stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פוסומים מנוצי-זנב

| פוסומים מנוצי-זנב |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: קנגוראים
תת־סדרה:: דמויי-קוסקוס
משפחה:: פוסומים מנוצי-זנב
סוגים
 Acrobates  Distoechurus
שם מדעי
 Acrobatidae ‏Aplin, 1987

פוסומים מנוצי-זנב (שם מדעי: Acrobatidae) היא משפחה של יונקי כיס מסדרת הקנגוראים בתוכה 2 מינים.
אורכם של יצורים קטנים אלה 6–12 ס"מ ומשקלם 5–50 גרם בממוצע. הם בעלי פרווה אפורה עד חומה ואוזניים וכפות ידיים ורדרדות. זנבם הארוך בעל תבנית בהירה עליה ומזכירה מראה של נוצה, מה שנתן להם את שמם.
הפוסומים הם יצורים ליליים שוכני עצים החיים באוסטרליה ובגינאה החדשה ביערות לחים. הם רגישים למזג אוויר חם ולעיתים יירדמו (אך לא ייכנסו לתרדמת קיץ) למשך של עד כשבועיים.
הם אוכלי כל הניזונים מצוף פרחים, פירות ומחרקים כמו עשים וטרמיטים.
מיון

משפחה פוסומים מנוצי-זנב (Acrobatidae)
סוג ומין יחיד: דאון מנוצה-זנב (Acrobates pygmaeus)
סוג ומין יחיד: פוסום מנוצה-זנב (Distoechurus pennatus)
פארק השלום הבין-לאומי ווטרטון-גליישר

פארק השלום הבין-לאומי ווטרטון-גליישר (באנגלית: Waterton-Glacier International Peace Park) הוא איחוד של שני פארקים לאומיים, האחד בארצות הברית והשני בקנדה: הפארק הלאומי גליישר, ששטחו כ-4,000 קמ"ר, הנמצא בצפון מערב מונטנה, והפארק הלאומי אגמי ווטרטון, ששטחו כ-525 קמ"ר, הנמצא בדרום מערב אלברטה. שני הפארקים מהווים רצף אחד, ונמצאים בשוליים המזרחיים של הרי הרוקי, ובקצה המערבי ביותר של מישורי העשב במרכז אמריקה הצפונית. שתי השמורות הוגדרו על ידי אונסק"ו כשמורה ביוספרית, והפארק המאוחד הוגדר כאתר מורשת עולמית.
בפארק ווטרטון-גליישר עדויות סטרטיגרפיות בנות 1,250 מיליוני שנים, של התפתחויות גאולוגיות בסלעי משקע ושינויים טקטוניים. תצורות סלע מעידן הפרקמבריון מכילות כמה מדוגמאות האבן העתיקות ביותר בהרי הרוקי, וכמה מאובנים קדומים ביותר. הפארק מתאפיין במעבר החד הקיים בו, בין מישורי העשב הגדולים (prairie) לתצורת נוף הררית, ובה פסגות בגבהים שמעל 2,800 מטרים. עידן קרח בתקופת הפליסטוקן שיווה לפסגות מראה מחודד, ויצר עמקים בעלי חתך בצורת U, עמקים "תלויים" (עמקים משניים החוברים לעמק ראשי, אך קרקעיתם גבוהה מקרקעית העמק הראשי), רכסים חדים וצרים, אגמים, נחלים ונהרות. בפארק גליישר ניתן למצוא בין 50 ל-60 קרחונים קטנים, הנמצאים בגובה רב. הפארק המאוחד הוא מקורם של נהרות (ובהם נהר ווטרטון) הנשפכים לשני אוקיינוסים ולשלושה ימים: לאוקיינוס השקט, למפרץ מקסיקו ולמפרץ הדסון.
בפארק ניתן למצוא חמישה אזורים אקולוגיים: טונדרה אלפינית, יער תת-אלפיני, יער הררי, אזור הצמחייה של אספן (אזור מעבר בין מישורי הדשא לטייגה בחלקים הגבוהים יותר של הפארק) וערבת דשא. בפארק נמצאו כמה סוגי צמחייה שהם ייחודיים לאזור זה, ולא נמצאו במקומות אחרים. ככלל, תועדו בפארק 1,258 מיני צמחים וסקולריים, בהם שישה מינים המוגדרים בקנדה כנדירים, ו-275 מיני חזזיות, ובהם 18 מינים המצויים רק באזור הפארק. בפארק תועדו שישים מיני יונקים, בכללם אוכלוסייה של כ-200 דובי גריזלי וכ-400 דובים שחורים אמריקניים. הפארק הוא גם חלק ממסלול הנדידה של איילים קנדיים. יותר מ-240 מיני ציפורים נצפו בפארק, בהם עיטם לבן-ראש ובז נודד. בפארק נמצאים גם מיני דגים רבים.
חלקו הקנדי של הפארק, פארק אגמי ווטרטון, הוא אחד האתרים החשובים ביותר מבחינה ארכאולוגית באלברטה. עד היום זוהו בפארק 212 אתרים ארכאולוגיים, שנים עשר מהם מתוארכים לפחות לסביבות 8000 לפני הספירה. בפארק גליישר נמצאו חמישים אתרים ארכאולוגיים. שבטים אינדיאנים רבים חיו ונדדו באזור; הר צ'יף הנמצא בגבול הצפוני של פארק גליישר הוא אתר תרבותי של שבט שחורי הרגליים (Blackfeet).
איחוד שני הפארקים הושג הודות לפעילותם של חברי ארגון רוטרי הבינלאומי במונטנה ובאלברטה, ב-1932. היה זה הפארק הראשון מסוגו בעולם, ונועד לסמל את השלום והידידות בין שתי המדינות. שני הפארקים הוכרזו על ידי אונסק"ו כשמורה ביוספרית ב-1976, וכאתר מורשת עולמית ב-1995.
ראו גם

