stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הרוח מטירת קאנטרוויל (סרט, 1944)
תקציר העלילה

בשנת (1634) נאלץ סיר סימון מקאנטרוויל (צ'ארלס לוטון) לצאת לקרב אבירים על שמו הטוב של אחיו הצעיר אנטוני (פיטר לופורד). מולו הועמד אביר ענק וסיר סימון נתקף בפחד וברח לטירת קאנטרוויל. אביו, הלורד מקאנטרוויל (רג'ינלד אוונס) כלא אותו בחדר בגלל שבייש את המשפחה. הוא אמר לו כי הוא יוכל לצאת משם ולנוח על משכבו רק אם קרוב משפחה שלו, ענוד בטבעת קאנטרוויל, יבצע מעשה אמיץ במלחמה.
מאז עברו 300 שנים והוא עדיין כלוא כרוח בטירות כי כל בני קאנטרוויל הפגינו מורך לב במלחמות השונות. מאז הוא יוצא כל לילה ומפחיד את דרי הטירה.
שנת 1943, יורשת הטירה היא ליידי ג'סיקה דה קאנטרוויל, בת שש (מרגרט אובראיין). למקום מגיעה מחלקת חיילים אמריקאיים והם מקבלים בשמחה את היורשת הקטנה. בתחילה הם מתייחסים בספק לסיפור הרוח אבל כשהם נתקלים בה, הם לא מפחדים ומניסים אותה.
אחד החיילים הוא קאפי וילאמס (רוברט יאנג). ג'סיקה מבחינה שיש לו כתם לידה של בני קאנטרוויל על העורף וכי לכן הוא צאצא של סיר סימון. קאפי וג'סיקה נפגשים עם סימון (הרוח) והוא מספר להם על מר גורלו ועל תקוותו שאחד מקרובי משפחתו יראה אומץ בקרב ואז הוא ישוחרר מהטירה ויוכל להיקבר עם קרוביו. הוא שם את מבטחו בקאפי ונותן לו את טבעתו.
המחלקה יוצאת לפעולה לפיצוץ מכלי דלק בצרפת. קאפי נמצא במארב עם מקלע כדי לחסל את הגרמנים הנסוגים. הפעולה מצליחה, הגרמנים נסוגים ורוחו של סימון מעודדת את קאפי לירות אך לאחר שחייל לידו נפצע, קאפי קופא ולא מסוגל לירות עליהם עד שמישהו אחר מחליף אותו. סיר סימון מאוכזב וקאפי מקבל הוראה לעזוב את המחלקה.
קאפי מדוכא וג'סיקה מעודדת אותו. לפתע היא מבחינה בפצצה מוצנחת של הגרמנים. קאפי מתמלא אומץ וביחד עם ג'סיקה וסיר סימון הם מגיעים למקום. הפצצה מתקתקת וקאפי מבחין בחיילי מחלקתו שעסוקים באימונים ומתקרבים למקום. הוא מתמלא אומץ, קושר את הפצצה לג'יפ, קופץ מהג'יפ שממשיך לגרור את הפצצה עד לשקע שם היא מתפוצצת, בכך הציל את חיי אנשי מחלקתו.
כעת יכול סר סימון להיפטר מהקללה ולהיטמן בבית הקברות.
הקונפדרציה של ניו אינגלנד

| --- | --- |
דגל

 
 ניו אינגלנד ב-1660
 היסטוריה
 הקמה:   
 הקמה:  1643
 פירוק:   
 פירוק:  1686
 
המושבות המאוחדות של ניו אינגלנד, הידועה בכינויה הקונפדרציה של ניו אינגלנד, הייתה ברית קונפדרלית של מושבות ניו אינגלנד של מפרץ מסצ'וסטס, פלימות', סייברוק (קונטיקט) וניו הייבן שהוקמה במאי 1643. מטרתה העיקרית הייתה לאחד את המושבות הפוריטניות בתמיכה בכנסייה, ולהגנה מפני האינדיאנים והמושבה ההולנדית של הולנד החדשה זה היה אבן הדרך הראשונה בדרך הארוכה לאחדות קולוניאלית, והיא הוקמה כתוצאה ישירה ממלחמה שהחלה בין השבטים האינדיאנים מוהגן ונראגנסט. האמנה שלה סיפקה את החזרתם של פושעים נמלטים ומשרתים חוזיים, ושימשה פורום לפתרון סכסוכים בין-קולוניאליים. בפועל אף אחת מהמטרות לא הושגה.
הקונפדרציה נחלשה ב-1654 לאחר שבמפרץ מסצ'וסטס סירבו להצטרף למשלחת נגד הולנד החדשה במהלך המלחמה האנגלו-הולנדית הראשונה, למרות שהיא חזרה לחשיבותה במהלך מלחמת המלך פיליפ ב-1675. היא פורקה לאחר שמספר רב של אמנות קולוניאליות בוטלו בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-17.
ג'ון קווינסי אדמס ציין בפגישה של האגודה ההיסטורית של מסצ'וסטס במלאת 200 שנה לייסוד הקונפדרציה:
הקונפדרציה של ניו אינגלנד נועדה לתקופה של פחות מארבעים שנה. ההיסטוריה שלה, כמו זו של קונפדרציות אחרות, מציגה תיעוד של מחלוקת בלתי פוסקת של התערבות של המפלגה החזקה ביותר לחברים החלשים יותר, ושל התעלמות, מצד כל החברים הנפרדים, מהמסקנות שאומצו על ידי הגוף כולו. עדיין המטרה העיקרית של האיחוד הושגה.
אמנה

