stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כרוניקה של גטו לודז'
הארכיון

רישום הכרוניקה נעשה באופן רשמי על ידי מחלקת הארכיון של היודנראט בגטו לודז', בהוראתו של ראש היודנראט, מרדכי חיים רומקובסקי. המחלקה הוקמה ב-17 בנובמבר 1940 והייתה החמישית בתוך "המחלקות למרשם התושבים של גטו לודז'". בראש המחלקות עמד הנריק נפתלין, עורך דין ואיש סודו של רומקובסקי. הארכיון היה חלק מהמסגרת המנהלית הרשמית של הגטו, שהייתה ידועה לשלטונות הנאצים, אך פעילותו נשמרה חשאית.
מנהלו הראשון של הארכיון היה יוסף זליקוביץ' (1897-1944), סופר ואתנוגרף, שנולד בקונסטנטינוב לודז'קי, עיירה קטנה ליד לודז', הוסמך לרבנות, אך לא שימש כרב והיה חבר הנהלת סניף לודז' בייווא.
אחריו מונה יוסף קלמנטינובסקי ובשנת 1943 החליף אותו ד"ר אוסקר זינגר (1883-1944), פובליציסט וסופר, שגורש מפראג לגטו לודז'. זינגר כתב את רוב דפי הכרונולוגיה שנכתבו בגרמנית. הוא הסתייע במזכירתו לוסיל אייכנגרין.
מחלקת הארכיון הוקמה כדי לגנוז חומר ארכיוני, אך בחלוף הזמן החלה לעסוק באיסוף חומר על תולדות הגטו ”למען מלומדים בעתיד, שיחקרו את חיי החברה היהודית באחת מתקופותיה החמורות ביותר”. לארכיון הייתה סמכות לאסוף חומר מכל שלוחות היודנראט, אשר הונחו להעביר חומרים לארכיון. הארכיון אסף חומר שמקורו היה במנהל הגרמני ובמנהל היהודי שכלל צווים, כרוזים, תזכירים, נאומים, תכתובת רשמית, צילומים; ובנוסף ספרים וכתבי יד שננטשו בגטו על ידי אנשי רוח שנפטרו או גורשו. כל פריט מוין, מוספר ונרשם. הארכיון גם רשם מונוגרפיה ולקסיקון אודות הגטו ומחלקות המנהל. נוסף על אלה יצר הארכיון את הכרוניקה.
היחיד מבין כל חברי הארכיון ששרד את השואה היה המהנדס ד"ר ברנרד אוסטרובסקי.
הארכיון > מחברי הכרוניקה

הכרוניקה נרשמה על ידי כל עובדי מחלקת הארכיון, אך כותבי הכרוניקה העיקריים היו:
יוליאן צוקר (Julian Cukier-Cerski, ‏1900-1943) - המחבר הראשי של הכרוניקה בפולנית - שכינויו הספרותי היה סטניסלב צרסקי, עיתונאי ופובליציסט, בן לתעשיין לודז'אי. חלה במחלת ריאות ונפטר ב-7 באפריל 1943.
שמואל הכט (1923-1943), נולד בוויילון וגורש לגטו בעת חיסול היישובים היהודיים בסביבות לודז' ובחבל פומרניה בקיץ 1942.
ד"ר ברנרד הייליג (1902-1943), יליד פרוסטיוב - אחד היישובים היהודיים העתיקים במוראביה, מלומד ומומחה להיסטוריה כלכלית של היהודים, גורש לגטו מפראג באוקטובר 1941.
ד"ר אברהם שלום קמנצקי (1987-1943), יליד סלונים, למד פילוסופיה ופילולוגיה והתמחה בחקר המקרא באוניברסיטאות היידלברג, ברלין וברן, היה פעיל בקהילה היהודית בלודז' בין שתי המלחמות.
ד"ר אוסקר רוזנפלד (1884-1944), יליד קוריצאני במוראביה. בוגר אוניברסיטת וינה, סופר ופובליציסט ציוני שעבד עם הרצל, גורש מפראג לגטו לודז' באוקטובר 1941.
מבנה הכרוניקה

תחילה נכתבה הכרוניקה בכתב יד ולאחר מכן הודפסה ב-5–6 עותקים במכונת כתיבה על דפים ארוכים מהמקובל כשהגיליונות נעו בין חצי עמוד לכעשרה עמודים.
רישומי הכרוניקה נעשו כדין וחשבון בעל תבנית וסדר עקיבים וקבועים למדי:
בפתיחה דיווח על מזג אויר וטמפרטורה;
פירוט לידות ופטירות;
דיווחים על יריות ליד גדר הגטו;
התאבדויות;
משלוחי מזון וחלוקתו;
מחירי השוק השחור;
מקרי הברחה לגטו;
בריאות הציבור ורמת התחלואה;
צווים של השלטונות הגרמניים;
סיורי ביקורת של ועדות שונות;
פעולות המנהל היהודי;
פעולות תרבות;
חגים יהודיים ומנהגים;
שמועות;
גירוש יהודים אל הגטו וממנו.
מדי פעם היו רשימות וכתבות בנושאים אחרים מחיי הגטו.
כרכי הכרוניקה > כרך א'

