stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דימיטריס סרוואקוס
קריירת משחק > נבחרת יוון

סרוואקוס החל את הקריירה הבינלאומית עוד כשחקנה של פאניוניוס, כאשר ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת יוון ב-1 בדצמבר 1982, תחת המאמן חריסטוס ארכונטידיס. הוא נכנס כמחליף לעשרים דקות בהפסד הביתי של יוון 1–3 לשווייץ במשחק ידידות. את שער הבכורה שלו בנבחרת כבש כשנה לאחר מכן, בהופעתו השישית במדיה והשלישית שלו במוקדמות יורו 1984. סרוואקוס כבש את השער היחיד בניצחונה הביתי של יוון 0–1 על לוקסמבורג, ב-14 בדצמבר 1983.
לאחר אותו הטורניר היה סרוואקוס שותף לארבעה טורנירי מוקדמות נוספים מהם כשלה הנבחרת להעפיל. לאחר שהיה שותף לטורנירי מוקדמות מונדיאל 1986 ומוקדמות יורו 1988, ובמהלכו של טורניר מוקדמות מונדיאל 1990, החליף סרוואקוס את ניקוס אנסטופולוס בתפקיד קפטן הנבחרת, תפקיד אותו נשא עד לדצמבר 1991. בסך הכול הוביל את יוון כקפטן 26 פעמים במהלך תקופה זו, בה נכשלה הנבחרת להעפיל גם ממוקדמות יורו 1992.
לאחר כשנתיים מחוץ לסגל הנבחרת וללא סרט הקפטן, חזר סרוואקוס לסגל תחת המאמן אלקטס פנאגוליאס, וכבש שער אחד בשתי הופעות במוקדמות מונדיאל 1994, מהם הצליחה יוון להעפיל לטורניר המונדיאל לראשונה בתולדותיה. הוא זומן על ידי פנאגוליאס לסגל היווני לטורניר הגמר בארצות הברית, והוביל אותה כקפטן להופעתה הראשונה אי פעם במסגרת המונדיאל, בה הובסה יוון 0–4 על ידי ארגנטינה. הייתה זו הופעתו היחידה בטורניר, והוא לא שותף בתבוסה 0–4 לבולגריה ובהפסד 0–2 לניגריה, שסיים את הטורניר החלש ביותר לנבחרת אירופית במסגרת המונדיאל.
כשלושה חודשים לאחר הטורניר, ב-7 בספטמבר 1994, ערך סרוואקוס את הופעתו האחרונה במדי יוון, בה ניצחה יוון 1–5 בחוץ את איי פארו במסגרת מוקדמות יורו 1996. סרוואקוס, שפתח עם סרט הקפטן, אף כבש את השער הראשון במשחק. בסך הכול ערך סרוואקוס 78 הופעות במדי יוון, מתוכן שלושים כקפטן, וכבש 22 שערים.
חיים אישיים

דימיטריס הוא בנו של תנאסיס סרוואקוס, ששיחק אף הוא בפאניוניוס ובנבחרת יוון.
תארים

הגביע היווני: 1978/1979
אליפות יוון (3): 1985/1986, 1989/1990, 1990/1991
הגביע היווני (6): 1985/1986, 1987/1988, 1988/1989, 1990/1991, 1992/1993, 1993/1994
הסופר קאפ היווני (2): 1988, 1993
הגביע היווני: 1995/1996
הסופר קאפ היווני: 1996
סטטיסטיקות > מועדונים

| עונה | קבוצה | ליגה | בליגה> הופעות | בליגה> שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1977/1978 | פאניוניוס | יוון ליגת העל היוונית | 1 | 0 |
| 1978/1979 | פאניוניוס | יוון ליגת העל היוונית | 9 | 0 |
| 1979/1980 | פאניוניוס | יוון ליגת העל היוונית | 12 | 0 |
| 1980/1981 | פאניוניוס | יוון ליגת העל היוונית | 33 | 4 |
| 1981/1982 | פאניוניוס | יוון ליגת העל היוונית | 31 | 13 |
| 1982/1983 | פאניוניוס | יוון ליגת העל היוונית | 28 | 8 |
| 1983/1984 | פאניוניוס | יוון ליגת העל היוונית | 28 | 10 |
| 1984/1985 | פנאתינאיקוס | יוון ליגת העל היוונית | 23 | 15 |
| 1985/1986 | פנאתינאיקוס | יוון ליגת העל היוונית | 29 | 15 |
| 1986/1987 | פנאתינאיקוס | יוון ליגת העל היוונית | 23 | 13 |
| 1987/1988 | פנאתינאיקוס | יוון ליגת העל היוונית | 26 | 5 |
| 1988/1989 | פנאתינאיקוס | יוון ליגת העל היוונית | 25 | 5 |
| 1989/1990 | פנאתינאיקוס | יוון ליגת העל היוונית | 24 | 11 |
| 1990/1991 | פנאתינאיקוס | יוון ליגת העל היוונית | 30 | 23 |
| 1991/1992 | פנאתינאיקוס | יוון ליגת העל היוונית | 33 | 24 |
| 1992/1993 | פנאתינאיקוס | יוון ליגת העל היוונית | 14 | 2 |
| 1993/1994 | פנאתינאיקוס | יוון ליגת העל היוונית | 25 | 12 |
| 1994/1995 | א.א.ק. אתונה | יוון ליגת העל היוונית | 30 | 21 |
| 1995/1996 | א.א.ק. אתונה | יוון ליגת העל היוונית | 17 | 0 |
| 1997/1998 | פנאתינאיקוס | יוון ליגת העל היוונית | 2 | 0 |
| סך הכול בקריירה | סך הכול בקריירה | סך הכול בקריירה | 443 | 181 |
סטטיסטיקות > נבחרת לאומית

