stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נחום שרון
ביוגרפיה

שרון (שטרכמן עד לשנת 1959) נולד בלוצק שבאוקראינה. מילדות החל בלימודי עברית ובקריאת ספרות עברית. ב-1927 הצטרף לתנועת השומר הצעיר בעירו. ב-1934 יצא לצ'נסטוחובה, להכשרה של חיי עבודה ושיתוף בארץ ישראל. בשנים שלאחר מכן ריכז וניהל מחוזות שונים מטעם התנועה. ב-1937 צורף כחבר ההנהגה הראשית של השומר הצעיר בפולין. בהמשך גויס לשירות חובה של שנה וחצי בצבא הפולני, שם שירת בחיל הרגלים. ב-1939 מונה לגזבר ההנהגה הראשית של השומר הצעיר, והתגורר בוורשה. השתתף במסגרת "המשרד הארץ-ישראלי" בארגון הפגנות אנטי-בריטיות כמחאה על רדיפת המעפילים, ופעל למען עלייה בלתי ליגאלית. היה למנהל האחרון, עם יוסף שמיר, של מושבת המנהלים המרכזית בהרי הקרפטים.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה קיבל שרון צו מילואים וחזר ללוצק, בה החל לפעול משטר סובייטי קומוניסטי זמן קצר אחר כך. הוא הצטרף למחתרת הציונית, אך ברח לאחר שנתגלה בידי ה-נ.ק.וו.ד. עם תחילתו של מבצע ברברוסה גויס לצבא האדום ושירת במסגרתו כחמש שנים, תחילה בחזית, אך בעיקר באזור קירגיזסטן. ב-1946 חזר שרון לתקופת השיקום. פעל למען ארגון שארית הפליטה ולעלייתה ארצה, וכן לצמיחתם של הארגונים היהודיים והציוניים והתנועה החינוכית. פרסם ב"מוסטי", עיתון השומר הצעיר. היה בין מייסדי מפלגת הפועלים השומר הצעיר, ועמד בראשה כמזכיר הכללי בתקופה שבטרם האיחוד עם מפלגת פועלי ציון. המשיך בפעילות מפלגתית גם במסגרת המפלגה המאוחדת. עלה לישראל בסוף 1949, לאחר עליית המפלגה הקומוניסטית לשלטון וסגירת הפעילות הציונית.
בישראל היה שרון לחבר המרכז והוועדה המדינית של מפ"ם. היה נציג מפ"ם במועצת פועלי חולון, כמזכיר פועלי דחק ופועלים חקלאיים. עבד גם בברית העולמית של מפ"ם. בשנים 1959-¬1962 ביצע שליחות בקובה כנציג המחלקות לארגון ולעלייה של הסוכנות היהודית, ושימש גם כמזכיר הפדרציה הציונית במשך שנה וחצי. לאחר השליחות היה בין מייסדי אגודת ידידות ישראל-קובה, וכמו כן שב לעבוד במרכז לתרבות ולחינוך של הסתדרות העובדים הכללית, בו היה חבר מ-1956. היה חבר המזכירות, מנהל האגף לאמנות וחבר הנהלה בגופי "מפעלי תרבות" השונים. היה חבר מערכת "בשער", ביטאונה הרעיוני של מפ"ם, ופרסם מאמרים ותגובות בעיקר ב"בשער" וב"על המשמר". עסק בניהול בבית אגודת סופרי ועיתונאי יידיש בישראל. פרסם ביידיש ב"נייוועלט" וב"ישראלשטימע". עבד גם בארכיון יד ושם, ובין השאר תרגם מיידיש, מפולנית ומרוסית.
ב-1976 נפטר באופן פתאומי ונקבר בבית העלמין הדרום. בשנה שלאחר מותו יצא ספרו "קיץ 1942".
מספריו

ישראל: פראבלעמען און פארטייען, הוצאת מרכז מפ"ם, 1958.
(עורך), ספר לוצק, הוצאת ארגון יוצאי לוצק, 1961.
לקחו של מחקר אחד: מתוך סקר על יעילות ההרצאות בעיירות פיתוח, הוצאת ההסתדרות הכללית של העובדים העברים בארץ-ישראל: הוועד הפועל – המרכז לתרבות ולחינוך – המחלקה למחקר ולסטטיסטיקה, 1964.
עמנואל רינגלבלום: ההיסטוריון והלוחם, הוצאת יד ושם, 1972.
קיץ 1942, הוצאת המרכז לתרבות ולחינוך ומרכז מפ"ם, 1977.
הערות שוליים

1 2  נחום שרון באתר GRAVEZ
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007445798805171  ISNI: 0000 0000 5068 2135  LCCN: nr93001991  VIAF: 298754872   WorldCat (עם VIAF): 298754872
מסכת סוטה

