stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סמינר בית יעקב תל אביב (שצ'רנסקי)
הקמה

סמינר בית יעקב תל אביב הוא הסמינר החרדי הראשון שהוקם ביישוב החדש בארץ ישראל בשנת 1933. בראש הסמינר עמד הרב מאיר שצ'רנסקי שהקים אותו כסניף לתנועת בית יעקב שפעלה במזרח אירופה. הרב מאיר שצ'רנסקי היה חסיד גור שעלה לארץ ישראל מפולין בשנת 1933 והיה עסקן ופעיל במפלגת אגודת ישראל ובצעירי אגודת ישראל כמו כן, היה עסקן בחברה קדישא בתל אביב. לצד יסוד הסמינר, הוציא הרב שצ'רנסקי לאור שורה של ספרים שנועדו ללימוד התלמידות ובהם "העבר הישראלי" וספרי הלכות שיועדו לבנות.
הסמינר שימש אבן-דרך לרשת הסמינרים להוראה של 'בית יעקב' בארץ ובעולם היהודי. בהקמת המוסד ראתה הנהגה החרדית מעשה גבורה, שמהווה תשובה לגימנסיה הרצליה החילונית שהוקמה בתל אביב. אולם בפועל חלק מהמשפחות החרדיות בסביבה, שלחו את בניותיהם ללמוד במוסדות של תנועת המזרחי. עם פטירתו של הרב מאיר שצ'רנסקי בשנת 1972 עבר ניהול הסמינר לידי בנו הרב בנימין שצ'רנסקי, במקביל ניהל את הסמינר החל משנות ה-90 הרב משה צבי רייס. הרב בנימין שצ'רנסקי הקים בבני ברק שלוחה של הסמינר המיועדת להשתלמויות למורות, השלוחה נקראת "בית המורה". הסמינר השתייך ליישוב החדש וראה עצמו ליברלי יותר מאנשי הישוב הישן.
מאז פטירתו של הרב בנימין שצ'רנסקי בשנת 2018 מנהל את הסמינר הרב יצחק שצ'רנסקי, סגן המנהל הוא הרב אריה זנד, מזכ"ל הסמינר הוא הרב צבי חסיד.
הסמינר שוכן ברח' יצחק אלחנן ליד שכונת נווה צדק בתל אביב.
ראו גם

סמינר בית יעקב
בית יעקב
לקריאה נוספת

קונטרס זיכרון: ליום השנה עשרים לפטירת הרב מאיר שצ'רנסקי, תל אביב: בית יעקב
הערות שוליים

↑  דוד תדהר (עורך), "מאיר שצ'רנסקי", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ט (1958), עמ' 3271
↑  לאה ריימן, שינויים ותמורות בהכשרת מורות בחינוך החרדי: יחסי גומלין בין המדיניות לבין "השדה" במבט היסטורי ועכשווי, חקר החברה החרדית 4, פברואר 2017, 1–27
↑  קימי קפלן, ספרי לימוד להיסטוריה בחברה החרדית: הדור הראשון, עיונים בתקומת ישראל 17, 2007, עמ' 1–47
↑  עונש בסמינר "בית יעקב", מעריב, 31 בדצמבר 1967
↑  משה ויסברג, אבל: מנהל הסמינרים המיתולוגי הלך לעולמו, באתר בחדרי חרדים, 25 ביולי 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306987105171  LCCN: nr2003036658  VIAF: 137743062   WorldCat (עם VIAF): 137743062
סן פולו (רובע)

| --- | --- |
 מדינה:  איטליה איטליה
 מחוז:  ונטו ונטו
 שטח:  0.43 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ ברובע:  8,000 (2006)
  ‑ צפיפות:  23,529 נפש לקמ"ר (2006)
 קואורדינטות:  45°26′17″N 12°19′59″E﻿ / ﻿45.438055555556°N 12.333055555556°E﻿ / 45.438055555556; 12.333055555556 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ונציה מוגדלת) סן פולו(למפת ונציה רגילה) סן פולו     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה    tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
סן פולו (באיטלקית: San Polo – "פאולוס הקדוש") הוא הקטן מבין רובעי העיר ונציה שבאיטליה.
שטחו של הרובע 348 דונמים והוא ממוקם לגדתה המערבית של התעלה הגדולה.
הרובע ממוקם באחד האזורים העתיקים ביותר של העיר. ההתיישבות הראשונה באזור אי הריאלטו זה החלה במאה התשיעית. הרובע נקרא על שם כנסיית סן פולו די ונציה הנמצאת בו.
מאז המאה העשירית מהווה הרובע את המרכז העסקי של העיר ונציה. בשנת 1097, בסמוך לגשר ריאלטו הוקם ברובע השוק המרכזי של העיר (הגשר עצמו נבנה במאה ה-13 על מנת לקשר את הרובע לרובע סן מרקו).
אתרים עיקריים

