לוס אנג'לס לייקרס
היסטוריה > 1996–2004: חזרה לתהילה: תקופת שאק וקובי > תחילת תקופת פיל ג'קסון והתקפת המשולש

עונת 1999/2000 הביאה עימה שינויים גדולים בקבוצה: הלייקרס עברו לאולם חדש, הסטייפלס סנטר, אותו חלקו עם יריבתם העירונית לוס אנג'לס קליפרס, מדי המועדון שונו והפכו יותר מודרניים, ופיל ג'קסון מונה למאמן הראשי, והחל להנחיל לקבוצה תפיסת התקפה חדשה: התקפת המשולש. פילוסופיית המשחק החדשה התבררה כרבת עוצמה, כאשר הלייקרס פתחו את העונה עם 31 ניצחונות מ-36 המשחקים הראשונים. במהלך העונה הצליחו הלייקרס להשיג רצפי ניצחונות של 16, 19, ו-11 משחקים, והפכו לקבוצה השלישית בהיסטוריה של ה-NBA המצליחה להשיג שלושה רצפי ניצחונות דו-סיפרתיים בעונה אחת.
על אף שהצליחו לסיים את העונה הסדירה במאזן הטוב ביותר בליגה, 67–15, ושאקיל אוניל נבחר ל-MVP של העונה הסדירה, ללייקרס לא היה קל בסיבוב הראשון של הפלייאוף והם נגררו לסדרה בת חמישה משחקים מול סקרמנטו קינגס בסיבוב הראשון, אותה ניצחו 3–2. לאחר ניצחון בחצי הגמר על פיניקס סאנס 4–1, התקשו בסדרת גמר המערב מול פורטלנד טרייל בלייזרס, כשהם מוצאים את עצמם כבר בפיגור של 15 נקודות ברבע האחרון של המשחק השביעי והמכריע, לפני שהצליחו להתעשת ולנצח 89–84 בסטייפלס סנטר.
בגמר ה-NBA פגשו הלייקרס את אינדיאנה פייסרס, שאומנה על ידי שחקן הסלטיקס שהייתה יריבה גדולה של הלייקרס בשנות ה-80, לארי בירד. הלייקרס גברו על הפייסרס בשישה משחקים, 4–2, וזכו באליפות ה-12 בהיסטוריה של המועדון. שאקיל אוניל רשם 38 נקודות ב-61.15% מהשדה, 16.6 ריבאונדים ו-2.3 אסיסטים בממוצע למשחק, וזכה בתואר ה-MVP של הגמר.
הלייקרס היו מועמדים לאליפות נוספת, השנייה ברציפות, בעונה הבאה, עונת 2000/2001, אך הפעם הם נתקלו בקשיים רבים יותר, כאשר כבר לפני פגרת האולסטאר (המסמנת את מחצית העונה) צברו 16 הפסדים, אחד יותר ממה שצברו בכל עונה הקודמת. למרות זאת, הצליחו הלייקרס לחזור לעצמם ולגבור על סקרמנטו קינגס במירוץ לאליפות הבית הפאסיפי, וסיימו את העונה הסדירה במאזן 56–26, ניצחון אחד מעל הקינגס. בפלייאוף דהרו הלייקרס לגמר ה-NBA כאשר ניצחו בשלוש סדרות הפלייאוף הראשונות בסוויפ מול פורטלנד טרייל בלייזרס, סקרמנטו קינגס וסן אנטוניו ספרס. מול הספרס ניצחו הלייקרס בהפרש ממוצע של 22 נקודות. בגמר ה-NBA פגשו הלייקרס את פילדלפיה 76' בהנהגתו של אלן אייברסון, ועל אף שהפסידו במשחק הראשון בסדרה הצליחו להשתלט על המשכה וגברו על הסיקסרס בארבעת המשחקים הבאים בדרך לניצחון 4–1, וזכייה ה-13 באליפות ה-NBA בהיסטוריה של המועדון. שאקיל אוניל נבחר בפעם השנייה ברציפות ל-MVP של סדרת הגמר, ודרק פישר קבע שיא NBA עם 15 שלשות במהלך סדרת גמר המערב מול הספרס. הלייקרס סיימו את פלייאוף 2001 במאזן 15–1, מאזן הפלייאוף הטוב ביותר לעונה בודדת בהיסטוריה של ה-NBA.
