stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אה"מ אינפלקסיבל (1907)
תכנון > הנעה

לאינפלקסיבל היו שני סטים זוגיים של טורבינות פארסונס, שכל אחת מהן הייתה ממוקמת בחדר מכונות נפרד והניעה צילינדר חיצוני ופנימי. טורבינות הלחץ הגבוה מלפנים ומאחור חוברו לצילינדרים החיצוניים והטורבינות בלחץ נמוך לצילינדרים הפנימיים. גם טורבינת שיוט הייתה מחוברת לכל צילינדר פנימי; אלה לא היו בשימוש לעיתים קרובות ובסופו של דבר נותקו. המדחפים שלה עם שלושה להבים היו בקוטר 11 רגל (3.4 מטרים) על הצירים הפנימיים ואילו המדחפים החיצוניים היו בקוטר 10 רגל (3.0 מטרים). הטורבינות הונעו על ידי שלושים ואחד דוודי צינור מים של Yarrow בארבעה חדרי דוודים, ותוכננו להפיק סך של 41,000 כוחות סוס (31,000 קילוואט), אך הגיעו לכמעט 47,000 כוחות סוס (35,048 קילוואט) במהלך ניסויים בשנת 1908. היא תוכננה להגיע למהירות של 25 קשרים (46 קמ"ש), אך הגיעה ל-26.48 קשרים (49 קמ"ש) במהלך ניסויים. אך הגיע לכמעט 47,000 shaft horsepower (35,048 קילוואט) במהלך משפטיה ב-1908. היא נשאה 3,084 טונות ארוכות (3,133 טונות) של פחם, ועוד 725 טונות ארוכות (737 טונות) של מזוט שאמור להיות מותז על הפחם כדי להגביר את קצב השריפה שלו. בקיבולת דלק מלאה, היא יכלה להפליג לטווח של 3,090 מיילים ימיים (5,720 ק"מ) במהירות של 10 קשרים (19 קמ"ש). הכוח החשמלי שלה סופק על ידי ארבעה 200 גנרטורים טורבו וגנרטורים מנועיים קיבולת של 100 קילוואט.
תכנון > חימוש

אינפלקסיבל נשאה שמונה תותחי BL 12 אינץ' (305 מילימטרים) Mk X בארבעה צריחים תאומים המופעלים הידראולית. החימוש המשני שלה כלל 16 תותחי 4 אינץ' (102 מילימטרים) QF Mk III. במהלך 1915 הועברו תותחי גג הצריח למבנה העילי ומספר התותחים הכולל צומצם ל-12. כל התותחים הנותרים היו סגורים בקזמטים וקיבלו מגני תותחים באותה תקופה כדי להגן טוב יותר על צוותי התותחים מפני מזג האוויר ופעולת האויב. תותחי QF Mk III הוחלפו ב-12 תותחי BL MK VII 4 אינץ' במהלך 1917.
חימוש הנ"מ שלה היה מורכב מתותח QF 3 אינץ' 20 cwt AA על תושבת MkII בזווית גבוהה בקצה האחורי של המבנה העילי שנישא מיולי 1915. תותח הוצ'קיס במשקל 3 פאונד על תושבת MkIc בזווית גבוהה עם הגבהה מרבית של 60° הותקן גם הוא בנובמבר 1914 והיה בשימוש עד אוגוסט 1917. תותח BL MK VII בקוטר 4 אינץ' על תושבת בזווית גבוהה נוספה באפריל 1917. חמש צינורות טורפדו 18 אינץ' (457 מ"מ) שקועים הותקנו על האינפלקסיבל, שניים מכל צד ואחד בירכתיים. 14 טורפדות נישאו עבורם.
תכנון > שריון

חגורת קו המים הייתה בעובי 6 אינץ' בערך בין צריחי התותחים הקדמיים והאחוריים של ה-12 אינץ', אך הצטמצמה ל-4 אינץ' מהצריח הקדמי ועד לחרטום, ולא נמשכה מאחורי הצריח האחורי. צריחי התותחים והברבטים היו מוגנים על ידי שריון בעובי 7 אינץ' (178 מילימטרים), למעט גגות הצריח שהשתמשו ב־3 אינץ' (76 מילימטרים) של שריון לא מוצק של קרופ (KNC). עובי הסיפון הראשי היה 1–2 אינץ' (25–51 מילימטרים) ושריון הסיפון התחתון היה 1.5–2.5 אינץ' (38–64 מילימטרים). מחיצות טורפדו מפלדת פחמן בעובי 2.5 אינץ' הותקנו לצד חדרי התחמושת וחדרי הפגזים.
לאחר שקרב יוטלנד חשף את פגיעותה לירי צולל, נוסף שריון נוסף באזור המחסנים ולגגות הצריחים. העובי המדויק אינו ידוע, אך לא סביר שהוא היה עבה מכיוון שהכמות הכוללת הייתה פחות מ 100 טונות ארוכות (102 טונות).
בנייה וקריירה