מינואר 1941
עד מאי 1942
מאפיין התקופה: כתיבת הכרוניקה נפתחה ב-12 בינואר, כשנה לאחר סגירת הגטו. הכתיבה היא בפולנית ומתארת את שלבי ההתארגנות של הגטו ומוסדותיו.
מספר עמודים בכרך: 569
כרכי הכרוניקה > כרך ב'

מיוני 1942
עד דצמבר 1942
מאפיין התקופה: 55,000 מתושבי הגטו, בתוכם 10,000 מיהודי מערב אירופה שגורשו לגטו גורשו למחנה ההשמדה חלמנו.
מתוארים אירועי ה"שְׁפֶּרָה" - העוצר והגירוש הגדול בספטמבר 1942.
החל מאוגוסט עבר רישום הכרוניקה מהכותבים הראשונים למגורשים אינטלקטואלים מהמערב, שפת הכתיבה עוברת ברובה להיות גרמנית וגם סגנון הכתיבה משתנה בהתאם.
מספר עמודים בכרך: 420
כרכי הכרוניקה > כרך ג'

מינואר 1943
עד דצמבר 1943
מאפיין התקופה: בעוד מרבית הגטאות כבר חוסלו, נותר גטו לודז' אחד הבודדים בשטח הכיבוש הגרמני.
ועדות שונות של הנאצים מבקרות בגטו כדי לבחון את חשיבותו למאמץ המלחמתי של גרמניה והגטו הופך להיות מחנה עבודה בפועל.
בצד הרעב, המחלות והמוות, חלה רגיעה מסוימת בגירושים להשמדה.
מספר עמודים בכרך: 787
כרכי הכרוניקה > כרך ד'

מינואר 1944
עד יולי 1944
מאפיין התקופה: השלב האחרון של קיום הגטו. תיאור הגירושים מהגטו למחנות העבודה ולמחנה מוות בחלמנו ומאבקי ההישרדות.
מתוארת פרשת האזנה מחתרתית לרדיו, הפצת ידיעות על מהלך המלחמה ורציחת המעורבים בהאזנה.
כתיבת הכרוניקה נקטעה לקראת חיסול הגטו.
מספר עמודים בכרך: 569
הצפנת הכרוניקה ומציאתה

לא כל חומרי הכרוניקה נשתמרו, אך לפי רצף הגיליונות, מספורם, ניתוח תוכנם וסדרם הכרונולוגי, נראה כי החוסר אינו עולה על 5-10% מהחומר. בעת הוצאת הכרוניקה לאור ידוע היה על שלושה ריכוזי חומר, מהם שני ריכוזי חומר ששרדו:
הצפנת הכרוניקה ומציאתה > החומר שהוסתר על ידי זונאבנד

נחמן זונאבנד היה חבר בקבוצה אותה השאירו הגרמנים בגטו אחרי הגירושים של אוגוסט 1944 ותפקידה היה לטפל בחפצים ובציוד שהושאר בגטו על ידי היהודים שגורשו. באחד הימים, כששומריו לא הבחינו, הוא חמק ונכנס למשרדי המזכירות ממנו התנהלה ההתכתבות של רומקובסקי. הוא מצא שם מסמכים שהיו מפוזרים באי סדר, הכניס אותם לתוך מכלי זכוכית גדולים וקבר אותם במקום מרוחק. באוקטובר 1944, הוא הצליח לחמוק גם לתוך משרדי הדואר אותם הכיר היטב ונכנס דרך דלת אחורית לבניין ארכיון הגטו, שם ראה על הרצפה מזוודות מלאות במסמכים ומכוסות בניירות. זונאבנד הניח שהיה בהן חומר בעל חשיבות אשר התכוונו להעביר למקום בטוח, לכן הוא גרר את המזוודות במדרגות אל חצר נטושה, שבמרכזה הייתה באר יבשה. הוא הכניס את המזוודות לבאר וכיסה אותן בכלי מיטה, שמיכות וכרים שמצא בחצר.
זונאבנד הצליח להימלט מהגטו ונשאר בלודז' עד שחרורה בינואר 1945 על ידי הצבא האדום, הוא חזר לחצר ואף על פי שבגטו לשעבר פעלו כבר בוזזים שחיפשו אוצרות שהושארו על ידי היהודים הוא הוציא את המזוודות מהבאר, העביר אותן לדירתו ומאוחר יותר מסר אותן לידי הוועדה ההיסטורית היהודית.
הצפנת הכרוניקה ומציאתה > חומר אחרים שהוסתרו

חלק נוסף של חומרי ארכיון התגלה בנובמבר 1946 במבנה בו שכנה מחלקת הכבאים של הגטו.
מאגר שלישי של חומרי ארכיון הוסתר בבית הקברות היהודי, אך הגרמנים עלו על עקבות החומר, אילצו את הממונה על בית העלמין לגלות את מקומו והשמידו אותו.
ביקורת

