stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ראש הטקס של ארצות הברית
תפקידים

תפקידי ראש הטקס של ארצות הברית כוללים בין היתר:
ראש הטקס אחראי על תכנון סדרי הביקורים של אישים רמי דרג מחו"ל המבקרים בארצות הברית.
מלווה את נשיא ארצות הברית בכל נסיעותיו הרשמיות מחוץ למדינה.
המשרד שבפיקוחו אחראי להסמכת דיפלומטים זרים ולפרסום רשימת הנציגויות הקונסולריות הזרות בארצות הברית. כמו כן, המשרד מארגן טקסי חתימה על אמנות בינלאומיות, טקסי השבעת שגרירים וטקסי קבלת פנים ממלכתיים.
מופקד על תחזוקת הבלייר האוס – בית ההארחה הרשמי של נשיא ארצות הברית למלכים, נשיאים וראשי ממשלות בעת ביקורם בבירה וושינגטון די.סי.
תפקידי ראש הפרוטוקול כוללים גם נוכחות בנאום מצב האומה (State of the Union – SOTU) השנתי, הנישא מדי ינואר בפני הקונגרס על ידי הנשיא. במסגרת תפקידו בטקס זה, ראש הטקס מלווה את דקאן הסגל הדיפלומטי אל תוך אולם בית הנבחרים לצורך השתתפותו בנאום.
משרד הפרוטוקול

משרד הפרוטוקול של מחלקת המדינה מסייע לראש הטקס של ארצות הברית בביצוע תפקידיו. המשרד כולל מספר מחלקות ביניהם:
משרד הפרוטוקול > מחלקת הטקס

אחראית על תכנון, תיאום וביצוע אירועים רשמיים וטקסיים המתארחים על ידי נשיא ארצות הברית, סגן הנשיא, מזכיר המדינה ובכירים נוספים. המחלקה עוסקת בארגון ארוחות רשמיות, מפגשים דיפלומטיים, פסגות בינלאומיות, טקסי השבעה ואירועים ממלכתיים, תוך שימת דגש על דיוק בפרטים, נימוסין דיפלומטיים והשגת מטרות מדיניות. קציני הטקסים מתכננים כל אירוע לפרטי פרטים, כולל סדרי הושבה, תפריטים, עיצוב והיבטים לוגיסטיים, במטרה ליצור סביבה מכבדת שתסייע לדיאלוג דיפלומטי. בנוסף, המחלקה מתאמת את השתתפות חברי הסגל הדיפלומטי הזר באירועים רשמיים כמו מושבים משותפים של הקונגרס, השבעות נשיאותיות והלוויות ממלכתיות, וכן אחראית על ניהול סדר הקדימויות של ארצות הברית וייעוץ בפרוטוקול דיפלומטי.
משרד הפרוטוקול > מחלקת הבלייר האוס

צוות הבלייר האוס דואג לכל צורכיהם ורצונותיהם של האורחים, ומעניק שירות ואירוח ברמה יוקרתית המשתווה למלון חמישה כוכבים. במקום מועסק צוות שפים מקצועי, המציע את מיטב המטבח האמריקאי תוך שימוש ברכיבים מקומיים וביינות אמריקאים מובחרים. הצוות שומר את הבלייר האוס במצב מתמיד של מוכנות, ופועל ללא הרף כדי להבטיח חוויית אירוח נעימה ונוחה לכל אורחיו.
משרד הפרוטוקול > מחלקת העניינים הדיפלומטיים

מסייעת לראש הפרוטוקול בתפקידו כנציג אישי של נשיא ארצות הברית וכגורם המקשר לראשי משלחות דיפלומטיות ושגרירים המוצבים בארצות הברית. המחלקה אחראית על ניהול סדר הקדימויות הדיפלומטי עבור ראשי משלחות ושגרירים זרים, וכן על פרסום רשימת הדיפלומטים הזרים. בנוסף, היא מתאמת את הליכי ההסמכה של שליחים דיפלומטיים, כולל הנפקת האישורים המתאימים, טיפול בענייני חסינות וזכויות יתר, וליווי תהליך הצגת כתבי האמנה לנשיא בבית הלבן. המחלקה משמשת כגורם מקשר בין הממשל האמריקאי לקהילה הדיפלומטית ומטפלת בבעיות שעלולות להתעורר מול נציגויות זרות. כמו כן, היא מנהלת פיקוח על העסקת עובדים ביתיים זרים על ידי אנשי משלחות דיפלומטיות, כולל רישום מוקדם, הליך רישום אישי והנפקת כרטיסי רישום. בשיתוף עם משרד המשלחות הזרות, המחלקה מעניקה סיוע והנחיות לנציגויות דיפלומטיות המבקשות להקים משלחות חדשות, תוך תיאום עם סוכנויות פדרליות, ממשל מחוז קולומביה ורשויות מדינה וממשל מקומי.
משרד הפרוטוקול > מחלקת השותפויות הדיפלומטיות