השם המלא של האמנה משנת 1643 היה "תקנון הקונפדרציה בין החוות תחת ממשלת מסצ'וסטס, החוו תחת ממשלת ניו פלימות', החוות תחת ממשלת קונטיקט, והחוות תחת ממשלת ניו הייבן בשילוב איתו". המושבות של ניו אינגלנד התרחבו וגדלו, והמגע שלהן גובר עם יישובים קולוניאליים אחרים באירופה, כמו גם עם שבטים אינדיאנים מסביב. המנהיגים הקולוניאליים של ניו אינגלנד חיפשו אפוא ברית שתאפשר למושבות לתאם הגנה קולקטיבית על ניו אינגלנד. גם מנהיגי ניו אינגלנד הרגישו שהם ייחודיים בקרב המושבות האמריקאיות, והם קיוו להתאגד כדי לשמר את הערכים הפוריטניים שלהם. האמנה קוראת למושבות ניו אינגלנד לפעול כאומה, באומרו שהן חולקות אורח חיים ודת. ברית זו נועדה להיות אמצעי הגנה ותקשורת תמידי בין המושבות עצמן ועם כל ישות זרה.
האמנה המתווה את הברית כללה את הסעיפים הבאים, בסיכום:
המושבות צריכות להקים ליגה של ידידות עם ביטחון צבאי הדדי. מערכת יחסים זו תבטיח את הבטיחות והרווחה הקהילתית של המושבות וישמר את אורח חייהם הפוריטני.
המושבות של ניו אינגלנד היו אמורות לשמור על הטריטוריה הנוכחית שלהן. תחומי השיפוט שלהם יישארו בלתי מוגבלים על ידי שאר חברות הקונפדרציה, וכל שינוי שיבוצע יצטרך להיות מוסכם על ידי החברים האחרים.
כל חברות הקונפדרציה היו קשורות זו לזו אם התרחשה מלחמה. משמעות הדבר היא שהם היו צריכים לתרום למלחמה כל מה שהם מסוגלים מבחינת גברים ואספקה. המושבות יחויבו גם לספק מפקד של כל אנשיהן הזמינים למיליציה. כל הגברים מגיל 16 עד 60 היו אמורים להיחשב ככשירים לשירות. כל רווחים מעימות צבאי היו אמורים להתחלק בצורה צודקת בין הקונפדרציה.
אם אחת מחברות הקונפדרציה הותקף, על החברות האחרות לבוא לעזרתם ללא דיחוי. סיוע זה יתבצע באופן פרופורציונלי. מפרץ מסצ'וסטס תידרש לשלוח 100 אנשים חמושים ומסופקים, לשאר המושבות 45 אנשים חמושים ומסופקים או פחות, בהתבסס על גודל ואוכלוסייה. אם יש צורך במספר גדול יותר של אנשים או אספקה, אזי נציבי הקונפדרציה יצטרכו לאשר את המידה.
שני נציבים היו צריכים להיבחר מכל מחוז לנהל את ענייני הלחימה. הנציבים היו אמורים להיפגש פעם בשנה ביום חמישי הראשון של ספטמבר, ולהחליף את המיקום בין המושבות.
הנציבים יבחרו נשיא מביניהם; לא יהיו לו סמכויות נוספות והוא ישמש תפקיד אדמיניסטרטיבי גרידא.
לנציבים תהיה סמכות לנסח חוק וקודים שיועילו לרווחה הכללית של הקונפדרציה. חוקים אלה נועדו להבטיח יחסי ידידות בין המחוזות וביטחון לקונפדרציה. היה אמור להיות גם שיתוף פעולה בין המחוזות במונחים של החזרת נמלטים ומשרתים שנמלטו.
אף מושבה חברה לא הייתה אמורה לבצע מעשה מלחמה או סכסוך ללא הסכמתם של האחרות. זה יהיה כדי למנוע ממחוזות קטנים יותר להיאלץ להשתתף במלחמה שלא היו להם המשאבים להילחם בה. כל מלחמה התקפית תצטרך אישור של שישה מתוך שמונת הנציבים.
ארבעה נציבים יכולים לקבל החלטות מינהליות בנסיבות מקלות, אך כל החלטה תצטרך להיות בגבולות המשאבים והמשאבים. לא ניתן היה לקבל החלטה בנוגע לשטרות או היטלים כאשר נוכחים פחות משישה נציבים.
אם מחוז חבר כלשהו בקונפדרציה היה מפר אחד מהסעיפים, נציבי המחוזות הנותרים היו אמורים להיפגש ולהחליט על כל פעולה נוספת.
בית המשפט הכללי של מסצ'וסטס והנציבים ממושבת סייברוק וממושבת ניו הייבן הסכימו להסכם ב-19 במאי 1643. בית המשפט הכללי של מושבת פלימות' הסכים לכך ב-29 באוגוסט.
הערות שוליים

