stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קפטן (כדורגל)
מועדונים > סגן-קפטן

סגן-קפטן הוא השחקן שצפוי להיות קפטן הקבוצה כאשר קפטן המועדון אינו על המגרש.
באופן דומה, חלק מהמועדונים ממנים גם קפטן שלישי, רביעי ואפילו חמישי שייקח את תפקיד הקפטן כאשר גם הקפטן וגם סגן הקפטן אינם זמינים.
נבחרות

כריסטיאנו רונאלדו (מימין) כקפטן נבחרת פורטוגל, וליונל מסי (משמאל) כקפטן נבחרת ארגנטינה
גם לנבחרת לאומית יש קפטן, והוא לרוב השחקן הוותיק ביותר בה. כמו בכדורגל מועדונים, גם קפטן הנבחרת יהיה הראשון להניף את הגביע בו זכתה הקבוצה, למשל אליפות אירופה או גביע העולם.
במונדיאל 1986, כאשר בריאן רובסון נפצע וסגן הקפטן ריי וילקינס הושעה משני משחקים בשל כרטיס אדום, פיטר שילטון הפך לקפטן נבחרת אנגליה לשארית הטורניר.
במהלך מונדיאל 2010, היו לנבחרת גרמניה שלושה קפטנים. מיכאל באלאק היה קפטן הנבחרת מאז 2004, כולל במוקדמות המונדיאל, אך הוא לא שיחק בטורניר הגמר בגלל פציעה. פיליפ לאם מונה לקפטן בדרום אפריקה, אך עקב מחלה שהוציאה אותו מהמשחק האחרון של גרמניה, בסטיאן שוויינשטייגר היה קפטן הנבחרת במשחק על המקום השלישי. לאם הצהיר בראיון שהוא לא יוותר על סרט הקפטן כשבאלאק יחזור, מה שגרם למחלוקת מסוימת. מאמן הנבחרת אוליבר בירהוף יישב את המחלוקת והצהיר: "פיליפ לאם הוא קפטן המונדיאל ומיכאל באלאק הוא עדיין הקפטן". לאם הפך בסופו של דבר לקפטן הקבוע של גרמניה עד פרישתו, שכן באלאק מעולם לא זומן לנבחרת שוב.
הקפטנים נדרשים לשמש דוגמה אישית, ועלולים להיות מודחים, אם ינהגו שלא כראוי. כך, ערן זהבי הושעה מנבחרת ישראל ב-2017 לאחר שזרק את סרט הקפטן במהלך המשחק נגד מקדוניה.
ראו גם

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
קפטן (ספורט)
הערות שוליים

↑  "Captain". אורכב מ-המקור ב-1 בדצמבר 2017. נבדק ב-17 בדצמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "About Football Glossary" about.com
↑  Association, The Football. "The website for the English football association, the Emirates FA Cup and the England football team". נבדק ב-17 בדצמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Association, The Football. "The website for the English football association, the Emirates FA Cup and the England football team". נבדק ב-17 בדצמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Keelby United – The Role of the Captain in Football Youth Soccer (אורכב 09.05.2013 בארכיון Wayback Machine)
1 2  "John Terry can lift Champions League trophy if Chelsea win final". BBC Sport. 26 באפריל 2012. נבדק ב-8 בינואר 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Schmeichel recalls 1999 marvel". UEFA. 29 במרץ 2010. נבדק ב-8 בינואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Debono, Matt (19 במאי 2020). "Frank Lampard defends John Terry wearing full kit after Champions League triumph". Sports Illustrated. נבדק ב-8 בינואר 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Smalling made Man United's third captain". ESPN.com (באנגלית). נבדק ב-2018-09-07.
↑  Abayomi, Tosin. "Gernot Rohr wants Super Eagles to perform without Mikel" (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2018-09-07.
↑  "A Power Struggle on the German National Team?". Spiegel Online. 6 ביולי 2010. נבדק ב-17 בפברואר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Team Is 'Winning Hearts Beyond Germany's Borders'". Spiegel Online. 5 ביולי 2010. נבדק ב-17 בפברואר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Lahm filling captain's role for Germany in word and deed". נבדק ב-17 בדצמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Perennial chokers Germany must beat themselves before Italy - Goal.com". 27 ביוני 2012. אורכב מ-המקור ב-5 בנובמבר 2013. נבדק ב-17 בדצמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  נדב צנציפר ודוד בן-שימול, מביש: ערן זהבי זרק את סרט הקפטן, באתר ynet, 2 בספטמבר 2017
קפטנית נבחרת הנשים של ארצות הברית, אבי וומבאק (משמאל, באדום) וקפטנית אנגליה סטף הוטון (מימין, בלבן) לוחצות ידיים לפני שריקת הפתיחה, 2015
פרנצ'סקו טוטי, קפטן רומא, מניף את הקופה איטליה ב-2007/08
קרב אוטווי

