stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יד לבנים (באר שבע)
הערות שוליים

↑  בית כנסת רפורמי בבאר שבע?, חרות, 20 ביולי 1959
↑  שלמה גבעון, בית כנסת מפואר יוקם בבאר שבע, מעריב, 13 ביולי 1961
↑  המצודה הבלתי גמורה, מעריב, 15 במרץ 1970
↑  שלמה גבעון, הרפורמים מעוניינים להשלים בית הכנסת, מעריב, 26 במרץ 1970
↑  בוקי נאה, שלד מבנה יד לבנים יוסיף לעמוד בשממונו, מעריב, 20 בנובמבר 1980

הארכת מועדי ההגשה למכרזים, מעריב, 27 בנובמבר 1980
↑  דני קיפר, הבניין הבלתי גמור, דבר, 23 בספטמבר 1981
↑  אמיר רוזנבלט, מגבית להשלמת יד לבנים, דבר, 19 בינואר 1982
↑  נפתח בית יד לבנים בבאר שבע, דבר, 19 באפריל 1983
↑  16 הרוגים וכמאה פצועים בפיגוע כפול בבאר שבע, באתר וואלה, 31 באוגוסט 2004
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2009147973  VIAF: 138783605   WorldCat (עם VIAF): 138783605 
קומת הקרקע
האודיטוריום בבית יד לבנים בבאר שבע
מוחמד ח'ודאבנדה

שאה מוחמד ח'ודאבנדה (בפרסית: شاه محمد خدابنده, שנודע גם כמוחמד שאה או סולטאן מוחמד שאה, באזרית: Məhəmməd Xudabəndə; נולד ב-1532 בארדביל – מת ב-1595 באלמות או בקזווין) היה שאה של איראן בשנים 1587–1578, הרביעי בשושלת הספווים, בנו של השאה תהמאספ הראשון ושל אשתו הטורקמנית, סולטנום בגום מאווסילו ונכדו של שאה אסמאעיל הראשון, מייסד השושלת הספווית.
הוא הודח בשנת 1587 על ידי בנו, עבאס שאה הראשון. 
אחרי מות אביו בשנת 1576, אחיו הצעיר אסמאעיל השני הועדף על פניו וירש את כתר המלכות. מוחמד ח'ודאבנדה סבל ממחלת עיניים שגרמה לו לקשיי ראייה משמעותיים, ולפי מסורת המלכות הפרסית לא התאים משום כך להיות למלך. עם זאת, אחרי שלטונו הקצר והאכזרי של שאה אסמאעיל השני, נשאר מוחמד היורש הבלעדי, ובתמיכת הקיזילבאשים הועלה על כס המלכות כשאה בשנת 1578. קודם לכן בשנים עוד בהיותו ילד כיהן בשנים 1535–1571 כמושל חבל ח'וראסאן, אחר כך בשנים 1571–1578 כמושל המחוז פארס.
מלכותו של מוחמד שאה התאפיינה בחולשת שלטון המרכזי ובמלחמות פנימיות, חלק ממלחמת אזרחים שנייה שבתקופת השושלת הספווית. דמות חשובה בשנים הראשונות של שלטונו של מוחמד ח'ודאבנדה הייתה אשתו ח'ייר אל ניסא ביגום (אנ') שעשתה מאמצים רבים לשמור על שלטון בעלה. מאמציה אלה נתקלו בהתנגדותם של שבטי הקיזילבאשים. הם אִרגנו את רציחתה בשנת 1579. מוחמד תואר כ"אדם אנין טעם אך בעל אופי חלש". משום כך בזמנו הפלגנוּת השתלטה על המדינה, כשהשבטים העיקריים בחרו כל אחד את מחנהו סביב בניו של מוחמד ויורשים עתידיים.
הכאוס שנוצר איפשר למעצמות הזרות, במיוחד לאימפריה העות'מאנית השכנה והיריבה, להשיג רווחים טריטוריאליים על חשבון איראן, כולל נפילת הבירה הישנה, תבריז בשנת 1585. בסופו של דבר הודח מוחמד שאה בהפיכה שהביאה לשלטון את בנו, שאה עבאס הראשון.
קורות חייו > ילדות ונעורים

מוחמד ח'ודאבנדה נולד בשנת 1532 בארדביל בשם סולטאן מוחמד מרזה. כבר בגיל 4 קיבל את התואר של מושל הראט, זמן קצר אחרי כיבושה מחדש של העיר מידי האוזבקים. הכוח הפוליטי נמצא בידי ה"לאלה" (אנ'), החונך של השאה הקטין, האמיר הקיזילבאש מוחמד שרף-א-דין אוכלי טאקאלו. הוא היה אחראי לעבודות הציבוריות הגדולות שנערכו בשנות ה-1540 שכללו עבודות השקיה, בניית גנים, מתחמי קודש ובניינים ציבוריים אחרים בעיר הראט. מיזמיו נהנו מתמיכת השאה תהמאספ ומשכו אל העיר משוררים, ציירים מאיירים וקליגרפים, אליהם התוודע מוחמד ח'ודאבנדה בילדותו.
קורות חייו > המשך דרכו