הפארק הלאומי גליישר
עימראן ולאד עומר

עימראן ולאד עומאר (בהולנדית: Imran Oulad Omar, בערבית: عمران ولاد عمر, בתעתיק מדויק: עמראן ולאד עמר; נולד ב-11 בדצמבר 1997) הוא כדורגלן הולנדי-מרוקאי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בנוח.
קריירת מועדונים

ולאד עומאר נולד וגדל באמסטרדם, הולנד, החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת אכילס 29 מליגת המשנה ההולנדית. בהמשך שיחק בקבוצות א.ס. טרנצ'ין מליגת העל הסלובקית, דן בוס מליגת המשנה ההולנדית, אקדמיקה קליניצן מליגת העל הרומנית, לוקומוטיב טביליסי מליגת העל הגאורגית ורוטור וולגוגרד מהליגה הרוסית הראשונה.
ב-1 ביולי 2022 חתם בדינמו טביליסי מליגת העל הגאורגית. הוא ערך 37 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע 21 שערים.
ב-21 בספטמבר 2023 חתם בהפועל באר שבע מליגת העל הישראלית.
ב-20 באפריל 2024, הבקיע את שער הבכורה שלו בליגת העל, במשחק נגד מכבי חיפה
תארים

אליפות גאורגיה (1): 2022
הסופר קאפ הגאורגי (1): 2023
הערות שוליים

↑  תומר לוי, ‏רשמי: אולאד עומאר חתם בהפועל ב"ש, באתר ערוץ הספורט, 21 בספטמבר 2023
↑  סיקור משחק מכבי חיפה נגד הפועל באר שבע, 20/04/2024 - ערוץ הספורט, באתר m.sport5.co.il
פוסומים זנבות-טבעת

| פוסומים זנבות-טבעת |
| --- | --- |
 פרטים של פוסום זנב-טבעת מצוי
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: קנגוראים
תת־סדרה:: דמויי-קוסקוס
משפחה:: פוסומים זנבות-טבעת
שם מדעי
 Pseudocheiridae ‏Winge, 1893

פוסומים זנבות-טבעת (שם מדעי: Pseudocheiridae) היא משפחה של יונקי כיס מסדרת הקנגוראים החיים באוסטרליה ובגינאה החדשה.
הפוסומים מגיעים לאורך 20–48 סנטימטרים ולמשקל 200 גרם עד 2 קילוגרם. יש להם פרווה עבה בצבע אפור עד חום ושחור והם בעלי עיניים גדולות ואוזניים קטנות למעט אצל כמה מינים יוצאי דופן. הם בעלי זנב ארוך ומתפתל.
הפוסומים הם יצורים ליליים שוכני עצים החיים באוסטרליה ובגינאה החדשה ביערות גשם. הם ניזונים מפרחים, פירות ועלים של צמחים שונים אך מגוונים בטרמיטים.
מיון

משפחה פוסומים זנבות-טבעת (Pseudocheiridae)
סוג ומין יחיד: דאון ענק (Petauroides volans)
סוג ומין יחיד: פוסום למורי (Hemibelideus lemuroides)
סוג ומין יחיד: פוסום הסלע (Petropseudes dahli)
סוג: פוסום זנב-טבעת (Pseudocheirus) - בו 2 מינים
סוג: פוסום זנב-טבעת דק (Pseudochirulus) - בו 8 מינים
סוג: פוסום זנב-טבעת מדומה (Pseudochirops) - בו 5 מינים
עין-חתול אדמדם

| עין-חתול אדמדם |
| --- | --- |
 עין-חתול אדמדם
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: נחשים
משפחה:: זעמניים
סוג:: עין-חתול
מין:: עין-חתול אדמדם
שם מדעי
 Telescopus dhara ‏פורסקל, 1775

עין-חתול אדמדם (שם מדעי: Telescopus dhara) הוא מין של נחש תת-ארסי ממשפחת הזעמניים. צבעו אדמדמם, תפוצתו בישראל היא באזור הנגב, הערבה, בקעת ים המלח ולאורך בקעת הירדן עד הגלבוע.
מאפיינים

