stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ספייטי דייבל קריק
הערות שוליים

↑  John H. Betts, Mining and Quarrying in New York City, John Betts Fine Minerals - The Minerals of New York City, May/June 2009
↑  Tibbet's Brook, Bronx, Watercourses - Looking for the lost streams, kills, rivers, brooks, ponds, lakes, burns, brakes, and springs of New York City.
↑  Cutler, William Parker; Cutler, Julia Perkis; Dawes, Ephraim Cutler; and Force, Peter, 1888, Journey to New York and Philadelphia, 1787, p. 227, Life, Journals and Correspondence of Rev. Manasseh Cutler, LL. D.,. Rovert Clark & Company, Cincinnati, Ohio
1 2  James Birket, Some Cursory Remarks Made by James Birket in His Voyage to North America, 1750-1751, Books Google
↑  Eldredge, Niles and Horenstein, Sidney 2014. Concrete Jungle: New York City and Our Last Best Hope for a Sustainable Future. Berkeley, California: University of California Press, pp. 102-103
1 2  Lucianne Lavin, 1987, Phase IA Archaeological Assessment Report for theTibbett Gardens Project Bronx, New York, S-Media.NYC.Gov
↑  Kadinsky, Sergey. 2016. Hidden Waters of New York City: A History and Guide to 101 Forgotten Lakes, Ponds, Creeks, and Streams in the Five Boroughs. New York, NY: Countryman Press, p. 69
↑  Tibbetts Brook, NYC Parks - Van Cortlandt Park
↑  Isabel Angell, Underground Brook Beckons to Activists, The Riverdale Press, February 24, 2016
↑  Dwyer, Jim, An Underground Brook, Gallons of Sewage and a Century-Old Problem, The New York Times, February 16, 2016
1 2  Spuyten Duyvil Creek, NYC Parks - Inwood Hill Park
↑  Names of Places: General Principles of Place Names. Documents of the Assembly of the State of New York. 16 (55–58). New York State Legislature: 1911, pp.99–107.
↑  Rabecca McDonald, History of the Name Spuyten Duyvil, New York Public Library, April 29, 2010
1 2  Kadinsky, Sergey. 2016. Hidden Waters of New York City: A History and Guide to 101 Forgotten Lakes, Ponds, Creeks, and Streams in the Five Boroughs. New York, NY: Countryman Press, p. 59
↑  Christopher Gray. Streetscapes/Henry Hudson Bridge; A Controversial '36 Span Through Dreamy Isolation. The New York Times. August 10, 2003
↑  Kadinsky, Sergey. 2016. Hidden Waters of New York City: A History and Guide to 101 Forgotten Lakes, Ponds, Creeks, and Streams in the Five Boroughs. New York, NY: Countryman Press, p. 56
↑  Jay Shockley, The University Heights Bridge, Designation List 171 LP-1455: Landmarks Preservation Commission
September 11, 1984, by s-media.nyc.gov
המסלול המקורי של 3 גופי המים הנזכרים, עקפו מצפון את שכונת מרבל היל. לאחר חפירת תעלת השייט בין ספייטי דייבל להארלם ריבר, נותקה מרבל היל גאוגרפית ממנהטן, אך נשארה שייכת לה מבחינה מוניציפלית.
ישראל אריה לייב שניאורסון

| --- | --- |

שניאורסון בשנת 1943, בחתונת גיסו
 לידה:  16 במאי 1906 כ"א באייר ה'תרס"ו האימפריה הרוסית ניקולייב, האימפריה הרוסית
 פטירה:  8 במאי 1952 (בגיל 45) י"ג באייר ה'תשי"ב בריטניה ליברפול, אנגליה
 מקום מגורים:  בריטניה הממלכה המאוחדת
 מקום קבורה:  ישראל בית העלמין העתיק בצפת בצפת, ישראל
 בת זוג:  גניה (רגינה דבורה) שניאורסון (לבית מילגרום)
 צאצאים:  דליה רויטמן
ישראל אריה לייב שניאורסון (16 במאי 1906 – 8 במאי 1952), הידוע גם בשם מארק גורארי, היה פיזיקאי ומתמטיקאי יהודי-סובייטי. הוא היה בנם הצעיר של הרב לוי יצחק שניאורסון וחנה שניאורסון (אנ'), ואחיו הצעיר של הרבי מליובאוויטש השביעי, מנחם מנדל שניאורסון.
ביוגרפיה > שנים מוקדמות ולימודים

שניאורסון נולד בניקולייב (כיום מיקולייב), אוקראינה. בילדותו למד בחדר ובישיבות[דרוש מקור]. הוא למד פיזיקה וכימיה באוניברסיטת לנינגרד בין השנים 1925–1930. בשנת 1930 נמלט מברית המועצות תחת השם מארק גורארי, שם שנשא עד סוף חייו.
לאחר הגעתו לברלין, התאחד עם אחיו הגדול, מנחם מנדל, וגיסתו, חיה מושקא שניאורסון. הוא למד מתמטיקה באוניברסיטת הומבולדט של ברלין עד 1933, אך נאלץ לעזוב עם עליית הנאצים לשלטון, מה שמנע ממנו לסיים את לימודיו.
ביוגרפיה > תקופת ארץ ישראל

