stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תקופת הגיבוש האתיופית
תקופת הפריחה: זאודיתו וטפרי > הקיסרית ויורש העצר: השלטון הכפול

ההסדר הפוליטי של 1916 וחלוקת הכוח בין הקיסרית זאודיתו לבין יורשה וסגנה ראס טפרי כוח היא תקופה של ממשלה כפולה. שני השליטים היו בעלי שני ארמונות נפרדים וקבוצות של תומכים. זאודיתו שקיבלה חינוך דתי וחסרה ידיעת שפות אחרות הציגה פטריוטיות, שנאת זרים, שמרנות ובכך יצגה את חינוכה של אימה החורגת הקיסרית טאיטו. ראס טפרי קיבל במידה חינוך מודרני, למד עם מיסיונרים צרפתיים והיה בין הראשונים שלמדו בבית הספר המודרני הראשון באתיופיה. בגלל חינוכו טפרי היה מודע יותר לצורך המודרני ולפתיחות עולמית. הוא היה מנוסה מכיוון שלפני זה הוא היה המושל של מחוז סידאמו והררג. בתקופה זו זאודיתו הייתה השליטה הריבונית אך ראס טפרי היה השליט בפועל.
כסגן הקיסרית ראס טפרי מקונן החל ברפורמות כלליות על מנת לפתוח את אתיופיה למערב ולקבלה לחבר הלאומים בין צעדיו הראשונים היו ביטול העבדות שהייתה נפוצה ב-1923. בתי ספר הוקמו לעבדים משוחררים בעיתונים האתיופים החלו להפיץ את השקפותיו של יורש העצר. משלחת אצילים שבראשה עמד טפרי החלה במסע בארץ ישראל ובאירופה, החל מרומא ששם בורך על ידי ראש ממשלת איטליה החדש בניטו מוסוליני ומלך איטליה ויטוריו אמנואלה השלישי, אחרי כן ביקר בצרפת, לוקסמבורג, בלגיה, הולנד, בריטניה שם קיבל תואר כבוד מאוניברסיטת קיימברידג', שוודיה, וגרמניה. טפרי נפגש גם עם האפיפיור פיוס האחד עשר בותיקן. בטיוליו טפרי הכריז שאתיופיה תמשיך לצעוד קדימה לעבר המערב אף על פי כן, הוא נכשל בלשכנע את צרפת, איטליה ובריטניה לתת לאתיופיה את אחד מערי הנמל שבשליטתם. המשלחת האתיופית גרמה לרחש באירופה ועוררה רבים מן האוכלוסייה שרבים מהם לא היו מודעים לאתיופיה.
באתיופיה רבים מן השמרנים כגון הבטה גיורגיס שר המלחמה לא ראו זאת כקדמה והתנגדו לביטול העבדות ולסיוריו של יורש העצר. לא רק בממשלה היו לטפרי מתנגדים אלה גם האפיפיור הקופטי קיריל החמישי שהתנגד למינוי יילד אתיופיה לעמוד בראש הכנסייה האתיופית, שלזה שאף טפרי סיום השליטה המצרית ופאטריך אלכסנדריה בנצרות האתיופית. השמרניים האתיופים ניסו להפיל את טפרי ולהתנקש בו. אשת טפרי מנאן שגילתה תוכנית זו הזהירה את בעלה והוא פנה לקיסרית זאודיתו כועס ורותח. על מנת לפייס את טפרי הוא הועלה בדרגת אצולה מראס לנגוס בנובמבר 1928. הכתרה זו של טפרי הייתה שנויה במחלוקת משום שלמעשה לא שלט בממלכה כלשהי בתוך האימפריה האתיופית אלא היה נמצא בבירה לצד הקיסרית, דבר שכזה לא היה קיים אף פעם בהיסטוריה האתיופית. מתנגדיו ראו בזה עלבון לקיסרית כגון הדג'אזמץ' באלצ'ה סאפו וראס גוגסה וואלה, בעלה של הקיסרית, שניהל מרד כנגד טפרי וצעד עם צבאו מגונדר לאדיס אבבה אך הובס בקרב אנצ'יאם ב-31 במרץ 1930. הידיעה על מות בעלה של הקיסרית השפיעה על זאודיתו והיא נפטרה באפריל 1930.
תקופת הפריחה: זאודיתו וטפרי > היילה סלאסי: הכהונה הראשונה