גודלו בינוני, אורכו עד 130 ס"מ, כולל הזנב שאורכו כשישית מאורך הגוף.. משקלו לרוב עד 150 גרם.  ראשו רחב מהצוואר ותפוח באזור הרקה. עיניו גדולות, בולטות וצהובות ואישוניהן מאונכים. צבעו חום אדמדם, והוא מכוסה כתמים בהירים דמויי אוכפים, שגבולותיהם מטושטשים קצת. דגם צבעים זה יש בו כדי להזכיר את צבעי האפעה המגוון, שהוא ארסי ומסוכן.
ניזון מציפורים קטנות ולטאות. צד את טרפו בעיקר בלילה. לשם צייד הנחש נוהג לטפס על עצים ושיחים או לחפש טרף במחילות ומתחת לאבנים. פעיל בעיקר בשעות הלילה.
תפוצתו לרוחב יבשת אפריקה: ממאוריטניה עד סומליה וצפונה למצרים, וכן בדרום מערב אסיה: בסיני ובישראל. בארץ מוגבלת תפוצתו למקומות חיות מדבריים ובייחוד לנאות מדבר. הוא שוכן בנגב, בכיכר ים המלח ומגיע בצפון עד לגלבוע ואולי אף לעמק הירדן.
קריאה נוספת

אביעד בר, גיא חיימוביץ ואמיר ארנון, זוחלים ודו-חיים בישראל - מדריך שדה, מהדורה שלישית 2022. ISBN 978-965-91880-2-4, עמודים: 182-184
הערות שוליים

↑  עין-חתול אדמדם באתר הרשימה האדומה של IUCN
1 2  בוסקילה עמוס, אמתי פנחס, מדריך לזוחלים ודוחיים בישראל, ירושלים: כתר, 2001, עמ' 276-278
↑  הלוכד החוקר, עין חתול אדמדם : יופי טהור של הטבע, באתר מוקד לוכדי נחשים, ‏2023-12-12
ערך זה הוא קצרמרבנושא זוחלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
עקרון האחידות

ג'יימס האטון
בפילוסופיה של המדע, עקרון האחידות (באנגלית: Uniformitarianism, יוניפורמטריאניזם) הוא עיקרון הגורס כי כל תהליך טבעי המתרחש כעת התקיים גם בעבר ובקצב אחיד – מהירותו בעבר שווה למהירותו בהווה. העיקרון מנוסח לעיתים קרובות במשפט "ההווה הוא המפתח לעבר".
עיקרון זה נוסח במאה ה-18 ומהווה עקרון יסוד לכל הקשור במחקר הגאולוגי המודרני. עיקרון זה מהווה מרכיב חשוב בענפים רבים ושונים במדע המודרני.
המחקר הגאולוגי לפני עידן עקרון האחידות

עד המאה ה-18 התמקד המחקר הגאולוגי בחקר עיצוב פני הנוף (גאומורפולוגיה). המחקר הגאולוגי הושפע רבות מהתפיסה התאולוגית הרווחת באירופה, ולא סתר את הקביעות הדתיות ביחס למועדי יצירת היקום וכדור הארץ. כמו כן הניח המחקר הגאולוגי כי עיצוב כדור הארץ נעשה על ידי תהליכים חד-פעמיים המוזכרים בכתבי הקודש. קיומם של מאובנים על ראשי הרי האלפים יוחס למבול הגדול המוזכר בספר בראשית, וגיל כדור הארץ היה מעט יותר מ-6,000 שנה. על פי גישה זו, כדור הארץ עבר מספר שינויים בודדים, ומאז מצבו סטטי.
המחקר הגאולוגי במאה ה-18

עם תחילת הביקוש לפחם ותחילתן של עבודות כרייה רבות באנגליה, נתקלו הגאולוגים בממצאים שהטילו ספק באמיתויות התאולוגיות. הגאולוג הסקוטי ג'יימס האטון (James Hutton), שצפה בפעולת הרוחות על אדמת חוותו, הסיק כי פני השטח נתונים לבליה מתמשכת ותמידית. האטון גם צפה בשכבות גאולוגיות שאינן מסודרות על פי חתך סטרטיגרפי אחיד, והניח שהפעולות הגורמות לכך הן אחידות ודורשות זמן רב. לביסוס טענתו בדבר הזמן הדרוש לתהליכים אלו להשפיע על הנוף, הביא כראייה את שימורן הטוב של הדרכים הרומיות באירופה. ביסוד השקפתו נמצאה ההנחה שהתהליכים המעצבים את פני כדור הארץ הם איטיים ואחידים (אוניפורמיים).
תגובת הנגד והתבססות הרעיון

