stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רג'י מילר
סטטיסטיקות הקריירה > בפלייאוף

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות | אחוזים מהשדה | אחוזים משלוש | אחוזים מהקו | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1989/1990 | אינדיאנה | 3 | 3 | 41.7 | .571 | .429 | .905 | 4.0 | 2.0 | 1.0 | 0.0 | 20.7 |
| 1990/1991 | אינדיאנה | 5 | 5 | 38.6 | .486 | .421 | .865 | 3.2 | 2.8 | 1.6 | 0.4 | 21.6 |
| 1991/1992 | אינדיאנה | 3 | 3 | 43.3 | .581 | .636 | .800 | 2.3 |  4.7 | 1.3 | 0.0 | 27.0 |
| 1992/1993 | אינדיאנה | 4 | 4 | 43.8 | .533 | .526 | .947 | 3.0 | 2.8 | 0.8 | 0.0 | 31.5 |
| 1993/1994 | אינדיאנה | 16 | 16 | 36.0 | .448 | .422 | .839 | 3.0 | 2.9 | 1.3 | 0.2 | 23.2 |
| 1994/1995 | אינדיאנה | 17 | 17 | 37.7 | .476 | .422 | .860 | 3.6 | 2.1 | 0.9 | 0.2 | 25.5 |
| 1995/1996 | אינדיאנה | 1 | 1 | 31.0 | .412 | .333 | .867 | 1.0 | 1.0 | 1.0 | 0.0 | 29.0 |
| 1997/1998 | אינדיאנה | 16 | 16 | 39.3 | .426 | .400 | .904 | 1.8 | 2.0 | 1.2 | 0.2 | 19.9 |
| 1998/1999 | אינדיאנה | 13 | 13 | 37.0 | .397 | .333 | .895 | 3.9 | 2.6 | 0.7 | 0.2 | 20.2 |
| 1999/2000 | אינדיאנה | 22  | 22 | 40.5 | .452 | .395 | .938 | 2.4 | 2.7 | 1.0 | 0.4 | 24.0 |
| 2000/2001 | אינדיאנה | 4 | 4 | 44.3 | .456 | .429 | .933 |  5.0 | 2.5 | 0.8 |  0.5 | 31.3 |
| 2001/2002 | אינדיאנה | 5 | 5 | 39.6 | .506 | .419 | .875 | 3.2 | 2.8 | 1.6 | 0.2 | 23.6 |
| 2002/2003 | אינדיאנה | 6 | 6 | 29.3 | .283 | .160 | .913 | 2.3 | 2.3 | 0.2 | 0.2 | 9.2 |
| 2003/2004 | אינדיאנה | 16 | 16 | 28.4 | .402 | .375 | .922 | 2.3 | 2.8 | 1.1 | 0.2 | 10.1 |
| 2004/2005 | אינדיאנה | 13 | 13 | 33.1 | .434 | .318 | .941 | 3.1 | 1.5 | 0.8 | 0.1 | 14.8 |
| קריירה |  | 144 | 144 | 36.9 | .449 | .390 | .893 | 2.9 | 2.5 | 1.0 |  0.2 | 20.6 |
תארים והישגים

חמישייה שלישית: 1995, 1996, 1998
חבר היכל התהילה של הכדורסל: 2012
רק שני שחקנים הופיעו במדי קבוצה אחת מספר רב יותר של משחקים, ג'ון סטוקטון וקארל מלון ביוטה ג'אז
מדורג שלישי ברשימת השלשות הרבות ביותר שנקלעו במשך הקריירה כולה, 2,560 שלשות. השיא שייך לסטפן קרי לאחר ששבר אותו בדצמבר 2022
מקום שמיני בכל הזמנים בקליעת שלשות בפלייאוף (320) שריי אלן שבר אותו ב-25 באפריל 2013.
מדורג במקום ה-21 ברשימת הקלעים המובילים בתולדות ה-NBA‏ (25,279)
מדורג במקום ה-12 במספר המשחקים בהם שותף (1,323)
אחד מששת השחקנים אשר השיגו לפחות 50% קליעה מהשדה, 40% קליעה מהשלוש ו-90% קליעה מקו העונשין בעונה אחת.
הערות שוליים

