stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נפוליאון בונפרטה
גובהו של נפוליאון

אמונה רווחת היא שנפוליאון היה אדם נמוך יחסית. למעשה, במותו של נפוליאון נמדד גובהו ב-5 רגלים ו־2 אינצ'ים, וישנה מחלוקת בין היסטוריונים האם המדידה בוצעה על פי מידות צרפתיות ישנות או לפי המידות הבריטיות: מדידה לפי המידות הבריטיות אכן מצביעה על גובה נמוך של 1.57 מטר, אולם מדידה לפי המידות הצרפתיות הישנות מצביעה על גובה של 1.69 מטרים. בנוסף, יש הטוענים כי לאגדה על נפוליאון הנמוך תרמה העובדה שנפוליאון היה מוקף בחיל משמר שהורכב מחיילים גבוהים במיוחד, והוא כונה בפיהם "הרב"ט הקטן" (le petit caporal) – כינוי חיבה שרמז לאו דווקא לגובהו אלא ליחסו השוויוני והבלתי-מתנשא כלפיהם.
ראו גם

משפט נפוליאון
נפוליאון והיהודים
סעודת הערבית של בוקר
לקריאה נוספת

סטיבן אינגלנד, נפוליאון: חיים פוליטיים, ספרית מעריב, תשס"ט 2009. (הספר בקטלוג ULI)
בן ג’ונס, נפוליון האיש והמיתוס, הוצאת הדר, 1978. (הספר בקטלוג ULI)
יעקב יערי-פולסקין, נפוליון בונפרטה וארץ ישראל: מונוגרפיה היסטורית-ספורית, חולמים ולוחמים, 1932. (הספר בקטלוג ULI)
אמיל לודוויג, נפוליון, א"י שטיבל, 1930. (הספר בקטלוג ULI)
אליסטיר הורן, כמה רחוק מאוסטרליץ? נפוליאון 1805–1815, הוצאת דביר, 2005.(הספר בקטלוג ULI)
וינסנט קרונין, נפוליאון, קרני, 1991. (הספר בקטלוג ULI)
נתן שור, מסע נפוליאון לארץ ישראל, עם עובד, 1984. (הספר בקטלוג ULI)
חזי שלח, נפוליאון 1813: מלחמת העולם הראשונה, כתר, 1996. (הספר בקטלוג ULI)
ולטר גראב, נפוליאון ותקופתו, משרד הביטחון (אוניברסיטה משודרת), 1992. (הספר בקטלוג ULI)
בן וידר, דייוויד הפגוד, רצח נפוליאון, ידיעות אחרונות, 1986. (הספר בקטלוג ULI)
ניג'ל ניקולסון, נפוליאון 1812, מערכות, 1991. (הספר בקטלוג ULI)
נפוליאון בונפרט, איך לעשות מלחמה, הוצאת נהר ספרים, 2019 (הספר בקטלוג ULI)
יבגני טארלה, נאפוליאון ותקופתו, ספרית פועלים, 1967. (הספר בקטלוג ULI)
מרדכי גיחון, נפוליאון בארץ ישראל, אפי מלצר, 2003. (הספר בקטלוג ULI)
McLynn, Frank (1998). Napoleon. Pimlico. ISBN 0712662472.
Kagan, Frederick W. (2006) End of the Old Order: Napoleon and Europe, 1801–1805 (Da Capo)
Dwyer, Philip (2008). Napoleon:The Path to Power 1769–1799. Bloomsbury. ISBN 978-0-7475-6677-9.
ביאורים

↑  שמו אוית גם Nabulione,‏ Nabulio,‏ Napolionne,‏ ו-Napulione, כנראה על שם דודו, או אחיו הבכור שמת בינקות.
↑  Buonaparte באיטלקית, השפה השלטת בקורסיקה; נפוליאון שינה שמו ל-Bonaparte, המותאם לצרפתית, רק בשנות העשרים לחייו.
↑  עובדה שנפוליאון דאג להתכחש לה בהזדמנויות רבות מכיוון שרצה להיות מייסד של אצולה ולא צאצא שלה.
↑  למרות רישומים מהאקדמיה לפיהם הגיע ב-23 באפריל, נפוליאון איחר בעקבות תקלה עם מי שהיה צריך ללוות אותו.
↑  האקדמיה דורגה במקום האחרון מבין עשר האקדמיות הצבאיות בצרפת.
↑  כשנפוליאון עלה לשלטון הוא ביטל את היחס המפנק של האקדמיות הצבאיות לצוערים לטובת יחס קשוח יותר.
↑  אם כי לחלק מהמתמודדים היו עוד שתי שנות השכלה נוספות, יותר מאשר לנפוליאון.
↑  régiment de La Fère. ייתכן שביקש להצטרף לרגימנט זה מכיוון שידע שהוא מוצב בקורסיקה מולדתו עוד מ-1769, אך ב-1785, כשהצטרף לגדוד, שירתו בקורסיקה רק 20 חיילים והשאר בפרובאנס.
↑  חופשיות כזו של קצינים הייתה נהוגה לפני המהפכה הצרפתית; קולונל, לדוגמה, נדרש להיות נוכח ברגימנט רק כחמישה חודשים בשנה. בנוסף לכך, נפוליאון האריך חופשתו בטענות שהוא חולה, ולחלופין שיש סופות המונעות ממנו לשוט מקורסיקה.
↑  "נפוליאון [...] נקרא לייעץ למפקד הלא-מצטיין במיוחד של צבא המהפכה הצרפתי שצר על העיר. בכישרונו הגאוני לקלוט מצב במבט אחד, שעתיד לשמשו כה יפה בשנים הבאות, הוא נתן את ההערכה המזהירה שאם יוכל הכוח הצרפתי להשתלט על צוק לה קר, הנשקף אל נמל טולון, אזי תותחים שיוצבו על הצוק לא יאפשרו לספינותיו של הוד מלכותו להגן על הנמל. התכסיס הצליח והבריטים גורשו; נפוליאון, שנפצע בירכו, הפך לגיבור בקרב חיילי צבא המהפכה הכושל (אף שעדיין לא נודע מחוץ לשורותיו)". — ציטוט מהספר "כמה רחוק מאוסטרליץ?".
מכל דלק

