stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מריה לבובה-בלובה
הערות שוליים

↑  "Putin arrest warrant issued over war crime allegations". BBC News. 17 במרץ 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Уполномоченный по правам ребенка в РФ Мария Львова-Белова. Досье" [Commissioner for Children's Rights in the Russian Federation Maria Lvova-Belova. Dossier]. Argumenty i Fakty (ברוסית). 27 באוקטובר 2021. ארכיון מ-27 באוקטובר 2021. נבדק ב-27 באוקטובר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Kotov, Kazakov and Lvova-Belova elected as co-chairmen of the Penza headquarters of the ONF". PenzaNews. אורכב מ-המקור ב-10 באוגוסט 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Сенатором от Пензенской области назначили директора социальной НКО Марию Львову-Белову" [Director of a social NGO Maria Lvova-Belova was appointed Senator from the Penza region]. TASS (ברוסית). 21 בספטמבר 2020. ארכיון מ-6 באוקטובר 2020. נבדק ב-27 באוקטובר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Путин назначил Марию Львову-Белову уполномоченным по правам ребенка" [Putin appointed Maria Lvova-Belova Commissioner for Children's Rights]. TASS (ברוסית). ארכיון מ-27 באוקטובר 2021. נבדק ב-27 באוקטובר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Quinn, Allison (16 ביוני 2022). "Putin's Advocate for Child Welfare Is Straight-Up Stealing Kids in Ukraine, U.K. Says". The Daily Beast. ארכיון מ-19 ביוני 2022. נבדק ב-19 ביוני 2022. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Invaders deport children from Mariupol and Volnovakha to Rostov Oblast, Russia: they want to turn them into Russian citizens". Ukrayinska Pravda (באנגלית). ארכיון מ-2 ביוני 2022. נבדק ב-28 באוקטובר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "COUNCIL IMPLEMENTING REGULATION (EU) 2022/1270 of 21 July 2022". ארכיון מ-13 באוקטובר 2022. נבדק ב-8 בפברואר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Japan imposes personal sanctions on 36 Russian individuals". TASS. ארכיון מ-7 בפברואר 2023. נבדק ב-7 בפברואר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Putin arrest warrant issued over war crime allegations". BBC News. 17 במרץ 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Lvova-Belova Maria Alexeyevna". PenzaNews. אורכב מ-המקור ב-12 באוגוסט 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  ""Я уже привык к светской работе и хорошей зарплате, и тут все изменилось» — как успешный программист и отец девяти детей стал священником – Православный журнал «Фома"" ["I'm already used to secular work and a good salary, and then everything changed" - how a successful programmer and father of nine children became a priest - Orthodox magazine "Foma"] (ברוסית). 9 באפריל 2021. ארכיון מ-27 באוקטובר 2021. נבדק ב-27 באוקטובר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Putin's Children's Envoy Reveals She Adopted Child From Mariupol". The Moscow Times. 16 בפברואר 2023. ארכיון מ-16 בפברואר 2023. נבדק ב-16 בפברואר 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9813129934005606  GND: 1321161018  VIAF: 74167440776088532078   WorldCat (עם VIAF): 74167440776088532078 
מריה לבובה-בלובה לוחצת את ידו של ולדימיר פוטין, 2022
אלינה קבייבה

| --- | --- |

 לידה:  12 במאי 1983 (בת 41) טשקנט, ברה"מ 
 מידע כללי
 מדינה:  רוסיה, ברית המועצות, קזחסטן 
 השכלה:  Russian State University of Tourism and Services Studies  האוניברסיטה הממלכתית הלאומית לתרבות גוף, ספורט ובריאות על שם לסגאפט בלנינגרד 
 משקל:  50 ק"ג 
 גובה:  1.66 מטרים
 בן או בת זוג:  ולדימיר פוטין 
 www.kabaeva-alina.com
 ספורט
 ענף ספורט:  התעמלות אמנותית
 תקופת הפעילות:  1996–2007 (כ־11 שנים) 
 הישגים
 פרסים והוקרה:  עיטור ההצטיינות למען המולדת דרגה רביעית  עיטור הידידות (רוסיה) 
 
אלינה מאראטובנה קבייבה (רוסית: Алина Маратовна Кабаева, טטרית: Әлинә Марат кызы Кабаева; ‏נולדה ב־12 במאי 1983) היא מתעמלת אמנותית רוסייה לשעבר, אלופה אולימפית (אתונה 2004) וזוכת מדליית ארד אולימפית (סידני 2000) בקרב רב אישי, דוגמנית, פוליטיקאית ואשת תקשורת.
עם 2 מדליות אולימפיות (זהב וארד), 14 מדליות באליפויות עולם (9 זהב) ו-21 מדליות אישיות (15 זהב) באליפויות אירופה. בשנת 2001 נמצאה חיובית למשתן פורוסמיד והמדליות בהן זכתה באליפות העולם (6) באותה שנה ובמשחקי הרצון הטוב (5) נשללו.
משנת 2007 ועד 2014 כיהנה כחברת פרלמנט בדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית מטעם מפלגת רוסיה המאוחדת.
בספטמבר 2014 מונתה ליושבת ראש מועצת המנהלים של חברת National Media Group, חברת החזקות תקשורת האחראית לניהול מספר אמצעי תקשורת ממשלתיים לרבות עיתון איזבסטיה וערוצי הטלוויזיה REN TV, ספורט אקספרס, ערוץ 5 וערוץ 1.
חייה

