stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הורמוזד רסאם
ביוגרפיה

רסאם נולד במוסול שהייתה חלק מהאימפריה העות'מאנית למשפחה שהייתה שייכת לכנסייה הקתולית הכלדאית (Chaldean Catholic Church) השייכת לכנסייה האשורית. אביו אנטון רסאם היה ממוסול ושימש בתפקיד סגן הבישוף בכנסייה האשורית. אמו תרזה הייתה מחלב בסוריה. הוא היה הבן הצעיר והיו לו שבעה אחים. אחיו כריסטיאן היה הקונסול הבריטי הראשון במוסול. בשנת 1846 בהיותו בן 20, נשכר על ידי הארכאולוג הבריטי אוסטן הנרי לייארד להיות אחראי ולפקח בחפירות בנינוה. לייארד שבאותה תקופה היה באזור במסגרת משלחת החפירות הארכאולוגיות הראשונה שלו, התרשם מיכולותיו ולקח אותו תחת חסותו. הם נשארו חברים כל ימי חייהם. לייארד דאג לשלוח אותו ללימודים במגדלנה קולג' (Magdalen College) באוניברסיטת אוקספורד, שם למד במשך שנה וחצי ולאחר מכן חזר עם לייארד לעיראק במסגרת משלחת החפירות השנייה של לייארד שהתקיימה בין השנים 1851–1849.
בשנת 1852 נבחר לייארד לפרלמנט וחזר לעיסוקיו הפוליטיים. רסאם המשיך בעבודת השדה. הוא המשיך לחפור בנינוה, באותה עת היה ויכוח בין הצרפתים והאנגלים למי יש את הזכות לחפור באתר, ולכן חפר בלילה. בין השנים 1854–1852 חפר בכלח ובנינוה שם גילה מספר תגליות חשובות ביניהן לוחות החרס שזוהו לאחר מכן כעלילות גילגמש, הארמון של אשורבניפל, ספריית אשורבניפל ותבליט צייד של אריה של המלך אשורבניפל.. הוא היה הראשון שחפר בדילבת, עיר מדינה שומרית מדרום לבבל.
באפריל 1853 חזר רסאם לאנגליה ובעזרת לייארד החל בקריירה של דיפלומט. הוא הוצב בקונסוליה של עדן. בשנת 1866 פרץ משבר בינלאומי באתיופיה כשמסיונרים בריטיים נלקחו כבני ערובה על ידי הקיסר האתיופי תוודרוס השני. אנגליה החליטה לשלוח את רסאם למשימת תיווך כשליח של המלכה ויקטוריה מתוך תקווה שהוא יצליח לפתור את הבעיה בדרכי שלום. לאחר שעוכב במשך כשנה בעיר מאסאווה באריתריאה, הוא קיבל אישור מהקיסר להיכנס לאתיופיה. בעקבות מרד בפרובינציית תיגראי נאלץ לצאת למסע במסלול עוקף דרך העיר כסלא (אנ') במזרח סודאן, מטמה (אנ') עיר בצפון אתיופיה, דרך החוף המערבי של אגם טאנה עד שפגש את הקיסר באזור גוג'ם.
בתחילה נראה היה ששליחותו מצליחה בידו, הקיסר שיכן אותו בעיירה לחוף אגם טאנה ושלח אליו מתנות רבות. בנוסף העביר הקיסר את הקונסול הבריטי ואת בני הערובה לשהות יחד אתו. לאחר מכן שינה הקיסר את גישתו כלפיו והפך אותו גם לאסיר. רסאם הוחזק במשך שנתיים, עד לשחרורו בשנת 1868 על ידי כוחות משולבים של חיילים אנגליים והודים בפיקודו של רוברט נפיר (Robert Napier) שהגיעו במסגרת המשלחת הצבאית לאתיופיה כדי לשחרר את בני הערובה. בעקבות האירוע נפגע שמו של רסאם כדיפלומט והוא נתפס כחלש וחסר השפעה.
בעקבות הפגיעה בקריירה הדיפלומטית שלו חזר רסאם לעבודתו כארכאולוג, בשנת 1876 פנה אליו המוזיאון הבריטי שייקח על עצמו את ניהול החפירות במסופוטמיה מטעמו. הוא הצליח להשיג פירמן מהסולטאן הטורקי בעזרתו של לייארד ששימש באותה עת השגריר הבריטי בקונסטנטינופול. בשנת 1878 הגיע למוסול, והחל בסדרה של חפירות באתרים שונים. אחד האתרים החשובים בהם חפר היה בלאוואת אתר ארכאולוגי 25 ק"מ מדרום־מזרח למוסול. הוא מצא שם ארמון של אשורנצירפל השני ואת רצועות העיטורים מברונזה שהיו על שני זוגות השערים מתקופת זאת. באותה שנה היה הראשון שגילה את אתר תל ליילאן שמאוחר יותר זוהתה עם "שובת־אנליל" בירתו של שמשי אדד הראשון. ב־1881 חפר במשך ארבעה שבועות בכותה. בנוסף חפר אתרים בסוריה ובמזרח טורקיה ליד ימת ואן.
בעת המלחמה העות'מאנית־רוסית שהתקיימה בין השנים 1878–1877 הוא ניהל חקירה לגבי מצבם של הקהילות האשוריות הארמניות והיוונים הנוצרים באסיה הקטנה וארמניה.
תגליות ארכאולוגיות

