stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אמבר טמבלין
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2001-1995 | ג'נרל הוספיטל | אמילי קוורטרמיין | תפקיד חוזר; 10 פרקים |
| 2000-1999 | פורט צ'ארלס | אמילי קוורטרמיין | 3 פרקים |
| 2001 | באפי ציידת הערפדים | ג'ניס פאנשואו | פרק: "All the Way" |
| 2002 | בוסטון פאבליק | מליסה קמפבל | פרק: "Chapter Thirty-Two" |
| 2002 | אזור הדמדומים (אנ') | ג'נה ווינסלואו | פרק: "Evergreen" |
| 2002 | CSI: מיאמי | ולארי בריירו | פרק: "Camp Fear" |
| 2003 | ללא עקבות | קלייר מטקלף | פרק: "Clare de Lune" |
| 2005-2003 | ג'ואן מארקדיה | ג'ואן ג'יררדי | תפקיד ראשי; (2 עונות); 45 פרקים |
| 2008 | נערת ראסל | שרה ראסל | סרט טלוויזיה של CBS |
| 2009 | הבלתי רגילים | הבלשית קייסי שראגר | תפקיד ראשי; 10 פרקים |
| 2012-2010, 2016 | The Increasingly Poor Decisions of Todd Margaret | סטפני דיילי | 10 פרקים |
| 2012-2010 | האוס | מרתה מסטרס | תפקיד חוזר; (עונות 8-7); 15 פרקים |
| 2012 | פורטלנדיה | מתמחה | פרק: "Cat Nap" |
| 2012 | מטאלוקוליפס | טרינדל | דיבוב; פרק: "Fanklok" |
| 2013 | The Heart, She Holler | הארלט האדי | פרק: "The Dearranged Marriage" |
| 2016-2013 | איימי שומר | דמויות שונות | 5 פרקים |
| 2015-2013 | שני גברים וחצי | ג'ני | תפקיד ראשי; (12-11); 24 פרקים |
| 2014 | קומיוניטי | בחורה | פרק: "Basic Sandwich"; ללא קרדיט |
| 2014 | Comedy Bang! Bang! | עצמה | פרק: "Amber Tamblyn Wears a Leather Jacket & Black Booties" |
| 2018 | היסטוריה שתויה | מרגרט סנגר | פרק: "Sex" |
| 2019 | Helpsters | פלומה | פרק: "Wayne of Wonder/Paleontologist Paloma" |
| 2021-הווה | Y: האיש האחרון | מריאט קאלווס | תפקיד ראשי; 10 פרקים |
הערות שוליים

↑  J. Kim Murphy, Joaquin Phoenix, Cate Blanchett and More Stars Demand Joe Biden Call for Israel-Gaza Ceasefire: ‘Compassion Must Prevail’, Variety, ‏2023-10-20 (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007441235805171  PLWABN: 9810610227405606  BNE: XX4911522  BnF: cb16198898q (data)  GND: 142453617  ISNI: 0000 0001 1479 6327  LCCN: n2004152651  MusicBrainz: a9675e6b-4e0a-469d-826d-54b225b04c76  NKC: xx0175998  NTA: 29071186X  SUDOC: 155554492  VIAF: 107575500   WorldCat (עם VIAF): 107575500
המלט (סרט, 1948)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  המלט 
 בימוי:  לורנס אוליבייה  ג'ון פארו
 הופק בידי:  לורנס אוליבייה 
 תסריט:  לפי המחזה של ויליאם שייקספיר  לורנס אוליבייה
 עריכה:  הלגה קרנסטון (Helga Cranston)
 שחקנים ראשיים:  לורנס אוליבייה, בסיל סידני (Basil Sydney), אילין ארלין (Eileen Herlie), ג'ין סימונס
 מוזיקה:  ויליאם וולטון 
 צילום:  דזמונד דיקינסון 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 חברת הפקה:  Two Cities Films 
 חברה מפיצה:  ראנג אורגניזסיון (Rank Organisation)
 שיטת הפצה:  הורדה דיגיטלית, וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  4 במאי 1948 בבריטניה
 משך הקרנה:  155 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  דנמרק 
 פרסים:  פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר  פרס אוסקר לארטדיירקשן הטוב ביותר, שחור-לבן (Roger Furse, Carmen Dillon)  פרס אוסקר לעיצוב תלבושות הטוב ביותר, שחור-לבן (Roger Furse)  פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר (לורנס אוליבייה)  מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר 
 דף הסרט ב־IMDb
 
