לודוויג פון מיזס
הגות כלכלית > תאוריית מחזור העסקים האוסטרית

אחת העבודות המחקריות עיקריות של לודוויג פון מיזס, אותה פיתח עוד בשלב מוקדם בקריירה שלו (היא באה לידי ביטוי בעיקר בספרו תאוריה של כסף ואשראי משנת 1912), היא התאוריה של מחזור העסקים לפי האסכולה האוסטרית. בכלכלה העולמית, מאז המאה ה-19 המוקדמת, ישנן תנודות חריפות בין גאות לשפל, לדוגמה בין שנות העשרים הסוערות לשפל הגדול של שנות השלושים המאובקות. התהליך המקרו-כלכלי שבו עיקר הכלכלה נעה בין גאות לשפל, חזרה לגאות וחזור חלילה, נקרא מחזור עסקי. מיזס פיתח תאוריה כלכלית, שגם עמדה במבחן המציאות במספר משברים כלכליים, בה הוא מסביר את הגורמים למחזור העסקי. חשוב לציין שתאוריית מחזור העסקים שמיזס פיתח לא כוללת התייחסות להשפעות של תעריפים מסחריים על הגאות והשפל במשק.
להלן התאוריה של המחזור העסקי. במדינה מסוימת קיימת ממשלה וקיים בנק מרכזי. כתוצאה ממספר סיבות הממשלה מחליטה לתמרץ את הכלכלה, והיא עושה זאת דרך שני גורמים המבוצעים בידי הבנק המרכזי. ראשית היא מורידה את הריביות, וכתוצאה מכך יש עלייה בלקיחת הלוואות, בפעילות העסקית ובהוצאות הציבור, שמגדילות את הרווחים של החברות המוכרות מוצרים לציבור ומגדילו את היקף המכירות. כתוצאה מכך גם תעשיית הייצור מגדילה את הפרודוקטיביות שלה. עקרונית, כדי להגדיל את תפוקת היצור יש צורך בהשקעות נוספות. המשקיעים והיזמים פונים לבנקים עבור הלוואות, שכעת הן שכיחות יותר נוכח הורדת הריביות, כדי להגדיל את תפוקת הייצור של החברות נוכח העלייה בביקוש. כאן מגיע המשתנה השני של הפעולה מצידו של הבנק המרכזי. כדי להוסיף ולהגדיל את סך ההלוואות והפעילות העסקית, הבנק המרכזי מקל במדיניות המוניטרית, ומבצע אינפלציה, בין עם בדרך של הדפסת כסף נוסף ובין עם בדרך של הרחבת אשראי שמתבסס על תחליפי כסף, לרוב רישומי נייר שהלווה והמלווה יוצאים מנקודת הנחה בסיסית שניתן יהיה להמיר אותם בכסף קשיח בכל רגע נתון. הדפסת כסף, למעשה הכנסה של עוד שטרות הילך חוקי למחזור הכספים, לא מגדילה את הערך הכולל של הכסף הנמצא במחזור. הערך הכולל נשאר אותו דבר והדפסת שטרות נוספים גורמת לירידת הערך של המטבע עבור כל שטר. כשהממשלה מבצעת תהליך זה, היא למעשה מגדילה את נתח הכספים שבידיה, היא המגזר הציבורי, על חשבון נתח הכספים מתוך סך מחזור הכספים שנמצא בידי המגזר הפרטי.