גישתו של האטון זכתה לקבלת פנים צוננת בקרב הגאולוגים הבריטים, שדחו כל רעיון חדשני ונטו לשמרנות בעקבות המהפכה הצרפתית שהתרחשה באותה תקופה. בין התוקפים העזים ביותר היו אלו שטענו שגישתו של האטון, כאילו עמקי הנהרות נוצרו על ידי ארוזיה, אינה עולה בקנה אחד עם גיל כדור הארץ (שהיה, לדעתם, 6,000 שנה).
רק לאחר מחקרו של הגאולוג צ'ארלס לייל (Charles Lyell) זכה עקרון האחידות להכרה מדעית. על פי תצפיותיו ומחקריו של לייל, אותם ריכז בספרו "עקרונות הגאולוגיה", ניתן היה לבאר אירועים רק באמצעות גורמים טבעיים ולהוכיח כי התהליכים שפעלו בעבר זהים לתהליכים הפועלים כיום וכי המנגנונים בטבע הם כוללניים מטבעם. מכאן, שהמנגנונים הגאולוגיים (ארוזיה נחלית, גאות ושפל, זרמים ימיים, תנועות קרחונים וכו') פעלו בעבר באותה צורה שהם פועלים כיום וצייתו לאותם החוקים. על פי מחקריו, לא הייתה שום אפשרות להסבר מדעי של העבר מבלי לעשות אנלוגיה לאירועים מודרניים.
השפעות עקרון האחידות על תחומי מדע אחרים

לאחר שהתבסס רעיון האחידות, היה ברור שהעולם עתיק הרבה יותר מכפי שחשבו, ושהתהליכים המתרחשים על פניו איטיים בקנה מידה אנושי. קביעות אלו הובילו לפריצת דרך במדעי החיים. ב-1831 יצא צ'ארלס דרווין (Charles Darwin) להפלגה באוניית הוד מלכותו "ביגל" כדי לערוך תצפיות סביבתיות בדרום אמריקה. רעיון עיקרון האחידות תרם להבנתו שתהליכי השינוי מתרחשים גם באורגניזמים חיים, וכי השינוי בהם הוא איטי ותמידי. הקביעה התאולוגית בדבר בריאת האדם ביום השישי סתרה את תצפיותיו של דרווין והובילה אותו למסקנה כי המינים החיים על פני כדור הארץ הם המשכם הישיר והמתמיד של מינים שנכחדו זה מכבר. בעקבות מסע זה ומחקרים נוספים פרסם דרווין את מוצא המינים והביא למהפכה בתחום החשיבה המדעית.
עקרון האחידות מול הקטסטרופיזם

מול חסידי עקרון האחידות ניצבים חסידי הקטסטרופיזם. זרם זה טוען שבניגוד לתהליכים אחידים תמידיים ואיטיים, עיקר עיצוב הנוף נעשה על ידי אירועים קטסטרופליים (אירועים חד-פעמיים, אלימים, ומהירים) כגון רעידות אדמה חזקות, צונאמי, נפילת מטאוריטים והתפרצויות הרי געש. הקטסטרופיזם טען כי ההווה אינו המפתח לחקר העבר, וכי התהליכים המעצבים את פני הנוף הם כה נדירים וכה חזקים עד כי לא ניתן להניח לגביהם שום הנחה על פי צפייה בתהליכים עכשוויים.
כיום, רוב הגאולוגים מאמינים כי השילוב בין שתי התאוריות הוא הנכון, וכי אין סתירה ממשית ביניהן. ייתכן מצב שבו תהליכים אחידים יגרמו להתרחשות של תהליכים קטסטרופליים. לייל סבר כי בעוד 10,000 שנה יגרמו תהליכי הבליה במפלי ניאגרה להצפה קטסטרופלית של שטחים רחבים בצפון אמריקה על ידי המים מימת אירי. וגם להפך: ייתכן שמטאוריט יגרום לשינוי רשת הזרימה באזור הנפילה ויגרום לשינוי בתהליכים האחידים.
לקריאה נוספת

צ'ארלס לייל, עקרונות הגאולוגיה, 1830, ספר מקוון
צ'ארלס דרווין, מוצא המינים באמצעות ברירה טבעית, 1859, ספר מקוון
צ'ארלס לייל
עין-חתול חצי-טבעתי

| עין-חתול חצי-טבעתי |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: נחשים
משפחה:: זעמניים
סוג:: עין-חתול
מין:: עין-חתול חצי-טבעתי
שם מדעי
 Telescopus semiannulatus ‏סמית, 1849

עין חתול חצי-טבעתי (שם מדעי: Telescopus semiannulatus) הוא נחש קטן שוכן עצים ממשפחת הזעמניים השייך לסוג עין חתול. הנחש מצוי באפריקה שמדרום לסהרה החל מהרפובליקה הדמוקרטית של קונגו במערב ועד לטנזניה במזרח ולדרום אפריקה בדרום.
מאפיינים

אורכו 60 עד 90 ס"מ והוא בעל קשקשים כתומים בהירים עד ורדרד והרצועות שלאורך הגב והצוואר שחורות. החלק התחתון בהיר יותר עד לבן. זנבו ארוך והראש רחב עם עיניים כתומות גדולות, המזכירות מעט עיני חתול. הנחש משתמש בחוש הריח הרגיש שלו כדי לחפש מזון .
הוא טורף של לטאות קטנות כמו שממיות אך גם עכברים, עטלפים ולעיתים גם עופות. את הטרף הוא מחפש על הקרקע ובין הענפים, תלוי באזור בו נמצא אך בדרך כלל הוא שוכן עצים. הנחש יכול לשרוד הן באזורי יערות גשם והן באזורים יבשים כמו במדבריות ובסוואנה. הוא יוצא לצוד בלילה.
נחש זה איננו מסוכן לאדם אף שהוא תת-ארסי והוא יכול לגרום לעיתים לנפיחות במקום ההכשה. הארס מיועד להרוג את טרפו ובעיקר לטאות קטנות. בנוסף הנחש חונק את הטרף עד שהארס יהרוג אותם.
תת-מינים

