stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בנג'מין בריטן
יצירות נוספות

סינפונייטה (לונדון, 1931)
סימפוניה פשוטה (נוריץ', 1933)
סימפוניית האביב (אמסטרדם, 1949)
קנטטה אקדמיקה (בזל, 1960)
באלאדה סקוטית לשני פסנתרים ותזמורת (סינסינטי, 1941)
שעשועים, פסנתר ליד שמאל ותזמורת (פילדלפיה, 1942)
לאקרימה לויולה ותזמורת מיתרים (רקלינגסהאוזן, 1977)
חגיגת מזמורים למקהלת נשים (נוריץ', 1942)
מזמור לססיליה הקדושה למקהלה א'קאפלה (ללא ליווי) (לונדון, 1942)
המדריך לתזמורת לבני הנעורים לקריין ותזמורת (לונדון, 1945)
גלוריאנה נכתבה להכתרת המלכה ב-1952 (לונדון, קובנט גרדן, 1953)
בטבעת החנק אופרה על פי סיפור של הנרי ג'יימס
סינפוניה דה רקוויאם
פרסים

"בימת הכבוד הבינלאומית למלחינים" של אונסק"ו 1961 (על "חלום ליל קיץ")
פרסי גראמי 1963 - אלבום השנה הקלאסי (על רקוויאם המלחמה)
פרסי גראמי 1963 - ביצוע קלאסי מצטיין ליצירה כוראלית (שאינה אופרה) (על "רקוויאם המלחמה")
פרסי גראמי 1963 - חיבור קלאסי מצטיין מאת מלחין בן זמננו (על "רקוויאם המלחמה")
פרס סונינג 1967 (דנמרק)
פרס ארנסט פון סימנס 1974
פרס המוזיקה הבריטית (BRIT Awards) לשנת 1977 - אלבום תזמורתי מצטיין (ב-25 השנים האחרונות) (על "רקוויאם המלחמה")
הנצחה

מפרצון בריטן ומדף הקרח בריטן באי אלכסנדר שבאנטארקטיקה נקראו בשנת 1977 על שמו של בנג'מין בריטן.
בשנת 2003 הונח בחוף הים באלדבורו, שבו אהב בריטן ללכת, פסל גדול של צדפה ועליו כתוב משפט מהאופרה פיטר גריימס: "אני שומע קולות שלא יטבעו".
לקריאה נוספת