1 2  Celtics call Miller, who is considering return to NBA,ESPN.con
1 2  עפר שלח על רג`י מילר: מוריד הברזלים, באתר ynet, 1 ביוני 2000
↑  עד עונת 2002/2003 הסיבוב הראשון התקיים בסדרת הטוב מחמישה משחקים, ומאותה עונה גם הסיבוב הראשון מתקיים בשיטת הטוב משבעה משחקים.
↑  The 60 Greatest Playoff Moments: Nos. 51-60 באתר NBA.com
↑  סטטיסטיקת סדרת הגמר 2000
↑  דוח המשחק, espn.go.com
↑  סטטיסטיקות המשחקים בהם השתתף מילר
↑  עמודו של מילר באתר myspace.com.
↑  Who is the greatest women's basketball player ever?, באתר USA Today
↑  נגנז חלום הקאמבק של רג'י מילר, באתר וואלה, 24 באוגוסט 2007
| נבחרת ארצות הברית – אליפות העולם בכדורסל 1994 (מדליית זהב) |
| --- | --- | --- |
|  1  •  2  •  3  •  4 דיומרס •  5 פרייס •  6 קולמן •  7 קמפ •  8 סמית' •  9 מארלי •  10 מילר •   11 ק. ג'ונסון •  12 וילקינס • 13 אוניל •  14 מורנינג • 15 ל. ג'ונסון • מאמן: נלסון |  1  •  2  •  3  •  4 דיומרס •  5 פרייס •  6 קולמן •  7 קמפ •  8 סמית' •  9 מארלי •  10 מילר •   11 ק. ג'ונסון •  12 וילקינס • 13 אוניל •  14 מורנינג • 15 ל. ג'ונסון • מאמן: נלסון | ארצות הברית |
| נבחרת ארצות הברית – האלופה האולימפית - אטלנטה (1996) |
| --- | --- | --- |
|  1  •  2  •  3  •  4 גארי פייטון •  5 גרנט היל •  6 פני הארדוויי •  7 דייוויד רובינסון •  8 סקוטי פיפן •  9 מיץ' ריצ'מונד •  10 רג'י מילר •   11 קארל מלון •  12 ג'ון סטוקטון • 13 שאקיל אוניל •  14 צ'ארלס בארקלי • 15 האקים אולאג'ואן • מאמן: לני וילקנס |  1  •  2  •  3  •  4 גארי פייטון •  5 גרנט היל •  6 פני הארדוויי •  7 דייוויד רובינסון •  8 סקוטי פיפן •  9 מיץ' ריצ'מונד •  10 רג'י מילר •   11 קארל מלון •  12 ג'ון סטוקטון • 13 שאקיל אוניל •  14 צ'ארלס בארקלי • 15 האקים אולאג'ואן • מאמן: לני וילקנס | ארצות הברית |
| נבחרת ארצות הברית – אליפות העולם בכדורסל 2002 (מקום שישי) |
| --- | --- | --- |
|  1  •  2  •  3  •  4 פינלי •  5 ב. דייוויס •  6 א. מילר •  7 אוניל •  8 א. דייוויס •  9 פירס •  10 ר. מילר •   11 מריון •  12 ויליאמס • 13 וולאס •  14 ברנד • 15 לפרנץ • מאמן: קארל |  1  •  2  •  3  •  4 פינלי •  5 ב. דייוויס •  6 א. מילר •  7 אוניל •  8 א. דייוויס •  9 פירס •  10 ר. מילר •   11 מריון •  12 ויליאמס • 13 וולאס •  14 ברנד • 15 לפרנץ • מאמן: קארל | ארצות הברית |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 3157 7823  LCCN: n95009211  SUDOC: 232406227  VIAF: 55854511   WorldCat (עם VIAF): 55854511 
מילר כפרשן ברשת TNT
ראלף מטקלף

ראלף הרולד מטקלף (באנגלית: Ralph Harold Metcalfe;‏ 29 במאי 1910 – 10 באוקטובר 1978) היה אצן אמריקאי. הוא אלוף אולימפי (ברלין 1936) ושיאן עולם בריצת שליחים 4x100 מטר, סגן אלוף אולימפי, 3 פעמים ברציפות אלוף ארצות הברית (1932-1934) ושיאן עולם בריצת 100 מטר ו-5 פעמים ברציפות אלוף ארצות הברית בריצת 200 מטר, יותר מכל אתלט אמריקאי אחר. כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינת אילינוי במשך 8 שנים עד ליום מותו.
ביוגרפיה

מטקלף נולד וגדל באטלנטה, ג'ורג'יה.
ביוגרפיה > סגן אלוף אולימפי

במבחנים האמריקאיים לאולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) שנערכו באוניברסיטת סטנפורד סיים מטקלף ראשון בריצות ל-100 מטר ול-200 מטר והוכתר כאלוף ארצות הברית לראשונה בקריירה שלו. במשחקים עצמם הוא זכה בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף, בריצת 100 מטר בשיא עולם חדש של 10.38 שניות, אחרי חברו לנבחרת אדי טולן שקבע תוצאה זהה של 10.38 שניות ולפני שיאן העולם הקודם ארתור יונת מגרמניה (10.50 שניות). מדליית ארד, בריצת 200 מטר בתוצאה של 21.5 שניות, אחרי אדי טולן שקבע שיא אולימפי חדש של 21.12 שניות וחברו לנבחרת ג'ורג' סימפסון (21.4 שניות). בריצה זו התברר לאחר מכן, שהמסלול שבו רץ היה ארוך ב-2 מטר יותר מיתר המשתתפים ובכך כנראה שהפסיד את מדליית הזהב. ערעורו לריצה חוזרת נידחה.
בתחרות שנערכה בבודפשט, הונגריה ב-12 באוגוסט 1933 השווה מטקלף פעמיים את שיא העולם, בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.3 שניות ובריצת 200 מטר (מסלול ישר) בתוצאה של 20.6 שניות.
בתחרות שנערכה בנישינומיה, יפן ב-15 בספטמבר 1934 השווה מטקלף פעם נוספת את שיא העולם בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.3 שניות, שבוע לאחר מכן, בתחרות שנערכה בדריין, סין (באותה העת יפן) ב-23 בספטמבר הוא שוב השווה את שיא העולם בריצת 100 מטר.
ביוגרפיה > אלוף אולימפי