| נבחרת יוון> שנה | נבחרת יוון> הופעות | נבחרת יוון> שערים |
| --- | --- | --- |
| 1982 | 2 | 0 |
| 1983 | 4 | 1 |
| 1984 | 5 | 0 |
| 1985 | 6 | 1 |
| 1986 | 9 | 2 |
| 1987 | 7 | 3 |
| 1988 | 10 | 1 |
| 1989 | 10 | 4 |
| 1990 | 8 | 6 |
| 1991 | 8 | 0 |
| 1992 | 9 | 2 |
| 1993 | 2 | 1 |
| 1994 | 6 | 1 |
| סה"כ | 78 | 22 |
הארגון הערבי לתיעוש

לוגו הארגון
הארגון הערבי לתיעוש (בערבית: الهيئة العربية للتصنيع; באנגלית: Arab Organization for Industrialization בראשי תיבות: AOI) הוא חברה ממשלתית מצרית לתעשייה עתירת ידע לפיתוחי תעשייה ביטחונית וצבאית ולצרכים אזרחיים. הארגון, המעסיק כ-16,000 עובדים, הוא אחד הארגונים התעשייתיים הגדולים במצרים. יו"ר מועצת המנהלים הציבורית הוא נשיא מצרים וכמה מחבריה הם שרים חברי הקבינט. מטה הארגון שוכן ברובע הליופוליס שבקהיר.
היסטוריה

ראשיתו של הארגון ב-1975 כמיזם פאן-ערבי לפיתוח עצמאי של יכולות מתקדמות, כמשקל נגד ליכולות התעשייה הצבאית הישראלית, בו היו שותפות קטר, ערב הסעודית, איחוד האמירויות הערביות ומצרים.
בשנת 1979, לאחר חתימת הסכם השלום בין ישראל למצרים, פרשו מהארגון כל המדינות החברות פרט למצרים. עד 1993 הן היו חברות רשומות, אך לא פעילות. ב-1993 הולאם הארגון באופן מלא על ידי הממשלה המצרית והפך לחברה ממשלתית הכפופה למשרד התעשייה המצרי.
פעילות

לארגון 12 מפעלי ייצור. באופן מסורתי הצרכן העיקרי והמאפיין המרכזי של הצרכים ממוצרי החברה היה צבא מצרים, אולם, עקב הסיוע האמריקאי המאפשר למצרים (כמו לישראל) לרכוש ציוד צבאי בארצות הברית הלך נתח הייצור הצבאי שבו והצטמצם. לפי הצהרת הארגון מ-2012 ‏70% מתוצרתו מיועדת לשוק האזרחי.
הארגון מפעיל מפעלי תעשייה אווירית בחלואן המייצרים מטוסים קלים ומוסמך לייצר חלקי-חילוף עבור חברת דאסו תעופה ו-SAGEM ומפעל מנועים המייצר, בנוסף למנועי מטוסים גם מנועים לתעשייה האזרחית לתחומי הרכבות והמשאבות, לצריכה מקומית ולייצוא.
מפעל האלקטרוניקה של הארגון מייצר בעיקר תוצרת אזרחית, ציוד טלפוניה, מכשירי טלוויזיה וצלחות לוויין ביתיות הנפוצות בארצות ערב במותג Pluto.
מפעל הרכב Arab-American Vehicles (רכב ערבי-אמריקני) שנוסד ב-1977 מייצר רכבי ג'יפ וחלקי-חילוף ברישיון מקורי וזכה במכרזי ייצור של קיה ופז'ו.
הארגון שותף בתוכנית החלל המצרית דרך החזקה בחברת הלוויינים ניילסאט.
הערות שוליים

1 2  פרופיל באתר עיתון מצרי, 5 בספטמבר 2012 55
K-8 של חיל האוויר המצרי. מטוס אימון סיני זה מורכב במצרים על ידי מפעלי התעשייה האווירית של הארגון
הארגון למורשת תרבותית באיראן

| --- | --- |
סמל הארגון
 תחום:  תרבות חומרית, ארכאולוגיה, תיירות
 שפה רשמית:  פרסית
 מדינה:  איראן 
 משרד ראשי:  משרד החינוך והתרבות (איראן)
 מטה הארגון:  טהראן
 מקום פעילות:  איראן
 יושב ראש:  עלי אסגר מונסאן
 תקופת הפעילות:  1985–הווה (כ־39 שנים)
 http://www.ichto.ir/
 