קבייבה נולדה בטשקנט לאב ממוצא טטרי, מאראט קבייב, כדורגלן לשעבר, כיום מאמן ומתגורר בטשקנט ולאמא ממוצא רוסי, לובוב קבייבה, בנעוריה הייתה כדורסלנית, מתגוררת במוסקבה. אלינה התחילה את דרכה בגיל 4 ב-1987 אצל המאמנת אירינה וינר שמאמנת הרבה אלופות עולם. בהתחלה אמה חיפשה מאמנת אבל כולן אמרו שהיא כבדה ולא מתאימה להתעמלות אמנותית אך לבסוף מצאה במוסקבה את אירינה וינר אשר אמרה שהיא גמישה והיא תאמן אותה. אלינה התחילה להתאמן וכבר בגיל 10 הפכה לילדה הכי טובה בקבוצה, השיגה מקומות ראשונים באליפות רוסיה לנוער ובגיל 13 נסעה לאליפות אירופה וחזרה עם מדליות וגביעים ותואר אלופת אירופה. האימונים נמשכו כל יום 8 עד 10 שעות ביום, וכוללים עבודה על גמישות, אלמנטים, תרגילים, בלט וכושר גופני.
בשנת 2000 השתתפה באולימפיאדת סידני וזכתה במקום 3 בגלל נפילת החישוק. בשנת 2004 באולימפיאדת אתונה זכתה במקום הראשון ובתואר אלופה אולימפית. מספר ימים לפני הטיסה לאולימפיאדת אתונה היא התנצרה (לפני כן הייתה מוסלמית). לאחר האולימפיאדה החליטה שהגיעה לשיא ופרשה ב-2005. ב-2006 חזרה מפרישתה. ב-2006 השתתפה בגרנד פרי בחולון.
בשנים 2006 ו-2007 הייתה קבייבה חברה בלשכה הציבורית של רוסיה, גוף ממשלתי הממונה על ידי הנשיא, שמטרתו לבחון את החקיקה ודרכי פעולות הממשלה בסובייקטים הפדרליים המרכיבים את הפדרציה הרוסית. בשנת 2007 היא נבחרה לפרלמנט הרוסי – הדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית ומטפלת בנושאים הקשורים עם הנוער.
באפריל 2008 דיווח עיתון מוסקבאי בשם Moskovsky Korrespondent כי ראש ממשלת רוסיה ולדימיר פוטין התגרש בחשאי מאשתו ונישא לקבייבה. פוטין הכחיש את השמועות, ואילו העיתון נסגר ובעליו עבר להשקיע בעיתון נובאיה גאזטה. ייתכן ובשנת 2009 הרתה קבייבה וילדה בן מאב בלתי ידוע שרבים מאמינים שהוא פוטין.
ב-2009 אלינה ארגנה את "פסטיבל אלינה קבייבה" שהשתתפו בו רק בנות מרוסיה, ב-2010 השתתפו בנות מארצות חברות בחבר המדינות ב-2011 השתתפו בנות מארצות נוספות – ישראל, גרמניה, קובה, ועוד.
בשנים 2007–2014 כיהנה כחברת פרלמנט בדומה, הבית התחתון בפרלמנט הרוסי, מטעם מפלגת השלטון רוסיה המאוחדת.
בספטמבר 2014 מונתה לכהן כיושבת ראש מועצת המנהלים של חברת National Media Group, חברת החזקות תקשורת שבבעלותה מספר אמצעי תקשורת ממשלתיים לרבות עיתון איזבסטיה, מגזין ספורט אקספרס וערוצי הטלוויזיה REN TV, ערוץ 5 (רוסיה) וערוץ 1 הרוסי.
הערות שוליים

↑  "Alina Kabaeva". ESPN. נבדק ב-17 באפריל 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Alina Kabaeva Photo Gallery". Celebs-Place. 6 באפריל 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Alina Kabaeva News". Huffington Post, USA. 6 באפריל 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Vladamir Putin's Mistress Has Some Moves (22 Photos)". theCHIVE. Resignation Media, LLC. 16 במרץ 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  NMG Public Council. nm-g.ru
↑  Алина Кабаева станет председателем совета директоров "Национальной Медиа Группы". Itar-tass. 15 September 2014
↑  New York Post, New York Post (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810686775605606  GND: 1316762904  ISNI: 0000 0000 5842 339X  NKC: js20081201012  VIAF: 82151776797418011218   WorldCat (עם VIAF): 82151776797418011218
למך בן מתושאל