המלט הוא סרט בריטי משנת 1948, המהווה עיבוד למחזה "המלט" של ויליאם שייקספיר. במאי הסרט היה גם השחקן הראשי, לורנס אוליבייה. היה זה סרטו השני של אוליבייה כבמאי, והשני מבין שלושת עיבודיו ליצירותיו של שייקספיר (האחרים הם "הנרי החמישי" ו"ריצ'רד השלישי"). הסרט הוא סרטו היחיד של אוליבייה כבמאי המצולם בשחור לבן. הסרט היה הסרט הבריטי הראשון שזכה בפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר. הסרט גם הביא לאוליבייה זכייה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר, בפרס אוסקר לתפאורה, בפרס אוסקר לתלבושות, וכן שלוש מועמדויות נוספות לפרס אוסקר. כן זכה הסרט בפרס אריה הזהב בפסטיבל הסרטים של ונציה. על אף הצלחתו זו, וההסכמה כי משחקו של אוליבייה בסרט הוא עילאי, ישנם רבים שלא ראו בעין יפה את הקיצוצים שערך אוליבייה בעלילה השייקספירית של המחזה המקורי.
צוות השחקנים > חצר המלוכה הדנית

באזיל סידני בתפקיד המלך קלאודיוס. סידני היה שחקן בריטי שהופיע רבות בקולנוע, וזכור בזכות תפקידו בגרסת וולט דיסני לספר אי המטמון משנת 1950.
איילין הארלי בתפקיד המלכה גרטרוד. הארלי הייתה שחקנית סקוטית אמריקנית, הזכורה כיום בזכות התפקיד שגילמה בגיל מבוגר באופרת הסבון "כל ילדיי" בסוף שנות ה-70. בעת הסרטת הסרט הייתה קשורה בחוזה עם המפיק אלכסנדר קורדה, והיא שבה ושיחקה את גרטרוד, לצד ריצ'רד ברטון כהמלט, בברודוויי בשנת 1964. הרלי הייתה בת 28 בעת ששיחקה את גרטרוד, ו"בנה" אוליבייה בן 41.
לורנס אוליבייה בתפקיד המלט. אוליבייה, הנחשב לאחד מגדולי השחקנים של המאה ה-20, שיחק כבר את המלט בעבר. בשנת 1937 בתיאטרון "אולד ויק" ובאותה שנה בטירת אלסינור בה מתרחש המחזה המקורי. תפקיד זה היה התפקיד בזכותו קיבל את פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר בפעם היחידה, על אף שהיה מועמד לכך שלוש פעמים קודם לכן וחמש פעמים לאחר מכן. הוא גם היה מועמד לפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר, אך הפרס הוענק לג'ון יוסטון על האוצר מסיירה מדרה. אוליבייה גם השמיע את קולה של רוחו של אביו של המלט. הוא הקליט את ההברות בסדר הפוך, והשמיע את סרט ההקלטה הפוך ובמהירות נמוכה, מה שהעניק לתוצאה איכות "רפאים".
נורמן וולנד בתפקיד הורציו. וולנד היה שחקן בריטי ממוצא גרמני ששיחק לצד אוליבייה גם בסרט "ריצ'רד השלישי" בשנת 1955.
פליקס איילמר בתפקיד פולוניוס. איילמר שיחק לצד אוליבייה בהפקות שייקספיר לקולנוע כגון "הנרי החמישי" בשנת 1944 ו"כטוב בעיניכם" בשנת 1936.
טרנס מורגן בתפקיד לארטס. מורגן היה שחקן בריטי שבשנת 1948 התקבל לתיאטרון האולד ויק.
ג'ין סימונס בתפקיד אופליה. תפקיד זה הביא לסימונס מועמדות לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר, אך הפרס הוענק לקלייר טרוור על תפקידה בסרט "קי לארגו". לאחר מכן פיתחה קריירה הוליוודית מפוארת והיא זכורה בשל תפקידה כשרה בראון בסרט "ברנשים וחתיכות" (1955) לצד פרנק סינטרה ומרלון ברנדו, תפקיד עליו זכתה בפרס גלובוס הזהב. סימונס שיחקה גם בתפקיד הראשי בסרט "The Happy Ending"‏ (1969), עליו הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב ולפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר. בשנותיה המאוחרות שיחקה גם בסדרות טלוויזיה, ואף זכתה בפרס אמי על משחקה במיני-סדרה "ציפורים מתות בסתר" (1983). על אף ההצלחה שזכתה לה, היה "המלט" תפקידה השייקספירי היחיד של סימונס.
צוות השחקנים > חיילים

