בוסטון ברואינס
היסטוריה > עד מלחמת העולם השנייה

ב-1924 צפה צ'ארלס אדמס, בעל רשת מרכולים באזור בוסטון, בסדרת גמר גביע סטנלי והתאהב בהוקי קרח. הוא שכנע את ראשי ה-NHL, שעד אז הייתה ליגה קנדית בלבד, להתרחב לארצות הברית, וב-1 בנובמבר 1924 הוא קיבל את הזיכיון הראשון לקבוצה הראשונה של ה-NHL בארצות הברית. הקבוצה התמקמה ב"בוסטון ארנה", אולם שהוקם עוד ב-1909.
אדמס הביא איתו לקבוצה החדשה את ארט רוס, שהיה אחד מכוכבי ההוקי קרח הגדולים בתחילת המאה ה-20, כמנכ"ל ומאמן. רוס היה זה שהגה את שם הקבוצה - "ברואינס", מילה אנגלית עתיקה לדובים חומים. רוס היה מאמן חדשני ורב תושייה. הוא היה, למשל, המאמן הראשון בתולדות הענף שנהג להוציא את השוער שלו כדי להכניס שחקן שדה נוסף במקרה של פיגור סמוך לסיום המשחק, כדי לנסות ולהשוות - טקטיקה שהפכה מקובלת ב-NHL ובעולם כולו.
ב-1 בדצמבר 1924 שיחקו הברואינס את משחק ה-NHL הראשון שלהם מול קבוצה נוספת שהצטרפה לליגה באותה עונה, מונטריאול מארונס, ב"בוסטון ארנה". הברואינס ניצחו במשחק הפתיחה 2:1, אולם את העונה סיימו עם 6 ניצחונות בלבד מ-30 משחקים.
רק בעונת 1926/27 הצליחה הקבוצה להפוך לגורם משמעותי בליגה. זה הייתה העונה בה הליגות שהתחרו ב-NHL נסגרו וגביע סטנלי הפך לנחלתה הלעדית של ה-NHL, כפי שהוא היום. ארט רוס ניצל את המצב והביא לברואינס מספר כוכבים מקבוצות הליגות שנסגרו, ובראשם את מי שיהפוך לכוכב העל הראשון של הברואינס, המגן אדי שור. הברואינס הגיעו בסיום העונה לראשונה לגמר גביע סטנלי, אך נוצחו על ידי אוטווה סנטורס.
ב-1928/29, בניצוחם של שור, השוער ססיל תומפסון והחלוץ ויקטור "דיט" קלאפר, הצליחו הברואינס לזכות בגביע סטנלי בפעם הראשונה עם ניצחון בסדרת הגמר על ניו יורק ריינג'רס. זו הייתה גם העונה הראשונה לאחר מעברם מה"בוסטון ארנה" אל הבוסטון גארדן, שעם השנים הפך לאולם המיתולוגי של הברואינס ומאוחר יותר גם של קבוצת ה-NBA בוסטון סלטיקס. ה"בוסטון ארנה" שאותו עזבו הברואינס נמסר לחזקתה של אוניברסיטת נורת'יסטרן, ונכון ל-2018 הוא עדיין פעיל תחת השם "מתיוס ארנה" - אולם ההוקי קרח הפעיל הוותיק בעולם.
עונה לאחר מכן המשיכו הברואינס להרשים, וסיימו את העונה הרגילה עם 38 ניצחונות ותיקו אחד מ-44 משחקים - 87.5 אחוזי הצלחה, שיא NHL שעדיין שריר וקיים גם היום. אולם בגמר גביע סטנלי, בניסיונם להגן על תארם, כשלו הברואינס מול מונטריאול קנדיאנס.
במהלך שנות ה-30 שמרו הברואינס על סגל קבוע יחסית, כאשר שור, תומפסון וקלאפר ממשיכים לככב בו.
בעונת 1933/34 היה שור מעורב בתקרית קשה, כאשר בעקבות תיקול חריף שלו על כוכב טורונטו מייפל ליפס אייס ביילי שבר ביילי את רגלו, איבד את הכרתו ולמעשה ניצל ממוות רק בזכות טיפול חירום שניתן לו על הקרח. ביילי נאלץ לפרוש ממשחק, וה-NHL ארגן לכבודו משחק כוכבים באותה עונה, שהיה למעשה אחד ממשחקי ה"אול-סטאר" הראשונים של הליגה. שור עצמו השתתף במשחק, ולמרות חששות מוקדמים קיבל אותו ביילי בסבר פנים יפות ולחץ את ידו.
הברואינס המשיכו להצליח במהלך שנות ה-30, וחמש פעמים סיימו את העונה הרגילה במאזן הטוב בליגה. עם זאת, בגביע סטנלי נוסף הצליחה הקבוצה לזכות רק ב-1939. ארט רוס ויתר באותה עונה על השוער תומפסון, בצעד שעורר פליאה, והביא במקומו את השוער האמריקאי הצעיר פרנק ברימסק בעונתו הראשונה בליגה. ברימסק התגלה כשוער מצטיין, זכה בגביע קאלדר (רוקי העונה) ובגביע וזינה (שוער העונה) והיה חלק מרכזי בזכייה בגביע סטנלי, לצידם של שור, קלאפר, ושלושה חלוצים מצטיינים שכונו "הקו הגרמני" (The Kraut Line), כיוון שהיו כולם ממוצא גרמני - מילט שמידט, וודי דומרט ובובי באוור. במחצית השנייה של העשור הועברה נשיאות הקבוצה מידי המייסד, צ'ארלס אדמס, לבנו ווסון.
ב-1940/41, אף על פי שאדי שור עזב לעונת פרישה בניו יורק אמריקנס, זכו הברואינס בגביע סטנלי שלישי. זה היה סופו של עידן ותחילתה של בצורת ארוכה בעידן "שש המקוריות".