מסייעת לראש הפרוטוקול בניהול הקשרים עם ראשי משלחות ושגרירים זרים המוצבים בארצות הברית. מטרת המחלקה היא לטפח יחסי ידידות בינלאומיים, להעמיק קשרים בילטרליים ורב-לאומיים, ולספק לסגל הדיפלומטי הבנה מעמיקה יותר של העם האמריקאי, תרבותו ומוסדותיו.
משרד הפרוטוקול > מחלקת האירועים

אחראית על תכנון לוגיסטי ותפעולי של פסגות בינלאומיות, מפגשים רב-לאומיים, שיחות שלום וכנסים דיפלומטיים המאורגנים על ידי נשיא ארצות הברית, סגן הנשיא ומזכיר המדינה, הן בארצות הברית והן מחוצה לה. המחלקה מתכננת ומנהלת את התשתית והמערך הלוגיסטי הנדרשים לקיום אירועים אלו, תוך תיאום עם הבית הלבן, רשויות מקומיות וגופים ממשלתיים נוספים.
כאשר מוכרז על אירוע בינלאומי משמעותי בהובלת ארצות הברית, סגן ראש הפרוטוקול לאירועים מרכזיים ממנה צוות תכנון מנוסה, האחראי על כל היבטי התיאום בתוך משרד הפרוטוקול ובין בעלי עניין רלוונטיים במחלקת המדינה. בנוסף, המחלקה מספקת תמיכה בתיאום בין סוכנויות ממשל שונות, ניהול חוזי הפקה, תקצוב, תיאום תקשורתי, לוגיסטיקה לעיתונאים, ניהול תרגום סימולטני, תיאום תחבורה ותפעול נמלי תעופה, הנפקת אישורי כניסה, ניהול אתרים דיגיטליים לאירועים, תיאום אירוח בבתי מלון, אבטחה וביצוע בפועל של האירועים.
משרד הפרוטוקול > מחלקת הניהול

אחראית על מתן תמיכה אדמיניסטרטיבית לפעילות המשרד, לרבות ניהול פיננסי, משאבי אנוש, טכנולוגיות מידע, רכש, חוזים, ניהול נכסים ורישומים. המחלקה מפתחת ומתחזקת מערכות ניהול ובקרת פנים כדי להבטיח אחריותיות, יעילות ומניעת בזבוז, הונאה וניהול כושל של משאבי ממשלת ארצות הברית. בנוסף, היא מנהלת את משאבי ההון של המשרד ומפקחת על יישום אפקטיבי של מדיניות ותוכניות ראש הפרוטוקול. המחלקה, המנוהלת על ידי המנהל הביצועי (Executive Director), מספקת תמיכה לכ-80 עובדים הפועלים במסגרת המשרד.
משרד הפרוטוקול > מחלקת הביקורים

אחראית על תכנון, תיאום וביצוע של ביקורים רשמיים של ראשי מדינות וראשי ממשלות זרים בארצות הברית. מרגע הגעת המנהיג הזר ועד לעזיבתו, קציני הביקורים פועלים בחזית הדיפלומטיה וממלאים תפקיד מרכזי ביצירת מסגרת לקשרים בין-לאומיים. המחלקה מובילה את התכנון הלוגיסטי של פגישות בילטרליות עם הנשיא, הגברת הראשונה, סגן הנשיא ומזכיר המדינה, וכן של ביקורים ממלכתיים ורשמיים, כנסים בינלאומיים ופסגות עולמיות. בתיאום עם משלחת המנהיג הזר וצוות השגרירות, המחלקה יוצרת לוח זמנים מפורט ומדויק, תוך הקפדה על שיקולים לוגיסטיים ועמידה במנהגים ובפרוטוקולים תרבותיים. בנוסף, המחלקה מספקת ליווי ותמיכה למשלחות נשיאותיות בעת נסיעות לאירועים מחוץ לארצות הברית, ומנהלת תיאומי תקשורת בין נציגי העיתונות הזרה, מחלקת המדינה, הבית הלבן ובכירים זרים.
הערות שוליים

↑  Office of the Chief of Protocol, United States Department of State (באנגלית אמריקאית)
↑  Ceremonials Division, United States Department of State (באנגלית)
↑  Blair House Division, United States Department of State (באנגלית)
↑  Diplomatic Affairs Division, United States Department of State (באנגלית)
↑  Diplomatic Partnerships Division, United States Department of State (באנגלית)
↑  Major Events Division, United States Department of State (באנגלית)
↑  Management Division, United States Department of State (באנגלית)
↑  Visits Division, United States Department of State (באנגלית)
שלמה חליווה (ראש ישיבה)

.
הרב שלמה חי דוד יצחק חליווה (ה'תשי"ח – כ"ה בתשרי ה'תשפ"ד) היה ראש ישיבת רבנו חיים ברלין.
ביוגרפיה