1 2  "Avalon Project – the Articles of Confederation of the United Colonies of New England; May 19, 1643".
↑  "Avalon Project – the Articles of Confederation of the United Colonies of New England; May 19, 1643".
תקנון הקונפדרציה של המושבות המאוחדות של ניו אינגלנד, 1643
הסופר קאפ הקנייתי

| --- | --- |
 ענף:  כדורגל
 תאריך ייסוד:  2009
 ארגון מפעיל:  פדרציית הכדורגל הקנייתית
 מספר מתמודדים:  2
 מדינות משתתפות:  קניה קניה
 זוכה:  גור מאהיה (2023)
 הכי הרבה זכיות:  גור מאהיה (7)
 
הסופר קאפ הקנייתי (באנגלית: Kenyan Super Cup) הוא מפעל כדורגל מסוגת הסופר קאפ המשוחק אחת לשנה בין אלופת ליגת העל הקנייתית לבין מחזיקת הגביע הקנייתי.
המפעל הוקם בשנת 2009, והמנצחת הראשונה בו הייתה מחזיקת הגביע גור מאהיה, שניצחה את אלופת המדינה מאתארה יונייטד.
הגמר לפי שנים

| שנה | זוכה | תוצאה | סגנית | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2009 | גור מאהיה | 3–0 | מאתארה יונייטד |  |
| 2010 | סופאפאקה | 1–0 | AFC ליאופרדס |  |
| 2011 | סופאפאקה | 1–0 | אולינזי סטארס |  |
| 2012 | טוסקר | 1–1 (4–1 פ) | גור מאהיה |  |
| 2013 | גור מאהיה | 0–0 (5–4 פ) | טוסקר |  |
| 2015 | גור מאהיה | 2–1 | סופאפאקה |  |
| 2016 | באנדארי | 1–0 | גור מאהיה |  |
| 2017 | גור מאהיה | 1–0 | טוסקר |  |
| 2018 | גור מאהיה | 1–0 | AFC ליאופרדס |  |
| 2019 | קריובנגי שארקס | 1–0 | גור מאהיה |  |
| 2020 | גור מאהיה | 1–0 | באנדארי |  |
| 2021 | טוסקר | 1–1 (8–7 פ) | גור מאהיה |  |
| 2022 | – | – | – | לא שוחק |
| 2023 | גור מאהיה | 1–1 (4–2פ) | קקמגה הומבויז |  |
הערות שוליים

↑  "Gor tear Mathare United apart". The Daily Nation. Nairobi, Kenya: Nation.co.ke. 24 בינואר 2009. נבדק ב-16 באפריל 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Eshitemi, Rodgers (2 בדצמבר 2018). "Sharks silence Gor Mahia in Super Cup tie as Ingwe coach leaves the county". Standard Digital News (באנגלית). נבדק ב-5 בדצמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Kinyanjui, Jeff. "Gor Mahia win Super Cup". Kenyan Premier League (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2021-04-20.
↑  "Tusker beat Gor Mahia to clinch Kenyan Super Cup". CAF (באנגלית אמריקאית). 23 בספטמבר 2021. נבדק ב-2021-09-24. {{cite web}}:  (עזרה)
הרשל ג'ונסון

ערך זה עוסק בשגריר ארצות הברית באומות המאוחדות בשנים 1946–1947. אם התכוונתם לרב-סבו, מושל ג'ורג'יה ה-41, ראו .
הרשל ג'ונסון (באנגלית: Herschel Johnson;‏
1894–1966) היה דיפלומט אמריקאי. כיהן כשגריר ארצות הברית בשוודיה בין השנים 1941 ו-1946. לאחר מכן שימש כשגריר ארצות הברית באו"ם, בין השנים 1946 ו-1947.
הר מודי (איי פוקלנד)