קרב אוטווי הוא הקרב האחרון במערכה בדרום-מערב אפריקה במלחמת העולם הראשונה אשר התקיים בין צבאות דרום אפריקה והקיסרות הגרמנית ב-1 ביולי 1915. הקרב נערך בין הר אוטווי למעיין אוטווי והובל על ידי מיור הרמן ריטר הגרמני, במטרה לאפשר לכוח הגרמני הראשי בטסומבה מספר ימים נוספים להתבצרות. בסופו של הקרב, הצליח גנרל לואי בותה הדרום-אפריקאי לאגף את הכוחות הגרמניים ולשבור את קווי האספקה של הכוח המרכזי, ובכך להביא את המערכה כולה אל סופה.
רקע

במחצית 1915 החזיקה דרום אפריקה את מרבית השטח בדרום-מערב אפריקה הגרמנית. המשא ומתן על הפסקת האש נכשל, ומפקד הכוח הגרמני, ויקטור פרנקה, בחר לבצר את הכוח הגרמני על מנת לשמור על הזכות לטענה טריטוריאלית גרמנית על השטח לאחר המלחמה. פרנקה בחר לסגת לאורך קו הרכבת ולבצר את הכוח בטסומבה. ההתקדמות המהירה של הכוח הדרום-אפריקאי בפיקודו של בותה אילצה את פרנקה לשלוח כוחות גרמניים תחת פיקוד סגנו, הרמן ריטר, לעכב את הדרום-אפריקאיים באזור אוטוויפונטיין.
בותה החל את התקדמותו ב-18 ביוני לאחר שקיבל מידע מודיעיני לפיו הגרמנים נסוגים אל קו הרכבת, אך לא ייסוגו מעבר לנמוטוני. בותה חילק את 13,000 חייליו לארבעה טורים. שני טורים היו תחת פיקודם של שני סגניו והשניים האחרים נסעו לאורך קו הרכבת תחת פיקודו האישי.
בהתקדמות מהירה התחילו הדרום-אפריקאים להקיף את העמדות הגרמניות, ושני הצירים המרכזיים של בותה הגיעו לאוטווי ב-1 ביולי. הגרמנים שיערו כי הדרום-אפריקאים יעוכבו על ידי תנאי השטח והמחסור במים וטרם היו מוכנים להתמודד עם תקיפה דרום-אפריקאית.
תחת פיקודו של בותה היו 3,500 פרשים לעומת 1,000 פרשים ועשר מכונות ירייה תחת פיקודו של ריטר. כוחותיו של ריטר היו פרושים בשטח גבוה מאלו של בותה, אך מחשש לאיגוף הוא פרש את כוחותיו על שטח נרחב.
מהלך הקרב

קו ההגנה הארוך של ריטר לא אפשר לכוחותיו הפרושים לתמוך ברעיהם. זאת, בנוסף למספר החיילים המצומצם על פני שטח כה נרחב, הביאו לקריסת האגף השמאלי כאשר זה הותקף על ידי כוחותיו של בותה. מחשש לנפילת קווי ההגנה שלו, נסוג ריטר לגבעות שבין הר אוטווי לבין אוטוויפונטיין. על אף שהעמדות חדשות היו גבוהות יותר ואפשרו שליטה רחבה יותר על השטח, הגרמנים לא הכינו ביצורים בשטח זה. תקיפה נוספת של בותה הביאה לנסיגה כללית של הגרמנים. הקרב הסתיים עד השעה אחת בצהריים, כאשר ריטר התמקם בעמדות בסמוך לגאוב והשאיר לבותה מעבר נקי לכוח הגרמני המרכזי בטסומבה.
תוצאות הקרב

ניצחונו של בותה היה מהיר וכוחותיו התעכבו יום אחד בלבד בדרכם לכוח הגרמני המרכזי. מכוחותיו נפלו ארבעה חללים בלבד ושבעה נפצעו. כוחותיו של ריטר נסוגו ללא מתן מענה הגנתי אמיתי ומבין כוחותיו נהרגו שלושה חיילים, נפצעו שמונה, ועשרים נלקחו בשבי. 
נסיגתו המוקדמת של ריטר איפשרה לבותה לאגף את כוחותיו של פרנקה ולנתק אותו משאר קו הרכבת. נטול אפשרות נסיגה, נאלץ פרנקה להיכנע לכוחותיו של בותה ב-9 ביולי. כניעתו סימנה את סיום הלחימה הגרמנית בדרום-מערב אפריקה.
לקריאה נוספת

Keith, Arthur Berriedale (1921). War government of the British dominions. London: Humphrey Milford.
Strachan, Hew (2001). The First World War: To Arms. New York: Oxford University Press.
Wittal, W. (1917). With Botha and Smuts in Africa. London: Cassell and Company ltd.
הערות שוליים