ברובע ממוקמות כנסיות רבות ובהן סן ג'קומו די ריאלטו (אחת העתיקות בכנסיות העיר, אם לא העתיקה שבהן), סנטה מריה גלוריוזה דיי פרארי וסן רוקו. כמו כן ממוקם ברובע הסקולה גראנדה די סן רוקו וכיכר סן רוקו הסמוכה לו.
סנטיאגו מלה

סנטיאגו אנדרס מלה קסטניירו (בספרדית: Santiago Andrés Mele Castañero; נולד ב-6 בספטמבר 1997 במונטווידאו שבאורוגוואי) הוא כדורגלן אורוגוואי המשחק בעמדת השוער בקבוצת אוניון סנטה פה מליגת העל הארגנטינאית, בהשאלה מפלאסה קולוניה.
קריירת מועדונים

מלה גדל במחלקת הנוער של פניקס מליגת העל האורוגוואית. הוא ערך שש הופעות ליגה במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון. בהמשך שיחק באוסמנליספור, אנקרגוג'ו וליידה.
ב-13 באוקטובר 2020 חתם מלה בפלאסה קולוניה מליגת העל האורוגוואית.
ב-24 בינואר 2022 הושאל מלה לאוניון סנטה פה מליגת העל הארגנטינאית.
קריירה בינלאומית

מלה זכה עם נבחרת אורוגוואי עד גיל 20 בטורניר אליפות אמריקה הדרומית עד גיל 20 בשנת 2017.
תארים

אליפות אמריקה הדרומית עד גיל 20 (1): 2017
ספרות ערביות

מגדל השעון בחאן אל-עומדאן, עכו. בצד שמאל שעון עם ספרות ערביות, ובצד ימין שעון עם ספרות הודיות-ערביות
ספרות ערביות הן הסימנים בהם משתמשים ליצוג מספרים בעת כתיבה בערבית. ספרות אלו נמצאות בשימוש בעיקר בארצות המזרח התיכון אך גם בארצות לא ערביות כגון איראן, אפגניסטן ופקיסטן.
הספרות קרויות בטעות ערביות כיוון שהגיעו לעולם המערבי בעת אימוצן מהערבים, אך למעשה מקורן בהודו, ממנה חלחלו לארצות ערב.
הספרות הערביות משמשות לכתיבת מספרים בשיטה העשרונית ובשל כך ישנם בסה"כ 10 סימנים. בטבלת ההמרה הבאה מוצגות הספרות הערביות לעומת הספרות ההודיות-ערביות אשר נמצאות בשימוש בשפה העברית:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ספרות המע'רב ההודיות הערביות | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| ספרות המשרק ההודיות הערביות | ٠ | ١ | ٢ | ٣ | ٤ | ٥ | ٦ | ٧ | ٨ | ٩ |
| הספרות ההודיות הערביות הפרסיות | ۰ | ۱ | ۲ | ۳ | ۴ | ۵ | ۶ | ۷ | ۸ | ۹ |
בווריאציה של ההודיות הערביות הפרסיות, הנמצאת בשימוש בשפות הודו-אריות (כמו הפרסית, הכורדית, הפשטו, האורדו, וכולה), הסימנים לספרות ארבע, חמש ושש הם: ۴, ۵, ۶ בהתאמה.
שמות בשפות שונות

מסיבות היסטוריות, לספרות יש שמות שונים בשפות שונות. באנגלית נקראות לעיתים הספרות הערביות בשם "ספרות ערביות מזרחיות" מכיוון שהשם "ספרות ערביות" שמור לספרות ההודיות-ערביות שנכנסו לשימוש באירופה בעקבות הערבים. מקור השם "ספרות ערביות", הנמצא בשימוש בשפה העברית, הוא בכך שספרות נמצאות כיום בשימוש בעיקר אצל הערבים. בערבית נקראות ספרות אלו דווקא בשם "ספרות הודיות" (الأرقام الهندية) בשל העובדה שהן הגיעו אל הערבים מהודו.
ראו גם

ספרות הודיות-ערביות
אלפבית ערבי
סן פייטרו אין וינקולי

השלשלאות
סן פייטרו אין וינקולי (איטלקית: San Pietro in Vincoli; מילולית: פטרוס הקדוש בשלשלאות) היא בזיליקה על גבעת האסקלין ברומא, לא הרחק מהקולוסיאום. בכנסייה הקתולית, שחזיתה צנועה למדי, נמצאת אחת מעבודות האמנות המפורסמות ביותר: פסל "משה" מאת מיכלאנג'לו. לפי האגדה שימשו השלשלאות שנמצאות בכנסייה לכבול את השליח פטרוס הקדוש, ומכאן שמה.
אבן היסוד לכנסייה הונחה בשנת 431. שלוש שנים לאחר מכן חנך את הכנסייה האפיפיור סיקסטוס השלישי. את בניית הכנסייה, מעל להריסות מהמאה השנייה, מימנה אוודוקסיה, אשתו של הקיסר ולנטיניאנוס השלישי. השלשלאות עצמן הובאו לרומא ב-438 על ידי אמהּ, אליה אודוקיה שקיבלה את השלשלאות במתנה מלובנליס, בישוף ירושלים. ב-439 נבנתה בזיליקה (שנועדה לשמור על השלשלאות) בשם Basilica Eudoxiana ושמה של הכנסייה שונה במהלך השנים לשמה הנוכחי.
הבזיליקה נבנתה מחדש מספר פעמים, בין השאר תחת השגחת האפיפיורים אדריאנוס הראשון, סיקסטוס הרביעי ויוליוס השני. בשנת 1875 עברה הכנסייה שיפוץ כולל.
פסל משה