בשנת 1936 היגר לארץ ישראל (אז המנדט הבריטי על פלשתינה (א"י)). ללא אמצעים לשלם שכר לימוד, לא יכול היה להמשיך את לימודיו באוניברסיטה העברית בירושלים. עבד במגוון משרות, ביניהן בסוכנות נסיעות ובחנות הספרים "בלומשטיין" בתל אביב.
שניאורסון פיתח עניין במגוון תחומים, כפי שמעידה רשימת ספרים בת שנים עשר עמודים שנמצאה בארכיונו. הרשימה כוללת ספרים במתמטיקה, פיזיקה, פילוסופיה, כלכלה, ספרות, קבלה וחסידות.
ביוגרפיה > לימודים מתקדמים ועבודה מדעית

בסוף שנות ה-40 חידש את עניינו בהשכלה פורמלית, בעידודו של המתמטיקאי אלברכט פרוהליך (אנ'), אותו פגש כנראה בתל אביב בסביבות שנת 1942. בעזרתו של פרוהליך, הגיש בקשה להירשם למחלקה למתמטיקה של המכללה האוניברסיטאית של לונדון.
הסגל האקדמי התרשם מאוד מיכולותיו. פרופסור הרולד דבנפורט המליץ להעביר את גורארי במהירות ללימודים לתואר דוקטור. ב-1951 קיבל תואר ראשון במתמטיקה ופיזיקה מהקולג' האוניברסיטאי בלונדון.
לאחר מכן, החל לעבוד על הדוקטורט שלו באוניברסיטת ליברפול תחת הדרכתו של פרופסור הרברט פרוהליך, אחיו של אלברכט. אולם, נפטר בפתאומיות ב-8 במאי 1952, פחות משנה לאחר הגעתו לליברפול, כשהוא מותיר אחריו את אשתו רגינה דבורה ובתו דליה בת השבע.
ביוגרפיה > קשר עם אחיו, הרבי מליובאוויטש

ישראל אריה לייב שמר על קשר עם אחיו הגדול, הרבי מליובאוויטש. הרבי דאג לפרנסתו של אחיו ואף עזר לו להגר לאנגליה. לאחר מותו של ישראל אריה לייב, הרבי המשיך לדאוג למשפחתו ולקידום מורשתו המדעית.
ביוגרפיה > סוף ימיו

שניאורסון מת בשנת 1952 בגיל 45, והשאיר אחריו את אלמנתו גניה ובתו דליה.
לאחר מותו, דאג אחיו, הרבי מליובאוויטש, לסידורי הקבורה של ישראל אריה לייב, כולל העברת ארונו לישראל. הוא הובא לקבורה בבית העלמין בצפת, ומאז חסידי חב"ד נוהגים לפקוד את קברו בציון יום השנה למותו. הרבי התעניין באופן קבוע במצבו של הקבר וביקש לוודא שהמצבה והקבר נשמרים כראוי. במקרה מסוים, הוא ביקש מאחד מחסידיו לבדוק את מצב הקבר ולהניח פתק עם בקשה לבריאותו ולהצלחתו של הרבי. כמו כן, דאג הרבי מליובאוויטש לסיוע לאלמנתו ולבתו, ואף אירח את בתו בביתו בניו יורק לאחר הגעתה לעיר.
ביוגרפיה > חיים אישיים

ישראל אריה לייב נישא לגניה (רגינה דבורה) לבית מילגרום. לזוג נולדה בת אחת, דליה (רויטמן), בשנת 1945. דליה המשיכה בדרכו המדעית של אביה והשלימה תואר דוקטור בביוכימיה באוניברסיטת קולג' בלונדון בשנת 1969.
ביוגרפיה > הנצחה

שמו של שניאורסון הונצח בדרכים שונות, כולל הקמת תלמוד תורה בקריית אונו על שמו, קרנות גמ"ח בשם 'קרן ישראל אריה ליב', ומכון ריא"ל העוסק במדע יהודי.
אחיו, הרבי מליובאוויטש יסד קרן מלגות על שמו, "קרן ישראל אריה לייב", לתמיכה בסטודנטים מצטיינים.
ספרים לזכרו:
"קובץ י"ג אייר: ארבעים שנה לפטירת הווח' וכו' ישראל ארי' ליב ז"ל". קרני הוד תורה, 1992, ברוקלין, ניו יורק.
"קובץ י"ג אייר: חמשים שנה לפטירת הוו"ח ישראל ארי' ליב". ועד תלמידי התמימים העולמי, 2002, ברוקלין, ניו יורק.
"קובץ לימוד י"ג אייר: יום ה'יארצייט' של הרב ישראל ארי' ליב". ועד תלמידי התמימים העולמי, 2003, ברוקלין, ניו יורק.
פרופ' שמעון סילמן, "איש עם שליחות: ביוגרפיה של רבי ישראל אריה לייב שניאורסון". 2006, ברוקלין, ניו יורק (אנגלית).
"קובץ י"ג אייר: יום היארצייט של ישראל ארי' ליב - שנת הששים לפטירתו". ישיבת צעירי השלוחים, 2011, צפת, ישראל.
"קובץ י"ג אייר". התאחדות החסידים לקבלת פני משיח, 2012, כפר חב"ד, ישראל.
זלמן ברנשטיין, "י"ג אייר: שבעים שנה לפטירת ישראל ארי' ליב". התאחדות החסידים לקבלת פני משיח, 2022, כפר חב"ד, ישראל.
"שארית ישראל" (ספר תורני שיצא לאור לזכרו).
תרומות מדעיות