הרב שלמה חליווה נולד למסעודה ולרב אברהם חליווה, שהיגר ממרוקו לארצות הברית ושימש רב בפלטבוש. גדל והתחנך בברוקלין והפך לאחד מתלמידיו של הרב אהרן משה שכטר, ראש ישיבת רבנו חיים ברלין וחבר מועצת גדולי התורה בארצות הברית, לימים נישא את בתו של הרב שכטר.
לאחר נישואיו לבתו של הרב שכטר, החל לכהן בישיבה כר"מ. באלול ה'תשפ"ג, לאחר פטירת חמיו, מונה לראש הישיבה. מינויו זה של רב ספרדי לראשות ישיבה ליטאית, נחשב לנדיר.
הרב חליווה המשיך את דרכו של חמיו בהנהגת הישיבה, בדגש על שילוב לימוד הלכה עם מחשבה. הוא נודע כאיש הגות והעמיק את תורת המחשבה שנלמדה בישיבה, שהושפעה רבות מתורתו של רבי יצחק הוטנר, מייסד הישיבה. הרב חליווה הרחיב את הלימוד בתורת הרמח"ל והרמ"ד וואלי.
עמד בקשר עם הרב יונתן דייוויד, אותו החשיב כרבו.
בחול המועד סוכות תשפ"ד, מסר את ה"מאמר" המסורתי בישיבה והשתתף בשמחת בית השואבה. בתקופה שלאחר מכאן מצבו הבריאותי הידרדר, ובערב הושענא רבה נפטר. הלווייתו התקיימה למחרת בישיבה, והוא נקבר בבית העלמין בניו יורק.
חיים אישים

נישא לבתו של הרב שכטר, לזוג נולדו מספר ילדים.
בנו הבכור, הרב יוסף חליווה, ראש כולל בפלטבוש וחתן הרב חיים ישראל ויינפלד, מונה תחתיו לראשות הישיבה.
חתנו  הרב רבי צבי פינק כיהן בשנים האחרונות לראש חבורה, ולאחר פטירת חמיו התמנה לראשות הישיבה יחד עם גיסו.
הערות שוליים

↑  חיים רוזנבוים, שעות אחדות אחרי פטירת בנה: האמא השיבה את נשמתה לבוראה, באתר כיכר השבת, שנפטרה שעות ספורות לאחר בנה, ‏28.10.2024
1 2  משה ויסברג,'"`UNIQ--nowiki-00000002-QINU`"'לאחר הטרגדיה ב'חיים ברלין': שני ממשיכים מונו לראשות הישיבה, באתר בחדרי חרדים, 4 בנובמבר 2024
מי שטוב לו ושמח כף ימחא - שירי משחק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 בימוי:  אריה בן ציון
 הופק בידי:  דנה כהן סדלינסקי רחל שיין ארגמן
 תסריט:  דתיה בן דור
 עריכה:  לימור חביב
 שחקנים ראשיים:  רמי ברוך, דפנה ארמוני, דדי זהר, אלינור אהרון, סער בן יוסף
 מוזיקה:  דתיה בן דור מירון מינסטר (עיבודים והפקה מוזיקלית)
 צילום:  יורם הררי
 חברת הפקה:  קלסיקלטת, וים הפקות
 הקרנת בכורה:  1994
 משך הקרנה:  46 דקות
מי שטוב לו ושמח כף ימחא - שירי משחק של דתיה בן דור היא קלטת ילדים שהופקה על ידי "קלסיקלטת", וים הפקות ויצאה בשנת 1994 על גבי קלטות וידאו, קלטת שמע ואלבום פסקול. מאוחר יותר הופקה כתקליטור DVD, ובהמשך עובדה להצגת ילדים.
תקציר העלילה

עכבר העיר ועכבר הכפר מוזמנים לחגיגת שירים קצבית ועליזה עם גיבורי האגדות המוכרים והחביבים.
הדמויות והשחקנים

רמי ברוך – עכבר העיר
סער בן יוסף – עכבר הכפר / אבא דוב
דפנה ארמוני – אחות חורגת / יהושוע הפרוע / מכשפה / אמא דובה
אלינור אהרון – כיפה אדומה / לכלוכית / טינקרבל / דובון
דדי זהר – נסיך / פיטר פן
שחקנים אורחים

לינוי רייך - זהבה (מהאגדה של "זהבה ושלושת הדובים")
רחל שיין ארגמן - אחות חורגת של סינדרלה
דתיה בן דור - בתפקיד עצמה
השירים בסרט

בואו כמו שאתם
שלום לכן בנות שלום לכם בנים
מתנות בהזדמנות
מה נועלים
אני נקי
איך צומחים
חבר חדש בראי
מי שטוב לו ושמח
שובבים במיטה
אני תמיד נשאר אני
יש לנו תזמורת
הצגת ילדים

הקלטת עובדה ב-2006 להצגת ילדים בהפקת תיאטרון "נדנדה", שנכתבה על ידי בן-דור ובוימה בידי אבי מלכה. ההצגה הוצגה ברחבי הארץ במתכונת משולבת עם שחקנים וקטעי וידאו-ארט המוקרנים על ספר ענק כחלק מהתפאורה. בן-דור התארחה גם כן בהצגה כחלק מקטעי הווידאו-ארט.
הצגת ילדים > 2006