ערך זה עוסק בבנו של מתושאל. אם התכוונתם לבנו של מתושלח, ראו .
| --- | --- |

 אב:  מתושאל 
 בן או בת זוג:  עדה צלה 
 צאצאים:  תובל קין, יבל, נעמה, יובל 
 
למך שר את שירתו לשתי נשותיו 

וַיֹּאמֶר לֶמֶךְ לְנָשָׁיו:

עָדָה וְצִלָּה, שְׁמַעַן קוֹלִי; נְשֵׁי לֶמֶךְ, הַאְזֵנָּה אִמְרָתִי:

כִּי אִישׁ הָרַגְתִּי לְפִצְעִי, וְיֶלֶד לְחַבֻּרָתִי.

כִּי שִׁבְעָתַיִם, יֻקַּם-קָיִן; וְלֶמֶךְ, שִׁבְעִים וְשִׁבְעָה.

— ספר בראשית, פרק ד', פסוקים כ"ג–כ"ד
לֶמֶך, בנו של מתושאל, הוא דמות מקראית הנזכרת בספר בראשית, פרק ד' בסדר הדורות של שושלת קין.
יש הגורסים כי מקור שמו במילה האכדית Lumakku, המציינת סוג של כהן או פרח כהונה.
למך בן מתושאל נשא שתי נשים, עָדָה וצִלָּה. בניו של למך: מאשתו עדה נולדו יָבָל ויוּבָל, ומאשתו צלה נולדו תּוּבַל-קַיִן ונַעֲמָה.
רש"י, בעקבות בראשית רבה, מסביר מדוע היו ללמך שתי נשים:
כך היה דרכן של דור המבול, אחת לפריה ורבייה ואחת לתשמיש. זו שהיא לתשמיש משקה כוס של עקרין כדי שתעקר ומקושטת ככלה ומאכילה מעדנים, וחברתה נזופה ואבלה כאלמנה, וזהו שפירש איוב (איוב, כ"ד, כ"א) "רועה עקרה לא תלד ואלמנה לא ייטיב", כמו שמפורש באגדת חלק.
רש"י מוסיף שעדה היא של פריה ורבייה וצלה היא של תשמיש. בפירוש זה יש קושי, שהרי צלה ילדה בן ובת. הפירוש "דעת זקנים מבעלי התוספות" מנסה ליישב קושי זה על פי הכתוב ”וְצִלָּה גַם-הִוא יָלְדָה” (בראשית, ד', כ"ב), ודבריו:
דלהכי כתיב "גם", כלומר אף צלה שנבחרה לתשמיש ילדה, ולא הועיל לה כוס של עקרין.
בדרך דומה אך הפוכה נוקט התלמוד הירושלמי: "עדה – שהיה מתעדן בגופה; צילה – שהיה יושב בצילה של בנים".
שירת למך

על למך מתעכב הכתוב יותר מאשר על צאצאי אדם וחוה האחרים. הסיבה היא הסיפור שמובא על ידי למך בצורת שירה המופנה לשתי נשותיו:
עָדָה וְצִלָּה, שְׁמַעַן קוֹלִי; נְשֵׁי לֶמֶךְ, הַאְזֵנָּה אִמְרָתִי:

כִּי אִישׁ הָרַגְתִּי לְפִצְעִי, וְיֶלֶד לְחַבֻּרָתִי.

כִּי שִׁבְעָתַיִם, יֻקַּם-קָיִן; וְלֶמֶךְ, שִׁבְעִים וְשִׁבְעָה.
רש"י ופרשני מקרא נוספים מסבירים, על פי מדרש, שהאיש שבו מדובר הוא קין, ושלמך הרג אותו בשגגה בעת ציד. למך היה כבד ראייה, ויצא לציד יחד עם בנו, תובל קין. קין עבר בסביבה, ולמך, שחשב שהוא חיה, ירה לעברו חץ והרגו. כשהעמיד אותו בנו על טעותו, ספק למך את כפיו מרוב צער, ומחץ למוות גם את בנו.
(לשירה זו קיימים פירושים נוספים, אך הפרוש הנ"ל הוא המקובל והידוע יותר).
בשל מעשה זה "זכה" למך להפוך לכינוי עממי לאדם לא יוצלח – שלומיאל – מושג שעבר גם לשפות אחרות.
בהמשך ספר בראשית נזכרת דמות נוספת בשם למך – למך בן מתושלח (אבי נח).
לקריאה נוספת

דב קמחי, אנציקלופדיה לאישים בתנ"ך, הוצאת יהושע צ'צ'יק, 1969, כרך ראשון, עמוד 542–543.
הערות שוליים