כעת מתקיימת תשואה וגאות כלכלית. אך הגאות בהשקעות ובהוצאות של הצרכן היא זמנית בלבד, ואחריה הוא יעבור למצב של חיסכון, או לכל הפחות יפחית בהוצאות שלו. על כל פנים, תשואת הביקוש הצרכנית תרד. כתוצאה מכך התעשייה תפחית בייצור ובהיצע שלה. אלא שהתעשייה כעת התרחבה יתר על מידת הביקוש הריאלית, כדי לענות לדרישת הביקוש הארעית הגבוהה. התוצאה היא שתעשיית היצור שקועה כעת בחובות, נוכח ההלוואות שלקחה, ואין לה יותר את המומנטום של הרווחים שהיו לה בגאות הביקוש. המשמעות היא שקיימת בועה כלכלית, תוצאה של נתק בין מדד ההשקעות במשק לבין מדד הצריכה הריאלי, וישנן שתי אפשרויות שעומדות בפני הממשלה נוכח המצב. ראשית היא לאפשר לבועה להתפוצץ, מה שיגרום למיתון או במצבי קיצון לשפל כלכלי, ולא להתערב עד שהשוק יחזור לערך הריאלי שלו ביחס לדרישת הצרכנים. האפשרות השנייה היא להמשיך בהרחבת האשראי, במדיניות המוניטרית המקלה, ובהורדת הריביות, כדי לדחות את מועד ההתפוצצות של הבועה. התהליך ממשיך ומקטין את החסכונות של החברות בתעשייה, מגדיל את החובות שלהן, מגדיל את הפער בין סך ההשקעות לבין מדד הביקוש הריאלי ומחמיר את הפגיעות שלהן בפני ירידה בסך הפעילות העסקי, שנעשית יותר ויותר חמורה כל עוד התהליך נמשך זמן רב יותר. במקביל, כל עוד התהליך נמשך זמן רב יותר כך נחלש כוח הקנייה של הצרכן הממוצע, וחסכונותיו מתמעטים, מה שהופך אותו גם כן לפגיעה יותר בפני הירידה המתקרבת בסך הפעילות העסקית.
למעשה, דחייה של התפוצצות הבועה לא פותרת את הבעיה, אלא רק מחמירה את הגודל שלה ומרחיקה את מועד ההתממשות של ההתפוצצות. בנקודה מסוימת הבועה תתפוצץ, בין אם כאשר כוח הקנייה של מגזר הצרכנים יהיה מותש, או, במקרה הסביר יותר, כאשר המגזר הציבורי (הממשלה והבנק הציבורי) לא יוכל להמשיך ולהוריד את הריביות (הרי שתאורטית לא ניתן להוריד את הריביות מתחת לאפס; אחרת הבנק ישלם כסף ללקוח כדי שזה ילווה ממנו כסף, ובכך הוא יהיה בהפסדים כתוצאה מהלוואות) או שמסיבה מסוימת יהיה צריך לעצור את האינפלציה ואת הרחבת האשראי (אם האינפלציה תעבור תחום מסוים היא תהפוך להיפר-אינפלציה, שתמוטט לחלוטין את הכוח המסחרי של ההילך החוקי במדינה ויגרום למשבר פיננסי חמור). בנוסף, כל עוד האינפלציה נמשכת, וערך ההילך החוקי נעשה נזיל וחלש יותר, יהיו צרכנים שכדי לשמור על ערך החסכונות שלהם ישקיעו במוצרים עם ערך יציב, כגון זהב או כסף, או שמא ימירו כספם למטבע חוץ, מה שיוסיף להחליש את הכוח המוניטרי של המדינה.
כאשר הבועה תתפוצץ בסופו של יום היא תגרום למפולת כלכלית. ישנה דרך בה המגזר המדיני, דרך הבנק המרכזי, יכול לווסת את המיתון הכלכלי שייווצר ולנסות לשלוט בו, אך המשמעות שלה היא פניית פרסה מהמדיניות הכלכלית הקודמת של הממשלה, ויצירת מדיניות מוניטרית קשיחה ומחמירה. דרך העלאת הריביות, הפעילות העסקית הכוללת תרד, ירדו סך ההלוואות והאשראי במחזור, חברות יספגו מפולת כלכלית והמשק יכנס למיתון שיכריח אותו להוריד מחירים, ודרך כך לבצע דפלציה שמבטלת את ההשפעות של הפחתת ערך המטבע באמצעות האינפלציה ומיועדת בין היתר כדי להחזיר לצרכנים את אמון בערך המטבע. המיתון והורדת המחירים ימשך עד שסך ההשקעות בפעילות העסקית של המשק יחזור ויהיה מתואם עם מדד הביקוש הריאלי של מגזר הצרכנים. מרגע שהמדיניות המוניטרי המקלה כוללת הרחבת אשראי או אינפלציה, כך מתאר מיזס, לא ניתן להימנע ממשבר כלכלי עתידי, כיוון שבהכרח נוצרת בועה. התיאוריה העסקית של מיזס, בין היתר, חופפת בצורה מדויקת לאירועים שהובילו לשפל הגדול.