בעוד יומנים, זיכרונות וכרוניקות שנכתבו על ידי יהודים בתקופת השואה נכתבו בידי יחידים ונשאו אופי סובייקטיבי ואישי, הרי שהכרוניקה נכתבה במשרדי הנהלת הגטו, תחת לפחות שלושה תנאים:
ריסון עצמי של המחברים נוכח הימצאם של הגרמנים בגטו והאפשרות שבכל רגע עלול הארכיון להיחשף. לפיכך מוצגות עובדות בלבד, אך ללא חריצת עמדה או הוספת הסברים. לדוגמה, מתואר כי אנשים הגיעו למשרדי הקריפו ומשם הגיעו לבית חולים או לחדר מתים, אך ללא פירוט או תהיות על מה שאירע. עוד דוגמה: מתוארות משאיות שהגיעו לבתי חולים והעמיסו חולים אל מחוץ לגטו, אך מבלי להוסיף פירוט או שאלות מעבר לזה על גורל החולים.
לא ברורה ידיעתם של הכותבים על האמת המלאה מאחורי הנעשה בגטו ועל אחת כמה וכמה מחוץ לו. על חדשות המלחמה, גורל המגורשים והפתרון הסופי לא היו ידיעות ברורות בגטו לודז', בניגוד לידיעות הברורות בגטו ורשה, למשל.
היחסים בין מחברי הכרוניקה לבין שאר גורמי המנהל בכלל, ורומקובסקי בפרט. מעשיו של רומקובסקי מתוארים אך אינם נתונים לשום ביקורת ויחס הכרוניקה כלפיו רווי סופרלטיבים ויראת כבוד, בעוד כל המידע וכל שנכתב אודותיו, הן בימי הגטו והן אחרי המלחמה נע בין ביקורת חמורה, דרך לעג ועד לשנאה יוקדת.
לקריאה נוספת

יורם ברונובסקי, "בטהובן ומוצרט ידומו בין חומות הגיטו" בפרויקט בן-יהודה
אודות הכרוניקה באתר יד ושם
אמיר השכל, כרוניקה של גטו לודז', באתר המדיה של משרד החינוך
כרוניקה של גטו לודז', באתר הספרייה הווירטואלית של מטח
סטפן קפנר (Stefan Kanfer), Books: Stained with a Different Darkness באתר טיים 10 בספטמבר 1984 (באנגלית)
The Chronicle of the Lodz Ghetto, 1941-1944 בגוגל ספרים (באנגלית)
הערות שוליים

1 2  גילוי חלק מארכיון גטו לודז', נובמבר 1946 באתר יד ושם
1 2 3 4 5  לוציאן דוברושיצקי, מבוא בתוך: "כרוניקה של גטו לודז'", כרך א', עמודים יז-מא
ג'יימס ואן

| --- | --- |

 לידה:  26 בפברואר 1977 (בן 48) קוצ'ינג, סראוואק, מלזיה
 מדינה:  אוסטרליה 
 תקופת הפעילות:  מ-1999
 עיסוק:  תסריטאי, במאי, מפיק
 מקום לימודים:  אוניברסיטת RMIT  Lake Tuggeranong College 
 יצירות בולטות:  לזמן את הרוע, המסור, הנזירה
 בן או בת זוג:  אינגריד בישו 
 פרסים והוקרה:  Asia's Most Influential Malaysia (2021) 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'יימס ואן (באנגלית: James Wan; בסינית מפושטת: 溫子仁, נולד ב-26 בפברואר 1977) הוא במאי, תסריטאי ומפיק סרטים אוסטרלי.
ואן ידוע בעיקר כבמאי סרטי האימה "המסור", "לזמן את הרוע", "אנאבל", "לזמן את הרוע 2", "אנאבל: הבריאה", "הנזירה" וכיוצר בילי הבובה. בין היתר ביים את הסרט הקצר "המסור", את סרט גיבורי-על מבית DC קומיקס "אקוומן" ו"אקוומן 2: הממלכה האבודה" ואת סרט האקשן שובר הקופות "מהיר ועצבני 7".
ואן אף היה למפיק הראשי של הסרט "כיבוי אורות", שיצא בשנת 2016.
ביוגרפיה

ג'יימס ואן נולד ב-26 בפברואר 1977, בקוצ'ינג, סראוואק, מלזיה. ואן ומשפחתו עברו לגור בפרת' שבאוסטרליה, כשהיה בן שבע בלבד. הוא אף למד במכללת לייק טוגרנונג, שבקנברה, אוסטרליה. לאחר מכן עבר למלבורן, שם למד באוניברסיטת RMIT במטרה להמשיך ולפתח את הקריירה שלו.
את הקריירה שלו החל ואן בשנת 1999, בתור מפיק, תסריטאי ובמאי וכיוון לעסוק בתחום הקולנוע.
רקע וקריירה