ג'ון לורי בתפקיד פרנסיסקו. לורי היה שחקן סקוטי שהופיע בכל הפקות שייקספיר לקולנוע שביים אוליבייה. בגיל מאוחר זכה לורי להצלחה בקומדיית המצבים "הצבא של אבא".
אסמונד נייט בתפקיד ברנרדו. נייט היה שחקן אופי בריטי שהופיע בכל הפקות שייקספיר לקולנוע שביים אוליבייה, וכן הופיע לצד אוליבייה בסרט "הנסיך ונערת השעשועים".
אנתוני קווייל בתפקיד מרסלוס. קווייל היה שחקן אנגלי שזכה לקריירה קולנועית מצליחה, והופיע בסרטים כ"תותחי נברון" ו"לורנס איש ערב".
נייל מקגיניס בתפקיד ה"קברניט". דמות זו הומצאה לצורכי הסרט, ואינה מופיעה במחזה (ובולטות בהיעדרן בהקשר זה דמויותיהם של רוזנשטרן וגילדנקרנץ שאינן מופיעות בסרט). המדובר בקברניט הספינה המחזירה את המלט לדנמרק. מקגיניס היה שחקן אירי שהופיע בשמונים סרטים בתפקידי משנה, בין שנות ה-30 לשנות ה-70.
כריסטופר לי שזכה לקריירה מפוארת ככוכב סרטי אימה מופיע בסרט בתפקיד קטנטן כחייל נושא חנית.
צוות השחקנים > המחזה בתוך המחזה

הארקורט ויליאמס בתפקיד השחקן הראשון. ויליאמס הופיע גם בסרטו של אוליביה "הנרי החמישי" בשנת 1944.
פטריק טרוטון בתפקיד המלך במחזה - טרוטון היה שחקן בריטי שנודע במיוחד בתפקיד "הדוקטור השני" בסדרת הקאלט דוקטור הו.
טוני טארוור בתפקיד המלכה במחזה. זו הייתה הופעתה היחידה בקולנוע של שחקנית זו.
צוות השחקנים > משרתים בחצר המלוכה

פיטר קושינג בתפקיד אוסריק. קושינג היה שחקן בריטי פורה, שנודע בתפקידיו עבור חברת סרטי האימה הבריטית "האמר". כן שיחק את שרלוק הולמס במספר סרטים. הוא ידוע במיוחד כיום כמי ששיחק את "גראנד מוף טארקין" בסרט מלחמת הכוכבים - פרק 4: תקווה חדשה.
סטנלי הולוויי בתפקיד חופר הקברים. הולוויי היה בדרן בריטי שנודע בתפקיד אלפרד פ. דוליטל בסרט גברתי הנאווה.
ראסל ת'ורנדייק בתפקיד הכומר. ת'ורנדייק הוא אחיה של השחקנית הידועה דיים סיביל ת'ורנדייק.
פרטי ההפקה

הסרט צולם בטכניקה הפופולרית לזמנה של "פוקוס עמוק", טכניקה בה הן קדמת המסך בה מתרחשים פרטי העלילה והן הרקע נראים חדים ומאפשרים הבחנה בפרטים. בטכניקה זו נעשה שימוש על ידי אורסון וולס בסרט האזרח קיין וכן על ידי ויליאם ויילר.
המוזיקה לסרט הולחנה על ידי ויליאם וולטון, והסרט נערך על ידי הלגה קרנסטון.
תגובת הביקורת

הסרט התקבל בזמנו כיצירת מופת, ונחשב לעיבוד מוצלח למחזה השייקספירי, היוצר קשר בין הספרות, התיאטרון והקולנוע. לאחר מספר עשורים, והפקות שונות של המלט לקולנוע, עדיין נראה הסרט כהפקה מוצלחת של המחזה. הביקורת כיום מתרכזת בדרך בה הבליט אוליבייה את דמותו של המלט. הוא צבע את שערו לבלונד, וכך גרם לו לבלוט על רקע שאר השחקנים. הוא איפשר לו לנוע באופן חופשי יותר, וכך, למשל, המונולוג המפורסם "להיות או לא להיות" ניתן על ספו של צוק גבוה, ובמיוחד, הוא קיצץ בעלילה ה"פוליטית" שיצר שייקספיר, וכך איפשר לסרט להתרכז בדמותו של המלט ובמיוחד ביחסיו עם אמו. חלק מבחירותיו של אוליבייה בסרט הפכו למובנות מאליהן בהפקות מאוחרות יותר, הן של המחזה והן של הסרט. כך, למשל, הבחירה להשתמש ב"Voice Over" קולו של קריין המלווה את הסרט, וכך הבחירה להעלות את המחזה בתוך המחזה ללא מילים. גם כיום נחשב הסרט ליצירת מופת, ולאחת מהופעותיו הטובות של אוליבייה בקולנוע. הישגו של אוליבייה הן בחציית האוקיינוס האטלנטי וזכייה בפרס אוסקר להפקה בריטית, והן בזכייה בפרס אוסקר כשחקן על סרט אותו ביים נחשב להישג מרשים. רק בשנת 1998, חמישים שנה לאחר "המלט", חזר רוברטו בניני על הישג דומה, בסרטו "החיים יפים".
פרסים