מכל דלק הוא מכל מוגן המשמש לאחסון של דלק. מכל דלק הוא חלק בלתי נפרד מכלי רכב ממונע, לשם אספקת דלק למנוע. מכל דלק משמש גם לאחסון נייח של דלק, למשל לשם הזנת תנורים. הדלק במכל הדלק הוא נוזלי (למשל בנזין או סולר), גז מנוזל (למשל גז פחמימני מעובה או גז טבעי נוזלי) או דלק מוצק. מכלי דלק שונים בגודלם ובמורכבותם, החל במכל דלק זעיר של מצית וכלה במכל דלק חיצוני ענק של מעבורת חלל (אנ').
מאפיינים

על מכל דלק לעמוד בדרישות הבאות:
אחסון בטיחותי: מכל דלק מיועד לאחסון כמות מסוימת של דלק, תוך מניעה של דליפת דלק או התאיידותו.
מילוי חוזר: מכל דלק מיועד בדרך כלל לשימוש רב-פעמי, ולכן נחוצה דרך נוחה ובטיחותית למילויו מחדש.
זיהוי כמות הדלק שנותרה במכל, על מנת שהתרוקנותו לא תבוא בהפתעה.
אמצעי להזנת הדלק לרכיב הצורך אותו (מנוע, תנור וכו').
הגנה כך נזק בתאונה לא יגרום להתלקחות הדלק.
לעיתים מכיל מכל הדלק נשם למניעת היווצרות ריק במכל. הדבר נפוץ במכלי דלק המשמשים בכלי שיט קטנים.
מכלי דלק עשויים בדרך כלל ממתכת. לאחסון קצר טווח משמשים גם מכלים מפלסטיק.
במכוניות

טווח הנסיעה של מכונית בין תדלוק אחד למשנהו תלוי בנפח מכל הדלק שלה. מכל דלק גדול יותר מגדיל את טווח המכונית אך מקטין את נפח האחסון שלה ומגדיל את משקלה (מה שמגדיל את צריכת הדלק). תכנון מכל הדלק מתחשב בשיקולים אלה, ובהתאם לכך נפח מקובל למכל הדלק הוא 45–65 ליטרים. מכלי דלק למכוניות מיוצרים ממתכת (פלדה או אלומיניום) או מפוליאתילן בצפיפות גבוהה (HDPE). לוח המחוונים של המכונית כולל מד דלק המציג לנהג את כמות הדלק שבמכל הדלק.
התקנת דלקן בפתח התדלוק של מכל הדלק מאפשרת לזהות את כלי הרכב המתודלק ואת זכותו לתדלוק על חשבון הארגון שישלם את מחיר התדלוק לחברת הדלק. פרטי הזיהוי משודרים לתחנת התדלוק, וממנה מועבר החיוב לארגון שהמכונית משמשת אותו.
במטוסים