הארגון למורשת תרבותית, מלאכות יד ותיירות באיראן (בפרסית: سازمان میراث فرهنگی، صنایع دستی و گردشگری ایران) הוא מוסד מחקר, חינוך ופיקוח הממומן על ידי ממשלת איראן ועובד בשיתוף פעולה עם נשיא איראן. הארגון עוסק בפעילויות בתחומי הארכאולוגיה, מלאכות יד מסורתיות וקידום התיירות.
הארגון הוקם ב-1985 בעקבות איחוד של מספר ארגונים קטנים. החל משנת 2017 עומד בראש הארגון עלי אסגר מונסאן.
מיזמים ארכאולוגיים בחסות הארגון

צ'וגה זנביל
סולטנייה
תח'ת-י סולימאן
מצודת בם
פרספוליס ופסארגאדה
אַיַאפּיר (בעיר איד'ה)
הפת טפה במחוז ח'וזסתאן
מוזיאונים ואתרים בחסות הארגון

בנוסף לאתרים הארכאולוגיים, לארגון למורשת תרבותית יש סניפים בערים רבות באיראן האחראים על מיזמים מקומיים, מוסדות חינוך ותרבות. המוזיאונים הלאומיים של איראנים נתונים גם הם תחת חסות הארגון:
המוזיאון הלאומי של איראן בטהראן
מוזיאון פארס בשיראז
המוזיאון הלאומי להיסטוריה של מדעי הרפואה בטהראן
המוזיאון הלאומי למכוניות בכרג'
מוזיאון רזא עבאסי בטהראן
הערות שוליים

↑  "תולדות הארגון" (פרסית), מתוך האתר הרשמי.
הדצ'מווירים

הדצ'מווירים (ברומנית: Decemvirii - נגזר מהמילה הלטינית למספר 10) הוא הכינוי שניתן לקבוצה של עשרה לגיונרים רומנים, שרצחה ב-16 ביולי 1936 את מיכאי סטלסקו, מתחרה פוליטי ואידאולוגי, שתקף את התנועה הלגיונרית ואת ראשה, קורנליו זליה קודריאנו.
סטלסקו היה בעצמו חבר בתנועה לגיונרית והתקדם בה במהירות לצמרתה ואף נבחר לפרלמנט הרומני מטעמה. הוא נחשד בתוכנית להתנקש בחיי קודריאנו וסולק מהתנועה. לאחר סילוקו מהתנועה הלגיונרית יזם סטלסקו מפלגה משלו וכתב עת, שהתמקד בהתקפות על התנועה הלגיונרית וראשה. 
הדצ'מווירים רצחו את סטלסקו בעת שהיה מאושפז בבית חולים ולאחר הרצח ביתרו את גופתו תוך שירה וריקודים סביב לגופה. הם נעצרו, נשפטו למאסר עולם עם עבודת פרך ונכלאו.
בלילה שבין 29 ו-30 בנובמבר 1938 נרצחו ברומניה, בפקודת קרול השני, מלך רומניה, 14 לגיונרים כלואים, מראשי התנועה הלגיונרית: מנהיג התנועה, קורנליו זליה קודריאנו, שלושת הניקדורים ועשרת הדצ'מווירים.
דן קורטז

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  14 בספטמבר 1967 (בן 57) סוויקלי, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1988 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל  Quaker Valley High School 
 פרופיל ב-IMDb
 
דן קורטז (באנגלית: Dan Cortese; נולד ב-14 בספטמבר 1967) הוא שחקן אמריקאי.
ביוגרפיה

קורטז נולד בפנסילבניה וסיים תואר ראשון באוניברסיטה בצפון קרוליינה. הוא התפרסם על ידי כך שהנחה שתי תוכניות בערוץ MTV.
ב-1994 שיחק בסיינפלד בחור שאיילין יוצאת עמו ועקב דמותו בסדרה נטבע המונח "מימבו" (בימבו זהו כינוי לאישה יפה וטיפשה אז זוהי הגרסה הגברית של המונח).
ב-1995 שיחק תפקיד חוזר של תשעה פרקים בסדרה מלרוז פלייס. בשנת 1996 שיחק בדרמת הפשע "אויבי הציבור", לצד אריק רוברטס אליסה מילאנו.
שיחק בתפקיד הראשי כדוגמן תחתונים בסדרה "הארון של ורוניקה" ובסדרה "אחיות או לא להיות", בנוסף לכך הופיע בסדרות ג'ואי ו-CSI.
ב-2008 הנחה את התוכנית "אבא שלי טוב יותר מאבא שלך". בשנת 2009 שיחק בסיטקום של רשת ABC "לשרוד בפרברים" בכיכובו של בוב סאגט.
גשם בשדה קרב

"גשם בשדה קרב" הוא שיר עברי קצרצר מאת המשורר הישראלי יהודה עמיחי, שהתפרסם בקובץ שיריו הראשון, "עכשיו ובימים האחרים" (תל אביב: לקראת, תשט"ו 1955). השיר, שנכתב בסמוך למלחמת העצמאות, עוסק במות חברים לקרב והצער הכרוך בכך. זהו שיר קינה מכתמי אינטימי, המבטא את השכול הפרטי של הדובר באופן לקוני (אנ') ומאופק ולכן נוקב. השיר זכה להערכה מצד מבקרי ספרות ומשוררים והוא מהידועים שבשירי עמיחי.
נושא ואפיון