חשיבות הכנסייה כיום נובעת מפסל משה של מיכלאנג'לו המוצב בה. מיכלאנג'לו יצר את הפסל ב-1515 כחלק ממצבת ענק מתוכננת של קבר האפיפיור יוליוס השני. היצירה אמורה הייתה להשתרע על קיר שלם בבזיליקת פטרוס הקדוש. תוכניותיו השאפתניות של מיכלאנג'לו נכשלו כאשר האפיפיור נפטר. יורשיו קיצצו את מימון המיזם, כנראה בגלל קשיים כלכליים שהוותיקן נקלע אליהם.
העמדת הפסל כיום היא "פשרה" של מיכלאנג'לו. פסלו של משה שאמור היה להיות באחת מזוויות הקומה השנייה של האנדרטה, נמצא היום בגובה עיניים. משה המזוקן יושב, ראשו מורם מעט ונוטה הצידה. ידו השמאלית נחה על רגליו, ידו הימנית עוטפת את לוחות הברית, ועל ראשו קרניים.
העובדה שמשה בעל קרניים באה מתרגום מוטעה של הפסוק "וַיְהִי, בְּרֶדֶת משֶׁה מֵהַר סִינַי...כִּי קָרַן עוֹר פָּנָיו" (שמות ל"ד כ"ט).
פסל משה
סן פולו די ונציה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  כנסייה 
 על שם:  פאולוס 
 כתובת:  עיריית ונציה-מוראנו-בוראנו 
 מיקום:  ונציה 
 מדינה:  איטליה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – המאה ה־9
 תאריך פתיחה רשמי:  המאה ה־9 
 חומרי בנייה:  לבנה 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות נאו-קלאסית, אדריכלות גותית איטלקית, אדריכלות ביזנטית 
 קואורדינטות:  45°26′13″N 12°19′47″E﻿ / ﻿45.437056°N 12.329667°E﻿ / 45.437056; 12.329667
  (למפת ונציה מוגדלת) סן פולו די ונציה(למפת ונציה רגילה) סן פולו די ונציה
 
כנסיית סן פולו די ונציה (באיטלקית: Chiesa di San Polo) היא כנסייה הממוקמת ברובע סן פולו בוונציה שבאיטליה (הנקרא על שם הכנסייה). הכנסייה המוקדשת לקדוש הנוצרי פאולוס.
היסטוריה

הכנסייה הראשונה באתר זה נבנתה במאה התשיעית והייתה הכנסייה הראשונה או אחת הראשונות שנבנו בעיר ונציה. מכנסייה עתיקה זו שרדה דלת הכניסה, ככל הנראה מעשה ידי ברתולומאו בון אשר משמשת כיום ככניסה הדרומית של הכנסייה.
מגדל הפעמונים של הכנסייה (הקמפנילה) נבנה בסמוך (כמבנה נפרד) בשנת 1362.
הכנסייה הנוכחית, הבנויה בסגנון גותי, נבנתה במאה ה-15. גג הכנסייה הוא למעשה ספינה הפוכה - עובדה שאיפשרה למתכנניה לבנות גג יציב וקל משקל מחד, ולאפשר למעשה כיפה גדולה מעל אולם התווך של הכנסייה מאידך. הגג שוחזר בשנת 1804 על ידי דוויד רוסי.
בין הפרסקאות הידועים שבכניסה ניתן למנות את היצירה "הבתולה מופיעה בפני קדוש" מעשה ידי ג'ובאני בטיסטה טיפולו (בקיר הצפוני של אולם התווך); "תחנות הצלב", "תהילת המלאכים" ו"תחיית ישו" מעשה ידי ג'ובאני דומניקו טייפולו; "הסעודה האחרונה" (בקיר הכנסייה המערבי) מעשה ידי טינטורטו ו"נישואי הבתולה" (בקפלת האפסיס הצפוני) מעשי ידי פאולו ורונזה.
ספק ממזר

ספק ממזר הוא יהודי, שקיים ספק אם נולד מביאה הכרוכה באיסורי גילוי עריות וכתוצאה מכך הוא נחשב לממזר.
הבעיה