היא הוזמנה בתוכנית ההרחבה הימית של 1905, ונבנתה במספנת ג'ון בראון אנד קומפני על הקלייד. היא הונחה ב-5 בפברואר 1906, הושקה ב-26 ביוני 1907 ונכנסה לשירות ב-20 באוקטובר 1908. אינפלקסיבל הוקצתה בתחילה לפלגת נור של צי הבית הבריטי. היא הייתה ספינת הדגל הזמנית של אדמירל הצי סר אדוארד הובארט סימור בזמן שהותה בניו יורק לרגל חגיגת ההדסון-פולטון בספטמבר 1909. ב-26 במאי 1911, היא התנגשה עם אוניית המערכה בלרופון שפגעה בחרטומה. היא עברה שיפוץ באוקטובר-נובמבר 1911, שם גם הארובה הקדמית שלה הועלה ב 6 רגל (1.8 מטרים) להפחית הפרעות עשן לגשר.
בנייה וקריירה > מלחמת העולם הראשונה > המרדף אחר גבן וברסלאו

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, אינפלקסיבל הייתה אוניית הדגל של צי הים התיכון. מלווה בסיירת המערכה אינדפטיגבל ובפיקודו של אדמירל סר ברקלי מילן, נתקלה בסיירת המערכה הגרמנית גבן ובסיירת הקלה ברסלאו בבוקר 4 באוגוסט 1914, אשר פנו מזרחה לאחר הפצצה שטחית של נמל פיליפוויל באלג'יריה הצרפתית. בריטניה וגרמניה עדיין לא היו במלחמה, אז מילן פנה לעקוב אחר הגרמנים כשחזרו למסינה כדי להטעין פחם מחדש. לכל שלושת סיירות המערכה היו בעיות עם הדוודים שלהם, אבל גבן וברסלאו הצליחו לנתק מגע והגיעו למסינה בבוקר 5 באוגוסט. בשלב זה, גרמניה פלשה לבלגיה והוכרזה מלחמה, אך צו האדמירליות לכבד את הנייטרליות האיטלקית ולהישאר יותר מ-6 מיל ימי (11 קילומטרים) מהחוף האיטלקי מנע כניסה למצר מסינה, שממנו יכלו לצפות ישירות בנמל. לכן, מילן התמקם ביציאה הצפונית של המיצר, עם אינפלקסיבל ואינדפטיגבל, בציפייה שהגרמנים יפרצו מערבה, שם יוכלו לתקוף משלוחי חיילים צרפתיים. הוא הציב את הסיירת הקלה גלוסטר ביציאה הדרומית, ושלח את אינדומיטבל להטעין פחם בביזרטה, שם היא הייתה מוכנה לפעולה במערב הים התיכון.
הגרמנים יצאו ממסינה ב-6 באוגוסט ופנו מזרחה, לכיוון קונסטנטינופול, כאשר גלוסטר בעקבותיהם. מילן, שעדיין ציפה שויצה-אדמירל וילהלם סושון יפנה מערבה, שמר על סיירת המערכה במלטה עד זמן קצר לאחר חצות ב-8 באוגוסט, כאשר הפליג במהירות של 12 קשרים (22 קמ"ש) לכף מטפן, שם נצפתה גבן שמונה שעות קודם לכן. בשעה 14:30, הוא קיבל הודעה לא נכונה מהאדמירליות לפיה בריטניה נמצאת במלחמה עם האימפריה האוסטרו-הונגרית. מלחמה למעשה לא הוכרזה עד 12 באוגוסט, והפקודה נדחתה ארבע שעות לאחר מכן, אך מילן ויתר על המצוד אחר הגבן, בעקבות הוראות הקבע שלו לשמור על הים האדריאטי מפני ניסיון פריצה אוסטרי. ב-9 באוגוסט, קיבל מילן פקודות ברורות "לרדוף אחרי גבן שעברה את כף מטפן מצפון-מזרח". מילן עדיין לא האמין שסושון הולך לכיוון הדרדנלים, ולכן הוא החליט לשמור על היציאה מהים האגאי, בלי לדעת שהגבן לא מתכוונת לצאת החוצה. אינדומיטבל נשארה בים התיכון כדי לחסום את הדרדנלים, אך אינפלקסיבל הצטוותה לחזור הביתה ב-18 באוגוסט.
בנייה וקריירה > מערכת הדרדנלים