שיר זה של עמיחי הוא שיר מודרני מובהק. בשיר, המוקדש לחבר שנפל, יש מאופי המכתם (אפיגרמה). המכתם הוא אחת מצורות השירה הלירית ההגותית הקדומה שהתפתחה מתוך האלגיה היוונית (המאה ה-7 לפנה"ס), שהיא מעיקרה שיר קינה, דרך כתובות קצרות על מצבות לזכר נופלים (מן המאות ה-6 וה-5 לפנה"ס) אל שיר קצר ושנון שנושאיו מתרחבים ואופיו סאטירי (המאה הראשונה לפני הספירה בשירה הרומית). צורה שירית זו התקיימה בכל הדורות ועד ימינו. עניינו של המכתם הוא חוכמת חיים, רפלקסיביות (אנ') והגות הבאות לידי ביטוי בצמצום מרבי (2–6 שורות), בשנינות ובחריפות, בפרט בסיומו. לפי דב לנדאו, "פירוש המִלה אפיגרמה היא כתובת או הקדשה... היום האפיגרמה היא שיר קצר, מבריק, בעל אופי אישי, המסתיים ברעיון חריף, בעל תוכן שיכול להיות סאטירי או הגותי".
שירו של עמיחי הוא שיר הקדשה. זהו שיר לירי הגותי מובנה מאוד, קצר (בן חמישה טורים), תמציתי ומרוכז – המוליך אל חוד. ראשיתו של השיר באמירה מוכללת או אולי במחשבה המעלה תמונה פלסטית (אנ'): "גשם יורד על פני רעי" (טור 1). זהו גרעין הסיטואציה לפירוט השאלה מיהם הרֵעים הללו שעליהם הגשם יורד. מכאן שהכללה ופירוט הם תשתית המבנה הלוגי התמציתי של השיר, שהוא מבנה רטורי במהותו.
נושא השיר רווח בשירת עמיחי, שאיבד חברים בקרב: אובדן חיי אדם במלחמה והצער הכרוך בו. מוטיב המוות טמון בשיר מלכתחילה, גם אם באופן סמוי: מילות הכותרת "שדה קרב" והתואר "החיים" (טור 2) מובילים בהכרח אל אסוציאציה של מתים, אף כי מילה זו אינה נזכרת עדיין בטורים אלה; שהרי אם יש רעים חיים, משמע – יש גם רעים שאינם חיים. אסוציאציה זו של מתים עומדת ביחס ישר אל הכותרת וביחס ניגודי אל התואר "החיים".
התמונה הפלסטית "אשר מכסים ראשיהם בשמיכה" (טורים 2–3) מעלה אסוציאציה של כיסוי המת, וזאת על אף היותה מיוחסת עדיין לרעים החיים. ברובד הגלוי והישיר היא אף מכוונת לתאר התגוננות מפני הגשם. הרעים המתים "אשר אינם מכסים עוד" (טורים 4–5) הם הפואנטה החריפה שאליה מוביל השיר כולו. פואנטה שנונה זו, המבנה הרטורי התמציתי מאוד של השיר, היותו שיר לירי של הקדשה, וההגות על החיים והמתים – כל אלה בשילובם יחדיו תורמים לאופיו המכתמי של השיר.
נושא ואפיון > קינה לזכר דיקי