ערך זה עוסק בהר באיי פוקלנד. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 גובה:  554 מ' 
 מדינה:  איי פוקלנד, הממלכה המאוחדת 
 מיקום:  איי פוקלנד, איי פוקלנדאיי פוקלנד
 רכס הרים:  הרי הורנבי 
 קואורדינטות:  51°45′S 59°45′W﻿ / ﻿51.75°S 59.75°W﻿ / -51.75; -59.75
  (למפת איי פוקלנד מוגדלת) סטנלי גוז גרין פורט הווארד אי פוקלנד המזרחי אי פוקלנד המערבי האוקיינוס האטלנטיהר מודי(למפת איי פוקלנד רגילה) סטנלי גוז גרין פורט הווארד אי פוקלנד המזרחי אי פוקלנד המערבי האוקיינוס האטלנטיהר מודי
 
הר מודי (באנגלית: Mount Moody) הוא גבעה בהרי הורנבי, באי פוקלנד המערבי, שבאיי פוקלנד.
גובהו של הר מודי 554 מטרים מעל פני הים, והוא הפסגה השנייה בגובהה בהרי הורנבי (אחרי הר מריה), והפסגה השלישית בגובהה באי פוקלנד המערבי (אחרי הר מריה, והר אדם).
בדומה להרי הורנבי האחרים, הר מודי הוא רכס שכיוונו דרום-דרום מערב ל-צפון-צפון מזרח, במקביל למצר פוקלנד.
לקריאה נוספת

• Will Wagstaff, , P 3
הערות שוליים

↑  מידע גאוגרפי
1 2 3 4  ראו בספר "Falkland Islands" מאת "Will Wagstaff", המפורט בפסקת "לקריאה נוספת"
↑  מידע גאוגרפי על הר מריה
הר ערקן

| --- | --- |

תצפית מהר אלון לכוון דרום מערב. מימין על הרכס חוות משמר הכרמל, משמאל הר ערקן עליו נמצאת גבעת וולפסון, על הרכס ממול הכביש המוביל למלון יערות הכרמל. הוואדי באמצע התמונה - נחל אורן בקטע הנקרא ואדי שלאלה
 מידע כללי
 גובה:  480 מטר
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  ליד חיפה
 רכס הרים:  הכרמל
 קואורדינטות:  32°43′07″N 35°01′25″E﻿ / ﻿32.7186111°N 35.0236111°E﻿ / 32.7186111; 35.0236111
  (למפת הגליל המערבי מוגדלת) הר ערקן(למפת הגליל המערבי רגילה) הר ערקן(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הר ערקן(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הר ערקן
 
המורדות המזרחיים של הר ערקן היורדים לבקעת אלון
הר ערקן הוא הר ברכס הכרמל. פסגתו נמצאת ברום של 480 מטר מעל פני הים, והיא אחת מהפסגות של הכרמל התיכון.
גאוגרפיה

הר ערקן הוא חלק מסדרת הרים בולטים בעלי פסגות מעוגלות האופיינית לכרמל התיכון. הרים אלה מבודדים על ידי עמקי נחלים או מדרגות העתק.
ההר נמצא כשני קילומטר דרומית לקיבוץ בית אורן. מצפונו של ההר זורם נחל אורן בקטע הנקרא "ואדי שלאלה". ממזרח נמצאת בקעת אלון שהיא אפיקו המורחב של נחל אורן. מדרום הר שוקף, וממערב נחל רקית, שתחילתו במורדותיו המערביים של הר ערקן והוא זורם צפונה לנחל אורן. בצידו הצפון-מערבי מעל הגדה הצפונית של נחל אורן, מתנשאת גבעה עליה נמצאת חוות משמר הכרמל.
הצמחייה האופיינית להר הוא חורש ים תיכוני שעיקרו אלון מצוי ואלה ארצישראלית. פסגת ההר עשויה מסלע גיר וקירטון עליו צומח אורן ירושלים. על מורדותיו המזרחיים מעל עין אלון פורח סחלב מנוקד שהוא צמח נדיר ביותר בכרמל.
אל מורדותיו המערביים של ההר מובילה דרך סלולה שתחילתה בכביש 721 ממשיכה דרך "חניון האגם" ועין אורן. בקצה הדרך הסלולה שוכנים בתי גבעת וולפסון. הדרך נסללה בשנת 1938 במסגרת הניסיונות לבנות יישוב באזור, ניסיון ששווק בשם "יערות הכרמל". התקפה על סוללי הדרך ארעה ב-31 במרץ 1938. בהתקפה זו נהרג "מרדכי בר". על שמו נקרא בתחילה האזור של גבעת וולפסון "גבעת מרדכי". לאחר קום המדינה נעשו ניסיונות נוספים להרחיב את ההתיישבות על ההר. הכרזת פארק הכרמל מנעה את ניסיונות ההתיישבות. ניסיון נוסף נעשה בשנות ה-80 של המאה ה-20. ניסיון זה נחסם על ידי הגופים הירוקים.
בשרפה בכרמל שהתרחשה בחודש דצמבר 2010, נשרף חלק מהצמחייה על ההר.
לקריאה נוספת