F. Avellar de Aquino. "Song of Sorrow". in The Strad Magazine, London, v. 117, Vol. 1391, p. 52-57, 2006. (on Britten's 3rd. Cello Suite)
Philip Brett. "Benjamin Britten", Grove Dictionary of Music and Musicians|Grove Music Online, ed. L. Macy (accessed October 18 2004), grovemusic.com (subscription access)
Philip Brett, Music and Sexuality in Britten: Selected Essays, University of California Press, 2006. (הספר בקטלוג ULI)
Philip Brett, Benjamin Britten, Peter Grimes, Cambridge University Press, 1983. (הספר בקטלוג ULI)
Britten, Benjamin (edited by Philip Reed, Mervyn Cooke and Donald Mitchell) Letters from a Life: The Selected Letters of Benjamin Britten, Volume IV, 1952–1957, The Boydell Press, 633pp
Humphrey Carpenter, Benjamin Britten: a biography, London: Faber, 1992, ISBN 0-571-14324-5
Peter Evans. The Music of Benjamin Britten, London: Dent, 1979, ISBN 0-460-04350-1
Michael Kennedy (music critic) Britten, London: J.M.Dent & Sons, 1983, ISBN 0-460-02201-6
Donald Mitchell (writer on music), "Britten, (Edward) Benjamin, Baron Britten (1913–1976)", Oxford Dictionary of National Biography, Oxford University Press, 2004.
Donald Mitchell, Benjamin Britten, 1913-1976: a Pictorial Biography, Faber & Faber, 1978. (הספר בקטלוג ULI)
Linda Hutcheon, Four Last Songs: Aging and Creativity in Verdi, Strauss, Messiaen, and Britten, University of Chicago Press, 2015. (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑   אמיר מנדל, קולו הייחודי של המלחין בנג'מין בריטן, באתר הארץ, 22 בנובמבר 2016
↑  בילי באד, באתר הארץ, 21 במאי 2001
↑  חגי חיטרון, "בטבעת החנק": מסע הקסם של הרוע, באתר הארץ, 10 בפברואר 2013
יובל בן עמי, עכבר העיר, "בטבעת החנק": שירה מצמררת נשמה, באתר הארץ, 27 בפברואר 2013
↑  חגי חיטרון, ביצוע מרהיב ל"חלום ליל קיץ" — אז למה חלק מהקהל עזב?, באתר הארץ, 6 בינואר 2018
 "חלום ליל קיץ": היער המכושף נהפך לאולפן הוליוודי באופרה על פי שייקספיר, באתר הארץ, 2 בינואר 2018
↑   נעם בן זאב, כשהמוזה מזועזעת: כך נולד "רקוויאם המלחמה" של בריטן, באתר הארץ, 24 באוגוסט 2014
 אמיר מנדל, הפילהרמונית מבצעת את "רקוויאם המלחמה": חלק מיופיה של היצירה אבד, באתר הארץ, 6 בנובמבר 2019
↑  אליזבת, מאחוריך, באתר הארץ, 30 במאי 2002
↑  מקור שמו של מפרצון בריטן
| זוכי פרס לאוני סונינג למוזיקה |
| --- | --- | --- |
| 1959–1980 | איגור סטרווינסקי (1959) • ליאונרד ברנשטיין (1965) • בירגיט נילסון (1966) • ויטולד לוטוסלבסקי (1967) • בנג'מין בריטן (1968) • בוריס כריסטוף (1969) • סרג'יו צ'ליבידאקה (1970) • ארתור רובינשטיין (1971) • יהודי מנוחין (1972) • דמיטרי שוסטקוביץ' (1973) • אנדרס סגוביה (1974) • דיטריך פישר-דיסקאו (1975) • מוגנס וולדיקה (1976) • אוליבייה מסייאן (1977) • ז'אן-פייר רמפל (1978) • ג'נט בייקר (1979) • מארי-קלייר אליין (1980) |  |
| 1981–2000 | מסטיסלב רוסטרופוביץ' (1981) • אייזק שטרן (1982) • רפאל קובליק (1983) • מיילס דייוויס (1984) • פייר בולז (1985) • סביאטוסלב ריכטר (1986) • היינץ הוליגר (1987) • פטר שרייר (1988) • גדעון קרמר (1989) • ג'רג' ליגטי (1990) • אריק אריקסון (1991) • גאורג שולטי (1992) • ניקולאוס הרנונקור (1993) • כריסטיאן צימרמן (1994) • יורי בשמט (1995) • פר נירגארד (1996) • אנדראש שיף (1997) • הילדגארד בהרנס (1998) • סופיה גוביידולינה (1999) • מיכלה פטרי (2000) |  |
| 2001–2020 | אן-סופי מוטר (2001) • אלפרד ברנדל (2002) • ג'רג' קורטג (2003) • קית' ג'ארט (2004) • ג'ון אליוט גרדינר (2005) • יו-יו מה (2006) • לארס אולריק מורטנסן (2007) • ארוו פרט (2008) • דניאל בארנבוים (2009) • צ'צ'יליה ברטולי (2010) • קאייה סאאריאהו (2011) • ז'ורדי סאוואל (2012) • סיימון ראטל (2013) • מרטין פרוסט (2014) • תומאס אדס (2015) • הרברט בלומסטדט (2016) • לאונידס קבקוס (2017) • מאריס יאנסונס (2018) • הנס אברהמסן (2019) • ברברה האניגן (2020) |  |
| 2021 ואילך | אנסוק צ'ין (2021) • פייר לורן איימארד (2022) • אוולין גלני (2023) • עמנואל פהו (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259032005171  PLWABN: 9810530526605606  BIBSYS: 90089887  BNE: XX834253  BnF: cb13891862t (data)  CANTIC: a10452709  CiNii: DA03802632  GND: 118515527  ICCU: TO0V074426  ISNI: 0000 0001 2118 1099  LCCN: n79105791  LNB: 000020508  MusicBrainz: 49ae5227-605a-47a8-9b8e-cd89bf01a97c  NDL: 00434409  NKC: jn19990001103  NLA: 35022233  NLK: KAC199603491  NSK: 000012721  NTA: 06969043X  RERO: 02-A000023094  SELIBR: 179223  SNAC: w6dv1hwd  SUDOC: 030406765  Trove: 796303  ULAN: 500290749  VcBA: 495/283371  VIAF: 2655519   WorldCat (עם VIAF): 2655519 
פסל הצדפה בחוף אלדבורו לזכרו של בנג'מין בריטן
ועידת קונסטנטינופול השנייה