ישנן ספיקות כאלו הנוצרים כתוצאה מאי היכרות עם המשפחה ממנה נולד היהודי, וישנן כאלו שאנו יודעים ומכירים את משפחתו, אך קיים ספק שאינו ידוע גם לו לאם הילד, למשל: אדם שמת, ואחיו ייבם את אשתו לאחר חודשיים ממות האח (שלא על פי ההלכה), ולאחר שבעה חודשים נולד תינוק שייתכן שהוא בן האח המת וזמן עיבורו היה תשעה חודשים, או שהוא בן האח המייבם וזמן עיבורו היה שבעה חודשים.
ההלכה

אף על פי שאסור לממזר להינשא עם בת ישראל כשרה שאינה ממזרת כאמור בתורה ”לא יבוא ממזר בקהל ה'”, לאדם שהוא "שתוקי", אדם שלא ידוע מי הוא אביו ואם נולד כתוצאה מביאה כשרה ולכן הוא נחשב לספק ממזר, מותר להינשא עם בת ישראל כשרה. בתלמוד מוסבר ההיתר במילים "ודאי ממזר הוא דלא יבוא, הא ספק - יבוא", ובעברית: "ממזר ודאי הוא זה ש[נאמר עליו ש]לא יבוא [בקהל ה'], הרי שספק [ממזר] - יבוא". כלומר ממזר שנודע שהוא ממזר ונקרא בשם "ממזר" אסור לבוא בקהל ישראל, אך ספק ממזר, אף על פי שקיימת אפשרות שהוא ממזר, אינו נקרא "ממזר" ולכן מותר לו לבוא בקהל.
בדומה לזאת, לספק ממזר מותר להינשא גם עם ממזרת ודאית, כיוון שהתורה אסרה על ממזר להנשא עם "קהל ה'" - ”לא יבוא ממזר עם קהל ה'”, אך לא עם "ספק קהל", ולכן מותר לממזר להנשא עם אשה שאינה בוודאי "קהל ה'" אלא ייתכן שהיא ממזרת.
גמרא זו, משמשת כבסיס לדיון האם הדין שספק מהתורה לחומרא הוא מהתורה. הראשונים הסוברים שמהתורה יש להחמיר בספק דאורייתא, סבורים שמכאן יש ראייה לשיטתם, וקושיה על דעת הרמב"ם הסובר שרק מדרבנן צריכים להחמיר, שהרי אם כן, מדוע נאלצה התורה להקדיש פסוק כדי להתיר ממזר ספק? ואילו הרמב"ם רואה בכך ראיה לשיטתו, וסבור שמכאן ישנה ראייה על הכלל, כי התורה אסרה רק את הוודאי ולא את הספק.
ההלכה > הסבר

דין זה שמהתורה מותר לספק ממזר להנשא הן עם ממזרת והן עם ישראל כשר, הוא "דין וודאי", כלומר גם אם האמת (הלא ידועה לנו) היא שמדובר בלא ממזר ואם כן ישנה לכאורה בעיה בכך שהוא נושא ממזרת, וכן ההפך אם האמת היא שהוא ממזר והוא נשא בת ישראל, למרות זאת לא אסרה התורה זאת. מכיוון שכך, מותר מהתורה לאדם כזה להנשא בעת ובעונה אחת עם שתי נשים, שאחת ממזרת ואחת יהודייה כשרה שאינה ממזרת, אף על פי שיש סתירה בין השניים, ואז לכאורה ממה נפשך נמצא שלכאורה נעשה כאן איסור, שהרי אחת משתי הנשים אסורה לו. אך מכיוון שמדובר ב"דין ודאי", נמצא שגם האשה שהייתה אסורה לו לא היה ידועה טיב כשרותו, מותרת לו במצב ספק כזה.
להלכה > דעת התנאים

אף על פי שמהתורה מותר לספק ממזר להנשא עם שני מיני הכשרות - ממזרים או יהודים כשרים, תיקנו חז"ל שמכיוון שמדובר ב"יחוסין", - יחוס כשרותו של יהודי, שהוא נושא חמור ביותר, וכן כדי לשמור על היחוס של העם היהודי שמיוחסת לו חשיבות רבה, החמירו חז"ל ששתוקי לא ינשא עם יהודי כשר, אלא רק עם שתוקי כמותו, כך לפי שיטתו המקילה יותר של רבי יהודה. רבי אליעזר מחמיר יותר, וסובר שאסור לספק ממזר להנשא לא עם יהודי כשר, לא עם ממזר וודאי ואף לא עם ספק ממזר (שמא אחד מהשניים ממזר והשני לא).
להלכה > דעת האמוראים