'גשם בשדה קרב' הוא שיר קינה. דבריו של הלל ברזל על סוגה זו הולמים יפה את השיר:
הקינה היא מקום המפגש הבלתי-נמנע, גם של השיר, הרוצה לסגת מן ההיסטורי אל הפרטי, עם אירועי הזמן. מדובר בזכרון האישי, שאינו יכול להימלט מן הזכרון הלאומי, כאשר המוות שבו מדובר מתקשר לאירועים לאומיים; מוסיף לקינה המתקשרת לרקע הלאומי את קינת היחיד, הנקשרת באסון הפרט. הקינה כז'אנר בעל שורשים היסטוריים ניצבה תמיד על שני יסודות שונים ומנוגדים זה לזה מזווית-הראייה של מוחש ומופשט: הפנייה לאישי, לאינטימי ביותר, כינוי המתים בשמם, וביחס המיוחד של משמיע הקינה אליהם. צד זה שבקינה משמיע לה מוחשיות, ממשות, שייכות לאירוע מוגדר בזמן ובמקום. מצד שני, הזדקקות לכוללות, לאמו, לניסוח חוק בשאלת החיים והמוות, חוק שהכל כפופים לו [...] הכוללות מושכת את השיר אל המופשט.
דיקי, שהשיר מוקדש לזכרו, הוא סגן חיים "דיקי" לַקסברגר (1920–1948), חבר קיבוץ גבעת ברנר, חברו ומפקדו של עמיחי, ששירת כמפקד פלוגה בפלמ"ח ונפל בקרב על משלטי חוליקאת, שבו לחם לצד עמיחי. עמיחי כתב לזכרו שני שירים נוספים: 'קינות על המתים במלחמה' (בספרו "מאחורי כל זה מסתתר אושר גדול", תשל"ד): "דִּיקִי נִפְגַע / כְּמִגְדַּל הַמַּיִם בְּיַד מָרְדְכַי. / נִפְגַע. חוֹר בַּבָּטָן. הַכֹּל זָרַם מִתּוֹכוֹ. // אֲבָל הוּא נִשְׁאַר כָּךְ עוֹמֵד / בּנוֹף זִכְרוֹנִי"; ו'חוליקת – השיר השלישי על דיקי' (בספרו "גם האגרוף היה פעם יד פתוחה ואצבעות", 1989): "כָּאן נָפַל דִּיקִי / שֶׁהָיָה גָּדוֹל מִמֶּנִּי בְּאַרְבַּע שָׁנִים וְהָיָה לִי כְּאָב / בְּעֵת צָרָה וּמְצוּקָה. עַכְשָׁו אֲנִי גָּדוֹל מִמֶּנּוּ / בְּאַרְבָּעִים שָׁנָה וַאֲנִי זוֹכֵר אוֹתוֹ / כְּמוֹ בֵּן צָעִיר וַאֲנִי אָב זָקֵן וְאָבֵל."; וכן קובץ הסיפורים "ברוח הנוראה הזאת" (1961). עמיחי מעולם לא שכח איך נשא את גופת חברו המת על גבו בשדה הקרב, כפי שכתב בשיר 'מאז': "נָשָׂאתִי אֶת חֲבֵרִי עַל גַּבִּי. / וּמֵאָז אֲנִי חָשׁ אֶת גּוּפוֹ הַמֵּת תָּמִיד, / כְּמוֹ רָקִיעַ כָּבֵד עָלַי, [...] כִּי נָפַלְתִּי בַּחוֹלוֹת הַנּוֹרָאִים שֶׁל אֶשְׁדֹּד, וְלֹא רַק הוּא."

בשיר עצמו אין פרטים מזהים כלשהם באשר לדמותו של דיקי או באשר לקרב שבו נפל.
דרכי עיצוב > הדובר והסיטואציה

השיר מתרכז בסיטואציה – תופעה אופיינית בשירה המודרנית הצעירה. אין בו תהליך של התחלה, אמצע וסוף, אלא הוא נמצא בהווה בלתי מוגדר. איננו יודעים דבר על אופי הקרב ועל מהלכו. תוצאת הקרב אף אינה נמדדת במושגים של כישלון הקרב או של ניצחון בו. הדגש הוא על עצם הסיטואציה, הבנויה על ניגודים – החיים מול המתים ו'האני השירי' העומד מול שני הקטבים של הקיום האנושי מזה ומזה. מקום הימצאו של הדובר השירי בסיטואציה המתוארת גם הוא בר משמעות. קרוב לוודאי שהדובר עצמו שרוי בשדה הקרב, וגשם יורד על פניו כמו על פני רעיו. מיקום זה של הדובר בשיר מאפשר קרבה מיוחדת בינו לבין קו הגבול התוחם בין החיים למוות. עדיין הוא שייך לעולם החיים, אך ברוחו הוא יכול להבין עד כמה קל הוא המעבר מן העולם הזה אל העולם האחר. יש בכך כדי להמחיש את האכזריות ואת האבסורדיות שבמלחמה ("שדה קרב"), שמעצם טבעה גוררת בעקבותיה מעברים שכאלה. בנוסף, יש בין הדובר לסיטואציה חיץ של ניכור, כאילו היא אינה נוגעת לו והוא מתאר אותה כצופה אובייקטיבי העומד מן הצד, לכאורה ללא רגש לגבי הסיטואציה ולגבי רגשותיו. לדברי חיים אהל, "ריכוז השיר מסביב לסיטואציה עצמה בלבד יוצר ארכיטקטוניקה קמצנית, האומרת ריכוז וצמצום ההבעה עד למקסימום".
דרכי עיצוב > עיצוב האיפוק הרגשי