עמוד השער של מסכת סוטה, הוצאת האלמנה והאחים ראם, וילנה
מַסֶּכֶת סוֹטָה (או שׂוֹטָה) היא המסכת החמישית בסדר נשים, שהוא הסדר השלישי במשנה. בתלמוד הירושלמי מסכת זו היא האחרונה מסדר נשים.
המסכת עוסקת בדיני הסוטה והשקייתה, בדינים שנאמרו ביום בו סילקו את שומר בית המדרש ובדינים הנאמרים בכל לשון והנאמרים בלשון הקודש דווקא.
במסכת זו תשעה פרקים ובתלמוד הבבלי יש במסכת זו 49 דפים. בקרב חסידי חב"ד נהוג ללמוד מסכת זו בימי ספירת העומר, דף אחד ביום (החל מהיום השני לעומר).
רקע

עיקר המסכת עוסקת בדיני סוטה. סוטה היא אישה שבעלה חושד בה כי בגדה בו עם גבר מסוים. התהליך מתחיל בקינוי וסתירה. ה'קינוי' הוא התראה שהתרה בה בעלה לבל תיסתר עם גבר זה, ותנאי ה'סתירה' מתקיים על סמך עדות או טענה שנסתרה עם אותו הגבר למשך זמן מסוים, אך לא ידוע כי בגדה בפועל. דיני הסוטה הבסיסיים מפורטים בתורה, בספר במדבר פרק ה'. עיקר הדין הוא כזה: כיוון שאין שני עדים הדרושים להוכחת הבגידה, עורכים לה בדיקה מיוחדת. משקים אותה "מים מרים מאררים", שהם "מים קדושים", קומץ עפר מהמקדש ודיו של מחיקת מגילה מיוחדת שכתובים בה מספר פסוקים מפרשת הסוטה שבספר במדבר. אם האישה לא בגדה, נאמר בתורה, שהיא תקבל שכר רב ותזכה להרות, אך אם בגדה, ירכה נופלת ובטנה מתנפחת. על פי הדין אין חובה על האישה לשתות את המים, אך אם היא מסרבת, עליה להתגרש מבעלה מבלי שתקבל את הכסף הנקוב בכתובה שלה.
לפני שבעלה דורש לבדוק אותה כסוטה, עליו להיות נקי מכל עוון.
מיקומה של המסכת בסדר נשים

הגמרא מציינת כי מיקומה של המסכת אחרי מסכת נזיר הוא על בסיס ברייתא שבה אומר רבי: "למה נסמכה פרשת נזיר שבתורה לפרשת סוטה? לומר לך שכל הרואה סוטה בקלקולה יזיר עצמו מן היין". על קביעה זו מקשה הגמרא שבתורה ממוקמת פרשת סוטה לפני פרשת נזיר, וכי למה לא הוקדמה המסכת לפני מסכת נזיר? ועונה שמכיוון שבמסכת כתובות בפרק המדיר, נשנו הלכות נדרים, עבר עורך המשנה להלכות נדרים במסכת נדרים, ומהם להלכות נזירות שדומים לנדרים במהותם.
הרמב"ם מציין גם בהקדמתו למשנה כי על המסכת היה להימצא אחרי מסכת גיטין "שעניינה מעניין הגירושין, שהסוטה כשתזנה – יש לכוף האיש והאשה על הגירושין".
פרקי המסכת

המקנא לאשתו (תשע משניות ) - דיני קינוי וסתירה, העלאת הסוטה לבית המקדש, אגדות בדבר "במידה שאדם מודד, בה מודדין לו".
היה מביא (שש משניות) - דיני מנחת הסוטה, כתיבת המגילה, שבועת הסוטה.
היה נוטל (שמונה משניות) - הקרבת מנחת הסוטה, השקאת הסוטה, מחיית המגילה ובדיקת המים את הסוטה. במשנה ו' חוזרת המסכת למנחת הסוטה ועוסקת בין השאר בהבדלים בין כהן לכהנת ומתוך דיון זה מפרטת הבדלים שבין איש לאישה בכלל.
ארוסה ושומרת יבם (חמש משניות) - דיני הסוטה בארוסה ושומרת יבם ונשים שאינן שותות או נוטלות את כתובתן, אשת כהן וקינוי בית דין.
כשם שהמים בודקין אותה (חמש משניות) - בדיקת המים את האיש, משניות המתחילות בביטוי "בו ביום" .
מי שקינא לאשתו (ארבע משניות) חזרה לדיני עדות בסוטה.
אלו נאמרין בכל לשון (שמונה משניות) - החל מפרק זה ועד סוף המסכת עוסקות המשניות בדברים הטעונים אמירה שיש מהן שנאמרים בכל לשון ויש שנאמרים אלא בלשון הקודש (דוגמת דברי כהן משוח מלחמה שיפורטו בפרק ח' ופרשת עגלה ערופה שתפורט בפרק ט'). יש הסבורים כי עניינים אלו הובאו במסכת על מנת ללמד שפרשת סוטה נאמרת בכל לשון.
משוח מלחמה (שבע משניות) - דברי כהן משוח מלחמה ודיני מלחמה שונים.
עגלה ערופה (חמש עשרה משניות) - ביאור פרטי הדינים של פרשת עגלה ערופה.
בסך הכל יש במסכת 67 משניות.
תוכן המסכת > במשנה