לאחר קרב איי פוקלנד אינפלקסיבל תוקנה ושופצה מחדש בגיברלטר. היא הגיעה לדרדנלים ב-24 בינואר 1915, שם החליפה את אינדפטיגבל כאוניית הדגל של צי הים התיכון. היא הפגיזה ביצורים טורקיים ב-19 בפברואר, תחילתו של קרב גליפולי, ללא השפעה, ושוב ב-15 במרץ, עם אותן תוצאות. היא הייתה חלק מהקו הראשון של אוניות בריטיות ב-18 במרץ כשהן ניסו לדכא את התותחים הטורקים כדי שניתן יהיה לטהר את שדות המוקשים. אש הנגד הטורקית הייתה כבדה והיא נפגעה מספר פעמים. פגז הוביצר 15 סנטימטרים (5.9 אינץ') הפיל את התותח השמאלי של צריח 'P', פגז 105 מילימטרים (4.1 אינץ') פגע בסקריה שמעל לראש והרג או פצע את כולם בפנים. פגז כבד בקוטר לא ידוע פגע בה בצד השמאלי 6 רגל (1.8 מטרים) מתחת לקו המים, אבל רק בציפוי הצד. פגז 240 מילימטרים (9.4 אינץ') פגע בתורן הקדמי באותה רמה כמו הגשר המרחף והצית את תא הים של הנווט. הפגיעה הרסה את כל הכבלים וצינורות הקול העוברים דרך התורן הקדמי למנהל בקרת האש. עשן השריפה חנק את הפצוע אז היא נסוגה כדי להפנות את ראשה לרוח והאש כובתה במהירות. היא שבה כדי להעסיק מחדש את המבצרים הטורקיים ונפגעה פעם נוספת ללא השפעה מועטה. מאוחר יותר, כשהיא פנתה במפרץ ארן קוואי, היא נפגעה קשות ממוקש - כנראה בגודל 100 קילוגרם (220 ליברות) - שפוצץ חור גדול בחרטום הימני שלה והציף את חדר הטורפדו הקדמי, והטביע 39 אנשי צוות. היה צריך להעלות אותה על החוף באי בוזג'אאדה (טנדוס) כדי למנוע את טביעתה, שכן חדרו אליה כ-1,600 טונות ארוכות (1,600 טונות) של מים, אבל היא תוקנה באופן זמני עם סכר על החור בגודל 30–26 רגל (9.1–7.9 מטרים). היא הפליגה למלטה, בליווי קאנופוס וטאלבוט ב-6 באפריל. היא כמעט טבעה כאשר הסכר שלה התרופף במזג אוויר סוער בדרך והייתה צריכה להיגרר ירכתיים על ידי קאנופוס במשך שש שעות בזמן שהסכר תוקן. היא הייתה בתיקון במלטה עד תחילת יוני לפני שהפליגה לביתה. היא הגיעה לבריטניה ב-19 ביוני, שם הצטרפה לשייטת סיירות המערכה השלישית (BCS) של הצי הגדול בפיקודו של אדמירל משנה הוראס הוד.
בנייה וקריירה > קריירה מאוחרת יותר

אובדן של שלוש סיירות מערכה בקרב יוטלנד (האחרות היו קווין מרי ואינדפטיגבל) הוביל לארגון מחדש של הכוח לשתי שייטות, עם אינפלקסיבל ואינדומיטבל בשייטת סיירות המערכה השנייה. עם זאת, לאחר קרב יוטלנד לא הייתה פעילות ימית משמעותית עבור אוניות הסדרה אינווינסיבל, מלבד סיור שגרתי, הודות לפקודה של הקייזר שאסר לאפשר לספינות שלו לצאת לים אלא אם כן מובטח להם ניצחון שתי טורפדות שנורו על ידי הצוללת U-65 הגרמנית במהלך אחד מהסיורים הללו ב-19 באוגוסט 1916 החטיאו אותה מאחור. ב-1 בפברואר 1918 היא התנגשה בצוללת הבריטית K22 מחוץ לאי מאי עם נזק קל. זה היה במהלך תרגיל לילה בפירת' אוף פורת' שכלל את השייטת, שמונה אוניות ראשה ומספר רב של סיירות ומשחתות. זו הייתה סדרה של התנגשויות שהובילה לאובדן של שתי צוללות K, נזק חמור לשלוש אחרות, כולל K22, וסיירת, ולמותם של 104 אנשי צוותי צוללות, ללא אויב מעורב. בתחילת 1918 הותקנו לה שני סיפוני טיסה שהותקנו מעל לצריחים באמצע האונייה. ב-21 בנובמבר היא נכחה בסקפה פלו בכניעת צי הים הגרמני.
סוף המלחמה הביא את הקץ לרבים מהכלים הישנים יותר, ובכלל זה שתי סיירות המערכה מסדרת אינווינסיבל שנותרו. אינפלקסיבל הועברה לצי המילואים בינואר 1919 לפני שהוצאה משירות ב-31 במרץ 1920. צ'ילה שקלה לזמן קצר את רכישת האונייה ב-1920, אולם המכירה לא יצאה לפועל. היא נמכרה לגרוטאות ב-1 בדצמבר 1921, ונגרטה בגרמניה בשנה שלאחר מכן. הר אינפלקסיבל בהרי הרוקי הקנדיים נקרא על שם סיירת המערכה ב-1917.
אינפלקסיבל בלב ים
ניצולים מהגנייזנאו נאספים על ידי אינפלקסיבל
ברנט פאיאז

| --- | --- |

פאיאז, 2024
 לידה:  19 בספטמבר 1995 (בן 29) קולומביה, מחוז הווארד, ארצות הברית 
 שם לידה:  Christopher Brent Wood 
 שם במה:  Brent Faiyaz 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2013 
 מקום לימודים:  Long Reach High School 
 סוגה:  R&B עכשווי 
 שפה מועדפת:  אנגלית אפרו־אמריקנית 
 www.brentfaiyaz.com
 פרופיל ב-IMDb
 