בשנת 1572 התמנה מוחמד למושל שיראז. הוא עצמו זכה להתפרסם כמשורר, ולהצטיין בהשכלתו ובפיקחותו, כפי שהעיד סם מרזה, כותב ביוגרפיות של משוררים בן התקופה. מוחמד הביא איתו לשיראז פמליה שלמה של אמנים וחיות מחמד. שיראז נודעה בתקופתו כמרכז להוגי דעות ולאמנים למאיירי כתבי יד. מוחמד היה עדיין בשיראז כשמת אחיו, השאה אסמאעיל השני.
קורות חייו > תחילת המאבק הפנימי

ב-25 בנובמבר 1577 מת פתאום אחיו הצעיר, השאה אסמאעיל השני, מבלי להראות סימנים של מחלה כלשהי. רופאי החצר בדקו את הגופה ושיערו שהוא מת מרעל. מן המוסכמות היה שאחותו למחצה, פארי ח'אן ח'אנום (אנ'), הייתה זו שהחליטה להרעילו בעזרת פילגשיו בהרמון הפנימי, כנקמה על התנהגותו כלפיה. עם סילוקו של אסמאעיל השני חזרה פארי ח'אן ח'אנום להחזיק בסמכויות רבות ויכולת שליטה בממלכה.
כל גדולי הממלכה, ראשי השבטים, הקצינים והפקידים הבכירים ביצעו את הוראותיה, שנשלחו אליהם באמצעות שליחים, ונשמעו לדברה.
על מנת למנוע משבר ירושה, הסכימו ראשי הקיזילבאשי ביניהם למנות את השאה החדש אחרי פגישה עם כל אחד מהמועמדים ולהביא את בחירתם לידיעתה של פארי ח'אן ח'אנום. תחילה דנו בהחלטה להמליך את שאה שוג'ה א-דין מוחמד ספווי, התינוק בן 8 החדשים של אסמאעיל השני, בעוד פארי ח'אן ח'אנום תנהל בפועל את ענייני המדינה.
החלטה זו לא קיבלה אור ירוק מרוב חברי האספה של ראשי הקיזילבאשים מכיוון שהייתה מערערת את מאזן הכוח בין השבטים. לבסוף סיכמה האספה להכתיר כשאה את מוחמד מרזה בשם מוחמד שאה ח'ודאבנדה.
הבחירה במוחמד ח'ודאבנדה נתמכה ואושרה על ידי פארי ח'אן ח'אנום, מכיוון שהיה גבר כמעט עיוור ונהנתן, שאת חולשותיו יכלה לנצל על מנת לנהל את הממלכה כרצונה. היא הגיעה להסכם עם ראשי הקיזילבאשים שמוחמד ח'ודאבנדה יישאר שאה רק להלכה, בעוד היא ושליחיה ימשיכו לפקח על האינטרסים הממלכתיים.
בהכתרתו של מוחמד ח'ודאבנדה פנו אנשי האצולה הספווית, הקצינים ומושלי המחוזות אל פארי ח'אן ח'אנום לאשר להם לערוך ביקור נימוסין בחצר כדי לברכו.
השפעתה וסמכותה של פארי ח'אן ח'אנום הייתה כה גדולה שאיש לא העז לבקר בחצר המלכותית מבלי אישורה החד משמעי.
אולם מן היום שהוכתר מוחמד ח'ודבנדה כשאה, אשתו חייר אל-ניסא בגום, שנודעה בתוארה "מהד-א עוליה" ("העריסה הגבוהה"), השתלטה על ענייניו. היא הייתה מודעת למגבלות בעלה והייתה נחושה להפוך בעצמה לשליטה בפועל על הממלכה הספווית.
מוחמד ח'ודבנדה ומהד-א עוליה הגיעו לפרברי קזווין הבירה ב-12 בפברואר 1578. הגעתם לשם שמה קץ לשליטה הבלתי מעורערת בת החודשיים ו-20 יום של פארי ח'אן ח'אנום. על אף היותה עדיין "בעלת הבית" של הממלכה, יכלה פארי ח'אן חא'נום לצפות להתנגדות ממהד-א עוליה ובני בריתה. כשהשאה החדש ואשתו הגיעו לעיר, קיבלה אותם פארי ח'אן ח'אנום תוך מפגן של שמחה, הדר ופאר. היא עצמה ישבה באפיריון מוזהב, מוקפת ב-4000–5000 שומרי ראש, עוזרי ההרמון הפנימי ואנשי החצר. עם זאת היא נחנקה למוות באותו היום על ידי ח'ליל ח'אן ככל הנראה בפקודתה של מהד-א עוליה.
מהד-א עוליה לקחה בעצמה לידיה את השליטה באיראן והתחילה לקדם את הקריירה של בנה הבכור, המזה מרזה, כשדאגה פחות לבנה הצעיר, עבאס מרזה. היא נכנסה מהר לעימות עם הקיזילבאשים שדרשו לבסוף מהשאה להרחיקה ממקורות הכוח. כשהיא סירבה לוותר, קבוצת קושרים קיזילבאשים פרצו להרמון וחנקו גם אותה למוות ב-26 ביולי 1579.
שאר שלטונו של מוחמד ח'ודבנדה נמצא בסימן ההגמוניה של שבטי הקיזיבאש טורקמן וטאקאלו.
קורות חייו > היריבות על הירושה