באולימפיאדת ברלין (1936) זכה מטקלף בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, בריצת שליחים 4x100 מטר ביחד עם ג'סי אוונס, פוי דרייפר ופרנק וויקוף בשיא עולם חדש של 39.8 שניות, לפני איטליה (41.1 שניות) וגרמניה (41.2 שניות) ובכך הייתה הרביעייה האמריקאית, לרביעייה הראשונה בהיסטוריה שרצה מהר יותר מ-40 שניות. בשלב המוקדמות הרביעייה האמריקאית קבעה שיא עולם חדש של 40.0 שניות. שיא זה החזיק מעמד 20 שנה לאחר שנישבר על ידי הרביעייה האמריקאית באולימפיאדת מלבורן. מדליית כסף, בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.4 שניות, אחרי ג'סי אוונס (10.3 שניות) ולפני טינוס אוסנדרפ מהולנד (10.5 שניות).
הוא סיים את התואר הראשון מאוניברסיטת מרקט שבמילווקי, ויסקונסין בשנת 1936 ואת התואר השני מאוניברסיטת דרום קליפורניה שבלוס אנג'לס בשנת 1939. 
במלחמת העולם השנייה הוא שרת בדרגת לוטננט ראשון בחיל התובלה של צבא ארצות הברית וזכה בעיטור לגיון ההצטיינות.
בשנת 1947 נישא מטקלף למדליין פיי יאנג ולזוג נולד בן.
בשנת 1971 היה מטקלף בין המייסדים של הוועידה המפלגתית השחורה. הוא נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית באותה שנה וכיהן ב-4 מושבים של בית הנבחרים האמריקאי.
הישגים ותארים

במהלך הקריירה שלו זכה מטקלף ב-11 תוארי אליפות ארצות הברית, מהם 3 בריצת 60 מטר, 3 בריצת 100 מטר ו-5 בריצת 200 מטר.
במהלך הקריירה שלו קבע או השווה מטקלף 16 פעמים את שיא העולם במקצים שונים, אך רק 5 מהם הוכרו על ידי התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית.
שיאים אישיים

ריצת 100 מטר: 10.38 שניות (1932), שיא עולם בעבר
ריצת 200 מטר: 20.6 שניות (1933), שיא עולם בעבר
ראו גם

מדיה וקבצים בנושא ראלף מטקלף בוויקישיתוף
התפתחות שיא העולם בריצת 100 מטר (באנגלית)
רצועת בקעים

רצועת הבקעים המזרחית של קילווואה
חתך סכמטי ברצועת הבקעים המזרחית של קילווואה
רצועת בקעים היא מבנה גאולוגי המופיע בכמה הרי געש, בייחוד הרי הגעש מטיפוס חרוט מגן של איי הוואי, שבהם סדרה ליניארית של מערכות סדקים במורדותיו של הר הגעש מאפשרת ללבה להתפרץ מאגפיו של הר הגעש במקום מפסגתו. לדוגמה, ההתפרצות הנוכחית של הר הגעש קילוואה בהוואי מתחוללת ברציפות מאז 1983 מחרוט האפר של פּוּ אוֹאוֹ (Puʻu ʻŌʻō) השוכן ברצועת הבקעים המזרחית של קילוואה, כ-15 קילומטרים מזרחה מלוע הר הגעש הראשי בפסגת ההר. רצועות בקעים נוטות להתפשט בקו ישר כמו קרניים היוצאות מפסגת הר הגעש. במרבית הרי הגעש של הוואי יש שתי רצועות בקעים ולפעמים שלוש. הלבה המצטברת מהתפרצויות חוזרות ונשנות מרצועת הבקעים היא הגורם לצלליתם המוארכת של הרי הגעש של הוואי (צורה המכונה "חרוט מגן"). ייתכן שהדוגמה הטובה ביותר לכך היא הר הגעש מאונה לואה. פירוש שם ההר בהוואית הוא "הר ארוך".
מקורם של ההעתקים המרכיבים את רצועת הבקעים בהתפשטות הקרום בסביבת הר הגעש. ככל שהר הגעש מטיפוס חרוט מגן צובר יותר חומר, כך הוא נעשה כבד יותר והוא מתחיל לשקוע עקב כוח המשיכה. עקב כך נמתחים פני השטח במדרונות ההר ונשברים.
הסיבה לכך שלבה מתפרצת לעיתים כה קרובות מאגפי הרי הגעש היא כוח המשיכה. קל יותר ללבה נוזלית כבדה לזרום אופקית ולהתפרץ מצדי ההר, מאשר להידחף מאות או אלפי מטרים במעלה צינור ההזנה המוביל לפסגת ההר (ראו שרטוט). מערכת של סדקים ושברים המרכיבה את רצועת הבקעים מאפשרת לתופעה זו להתרחש ביתר קלות.
קתדרה (כתב עת)

| --- | --- |

 תאריכי הופעה:  1976–הווה (כ־48 שנים) 
 שפה:  עברית 
 מדינה:  ישראל 
 ISSN:  0334-4657
 אתר רשמי
 