ועידת קונסטנטינופול השנייה
ועידת קונסטנטינופול השנייה הייתה ועידה אקומנית של הכנסייה, אשר נערכה בין 5 במאי ל-2 ביוני שנת 553. ביוזמתו של הקיסר הביזנטי יוסטיניאנוס. בראשה עמד הפטריארך אוטיקיוס מקונסטנטינופול.
בוועידה השתתפו 152 בישופים שהגיעו בעיקר מהמזרח. בין שישה עשר הבישופים שהגיעו מהמערב תשעה היו מאיליריה ושבעה מאפריקה. בוועידה לא השתתף אף נציג מאיטליה.
יוסטיניאנוס כינס את הוועידה במטרה לקבל את אישור הכנסייה לגינוי עבודותיהם של שלושה בישופים מקורבים לאסכולת אנטיוכיה שנפטרו כמאה שנה לפני כן: תאודור מאנטיוכיה, תאודורֶט מקירוס וחיבה מאֶדֶסָה, עבודות הידועות בשם "שלושת הפרקים". הגינוי בא להבהיר כי הכנסייה של רומה, שאימצה את החלטות ועידת כלקדון, התנגדה נחרצות לנֶסְטוֹרְיאניזם, כפי שנתמך על ידי אסכולת אנטיוכיה. הוועידה גינתה גם את הגישה לפיה יש לראות במרים אך ורק את אימו של ישו האדם ואין לכנותה "אם האלוהים".
תחילה האפיפיור ורגיליוס סירב להצטרף לגינויים שפרסמה הוועדה, אך לאחר זמן מה הוא וממשיכו האפיפיור פלגיוס הראשון הסכימו.
למרות זאת, יוסטיניאנוס לא השיג את מטרתו הנוספת, להביא לפיוס בין מקבלי החלטות ועידת כלקדון למונופיזיטים בחלק המזרחי של האימפריה הרומית. היפוכו של דבר – שני הפלגים, הכנסייה המערבית, שדבקה בהחלטות ועידת כלקדון והקהילה המונופיזיטית המזרחית הקשיחו את עמדותיהם.
החלטות הוועידה סוכמו באמצעות ארבעה עשר עקרונות המגדירים את אמיתות האמונה הנוצרית ואת המצבים בהם אדם ייחשב לכופר ויהיה ראוי להטלת חרם על ידי הכנסייה.
עקרונות אלה שמשו בסיס להתפתחות הכריסטולוגיה הביזנטית.
הערות שוליים

↑  CATHOLIC ENCYCLOPEDIA: Second Council of Constantinople, www.newadvent.org
↑  Council Fathers, Second Council of Constantinople – 553 A.D., Papal Encyclicals, ‏0553-05-05 (באנגלית)
| ועידות אקומניות של הכנסייה |
| --- | --- | --- |
| שבע הוועידות הראשונות | ועידת ניקיאה • ועידת קונסטנטינופול הראשונה • ועידת אפסוס • ועידת כלקדון • ועידת קונסטנטינופול השנייה • ועידת קונסטנטינופול השלישית • ועידת ניקיאה השנייה |  |
| ועידות קתוליות | ועידת קונסטנטינופול הרביעית (קתולית) • ועידת סוטרי • ועידת לטראנו הראשונה • ועידת לטראנו השנייה • ועידת לטראנו השלישית • ועידת לטראנו הרביעית • ועידת ליון הראשונה • ועידת ליון השנייה • ועידת ויין • ועידת פיזה • ועידת קונסטנץ • ועידת סיינה • ועידת בזל • ועידת לטראנו החמישית • ועידת טרנטו • ועידת הוותיקן הראשונה • ועידת הוותיקן השנייה |  |
| ועידות אורתודוקסיות | ועידת קונסטנטינופול הרביעית (אורתודוקסית) • ועידת קונסטנטינופול החמישית • כנס ירושלים (נצרות) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260169605171  BNE: XX23576  GND: 4032374-2  LCCN: n84091972  NKC: kn20050512058  SUDOC: 031399096  VIAF: 240320258   WorldCat (עם VIAF): 240320258
קנישקה

קַנִישְׁקָה הראשון (בסנסקריט: कनिष्क, ביוונית-באקטרית (אנ'): Κανηϸκε), קנישקה או קנישקה הגדול היה קיסר של אימפריית קושאן, שתחת שלטונו (בערך 127–150 לספירה) הגיעה האימפריה לשיאה. הוא מפורסם בהישגיו הצבאיים, הפוליטיים והרוחניים. צאצא של קוג'ולה קדפיסס (אנ'), מייסד אימפריית קושאן, קנישקה הגיע לשלוט באימפריה המשתרעת ממרכז אסיה וגנדהארה ועד פטאליפוטרה (אנ') במישור הגנגס (אנ'). הבירה העיקרית של האימפריה שלו הייתה ממוקמת בפורושאפורה (פשאוור) בגנדהארה, עם בירה מרכזית נוספת במתאורה (אנ'). מטבעות של קנישקה נמצאו בטריפורי (ג'בלפור של ימינו).
כיבושיו וחסותו על הבודהיזם מילאו תפקיד חשוב בפיתוח דרך המשי, ובהעברת הבודהיזם מזרם המהאיאנה מגנדהארה על פני רכס קארקוראם לסין. בסביבות שנת 127 לספירה, הוא החליף את היוונית בבקטרית (אנ') כשפת הממשל הרשמית באימפריה.
חוקרים מוקדמים האמינו שקנישקה עלה לכס השלטון של אימפריית קושאן בשנת 78 לספירה, וכי תאריך זה שימש כתחילתו של עידן לוח השנה של שאקה (אנ'). עם זאת, כיום ההיסטוריונים כבר אינם מתייחסים לתאריך זה כתאריך העלייה לשלטון של קנישקה. פאלק מעריך שקנישקה הגיע לכס המלכות בשנת 127 לספירה.
גנאלוגיה