למרות חייו הקצרים, שניאורסון (גורארי) תרם תרומות משמעותיות לפיזיקה ומתמטיקה:
מאמרו "אנרגיה עצמית של אלקטרונים איטיים בחומרים קוטביים" פורסם לאחר מותו ב-1953 על ידי הרברט פרוהליך. המאמר היה אחד הראשונים שפיתחו ויישמו טכניקות בלתי מטרידות בתורת השדות הקוונטיים.
פיתח טכניקות בתורת השדות הקוונטיים, שכונו "שיטת גורארי" על ידי הרברט פרוהליך במאמרו המשפיע "אלקטרונים בשדות סריג" משנת 1954.
עבודתו השפיעה על מדענים רבים, כולל חתני פרס נובל כמו צונג-דאו לי, רוברט שריפר, נוויל מוט וריצ'רד פיינמן.
מאמר נוסף, "המיקום של ערכים עצמיים ווקטורים עצמיים של מטריצות מורכבות", פורסם ב-1978 על ידי פרופסור פאול צ'ארלס רוזנבלום מאוניברסיטת קולומביה, ביוזמת הרבי מליובאוויטש.
מחברותיו ורישומיו שהתגלו מכילים עבודות בתחומים רבים של הפיזיקה והמתמטיקה, כולל מכניקה קוונטית, אלקטרומגנטיות, פיזיקה סטטיסטית, פיזיקה אטומית, תורת שדות קוונטיים רלטיביסטים, פיזיקה גרעינית, אלגברה מופשטת, גאומטריה, אנליזה, ותאוריית המטריצות.
תרומות מדעיות > תחומי עניין נוספים

מלבד עבודתו המדעית, שניאורסון (גורארי) גילה עניין בכלכלה. בין המסמכים שהתגלו נמצא חיבור באורך ספר בן ארבעה פרקים בשם "מחירים ושיעורי רווח בקפיטליזם 'טהור'", בו ניסה להפריך חלקים מתורת המחירים המרקסיסטית ולהציע תאוריית מחירים אלטרנטיבית.
תרומות מדעיות > גילוי מחדש של עבודתו

בשנת 2018, פרופסור דויד (טום) אימבו מאוניברסיטת אילינוי שיקגו גילה במקרה תמונה של עבודה מתמטית בכתב ידו של גורארי. זה הוביל למחקר מעמיק יותר על חייו ועבודתו של גורארי, כולל גילוי של כ-1,500 עמודים של מסמכים, מחברות והתכתבויות.
תרומות מדעיות > מורשת

עבודתו של שניאורסון (גורארי) ממשיכה להיות מצוטטת ורלוונטית בתחומי הפיזיקה והמתמטיקה. תרומותיו התאורטיות השפיעו על התפתחויות בתורת המוליכות העל ותחומים אחרים בפיזיקה מודרנית. יותר משבעה עשורים לאחר פרסומו הראשוני, מאמרו של גורארי צבר יותר ממאה ציטוטים, והמספר ממשיך לעלות.
הערות שוליים

↑  ערך זה מבוסס על מחקרו של ד"ר אלי רובין "שיחזור הארכיון האבוד של מארק גורארי", באתר COL
↑  ‏דבורה לאה אלטשולר‏ (Q29348543)
↑  ‏יהודה לייב מנוחין‏ (Q88731308) - יש דעות שהוא היה צאצא של לוי יצחק מברדיטשוב. אך לא ידוע כיצד | בנו יצחק אייזיק מנוחין התחתן גם עם משפחת שניאורסון מופיע ב-עץ משפחת שניאורסון ענף זלמנסון
↑  קיצור תולדות חב"ד עמוד 97 ועמוד 142
↑  מכונה 'לייב רבש"ס'
↑  ‏לוי יצחק שניאורסון (פודוברנקה)‏ (Q83736572) - בנו הראשון של ברוך שלום.
↑  ‏מרדכי שניאורסון‏ (Q108597132)
↑  בעלה משולם רייך
↑  בעלה דן לנדא
↑  נפטרה בכסלו תרי"ב (קיצור תולדות חב"ד עמודים 142‏–143 | צילום קבר זלטא)
↑  ‏מנחם מנדל שניאורסון מרעפקא‏ (Q93431272)
↑  ‏ברוך שניאור שניאורסון‏ (Q83736519)
↑  לעץ משפחת אשתו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299190105171  VIAF: 298925889   WorldCat (עם VIAF): 298925889
שמואל הוגו ברגמן