פלגי הקיזילבאשים הלכו והשתלטו על איראן. ב-1583 הם אילצו את השאה לנטוש את הווזיר שלו, מרזה סלמן ולהוצאיו להורג.
ב-6 בדצמבר 1586 לקח המזה מרזה את רסני השלטון בידיו אך גם הוא נרצח בנסיבות מסתוריות.
קורות חייו > איומים מבחוץ

מעצמות שכנות ניצלו את המאבקים הפנימיים בחצר האיראנית כדי לכבוש שטחים לעצמן. כנופיות אוזבקיות ניסו לפלוש לצפון-מזרח איראן אולם נהדפו על ידי מושל משהד.
מעצמה מאיימת אחרת הייתה האימפריה העות'מאנית. ב-1578 החל הסולטאן העות'מאני מוראט השלישי מלחמה נגד הספווים שנמשכה עד 1590.
במתקפה ראשונה פלש הווזיר הגדול לאלה מוסטפא פאשה אל שטח האימפריה הספווית כולל גאורגיה ושירוואן. אחרי נפילת שירוואן בידי העות'מאנים בסוף הקיץ 1578, הם השתלטו על כל שטחי איראן שממערב לים הכספי והתכוננו לתקוף את לבן של ארמניה ואזרבייג'ן של ימינו. באותה תקופה ב-1579 הותקפו ארצות אלה גם על ידי הטטרים של קרים בראשות אדיל גיראי חאן. אך החאן הטטרי נפל בשבי בעת מתקפת-נגד איראנית של מרזה סלמן ג'בירי והמזה מרזה והוצא להורג בבירה קזווין.
צבא עות'מאני אחר בפיקודן של עות'מאן פאשה אזדמירולו (אנ') וסרדאר פרהאט פאשה (אנ') פשטו לאיראן וכבשו את תבריז בשנת 1585. מוחמד
ח'ודאבנדה שלח נגד הפולשים את בנו המזה מרזה אבל הנסיך הצעיר נרצח בעת המסע הזה ותבריז נשארה בכיבוש עות'מאני למשך 20 שנה.
קורות חייו > סוף שלטונו

כשיצאו האוזבקים בפלישה רחבת-היקף לח'וראסאן, החליט מנהיג מקומי של הקיזילבאשים משבט אוסטג'לו, מורשיד קולי ח'אן, שהגיע הזמן להדיח את השאה ולהחליפו בבנו הצעיר, עבאס מרזה, שהיה בחסותו. מורשיד ועבאס נסעו רכובים לקזווין ובאוקטובר 1587 הוכרז שם עבאס לשאה. אביו, מוחמד ח'ודאבנדה, לא ניסה להתנגד והשלים עם הדחתו.
קורות חייו > שנותיו האחרונות

מוחמד ח'ודאבנדה נשאר זמן מה בעיר הבירה ואחר כך נשלח לכלא במצודת אלמות, אם כי ההיסטוריון אסכנדר בג מונשי (אנ') מציין שמת בקזווין באחד הימים בין 21 ביולי 1595 ל-10 ביולי 1596.
קורות חייו > פעילותו בתחום התרבות

מוחמד חודאבנדה היה משורר שכתב תחת שם העט "פהמי".
לקריאה נוספת

Рыжов К. Мусульманский восток XV—XX век. М. 2004.(ברוסית)
(קונסטנטין ריז'וב, המזרח המוסלמי במאות 15-20, הוצאת וצ'ה, מוסקבה, סדרת "כל המונרכים בעולם", 2004)
מטבע כסף משנת 1577 שהוטבעה בימי מוחמד ח'ודאבנדה
מסמך בחתימת מוחמד ח'ודאבנדה
עיסא (בחריין)

| --- | --- |

 מדינה:  בחריין בחריין
 מחוז:  מחוז הבירה (בחריין) מחוז הבירה
 חבל ארץ:  האי הגדול של בחריין
 על שם:  עיסא בן סלמאן אאל ח'ליפה 
 גובה:  9.0 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  61,293 (2012)
 קואורדינטות:  26°10′25″N 50°32′52″E﻿ / ﻿26.173611111111°N 50.547777777778°E﻿ / 26.173611111111; 50.547777777778 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת בחריין מוגדלת) מנאמה מוחארק עוואלי רפאע ג'בל א-דוחן איי חוואר  דורת אל-בחריין קטר ערב הסעודית  ערב הסעודית  מפרץ בחרייןעיסא(למפת בחריין רגילה) מנאמה מוחארק עוואלי רפאע ג'בל א-דוחן איי חוואר  דורת אל-בחריין קטר ע ר ב  ה ס ע ו ד י ת  מפרץ בחרייןעיסא  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
עיסא (בערבית: عيسى) היא עיירה בצפון-מרכז בחריין.
אטימולוגיה