↑  רן צדוק, עולם התנ"ך בראשית, דוידזון-עתי, תל אביב, 1993, עמ' 44.
↑  מסכת יבמות לז
ויקטור וקסלברג

| --- | --- |

 לידה:  14 באפריל 1957 (בן 67) דרוהוביץ', ברה"מ 
 שם לידה:  Виктор Феликсович Вексельберг 
 מדינה:  ברית המועצות, רוסיה 
 פרסים והוקרה:  עיטור מסדר המולדת דרגה שלישית (2014)  עיטור הכבוד של הפדרציה הרוסית  תעודת כבוד נשיאותית של הפדרציה הרוסית  עיטור הצדקה  עיטור אלכסנדר נבסקי  עיטור ההצטיינות למען המולדת דרגה רביעית 
 
ויקטור פליקסוביץ' וקסלברג (ברוסית: Виктор Феликсович Вексельберг, באוקראינית: Віктор Феліксович Вексельберг; נולד ב-14 באפריל 1957, בדרוהוביץ', מערב אוקראינה) הוא איש עסקים ואוליגרך רוסי יליד אוקראינה ממוצא יהודי, מן האוליגרכים הרוסים הפעילים בעשורים הראשונים של המאה ה-21.
וקסלברג הוא הבעלים והנשיא של קונצרן הענק רנובה (אנ'), והונו נאמד לפי המגזין "פורבס", נכון לנובמבר 2014 ב-15.4 מיליארד דולר. הוא דורג ב-2013 כאדם השלישי בעושרו ברוסיה.
קורות חיים

נולד ב-1957 בדרוהוביץ' שבמערב אוקראינה לאב יהודי ואם רוסית נוצרייה, סיים את לימודיו במכון להנדסת רכבות במוסקבה (אנ'), והחל לעבוד כמהנדס ומנהל מחקר בחברה ממשלתית לייצור משאבות. בשנת 1988, לאחר ששלטונו של מיכאיל גורבצ'וב הקל על פתיחת עסקים עצמאיים ברוסיה, כחלק ממדיניות הפרסטרויקה וגלאסנוסט, וקסלברג ייסד את NPO Komev חברה אשר ביצעה פרויקטים עבור מפעל האלומיניום של אירקוטסק. בשנת 1990 הוא ייסד את תאגיד רנובה יחד עם חברו ללימודים לאונרד בלווטניק. חברת Komvek בבעלות וקסלברג החזיקה ב-67% מהונה של רנובה ואילו חברת Access Industries בבעלות בלוונטניק החזיקה ב-33% הנותרים. וקסלברג הפיק הון רב מהפרטת תעשיית האלומיניום ברוסיה, בשנת 1993, בתקופת שלטון ילצין. בשנת 1996 הוא היה אחד ממייסדי חברת האלומיניום סיביר-אוראל (אנ') לאחר איחוד מפעלי האלומיניום באוראל ובאירקוטסק (חברה שמוזגה מאוחר יותר לתאגיד הענק רוסאל). ברווחיו מעסקי האלומיניום הוא רכש מניות מיעוט בתאגיד TNK, אחת מחברות הנפט והגז הגדולות ברוסיה. בשנת 1997 רכש את השליטה בחברת TNK והתמנה למועצת המנהלים של החברה ובשנת 1998 היה ליושב ראש מועצת המנהלים. מאוחר יותר איחד את נכסיו ב-TNK ונכסים אחרים בהם החזיק, לתוך תאגיד רנובה, תוך שהוא מאציל סמכויות לדרג הניהול בחברות.
בשנת 2003 הכריז תאגיד רנובה, יחד עם חברת Access Industries (בבעלות בלווטניק) וקבוצת אלפא (בבעלות מיכאיל פרידמן, גרמן חאן ואלכסיי קוזמיצ'ב) על שותפות אסטרטגית לאחזקת נכסי הנפט שלהן ברוסיה ובאוקראינה ויצירת תאגיד AAR. באותה שנה מוזג תאגיד AAR עם נכסי האנרגיה של תאגיד BP ברוסיה בחלקים שווים. התאגיד החדש נקרא בשם TNK-BP והיה העסקה המסחרית הגדולה ביותר עד לאותה עת בהיסטוריה של רוסיה. כיושב ראש מועצת המנהלים של TNK, וקסלברג נטל תפקיד מרכזי בהוצאתה לפועל של העסקה.
לוקסלברג אזרחות ישראלית, הוא תרם לארגונים והשקיע בחברות ישראליות. אחת מאלה היא חברת הסייבר "הממד החמישי" שהיו"ר שלה היה בני גנץ.
הוא נשוי למרינה ואב לבן ובת. וקסלברג, צאצא לנישואים בין-דתיים, מזהה את עצמו כרב-לאומי ואינו מבקר בבית כנסת או בכנסייה. עם זאת, הוא מרבה לתרום למוסדות אמנות המזוהים עם היהדות, ותרם 4.5 מיליון דולר לבניית מוזיאון היהדות והסובלנות במוסקבה, והוא משמש כיו"ר מועצת המנהלים של המוזיאון.
עומד בראש מכון סקולקובו למדע וטכנולוגיה שמושבו במרכז ההשקעות סקולקובו.
אוסף האמנות