"הר ערקן" מדריך ישראל החדש כרך 5: הכרמל וחופו ורמות מנשה, בעריכה סלמאן אבו רוכן ויעקב שורר, הוצאת משרד הביטחון 2001, עמ' 74
הערות שוליים

↑  מנחם מרקוס, הר הכרמל סקר נוף ומסלולי טיול, רשות שמורות הטבע, 1997, עמ' 12
↑  איך נפל מרדכי בר, דבר, 3 באפריל 1938
↑  מדריך ישראל החדש כרך 5: הכרמל וחופו ורמות מנשה, עמוד 64
| רכס הכרמל |
| --- | --- | --- |
| הרים, עמקים ונקודות ציון גאוגרפיות | בקעת אלון • הר אלון • הר אורן • הר חורשן • הר ערקן • הר שוקף • הר סומק • הר טללים • חניון האגם •  מצוק מגדים • עין ורדיה • עין עמיקם • עמק מהר"ל •  סטלה מאריס • רום כרמל • חוטם הכרמל |  |
| נחלים | נחל אבן  • נחל אורן • נחל אזוב  • נחל אחוזה  • נחל אלרואי • נחל בוסתן • נחל גחר • נחל גיבורים • נחל גלים • נחל דורים • נחל הוד • נחל ורדיה • נחל חוסיפה • נחל חיק • נחל חרובים • נחל יגור • נחל כלח • נחל לוטם • נחל מגדים • נחל מהר"ל • נחל מערות • נחל נדר • נחל מעפילים • נחל נץ • נחל נשר • נחל סבך • נחל סעדיה • נחל ספונים • נחל עובדיה • נחל עמיק • נחל עמירם • נחל קטיע • נחל רקית • נחל רקפת • נחל שיח • נחל תן |  |
| אתרים ארכאולוגים | חורבת דובה • חורבת כרך • חורבת סומקה • חורבת קסטרא • חורבת רקית • מבצר ראש מיה • מחצבות קדומים • מערת אורן • מערות אורנית • מערת גמל • מערת הגדי • מערת הנחל • מערת תנור • מערת כבארה • מערת מיסליה • מערת ספונים • מערת רקפת • נווה דוד |  |
| נקודות ציון | בית אוליפנט • גבעת ההגנה • חוות משמר הכרמל • חורשת הארבעים • בית סוהר דמון • מלון יערות הכרמל • מקאם הנביא אבו אברהים • מצפה עופר • משמר הכרמל • קרן הכרמל • פארק הכרמל • פארק נשר • בית הקברות הצבאי בעספיא |  |
| יישובים | חיפה • נשר • טירת כרמל • דלית אל-כרמל • עספיא • יגור • בית אורן • גבעת וולפסון • ניר עציון • עין הוד • ימין אורד • עין חוד • כרם מהר"ל • עופר • מאיר שפיה • פוריידיס • זכרון יעקב • מעיין צבי |  |
| שונות | גאולוגיה של הכרמל • השרפה בכרמל בשנת 1989 • השרפה בכרמל בשנת 2010 • כביש 672 • כביש 705 • כביש 721 • כביש 7212 • דרך נוף כרמל • מטמון עספיא • חזירי הבר בחיפה • מלון יערות הכרמל • ההר הירוק תמיד  • גל השריפות בישראל בשנת 2016  • יקבי כרמל |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא הרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
המלחמה הקרליסטית הראשונה

המלחמה הקרליסטית הראשונה הייתה מלחמת אזרחים בספרד מ-1833 עד 1840, הראשונה מבין שלוש מלחמות קרליסטיות. המלחמה הייתה בין שני פלגים על הירושה לכס המלכות ועל אופייה של המלוכה הספרדית: התומכים השמרנים והדבולוציוניסטיים של אחיו של המלך המנוח, קרלוס דה בורבון (או קרלוס החמישי), נודעו בשם קרליסטים (carlistas), בעוד תומכים פרוגרסיביים וצנטרליסטיים של העוצרת, מריה כריסטינה, ששלטה בשם בתה איזבלה השנייה, מלכת ספרד, כונו ליברלים (liberales), כריסטינוס או איזבלינוס. המלחמה נחשבת על ידי כמה מחברים למלחמת האזרחים הגדולה והקטלנית ביותר של התקופה.
הכוחות הקרליסטיים העיקריים חולקו לשלושה צבאות נפרדים מבחינה גאוגרפית, שבהם התמיכה הקרליסטית הייתה החזקה ביותר: 'צפון', 'מאסטרזגו' ו'קטלוניה', שבגדול פעלו באופן עצמאי זה מזה. כמה להקות עצמאיות, אך קרליסטיות, ניהלו מלחמת גרילה גם באזורי ההרים עד לה מנצ'ה ואנדלוסיה, אך זכו ללעג כבנדולרוס (שודדים) על ידי הממשלה הליברלית של כריסטינו.
מלבד היותה מלחמת ירושה בשאלה מי היה היורש החוקי של פרננדו השביעי, מלך ספרד, המטרה של הקרליסטים הייתה החזרה למונרכיה מסורתית, בעוד שהליברלים ביקשו להגן על המלוכה החוקתית. פורטוגל, צרפת ובריטניה תמכו בעוצרת, ושלחו כוחות מתנדבים ואפילו סדירים להתעמת עם צבא הקרליסטים.
הטוענים לכתר