עוד כשהיה רק בתחילתו בתעשיית הקולנוע, ביים ואן את סרטו הראשון "סטיגיאן", עם שאנון יאנג. הסרט זכה בפרס "סרט הגרילה הטוב ביותר של השנה" בפסטיבל מלבורן לקולנוע בשנת 2000.
בשנת 2003, ביים וכתב את התסריט עבור הסרט הקצר "המסור", ושנה לאחר מכן עשה זאת שוב עם סרט ההמשך "המסור". בעקבות הצלחה הסרט, חלה פריצתו של ואן במיינסטרים של עולם הקולנוע. לאחר מכן היה לאחד ממפיקי "המסור 2", ו-"המסור 3". שני הסרטים הצליחו לשחזר את הצלחת הקודם כאשר גרפו סכום כולל של 312.5 מיליון דולר.
מאוחר יותר, בשנת 2007, ביים את שני הסרטים "דממת המוות" ו-"גזר דין מוות". באותה השנה היה לאחד ממפיקי "המסור 4", שזכה להצלחה רבה. סרטו הקצר הראשון יצא ב-2008, תחת השם "גן העדן של הכלבים". בסמוך לצאת הסרט הקצר, לקח חלק בהפקת הסרט "המסור 5", שזכה להצלחה נאה.
באוקטובר 2009, לקח חלק בהפקת "המסור 6", שלא זכה להצלחה רבה ביחס לחמשת הסרטים הקודמים. לאחר שנה, היה לאחד ממפיקי "המסור 7" שזכה להצלחה רבה. ואן אף היה לבמאי הראשי של שני הסרטים "הרוע שבפנים" ו"הרוע שבפנים 2", לצד ג'וסף בישארה. בשנת 2013, ביים את סרט האימה שובר הקופות "לזמן את הרוע", שהיה לסרט הראשון ביקום הקולנועי של לזמן את הרוע, ולסרט האימה ה-9 הרווחי ביותר בכל הזמנים.
את הסרט "אנאבל" הפיק ואן בשנת 2014, ולאחר מכן עשה זאת גם עם "בית האימה". באותה השנה היה למייסד חברת ההפקות אטומיק מונסטר. ואן אף היה לבמאי סרט האקשן "מהיר ועצבני 7", שגרף סכום של 1.516 מיליארד דולר. לאחר מכן, היה למפיק הסרט "הרוע שבפנים 3", ובשנת 2016, ביים, הפיק וכתב את תסריט הסרט "לזמן את הרוע 2" שזכה להצלחה רבה כאשר הפך לסרט האימה ה-8 הרווחי ביותר בכל הזמנים, עם סכום כולל של 320 מיליון דולר. באותה השנה הפיק גם את הסרט "כיבוי אורות" שזכה להצלחה נאה.
בשנת 2017, הפיק ואן את סרט האימה "אנאבל: הבריאה". הסרט זכה להצלחה רבה כאשר גרף סכום של 306.5 מיליון דולר. בסמוך לכך, היה למפיק משני של הסרט האחרון בסדרת סרטי המסור, "המסור 8". בשנת 2018, היה למפיק הסרט "הרוע שבפנים: המפתח האחרון", ולמפיק ותסריטאי הסרט "הנזירה", שגרף בפחות משבוע סכום של כ-131 מיליון דולר. ואן אף נבחר לביים ולהסריט את "אקוומן".
פילמוגרפיה > סרטים