ששת הפרקים הראשונים עוסקים בדיני סוטה (כלומר אישה הנחשדת בזנות תחת בעלה). הפרק השביעי דן בהלכות בהם יש לומר נוסח מסוים (כמו פרשת סוטה), ובשאלה האם הנוסח צריך להיאמר דווקא בלשון הקודש או מותר לאומרו בכל לשון. הפרק השמיני דן בהלכות מלחמה והתשיעי בהלכות עגלה ערופה.
תוכן המסכת > בתלמוד הבבלי

הפרק הראשון דן בגדרים הבסיסיים של סוטה ובסופו דיון על שמשון ופירוש על חלקים מסיפור יציאת מצרים.
הפרק השני והשלישי דנים בהלכות סוטה וכיצד דין סוטה מתבצע בפועל
הפרק הרביעי דן במצבים מיוחדים בדיני סוטה
הפרק החמישי דן ביסודות הלכות טומאה וטהרה ובסופו דיון על תחום שבת, שירת הים ואיוב.
הפרק השישי (הפרק הקצר ביותר בתלמוד הבבלי) - מדבר על דיני עדות בסוטה.
הפרק השביעי דן בהלכות לשון הקודש ומעט הלכות תפילה
הפרק השמיני דן בהלכות מלחמה (מלחמת רשות ומלחמת מצווה)
הפרק התשיעי דן בהלכות עגלה ערופה ובסופו דן בעקבתא דמשיחא.
ספרי פירושים

שיטה מקובצת - לרבי בצלאל אשכנזי (ליקוטי מפרשים ראשונים נכתב רק על פרק ראשון ושני במסכת)
באר שבע - לרבי יששכר בר איילנבורג
קרן אורה - לרבי יצחק מינקובסקי מקרלין
מנחת קנאות - לרבי מאיר אריק
תורת הקנאות - לרבי משה בצלאל לוריא
פירושי הגרי"ז - לרבי יצחק זאב סולובייצ'יק (פירוש על מסכת סוטה בשיטת בריסק)
מנחה חריבה - לרב פנחס עפשטיין
לקריאה נוספת

ישי רוזן-צבי, הטקס שלא היה - מקדש, מדרש ומגדר במסכת סוטה, הוצאת מאגנס, 2008.
הערות שוליים

↑  בנוסח המשנה שבפירוש המשנה לרמב"ם לפי כתב היד המקורי.
↑  ספר היום יום פתגם לז' אייר
1 2  תלמוד בבלי, מסכת סוטה, דף ב', עמוד א'
↑  פרשת סוטה מופיעה בספר במדבר, פרק ה', פסוק י"א ועד סוף הפרק ופרשת נזיר מיד אחריה.
↑  מספר המשניות בכל פרק הוא לפי הספירה במשניות קהתי. בדפוסים אחרים תיתכן חלוקה שונה.
↑  כל מקום שנאמר במשנה "בו ביום", פירושו: ביום שמינו את רבי אלעזר בן עזריה לנשיא בישיבה ביבנה, שכל זמן שהיה רבן גמליאל נשיא, היה מכריז ואומר: "כל תלמיד חכם שאין תוכו כברו, אל ייכנס לבית המדרש", וכשנתמנה רבי אלעזר בן עזריה לנשיא, ניתנה רשות לכל התלמידים להיכנס לבית המדרש, ומתוך שרבו התלמידים, רב החידוד והפלפול, ולא הייתה הלכה תלויה בספק בבית המדרש.
| מסכתות ששה סדרי משנה |
| --- | --- | --- |
| זרעים | ברכות (ב י) • פאה (י) • דמאי (י) • כלאיים (י) • שביעית (י) • תרומות (י) • מעשרות (י) • מעשר שני (י) • חלה (י) • ערלה (י) • ביכורים (י) |  |
| מועד | שבת (ב י) • עירובין (ב י) • פסחים (ב י) • שקלים (י) • יומא (ב י) • סוכה (ב י) • ביצה (ב י) • ראש השנה (ב י) • תענית (ב י) • מגילה (ב י) • מועד קטן (ב י) • חגיגה (ב י) |  |
| נשים | יבמות (ב י) • כתובות (ב י) • נדרים (ב י) • נזיר (ב י) • סוטה (ב י) • גיטין (ב י) • קידושין (ב י) |  |
| נזיקין | מסכת נזיקין: בבא קמא (ב י) • בבא מציעא (ב י) • בבא בתרא (ב י) • סנהדרין (ב י) • מכות (ב י) • שבועות (ב י) • עדיות • עבודה זרה (ב י) • אבות • הוריות (ב י) |  |
| קדשים | זבחים (ב) • מנחות (ב) • חולין (ב) • בכורות (ב) • ערכין (ב) • תמורה (ב) • כריתות (ב) • מעילה (ב) • תמיד (ב) • מידות • קינים |  |
| טהרות | כלים • אהלות • נגעים • פרה • טהרות • מקואות • נידה (ב י) • מכשירין • זבים • טבול יום • ידיים • עוקצים |  |
ב – מסכת שיש עליה תלמוד בבלי     י – מסכת שיש עליה תלמוד ירושלמי
פריטאון