1 2  Keith, 116
↑  Strachan, 266
1 2  Strachan, 267
↑  Wittal, 147
↑  Strachan, 167
| הזירה האפריקנית במלחמת העולם הראשונה |
| --- | --- | --- |
| המערכה בדרום-מערב אפריקה | מרידת מאריץ • קרב סנדפונטיין • קרב אוטווי |  |
| המערכה במערב אפריקה | כיבוש טוגולנד • כיבוש קמרון |  |
| המערכה במזרח אפריקה | קרב אגם טנגניקה • קרב רופיג'י • קרב טאנגה (אנ') • קרב קילימנג'רו (אנ') |  |
| המערכה בצפון אפריקה | מרד הסנוסים (1915) |  |
רובן צ'פמן

רובן צ'פמן (באנגלית: Reuben Chapman;‏ 15 ביולי 1799 –  16 במאי 1882) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מאלבמה, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אלבמה ה-13 בשנים 1847–1849, וכחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעמה בשנים 1835–1847.
ראשית חייו

רובן צ'פמן נולד בבולינג גרין שבווירג'יניה. ב-1824 הוא עבר לאלבמה שם הוא החל לעסוק בעריכת דין.
חבר בית הנבחרים של ארצות הברית

ממרץ 1835 ועד מרץ 1847 ייצג צ'פמן את אלבמה בבית הנבחרים של ארצות הברית. בעת כהונתו בבית הנבחרים היו לו יחסים קשים עם שגריר צרפת בארצות הברית, לואי אדולף איים פרייר. ב-1844 העיר השגריר הערה כלפיו, וחבר בית הנבחרים מווירג'יניה, ג'ורג' ו. הופקינס וצ'פמן קראו עליו תיגר לדו-קרב. על אף זאת השגריר נסוג מדבריו. באותה שנה פגע השגריר הצרפתי גם בחבר בית הנבחרים מווירג'יניה, לואיס סטינרוד, אם כי לא ידוע כיצד הסתיימה פרשייה זו בדיוק. צ'פמן והופקינס פיתחו עוינות כלפי השגריר כך שבסופו של דבר ביקש הנשיא ג'יימס פולק ב-1846 מממשלת צרפת לשלוח את פרייר בחזרה למולדתו ולשלוח שגריר חדש לארצות הברית.
מושל אלבמה

במאי 1847 נבחר צ'פמן כמועמד ועידת הדמוקרטים של אלבמה כמועמדה למשרת מושל אלבמה. בבחירות הכלליות שהתקיימו באוגוסט אותה שנה הוא ניצח, ובדצמבר הושבע כמושל המדינה ה-13. במהלך תקופת כהונתו כמושל, תמה מלחמת ארצות הברית-מקסיקו, הוויכוח על העבדות בארצות הברית נעשה נוקב יותר, ומונה גאולוג למדינה כדי לחקור את מרבצי המינרלים והמתכות של אלבמה. הסוגיה המרכזית בתקופת כהונתו של צ'פמן כמושל הייתה יכולת הפירעון של המדינה, והוא מיסד הליכים פיננסיים אפקטיביים שפיצו על הנזקים שנגרמו לכלכלת המדינה. בפברואר 1848 אומץ "מצע אלבמה" על ידי ועידת הדמוקרטים המדינתית. המצע תבע שהקונגרס של ארצות הברית יגן על העבדות בטריטוריות של ארצות הברית, ושכל אחד שלא יהיה שותף להשקפה זו לא יהיה מועמד לנשיאות. אירועים נוספים שאירעו בעת כהונתו של צ'פמן כמושל היו שריפה בבירת המדינה, ושופטי המדינה החלו להיבחר בבחירות כלליות. ב-1849 לא היה צ'פמן מועמד לתקופת כהונה שנייה כמושל.
שנותיו האחרונות

צ'פמן נשאר פעיל בפוליטיקה, וב-1855 כיהן בבית הנבחרים של אלבמה. בשנים 1856, 1860 ו-1868 הוא היה נציג לוועידת המפלגה הדמוקרטית הארצית. הוא גם היה נציג הקונפדרציה לצרפת בשנים 1862–1865.
רובן צ'פמן נפטר ב-17 במאי 1882 בהאנטסוויל, אלבמה. הוא נטמן בבית הקברות מייפל היל שבעיר.
רז שמואלי

| --- | --- |

רז שמואלי, נובמבר 2015
 לידה:  10 באפריל 1991 (בת 33) בנימינה
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2012
 עיסוק:  זמרת, שחקנית
 סוגה:  פופ, רוק
 שפה מועדפת:  עברית 
 חברת תקליטים:  הליקון
 