| שנה | סרט | במאי | מפיק | תסריטאי | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2003 | "המסור" | כן | לא | סיפור | סרט קצר |
| 2004 | "המסור" | כן | לא | סיפור | סרט פריצתו של ג'יימס ואן; הסיפור נכתב ביחד עם לי ואנל |
| 2005 | "המסור 2" | לא | בפועל | לא |  |
| 2006 | "המסור 3" | לא | בפועל | סיפור | הסיפור נכתב ביחד עם לי ואנל |
| 2007 | "דממת המוות" | כן | לא | סיפור | הסיפור נכתב ביחד עם לי ואנל |
| 2007 | "גזר דין מוות" | כן | לא | לא |  |
| 2007 | "המסור 4" | לא | בפועל | לא |  |
| 2008 | "המסור 5" | לא | בפועל | כן |  |
| 2009 | "המסור 6" | לא | בפועל | לא |  |
| 2010 | "המסור 7" | לא | בפועל | לא |  |
| 2010 | "הרוע שבפנים" | כן | לא | לא | הסרט נערך ביחד עם קירק מורי |
| 2013 | "לזמן את הרוע" | כן | לא | לא |  |
| 2013 | "הרוע שבפנים 2" | כן | לא | סיפור | הסיפור נכתב ביחד עם לי ואנל |
| 2014 | "אנאבל" | לא | כן | לא |  |
| 2015 | "בית האימה" | לא | כן | לא |  |
| 2015 | "מהיר ועצבני 7" | כן | לא | לא |  |
| 2015 | "הרוע שבפנים 3" | לא | כן | לא |  |
| 2016 | "לזמן את הרוע 2" | כן | כן | כן | התסריט נכתב ביחד עם צ'אד האייס, קרי האייס ודייוויד לסלי ג'ונסון; הסיפור נכתב ביחד עם צ'אד האייס וקרי האייס |
| 2016 | "כיבוי אורות" | לא | כן | לא |  |
| 2017 | "אנאבל: הבריאה" | לא | כן | לא |  |
| 2017 | "המסור 8" | לא | בפועל | לא |  |
| 2018 | "הרוע שבפנים: המפתח האחרון" | לא | כן | לא |  |
| 2018 | "הנזירה" | לא | כן | סיפור | הסיפור נכתב ביחד עם גארי דאוברמן |
| 2018 | "אקוומן" | כן | לא | סיפור | הסיפור נכתב ביחד עם ויל באל וג'ף ג'ונס |
| 2019 | "קללת לה יורונה" | לא | כן | לא |  |
| 2019 | "אנאבל חוזרת הביתה" | לא | כן | לא | הסיפור נכתב ביחד עם גארי דאוברמן |
| 2021 | "מורטל קומבט" | לא | כן | לא |  |
| 2021 | "המסור: המעגל נסגר" | לא | לא | אולי |  |
| 2021 | "לזמן את הרוע 3: בשליחות השטן" | לא | כן | לא |  |
| 2021 | "מורעל" | כן | כן | סיפור |  |
| 2021 | "יש מישהו בתוך הבית שלך" | לא | כן | לא |  |
| 2022 | "מייגן" | לא | כן | לא |  |
| 2023 | "הרוע שבפנים: הדלת האדומה" | לא | לא | כן |  |
| 2023 | "הנזירה 2" | לא | לא | כן |  |
| 2023 | "המסור X" | לא | לא | אולי |  |
| 2023 | "אקוומן 2: הממלכה האבודה" | כן | כן | לא |  |
| 2024 | שחייה לילית | לא | לא | כן |  |
| 2024 | "חלקת סיילם" | לא | כן | לא |  |
| 2025 | The Monkey | לא | כן | לא |  |
| 2025 | מייגן 2.0 | לא | כן | לא |  |
| 2025 | לזמן את הרוע: טקסים אחרונים | לא | לא | סיפור |  |
| 2025 | מורטל קומבט 2 (אנ') | לא | כן | לא |  |
| 2026 | SOULM8TE | לא | כן | סיפור |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סרט | במאי | תסריטאי | מפיק | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2016–הווה | "מקגייוור" | כן | לא | בפועל | בפרק: "העולה" |
| 2019 | "היצור מן הביצה" | לא | לא | כן | הפקה משנית |
| 2021 | "אקוומן: מלך אטלנטיס" | לא | לא | כן |  |
| 2021 | "אני יודע מה עשית בקיץ האחרון" | כן | לא | כן |  |
| 2022 | "ארכיון 81" | לא | לא | כן |  |
מוג'דה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 באוגוסט 1984  (בת 40) איסטנבול, טורקיה טורקיה
 שם לידה:  מוג'דה (בת-אל) הפאוקור
 מוקד פעילות:  טורקיה, ישראל 
 שפה מועדפת:  טורקית 
 שיתופי פעולה בולטים:  מיקי גבריאלוב, רינת בר
 
מוג'דה (בת-אל) הפאוקור (בטורקית: Müjde Hepokur; נולדה ב-22 באוגוסט 1984 באיסטנבול, טורקיה) היא זמרת טורקית שהתפרסמה בישראל.
ביוגרפיה

אביה, מוסטפא, היה נגן בגלמה ואמה, פיליז, היא זמרת. בגיל צעיר הוריה התגרשו והיא גדלה אצל סבתה. לאחר מכן עברה לישראל עם אביה שהתפרנס שם כנגן, בין היתר של מיקי גבריאלוב ועופר לוי.
ב-1992 כשהייתה בת שמונה פנה אביה אל האמרגן אלי בנאי (אמרגנה דאז של זהבה בן) ומוג'דה צורפה למיקי גבריאלוב, כששרו יחדיו את הדואט "גברת מגונדרת". בעקבות ההצלחה הוזמנה מוג'דה על ידי מיקי פלד להיות כוכבת אורחת בפסטיגל באותה שנה, ולאחר מספר חודשים יצא לאור אלבומה הראשון "אמא ישראל", הכולל את הלהיט "הופ הופ" ("בטיילת על המדרכה"), שיר שביצע במקור מיקי גבריאלוב.
ב-1993 יצאה קלטת הווידאו הראשונה שלה, הנושאת את שם אלבום הבכורה. הקלטת הופקה על ידי אבי גואטה.
מוג'דה הפכה לכוכבת בתרבות הישראלית, הופיעה בתוכניות טלוויזיה רבות (לילדים ולמבוגרים) ואף השתתפה בפרסומת לשיחת ועידה של בזק.
ב-1994 הוציאה את אלבומה השני, "הנסיכה". האלבום הופק על ידי אבי גואטה, גם לאלבום הזה הופקה קלטת וידאו הנושאת את שם האלבום. אמה המאמצת של מוג'דה - זיוה, הפכה לאמרגנית שלה.
בשנת 1996 הוציאה מוג'דה אלבום לילדים בעברית ובטורקית, שנשא את השם "מחייכת ורוקדת". באותה שנה מוג'דה ואביה התגיירו, ומוג'דה שינתה את שמה לבת-אל.
בשנת 1999 הוציאה מוג'דה את אלבומה האחרון בישראל שנקרא "מאושרת", בו נכלל השיר שנקרא "אלוקים אנא עזור" שנכתב בעקבות רעידת האדמה שהתרחשה בטורקיה באותה השנה.
לאחר עזיבתה את הארץ וחזרתה לטורקיה, היא הקליטה מספר להיטים בטורקית. באחת מתוכניות האירוח בטלוויזיה הטורקית, ביצעה בעברית את השיר "לב זהב" של שרית חדד.
בתוכנית "כך היה" שצולמה בשנת 2014 עם מיקי גבריאלוב, גבריאלוב סיפר שמוג'דה היגרה לגרמניה ושם היא ממשיכה להופיע בטורקית לקהל של מהגרים.
בשנים האחרונות חזרה לארץ לסירוגין, ומופיעה  בארץ יחד עם הזמרת רינת בר.
חיים אישיים