כריסטופר ברנט ווד (באנגלית: Christopher Brent Wood; נולד ב-19 בספטמבר 1995), הידוע בשם הבמה ברנט פאיאז, הוא זמר ומפיק מוזיקלי אמריקאי.
ראשית חייו

פאיאז החל לעשות מוזיקה בגיל 12. הוריו לא תמיד הבינו את חלומותיו כמוזיקאי, דבר שלדברי פאיאז היה מוצדק, משום שהוא "מוסח תמיד" מאהבתו למוזיקה. עם זאת, המוטיבציה שלו הייתה להתמקד במה שהוא רוצה ולהוכיח את עצמו צודק.
קריירה

פאיאז החל להעלות את המוזיקה הניסיונית שלו ל-SoundCloud בשנת 2014 ועבר מעיירת הולדתו קולומביה, מרילנד לשארלוט, קרוליינה הצפונית, לפני שעבר להתגורר בסופו של דבר בלוס אנג'לס, קליפורניה כדי לקדם את הקריירה המוזיקלית שלו. ב-19 בינואר 2015 הוציא את סינגל הבכורה שלו, "Allure". ב-1 ביוני 2016, פאיאז הוציא את "Invite Me", הסינגל המוביל מתוך מיני-אלבום הבכורה שלו. ב-19 בספטמבר 2016, יום הולדתו ה-21, הוציא את המיני-אלבום, שנקרא A.M. Paradox. הפרויקט זכה לביקורות חיוביות ממבקרי המוזיקה.
באוקטובר 2016 הקים פאיאז הרכב בשם "סונדר" עם המפיקים המוזיקליים דפאט ואטו. ב-25 באוקטובר, הוציא ההרכב את סינגל הבכורה שלו, "Too Fast". ב-16 בדצמבר 2016 התארח פאיאז בשיר "Crew" של הראפר גולדלינק.
ב-26 בינואר 2017 הוציא ההרכב סונדר את מיני-אלבום הבכורה שלו, Into, שלשמו מגזין "Duplion" העניק להרכב את תואר "אמן החודש" לינאור 2017. המיני-אלבום דורג במקום ה-23 על ידי מגזין "קומפלקס" ברשימת "האלבומים הטובים ביותר לשנת 2017 (עד כה)". ב-8 במרץ 2019, פאיאז התארח בשיר "Demonz (Interlude)" של ג'וס וורלד, מתוך אלבומו השני, Death Race for Love. ב-7 בפברואר 2020, פאיאז הוציא את המיני-אלבום השני שלו, Fuck the World, שהגיע בשיאו למקום ה-20 במצעד הבילבורד 200. ב-18 בספטמבר 2020, יום לפני יום הולדתו, הוציא את הסינגל "Dead Man Walking". ב-29 בינואר 2021 הוציא סינגל נוסף, "Gravity", שהופק על ידי די ג'יי דהי ומשתתף בו טיילר, דה קריאייטור. ב-8 בפברואר, הוציא את השיר "Circles", לצד וידאו קליפ.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2017: Sonder Son
2022: Wasteland
דיסקוגרפיה > מיקסטייפים

2023: Larger than Life
דיסקוגרפיה > מיני-אלבומים

2013: Black Child EP
2016: A.M. Paradox
2017: Into (עם סונדר)
2018: Lost
2020: Fuck the World
פרסים ומועמדויות

| פרס | שנה | קטגוריה | עבור | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| פרס המוזיקה של בילבורד | 2024 | אמן R&B מוביל | ברנט פאיאז | מועמדות |  |
| פרס המוזיקה של בילבורד | 2024 | זמר R&B מוביל | ברנט פאיאז | מועמדות |  |
| פרס המוזיקה של בילבורד | 2024 | אלבום R&B מוביל | Larger Than Life | מועמדות |  |
אוכלי קשקשת