בולט ביותר בשיר איפוק הרגש, שאף הוא תופעה אופיינית בשירה מודרנית. בשיר עצמו אין כלל מילים המבטאות רגש באופן ישיר, ובכל זאת השיר רווי כאב. עמיחי נזהר שלא ללבות את הרגש, ומתוך כך הוא נוקט תחבולות פואטיות המיועדות לרסן את הסנטימנט בשיר זה, שחומריו התמטיים גדושי רגש מעצם טבעם.
לדברי יאיר מזור,
המשורר נוקט שלוש דרכים לתת ביטוי לרגשות הדובר ובכך לשתף בהם את הקוראים:
א. היסט והכללה – בראש השיר ישנה הקדשה: "לזכר דיקי". באמצעותה אנו למדים שהדובר בשיר איבד חבר יקר לו, אשר לזכרו כתוב השיר. הקוראים מבינים שהתמונה "אלה אשר אינם מכסים עוד" מתייחסת גם אל דיקי. כאשר עמיחי מזכיר את שמו של חברו בהקדשה בלבד ולא בגוף השיר, וכאשר הוא מבליע את גורלו בגורל כלל המתים, נוצר איפוק הרגש באמצעות ההיסט וההכללה.
ב. מטפורה סמויה – התיאור הפלסטי "גשם יורד על פני רעי" בסמיכות לכותרת "גשם בשדה קרב" יוצר בתחילה רושם של עיצוב תמונת נוף חורפי בשדה קרב. ואף כי המילה "רעי" מחדירה אל תוך הנוף את הגורם האנושי, ואף כי יש במילה זו נגיעה אישית של הדובר, עדיין הגשם נתפס כפשוטו. אולם רוב תיאורי הנוף בשירה המודרנית אינם תיאורי נוף סתמיים (ובהקשר הישראלי, כבר קבע אברהם שלונסקי קו פואטי ביצירתו, שבשיריו אין נוף, אלא אם כן הוא בא לומר דבר מה על האדם; קביעה זו תופסת גם לגבי משוררים שבאו אחריו). טיבו של הגשם מתבהר לנו עם קריאת שני הטורים האחרונים: "ועל פני רעי המתים, אשר / אינם מכסים עוד". מילים אלו מחדירות לשיר את נושא המוות במפורש. עתה, בקריאה חוזרת של השיר, מקבל הגשם משמעות חדשה: הוא הופך למטפורה סמויה לדמעות שרצה הדובר השירי להוריד על מות חברו דיקי ועל מותם של רעיו שאינם בין החיים עוד. ובדומה לשימוש שנעשה באמצעי של ההיסט וההכללה בהקדשה לשיר (שנדון לעיל), גם כאן הביטוי לכאב ולבכי אינו ישיר. הגשם משמש אמצעי הסחה לבכי.
מידת האיפוק בשירו של עמיחי גבוהה, ורמת ההפשטה של הציור הלשוני תואמת אותו: אין בו דימוי מפורש של גשם לבכי, ואף לא מטפורה – כי אם מטפורה סמויה (שדרגת ההפשטה האופיינית לה גבוהה הן מזו של הדימוי והן מזו של המטפורה המקובלת, הבנויה מצירוף של מילה בעלת משמעות מילולית ושל מילה בעלת משמעות מושאלת). הדמעות או הבכי אינם מוזכרים בשיר זה מפורשות, ועל הקוראים להבין את הגשם כהשאלה לבכי מתוך הסיטואציה המתוארת בשיר; תיאור הגשם כיורד על הפנים מעלה בעקיפין אסוציאציה של דמעות ובכי.
ג. אמצעי דרמטי – גורם שלישי התורם לעיצוב מאופק של רגש בשיר הוא אמצעי דרמטי של הנגדה. יש בשיר אנלוגיה ניגודית בעלת עוצמה בין הרעים החיים לבין אלה המתים. אנלוגיה ניגודית זו מחריפה במיוחד באמצעות המתח שיוצר עמיחי בין תוכן לצורה:
במבנה זה יוצרת ו' החיבור המשכיות, ולפיכך – שוויון. אולם שוויון זה, המתערער מלכתחילה בשל הקו המפריד שבסוף טור 3, מתנפץ פעמיים במישור התוכני: פעם אחת על ידי המילה "המתים" (טור 4), הבאה בהנגדה למילה "החיים" (טור 2) ובכך מנפצת את השוויון התחבירי של "על פני" (טורים 2, 4); ופעם אחרת על ידי המילים "אינם מכסים עוד" (טור 5), המנפצות את השוויון התחבירי של "אשר" (טורים 2, 4). ההשהיה שאחרי המילה "אשר" (טור 4), הנוצרת מתוקף הפסיחה, יוצקת למרווח החטוף שנוצר את תחושת הצער התהומי של הדובר בשיר, צער שאין לו ביטוי מילולי. כלומר: המבנה התחבירי הזהה מהווה תשתית לוגית שעליה מתנפץ ביתר עוז הניגוד שבין החיים למתים, המכסים ושאינם מכסים עוד. ההנגדה המועצמת וההשהיה שבסופה חוזרים ומשמשים גם הם דרך עקיפה לביטוי רגש בשיר. בין באמצעות ההיסט וההכללה, בין באמצעות המטפורה הסמויה ובין באמצעות היסוד הדרמטי – הרגש אינו מובע באופן מילולי ישיר, וכתוצאה מכך חל איפוק הרגש בשיר.
עמדות פילוסופיות