הסרט זכה ב-1948 בפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר, פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר, פרס אוסקר לעיצוב האמנותי הטוב ביותר (בשחור-לבן), ופרס אוסקר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר (בשחור-לבן). כן היה מועמד לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ופרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר.
כן זכה הסרט בפרסים הבאים -
פרס אריה הזהב בפסטיבל הסרטים של ונציה (1948). הסרט הוא היחיד שזכה בפרס זה ובפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר.
פרס באפט"א לסרט הטוב ביותר, פרס באפט"א לסרט הבריטי הטוב ביותר (1949).
פרס בודיל לסרט האירופי הטוב ביותר (1949).
פרס גלובוס הזהב לסרט הזר הטוב ביותר ולשחקן הטוב ביותר (לורנס אוליבייה) (1949).
אדם לכל עת (סרט, 1966)

| --- | --- |

 מבוסס על:  המחזה "אדם לכל עת" מאת רוברט בולט
 בימוי:  פרד זינמן 
 הופק בידי:  פרד זינמן 
 תסריט:  רוברט בולט 
 עריכה:  ראלף קמפלן 
 שחקנים ראשיים:  פול סקופילד  ונדי הילר  ליאו מק'קרן  אורסון ולס  רוברט שו  סוזאנה יורק  ג'ון הרט  נייג'ל דוונפורט
 מוזיקה:  ז'ורז' דלרו 
 צילום:  טד מור 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 חברת הפקה:  סרטי קולומביה 
 חברה מפיצה:  סרטי קולומביה
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  12 בדצמבר 1966
 משך הקרנה:  118 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט ביוגרפי, סרט בית משפט, סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  אנגליה 
 תקציב:  3,900,000$
 הכנסות באתר מוג'ו:   manforallseasons
 פרסים:  פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר (פרד זינמן)  פרס אוסקר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר בסרט צבעוני (אליזבת' האפנדן, Joan Bridge)  פרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר (רוברט בולט)  פרס אוסקר לסינמטוגרפיה, צבע (טד מור)  פרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר (פרד זינמן)  פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר (פול סקופילד)  מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר  פרס מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית לסרט הטוב ביותר 
 דף הסרט ב־IMDb
 
אדם לכל עת (באנגלית: A Man for All Seasons) הוא סרט משנת 1966 המבוסס על מחזה באותו השם מאת רוברט בולט. פול סקופילד שגילם בסרט את הדמות הראשית, סר תומאס מור, שיחק באותו תפקיד על הבמה בווסט אנד. הבמאי פרד זינמן ביים את הסרט. הסרט זכה בשישה פרסי אוסקר ובהם פרסים עבור הסרט הטוב ביותר והשחקן הטוב ביותר.
רקע

סר תומאס מור היה הלורד צ'נסלור באנגליה במאה ה-16. הוא סירב לחתום על בקשה מהאפיפיור שיבטל את נישואי המלך הנרי השמיני לקתרין מאראגון. מור העדיף להתפטר מתפקידו מאשר להכיר במלך כראש הכנסייה האנגלית. עקב סירובו הוא נחשב לבוגד והוצא להורג. המחזה כמו גם הסרט מציגים את מור כאיש עקרונות שנובעים מאמונה עמוקה בנצרות הקתולית, ואדם שמעורר את קנאתם של יריביו כמו תומאס קרומוול. מור מתואר כאדם אהוב על משפחתו ואשר פשוטי העם רוחשים לו כבוד.
שם המחזה

השם מרמז על כך שמור הוא איש מצפון הנשאר נאמן לעקרונותיו ולאמונתו בכל זמן ובכל הנסיבות. השם לקוח מתוך "וולגריה" מאת רוברט ויטינגטון, בן תקופתו של מור, שכתב עליו ב-1520 וכינה אותו "אדם לכל עת".
עיבוד המחזה לסרט

רוברט בולט, שכתב את המחזה "אדם לכל עת", גם עיבד אותו לקולנוע. תפקידו של "איש ההמון" במחזה חולק בסרט בין מספר דמויות: המשוטאי בתמזה, מנהל האחוזה של מור, בעל הפונדק, הסוהר במצודה, נציג המושבעים והתליין. עלילת המשנה שכללה את שגריר האימפריה הרומית הקדושה אסטאס שאפווי בוטלה בסרט. כדי לכסות כמה קטעי עלילה שסופרו על ידי איש ההמון נוספו לסרט סצנות אחדות כגון מותו של ווסלי ומינויו של מור כלורד צ'נסלור, וכן החתונה של המלך הנרי עם אן בולין.
הבימוי של סצנת המשפט שונה בסרט מאשר במחזה. מסצנה בסגנון התיאטרון הברכטיאני, היא שונתה לסצנה בסגנון יותר ריאליסטי. במחזה נורפוק משמש כשופט, בסרט נוספה דמותו של אב בית הדין (ג'ק גווילים), נורפוק עדיין נוכח במשפט אך תפקידו קטן יותר.
צוות השחקנים