רז שמואלי (נולדה ב-10 באפריל 1991) היא זמרת-יוצרת ושחקנית ישראלית.
ביוגרפיה

שמואלי נולדה בבנימינה, שם כיהן סבה אריה זיתוני כראש המועצה. גדלה והתחנכה בזכרון יעקב. את שירותה הצבאי בצה"ל עשתה בלהקת חיל החינוך והנוער.
בשנת 2012 התפרסמה לראשונה כאשר החלה להשתתף בעונה הראשונה של תוכנית המציאות "The Voice ישראל", בה היא הגיעה למקום השני. לאחר סיום התוכנית החלה לעבוד על אלבום הבכורה שלה, "יריות באוויר", שראה אור בינואר 2014 וכלל את הסינגלים "פנסים", אותו כתבה בעצמה והלחינה יחד עם הוד מושונוב, "אף אחד", אותו היא כתבה והלחינה בעצמה, "כשנכבה האור", שכתב והלחין עבורה חמי בן דוד ו"עליי ועלייך", שנכתב על ידי ברק פלדמן והולחן על ידי שמואלי והוד מושונוב. באותה השנה שיחקה גם באחד מהתפקידים הראשיים בסדרת הנעורים של הערוץ הראשון "עמוק במים", בתפקיד יהלי, והיא אף ביצעה את שיר הפתיחה של הסדרה, שאותו כתבה, הלחינה ועיבדה מוזיקלית.
ב-2019 הלחינה וביצעה את השיר "כל הלילה בכיתי" לפרויקט אי במערבולת: שרות זלדה.
בשנת 2020 יצא אלבומה השני, "ביקורת עצמית".
בשנת 2021 יצאה במופע "פתיחת דלתות" עם יונתן ויינרייך.
כיום משמשת שמואלי כזמרת וגיטריסטית הליווי של שלמה ארצי בהופעותיו.
קהילת יהודי שופרון

בית הכנסת בשופרון בעבר, ובית הכנסת האטום כיום
קהילת יהודי שופרון נמצאת בעיר שׁוֹפְּרוֹן (הונגרית: Sopron; בגרמנית: Ödenburg, אֶדֶנְבּוּרְג) במחוז גיור-מושון-שופרון, שבהונגריה. העיר שוכנת ליד הגבול עם אוסטריה. זו אחת הקהילות היהודיות העתיקות ביותר בהונגריה.
תולדות הקהילה > יהודים ושופרון - ההתחלה

שופרון היא אחת הקהילות היהודיות העתיקות ביותר בהונגריה.
לפי מסמכים של הקהילה משנת 1526, במאבק של הקהילה היהודית למול התושבים הנוצריים כתבו היהודים באחד מטענותיהם ש"בכל זאת, כבר 600 שנה שחיים פה יהודים בשלום מבלי שיטרידו אותנו", והעידו על כך ממצבות עתיקות שהיו באותה תקופה. עוד קיימות תעודות על עיסוק יהודי שופרון במתן הלוואות משנת 1354, ועל גירוש היהודים מהעיר בשנת 1360. בשנת 1365 הורשו היהודים לחזור, אך רוב בתיהם כבר היו תפוסים על ידי תושבים נוצרים שהשתלטו עליהם.
שרידיו של בית כנסת מן המאה ה-12, שכתובת בעברית חקוקה על אחד מקירותיו, נמצאים בעיר ומשמשים כיום חלק מן המוזיאון העירוני.
בסוף המאה ה-15 פתח המלך מתיאש הראשון משרד לענייני יהודים, והעמיד בראשו יהודי בשם מנדל. דבר זה שיפר את מצב היהודים בעיר, אך לאחר מות המלך, הורע שוב מצבם.
במהלך השנים שררה אנטישמיות כלפי היהודים, כאשר פעמים רבות חוקקו חוקים כנגדם, נערכו משפטים ותוקנו תקנות שביטלו את חובות הנוצרים למלווים יהודים. בשלב מסוים אף חוקק חוק המכריח אותם ללבוש לבוש ייחודי ליהודים, על מנת לזהות יהודי ולהפלותם משאר החברה. במסגרת אפליית היהודים, הם לא הורשו לעבוד בעסקי מלאכה, דבר שדחף את היהודים לעסוק בעיקר בהלוואות בריבית ועסקי נדל"ן.
רוב יהודי העיר היו מבוססים כלכלית, חיו בבתים פרטיים, ולחלקם היו אחוזות וכרמים, שזכו בהן כערבות על חובות שלא נפדו.
בשנת 1526 בזמן תקופת הכיבוש הטורקי גורשו (שוב) יהודי העיר בתואנה כי אלו שיתפו פעולה עם הטורקים.
ובזאת תמה ההתיישבות היהודית בשופרון למשך מעל 100 שנה.
תולדות הקהילה > הקהילה היהודית החדשה ופיצולה

