הורקנוס לבית טוביה
סיפורו של הורקנוס

סיפוריהם של יוסף בן טוביה ובנו הורקנוס מובאים באריכות בקדמוניות היהודים.
לאחר המלחמה הסורית החמישית, הצהיר אנטיוכוס השלישי (שמלך בשנים 223–187 לפנה"ס) על נאמנותו ואהבתו לירושלים, שנפגעה מהמלחמות הסוריות בצורה קשה, והבטיח לשקמה. אנטיוכוס העניק לתלמי החמישי (שמלך בשנים 204–181 לפנה"ס) את בתו קלאופטרה לאישה ואת אזור חילת-סוריה כנדוניה, והם הסכימו ביניהם על חלוקת המיסים באזור. על פי ההסכם, על אף שהאזור נכבש על ידי הסלאוקים, שילמו תושביו מיסים לממלכה התלמיית.
באותה תקופה סירב הכהן הגדול חוניו בן שמעון לשלם מיסים לממלכה התלמיית. הסירוב עורר את כעסו של המלך תלמי, שבתגובה שלח לירושלים שליח שאיים על חוניו. יוסף בן טוביה, בן אחותו של חוניו, נמצא באותה עת בירושלים והחליט להתערב בנעשה. יוסף ניסה לשכנע את חוניו לשלם את המס על מנת שלא להכעיס את המלך המצרי, אך חוניו סירב ויוסף הציע שהוא בעצמו ילך למצרים על מנת לשכך את זעמו של המלך. יוסף כינס אספה בירושלים וזכה לתמיכה מהעם ולאחר מכן אירח את השליח המצרי בביתו וזכה לתמיכתו ולהילולו בפני המלך. יוסף לווה כסף ממספר שומרונים על מנת לממן את מסעו והגיע לאלכסנדריה. הוא הרשים את המלך בחוכמתו ובשנינותו והתחבב עליו. יוסף שכנע את המלך למנות אותו לגובה המיסים הראשי של אזור חילת-סוריה, פיניקיה ויהודה (שירושלים נכללה בתוכו). המלך הסכים למנות אותו לתפקיד והוא החזיק בו במשך 22 שנה.
הורקנוס היה בנו השמיני של יוסף מאשתו השנייה. על פי המסופר בקדמוניות היהודים, באחת מנסיעותיו של יוסף בן טוביה ואחיו סולימיוס (בתרגום שליט: שלום) לאלכסנדריה, הוא התאהב ברקדנית נוכריה שהשתתפה באחד המשתאות. יוסף התוודה בפני אחיו על התשוקה האסורה לאותה רקדנית. אחיו של יוסף הבטיח לעזור לו, אך במקום להביא לו את הרקדנית, קישט את בתו והביא אותה אל יוסף בלילות. יוסף השתוי לא זיהה את אחייניתו ושכב עמה. לאחר כמה לילות סיפר יוסף לאחיו על אהבתו לרקדנית והתייעץ איתו איך לפעול. בתגובה, גילה לו אחיו ששלח אליו את בתו, שכן העדיף להמיט קלון על בתו מאשר לראות את יוסף ממיט קלון על עצמו, ולכן הוא יכול לקחת אותה לאישה. יוסף לקח את בת אחיו לאישה והיא ילדה לו את הורקנוס.
הורקנוס מתואר כחכם מבין אחיו והאהוב ביותר על אביו. יוסף העמיד את הורקנוס במבחן ושלח אותו לזרוע באדמתו עם 300 צמדי בקר, ללא מושכות עול. הורקנוס העדיף שלא לבזבז זמן ולחכות לשליחים שיביאו את מושכות העול מאביו (כפי שיעצו לו נהגי השוורים) ובחר לשחוט חלק מהשוורים ולהכין מעורם מושכות עול חדשות. יוסף העריך את בחירתו של בנו וביטא אליו חיבה גדולה, דבר שעורר את קנאת אחיו של הורקנוס. כאשר נולד לתלמי בן, שאל יוסף הזקן את בניו מי רוצה ללכת לברכו במקומו. כולם סירבו מלבד הורקנוס שהתנדב לצאת. הורקנוס הבטיח לאביו שיחיה חיים צנועים ועל כן הוא איננו צריך סכום גבוה של כסף, והציע לאביו לבקש מאָרִיוֹן, סוכן ביתו של יוסף באלכסנדריה, להיות אחראי למתנה. יוסף הסכים ושיבח את בנו על צניעותו וחסכנותו. לאחר צאתו של הורקנוס כתבו אחיו לרעי המלך תלמי וביקשו להורגו.