T. s. polystictus
T. s. semiannulatus
הערות שוליים

↑  עין-חתול חצי-טבעתי באתר הרשימה האדומה של IUCN
ערך זה הוא קצרמרבנושא זוחלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פאראצלסוס

| --- | --- |

 לידה:  11 בנובמבר 1493 הקונפדרציה השווייצרית הישנה אג (גר'), קנטון שוויץ
 פטירה:  4 באוקטובר 1541  (בגיל 47) האימפריה הרומית הקדושה זלצבורג, בישופות זלצבורג (גר')
 שם לידה:  Philippus Aureolus Theophrastus Bombastus von Hohenheim 
 ענף מדעי:  כימיה, רפואה, אסטרולוגיה
 מקום מגורים:  אוסטריה, שווייץ
 מקום קבורה:  Tomb of Paracelsus 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פרארה  אוניברסיטת בזל  אוניברסיטת וינה 
 מוסדות:  אוניברסיטת בזל 
 תרומות עיקריות
 הנהיג חידושים רבים ברפואה, אבי הטוקסיקולוגיה,עסק רבות גם בתורת הנסתר.
 
פיליפוס אאורליוס פאראצלסוס (Paracelsus, Philippus Aurelius) ‏ (1493 - 24 בספטמבר 1541) היה אלכימאי ידוע שם, רופא ואסטרולוג שווייצרי.
נולד בשם פיליפ פון הוהנהיים (Phillip von Hohenheim), ואימץ בבגרותו מספר שמות נוספים. כך למשל הוסיף לשמו את השם "תיאופרסטוס", על שמו של הרופא היווני, תלמידו של אריסטו, ואת השם פאראצלסוס: הלחם של התחילית "פארא" (לצד או מעל) והשם צלסוס (שמו של רופא רומאי בן המאה הראשונה לפנה"ס). שמו המלא הפך לפאראצלסוס תיאופרסטוס פיליפוס אאורליוס בומבסטוס פון הוהנהיים (Paracelsus Theophrastus Philippus Aureolus Bombastus von Hohenheim).
פאראצלסוס נחשב לאחד ממייסדי הרפואה המודרנית בכך שדחה מסורות רפואיות עתיקות שלא היו מבוססות על גישה ניסויית.
קורותיו

פאראצלסוס נולד בעיירה איינזידלן (Einsiedeln) שבשווייץ לאב שוואבי ואם שווייצרית. הוא גדל באוסטריה, ובצעירותו עבד כמנתח-חומרים במכרה סמוך למקום מגוריו. בגיל 17 סיים את לימודיו לתואר ראשון ברפואה באוניברסיטת וינה. ישנה השערה לפיה המשיך את לימודיו באוניברסיטת פרארה, וקיבל שם את התואר דוקטור.
פאראצלסוס נסע למצרים, חצי האי ערב, ארץ ישראל וקונסטנטינופול בחיפוש אחר אלכימאים שמהם יוכל ללמוד. עם חזרתו לאירופה, התפרסם כמומחה בטיפולים אלכימיים. הוא נטש את דרך הטיפול המסורתית בפצעים, שהייתה צריבתם בשמן רותח, או - במקרה של פציעה בגפה - המתנה להופעת נמק וכריתתה של הגפה. למרות שרעיון זה היה נחשב אז למגוחך, הוא האמין שהפצעים יוכלו להרפא מעצמם אם ייבשו אותם ויגנו עליהם מזיהום. פאראצלסוס היה גם בין הראשונים שדחו את הקזת הדם, שנחשבה מאז ימי היפוקרטס לדרך יעילה לריפוי מחלות.
פאראצלסוס עסק רבות גם בתורת הנסתר, בקבלו את המסורות ההרמטיות, הנאופלטוניות והפיתגוראיות. פאראצלסוס דחה את הרעיונות הגנוסטים, ועם זאת, המרכיב החזק של התאוריה האריסטוטלית בגישה ההרמטית, עיקר דחייה זו במידה רבה מתוכנה. פאראצלסוס דחה במפורש את תאוריות הכישוף של בני זמנו היינריך קורנליוס אגריפה וניקולס פלמל.
כרוב הרופאים האירופאים באותה עת, פאראצלסוס עסק באסטרולוגיה, אך הוא לא ראה בעצמו קוסם, ובז לאלו שתארו אותו כך. האסטרולוגיה היוותה מרכיב מרכזי בעיסוקו הרפואי. כמה פרקים בספרו Archidoxes of Magic, מוקדשים לקמעות אסטרולוגיים המסוגלים לרפא מחלות, כמו גם קמע לכל מזל. הוא גם פיתח אלפבית קסום בשם Alphabet of the Magi, שנועד לחריתת שמות מלאכים בקמעות.
השפעתו על הרפואה