פסל מתאורה של קנישקה
פסל קנישקה במוזיאון מתאורה . יש כתובת הקדשה לאורך החלק התחתון של המעיל.
הכתובת באמצע בכתב בראהמי:
           
"Mahārāja Rājadhirāja Devaputra Kāṇiṣka"
"המלך הגדול, מלך המלכים, בן האלוהים, קנישקה"
קיימות שתי תאוריות מאין הגיע קנישה, שתיהן מבוססות על ההנחה של שושלת קנישקה נפרדת. הקדומה יותר של המומחה הנורווגי לתת-היבשת ההודית סטן קונוב (אנ') היא שקנישקה הגיע מחוטאן (אנ'), לאחר שזומן כבעל ברית אתני בזמן הצרות לאחר תום שלטונו של וימה קדפיסס (אנ'). סטן קונוב ביסס תאוריה זו על ידי ציטוט של מסורת טיבטית לפיה הגיעה משלחת מחוטאן להודו בערך בשנת 120 לספירה שהייתה בפיקודו של מלך ויג'יאקירטי יחד עם המלך קניקה ומלך גוזאן.
התאוריה הדומה של רומן גירשמן היא שקנישקה היה במקור מלך קשמיר לפני שהפך לשליט של השושלת כולה. הוא מצטט את האפיגרף של חלאצה (אנ') הנזכר לעיל, שעשוי לרמוז על ששלטון קושאן הגיע לפינה הצפון-מזרחית של קשמיר, וגם את הכרוניקה ראג'טרנגיני (אנ'), שבה רשימת מלכי שושלת טורושקה של קשמיר שבה מופיע שמו של קנישקה כשלישי ברצף, יחד עם שמותיהם של חושקה ויושקה. לבסוף, עדות על פעילותו של קנישקה בקשמיר לטובת האמונה הבודהיסטית מעידה על כך שהוא העדיף את האזור על פני אחרים ושהוא ייסד את פשאוור כבירתו כדי להיות קרוב לקשמיר.
הוא היה ממוצא אתני של היְוֵּאגְ'ה (אנ') (月氏), קונפדרציה רופפת של עמים הודו-אירופאיים שחיו באזורי המרעה הצחיחים של אגן טארים שבאזורי שינג'יאנג וגאנסו של היום בטרם נדדו מערבה, ושפת האם שלו הייתה כנראה טוכארית. קנישקה היה יורשו של וימה קדפיסס (אנ'), כפי שהוכח על ידי אילן יוחסין מרשים של מלכי קושאן, הידוע ככתובת רבאטאק (אנ'). הקשר של קנישקה עם שליטי קושאן אחרים מתואר בכתובת רבאטאק כשקנישקה נכנס לרשימת המלכים ששלטו עד זמנו: קוג'ולה קדפיסס כסבא רבא שלו, וימה טקטו (אנ') כסבו, וימה קדפסיס כאביו.
כיבושים בדרום ומרכז אסיה

האימפריה של קנישקה הייתה עצומה. היא השתרעה מדרום אוזבקיסטן וטג'יקיסטן, צפונית לאמו דריה (אוקסוס) בצפון-מערב ועד לצפון הודו, עד למתאורה (אנ') בדרום-מזרח (כתובת רבאטאק (אנ') אפילו טוענת שהוא החזיק בפטאליפוטרה (אנ') וסרי צ'אמפה), ושטחו כלל גם את קשמיר, שבה הייתה עיירה קנישקאפור (קניספורה של ימינו), הנקראת על שמו לא הרחק ממעבר בראמולה (אנ') שעדיין מכיל בסיס של סטופה גדולה.
הידע על שליטתו במרכז אסיה פחות מבוסס. ספר האן המאוחרת, קובע שהמצביא באן צ'או (אנ') לחם בקרבות ליד חוטאן עם צבא קושאן של 70,000 איש בראשותו של משנה למלך קושאן לא מוכר אחרת בשם שְׂיֵה (בסינית: 謝) בשנת 90 לספירה. באן צ'או טען שהוא ניצח, ואילץ את הקושאנים לסגת על ידי שימוש במדיניות אדמה חרוכה. השטחים של קאשגאר, חוטאן וירקנד (אנ') היו מדינות חסות סינית באגן טארים, במחוז שינג'יאנג של ימינו. כמה מטבעות של קנישקה נמצאו באגן טארים.
נראה כי השליטה בנתיבי הסחר היבשתיים (דרך המשי) והים בין דרום אסיה לרומא העתיקה הייתה אחת המטרות האימפריאליות העיקריות של קנישקה.
את קנישקה ירש כנראה הובישקה (אנ'). איך ומתי זה קרה עדיין לא ברור.
הטריטוריות של קושאן (קו מלא) וההיקף המקסימלי של קושאן תחת קנישקה (קו מקווקו), על פי כתובת רבאטאק (אנ').
פסל כנראה של קנישקה, סורך קוטל (אנ'), המאה ה-2 לספירה. מוזיאון קאבול (אנ').
מטבע ברונזה של קנישקה, נמצא בחוטאן (אנ') שבסין המודרנית.
מטבע של המלך וירה ג'דמארה מסמאטאטה (אנ') בבנגל, בחיקוי של מטבע קושאני של קנישקה הראשון, סביב המאה-2 או ה-3.
מטבעות קנישקה

