המשכן
כמה "אוהל מועד" היו? > סוגיית אוהל מועד בביקורת המקרא

עבור מרבית החוקרים, מהווה סוגיה זו פתח לביקורת שיטתית אודות תיאורי המשכן כולם. את השיטה הקלאסית במחקר סיכם יוליוס ולהאוזן כשטען (על פי השערת התעודות שבה דגל, שלפיה מורכבת התורה מארבעה מקורות עיקריים שנכתבו בתקופות שונות) כי כל תיאורי משכן אוהל מועד משויכים למקור הכוהני (P) ואינם אלא פרי המצאתם של חוגים כוהניים ירושלמיים שביקשו לבסס את קדמותה של "אחדות הפולחן", ולצורך כך טוו תיאור אודות מעין "בית מקדש נייד". לעומת זאת, הודה ולהאוזן דווקא בגרעין ההיסטורי של תיאור אוהל מועד שמחוץ למחנה (שאותו ייחס למקורות הקדומים J ו-E) ושיער כי במקורו היה אוהל זה בגדר כיסוי לארון העדות בלבד.
בין החוקרים המערערים על שיטת ולהאוזן מצויה אסכולה הטוענת לכך, שהתורה מייצגת תערובת של מסורות צפוניות ודרומיות של שבטי ישראל. לשיטתם, הארון שימש את שבטי הצפון, ואילו האוהל הריק שימש לגילוי אלוהות עבור שבטי הדרום. הכנסת דוד את הארון אל האוהל הריק הידקה את הקשרים בין השבטים ויצרה את המסורת המשולבת אודות המשכן – ובו הארון – המצויים במרכז המחנה. על פי שיטה זו, למעשהו של דוד נתחבר לימים הרעיון, עם הקמת המקדש, כי האל שוכן באוהל, ומכאן נוצר השם "משכן". עם זאת, גישה זו נדחתה במחקר מכמה טעמים – ראשית, משום שרעיון השכינה באוהל הוא קדום להקמת המקדש ומצוי הן בנבואת נתן, הנחשבת כמתנגדת להקמת המקדש, והן בכתבי אוגרית – עובדה המקיימת את ההנחה כי מדובר בתפישה שמית-מערבית קדומה. כמו כן, גישה זו מתעלמת מזיקתו של יהושע, איש שבטי הצפון, דווקא לאוהל הריק המיוחס לשבטי הדרום.
האסכולה הירושלמית[דרושה הבהרה] בחקר המקרא נטתה גם היא לערער על גישת ולהאוזן גם בעניין זה ולטעון כי תיאור המשכן העומד במרכז המחנה משקף גם הוא מציאות היסטורית. גישה זו בנויה הן על האינטואיציה הבסיסית כי מקומו של אוהל קדוש יימצא בדרך כלל במקום מוגן היטב, והן על המחקרים אודות מבנה המשכן שהראו, בהיבטים רבים, הבדלים משמעותיים בינו לבין מבנה המקדש. לשיטתם, שכינת האל באוהל משקפת את השלב בו חיו השבטים השֵמיים-מערביים בעצמם באוהלים, ולכן אין מקום לביקורת המקפת של ולהאוזן, אלא יש להסתפק אך ורק בשאלת הדרגתיות המעבר של המשכן מאוהל ארעי למבנה קבע (וראו להלן). עם זאת, לפתחם של חוקרים אלה חוזרת הקושיה אודות קיומם של שני אוהלי מועד במקביל, ואכן, בקרב אסכולה זו מצויות שלוש שיטות עיקריות לתירוץ הקושי:
האחת טוענת כי אכן היו קיימים שני אוהלים, אלא שהם נבדלו בייעודיהם. לשיטה זו, התגלות אלוהים הייתה ייחודית במקורה לאוהל מועד שמחוץ למחנה או שבו הייתה בעלת אופי שונה, אלא שלימים ניטשטשו ההבדלים בתיאורים המקראיים של שני האוהלים.
המחזיקים בשיטה השנייה טוענים כי שני האוהלים הם למעשה אוהל אחד שמוקם מחוץ למחנה בעתות שלום ובמרכז המחנה בעתות מלחמה.
השיטה השלישית סוברת גם היא כי מדובר באותו האוהל, אלא שלשיטתה, אוהל זה זכה לתיאורים שונים ממניעים תאולוגיים. על פי סברה זו, בניגוד לאסכולה הכהנית, הגישה הצפונית ביקשה להפריד בין הקודש והחול, התעלמה מתפקיד הפולחן, הדגישה את תפקיד הנבואה ושללה את רעיון שכינת האל בתוך האוהל. מתח תאולוגי זה משתקף גם באופן בו מתרגמים השבעים את המילים "ושכנתי בתוכם" למילים "ואראה בתוככם". סיפור הוצאת האוהל אפוא מסמל את ההשקפה הצפונית שלפיה משה שינה את מקום האוהל בשל חטאי העם שלא היה ראוי לכך שאלוהים יעלה בקרבו. מסורת זו שמרה על צורת האוהל הקדומה, אך ניטרלה את רעיון "האוהל כמשכן" ואת תפקיד הפולחן, והדגישה במקומו את התפקיד הנבואי המגיע לשיאו בסיפור האצלת הרוח. המסורת הכוהנית-דרומית, לעומתה, הדגישה את המשכן כמקום של גילוי שכינה ומשכן לאלוהות והגדילה את פארו של המשכן ופולחנו, ייתכן שגם בהתבסס על דפוסים ארץ-ישראליים מאוחרים יותר.
למצדדי קדמות תיאור המשכן מסייעת גם עובדת היעדרותו של הברזל מרשימת החומרים, וכן הימצאותם של מכסי עורות וקרשים עשויי עצי שיטים פשוטים, חומרים המאפיינים מקדשים מזרחיים קדומים. עם זאת, סוברים מרבית החוקרים כי גם תיאור המשכן משלב יסודות מאוחרים שביקשו לפאר אוהל זה ונתנו לו צורה של "מקדש מעט" עשיר בזהב וכסף. מן הצד שכנגד, סופר מאוחר מדי, היה עשוי להוסיף תיאור אודות עצי ארזים או אולם כדוגמת אולם המקדש (כפי שעשה פילון). העובדה כי בעיקרו של דבר, תיאור המקדש אינו משמש דוגמה למשכן ברבים מפרטיו, מסייעת להנחה בדבר קדמות התיאור.