אף על פי שהקיסרית זאודיתו נפטרה באפריל זה היה רק בנובמבר כאשר הנגוס טפרי הוכתר כקיסר אתיופיה. הקיסר החדש החל תוכנית של מרכוז מבנה המדינה. הוא יזם חוקה לאימפריה האתיופית, שהייתה מבוססת על חוקת מייג'י היפנית, והחוקה הכתובה הראשונה נכנסה לתוקף ב-1931, והחליפה להלכה את הכברה נגסט כמקור הלגיטימציה של הקיסר.
על פי החוקה החדשה הוקמה אספה לאומית דו-בתית שהכילה שני בתים, בית הנציגים (הבית התחתון) והסנט הקיסרי (בית העליון). הסנט כלל נציגים שהם אצילים ואישיים חשובים שמנו על ידי הקיסר. בבית התחתון היו נציגים בעלי קרקעות שגם נבחרו על ידי הקיסר. אף על פי שהמבנה של החוקה היה לשימור כוח הקיסר וכלל בין היתר את בתי המשפט תחת שלטון הקיסר שהיה גם נשיא בית המשפט האימפריאלי החוקה היטב עם האזרחים. תפקידה של מועצת השרים שהוקמה על ידי הקיסר מנליק השני היה לייעץ למלך ולנהל את מדיניות הפנים. הקיסר לא מינה ראש ממשלה אך בראש מועצת השרים עמד ראשון השרים תואר שניתן לשר המבוגר ביותר.
החוקה החדשה הגבילה את השליטה בכתר אך ורק לצאצאי השושלת הסולומונית מקו זכרי ומצאצאיו לעתיד בלבד מהלך זה הכעיס מספר אצילים כגון אלו נסיכי גוג'ם ותיגראי שהיו מהשושלת הסולומונית בקו נשי. הקיסר עודד גם את ההתפשטות של החינוך המודרני ושכנע צעירים אתיופים רבים ללמוד בחוץ לארץ לחזור עם השכלה מערבית ולעזור בבניית האומה. הקיסר גם בנה את בית החולים המודרני הראשון וכמה בתי ספר. הכוח הצבאי של האימפריה האתיופית התחזק עם יועצים צבאיים אירופאים שאימנו את המשמר הקיסרי והצבא. הקיסר המשיך לקדם אנשים מרקע נמוך לעמדות גבוהות בממשל על חשבון האצולה המסורתית דבר שהרגיז את האצילים ולכן הקיסר החליט לאזן את שתי הקבוצות ויצר את מועצת הכתר. מועצת השרים נשלטה על ידי פשוטי העם עם מיעוט של אצילים בזמן שמועצת הכתר נשלטה על ידי האצולה עם מיעוט של פשוטי העם.
תקופת הפריחה: זאודיתו וטפרי > אתיופיה ואיטליה: המאבק הדיפלומטי

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הערות שוליים

↑  שווה לתואר דוכס האירופי
↑  תואר אצולה אתיופי השווה לתואר האירופי רוזן.
↑  מדובר כאן בשינוי התואר של שליטי שאווה על ידי סהלה סלאסי ממארידאזמאץ' ("מפקד מפחיד") למלך.
↑  מילה בגעז המתארת אדם שהוצא אל מחוץ לחוק או בתרגום חופשי פושע.
↑  סואן רובינסון, מלך המלכים: תוודרוס של אתיופיה, עמוד 36.
↑  העיר גונדר נמצאת במרכזה.
↑  אביו של וגשום גובזה ידוע גם כקיסר תקלה גיורגיס השני.
↑  שם ילדותו של הקיסר לעתיד מנליק השני.
↑  כונה הקיסר ג'ון על ידי האירופאים.
↑  אמבבו היא עיירה הנמצאת בצפונה של וואלגה.
↑  המכונים בשם מדהיסטים על שמו של מוחמד אחמד "המהדי המשוגע".
↑  הראס אריה סלאסי יורש העצר החוקי מת לא מזמן.
↑  הסיבה האמיתי לכיבושה של הרר הייתה המיקום הנוח שלה בדרך לעיר טג'ורה שבג'יבוטי, ובכך שהיא הייתה עיר כלכלית חשובה.
↑  ובכך למעשה נוצרת אריתריאה של היום.
↑  Marcus, Harold G. (1995). The Life and Times of Menelik II: Ethiopia 1844-1913. Lawrenceville: Red Sea Press, p. 229. ISBN 1-56902-010-8.
↑  Marcus, p. 231.
↑  Marcus, p. 250.
↑  Marcus, p. 253-258.
↑  ראש הכנסייה האתיופית הוא למעשה תואר שניתן בזמן זה לקיסרי אתיופיה.
↑  אסקארי היה כינוי לבן המקום שנלחם יחד עם האימפרילסטים.
↑  כונתה גם בשם האימפריה הרומית החדשה.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: תקופת השופטים | היסטוריה של אתיופיה  11 בפברואר 1855 - 5 במאי 1936 | הבא: אתיופיה הכבושה |
| היסטוריה של אתיופיה |
| --- | --- | --- |
| התקופה הקדומה | פרהיסטוריה • שבא • סבא • ממלכת דעמת • קיסרות אקסום | כנסיית ביתה גיורגיס, לליבלה |
| ימי הביניים | תקופת החושך • תקופת תור הזהב • תקופת השפל • תקופת התחייה • תקופת השופטים | כנסיית ביתה גיורגיס, לליבלה |
| אתיופיה המודרנית | תקופת הגיבוש • תקופת הכיבוש • תקופת השחרור | כנסיית ביתה גיורגיס, לליבלה |
| סוציאליזם | מלחמת האזרחים • החונטה הצבאית • הרפובליקה העממית | כנסיית ביתה גיורגיס, לליבלה |
| כיום | ממשלת המעבר • הפדרציה האתיופית | כנסיית ביתה גיורגיס, לליבלה |
תוודרוס השני חוצה את הנילוס הכחול.
אתיופיה בסביבות 1850
הקסר תוודרוס: גור אריה יהודה.
הבריטים במקדלה
הקיסר התגרי יוהנס "ג'ון" הרביעי
קרב גורה וגונדית
מוחמד אחמד "המהדי המשוגע", מייסד סודאן המהדיסטית והאחראי למות יוהנס הרביעי.
מנליק השני "הכובש".
כיבושי מנליק וקרבות נגד הסודאנים והאיטלקים
מאמר 17 בהסכם אוצ'ילי
מפת האימפריה של מנליק ב-1908.
אחד מהקיסרים הגדולים של אתיופיה מנליק השני 1844-1913
ליג' ייאסו "הקיסר המוסלמי".
משענת כוחו של ליג' ייאסו, מנהיגי מעצמות המרכז: משמאל הקיסר וילהלם השני, במרכז הסולטאן מהמט החמישי ומימין הקיסר פרנץ יוזף הראשון.
הקיסרית זאודיתו "מלכת המלכים".
הקיסר היילה סלאסי, צולם בפברואר 1934.
ויטוריו אמנואלה השלישי הקיסר האיטלקי של אתיופיה
הקהל האיטלקי שמריע למוסוליני כאשר הכריז ברומא שאתיופיה היא איטלקית.
המחאה בנקאית