אלון ליטבק
יוסי טייב
עדי ארד
עדי אייזנמן
מיכאלה לוי.
הצגת ילדים > 2007

ירון אשל
הדס חייט
אורלי חסון
ליאור נחמני
ירון חכם.
הצגת ילדים > 2007 > ההפקה

עיבוד וניהול מוזיקלי: רמי בר-דוד
עיצוב תלבושות: דלית ענבר
עיצוב תפאורה: אבי שכוי
וידאו: עומר רייס
ג'ורג' הרברט ווקר בוש

ג'ורג' הרברט ווקר בוש (באנגלית: George Herbert Walker Bush;‏ 12 ביוני 1924 – 30 בנובמבר 2018) היה מדינאי אמריקאי שכיהן כנשיא ה-41 של ארצות הברית מ-1989 עד 1993. קודם לכן כיהן כסגן ה-43 של נשיא ארצות הברית תחת רונלד רייגן, מ-1981 עד 1989.
בעקבות המתקפה על פרל הארבור ב-1941, דחה בוש את לימודיו באוניברסיטה, התגייס לצי ארצות הברית ביום הולדתו ה-18, והפך לטייס הקרב הצעיר ביותר ששירת אז בצי (לפני יום הולדתו ה-19). הוא שירת בצי עד תום מלחמת העולם השנייה. מעורבותו בעסקי נפט הפכה אותו למיליונר בגיל 40.
בוש נכנס לפוליטיקה זמן קצר לאחר הקמת חברת הנפט שלו, וב-1966, כחבר המפלגה הרפובליקנית, נבחר לראשונה לבית הנבחרים של ארצות הברית. ב-1971 מינה אותו הנשיא ריצ'רד ניקסון לשגריר ארצות הברית באומות המאוחדות, ובשנת 1973 התמנה ליושב ראש הוועדה הרפובליקנית הלאומית. בשנה שלאחר מכן מינה אותו הנשיא ג'רלד פורד לשגריר ארצות הברית בסין ובהמשך למנהל סוכנות הביון המרכזית. ב-1980 ניסה להתמודד בבחירות לנשיאות, אך הובס בפריימריז של המפלגה הרפובליקנית בידי רונלד רייגן. רייגן בחר בבוש כעמיתו למרוץ, וכאשר זכו השניים בבחירות התמנה לסגן נשיא ארצות הברית.
בשנת 1988, עם סיום כהונתו של רייגן, ניהל בוש מסע בחירות מוצלח והביס בבחירות לנשיאות את יריבו הדמוקרטי מייקל דוקאקיס. מדיניות החוץ בתקופת נשיאותו של בוש ידעה אירועים היסטוריים רבים: הפלישה האמריקאית לפנמה, מלחמת המפרץ, נפילת חומת ברלין ונפילת מסך הברזל. בוש חתם על הסכם הסחר החופשי של צפון אמריקה, אשר יצר גוש סחר משותף לארצות הברית, קנדה ומקסיקו (ההסכם אושרר רק לאחר שסיים את תפקידו). במהלך מלחמת המפרץ זכה לפופולריות רבה, שנחלשה בגלל המיתון הכלכלי, הגרעון התקציבי, והפשיעה בערים. בשנת 1990 העלה את שיעורי המס, חרף העובדה שהבטיח לציבור שלא יעשה זאת. הפרת ההבטחה הרחיקה ממנו שמרנים רבים, ובבחירות שנערכו בשנת 1992 הפסיד את הנשיאות למושל ארקנסו ביל קלינטון.
בוש עזב את הפוליטיקה בשנת 1993. בשנת 1997 נפתחו הספרייה והמוזיאון הנשיאותיים הקרויים על שמו, לעיתים קרובות שיתף פעולה עם ביל קלינטון בפעילויות הומניטריות שונות. עם ניצחון בנו ג'ורג' ווקר בוש בבחירות לנשיאות ב-2000 היו השניים לאב והבן השניים שכיהנו כנשיאים (הראשונים היו ג'ון אדמס וג'ון קווינסי אדמס). בן נוסף של משפחת בוש, ג'ב בוש, כיהן כמושל פלורידה ה-43 (1999–2007) והתמודד על מועמדות המפלגה הרפובליקנית לנשיאות ארצות הברית בבחירות לנשיאות ב-2016, אך הפסיד לדונלד טראמפ. בנובמבר 2018 הלך בוש לעולמו, והוא נטמן במתחם הספרייה והמוזיאון הנשיאותיים על שמו לאחר הלוויה ממלכתית.
ראשית חייו > ילדותו והשתתפותו במלחמת העולם השנייה