בדור האמוראים, ישבו חכמים כדי לקבוע את ההלכה. במסכת יבמות נחלקו התנאים בדינו של ספק ממזר, ואביי ורבא נחלקו מה היא דעתו של רבי אליעזר בן יעקב שההלכה היא כמותו, ומה היא דעתו של תנא קמא. בעוד שרבא סבור שרבי אליעזר בן יעקב פוסק שממזר כזה דינו ככל ספק מהתורה שדינו להחמיר, פוסק אביי שדינו של ספק כזה - כוודאי ממזר, וכראיה לדבריו הוא מביא אמרה של רבי אליעזר בן יעקב:
רבי אליעזר בן יעקב אומר הרי שבא על נשים הרבה ואין יודע על איזהו מהן בא, וכן היא שבאו עליה אנשים הרבה ואינה יודעת מאיזה מהן קבלה, נמצא אב נושא את בתו ואח נושא את אחותו, ונתמלא כל העולם כולו ממזרין ועל זה נאמר ומלאה הארץ זמה
.
מכאן - אומר אביי, רואים שרבי אליעזר בן יעקב מכנה את המצב בו לא ידוע מי אביו של מי וייתכן שאח נושא את אחותו, שהוא ספק ממזרות, "נתמלא כל העולם כולו ממזרין" כלומר כולם נחשבים לממזרים, ואם כן מותר לו להנשא עם "וודאי ממזר", שכן דינו כוודאי ממזר. רבא השיב על כך, שדווקא משם ניתן להוכיח שאין דינו כוודאי ממזר (שמותר בממזרת) אלא כספק ממזר, שהרי הפסוק שמביא רבי אליעזר בן יעקב לשיטתו היא "ומלאה הארץ זמה", המילה "זמה" היא כ"ראשי תיבות" של "זו מה היא?" כלומר - דינם של כל הנולדים מזיווגי ספק כאלו, כספק ממזרים, אך אין דינם כוודאי ממזר שמותרים להנשא עם ממזרים אחרים.
להלכה > ההלכה הנפסקת ברמב"ם ובשולחן ערוך

להלכה נפסק ברמב"ם, בסמ"ג ובטור והשולחן ערוך, כדעת רבא, שמדברי חכמים יש להחמיר ולא להנשא בכל ספק שהוא, עם ממזר, וכן לממזר ספק אסור להנשא עם יהודים משני סוגי הכשרות.
הערות שוליים

↑  שער המלך על הרמב"ם בהלכות איסורי ביאה, מובא בפתחי תשובה על השולחן ערוך, אבן העזר, סימן ד', סעיף כ"ד
↑  תלמוד בבלי, מסכת יבמות, דף ל"ז, עמוד א'.
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר קדושה, הלכות איסורי ביאה, פרק ט"ו, הלכה כ"א.
↑  עשין נ'.
↑  שולחן ערוך, אבן העזר, סימן ד', סעיף כ"ד.
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
סלעית (מושב)

ערך זה עוסק במושב במערב השומרון. אם התכוונתם לציפור, ראו .
| --- | --- |
הכניסה לסלעית
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: יהודה ושומרון
מועצה אזורית: שומרון
גובה ממוצע: ‎252 מטר
תאריך ייסוד: 1979
תנועה מיישבת: חרות בית"ר
סוג יישוב: מושב
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2022
  - אוכלוסייה: 1,450 תושבים
    - שינוי בגודל האוכלוסייה: ‎1.7% בשנה
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת צפון השומרון מוגדלת) סלעית(למפת צפון השומרון רגילה) סלעית(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום סלעית(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום סלעית32°14′33″N 35°03′00″E﻿ / ﻿32.2424778696786°N 35.0500574879728°E﻿ / 32.2424778696786; 35.0500574879728  heמפת היישובים של מועצה אזורית שומרון (in English: Shomron Regional Council) באדום - סלעית בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 9 מתוך 10

גן אקולוגי בסלעית על שם יוסי משולם, ממקימי סלעית
סַלְעִית היא התנחלות במתכונת של מושב עובדים חילוני בגבול המערבי של השומרון, 5 ק"מ דרומית מזרחית לטייבה ו-20 ק"מ מזרחית לנתניה.
גאוגרפיה

היישוב נמצא כ-3 קילומטרים ממזרח לקו הירוק (אך גדר ההפרדה עוברת ממזרח ליישוב כך שהיישוב נמצא בין הגדר לקו). המושב צופה לנוף הים ושפלת החוף ממערב, הרי השומרון ממזרח ומדרום, והכרמל מצפון.
היסטוריה

