stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ולדימיר אילין (שחקן)
פילמוגרפיה נבחרת

ולדימיר אילין שיחק ביותר מ־111 סרטים
| שנה | שם | דמות | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2021 | דקל | טיכונוב |  |
| 2018 | המאמן | ברגר |  |
| 2017 | עידן החלוצים | סרגיי קורוליוב |  |
| 2014 | פודובני | מאמנו של פודובני |  |
| 2013 | הגנת מדינה 3 | ויטאלי סובוטה | סדרה |
| 2012 | הנמר הלבן | קולונל, מפקד בית חולים שדה |  |
| 2011 | ויסוצקי. תודה שאני חי | קולונל ק.ג.ב. ממוסקבה |  |
| 2011 | שמש בוגדנית 2 | קיריק |  |
| 2010 | שמש בוגדנית 2 | קיריק |  |
| 2010 | איוואנוב | מיכאיל בורקין |  |
| 2009 | טאראס בולבה | אטמאן קוצ'בויי |  |
| 2009 | חדר מספר 6 | אנדריי ראגין |  |
| 2009 | לנינגרד | מלינין |  |
| 2007 | הבלש פוטילין | איוואן פוטילין | מיני-סדרה |
| 2007 | מלחמה ושלום | מיכאיל קוטוזוב | מיני-סדרה |
| 2005 | גמביט טורקי | מיזינוב |  |
| 2004 | גישה מרחוק | טימות'י |  |
| 2003 | האידיוט | לבדב | סדרת טלוויזיה |
| 2000 | סודות הפיכות החצר | אנדריי אוסטרמן | סדרה |
| 2000 | פורטונה | גאריק |  |
| 1999 | שדרות סטראסטנוי | דוקין |  |
| 1998 | הספר מסיביריה | קפטן מוקין |  |
| 1998 | סטרינגר | פטר יארובסקי |  |
| 1998 | רוצה לכלא | סמיון ליאמקין |  |
| 1998 | חצי הלילה | רברוב, נגן סקסופון |  |
| 1996-1997 | המלכה מרגו | לה יורר | סדרה |
| 1995 | וואל שחור | יאקוב ראטיסוב |  |
| 1995 | שחקן יחיד | מישה |  |
| 1995 | הגעת הרכבת |  |  |
| 1995 | מוסלם | גנאשקה |  |
| 1994 | שמש בוגדנית | קיריק |  |
| 1994 | חייו והרפתקאותיו המופלאים של טוראי איוואן צ'ונקין | יו"R החווה הקולקטיבית גולובב |  |
| 1993 | יורה חסר מנוח | גרמן אנדרייביץ' |  |
| 1993 | מקארוב | ואסילי צבטאייב |  |
| 1992 | מלך לבן, מלכה אדומה | זולין |  |
| 1991 | כלא זאב | קופאי |  |
| 1991 | אבוד בסיביר | קפטן ויקטור מלאחוב |  |
| 1990 | בני זונות | בוסיגין |  |
| 1990 | הכובע | פימה |  |
| 1990 | רוי | ארטיושה ההדיוט |  |
| 1988 | סדוב המגן | ולדימיר סדוב |  |
| 1987 | עת לעוף | אנדריי קונסטנטינוביץ' |  |
| 1986 | הליצן המועדף עליי | רומן |  |
| 1969 | הבנים יוצאים לקרב | הופעת קמע |  |
| 1969 | ז'ניה, ז'נצ'קה וקטיושה | חייל |  |
הערות שוליים

↑  Cooley, John (2002-06-20). Unholy Wars: Afghanistan, America and International Terrorism. Pluto Press. pp. 135–. ISBN 9780745319179. נבדק ב-3 באוקטובר 2014. {{cite book}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007414030305171  BnF: cb15995631d (data)  GND: 1051758149  ISNI: 0000 0000 7851 8249  LCCN: no2008140756  NKC: xx0160749  SUDOC: 255456174  VIAF: 85949567   WorldCat (עם VIAF): 85949567
ולדימיר אוסצ'בסקי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  3 בנובמבר 1911 Hailar District, הרפובליקה העממית של סין 
 פטירה:  2 בינואר 1990 (בגיל 78) ניו יורק, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות וודלואן 
 מוקד פעילות:  האימפריה הרוסית, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  מכללת פומונה 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 פרסים והוקרה:  פרס האקדמיה האמריקנית לאמנויות ולספרות (1963)  מלגת גוגנהיים 
 פרופיל ב-IMDb
 
ולדימיר קירילוביץ' אוסצ'בסקי (באנגלית: Vladimir Kirilovitch Ussachevsky; ברוסית: Усачевский, Владимир Кириллович; ‏3 בנובמבר 1911 - 2 בינואר 1990) היה מלחין אמריקאי ממוצא רוסי, שנודע בעיקר ביצירתו בתחום המוזיקה האלקטרונית.
חייו