במבנה המטוס משולבים מכלי דלק המשמשים את מנועי המטוס. מכלים אלה כוללים מכלים קבועים, בכנפי המטוס או בבטן המטוס. בחלק גדול מכלי הטיס הכנפיים נושאות את מרבית הדלק של המטוס. זה משחרר הרבה שטח בתוך גוף המטוס, שמאפשר להשתמש בו לצורכי משא, נוסעים וכדומה. לעיתים הכנפיים כוללות נאדים או מכלים קשיחים המותקנים בין צלעות הכנפיים, אופייני לרוב למטוסים קלים. במצבים אחרים מבנה הכנפיים עצמן, כולל המעטה החיצוני, משמש כתאי דלק, מה שמכונה תאי דלק אינטגרליים. כנף הכוללת תאי דלק אינטגרליים מכונה כנף רטובה. במצב זה יש שימוש רב באמצעי איטום כימיים. רגולציה של מטוסים כוללת הנחיות לצמצום סכנת התלקחות של מכלי דלק במטוסים.
בנוסף משתמשים מטוסים, בעיקר מטוסי קרב, במכלי דלק נתיקים - מכלי דלק חיצוניים הנישא על ידי המטוס, וניתן להשליכם לאחר שהתרוקנו, או בעת קרב אוויר או במצב חירום. השימוש הראשון במכלי דלק נתיקים נעשה במלחמת העולם השנייה על-מנת לאפשר למטוסי הקרב לשאת דלק נוסף לטיסות ארוכות מבלי להידרש לגוף מטוס גדול וכבד יותר שיקשה על יכולת התמרון.
החיסרון העיקרי של מכלי דלק נתיקים הוא הגרר שהם יוצרים. ככלל אצבע, רק מחצית הקיבולת של המכלים מגדילה למעשה את הטווח הכללי, היתר משמש להתגברות על הגרר הנוסף של המכלים עצמם. לפתרון בעיה זו משמש מכל דלק תצורתי - מכל דלק הבנוי מחוץ לגוף המטוס וצורתו מותאמת לצורת המטוס. התאמה זו גורמת לגרר קטן ביחס לגרר הנוצר ממכלי דלק נתיקים בעלי נפח דומה (הגרר של שני מכלים תצורתיים במטוס F-15 איגל הוא פחות מרבע מהגרר של מכל גחון נתיק, ופחות משמעותית מגרר של מכל נתיק יחיד בכנף). בניגוד למכלים נתיקים, לא ניתן להשליך מכל דלק תצורתי בעת טיסה על מנת להקטין את משקל המטוס, ואחזקתו מסובכת יותר ודורשת זמן ארוך יותר. מכלים תצורתיים קיימים עבור מטוסי קרב דוגמת ה-F-15 ,F-16, דאסו ראפאל, יורופייטר טיפון והגריפן.
מכלי דלק נייחים

מכלי דלק נייחים משמשים לאחסון דלק בבתי זיקוק, בתחנות דלק ואצל הצרכנים הסופיים: מפעלי תעשייה ומשקי בית. מכלי דלק נייחים הם משני סוגים, על-קרקעיים או תת-קרקעיים, ונפחם, במתקני דלק גדולים, מגיע עד מאה אלף מטר מעוקב. תחזוקה שוטפת של מכלי דלק בחוות מכלים כוללת ניקוי של המכלים מעת לעת.
ראו גם

ג'ריקן
הערות שוליים

↑  FUEL TANK FLAMMABILITY REDUCTION MEANS, Federal Aviation Administration, September 19, 2008
↑  דוד זיו, דלקים נוזליים, המוסד לבטיחות ולגיהות, מרץ 2006
↑  ניקוי מכלי דלק, באתר "infospot",‏15 ביוני 2020
פתחי תדלוק במכונית BMW: מימין פתח לתדלוק בבנזין ומשמאל פתח לתדלוק במימן
תרשים מכלי הדלק במטוס נוסעים מודרני
מכל דלק נייח
אגדות סיניות

מכל מכחולים (Brush pot) מעוטר בדמותו של קוי קסינג (Kui Xing), אל הספרות הסיני. בידו הימנית הוא אוחז מכחול כתיבה.
אגדות סיניות, בדומה לאגדות אחרות, הן סיפורי פולקלור העוברים מפה לאוזן, בדרך כלל ללא ידיעת מקורם. ייחודן של אגדות אלו הוא בכך שהן נחשבות קדומות יותר מאגדות של עמים אחרים, ועוסקות בנושאים הקשורים לתרבות ולבני העם הסינים. בדרך כלל אגדות אלה הן בעלות תוכן המשלב נרטיבים עממיים וחוכמת חיים. האגדות הסיניות הן מרכיב מרכזי בדת הסינית העממית.
כמו כל סוגי האגדות, גם אגדות סיניות נוצרו כדי להסביר תופעות טבע שהמדע, שהיה קיים בעת שנוצרו אגדות אלו, לא ידע להסבירן. כך לדוגמה באגדות הבוחנות מי ברא את העולם וכיצד עשה זאת, איך נוצרו הרי ההימלאיה, מדוע נהרות זורמים והרי געש מתפרצים.
סביר להניח שאגדות נהגו כבר מהעת בה נוצרה השפה המדוברת, וכי הן נוצרו בתחילה על מנת לספק מענה לשאלות שהעלו ילדים בני התרבות המקומית ועל מנת להורות לילדים כיצד להתנהג. כך לדוגמה אף באגדה שעוסקת בהיווצרות התה, המספרת על נזיר סגפן ממנזר השאולין, שנהג לשבת במערתו מעל המנזר בבידוד מוחלט, תוך שהוא מנסה להגיע להארה רוחנית במשך ימים רבים ומנע מעצמו מזון ושינה. באחד הימים נרדם במהלך לימודיו, וכאשר התעורר כעס על עפעפיו שבגדו בו, תלש אותם והשליך אותם על הקרקע.
באותו המקום צמח עץ התה הראשון שעליו דומים לעפעפי אדם והמשקה שמכינים ממנו אכן מעורר ומונע שינה.
עוד לפני שהומצאו אגדות על נושאים כאלה, הגו הסינים אגדות על סוגיות בעלות חשיבות רבה יותר מבחינתם, כגון כיצד ועל ידי מי הומצא המשי, מדוע סין מלאה בנהרות הזורמים כולם לאותו כיוון ומי היה הקיסר הראשון של סין.
כמו כן האמינו הסינים בקיומם של דרקונים, יצורים דמיוניים הדומים לנחש בעל ארבע רגלים, בעל קשקשים, שלרוב יכול לעוף למרחקים גדולים במהירות וללא כנפיים. באגדות הסיניות מסופר רבות גם על קיסרים אגדיים, או אף על קיסרים שיש עדויות היסטוריות לקיומם, אשר עשו מעשי פלאים ונלחמו ביצורי פרא כדי להגן על ממלכתם. מסופר גם על המצאות הנייר, המשי והמצפן, לרוב בידי קיסרים או נשותיהם ובנותיהם.
באגדות הסיניות גם מומחש ההבדל הרב בין 56 הקבוצות האתניות והמיעוטים הקיימים בסין, ובהן אחת מהאגדות הסיניות על בריאת העולם, המספרת כי האלה נו-גווא לקחה בוץ ויצרה ממנו דמויות אנוש במו ידיה, אך לאחר שיצרה אלפי דמויות התעייפה ותהתה מה עליה לעשות כדי לברוא את השאר ללא מאמץ. לבסוף לקחה חבל ארוך, טבלה אותו בבוץ ומתחה אותו מעל העולם, ומכל טיפת בוץ שטפטפה ממנו נוצר אדם. על פי האגדה, האנשים היפים והמוצלחים בעולם הם אלה שיצרה במו ידיה, ואילו אלו שטפטפו מהחבל בתור טיפות בוץ הפכו למכוערים וללא מוצלחים.
כתיבת האגדות הסיניות