בשנת 1853 גילה את עלילות גילגמש ואת האובליסק הלבן. בין השנים 1878 ו־1882 גילה רסאם מספר תגליות חשובות הכוללות את מקדש אשורנצירפל השני בכלח, הצילינדר של אשורבניפל בנינוה, את שני זוגות השערים שעליהם היו רצועות הברונזה הייחודיות מתקופת אשורנצירפל השני שמלך במאה ה־9 לפנה"ס ובנו שלמנאסר השלישי בבלאוואת. הוא זיהה את הגנים התלויים בתלולית הנמצאת במחוז באבל. בנוסף הוא גילה את ארמונו של נבוכדנצר השני בבורסיפה. בשנת 1879 גילה את גליל כורש ביסודות מקדש אסגילה המקדש של האל מרדוך בבבל.
בעיר סיפר הוא גילה בשנת 1881 את מקדש השמש, את הגליל מחרס של נבונאיד וכודורו שבו המלך נבו־אפלה־אידינה (אנ') מבבל מעניק אדמה לכהן. באמצעות הכודורו זוהתה העיר סיפר. בנוסף גילה כחמישים אלף לוחות חרס שהכילו את החשבונות של המקדש.
בשנת 1882 חזר רסאם לאנגליה וחי בעיקר בעיר ברייטון, הוא עסק בכתיבה. כתביו עסקו במחקר ובחיפושים אחר תרבות אשור ובבל, הקהילות והעמים הנוצרים במזרח הקרוב והמשלחת לאתיופיה. בנוסף עסק גם במחלוקות הדתיות שהתקיימו באנגליה בתקופתו. הוא היה חבר בחברה הגאוגרפית המלכותית, בחברה לארכאולוגיה תנ"כית (אנ') ובמכון ויקטוריה (אנ').
תגליותיו של רסאם עוררו עניין ברחבי העולם, האקדמיה המלכותית המדעית של טורינו (Royal Academy of Sciences at Turin) העניקה לו את פרס בראזה ( Brazza prize) בסך של 12,000 פרנק עבור ארבע שנות המחקר של 1882–1879.
משפחתו

רסאם התחתן בשנת 1869 עם אישה ממוצא אנגלי בשם אן אליזה פרייס (Anne Eliza Price) והיה אב לשבעה ילדים, בן אחד ושבע בנות. בתו הבכורה תרזה רסאם שנולדה בשנת 1871 הייתה זמרת מקצועית שהופיעה במסגרת ה־D'Oyly Carte Opera Company ששרה משירי גילברט וסאליבן.‏ בתו אני פרידה רסאם שנולדה בשנת 1878, ילדה בפריז בת בחשאי,שאומצה על ידי זוג צרפתי. בתו הצעירה נולדה כשהיה בן 61.
בין השנים 1901–1902 עבר רסאם עם משפחתו להוב (Hove) עיר קרובה לברייטון ולאחר מכן לסטיינינג (Steyning) שם נפטר ב־16 בספטמבר 1910 בגיל 84. הוא נקבר בבית הקברות בברייטון.
מפרסומיו

Narrative of the British mission to Theodore, king of Abyssinia, 1869
An article Biblical Nationalities, Past and Present, 1883
Babylonian Cities 1883
The Garden of Eden and Biblical Sages 1893
Asshur and the Land of Nimrod, 1897
Recent Assyrian and Babylonian research 1881
לקריאה נוספת

David Damrosch (2006). The Buried Book. ISBN 0-8050-8029-5 Chapters 3 and 4 are an essential revised biography of Rassam's life.
Hormuzd Rassam and His Discoveries Julian Reade, Iraq Vol. 55, (1993), pp. 39–62 Jstor
הערות שוליים

↑  Hormuzd Rassam, Assyrian Archaeologist 1826-1910
1 2  הורמוזד רסאם במוזיאון הבריטי
↑   Assyrian Reliefs of Royal Hunting Scenes - British Museum, סרטון  באתר יוטיוב
↑  The Balawat Gates of Ashurnasirpal II by J. E. Curtis; N. Tallis ב-Jstor
↑  Shubat Enlil באתר אנציקלופדיה בריטניקה
↑  Goodspeed, George Stephen (1902). Chapter 2, The Excavations n Babylonia and Assyria. A History of the Babylonians and Assyrians. New York. Charles Scribner's Sons. Paragraph 20.
↑  רסאם באתר NNDB
↑  פרופיל של תרזה רסאם ב-D'Oyly Carte Opera Company
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007278846305171  PLWABN: 9810644577605606  GND: 117690600  ICCU: LO1V268426  ISNI: 0000 0001 2100 4586  LCCN: n88665645  NTA: 071043187  SNAC: w61w5h8s  SUDOC: 243744994  ULAN: 500210403  VcBA: 495/305189  VIAF: 32378701   WorldCat (עם VIAF): 32378701 
קבוצת בני הערובה באתיופיה, עומדים שמאל לימין, שטרן ורוזנטל, בשורה האמצעית משמאל הורמוזד רסאם
גליל כורש
לוח 11 סיפור המבול בעלילות גילגמש, המוזיאון הבריטי
מימין המלך נבו־אפלה־אידינה מעניק אדמה לכהן. נמצא בעיר העתיקה סיפר. המוזיאון הבריטי
הגליל של נבונאיד שנמצא בסיפר, המספר על שיקום המקדש של אשתר ושל האל שמש. המוזיאון הבריטי
זובור

