stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מקלטי עופות נודדים לאורך חוף הים הצהוב-מפרץ בוהאי של סין
אתר המורשת העולמית שלב II > בית גידול לעופות נודדים בשפך יאלוג'יאנג, דאנדונג, מחוז ליאונינג (YS-12) > הנהר דָאיָאנְג (YS-12-1)

אזור YS-11-1, המסומן כאתר מספר 1606bis–011 בהכרזה של אונסק"ו, משתרע בין קווי הרוחב 39°42′35″ ל-39°53′38″ צפון ובין קווי האורך 123°34′41″ ל-123°41′38″ מזרח, כשמרכז השטח ב-39°48′06″N 123°38′09″E﻿ / ﻿39.801667°N 123.635833°E﻿ / 39.801667; 123.635833. שטח האתר 8,578.14 הקטאר ושטח אזור החיץ המקיף אותו לחלוטין הוא 4,886.27 הקטאר.
אתר המורשת העולמית שלב II > בית גידול לעופות נודדים בשפך יאלוג'יאנג, דאנדונג, מחוז ליאונינג (YS-12) > אָרדָאוגוֹאוּ (YS-12-2)

אזור YS-11-2, המסומן כאתר מספר 1606bis–012 בהכרזה של אונסק"ו, משתרע בין קווי הרוחב 39°45′31″ ל-39°49′23″ צפון ובין קווי האורך 123°50′20″ ל-124°05′38″ מזרח, כשמרכז השטח ב-39°47′26″N 123°57′59″E﻿ / ﻿39.790556°N 123.966389°E﻿ / 39.790556; 123.966389. שטח האתר 8,666.76 הקטאר ושטח אזור החיץ המקיף אותו לחלוטין הוא 3,895.35 הקטאר.
ביאורים

↑  בבקשה של סין להכרזה על אתר מורשת עולמית מצוין שכ-40% מעופות החוף ("ארוכי רגליים" - shorebirds או waders) בנתיב הנדידה הזה עוברים דרך אתר המורשת המיועד, על בסיס הטענה שכ-5 מיליון עופות חוף עוברים בנתיב הנדידה. המספרים העדכניים מדברים על כ-8 מיליון עופות חוף או אף 9 מיליון.
הערות שוליים

↑  Two natural sites, one in China, another in Iran, inscribed on UNESCO’s World Heritage List
↑  Migratory Bird Sanctuaries along the Coast of Yellow Sea-Bohai Gulf of China (Phase I)
↑  Decision 46 COM 8B.3 Migratory Bird Sanctuaries along the Coast of Yellow Sea-Bohai Gulf of China (China)
↑  David M. Olson and Eric Dinerstein, Global 200: Priority Ecoregions for Global Conservation
1 2  East Asia/Australasia Flyway Factsheet, BirdLife Data Zone
↑  How many shorebirds use the East Asian-Australasian Flyway?
↑  Nomination file page 58
↑  Nomination file page 57
↑  Map of Migratory Bird Sanctuaries along the Coast of Yellow Sea-Bohai Gulf of China
↑  Nomination file page 63
↑  Migratory Bird Sanctuaries along the Coast of Yellow Sea-Bohai Gulf of China, UNESCO site
↑  Nomination file page 60
↑  Chongming Dongtan Birds National Nature Reserve
↑  Nomination file page 70
↑  Nomination file page 72
↑  Nomination file pages 74-77
↑  Nomination file page 77
↑  Nomination file page 78
↑  Nomination file pages 78-80
↑  Chen Kelin, Yuan Jun and Yan Chenggao, Shandong Yellow River Delta National Nature Reserve
↑  Nomination file page 94
↑  Nomination file page 95
↑  Nomination file page 97
↑  Nomination file pages 98-100
↑  Nomination file pages 100-102
↑  Nomination file pages 102-104
↑  Nandagang Wetland Over View
↑  Nomination file page 111
↑  Snake Island, Laotie mountains
1 2  Nomination file page 190
↑  Dandong Yalu Jiang Estuary Wetland National Nature Reserve, China, March 18
↑  Nomination file page 204
↑  Nomination file page 205
מפת האזור האקולוגי של הים הצהוב
מפת שטחי אתר המורשת העולמית
  אתר המורשת
  אזור החיץ
מישור בוץ ביפן
משיין גליליני (Imperata cylindrica)
סוף צר-עלים (Typha angustifolia)
Spartina alterniflora, מין צמח פולש באתר
מין היבשתן Boleophthalmus pectinirostris
אייל דוד
עגור אדום כתר
חופית כפנית (Eurynorhynchus pygmeus)
עגור הכתם
שחף סיני שחור-ראש
עגור סיבירי
צולל באאר
לימוזה חומת-בטן
קנת הראשון, מלך סקוטלנד