פול סקופילד - סר תומאס מור
ונדי הילר - אליס מור
ליאו מק'קרן - תומאס קרומוול
רוברט שו - הנרי השמיני
אורסון ולס - הקרדינל תומאס וולזי
סוזאנה יורק - מרגרט מור
נייג'ל דוונפורט - דוכס נורפוק
ג'ון הרט - ריצ'רד ריץ'
קורין רדגרייב - ויליאם רופר
קולין בלייקלי - מתיו
סיריל לוקהם - הארכיבישוף תומאס קרנמר
ג'ק גווילים - אב בית הדין
ונסה רדגרייב - אן בולין
ההפקה

המפיקים חששו שסקופילד אינו מפורסם דיו כדי למשוך את הקהל לסרט, ופנו לריצ'רד ברטון אשר דחה את התפקיד. נשקלה גם מועמדותו של לורנס אוליבייה, אבל הבמאי פרד זינמן דרש שסקופילד יקבל את התפקיד.
אלק גינס היה אמור למלא את תפקיד הקרדינל וולזי. לגילום דמותו של הנרי השמיני נבחר פיטר או'טול, ונשקלה גם מועמדתו של ריצ'רד האריס. המחזאי בולט רצה שג'ון יוסטון ישחק בתפקיד דוכס נורפוק, אך הוא סרב. ונסה רדגרייב הייתה אמורה להופיע בתפקיד מרגרט, אך בגלל התחייבויות קודמות שלה בתיאטרון, היא שיחקה בתפקיד קטן כאן בולין.
כדי לשמור על תקציב מתחת לשני מיליון דולר, קוצצו המשכורות של כל השחקנים. רק סקופילד, יורק וולס קיבלו משכורות העולות על 10,000 ליש"ט. ג'ון הרט קיבל 3,000 ליש"ט, על תפקידו כריצ'רד ריץ' שהיה התפקיד הגדול הראשון שלו. ונסה רדגרייב סרבה לקבל כסף על השתתפותה בסרט.
ליאו מק'קרן שיחק בתפקיד "איש ההמון" בהפקת המחזה בווסט אנד, וגילם את דמותו של קרומוול בהצגה בברודוויי. מק'קרן וסקופילד הם היחידים מצוות השחקנים שהופיעו גם בגרסה הבימתית וגם הקולנועית של "אדם לכל עת". ונסה רדגרייב השתתפה בעיבוד מחדש לסרט שנעשה בשנת 1988 בה גילמה את דמותה של ליידי אליס.
מי מפחד מווירג'יניה וולף? (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  מחזה של אדוארד אלבי
 בימוי:  מייק ניקולס
 הופק בידי:  ארנסט להמן
 תסריט:  ארנסט להמן
 עריכה:  סם אוסטין
 שחקנים ראשיים:  אליזבת טיילור   ריצ'רד ברטון   ג'ורג' סיגל   סנדי דניס
 מוזיקה:  אלכס נורת'
 צילום:  הסקל וקסלר
 מדינה:  ארצות הברית
 חברת הפקה:  האחים וורנר, Warner Bros. Pictures 
 חברה מפיצה:  האחים וורנר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  22 ביוני 1966
 משך הקרנה:  131 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט דרמה 
 תקציב:  7.5 מיליון דולר
 הכנסות:  $28,000,000 (בארצות הברית)   $40,000,000 (ברחבי העולם)
 הכנסות באתר מוג'ו:   whosafraidofvirginiawoolf
 פרסים:  5 פרסי אוסקר   3 פרסי באפט"א
 דף הסרט ב־IMDb
 
מי מפחד מווירג'יניה וולף? (באנגלית: ?Who's Afraid of Virginia Woolf) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1966 בבימויו של מייק ניקולס. התסריט נכתב על ידי ארנסט להמן ומבוסס על מחזה בעל אותו שם מאת אדוארד אלבי. בסרט משחקים אליזבת טיילור, ריצ'רד ברטון, ג'ורג' סיגל וסנדי דניס. הסרט היה מועמד ל-13 פרסי אוסקר כולל הסרט הטוב ביותר והבמאי הטוב ביותר עבור ניקולס. כל ארבעת שחקני הסרט היו מועמדים לפרס בקטגוריות השונות.
הסרט זכה בחמישה פרסי האוסקר כולל השחקנית הטובה ביותר עבור אליזבת טיילור ושחקנית המשנה הטובה ביותר עבור סנדי דניס. למרות זאת הסרט הפסיד ל"אדם לכל עת" בכל הקטגוריות הראשיות האחרות. ב-2013 הסרט הוכרז בידי ספריית הקונגרס כסרט לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית.
עלילה