וקסלברג מחזיק ברשותו אוסף אמנות גדול, בין היתר, רכש וקסלברג בשנת 2004 את האוסף הגדול ביותר של ביצי פברז'ה שנמצא מחוץ לקרמלין, במכירה פומבית בסותבי'ס, בסכום של למעלה מ-90 מיליון דולרים; האוסף ובו 9 ביצים נאסף בידי מלקולם פורבס. בסך הכל מצויות ברשותו של וקסלברג 11 ביצים קיסריות, שתי ביצים שהוכנו בידי פברז'ה עבור משפחת קלץ', ושתים ממקורות אחרים. בראיון משנת 2013 ל-BBC טען וקסלברג כי מעולם לא הציג את הביצים בביתו והוא רכש אותן מכיוון שהאמין כי הן חשובות להיסטוריה ולתרבות הרוסית והוא רואה בהן את התכשיטים הטובים בעולם. ב-19 בנובמבר 2013 חנך וקסלברג את מוזיאון פברז'ה בסנקט פטרבורג, שם הן מוצגות.
בחודש ספטמבר 2006 שילם וקסלברג כעשרה מיליון דולר לכיסוי הוצאות העברת 18 הפעמונים ממגדל הפעמונים בבית לואל, באוניברסיטת הרווארד, בארצות הברית, חזרה למקומם המקורי במנזר דנילוב במוסקבה ולרכוש עבור אוניברסיטת הרווארד פעמונים חלופיים, הפעמונים ההיסטוריים הושבו למוסקבה ב-12 בספטמבר 2008.
תרומות

וקסלברג תרם 4.5 מיליון דולר להקמת מוזיאון היהדות והסובלנות במוסקבה, אשר עלותו הכוללת הייתה כ-60 מיליון דולר והוא עומד בראש חבר הנאמנים של המוזיאון. וקסלברג אף תורם לשיפוץ ואחזקת בתי כנסת ברחבי רוסיה.
מחלוקות

בשנת 2008 תיווך וקסלברג בעסקה בין ממשלות רוסיה והונגריה שעיקרה היה רכישת בניין שגרירות לשעבר של הונגריה בסכום של 21 מיליון דולר ומכירתה המיידית לממשלת רוסיה בסכום של 116 מיליון דולר, בעוד שערך השוק של הבניין הוערך בכ-50 מיליון דולר. חקירת מסמכי העסקה על ידי אלכסיי נבלני חשפה מסמכים מזויפים ואשר אינם חוקיים, דבר שהעלה חשד למעשה מרמה.
באפריל 2009 פתח משרד האוצר הפדרלי של שווייץ בחקירה פלילית נגד וקסלברג בחשד לעבירות במסחר במניות במדינה. כתוצאה מן החקירה וקסלברג נקנס על ידי שלטונות שווייץ, בשנת 2010, יחד עם שני שותפים, ב-120 מיליון פרנק שווייצרי. אולם וקסלברג ערער על הפסיקה ובית המשפט בשווייץ ניקה אותו מן החשדות בעבירה ופטר אותו מן הקנס.
בחודש מרץ 2018 חוקרים מטעם רוברט מולר, התובע המיוחד לחקירת התערבות רוסיה בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2016 חקרו את וקסלברג מיד לאחר שמטוסו נחת בנמל תעופה באזור ניו יורק.
בחודש אפריל 2018 הכריז משרד האוצר של ארצות הברית על הטלת סנקציות על וקסלברג ו-23 אנשים נוספים בעלי אזרחות רוסית, במטרה לפגוע באנשים מהחוג הפנימי של פוטין, בשל ניסיונותיה המתמשכים של רוסיה "לערער את הדמוקרטיות המערביות", זאת במסגרת "החוק לפעולה נגד אויביה של ארצות הברית באמצעות סנקציות".
במרץ 2022, בעקבות פלישת רוסיה לאוקראינה, הודיעו ארצות הברית, בריטניה ואוסטרליה על שורה של סנקציות אישיות נגד וקסלברג ואוליגרכים רוסים נוספים המקורבים לפוטין, בניסיון לפגוע בכלכלה הרוסית ולשבש את מאמצי המלחמה של פוטין. הסנקציות כוללות בין השאר הקפאת נכסים ומגבלות תנועה. בין השאר הוחרמה היאכטה של וקסלברג.
הערות שוליים