| --- | --- |

 לידה:  25 בדצמבר 1883 האימפריה האוסטרו-הונגרית פראג, ממלכת בוהמיה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  18 ביוני 1975 (בגיל 91) ישראל ירושלים, ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות סנהדריה 
 השקפה דתית:  יהדות 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין, הקולג' לפילוסופיה של האוניברסיטה הגרמנית של פראג, אוניברסיטת קארל בפראג, Deutsche wissenschaftliche Prüfungs-kommission für das Lehramt an Mittelschulen in Prag 
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 זרם:  ציונות 
 תחומי עניין:  מטאפיזיקה, פילוסופיה של הנפש, אתיקה,פילוסופיה של המוסר, פילוסופיה פוליטית, היסטוריה של הרעיונות, היסטוריה
 עיסוק:  ספרן, מרצה באוניברסיטה, מתרגם, איש חינוך, פילוסוף, מורה 
 הושפע מ:  אריסטו, שפינוזה, קאנט, שלמה מימון,  קירקגור, ניטשה, בובר, א.ד. גורדון, שטיינר, רוטנשטרייך
 השפיע על:  רוטנשטרייך,  יובל,  הד, שקולניקוב
 מדינה:  אוסטריה, ישראל 
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (1954) פרס ישראל (1974) פרס טשרניחובסקי 
 בן או בת זוג:  אלזה ברגמן 
 צאצאים:  Martin S. Bergmann 
 
שמואל הוגו ברגמן, 1935
שמואל הוגו ברגמן (25 בדצמבר 1883, פראג – 18 ביוני 1975, ירושלים) היה פילוסוף ישראלי יליד פראג, מאנשי הרוח הבולטים של הציונות, והרקטור הראשון של האוניברסיטה העברית בירושלים.
קורות חיים > באירופה

בצעירותו למד פילוסופיה באוניברסיטאות של פראג ושל ברלין, והיה תלמידם של הפילוסופים אנטון מארטי ופרנץ ברנטנו. ברגמן היה פעיל בחוגים ציוניים-סוציאליסטיים כארגון הסטודנטים "בר כוכבא" ובמפלגת הפועל הצעיר יחד עם חברו הסופר פרנץ קפקא, שעקב מחלתו לא שעה לניסיונות השכנוע של ברגמן לעלות לארץ. כן היה מיודד עם הפילוסוף פליקס ולטש (Weltsch), שבהמשך עבד גם הוא כברגמן בבית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי בירושלים, וכן עם מקס ברוד, שבעקבות ידידותו עם ברגמן התוודע לציונות. בצעירותו קיים ברגמן קשרים עם מרטין בובר, אשר השפיע על הגותו הפילוסופית. בין השנים 1907–1914 כיהן ברגמן כספרן ספריית האוניברסיטה בפראג. בשנת 1914, בימי מלחמת העולם הראשונה, שירת בצבא האוסטרי, ובשנת 1918 חזר לעבודתו בספרייה. בשנת 1919 עבר ברגמן ללונדון, שם כיהן כמזכיר הראשי של המחלקה לחינוך ולתרבות בהנהלה הציונית, והיה ממייסדיה של מפלגת "התאחדות".
קורות חיים > ביישוב ובמדינת ישראל

בשנת 1920 עלה ברגמן לארץ ישראל, ובאותה שנה מונה למנהל בית הספרים הלאומי, שעם פתיחת האוניברסיטה העברית (1925) הפך ל"בית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי", בתפקיד זה היה חמש עשרה שנים רצופות עד לשנת 1935, עת הוחלף על ידי פרופ' אליקים גוטהולד וייל. בתקופה זו הפך בית הספרים ממוסד דל ובו 30,000 כרכים למוסד גדול ובו 300,000 כרכים, וגם עבר למשכן חדש בבניין דוד וולפסון בהר הצופים. במקביל לעבודתו בספרייה מונה בשנת 1928 כמרצה בחוג לפילוסופיה באוניברסיטה העברית.
בשנת 1935, עקב שינויים מבניים באוניברסיטה וביטול משרת קנצלר האוניברסיטה, שבה נשא יהודה לייב מאגנס, בחר סנאט האוניברסיטה העברית ביום 11 בנובמבר 1935‏ בפרופ' שמואל הוגו ברגמן לתפקיד הרקטור הראשון של האוניברסיטה, סמכויות הניהול האקדמי שהיו בידי קנצלר מאגנס עברו מעתה לרקטור האוניברסיטה – תפקיד שבו כיהן ברגמן עד לשנת 1938 (מאגנס נותר לכהן בתפקיד נשיא האוניברסיטה עד למותו בשנת 1948).
היה בין החברים בתנועת הפועל הצעיר, ולאחר מכן בתנועת ברית שלום, שדגלה באוטונומיה דו-לאומית יהודית-ערבית תחת משטר המנדט הבריטי, והיה ממתנגדי המחתרות אצ"ל ולח"י.
לקראת סופו של משפט אייכמן ב-1961, ארגן ברגמן עצומה הקוראת שלא להטיל על אדולף אייכמן עונש מוות. ברגמן התנגד באופן עקרוני "לעונש מוות בכל צורה שהיא". לפני כן רשם ביומנו בגרמנית:
ברגמן זכה פעמיים בפרס ישראל: פעם ראשונה במדעי הרוח בשנת 1954, ופעם נוספת ב-1974, על תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה. ב-1959 נבחר כחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. בשנת 1967 הוענק לו התואר "יקיר ירושלים".
על שמו נקרא רחוב בשכונת ׳המדע׳ בעיר רחובות, יחד עם רחובות על שם זוכי פרס ישראל נוספים בשכונה זו.
ארכיונו מופקד במחלקת הארכיונים בספרייה הלאומית בירושלים.
דעותיו בשאלות דת ואמונה