| --- | --- |
 :  ראו גם – משפחת בוש
ג'ורג' הרברט ווקר בוש נולד בעיירה מילטון שבמדינת מסצ'וסטס ב-12 ביוני 1924 לפרסקוט בוש ודורותי (ווקר) בוש. משפחת בוש עברה ממילטון לעיירה גריניץ' שבקונטיקט זמן קצר לאחר לידתו. כשגדל, כינויו היה "פופי" ("Poppy" – פרג).
בוש החל את לימודיו בבית ספר עצמאי בגריניץ'. משנת 1936 למד במכינה קדם אקדמית לקראת לימודים אקדמיים בשם "אקדמיית פיליפס" באנדובר, מסצ'וסטס. שם בלט בפעילות חברתית, היה מזכיר מועצת התלמידים, חבר מערכת כתב העת והקפטן של נבחרות הכדורגל והבייסבול.
בעקבות המתקפה על פרל הארבור בדצמבר 1941, החליט בוש להצטרף לצי ארצות הברית, ולאחר שסיים את לימודיו באקדמיית פיליפס בשנת 1942, הפך לטייס קרב ימי בגיל 18 בתום קורס טיס בן 10 חודשים. הוא הוסמך לסגן משנה (Ensign) בכוחות המילואים של צי ארצות הברית בתחנת צי האוויר קורפוס כריסטי ב-9 ביוני 1943, שלושה ימים בלבד לפני יום הולדתו ה-19, ובכך הפך לטייס הקרב הצעיר ביותר ששירת בצי ארצות הברית.
בוש שובץ בטייסת מטוסים נושאי טורפדו (VT-51) כקצין מודיעין האחראי על צילום אוויר בספטמבר 1943. בשנה שלאחר מכן הוצב עם יחידתו על נושאת המטוסים סן האסינטו (CVL-30), שם מבנה גופו הגבוה והרפוי העניק לו את הכינוי "Skin". במהלך תקופה זו, השתתף בוש באחד מקרבות האוויר הגדולים של מלחמת העולם השנייה – קרב ים הפיליפינים.
לאחר שקודם לדרגת סגן (Lieutenant Junior Grade) ב-1 באוגוסט 1944, החלה נושאת המטוסים סן האסינטו בפעולות נגד הצבא היפני הקיסרי באיי בונין. בוש הטיס אחד מארבעת מטוסי TBF אוונג'ר שתקפו את הכוחות היפניים באי שישיג'ימה. במהלך התקפותיהם נתקלו בוש וצוותו באש נ"מ חזקה, ומטוסו של בוש נפגע מהירי ומנועו עלה באש. על אף שמטוסו עלה באש, התעקש בוש להשלים את משימת התקיפה. הוא הצליח להרחיק בטיסה לכיוון האוקיינוס, ונאלץ לנטוש את המטוס בלב ים (אחד מאנשי צוותו נהרג במטוס, והשני צנח ונהרג כשפגע במים). בוש המתין בסירה מתנפחת במשך ארבע שעות, עד שחולץ על ידי הצוללת פינבק (SS-230), שעסקה בחילוץ טייסים שהופלו. על לחימתו קיבל עיטור גבורה ("צלב התעופה המצוינת"). בהמשך החודש שירת על הצוללת, וסייע בחילוצם של טייסים אחרים.
ראשית חייו > נישואים, אוניברסיטה וקריירה עסקית

ב-6 בינואר 1945, שבועות ספורים לאחר שובו מן האוקיינוס השקט, נשא בוש לאישה את ברברה פירס. הזוג התגורר לראשונה יחדיו בדירה שכורה קטנה בטרנטון שבמישיגן. השניים הביאו לעולם שישה ילדים: ג'ורג' ווקר בוש (נולד ב-1946), פאולין רובינסון "רובין" בוש (1949–1953, נפטרה מלוקמיה), ג'ב בוש (נולד ב-1953), ניל בוש (נולד ב-1955) מרווין פירס בוש (נולד ב-1956), ודורותי בוש קוץ' (נולדה ב-1959). בוש התאלמן מרעייתו ברברה ב-17 באפריל 2018.
בוש התקבל לאוניברסיטת ייל לפני גיוסו לצבא, אך התחיל את לימודיו הגבוהים בפועל לאחר שחרורו מהשירות ונישואיו. כשלמד באוניברסיטת ייל, נרשם לתוכנית לימודים מואצת שאפשרה לו לסיים את הלימודים תוך שנתיים וחצי, במקום ארבע. הוא היה חבר באחוות דלתא קאפה אפסילון, (אנ') ונבחר לנשיאה. בוש שיחק בקבוצת הבייסבול של האוניברסיטה והיה לקפטן הקבוצה. בדומה לאביו, היה גם חבר בנבחרת המעודדים של אוניברסיטת ייל. בשלהי שנתו האחרונה באוניברסיטה התקבל לאגודת הסתרים "אחוות הגולגולת והעצמות", וכן לאחוות פי בטא קפא. ב-1948 סיים תואר ראשון בכלכלה.
לאחר שסיים את לימודיו, עבר בוש עם משפחתו הצעירה למערב טקסס. קשריו העסקיים של אביו הוכיחו את עצמם כשהעז בוש להיכנס לעסקי הנפט, והתחיל את קריירת העסקים שלו במכירת ציוד קידוח בתעשיית הנפט עבור חברת "דרסר תעשיות" ("Dresser Industries"), חברה-בת של "האחים בראון הארימן" ("Brown Brothers Harriman"), שם היה פרסקוט בוש חבר במועצת המנהלים של החברה במשך 22 שנה. בוש התחיל את פיתוח החברה בשנת 1951, ובשנת 1953 ייסד את חברת זפטה נפט, חברת קידוח נפט באגן פרמיאן בטקסס. בשנת 1954 מונה לנשיא חברת זפטה אוף-שורינג, חברה-בת שהתמחתה בקידוח יבשתי.
ב-1959, זמן קצר לאחר שחברת הבת הפכה לעצמאית, העביר בוש את החברה ואת משפחתו ליוסטון. הוא המשיך לכהן כנשיא החברה עד 1964, ולאחר מכן כיושב ראש עד 1966, אך שאיפותיו היו פוליטיות. עד אז הפך בוש למיליונר. על פי המגזין "טיים", שוויו של בוש הוערך בכ-20 מיליון דולר אמריקני בשנת 2015.
קריירה פוליטית בשנים 1964–1980 > שנות הקונגרס