ערך זה עוסק בבירת סיירה לאון. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
סמל פריטאוןסמל פריטאון
מבט-על על פריטאון ממקום תצפית
מבט-על על פריטאון ממקום תצפית
 מדינה:  סיירה לאון סיירה לאון
 מחוז:  האזור המערבי
 ראש העיר:  איבון אקי-סוייר
 רשות מחוקקת:  מועצת עיריית פריטאון 
 תאריך ייסוד:  1787
 שטח:  357 קמ"ר
 גובה:  26 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  951,000 (2014)
 קואורדינטות:  8°29′00″N 13°13′59″W﻿ / ﻿8.4833333333333°N 13.233055555556°W﻿ / 8.4833333333333; -13.233055555556 
 אזור זמן:  UTC+0
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת סיירה לאון מוגדלת) בו קנמה מאקני קואידו ליבריה גינאה האוקיינוס האטלנטיפריטאון(למפת סיירה לאון רגילה) בו קנמה מאקני קואידו ליבריה גינאה האוקיינוס האטלנטיפריטאון  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
פריטאון (באנגלית: Freetown) היא בירת סיירה לאון והעיר הגדולה בה. העיר ממוקמת באזור המערבי של המדינה. היא עיר נמל מרכזית לחופי האוקיינוס האטלנטי והיא נמצאת על חצי אי. פריטאון מהווה מרכז עירוני, כלכלי, תרבותי ופוליטי של המדינה. בשנת 2006 היו בעיר מעט יותר ממיליון תושבים, ב-2010 היו בעיר 1.2 מיליון תושבים.  מבחינה אתנית, העיר מאוד מגוונת (כך שלשום קבוצה אתנית אין רוב מובהק), וכמעט כל הקבוצות האתניות שבמדינה שוכנות גם בפריטאון.
כלכלת העיר מתבססת על הנמל שנמצא בה. דרכו יוצאות הסחורות המיועדות ליצוא של סיירה לאון. התעשייה כוללת: אריזת דגים, טחינת אורז, זיקוק נפט וייצור סיגריות.
אחד מסמלי פריטאון הוא צמח הכותנה. הכותנה שימשה בסיס כלכלי של מתיישבי האזור החל משנת 1787. כיום מוצגים שיחי הצמח מחוץ למוזיאון העיר.
רוב תושביה הם מוסלמים.
היסטוריה

הראשונים שהתיישבו במקום היו 400 עבדים משוחררים שנשלחו מאנגליה ב-1787. האדמה נרכשה מממלכת קויה ששלטה באזור. סכסוך עם המלך של ממלכת קויה גרם לשריפת ההתיישבות ב-1789. פריטאון הוקמה באופן רשמי בתאריך 11 במרץ 1792, תחת הנהגתו של תומאס פטרס, עבד לשעבר, כחלק מתוכנית יישוב מחדש של אסירים לשעבר מנובה סקוטיה (פרובינציה של קנדה). בשנת 1794 נבזזה העיר בידי צרפת ושוקמה מחדש בשנת 1798.
בשנת 1808 סיירה לאון הפכה להיות מושבת כתר של הממלכה המאוחדת. עד שנת 1874 העיר שימשה כמרכז הבריטי במערב אפריקה. העבדים המשוחררים שגרו בעיר אף שירתו כחיילים בריטים במלחמות הנפוליאוניות.
בזמן מלחמת העולם השנייה פריטאון שימשה בסיס מרכזי של הצי המלכותי הבריטי.
במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20, העיר הפכה למרכז קרבות רבים בזמן מלחמת האזרחים במדינה.
בנובמבר 2021 התרחשה התפוצצות מכלית הדלק בפריטאון בה נהרגו יותר ממאה אנשים.
תחבורה

נמל התעופה הבינלאומי לונגי (Lungi) משרת את פריטאון וכן את סיירה לאון כולה. מנחת המסוקים של סיירה לאון בחצי האי אברדין (Aberdeen) מקשר בין העיר לנמל התעופה. משם יוצאים באופן קבוע מסוקים, רחפות ומעבורות אל עבר נמל התעופה.
פוליטיקה

העיר מונהגת על ידי מועצת עיר וראש עירייה הנבחרים אחת לארבע שנים בבחירות דמוקרטיות.
דמוגרפיה וחברה > דת

מבחינה דתית, העיר מורכבת מ-63% מוסלמים ו-37% נוצרים. פריטאון נחשבת לעיר מאוד סובלנית מבחינה דתית, עם דו קיום בין הנוצרים למוסלמים.
ערים תאומות

ארצות הברית ניו הייבן, קונטיקט, ארצות הברית
מנשה שקמוני

| --- | --- |

מנשה שקמוני מצביע על אחד מדגמיו
 לידה:  1896 תרנ"ז
 פטירה:  21 באוגוסט 1976 (בגיל 80 בערך) כ"ה באב תשל"ו
 השתייכות:  משטרת ישראל המחלקה לזיהוי פלילי
 תקופת הפעילות:  1950–1968 (כ־18 שנים)
 דרגה:    רב פקד
אחד מדגמי מנשה שקמוני מאוסף בית מורשת משטרת ישראל
מנשה שקמוני (1896 – 21 באוגוסט 1976) היה חוקר זיהוי פלילי במשטרת ישראל בין השנים 1950–1968.
ביוגרפיה