העיר נקראת על שם עיסא אבן סלמאן אאל ח'ליפה, שליט בחריין מ-1961 עד 1999.
היסטוריה

עיסא הייתה אחת משתים עשרה הרשויות המקומיות של בחריין, לאחר שהתפצלה ממינטאקה אל ווסטה בשנת 1988. ב-2002 אורגנו מחדש שתים עשרה הרשויות לתוך חמישה מחוזות ונכון לשנת 2021 עיסא היא חלק ממחוז הבירה.
עיסא מורכבת בעיקר מווילות חדשות ותושבים אמידים, ומשמשת כמקום מושבם של רבים מבני המעמד הבינוני המשכיל של בחריין. בבחירות של שנת 2002 הייתה עיסא לאחד האזורים הבודדים בבחריין שלא היו מיוצגים על ידי מפלגה אסלאמית רדיקלית או ימנית, כאשר אבדנבי סלמאן זכה במושב בפרלמנט מטעם עיסא. בבחירות של 2006 הפסידה האקדמאית ד"ר מונירה פחרו (منيرة فخرو) מטעם מפלגת השמאל "ועד" (وعد) בצורה מעוררת מחלוקת לד"ר סלאח עלי מהמפלגה המוסלמית הסונית "אל מנבר".
ב-15 ביולי 2012, עלה באש השוק העירוני ונגרם נזק ליותר מ-450 חנויות. הנזק נאמד בערך של מאות אלפי דינרים בחריינים. עשרות כבאים עמלו במשך חמש שעות כדי להשתלט על הלהבות. לא היו נפגעים אך שני כבאים אושפזו עקב שאיפת עשן. על פי הערכה נחרבו שני שלישים מהשוק. ראש הממשלה של בחריין, ח'ליפה בן סלמאן אאל ח'ליפה, הקים ועדת חקירה לבדיקת האירוע.
אתרים בולטים

עיסא מפורסמת בשוק המסורתי שבה. בעיסא קיימים מרבית בתי הספר הפרטיים שבבחריין כגון בית הספר ההודי, בית הספר ההודי החדש, בית הספר לתרבות פקיסטן, בית הספר הפקיסטני לאורדו, בית ספר "הלב הקדוש", בית הספר הלאומי "אבּן קאולדון", בית הספר באינאן בחריין, בית הספר הבינלאומי "נאסים", בית הספר של "סנט כריסטופר", מרוכזים באזור קטן הכולל גם את קמפוס עיסא של אוניברסיטת בחריין. בעיר נמצא גם בית הספר הלאומי ללימודי נהיגה, הנהלת משרד התעבורה ומשרדים ממשלתיים נוספים כמו משרד החינוך ומשרד המידע, הכולל את רשות השידור הבחריינית לטלוויזיה ולרדיו.
מלבד השוק, האתר הבולט בעיסא הוא אצטדיון הכדורגל הבינלאומי של בחריין. בית הספר הפוליטכני החדש של בחריין נפתח באתר בו שכנה בעבר אוניברסיטת בחריין.
הערות שוליים

↑  "We've lost everything"
↑  "Top market in Bahrain destroyed in blaze", Trade Arabia. 16 July 2012. Retrieved 16 July 2012.
↑  "Premier Orders Probe Committee",  Bahrain News Agency. Retrieved 15 July 2012.
↑  "Bahrain Shopping Souqs", Click Bahrain. Retrieved 15 July 2012.
↑  New Indian School.org
↑  Banyan School
↑  Naseem School
↑  University of Bahrain
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007566980705171  LCCN: n82061594  VIAF: 167696990   WorldCat (עם VIAF): 167696990
לוח השנה הקופטי

לוח השנה הקופטי, הנקרא גם לוח השנה האלכסנדרוני, הוא לוח שנה ליטורגי המשמש את הכנסייה הקופטית האורתודוקסית ומשמש גם את האוכלוסייה החקלאית במצרים. הלוח שימש למטרות אזרחיות במצרים עד לאימוץ הלוח הגרגוריאני ב-11 בספטמבר 1875 (1 בחודש תחות 1592). לוח שנה זה מבוסס על לוח השנה המצרי העתיק. כדי למנוע את הסטייה המתהווה בלוח השנה המצרי העתיק (שהכיל רק 365 ימים בכל שנה, שנה אחר שנה, כך שעונות השנה זזו בערך יום אחד כל ארבע שנים), הונהגה רפורמה בלוח השנה המצרי העתיק בתקופת תלמי השלישי (צו קנופוס, בשנת 238 לפנה"ס), אשר כללה הוספת יום נוסף בכל שנה רביעית. עם זאת, הכמרים המצרים התנגדו לרפורמה זו, והיא אומצה רק בשנת 25 לפנה"ס, כאשר הקיסר הרומי אוגוסטוס הטיל את הצו על מצרים כלוח השנה הרשמי שלה (אם כי בתחילה, בין 25 לפנה"ס לשנת 5 לספירה, היא לא הייתה מסונכרנת עם היישום המקורי של הלוח היוליאני, שהוסיף בטעות יום נוסף בכל שנה שלישית עקב פרשנות שגויה של כלל השנה המעוברת). כדי להבדיל בינו לבין לוח השנה המצרי העתיק, שנשאר בשימוש על ידי כמה אסטרונומים עד ימי הביניים, לוח השנה המתוקן מכונה "לוח השנה הקופטי" או "לוח השנה האלכסנדרוני". השנים והחודשים שלו עולים בקנה אחד עם אלה של לוח השנה האתיופי, אך יש להם מספרים ושמות שונים.
בניגוד ללוח הגרגוריאני, הלוח הקופטי אינו מדלג על שנים מעוברות שלוש פעמים בכל 400 שנה, ולכן הוא נשאר מסונכרן עם הלוח היוליאני עם מחזור של שנה מעוברת בכל ארבע שנים.
שנה קופטית