הסרט מתפרש על פני לילה אחד ומתרחש כמעט כולו בסלונם של פרופסור להיסטוריה ואשתו, בתו של נשיא האוניברסיטה. השניים מארחים זוג צעיר, מרצה שהצטרף לסגל המרצים ואשתו. הרביעייה עוברת מסע ארוך אל תוך הלילה, הכולל חילופי דברים אלימים החושפים את מערכות היחסים בין בני הזוג. האורחים הופכים לכלי נשק במאבק הפראי של המארחים.
צוות שחקנים

אליזבת טיילור - מרתה
ריצ'רד ברטון - ג'ורג'
ג'ורג' סיגל - ניק
סנדי דניס - האני
פרנק פלנגן - בעל הפאב (ללא ציון קרדיט)
אגנס פלנגן - מלצרית (ללא ציון קרדיט)
הפקה

תסריט הסרט שונה במקצת מהמחזה המקורי. בעוד במחזה ישנן רק ארבע דמויות, בסרט נוספו דמויותיהם של מלצרית ובעל הפאב שאליו הולכות הדמויות במהלך הסרט. רוב הסרט מתרחש בביתם של מרתה וג'ורג', למעט שלוש סצנות; בחצר של הבית, במכונית של מרתה וג'ורג' ובפאב.
למעשה, התסריטאי כמעט לא שינה דבר מהדיאלוגים למעט הביטוי "Screw you" שנאמר על ידי מרתה והוחלף ב-"God damn you". הסרט צולם בסמית' קולג', נורת'אמפטון, מסצ'וסטס. במאי הסרט מייק ניקולס התעקש על מיקום זה כיוון שנאמר לו שזה המיקום המקורי של הסיפור עליו מבוסס המחזה, למרות שמאוחר יותר הוא הודה שהטעו אותו.
במהלך הסרט לא פנו או קראו לדמותו של ג'ורג' סיגל בשמה, אלא התייחסו אליו רק בכינויים.
ליהוק

כשמלהק הסרט, ג'ק וורנר, פנה לאדוארד אלבי במטרה לעבד את המחזה לסרט, הוא אמר לו שהוא רוצה ללהק את בטי דייוויס וג'יימס מייסון בתור מרתה וג'ורג'. אלבי התלהב מהליהוק המתוכנן, במיוחד משום שבתסריט מצטטת מרתה את דייוויס מהסרט "מעבר ליער" (1949). בסופו של דבר לא נבחרו דייוויס ומייסון להשתתף בסרט, ואלבי לא אהב את הסרט כי לא היה מרוצה מהבחירה בטיילור וחשב שנעשתה טעות בצילום קטעים מחוץ לסלון הבית. אליזבת טיילור העלתה כ-13 ק"ג כדי לגלם את דמותה של מרתה.
פרסים ומועמדויות

הסרט היה מועמד לפרסי אוסקר בכל קטגוריה אפשרית הרלוונטית לסרט. הסרט הפך להיות הסרט הראשון שכל צוות השחקנים בו זכה למועמדויות לפרס בקטגוריות השונות, הישג שרק הסרטים "Sleuth" ‏(1972) ו"Give 'em Hell, Harry!" ‏ (1975) הצליחו להשיג אחריו. יתר על כן, אליזבת טיילור הפכה להיות השחקנית האחרונה שקיבלה את פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר על תפקיד בסרט שחור לבן.
בנוסף, הסרט זכה בשלושה פרסי באפט"א; הסרט הטוב ביותר, השחקנית הטובה ביותר (טיילור) והשחקן הטוב ביותר (ברטון). הסרט היה גם מועמד לשבעה פרסי גלובוס הזהב; הסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר (ניקולס), התסריט הטוב ביותר (להמן), השחקנית הטובה ביותר (טיילור), השחקן הטוב ביותר (ברטון), שחקנית המשנה הטובה ביותר (דניס) ושחקן המשנה הטוב ביותר (סיגל).
ב-2007, מכון הסרטים האמריקאי דירג את הסרט במקום ה-67 ברשימת הסרטים הטובים ביותר בכל הזמנים.
פרסים ומועמדויות > זכיות

פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר
פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר
פרס אוסקר לעיצוב התפאורה הטוב ביותר
פרס אוסקר לצילום הטוב ביותר
פרס אוסקר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר
פרסים ומועמדויות > מועמדויות

פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר
פרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר
פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר
פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר
פרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר
פרס אוסקר לעריכה הטובה ביותר
פרס אוסקר לקול הטוב ביותר
פרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר
הערות שוליים