היישוב הוקם כהיאחזות נח"ל בשם "צור נתן ב'", על פי החלטה של ועדת השרים להתיישבות באפריל 1977, בשלהי ממשלת יצחק רבין הראשונה. ההחלטה אושררה ב-17 באוגוסט 1977. ההיאחזות עלתה על הקרקע בדצמבר 1977, על שרידי בסיס של הלגיון הירדני שישב במקום עד מלחמת ששת הימים. ב-29 באוגוסט 1979 אוזרח המקום ועלו אליו 15 משפחות המתיישבים הראשונים. המתיישבים הראשונים היו גרעין חברים שהתאגדו למען ההתיישבות במקום, בחסות תנועת ההתיישבות של משקי חרות בית"ר. בספטמבר 1980 התקיים במושב טקס מעבר למגורי קבע. במהלך 10 השנים הראשונות התרחב המושב ל-60 משפחות כאשר למחציתן היו משקים פעילים ובהם חממות פרחים וצמחי בית, לולים ותעשייה. כיום[דרושה הבהרה] כמעט ולא נותר זכר לכך, אך כל 60 המשפחות עדיין חברות באגודת סלעית כפר שיתופי ("האגודה החקלאית") והן בעלות הקרקעות במושב.
במשך השנים המשיך היישוב לקלוט משפחות נוספות, והיום הוא מונה כ-340 משפחות המאוגדות באגודת "קהילת סלעית" אשר מנהלת את חיי הקהילה של היישוב.
בשנת 2003 הוקמה גדר ההפרדה סמוך ליישוב, במטרה לחצוץ בינו לבין הכפרים א-ראס וכפר סור הצמודים ליישוב ממזרח, וכפר ג'מאל ופלאמה שמדרום. את הכפר חרבת ג'בארה הותירה גדר ההפרדה בצד המערבי (הישראלי) והפכה אותו למובלעת, כאשר הגישה מהשומרון אל הכפר אפשרית אך ורק דרך שער בגדר, בעוד המעבר למדינת ישראל פתוח, אך לתושבי הכפר אין רשות לנוע בישראל ללא אישור מנהלת תיאום וקישור. לטענת הפלסטינים המהלך נועד לאפשר את הרחבת סלעית, אך ועד היישוב הכחיש שהתוואי נבנה לאפשר הרחבה. עם זאת במרץ 2004, הודיעה הוועדה המיוחדת לתכנון ולבנייה שומרון, בשיתוף עם החטיבה להתיישבות, על תוכנית להקמת יישוב עירוני ובו 2,300 יחידות דיור, על שטח של 3,000 דונם, צפונית מזרחית לסלעית, במסגרת הקו הכחול של סלעית. בספטמבר 2004, לאחר דיון מיוחד שהתקיים בלשכת ראש הממשלה אריאל שרון, התקבלה החלטה להרוס את קטע מהגדר ההפרדה, באורך של כ-6 קילומטרים, ולבנות אותו מחדש כדי להעביר את הכפר חירבת ג'בארה לשטחי הרשות הפלסטינית.
חינוך

החל משנת הלימודים התשע"ח (2017) הוקם במושב בית ספר יסודי במבנה זמני בו למדו עד תחילת שנת הלימודים תשפ"ב (2021), אז עברו למבנה בית הספר החדש הממוקם בחלקו הצפוני של המושב. עד להשלמת הפרויקט, ילדי כיתות א'-ו' למדו בבית הספר האזורי "יחדיו", בקיבוץ רמת הכובש. כיום תלמידי החטיבה לומדים בבית הספר הצומח בצור יצחק, ורוב תלמידי התיכון לומדים בבית הספר האזורי "עמי-אסף", בבית ברל. שני המוסדות נמצאים בתחום האחריות המוניציפלית של מועצה אזורית דרום השרון. החל מ-2023, במושב פעילה תנועת הנוער 'הצופים', לאחר מאבק קשה וארוך של הנוער להישאר בתנועת הנוער האיחוד החקלאי.
מקור השם

היישוב נקרא על שם ציפור בשם זה, המצויה באזור בתקופות שונות בשנה[דרוש מקור]. בעבר נטען בטעות שהשם נבחר בשל סלעי הגיר הקשה שטרשיהם מכסים שטחים נרחבים במערב השומרון.
מצפה הדר

ליד הכניסה לסלעית, על גבעה שעליה אתר ארכאולוגי, נמצא אתר זיכרון להדר גולדין שנפל במבצע צוק איתן ושרידי גופתו מוחזקים כקלף מיקוח בידי החמאס. מהאתר יש תצפית נרחבת למזרח ולמערב ועמדות מסבירן על הדר גולדין ועל הנוף מסביב.
לקריאה נוספת

