נעמה צבר
עבודתה האמנותית > פסלי סאונד 2015-2019

בעבודתה, "Transition" ‏(2015), מציגה צבר סדרה של קאנבסים שנראים מצוירים, במבט מקרוב מתגלה העובדה שאלה חלקי מגבר שצבר מפרקת ומרכיבה מחדש, לצד כל קאנבס יש כבל המתחבר לחשמל, וכבל PL משתלשל ממנו המחכה לכלי נגינה שיתחבר אליו. המגברים עובדים, ניתן להגביר נגינה באמצעותם, כל המערך הטכני מסתתר מאחורי הקנבסים. צבר מכנה אותם "ציורים פיסליים בעלי יכולת הפקה של סאונד".
בעבודה "Propogations", שהוצגה באל-סלבדור בשנת 2015, מייצרת צבר קיר שהוא "מכונת מוזיקה" והחלל כולו מהווה את תיבת התהודה. צבר מייצרת דופן חדשה לקיר ולתוכה פותחת פתחים, מותחת מיתרים ומפזרת חלקי מגברים, אפקטים, מיקרופונים ואפקטים. הקיר מחולק - בחלקו התחתון אזור קיר הנגינה, קנה המידה המתאים לגובה אדם עומד, בו ניתן לפרוט על מיתרים ולהפעיל את הכלי. בחלקו האמצעי, אפקטים המשנים את הצליל בהתאם להגדרותיה, בחלק העליון מגברים מפורקים אשר מוציאים את הצליל. צבר מתארת את עבודתה בריאיון ל"ערב רב": "העבודות שלי היא ספק אובייקט, ספק מקום. בפעולה של הצופה מול העבודות, כל אחד דורש לעצמו מקום אחר...זה הגבול שבין הגוף של הצופה לבין האובייקט והפרה של הגבול, הפריצה שלו. כשאתה פורץ את הגבול הזה, אתה פורץ גבול של מדיום, אתה עובר מהוויזואלי לסונארי וחזרה לוויזואלי".
"Work of Felt", היא סידרה של כלי נגינה תנועתיים, עשויים לבד תעשייתי, שהוצגו במקומות שונים ברחבי העולם. שני משולשי לבד נמתחים מעלה מפינה אחת על ידי מיתר פסנתר עדין המחובר על ידי מפתח מיתרים של גיטרה. צבר מסתירה את כל האלמנטים הטכניים המאפשרים יצירת סאונד מאחורי הקירות, לצד היצירה ניתן לראות רק כבל יחיד המתחבר למגבר. שחרור או מתיחת הלבד בעזרת הגוף משנה את גובה הצליל. קאטי בטיסטה, אוצרת התערוכה "ניסיונות בריחה", שהוצגה בגלריית שולמית נזריה, לוס אנג'לס (2017). טוענת שהעבודה מתקיימת בשני אופנים, כאובייקט אינטגרלי וגם כחוויה חושית גם למבקר וגם למבצע.
בעבודתה משנת 2017, "Closer", מייצרת צבר אלמנט אדריכלי, הפועל כמערכת עצמאית, פינה שהיא כלי נגינה, מונוליט לבן, עם מיקרופונים מוטמעים בו. הקיר הופך לכלי נגינה דמוי צ'לו או גיטרה, שניתן לנגן בו על ידי הכנסת היד אל תוך הקיר דרך חורים המיועדים לכך ופריטה על המיתרים. צידה החיצוני של הפינה, הפונה אל המבקרים, הוא לבן ואטום, רק צמד מיקרופונים חודרים אותו מבחוץ. צידה הפנימי של הפינה הוא החלק של המבצע, המכיל שני סוגי פתחים, האחד לנגינה והשני לשירה. על קהל המבקרים לבחור האם לעמוד מול הפינה החיצונית, לחוות את הפרפורמנס היכן ששומעים את הסאונד הטוב ביותר אך לא רואים את המבצע, או האם לעמוד בצידה הפנימי של הפינה, לראות את המבצע אך לשמוע פחות טוב את היצירה.
"מלודיות של נזק ודאי" היא עבודת הפרפורמנס של צבר שבוצע בגרסאות שונות ברחבי העולם. "מלודיות של נזק ודאי (אופוס 3)" הוצגה במרכז לאמנות עכשווית, תל אביב, בינואר 2019. בתערוכה, גיטרות שבורות מפוזרות ברחבי הגלריה. המיתרים מחוברים מחדש ל"שאריות" הגיטרות, בצורה לא קונבנציונלית, שיוצרות מערך של כלי נגינה מחווטים מחדש.צבר הופכת את האנרגיה ההרסנית שמייצג הדימוי של הגיטרה המנופצת לתהליך של יצירה נשית, חושנית ועדינה. צבר ריסקה בסטודיו שלה גיטרות חדשות, תיעדה את הדרכים שבהן הן התנפצו ורשמה אותן שוב מחדש על רצפת חלל התערוכה, לאחר מכן היא מתחה מחדש מיתרים וטוותה מעין מפת דרכים באמצעות קולאז' של גיטרות מנופצות. צבר הפכה את המרחב כולו לכלי נגינה עצום ועם זאת מתעתע ופגיע. כלי נגינה שיש לשכב על הארץ כדי לנגן בו, לחזור לשלב מוקדם יותר בהתפתחות, וכל מיתר מפיק צליל אחר בהתאם לאופיו ואורכו. כדי לנגן בכלי הנגינה/המיצב, על המבקרים לשכב על הרצפה לצד השברים/השאריות או למצוא דרכים אחרות שבהן יוכלו להפעיל את העבודה.