קתדרה בפורמט הישן
ציור של גוסטב באוארנפיינד על גבי שער גיליון בפורמט הישן
כתב העת בפורמט החדש לאחר מתיחת הפנים
דוגמה לפורמט החופשי יותר, הנהוג החל מ-2007
קָתֶדְרָה לתולדות ארץ ישראל ויישובה הוא כתב עת לתולדות ארץ ישראל ויישובה, היוצא לאור ארבע פעמים בשנה (רבעון) מטעם 'המכון לחקר ארץ ישראל ויישובה', שביד יצחק בן-צבי.
כתב העת מוגדר כ"ספינת הדגל" של המכון, שכן הוא משמש כאחת הבמות החשובות למחקר ארץ ישראל בתחום ההיסטורי, הארכאולוגי והגאוגרפי, ובתחומי הכלכלה, החברה, התרבות והאמנות, מימי המקרא ועד ימינו.
היסטוריה

גיליון "קתדרה" הראשון ראה אור בחודש אלול תשל"ו (ספטמבר 1976). מנכ"ל יד יצחק בן-צבי דאז, יהודה בן פורת, פרסם את החוברות הראשונות ב"מחתרת", ללא החלטת הוועדה האקדמית, כהמשך כביכול ל'ידיעון' שהוציא המכון. רחל ינאית (אלמנתו של יצחק בן-צבי) שמינתה אותו לתפקיד, ופרופ' בנימין מזר, קרוב משפחה וארכאולוג בכיר באוניברסיטה העברית כעסו על כתב העת החדש, מאחר שציפו מבן פורת להפיק כתב עת למורשת יצחק בן-צבי דווקא. עורך "קתדרה" הראשון, יעקב שביט, סיפר כי נודע לו שפרופ' מזר השליך לרצפה בחמת זעם את החוברת הראשונה, כשזו הגיעה לידיו. ההתנגדות המרכזית ביד בן צבי ומחוצה לו לפורמט שבו פורסם אז כתב העת, התבססה על טיעונים שונים, ובהם שההיסטוריה של ארץ ישראל איננה תחום מחקר נפרד מההיסטוריה הכללית, או שההיסטוריה של המאה ה-19 והמאה ה-20 היא 'ז'ורנליסטיקה'. חלק מהטענות היו מעשיות יותר, כמו החשש שלא יימצא חומר ראוי למלא ארבע חוברות בשנה, וכן שזוהי מטלה כבדה מדי להוציא רבעון בצורה סדירה. היו ביד בן צבי שבירכו על היוזמה, אך התנגדו לשילובן של תמונות בכתב העת, בטענה שתצלומים ראויים להופיע בכתבי עת פופולריים בלבד, ולא בכתב עת מדעי. אחרים סברו שהגדרת התכנים שגויה, וכי מחקרים בתחום התרבות והאמנות אינם ראויים להתפרסם בכתב עת להיסטוריה.
פורמט כתב העת ותפוצתו

חרף ההתנגדויות והביקורת, התעקש בן פורת על הפורמט שקבע, ולמרות התחזיות הפסימיות נחל כתב העת הצלחה רבה. "קתדרה" רואה אור ארבע פעמים בשנה מאז הקמתו ועד ימינו, וכל גיליון מכיל בשנים האחרונות כ-200 עמודים. עד כה (נובמבר 2023) פורסמו 183 גיליונות "קתדרה", ובכל אחד מהם כשישה מאמרים, העוסקים בתקופות שונות. לרוב אין נושא ייחודי לכל גיליון, אלא אם הצטברו די מחקרים בנושא מסוים. כך, למשל, הוקדשו גיליונות נושאיים לקיסריה, לגליל, לנשים בארץ ישראל, וכדומה. בנוסף למאמרים מופיעות בכל גיליון גם הערכות לספרים חדשים, הערות מחקריות ותעודות חשובות. כתב העת מודפס באלפי עותקים, בעיקר למנויים בישראל. מתחילת שנת 2010 גליונות ישנים של כתב העת זמינים לעיון באתר הבית של מכון יד בן-צבי.
פורמט הכריכה המקורי של קתדרה היה פשוט למדי, וכלל ציור או צילום שכיסה כשני שלישים מהכריכה. שם כתב העת הופיע בגופן גדול לרוחב כל חלקה העליון של הכריכה על רקע לבן, או על גבי הציור או הצילום. ב-1996, החל מחוברת 81, עבר כתב העת מתיחת פנים וכריכתו שונתה לגמרי: המצג הגרפי כיסה עדיין רק כשני שלישים מהכריכה, אך החלק העליון נצבע בשחור, ועליו רשימת המאמרים המופיעים בגיליון. משמאל שובץ עיגול כתום גדול, ובו שם כתב העת ופרטי הגיליון. החל משנת 2007 גם פורמט זה השתנה, ולעיתים נעדרת רשימת המאמרים לטובת ציור על הכריכה כולה.
הכותבים והתוכן