בשאלות דת ואמונה התרחק ברגמן מן הרציונליזם והאנתרופוצנטריות, ודגל בהחייאת האמונה, כחוויה בלתי אמצעית ומפגש עם האל. ברגמן לא היה אדם דתי, אך הכיר בחשיבותם של התפילה, השבת והחגים, כחלק ממורשת העם היהודי. בנושא התפילה כתב:

”אנו, בני ישראל, הבאנו לעולם רפואה גדולה וחזקה, את התפילה... ברחוב אומרים כיום: אוטוסוגסטיה (אשליה ושכנוע עצמי), אין אני רוצה להתווכח. רק על זה אני מעיד מחווייתי, שהתפילה פועלת. כמובן אין אני מדבר על התפילה השגרתית...
”

בנושא השבת, חתם הוגו ברגמן בשנת 1931 על כרוז הסופרים שמחה על קיום משחקי ספורט בשבת ובימי חג, ביחד עם: בן-ציון דינור, יוסף קלוזנר, חיים נחמן ביאליק ואחרים. ברגמן הושפע רבות מתפיסת העולם האנתרופוסופית, והיה מיודד עם מייסדה ד"ר רודולף שטיינר.
מרכז ש. ה. ברגמן לעיון פילוסופי

"מרכז ש. ה. ברגמן לעיון פילוסופי" נוסד לזכרו של ברגמן בשנת 1977 על ידי פרופ' ירמיהו יובל לעידוד המחקר הפילוסופי באוניברסיטה.
המרכז מוציא לאור את הרבעון הפילוסופי "עיון", וכן מקיים ימי עיון וסימפוזיונים, בהם "מפגשי ירושלים בפילוסופיה" –כנסים בינלאומיים המוקדשים לנושאים שונים בפילוסופיה.
מנהלו של המרכז כיום [דרושה הבהרה] הוא פרופ' דוד הד.
מספריו

דברי משה, 1913.
יבנה וירושלים, 1919.
המאבק על חוק הסיבתיות בפיזיקה החדישה 1929
הפילוסופיה של עמנואל קאנט, מאגנס, 1927.
הוגי הדור, מאגנס, 1935.
מבוא לתורת ההכרה, מאגנס, 1940.
מבוא לתורת ההיגיון, מוסד ביאליק, תשכ"ד.
הפילוסופיה של שלמה מימון, מאגנס.
מדע ואמונה, מחברות לספרות, תש"ה-1945.
אהרון דוד גורדון – האדם ודעותיו, המחלקה לענייני הנוער והחלוץ של ההסתדרות הציונית בהשתתפות הקרן הקיימת לישראל, ירושלים, תשי"א-1951.
אלוהים ואדם במחשבה החדישה הוצאת-ספרים על שם י"ל מאגנס, האוניברסיטה העברית ירושלים, 1956.
אנשים ודרכים, מוסד ביאליק, 1967.
תולדות הפילוסופיה החדשה (בארבעה כרכים), מוסד ביאליק, 1970, 1973, 1977, 1979.
הפילוסופיה הדיאלוגית מקירקגור עד בובר, מוסד ביאליק, 1974.
הוגים ומאמינים (מסות), אגודת הסופרים העברים, דביר, 1974.
במשעול, עם עובד, 1976.
השמים והארץ: הגיונות על אחריותו של האדם, שדמות, 1968.
אסכולות אזוטריות (אסופת מאמרים של ברגמן, בעריכת בועז הוס ושמואל גלובר), ירושלים-ברלין: בלימה, 2024.
צליל הפעמון (אסופת מאמרים של ברגמן עם מבוא מאת אנריקו לוקה), ירושלים-ברלין: בלימה, 2024.
מספריו > מתרגומיו

עמנואל קאנט, ביקורת התבונה הטהורה, מוסד ביאליק – ירושלים, 1954 (עם נתן רוטנשטרייך).
עמנואל קאנט, ביקורת כוח השיפוט, מוסד ביאליק ירושלים, תשכ"ט 1969 (עם נתן רוטנשטרייך).
עמנואל קאנט, ביקורת התבונה המעשית, מוסד ביאליק, ירושלים, 1973 (עם נתן רוטנשטרייך).
עמנואל קאנט, לשלום הנצחי, מאגנס, 1976.
פטר דמיינוביץ' אוספנסקי, הפסיכולוגיה של התפתחותו האפשרית של האדם, הוצאת גל – הרצליה, 1995
מספריו > כתבי עת שערך