בשנת 1791 באו שוב לשופרון שני יהודים, זאת למרות מחאת תושבי העיר. עם השנים הגיעו ליישובי האזור יהודים רבים ולאט לאט גם לעיר הגיעו יהודים נוספים, הקימו משפחות ואף בנו מחדש בית כנסת.
בשנת 1858 נוסדה הקהילה מחדש ובשנת 1869 נרכש שטח לטובת בית קברות יהודי. עד אז לקחו מתי שופרון ונקברו בעיירת הולדתם.
בעקבות הקרע ביהדות הונגריה בזמן קונגרס יהודי הונגריה בשנת 1869, נשארה קהילת שופרון במעמד קהילת סטטוס קוו.
אולם, חלק מיהודי העיר פרשו מהקהילה והקימו קהילה נפרדת אורתודוקסית.
בשנים 1874 עד 1877 ניסו לאחד את הקהילות לקהילה אחת, אולם בסופו של דבר פוצלה הקהילה בצורה רשמית לקהילה אורתודוקסית וקהילת סטטוס קוו. בשנת 1926 חיו בקהילת הסטטוס קוו 352 חברים משלמי מיסים ובקהילה האורתודוקסית 217 חברים משלמי מיסים.
מוסדות הקהילה > מוסדות לימוד ודת > בקהילה העתיקה

בקהילה העתיקה (לפני גירוש היהודית בתקופת הכיבוש הטורקי) היו בעיר שני מקוואות, בית חולים יהודי ובית עלמין יהודי שנהרס.
כמו כן היה בקהילה העתיקה בית כנסת שלפי הערכות ארכאולוגיות נבנה בשנת 1350, ב-1550 נמכר המבנה לנוצרי שהפך אותו לבית פרטי ובשנת 1958 נחשף בית הכנסת העתיק והחל שיחזורו, בשנת 1976 הוא נפתח לקהל הרחב.
מוסדות הקהילה > מוסדות לימוד ודת > בקהילה החדשה

בשנת 1876 נבנה בית הכנסת הניאולוגי בעיר ובשנת 1891 בנתה הקהילה האורתודוקסית בית כנסת משלה.
בית הספר נוסד בשנת 1852 ועבר למבנה חדש בשנת 1884, בנוסף אליו היה בעיר תלמוד תורה משותף לשתי הקהילות ובשנת 1930 קמה בעיר גם ישיבה.
מוסדות הקהילה > מוסדות לימוד ודת > מוסדות צדקה וחסד

בקהילה היו מוסדות צדקה וחסד כגון אגודת נשים שנוסדה בשנת 1863, חברת "משכיל אל דל", אגודת "פרוטה" שנוסדה בשנת 1895 וחילקה בגדים לילדים עניים, חברה לתמיכה בתלמידים ובית זקנים.
מוסדות הקהילה > רבני הקהילה

ידוע כי בסוף המאה ה-14 כיהן בעיר רב בשם ר' מאיר, אותו מזכיר המהרי"ל בספר המנהגים.
וכן רב בשם ר' יהודה שהוזכר בספר "שלשלת הקבלה" כאחד מגדולי רבני אשכנז. בנוסף מוכר כי כיהן רב בשם ר' קלמן בעיירה.
מוסדות הקהילה > רבני הקהילה > רבני הקהילות בעת החדשה

לפני שנת 1931, כיהן רבה הראשון של הקהילה האורתודוקסית היה הרב מנחם גרינוולד, תלמיד הכתב סופר בישיבת פרשבורג.
ורבה האחרון של הקהילה האורתודוקסית היה הרב שמעון ישראל פוזן, לצידו כיהן הרב יוסף אליעזר מילר כדיין ומורה צדק ואיתם שימש כשוחט, בודק וחזן של הקהילה ר' אליעזר רוזנפלד ששרד את השואה ושימש כשוחט בודק וחזן בגבעתיים.
רבה של הקהילה הניאולוגית היה ר' מאקס פולאק, שהיה גם חוקר והיסטוריון שרשם את קורות יהודי הקהילה ונספה באושוויץ.
לאחר השואה כיהן במקום הרב יהושע ציטרון ואחריו חתנו הרב אהרון מאיר קראוס.
מפקדי האוכלוסין של יהודי שופרון

| שנה | מספר היהודים בעיר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1791 | 2 |  |
| 1830 | 37 |  |
| 1853 | 180 |  |
| 1881 | 1,152 | 119,835 |
| 1891 | 1,632 |  |
| 1920 | 2,483 |  |
| 1930 | 2,255 |  |
| 1941 | 1,861 | 141,798 |
| 1955 | 202 |  |
אנטישמיות ויהודי הקהילה במלחמות העולם > טרום מלחמת העולם הראשונה והמלחמה

היחס ליהודים כל השנים היה גרוע והם הובדלו מהציבור שאינו יהודי. הנהגת העיר תיקנה תקנות כנגדם ואף ביטלה לא פעם שטרי חובות של נוצרים ליהודים.
בשנת 1848 נערכו פרעות כנגד יהודי שופרון ובשנת 1849 אף החליטה הנהגת העיר שלא להקצות שטח לקברי יהודים ליד בית הקברות המרכזי בעיר.
למרות זאת היו היהודים נאמנים למדינה ואף תמכו כלכלית במדינה במהלך מלחמת העולם הראשונה
אנטישמיות ויהודי הקהילה במלחמות העולם > בין המלחמות