כ-600 מחברים פרסמו ב"קתדרה" למעלה מאלף מאמרים, מאז הקמתו. המאמרים הנשלחים למערכת עוברים ביקורת עמיתים בידי מומחים בתחומים השונים, ללא חשיפת שם הכותב. המטרה היא להבטיח את איכותו ורצינותו של המאמר, ולכן הוא נקרא בדרך כלל על ידי שני קוראים, ולעיתים אף יותר. חוות דעתם של המבקרים מוצגת בישיבות המערכת, והיא זו שקובעת את דינם לפרסום או לדחייה. מערכת הסינון הקפדנית עוררה יותר מפעם טרוניה של חוקרים שמאמריהם נדחו, חלקם אנשי "יד בן צבי" עצמו. בינואר 1994 פרסמה המערכת הנחיות מחמירות לאופן הצגת הביבליוגרפיה במאמרים ב"קתדרה". צעד זה עורר ביקורת נוקבת מצד הסופר ס. יזהר, שראה בכך את "ראשית התדרדרותו של כתב עת חשוב זה". את ביקורתו, שפורסמה בקתדרה בגיליון 71, סיים במילים: "אל יכתיבו הספרנים את לשון המחקר ולא עושי המצבות את דרכי החיים". כך או כך, תהליך ההערכה הקפדני בכתב העת מאפשר קרדיטציה אקדמית לחומר, ופרסום ב"קתדרה" נחשב כמקור ביבליוגרפי מהימן ונחשב.
ייחודו של כתב העת

ב"קתדרה" מופיע אך ורק חומר חדש ומקורי, שלא ראה אור בשום מסגרת אחרת, ואפילו בשפה זרה. נראה כי ההישג החשוב ביותר של "קתדרה" הוא ביצירת הגדרה רחבה ועשירה למגוון התחומים והנושאים של מחקר ארץ ישראל לתקופותיה. כתב העת היווה גורם חשוב בהגדרת ההיסטוריה של ארץ ישראל כתחום מחקר נפרד מההיסטוריה הכללית, ואף הרחיב את מספר הדיסציפלינות השותפות במחקר זה. ביד בן צבי מתגאים בכך שבתחומים לא מעטים היה "קתדרה" ה"חלוץ ההולך לפני המחנה", כפי שביטא זאת נתן וסרמן, במוסף לספרות של עיתון "הארץ" לאחר הופעת חוברת המאה של "קתדרה" בינואר 2002: "כתב העת מצדיק את המעמד שקיבל כספינת דגל של המחקר ההיסטורי, הארכאולוגי והגאוגרפי בישראל." באותו שבוע כתב חננאל מאק במוסף "ספרים" של "הארץ":
"חוברת ה-100 של קתדרה יצאה לאור במלאת עשרים וחמש שנה בדיוק לייסודו של הרבעון. והרי לנו שבחו הראשון של כתב העת: נאמנותו הקבועה והעיקשת לסדר הטוב ולמחויבותו אל מול קוראיו. רוב הכותבים במאה החוברות שהופיעו עד כה באים מתוך מוסדות המחקר, והחוברות תופסות מקום נכבד בכל ספרייה אוניברסיטאית, ועם זאת ממלאה קתדרה את ייעודה הציבורי המקורי, וקוראיה וחותמיה הלא הם פזורים על פני כל הארץ... היו שסברו שמחקרים בתרבות ובאמנות אינם ראויים להתפרסם בכתב עת להיסטוריה המכבד את עצמו. מאה חוברות קתדרה הרוויות תצלומים ומחקרים בתחומי תרבות שונים ומגוונים יעידו כמאה עדים על עמדות עורכיה ועל הצלחת דרכה..."
חברי המערכת

בין חברי המערכת לשעבר ניתן למנות את אהרן אופנהיימר, אורי ביאלר, אמנון כהן, ישראל ברטל, מוטי גולני, אביבה חלמיש, אורה לימור, חגית לבסקי, משה ליסק, עודד ליפשיץ, אריה נאור, איוון פרידמן, יורם צפריר, רוני רייך, אפרים שטרן, יהושע שוורץ, עלי יסיף, אהוד לוז, דוד רוזנטל, יוסף שלמון ויהושע קניאל.
חברי המערכת נכון לשנת 2016 הם אלון קדיש מהאוניברסיטה העברית, גור אלרואי מאוניברסיטת חיפה, מאיר בר-אשר מהאוניברסיטה העברית, זאב וייס מהאוניברסיטה העברית, עודד עיר-שי מהאוניברסיטה העברית, יהונתן יעקבס ומרגלית שילה מאוניברסיטת בר-אילן,
מרכזי המערכת

מרכזי המערכת בעבר היו שלומית משולם, שלום אילתי, דורון נידרלנד, יוחאי גואל, בנימין זאב וכסלר ואמנון רמון.
מרכזת המערכת מיולי 2016 (גיליון 161) היא יעל דינוביץ.
הערות שוליים

↑  שלום אילתי, ורדה לנרד, ‏הנחיות למחברים, קתדרה ינואר 1994
↑  יזהר סמילנסקי, ‏'סלקו את ה"הנחיות למחברים', קתדרה 71 ניסן תשנ"ד * מארס 1994
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007608743305171
רובן ווד