האגדות הסיניות לא נכתבו על ידי אנשים מסוימים, אלא התפתחו במהלך הדורות. ישנן מספר סיבות להתפתחות אגדה:
אירוע ראשוני
תופעת טבע לא פתורה
ניסיון לעורר עניין בילדים כדי שיעשו את הנדרש מהם.
אירוע ראשוני: בתחילה התרחש אירוע כלשהו, שגרר אחריו רכילויות וסיפורים פשוטים שצמחו אט אט והפכו לאגדות. לאגדות אלו נוספו עם הדורות והשנים עוד ועוד פרטים. כל דור הוסיף פרטים תואמים לזמנו ולאירועים שקרו, ועל כן האגדות הן לרוב מקור היסטורי חשוב. אמנם אי אפשר תמיד להסתמך לחלוטין על אגדות אלה, אך הן ממחישות ומוסיפות ודאות ועדות לדברים הידועים לנו כבר ממקורות אחרים.
תופעת טבע: אגדות אלו נכתבו כדי לתת מענה לשאלות כגון: כיצד נוצר העולם, מדוע ההרים קיימים או מהי מטרתם של הנהרות.
הוספת עניין לנושא: ילדים רבים בימים הקדומים נאלצו לעבוד בשדה שלא לפי רוחם, ועל כן התנגדו לעבודה ולא השקיעו בה מאמץ. אגדות מסוג זה נועדו להמריץ את הילדים ולרומם את רוחם. אגדות הן הדרך הפשוטה ביותר וגם היעילה ביותר להעביר מסר לילד קטן, ורוב האגדות מסוג זה מספרות על ילדים אשר עבדו בחריצות וזכו למתנה משמיים, אך לפעמים גם מסופר בהן על עצלנים אשר זכו לגורל אכזר.
מובן שישנן דרכים רבות אחרות שבהן יכולה "להוולד" אגדה, אך אלו הן החשובות והבולטות ביותר.
האגדה הסינית כמקור היסטורי

אגדות סיניות אינן מקור היסטורי מהימן ביותר, אך הן יכולות לאשש עובדות היסטוריות רבות. מן האגדות ניתן ללמוד על אמונותיהם של תושבי סין העתיקה ועל פולחן הדת שלהם.
למשל: בחלק ניכר מן האגדות מסופר על זקנים חכמים ונערים פוחזים, ומזאת ניתן להסיק כי תושבי סין העתיקה העריכו מאוד את חכמתם ואת ניסיונם הרב של הזקנים.
בנוסף, ישנן גרסאות רבות ושונות לכל אגדה, ומזאת יכולים אנו להסיק על חוסר ההסכמה בנושאים שונים ברחבי סין. אגדה שכל גרסאותיה תואמות או כמעט תואמות מצביעה על הסכמה כללית בנושא.
לעיתים אבדו רשימות ההיסטוריה של הקיסרים, ובמקומן צמחו אגדות, ואם משמיטים מהן את כל הפרטים הלא הגיוניים הן הופכות למקור היסטורי די מהימן.
בנוסף, אם נניח כי בכל אגדה מצוי גרעין של אמת, לפעמים קל למוצאו ולפעמים דרושות שעות של עבודה ומחשבה עמוקה.
אגדות ומטרתן

לכל האגדות הסיניות מטרה כלשהי. כאן מובאות חלק מן המטרות, ודוגמה לכל אחת.
אגדות ומטרתן > הטנגרם