↑  יונתן אסתרקין, הבמה שלו: ריאיון עם אדוארד אלבי, באתר nrg‏, 28 בפברואר 2009
| זוכי פרס באפט"א לסרט הטוב ביותר |
| --- | --- | --- |
| 1947‏-1960 | שנות חיינו היפות ביותר (1947) • המלט (סרט, 1948) (1948) • גונבי האופניים (1949) • הכל אודות חוה (1950) • במעגל (1951) • פורץ השחקים (1952) • משחקים אסורים (1953) • שכר האימה (1954) • ריצ'רד השלישי (1955) • ז'רבז (1956) • הגשר על הנהר קוואי (1957) • מקום בצמרת (1958) • בן חור (1959) • הדירה (1960) |  |
| 1961‏-1980 | אדי פלסון/בלדה לחייל (1961) • לורנס איש ערב (1962) • טום ג'ונס (1963) • דוקטור סטריינג'לאב (1964) • גבירתי הנאווה (1965) • מי מפחד מווירג'יניה וולף? (1966) • אדם לכל עת (1967) • הבוגר (1968) • קאובוי של חצות (1969) • קיד וקסידי (1970) • יום ראשון הארור (1971) • קברט (1972) • לילה אמריקאי (1973) • לקומב לוסיין (1974) • אליס לא גרה כאן יותר (1975) • קן הקוקייה (1976) • הרומן שלי עם אנני (1977) • ג'וליה (1978) • מנהטן (1979) • איש הפיל (1980) |  |
| 1981‏-2000 | מרכבות האש (1981) • גנדי (1982) • לחנך את ריטה (1983) • דמעות של שתיקה (1984) • שושנת קהיר הסגולה (1985) • זיכרונות אהבה מפירנצה (1986) • ז'אן דה פלורט (1987) • הקיסר האחרון (1988) • ללכת שבי אחריו (1989) • החבר'ה הטובים (1990) • הקומיטמנטס (1991) • זיכרונות מאחוזת הווארד (1992) • רשימת שינדלר (1993) • ארבע חתונות ולוויה אחת (1994) • על תבונה ורגישות (1995) • הפצוע האנגלי (1996) • ללכת עד הסוף (1997) • שייקספיר מאוהב (1998) • אמריקן ביוטי (1999) • גלדיאטור (2000) |  |
| 2001-היום | שר הטבעות: אחוות הטבעת (2001) • הפסנתרן (2002) • שר הטבעות: שיבת המלך (2003) • הטייס (2004) • הר ברוקבק (2005) המלכה (2006) • כפרה (2007) • נער החידות ממומביי (2008) • מטען הכאב (2009) • נאום המלך (2010) • הארטיסט (2011) • ארגו (2012) • 12 שנים של עבדות (2013) • התבגרות (2014) • האיש שנולד מחדש (2015) • לה לה לנד (2016) • שלושה שלטים מחוץ לאבינג, מיזורי (2017) •  רומא (2018) •  1917 (2019) •  ארץ נוודים (2020) • כוחו של הכלב (2021) • במערב אין כל חדש (2022) • אופנהיימר (2023) ‏•‏‏ עד שיצא עשן לבן (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb16458157w (data)  GND: 4263499-4  LCCN: n2015067153  VIAF: 187064048   WorldCat (עם VIAF): 187064048
אויסטרהאם

| --- | --- |
סמל אויסטרהאם

מפת אויסטרהאם בחלוקה לפי סוגי השטחים
 מדינה:  צרפת צרפת
 מחוז:  קלבדוס
 חבל:  נורמנדי נורמנדי
 עיר אם:  קן
 שפה רשמית:  צרפתית
 שטח:  9.95 קמ"ר
 גובה:  12 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  9,330 (2021)
 קואורדינטות:  49°17′N 0°16′W﻿ / ﻿49.28°N 0.26°W﻿ / 49.28; -0.26
 אזור זמן:  UTC+1
 https://ouistreham-rivabella.fr/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת צרפת מוגדלת) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי אויסטרהאם(למפת צרפת רגילה) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי אויסטרהאם  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
אויסטרהאם (בצרפתית: Ouistreham וכיום Ouistreham Riva-Bella) היא עיר נמל לחוף תעלת למאנש, במזרח צרפת הנמצאת במחוז קלבדוס בנורמנדי.
נמל אויסטרהאם (צר') נמצא בשפך נהר אורן ותעלת קן ומהווה את השער הכניסה הימית לעיר קן הנמצאת כ-14 ק"מ מדרום מערב לעיר.
העיר הייתה חלק מהחומה האטלנטית שבנו הגרמנים, לפני מלחמת העולם השנייה, ונכבשה ביום הראשון לפלישה לנורמנדי על ידי כוחות בריטים שנחתו בחוף סורד.
שם העיר