אנשי המחוזות הבסקיים המערביים (שעד לאותה נקודה נקראו בצורה מעורפלת "ביסקאיה") ונווארה התייצבו לצד קרלוס מכיוון שמבחינה אידאולוגית קרלוס היה מקורב אליהם וחשוב מכך כי הוא היה מוכן לקיים את המוסדות והחוקים הבסקיים. חלק מהיסטוריונים טוענים שהמטרה הקרליסטית בחבל הבסקים הייתה מטרה מקדמת, אבל אחרים (סטנלי ג' פיין) טוענים שלא ניתן להניח קשר להופעתה של הלאומיות הבסקית. תומכים רבים בעניין הקרליסטים האמינו ששלטון מסורתי יכבד יותר את המוסדות והחוקים הספציפיים באזור העתיק שנקבעו תחת זכויות היסטוריות. נווארה ושאר המחוזות הבסקים קיימו את מנהגם על נהר האברו. הסחר היה חזק עם צרפת (במיוחד בנווארה) ומעבר לים עד למלחמת חצי האי (עד 1813), אך לאחר מכן נחלש.
סיבה חשובה נוספת להתגייסות המסיבית של מחוזות הבסקים המערביים ונווארה למען המטרה הקרליסטית הייתה ההשפעה האדירה של הכמורה הבסקית בחברה, כזו שעדיין פנתה אליהם בשפתם, הבסקית, שלא כמו בתי הספר והמינהל, מוסדות שבהם ספרדית חוחובה עד אז. המעמד הליברלי הפרו - פורוס הבסקי תחת השפעת הנאורות ומוכן לעצמאות מספרד (ובהתחלה לפחות גילה נאמנות לצרפת) הודח על ידי השלטונות הספרדיים בתום מלחמת הפירנאים (סן סבסטיאן, פמפלונה, וכו '). נכון לאותו זמן, התומכים הספציפיים של הפרטיזנים החזקים ביותר באזור היו אנשי הדת, האצולה והמעמד הנמוך — המתנגדים לרעיונות ליברליים חדשים שיובאו ברובם מצרפת. סלבדור דה מדריאגה, בספרו זיכרונותיו של פדרליסט (בואנוס איירס, 1967), האשים את הכמורה הבאסקית בכך שהם "הלב, המוח והשורש של חוסר הסובלנות והקו הקשה" של הכנסייה הקתולית הספרדית.
מהצד השני, הליברלים והמתונים התאחדו כדי להגן על הסדר החדש המיוצג על ידי מריה כריסטינה ובתה בת השלוש, איזבלה. הם שלטו במוסדות, כמעט בכל הצבא, ובערים; התנועה הקרליסטית הייתה חזקה יותר באזורים כפריים. הליברלים זכו לתמיכה מכרעת של בריטניה, צרפת ופורטוגל, תמיכה שהוצגה בסיוע החשוב לאוצר של כריסטינה והעזרה הצבאית מהבריטים (הלגיון הבריטי או לגיון וסטמינסטר תחת גנרל דה לאסי אוונס), הצרפתים (לגיון הזרים הצרפתי), והפורטוגזים (דיוויזיה של צבא סדיר, תחת גנרל רוזן אנטאש). הליברלים היו חזקים מספיק כדי לנצח במלחמה תוך חודשיים. אבל, ממשלה לא יעילה ופיזור הכוחות הקרליסטיים נתנו לקרלוס זמן לגבש את כוחותיו ולהחזיק מעמד כמעט שבע שנים במחוזות הצפוניים והמזרחיים.
כפי שכתב פול ג'ונסון, "גם המלוכה וגם הליברלים החלו לפתח תומכים מקומיים חזקים, שהיו אמורים להנציח ולהתמיר את עצמם, באמצעות מהומות פתוחות רבות ומרווחים שלווים מטעים, עד שהתפוצצו במלחמת האזרחים חסרת הרחמים של 1936–1939".
הלוחמים