המחאה בנקאית או שיק בנקאי (באנגלית: Bank Cheque) הוא המחאה המונפקת על ידי בנק, ולא על ידי אדם פרטי או ישות משפטית אחרת. זהו אמצעי תשלום בטוח יותר משיקים רגילים, כיוון שהבנק מתחייב לשלם את הסכום הנקוב בשיק במלואו, ללא תלות במצב החשבון של הלקוח שהזמין את השיק. המחאה בנקאית נחשבת לבטוחה מבחינה פיננסית כי הכסף נלקח מחשבון הלקוח כבר בעת הנפקתו, ולא ביום ההפקדה כמו בשיק רגיל, ולכן הבנק יכול להבטיח את התשלום למוטב.
שיק רגיל מייצג הוראה להעביר סכום כסף מחשבון המושך לחשבון המוטב. כאשר המוטב מפקיד את השיק לחשבונו, השיק מאומת במסלקה ולאחר מכן מתבצעת העברת הכספים מתבצעת. לכל אדם, או חברה, המפעילים חשבון עו"ש יש סמכות למשוך שיקים כנגד הכספים המאוחסנים בחשבון זה, אלא אם הוגבלו על ידי הבנק. עם זאת, אי אפשר לחזות מתי יופקד השיק לאחר משיכתו. מכיוון שהכספים המיוצגים על ידי שיק אינם מועברים עד להפקדת השיק וסליקתו, ייתכן שבחשבון המושך לא יהיו מספיק כספים כדי לכבד את השיק כאשר ההעברה תתרחש לבסוף. השיק הלא מכובד או ה'מוחזר' הזה הוא כעת חסר ערך והמוטב לא מקבל כסף, וזו הסיבה ששיקים בטוחים פחות ממזומן.
לעומת זאת, כאשר אדם מבקש שיק בנקאי, סכום השיק, בתוספת כל עמלות והחיובים הרלוונטיים, מחויב מיד מחשבונו. יש בנקים המאפשרים רכישה של שיק בנקאי בעבור מי שאינו לקוח הבנק, או שאינו בעל חשבון בנק כלל. אז, אותו אדם יידרש לשלם עבור השיק במזומן, בכפוף לחוק החלת איסור הלבנת הון, ולמדיניות ההנפקה של הבנק. מכיוון שכספי השיק הבנקאי חויבו מראש, הם כבר הוכחו כזמינים. המשמעות היא שהסכום יתכבד, אלא אם השיק מזויף, גנוב, מבוטל או שהבנק שהנפיק אותה פשט את הרגל לפני שההמחאה הופקדה וסולקה. ישנו סייג בכך שהפרוטוקולים של הבנק עשויים להכריז על המחאה כישנה מידי מכדי שתהיה תקפה. במדינת ישראל, תוקפו של שיק בנקאי הוא 7 שנים. כמו סוגים אחרים של שיקים, גם המחאה בנקאית נדרש לסלק, ולכן יחלפו מספר ימים עד שהכספים יזוכו באופן מוחלט בחשבון המוטב.
במדינות שונות קיים "שיק קופאי", מוצר הדומה לשיק בנקאי אך לא זהה. שיק קופאי נמשך ישירות על ידי הבנק המנפיק אותו, חתום על ידי נושא משרה או עובד בבנק מטעם הבנק כמושך, ומהווה התחייבות ישירה של אותו בנק.
בישראל