הלייקרס פתחו חזק את עונת 2001/2002, כשהם מנצחים 16 מ-17 המשחקים הראשונים של העונה. אך פציעה בבוהן כף הרגל הטרידה את שאקיל אוניל לאורך העונה, והלייקרס איבדו את אליפות הבית הפאסיפי לסקרמנטו קינגס במאזן 58:24, ובמקום השלישי במערב. בפלייאוף ניצחו הלייקרס את שתי הסדרות הראשונות ללא קושי, אחרי ניצחונות 4–0 על פורטלנד טרייל בלייזרס בסיבוב הראשון ו-4–1 על סן אנטוניו ספרס בחצי גמר המערב. בגמר המערב פגשו הלייקרס את שחקני סקרמנטו קינגס המוכשרים, שרבים החשיבו לקבוצה שיכולה לעצור את הלייקרס. הסדרה, שנחשבת לאחת המרתקות בתולדות הגמרים האזוריים ב-NBA, הייתה צמודה לכל אורכה. הקינגס היו במרחק של שניות בודדות לעלות ליתרון של 3–1 במשחק הרביעי בלוס אנג'לס, אך שלשה של רוברט הורי עם הבאזר השוותה את תוצאת הסדרה ל-2–2, והלייקרס כפו משחק שביעי ומכריע בסקרמנטו. המשחק השביעי התברר כדרמטי אף יותר מקודמיו, אך בסופו של דבר הצליחו הלייקרס לגבור על הקינגס 112–106 בהארכה והעפילו לגמר ה-NBA.
בגמר פגשו הלייקרס את ניו ג'רזי נטס בסדרה שהייתה שונה לחלוטין לגמר המערב. הלייקרס ניצחו בסוויפ 4–0 באחת מסדרות הגמר הכי חד-צדדיות בהיסטוריה של הליגה. עם האליפות השלישית ברציפות זכה שאקיל אוניל בתואר ה-MVP של הגמר בפעם השלישית ברציפות, הישג אותו הצליח להשיג רק מייקל ג'ורדן לפניו, והמאמן פיל ג'קסון זכה באליפות התשיעית בקריירה, כשהוא משתווה למאמנה האגדי של בוסטון סלטיקס, רד אאורבך, ועובר את פט ריילי כמאמן עם הכי הרבה ניצחונות בפלייאוף.
הלייקרס נראו חזקים ובלתי ניתנים לעצירה, ושמו להם למטרה לזכות באליפות רביעית ברציפות. עם זאת, הם התחילו את עונת 2002/2003 ביכולת ירודה, כששאקיל אוניל החמיץ 12 משחקים לאחר ניתוח בבוהן כף רגלו, ונאלץ לחזור לאיטו לכושר משחק. בחג המולד עמדו הלייקרס על מאזן 11–19, אך אז החל קובי בראיינט לשאת את הקבוצה על גבו באחת מהתקופות הטובות בקריירה שלו, כשהוא קובע שיא NBA לשחקן הצעיר ביותר המגיע ל-10,000 נקודות ושיאי ליגה עם 12 שלשות במשחק בודד, 8 שלשות במחצית אחת, 9 שלשות רצופות ללא החטאה, שיא מועדון של 42 נקודות במחצית, קלע יותר מ-40 נקודות בתשעה משחקים רצופים (הצטרף לווילט צ'מברלין ומייקל ג'ורדן), קלע יותר מ-35 נקודות ב-13 משחקים רצופים (רק לצ'מברלין היו יותר משחקים), הפך לשחקן השלישי בהיסטוריה עם ממוצע של 40 נקודות במשך חודש שלם, והשיג טריפל דאבל פעמיים ברציפות לראשונה מאז מג'יק ג'ונסון ב-1991.