לאחר מלחמת העולם הראשונה הייתה בעיר פעילות ציונית רבה.
אנטישמיות ויהודי הקהילה במלחמות העולם > מלחמת העולם השנייה (השואה)

בשנת 1941 גויסו גברים יהודים לשירות עבודת כפייה במסגרת צבא הונגריה.
הצבא הגרמני כבש את הונגריה ב-19 במרץ 1944. קצין ס"ס שבא לשופרון מסקשפהרוואר ב-7 באפריל זימן אליו את מנהיגי הקהילה הנאולוגית ומנהיגי הקהילה האורתודוקסית וציווה עליהם לפזר את מוסדות הקהילות ולהקים "מועצת זקנים" של חמישה חברים. מכיוון שמנהיגי הקהילות לא הסכימו להתנדב ולשמש כנשיאי המועצה היהודית, מינה הקצין לתפקיד את סוחר הבדים זיגמונד רוזנהיים. בהתאם לצו של הממונה על מחוז שופרון, אנטל רופרכט (Antal Rupprecht), מונה למועצה היהודית גם יהודי מומר בשם בלה הסלר (Bela Hasler), כדי לייצג את האינטרסים של היהודים המומרים בעיר.
באמצע מאי 1944 הקצו פקידי מינהל הונגרים שטח במרכז העיר להקמת הגטו. בגטו רוכזו 1,801 יהודים ועל העברתם לגטו הופקדה המועצה היהודית. באמצע יוני 1944 גויסו מספר גברים מהגטו לשירות עבודת כפייה, דבר שהציל אותם מגירוש .
בבוקר 29 ביוני 1944 החלו ז'נדרמרים הונגרים בפיקודו של קפיטן טקץ' (Takacs) בחיפוש אחר חפצי ערך מוסתרים, ושלושה ימים היו תושבי הגטו נתונים לעינויים ולחקירות אכזריות ומשפילות. לאחר החיפוש הועברו היהודים למרכז השילוח בבניין חדר האוכל של המכללה הטכנולוגית בשופרון שעוד היה בשלבי בנייה ובבניין בית החרושת יעקובי (Jakobi) הסמוך. על פי הצו של הממונה על מחוז שופרון אנטל רופרכט מ-15 ביוני 1944 הועברו למרכז השילוח בשופרון גם יהודים מגטו צ'פרג, גטו צ'ורנה, גטו קפובאר ועובדי כפייה בחופשה. בסך הכל נכלאו שם כ-3,385 יהודים. הם התקיימו על מנות מצומצמות של מעט לחם יבש ומים שסופקו להם בבוקר ושעועית מבושלת במלח בצהריים ובערב.
כ-3,000 מהיהודים שרוכזו במרכז שילוח זה גורשו לאושוויץ ב-5 ביולי 1944. היתר, כ-385 יהודים שולחו לאושוויץ למחרת היום, דרך שרוואר.
את בניין בית הכנסת אטם הצבא הגרמני בזמן המלחמה, והוא נותר אטום ומגודר עד היום.
אלזה ברנדייס, שחייתה בשופרון, הוכרה כחסידת אומות עולם על שהסתירה יהודים בביתה בזמן המלחמה.
לאחר המלחמה

לאחר המלחמה חזרו חלק מניצולי הקהילה והקימו אותה מחדש. הם הקימו במקום אנדרטה לזכר הנרצחים וקבעו את יום הזיכרון ליהודי העיר שנהרגו בשואה לי"ז בתמוז, סמוך להגעתם לאושוויץ.
בסביבות שנת 1956 עזבו רוב יהודי העיר והקהילה נסגרה.
יהודים מפורסמים משופרון

הרב מנחם גרינוולד - רב העיר שופרון
דוד צבי פנקס - פוליטיקאי ישראלי, מחותמי מגילת העצמאות
מלכיאל גרינוולד - סופר ופובלציסט יהודי
אויגן קולב - מבקר אומנות ישראלי
יהודית תמש - שחיינית יהודייה-הונגריה
ראו גם

יהדות הונגריה
לקריאה נוספת

שופרון בפנקס הקהילות הונגריה, עמוד 528
שופרון, בתוך: שלמה שפיצר, קהילות הונגריה: הקהילות החרדיות בהונגריה - תש"ד, ירושלים: מכון ירושלים, תשס"ט, עמוד 412–414. (נתוני האוכלוסין בספר מבוססים על מפקד קהילות הונגריה של המועצה המרכזית של יהודי הונגריה שנערך בפקודת שלטונות הכיבוש הנאצי באביב 1944)
רנדולף ל. ברהם, שופרון, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך III, עמ' 372–373), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
הערות שוליים