שני הצדדים גייסו כוחות מיוחדים במהלך המלחמה. הצד הליברלי הקים את היחידות הבאסקיות המתנדבות הידועות בשם Chapelgorris, בעוד תומאס דה סומאלאקארגי הקים את היחידות המיוחדות הידועות בשם aduaneros. סומאלאקארגי גם הקים את היחידה הידועה בשם Guías de Navarra מכוחות ליברלים מלה מנצ'ה, ולנסיה, אנדלוסיה ומקומות אחרים, שנפלו בשבי בקרב אלסואה (1834). לאחר הקרב הזה, הם עמדו בפני הבחירה להצטרף לכוחות הקרליסטים או לצאת להורג.
המונח Requetés הוחל בהתחלה רק על Tercer Batallón de Navarra (הגדוד השלישי של נווארה) ולאחר מכן על כל הלוחמים הקרליסטים.
המלחמה משכה הרפתקנים עצמאיים, כמו הבריטי CF Henningsen, ששימש כשומר הראש הראשי של סומאלאקארגי (ומאוחר יותר היה הביוגרף שלו), ומרטין זורבאנו, קונטרבנדיסט או מבריח, ש:
זמן קצר לאחר תחילת המלחמה ביקש והשיג אישור להקים יחידה של לוחמים לפעול בשיתוף עם חיילי המלכה נגד הקרליסטים. מבריחים, שודדים ומנודים מכל התיאורים נקטו בסטנדרט שלו, לאחר שהוצג, ונמשכו מהסיכוי לביזה ולהרפתקאות. אלה התרחבו על ידי עריקים...
כ-250 מתנדבים זרים לחמו למען הקרליסטים; הרוב היו מונרכיסטים צרפתים, אך אליהם הצטרפו גברים מפורטוגל, בריטניה, בלגיה, פיימונטה ומדינות גרמניה. פרידריך, נסיך שוורצנברג לחם למען הקרליסטים, והשתתף בכיבוש הצרפתי של אלג'יריה ובמלחמת האזרחים בשווייץ של הזונדרבונד. השורות של הקרליסטים כללו אנשים כמו הנסיך פליקס ליצ'נובסקי, אדולפו לונינג, הברון וילהלם פון ראדן ואוגוסט קרל פון גייבן, שכולם כתבו מאוחר יותר זיכרונות על המלחמה.
הגנרלים הליברלים, כמו ויסנטה ג'נרו דה קסדה ומרסלינו דה אורה לקומברי, היו לעיתים קרובות ותיקים של מלחמת חצי האי, או של המלחמות שנבעו מתנועות עצמאות בדרום אמריקה. לדוגמה, ז'רונימו ואלדס השתתף בקרב על איאקוצ'ו (1824).
שני הצדדים הוציאו להורג שבויי מלחמה על ידי כיתת יורים; התקרית הידועה ביותר לשמצה התרחשה בהרדיה, כאשר 118 שבויים ליברלים הוצאו להורג בפקודת סומאלאקארגי. הבריטים ניסו להתערב, ובאמצעות הלורד אליוט נחתמה אמנת הלורד אליוט ב-27–28 באפריל 1835.
היחס לשבויי המלחמה הקרליסטית הראשונה הפך להיות מוסדר והיה לו השפעות חיוביות. חייל של לגיון העזר הבריטי כתב:
הבריטים וצ'פלגוריס שנפלו בידיהם [הקרליסטים], הומתו ללא רחם, לפעמים באמצעות עינויים ראויים לאינדיאנים מצפון אמריקה; אבל החיילים הספרדים הסדירים ניצלו, אני מאמין, מכוח הסכם אליוט, ולאחר שהוחזקו זמן מה בכלא, שם טופלו בחומרה מספקת, הוחלפו לעיתים קרובות במספר שווה של שבויים שנלכדו על ידי כריסטינוס.
עם זאת, הנרי ביל, כתב שאף על פי ש"הוסכמה הדדית לטפל בשבויים שנלקחו משני הצדדים בהתאם לכללי המלחמה הרגילים, חלפו חודשים ספורים בלבד עד שברבריות דומות נוהלו עם כל חוסר החרטה הקודם שלהם. "
המלחמה > החזית הצפונית