בפקודת השטרות, המחאה בנקאית מוגדרת בסעיף 83 (ב) כך: ”מימשך בנקאי“... פירושו מימשך בר־פרעון עם דרישה, משוך על ידי בנק או מטעמו על עצמו, בין שפרעונו במשרדו הראשי ובין במשרד אחר שלו".
הערות שוליים

↑  12 C.F.R. § 229.2(gg).
↑  12 C.F.R. § 229.2(i).
↑   סעיף 83 לפקודת השטרות, ספר החוקים הפתוח, באתר ויקיטקסט
שירי ג'ורנו

שירי ג'ורנו (נולדה ב-1972) היא שחקנית ובמאית תיאטרון ישראלית, המנהלת האמנותית והמייסדת של תיאטרון הידית.
ביוגרפיה

נולדה כשירי גולדנברג וגדלה עם שלוש אחיותיה בקיבוץ בית אלפא.
בוגרת לימודי בימוי תיאטרון בסמינר הקיבוצים. חברת מעבדת התיאטרון "השולחן המשפחתי" (1999-2002) ואנסמבל "מרכז שלומי לתיאטרון אלטרנטיבי" מאז הקמתו (2002-2008).
נשואה לגולן, השניים מתגוררים בפרדס חנה והורים לשני בנים.
קריירה מקצועית > משחק

משהו שנגמר בהרקדה
קולקציית סתיו
השולחן המשפחתי - פסטיבל עכו, 2002
מפעל חיינו – זיכרון שכחה - פסטיבל עכו, 2004
ויה דה לה רוזה - סיפורה האישי של השחקנית והבמאית נטע פלוצקי, בבימויו של פבלו זלצמן. ההצגה עלתה בפסטיבל עכו לתיאטרון אחר, פסטיבל ישראל, ופסטיבל התיאטרון הבינלאומי בסיביו ברומניה.
קריירה מקצועית > בימוי

חתונה של פעם - מחזה קהילתי המספר את סיפורי החתונה של הנשים המשתתפות במחזה. היכל התרבות נתניה, 2003
מחכים לה (נס) - ההצגה הראשונה של אנסמבל הידית, 2007
לאן נעלמה השמחה - 2008
אולמי סאן סט - עיבוד של ההצגה "לאן נעלמה השמחה" עבור פסטיבל עכו, שלאחר מכן עלתה בגרסה נוספת בתיאטרון הידית. 2009
טקטוניה - לעבור דרך קירות - זוכת פרס קיפוד הזהב בקטגוריית שפת במה, 2011
שלוש אצבעות מתחת לטבור - 2013
יתומים - סיפורם של ארבעה ילדים בבית יתומים עם הצטרפותה של ילדה חדשה לבית. 2015
החיים עפים - מונודרמת ליצנות בכיכובו של ירון סנצ'ו גושן, זוכה פרס קיפוד הזהב למבצע, 2016
שפת ים כנרת - מיזם חברתי תיאטרלי נודד המפגיש שחקנים וקהל סביב הכנרת, 2019
קום יונה - מופע ספוקן וורד בהשראת יונה הנביא, 2021
הערות שוליים

↑   יאיר אשכנזי, התיאטרון האלטרנטיבי באמת בישראל מתקיים במקום לא צפוי, באתר הארץ, 10 בדצמבר 2019
↑  פסטיבל עכו, באתר www.accofestival.co.il
↑  מפעל חיינו – זיכרון שכחה, באתר www.habama.co.il
↑  ויה דה לה רוזה, באתר מרכז היוצרים שלומי
↑  תיאטרון קהילתי בשכונת נאות שקד, מציג: חתונה של פעם, באתר כאן ישראל | kanisrael | כאן נעים | kan-naim, ‏2003-07-22
↑  רונית בר אילן, מחכים ל(ה)נס, באתר תיאטרון הידית, ‏2019-04-01
↑  אולמי סאן סט – Sunset Banqet Halls, באתר מושבה חופשית, ‏2010-07-20
↑  רונית בר אילן, אולמי סאן סט, באתר תיאטרון הידית, ‏2019-05-29
↑  טקטוניה - לעבור דרך קירות, באתר www.tmu-na.org.il
↑  תיאטרון - שלוש אצבעות מתחת לטבור בתמונע, באתר www.habama.co.il
↑  יתומים – תיאטרון הידית – מעבדת פיס לתרבות פרדס חנה – כרכור | גמלאים, באתר www.hadiscontaim.co.il
↑  marthayodaat, חיים בתעופה, באתר מרתה יודעת, ‏2019-02-26
↑  lila hefer, שפת ים כינרת, באתר תיאטרון הידית, ‏2019-06-19
↑  רונית בר אילן, קום, יונה!, באתר תיאטרון הידית, ‏2021-05-02
רופוס הרדי

רופוס הרדי (באנגלית: Rufus Hardy‏; 16 בדצמבר 1855 - 13 במרץ 1943) היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית ממדינת טקסס.
ביוגרפיה > ראשית חייו