הורקנוס הגיע למצרים וביקש מאריון סכום של אלף כיכרות (בניגוד לעשר כיכרות לפי הערכתם של אריון ושל יוסף). אריון סירב ונזף בהורקנוס, והאחרון בתגובה הכניס אותו לכלא. המלך תלמי שמע על מעשה זה וקרא להורקנוס לשיחה על מנת לברר את העניין. בתגובה, הסביר לו הורקנוס שעל מנת לזכות בכבוד מכלל העם יש להעניש גם אנשים בדרגים הגבוהים: ”הרי עונשו מפני שלא נשמע לפקודתו; שכן אין הבדל כלשהו אם האדון קטן או גדול. כי אם לא נענוש אנשים כאלה, הרי גם אתה צפוי לכך, שנתיניך ינהגו בך בזלזול”. תשובה זאת הרשימה את המלך שהעריך את חוכמתו של הורקנוס.
הורקנוס הוזמן לסעודה של כל ראשי הארץ, ומפאת גילו הצעיר נחשב נמוך בכבודו, ועל כן נקבע מקומו בקצה השולחן, לשם הגיעו שאריות האוכל בלבד. טריפון, ליצן החצר, הסב את תשומת לבו של המלך לערמת העצמות בצלחתו של הורקנוס, ושׂם אותו לצחוק בפני המסובים. המלך שאל את הורקנוס לגבי הנעשה והורקנוס הצביע על צלחותיהם הריקות של שאר בני-החבורה, וענה: ”הכלבים אוכלים את העצמות יחד עם הבשר, כמו אלה... ואילו בני האדם אוכלים את הבשר ומשליכים את העצמות; הואיל ובן אדם אני, עשיתי כך גם אני”. תשובה זו הרשימה את המלך והוא שיבח את הורקנוס על שנינותו.
הורקנוס קנה מאה נערים ומאה בתולות במחיר של כיכר לאדם. לאחר מכן שוחח עם עבדי האדונים שהתכוונו להביא למלך מתנה לכבוד הולדת בנו, ובירר איתם את ערכן של המתנות. הם סיפרו לו שערך המתנות של אדוניהם קשור לשווי נכסיהם, ועמד על סכום יחסי של עשר כיכרות. הורקנוס העמיד פנים שאין ביכולתו להביא מתנה בערך כה גבוה ושברשותו מתנה בערך חמש כיכרות. העבדים סיפרו זאת לאדוניהם שהחליטו להביא מתנות בעלות ערך נמוך יותר, כשהמתנות היקרות ביותר היו בעלות ערך של עשרים כיכרות. ביום הענקת המתנות בלטה מתנתו של הורקנוס - אשר העניק את מאת הנערים למלך ואת מאת הבתולות למלכה ובידי כל אחד מהם כיכר. הורקנוס העניק מתנות יקרות גם לרעי המלך על מנת שלא יהרגו אותו, כפי שביקשו מהם אחיו. תלמי, שהתרשם מאוד מנדיבותו של הורקנוס שאל אותו מה הוא רוצה בתמורה, והורקנוס ביקש מתלמי לכתוב עליו לאביו ולאחיו.
כששמעו אחיו של הורקנוס על הכבוד שקיבל במצרים, יצאו לקראתו על מנת להורגו. יוסף, ששמע על מעללי בנו ועל הכסף הרב שהוציא במסעו, כעס עליו מאוד ולא דאג לשלומו. הורקנוס נלחם באחיו, הרג שניים מהם והבריח את האחרים לירושלים. כשהגיע הורקנוס לירושלים הוא ראה שאנשי העיר לא רוחשים לו כבוד. הוא בחר לברוח לעבר הירדן, לשבת שם ולגבות מיסים מתושבי המקום. לאחר מות יוסף, יצאו בניו למלחמה נגד הורקנוס, כאשר רוב העם (לרבות שמעון הכהן הגדול) הצטרף לצד האחים. הורקנוס בחר שלא לחזור לירושלים וחזר לעבר הירדן, שם בנה אחוזה גדולה ומבוצרת בשם "טירוס" על מנת להתגונן מאחיו, ולחם נגד שכניו הערבים. הוא שלט באזור זה במשך שבע שנים. לאחר עלייתו של אנטיוכוס הרביעי לשלטון, נתקף הורקנוס פחד ויאוש וחשש שזה יענישו על מלחמותיו נגד שכניו הערבים ובחר להתאבד. הרכוש הרב שצבר עבר לידי אנטיוכוס הרביעי.
שמו של הורקנוס נזכר גם בספר מכבים ב'. כאשר הסתכסכו חוניו השלישי ואיש בשם שמעון משבט בנימין על הנהגת שוק העיר, הלך שמעון אל אפולוניוס התרסי וסיפר לו שבבית המקדש ישנו אוצר רב שאיננו קשור להעלאת הקורבנות ולכן אפשר לגבות אותו. אפולוניוס שלח את שליחו, הליודורוס, לברר את המצב. כאשר התעמת הליודורוס עם חוניו לגבי כספי המקדש, ענה לו חוניו כי הכסף שייך ברובו לאלמנות וליתומים ורק מקצתו ל”הורקנוס בן־טוביה העומד בדרגה גבוהה מאוד”, ולא כפי שהעליל שמעון "הרשע".