אוסצ'בסקי נולד במנצ'וריה (כיום במונגוליה הפנימית, סין) להורים רוסים. בשנת 1931 היגר לארצות הברית ולמד מוזיקה בפומונה קולג' בקלרמונט, קליפורניה, שם קיבל תואר ראשון בשנת 1935.  הוא המשיך את לימודיו בבית הספר איסטמן למוזיקה ברוצ'סטר, מדינת ניו יורק, שם קיבל תואר שני ב-1936 ודוקטורט ב-1939. יצירותיו המוקדמות, הנאו-רומנטיות, נכתבו לכלים מסורתיים, אבל ב-1951 החל לחבר מוזיקה אלקטרונית. בשנים 1968 עד 1970 כיהן כנשיא "ברית מלחיני אמריקה" והיה חבר מייעץ בחברת ההקלטות CRI, שהקליטה והוציאה מספר ניכר של יצירותיו.
חייו > קריירת הוראה

בשנת 1947, לאחר תקופת שירות במודיעין של צבא ארצות הברית ובמשרד החוץ במלחמת העולם השנייה, הצטרף אוסצ'בסקי לסגל של אוניברסיטת קולומביה, שם לימד עד לפרישתו בשנת 1980. ב-1951 החל בניסויים הראשונים באמריקה במדיום האלקטרוני וזמן קצר לאחר מכן עבד בשיתוף פעולה  עם אוטו לואנינג (Otto Luening). זאת לפני ששמע על פעילותה של קבוצת "מוזיק קונקרט" הפריזאית, שקדמו במידת מה לאלה שלהם. בשנת 1959 ייסד עם לואנינג, בביט וסשנס את המרכז למוזיקה אלקטרונית של קולומביה-פרינסטון בניו יורק. בתפקידו כראש המרכז למוזיקה אלקטרונית, בשנת 1966, הגדיר אוסצ'בסקי את מעטפת ADSR, רכיב בסיסי של סינתיסייזרים מודרניים, מתקנים אלקטרוניים להדגמת מוזיקה וכלים אלקטרוניים. אוסצ'בסקי כיהן גם כמורה וכמלחין הבית באוניברסיטת יוטה. לאחר פרישתו הרבה להרצות על מוזיקה אלקטרונית בארצות הברית ובאירופה.
בין תלמידיו ראויים לציון צ'ארלס וואורינן, אליס שילדס, אילהאן מימארוגלו, פיי-אלן סילוורמן, צ'ארלס ל. בסטור, אינגרם מרשל, ונדי קארלוס וריצ'רד איינהורן.
רשימת הקלטות

"יצירותיו האלקטרוניות והאקוסטיות של ולדימיר אוסצ'בסקי מן השנים 1957-1972", ניו יורק: תקליטי העולם החדש (80654-2), 2007. זו הוצאה מחודשת של אוסף הקלטות, שיצאו במקור בחברת CRI על תקליטים אריכי-נגן שונים בשנות ה-60' וה-70'.
מטאמורפוזיס (1957) Metamorphosis
ניגודים קוויים (1958) Linear Contrasts
פנטזיה אלחוטית (1960) Wireless Fantasy
מעץ וממתכת * (1965) Of Wood and Brass
קטע למחשב מס' 1 (1968) Computer Piece No. 1
שתי סקיצות לקטע מחשב (1971) Two Sketches for a Computer Piece
שלוש תמונות מן "הבריאה" (1960; עיבוד 1973) Three Scenes from The Creation
מיסה ברוויס (1972)
"ולדימיר אוסצ'בסקי: מוזיקה לסרטים", ניו יורק: תקליטי העולם החדש (80389), 1990 [3]
סוויטה מתוך "אין יציאה" (1962) Suite from No Exit
"קו נקודת השיא" (1967) Line of Apogee
הערות שוליים

↑  צ'ארלס וואורינן וקרל רנקונן, "ולדימיר אוסצ'בסקי", מילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007587701805171  BIBSYS: 7041016  BnF: cb13935852d (data)  CiNii: DA1347860X  GND: 121980944  ICCU: DDSV126373  ISNI: 0000 0000 8186 7810  LCCN: n82155109  MusicBrainz: 5645f557-ed01-4b9d-87d4-da827ec90e9f  NKC: js20070615015  SELIBR: 211309  SNAC: w6697ctr  SUDOC: 203885058  Trove: 1000813  VIAF: 117630029   WorldCat (עם VIAF): 117630029
הרובע המלכותי קינגסטון שעל התמזה

הרובע המלכותי של קִינְגְסְטוֹן שעל התמזה (באנגלית: Royal Borough of Kingston upon Thames, ‏האזנהקובץ:En-uk-LBKingston.ogg‏Ⓘ‏) הוא אחד מרובעי העיר לונדון. הרובע נמצא בדרום מערב העיר. הרובע נקרא על שם העיר קינגסטון שעל התמזה הנמצאת בו, וגובל ברבעים ריצ'מונד שעל התמזה, מרטון, סאטון ווונדסוורת'.
שכונות