קנת מק אלפין הידוע גם כקנת הראשון (באנגלית: Kenneth MacAlpin או Kenneth I, בגאלית סקוטית: קינייד' מק איילפין – Cináed mac Ailpín באיות עתיק, באיות מודרני: Coinneach mac Ailpein, כלומר "קנת בנו של איילפין") המכונה "הכובש" (נפטר ב-13 בפברואר 858) היה הראשון מבין מלכי סקוטלנד. קנת כבש את סקוטלנד, הקים את ממלכת אלבה (ממלכת סקוטלנד הקדומה) ומלך בה משנת 843 ועד מותו. קנת נחשב למייסד בית אלפין – בית המלוכה ששלט בסקוטלנד במהלך מרבית ימי הביניים.
אמת מול אגדה

על פי המיתוסים הסקוטיים, קנת היה כובש ארצות הפיקטים ומייסד ממלכת אלבה. אגדות אלה מקורם בימי הביניים, ככל הנראה בתקופת מלכותו של קנת השני, בעת שנכתבו דברי ימי מלכי אלבה, בהם מצוין כי קנת היה כובש הפיקטים, וכי כבש את ארצם שנתיים לאחר שהומלך כמלך דאל ריאטה.
אנדרו מווינטון כתב בספרו Orygynale Cronykil of Scotland מהמאה ה-15 כי קנת נהרג בקרב. וג'ורג' ביוקנן כתב בספרו Rerum Scoticarum Historia בשנות ה-70 של המאה ה-16, כי אביו של קנת נרצח על ידי הפיקטים, ורצח זה הוביל לכיבוש ארצם. ביוקנן לא כלל בספרו את העלילה בדבר "הבגידה של מקאלפין", המופיעה בספרו של ג'פרי ממונמאות' "ההיסטוריה של מלכי בריטניה" אבל אין לה בסיס היסטורי.
מרבית המחקר ההיסטורי המודרני מתעלם ממקורות מאוחרים אלה, ומסתמך בעיקר על כתבים קדומים כגון "דברי ימי הפיקטים" מהם ניתן ללמוד כי קנת היה מלך דאל ריאטה, וכי הוא ירש את כס ממלכות הפיקטים מצידה של אימו, שהייתה נסיכה פיקטית.
כמו כן, ככל הנראה היו מלכים פיקטים שמלכו אחריו, ולכן אין מדובר במלך הסקוטי הראשון, כפי שניסו להציגו בימי הביניים, אלא מדובר במלך פיקטי, שאחריו מלכו ארבעה מלכים פיקטים נוספים.
קורות חיים > רקע

הגנאלוגיה של קנת אינה ידועה, ולא ידוע אם הוא צאצא של אחד המלכים הקודמים של הפיקטים או של דאל ריאטה. כתב יד משנת 1130 לערך מציין כי קנת היה בנו של מלקולם השני. היסטוריונים סבורים כי הוא צאצא של קנל נ'גאבריין, מלך דאל ריאטה, אולם אביו, אלפין השני מדאל ריאטה אינו מצוין ב"דואן אלבאנאך" כאחד ממלכי דאל ריאטה.
קורות חיים > שנות מלכותו

בניגוד לפרטים המועדים הידועים בדבר מוצאו, עלייתו לשלטון של קנת מתועדת היטב. בעקבות מות מלך הפיקטים ואחריו בקרב כנגד הויקינגים בשנת 839, נוצר משבר ירושה בין ארבעה טוענים לכתר. בשנת 843 קנת על לשלטון, אולם רק בשנת 848 הביס את יריביו והפך לשליט היחיד. ככל הנראה הוא מלך על דאל ריאטה החל משנת 841, וניצל את משבר הירושה על מנת לכבוש את ממלכות הפיקטים.
בשנת 849 העביר קנת שרידים קדושים של קולומבה הקדוש מאיונה לדאנקלנד.
כמו כן מצוין ב"דברי ימי אלבה" כי פלש ל"סקסוניה" שש פעמים, כבש את מלרוז ושרף את דאנבאר; עוד מצוין ב"דברי ימי אלבה" כי בתקופת מלכותו פשטו הוויקינגים על ממלכות הפיקטים.
מקורות היסטוריים אחרים ומחקרים ארכאולוגיים מראים כי בתקופת שלטונו התיישבו הוויקינגים באיי אורקני, בקיית'נס, בסות'רלנד, באיים המערביים ובאי מאן. בעקבות פלישות הוויקינגים והתיישבותם נחלשו הקשרים בין סקוטלנד לבין אירלנד ואנגליה, וקשרי המסחר עם אירופה פסקו כליל. ניתוק זה הביא למעשה לכך שממלכות הפיקטים נאלצו להתאחד על מנת להתגונן בפני הוויקינגים, והחלו התהליכים שהביאו להפיכתם לממלכה אחת – תהליכים שהסתיימו בתקופת שלטונו של דונלד השני עת נעשה לראשונה שימוש רשמי בתואר "ממלכת אלבה".
קנת נפטר ב-13 בפברואר 858 בארמון בקינבלקויר, ככל הנראה בסמוך לסקון.
"דברי ימי אירלנד" מצטטים קינה שנכתבה לאחר מותו של קנת:
בשל מותו של קינאד... 
 נהי נשמע בכל בית; 
 אין מלך כדוגמתו תחת השמים 
 ואף רחוק עד גבולות רומא
לקנת היו שני בנים – קונסטנטין ואייד' אשר מלכו אחריו. ככל הנראה היו לו שתי בנות. אחת מהן נישאה לראן מלך סטרת'קלייד, והשנייה, מאל מוייר נישאה לאייד' פינלאיית' מלך אירלנד, ולאחר מותו נישאה לפלאן סינאה אף הוא מלך של שבט אירי. מותה, בשנת 913 מצוין ב"דברי ימי אלסטר" – דבר נדיר ביותר בכתבים העתיקים.
הערות שוליים