פאראצלסוס הנהיג חידושים רבים ברפואה, כשהוא דוחה רבות מן השיטות שהיו נהוגות מאז ימי היפוקרטס וגלנוס. הוא גינה את ההסתמכות המוחלטת על חכמי העבר, ופסל את לימודי הרפואה שאינם מתבססים על ניסיון וניסוי. הוא היה מחלוצי השימוש בכימיה ומינרלים ברפואה. בין השאר, טבע את המלה Zink לאבץ (באנגלית המודרנית, Zinc), בהצביעו על המבנה החדודי של גבישי האבץ כשצורפים אותם (בגרמנית עתיקה, Zinke הוא 'מחודד').
פאראצלסוס ערך ניסויים כדי ללמוד על גוף האדם. השקפתו הייתה שבריאות וחולי תלויים בהרמוניה של האדם, ה'מיקרוקוסמוס', והטבע, ה'מקרוקוסמוס'. בניגוד לקודמיו, הוא לא פירש את האנלוגיה הזו כמחייבת הטהרות רוחנית, וקרא לשמירה על איזון של החומרים בגוף. יתרה מזו, הוא לא קיבל את הרעיון הנפוץ, לפיו מחלות נגרמות מחוסר איזון בין ארבעת נוזלי הגוף (דם, ריר, מרה צהובה ומרה שחורה). תחת זאת, הוא טען כי מחלות נגרמות מגורמים ייחודיים (רעלים) שמקורם בדרך כלל מחוץ לגוף, ושחלקם קטנים כל-כך שלא ניתן לראותם (באופן שמזכיר קצת את גילוי החידקים, כמאתיים וחמישים שנה מאוחר יותר). מכיוון שכך, אפשר היה לרפא מחלות מסוימות באמצעים כימיים, שישיבו את האיזון לגוף. במילותיו שלו, "רבים אמרו שמטרת האלכימיה לייצר זהב וכסף. עבורי, לא זו המטרה, כי אם חקירת התועלת והכח שיש בתרופות".
פאראצלסוס טבע את הכלל: "רק המינון עושה את הרעל" (לטינית: sola dosis facit venenum) - רוצה לומר, לא רק החומר חשוב, אלא גם המינון. עקב זאת הוא נחשב לאבי הטוקסיקולוגיה. יש המייחסים לאמרה זו גם השפעה על הגישה ההומיאופתית.
לפאראצלסוס יצאו מוניטין של שחצן, והוא הכעיס רבים מהרופאים האחרים באירופה בנהגו היהיר. בשנתו הראשונה כפרופסור הראשי לרפואה באוניברסיטת בזל, ב-1526, הוא שרף בפומבי ספרי רפואה שכתבו אחרים, מעשה שהעלה עליו את חמת עמיתיו. לאחר סכסוך משפטי על שכרו כרופא, הוא נאלץ לעזוב את בזל. לאחר מכן נדד, כקבצן[דרוש מקור], ברחבי אירופה. הוא שכתב ספרי רפואה עתיקים וכתב חדשים, אבל התקשה למצוא מי שיוציא לאור את כתביו. ב-1536 פורסם לבסוף ספרו Die grosse Wundartzney ("ספר הכירורגיה הגדול"), ופאראצלסוס חזר להיות מקובל.
לאחר מותו, ממשיכי דרכו הרבים הביאו לכך ששיטותיו התקבלו באופן נרחב.
אלכימיה

פאראצלסוס הוסיף לגפרית ולכספית, שני היסודות שהרכיבו לדעת האלכימאים את החומרים, יסוד שלישי: המלח. אלו הם "שלושת הראשוניים" (Tria Prima) בתפיסת החומר שלו. לפי פאראצלסוס הכספית, הגפרית והמלח הבונים את החומר אינם זהים לחומרים הפיזיים אלא הם מייצגים איכויות יסודיות שהאלכימאי יכול לשנות ובכך להפוך מתכת נחותה לזהב.
הכספית היא היסוד הנשי, הזורם והמשתנה. באדם המקבילה היא הנשמה, ובשילוש הקדוש - רוח הקודש.
הגפרית היא היסוד הזכרי, המאגד את החומר והמאפשר בעירה. באדם המקבילה היא הרוח ובשילוש הקדוש האב.
המלח מקנה את המוצקות, באדם המקבילה היא הגוף ובשילוש הקדוש הבן.
דוגמה: בעץ בוער תוצרי השריפה מיצגים את שלושת האכויות: העשן הוא ה"כספית", הלהבה היא הגפרית והאפר הוא המלח.
בעקבות מסורות אלכימיות קדומות שמקורן באלכימיה ה"מטאפיזית" הערבית ייחס פאראצלסוס לחומר איכויות פנימיות נסתרות (זרע) ואיכויות גופניות גלויות (קליפה).
אלוהים בראשית בריאת כל הדברים לא יצר אף גוף בלי רוח משלו. רוח זו מוכלת בעצמה באופן נסתר
. האלכימאי חושף ומקנה "גופניות" לאיכויות הרוחניות הנסתרות או הופך את הקליפה הגופנית החיצונית ל"רוחנית כדי ליצור את השינוי המבוקש בחומר. 
פאראצלסוס ניסה לייצר את הממס האוניברסלי: נוזל שיוכל להמיס כל חומר. המתכון שלו כלל סיד חי, אלכוהול ואשלגן פחמתי. הממס הזה אמור היה לפרק את החומרים המורכבים ליסודותיהם ולכן לאפשר את הטרנסמוטציה (הפיכת מתכות נחותות לזהב). ממס זה שפאראצלסוס כינה Alkahest היה מטרת עבודתם של כימאים רבים שהלכו בעקבותיו בדורות הבאים.
הערות שוליים

