא מבחינה בצמיד שלו ומבינה שהוא עובד עבור הקרטל. מאבק מתפתח, וטד כמעט שחונק את קייט למוות לפני שאלחנדרו מפתיע ומכניע אותו. קייט ההמומה מבינה ששוב תומרנה לצרכיהם של הקצינים. אלחנדרו ומאט מענים את טד, ומכריחים אותו למסור להם שמות נוספים של קצינים שמשתפים פעולה עם דיאז.
כאשר הכוח מגלה כי פעולותיהם נשאו פרי ודיאז מצווה לחזור למקסיקו, הם מתכוננים לפשיטה דרך המנהרה. מאט מגלה לקייט ורג'י כי מעורבותם נבעה כל העת מהכרח טכני, שכן ה-CIA אינו רשאי לפעול לבדו בתוך גבולותיה של ארצות הברית. הוא מורה להם להישאר מאחור לאחר שהכוח ייכנס למקסיקו, אך קייט מתעקשת לעקוב אחריהם בכדי לגלות מה הייתה מטרתה האמיתית של המשימה.
במנהרה מתחולל קרב יריות, וקייט עוקבת אחר אלחנדרו שמתפצל משאר הקבוצה. היא רואה אותו חוטף את סילביו, שוטר סונורה מושחת שעובד עבור דיאז, אשר פלאשבקים קצרים במהלך הסרט מתארים את חייו עם אשתו ובנו. קייט מנסה לעצור את חוארז, אך הוא יורה באפוד המגן שלה ומפיל אותה. הוא מסתלק משם יחד עם סילביו, אותו הוא מוביל באיום אקדח. קייט חוזרת אל הצד האמריקני של הגבול ומתעמתת עם מאט, שמסביר לה שהמשימה היא חלק ממבצע רחב שמטרתו למעשה היא לדאוג לכך שכל קרטלי הסמים יהיו תחת שליטת ארגון אחד, ארגון קולימביאני, שעליו יכולה ארצות הברית לפקח בקלות רבה יותר. אלחנדרו, שעבד בעבר בעבור קרטל מדיין, נשכר כדי להתנקש בחייו של אלרקון, שהיה אחראי לרצח אשתו ובתו של אלחנדרו כשזה היה תובע בחוארס.
אלחנדרו וסילביו עוצרים את רכבו של דיאז. אלחנדרו הורג את סילביו, וכופה את דיאז להוביל אותו אל אחוזתו של אלרקון. באחוזה הוא רוצח את דיאז והשומרים, ומוצא את אלרקון ומשפחתו כשהם מסבים לארוחת ערב. הוא הורג תחילה את אשתו ושני בניו של אלרקון, ורק אחר כך הורג גם אותו.
למחרת אלחנדרו מגיע לדירתה של קייט, ומאלץ אותה באיומי אקדח לחתום לו על הצהרה המעידה כי כל הפעולות שנעשו במסגרת המבצע היו חוקיות. כשהוא עוזב היא ממהרת אחריו ומכוונת אליו אקדח, אך אינה מסוגלת ללחוץ על ההדק, ואלחנדרו עוזב.
בנוגלס, אלמנתו של סילביו צופה במשחק הכדורגל של בנה. קולותיהם של חילופי יריות בין כנופיות נשמע מרחוק.
שחקנים

אמילי בלאנט - קייט מייקר
בניסיו דל טורו - אלחנדור גיליק
ג'וש ברולין - מאט גרייבר
דניאל קלויה - רג'י ויין
ג'ון ברנטל - טד
חוליו סז'אר קדיליו - פאוסטו אלרקון
ברנארדו סרצ'ינו - מנואל דיאז
מקסימיליאנו הרננדז - סילביו
שמואל אהרן שצדרוביצקי

אין תמונה חופשית
הרב שמואל אהרן שצדרוביצקי (כ"ה בתשרי תרס"ח, 3 באוקטובר 1907 – ה' בניסן ה'תשל"ח, 12 באפריל 1978), היה מראשי אגודת ישראל בארץ, וסגן יו"ר המועצה הדתית בתל אביב.
קורותיו