צבי אילן, אתרי-טיול בארץ-ישראל, כרך ב: מדריך לאזור המרכז והדרום, הוצאת עם עובד, תשמ"ג/ 1982. סיור באזור סלעית- עמ' 66.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2022.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  יוסף וקסמן, ניתן אור ירוק ל-3 יישובים מעבר ל"קו הירוק" - "החלטה לא פוליטית", מעריב, 18 באוגוסט 1977
↑  מרדכי אלקן, האחזות נח"ל סלעית קמה ממזרח ל"קו הירוק", מעריב, 25 בינואר 1978
↑  טובה צימוקי, האחזות סלעית מתאזרחת היום, דבר, 28 באוגוסט 1979
↑  תלמה גלבוע, השר שרון במושב החדש סלעית, מעריב, 30 בספטמבר 1980
↑  עו"ד דוד גולדמן, ‏חיוב במס בגין היתרי בנייה בלתי חוקיים בשטחים, באתר גלובס, 24 ביוני 2004
1 2  אודות סלעית, באתר הבית של מושב סלעית
↑  הקטע הראשון של גדר ההפרדה באורך 98 ק"מ ייחנך רק ביולי 2003, באתר הארץ, 21 באוקטובר 2002
↑  המחסום הצהוב, באתר הארץ, 26 בספטמבר 2003
↑  מצוקת ג'בארה - לא בגלל סלעית, באתר הארץ, 1 בנובמבר 2003
↑  אברהם טל, ביטחון או חמדנות, באתר הארץ, 19 באפריל 2006 - על תוואי גדר ההפרדה באזור סלעית
↑  דליה טל, ‏תוכנית: יישוב עירוני ובו 2,300 יחידות יוקם על 3,000 דונם מעבר לקו הירוק ליד העיר טייבה, באתר גלובס, 14 במרץ 2004
↑  גדעון אלון, אמנון ברזילי, גדר ההפרדה באזור טייבה תיהרס - ותיבנה מחדש ליד הקו הירוק, באתר הארץ, 10 בספטמבר 2004
↑  ילקוט הפרסומים 2633 (עמ' 1825), ‏10 ביוני, 1980
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007588148405171  VIAF: 317132674   WorldCat (עם VIAF): 317132674
סן פרננדו (טרינידד)

| --- | --- |

 מדינה:  טרינידד וטובגו טרינידד וטובגו
 מחוז:  סן פרננדו
 ראש העיר:  דר' קאזים חוסין
 שפה רשמית:  אנגלית
 שטח:  18.64 קמ"ר
 גובה:  34 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  50,208 (2011)
 קואורדינטות:  10°17′00″N 61°28′00″W﻿ / ﻿10.283333°N 61.466667°W﻿ / 10.283333; -61.466667
 אזור זמן:  UTC -4
 האתר הרשמי
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת טרינידד וטובגו מוגדלת) פורט אוף ספיין פוינט פורטין סנגרה גראנדה סקרבורו האוקיינוס האטלנטי  הים הקריבי ונצואלהסן פרננדו(למפת טרינידד וטובגו רגילה) פורט אוף ספיין פוינט פורטין סנגרה גראנדה סקרבורו האוקיינוס האטלנטי  הים הקריבי ונצואלהסן פרננדו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
סן פרננדו (בספרדית: San Fernando) היא עיר השוכנת בחלקו הדרום-מערבי של האי טרינידד שבטרינידד וטובגו. שטח העיר תחום על ידי נהר גוראקרה מצפון, על ידי נהר אורופוצ'ה מדרום, על ידי הכביש המהיר על שמו של סר סולומון הוצ'וי ועל ידי מפרץ פראיה ממערב. העיר קרויה לעיתים על ידי המקומיים בכינוי "סנדו" (Sando) והיא מהווה את הבירה התעשייתית של טרינדד בשל קרבתה לבית הזיקוק של פוינט א-פייר ולמפעלים נוספים כמו מתקני הפקה לגז טבעי נוזלי, ברזל, פלדה ואלומיניום.
היסטוריה

התושבים הילידים המקוריים של האזור קראו לו אנפרימה, שמשמעותו "גבעה יחידה" או "ללא מים". גבעת סן פרננדו מתנשאת במרכז העיר. העיר שנקראה סן פרננדו דה נפרימה (San Fernando de Naparima) נוסדה על ידי המושל הספרדי דון חוסה מריה צ'קון ב-1784. במשך הזמן נשמטה הסיומת נפרימה.
ב-1783 החלו להתקיים מטעי סוכר רבים סביב לסן פרננדו. העיר צמחה סביב ענף חקלאי זה. צמיחה זו נמשכה לאורך כול המאה ה-19 ובמקום הוקם בית הזיקוק לסוכר הגדול בעולם. פיתוחם של ענף גידול הקקאו וענף הפקת הנפט, סייעו לצמיחתה של סן פרננדו.
גידולה של העיר היוותה אתגר בנוגע לאספקת המים שלה, בעיקר בעונה היבשה. תלונותיהם של התושבים גרמו לדוחות רבים של גאולוגים והידרולוגים בסופה של המאה ה-19 ובראשית המאה ה-20, אך הבעיה נפתרה רק עם השלמת בנייתו של סכר נבט (Navet Dam) בשנות השלושים.
בית הזיקוק לנפט בפוינט א-פייר הסמוכה היווה חלק חשוב בהתפתחותה של סן פרננדו בין מלחמת העולם השנייה ועד לשנות השמונים. בית הזיקוק נבנה במהלך המלחמה והיווה את אחד מהתרומות החשובות של המגזר הפרטי למאמץ המלחמתי. הדרישה הגבוהה לנפט בשנות השבעים והשמונים הובילה לפיתוחם של פרברי סן פרננדו, במיוחד של מארבלה בצפון וגאספרילו במזרח. ב-1991 הורחבו תחומי העיר. עקב פיתוחה המהיר של העיר נהרסו רבים מבנייניה העתיקים והיא איבדה מבחינה מסוימת את מורשתה ההיסטורית.
הערות שוליים