↑  
Because Cináed with many troops lives no longer
there is weeping in every house;
there is no king of his worth under heaven
as far as the borders of Rome
| מלכי סקוטלנד המלכים הפיקטים → בית אלפין ← בית דאנקלד קנת הראשון (834–858) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  דונלד הראשון  |  קונסטנטין הראשון  |  אייד'  |  גיריק  |  דונלד השני  |  קונסטנטין השני  |  מלקולם הראשון  |  אינדלף  |  |  |
|  858–862  |  862–877  |  877–878  |  878–889  |  889–900  |  900–934  |  934–954  |  954–962  |  |  |
|  דאב  |  קולן  |  קנת השני  |  אמלאיב  |  קנת השני  |  קונסטנטין השלישי  |  קנת השלישי  |  מלקולם השני  |  |  |
|  962–967  |  967–971  |  971–973  |  973–977  |  977–995  |  995–997  |  997–1005  |  1005–1034  |  |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 119009234  VIAF: 25403330   WorldCat (עם VIAF): 25403330
סבב האלופים בשחמט 2024

סבב האלופים בשחמט לשנת 2024 אורגן על ידי האתר Chess.com. הסבב התחיל ב-26 בינואר 2024 והסתיים ב-21 בדצמבר 2024. הסבב כלל ארבע תחרויות שחמט מקוונות (אנ'), ותחרות חמישית פנים אל פנים על הלוח, בהשתתפות כמה מהשחקנים המובילים בעולם ששיחקו עבור קרן פרסים בסך 1,700,000 דולר אמריקאי
תחרות הגמר התקיימה באוסלו, נורווגיה. שמונה שחקנים, זוכי ארבעת האירועים הרגילים ושחקנים מובילים בטבלת הנקודות, מוזמנים. מתכונת האירוע מתנהלת כמפורט:
שמונה שחקנים משחקים זה מול זה שני משחקים. אם התוצאה תיקו מוסיפים משחק ארמגדון כדי להכריע את המנצח בשלב. השחקנים במקום הראשון והשני העפילו ישירות לחצי הגמר, המקום השלישי עד השישי עלו לשלב ההישרדות, בעוד שני המקומות האחרונים הודחו.
שלב ההישרדות: ארבעת השחקנים בשלב זה משחקים במיני טורניר כפול, כאשר כל זוג משחק שני משחקים, עם שובר שוויון ארמגדון. שני שחקנים, המנצחים בכל אחד מהדרג העליון והתחתון, עולים לחצי הגמר.
חצי גמר וגמר: ארבעה שחקנים משחקים בתחרות כדי לקבוע את הזוכה בסבב. כל שלב מורכב משישה משחקים.
לשלב הגמר העפילו שמונת השחקנים הבאים:
מגנוס קרלסן
עלי רזא פירוזג'א
מקסים ושייה-לגראב
יאן נפומניאשצ'י
דניס לאזביק (אנ')
וסלי סו
וינצנט קיימר
לבון ארוניאן
יאן נפומניאשצ'י ניצח את דניס לאזביק בגמר הזוכים ועלה לשלב השני. מקסים ושייה-לגראב ניצח את וינצנט קיימר ולאחר מכן את לאזביק שקיבל הזדמנות שנייה, בגמר המפסידים. משמעות הדבר היה שהרכב חצי הגמר נקבע למגנוס קרלסן נגד מקסים ושייה-לגראב ועלי רזא פירוזג'א נגד יאן נפומניאשצ'י. מגנוס קרלסן ניצח באירוע כשהביס את מקסים ושייה-לגראב 3.5-1.5 בחצי הגמר ואת נפומניאשצ'י 1–4 (ניצח בשני המשחקים הראשונים) בגמר. נפומניאשצ'י ניצח את פירוזג'א 3.5-0.5 בחצי הגמר השני.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  |  | מד כושר | נקודות |
| 1 | מגנוס קרלסן | 2831 | 6 |
| 2 | עלי רזא פירוזג'א | 2763 | 5 |
| 3 | יאן נפומניאשצ'י | 2755 | 5 |
| 4 | דניס לאזביק | 2578 | 4 |
| 5 | מקסים ושייה-לגראב | 2731 | 2 |
| 6 | וינצנט קיימר | 2733 | 2 |
| 7 | לבון ארוניאן | 2747 | 2 |
| 8 | וסלי סו | 2747 | 2 |
הערות שוליים