הרובע כולל את השכונות הבאות:
ברילנדס (Berrylands)
טולוורת' (Tolworth)
מאלדן הישנה (Old Malden)
מאלדן החדשה (New Malden)
נורביטון (Norbiton)
סורביטון (Surbiton)
פארק מונטספור (Motspur Park)
צ'סינגטון (Chessington)
קומב (Coombe)
קינגסטון שעל התמזה (Kingston upon Thames)
היסטוריה

ההתיישבות באזור קינגסטון שעל התמזה מקורה עוד בתקופה הרומית. בעיר הוכתרו המלכים האנגלים והסקסונים הבאים:
| שם | שנה |
| --- | --- |
אדוארד הזקן,  (בנו של אלפרד הגדול): 900
אתלסטאן: 925
אדמצונד הראשון: 939
אדרד: 946
אדווי: 956
אדוארד המרטיר: 975
אתלרד השני: 979
במרכז קינגסטון נמצאת אבן ההכתרה עליה נערכו, על פי המסורת, טקסי ההכתרה. מטבע מתקופת שלטונו של כל אחד מהמלכים שהוכתרו עליה הוטבע בבסיס האבן המוצגת כיום למול עיריית הרובע.
הרובע הוקם בשנת 1965 מכוח חוק השלטון בלונדון 1963 מאיחודם של הרובע המוניציפלי של קינגסטון שעל התמזה (שהיה רובע מלכותי), הרובע המוניציפלי של מאלדן וקומב והרובע העירוני של סורביטון שהיו חלק ממחוז סאריי.
שלטון מקומי ופוליטיקה

מאז הקמת הרובע בשנת 1965 ועד שנת 1986 שלטה במועצת הרוב המפלגה השמרנית. בשנת 1986 זכתה מפלגת SDP - הברית הליברלית בשליטה ברובע, אולם זמן קצר לאחר מכן נערכו בחינות משנה (לאור מחלוקת בשאלת שינוי חלוקת בתי הספר ברובע) ובבחירות שנערכו בשנת 1987 זכתה המפלגה השמרנית בשליטה ברובע. בשנת 1990 אף מפלגה לא זכתה ברוב הקולות, אולם המפלגה השמרנית הקימה קואליציה והמשיכה לשלוט במועצת הרובע. בשנת 1994 זכתה המפלגה הליברל-דמוקרטית ברוב מושבי המועצה, ובשנת 1997 אף זכו באזורי הבחירה של הפרלמנט הבריטי שברובע, ואולם בבחירות שנערכו בשנת 1998 אף מפלגה לא השיגה רוב, וקואלציה בראשות המפלגה השמרנית קיבלה את השליטה ברובע. תקופה זו הייתה רצופה זעזועים פוליטיים והתפטרות של חברי המועצה, ובבחירות 2002 הביע הציבור את מחאתו ובחר במפלגה הליברלית הדמוקרטית ברוב של 12 מושבים. בבחירות 2006 זכתה שוב המפלגה הדמוקרטית הליברלית - הפעם ברוב של שני חברי מועצה.
חברי המועצה לאחר בחירות 2018:
| מפלגה | מושבים |
| --- | --- |
הליברל-דמוקרטים: 39
השמרנים: 9
הלייבור: 0
מועמדים עצמאיים: 0
הרובע מחולק לשני אזורי בחירה לפרלמנט הבריטי: אזור קינגסטון וסורביטון (Kingston and Surbiton), וחלק מאזור פארק ריצ'מונד (Richmond Park).
כלכלה

רובע קינגסטון ידוע באזורי הקניות שלו הנחשבים לטובים ביותר מחוץ ללונדון המרכזית. הידועה בחניות הרובע היא חנות הכלבו בנטאלז (Bentalls) שהוקמה על ידי פרנק בנטאל בשנת 1867.
השכלה

ברובע פועלות מכללת קינגסטון ואוניברסיטת קינגסטון.
אבן ההכתרה.
חואו יונדה

זהו שם סיני; שם המשפחה הוא .
| --- | --- |

יונדה במכון לחקר נגיפים על שם איבנובסקי, 1958
 לידה:  13 ביולי 1929 (בן 95) חואו יונדה, הרפובליקה העממית של סין 
 ענף מדעי:  רפואה 
 מקום מגורים:  בייג'ינג 
 מקום לימודים:  Tongji Medical College 
 פרסים והוקרה:  State Preeminent Science and Technology Award (2017) 
 
חוֹאוּ יוּ'נְדֶה (במנדרינית תקנית: 侯云德 ; באנגלית: Hou Yunde; נולד ב-13 ביולי 1929) הוא גנטיקאי, מהנדס גנטי וחוקר מחלות סיני. הוא הקים את הבסיס למחקר גנטי בסין, כמו גם את הבסיס לרפואה מונעת למחלות מידבקות בסין, ונחשב "אבי האינטרפרון הסיני".
ביוגרפיה