הרדי נולד ב-16 בדצמבר 1855 במחוז מונרו, מיסיסיפי, לג'ורג' וושינגטון ולפאולין ג'יי (וויטקר) הרדי. המשפחה עברה למיליקן, טקסס, בשנת 1861.
הרדי נרשם למכון סומרוויל במחוז נוקסובי, מיסיסיפי, בשנת 1871, וקיבל את תואר ה-LLB שלו מאוניברסיטת ג'ורג'יה ב-1875. ב-1876, הוא פתח את משרד עריכת הדין שלו בנבאסוטה, טקסס, ועבר לקורסיקנה, טקסס, ב-1878.
ביוגרפיה > קריירה בשירות הציבורי

מ-1880 עד 1884 שימש כפרקליט תובע של מחוז נבארו, טקסס. הוא שימש כפרקליט המחוזי של המחוז השיפוטי ה-13 של טקסס 1884–1888, וכשופט מחוזי של אותו מחוז 1888–1896. הרדי היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטקסס בשנים 1907–1923. עם פרישתו מהקונגרס, חזר הרדי לעסוק בעריכת דין באופן פרטי בקורסיקנה.
ביוגרפיה > חיים אישיים

בשנת 1881, הרדי התחתן עם פליסיה א. פק. ב-13 במרץ 1943 מת נרדי בקורסיקנה, טקסס.
ויליאם סמפורד

ויליאם ג'יימס סמפורד (באנגלית: William James Samford;‏ 16 בספטמבר 1844 –  11 ביוני 1901) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מאלבמה, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אלבמה ה-31 מדצמבר 1900 ועד מותו ביוני 1901. לפני כן, בשנים 1879–1881, הוא ייצג את אלבמה בבית הנבחרים של ארצות הברית.
ראשית חייו

ויליאם סמפורד נולד בגרינוויל, ג'ורג'יה כבנם של ויליאם פלוולין סמפורד וסוזן לואיס דאודל סמפורד. ב-1846 עברה המשפחה למחוז צ'יימברס שבאלבמה. הוא התחנך בבתי ספר ציבוריים ולמד בקולג' מזרח אלבמה לבנים (כיום אוניברסיטת אובורן) ולאחר מכן החל ללמוד באוניברסיטת ג'ורג'יה.
קריירה

במלחמת האזרחים האמריקנית שירת סמפורד בצבא הקונפדרציה כלוטננט ברגימנט הרגלים ה-46 של אלבמה, ולחם בטנסי, קנטקי ומיסיסיפי. בקרב צ'מפיון היל הוא נפל בשבי, ובילה שנה וחצי במחנה השבויים בג'ונסון איילנד.
לאחר המלחמה החל סמפורד לעסוק בחקלאות. ב-1867 הוא התקבל ללשכת עורכי הדין של אלבמה והקים משרד עורכי דין בעיר אופליקה שבאלבמה. הוא גם הוסמך ככומר בכנסייה המתודיסטית אפיסקופלית של הדרום.
ב-1872 נכנס סמפורד לפוליטיקה, שימש כחבר מועצת עירו וכאלקטור מחליף עבור הוראס גרילי. ב-1874 הוא היה נציג לוועידת החוקה של אלבמה. ב-1878 הוא נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית, בו הוא כיהן תקופת כהונה אחת של שנתיים.
מושל אלבמה

אף על פי שסמפורד הושבע כמושל אלבמה ב-1 בדצמבר 1900, הוא נעדר מפעילותו כמושל במשך השבועות הראשונים בשל יציאתו מחוץ לתחומי המדינה לצורך קבלת טיפול רפואי. במהלך זמן זה, כיהן ויליאם ג'לקס, אז נשיא הסנאט של אלבמה, כמושל בפועל עד לשובו של סמפורד ב-26 בדצמבר.
לאחר שישה חודשי כהונה בתפקיד, נפטר ויליאם סמפורד ב-11 ביוני 1901, ואז הושבע במקומו ג'לקס כמושל ה-32 של אלבמה. הוא נטמן בבית הקברות רוזמר שבאופליקה.
נתן אנגלנדר

| --- | --- |

נתן אנגלנדר, 2007
 לידה:  1970 (בן 54 בערך) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בינגהמטון, האקדמיה העברית נסאו קאונטי 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים (2003)  פרס סו קאופמן לסיפורת (2000)  פרס ברלין (2009)  פרס הספרות פא"ן אוקלנד ע״ש ג'וזפין מילס (2000)  פרס פן/מלמוד (2000)  פרס סופי ברודי (2013) 
 www.nathanenglander.com
 
נתן אנגלנדר (באנגלית: Nathan Englander; נולד ב-1970) הוא סופר יהודי-אמריקאי.
ביוגרפיה