↑  Champions Chess Tour Finals 2024 | The Week in Chess, theweekinchess.com
ג'ורג' דאגלס הווארד קול

| --- | --- |

 לידה:  25 בספטמבר 1889 קיימברידג'
 פטירה:  14 בינואר 1959 (בגיל 69) לונדון
 מדינה:  בריטניה
 פעילות בולטת:  מחבר פורה בתחום היסטוריה תאוריה פוליטית וסוציאליזם
 השכלה:  בייליול קולג'  בית הספר סנט פול 
 מעסיק:  אוניברסיטת אוקספורד 
 מפלגה:  מפלגת הלייבור 
 השקפה דתית:  אתאיזם
 בן או בת זוג:  מרגרט קול (1918–?) 
 
ג'וֹרְג' דַאגְלֶס הַוואַרְד קוֹל (באנגלית: George Douglas Howard Cole‏; 25 בספטמבר 1889 – 14 בינואר 1959) היה הוגה דעות סוציאליסטי, כלכלן והיסטוריון אנגלי. כמאמין בבעלות משותפת על אמצעי הייצור, הוא הציג תאוריה של "הסוציאליזם של הגילדות (אנ')" (ייצור המאורגן באמצעות גילדות עובדים). הוא השתייך לאגודה הפביאנית והיה תומך של התנועה השיתופית.
תחילת חייו

קול נולד בקיימברידג' לג'ורג' קול, תכשיטן שהפך מאוחר יותר למודד; ואשתו ג'סי נואלס.
קול התחנך בבית הספר סנט פול (אנ') בלונדון ובבייליול קולג' באוקספורד, שם הצטיין (Double First במונחי אוקספורד).
כסרבן מצפוני במהלך מלחמת העולם הראשונה, הפגישה מעורבותו של קול במערכה נגד גיוס חובה עם עמיתה לעבודה, מרגרט פוסטגייט (אנ'), איתה התחתן בשנת 1918. בני הזוג עבדו יחד באגודה הפביאנית בשש השנים הבאות לפני שעברו לאוקספורד, שם החל קול לכתוב בגרדיאן של מנצ'סטר.
ב-1915 הפך קול לקצין מחקר ללא שכר בארגון העובדים "חברת המהנדסים המאוחדת" (Amalgamated Society of Engineers). הוא ייעץ לאיגוד כיצד להגיב לחקיקה בזמן מלחמה, כולל חוק התחמושת של 1915 (אנ'). תפקיד זה פטר אותו מגיוס החובה בטענה שהוא מבצע עבודה בעלת חשיבות לאומית.
לאחר שהשיג את הפטור משירות צבאי, פיתח במהלך שנות המלחמה תאוריה פוליטית של סוציאליזם של גילדות (אנ').
קריירה מקצועית

אחרי מלחמת העולם הראשונה לימד באוניברסיטת לונדון ובאגודה לחינוך הפועלים (אנ') של ריצ'רד הנרי טוני, וב-1925 מונה לפרופסור חבר לכלכלה ביוניברסיטי קולג' באוניברסיטת אוקספורד, הוא לימד כלכלה עד 1944.
בשנת 1929 מונה למועצה הלאומית המייעצת לכלכלה (National Economic Advisory Council) כשזו הוקמה על ידי ממשלת הלייבור השנייה (אנ'). ב-1944 הפך קול לפרופסור צ'יצ'לה (אנ') הראשון לתאוריה חברתית ופוליטית באוקספורד. את מקומו ירש ישעיה ברלין ב-1957.
קול היה בתחילה פציפיסט, אך הוא נטש עמדה זו בסביבות 1938, וקבע: "היטלר ריפא אותי מפציפיזם". במהלך שנות ה-30, ניסה קול לבנות חזית עממית בריטית נגד הפשיזם. הוא זיהה את היקף האיום הצבאי לפני שרבים מעמיתיו נטשו את הפציפיזם שלהם. קול תמך ברפובליקנים במלחמת האזרחים בספרד.
הוא היה רשום בספר השחור של גרמניה הנאצית של אישים בולטים שיכלאו במקרה של פלישה מוצלחת לבריטניה.
קול כתב עשרות ספרים, בנושאי כלכלה והיסטוריה, כולל ביוגרפיות של ויליאם קובט ורוברט אוון, מאות קונטרסים ואלפי מאמרים.
מחקר הקואופרטיבים