חואו נולד ב-1929 בעיר צָ'אנְגְג'וֹאוּ (אנ') במחוז ג'יאנגסו.
עוד בילדותו הוא החליט להקדיש את חייו לרפואה לאחר שצפה באחיו שמת ממחלה מידבקת.
בשנת 1958, הוא סיים לימודי רפואה בבית הספר לרפואה של ווּהָאן (היום, בית הספר לרפואה טונְגְגִ'י) (אנ'), ובין השנים 1958–1962 הוא למד במכון המחקר לחקר נגיפים על שם דימיטרי איבנובסקי (אנ') בברית המועצות (רו'). הוא השקיע הרבה שעות עבודה בהיותו שם במהלך לימודיו שם. יום אחד, העכברים במעבדה מתו מגורם לא ידוע. חואו חקר וגילה כי העכברים במעבדה סובלים מווירוס סנדאי (Sendai virus, נגיף דרכי-נשימה של עכברים (Murine respirovirus)), הוא בחן את האפשרות שהנגיף יכול להדביק בני אדם, וגילה כי וירוס סנדאי מסוגל לגרום לאיחוד ("התכה") של תאים חד-שכבתיים. חואו היה בין הראשונים שחקר את תופעת איחוד התאים (Cell fusion). על תוצאות מחקריו אלו כתב 17 מאמרים וקיבל תואר דוקטורט (ברוסית kandidat nauk - דוקטור בדרגה התחלתית) במדעי הרפואה, הייתה זו הפעם הראשונה שהמכון העניק תואר זה לסטודנט זר.
עם חזרתו לסין חואו חקר נגיפים כגורמים עיקריים לזיהומים נשימתיים והצליח לבודד שלושה זנים של פארא-אינפלואנזה, שהסבירו את המגפות המדבקות בבייג'ינג בין השנים 1962–1964.
בהמשך עבודתו בסין הניח את הבסיס למחקר הנגיף המולקולרי של סין ויצר את התרופות הסיניות הראשונות שהונדסו גנטית.
בשנות ה-70 של המאה ה-20 חואו עבד כדי לפתח אינטרפרון המיוצר מחומרים מקומיים כדי להוזיל עלויות. לאחר מספר רב של ניסיונות הוא הצליח לפתח את הייצור הסיני הראשון בדרגה רפואית של אינטרפרון מתאי דם לבנים, אשר הקנה לו את הכינוי "אבי האינטרפרון הסיני". הוא גם הצליח לפתח אינטרפרון a1b רקומביננטי אשר נועד לטפל בסוגים של לוקמיה וצהבת נגיפית.
בין השנים 1978–1996 קבוצתו המשיכה לפתח עוד 18 תרופות מבוססות הנדסה גנטית, מתוכן 8 שהוא פיתח אישית.
בין השנים 1984–1997 שימש כראש ועדת מומחים לתכנון בתחום הביוטכנולוגי של תוכנית 863.
לאחר שההגבלות על עסקים נחלשו בשנות ה-90 של המאה ה-20, הוא הקים את אחת מחברות התרופות הסיניות הראשונות להנדסה גנטית, יחד עם צֶ'נְג יוּנְגְצִ'ינְג (Cheng Yongqing). חואו וצוותו פתחו את ה-alpha 1b, אינטרפרון שמיוצר מקומית בסין ושתעשיית התרופות הסינית נשענת עליו.
בשנת 2008, בגיל 79, הוא מונה להיות המנהל הטכני בוועדה הלאומית לטיפול ואבחון במחלת האיידס, דלקת כבד נגיפית ומחלות מידבקות אחרות. הוא הניח את התשתית לטיפול ומניעה למגפות נגיפיות מדבקות, עם תוכנית מערכתית לשנים 2008–2020.
במהלך מגפת השפעת ב-2009, חואו, בשנות ה-80 לחייו, היה אחראי על התגובה הסינית למגפה ולמניעת המשך הפצתה. הצוות הצליח לפתח חיסון אולם הייתה שאלה אם נדרשת מנה או שתיים, כיוון שחברות התרופות הסיניות לא היו מסוגלות לעמוד בקצב החיסונים הנדרש. חואו התעקש שמנה אחת תספיק ושהגוף ייצור את החיסון הנדרש, וכך יהיו יותר חיסונים לכולם. תחת הנהגתו של חואו המגפה נעצרה בסין לפני מועד סיומה הרשמי בשאר העולם.
בזכות עבודתו ובזכות רופאים אחרים הוא הניח את התשתית לטיפול במחלות מידבקות והקים מערכת היכולה לזהות תוך 72 שעות 300 פתוגנים מוכרים ויכולת לחקירה מהירה של פתוגנים לא מוכרים, ובינם שפעת העופות, נגיף האבולה ועוד.
במהלך חייו כתב יותר מ־500 מאמרים וספרים.
פרסים ואותות הוקרה