המטבעות של קנישקה מציגים דמויות של אלים הודים, יוונים, איראנים ואפילו שומרים-עילמים, המדגימות את הסינקרטיזם הדתי באמונותיו. מטבעותיו של קנישקה מתחילת שלטונו נושאים כיתובים בשפה ובכתב יווני ומתארים אלים יוונים. מטבעות מאוחרים יותר נושאים כיתובים בבקטרית (אנ'), השפה האיראנית שבה דיברו כנראה הקושאנים, והאלים היוונים הוחלפו באלים איראנים מקבילים. כל המטבעות של קנישקה - אפילו אלה עם כיתוב בשפה הבקטרית - נכתבו בכתב יווני שונה שהיה לו גליף אחד נוסף (Ϸ) לייצג š (ש), כמו במילה 'קושאן' ו'קנישקה'.
על המטבעות שלו, המלך מתואר בדרך כלל כאדם מזוקן לבוש במעיל ארוך ומכנסיים אסופים על הקרסול, עם להבות הבוקעות מכתפיו. הוא נועל מגפיים מעוגלים וגדולים, וחמוש בחרב ארוכה וגם ברומח. לעיתים קרובות רואים שהוא מקריב קורבן על מזבח קטן. החצי התחתון האיראנו-הודי של תבליט אבן גיר בגודל טבעי של קנישקה בלבוש דומה, עם כתף רקומה מתחת למעילו ודורבנים מחוברים למגפיו תחת מכנסיו המקופלים קלות, שרד במוזיאון בקאבול עד שנהרס על ידי הטליבאן.
מטבעות קנישקה > שלב הלניסטי

לכמה מטבעות בתחילת שלטונו יש כיתוב בשפה ובכתב היווני: ΒΑΣΙΛΕΥΣ ΒΑΣΙΛΕΩΝ ΚΑΝΗϷΚΟΥ, basileus basileon kaneshkou, "[מטבע] של קנישקה, מלך המלכים".
האלים היוונים, עם שמות יווניים מיוצגים על המטבעות המוקדמים האלה הם:
ΗΛΙΟΣ (הליוס), ΗΦΑΗΣΤΟΣ (הפייסטוס), ΣΑΛΗΝΗ (סלנה), ΑΝΗΜΟΣ (אנמוס)
הכתובות ביוונית מלאות בשגיאות כתיב ותחביר.
מטבעות קנישקה > שלב איראני/הודי

בעקבות המעבר לשפה הבקטרית על מטבעות, האלים האיראנים וההודים מחליפים את האלים היוונים:
ΑΡΔΟΧϷΟ (ארדוקסשו, אשי (אנ'))
ΛΡΟΟΑΣΠΟ (אירואספו, דרוואספה (אנ'))
ΑΘϷΟ (אדשו, אטאר (אנ'))
ΦΑΡΡΟ (פארו, חברנה (אנ'))
ΜΑΟ (מאו, מאה (אנ'))
ΜΙΘΡΟ, ΜΙΙΡΟ, ΜΙΟΡΟ, ΜΙΥΡΟ (מיתרו, מירו, מיוֹרו, מיוּרו, ואריאציות על מיתרה)
ΜΟΖΔΟΟΑΝΟ (מוזדאואנו, אהורא מזדא)
ΝΑΝΑ, ΝΑΝΑΙΑ, ΝΑΝΑϷΑΟ (אנאהיטה (אנ'))
ΜΑΝΑΟΒΑΓΟ (מאנאובגו, ווהו מאנה)
ΟΑΔΟ (אואדו, ואיו-ואטה (אנ'))
ΟΡΑΛΑΓΝΟ (אורלאגנו, ורתראגנה (אנ'))
נעשה שימוש מעט בקדושים בודהיסטים
ΒΟΔΔΟ (בודו, בודהה)
ϷΑΚΑΜΑΝΟ ΒΟΔΔΟ (שאקאמאנו בודהו, בודהה שקיאמוני)
ΜΕΤΡΑΓΟ ΒΟΔΔΟ (מטראגו בודו, בודהה מאיטריה)
נעשה שימוש מעט באלים הינדים:
ΟΗϷΟ (אושו, שיווה). מחקר מודרני מצביע על כך שאושו עשוי להיות ואיו-ואטה (אנ') באווסטית משולב עם שיווה.
קנישקה ובודהיזם