חקיין נקאי הוא דוגמה לאוכל קשקשת המחקה את דג הנקאי כדי להתקרב לדגים אחרים, מהם הוא קורע בשר וקשקשים.
אוכלי קשקשת או לפידופגיה (באנגלית: Lepidophagy) היא התנהגות אכילה בבעלי חיים אשר מזונם כולל בעיקר קשקשים של דגים שונים. מונח קרוב לכך הוא pterygophagy - בעלי חיים האוכלים סנפירי דגים.
חיות אלה, ברובם הגדול בעצמם דגים, מסתמכים על מזונות נוספים במרבית המקרים, אוכלי כל ואף קרניבורים כשרק מעטים ניזונים מקשקשים בלבד ואלה נחשבים לטפילים וניזונים בצורה דומה למוצצי דם, כשרק לעיתים נדירות הם מתקרבים לגודל הטרף ולרוב גודלם כ-12 עד 20 ס"מ בלבד. התנהגות אכילה זו ידועה אצל 6 משפחות דגי מים מתוקים: אמנוניים, חריתיים, פיראניים, דיסטיצ'ודונטיים, אפטרונוטיים שפמנונים ערפדיים ושכילביים (Schilbeidae). ועוד 7 משפחות של דגי מי ים: נאוויתיים, קברנוניים, קרנוניים, טורפניים, אשקופיים, אריוסיים ותלת-קוציים (Triacanthodidae).
ישנם מספר התנהגויות באכילת קשקשים. מספר מינים כמו השפמנון Neotropius khavalchor, ניזון רק מקשקשים שנפלו מדגים אחרים כך שהוא חי ביחסי קומנסליזם עם הדגים עליהם הוא מתבסס. לעומתם דגים כמו הפיראניה Catoprion mento נוגסת בשיניה בדגים אחרים בגודלה וקורעת מהם בשר, עור וקשקשים. הם אינם מתים אך נפצעים מכך. האמנון Perissodus microlepis מימת מלאווי מופיע בשני צורות, המתאימות לקריעת קשקשת הן מימינו של הקורבן והן משמאלו. מספר אוכלי קשקשת עוקבים אחרי קורבנם עד הרגע שהם יכולים לתקוף את קשקשיו וסנפיריו, לרוב סנפירי השת והזנב, מה שעוזר להם להימלט מקורבנם לאחר מכן. את הקשקשים הם אוספים בפיהם מהקרקעית. לעומתם כמה דגים מפתים את הקורבן עד שיתקרב לטווח תקיפה ואז קורעים במהירות מקשקשיו. כך ניזון למשל הקרנון חקיין נקאי.
בדומה לטפילים אחרים הניזונים בדרך זו כמעט תמיד קטנים מהקורבנות שלהם ואינם הורגים אותם או אף פוצעים אותם קשה.
יתרונות וחסרונות

לתזונה זו מספר יתרונות: קשקשי דגים הם מקור מזון המכיל קרטין ואמייל, וכן עור ושכבת ריר העשירים בחלבונים ובסידן. קשקשי דגים הם גם מזון נפוץ יחסית באזורים בהם הרבה דגים והם קלים יחסית להסרה מאשר קריעת בשר, נוסף על כך שהם משקיעים אנרגיה ולחימה בהריגת הטרף והקשקשים גדלים במהירות לאורך כל חודשי השנה.
התנהגות אכילה בקנה מידה מתפתחת בדרך כלל בגלל מחסור במזון ותנאים סביבתיים קיצוניים. אכילת הקשקשים והעור המקיף את הקשקשים מספקים חומרים מזינים עשירים בחלבון שאולי לא יהיו זמינים במקומות אחרים בנישה.
החסרונות בצורת אכילה זו כוללת פגיעה מידי הקורבנות הפונדקאים שלהם, צורך במעקב אחרי אוכלוסיות דגים שונות ולרוב דרושה אנרגיה לתלישת ונשיכת הקשקשים, אשר דורשת אנרגיה גדולה מאשר אנרגיית הקשקשים המופקת, כך שיש צורך בתלישת קשקשים רבים להשגת אנרגיה מספקת.
ראו גם

טפילות
אוכלי דגים
הערות שוליים

↑  Janovetz, Jeff (2005). "Functional morphology of feeding in the scale-eating specialist Catoprion mento" (PDF). The Journal of Experimental Biology. 208 (Pt 24): 4757–4768. doi:10.1242/jeb.01938. PMID 16326957. S2CID 15566769.
| התנהגויות אכילה בעולם החי |
| --- | --- | --- |
| אוכלי בשר (היפרקרניבורים • מסוקרניבורים • היפוקרניבורים) | אוכלי חרקים • אוכלי נמלים • אוכלי דגים • אוכלי עופות • אוכלי רכיכות • אוכלי תולעים •  אוכלי נחשים • אוכלי ביצים • אוכלי אדם •  קניבלים • אוכלי נבלות • אוכלי קשקשת • מוצצי דם • הרג עודף |  |
| אוכלי צמחים | לוחכי עשב • לוחכי עלים • אוכלי פירות • אוכלי עלים • אוכלי פרחים • אוכלי זרעים • יונקי צוף • אוכלי אצות • אוכלי עצה |  |
| אחר | אוכלי כול • חומסנים • מתקפת זלילה • אוכלי צואה • אוכלי פלנקטון • אוכלי פטריות • אוכלי רקבובית • ניזוני קרקעית |  |
חוות אל היען