חואו זכה בפרס המדע והטכנולוגיה הגבוה ביותר (Highest Science and Technology Award) לשנת 2017. זה פרס נחשב ביותר הנחשב "פרס נובל הסיני" עם פרס כספי גדול של 5 מיליון רנמינבי (השווה ערך ל-800,000 דולר אמריקאי), מתוך הפרס הכספי, 10% הולך לחוקר עצמו, והשאר מוקצה למחקר שלו.
האסטרואיד 181829 Hou Yunde, שהתגלה על ידי אסטרונומים של תוכנית אסטרואיד CCD בייג'ינג שמידט בשנת 1998, נקרא על שמו. ההכרזה הרשמית על השם נעשתה באוגוסט 2019.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  "Profile: China's top science award winner Hou Yunde". www.xinhuanet.com. אורכב מ-המקור ב-2018-01-08. נבדק ב-24 בנובמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3 4 5 6  DANG XIAOFEI (29 בספטמבר 2019). "Hou Yunde: A Staunch Warrior Fighting Infectious Diseases". China daily. נבדק ב-24 בנובמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3  Zhang Zhihao (9 בינואר 2018). "Nation's greatest scientist receives top honor". China Daily Hong Kong. נבדק ב-24 בנובמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Virologist, Gunpowder Expert Claim China's Top Science and Technology Award". Yicai Global. ארכיון מ-2018-01-11. נבדק ב-2018-01-11.
↑  "Xi presents awards to top scientists - The Nation". The Nation (באנגלית). אורכב מ-המקור ב-2018-01-11. נבדק ב-2018-01-11.
↑  "侯云德：守在病毒火山口-新华网". www.xinhuanet.com. ארכיון מ-2018-01-11. נבדק ב-2018-01-11.
↑  "Explosives expert and virologist win top science award - SHINE". SHINE (באנגלית). אורכב מ-המקור ב-2018-01-11. נבדק ב-2018-01-11.
↑  "Yunde Hou: Executive Profile & Biography - Bloomberg". www.bloomberg.com. אורכב מ-המקור ב-2018-01-11. נבדק ב-2018-01-11.
↑  Zhang, Zhihao. "Nation's greatest scientist receives top honor". www.chinadaily.com.cn. China Daily. אורכב מ-המקור ב-2018-01-09. נבדק ב-2018-01-11.
↑  "China's State Council Honours Two Eminent Chinese Scientists". www.asianscientist.com. 29 במרץ 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  (M.P.C. 115896)"Minor planet circulars/Minor planets and coments" (PDF). Minor planet center. 27 באוגוסט 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "(181829) Houyunde =  ‏ 1998 SY62 =‏ 2002 VC78". minor planet center.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n85314405  VIAF: 8841415   WorldCat (עם VIAF): 8841415
וינצ'נזו לנצ'יה

| --- | --- |

 לידה:  24 באוגוסט 1881 Fobello, איטליה 
 פטירה:  15 בפברואר 1937 (בגיל 55) טורינו, איטליה 
 מדינה:  ממלכת איטליה ממלכת איטליה
 מקום קבורה:  Cappella Lancia 
 
"וינצ'נזו לנצ'יה" (1905)
וינצ'נזו לנצ'יה" (1907)
"וינצ'נזו לנצ'יה" (1910)
וינצ'נזו לנצ'יה (באיטלקית: Vincenzo Lancia‏; 24 באוגוסט 1881 - 15 בפברואר 1937) היה נהג מכוניות מרוץ, מייסד ומנהלה הראשון של יצרנית המכוניות האיטלקית לנצ'יה.
ביוגרפיה