מוג'דה נישאה למסעדן ישראלי שפגשה בהופעה בבת ים, ובהמשך השניים התגרשו.
בשנת 2003 עזבה את ישראל וחזרה לארץ מולדתה, טורקיה.
היא נשואה בשנית לקלידן מההרכב שלה.
הערות שוליים

↑  כך היה - עם מיקי גבריאלוב | כאן 11 לשעבר רשות השידור | כאן 11 לשעבר רשות השידור, נבדק ב-2024-05-02
הדי או סי

| --- | --- |

 לידה:  10 ביוני 1968 (בן 56) דאלאס, טקסס, ארצות הברית
 שם לידה:  Tracy Lynn Curry 
 שם במה:  Doc-T 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1986
 עיסוק:  ראפר, כותב שירים
 סוגה:  היפ הופ
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 חברת תקליטים:  רות'לס רקורדס, Atco, אטלנטיק רקורדס ,דת' רואו רקורדס
 שיתופי פעולה בולטים:  פילה פראש קרו, איזי אי, N.W.A, ד"ר דרה, סנופ דוג
 צאצאים:  Puma Sabti Curry 
 פרופיל ב-IMDb
 
טרייסי לין קרי (באנגלית: Tracy Lynn Curry; נולד ב-10 ביוני 1968), המוכר בשם הבמה שלו הדי או סי (.The D.O.C) הוא ראפר ומפיק מוזיקלי אמריקאי. בנוסף לקריירת סולו, היה חבר בלהקות ההיפ הופ פילה פראש קרו ולאחר מכן N.W.A, שלהן כתב שירים במשותף, וגם לאלבום הסולו הבכורה של חבר הלהקה איזי אי. הוציא שלושה אלבומי סולו. עבד עם ד"ר דרה, שהפיק שניים מאלבומי הסולו שלו. הוציא בנוסף שני אלבומים בשיתוף עם אמנים אחרים.
בשנת 1989 הוציא את אלבום הסולו הראשון שלו, No One Can do it Better שהגיע למקום ראשון במצעד אלבומי ההיפ הופ והרית'ם אנד בלוז בארצות הברית. שני סינגלים מהאלבום הגיעו מקום ראשון במצעד שירי הראפ הלוהטים. האלבום מכר כמיליון עותקים, והוכרז כאלבום פלטינום על ידי איגוד איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי, חמש שנים לאחר שיצא. בסוף 1989 כמה חודשים לאחר הוצאת האלבום No One Can do it Better נפגע בתאונת דרכים, ומאז קולו השתנה ונהיה מחוספס יותר. מאז החלמתו, הוציא שני אלבומי סולו נוספים, ב-2006 פרסם שהוא עובד על אלבומו הבא Voices.
בשנת 2022 שיחק במותחן הפעולה האמריקאי "רצח משולש" (אנ') בכיכובו של ברוס ויליס.
דיסקוגרפיה > אלבומי סולו

1989: No One Can do it Better
Helter Skelter :1996
Deuce :2003
דיסקוגרפיה > אלבומים עם אמנים אחרים

(N.W.A. and the Posse (1987 (עם N.W.A)
(Tuffest Man Alive (1988 (עם הפילה פראש קרו)
הערות שוליים

↑  '"`UNIQ--templatestyles-00000000-QINU`"'"אלבומי די או סי בטופ אר אנד בי/היפ הופ". Billboard. נבדק ב-2017-12-28.
↑  '"`UNIQ--templatestyles-00000002-QINU`"'"The D.O.C. Chart History". Billboard. נבדק ב-2017-12-28.
↑  איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי,'"`UNIQ--nowiki-00000004-QINU`"'No One Can Do it better,זה ופלטינום'"`UNIQ--nowiki-00000004-QINU`"'(באנגלית)'"`UNIQ--templatestyles-00000005-QINU`"'
↑  '"`UNIQ--templatestyles-00000007-QINU`"'CROWE, JERRY (1995-10-21). "The D.O.C. Finds His Own Voice :  Pop Beat: A 1989 auto accident could have ended his career but today the rapper's back with a new sound". Los Angeles Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0458-3035. נבדק ב-2017-12-28.
↑  dubcnn.com // The D.O.C. Interview (December 2006) // West Coast News Network //, www.dubcnn.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 535f74d5-8328-40ff-9cea-568ef916b3c8
בצלאל סמוטריץ'