↑  ההיסטוריה של היהודים בשופרון מאז ועד היום (A zsidók története Sopronban a legrégibb idktl a mai napig) בארכיון ההונגרי
↑  נח זבולוני, נתגלה בית־כנסת מהמאה ה־14, חרות, 22 ביוני 1960
↑  אוסף תעודות על 650 שנותיו של הקיבוץ היהודי, מעריב, 10 באוקטובר 1969
↑  מידע על הרב פוזן
↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
↑  שופרון בפנקס קהילות הונגריה
↑  מלחמת העצמאות ההונגרית בשנת 1848–1849 והיהודים בארכיון ההונגרי.
↑  המורה יעקב לנטוש, דבר, 12 בפברואר 1946
↑  תיעוד יהודי שופרון שנרצחו בשואה
ארון הקודש בבית הכנסת העתיק בשופרון אשר הוקם בראשית המאה ה-14
כתבה על פתיחת בית הכנסת העתיק בשופרון, מעריב יולי 1976
רבי מנחם גרינוולד, רבה הראשון של הקהילה האורתודוקסית בשופרון
אליעזר רוזנפלד, שוחט, בודק והחזן האחרון בקהילה היהודית בשופרון
אטימת פתח בית בגטו שופרון. באותה הדרך אטמו בתים וכן את בית הכנסת
אנדרטה מול בית הכנסת בשופרון, לזכר יהודי העיירה שנרצחו בשואה
קואליציה (תורת המשחקים)

בתורת המשחקים, קואליציה היא תת-קבוצה של קבוצת השחקנים במשחק. המונח שימושי בבעיות שונות במשחקים שיתופיים, כמו בתחום של משחקים בצורה קואליציונית שבו ערך זה יעסוק, בבעיות בחירה חברתית, שבהן על קבוצת שחקנים (בוחרים) להכריע או לבחור באחת מבין מספר אפשרויות או מועמדים, ולעיתים גם בתחום של משחקים בצורה אסטרטגית.
הגדרות פורמליות > משחק בצורה קואליציונית עם תשלומי צד

זה הוא משחק שיתופי המוגדר על ידי הזוג  \left(N;v\right) כך שמתקיים:
N=\{1,2,\cdots ,n\} הוא קבוצה סופית של שחקנים.
v:2^{N}\rightarrow \mathbb {R}  היא פונקציה המתאימה לכל תת-קבוצה  \!S של שחקנים מספר ממשי  \!v(S) ומקיימת  v(\emptyset )=0.  \!v נקראת הפונקציה הקואליציונית.
הגדרות פורמליות > קואליציה

קואליציה  \!S של  \!N היא כל תת-קבוצה אפשרית של הקבוצה  \!N.
 \!v(S) הוא שווי הקואליציה  \!S. זהו הסכום ביחידות כסף שירוויחו ביחד חברי  \!S אם יחליטו להתאגד כקבוצה  \!S. כמות הכסף שחברי  \!S מקבלים לא תלויה בהתנהגותם של השחקנים שלא שייכים לקבוצה  \!S.
ראו גם

משחק שיתופי
משחק רווח
משחק הוצאות
משחק רוב משוקלל
פונקציית רווחה חברתית
קואליציה מהותית
קואליציה מכריעה
משחק תומך
לקריאה נוספת

שמואל זמיר, מיכאל משלר, אילון סולן, תורת המשחקים, ירושלים: מאגנס, 2008, מסת"ב 9654932946
קונגרס טוקומן

קונגרס טוקומן (בספרדית: El Congreso de Tucumán) הוא אספה מחוקקת (חוקים וחוקה) של הפרובינציות המאוחדות של ריו דה לה פלטה, כיום - ארגנטינה, שהתקיימה בהתחלה בטוקומן  ולאחר מכן בבואנוס איירס בשנים 1816-1820. הוא מוכר בעיקר בזכות הכרזת העצמאות של ארגנטינה והחוקה הארגנטינאית משנת 1819.
המהפכה והעצמאות

ב-1810 התרחשה בתת ממלכת ריו דה לה פלטה מהפכת מאי יסדה את הפרובינציות המאוחדות של ריו דה לה פלטה, הישות העצמאית שקמה אך עדיין ראתה עצמה באופן פורמלי נאמנה למלך ספרד, פרננדו ה-7, שהיה עצור באותה עת בצרפת שבשליטת נפוליאון, ושכבשה את ספרד והמליכה במקומו את ז'וזף בונפרטה -אחיו של נפוליאון.
כך בכל הגופים שמשלו החל מהחונטה הראשונה: ההצהרות בעל פה ובעיתונות המקומית התייחסו במפורש לעצמאות של הפרובינציות, אך במסמכים הדיפלומטיים שנשלחו לאירופה המשיכו להחזיק במה שמכונה "המסיכה של פרננדו" (máscara de Fernando): לכאורה הם נאמנים למלך ולא לגופים שקמו באזורים הלא כבושים של ספרד והתיימרו לייצג אותו בהיעדרו.
האספה הכללית בבואנוס איירס הדיחה את הטריאומווירט בסוף 1813 ומינתה במקומו דירקטור (Director supremo) שהיה נבחר לתקופה של שנתיים.
באפריל 1815 הודח הדירקטור השני - קרלוס מריה דה אלוואר (Carlos María de Alvear) והאסיפה התפזרה.
הקמת הקונגרס