נתן אנגלנדר נולד וגדל בקהילה יהודית אורתודוקסית בווסט המפסטד שבלונג איילנד במדינת ניו יורק. למד בתיכון העברי של מחוז נסאו, והמשיך ללימודים באוניברסיטת המדינה של ניו יורק ובאוניברסיטת איווה. באמצע שנות ה-90 התגורר במשך חמש שנים בישראל. מתגורר בברוקלין ובמדיסון ומלמד ספרות יפה במכללת האנטר של אוניברסיטת העיר ניו יורק.
בשנת 1999 יצא לאור ספרו "For the Relief of Unbearable Urges", ובו תשעה סיפורים קצרים. בעקבות פרסום הספר זכה אנגלנדר במלגת גוגנהיים. ארבעה מסיפוריו הקצרים נכללו באנתולוגיות השנתיות "The Best American Short Stories".
בשנת 2000 זכה בפרס פֵּא"ן/מלמוד להצטיינות באמנות הסיפור הקצר. בשנת 2012 זכה בפרס פרנק אוקונור לסיפור קצר, על ספרו "על מה אנחנו מדברים כשאנחנו מדברים על אנה פרנק".
אנגלנדר נמנה עם מתרגמיו לאנגלית של ספרו של אתגר קרת, "פתאום דפיקה בדלת".
ספריו

For the Relief of Unbearable Urges‏ 1999.
בעברית: גלגול בפארק אווניו, תרגמה מאנגלית: יערית טאובר בן-יעקב, הוצאת עם עובד, 2003. אוסף סיפורים קצרים.
The Ministry of Special Cases‏ 2007.
בעברית: המשרד למקרים מיוחדים, תרגמה מאנגלית: כרמית גיא, הוצאת כתר, 2008. רומן המתמקד בקורותיה של משפחה יהודית בארגנטינה, קדיש וליליאן פוזנן ובנם פאטו, במהלך המלחמה המלוכלכת שבתחילתו של המשטר הצבאי בארגנטינה בשנת 1976.
What We Talk About When We Talk About Anne Frank‏ 2012.
בעברית: על מה אנחנו מדברים כשאנחנו מדברים על אנה פרנק, תרגמו מאנגלית: אתגר קרת ואסף גברון הוצאת כתר, 2013. אוסף סיפורים קצרים.
Dinner at the Center of the Earth ‏2017.
בעברית: ארוחת ערב במרכז האדמה, תרגמה מאנגלית: איריס ברעם, הוצאת כתר, 2018.
New American Haggadah (יחד עם ג'ונתן ספרן פויר): מהדורה אנגלית של ההגדה של פסח
הערות שוליים

↑   הדס ריבק, "ארוחת ערב במרכז האדמה": אריאל שרון והאסיר X נפגשים בספר חסר ייחוד, באתר הארץ, 8 בינואר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260986905171  PLWABN: 9810550692505606  BIBSYS: 1022098  BnF: cb13562795m (data)  CiNii: DA17822398  GND: 121390748  ICCU: UBOV136666  ISNI: 0000 0001 2144 6552  LCCN: n98075379  LNB: 000240795  NDL: 001134650  NKC: kv2013742466  NSK: 000301766  NTA: 175443106  RERO: 02-A005788261  SELIBR: 361748  SNAC: w6zs5p0m  SUDOC: 052265153  VIAF: 97520065   WorldCat (עם VIAF): 97520065
פורשה פאנאמרה

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  פורשה
 שנות ייצור:  2009 - הווה
 הרכבה:  גרמניה גרמניה
 חברת אם:  קבוצת פולקסווגן
 סיווג:  מכונית סלון
 מרכב:  קופה 4 דלתות
 פלטפורמה:  פורשה MSB
 אורך:  4,970 מ"מ
 רוחב:  1,931 מ"מ
 גובה:  1,418 מ"מ
 משקל:  1,870 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,900 מ"מ
 מפרט טכני
 מהירות מרבית:  310 קמ"ש 
 קשר:  בנטלי קונטיננטל
 
פורשה פאנאמרה (בגרמנית: Porsche Panamera) היא מכונית סלון קופה מפוארת, בעלת ארבעה מושבים שמיוצרת על ידי פורשה משנת 2009. היא הוצגה בתערוכת הרכב הבינלאומית של שאנגחאי באפריל 2009.
היסטוריה וייעוד

שמה של הפאנאמרה בדומה לפורשה קאררה נגזר מן השם 'קאררה פאנאמריקנה', שמו של מרוץ מכוניות בעל חשיבות רבה אשר היה נהוג להתקיים במקסיקו בשנות החמישים ובו פורשה ידעה הצלחות רבות.
פורשה הציגה כבר בעבר מכוניות קונספט במרכב ארבע דלתות כמו מכונית האב טיפוס פורשה 989 בשנת 1991, מכונית האבטיפוס פורשה 911 ארבע דלתות, ואת מכונית הקונספט C88 אשר יועדה עבור השוק הסיני, אולם מכוניות אלו מעולם לא נכנסו לייצור. באופן כללי נחשבת הפורשה פאנאמרה כתוצר של האבטיפוס הפורשה 989.
הפורשה פאנאמרה והפאנאמרה S מתחרות בסגמנט הפאר במרצדס-בנץ S-קלאס, בב.מ.וו סדרה 7, ובאאודי A8, כאשר הגרסאות החזקות בעלות הביצועים הגבוהים, הפאנאמרה טורבו והטורבו S, מתחרות בנוסף גם במכוניות בסגמנט האקזוטי כגון הבנטלי קונטיננטל פליינג ספר, אסטון מרטין ראפיד, והמזראטי קוואטרופורטה.
בדומה לפורשה קאיין, הפורשה פאנאמרה ספגה ביקורת רבה מצד מעריצי המותג על כך שפורשה בנסיונותיה להרחיב את היצע הרכבים ואת עסקיה, פונה ללקוחות בעלי מאפייני העדפות רכב חדשים ושונים, שכן הפאנאמרה, מכונית בגודל מלא, בעלת מנוע קדמי עם חמש דלתות ובמשקל של כמעט שתי טונות מנוגדת באופן מוחלט לפילוסופיה הספורטיבית של החברה ובמיוחד למכונית המזוהה ביותר עימה, הפורשה 911.
ייצור