קודם גיוסו למשטרה היה שקמוני מעצב תפאורות תיאטרון. למשטרה התגייס בגיל מאוחר יחסית ותפקידו היה לשרטט מפות ולצייר תרשימים של זירות עבירה, אלא שבשונה מתרשימים בצבע אחד, שהיו מקובלים טרם כניסתו לתפקידו, שקמוני צבע את תרשימיו בצבעים שתרמו להבהרתם. הוא פיתח שיטה ייחודית, שלא הייתה מקובלת קודם, של הוספת ממד הזמן לתרשימים, על ידי כך שצייר חצים שסימנו את תנועות האנשים או הגופים שנעו במרחב הזירה. את החצים צבע בצבעים שסימלו את הזמן היחסי בו אירעו, ובכך תרמו להבנת ההתרחשויות.
בהמשך החל שקמוני לבנות דגמים תלת־ממדיים מוקטנים ומדויקים של זירות עבירה, שמהם ניתן היה ללמוד, בעיקר בשלב הדיון בבית המשפט, בין השאר על אמיתות טענות של עדים, באשר ליכולתם לראות פרטים מסוימים מהמקומות בהם נמצאו. הדגמים גם איפשרו לעדים, ובפרט לאלה שיכולת ההסבר המילולית שלהם הייתה נמוכה, לבצע על גבי הדגמים שחזור האירועים תוך כדי ומול עיני הצדדים לדיון המשפטי, ולהצביע על מקומות וכיוונים בדגמים, כדי להסביר את עדויותיהם.
עבודותיו של שקמוני, שנגעו לאירועים פליליים חדשותיים "מסעירים", התפרסמו, מטבע הדברים, בכלי התקשורת בישראל. עם זאת עם הזמן החלו העבודות לתפוס תשומת לב גם בפרסומים ובספרות משטרתית מחוץ לישראל, זכו להתעניינות של קציני משטרה מארצות אחרות שביקרו במשטרת ישראל, ושיטותיו של שקמוני החלו להילמד על ידי משטרות זרות בעולם, כגון אוסטרליה, צ'ילה, קולומביה ומשטרות מקומיות בארצות הברית.
אחרי פרישתו לגמלאות פרסם שקמוני את ספרו "הוכחה חותכת לפשע", אשר בו הוא מספר על עבודתו, באופן ששימש הן לקריאה כסיפורים, והן להדרכת אנשי זיהוי פלילי.
שקמוני הובא למנוחות בבית העלמין הדרום בבת ים.
תיקים מפורסמים

במהלך שירותו במשטרת ישראל עסק שקמוני בחקירת תיקי עבירות חמורות רבים, לגביהם גם העיד בבתי המשפט, ובעקבות זאת אוזכר פעמים רבות בעיתוני התקופה, בין השאר באירועים הבאים:
חקירתו ומשפטו של דב שילנסקי ב-1952
רצח העבריין היפואי שכונה "סולימאן השחור" ב-1953
"רצח בע"מ" - ארבעה מקרי שוד של קשישים עריריים שביקשו את חסדיה של פרוצה, נרצחו לאחר מכן וגופותיהם הועלמו ב-1953
טבח כפר קאסם ב-1956
רצח ישראל קסטנר ב-1957
מרד כלא שטה ב-1958
הערות שוליים

↑  מנשה שקמוני באתר GRAVEZ
↑  מנשה שקמוני ז"ל הובא למנוחות, מעריב, 24 באוגוסט 1976
↑  פרנסס גלסנר לי פיתחה את השימוש בדגמים מוקטנים לחקירת סיבות מוות (Nutshell Studies of Unexplained Death), אך לצורך חקר ולא לשם הצגתם כמוצגים בבתי המשפט
↑  ניצב אריה שור, ראש אגף החקירות, במבוא לספר "הוכחה חותכת לפשע"
↑  דנקה הרניש, יצא ספרו של פקד שקמוני, דבר, 7 בדצמבר 1969
↑  הוצאת ספרית מעריב, 1969. פרטי הספר בקטלוג הספרייה הלאומית
↑  משפט שילנסקי הועבר לביה"ד המחוזי, הצופה, 21 באוקטובר 1952
↑  מנשה שקמוני, תעלומת שבעת הכדורים, מעריב, 14 בנובמבר 1969 (המשך הכתבה, מעריב, 14 בנובמבר 1969)
↑  דורית זלצמן, מעבדת שחזור או איך מגלים רצח בע"מ, על המשמר, 25 במרץ 1968 (המשך הכתבה, על המשמר, 25 במרץ 1968)
↑  גבריאל שטרסמן, מה סיפר הנאשם מסי 1 ר/סרן מלינקי לקצין החוקר, מעריב, 27 במרץ 1957
↑  משפט רצח קסטנר מתחדש הבוקר, הצופה, 22 באוקטובר 1957
↑  חודש משפטו של עותמאן - ממארגני מרד שאטה, על המשמר, 18 בספטמבר 1959
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007431052205171  ISNI: 0000 0000 9626 7594  LCCN: nb2010020820  VIAF: 142160939   WorldCat (עם VIAF): 142160939
משה אונא