חלק מן האגדות הסיניות מהוות חלק ממשחק או מתרגיל מתמטי כלשהו, כגון זו:
לפני שנים רבות חי בארץ סין איש זקן. לאיש לא היה כל רכוש מלבד אריח חרסינה יקר מאוד. הוא שמר על האריח כעל אוצר יקר מפז. באחד הימים כשניקה את האריח, נרשם עליו בסינית: "התוכנית הגאונית בת שבעת החלקים".
לכן כשנפל האריח מידיו ונשבר ל–7 חלקים, הצטער האיש מאוד וניסה לצרף את החלקים לאריח שלם.
את שארית ימיו העביר בניסיונות שונים לחבר את החלקים.
שבעת החלקים מהווים יחד משחק ששמו טנגרם, או בסינית: "צ'י-צ'או". המשחק היה ידוע כבר לפני כאלפיים שנה, אבל רק לפני כ-200 שנה נכתב לראשונה ספר על שבעת החלקים שמהם אפשר לבנות מאות של צורות: הנדסיות, של בעלי-חיים, חפצים, אנשים, מספרים ואותיות.
אגדות ומטרתן > שתים עשרה החיות

אגדות אחרות מסבירות דברים של יום-יום, כמו לוח שנה:
בלוח השנה הסיני יש 12 חיות השולטות על 12 שנים בהתאמה. האגדה מספרת ש–12 החיות היו נוהגות לריב ביניהן מי תתחיל את המעגל ראשונה. כדי להכריע בסוגיה החליטו האלים שהחיה שתגיע לצד השני של הנהר ראשונה היא זאת שתתחיל את המעגל ואחריה תבואנה יתר החיות לפי סדר הגעתן. השור קפץ למים ראשון אבל על גבו תפסה טרמפ החולדה ועם הגעתם לעבר השני של הנהר, קפצה החולדה מגבו ליבשה וכך הגיעה ראשונה. החזיר העצל הגיע אחרון. וכך נקבע סדר מחזוריות החיות אשר חוזר על עצמו כל 12 שנה: חולדה, שור, נמר, ארנב, דרקון, נחש, סוס, עז, קוף, תרנגול, כלב ואחרון החזיר. הסינים מאמינים שלפי החיה של השנה בה נולד בן אדם ניתן לאפיין אותו ולצפות את עתידו. ולרוב כשנשאלים לשנת הולדתם, הם נוקבים בשם חיה, כך שמי שבקיא בלוח הסיני יכול לחשב את גילם.
אגדות ומטרתן > מרעה תצמח טובה ומטובה תצמח רעה

חלק מן האגדות באות ללמד אותנו מוסר השכל, ולרוב כדי להוכיח לנו שהעולם אינו רע וחסר צדק כפי שחשבנו. לדוגמה אגדה אחת כזו:
בכפר קטן בסין חי לו פעם זקן אחד, ולו בן וסוס. חייו של הזקן התנהלו ברוגע ובשקט, עד שיום אחד ברח הסוס מן האורווה.
כעס בנו של הזקן על האל ושאל בתפילה מדוע גזר עליהם גורל כה אכזר. אביו שמע את התפילה, ואמר לבנו "עוד תראה, מרעה תצמח טובה ומטובה תצמח רעה."
למחרת עם שחר חזר הסוס, ואיתו עדר שלם של סוסי בר יפהפיים. פתחו הזקן ובנו את שער האורווה וכל הסוסים נהרו פנימה. לאחר מכן שמע הזקן את בנו מודה לאל על טוב ליבו בתפילתו, ניגש אליו ואמר לו: "עוד תראה, מרעה תצמח טובה ומטובה תצמח רעה."
יום אחד, כאשר ניסה הבן לאלף את אחד מסוסי הבר, נפל ושבר את רגלו. מאוחר יותר שוב שמע הזקן את בנו מאשים את האל, ועל כן ניגש אליו ואמר לו: "עוד תראה, מרעה תצמח טובה ומטובה תצמח רעה."
כמה ימים מאוחר יותר פרצה מלחמה, וכל צעירי הכפר נאלצו להתגייס לצבא, ולא מעטים מהם נהרגו בקרב. בנו של הזקן לא התגייס, כיוון שרגלו הייתה שבורה.
על כן, כפי שאמר הזקן, "מרעה תצמח טובה ומטובה תצמח רעה."
אגדות ומטרתן > ציפור הזהב והדרקון