רובן ווד (באנגלית: Reuben Wood;‏ 1792 –  1 באוקטובר 1864) היה פוליטיקאי אמריקאי מאוהיו, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אוהיו ה-21.
ראשית חייו

רובן ווד נולד בעיירה מידלטאון שבוורמונט. הוא היה בנו הבכור של הכומר נתניאל ווד, ששירת כקצין דת בצבא הקונטיננטלי במלחמת העצמאות של ארצות הברית. רובן ווד קיבל את חינוכו הראשוני בבית, אך לאחר מות אביו, כאשר היה בן 15, הוא עבר להתגורר אצל דודו בקנדה, שם הוא למד לימודים קלאסים ומשפטים. בעת שהתגורר אצל דודו גויס ווד לצבא הבריטי בפרוץ מלחמת 1812, אך נמלט דרך ימת אונטריו בסירה קטנה יחד עם אמריקאי נוסף ושירת לזמן קצר במיליציה של ורמונט. לאחר המלחמה הוא שב לאמו האלמנה בחווה המשפחתית. הוא שימש לזמן מה כמורה בבית ספר והשלים את השכלתו המשפטית בהדרכתו של ג'יימס קלארק
ב-1816 נשא ווד לאישה את מרי רייס, בתו של טרומן רייס מקלרנדון, ורמונט. ב-1818 עבר ווד יחד עם רעייתו וילדתם הקטנה לקליבלנד, אוהיו. על פי המסופר הוא הגיע לשם שבכיסו 1.25 דולר. מצבו הכלכלי היה כה ירוד עד כי כאשר הוא התקבל ללשכת עורכי הדין, הוא צעד רגלית מקליבלנד לרוונה, שם ישב בית המשפט העליון של אוהיו, כדי לקבל את תעודת עורך הדין. קליבלנד הייתה אז כפר קטן שמנה 600 תושבים, וכפי הידוע פעלו בה רק עוד שני עורכי דין נוספים, אלפרד קלי ולאונרד קייס.
מחוקק ושופט

בזכות האנרגיה והיכולת שלו רכש ווד עד מהרה מוניטין רחב ונמשך אל הפוליטיקה. בשנים 1825–1830 הוא כיהן כחבר בסנאט של אוהיו. ב-1830 הוא נבחר כנשיא בית המשפט לעתירות של אוהיו. הוא כיהן על כס השיפוט עד 1830.
ב-1833 נבחר ווד כשופט בבית המשפט העליון של אוהיו וכיהן בו שתי תקופות כהונה של שבע שנים כל אחת עד 1847. בבחירות לתקופת הכהונה השלישית הוא נוצח על ידי מועמד המפלגה הוויגית.
מושל אוהיו

ב-1850 נבחר ווד כמושל אוהיו. תקופת כהונתו הראשונה קוצרה בדיעבד משנתיים לשנה כדי שמועדי הבחירות באוהיו ישתנו משנים זוגיות לשנים אי-זוגיות. בסוף 1851 הוא נבחר לתקופת כהונתו השנייה ובתחילת 1852 הוא הושבע לה.
הבחירות שנערכו באותה שנה למשרת המושל ספגה המפלגה הוויגית מבוכה בשל כישלונו של הנשיא מילרד פילמור בהמשכת המדיניות נגד העבדות של קודמו זאכרי טיילור ובשל תמיכתו בפשרת 1850 של הנרי קליי באותה שנה. הדמוקרטים באותה מידה, ניסו בתחילה להתחמק מעיסוק בשאלת העבדות. על כל פנים הם בחרו כמועמדם כמושל את ווד, שבאופן כללי נחשב כמי שהחזיק בהשקפות נגד העבדות. סיעה במפלגה הדמוקרטית, שמנהיגה היה סלמון צ'ייס, הייתה ממורמרת מכישלונה של ועידת המפלגה לאשר את פשרת וילמוט (אנ'), אך ווד פייס את חלקם כאשר נקט בעמדה תקיפה נגד העבדות בנאום הפומבי היחידי שנשא במהלך מסע הבחירות שלו. הבחירות הסתיימו בניצחונו של ווד על מועמד הוויגים ויליאם ג'ונסטון, ועל אדוארד סמית', מועמד מפלגת הארץ החופשית, שזכו ב-133,093 קולות, 121,105 קולות, ו-13,747 קולות, בהתאמה.
כמושל נקט ווד בעמדות תקיפות בבעיות השעה. הוא התנגד נחרצות לחוקי העבד הנמלט, אך לא השתמש בכוח כדי לאכוף אותם. באופן כללי הוא תמך במצע המטבע הקשה של מפלגתו והאמין שהמס שיוטל על הבנקים צריך להיות שווה ערך לזה שמוטל על יחידים, אך הוא לא היה מתנגד בנקים מובהק. מספר אירועים ראויים לציון אירעו בעת כהונתו: שריפת בית המדינה הישן של אוהיו (בית המדינה הנוכחי היה אז בשלבי בנייה), ביקורה של הזמרת השוודית ג'ני לינד, וביקורו של המדינאי ההונגרי לאיוש קושוט וקבלת הפנים לכבודו באספה הכללית של אוהיו בה נאמו קושוט, ווד ואחרים.
משמעות רבה הייתה לחוקים שהאספה הכללית העבירה במהלך תקופת כהונתו השנייה כדי לקיים את התיקונים לחוקה שהתקבלו ב-1851. בין החוקים החשובים היו אלו שארגנו את מערכת המשפט המדינתית, צורך שווד דיבר עליו בנאום ההשבעה הראשון שלו.
ב-13 ביולי 1853 התפטר ווד כדי להתמנות כקונסול ארצות הברית בולפראיסו, צ'ילה. הוא שימש בתפקיד עד 1855 ושב לקליבלנד.
מותו