בשיר זה, שהוא מודרני כל כך בכל פן שבו, לא נפקד גם מקומה של ההומוצנטריות. אין ספק שהאדם הוא העומד במרכז עניינו של השיר, ובשתי דרכים:
השיר מביע את צערו של הדובר על מותם של רעו ושל רעיו, צער המתבטא בדרכים שנזכרו לעיל. על ידי כך הופך הדובר לנקודת המוצא להתבוננות במתואר בשיר, כלומר – לנקודת התצפית בשיר; אך אין זו נקודת תצפית מופשטת, באשר יש לדובר, ככל הנראה, נוכחות של ממש בסיטואציה וזיקה אישית אל הדמויות שבה, מה שמעניק לשיר אופי אישי מיוחד.
השיר מעלה את מושא צערו של הדובר – הרע דיקי וחברים אחרים שנפלו במלחמה.
ומנקודת מבט פילוסופית: לדברי אורציון ברתנא, "נראה כי עמיחי עומד בראשית שירתו בעמדה הטיפוסית להוגה הקיומי: הוא מאוכזב ממשמעות ערכית בעולם, ובעקבות אכזבה זאת הוא גוזר את הערך הקיומי".
הגשם, המשווה בסופו של דבר בין החיים למתים ביורדו על פניהם שווה בשווה, מציין את חלוף האדם מול התמד פעולת הטבע. לפיכך, 'משחקי המלחמה' של בני האדם נמצאים תפלים ואבסורדיים, שהרי חייהם, שסופם עפר, הם בלאו הכי כהרף עין מול הנצח או מול הטבע המתנהג לפי חוקיו. יש כאן יותר הבעת צער מאשר מחאה. צערו של האני השירי, הן על מות רעו ורעיו והן על תִּפְלותם של בני האדם בהילחמם, נשאר תלוי בחלל לאחר הנקודה המסיימת את השיר. נקודת מבט זו מעמידה את השיר כשיר הגות, ויחד עם הפן האישי משלימה את אופיו המכתמי. השקפת עולם שלמה נדחסת בתוך חמש שורות שיר קצרות וטעונות של הקדשה שלה אופי אישי, ליריקה הגותית מרוכזת ותמציתית וסיום חריף – כדרכו של המכתם בימינו.
מעמד השיר והערכה

המשורר נתן זך, בביקורת שפרסם עם הופעת ספר שיריו של עמיחי "עכשיו ובימים האחרים" ב-1955, קבע כי בשיר "מגיעה הלאקוניות שלו לידי הישג נדיר בשירת המלחמה שלנו". המשורר, העיתונאי והעורך משה דור הגדיר את השיר ""שיר קטן-בכמותו וגדול-באיכותו", "אחד השיאים האמנותיים שהציב משורר מעולה זה ומעיד עד מה היטיב לקלוע אל המטרה"; לדעתו, "מי שחיבר את השורות הספורות והנפלאות האלו – חסדה של שירה משוך אליו". גם לדעת המשורר והעורך יעקב בסר, "השיר 'גשם בשדה קרב' הוא אחד השירים המיוחדים, המדויקים ביותר, המבטאים את חוויית החייל שבשדה הקרב, שאני מכיר". מבקר הספרות ב"י מיכלי גרס כי
לדברי זאב ענר, מדובר ב"שיר שהפך סמל לפשטות ולאיפוק". המשורר אריה סיון הגדיר את שירו של עמיחי "תמצית כל הפואטיקה שלנו. [...] שורות שאין בהן אף מלה מיותרת, מלים פשוטות, רזות כל-כך, והרזון הזה פוגע, מנחית מהלומה ישר לתוך הלב". לדבריו, השיר הוא "דוגמה לתמצית המהפיכה שאירעה בשירה העברית בראשית שנות החמישים, החיסכון הזה במילים, הריכוז הזה, המלים שהן יומיומיות ובכל זאת – איזו עוצמה יש להן". חוקר הספרות דן מירון הגדירו "שיר המלחמה התמציתי והנוקב ביותר של עמיחי". לפי המשורר והעורך צבי עצמון, "הקינה הגבישית, בת חמש השורות, המוקדשת לדיקי, היא אחד מיסודות השירה העברית והתודעה הישראלית זה עשרות שנים". גם בעיני הסופר והעורך דרור גרין, השיר הוא "תמצית שירתו של עמיחי". המשורר והעורך עמיחי חסון רואה בשיר "עולם שלם בחמש שורות מדויקות, כואבות". המשורר וחוקר הספרות אורציון ברתנא קבע:
אין כמעט דבר שנאמר בשיר קצר ופשוט זה, ואינו מובן בקריאה ראשונה לקורא, בלשונו ובמבנהו. המוות נוכח. קיומו חד-משמעי. אל נוכח המוות, השאלה מה אפשרי ומה בלתי אפשרי בחיים, מקבלת משמעות חדשה. המוות לא מפוענח, אבל מעצם נוכחותו יש להסתכל, מכאן ואילך, על החיים הסתכלות חדשה. השיר סמלי, אבל [...] הסמל אינו פוגע בקונקרטיות של התמונה כפי שהיא.
ובסיכום, חוקר הספרות יאיר מזור סבור כי
מתחוור לקורא/ת כי השיר אשר נראה במפגש ראשון כפשוט עד כדי אלמנטרי, מפגין לאמתו של דבר תחכום פואטי משוכלל ומרשים בשנינותו. שכן, השיר מעצב ומציב במרכזו צומת מורכב, ובו מצטלבות ואליו מתנקזות תחבולות אסתטיות בתחום הרטוריקה, הטון, נקודת התצפית, התחביר ומפלס השפה, וכולן נרתמות ומתועלות באורח סימולטני לאותה משימה אסתטית: הפגת הרושם של הרגש העודף, הורדת הרף של התגובה האמוציונאלית עד לגובה הרצוי, שהוא נמוך, נמוך ומרוכך מאוד, ובכוונה תחילה. [...]
אותו שיר פעוט, ארבע וחצי שורות קצרות בסך-הכול, הוא בבחינת קנקן אשר דיוקנו החיצון, הצנוע, הצנום, הכה-פשוט ופשטני למראה, הוא בבחינת מעטה עליון מטעה, משלה ומוליך שולל: כי הוא רחוק מלהעיד על המורכבות העשירה, הרב-רבדית והרבגונית והמאתגרת אשר מעוגנת וגלומה בין שורותיו.
תרגומים