מנוע הרכב מיוצר בשטוטגרט, מרכב הרכב מיוצר ונצבע במתקן קבוצת פולקסווגן בהאנובר, וההרכבה הסופית מתבצעת במפעל החברה החדש של פורשה בלייפציג, לצד דגם הקאיין.
הייצור החל באפריל 2009, כחודש לאחר הופעת הבכורה של הרכב בתערוכה בשאנגחאי אשר בסין, כאשר פורשה תמשיך את קצב הייצור בסביבות 20,000 מכוניות בשנה.
דורות > דור ראשון (2009–2017)

הדור הראשון יוצר בין השנים 2009–2017. הדור הראשון כלל מנוע בנזין V6 צילנדרים בנפח 3.6 ליטרים המספק כ-296 כוחות סוס ב-6,200 סיבובים לדקה. לפאנאמרה מהירות מרבית של 261 קילומטרים לשעה. לפאנאמרה דור ראשון שמונה גרסאות נוספות. הראשונה פאנאמרה 4 בעלת אותו מנוע ואותו הספקים אך מהירות נמוכה יותר, כ-257 קילומטרים לשעה. השנייה פאנאמרה דיזל הכוללת מנוע דיזל V6 צילינדרים בנפח 3.0 ליטרים המספק כ-247 כוחות סוס ב-3,800 סיבובים לדקה. לגרסת הדיזל מהירות מרבית של 242 קילומטרים לשעה. הפאנאמרה דיזל היא המכונית החסכונית ביותר בהיצע המכוניות של פורשה כאשר היא צורכת 6.3 ליטרים בלבד של סולר לכל מאה קילומטרים. היא הוצגה בשנת 2011. השלישית פאנאמרה S הייבריד בעלת הנעה ההיברידית. היא הוצגה בשנת 2011. הרביעית פאנאמרה S הכוללת מנוע משודרג המנוע הוא מנוע בנזין V8 צילנדרים בנפח 4.8 ליטרים המספק כ-395 כוחות סוס ב-6,500 סיבובים לדקה למכונית מהירות מרבית של 285 קמ"ש. החמישית פאנאמרה 4S בעלת אותו מנוע כמו גרסת ה-S אך מהירותה הופחתה ל-282 קמ"ש. השישית פאנאמרה GTS הכוללת הספק גבוה יותר, כ-424 כוחות סוס ומהירות מרבית של 288 קמ"ש. השביעית פאנאמרה טורבו הכוללת אותו מנוע אך עם מגדש טורבו הספק המנוע עלה ל-493 כ"ס ומהירות מרבית של 303 קמ"ש. השמינית פאנאמרה טורבו S הכוללת אותו מנוע אך הספק המנוע עלה ל-542 כוחות סוס, מהירותה המרבית היא 306 קמ"ש.
דורות > מתיחת פנים 2013

בשנת 2013 הציגה פורשה מתיחת פנים לפאנאמרה. מתיחת הפנים כללה עיצוב חדש ומנוע חדש לדגמי S וה-4S, המנוע החדש הוא מנוע טורבו בנזין V6 צילנדרים בנפח 3.0 ליטרים המספק כ-410 כוחות סוס ב-6,000 סיבובים לדקה.
כחלק ממתיחת הפנים הציגה פורשה דגם היברידי חדש הכולל מערכת הנעה היברידית הכוללת מנוע בנזין V6 צילנדרים המספק כ-333 כוחות סוס ומנוע חשמלי המספק כ-96 כוחות סוס, המנוע החשמלי מספק טוח נסיעה חשמלי של 32.2 קילומטרים.
בשנת 2014 הציגה פורשה מתיחת פנים לדגם הדיזל, הכוללת עיצוב חדש ומנוע חדש המנוע הוא מנוע דיזל V6 צילנדרים בנפח 3.0 ליטרים המספק כ-300 כוחות סוס ב-4,000 סיבובים לדקה.
דורות > דור שני (2017–הווה)