לנצ'יה נולד בכפר "Fobello" (אנ') סמוך לטורינו, במחוז פיימונטה בממלכת איטליה. הבן הרביעי (אחות אחת ושני אחים) ממשפחה עשירה, שבה אביו, קאווליר ג'וזפה לנצ'יה, היה יזם שעשה את הונו על ידי הפקת בשר משומר ואגוזי מרק.
מגיל צעיר, התעניין לנצ'יה במכונות ובהנדסה. משנת 1898 עבד כמנהל חשבונות - ובעקיפין כמכונאי - בסדנת טורינו של ג'ובאני בטיסטה צירנו (אנ'), שבנתה לראשונה אופניים, ועסקה ביבוא אופניים בטורינו.
בשנת 1899 בנתה הסדנה אב טיפוס של מכונית. המכונית עוררה התלהבות רבה בהצגתה, וכדי לייצר אותה בקנה מידה תעשייתי, נוסדה "Fabbrica Italiana Automobili Torino", הידוע גם בראשי תיבות של פיאט, אשר רכשה את הסדנה הקטנה כולל העובדים. לאחר תקופה ראשונית כנהג בדיקה החל לנצ'יה להשתתף במרוצי מכוניות מקומיות.
עד 1908 היה לנצ'יה נהג מרוצים, ולאחר שהיה מעורב במספר תאונות נהיה מאוד מפורסם.
בשנת 1906 הקים את חברת המכוניות לנצ'יה.
המכונית הראשונה שבנה בשנת 1907, והוצגה בשנת 1908, הייתה לנצ'יה אלפא, אשר כללה טכנולוגיה חדשנית.
לנצ'יה אשר היה מעורב בכל הליכי התכנון, עיצוב וייצור הוציא מודלים פורצי דרך כגון "לנצ'יה Lambda" (אנ') ולנצ'יה אפריליה (לפני מותו).
מכוניות החברה הצטיינו בחדשנות הנדסית, פאר וביצועים וזכו להצלחות באירועי ספורט מוטורי.
בשנת 1922 לנצ'יה תמך כלכלית בבניית מסלול המרוצים הלאומי מונזה (אנ').
לנצ'יה נפטר מהתקף לב ב־15 בפברואר 1937, לפני שלנצ'יה אפריליה הושלמה בייצור מלא. נטמן בפובלו (אנ').
אשתו אדל מיגליטי ובנם ג'אני המשיכו את הניהול של יצרן הרכב "לנצ'יה" עד שנת 1955.
מרוצי מכוניות

בשנת 1904 זכה פעמיים במרוץ "Susa-Moncenisio" (אנ').
בשנת 1904 במרוץ "Florio Cup" הגיע למהירות של 115.7 קמ"ש.
בשנת 1906 זכה ב"גביע הזהב" במילאנו כשהוא נוהג בדגם "פיאט 28–40 HP" (אנ').
בשנת 1906 הוביל במרוץ "1906 French Grand Prix" (אנ') בלה מאן, בזמן של 53 דקות ו-42 שניות.
משפחה

בשנת 1922 התחתן עם מזכירתו אדל מיגליטי, לזוג נולדו שלושה ילדים: אנה מריה, ג'אני ואליונורה.
הערות שוליים

↑  "וינצ'נזו לנצ'יה" Vincenzo Lancia, in SAN - Portale degli archivi d'impresa
↑  "וינצ'נזו לנצ'יה" hemmings.com/blog/article/vincenzo-lancia
↑  "וינצ'נזו לנצ'יה" vanderbiltcupraces.com/index
↑  "וינצ'נזו לנצ'יה" - מרוצי מכוניות viva-lancia.com/snippet/index
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb14976459x (data)  GND: 11922884X  ISNI: 0000 0000 5539 0342  LCCN: n77000337  RKD: 302659  VIAF: 54953424   WorldCat (עם VIAF): 54953424
זרימת קואט

זרימת קואט (מצרפתית: Couette) במכניקת הזורמים היא זרימה למינרית של זורם צמיגי במרחב שבין שני לוחות מקבילים, כאשר אחד מן הלוחות נע יחסית לשני.
הזרימה מונעת על ידי כוח הצמיגות המופעל על הזורם וגם על ידי גרדיאנט הלחצים בין שני הלוחות.
סוג זה של זרימה קרוי על שם של מוריס מארי אלפרד קואט, פרופסור לפיזיקה מאוניברסיטת אנז'ה, צרפת, בשלהי המאה ה-19.
הדגמה תפישתית פשוטה > תיאור מתמטי

זרימת קואט מובאת לעיתים תכופות בלימודי פיזיקה והנדסה כדי להדגים תנועת זורם המונעת מכוח גזירה.
הדוגמה הפשוטה ביותר מראה שני לוחות אינסופיים מקבילים המרוחקים במרחק  h זה מזה.
לוח אחד, נניח העליון, נע במהירות  u_{0} במישור שלו.
בהזנחת השפעות של גרדיאנט הלחץ, ניתן לפשט את משוואות נאוויה-סטוקס לצורה:
כאשר  y היא קואורדינטה מרחבית הניצבת ללוחות ו- u(y) היא התפלגות המהירות. משוואה זו משקפת את ההנחה שזרימה זו היא "חד-כיוונית". זהו מרכיב המהירות היחידי מבין השלושה  (u,v,w) שאינו טרוויאלי. אם ראשיתו של  y בלוח התחתון אזי תנאי השפה הם  u(0)=0,u(h)=u_{0} והפתרון המדויק יכול להתקבל מאינטגרציה כפולה ושימוש בתנאי השפה.
הדגמה תפישתית פשוטה > גזירה קבועה

תובנה הראויה לציון שניתן להסיק מן המודל הנ"ל היא שלאורך הלוח מאמץ הגזירה קבוע. במיוחד ניתן לראות שהנגזרת הראשונה של המהירות  u_{0}/h היא קבועה. לפי חוק ניוטון של הצמיגות מאמץ הגזירה הוא התוצר של המכפלה הווקטורית בין הביטויי הנ"ל וצמיגות הזורם.
זרימת קואט עם גרדיאנט לחץ