בוש כיהן כיושב ראש המפלגה הרפובליקנית במחוז האריס שבטקסס ב-1964, אולם, הוא רצה להיות מעורב יותר בעשייה הפוליטית, ולכן הגדיל את מטרותיו: ייצוג מדינת טקסס בסנאט של ארצות הברית. לאחר שזכה במועמדות הרפובליקנית לסנאט של ארצות הברית מטעם טקסס, התמודד בוש מול יריבו מהמפלגה הדמוקרטית ראלף יארבורו, שהציג את בוש כימני קיצוני. בוש היה תומך נלהב בסנאטור הרפובליקני בארי גולדווטר, מועמד המפלגה הרפובליקנית בבחירות לנשיאות 1964 לנשיאות ארצות הברית. בדומה לגולדווטר, בוש הביע התנגדות לחוק זכויות האזרח (חוק שהבטיח זכויות לאמריקאים-אפריקאים). יארבורו, ליברל מוביל בטקסס, תמך בחקיקת זכויות האזרח ונבחר מחדש ברוב של 44%–56%. המועמד הרפובליקני למושלות טקסס, ג'ק קריכטון מדאלאס, שלעיתים קרובות ניהל קמפיין לצד בוש לפני הבחירות, הפסיד בהפרש ניכר למושל ג'ון קונלי. בוש והמפלגה הרפובליקנית במחוז האריס מילאו תפקיד מרכזי בהתפתחות המפלגה הרפובליקנית החדשה של סוף המאה ה-20. בוש פעל לקליטת חברי אגודת ג'ון בירץ', שניסו לעמוד בשלטון המפלגה הרפובליקנית.
בשנת 1966 נבחר בוש לבית הנבחרים של ארצות הברית כנציג המחוז השביעי של טקסס, לאחר שקיבל 57% מהקולות בבחירות וניצח את פרנק בריסקו הדמוקרטי, התובע המחוזי של מחוז האריס שהיה ידוע כבן דודו של מי שיהיה לימים מושל טקסס ה-41, דולף בריסקו. בוש היה הרפובליקני הראשון שייצג את יוסטון בבית הנבחרים של ארצות הברית. מחוז הבחירה של בוש כלל את טנגלווד, שכונה ביוסטון שהייתה מקום מגוריו; משפחתו עברה לטנגלווד בשנות השישים. דפוס הצבעותיו בבית הנבחרים היה בדרך כלל שמרני: בוש הצביע בעד חוק זכויות האזרח משנת 1968, אם כי לא היה פופולרי במחוזו. הוא תמך בהמשך מעורבות במלחמת וייטנאם בהתאם לקווים המנחים של ממשל ניקסון, אך התעמת עם הרפובליקנים בסוגיית פיקוח הילודה, שבו תמך. למרות היותו חבר קונגרס המכהן בבית הנבחרים בפעם הראשונה, מונה בוש לחבר בוועדת המיסוי והתקציב (ועדה המורכבת בדרך כלל מנציגים ותיקים בבית הנבחרים), שם הצביע בעד ביטול גיוס החובה. ב-1968 הוא נבחר לכהונה שנייה.
בשנת 1970 שכנע הנשיא ניקסון את בוש לוותר על מושבו בבית הנבחרים כדי להתמודד לסנאט נגד ראלף יארבורו, שהיה מבקר חריף של ניקסון. בבחירות המקדימות הרפובליקניות, ניצח בוש בקלות את השמרן רוברט ג'. מוריס, ביחס של 87.6% ל-12.4%. ניקסון הגיע לטקסס למען הפגנת תמיכה בבוש ולמועמד למושלות טקסס פול אגרס, עורך דין מדאלאס שהיה חבר קרוב של הסנטור האמריקני ג'ון טאוור. חבר הקונגרס לשעבר לויד בנטסן, דמוקרט מתון יותר, יליד דרום טקסס, ניצח את יארבורו בפריימריז הדמוקרטי. יארבורו תמך בבנטסן, שהביס את בוש, ביחס של 53.4% ל-46.6%. כאשר הקריירה הפוליטית של בוש דעכה, הוא עזב את יוסטון ומכר את ביתו בשכונת טנגלווד, אך המשיך להתגורר בשכונה במשך זמן מה.
קריירה פוליטית בשנים 1964–1980 > שגריר ארצות הברית באו"ם