קול היה גם תאורטיקן של התנועה הקואופרטיבית ותרם מספר תרומות לתחומי מחקר הקואופרטיבים, כלכלת הקואופרטיבים ותולדות התנועה הקואופרטיבית. בפרט, ספרו "התנועה הקואופרטיבית הבריטית בחברה סוציאליסטית" (The British Co-operative Movement in a Socialist Society) בחן את מעמדה הכלכלי של ה-CWS האנגלית (קודמתה של The Co-operative Group (אנ')), העריך את האפשרות שלה להגיע למעמד של חבר קואופרטיבים (Co-operative Commonwealth) ללא סיוע של המדינה ושיער מה התפקיד שיכול להיות לקואופרטיב במדינה סוציאליסטית (אנ').
ספר שני, שכותרתו "מאה שנים של שיתוף פעולה" (A Century of Co-operation), בחן את ההיסטוריה של התנועה מהקואופרטיבים הראשונים ועד לתרומתם של הצ'ארטיסטים ורוברט אוון, דרך חלוצי רוצ'דייל וכן התפתחות התנועה (בבריטניה הגדולה) במהלך המאה שאחר כך.
קול תרם לספר המקיף "מתווה של הידע המודרני" (An Outline of Modern Knowledge) בעריכת ויליאם רוז (הוצאת ויקטור גולנץ בע"מ (אנ'), 1931) יחד עם מחברים מובילים אחרים של אותה תקופה, כולל רוג'ר פריי.
חייו האישיים

באוגוסט 1918 התחתן קול עם מרגרט פוסטגייט (אנ') (1893–1980). מרגרט הייתה בתו של הפרופסור ללימודים קלאסיים ג'ון פרסיבל פוסטגייט (אנ').
לזוג נולדו בן ושתי בנות בנישואים שנמשכו ארבעים ואחת שנים. עם זאת, נראה שהנישואים לא היו מאושרים במיוחד. קול הביע עניין מועט בהתקשרות רומנטית ממשית ואפילו פחות ביחסים מיניים. חברים הבחינו כי התקשרויות רגשיות נטו להיות עם גברים ולא עם נשים. קול אהב מאוד כמה מתלמידיו הגברים. הם כללו את המנהיג העתידי של מפלגת הלייבור יו גייטסקל. אין עדות למפגשים הומוסקסואלים כלשהם לפני או במהלך נישואיו.
קול ואשתו כתבו יחד מספר ספרים ומאמרים, כולל עשרים ותשעה סיפורי בלשים.
קול לא יכול היה לקבל את הרעיון של "על אדם מוגדר". אשתו נזכרה כי "הוא... מעולם לא נתן פקודות אלא במובן שגרתי ובלתי משמעותי בלבד (זה איכשהו לא התנגש בכך שהוא העסיק משרתי משק בית לאורך חייו)". הסלידה שלו מכל צורות ההיררכיה ושנאת הטקס הובילה לאתאיזם בגיל צעיר, אם כי מעולם לא עסק בפולמוס אנטי-דתי. אף על פי שלא היה לודיט, הוא העריץ מאוד את כל מה שוויליאם מוריס יצר, כולל חיבתו לקוטסוולדס. אף על פי שהוא נהנה ממוזיקה קלאסית, הוא לעג לרדיו כ"כל כך הרבה רעש". הוא היה כמעט אלרגי למתמטיקה גבוהה (אנ') (הוא לא הבין אלגברה) הוא פקפק במדע, מכיוון שהוא משמש לכימות דברים שמומלץ להשאיר לפרשנות.
בספרות ובשירה הוא נהנה (אחרי מוריס) מדניאל דפו, ג'ונתן סוויפט, ויליאם וורדסוורת', וולט ויטמן, הנרי ג'יימס, ויליאם קובט, ברטראנד ראסל, וג'ורג' ברנרד שו, אבל הוא החשיב את אדמונד ברק ותומאס קרלייל יומרניים. הוא לא אהב את ה"אימפריאליזם" של שייקספיר ושנא את ד.ה. לורנס.
תלמידיו העריצו אותו, אבל גייטסקל אמר שהוא היה יותר מדי רגיש, ביקורתי כלפי עצמו וציני מכדי לשחק את תפקיד המאסטר ברצון.
באביב 1929 חזרו בני הזוג קול ללונדון, והתגוררו בווסט המפסטד במשך שש שנים עד שרכשו בית "ויקטוריאני בלתי מאורגן" בשם "פרילנד" בהנדון, שם חי קול במשך רוב שלושת העשורים האחרונים לחייו. בתחילת 1957 הוא ואשתו עברו לדירה בפארק הולנד בקנזינגטון. הוא מת לאחר שנכנס לתרדמת סוכרתית בשעות המוקדמות של 14 בינואר 1959 בבית החולים בהמפסטד. במקום טקסים דתיים, גיסו, ריימונד פוסטגייט, קרא שני קטעים מיצירותיו של ויליאם מוריס בהלווייתו במשרפת גולדרס גרין. עזבונו הוערך ב-46,617 ליש"ט (שווה ערך ל-1,097,364 ליש"ט ב-2020).
ספריו שתורגמו לעברית