השנה הקופטית היא הרחבה של השנה האזרחית המצרית העתיקה, תוך שמירה על חלוקתה לשלוש העונות, ארבעה חודשים כל אחת. שלוש העונות מונצחות בתפילות מיוחדות בליטורגיה הקופטית. לוח השנה הזה עדיין נמצא בשימוש בכל רחבי מצרים על ידי חקלאים כדי לעקוב אחר העונות החקלאיות השונות.
בלוח השנה הקופטי יש 13 חודשים, 12 חודשים בני 30 ימים כל אחד וחודש אחד בן חמישה ימים (שישה ימים בשנים מעוברות) בסוף השנה. השנה המעוברת הקופטית פועלת לפי אותם כללים כמו לוח השנה היוליאני, כך שלחודש הנוסף יש תמיד שישה ימים בשנה לפני שנה מעוברת יוליאנית.
השנה מתחילה בחג ניירוז (אנ'), היום הראשון של חודש תחות, שהוא החודש הראשון של השנה המצרית. בשנים 1900 עד 2099 הוא חופף ל-11 בספטמבר (או 12 בספטמבר לפני שנה מעוברת) בלוח הגרגוריאני, ובכל שנה, הוא חופף ל-29 באוגוסט (או 30 באוגוסט לפני שנה מעוברת) בלוח היוליאני. השנים הקופטיות נספרות משנת 284 לספירה, השנה בה הפך דיוקלטיאנוס לקיסר רומי, ששלטונו התאפיין בעינויים והוצאות המוניות להורג של נוצרים, במיוחד במצרים. לפיכך, השנה הקופטית מזוהה על ידי הקיצור .A.M (ראשי תיבות של "Anno Martyrum" (אנ')). היום הראשון בשנה הראשונה של הספירה הקופטית הוא 29 באוגוסט 284 בלוח השנה היוליאני. כדי לחשב את מספר השנה הקופטית, יש לחסר ממספר השנה הלועזית 283 שנים (מספטמבר עד דצמבר) או 284 (מינואר עד אוגוסט). מניין השנים בלוח העברי הוא כמעט תמיד 4,044 יותר מהקופטי, כי הנירוז תמיד חל בחודש אלול (ואז לזמן קצר ההפרש 4,043) או בתחילת חודש תשרי (ואז לכמה ימים ההפרש 4,045).
חג הפסחא מחושב לפי הלוח היוליאני בשילוב עם המחזור הלא מתוקן של המחזור המטוני בן 19 השנים.
תאריך חג המולד

חג המולד הקופטי נחגג בתאריך שלוח השנה היוליאני מציין כ-25 בדצמבר, תאריך שחופף כיום עם 7 בינואר בלוח הגרגוריאני הנפוץ יותר (התאריך שבו חג המולד נחגג במדינות אורתודוקסיות מזרחיות רבות כגון רוסיה). מולד ישו ב-25 בדצמבר נטען מוקדם מאוד על ידי היפוליטוס מרומא (170–236) בפירושו לדניאל 4‏:23 – "ביאתו הראשונה של אדוננו, אשר בבשר, שבו נולד בבית לחם, התרחשה שמונה ימים לפני חודש ינואר, יום רביעי, בשנת ארבעים ושתיים למלכות אוגוסטוס, 5,500 שנים מאדם". מקור מוקדם נוסף מגיע מתיאופילוס, בישוף קיסריה (115–181) – "עלינו לחגוג את יום הולדתו של אדוננו ב-25 בדצמבר." עם זאת, רק בשנת 367 החל 25 בדצמבר להיות מקובל בכל העולם. לפני כן, הכנסייה המזרחית שמרה על 6 בינואר. יוחנן כריסוסטומוס, בדרשה שביצע באנטיוכיה בשנת 387, מספר כיצד הובא התאריך הנכון של המולד למזרח עשר שנים קודם לכן. 25 במרץ נחשב ליום השנה לבריאה עצמה, ליום הראשון בשנה בלוח היוליאני של ימי הביניים ולנקודת השוויון האביבית. בהתחשב בכך שמאמינים שישו נולד ב-25 בדצמבר, 25 במרץ נחשב ליום בו אימו של ישו הרתה, ונחגג כ"חג הבשורה".
ייתכן שהיו שיקולים מעשיים יותר לבחירה ב-25 בדצמבר. הבחירה עזרה להחליף את החגיגות הפגאניות הפופולריות סביב נקודת ההיפוך החורפית בחג נוצרי חשוב. בשנת 274 לספירה, הקיסר אורליאנוס הכריז על חג אזרחי ב-25 בדצמבר כדי לחגוג את האל סול אינוויקטוס. בנוסף, יש צורך בפסטיבלים משמחים באותה תקופה של השנה כדי להילחם באפלולית הטבעית של העונה (בחצי הכדור הצפוני).
עד המאה ה-16, 25 בדצמבר חפף עם 29 בכיחך בלוח השנה הקופטי. עם זאת, עם כניסתו של הלוח הגרגוריאני בשנת 1582, התאריך 25 בדצמבר הוזז עשרה ימים אחורה בהשוואה ללוח השנה היוליאני והקופטי. בנוסף, הלוח הגרגוריאני מקזז שלושה ימים מעוברים בכל 400 שנה כדי להתאים את עצמו לאורכה של שנת שמש. כתוצאה מכך, חג המולד הקופטי מתקדם ביום בכל פעם שהלוח הגרגוריאני מוריד יום מעובר (שנים 1700, 1800 ו-1900 לספירה). זו הסיבה לכך שלוחות השנה העתיקים (המשתמשים בלוחות היוליאני והקופטי) חוגגים את חג המולד ב-7 בינואר, 13 ימים אחרי לוחות השנה החדשים (המשתמשים בלוח הגרגוריאני), החוגגים את חג המולד ב-25 בדצמבר. משנת 2101 לספירה, חג המולד הקופטי יהיה בתאריך הגרגוריאני 8 בינואר.
תאריך חג הפסחא