↑  תני גולדשטיין, האוליגרך הרוסי, הסנקציות ו"הממד החמישי" של גנץ, באתר זמן ישראל, 16 במרץ 2022
↑  The Fabergé Museum has offcially opened in the Shuvalov Palace in St. Petersburg. The Link of Times
↑  Elif Batuman, The Bells. The New Yorker, April 27, 2009
↑  Ilya Arkhipov and Henry Meyer, Peres Inaugurates Jewish Museum Funded by Putin, Vekselberg. Bloomberg, November 8, 2012
↑  Matthew Allen, Russian tycoon Viktor Vekselberg is set to challenge the Swiss finance ministry’s authority by contesting a massive fine for alleged breaches of stock market rules. SWI, September 15, 2010
↑  UPDATE 1-Oerlikon's Vekselberg cleared of record fine. Reurters, September 23, 2010
↑  Adam Goldman, Ben Protess and William K. Rashbaum, Viktor Vekselberg, Russian Billionaire, Was Questioned by Mueller’s Investigators. New York Times, May 4, 2018
↑  Ukraine-/Russia-related Designations and Identification Update; Syria Designations; Kingpin Act Designations; Issuance of Ukraine-/Russia-related General Licenses 12 and 13; Publication of New FAQs and Updated FAQ. U.S. Department of the Treasury, April 6, 2018
↑
↑  עוד לחץ על האוליגרכים: סנקציות אוסטרליות על וקסלברג ודריפסקה, באתר כלכליסט, 18 במרץ 2022
↑   ארה"ב החרימה את היאכטה של האוליגרך הישראלי-רוסי ויקטור וקסלברג בספרד, באתר TheMarker‏, 4 באפריל 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1257098047  ISNI: 0000 0003 7953 5552  LCCN: n2012051279  VIAF: 257726108   WorldCat (עם VIAF): 257726108
ארקדי רוטנברג

| --- | --- |

 לידה:  15 בדצמבר 1951 (בן 73) סנקט פטרבורג, ברה"מ 
 מדינה:  ברית המועצות, רוסיה 
 מקום מגורים:  ראיון אודינצובסקי 
 השכלה:  האוניברסיטה הממלכתית הלאומית לתרבות גוף, ספורט ובריאות על שם לסגאפט בלנינגרד (1978) 
 בן או בת זוג:  נטליה רוטנברג (2005–2015) 
 מספר צאצאים:  5 
 פרסים והוקרה:  עיטור הידידות (רוסיה)  עיטור הכבוד של הפדרציה הרוסית  מסדר סרגיוס הקדוש מראדונז'  עיטור מסדר המולדת דרגה שלישית  מסדר הנסיך הקדוש דניאל של מוסקבה, דרגה 2  גיבור העמל של הפדרציה הרוסית  המאמן המכובד של רוסיה  תעודת כבוד נשיאותית של הפדרציה הרוסית  מסדר סרגיוס הקדוש מראדונז', דרגה 1  Honored Physical Culture Worker of the Russian Federation  Honored Coach 
 
ארקדי רומנוביץ' רוטנברג (ברוסית:  Аркадий Романович Ротенберг; נולד ב-15 בדצמבר 1951, בלנינגרד) הוא איש עסקים, מיליארדר ואוליגרך יהודי רוסי.
בשנת 1964 הוא התחיל להתאמן בג'ודו ובאותה קבוצה התאמן גם ולדימיר פוטין. ההכרות בינם נמשכת עד היום. בתחילת שנות ה-90, כאשר פוטין עבד בעיריית לנינגרד, רוטנברג עזר לו בנושאים שונים הקשורים עם ארגון תחרויות ספורט.
עד 2019, רוטנברג היה הבעלים (בשותפות עם אחיו בוריס רומנוביץ' רוטנברג) של קבוצת SGM ‏(Stroygazmntazh), החברה הקבלנית הגדולה ביותר ברוסיה להנחת צינורות גז וקווי אספקת חשמל. נכון למרץ 2022 מוערך הונו של רוטנברג ב-1.8 מיליארד דולר, והוא דורג על ידי המגזין "פורבס" במקום ה-1064 בין עשירי העולם.
רוטנברג חבר בתאגיד הנפט BP, והוא מקורבו ואיש סודו של נשיא רוסיה המכהן ולדימיר פוטין.
בשנת 2014, בעקבות סנקציות נגד רוסיה חלק מרכושו של רוטנברג באירופה הוחרם על ידי השלטונות. כתגובה, החלה חקיקת "חוק רוטנברג" לפיו אנשי עסקים רוסים מקבלים פיצוי על רכושם שהוחרם (בסופו של דבר החוק לא התקבל). בינואר 2021 הודיע כי הוא הבעלים של המעון בכף אידוקופאס, שמתוכנן להיות מלון דירות יוקרתי.
הערות שוליים