במקום אלוואר, הקבילדו של בואנוס איירס (Cabildo de Buenos Aires‏) בחר בגנרל חוסה רונדו (José Rondeau) שפיקד במקביל על צבא הצפון, נעזר במחליף שישב בבירה עצמה, והיה כפוף לחונטה מפקחת שהתמנתה אף היא בידי הקבילדו.
החונטה הכריזה על "מצב ביניים" (estatuto provisional) ב-5 במאי 1815 שפיקח על פעילות הדירקטור ושלא הייתה לו משמעות מעשית רבה, למעט סעיף 30 שקבע שעליו לזמן לטוקומן נציגים מכל היישובים שיחוקקו חוקה.
הזימון בוצע על ידי הדירקטור המחליף איגנסיו אלווארס תומאס (Ignacio Álvarez Thomas), במחצית השנייה של 1815, והם נבחרו בסוף אותה שנה ובתחילת 1816 לפי המפתח של נציג לכל 15,000 איש.
הבחירה בטוקומן נעשתה בשל התנגדות הפדרליים לבחירה בבואנוס איירס כפי שקרה עם האספה משנת 1813. טוקומן הייתה מספיק רחוקה הן מבואנוס איירס והן מהבנדה אוריאנטל ומהשפעתו של ארטיגס, שכנה במרכז הטריטוריה של תת הממלכה לשעבר, והייתה מוגנת בידי צבא הצפון בפיקוד רונדו שהמטה שלו שכן בה.
הישיבות החלו ב-24 במרץ 1816 בנוכחות 33 נציגים, במבנה שנשכר במיוחד לשם כך והוכרז כאתר לאומי היסטורי ב-1941.
הנציגים

הנציגים (ומספרם) הגיעו מהפרובינציות הבאות:
בואנוס איירס (7)
קטמרקה (2)
קורדובה (4)
צ'רקס (כיום סוקרה) (3)
צ'יצ'אס (דרום בוליביה של היום) (2)
חוחוי (1)
לה ריוחה (1)
מנדוסה (2)
מיסקה (דרום בוליביה של היום) (1)
סלטה (3)
סן חואן (2)
סן לואיס (1)
סנטיאגו דל אסטרו (2)
טוקומן (2)
היו ביניהם עורכי דין, אנשי דת ואנשי צבא.
אזורים רבים מאלטו פרו (כיום בוליביה) היו תחת שלטון המלוכנים ולכן לא יכלו להשתתף, וגם אלו שכן בחרו נציגים - עשו זאת במהלך המסע של רונדו לשם, ומשהוא הובס - הם חזרו לידי המלוכנים, ולא תמיד נציגיהם יכלו להשתתף בקונגרס.
הפרובינציות בבנדה אוריאנטל ובליטורל לא שלחו נציגים כי היו בעיצומה של מלחמת אזרחים נגד השלטון המרכזי (קורדובה נטתה לצידם אך לא השתתפה בפועל בלחימה).
פרגוואי הייתה למעשה מדינה עצמאית מספרד ומנותקת מהפרובינציות המאוחדות של ריו דה לה פלטה, וב-1813 הקונגרס הלאומי שלה החליף את שמה מ"הפרובינציה של פרגוואי" ל"רפובליקה של פרגוואי".
פעילות הקונגרס

בישיבות הראשונות נקבעו התקנות הפנימיות ונבחרו יושב ראש ושני מזכירים.
כדי להיבדל מהאסיפה של 1813 - הנציגים נחשבו לנציגי היישובים ולא לנציגי האומה, ובכך הם הכפיפו את עצמם לציבור בוחריהם ולא למדינה.
אחד הנציגים מהבירה לקח על עצמו לפרסם עיתון יומי על פעולות הקונגרס ושלח אותו לעירו, ובזכות זאת הם ידועים כיום.
בשל ריבוי הנושאים העקרוניים לטיפול ולנוכח הקושי לנהל דיונים לגביהם במליאת הקונגרס - הוקמה ועדה שטיפלה בנושאים כמו:
הצהרה לתושבים
הכרזת העצמאות
משלוח נציגים לספרד
הסכמים בין פרובינציות
שיטת הממשל
תוכניות צבאיות
מימון הפעילות הציבורית
קביעת גבולות המדינה
הקמת יישובים
מערכת המשפט
מערכת החינוך