עריכת קריית ספר – רבעון ביבליוגרפי היוצא לאור על ידי הספרייה הלאומית.
הערכים בנושא פילוסופיה כללית, באנציקלופדיה העברית.
כתב העת עיון – רבעון פילוסופי.
מספריו > דברי מבוא

יצחק צימרמן, בעיניו של מאמין (לקט מאמרים), דברי מבוא: דב סדן, ש"ה ברגמן, אהרן צייטלין, בצירוף מפתח ל"פרוזדור" מאת אלעזר בניועף, הביא לדפוס: יוסף עמנואל, פרוזדור, (דו ירחון לעיון אמונה), תל אביב, תש"ל, 1969.
לקריאה נוספת

'ברגמן, שמואל הוגו', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 99–100.
משה שוורץ, "פילוסופיה מתוך אמונה – על משנתו של שמואל הוגו ברגמן", בתוך ספרו: הגות יהודית נוכח התרבות הכללית, ירושלים ותל אביב: הוצאת שוקן, תשל"ו, עמ' 145–164.
אברהם שפירא (פצ'י), "בין נוף הולדת לנוף מולדת: התערותם של ש"ה ברגמן וג' שלום בארץ ישראל", בתוך: אביעזר רביצקי (עורך), ארץ ישראל בהגות היהודית במאה העשרים, ירושלים: יד יצחק בן-צבי, תשס"ה, עמ' 504–538.
יהוידע עמיר, "הזדהות ביקורתית – על נפתולי הידידות בין ש"ה ברגמן למ"מ בובר", דעת 57–59 (תשס"ו), עמ' 289–312.
חיים באר, אישיות רלוונטית: שמואל הוגו ברגמן, מתוך הספר "קשר לאחד – מסעות, בתים ואנשים בירושלים", הוצאת עם עובד, תשע"ח, עמודים 330–338.
צ'יפופו

צ'יפופו היא סדרת ספרי ילדים מאת תמר בורנשטיין-לזר העוסקת בקורותיו של צ'יפופו, קוף, המטייל ברחבי העולם, ועוזר לילדים במהלך מסעותיו. צ'יפופו הוא בן דודו של קופיקו.
היסטוריה

על פי ספרי קופיקו, צ'יפופו נולד במקום הדמיוני חונטוזה אשר במדינת ימפפוזה באפריקה, כמו בן דודו קופיקו. בראיונות מאוחרים יותר אמרה המחברת כי שניהם הגיעו מכוכב הקופים אי שם בחלל.
הסדרה צ'יפופו דומה לסדרת קופיקו אך יש לה ערכים נוספים שהיא מנסה לתת לקורא, ביניהם: אחווה בין כל הילדים ללא הבדל דת גזע ומין, ידיעת והכרת הגאוגרפיה של העולם והתרבויות השונות שנמצאות בו.[דרושה הבהרה]
צ'יפופו וקופיקו

למרות המוצא והקשר המשפחתי בין שני הקופים צ'יפופו וקופיקו, מסופר בסדרות הספרים על מעט מפגשים שלהם מאז שהם הגיעו לעין גנים בפתח תקווה בפעם הראשונה. מאז צ'יפופו מסתובב בכל העולם וכמעט לא מגיע לישראל.
בשונה מבן דודו קופיקו, צ'יפופו לא מבצע תעלולים לכל אדם, אלא תעלולים המכוונים בעיקר נגד פושעים שהוא פוגש במהלך מסעותיו.
סדרת הספרים

הספר הראשון שהתפרסם בסדרה הוא "הרפתקאות צ'יפופו במצרים" במקור בכתיב "הרפתקות צ'פופו במצרים".
סדרת הספרים נקראה גם "מסע ההרפתקאות של צ'יפופו ברחבי תבל".
ספרים נוספים בסדרה הם:
הרפתקות צ'פופו באוסטרליה
הרפתקות צ'פופו בצילון (סרי לנקה)
הרפתקות צ'פופו בצרפת
הרפתקות צ'פופו בהולנד
הרפתקות צ'פופו בסין
הרפתקות צ'פופו בספרד
הרפתקות צ'פופו בברזיל
הרפתקות צ'פופו ביפן
הרפתקות צ'פופו באלסקה
הרפתקות צ'פופו בטיבט
הרפתקות צ'פופו בהודו
הרפתקות צ'פופו בקונגו
הרפתקות צ'פופו במקסיקו
הרפתקאות צ'יפופו בפורטוגל
הרפתקאות צ'יפופו בטקסס
צ'יפופו והאבנים היקרות בברזיל
צ'יפופו ביער הגשום של אפריקה
צ'יפופו נוסע להוואי
צ'יפופו בארגנטינה
צ'יפופו בפרו
צ'יפופו בשודיה
צ'יפופו ביוון
צ'יפופו בטורקיה
צ'יפופו בקנדה
צ'יפופו בדנמרק
צ'יפופו באיטליה
צ'יפופו בשווייץ
צ'יפופו באנגליה
צ'יפופו בדרום אפריקה
צ'יפופו באיראן
הסדרה הודפסה בגרסאות שונות לאורך השנים. במהדורה שיצאה לאור בשנת 2024 ישנם שלושה ספרים:
צ'יפופו בצרפת
צ'יפופו באנגליה
צ'יפופו בשוודיה
הערות שוליים