↑  סוכנויות הידיעות, אוליגרך מקורב לפוטין: הארמון בים השחור שלי, באתר ynet, 30 בינואר 2021
↑  Николай Долгачев, Истинный владелец "дворца" в Геленджике "вышел из сумрака", Вести.ru, ‏31 января 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810651678205606  GND: 1155754883  VIAF: 2795151778259618130003   WorldCat (עם VIAF): 2795151778259618130003 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים ובנושא רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יורי צ'ייקה

יורי יאקובלביץ' צ'ייקה (ברוסית: Юрий Яковлевич Чайка; נולד ב-21 במאי 1951) הוא מדינאי ומשפטן רוסי. כיהן בתפקיד התובע הכללי של רוסיה (בשנים 2006–2020) וכשר המשפטים הרוסי (בשנים 1999–2006).
בינואר 2020 מונה לנציג הנשיאותי במחוז הפדרלי של צפון קווקז.
ביוגרפיה

יורי צ'ייקה נולד במחוז חברובסק, בעיר ניקולאייבסק על אמור.
ב-1976 סיים את לימודיו במכון המשפטים של סברדלובסק שב-1992 הפך לאקדמיה הממלכתית למשפטים של אוראל.
מ-1976 צ'ייקה עבד באזור אוּסט-אוּדין, במחוז אירקוטסק במשרד התובע הכללי האזורי וכיהן גם כסגן התובע הכללי של אזור טולון במחוז אירקוטסק.
בשנים 1979–1984 היה פרקליט לענייני תנועה והיה ראש מחלקת החקירות של הפרקליטות לענייני תחבורה במזרח סיביר. לאחר מכך הוא מונה לתפקידים שונים במערכת המשפטית במחוז.
עם נפילת ברית המועצות מונה ב-1992 לתפקיד התובע הכללי המחוזי באירקוטסק עד 1995.
בשנת 1995 הועבר למוסקבה ומונה לסגן התובע הכללי של הפדרציה הרוסית. הוא מונה לתפקיד זה על ידי יורי סקורטוב שלמד איתו במכון המשפטים ושהיה התובע הכללי. לאחר פיטוריו של סקורטוב, מאפריל עד אוגוסט 1999 היה ממלא מקום התובע הכללי הרוסי.
מאוגוסט 1999 עד יוני 2006 היה שר המשפטים הרוסי, בממשלת פוטין הראשונה ובתקופת כהונתו כנשיא.
מאז יוני 2006 הוא מכהן בתפקיד התובע הכללי של רוסיה, ומתוקף תפקידו זה הוא חבר במועצת הביטחון של רוסיה. ב-22 ביוני 2011 הוא מונה לכהונה שנייה של 5 שנים וב-15 ביוני 2016 מונה לכהונה שלישית נוספת.
בינואר 2020 מונה על ידי נשיא רוסיה ולדימיר פוטין לנציג הנשיאותי במחוז הפדרלי של צפון קווקז.
חייו האישיים

יורי צ'ייקה נשוי ואב לשניים.
הוענקו לו עיטורי ההצטיינות למען המולדת מדרגה השלישית והרביעית בשנת 2006 ובשנת 2011 בהתאמה.
ניקולאי ריז'קוב

ניקולאי ריז'קוב (ברוסית: Николай Иванович Рыжков;‏ ‏28 בספטמבר 1929 –  28 בפברואר 2024) היה מדינאי סובייטי, שכיהן כראש ממשלת ברית המועצות בין השנים 1985–1990.
ביוגרפיה

ניקולאי ריז'קוב נולד בכפר באזור דונצק (אז בברית המועצות כיום באוקראינה) למשפחת כורה פחם. בשנים 1953–1959 הוא למד באוניברסיטה טכנית בעיר סברדלובסק ולאחר סיומם החל לעבוד במפעל "אוראלמאש" לייצור מכונות כבדות בעיר.
ריז'קוב עבד במפעל זה במשך 25 שנים. במהלך התקופה הוא התקדם מתפקיד מהנדס מן השורה למהנדס ראשי של המפעל ובשנים 1971–1975 היה המנהל הכללי של המפעל. על הישגיו בתחום ההנדסי ריז'וקב פעמיים (בשנת 1969 וב-1979) זכה בפרס ברית המועצות.
בשנת 1975 הוא עבר למוסקבה ומונה לסגן ראשון של שר לבניית מכונות כבדות. ריז'קוב עבד במשרדי הממשלה הסובייטית עד לשנת 1982.
בנובמבר 1982 יורי אנדרופוב קידם אותו לתפקיד מזכיר הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית והוא היא אחראי על התחום הכלכלי. בהתאם לזכרונותיו, אנדרופוב ביקש ממנו וממיכאיל גורבצ'וב להכין תוכניות לרפורמה בכלכלה הסובייטית.
כאשר במרץ 1985 גורבצ'וב קודם לתפקיד המזכיר הכללי, הוא מינה את ריז'וקב לתפקיד ראש ממשלת ברית המועצות. בהיותו בתפקיד זה הוא ניסה לקדם את הרפורמות ופעל לצד מיכאיל גורבצ'וב. יחד עם זה הוא התנגד לחלק של היוזמות של גורבצ'וב, למשל מערכה נגד שתיית יתר של משקאות חריפים שאכן לא תרמה לשום תועלת של ממש. בשנת 1988 ריזקוב פעל רבות לשיקום ארמניה הסובייטית לאחר רעידת האדמה בספיטק ועל פעילות זו בשנת 2008 הוענק לו תואר "גיבור לאומי של ארמניה".
בשנת 1990 על רקע משבר קשה בכלכלה הסובייטית היו ויכוחים לגבי הרפורמות הדרושות. באותה תקופה התנהל מאבק בין התוכנית שהוצעה על ידי הממשלה בראשות ריז'קוב לבין תוכנית שהוצעה על ידי גריגורי יבלינסקי. ב-26 בדצמבר 1990 ריז'קוב עבר התקף לב והועבר מתפקידו.
בשנת 1991 הוא התמודד לתפקיד "נשיא הרפובליקה הרוסית" מול בוריס ילצין אך זכה ב-16% מהקולות בלבד.
ריז'קוב פעל בתפקידים ציבוריים שונים ובשנת 1995 נבחר לדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית. במהלך השנים כיהן ריז'קוב בתפקידים שונים בפרלמנט הרוסי. הוא כיהן במועצת הפדרציה של רוסיה.
איגור קוסטיוקוב