בעקבות הפסדו ב-1970, מינה אותו ניקסון לשגריר ארצות הברית באומות המאוחדות בדצמבר של אותה השנה. מינויו אושר פה אחד על ידי הסנאט, ובתפקיד זה כיהן במשך שנתיים, החל משנת 1971 עד 1973.
מבקריו התנגדו למועמדותו לתפקיד מאחר שבוש היה חסר ניסיון במדיניות חוץ, אך הסנאט אישר את מינויו למרות זאת. בוש לא היה חלק מהמעגל הפנימי של ממשל ניקסון, מה שהפחית את יעילותו באומות המאוחדות. עם זאת, הוא ניצל את כהונתו כדי להמשיך להתחבר לאנשים בעלי השפעה בממשל האמריקני ובכל רחבי מערכת החוץ. השגריר בוש נהנה מקשריו האישיים עם שליחים זרים והחל לבנות את שמו שישרת אותו היטב בשנים הבאות.
קריירה פוליטית בשנים 1964–1980 > יושב ראש הוועדה הרפובליקנית הלאומית

ב-1973, בזמן פרשת ווטרגייט, ביקש ניקסון מבוש לשמש כיושב ראש הוועדה הרפובליקנית הלאומית. בוש קיבל את בקשתו, והחזיק בתפקיד זה, בשעה שהפופולריות הן של ניקסון והן של המפלגה הרפובליקנית צנחה. הוא הגן על ניקסון בעקשנות, אך ככל שהוכח שניקסון שותף בפרשה, התמקד בוש בהגנה על המפלגה הרפובליקנית, תוך שמירה על נאמנות לניקסון. כיושב ראש הוועדה, ביקש בוש רשמית מניקסון להתפטר לטובת המפלגה הרפובליקנית. ניקסון עשה זאת ב-9 באוגוסט 1974; בוש ציין ביומנו כי ”הייתה הרגשה של עצבות, כאילו מישהו מת [...] הנאום (נאום ההתפטרות) של ניקסון - בעיטה או שתיים בעיתונות - מאמץ עצום מצדו, לא יכולתי שלא להסתכל על משפחתו, שחושבים על הישגיו ואז חושבים על הבושה”.
קריירה פוליטית בשנים 1964–1980 > שליח לסין

ג'רלד פורד, יורשו של ניקסון, מינה את בוש לתפקיד ראש משרד הקישור של ארצות הברית ברפובליקה העממית של סין. מאחר שלארצות הברית היו אז יחסים רשמיים עם טאיוואן ולא עם הרפובליקה העממית של סין, לא היה למשרד הקישור מעמד רשמי של שגרירות, ובוש לא הוגדר באופן רשמי כשגריר, אם כי הוא פעל באופן בלתי רשמי בתור שכזה. ארבעה-עשר החודשים שבילה בסין הועילו במידה רבה ליחסי ארצות הברית-סין.
לאחר השבעתו של פורד לנשיאות, עלה שמו כמועמד מוביל לתפקיד סגן נשיא ארצות הברית. בסופו של דבר צמצם פורד את רשימת המועמדים שלו לנלסון רוקפלר ובוש. ראש סגל הבית הלבן דונלד רמספלד, העדיף, ככל הנראה, את רוקפלר על פניו של בוש. בסופו של דבר מונה רוקפלר לתפקיד.
קריירה פוליטית בשנים 1964–1980 > מנהל סוכנות הביון המרכזית