↑  כיום אין תואר ראשון או שני ברפואה ומסיימי החוג מקבלים את התואר "MD" - ד"ר לרפואה, אם כי בארצות הברית נהוגה השיטה העתיקה לפיה מתקבלים לבית ספר לרפואה רק לאחר סיום תואר ראשון
↑  The cosmos according to Phillipus Aureolis Theophrastus Bombastus von Hohenheim
↑  Antonio Clericuzio; Alchemical Theories of Matter; Studies History & Philosophy of Science, Vol. 28, No. 2, pp. 369-375, 1997
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266362505171  PLWABN: 9810616529205606  BIBSYS: 90169292  BNC: 000067000  BNE: XX1075957  BnF: cb119185789 (data)  CANTIC: a10134566  CiNii: DA00706020  GND: 11859169X  HDS: 012196  ICCU: CFIV015995  ISNI: 0000 0001 2276 427X  LCCN: n80120959  LNB: 000045857  MGP: 122684  NDL: 00452109  NKC: jn19981001941  NLA: 35408476  NLG: 237373  NSK: 000034769  NTA: 06942800X  RERO: 02-A000127691  SELIBR: 82570  SNAC: w6cv4ptd  SUDOC: 02733869X  Trove: 942150  VcBA: 495/23081  VIAF: 12313247   WorldCat (עם VIAF): 12313247 
קברו של פאראצלסוס בזלצבורג
ספר בישול

עמוד השער של "אמנות הבישול" מאת האנה גלסי, יצא לאור לראשונה בשנת 1747
עטיפת ספר בישול גרמני מ-1900
ספר בישול הוא ספר המכיל מידע על צורות הכנת אוכל שונות (בישול, אפייה וכדומה), ואסופה של מתכונים.
ספרי בישול הם קטגוריה בסוגה של ספרות "בית ומשפחה" (הכוללת ספרים כמו מדריכי עיצוב, עשה זאת בעצמך ודומיהם).
ספרי בישול כראי תרבותי, חברתי וטכנולוגי

ספרי בישול מהווים תמונה של הזמן התקופה והחברה שבה נכתבו, דוגמה בולטת לכך היא מתחום המגדר: שנים רבות היו ספרי הבישול כתובים אל נשים בעוד שבשנים האחרונות, עם השינויים שחלו במעמד הנשים, במבנה המשפחה הקלאסי ובנורמות חברתיות רבות השתנו גם ספרי הבישול והם נכתבים לגברים ולנשים כאחד. הבדלים בחומרי הגלם והכנת המתכונים מצביעים על התקדמויות טכנולוגיות. לדוגמה, בספרי בישול ישנים יותר מתוארות פעילות כמו ניקוי וברור של אבנים מקטניות ואורז, ואילו ספרי בישול מודרניים מפרטים את שלבי ההכנה בתנור מיקרוגל. הכנסת חומרי גלם חדשים למתכונים וספרי בישול בארצות בהם לא היו בעבר מהווים עדות לשיפור קשרי המסחר בעבר ותהליכי גלובליזציה בימינו.
מבנה הספר

בספר בישול נוכל למצוא בהתאם לסוגו, מתכון כיצד להכין את כל אחד מסוגי המאכלים המפורטים בו. ישנם סוגים רבים של ספרי בישול אך ניתן לחלק אותם לקטגוריות. קטגוריה יכולה להיות: מתכוני עדות כמו בישול במטבח הפרסי, הטורקי, המרוקאי, התימני, היפני, הסיני וכו'. אפשרות אחרת היא בישול סוגי מאכלים שונים, כגון: בישול מרקים, קציצות, מנות אחרונות וכו'.
בדרך כלל נוכל למצוא בתחילת הספר תוכן עניינים המחולק על פי הקטגוריות, למשל:
מנות ראשונות
סלטים
מנות עיקריות
מנות אחרונות
עוגות ועוגיות
ספרים אחרים מכילים גם המלצות להרכבת תפריט בהתאם לסוג האירוע, המלצות לעריכת השולחן ורשימות שונות, כגון: תבלינים, אביזרי מטבח וכלים.
ספרי בישול בעברית