רובן ווד נפטר בחוותו, אברגרין פלייס, השוכנת חמישה ק"מ ממערב לקליבלנד, ב-1 באוקטובר 1864. בתחילה הוא נטמן בחוותו, אך מאוחר יותר הוא נקבר מחדש בבית הקברות וודלנד שבקליבלנד.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8  "REUBEN WOOD". The Ohio Historical Society. Archived from the original on May 13, 2012
↑  Rice, Harvey (May–October 1885). Williams, William W (ed.). "Western Reserve Jurists". Magazine of Western History. Vol. 2. Cleveland. p. 203.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1177826410  LCCN: n90653503  SNAC: w6v72713  VIAF: 31157418   WorldCat (עם VIAF): 31157418
רוני הולן

אין תמונה חופשית
רוני הולן (נולד ב-10 באפריל 1958) הוא מתופף ומלחין, מבכירי נגני הג'אז בישראל. מרצה בבית ספר רימון ובפקולטה הרב תחומית באקדמיה למוזיקה ולמחול בירושלים.
ביוגרפיה

הולן נולד בירושלים. החל את דרכו בלהקת הרוק הירושלמית 'דובדבן'. למד כחמש שנים בפריז, שם שיתף פעולה עם ז'אן לול לוניון, ז'אן פייר דוברבה, מישל בניטה, לואי ואן גינצברג מארסיאל סולל, ג'ורג' ארבניטס ועוד. היה תלמידו של ז'אן פול ש'יכרלי. בשנת 1984 היה חבר בתזמורת הביג בנד של מונטה קרלו.
בישראל מנגן הולן שנים רבות בתיאטרון הקאמרי והבימה. ניגן בהצגות: "גורודיש", "דבר מצחיק קרה", "אותלו", "ההולכים בחושך", "רצח", "הבכיינים", "השחקן", "אהבה וג‘אז", "שביט 2000", "עוץ לי גוץ לי", "נמר חברבורות" ועוד.
השתתף במחזות הזמר "קברט", "גברתי הנאווה", "החלילן מהמלין", "אויטה", "קול נדרי", "צלילי המוסיקה", "עלובי החיים", "סיפור הפרברים", "ברנשים וחתיכות", "פיאף", "בוסתן ספרדי", "חברון" ו"שלמה המלך."
השתתף גם בסדרות ג'אז שונות במוזיאון, במשכן, בפסטיבל ג'אז בים האדום וכן ב"ג'אז סרטים ווידאו טייפ" (פסטיבל תל אביב). בנוסף ניגן בקמפוס בית הספר רימון ובסדרות עם נגנים רבים, בהם דייב ליבמן, בני גולסון, ג'יימס מודי, אפריין טורו, פרנק גמבלה, לו סולוף, סם ריברס, פדרו איטורלדה, פרנק אמסלם, לי קוניץ וג'ף טין וואטס.
השתתף כנגן במספר תוכניות בידור בטלוויזיה: סמי וסוסו, ריצ'רץ', עלי כותרת, זהו זה!, על השולחן, במקום הראשון ועוד.
הולן היה חבר בהרכב הג'אז "משיכת יתר" ומוזמן לנגן בסדרות בתזמורת קלאסיות. הוא מנגן כסולן ביצירותיו של ירון גוטפריד "Capriole Jazz Suite". ניגן עם התזמורת הפילהרמונית בערב שהוקדש ליצירותיו של ליאונרד ברנשטיין. יצר את פרויקט ה'נביא' (משיריו של ג'ובראן ח'ליל ג'ובראן) שבו כתב מוזיקה מקורית. כיום חבר בהרכב טריו עם אלי מגן ואבי אדריאן.
הולן כתב שמונה ספרי לימוד, בהם "קצב לכולם אחד ושתיים", "חוברת להכתבות", "רוני הולן מלמד תופים", "פוליריתמיקה לתופים", ומילון המקצבים "Fifty ways to love your drumming". שניים מספריו תורגמו לסינית ומופצים בחנויות בסין. הולן הופיע בסין בעיר האסורה (בייג'ינג), שם ניגן מוזיקה שהלחין והעביר כיתות אומן.
ראלף ליטל

| --- | --- |

2016
 לידה:  8 בפברואר 1980 (בן 44) אולדהאם, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  בית הספר בולטון 
 בן או בת זוג:  Lindsey Ferrentino 
 פרופיל ב-IMDb
 
