מיזוג זהות
ארבעת העקרונות

המאפיינים של תאוריית מיזוג הזהויות תומצתו בארבעה עקרונות:
עקרון העצמי הסוכן-והאישי – כאשר אנשים שזהותם עברה מיזוג מיישרים קו עם קבוצה, הם מניחים שישמרו על עצמי אישי פעיל, גם כאשר האני החברתי מופעל. בהתאם לרעיון זה, הפעלת האני האישי על ידי הגברת העוררות או עידוד אנשים לחשוב כיצד יגיבו אם היו מאוימים באופן אישי, עשויים להגביר את תמיכתו של האדם בהקרבת קרבנות פרו-קבוצתיים קיצוניים. לעומת זאת, נקודת המבט של ההזדהות החברתית מניחה שהעצמי האישי והחברתי קשורים זה לזה באופן הופכי. כלומר, הפעלת העצמי האישי אמורה להקטין את ההסכמה להתנהגות פרו-קבוצתית. לא כך קורה עם אנשים שמיזוג הזהות שלהם עם הקבוצה היה חזק: אלה הפגינו השפעה הפוכה. גדלה הסכמתם להתנהגות פרו-קבוצתית.
עקרון הסינרגיה הזהותית – העובדה שניתן להפעיל את העצמי האישי והחברתי באופן עצמאי מעלה את האפשרות שאנשים עשויים להשתלב באופן סינרגטי כדי להניע התנהגות פרו-קבוצתית. בהתאם לאפשרות זו, מחקרים הראו כי הפעלת האני האישי או האני החברתי מעצימה את נכונותם של אנשים שעברו מיזוג זהות להתנהג בצורה פרו-קבוצתית. לדוגמה, הפעלת האני האישי על ידי נידוי המשתתפים מהקבוצה על פי העדפותיהם האישיות, או הפעלת האני החברתי על ידי נידוי המשתתפים על בסיס חברותם בקבוצה, הביא אנשים שעברו מיזוג זהות חזק להגברת פעולה פרו-קבוצתית, אך לא אנשים שעברו מיזוג זהות חלש יותר. לפיכך, בניגוד לתורת הזהות החברתית המניחה כי העצמי האישי אינו ממלא תפקיד בהתנהגות פרו-קבוצתית, תאוריית מיזוג הזהות גורסת כי התנהגויות פרו-קבוצתיות מונעות על ידי האני האישי והחברתי ושני סוגים אלה של ידיעת העצמי עשויים לעיתים לעבוד יחד.
עקרון הקשרים האישיים – גישת ההיתוך מניחה שאנשים שעברו מיזוג זהות חזק דואגים לא רק לקשרים הקולקטיביים שלהם לקבוצה (כישות מופשטת), אלא גם ליחסיהם (בין אם אמיתיים או מדומיינים) עם חברים אחרים בקבוצה. תאוריית מיזוג זהויות טוענת כי אנשים שעברו מיזוג חזק חשים קרבה לחברי קבוצה אחרים, אפילו כאלה שאולי היה להם עמם קשר מועט או לא היה להם עמם קשר כלל. מספר מחקרים תומכים אמפירית בעקרון קשרי היחסים. תוך שימוש בכמה וריאציות בין-אישיות של בעיית הקרונית הקלאסית, אנשים שחשו התמזגות עם ארצם תמכו בהצלת בני ארצם בקפיצה אל מותם מול עגלה דוהרת. יתר על כן, משתתפים כאלה אישרו תסריט לפיו היה עליהם לדחוק הצידה בן ארצם שהיה מוכן לקפוץ אל מותו כדי להועיל בסופו של דבר לקבוצה, ובמקומו – לקפוץ בעצמם. מחקר זה מצביע על כך שאנשים שהפגינו מיזוג זהות חזק מתיישרים בצורה כה חזקה עם חבריהם לקבוצה, עד שהם מעדיפים שהם עצמם ימותו מאשר חבר בקבוצה. בנוסף, כאשר אנשים שהפגינו מיזוג זהות חזק לומדים שחברי קבוצה אחרים עלולים להיהרג בבעיית קרונית היפותטית, הם מפגינים תגובות רגשיות הדומות לאופן שבו אנשים מגיבים כאשר בן משפחה נמצא במצוקה. תגובות רגשיות אלה ניבאו התייחסות חיובית להקרבה עצמית עבור הקבוצה. לשם השוואה, גישת הזהות החברתית מניחה שכאשר הזהות החברתית בולטת, אנשים רואים בעמיתיהם את חברי הקבוצה רק כפרטים שניתנים להחלפה בתוך הקבוצה (כלומר, הם מעריכים חברי קבוצה אחרים על סמך "קשריהם הקולקטיביים" כלפי הקבוצה).
עקרון הבלתי-הפיכות – גישת ההיתוך מניחה כי לאחר שהתפתח המיזוג, הוא יישאר יציב במידה רבה לאורך זמן. יציבות זו נמשכת גם במצבים משתנים. תאוריית מיזוג הזהות מציעה כי הדבר נובע מהרגשות החזקים, האמונות והיחסים הפנימיים שחווים האנשים הממוזגים. כלומר, אף על פי שההתמזגות הכוללת של קבוצת אנשים עשויה להשתנות בתגובה לכוחות מצבים חזקים, סדרי הדירוג של אנשים בקבוצה יישארו יציבים. החוקרים בדקו את השערת "פעם התמזגו, התמזגו תמיד" על ידי השוואת היציבות הזמנית של ציוני היתוך עם מדינה עבור אנשים התמזגו מאוד עם אלו של אנשים התמזגו באופן בינוני או חלש. מקדמי היציבות של משתתפים התמזגו מאוד היו גבוהים משמעותית מהמקדמים הקשורים למשתתפים חלשים או מתונים. גם כאשר אנשים ממוזגים וחזקים מאוד יתאמצו כדי לאשר מחדש את איתנותם לקבוצה.