יחסי ישראל–מלזיה
ימי מאהאטיר מוחמד (1981–2003) > היחסים במהלך שנות התשעים > הסכמי אוסלו והשפעתם על היחסים

| --- | --- |
 :  ראו גם – הסכמי אוסלו
החתימה על הסכם העקרונות בין אש"ף לישראל באוסלו, בירת נורווגיה, ב-20 באוגוסט 1993 הביאה לסוג של ריכוך ברטוריקה של מנהיגי מלזיה כלפי ישראל. סגן שר החוץ של מלזיה הודיע בבית הנבחרים המלזי כי ממשלתו מקדמת בברכה את הסכמי השלום בין הארגון לשחרור פלסטין לבין מדינת ישראל. ראש הממשלה מאהאטיר אמר כי ארצו תשקול כינון יחסים דיפלומטיים עם ישראל אך בד בבד התריס כי על ישראל "לעשות יותר" למען תהליך השלום הישראלי-פלסטיני. מאהאטיר הביע תקווה כי העם הפלסטיני והישראלים יוכלו לחיות בשלום ושצבא הגנה לישראל ייסוג מכל אדמה פלסטינית באשר היא, אך ציין באותה נשימה כי עתידה של ירושלים נותר לא-פתור. סגן השר לענייני סחר בינלאומי ולתעשייה של מלזיה אמר כי מלזיה מתכוננת לחדור אל השוק הישראלי מיד לאחר כינון יחסים בילטרליים בין שתי המדינות, ועד אז הסנקציות המסחריות והכלכליות של מלזיה על ישראל יישארו בעיניהן. שר החוץ המלזי הוסיף לומר כי ארצו תתרום חמש מיליון דולר אמריקני במטרה לסייע לפלסטינים בניהול רצועת עזה ויריחו, תסייע בפיתוח תשתיות באזורים מהן תתפנה ישראל ותגיש עזרה טכנית בתחום האדמיניסטרציה והמשטרה. שגריר אש"ף בקואלה לומפור טען כי מלזיה היא המדינה הראשונה שהציעה סיוע ועזרה מאז נחתמו הסכמי אוסלו.
אלא שכבר ב-28 בדצמבר 1993 חזר בו מאהאטיר והודיע במסיבת עיתונאים כי אין מלזיה מוכנה בשלב זה של תהליך השלום לכונן עם ישראל יחסים דיפלומטיים. למרות זאת, כמה ממדינות המפרץ הפרסי, כדוגמת בחריין וקטר, הכריזו על כינון יחסים דיפלומטיים עם מדינת ישראל אך מאהאטיר עמד על דעתו כי על ישראל לעבור כברת דרך בטרם תוענק לה הכרה דיפלומטית מארצו. למשל, ישראל עדיין לא הודיעה על הכרה במדינה פלסטינית ולא הכריזה שתימנע מנקיטה בפעולות טרור כדי להשיג את מטרותיה הלאומיות שעה שהפלסטינים נדרשו לוותר על מאבק הטרור שלהם. ב-20 במאי 1994 אמר סגן ראש הממשלה של מלזיה, אנואר אבראהים, כי מלזיה תהא מוכנה לנרמל את יחסיה הדיפלומטיים עם ישראל רק אחרי שהסכמי אוסלו ייושמו באורח משביע רצון.
ב-14 ביוני 1994 ערך טונקו עבדאללה בן טונקו עבד אל-רחמן, אחיו של היאנג די-פרטואן אגונג באותו זמן טואנקו ג'עפר, ביקור פרטי בישראל. הוא היה יושב ראש של ארגון חברות מסחריות והשקעות במלזיה. טונקו עבדאללה נפגש בין היתר עם ראש ממשלת ישראל יצחק רבין ושר החוץ שמעון פרס. כשנודע הדבר בקואלה לומפור הכחיש ראש הממשלה מאהאטיר את השמועות לפיהן הביקור הוא ביקור דיפלומטי מטעם ממשלת מלזיה ושטונקו עבדאללה היה שליח דיפלומטי רשמי של מדינתו. הוא טען כי לא ידע על הנסיעה ושהיה זה ביקור עסקי לכל דבר ועניין. ב-16 ביולי שב טונקו עבדאללה למולדתו והצהיר שביקורו היה פרטי ונועד לבדוק אפשרויות לעסקים בתחומי התיירות והטכנולוגיה במסגרת ביקור נסיעה שערך בין כה וכה לאירופה. טונקו עבדאללה טען שממשלת ישראל ניצלה את ביקורו כדי לגרוף הון פוליטי מפני שהוא אחיו של המלך, שכן לפגישותיו עם רבין ופרס היה אופי חברתי בלבד. חרף התנצלותו של טונקו עבדאללה, שר המשפטים המלזי הורה על פתיחת חקירה נגדו ועל החרמת דרכונו על שהפר החוק בכך שביקר בישראל.
באותם הימים בהם עסקה ממשלת מלזיה לצד כלי התקשורת במלזיה בביקורו של טונקו עבדאללה בישראל, הודיע מאהאטיר כי ראש ממשלת ישראל יצחק רבין כתב לו מכתב ובו הציע כינון יחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות בעקבות ההפשרה ביחסי ישראל-הפלסטינים. מאהאטיר התבצר בעמדתו הנוקשה כלפי ישראל וגרס כי לא יוקמו שום יחסים רשמיים בין ישראל למלזיה כל עוד הבעיות התלויות והעומדות בין ישראל לאש"ף במסגרת הסכסוך הישראלי-פלסטיני לא ייפתרו לצמיתות. לעיתונאים מלזים הוסיף מאהאטיר כי אין הוא שוכנע בכנותה של עמדת ישראל בתהליך השלום הישראלי-פלסטיני, טען כי "ישראל ממשיכה להשפיל את העם הפלסטיני ואינה מתכוונת להשיב לו את ירושלים", ובינתיים אין כל כוונה לבטל את האיסור על קיום מסחר עם ישראל. ב-9 באוקטובר 1994, בעת ביקורו שערך בירדן, הסביר מאהאטיר במסיבת עיתונאים כי מלזיה תכונן עם ישראל קשרים דיפלומטיים רק אחרי שייחתמו הסכמי שלום בין ישראל למדינות ערב, ימולאו תנאיהם של הערבים והצד הערבי יתרצה מיישום ההסכמים, במיוחד בסוגיית מעמדה הבינלאומי של ירושלים. חרף דברים אלה, באותה השנה נוצרו קשרים בלתי-פורמליים בין שגריר ישראל בסינגפור לבין משרד החוץ המלזי.