הדור השני הוצג בשנת 2016 בשטוטגרט. לדור השני פלטפורמת MBS המבוססת על פלטפורמת של אאודי MLB. הדור השני כולל שלושה סוגי מנועים:
מנוע טורבו בנזין V6 צילנדרים בנפח 2.9 ליטרים המספק כ-440 כ"ס ב-5,650 סל"ד. זמן האצה מ-0 ל-100 קמ"ש בתוך 4.4 שניות ומהירות מרבית של 289 קמ"ש.
מנוע טורבו בנזין V8 צילנדרים בנפח 4.0 ליטרים המספק כ-550 כוחות סוס ב-5,750 סיבובים לדקה. זמן האצה זמן האצה מ-0 ל-100 קמ"ש בתוך 3.6 שניות ומהירות מרבית של 306 קמ"ש.
מנוע טורבו דיזל V8 צילנדרים בנפח 4.0 ליטרים המספק כ-422 כוחות סוס ב-3,500 סיבובים לדקה. זמן האצה זמן האצה מ-0 ל-100 קמ"ש בתוך 4.5 שניות ומהירות מרבית של 285 קמ"ש.
בספטמבר 2016 חשפה פורשה מתיחת פנים לדגם היברידי והיברידי נטען, הכוללת מערכת הנעה היברידית הכוללת מנוע טורבו בנזין V6 צילנדרים בנפח 2.9 ליטרים המספק כ-330 כ"ס, עם מנוע חשמלי המספק כ-136 כ"ס.
במרץ 2017 חשפה פורשה דגם סטיישן בשם פאנאמרה ספורט טוריסמו, כולל ארבעה סוגי מנועים: פאנאמרה 4 ספורט טוריסמו, מצויד במנוע 3.0 ליטר V6 בהספק של 325 כ"ס ודגם ה-4S מצויד במנוע ה-2.9 ליטר V6 טווין טורבו החדש של פורשה בהספק מרבי של 405 כ"ס. דגם הטורבו מצויד במנוע 4.0 ליטר V8 טווין טורבו בהספק מרבי של 542 כ"ס. דגם ה-4 E-ההיבריד המשלב בין מנוע טורבו בנזין בנפח 2.9 ליטרים למנוע חשמלי, שני המנועים מספקים יחד כ-456 כ"ס.
בשנת 2018 הציגה פורשה מתיחת פנים לדגם פאנאמרה GTS, הכולל מנוע טורבו בנזין V8 צילנדרים בנפח 4.0 ליטרים המספק כ-480 כ"ס ב-6,500 סל"ד. היא מאיצה מ-0 ל-100 קמ"ש בתוך 3.9 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 300 קמ"ש. תיבת הילוכים אוטומטית רובוטית כפולת מצמד בעלת שמונה הילוכים.
דורות > דור שני (2017–הווה) > מתיחת פנים 2021

בשנת 2020 הציגה פורשה מתיחת פנים לשנת הדגם 2021. מתיחת הפנים כוללת עיצוב מחודש והחלפת הדגם הבסיסי בדגם פאנאמרה S הכולל אותו מנוע אך ההספק הועלה ב-80 כ"ס. יחד עם מתיחת הפנים הציגה פורשה מתיחת פנים לדגם ההיברידי, הכולל מערכת הנעה חדשה לדגם ההיברידי הבסיסי ודגם ספורטיבי חדש עם מנוע המספק כ-700 כוחות סוס.
גלריה

דור ראשון
מתיחת פנים 2013
דור שני
הערות שוליים

↑  דני שטיינמן, פורשה פאנאמרה: בכורה בסין, באתר אוטו, ‏05 ינואר 2009
↑  פאנאמרה V6 "צנועה", באתר קארטיוב, ‏21 בפברואר 2010
↑  דני שטיינמן, פורשה פאנאמרה: גרסת בסיס עם V6, באתר אוטו, ‏19 פברואר 2010
↑  פורשה חושפת את הפאנאמרה דיזל, באתר קארטיוב, ‏02 במאי 2011
↑  2013 פורשה פאנאמרה החדשה – נחשפת רשמית, באתר קארטיוב, ‏03 באפריל 2013
↑  פורשה פאנאמרה דיזל החדשה 2014, באתר קארטיוב, ‏02 בספטמבר 2013
↑  2016 פורשה פאנאמרה החדשה – החל מ-985,000 שקל, באתר קארטיוב, ‏29 ביוני 2016
↑  פורשה חושפת את הפאנאמרה 2017 היברידית פלאג-אין החדשה, באתר קארטיוב, ‏09 בספטמבר 2016
↑  פורשה סטיישן: 2017 פאנאמרה ספורט טוריסמו נחשפת, באתר קארטיוב, ‏02 במרץ 2017
↑  2019 פורשה פאנאמרה GTS החדשה נחשפת, באתר קארטיוב, ‏16 באוקטובר 2018
↑  מתיחת פנים: 2021 פורשה פאנאמרה החדשה נחשפת, באתר קארטיוב, ‏26 באוגוסט 2020
↑  עם 700 כ"ס: 2021 פורשה פאנאמרה טורבו S E-Hybrid החדשה, באתר קארטיוב, ‏20 באוקטובר 2020