חלק מן האגדות נכתבו כדי להסביר פלאי טבע, כמו האגדה הבאה:
לפני שנים רבות חיה בגדה המערבית של שביל החלב ציפור זהב, ובצדו המזרחי חי דרקון, והשניים היו ידידים.
יום אחד טיילו השניים בשביל, ולפתע מצאו אבן חן יפהפייה מונחת על האדמה.
שמחו השניים מאוד והחליטו לשתף פעולה וללטש אותה עד שתבריק. עמלו השניים ימים רבים, ליטשו אותה ורחצוה עד שלבסוף החזיקו בידיהם אבן מרגלית יפהפייה ונוצצת.
אך האלים ובני האלמוות חמדו את האבן לעצמם, על כן ניסו לגנוב אותה מהדרקון ומציפור הזהב. אך אלו נלחמו בעבורה ולא ויתרו עליה, עד שנפלה על האדמה, וברגע שנגעה באדמה הפכה לאגם מים צלולים, "האגם המערבי". הדרקון וציפור הזהב, אשר לא רצו להיפרד מן המרגלית היפהפייה שיצרו, הפכו בו במקום להרים.
ועד היום הם מתנשאים: הר הדרקון, תלול ונישא, והר ציפור הזהב, ירוק ומעוגל, עומדים ליד "האגם המערבי" הנמצא סמוך לעיר האנגג'ואו.
האגדות בספרות הקלאסית

בספרות הסינית הקלאסית ניתן למצוא את האגדות במגוון מקורות ותצורות, מאזכורים קצרים ויבשים כאירוע לכאורה היסטורי בספרות היסטורית רשמית, ועד מעשיות מפורטות ומלאות חיים בספרים שכל מטרתם סיפור מעשיות. גם פילוסופים ושאר בעלי דעה הרבו להשתמש בספריהם באגדות שהיו ידועות בזמנם על מנת להעביר מסרים בצורה מוחשית הקרובה ללבו של הקורא.
כך נפוצו על גבי הספרים אגדות שצמחו במקומות נקודתיים אל כלל סין, וכך גם נפוצו אגדות ואלמנטים שהגיעו עם הכתבים הבודהיסטים וקיבלו עם הזמן גוון סיני.
פריחת הסוגה האגדית בספרות הסינית החלה עם נפילת שושלת האן והגיעה לשיאה בתקופת שש השושלות, כאשר חוסר היציבות הפוליטי והחברתי הביאו לאסקפיזם, מה שיצר את ספרות "הסיפורים המוזרים". ספרות זו מתחלקת לשלושה סוגים:
הצגת ידיעות גאוגרפיות או מדעיות
הצגת ידיעות היסטוריות שנדחקו לשוליים
הסבר אמונות הנוגעות לשדים, רוחות ועל-טבעי ככלל.
ספרי הסיפורים המוזרים התבססו על אגדות ושמועות שהיו קיימות בשטח, ושימשו בעצמם בסיס לספרות מאוחרת יותר של "רומנים על טבעיים" אשר השתמשו באותם גרעיני אגדות קדומים כבסיס לכתיבת סיפורי עלילה רחבי יריעה. ההפרדה בין שתי הסוגות אינה מוחלטת, ובין הרומנים העל-טבעיים ניתן עדיין למצוא ספרים המציגים אגדות, שמועות, ידיעות מוזרות ואף דיווחים ממשלתיים על אירועים שלא נמצא להם הסבר הגיוני.
רוב ספרי הסיפורים המוזרים אבדו במהלך השנים, אך עדיין הגיעו לימינו מספר ספרים, כמו גם ציטוטים רבים בספרים שונים, מהם הצליחו חוקרים ללקט גרסאות חלקיות של הספרים האבודים. השחזור הידוע ביותר הוא "שחזור סיפורים עתיקים" של הסופר הנודע לוּ שׂוּ'ן, והאוסף הגדול והמפורסם ביותר של סיפורים נמצא ב"רשומות הנרחבות של עידן טָאיְפִּינְג".
האגדות בספרות הקלאסית > יצירות של סיפורים מוזרים

הקלאסיקה של ההרים והימים
רשומות חיפוש הרוחות
הקלאסיקה של האלים והפלאות
הרשומות הנרחבות של עידן טָאיְפִּינְג
תיעוד עושר הדברים
רשומות איסוף האבדות
רשומות מעמקי המערה
הרחבה לרשומות צִ'י שְׂיֵה
האגדות בספרות הקלאסית > רומנים על טבעיים

החכם לא ידבר
סיפורים משונים מחדרון הפטפוטים
רשימות היכל הקש לבחינת הדקויות
הרומן ההיסטורי של הענקת האלוהות
המסע למערב
לקריאה נוספת

דן דאור, המיתולוגיה הסינית, הוצאת מפה
הערות שוליים

↑  志怪小说 או 记录怪异 או 異聞
↑  神魔小说
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555861505171  BnF: cb12650891v (data)  LCCN: sh85089388  LNB: 000056906  NDL: 00571177  NKC: ph128207
קולפי

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  גלידה 
 מטבח:  המטבח ההודי 
 מוצא:  האימפריה המוגולית 
 מרכיבים עיקריים:  חלב, סוכר 
 