מדריך בתוהו־ובוהו העולמי, הוצאת חברה, 1934
תולדות תנועת-הפועלים באנגליה 1947-1789, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1950
תולדות המחשבה הסוציאליסטית: תקופת החלוצים 1850-1789, תרגום ישראל כהן הוצאת עיינות, 1957
הערות שוליים

1 2 3 4  האנציקלופדיה העברית, כרך כ"ט, עמוד 255
↑  George Douglas Howard Cole, National Portrait Gallery
↑  Richard Taylor, Nigel Young, Campaigns for Peace: British Peace Movements in the Twentieth Century
↑  G. D. H Cole, "World Socialism Restated," pamphlet (1956), quoted by Margaret Cole, The Life of G. D. H. Cole, Macmillan/St. Martin's (1971); cited, Harry Barnes, Three Score Years and Ten (24 July 2006).
↑  Peter Sedgwick, "A Return to First Things", Balliol College Annual Record 1980, pp.86–88 (review of A. W. Wright, G.D.H. Cole and Socialist Democracy). Marxists’ Internet Archive. Online.
↑  Martin Pugh, Speak for Britain!: A New History of the Labour Party
↑  "PPE: the Oxford degree that runs Britain". the Guardian. 2017-02-23.
↑  Daniel Ritschel, The Politics of Planning: The Debate on Economic Planning in Britain in the 1930s. Oxford University Press, 1997 ISBN 019820647X (pp. 282–83)
↑  Dame Margaret Isabel Cole
↑  Quoted in A. W. Wright, G. D. H. Cole and Socialist Democracy. Clarendon Press, 1979. ISBN 0-19-827421-1 (p. 226).
↑  G. D. H. Cole, Europe, Russia and the Future (London: Victor Gollancz, 1941), p. 104.
↑  George Douglas Howard Cole A Century of Co-operation
↑  מדריך בתוהו ובוהו העולמי
↑  תולדות תנועת-הפועלים באנגליה 1947-1789
↑  תולדות המחשבה הסוציאליסטית: תקופת החלוצים 1850-1789
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007271774105171  PLWABN: 9810604212505606  BIBSYS: 90209378  BNE: XX1229549  BnF: cb12034826x (data)  CANTIC: a11145857  CiNii: DA00504241  GND: 118669702  ICCU: IEIV001942  ISNI: 0000 0003 5513 0868  LCCN: n80039736  LNB: 000106821  NDL: 00436333  NKC: jn19981000506  NLA: 36512511  NLG: 120433  NLK: KAC199605407  NSK: 000253818  NTA: 068385684  SELIBR: 182010  SNAC: w6jw9k3j  SUDOC: 028012291  Trove: 1264994  VcBA: 495/324078  VIAF: 229144782985931325574   WorldCat (עם VIAF): 229144782985931325574
מהומות קופר דו-נאטס

מהומות קופר דו-נאטס הייתה התקוממות קטנה בתגובה להטרדות המשטרה ללהט"בים בבית הקפה קופר דו-נאטס הפתוח 24 שעות ביממה בלוס אנג'לס במאי 1959. האירוע התרחש 10 שנים לפני מהומות סטונוול הידועות יותר בעיר ניו יורק, ונחשבת, על פי מספר היסטוריונים, כמרד הלהט"בי המודרני הראשון בארצות הברית.
רקע

בשנות ה-50 של המאה ה-20, היו מעט אנשים שהיו להט"בים מחוץ לארון, בעיקר בשל עוינות חברתית ומשפטית ללהט"בים.
הסופר ג'ון ריצ'י (אנ'), שנכח בהתפרעות, תיאר את המעצרים השגרתיים ברומן שלו משנת 1963, City of Night: "הם חוקרים אותך, בודקים טביעות אצבעות שלך מבלי להגיד לך: טקטיקת שוטרים בלוס אנג'לס לא חוקית כדי להפחיד אותך." שמותיהם של אנשים שנעצרו בפשיטה על ברים היו מדווחים באופן שגרתי על ידי עיתונים מקומיים. פרסום שמות האנשים שנעצרו, גרם לאאוטינג, שבדרך כלל גרם לאובדן מקומות עבודה ולמנודה חברתית. המעצרים על ידי משטרת לוס אנג'לס בגין הומוסקסואליות גדלו ביותר מ-85% בעשור הקודם תחת מפקד המשטרה, ויליאם ה. פרקר. השחקן והפעיל הקווירי האמריקאי, הארי היי, נזכר מאוחר יותר שהתעללות בלהט"בים על ידי המשטרה הייתה נפוצה בתקופה זו, ולעיתים נתקלה בהתנגדות.
המהומות