בשנת 1936 יצא לאור ספר "איך לבשל בארץ ישראל", ספר בישול ראשון בעברית.
בשנת 1948 יצא לאור "כך נבשל", שנכתב על ידי מדריכות ויצו. הספר זכה להצלחה ויצא לאור במהדורות אחדות, ובהן אחת בגרמנית. מהדורה אחרונה שלו יצאה לאור בשנת ה'תשכ"ה. בהקדמה למהדורה הרביעית בעברית, שיצאה לאור בשנת 1956, כתבה ר. יבנין, מנהלת מחלקת ההדרכה של ויצו:
בשנת 1948 ליליאן קורנפלד הוציאה לאור את "אני מבשלת : ספר הבישול הארצישראלי", ובשנת 1949 יצא לאור ספרה התואם את רוח התקופה "מה אבשל ממנות צנע? : מדריך". קורנפלד המשיכה לפרסם ספרי בישול במהלך 30 השנים שלאחר מכן.
בשנת 1963 יצא לאור ספרה של ליאורה צוקרמן "הבישול ומשק הבית".
בשנת 1964, מולי בר-דוד, "ספר בשול פולקלורי", בהוצאת י.מ. בר-דוד. ציור כריכה בידי מיכל מכנס וציורי הפרקים בידי גבריאלה רוזנטל. הספר יצא לאור במהדורות רבות.
בשנת 1970 יצא לאור ספרו של עמוס קינן, "ספר התענוגות" - ספר בישול שהיה גם מדריך לנהנתנות (ההקדמה לספר).
בשנת 1974 פרסמה חנה שאולוב את ספר העוגות הראשון בישראל, "עוגות ועוגיות". הספר הפך לרב מכר ונמכר בכ-500 אלף עותקים.
בשנת 1975 יצא לאור ספרה של רות סירקיס, "מהמטבח באהבה", ששינה את פני שוק ספרי הבישול בעברית. הספר זכה להצלחה עצומה, ונמכר בקרוב למיליון עותקים. הספר עוצב בפורמט אלבומי, ובו תמונות צבעוניות רבות של המאכלים שבספר. עיצוב זה מאפיין את כמעט כל ספרי הבישול שיצאו לאור בעברית לאחר "מהמטבח באהבה".
בשנת 1985 פיליס גלזר, "חגיגה צמחונית", הוצאת ר. סירקיס, לספר יצאו גם מהדורות בכריכה רכה.
בשנת 1986, גדעון הירטנשטיין, "סלטים", סלטים בשריים, חלביים וצמחוניים לארוחות ולמסיבות, הוצאת ר. סירקיס.
בשנת 1987, רות הלל וצוות ר. סירקיס, "לאכול לבריאות", הוצאת ר. סירקיס.
בשנת 1996, יעקב לישנסקי, "חמוצים מתוקים חריפים, הוצאת מודן.
ספר הבישול מאת אלייזה אקטון, 1845
עטיפת הספר "כך נבשל"
פולה (מטבע)

| --- | --- |
שטר של 2 פולות
שטר של 2 פולות
 משתמשים:  בוטסואנה בוטסואנה זימבבואה זימבבואה (לא רשמי)
 סמל:  P
 ISO 4217:  BWP
 יחידות משנה
 1/100:  תבה
 מטבעות ושטרות
 שטרות בשימוש:  10, 20, 50, 100 ו-200 פולה
 מטבעות בשימוש:  5, 10, 25 ו-50 תבה 1, 2 ו-5 פולה
 בנק מרכזי
 אינפלציה:  2.8%
 בנק מרכזי:  בנק בוטסואנה 
 www.bankofbotswana.bw
 
פולה (בסטסוואנה: Pula) הוא ההילך החוקי של בוטסואנה.
"פולה" בשפת המקום משמעותו "גשם", דבר יקר מציאות במדינה המדברית. פולה אחד שווה 100 מטבעות של אחד תבה (thebe).
פוסט-בריטפופ

| --- | --- |
 מקורות סגנוניים:  רוק אלטרנטיבי, ביטפופ
 מקורות תרבותיים:  סוף שנות ה-1990, הממלכה המאוחדת
 כלים:  גיטרה בס, מערכת תופים, גיטרה, כלי מקלדת, זמרה
 סצינות אזוריות
 הממלכה המאוחדת
 נושאים קרובים
 קול בריטניה, קול ויילס
 
פוסט-בריטפופ (באנגלית: Post-Britpop) הוא תת-ז'אנר של הרוק האלטרנטיבי. הוא הופיע לראשונה בסוף שנות ה-90 כהמשך לבריטפופ, בהשפעת להקות כמו אואזיס, פאלפ ובלר.
לפוסט-בריטפופ יש אלמנטים של רוק בריטי מסורתי עם השפעות מהמוזיקה האמריקאית. להקות פוסט-בריטפופ משתמשות לעיתים קרובות באלמנטים של מוזיקת פופ בריטית ומוזיקת רוק בריטית משנות ה-70. הלהקות הבולטות של תת-ז'אנר זה הן קולדפליי, טראוויס ו-The Verve.