| --- | --- |

קבוצת יענים בחווה
 סוג:  חוות יענים, פינת חי
 תקופת הפעילות:  1981–הווה (כ־43 שנים)
 מייסדים:  צופיה ומייק ואן חרבנברוק
 תצוגות עיקריות:  יענים ופינת החי
 מדיניות מגע:  ניתן להאכיל את היענים.
 קואורדינטות:  31°18′41″N 34°29′31″E﻿ / ﻿31.31132°N 34.491981°E﻿ / 31.31132; 34.491981
  אתר האינטרנט הרשמי של חוות אל היען
 
  (למפת מערב הנגב מוגדלת) חוות אל היען(למפת מערב הנגב רגילה) חוות אל היען(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חוות אל היען(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חוות אל היען
 
חוות אל היען היא חוות בודדים שנמצאת בצפון הנגב. היא חוות היענים הראשונה מסוגה בישראל ובמשך כל שנות פעילותה המסחרית הייתה החווה הגדולה ביותר לגידול יענים במזרח התיכון. החווה כוללת אוסף גדול של יענים, פינת חי אזורי לינת שטח ומזנון. החווה נמצאת בסמוך לגן לאומי אשכול, ליד כביש 241, על גדתו המזרחית של נחל הבשור.
היסטוריה

מייק (אזרח הולנדי) וצופיה ואן חרבנברוק הכירו כשהיו עובדי חי-בר יטבתה בשנות ה-70 ונישאו. מאוחר יותר עברו לדרום-אפריקה ועבדו בחוות יענים. בסוף שנות ה-70 הם הצליחו להערים על שלטונות דרום אפריקה, שאסרו יצוא יענים, והביאו משם 40 ביצים פוריות בתוך מזוודה, שהתחילו לבקוע במהלך הטיסה לישראל. לאחר מכן, המשיכו הזוג ברכבת, והביאו עימם גנרטור למדגרת הביצים שעדיין לא בקעו.
לאחר מספר שנים שבהן גידלו את האפרוחים ואת הבוגרים במקומות שונים, הצליחו ב-1981 לקבל, בסיועם של אברהם יפה ואריאל שרון, שטח לחווה באזור נחל הבשור, שהפכה ברבות השנים לחוות הבודדים "אל היען".
בשנים הראשונות להיווסדותה, עיקר הפעילות בחווה התבסס על אספקת ביצים למגדלים בישראל ומחוצה לה. פעילות זו הביאה לצמיחת הענף בארץ לידי כ-22 חוות פעילות. וב-1989, חל שינוי בייעוד המסחרי, כאשר חוות היענים מתאחדות למטרה משותפת, יצוא תוצרי היען לשוקי מערב אירופה. בשנת 2000 הגיע היקף הגידול בארץ ללמעלה מ-20,000 יענים בשנה, כשחוות אל היען הכילה כמחצית ממספר היענים בארץ. עם השנים, לאחר קשיים בגידול וירידת מחירי עורות היענים בשוק העולמי, נסגרו חוות גידול בארץ ובעולם, ובשנת 2005, חווה זו נותרה חוות היענים היחידה בארץ. לאחר מכן, ב-2012 נפתחה החווה למבקרים כאתר תיירות.
הערות שוליים

↑    עופר אדרת, מת מייק ון חרבנברוק, באתר הארץ, 12 בדצמבר 2024
| גני חיות ואתרים זואולוגיים בישראל  |
| --- | --- | --- |
| ארגון גני החיות הישראלי | הספארי ברמת גן • גן החיות התנ"כי • חי פארק • חי-כיף • גן החיות הלימודי חיפה • גן גורו |   |
| גני חיות נוספים | הגן הזואולוגי של אוניברסיטת תל אביב • גן החי בפתח תקווה • פארק החי • פארק ארץ הצבי |   |
| גנים קטנים | ג'ונגל כיף • הגן הבוטני-זואולוגי בנהריה • יער הקופים • מקלט הקופים הישראלי • פארק לכיש •  מרכז הזוחלים בקצרין • מרכז הזוחלים המדברי • פארק אוטופיה |   |
| חוות זואולוגיות | חוות התנינים בחמת גדר • חוות אל היען • חוות האלפקות • חוות האנטילופות בערבה • חוות קרוקולוקו • חוות בולוטין • חוות החרקים והפרפרים הישראלית |   |
| מרכזי צפרות | פארק הצפרות אילת • התחנה לחקר ציפורי ירושלים • המרכז הבינלאומי לחקר נדידת הציפורים בלטרון • פארק ראש ציפור • מרכז צפרות רמת הנגב • מרכז צפרות החולה • מקור החסידה • מרכז הצפרות וחקר הזנבנים בחצבה |   |
| אקווריומים בישראל | פארק המצפה התת-ימי באילת • אקווריום ישראל • ריף הדולפינים |   |
| החי-בר | חי-בר יטבתה • חי-בר כרמל |   |
| מקומות שנסגרו | גן החיות של תל אביב  • גני הטבע  • הדולפינריום בתל אביב • צפארי • קטיפארי • נגב Zoo • חי רמון • חוות פצאל |   |
| גני חיות חדשים | צפארי • מדבריום • גן החיות העירוני אשקלון |   |
אבעיה