הלייקרס סיימו את העונה הסדירה במאזן 50–32, העונה ה-27 עם לפחות 50 ניצחונות מאז עברה הקבוצה ללוס אנג'לס. בפלייאוף גברו הלייקרס על מינסוטה טימברוולבס בשישה משחקים בסיבוב הראשון, ובחצי גמר המערב פגשו את סן אנטוניו ספרס. הרגע המכריע בסדרה היה המשחק החמישי, כשהסדרה בשוויון 2–2. הלייקרס, שסבלו מהיעדרו של ריק פוקס עקב פציעה, כבר היו בפיגור של 25 נקודות, אך חזרו למשחק וצימקו ל-2 נקודות בלבד, 14.7 שניות לסיום. המשחק הונח על כתפיו של רוברט הורי, אליו נטו הלייקרס ללכת ברגעי ההכרעה לאחר שהכריע כמה וכמה משחקים בשלשות במהלך הפלייאוף הקודם. 3.6 שניות לסיום המשחק זרק הורי שלשה שהייתה יכולה לנצח את המשחק ללייקרס, אך הפעם הכדור פגע בטבעת הסל ויצא החוצה, והספרס עלו ליתרון 3–2 בסדרה.
הלייקרס מצאו את עצמם במשבר, לאחר שהיו קרובים לעלות ליתרון אך במקום זאת היו על סף הדחה מהפלייאוף. הספרס ניצחו את המשחק השישי בלוס אנג'לס ובסדרה כולה 4–2, וניפצו את החלום של הלייקרס על אליפות רביעית ברציפות.
נחושים להשיב את תואר האליפות בשנה ה-25 לבעלותו של ג'רי באס על הקבוצה, החתימו הלייקרס את השחקנים החופשיים קארל מלון וגארי פייטון ופתחו את עונת 2003/2004 בסערה עם 20 ניצחונות מ-25 המשחקים הראשונים. קארל מלון הפך לשחקן הוותיק ביותר להשיג טריפל דאבל, אך זמן קצר לאחר מכן נפצע בברכו, והיעדרויות עקב פציעות ומחלות של שאקיל אוניל וקובי בראיינט הגיעו זמן קצר אחר כך. כתוצאה מכך היה צריך פייטון לבדו להוביל את התקפת הלייקרס יחד עם השחקנים הצעירים בשיטה אליה לא היה רגיל. בנוסף סבלה הקבוצה מפרשיית התקיפה המינית של קובי בראיינט והטענות ההדדיות בין אוניל לבראיינט שהחלו לאחר שהוגש כתב אישום נגד האחרון.
למרות זאת הצליחה הקבוצה להחזיק מעמד, וסיימה את העונה בסטייל עם 14 ניצחונות ב-17 המשחקים האחרונים בדרך למאזן 56–26 בסיום העונה הסדירה ואליפות הבית הפאסיפי הודות לשני סלים עם הבאזר במשחק מול פורטלנד: אחד שהשווה את תוצאת המשחק בתום הזמן החוקי, והשני שניצח את משחק לאחר הארכה כפולה. בפלייאוף, ללא רוברט הורי, גברו הלייקרס בסיבוב הראשון על יוסטון רוקטס בחמישה משחקים 4–1. בחצי גמר המערב פגשו הלייקרס את האלופה המכהנת סן אנטוניו ספרס ושוב מצאו את עצמם בפיגור 0–2, אך הצליחו להשוות את הסדרה בשני משחקי בית. במשחק החמישי נקלעו הלייקרס לפיגור כאשר המשחק התקרב לסיומו, וללא הורי נזקקו הלייקרס לדרק פישר, שתפס את הכדור ממסירת החוץ וזרק אותו תוך כדי סיבוב כשנותרו רק 0.4 שניות לסיום, ברגע שנחשב לאחד הרגעים המדהימים בהיסטוריה של ה-NBA. לאחר שניצחו במשחק החמישי 74–73 בסן אנטוניו השלימו הלייקרס את המשימה כשגברו על הספרס גם במשחק השישי בסדרה שנערך בלוס אנג'לס 88–76 ובסדרה כולה 4–2. בגמר המערב פגשו הלייקרס את המדורגת ראשונה מינסוטה טימברוולבס, עליה גברו בקלות יחסית 4–2 כדי לפגוש את דטרויט פיסטונס בגמר ה-NBA. בגמר הופתעו הלייקרס, שנחשבו לפייבוריטים מול הפיסטונס, ודטרויט השתלטה במהרה על הסדרה במשחקה הקבוצתי ובהגנה החזקה שהציגה בדרך לניצחון 4–1.