נולד בשנת תרס"ח לרבי מאיר שלום, האדמו"ר מקוברין-ביאליסטוק, שהיה חתנו של רבי מנחם נחום עפשטיין מייסד החסידות. רבי שמואל אהרן נשא את שיפרה, בתו של רבי פינחס יששכר פינקלר, האדמו"ר מפינטשוב סוסנוביץ.
כאברך צעיר התמנה למזכיר אגודת ישראל בווילנה, והיה מקורב לרבי חיים עוזר גרודז'נסקי.
בתקופת מלחמת העולם השנייה, הצליח להימלט והגיע ארצה בשנת 1943. לאחר הגיעו השתלב בפעילות אגודת ישראל בארץ ישראל, ובתחילת דרכו היה מראשי צעירי אגודת ישראל. לאחר מכן כיהן סגן יו"ר הוועד הפועל של אגודת ישראל בארץ ישראל, ויו"ר סניף אגודת ישראל בתל אביב. על אף תפקידיו התנהג בפשטות ובצניעות. התגורר בתל אביב.
ילדיו:
בנו הרב חיים דוד (ה'תרפ"ט-ח' בטבת ה'תשס"ו), חתן הרב נחום דוד משה ברנדווין מסטרטין.
בתו רחל בילה (ה'תרצ"ג-כ"ו באב ה'תשפ"ד), נישאה לרב ישראל דן טאוב ממודז'יץ.
בתו טובה (כ"ג בסיון ה'תרצ"ה-ב' באדר ה'תש"ך), נישאה לרב דוד מתתיהו רבינוביץ מביאלה בני ברק.
בנו הרב אליעזר (יליד ה'תרצ"ז), מרבני אגודת ישראל בקווינס.
הרב מאיר שלום גור אריה (ה'תש"ג-כ"א בתשרי ה'תשפ"ב), ממעלה לבונה. נפטר ממגפת הקורונה.
בית הבק

| --- | --- |

חורבות בית הבק כיום.
 מידע כללי
 סוג:  מבנה היסטורי
 שימוש:  חווה חקלאית
 מיקום:  מועצה אזורית גולן 
 מדינה:  ישראל ישראל
 בעלים:  עבד א-רחמן באשה אליוסף
 הקמה ובנייה
 חומרי בנייה:  אבן בזלת
 מידות
 קומות:  שתי קומות
 
 קואורדינטות:  32°53′36″N 35°37′09″E﻿ / ﻿32.89322°N 35.61906°E﻿ / 32.89322; 35.61906
  (למפת הגליל העליון מוגדלת) בית הבק(למפת הגליל העליון רגילה) בית הבק(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית הבק(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית הבק
 
בית הַבֶּק (נקרא גם חירבת אלערג') הוא קבוצת מבנים מאבן בזלת, הניצבים כ-500 מטרים ממזרח לשפך הירדן לכנרת בחורשת אקליפטוסים גבוהים. המקום שימש כמקום מגורים לקבוצת חלוצים מאוקראינה והיה לאחד מניסיונות ההתיישבות הראשונים סביב הכנרת. המבנים נקראים על שמו של 'עבד א-רחמן באשה אליוסף', בעל המקום, שנודע בכינויו הבק.
זיהוי כבית צידה

במקום נמצאו פריטים ארכאולוגיים, האופייניים לתקופה הרומית והביזנטית. על סמך אותם ממצאים יש שזיהו את המקום עם העיר בית צידה, שנודעה לה חשיבות רבה בתקופה הרומית, במיוחד לעולם הנוצרי. כיום מקובל לזהות את בית צידה עם תל א-תלויה הנמצא צפונית מן המקום.
היסטוריה