מקרה כללי יותר לזרימת קואט הוא כאשר קיים גרדיאנט לחץ בכיוון מקביל ללוחות. במקרה זה ניתן לפשט את משוואת נאוויה-סטוקס לצורה:
כאשר  dp\!/\!dx הוא גרדיאנט הלחץ המקביל ללוחות ו- \mu  הוא צמיגות הזורם. מאינטגרציה של המשוואה הנ"ל פעמיים ומשימוש בתנאי השפה (אותם תנאים כמו קודם) נקבל את הפתרון המדויק לפילוג הזרימה:
הצורה של פילוג המהירות הנ"ל תלוי במשתנה על-ממדי
גרדיאנט הלחץ יכול להיות חיובי או שלילי.
בנוסף, ניתן להבחין במקרה מוגבל בו הלוחות אינם נעים ואז ניתן לראות פרופיל זרימה פואזילי (Poiseuille) רגיל בצורת פרבולה סימטרית.
מודל טיילור האידיאלי

הקונפיגורציה המתוארת לעיל איננה יכולה להתממש במציאות, הרי לא קיימים לוחות אינסופיים. סר ג'פרי טיילור התעניין בזרימות מונעות גזירה הנגרמות על ידי סיבוב של גלילים בעלי מרכז משותף והוא הגיע לפתרון מתמטי בשנת 1923 שהכליל עקמומיות של כיוון הזרימה בצורה הבאה:
כאשר  C_{1},C_{2} הם קבועים התלויים בתנאי שפה. ניתן להבחין במשוואה זו שאפקט העקמומיות לא מאפשר את קיום מאמץ הגזירה הקבוע בשדה הזרימה כמו שמתואר לעיל. המודל של טיילור איננו מושלם מפני שהוא לא מתחשב בתופעות הקרובות לשפה בגלילים בעלי רוחב סופי, אף על פי שניתן לומר שהוא קירוב טוב, אם מימד הרוחב גדול בהרבה מן המרחב בין הגלילים.
מודל רוחב-סופי

פתרונו של טיילור תקף במכשירים בהם יש עקמומיות גלילית שלעיתים באים בשימוש ליצירת זרימת קואט, אבל איננו תקף למקרה של רוחב סופי. אידיאליזציה נוספת אכן תקפה למקרים סופיים אך לא למקרים בעלי עקמומיות. בתרשים שלעיל, אולי נחשוב ש-"לוח הגבול" ו-"הלוח הנע" הם בעצם שפות של שני גלילים בעלי רדיוס ענק. נניח  R_{1},R_{2} בהתאמה, כאשר  R_{2} הוא גדול רק במעט מ- R_{1}. במקרה הזה באופן מקומי ניתן להזניח את העקמומיות. הפיזיקאי/מתמטיקאי רתיפ ברקר דיווח על פתרון מתמטי של הקונפיגורציה הזאת במונחים של פונקציות טריגונומטריות.
ראו גם

משוואת האגן-פואזיל
זרימה פוטנציאלית
משוואות נאוויה-סטוקס
זרימת טיילור-קואט
זרימת קואט פשוטה בין לוחות אינסופיים
ז'וזה נונס דה פונסקה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  14 באוקטובר 1957 (בן 66) מפרה, פורטוגל פורטוגל
 מדינה:  פורטוגל 
 השתייכות:   צבא פורטוגל
 תקופת הפעילות:  מ-1979
 דרגה:   גנרל
 תפקידים בשירות
 ראש מטה הכוחות המזוינים
 
ז'וזה נונס דה פונסקה (בפורטוגזית: José Nunes da Fonseca; נולד ב-14 באוקטובר 1957) הוא גנרל פורטוגזי המכהן מאז 1 במרץ 2023 כראש מטה הכוחות המזוינים (מקביל לרמטכ"ל).
ביוגרפיה

פונסקה נולד במפרה ב-14 באוקטובר 1957. ב-1979 הוא התגייס לצבא פורטוגל ולמד באקדמיה הצבאית הפורטוגזית. ב-1992 הוא מונה למפקד פלוגה. ב-1994 הוא החל לשרת במטכ"ל הפורטוגזי. בין 1995–1999 הוא שרת בפירנצה בכוח המבצעי המהיר של נאט"ו. במסגרת זו, הוא שרת במשך שנה בכוח הייצוב בבוסניה והרצגובינה. בין 1999–2002 הוא כיהן כסגן ראש אגף הלוגיסטיקה של המטכ"ל. בין 2002–2004 הוא כיהן כסגן מפקד בית הספר הצבאי להנדסה (Escola Prática de Engenharia). בין 2004–2005 הוא כיהן כסגן ראש מטה הכוחות המזוינים (מקביל לרמטכ"ל). בין 2005-2007 הוא שימש כמפקד בית הספר להנדסה. בין 2005–2007 הוא שימש כראש אגף הלוגיסטיקה של הצבא. ב-2011 הוא שרת בכוח קוסובו, כראש אגף הלוגיסטיקה של הכוח.
ב-1 במרץ 2023 הוא מונה לראש מטה הכוחות המזוינים.
ז'וזה סוקרטש