השיר תורגם פעמים מספר לאנגלית, כמה פעמים לצרפתית, וכן לשפות נוספות.
לחנים

בשנות ה-70 הולחן השיר על ידי שלמה גרוניך והושר בפיו בתוכנית "כל שיר", ששודרה באמצע אותו עשור בטלוויזיה החינוכית.
מאוחר יותר, כנראה בתחילת שנות ה-80, הלחין את השיר שאול גולדווסר מקיבוץ המעפיל, לחן לקול וגיטרה (שכנראה לא בוצע).
ב-1998 הוציא המוזיקאי אשר ביטנסקי (תחת הפסבדונים 'אבא') אלבום אוסף ובו ביצועו לשיר, שהולחן.
אזכורים בספרות

בשנת 1991 התפרסם שיר המחאה של רמי דיצני 'שתן בשדה רקב', שהוא פרפרזה אירונית על שירו של עמיחי – ביקורת על הישראליות גסת הרוח, על המלחמה המשחיתה ועל ההשחתה המוסרית שמייצר הכיבוש, תוך התמקדות באקט של השתנה כהשפלה: "שתן זולג על פני בני-דודי / קורסים מסריחים מכוסי עיניים / זרועותיהם כפותות לאחור – / ועל אצבעות אחי / המנערים רוכסים מגחכים / מכסים על ערוה.".
באותה שנה (1991), בעת מלחמת המפרץ, חיבר צבי עצמון את שירו 'שמיכת שיר, מצבה / מחוקה', שהתפרסם ב-1992 בכתב העת הספרותי "אפס שתיים" ובמוסף הספרות של העיתון "על המשמר". השיר נכתב בעקבות מותו של נהג טנק במהלך אימון טנקים, ביום שבו טפטף גשם במדבר; הוא חובר כבר באותו היום בשדה הטנקים. השיר מוגדר בתת-כותרת: "(מעין ווריאציה על עמיחי לזכר דיקי)", ותחתיה הקדיש המשורר את השיר "לזכרו של דומינסקי [נהג הטנק, רם דומינסקי] ובעיקר לעצמי".
שיר ללא שם מאת טניה הדר הפותח במילים: "גשם דקיק, זהֹב יורד על לבי, על שפתי / על עיני / החרבות", שהתפרסם ב-2002–2003 בכתב העת לשירה "משיב הרוח", מתכתב עם שירו של עמיחי ומצטט את השורה הראשונה שלו כהקדמה לשיר.
גם אריה סיון חיבר שיר קצר ללא שם (2004) הבנוי בין ניגוד בין החיים למתים ורומז לשירו של עמיחי: "יָמִים חַמִּים. יָמִים חַמִּים / זֵעָה נִגֶּרֶת לְאָרְכָּם / של חַמּוּקֵי גּוּפִים חַיִּים / וְהַמֵּתִים לֹא מַזִּיעִים / גַּם לֹא זֵעָה קָרָה.". אצל סיון הגשם מוחלף בזעה בקיץ, הניגרת מן החיים אך לא מן המתים.
שירים נוספים המתכתבים עם 'גשם בשדה קרב': שיר מאת שור ענתבי (2004);
מחזור השירים של יצחק לאור 'גשם על פני אירופה' (2007), הכולל רמיזות חוזרות לשירו של עמיחי;
ו'פוגה גרמנית' מאת נתן וסרמן (2011).
לקריאה נוספת

"גשם בשדה קרב", בתוך: רבקה מעוז (בחרה, הקדימה הקדמה והציעה עיונים לשישה שירים), גשר למשתלמים, יט: לקט משירי יהודה עמיחי, ירושלים: המחלקה לחינוך ולתרבות בגולה של ההסתדרות הציונית העולמית, תשמ"ד 1983, עמ' 95–99.
יאיר מזור, "על הקנקן, על מה שבתוך הקנקן, ועל מה שביניהם: פשטות כמורכבות ומורכבות כפשטות בשירת זך ועמיחי", אפריון 56 (1999), 47–48 (נדפס שוב בספרו אהבה במושב האחורי: השירה העברית בשנות הששים, אור יהודה: זמורה-ביתן, 2005).
רבקה גמינדר-הלפרין, "'גשם בשדה הקרב' ו'כתב סתיו' – השוואה", Hebrew Higher Education‏ (Madison, WI)‏ 10 (2002), 37–41.
בלהה רובינשטיין, "יהודה עמיחי – שירים על עצמו ועל עצם הדבר", בספרה: שירים ומה שביניהם: על משוררים ושירים בתכנית הלימודים החדשה לבית הספר העל-יסודי, תל אביב: עם עובד, תשס"ג 2003, חלק ב, עמ' 157–177. (שירים על אדם במלחמה)