1 2  אלי אשד, תמר בורנשטיין לזר , קופיקו צ'יפופו וספייסי החייזר ואני, באתר המולטי יקום של אלי אשד, ‏2020-06-19
↑  קופיקו כוכב עליון, אלי אשד.
אליפות צרפת הפתוחה 2016

| --- | --- |

פרסי התחרות
 ענף:  טניס 
 תקופת התחרות:  22 במאי 2016 – 5 ביוני 2016 (15 ימים) 
 מספר תחרות:  115 
 כספי זכייה:  32.018 מיליון אירו
 עיר מארחת:  אצטדיון רולאן גארוס 
 אצטדיון:  אצטדיון רולאן גארוס
 זוכה:  גברים:נובאק ג'וקוביץ' (סרביה) נשים:גרביניה מוגורוסה (ספרד) זוגות גברים:פליסיאנו לופס/מארק לופס (ספרד) זוגות נשים:קרולין גרסיה/כריסטינה מלדנוביץ' (צרפת) זוגות מעורבים:מרטינה הינגיס (שווייץ)/לאנדר פאיס (הודו)
 אתר רשמי
 
 → אליפות צרפת הפתוחה 2015 אליפות צרפת הפתוחה 2017 ← 
 
אליפות צרפת הפתוחה 2016 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי חימר באצטדיון רולאן גארוס בפריז. התחרויות התחילו ב-22 במאי והסתיימו ב-5 ביוני. זו הייתה האליפות ה-115 מאז ייסודה.
הפרסים

משתתפי תחרויות קיבלו את הפרסים הבאים (באירו):
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| תחרות | מנצח | גמר | חצי הגמר | רבע הגמר | הסיבוב הרביעי | הסיבוב השלישי | הסיבוב השני | הסיבוב הראשון |
| בודדים | 2,000,000 | 1,000,000 | 500,000 | 294,000 | 173,000 | 102,000 | 60,000 | 30,000 |
| זוגות | 500,000 | 250,000 | 125,000 | 68,000 | . | 37,000 | 19,000 | 9,500 |
| זוגות מעורבים | 116,000 | 58,000 | 28,500 | 16,000 | . | . | 8,500 | 4,250 |

סך הפרסים היה 32.018 מיליון אירו.
התחרות > תחרות זוגות גברים

בתחרות השתתפו 64 זוגות. להלן הזוגות החזקים שזכו בדירוג:
פייר-איג ארבר וניקולה מאי (צרפת צרפת), הודחו בסיבוב השלישי
ז'אן-ז'וליין רוייר (הולנד הולנד) והוריה טקאו (רומניה רומניה), הודחו בסיבוב השני
איוואן דודיג (קרואטיה קרואטיה) ומרסלו מלו (ברזיל ברזיל), מנצחי תחרות 2015, הודחו בחצי הגמר
ג'יימי מארי (בריטניה בריטניה) וברונו סוארס (ברזיל ברזיל), הודחו בסיבוב השלישי
בוב בריאן ומייק בריאן (ארצות הברית ארצות הברית), מנצחי תחרות בשנים 2003 ו-2013, הפסידו במשחק הגמר
רוהן בופנה (הודו הודו) ופלורין מרג'ה (רומניה רומניה), הודחו ברבע הגמר
ואשק פוספישיל (קנדה קנדה) וג'ק סוק (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו בסיבוב השני
ראבן קלאסן (דרום אפריקה דרום אפריקה) ורג'יב ראם (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו בסיבוב השני
לוקאש קובוט (פולין פולין) ואלכסנדר פייה (אוסטריה אוסטריה), הודחו בחצי הגמר
טרט היואי (הפיליפינים הפיליפינים) ומקס מירני (בלארוס בלארוס), הודחו בסיבוב השלישי
הנרי קונטינן (פינלנד פינלנד) וג'ון פירס (אוסטרליה אוסטרליה), הודחו בסיבוב השני
ראדק שטפנק (צ'כיה צ'כיה) וננד זימוניץ' (סרביה סרביה), הודחו בסיבוב השלישי
חואן סבסטיאן קבל ורוברט פארה (קולומביה קולומביה), הודחו בסיבוב הראשון
דניאל נסטור (קנדה קנדה) ואיסם אול-הק קוריישי (פקיסטן פקיסטן), הודחו בסיבוב השלישי
פליסיאנו לופס ומארק לופס (ספרד ספרד), ניצחו בתחרות
מרצ'ין מטקובסקי (פולין פולין) ולאנדר פאיס (הודו הודו), הודחו ברבע הגמר
מזוג מנצחי תחרות 2015 איוואן דודיג (קרואטיה קרואטיה) ומרסלו מלו (ברזיל ברזיל) הודחו בחצי הגמר. פליסיאנו לופס ומארק לופס (ספרד ספרד) נפגשו במשחק הגמר עם בוב בריאן ומייק בריאן (ארצות הברית ארצות הברית) וניצחו ב-3 מערכות.
התחרות > תחרות זוגות נשים