במסורת הבודהיסטית יש הערכה רבה לקנישקה, מכיוון שהוא לא רק האמין בבודהיזם אלא גם עודד ללמוד אותו. כהוכחה לכך, הוא ניהל את המועצה הבודהיסטית הרביעית בקשמיר כראש המועצה. בראשה היו המלומדים הבודהיסטים ואסומיטרה ואשווגושה. תמונות של בודהה המבוססות על 32 סימנים פיזיים נוצרו בתקופתו.
הוא עודד הן את אסכולת גנדהארה לאמנות יוונית-בודהיסטית (אנ') והן את אסכולת מתאורה (אנ') לאמנות (סינקרטיות דתית בלתי נמנעת שררה בשלטון קושאן). נראה כי קנישקה אישית אימץ הן את הבודהיזם והן את האמונות הפרסיות, אך הוא העדיף את הבודהיזם, שהוכח על ידי מסירותו לתורה הבודהיסטית וסגנונות התפילה המתוארים בספרים שונים הקשורים לאימפריית קושאן.
תרומתו הגדולה ביותר לארכיטקטורה הבודהיסטית הייתה סטופת קנישקה (אנ') בפרושאפורה, פשאוור של ימינו. ארכאולוגים שגילו מחדש את בסיסה בשנים 1908–1909 העריכו שלסטופה זו קוטר של 87 מטרים. דיווחים של עולי רגל סינים כמו שׂוֵאנְדְזָאנְג מצביעים על כך שגובהה היה 600 עד 700 "רגלים" סינים (בערך 180–210 מטרים) והיא הייתה מכוסה בתכשיטים.
אומרים שקנישקה היה מקורב במיוחד למלומד הבודהיסטי אשווגושה (אנ'), שהפך ליועצו הדתי בשנותיו האחרונות.
קנישקה ובודהיזם > מטבעות בודהיסטיים

המטבעות הבודהיסטים של קנישקה נדירים יחסית (פחות מאחוז אחד מכל המטבעות הידועים של קנישקה). כמה מהם מראים את קנישקה בצד הנושא ואת הבודהה עומד בצד הערך. כמה גם מראים את בודהה שקיאמוני ומאיטריה. כמו כל המטבעות של קנישקה, העיצוב גס למדי והפרופורציות נוטות להיות לא מדויקות; דמותו של הבודהה מוגזמת לעיתים קרובות מעט, עם אוזניים וכפות רגליים במידות גדולות פרושות זו מזו באותה צורה כמו המלך קושאן.
ידועים שלושה סוגים של מטבעות בודהיסטים של קנישקה: בודהה עומד, בודהה שקיאמוני ובודהה מאיטריה.
קנישקה ובודהיזם > פסלים בודהיסטיים תחת קנישקה

כמה פסלים בודהיסטים קשורים ישירות לתקופת שלטונו של קנישקה, כמו כמה פסלי בודהיסטווה מאמנות מתאורה, בעוד שבכמה אחרים מגנדהארה יש כיתוב תאריך מעידן שכיום נחשב לעידן יוואנה (אנ'), החל ב-186 עד 175 לפני הספירה.
| --- | --- |
פסלים מתוארכים תחת קנישקה
  בודהיסטווה, עם הכיתוב "שנה 2 של קנישקה".  באלה בודהיסטווה, סרנת, כתובת: "שנה 3 של קנישקה".  "בודהה יושב קימבל", עם הכיתוב "שנה 4 של קנישקה" (131 לספירה). לפסל דומה נוסף יש "שנת 32 של קנישקה".  שלישיית גנדהארה בודהיסטית מסהר-י בהלול, סביב 132 לספירה, בדומה לבודהה של בריסל (אנ') המתוארך. מוזיאון פשאוור.  תמונה של נאגה בין שני נאגה, הכתובת "שנת 8 של הקיסר קנישקה". שנת 135 לספירה.  בודהה מלוריאן טנגאי עם כתובת המזכירה את "שנת 318", נחשבת לשנת 143 לספירה.  בודהה מלוריאן טנגאי מאותה תקופה. :
BSD

ערך זה עוסק במערכת הפעלה. אם התכוונתם לשירות הביטחון הפדרלי של שווייץ, ראו .
| --- | --- |

 מפתח:  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי 
 מחזור חיים:  1977–הווה (כ־47 שנים) 
 גרסה אחרונה:  4.4-Lite2 (יוני 1995) 
 נכתבה בשפות:  C 
 סוג רישיון:  רישיון BSD 
 