בְּצַלְאֵל יוֹאֵל סְמוֹטְרִיץ' (נולד ב-י' באדר ה'תש"ם, 27 בפברואר 1980) הוא פוליטיקאי ישראלי המכהן כשר האוצר ה־28 של ישראל, כשר במשרד הביטחון האחראי על מינהלת ההתיישבות (יו"ש), וכיושב-ראש סיעת "הציונות הדתית". כיהן כשר התחבורה והבטיחות בדרכים, וכן במשך כשבע שנים כחבר הכנסת.
בטרם כניסתו לתפקידיו בממשלות ובכנסות השונות, שימש כמנהל הפעילות של תנועת "רגבים", וכן כמנהל ישיבת קדומים. עורך דין בהכשרתו.
ביוגרפיה

סמוטריץ' נולד בחיספין שברמת הגולן. אביו הוא הרב חיים ירוחם סמוטריץ', ששימש גם כרב של מושב בית יתיר ומשמש כר"מ בישיבת ניר קריית ארבע; אמו היא יוכבד (לבית מנזון).
סמוטריץ' גדל בבית אל. התחנך בחטיבת הביניים של ישיבת שעלבים ובישיבה התיכונית 'ירושלים לצעירים', הסמוכה לישיבת מרכז הרב. לאחר מכן למד בישיבת מרכז הרב ובישיבת קדומים. לדבריו, מורי דרכו הם הרב יצחק בן שחר ואביו. במקביל, למד גם לתואר ראשון במשפטים במכללת הקריה האקדמית אונו. לאחר מכן, החל בלימודים לתואר שני במשפט ציבורי ובינלאומי באוניברסיטה העברית בירושלים, אך לא השלים אותו.
בגיל 28, התגייס סמוטריץ' ושירת בצה"ל במשך כשנה וחצי כסמב"ץ בזירת מרכז בחטיבת המבצעים של מפקדת המטכ"ל.
פעילות ציבורית

בתמוז התשס"ה (יולי 2005), בעת המחאה נגד תוכנית ההתנתקות, נעצר סמוטריץ' על-ידי השב"כ יחד עם ארבעה פעילי ימין בחשד שארגנו חסימות כבישים שאירעו באותה תקופה. סמוטריץ' הוחזק בכלא שקמה במשך שלושה שבועות ובמעצר בית שלושה שבועות נוספים, לאחריהם שוחרר ללא שהוגש נגדו כתב אישום. לדבריו, מטרת המעצר והחקירות הייתה למנוע צעדת מחאה של המונים לעבר אזור גוש קטיף "שישתקו את החיים במדינה". בעת המעצר נמצאו בביתו של אחד העצורים חומר דליק ושמן, שלאחר המעצר פורסם שלפי החשד שימשו לארגון הפרות הסדר וחסימות הכבישים.
ב-2015, לאחר שהוצב ברשימת הבית היהודי לקראת הבחירות לכנסת העשרים, נכתב בתקשורת שהחומר שנתפס היה "700 ליטרים של דלק ושמן". במהלך השנים הבאות עלו מספר פעמים טענות לפיהן סמוטריץ' היה זה שנתפס עם החומר הדליק, וכן שתכנן לבצע בעזרתו פיגוע. סמוטריץ' הכחיש את הטענות. ב-2019, לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת, אמר יצחק אילן, שהיה ראש אגף החקירות בשב"כ בזמן המעצר וחבר רשימת כחול לבן בעת הראיון, שסמוטריץ' "רצה לפוצץ מכוניות נוסעות בכביש איילון" ונתפס "עם 700 ליטר של חומר". סמוטריץ' שלח מכתב התראה לאילן, אך לא תבע אותו. ב-2022 פורסם ראיון עם פעיל ימין אנונימי, שנטען שהיה מעורב בפרשה, ולפיו הרעיון היה "לשפוך שמן על הכביש לאחר שחוסמים אותו", ותוכנן ללא ידיעתו של סמוטריץ'.
בחשון התשס"ז (נובמבר 2006) נמנה עם מארגני "מצעד העוז והענווה", שנודע בתקשורת בשם "מצעד הבהמות", שבו צעדו כ-200 איש בלוויית בהמות וכלבים כמחאה על מצעד הגאווה בירושלים. כשנשאל על הנושא ב-2015 אמר שהוא מתחרט על המצעד. בשיחה עם תלמידי תיכון בגבעתיים בשנת התשע"ה (2015) בתגובה לקריאה של תלמיד מהקהל בשיחה בנושא הקהילה הגאה אמר סמוטריץ' "אני הומופוב גאה".
סמוטריץ' נמנה עם מייסדי עמותת "רגבים" ב-2006, ושימש כמנהל הפעילות שלה. התמנה למנהל ישיבת קדומים ונמנה עם מייסדי איגוד הישיבות הגבוהות. שימש נציג ציבור במליאת מועצת העיתונות, חבר הנהלה בישיבת בני חיל ובתנועת קוממיות בגרעין החינוכי בנתניה.
פעילות פוליטית