ועידת ניקיאה הראשונה (325) שלחה מכתב לכנסיית אלכסנדריה שבו נכתב "כל אחינו לדת במזרח אשר נהגו בעבר במנהג היהודים, יחגגו מעתה את החג הקדוש ביותר פסחא באותו הזמן עם הרומאים ועצמכם וכל אלה שקיימו את חג הפסחא מראשיתו."
בוועידת ניקיאה, הפטריארך של אלכסנדריה קיבל את התפקיד לקבוע את תאריכי חג הפסחא ולהכריז על כך לשאר הכנסיות הנוצריות. הכללים לקביעה מתי יחול חג הפסחא מורכבים, אך הוא נחגג ביום ראשון הראשון לאחר ירח מלא המתרחש לאחר יום השוויון האביבי, שחל ב-21 במרץ או אחריו באלכסנדריה. כאשר יוליוס קיסר שינה את לוח השנה, הוא קבע את יום השוויון האביבי באופן נומינלי ב-25 במרץ, אך הרעיון ננטש זמן קצר לאחר ועידת ניקאה.
בין הכנסייה הקתולית לכנסייה האורתודוקסית ישנם הבדלים בתאריכים לחגים השונים. בשנים האחרונות היו מספר ניסיונות לאחד את התאריכים. אורתודוקסים מזרחיים משתמשים בלוח השנה היוליאני בעוד שהקתולים משתמשים בלוח הגרגוריאני. האפיפיור תאודורוס השני, האפיפיור הקופטי, והאפיפיור פרנציסקוס, האפיפיור הקתולי, הסכימו להצעה לחגוג את חג הפסחא באותו יום. האפיפיור תאודורוס הציע לחגוג את חג הפסחא ביום ראשון השני של אפריל.
ראו גם

לוח השנה המצרי
לוח השנה האתיופי
מילת כבוד (ספר)

| --- | --- |

עטיפת הספר
 מידע כללי
 מאת:  נלסון דה מיל 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  מתח וריגול
 הוצאה
 הוצאה:  גרנד סנטרל פבלישינג 
 תאריך הוצאה:  1985
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  כרם
 תאריך:  1987
 תרגום:  אריה חשביה
 מספר עמודים:  564
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  978-0-446-51280-0
 הספרייה הלאומית:  001159845
 
מילת כבוד (באנגלית: Word of Honor) הוא ספר מאת הסופר האמריקני נלסון דה מיל העוסק במלחמת וייטנאם.
לאחריו לימודיו באוניברסיטה התגייס דה מיל לצבא ארצות הברית, עבר הכשרה כלוחם בחיל הרגלים והוסמך כקצין בדרגת סג"ם. הוא שימש כמפקד מחלקת חי"ר בדיוויזיית הפרשים הראשונה (מוטסת) ולחם במלחמת וייטנאם. בין היתר עוטר דה מיל בכוכב הארד על גבורתו בשדה הקרב. דה מיל הסתמך על ניסיונו הקרבי, כמו על אירועים דוגמת טבח מי ליי ומשפטם של אלו שלקחו בו חלק, בכתיבת הספר. שם הספר נגזר מן העובדה כי גיבור הספר וחייליו התחייבו בכבודם כי ישמרו בסוד אירוע שאירע במלחמה. הספר עובד בשנת 2003 לסרט טלוויזיה בכיכובם של דון ג'ונסון כטייסון וג'ין טריפלהורן כקארן הארפר.
עלילה