המלחמה הייתה ארוכה וקשה, והכוחות הקרליסטיים (שסומנו "הצבא הבאסקי" על ידי ג'ון פ. בייקון) השיגו ניצחונות חשובים בצפון בניצוחו של הגנרל המבריק תומאס דה סומאלאקארגי. המפקד הבסקי נשבע לקיים את שלטון הבית בנווארה (fueros), ולאחר מכן הוכרז כמפקד העליון של נווארה. הממשלות האזוריות הבסקיות של ביסקאיה, אלאבה וגיפוזקואה הלכו בעקבותיה והתחייבו לציית לסומאלאקארגי. הוא יצא לחורש באמסקוס (להקים את המפקדה הקרליסטית, ליד אסטלה-ליזרה), שם התחזק ונמנע מהטרדות הכוחות הספרדיים הנאמנים למריה כריסטינה (איזבלה השנייה). 3,000 מתנדבים ללא משאבים הגיעו לתגבר את כוחותיו.
בקיץ 1834, הכוחות הליברלים (איזבלין) הציתו את מקדש ארנצאזו ואת מנזר ברה, בעוד שסומאלאקארגי הראה את הצד הקשה ביותר שלו כשהוציאו להורג מתנדבים שסירבו להתקדם מעל Etxarri-Aranatz. הפרשים הקרליסטים התמודדו והביסו בוויאנה צבא שנשלח ממדריד (14 בספטמבר 1834), בעוד שכוחותיו של סומאלאקארגי ירדו מההרים הבאסקים מעל מישורי אלאבן (ויטוריה), וגברו על הגנרל מנואל אודויל. הגנרל הוותיק Espoz y Mina, מפקד ליברלי מנווארה, ניסה לתקוע טריז בין הכוחות הצפוניים והדרומיים של הקרליסטים, אך צבאו של סומאלאקארגי הצליח לבלום אותם (סוף 1834).
בינואר 1835 השתלטו הקרליסטים על באזטן במבצע שבו הגנרל Espoz y Mina ניצל בקושי מתבוסה קשה ומלכידה, בעוד שהליברל המקומי גספר דה חאורגי ארצאיה ('הרועה') והצ'פלגוריס שלו נוטרלו בזומרגה ובאורטקסו. עד מאי 1835, כמעט כל גיפוזקואה והסניורויות של ביסקאיה היו בידיים קרליסטיות. בניגוד ליועציו ולתוכניתו של סומאלאקארגי, קרלוס החמישי החליט לכבוש את בילבאו, שהייתה מוגנת על ידי הצי המלכותי ולגיון העזר הבריטי. עם עיר כה חשובה תחת שלטונו, הבנקים הרוסיים או הפרוסיים יכלו לתת לו אשראי כדי לנצח במלחמה; אחת הבעיות החשובות ביותר עבור קרלוס הייתה מחסור בכספים.
במצור על בילבאו נפצע סומאלאקארגי ברגלו מכדור תועה. הפצע לא היה רציני, הוא טופל על ידי מספר רופאים, באופן המוכר על ידי פטריקיו (כיום פירושו בבסקית 'קוואק' או 'מרפא מפוקפק'). היחסים של הטוען לכס המלכות והמפקד העליון היו לפחות מרוחקים; לא רק שהם היו שונים באסטרטגיה אופרטיבית, אלא שהפופולריות של סומאלאקארגי הייתה עלולה לערער את סמכותו של קרלוס עצמו, שכן בשלבים המוקדמים של המלחמה הוצע לגנרל הבסקי את כתר נווארה ואת האדנות של ביסקאיה כמלך הבסקים. הפציעה לא החלימה כראוי, ולבסוף מת הגנרל סומאלאקארגי מפצעיו ב-25 ביוני 1835. היסטוריונים רבים מאמינים שנסיבות מותו היו חשודות, וציינו שלגנרל היו אויבים רבים בחצר הקרליסטית; עם זאת, עד היום לא נשפך אור נוסף על נקודה זו.
בזירה האירופית, כל המעצמות הגדולות תמכו בצבא איזבלה, כפי שכתבו משקיפים בריטים רבים בדוחותיהם. בינתיים, במזרח, הגנרל הקרליסטי רמון קבררה החזיק ביוזמה במלחמה, אך כוחותיו היו מעטים מכדי להשיג ניצחון מכריע על הכוחות הליברלים הנאמנים למדריד. בשנת 1837 הגיע המאמץ הקרליסטי לשיאו במשלחת המלכותית, שהגיעה אל חומות מדריד, אך לאחר מכן נסוגה לאחר קרב ארנזואק.
המלחמה > החזית הדרומית

בדרום ניסה הגנרל הקרליסטי מיגל גומס דמאס לבסס שם עמדה חזקה עבור הקרליסטים, והוא עזב את רונדה ב-18 בנובמבר 1836 ונכנס לאלג'צ'יראס ב-22 בנובמבר. אבל, לאחר שגומס דמאס עזב את אלג'צ'יראס, הוא הובס על ידי רמון מריה נרוואז אי קמפוס בקרב מג'סייטה. פרשן אנגלי כתב כי "הפעולה במחצייטה [Narváez] הצילה את אנדלוסיה מהפלישה הקרליסטית על ידי מתקפה מבריקה, בפעולה מהירה אך הרסנית, שלא תימחק בקלות מזיכרון המחוזות הדרומיים".
בארקוס דה לה פרונטרה הצליח הליברל דייגו דה לאון לעצור טור קרליסטי על ידי האסקדרון שלו שמנה 70 פרשים עד שהגיעה תגבורת ליברלית.
רמון קבררה שיתף פעולה עם גומס דמאס במשלחת של אנדלוסיה, שם, לאחר שהביס את הליברלים, הוא כבש את קורדובה ואקסטרמדורה. הוא נדחק החוצה לאחר תבוסתו ב-Villarrobledo ב-1836.