ראלף אלסטייר ג'ון ליטל (באנגלית: Ralf Alastair John Little; נולד ב-8 בפברואר 1980) הוא שחקן אנגלי וכדורגלן חצי מקצועני. ליטל מופיע בעיקר בתוכניות קומיות בטלוויזיה. הוא גילם את אנתוני רויאל בסדרה "משפחת רויאל" וג'וני קיו בשש העונות הראשונות של הסדרה "שתי בירות וחבילת צ'יפס".
ביוגרפיה

ליטל נולד באולדהאם ולמד בבית הספר בולטון. הוריו הם רואי חשבון.
תפקידיו הראשונים בטלוויזיה היו בתוכניות טלוויזיה לילדים כגון "אלידור", "Children's Ward" ו-"Sloggers".
ביוגרפיה > קריירה

פריצת הדרך בקריירה של ליטל הייתה כשלוהק לתפקיד אנתוני רויאל בסיטקום של ה-BBC "משפחת רויאל". זה הניע אותו לעזוב את הלימודים (בבית הספר לרפואה במנצ'סטר) ולהתרכז בקריירת המשחק. השידור המקורי של הסדרה היה החל מ-1998 עד דצמבר 2000. אחר כך שודרו פרקי ספיישל לחג המולד ב-2006, ומ-2008 עד ל-2012. ליטל גילם את הדמות של אנטוני ב-2006, ב-2009 וב-2010.
אחרי "משפחת רויאל" לוהק ליטל לסיטקום נוסף "שתי בירות וחבילת צ'יפס" בתפקיד ג'וני קוי. העונה הראשונה שודרה החל מפברואר 2001, והיא רצה במשך תשע עונות. ב-2007 אמר ליטל בריאיון ל-"This Morning" שהוא לא ישוב לעונה נוספת בגלל לוח זמנים צפוף. ב-1999 גילם ליטל את כוכב בית לחם בדרמה הקומית "The Flint Street Nativity" של רשת ITV.
בדצמבר 2000 שיחק ליטל בתפקיד וישי ואשי במחזה המוזיקלי (Panto) "אלאדין" שצולם בתיאטרון ניו וימבלדון.
ב-2001 גילם ליטל את ג'ורג' האריסון הצעיר במחזה "Presence" בתיאטרון רויאל קורט עליו היה מועמד לפרס אוליבייה. ב-2004 שיחק בתפקיד הראשי במחזה "בילי בדאי" בתיאטרון רויאל בווינדזור. ב-2005 הופיע בסרט "Frozen", על פי סיפור רוחות רפאים / רצח מאת ג'ולייט מק'קואן, שמתרחש בפליטווד שבלנקשייר. בין נובמבר 2002 לינואר 2003 הנחה את התוכנית "המופע של ראלף ליטל" בערוץ BBC3.
בקולנוע שיחק ליטל בסרטים "אנשי המסיבות" בתפקיד פיטר הוק, הבסיסט של הלהקות ג'וי דיוויז'ן וניו אורדר, ובסרט "Al's Lads". עוד כיכב בתפקיד סטיבן לצדה של אן-מארי דאף בסרטו של רוג'ר גולדבי "The Waiting Room", שיצא לאקרנים בבריטניה ביוני 2008. בטלוויזיה הופיע ליטל בסדרה "Paradise Heights".
באוגוסט 2008 יצא לאור הרומן הראשון שכתב ליטל בשיתוף פעולה עם סטיבן מוריס "The Golden Generation". כל ההכנסות ממכירת הרומן נתרמו לארגון הצדקה Shelter. ליטל השתתף בסדרת הרשת "KateModern", שהחלה ביולי 2007, והסתיימה ביוני 2008.
ביולי 2008 הופיע ליטל במחזה "50 Ways To Leave Your Lover" שהוצג בתיאטרון בוש. בהמשך אותה שנה עודכן שם ההצגה ל-"50 Ways To Leave Your Lover at Christmas". בספטמבר אותה שנה כיכב בסדרה "Massive", קומדיה של ה-BBC על חברת תקליטים עצמאית. הוא היה קריין בעונה השנייה של הסדרה "Last Man Standing", ובסדרה "Monkey Life". ב-2009 שיחק ליטל בתפקיד קלינט בסדרה "נשוי רווק אחר" לצדה של מירנדה רייסון. עוד שיחק בסרט "Powder". בסתיו 2010 הופיע במחזה "The Aliens" מאת אנני בייקר, שוב בתיאטרון בוש. ב-2011 שיחק בתפקיד ריצ'רד דיקנס בסדרה הקומית "בית הקפה" ששודרה בערוץ Sky 1. את הסדרה כתבו ליטל ומישל טרי, וביים אותה קרייג קאש.
ב-2013 הופיע ליטל בפרק בסדרה "Death in Paradise". באפריל 2013 שיחק בהפקה מחודשת בתיאטרון ליברפול פלייהאוס של המחזה "A Day in the Death of Joe Egg" וגילם את אביה של ילדה הסובלת משיתוק מוחין.
ב-2014 שיחק ליטל במיני-סדרה "גן החיות שלנו". הוא דיבב את קפטן סקיפ בגרסה האנגלית של הסרט המצויר "Underdogs".
ב-2017 הופיע ליטל בתפקיד "סטדפאסט" בפרק בעונה העשירית של סדרת המדע בדיוני "דוקטור הו".