ז'וזה סוקרטש, 2006
ז'וזה סוקרטש דה קרבליו פינטו דה סוזה (בפורטוגזית: José Sócrates de Carvalho Pinto de Sousa ‏האזנהקובץ:Pt-pt-Jose Socrates.oga‏Ⓘ‏; נולד ב-6 בספטמבר 1957), הוא ראש ממשלת פורטוגל לשעבר.
ביוגרפיה

דה סוזה נולד ב-6 בספטמבר 1957 בכפר וילאר דה מסאדה, במחוז אליז'ו שבצפון הכפרי בפורטוגל, כיום במרחק של 100 ק"מ צפונית מזרחית לפורטו. במקצועו הוא הנדסאי אזרחי.
הוא חבר המפלגה הסוציאליסטית משנת 1981 ואף שימש כמזכ"ל המפלגה, וחבר הפרלמנט משנת 1987.
בשנת 1995 נכנס לממשלה כשר לאיכות הסביבה, בממשלתו הראשונה של אנטוניו גוטרש. ב-1997 הפך לשר הצעירים והספורט שבמהלכם ארגן את גמר היורו של הכדורגל ב-2004.
בשנת 1999 בממשלתו השנייה של גוטרש, מונה שוב לשר לאיכות הסביבה.
ב-2002 הפך לחבר באופוזיציה.
בשנת 2004 נבחר לראשות המפלגה הסוציאליסטית וב-12 במאי 2005 הפך לראש ממשלת פורטוגל. במרץ 2011 נכשל בהעברת תוכנית כלכלית בפרלמנט והתפטר מתפקידו. בבחירות הכלליות שהוקדמו בעקבות כך ל-5 ביוני עמד בראש מפלגתו שהפסידה למפלגה הסוציאל-דמוקרטית (שלמרות שמה היא מפלגת מרכז-ימין).
בנובמבר 2014 נעצר בחשד לעבירות שחיתות, העלמת מס והלבנת הון. לאחר 10 חודשים שוחרר למעצר בית.
ז'וזה ליניארס

ז'וזה ליניארס (בפורטוגזית: José Linhares; ‏28 בינואר 1886 - 26 בינואר 1957) היה עורך דין, שופט ופוליטיקאי ברזילאי. הוא כיהן כנשיא ברזיל במשך שלושה חודשים וחמישה ימים בין 29 באוקטובר 1945 ו-31 בינואר 1946.
ב-24 בדצמבר 1937 נהיה ליניארס שופט בית המשפט העליון הברזילאי. ב-26 במאי 1945 התמנה לנשיא אותו המוסד. מתוקף תפקיד זה, התמנה לנשיא ברזיל באופן זמני בעקבות הדחתו של ז'טוליו ורגאס וכיהן עד לבחירת נשיא חדש.
ליניארס הבטיח קיום הבחירות באופן חלק ונקי ובמהלך כהונתו הקצרה הספיק להקים קרן לאומית לפיתוח כבישים במדינה, אך ספג בקורת על ריבוי המינויים הפוליטיים מקרב בני משפחתו.
ולדימיר איביץ'

ולדימיר איביץ' (בסרבית-קירילית: Владимир Ивић; נולד ב-7 במאי 1977 בזרניאנין שביוגוסלביה) הוא כדורגלן עבר סרבי, אשר שיחק בעמדת הקשר ההתקפי.
קריירה > קריירה כשחקן

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
איביץ' התחיל לשחק כדורגל מקצועי בפרולטר זרניאנין, וערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בגיל 17 בעונת 1994/1995. בינואר 1998 עבר לפרטיזן בלגרד, שם שיחק שש שנים וזכה בשלוש אליפויות ושני גביעים. את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות ערך בעונת 2003/2004, ולאחר עזיבתו של סאשה איליץ' הוא מונה לקפטן הקבוצה. ב-133 משחקים הבקיע 64 שערים. לאחר מכן עבר לגרמניה וחתם בבורוסיה מנשנגלדבך אך לא הצליח להשתלב במועדון, ובשנת 2005 עבר ליוון ושם שיחק בא.א.ק. אתונה, אריס סלוניקי ופאוק סלוניקי עד לפרישתו ב-2012.
איביץ' ערך שמונה הופעות במדי נבחרת סרביה ומונטנגרו בין השנים 2001–2004. את הופעת הבכורה שלו ערך במונדיאל 2002, כשהחליף את דיאן סטנקוביץ' במשחק מול שווייץ.