בסוף התקופה העותמאנית התגורר בבית הבק הכורדי עבד א-רחמן באשה אליוסף, בעל מרבית האדמות בבקעת בית צידה. לאחר מותו הועברו האדמות לבנו הצעיר פואד, ותושבי בקעת בית צידה היו האריסים שלו.
בעשור הראשון של המאה ה-20 עלתה לארץ קבוצה של חלוצים מחצי האי קרים שבאוקראניה, דעה נוספת סוברת שמקורם בעיירה הומל שבבלאורס. הם חיפשו מקום להתיישבות והוצע להם להתיישב על אדמת הבק בבטיחה. מכיוון שלא עלה בידם לקנות את האדמה הם החליטו להתיישב כאריסי הבק הכורדי. נחתם חוזה אריסות לתשע שנים, והבק הבטיח לספק למתיישבים צאן ובקר.
בסוכות 1904 התיישבו במקום שש עשרה משפחות. חלקן התגוררו בצריפים שבנו וחלקן בחדרים בחצר בית הבק. הן עסקו בחקלאות, ואף עסקו בדייג בים הכנרת ונטעו עצי אקליפטוס הקיימים כאן גם היום. לאחר מספר חודשים החלו להתעורר בעיות, שהקשה בהן הייתה מחלת המלריה. רבים נפלו למשכב וחלקם מתו מן המחלה. הדרך היחידה להשגת אספקה ותרופות הייתה בעזרת סירות, והערבים שהשיטו סירות אלו דרשו מחיר גבוה.
כשנה לאחר בואם של המתיישבים, הם נאלצו לעזוב את המקום.
מלחמת העצמאות ומבצע כנרת

לאחר נטישת המקום על ידי המתיישבים כבשו הסורים את השטח והפכו אותו למוצב סורי.
במלחמת העצמאות נעשה ניסיון של ההגנה לתקוף סירות סוריות אשר היה חשש שיתקפו את היישובים במהלך המלחמה, אך הניסיון נכשל.
בחורף 1955, במהלך מבצע עלי זית, מבצע שמטרתו הייתה להרתיע את הסורים ששלטו באזור וירו ממוצבים שממזרח לכנרת לעבר סירות דיג וסירות משמר של חיל הים ששטו בה. כבש כוח של צנחנים את בית הבק יחד עם שאר מוצבי צפון מזרח הכנרת. היה זה מבצע מורכב, שכלל נחיתה מן הים, חציית הירדן והליכה ממושכת. בלילה אחד נכבשו כל המוצבים הסוריים שבצפון מזרח הכנרת, ממוצב הגבול שליד עין גב ועד מוצב השפך בשפך הירדן.
הכוח שכבש את בית הבק ומוצב השפך ירד מגבעת קלע, היכן שנמצא היום מושב אלמגור, חצה את הירדן והתפצל לשניים: חלק אחד בפיקודו של אלישע שלם כבש את בית הבק, והחלק השני בפיקודו של רפאל איתן כבש את מוצב השפך. בעקבות מבצע זה השתררה באזור רגיעה לזמן מה. בשנים שלאחר מכן נתחדשו הפגיעות בדייגים ובחקלאי אלמגור, עד לכיבוש הגולן.
כיום

שטח האזור ובית הבק בתוכו שייך כיום למשפחת שניידר אשר מחזיקה במקום עדר בקר. העדר הובא בעידוד רשות שמורות הטבע במטרה לצמצם את אוכלוסיית צמח הקנה בשמורת בית צידה ולאפשר גידול של מגוון מיני צמחים נוספים.
לקריאה נוספת

ספי בן יוסף, מדריך ישראל החדש- הגליל התחתון וחופו ובקעת כנרות, עמ' 229-230, הוצאת משרד הביטחון ההוצאה לאור וכתר הוצאה לאור. 2001.
בית הבק בלילה.
תצלום אוויר של בית הבק.
קשת בכניסה למבנה.
יוסף רובין

אין תמונה חופשית
יוסף רוּבּין (1913 – מאי 1978) היה מחנך במערכת החינוך היהודית בארגנטינה, ובישראל עיתונאי, עורך, פעיל תנועת המושבים, עורך ביטאוניה "תלמים" ו"מענית" ומתרגם מספרדית לעברית.