מערכות מבוססות UNIX לאורך ההיסטוריה
Berkeley Software Distribution, או בקיצור BSD, היא מערכת הפעלה נגזרת של מערכת ההפעלה UNIX, שנוצרה ותוחזקה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי מאז שנות ה-70 עד לאמצע שנות התשעים של המאה העשרים.
המערכת המקורית אומצה עוד בשנות ה-80 על ידי ארגונים רבים כמערכת הפעלה לתחנות העבודה שלהם, בעיקר כגרסאות מסחריות של המערכת דוגמת SunOS של סאן מיקרוסיסטמס (שבהמשך השתנתה לסולאריס). עד אמצע שנות ה-90 גרסאות אלו נזנחו לטובת מערכות יוניקס אחרות, מה שהביא להפסקת פיתוחה של המערכת. אולם קוד המקור של התוכנה היווה בסיס טוב למספר מערכות הפעלה בקוד פתוח דוגמת  FreeBSD,‏ NetBSD,‏ OpenBSD,‏ TrueOS ו-Darwin (שעל בסיסה נבנו מערכות ההפעלה המודרניות של אפל - macOS ו-iOS, שמופצות תחת רישיון מסחרי), DragonFly BSD ועוד, וכיום המונח "BSD" מתייחס למערכות שצמחו מתוך הקוד המקורי של BSD (דוגמת המערכות שצוינו לעיל).
הסמל

הסמל שמזוהה עם גרסאות BSD שונות הוא דמות של שד או שטן נושא קלשון אשר מכונה Daemon (הכיתוב משובש במתכוון) או Beastie.
הסמל של FreeBSD
אאוטריקונודונטים

| אאוטריקונודונטים |
| --- | --- |

תקופה
יורה תחתון - קרטיקון עליון 190–70 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: אאוטריקונודונטים
שם מדעי
 Eutriconodonta

אֵאוּטְרִיקוֹנוֹדוֹנְטִים (שם מדעי: Eutriconodonta) היא סדרת יונקים, שהתקיימה בעידן המזוזואיקון בתקופות יורה תחתון עד קרטיקון עליון ונכחדה לפני 70 מיליון שנה. סדרה זו קדמה ליונקים המפותחים יותר מקבוצות המטאתריה, בה נכללים יונקי הכיס בני-זמננו, והאאותריה בה נכללים יונקי השליה בני-זמננו, אך היא הייתה מפותחת יותר מיונקי הביב. מאובני אאוטריקונודונטים נמצאו באירופה, אסיה ואמריקה הצפונית והדרומית. סדרה זו נכחדה כיום ואין להם נציגים חיים. מבנה הלסתות והכתפיים שלהם היה שונה מזה של כל יונק אחר.
מאפיינים

האאוטריקונודונטים מילאו גומחות אקולוגיות דומות לאלו שממלאים כיום היונקים המודרניים, אף שהיו קטנים הרבה יותר. רבים מהם היו אוכלי חרקים יחד עם מספר אוכלי כל וכמה טורפים שניזונו מביצים, נבלות, בשר ויצורים אחרים. עם זאת, הם היו צריכים להישמר מטורפים אחרים גדולים יותר, כמו הדינוזאורים וזוחלים גדולים נוספים של התקופה. רבים מהם היו פעילי לילה.
הגוביקונודון היה בין הגדולים שבבני הסדרה, במשקל של עד 5.5 ק"ג. היה ביכולתו לטרוף חולייתנים אחרים, ובכלל זה צאצאי דינוזאורים. מינים אחרים כמו הוולטיקותריום יכלו לדאות בעזרת קרום תעופה, בדומה לסנאים דואים וכיסנאי דואה בני-ימינו. מינים נוספים מילאו את הגומחות האקולוגיות שאותן ממלאים כיום החדפים, החולדות, דובי הנמלים, העצלנים והפנגולינאים.
מיון

סדרה אאוטריקונודונטים (Eutriconodonta) - נכחדה
סוג ללא מקור Liaoconodon
שבט ללא מקור Volaticotherini
משפחה Jeholodentidae
משפחה Amphilestidae
משפחה Amphilestidae
משפחה Klameliidae
משפחה Gobiconodontidae - בה היה הרפנומאמוס
משפחה Triconodontidae
גלריה

גוביקונודון
סוזי מרוני

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  15 בנובמבר 1974 (בת 50) קרונולה, אוסטרליה 
 מידע כללי
 מדינה:  אוסטרליה 
 גובה:  1.68 מטרים
 ספורט
 ענף ספורט:  שחייה תחרותית 
 הישגים
 פרסים והוקרה:  מדליית המסדר של אוסטרליה (26 בינואר 1993) 
 
סוזן ג'ין "סוזי" מרוני (אנגלית: Susan Jean "Susie" Maroney; נולדה ב-15 בנובמבר 1974) היא שחיינית אוסטרלית למרחקים ארוכים.
ביוגרפיה