ב-1976 החזיר הנשיא פורד את בוש לוושינגטון די. סי. לשם מינויו לתפקיד מנהל סוכנות הביון המרכזית (CIA), במקומו של ויליאם קולבי. הוא שירת בתפקיד זה במשך כשנה, מ-30 בינואר 1976 עד 20 בינואר 1977. בעודו מכהן כשליח המיוחד לסין, היה בוש מתוסכל מכוחו של מזכיר המדינה, הנרי קיסינג'ר, בקביעת מדיניות החוץ והערכתה. כתוצאה מכך, כאשר הפך בוש למנהל החדש של ה-CIA, הוא התעקש על קבלת גישה ישירה לנשיא פורד. עם זאת, בוש וקיסינג'ר המשיכו להתעמת לגבי דיווחים מודיעיניים על יכולות ואיומים סובייטיים. באופן ספציפי, הערכות ה-CIA הצביעו על כך שברית המועצות נעה באופן אגרסיבי למדיניות של הרתעה גרעינית; מה שאיים לערער את מדיניות הדטאנט של קיסינג'ר.
ה-CIA טולטל על ידי שורה של גילויים שהתבססו על חקירות "ועדת צ'רץ'" בנוגע לפעולות בלתי חוקיות ומורשות של ה-CIA, ולזכותו של בוש נזקף שיקום המוראל של סוכנות הביון המרכזית. ב-18 בפברואר 1976 פרסם הנשיא ג'רלד פורד את הצו הנשיאותי 11905, שקבע הגבלות וקווים מנחים למדיניות גורמי מודיעין אינדיבידואליים, והבהיר את תחומי אחריותן וסמכויותיהן. לבוש היו שלושה חודשים ליישום הצו החדש, שקרא לרה-אורגניזציה גדולה של קהילת המודיעין האמריקנית, וקבע בתוקף כי לא ניתן לכוון פעילות מודיעינית נגד אזרחים אמריקאים.
בהכירו בכך שתמיכת הקונגרס של ארצות הברית חיונית עבור ה-CIA, עבד בוש בשיתוף פעולה הדוק עם הקונגרס, מאחר שהן הסנאט והן בית הנבחרים החליטו להקים ועדות פיקוח מודיעיניות קבועות. כמנהל הסוכנות, העביר בוש תדרוך ביטחוני-לאומי לג'ימי קרטר, הן כנשיא מושבע והן כנשיא נבחר, ודיבר על האפשרות להישאר בתפקידו בממשל קרטר, אם כי לא עשה זאת. לאחר שבוש עזב את הסוכנות, סגנו, אנו הנרי נוקי (Enno Henry Knoche), שימש כמנהל ה-CIA בפועל עד אשר מונה סטנספילד טרנר למנהל הקבוע של הסוכנות.
קריירה פוליטית בשנים 1964–1980 > תפקידים אחרים

עם ניצחון המפלגה הדמוקרטית בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1976 ועלייתה לשלטון ב-1977, נתמנה בוש ליושב ראש הוועד המנהל של הבנק הבינלאומי הראשון ביוסטון. מאוחר יותר הוא העביר שנה כפרופסור למדעי הניהול בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת רייס, החל מ-1978. בוש אמר על זמנו שם: "אהבתי את זמני הקצר בעולם האקדמיה". בין 1977 ל-1979 הוא היה מנהל מועצת יחסי החוץ של המועצה למדיניות חוץ.
קריירה פוליטית בשנים 1964–1980 > הבחירות לנשיאות 1980

בשלהי שנות ה-70 החליט בוש להתמודד בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1980; בשנת 1979, הוא השתתף ב-850 אירועים פוליטיים ונסע יותר מ-400,000 ק"מ עבור מסע הבחירות למשרה הרמה ביותר בארצות הברית. בבחירות על מועמדות המפלגה הרפובליקנית, הדגיש בוש את ניסיונו הממשלתי המגוון, בעודו מתחרה מול הסנאטורים הווארד בייקר מטנסי, בוב דול מקנזס, חברי הקונגרס האמריקאי ג'ון אנדרסון מאילינוי (שהתמודד מאוחר יותר כמועמד עצמאי) ופיל קריין, גם הוא מאילינוי, מושל טקסס לשעבר ג'ון קונלי, מושל מינסוטה לשעבר, הרולד סטאסן, והמועמד העיקרי רונלד רייגן.
בוש ייצג את האגף המרכזי במפלגה הרפובליקנית, ואילו רייגן ייצג את השמרנים. בוש תיאר את המדיניות הכלכלית של רייגן שדגלה בכלכלת צד-היצע "כלכלת וודו". בבחירות המקדימות, התמקד בוש בניצחון באספות הבחירה באיווה, בעוד רייגן ניהל מסע מסורתי יותר. האסטרטגיה שלו הראתה הצלחה מסוימת, כשזכה באיווה עם 31.5% מהקולות לעומת רייגן שזכה ב-29.4%, ובשלבים המוקדמים של הפריימריס נחשב בוש להפתעת הרפובליקנים.
אולם בעקבות הפסדו הראשון, החליף רייגן את מנהל הקמפיין שלו, ארגן מחדש את צוותו, והתרכז בניצחון בפריימריז בניו המפשייר. רייגן הזמין את שאר המועמדים לעימות בניו המפשייר על חשבונו, אך בוש סירב לעימות רב משתתפים, ובסופו של דבר העימות התקיים בין רייגן ובוש בלבד. בוש הפסיד בפריימריז עם 23% מהקולות בעוד רייגן סחף אחריו 50% מהקולות. בוש הפסיד ברוב הפריימריז הנותרים, ופרש רשמית מהמירוץ לנשיאות במאי של אותה השנה.
כאשר עתידו הפוליטי נראה עגום, מכר בוש את ביתו ביוסטון וקנה את אחוזת סבו בקנבונקפורט שבמיין הידועה כיום כ"מתחם בוש". בוועדה הרפובליקנית, רייגן בחר בבוש כעמיתו למרוץ וכמועמדו לתפקיד סגן הנשיא.