| --- | --- |

 לידה:  21 בפברואר 1961 (בן 63) מחוז אמור, ברה"מ 
 מדינה:  רוסיה, ברית המועצות 
 השכלה:  Military Diplomatic Academy of Moscow 
 השתייכות:  הצי הסובייטי, המינהל הראשי של המטה הכללי הרוסי 
 דרגה:  אדמירל 
 תפקידים בשירות
 סגן ראשון לראש המודיעין הצבאי הרוסי
 פעולות ומבצעים
 המבצע הצבאי הרוסי בסוריה
 עיטורים
 גיבור הפדרציה הרוסית  Medal for distinguished military service, 1st class  מדליית אדמירל קוזנצוב  מדליית "200 שנה למשרד הבטחון"  עיטור ההצטיינות למען המולדת דרגה רביעית  עיטור מסדר המולדת דרגה שלישית  מדליה על הישגים למען המולדת דרגה שנייה  מדליית המערכה הצבאית בסוריה  מדליית השירות המצוין, דרגה 3  מדלייה להנצחת 300 שנה לצי הרוסי  Medal "For Courage"  עיטור האומץ  עיטור אלכסנדר נבסקי  מדליה להנצחת 70 שנה לכוחות המזוינים של ברית המועצות  מדליה על הישגים צבאיים  מדליה על הישגים למען המולדת  עיטור הכבוד של הפדרציה הרוסית  Medal for distinguished military service, 2nd class 
 
אדמירל איגור אולגוביץ' קוסטיוקוב (ברוסית: И́горь Оле́гович Костюко́в; נולד ב-21 בפברואר 1961) הוא מפקד צבא רוסי, ראש המודיעין הצבאי הרוסי, אדמירל, גיבור הפדרציה הרוסית (2017).
ביוגרפיה

הוא נולד ב-21 בפברואר 1961 בברית המועצות. הוא התחנך במוסדות ההשכלה של הצי הרוסי ומאוחר יותר סיים את לימודיו באקדמיה הדיפלומטית הצבאית (שהיא כיום האקדמיה הצבאית של משרד ההגנה של הפדרציה הרוסית). שירת כקצין מינהל הביון של המטה הכללי של הצי הרוסי.
שירת במודיעין הצבאי הראשי של המטה הכללי של הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית ומונה לסגן הראשון של ראש המודיעין הצבאי ולממלא מקומו. נחשב לאחד ממפקדי המודיעין הצבאי הרוסי שהיה מעורב ישירות בניהול המבצע הרוסי להצלת משטרו של בשאר אל-אסד בסוריה.
ב-2017, בצו של נשיא הפדרציה הרוסית, הוענקה לו מדליית "כוכב הזהב" ותואר גיבור הפדרציה הרוסית, עבור אומץ וגבורה בעת שירותו הצבאי. ב-29 בדצמבר 2016 נכלל ברשימת הסנקציות של ארצות הברית בחשד למעורבות בביצוע "פעולות ערעור הדמוקרטיה בארצות הברית", בשל חשד להתערבות רוסיה בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2016.
בעקבות מותו של איגור קורובוב מונה קוסטיוקוב לממלא מקום ראש המודיעין הצבאי, למרות שמילא בפועל את התפקיד מאז היעדרותו של קורובוב בתחילת אוקטובר 2018. עם אישור מינויו הפך לראש המודיעין הצבאי הראשון ששירת קודם לכן בצי הרוסי.