קופר דו-נאטס היה בית קפה ברחוב הראשי בשכונת סקיד רו במרכז העיר לוס אנג'לס, שהיה ממוקם בין שני גיי ברים - הרולד'ס והוולדורף - שהיו פתוחים כל הלילה. ערב אחד במאי 1959, שני שוטרים נכנסו לבית הקפה וביקשו תעודות זהות ממספר אנשים, סוג טיפוסי של הטרדה. השוטרים ניסו לעצור 2 דראג קווין, שני עובדי מין, וצעיר שחיפש קרודינג. אדם אחד שהם ניסו לעצור היה ריצ'י, שמתאר את ההתעללות של LAPD בלילה זה כשיא של הכוונה שגרתית של הקהילה הגאה.
אחד מהעצורים מחה על המחסור במקום בניידת המשטרה עבור כל חמשתם, והצופים החלו לזרוק על השוטרים קפה, סופגניות, כוסות שתייה ואשפה עד שנמלטו במכוניתם מבלי לבצע את המעצרים. לאחר מכן, אנשים החלו להתפרע ולחגוג ברחובות. גיבוי משטרתי הגיע, חסם את הרחוב למשך כל הלילה. המשטרה הכתה או עצרה מספר אנשים. על אף שריצ'י היה עדיין מיועד למעצר, הוא נמלט מהשוטרים.
מורשת

מרד קופר דו-נאטס מצוטט לעיתים קרובות כהתקוממות הגאה הראשונה בארצות הברית. ההיסטריון האמריקאי, מארק תומפסון, כתב כי: "לא הייתי מתאר זאת כהתפרעות אלא יותר כמו חלקה מבודדת של תסיסה חברתית מקומית בעלת השלכות מתמשכות. אני חושב פחות שזה היה יום, אלא יותר כשיעור עבורנו היום."
ב-2020, מועצת השכונה של לוס אנג'לס שקלה להפוך את קופר דו-נאטס לאתר היסטורי וביקשה רישומים משטרתיים כדי לאשש את תיאורו של ריצ'י על המהומות. משטרת לוס אנג'לס חשפה כי לא היו רישומים מאותה תקופה, כי הם "טוהרו או הושמדו". עף אל שלא הייתה עדת ראייה, ננסי ואלוורדה טוענת שהיא שמעה על כך מחברה לסבית.
הערות שוליים

1 2  Faderman, Lillian; Timmons, Stuart (2006). Gay L.A.: A History of Sexual Outlaws, Power Politics, and Lipstick Lesbians. New York, NY: Basic Books. pp. 2. ISBN 978-0-465-02288-5.
↑  Avery, Dan. "5 Pre-Stonewall Events That Shaped the LGBT Community: Trailblazers". New Now Next. ארכיון מ-2022-05-13. נבדק ב-30 ביוני 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Lilly, Christiana (30 בספטמבר 2016). "Los Angeles' Cooper Donuts gay riots sparked a revolution 10 years before Stonewall". The Pride LA. ארכיון מ-2022-06-26. נבדק ב-30 ביוני 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  James, Scott (2019-06-20). "What Was Your Stonewall? Pivotal L.G.B.T.Q. Moments Across the U.S." The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. ארכיון מ-2020-07-17. נבדק ב-2020-07-13.
1 2 3 4  "Cooper Do-nuts | ONE Archives". one.usc.edu. ארכיון מ-2022-04-19. נבדק ב-2022-04-27.
1 2  Moffitt, Evan (2015-05-31). "Today in Gay History: 10 Years Before Stonewall, There Was the Cooper's Donuts Riot". www.out.com (באנגלית). ארכיון מ-2022-05-04. נבדק ב-2022-04-27.
↑  Faderman, Lillian; Timmons, Stuart (2 באוקטובר 2006). Gay L. A.: A History of Sexual Outlaws, Power Politics, and Lipstick Lesbians. Basic Books. pp. 1–8. ISBN 046502288X. נבדק ב-30 ביוני 2017. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "Opinion | Milestones in the American Transgender Movement". The New York Times (באנגלית אמריקאית). 2015-05-18. ISSN 0362-4331. נבדק ב-2020-07-13.
↑  Springate, Megan E. (2016). LGBTQ America: A Theme Study of Lesbian, Gay, Bisexual, Transgender, and Queer History (PDF). National Park Foundation. p. 18:29. ארכיון (PDF) מ-2022-06-26. נבדק ב-9 ביולי 2017. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "Queer history was made at Cooper's Donuts in Los Angeles | Q Voice News". Q Voice News (באנגלית אמריקאית). 2018-05-03. ארכיון מ-2018-07-21. נבדק ב-2018-07-20.
↑  Faderman, Lillian (27 בספטמבר 2016). The Gay Revolution: The Story of the Struggle (Reprint ed.). Simon & Schuster. pp. 115–116. ISBN 978-1451694123. נבדק ב-30 ביוני 2017. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "Los Angeles' Cooper Donuts gay riots sparked a revolution 10 years before Stonewall - The Pride LA". The Pride LA (באנגלית אמריקאית). 2016-09-30. ארכיון מ-2018-06-12. נבדק ב-2018-07-20.
↑  "LGBTQ History in Los Angeles: Cooper Do-Nuts and Black Cat Tavern". www.laalmanac.com. ארכיון מ-2022-06-10. נבדק ב-2022-04-27.
↑  Stuart, Gwynedd (2019-05-29). "Before Stonewall, the Queer Revolution Started Right Here in Los Angeles". Los Angeles Magazine (באנגלית אמריקאית). ארכיון מ-2022-06-15. נבדק ב-2022-04-27.
אות הערכה מטעם הרמטכ"ל