קולפי על מקל מצופה בפיסטוק, וניל ומי ורדים
קולפי (או כולפי) הוא סוג של קינוח גלידה שמקורו בהודו מן המאה ה-16. לעיתים הקולפי מכונה בשם "גלידה הודית מסורתית". המאכל פופולרי ברחבי הודו, בנגלדש, פקיסטן, נפאל, מיאנמר, המזרח התיכון ובמסעדות הודיות ברחבי העולם. המרקם של גלידה זו הוא קשה ודומה אל גלידות המסטיק במטרה לעכב את ההמסה.
הקולפי דומה במרקמו ובטעמו לגלידה אך הוא סמיך וקרמי יותר מגלידה בת ימינו. את הקולפי ניתן למצוא במגוון של טעמים: קרם (מאלאי), ורד, מנגו, הל, זעפרן ופיסטוק. כיום נהוג להגיש גם מנת קולפי בטעמים מודרניים יותר כגון תפוח, תפוז, תות שדה, בוטנים ואבוקדו. שלא כמו בגלידה מודרנית, לא מקציפים את הקולפי ולכן מרקמו סמיך יותר ומזכיר מאכלי גלידה מסורתיים המבוססים על פודינג. מרקמו ודחיסותו הגבוהה הופך את הקולפי למאכל קר שאינו נמס בקלות ובמהירות כמו גלידה מערבית מודרנית.
היסטוריה

קולפי (או כולפי) היא מילה שמקורה בהינדוסטנית והיא נגזרת מן המילה הפרסית "קופלי" שפירושה גביע מצופה, ואף היא מילה השאולה מן השפה הערבית. כפי הנראה מקורו של המאכל הוא אזור האימפריה המוגולית מימי המאה ה-16. קינוחים ומאכלים מתוקים מבוססים על חלב כבר היו פופולריים ברחבי תת-היבשת ההודית. בימי האימפריה המוגולית, לתערובת החלבית העומדת בבסיס הקינוח הוספו פיסטוקים וזעפרן והיא הוכנסה לגביעי מתכת שהושרו בתערובת של מים קרים וקרח, כך נוצרה מנת הקולפי הראשונה. במסמך המתוארך מימי שלטונו של אכבר, נמצא כי גושי קרח נלקחו מהרי ההימלאיה ונשלחו לאזורים חמים וכן נעשה שימוש בחומרים מקררים נוספים על מנת להכין מנות קולפי.
הכנה

מנת קולפי מסורתית נוצרת על ידי איוד של תערובת חלב וסוכר בחימום איטי. מערבבים כל העת את החלב כדי למנוע ממנו להיצמד לדופן הכלי ולהישרף. בתהליך החימום תערובת החלב נעשית סמיכה, ריכוז השומנים והחלבונים בה עולה וכן צפיפות הלקטוז. למעשה הלקטוז בחלב עובר תהליך של "קירמול" יחד עם הסוכר כתוצאה מן החימום האיטי. את התערובת יוצקים לתוך גביעים שמוכנסים למכלים עם מים קרים וגושי קרח כדי להחיש את הקפאת התערובת. המכלים עצמם מקוררים ומוצבים במקום סגור כדי למנוע הפשרה של התערובת וכן של גושי הקרח הנמצאים בהם. מתהליך החימום האיטי וכן מתהליך ההקפאה האיטי של הקולפי, נוצרים בו גבישי קרח שמעניקים מרקם ייחודי אותו הלשון יכולה להרגיש.
דרך אחרת להכין קולפי היא להרתיח חלב, להוסיף פירורי לחם, אבקת חלב וסוכר ולערבל את התערובת. את שכבת החלב הרותחת מסירים מן הכלי ומוסיפים אותה שוב כאשר החלב נהיה פחות נוזלי ונעשה יותר סמיך. בתקופה המודרנית מכינים קולפי מתערובת של חלב חם, חלב מרוכז וממותק ומשמנת. לתערובת זו מוסיפים סוכר, מרתיחים את החלב ומוסיפים לה עמילן תירס ומים. תערובת המים ועמילן התירס גורמת לתערובת החלב להיות סמיכה יותר אך היא מאריכה את זמנת הכנת הקינוח. לאחר מכן מצפים את התערובת בסירופ, פירות יבשים, הל וכדומה. מקררים את התערובת, מכניסים אותה לגביעים ומקפיאים אותה. לרוב, מנת קולפי תוגש לצד או תצופה בהל, זעפרן או אגוזי פיסטוק. באזורים שונים בהודו, אנשים מכינים את הקולפי כמנת קינוח ביתית והם מוספים לה תוספות שונות כרצונם. על פי תומאס אדוארד לורנס, הנרי מקמהון נהג לאכול קולפי בתוספת אשכולית ודם חזיר.
ראו גם

גלידה מסטיק
באסתני סונאטי (גלידה פרסית)
הערות שוליים

↑  משמעות המילה קולפי באנגלית
↑  קולפי - מידע נוסף
↑  מתכון להכנת קולפי
מיץ לבנה

| --- | --- |

 סוג:  משקה 
 
מיצוי של מיץ ליבנה
מיץ לִבְנֶה, מי לִבְנֶה או מיץ שַׁדָּר הוא לְשַׁד (נוזל המובל בתאי עצה) אשר נאסף מעצי ליבנה (שַׁדָּר).
את המיץ נהוג לשתות בצורתו הגולמית או לאחר שעבר תהליך התססה. בצורתו הגולמית המיץ הוא שקוף, מעט מתוק עם מרקם מעט סמיך. לאחר יומיים-שלושה המיץ מתחיל לתסוס והטעם הופך לחומצי יותר.
מיץ הליבנה הוא משקה מסורתי באזורים רבים של חצי הכדור הצפוני כמו גם חלקים של צפון סין שכן העץ עצמו גדל לרוב באזורים קרים.
איסוף