משה אוּנָא (22 בנובמבר 1902 - 21 בפברואר 1989) היה חבר הכנסת מטעם המפד"ל על גלגוליה השונים.
ביוגרפיה > ראשית דרכו

אונא (Unna) נולד במנהיים שבגרמניה בשנת 1902, לאביו, הרב ד"ר יצחק אונא. אמו, גיטל (גרטרוד), הייתה בתו של הרב גדליה גויטין, רב בקרלסרוהה, נצר למשפחת מחבר "כסף נבחר". אחיו הם ברורית אונא ואביגדור אונא. אחיינו הוא פרופסור יששכר אונא.
התחנך בגימנסיה, ולאחר מכן למד בבית הספר הגבוה לחקלאות בברלין ובבית המדרש לרבנים בברלין.
היה חבר בתנועת הנוער היהודי "בלאוּ-וייס (Blau Weiss; 'כחול-לבן'). בשנת 1919 שהה בהכשרה בהרמנסברג ובמיסינגורק.
ביוגרפיה > פעילות חלוצית בארץ ישראל

ב-1924 היה ממייסדי ההכשרה הראשונה של "המזרחי", וניהל אותה, תחילה בכפר בצנרוד (Betzenrod) שליד פולדה, ואחר כך ברודגס שליד פולדה, עד שבסוף שנת 1927 עלה לארץ ישראל. בארץ עבד כפועל בפרדסים. הוא נשלח פעמיים לגרמניה, בשנים 1931 ו-1933. בשנת 1934 הצטרף לקיבוץ רודגס והיה פעיל בארגון ”עליית הנוער” הדתי. בשנת 1937 היה ממייסדי קיבוץ טירת צבי ותנועת הקיבוץ הדתי - תנועה שהיה חבר המזכירות שלה עד שנת 1974. בשנת 1941 עזב את טירת צבי ובשנת 1944 הצטרף לקיבוץ שדה אליהו.
בראשונה נשא את מרים, ונולדו להם שלושה ילדים. לאחר מכן התגרש, נשא את סבינה, ולהם נולדו ארבעה ילדים.
משה הוא דודו של יששכר אונא, פרופ' לפיזיקה באוניברסיטה העברית בירושלים.
ביוגרפיה > פעילות פוליטית

אונא היה ציר באספת הנבחרים וחבר הוועד הלאומי בשנים 1940–1949. בשנת 1941 היה חבר סיעת "התנועה החקלאית". משנת 1942 היה חבר הוועד הפועל של תנועת ”הפועל המזרחי”, ועד שנת 1949 היה גזבר התנועה. היה מפעילי עליית הנוער וממייסדי כפר הנוער הדתי.
אונא נבחר לכנסת הראשונה מטעם סיעת החזית הדתית המאוחדת (על אף שהיה מראשי המתנגדים להקמתה), וכיהן ברציפות עד הכנסת השישית מטעם סיעה זו וגלגוליה השונים (חזית דתית לאומית, הפועל המזרחי והמפד"ל). ב-26 בנובמבר 1956 היה אונא לחבר הכנסת הראשון שהעביר הצעת חוק פרטית.
אונא כיהן כסגן שר החינוך והתרבות בין 22 במרץ 1956 ל-1 ביולי 1958 (למעט הפסקה קצרה של שבועיים) וכיושב ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת בכנסות השנייה, החמישית והשישית.
היה מראשי סיעת למפנה והביע דעות יוניות. ב-1988 פרש מהמפד"ל, הצטרף למימד ונעל את רשימתה לכנסת.
משה אונא נפטר בט"ז באדר א' תשמ"ט.
כתביו

בשבילי המחשבה והמעשה, קובץ מאמרים (1955)
שותפות של אמת, קובץ מאמרים בדברי הקבוצה הדתית (1962)
בשדה החינוך הדתי, דברים על החינוך הדתי ובעיותיו (1970)
המשפט העברי בחקיקת הכנסת (1967)
ישראל באומות, קובץ מאמרים בסוגיות המדינה והעם (1971)
בדרכים נפרדות - המפלגות הדתיות בישראל, בחירת דרכן ערב הקמת המדינה והכנסת הראשונה והשנייה (1983)
הקהילה החדשה (1984)
בניין אב – מפעל ההכשרה של הציונות הדתית בגרמניה בראשית צעדיו (1989)
כמו כן פרסם אונא מאמרים בענייני הכנסת בכתב העת של הקיבוץ הדתי "עמודים" ובספרו "בדרכים נפרדות".