ערך זה עוסק בהליך משפטי. אם התכוונתם ללבוש אסלאמי, ראו .
אבעיה היא הליך משפטי מיוחד במסגרתו פונה לבית המשפט אדם או גוף שהחוק העניק להם סמכות מעין-שיפוטית, על מנת שבית המשפט יחווה דעתו בשאלה משפטית.
הגשת אבעיה מותרת אך ורק במקרים שנקבעו בדין. מקרים אלה כוללים פניה של בורר, בפנייה של בורר בית המשפט ייתן תשובה לשאלתו של הבורר רק במידה והוא מכין כבר את פסק הדין ואז מפנה את השאלה (איבעית פסק) וזאת משום שבוררים שינו את החלטתם בניגוד לתשובה שבית המשפט נתן, פקיד הסדר במסגרת הליכי הסדר מקרקעין ועל ידי צד מעוניין או בית משפט השלום במסגרת הליכי פשיטת רגל.
החלטתו של בית המשפט באבעיה מחייבת את הצדדים.
הערות שוליים

↑  תקנה 54, תקנות סדר הדין האזרחי, תשע׳׳ט-2018.
ערך זה הוא קצרמרבנושא חוק ומשפט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו ייעוץ משפטי.
אמנות סיבים

אמנות סיבים (באנגלית: Fiber Art) היא אמנות המיוצרת מחומרים סיביים, צמר, פשתן, כותנה, משי, חוטים ממקורות צמחיים שונים וגם מחוטים מלאכותיים מעשה ידי אדם ובהם, ניילון, אקריליק, זהב, כסף ועוד שמיוצרים מפולימרים, תאית, או ממינרלים שונים. באופני יצירה מסורתיים כגון אריגה, סריגה, קרושה, רקימה, ליבוד, הטלאה, תפירה, קליעה, ליפוף וכן בשיטות יותר מודרניות כגון הדפסה דיגיטלית על בדים. גם יצירות אמנות שבהן משתמשים במוצרי נייר שונים לקליעה, עיצוב תלת־ממדי, סריגה ואופני עשייה שונים, נכללים באמנות הסיבים.
היסטוריה

חוטים, בדים, אופני הייצור שלהם והשימוש בהם, שימשו את האנושות משחר ההיסטוריה לצרכים פיזיים כבגדים, כלי מיטה, וילונות, תיקים וכדומה, או להעברת מסרים רגשיים, פוליטיים או דתיים כגון דגלים, ניסים ותלבושות טקסיות או מזהות תפקיד כגון כמרים, מלכים וחיילים. לכן הנטייה הייתה להתייחס להכנת מוצרי בד כאל מלאכה, בעיקר על ידי ציירים ופסלים אשר טענו כי מלאכת הסיבים היא נשית בעיקרה, ובשל כך אינה זכאית לשם אמנות. לימים בגלל דעה זו החליטו נשים אמניות לבחור דווקא בשימוש בסיבים כמעין מחאה על קיפוח הנשים באמנות. בין הראשונות לפעול בדרך זו היו מרים שפירו וג'ודי שיקגו.
היסטוריה > המאה ה-14 ואילך