↑  מפקד 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007566802605171  LCCN: n82067456  MusicBrainz: 4dd9f525-e6f1-44f3-84c1-de351b89a118  VIAF: 131370383   WorldCat (עם VIAF): 131370383
ספק כוח

ספק כוח לשימוש במחשב אישי
ספק כוח הוא יחידה אלקטרונית שתפקידה לספק למעגלים אלקטרוניים את המתח והזרם החשמלי הדרושים לפעילותם.
רקע

במעגל זרם ישר, יכול ספק הכוח לשמש כמקור מתח או מקור זרם, לפי הצורך. בדרך כלל מאופיין ספק הכוח על ידי מתח מסוים וכן זרם מרבי אותו הוא מסוגל לספק ללא ירידה במתח, או לחלופין את ההספק שהוא מסוגל לתת. ההזנה לספקי כוח יכולה להיות מרשת החשמל הביתית, מצבר או סוללות.
יחידה אלקטרונית זו יכולה להשתלב:
כחלק ממעגל אלקטרוני גדול יותר.
מזוודת במארז לשימושים חיצוניים. לדוגמה:
מזווד במארז מתכת עם מאוורר לשימוש במחשבים.
מזווד במארז פלסטיק לשימוש במטענים (לדוגמה לטלפון סלולרי).
מזווד במארז פלסטיק כמקור למכשירים אלקטרוניים להפעלה עצמית במקום סוללות.
מטרת ספק הכוח

רוב הציוד האלקטרוני כיום מופעל בזרם ישר (DC), כאשר המתח הנדרש והזרם המקסימלי שעליו לספק מותנה ביישום אליו נדרש. מטרות ספק הכוח הן:
ליישר את זרם החילופין המזין את הספק.
לספק את המתח הנומינלי מיוצב (ללא שינוי) עבור שינויים בצריכת הזרם.
לתת הגנה במקרה של:
זרם יתר (כמו קצר)
היפוך בהדקי המוצא
היפוך בהדקי הכניסה (אם המקור הוא גם DC)
מתח יתר בכניסה
בחלק מהספקים נדרש:
יכולת לספוג מכת אנרגיה רגעית גבוהה (לדוגמה ברקים)
מניעת קרינת רעש RFI (פליטת קרינת רדיו)
עמידה בהפרעות EMI (הפרעות אלקטרומגנטיות)
סוגי מתחי DC שבשימוש

15V ,+15V- משמשים בעיקר במעגלים אנלוגיים
12V+ משמש כיום בעיקר במעגלים אלקטרומכניים כמו כונני דיסקים להפעלת המנועים
5V+ משמש בעיקר למעגלים דיגיטליים כמקור הזנה ראשי
3.3V+ המתח הנפוץ כיום כמקור זרם למעגלים דיגיטליים
כמו כן קיימים ערכים נוספים בהתאם למעגל (מעבדים לדוגמה מקבלים גם 2.7V+)
סוגי ספקי כוח

כיום מבדילים בין שני סוגי ספקי כוח בהתאם לדרך בה הם מייצבים את המתח.
ספק כוח ליניארי (Linear Regulator)
ספק כוח ממותג (Switching Regulator)
לכל אחת מהשיטות יש את היתרונות והחסרונות שלה, אף על פי שספקי הכוח הממותגים נפוצים יותר.
מרכיבי ספק הכוח > ספק כח ליניארי

מעגלי הגנה לכניסה (אופציונלי).
שנאי (טרנספורמטור) להורדת מתח הכניסה לסביבת מתח הייצוב הדרוש (אם ההזנה מהרשת).
גשר דיודות ליישור מתח ה-AC (יישור גל מלא)
קבל סינון (גדול) לקבלת מתח DC (בשלב זה המתח עדיין לא מיוצב)
רכיבים אלקטרוניים לייצוב המתח
מעגלי הגנה לזרם יתר ומתח מוצא
מרכיבי ספק הכוח > ספק כוח ממותג

מעגל, רכיבים אלקטרוניים, למיתוג של מתח הכניסה (מחבר/מנתק את מתח הכניסה מהרכיבים שבהמשך).
מעגל בקרה, רכיבים אלקטרוניים, למעגל למיתוג מתח הכניסה.
רכיבים אלקטרוניים ליצוב המתח, ובכלל זה הזנת המתח לספק עצמו.
מעגל בקרה כולל לכל הספק.
פיזור חום

כדי למנוע טמפרטורה גבוהה מדי מתוכננים ספקי כוח כך שיכללו מנגנון פיזור חום, בו עשויים להיכלל מאוורר, צלעות קירור וחריצי אוורור.
ספק כוח ל-5Vdc