מרוני נולדה במדינת ניו סאות' ויילס שבאוסטרליה. היא נולדה עם שיתוק מוחין אך מעולם לא הזכירה זאת עד לשנת 2007. כטיפול למצבה, החלה ללמוד שחייה, כבר בגיל ארבע. עד מהרה השקיעה את עצמה, רובה ככולה, בעיסוק החדש שמצאה לעצמה.
בגיל 14 החלה להתחרות בשחייה למרחקים ארוכים. לאחר שנכשלה במאמציה לסיים את בית הספר התיכון, בין היתר בגלל שיתוק מוחין ממנו סבלו היא ואחיה שון, התעמקה בתחום השחייה, מתוך רצון להגיע להישגים ייחודיים בתחום שחיית מרתון במים פתוחים.
בשנת 1989, כשהיא בת 14 וכמה חודשים, זכתה להכרה הראשונה שלה כשחיינית למרחקים מרתוניים, כשסיימה במקום השלישי באליפות אוסטרליה לנשים בתחום זה.
בשנת 1990 הייתה לאדם הראשון לשחות ממאנלי שבניו סאות' ויילס לדארלינג הארבור וחזרה, בשבע שעות. באותה שנה גם שברה את שיא המהירות לנשים בחציית תעלת למאנש, כשבתוך כך היא גם הופכת לאוסטרלי הצעיר ביותר שחצה אי פעם את התעלה.
ב-2007 מכרה מרוני את סיפור חייה, כולל הגילוי על השיתוק מוחין לתוכנית טוק שואו בטלוויזיה.
ב-22 בפברואר 2016 יצאה בהודעה לתקשורת שהיא גילתה על גבה נגע עורי שהתברר כסרטן ממאיר של מלנומה.
חיים אישיים

למרוני שלושה ילדים. בתה הבכורה מנישואיה הראשונים ושני ילדיה הנוספים מנישואיה השניים. משנת 2016 היא בזוגיות עם פרי קרוס, שחקן רוגבי יוניון בעבר המשותק מגיל 19, בכל ארבעת הגפיים שלו (קוואדריפלג) וללא יכולת נשימה עצמונית. הם נפרדו לאחר כשנה.
הישגים ותארים

הראשונה ששחתה בשחייה רצופה 197 קילומטר, במשך 38:33 שעות, את תעלת יוקטן ממקסיקו לקובה (1 ביוני 1998).
האישה שחצתה בשחייה את תעלת למאנש הלוך ושוב בזמן המהיר ביותר של 17:14 שעות (22 ביולי 1991).
אדם השני בהיסטוריה שחצתה את מצר פלורידה מקובה לפלורידה ארצות הברית, מרחק של כ-180 קילומטר בעזרת כלוב נגד כרישים (12 במאי 1997).
ב-2005 צורפה להיכל התהילה של שחיית המרתון העולמי (IMSHOF).
הערות שוליים

↑  Alex Greig, Former marathon swimmer Susie Maroney reveals she has cancer., Mamamia, February 22, 2016 (באנגלית)
↑  באתר The Sydney Morning Herald
↑  באתר Guinness World Records שיאי גינס
↑  באתר IMSHOF היכל התהילה של שחיית המרתון העולמי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  AWR: AWE2266b  ISNI: 0000 0000 3632 6206  LCCN: n2005071530  Trove: 714094  VIAF: 58490431   WorldCat (עם VIAF): 58490431
איוס

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  הים האגאי 
 קואורדינטות:  36°43′00″N 25°19′00″E﻿ / ﻿36.716666666667°N 25.316666666667°E﻿ / 36.716666666667; 25.316666666667
 שטח:  108.713 קילומטר רבוע
 נתונים מדיניים
 מדינה:  יוון 
 אזור זמן:  UTC+2
  (למפת יוון מוגדלת) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןאיוס(למפת יוון רגילה) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןאיוס
 
איוס (ביוונית: Ίος, נקרא בעגה המקומית Νιός, ניוס) הוא אי יווני בקבוצת האיים הקיקלאדיים בים האגאי. האי נמצא בחצי הדרך בין האיים נקסוס וסנטוריני. אורכו של האי 18 ק"מ ורוחבו 19 ק"מ; שטחו כ-109 ק"מ רבועים. בשנת 2006 התגוררו באי 1,820 תושבים, ירידה משמעותית לעומת 3,500 תושבים שהיו במקום במאה ה-19.
מקור השם

לא ברור מה מקור שמו של האי. גרסה אחת היא שהשם נגזר משמם של האיונים, אחד מארבעת השבטים ההלנים, אך מבחינה לשונית הדבר אינו סביר שכן אז היה שם האי צריך להיות "איוניה" או "איוניס". הסבר שני גורס כי שם האי נגזר מן המילה הפיניקית "איון", שפירושו "גל אבנים". גם הסבר זה אינו מקובל, שכן הפיניקים שלטו באזורים טרשיים בהרבה מאיוס, ולא מצאו לנכון לכנותם בשם כזה. על פי הסבר שלישי נקרא האי בשמו בשל פרחי הסיגליות הנפוצות באי; שמם של פרחים אלו הוא "איון" ביוונית.