לאוויגילד
חייו, קרבותיו ושלטונו

כאשר המלך הוויזיגותי אתנגילד (Athanagild) מת בשנת 567, הומלך ליווה הראשון בטקס שנערך בנרבון, המעוז האחרון של השלטון הוויזיגוטי בגאליה. בשנה השנייה למלכותו, מתוך הכרה בתכונות המנהיגות של אחיו הצעיר, הכריז המלך ליווה הראשון על אחיו לאוויגילד כמלך ויורש לצידו, והקצה לו את פרובינקיה היספניה קיטריור החלק המזרחי של חצי האי האיברי.  שני המלכים השותפים היו נוצרים אריאנים, שהייתה האמונה הדתית השלטת בקרב השליטים הוויזיגותים עד 587.
לאוויגילד נישא פעמיים: תחילה לתאודוסיה, שילדה שני בנים, הרמנגילד ורקרד הראשון. לאחר מותה, נישא לאלמנתו של אתנגילד, גויסוינטה .
כמעט בכל תקופת מלכותו, לאוויגילד קידם את כוחותיו נגד הביזנטים, הסואבים, הבאסקים או יריבים מקומיים. על פי התיעוד של המתעד הוויזיגוטי ג'ון מביקלארו, לאוויגילד יזם את הראשון מבין כמה מסעות להרחבת שטח ממלכת הוויזיגותים, אותם מתאר פיטר הת'ר כ"רשימה של הצלחות בולטות". המערכה הראשונה של לאוויגילד החלה נגד הסואבים בשנת 569, במהלכה הוא הכניע במהירות את סמורה, פלנסיה ולאון. בשנת 570 הוא תקף את מחוז בסטניה מלגנפלה (בסטניה העתיקה), שם הביס את הכוחות האימפריה. בשנת 570, לאוויגילד "השחית את אזור בסטטניה והעיר מלגה, והביס את חייליהם". בשנה שלאחר מכן הוא כבש את מדינה-סידוניה, כשהוא נעזר "בבוגדנותו של פרמידנאוס מסוים". זמן קצר לאחר שהפך לשליט יחיד עם מותו של אחיו ליווה (שהתרחש ב-571, 572 או 573) הוא כבש את קורדובה מהאימפריה הביזנטית. למרות היותו עסוק כל העת במלחמה עם הביזנטים בדרום היספניה, לאוויגילד אימץ את סגנון המינהל של האימפריה הביזנטית, אימץ את הפאר והטקס שלה, את השם "פלביוס", כס המלכות, הכתר, השרביט והגלימה הסגולה, ובהמשך טבע מטבעות זהב הנושאים את שמו להנצחתו.
הסואבים שהיו הנחושים לנקום בלאוויגילד ולתבוע חזרה את שטחיהם, פלשו לאזורי פלסנסיה וקוריה, לאס הורדס, בטואקאס וטריטוריה של הריקונס. בעודו מתכונן לעצור את התקדמותם של הסואבים בשנת 573, לאוויגילד קיבל חדשות שאחיו ליווה מת והוא נותר שליט יחיד על כל המחוזות הוויזיגותיים. לאוויגילד עשה מאמצים להבטיח העברת שלטון שקטה. הוא קרב לחצר המלכות את שני בניו, הרמנגילד ורקרד והקצה אזורים מסוימים בממלכה לשליטתם; לצורך זה מינה אותם לדוכסים על טולדו ונרבון.
החברה הוויזיגוטית הייתה אצולה צבאית ושלטונם של מלכים הצריך אישור רשמי על ידי האצולה. בין הוויזיגותים ונתיניהם האיברו-רומיים היו הבדלי דת ומערכת חוקים שונה. לאוויגילד שינה את חוקי אאוריק ששלט על הגותים ויצר מערכת חוק משלו, הקודקס רביסוס (Codex Revisus). הוא גם ביטל חוקים רומאים ישנים, חלקם מסוף המאה הרביעית, אשר אסרו על נישואים בין הוויזיגותים והאיברו-רומאים. נישואים כאלה נחשבו בחוק לפשע שדינו מוות. באמצעות פעולה זו ומהלכים מנהליים אחרים, לאוויגילד הבטיח את שלטונו וביסס את שלטונו בעיר הבירה. כך יכול היה לפתוח במערכה חדשה, במהלכה כבש את מחוז סבריה, מחוז בראגנזה ואת טורה דה מונקורבו לאורך הגבול הסואבי.
גרגוריוס מטור טען שלאוויגילד חרג מסמכותו כאשר חילק את הממלכה בין שני בניו, אך ייתכן שהוא נקט בפעולה זו כדי להחליש את סמכותם של אצילים מקומיים מבין הוויזיגותים והספרדים-רומאים כאחד. אולם האצלת סמכויות לבניו עוררה מספר התקוממויות - תחילה בקרב הקנטבריים, אחר כך בקרב תושבי קורדובה ואסטוריה, ולבסוף בטולדו ובאבורה. זאת בתקופה שבה הסואבים והביזנטים תכננו התקפות נגד לאוויגילד. לאוויגילד לא נרתע מהאיומים הרבים הללו, הוא טיפל בסיכונים בתוך האימפריה שלו ובסיוע בנו רקארד, הוא הצליח להכניע את המורדים שקמו להתנגד לו. בכך הוא תפס את אמאיה (Ammaia), בירת הקנטברי; הוא כבש את מעוז אסטורי, סלדניה (Saldana); הוא גם הצליח לדכא את פעילות המורדים בטולדו ובאבורה (Aebura Carpetana). בכל אזור מורד שעליו השתלט הוא חתם את ניצחונותיו בהטלת עונשים איומים על אויביו. במהלך מסעו זה בשנת 576, הדומיננטיות של לאוויגילד הובילה לכך שהמלך הסואבי מירו הסכים במהירות להסכם שכלל תשלום מס, ולו לתקופה קצרה.
בשנת 577 צעד צבאו של לאוויגילד לתוך אורספדה, אזור בדרום מזרח ספרד, ולאחר דיכוי מרד מהיר "של בני העם", סיפח את הפרובינציה הזו לממלכתו. עם סיומם של מסעות אלה, חגג לאוויגילד את ניצחונותיו על ידי ייסוד עיר בסלטיבריה, שאותה כינה רקופוליס על שם בנו רקארד. בשנת 582 לאוויגילד כבש את מרידה, שהייתה בשליטת הבישוף הפופולרי מסונה מאז תחילת שנות ה-570. במהלך שלטונו, לאוויגילד כבש את רוב חצי האי האיברי.