בתחרות השתתפו 64 זוגות. להלן הזוגות החזקים שזכו בדירוג:
מרטינה הינגיס (שווייץ שווייץ) וסניה מירזה (הודו הודו), הודחו בסיבוב השלישי
בת'אני מאטק-סנדס (ארצות הברית ארצות הברית) ולוציה שפרובה (צ'כיה צ'כיה), מנצחי תחרות 2015, הודחו בסיבוב הראשון
ג'אן האוצ'ינג וג'אן יונגז'אן (טאיוואן טאיוואן), הודחו ברבע הגמר
טימאה בבוש (הונגריה הונגריה) ויארוסלבה שוודובה (קזחסטן קזחסטן), הודחו בסיבוב השלישי
קרולין גרסיה וכריסטינה מלדנוביץ' (צרפת צרפת), ניצחו בתחרות
אנדראה חלבצ'קובה ולוציה הרדצקה (צ'כיה צ'כיה), מנצחות חרות 2011, הודחו ברבע הגמר
יקטרינה מקארובה וילנה וסנינה (רוסיה רוסיה), מנצחות תחרות 2012, הפסידו במשחק הגמר
ראקל אטבו (קופס-ג'ונס) ואביגייל ספירס (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו בסיבוב השני
שו' ייפאן וג'נג סאיסאי (הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין), הודחו ברבע הגמר
יוליה גורגס (גרמניה גרמניה) וקרולינה פלישקובה (צ'כיה צ'כיה), הודחו בסיבוב השלישי
אנדראה קלפץ' וקטרינה סרבוטניק (סלובניה סלובניה), הודחו בסיבוב השלישי
לרה ארואברנה (ספרד ספרד) ושרה אראני (איטליה איטליה), הודחו בסיבוב הראשון
אנבל מדינה גאריגס וארנצ'ה פארה סנטונחה (ספרד ספרד), הודחו בסיבוב הראשון
אירינה-קמליה בגו ומוניקה ניקולסקו (רומניה רומניה), לא השתתפו
ואניה קינג (ארצות הברית ארצות הברית) ואלה קודריאבצבה (רוסיה רוסיה), הודחו בסיבוב הראשון
ג'ואנג ג'יאז'ונג ושיה שוויי (טאיוואן טאיוואן), הודחו בסיבוב הראשון
מנצחות תחרות 2015 בת'אני מאטק-סנדס (ארצות הברית ארצות הברית) ולוציה שפרובה (צ'כיה צ'כיה) הודחו בסיבוב הראשון. במשחק הגמר קרולין גרסיה וכריסטינה מלדנוביץ' (צרפת צרפת) נפגשו עם יקטרינה מקארובה וילנה וסנינה (רוסיה רוסיה) וניצחו ב-3 מערכות.
התחרות > תחרות זוגות מעורבים

בתחרות השתתפו 32 זוגות. להלן הזוגות שזכו בדירוג:
ג'אן האוצ'ינג (טאיוואן טאיוואן) וג'יימי מארי (בריטניה בריטניה), הודחו ברבע הגמר
סניה מירזה (הודו הודו) ואיוואן דודיג (קרואטיה קרואטיה), הפסידו במשחק הגמר
כריסטינה מלדנוביץ' ופייר-איג ארבר (צרפת צרפת), הודחו בחצי הגמר
יארוסלבה שוודובה (קזחסטן קזחסטן) ופלורין מרג'ה (רומניה רומניה), הודחו בסיבוב השני
ילנה וסנינה (רוסיה רוסיה) וברונו סוארס (ברזיל ברזיל), הודחו ברבע הגמר
אנדראה חלבצ'קובה (צ'כיה צ'כיה) ואדואר רוז'ה-ואסלין (צרפת צרפת), הודחו בחצי הגמר
ג'אן יונגז'אן (טאיוואן טאיוואן) ומקס מירני (בלארוס בלארוס), הודחו ברבע הגמר
קוקו ואנדוויי ובוב בריאן (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו ברבע הגמר
מנצחי תחרות 2015 בת'אני מאטק ומייק בריאן (ארצות הברית ארצות הברית) לא השתתפו בתחרות. הזוג הלא מדורג מרטינה הינגיס (שווייץ שווייץ) ולאנדר פאיס (הודו הודו) נפגשו במשחק הגמר סניה מירזה (הודו הודו) ואיוואן דודיג (קרואטיה קרואטיה) וניצחו ב-3 מערכות.