עלילת הספר מתרחשת בשלהי שנות השמונים ועוסקת בסיפורו של בן טייסון, איש עסקים מצליח כבן ארבעים, בעל משרה בכירה בתאגיד בבעלות יפנית, בוגר מכללה יוקרתית ובן למשפחה מיוחסת. בשנת 1968 שירת טייסון כמפקד מחלקת חי"ר בדרגת סגן בדיוויזיית הפרשים הראשונה ולחם במלחמת וייטנאם. הוא השתתף בקרב על העיר הואה ובקרבות כנגד מתקפת הטט, נפצע במהלך שירותו ועוטר על אומץ ליבו נוכח פני האויב. פרסומו של ספר ובו טענה כי במהלך מלחמת וייטנאם היו טייסון ואנשיו אחראים לביצוע טבח בחסרי ישע בבית חולים צרפתי, מביא לכך שהופך לאדם מוקצה מחמת מיאוס בחברה ואף מגויס מחדש לשורות הצבא האמריקני כדי לעמוד למשפט צבאי.
מאחר שטייסון וחייליו התחייבו בכבודם לנצור את הקורות אותם בסוד, סירב טייסון לחשוף את האמת שלו אודות האירוע, ונאלץ להתמודד עם תחושות קשות מצד אשתו ובנו נוכח הפרסום, ולהתמודד עם העובדה שאם ימצא אשם הוא עשוי להיות מוצא להורג או לחלופין לרצות עונש מאסר עולם. בשל העובדה כי הוא, כמפקד המחלקה, מוגדר כאחראי לטבח ונאלץ לעמוד כנאשם יחיד בחר טייסון בווינסנט קורווה, פרקליט ניו יורקי ממוצא איטלקי, אשר שירת בעברו בפרקליטות הצבאית האמריקנית, וקודם לכן כמפקד מחלקת חי"ר בדיוויזיית הרגלים ה-25, לחם במלחמת וייטנאם, בקו צ'י ובקרבות כנגד מתקפת הטט, כמי שיגן עליו בבית הדין. כנגד טייסון עומדת שאיפת מפקדי הצבא להרשיעו כאחראי יחידי לטבח ובכך לנקות ידיהם מן המעל.
הערות שוליים

↑  גל פרל פינקל, הרפתקאות קובניות, מקור ראשון, 19 בינואר 2018.
↑  אתר האינטרנט של נלסון דה מיל.
↑   "מילת כבוד", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית).
↑  נלסון דה מיל, "מילת כבוד", הוצאת כרם, 1987, עמוד 13.
↑  גל פרל, "אלוהים נתן לנו אם־16 קל וחגור קרבי קל ועשה את כולנו רצחניים, הבלוג על הכוונת, ‏ 13 בינואר 2025.
↑  נלסון דה מיל, "מילת כבוד", הוצאת כרם, 1987, עמודים 299–300.
↑  נלסון דה מיל, "מילת כבוד", הוצאת כרם, 1987, עמודים 302–303.
דיאן צ'אנד

דיאן (סינג) צ'אנד (באנגלית: Dhyan (Singh) Chand;‏ 29 באוגוסט 1905 – 3 בדצמבר 1979) היה שחקן הוקי שדה מהודו. אלוף אולימפי בעל 3 מדליות זהב (אמסטרדם 1928, לוס אנג'לס 1932 וברלין 1936). נחשב לאחד משחקני ההוקי שדה הגדולים בכל הזמנים. הכינוי שלו היה "הקוסם".
במהלך הקריירה שלו (1926–1949) הבקיע צ'אנד 570 שערים ב-185 משחקים במסגרת משחקי נבחרת הודו בהוקי שדה. ממשלת הודו העניקה לו ב-1956 את הפדמה בהושאן (אנ'), העיטור האזרחי השלישי בחשיבותו. יום ההולדת שלו, 29 באוגוסט, נחוג כיום הספורט הלאומי בהודו מדי שנה.
ביוגרפיה

באולימפיאדת אמסטרדם (1928) זכה צ'אנד עם חבריו לנבחרת בפעם הראשונה במדליית זהב בטורניר ההוקי שדה. הוא היה מלך השערים בטורניר עם 14 שערים, הרבה לפני המקום השני אחריו, 3 שחקנים שהבקיעו 5 שערים כל אחד.
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) הוא זכה עם חבריו לנבחרת בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב בטורניר ההוקי שדה. הוא הבקיע 12 שערים, אחרי חברו לנבחרת, אחיו הצעיר רופ סינג (אנ') שהבקיע 13 שערים.
באולימפיאדת ברלין (1936) זכה צ'אנד עם חבריו לנבחרת בפעם השלישית ברציפות במדליית זהב בטורניר ההוקי שדה. במשחק הגמר גברה נבחרת הודו על גרמניה 8–1. לאחר המשחק, אדולף היטלר הציע לו משרה בכירה בצבא הגרמני.
חייו האישיים

רופ סינג, אחיו הצעיר של צ'אנד אף הוא אלוף אולימפי בהוקי קרח בעל 2 מדליות זהב (לוס אנג'לס 1932 וברלין 1936) ואשוק קומאר (אנ'), בנו של צ'אנד אף הוא היה שחקן הוקי שדה מצטיין זוכה מדליית ארד באולימפיאדת מינכן (1972).
הישרדות: עולמות נפרדים

| --- | --- |
 סוגה:  תוכנית מציאות
 מנחים:  ג'ף פרובסט
 זוכים:  מייק הולוואי
 פרסים:  מיליון דולר
 ארץ מקור:  ארצות הברית ארצות הברית
 שפות:  אנגלית
 מספר פרקים:  14
 הפקה
 אתר צילומים:  סן חואן דל סור, ניקרגואה
 שידור
 רשת שידור:  CBS
 תקופת שידור מקורית:  25 בפברואר 2015 – 20 במאי 2015
 