התמודדותו הראשונה של סמוטריץ' לכנסת הייתה בבחירות לכנסת השמונה עשרה ב-2009. אז הוצב במקום התשיעי ברשימת האיחוד הלאומי, ובהתאם לחוק הבחירות לכנסת שוחרר לשלושה חודשים משירותו בצה"ל, לאחריהם חזר להשלים את שירותו. המפלגה זכתה בארבעה מנדטים, וסמוטריץ' לא נכנס לכנסת. לימים סיפר אחד ממכריו שסמוטריץ' לא רצה לרוץ לכנסת ועשה זאת רק בלחץ חבריו, ובעקבות הוראת רבותיו ובראשם הרב חיים דרוקמן שקבעו שמדובר ברעיון טוב.
בשנת 2015, לקראת הבחירות לכנסת העשרים, הוצב במקום התשיעי ברשימת הבית היהודי, לאחר שנבחר על ידי מרכז האיחוד הלאומי – תקומה למקום השני שהוקצה לה ברשימה. בעקבות פטירתו של השר אורי אורבך, קודם סמוטריץ' למקום השמיני ברשימה ונבחר לכנסת. הוא מונה לסגן יושב ראש הכנסת ולחבר בוועדת הכספים ובוועדת הפנים והגנת הסביבה.
בח' שבט התשע"ט (14 בינואר 2019), לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת, גבר סמוטריץ' על השר אורי אריאל, ונבחר במרכז מפלגת האיחוד הלאומי – תקומה ליו"ר המפלגה.
לקראת אותן בחירות הגיעה מפלגת האיחוד הלאומי – תקומה להסכם על ריצה משותפת עם הבית היהודי ועם עוצמה יהודית במסגרת איחוד מפלגות הימין. על פי ההסכם הוצב סמוטריץ' במקום השני ברשימה לכנסת, אחרי יו"ר הבית היהודי הרב רפי פרץ. עוד הוסכם כי תינתן לו הזכות לבחור ראשון מבין התפקידים שיתקבלו במסגרת ההסכם הקואליציוני, ושאם תקבל הסיעה רק תפקיד שר אחד, יכהנו בו שניהם ברוטציה. הסכם זה נשמר גם לקראת הבחירות לכנסת העשרים ושתיים, אז רצו הבית היהודי והאיחוד הלאומי עם הימין החדש במסגרת רשימת ימינה.
בכ' סיון התשע"ט (23 ביוני 2019) מונה לשר התחבורה ולחבר הקבינט המדיני ביטחוני, במסגרת ממשלת המעבר. במהלך כהונתו כשר התחבורה החל את מיזם נתיב פלוס שבמסגרתו הוקצו בכביש החוף ובנתיבי איילון נתיבי נסיעה לתחבורה ציבורית ולכלי רכב פרטיים עם לפחות נוסע אחד או שניים מלבד הנהג. כמו כן האיץ סמוטריץ' את חשמול הרכבת בקו המהיר בין ירושלים לתל אביב, וכן החל בבניית מסילת ראשון לציון – מודיעין. ביולי 2022, כשנשאל על יחסו לערבים, העיד על עצמו כי "אני כשר תחבורה יהודי, דתי, מתנחל, ימני – כנראה לא ימין רך כל כך – ידעתי לדאוג לצרכים שלהם. ותשאל אותם, הם מודים בזה".
לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע התפצל מרשימת "ימינה". לדבריו, על רקע נכונותו של בנט להיכנס לממשלה בשיתוף מפלגות שמאל. סמוטריץ' התמודד בראש רשימת "הציונות הדתית", בבלוק טכני של המפלגות "האיחוד הלאומי – תקומה", "עוצמה יהודית" ו"נעם". הרשימה קיבלה בבחירות 6 מנדטים, מתוכם 4 למפלגתו של סמוטריץ'. סמוטריץ' הרבה לתקוף את ממשלת ישראל השלושים ושש, ובפרט את ראש הממשלה נפתלי בנט ושר הדתות מתן כהנא. באפריל 2022 אמר עליהם בראיון: "מי ששותף לממשלה הזו לא צריך להכניס אותו לבית הכנסת. זה הדבר הכי לגיטימי בעולם. [...] אני חושב שאנשים שהפנו עורף לציבור, אמורים להרגיש לא רצויים בציבור". בסוף שנת 2023, במהלך מלחמת חרבות ברזל אמר סמוטריץ' בהתייחס לאמירה זו שהיה לו חלק בהסלמת השיח והוא מתנצל על כך.
פעילות פוליטית > בכנסת העשרים וחמש

לקראת הבחירות לכנסת ה-25 חתם סמוטריץ' פעם נוספת על הסכם ריצה משותפת בבלוק טכני עם עוצמה יהודית ומפלגת נעם. סמוטריץ' ניסה לשמר את יחסי הכוחות בין מפלגתו לבין עוצמה יהודית כבמערכות הבחירות הקודמות, אך לבסוף נכנע לדרישתו של איתמר בן גביר שהסקרים נתנו לו יותר קולות מלמפלגתו של סמוטריץ' והסכים לחלוקה שווה של המקומות ברשימה. הרשימה זכתה ב-14 מנדטים, מהם 7 לאיחוד הלאומי – תקומה.
לאחר הבחירות נכנס לממשלת ישראל השלושים ושבע והתמנה לשר האוצר ולשר במשרד הביטחון הממונה על יחידות מתאם פעולות הממשלה בשטחים והמנהל האזרחי.
ב-7 בפברואר 2023 התפטר מהכנסת במסגרת החוק הנורווגי.