במאה ה-14 צוירו בכנסיות ציורי קיר של המדונה כשהיא יושבת וסורגת, לדוגמה ה"מדונה מבוקסטהודה", של הצייר ברטרם ממינדן ויש עוד דוגמאות רבות. המדונה המצוירת לרוב סורגת בעיגול על ארבעה שיפודים כפולי קצוות המכונים 'שיפודי גרביים', כלומר היא סורגת סריג ללא תפרים. ציורי הקיר בתקופה הזו שמשו להעברת מסרים חברתיים לציבור שרובו לא ידע לקרוא והמסר מרמז שסריגה נעשית על ידי נשים בבית, מה שמהווה חידוש שכן היו אז גילדות של סורגים של גברים בלבד, שהתמחו בסריגת גרביים ממשי, מקטורנים שונים בעיקר לאצילים ובגדי כהונה לאנשי הממסד הכנסייתי.
באסיה ואפריקה לעומת זאת יש תיעוד על גברים אורגים, רוקמים וסורגים, לעיתים יחד עם נשים, שעושות את העבודות היותר פשוטות' כגון טווייה. תעודות המסחר של חברות הודו המזרחית [East-India Company] מהמאה ה-16, מציינות שבמשפחות ובכפרים השונים שבהן ייצרו עבורם בדים, הגברים ארגו ואילו הנשים והילדים עסקו בטווייה, צביעה ורחיצה של החומרים. בתעודות מסחר וביטוח של סוחרי רקמות מצוין שרקמות שנועדו למכירה לאירופה נרקמו על ידי גברים, בעוד הנשים יצרו את מה שיוצא לארצות ערביות, או שימש אותן בבית. השפעה נוספת של שוק הקונים האירופים, הייתה התאמה של ההדפסים והצבעים לטעם האירופי, למשל כשוודי כותנת הקליקו (Calico, ע"ש העיר כלכותה) שנמכרו בכל אירופה כ"בדים הודים מקוריים" לא מצאו חן בעיני הקהל שם, שכרו החברות המסחריות מעצבים אנגליים שהעתיקו דוגמאות מכדי חרסינה סיניים - chinoiserie שהיו אז מאוד פופולריים באנגליה. דוגמאות העיצובים נשלחו להודו, הודפסו על בדי כותנה ונמכרו באנגליה כ"בדים הודיים מקוריים".
באמצע המאה ה-15 נערים נשלחים ללמוד בחינוך ציבורי הכולל קריאה, כתיבה, מתמטיקה וציור כהכנה לחיי מסחר או מתכנן. נערות מחונכות בבית בעיקר לערכי מוסר נוצריים צניעות וניהול משק בית, ככה קרה שאת השרטוט לרקימה עשה תמיד אמן גבר ש'ידע' לצייר - בעוד שאת מלאכת הרקימה עשו נשים או ילדים חסרי הידע הזה. מהזמן שבו הרקימה נכללה בהגדרה של מלאכה ביתית שדורשת הרבה עבודת כפיים אבל לא השכלה, התקבעה הדעה שרקימה היא עבודה שאינה דורשת השכלה או תבונה רבה ולכן עבודה זו מיועדת לנשים.
היסטוריה > המאה ה-17 ואילך

באנגליה של המאה ה-17 וה-18 התעשייה הביתית הקטנה (Cottage Industry) פירנסה אלפי משפחות מייצור הכותנה, מניפוץ ועד אריגה. הנשים והילדים אספו את הכותנה, מיינו וטוו אותה בעוד הגברים ארגו אותה. ב-1793 המציא האמריקאי איליי ויטני (Eli Whitney), מנפטה שהפרידה ביתר יעילות בין גרעין הכותנה לסיב, כתוצאה מכך התפתחו תעשיית הכותנה בכלל ברחבי העולם וגידול הכותנה בפרט במדינות הדרומיות של אמריקה כך שאם בשנת 1810 מספר העבדים בשדות הכותנה היה מעל למיליון עבדים, 50 שנה אחרי זה יש כבר מעל לארבעה מיליון עבדים. באנגליה פיתחו מכונות שהאיצו את תהליך האריגה, כשנשים וילדים עבדו על, מתחת ומסביב למכונות הללו.
ברחבי אירופה ואחר באמריקה התחילו להופיע דוגמיות בדים עם אותיות רקומות. ילדות בנות חמש ומעלה רקמו את אותיות ה-ABC הלטיני באותיות דפוס וכתב, כמו גם את המספרים. לעיתים קרובות הן רקמו גם פסוקים מן הברית החדשה, למדו להעתיק דוגמאות של חיות ופרחים, כדי שתוכלנה בבוא העת לעטר ולקשט את ביתן. העבודה המוכנה נתלתה בסלון המשפחה, כמודעה ציבורית על הערכים של הנערה ושל משפחתה לחתנים אפשריים. ב-1879 באמריקה, כותבת שרה אנה אמרי, בזכרונותיה במכתבים ובקטעי יומן, ש"מי שלא ידעה לרקום דוגמית אותיות נחשבה כחסרת חינוך". כמו כן ציינה שחלק מאותן דוגמיות מקושטות וממוסגרות בזכוכית היוו לעיתים הקישוט היחידי בחדר המגורים. נשים שיצרו יצירות מופלאות בשנים אלו ברקמה או בהטלאה לא חתמו על יצירותיהן.
היסטוריה > מלחמת העולם הראשונה ואילך

הגיוס הנרחב של גברים למלחמת העולם הראשונה הותיר מפעלים רבים ללא פועלים והנשים נקראות לעבוד במפעלים שונים. עם סיום המלחמה וחזרת הגברים המשוחררים הביתה, פטרו את הפועלות, כדי שלגברים יהיה מקומות עבודה. הרשויות ואף עיתוני הנשים הפעילו לחץ חברתי על הנשים לשוב הביתה ולהיות עקרות בית במישרה מלאה. כמו שהיה לפני המלחמה. הכביסה, הגיהוץ, העימלון וסידור הבגדים בארונות כך שתהיה תחלופה ושימוש אחיד..