 → סן חואן דל סורקמבודיה ←
 
הישרדות: עולמות נפרדים – צווארון לבן נגד צווארון כחול נגד ללא צווארון (באנגלית: Survivor: Worlds Apart – White Collar vs. Blue Collar vs. No Collar), ידועה גם כהישרדות: עולמות נפרדים, היא העונה השלושים של תוכנית המציאות האמריקאית "הישרדות". העונה, אשר צולמה בסן חואן דל סור, ניקרגואה מ-4 באוגוסט עד 11 בספטמבר 2014, עלתה לשידור ברשת השידור האמריקאית CBS ב-25 בפברואר 2014, עד הגמר ששודר ב-20 במאי, אשר מייק הולוואי הוכרז לשורד האחרון על פני וויל סימס השני וקרולין ריברה.
בעונה חולקו שלושה שבטים של שישה שורדים חדשים לפי מעמד חברתי: צווארון לבן (אקדמאים), צווארון כחול (עובדי כפיים) וללא צווארון (אמנים ו"חופשיים ברוחם"). בעונה זו נוסף קונספט של ההצבעה הנוספת, שבה שורד אחד יכול להצביע פעמיים במועצת שבט אחת, כוח שהוצע למכירה במכירה הפומבית. בנוסף, לראשונה מזה כמעט 7 שנים (מאז "הישרדות: גבון"), התקיים מבחן אש בהדחה האחרונה של העונה.
מתמודדים

מתמודדים בולטים מעונה זאת כללו את שחקן הפוטבול טיילר פרדריקסון; סו קים, אשר השתתפותה עם אחותה דו בעונה הקודמת בוטלה ברגע האחרון, השתתפה גם היא בעונה זו.
בעונה זו השתתפו 18 שורדים חדשים, שחולקו תחילה לשלושה שבטים של שישה: אסקמקה ("צווארון כחול"), מסאיה ("צווארון לבן"), ונגארוטה ("ללא צווארון"). אסקמקה נקראת על שם חוף הפלאיה אסקמקה, בעוד שמאסיה ונגארוטה נקראו על שם מקומות בניקרגואה.
| מתמודד | שבט מקורי | חילוף שבטים | שבט מאוחד | הדחה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| סו קים 31, לונג ביץ', קליפורניה | מסאיה |  |  | 01 !מודחת ראשונה יום 3 |
| וינס סליי 32, סנטה מוניקה, קליפורניה | נגארוטה |  |  | 02 !מודח שני יום 6 |
| נינה פארש 51, פאלמדייל, קליפורניה | נגארוטה |  |  | 03 !מודחת שלישית יום 8 |
| לינדזי קסקדאן 24, קולג' פארק, פלורידה | אסקמקה |  |  | 04 !מודחת רביעית יום 11 |
| מקס דוסון 37, טופנגה, קליפורניה | מסאיה | נגארוטה |  | 05 !מודח חמישי יום 14 |
| ז'ואקין סוברבייל 28, ואלי סטרים, ניו יורק | מסאיה | אסקמקה |  | 06 !מודח שישי יום 16 |
| קלי רמינגטון 44, גרנד איילנד, ניו יורק | אסקמקה | נגארוטה | מריקה | 07 !מודחת שביעית יום 19 |
| האלי פורד 25, סן פרנסיסקו, קליפורניה | נגארוטה | נגארוטה | מריקה | 08 !מודחת שמינית מושבעת ראשונה יום 22 |
| ג'ו אנגלים 25, סקוטסדייל, אריזונה | נגארוטה | אסקמקה | מריקה | 09 !מודח תשיעי מושבע שני יום 24 |
| ג'ן בראון 22, לונג ביץ', קליפורניה | נגארוטה | נגארוטה | מריקה | 10 !מודחת עשירית מושבעת שלישית יום 27 |
| שירין אוסקוי 31, סן פרנסיסקו, קליפורניה | מסאיה | נגארוטה | מריקה | 11 !מודחת אחת עשרה מושבעת רביעית יום 29 |
| טיילר פרדריקסון 33, לוס אנג'לס, קליפורניה | מסאיה | אסקמקה | מריקה | 12 !מודח שנים עשר מושבע חמישי יום 32 |
| דן פולי 47, גורהאם, מיין | אסקמקה | אסקמקה | מריקה | 13 !מודח שלושה עשר מושבע שישי יום 35 |
| סיירה דון תומאס 27, רוי, יוטה | אסקמקה | אסקמקה | מריקה | 14 !מודחת ארבע עשרה מושבעת שביעית יום 37 |
| רודני לבואי הבן 25, בוסטון, מסצ'וסטס | אסקמקה | אסקמקה | מריקה | 15 !מודח חמישה עשר מושבע שמיני יום 38 |
| וויל סימס השני 41, שרמן אוקס, קליפורניה | נגארוטה | נגארוטה | מריקה | 16 !מקום שני יום 39 |
| קרולין ריברה 52, טמפה, פלורידה | מסאיה | נגארוטה | מריקה | 17 !מקום שני יום 39 |
| מייק הולוואי 39, נורת' ריצ'לנד הילס, טקסס | אסקמקה | אסקמקה | מריקה | 18 !השורד האחרון יום 39 |