| --- | --- |

אות הערכה מטעם הרמטכ"ל
 
 פרטים
 מדינה:  ישראל ישראל
 סוג:  עיטור צבאי
 המעניק:  ראש המטה הכללי של צבא הגנה לישראל
 למען:  ”על מעשה בעל חשיבות עליונה שעשה אותו אדם, במישרין או בעקיפין, לחיזוקו של צה"ל, ואשר יש בו כדי לקדם באופן ניכר את ביטחון המדינה”
 זכאות:  חיילים ואזרחים, לרבות אזרחים זרים
 סטטוס:  פעיל
 נוסד:  26 באפריל 1981
 הענקות
 הוענק לראשונה:  2000
 הוענק לאחרונה:  יוני 2024 (נכון ל-יוני 2024)
אות ההערכה מטעם הרמטכ"ל שהוענק לאילן רמון
האות שהוענק ליו"ר המטות המשולבים של ארצות הברית, ג'וזף דנפורד
אות הערכה מטעם הרמטכ"ל (נקרא גם אות ההערכה המבצעי) הוא עיטור של צה"ל המוענק על ידי הרמטכ"ל לאדם או ליחידה שתרמו באופן ניכר לחיזוקו של צה"ל וביטחון מדינת ישראל.
הכללים למתן האות

מתוך פקודת המטכ"ל המתייחסת לאות ההערכה:
אות הערכה מטעם הרמטכ"ל ניתן בהתאם להחלטת ממשלה 589 (סט/35) מיום 26 באפריל 1981 וועדת השרים לענייני סמלים וטקסים 35-60 מיום 31 במרץ 1981:
הרמטכ"ל רשאי להעניק לאדם אות הערכה, כביטוי סמלי של הוקרה על מעשה בעל חשיבות עליונה שעשה אותו אדם, במישרין או בעקיפין, לחיזוקו של צה"ל, ואשר יש בו כדי לקדם באופן ניכר את ביטחון המדינה.
אות הערכה, כאמור, יכול להינתן לאזרח מדינת ישראל, לאזרח של מדינה זרה או לאיש צבא של מדינה זרה, ואם אין הוא בחיים - לשאר בשרו. החלטתו של הרמטכ"ל להעניק אות הערכה תהא מבוססת על המלצת ועדת המטה הכללי לעיטורים ולציונים לשבח.
החלטה להעניק אות הערכה מתואמת בעוד מועד עם מי שנקבע כזכאי לקבלו, כדי לקבל את הסכמתו לכך, ואם הוא אזרח של מדינה זרה - כדי להשיג את האישור הדרוש לשם כך משלטונות מדינתו, אם האישור דרוש. פרסום דבר הענקתו של אות ההערכה יישקל בכל מקרה בהתחשב בנסיבות ובהתאם לזהותו של מקבל האות.
ב-2020 החליט הרמטכ"ל אביב כוכבי שמאותה שנה ואילך האות יחולק במרוכז בטקס חגיגי אחת לשנה.
מי שקיבל אות הערכה רשאי לעונדו בכל עת. מי שקיבל אות הערכה ושוהה ביום העצמאות בישראל, מוזמן לטקס פתיחת חגיגות יום העצמאות בהר הרצל, ואם הוא שוהה באותה שעה מחוץ לישראל - יוזמן לקבלת הפנים לרגל יום העצמאות, הנערכת מטעם הנספח הצבאי או שגריר ישראל באותה מדינה.