לשד הליבנה נאסף רק לקראת סוף החורף והאביב כאשר הלשד נע באופן אינטנסיבי בגזע העץ.
איסוף מיץ הליבנה נעשה על ידי קידוח חור לגזע העץ והובלת הלשד למכל דרך צינור כלשהו; המיץ יזרום לאורכו בגלל מתח הפנים. לאחר מכן מכסים את החור שנקדח בעץ על מנת למזער את הפגיעה בעץ.
יש לאסוף את מיץ הליבנה בתחילת האביב לפני שהופיעו עלים ירוקים, בסוף האביב המיץ הופך למריר. תקופת האיסוף היא קצרה - כחודש אחד בלבד במהלך השנה.
אזורים מסורתיים

בתרבויות באלטיות קדומות, בתרבות הסלאבית והפינו-אוגרית ראו את ליבנה כאחד העצים הקדושים ביותר שלהם   והכינו ממנו משקה מסורתי.
אזורים מסורתיים > אזורים סלאביים

באזורים סלאביים ידוע המיץ כמיץ ליבנה כמו ברוסיה ( берёзовый сок, romanized: byeryozovyi sok ), בלארוס (, Byarozavik ), בולגריה ( בולגרית : брезов сок, רומניזציה : brezov sok ), פולין ( sok z brzozy, oskoła ), אוקראינה ( березовий сік, romanized: berezovyi sik ).
אזורים מסורתיים > אזורים באלטיים

אסטוניה ( kasemahl ), פינלנד ( mahla ), לטביה ( bērzu sula ), ליטא ( beržų sula).
אזורים מסורתיים > אזורים אחרים

צרפת, סקוטלנד, נורווגיה,  שוודיה ( björksav )  ובמקומות אחרים בצפון אירופה וכן חלקים בצפון סין וגם הוקאידו ואומורי כחלקים מצפון יפן .
הוא נמצא בשימוש נרחב גם בקרב בני אמיש בפנסלבניה (ממוצא הולנדי), הן כמשקה מסורתי בפני עצמו, ובמיוחד כמרכיב מרכזי בבירת ליבנה .
הערות שוליים

↑  Svanberg, Ingvar;  et al. (2012). "Uses of tree saps in northern and eastern parts of Europe". Acta Soc Bot Pol. 81 (4): 343–357. doi:10.5586/asbp.2012.036free{{cite journal}}:  תחזוקה - ציטוט: postscript (link)
↑  Trummer, Lori; Malone, Tom (במאי 2009). "Some impacts to paper birch trees tapped for sap harvesting in Alaska" (PDF). Us Forest Service. R10-S&PF-FHP-2009-3. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Chepaitis, Barbara (14 באפריל 2016). "Tapping Trees, Drinking Lighting: Baltic Birch Juice". Deep Baltic. נבדק ב-24 בספטמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Hopman, Ellen Evert (2008-06-09). A Druid's Herbal of Sacred Tree Medicine (באנגלית). Simon and Schuster. ISBN 9781594777240.
↑  Planter og tradisjon: Floraen i levende tale og tradisjon i Norge, Ove Arbo Høeg, Universitetsforlaget, 1974, ISBN 8200089304.
↑  Övre Dalarnes bondekultur 3, Lars Levander, Lund, 1947.
↑  "Pennsylvania Birch Beer Recipe". www.grouprecipes.com.
אשמי-דגן השני

| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־16 לפנה״ס 
 פטירה:  המאה ה־16 לפנה״ס 
 מדינה:  אשור 
 
אשמי-דגן השני היה מלכה של אשור, מלך במחצית הראשונה של המאה- ה-16 לפנה"ס, הוא החליף בשלטון את אביו שמשי-אדד השני והוחלף על ידי אחיו שמשי-אדד השלישי. על פי רשימת מלכי אשור הוא מלך 16 שנים.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: שמשי-אדד השני | מלך ממלכי אשור | הבא: שמשי-אדד השלישי |
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים ובנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גבי קניקובסקי

גבריאל גלעד (גבי) קניקובסקי (נולד ב-24 באוגוסט 1997) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר במכבי תל אביב מליגת העל ובנבחרת ישראל.
קריירת מועדונים

קניקובסקי גדל במשפחה דתית ברעננה. התחיל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של הפועל רעננה, ובהמשך עבר למחלקת הנוער של מכבי תל אביב. שיחק עם קבוצת הנוער של המועדון בליגת האלופות לנוער של אופ"א בעונת 2015/2016, ואף כבש את השער הראשון של קבוצתו במפעל אירופאי זה, בתיקו 1–1 נגד דינמו קייב האוקראינית.
קריירת מועדונים > מכבי תל אביב

ב-28 באוקטובר 2015 ערך את הופעתו היחידה במדי הקבוצה הבוגרת של מכבי תל אביב במהלך הקדנציה הראשונה בה, כשפתח בהרכב בהפסד 1–3 לבני יהודה במסגרת גביע הטוטו.