על פעולתו בכנסת פרסם זיכרונות "עשרים שנות כנסת” בתוך "”עמודים", תש”ל-תשל”א.
לקריאה נוספת

מיכאל בן אדמון, מרד ויצירה בהגות הציונות הדתית: משה אונא ומהפכת הקיבוץ הדתי, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, 2013.
"אונא, משה", ערך בתוך: עמוס כרמל, הכל פוליטי, כרך א'.
הערות שוליים

↑  אליעזר שמשון רוזנטל (עורך), קובץ לזכרו של הרב גדליה אונא ז"ל, הוצאת הקיבוץ הדתי ת"ש, עמ' 10
↑  רשימות המועמדים לוועידה השמינית של הפועל המזרחי בארץ ישראל, הצופה, 14 בספטמבר 1941
↑  http://www.knesset.gov.il/review/ReviewPage2.aspx?kns=3&lng=1
↑  מ. אונא - יו"ר ועדת החוקה חוק ומשפט, דבר, 9 בדצמבר 1965
↑  הבחירות בהפועהמ"ז, דבר, 21 באוגוסט 1952
↑  אברהם תירוש, מצאו את האשם, מעריב, 21 בפברואר 1984
| חברי הכנסת הראשונה |
| --- | --- | --- |
| מפא"י | דוד בן-גוריון • משה שרת • אליעזר קפלן • (דוד רמז) • יוסף שפרינצק* • גולדה מאיר • יצחק בן-צבי • זלמן שזר • דב יוסף • חיים בן אשר • אברהם הרצפלד • עדה מימון • שלמה לביא • שמואל דיין • יוסף ברץ • יחיאל דובדבני • בבה אידלסון • פרץ נפתלי • פנחס לבון • זלמן ארן • בן-ציון דינור • אליהו הכרמלי • נטע הרפז • (יהודית שמחוני) • (אבא חושי) • יזהר סמילנסקי • ראובן שרי • יונה כסה • אפרים תבורי • (יוסף מיכאל לם) • (אריה שפטל) • (אברהם טביב) • צבי יהודה • עקיבא גוברין • יוסף אפרתי • אריה בהיר • חסיה דרורי • אליעזר ליבנה • דוד הכהן • ישראל גורי • עמי אסף • מאיר ארגוב • דבורה נצר • שרגא גורן • השל פרומקין • דוד בר-רב-האי • (יצחק קנב) • (הרצל ברגר) • (ז'ניה טברסקי) • (ישראל ישעיהו-שרעבי) • (ברוך אזניה) • (מנחם כהן) • (רפאל בש) |  |
| מפ"ם | (יצחק טבנקין) • מאיר יערי • יעקב חזן • נחום ניר-רפאלקס • אהרן ציזלינג • מרדכי בנטוב • ישראל גלילי • יעקב ריפתין • משה סנה • ברל רפטור • אליעזר פרי • משה ארם • חנה למדן • חנן רובין • ישראל בר-יהודה • מנחם בדר • פייגה אילנית • יצחק בן-אהרן • (דב בר-ניר) • (מנחם רצון) • (דוד ליבשיץ) |  |
| החזית הדתית המאוחדת | יהודה לייב פישמן מימון • יצחק מאיר לוין • חיים משה שפירא • משה אונא • בנימין מינץ • דוד צבי פנקס • מאיר דוד לוונשטיין • זרח ורהפטיג • אליהו-משה גנחובסקי • קלמן כהנא • מרדכי נורוק • יוסף בורג • אהרן-יעקב גרינברג • אברהם יהודה גולדראט • אברהם-חיים שאג • (משה קלמר) • (אליהו מזור) |  |
| תנועת החירות | מנחם בגין • אורי צבי גרינברג • יעקב מרידור • אריה בן-אליעזר • אברהם רקנאטי • יוחנן בדר • הלל קוק • חיים לנדאו • שמואל מרלין • חיים כהן-מגורי • אליהו לנקין • שמואל כץ • ערי ז'בוטינסקי • אסתר רזיאל-נאור |  |
| הציונים הכלליים | פרץ ברנשטיין • ישראל רוקח • שושנה פרסיץ • יוסף ספיר • יעקב קליבנוב • יעקב גיל • יוסף סרלין |  |
| המפלגה הפרוגרסיבית | פנחס רוזן • אברהם גרנות • אידוב כהן • יזהר הררי • ישעיהו פורדר |  |
| ספרדים ועדות מזרח | בכור-שלום שטרית • אליהו אלישר • אברהם אלמליח • משה בן-עמי |  |
| מק"י | שמואל מיקוניס • תופיק טובי • אליעזר פרמינגר • מאיר וילנר |  |
| הרשימה הדמוקרטית של נצרת | סיף א-דין א-זועבי, אמין-סלים ג'רג'ורה |  |
| מפלגת הלוחמים | נתן ילין-מור |  |
| ויצו | רחל כהן-כגן |  |
| התאחדות התימנים בישראל | זכריה גלוסקא |  |
בסוגריים - כהונה חלקית, * יו"ר הכנסת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269455105171  BnF: cb16977961c (data)  GND: 1044561114  ISNI: 0000 0000 7905 2698  LCCN: n91062190  NTA: 192634224  VIAF: 38554111   WorldCat (עם VIAF): 38554111
קולטן

ערך זה עוסק בחלבון המגיב לגירוי כימי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
קולטן (באנגלית: Receptor) הוא חלבון המצוי על קרום תא או בציטופלסמה, שאליו נקשר הליגנד (מולקולה קטנה המבטאת אות כימי שהתא מתוכנן לקלוט). תפקיד הקולטן הוא לקבל את המידע שמגיע לתא באמצעות הליגנד, וכך לאפשר לתא לפעול בהתאם (למשל להתחלק, לשחרר חומרים מתוכו, לאפשר קבלת חומרים מחוץ לתא, ועוד). לעיתים הקישור בין הליגנד לבין הרצפטור איננו מספיק על מנת שהקולטן יבצע את פעולתו, ויש צורך במולקולות עזר. קולטני עזר החיוניים להשלמת פעילות הרצפטור נקראים קו-רצפטור.
אופן הפעולה