שם העיר מקורו בשפה הסקסונית והוא מורכב משני חלקים. מוסכם על החוקרים שהחלק השני ham פירושו עיר. לגבי החלק הראשון Ouistre קיימות שתי גרסאות: גרסה אחת מקשרת מילה זו למילה צדפה (Oyster) וגרסה שנייה מייחסת מילה זו משמעות של "מערב" (West) כפי שהיא נכתבת בסקסונית.
העדויות הראשונות לשם העיר הנוכחי מתייחסות למאה ה-11 ובמהלך השנים נקראה במספר ואריאנטים לשם הנוכחי כמוOistreham, Oystreham, Hoistreham, Oistrehannum, Ouistrehannum, Oestream, Hoistrehan ועוד.
ב-2014 שונה שם היישוב מ"אויסטרהאם" ל"אויסטרהאם ריבה-בלה"
היסטוריה

בקרבת אויסטרהאם נמצאו שרידים של חומה שמתוארכים לתקופת הברזל. שרידים אלו מכונים "המחנה הרומי" אך לפי הארכאולוגים אין להם קשר לרומאים.
העיר החלה את דרכה ככפר שהתבסס על חקלאות ודיג וכן על מחצבות אבן. פעילות הדיג הביאה לפיתוח נמל וקיימים בעיר מספר מבנים היסטוריים של דייגים.
ב-1770 נבנה ביישוב מבצר, במודל המבצרים שהתווה סבסטיאן דה וובאן, כדי להתמודד מול פלישה של האנגלים. ב-1816 עזב הצבא את המבצר והוא נמכר לאדם פרטי שהפך אותו לחלק מאחוזתו. שרידים של המבצר קיימים בעיר גם כיום.
ב-1866 החלה הבנייה העירונית בעיר כשבעל הבניין הראשון קרא לו "בלה ריבה" כשבהמשך יהפוך שם זה לשמה השני של העיר. עיקר הבנייה הייתה בחולות ובביצות שהקיפו את הנמל.
בשלהי המאה ה-19 החל היישוב להיות פופולרי בקרב נופשים והוקמו בו בתי נופש רבים. לשירות התושבים והתיירים נבנתה מסילת רכבת צרה מקן לאויסטרהאם ועיירות חוף נוספות וכן נבנה ביישוב קזינו.
ב-1940, במסגרת כיבוש צרפת, הפכה אויסטרהאם לשטח כבוש תחת שליטת גרמניה.
ב-1942, בעקבות ההחלטה על הקמת החומה האטלנטית, הכריזו הגרמנים על חלקים מהעיירה, הקרובים לחוף, כשטח צבאי. בשטח זה הרסו הגרמנים כ-123 בתים והקימו מערכת ביצורים ועמדות ארטילריה שכללה כ-80 עמדות ובונקר פיקוד מרכזי שחלש על המערך המבוצר. בין הביצורים בנו הגרמנים תעלות קשר ובחזית המערך הניחו גדרות תיל.
בפלישה לנורמנדי, ב-6 ביוני 1944, הייתה העיר בגזרת חוף סורד ונכבשה באותו יום על ידי כוחות בריטים למעט הבונקר הגדול עליו הוטל מצור. רק ב-9 ביוני נכנעו הכוחות הגרמניים בבונקר לאחר שחיילי הנדסה בריטים פוצצו את דלת הכניסה.
הכוחות שכבשו את העיר התקדמו במעלה תעלת קן כדי לחבור לכוחות של  הדיוויזיה המוטסת השישית שהתבצרו בגשר פגסוס אליו הגיעו בדאונים במסגרת מבצע דדסטיק.
לאחר סיום המלחמה הוחזרו השטחים הצבאיים לרשות תושבי העיר והעיר שוקמה מנזקי המלחמה.
אוכלוסייה

| שנה | אוכלוסייה |
| --- | --- |
1793: 854
1831: 1,162
1856: 1,221
1881: 1,221
1906: 1,523
1936: 2,790
1975: 6,140
1999: 8,679
2021: 9,330

נכון ל-2018 ניתוח גיל האוכלוסייה הראה על אחוז גבוה של אוכלוסייה מבוגרת מעל גיל 60 (43% ביחס ל-28% בכל המחוז) ואחוז נמוך של אוכלוסייה צעירה מתחת לגיל 30 (25% ביחס ל-35% בכל המחוז)
אקלים

מזג האוויר באויסטרהאם דומה לזה שברוב היישובים בנורמנדי. לפי מחקר, מ-2010, של המרכז הלאומי למחקר מדעי מזג אוויר זה מושפע משמעותית מהאוקיינוס האטלנטי ומתאפיין בגשמים מרובים (כ-850 מ"מ) בעונת החורף וממוצע של 15.5 מעלות ורוחות רבות בקיץ. ממוצע ימי הגשם בשיא החורף (ינואר) כ-11 ימים ובשיא הקיץ (יולי) כ-7 ימים.