הקולטנים מאופיינים בספציפיות כך שהם מסוגלים להגיב לחומרים מסוימים ולהזניח לחלוטין חומרים אחרים.
הקישור של הליגנד לקולטן גורם לשינוי במבנה המרחבי של האחרון, המאפשר לו ליצור את השלב הבא בשרשרת העברת האות.
אותות ההפעלה של הקולטנים גורמים לתגובות מגוונות בתוך התא שאליו הם מחוברים. למשל, שינויים בריכוזים תוך-תאיים של חומרים שונים, שינוי במתח החשמלי, ובהפעלה של אנזימים שונים. במקרים רבים אותות ההפעלה של הקולטנים יוצרים שרשרת ארוכה של תגובות תוך-תאיות המצומדות זו לזו.
סוגי קולטנים

ניתן לחלק את הקולטנים למספר קבוצות, על פי תפקידם: קולטנים עצביים – המגיבים למוליכים עצביים (נוירוטרנסמיטורים); קולטנים אנדוקריניים – המגיבים להורמונים; קולטני מערכת החיסון – המגיבים לציטוקינים וכמוקינים; וקולטנים לגורמי גדילה.
את הקולטנים שעל קרום התא, שהם בהכרח גם טראנסממברנליים (חוצים את הממברנה לכל עוביה), ניתן לחלק על-פי תפקודם לשלוש קבוצות עיקריות: קולטנים המצומדים לחלבון G, חלבוני תעלה וקולטנים קטליטיים. הראשונים, מעבירים את המסר באמצעות חלבון G, אשר מעבירו בתורו לשליח שניוני שבתוך התא. הקולטנים הקטליטיים, פועלים בעצמם כקטליזטורים המזרחנים את השליח השניוני שבציטוזול, וגורמים לו לפעול בהתאם ל"צו" האות. מנגנון העברת האות של חלבוני התעלה, מתבסס על פתיחת או סגירת תעלה של יונים, כתוצאה מהאינטראקציה עם הליגנד. כאשר זו נפתחת, נעים היונים דרכה בהשפעת מפל הריכוזים והמפל האלקטרוכימי, והשינוי שנוצר בריכוזם בציטוזופלסמה גורם לשינויים פיזיולוגיים בתא, המבטאים את המשך מעבר האות.
חלק מהקולטנים התוך-תאיים מתפקדים, כאשר הם קשורים לליגנד, כגורמי שעתוק.
סוגי קולטנים > הקולטן העצבי

הקולטן העצבי מתווך בין האות הכימי לבין תגובת התא. המוליך העצבי מופרש מקרום התא הקדם סינפטי, אל המרווח הסינפטי, ומשם מפעפע אל עבר הקולטן.
הקישור בין המוליך העצבי לקולטן גורם לפתיחתן או לסגירתן של תעלות יונים בקרום התא הבתר-סינפטי. הקולטנים עצמם קובעים אלו תעלות יונים ייפתחו, לצורך שינוי מוליכות הקרום לאותם היונים. פתיחת התעלות (או סגירתן) מביאה לשינוי מקומי בריכוזי היונים, המביא לשינוי הממתח החשמלי על פני קרום התא. הקטנת הממתח (דפולריזציה) מקרבת את מתח הקרום למתח הסף הדרוש לעירור דחף עצבי ולכן נקראת תגובה מעוררת (excitatory). הגדלת הממתח (היפרפולריזציה) מרחיקה את מתח הקרום ממתח הסף הדרוש, ולכן נקראת תגובה מעכבת (inhibitory). לאותו מוליך עצבי עשויים להיות קולטנים מעוררים וקולטנים מעכבים. למשל, חנקן חד-חמצני (NO) משמש כמוליך עצבי מעורר או מעכב, בהקשרים שונים.
סוגי קולטנים > הקולטן העצבי > קולטנים עצמיים

קולטן עצמי (autoreceptor) ממוקם בקצה סיב עצבי, בעבר הקדם-סינפטי של סינפסה כימית, ומשמש לקבלת משוב על פעילות הסינפסה. הקולטן רגיש לאותם מוליכים עצביים שמשחרר התא עליו הוא שוכן.
קולטנים עצמיים בדרך כלל לא קשורים לתעלות יונים ואינם משנים את מתח הקרום של התא, אלא מווסתים תהליכים תוך-תאיים הקשורים לייצור והפרשה של מוליכים עצביים.
סוגי קולטנים > קולטן חישה

קולטן חישה הוא מבנה המזהה גירוי בסביבה הפנימית או החיצונית של האורגניזם. בתגובה לגירויים, הקולטן שולח אות, על ידי יצירה של פוטנציאל מדורג או פוטנציאל פעולה באותו התא או בתא סמוך, המתקדם במערכת העצבים אל עבר המוח.
ראו גם

דחף עצבי
חלבוני ממברנה
תעלת יונים
פרופסור יוסף שלזינגר
תא קולט אור