חייל שופך מים על עמית שקיבל דרגת סמל, 1988
זוּבּוּר היא מילת סלנג שמקורה בערבית, המציינת טקס חניכה משפיל או השפלה גופנית הנעשים למצטרפים חדשים למסגרת נוקשה, כמו פנימייה, חבורה סגורה או יחידה צבאית וכדומה. בנוסף, המילה משמשת לציון השפלה פומבית הנעשית לאדם, שהקהילה רואה בעין רעה את התנהגותו.
המניע המרכזי של הטקס הוא, ככל הנראה, לייצב את מעמדם העליון של הבוגרים, כנגד מעמדם של החדשים המאיימים עליהם.
קורבנות המודעים לטקס שהם עומדים לעבור נוטים לקבל אותו בהכנעה, אך לעיתים נגרמת פגיעה נפשית קשה, ולעיתים אף נזק גופני, כתוצאה מתאונות המתרחשות במהלך הטקס. תוצאות אלה הביאו לצעדים המיועדים לאסור ולהפסיק ביצוע הזובור לסוגיו במסגרות שונות, צעדים שלא תמיד הצליחו.
במחקר שערך פרופ' האנק נוור בשנת 2000 נמנו 861 מקרים מדווחים של זובור בצבא איטליה, 46 תקריות זובור בפנימיות של מכללות בארצות הברית, ו-15 מקרי מוות כתוצאה מזובור בצבא רוסיה. בשנת 2004 דיווח ארגון לזכויות אדם כי אלפי חיילים רוסיים נפצעים בשנתם הראשונה בצבא ועשרות אף מתים, בעקבות טקסי חניכה קשים[דרוש מקור].
בישראל

מסורת טקסי הזובור בצה"ל קיימת ומבוצעת בחלק מהיחידות, בעיקר ביחידות הקרביות. הטקס מתקיים בדרך כלל עם הצטרפות חייל חדש ליחידה, בעת עלייה בדרגה, בסיום מסלול הכשרה, ובאופן כללי לציון שלב של קידום אישי לחייל.
ביחידות מסוימות מתנהל מעין זובור מתמשך לחיילים חדשים, שעיקרו אחריות וטיפול קבוע במטלות מנהלתיות או מקצועיות שאינן מבצעיות לחלוטין. מקרים קיצוניים של זובור מתפרסמים בעיתונות מעת לעת בעיקר כאשר תוצאותיהם כרוכות בפגיעה פיזית או נפשית כלשהי במשתתפים.
תופעת הזובור התקיימה גם במערכת החינוך ביישוב ובמדינת ישראל; בשנת 2008 דווח על זובור שקיימו ילדי כיתה ז' לבני כיתתם ביום ההולדת שלהם.
ראו גם

טקס חניכה
התעמרות בעבודה
הערות שוליים

↑  גלי גינת, ה"זובור" הצבאי יורד כיתה, באתר nrg‏, 21 בפברואר 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553282205171  LCCN: sh85059466
זאב שוס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  31 באוגוסט 1937 רפובליקת פולין 
 פטירה:  22 ביולי 2018 (בגיל 80) 
 ענף מדעי:  מתמטיקה שימושית, תורת ההסתברות 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב  אוניברסיטת נורת'ווסטרן 
 מנחה לדוקטורט:  אבנר פרידמן 
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב 
 תלמידי דוקטורט:  Charles Knessl, Ran Katzur, Abraham Katz, Inon Cohen, Vyacheslav Mikhailovich Abramov, Doron Ezri, עמית זינגר, Ehud Fischler, Dirk Gillespie, אבי מרחבקה, Yosef Steinberg, Malgorzata M. Klosek-Dygas, בועז נדלר, Michael Goffman, Tamara Naeh, Ilan Sade, Dominik Fresche 
 
זאב שׁוּס (Schuss) ‏(31 באוגוסט 1937 - 22 ביולי 2018) היה פרופסור למתמטיקה באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
נולד ב-1937 בפולין. בעת מלחמת העולם השנייה נשלח עם אחותו על ידי אמו לבית יתומים, ומשם עלה לארץ ישראל עם ילדי טהראן. בארץ התגורר אצל דודו בקיבוץ מרחביה עד שאמו הגיעה בעקבותיו בשנת 1947. כעבור מספר שנים חזרו לתקופה לפולין, ובשנת 1957 עלו בשנית לישראל במסגרת עליית גומולקה.
בתחילת שנות ה-60 סיים לימודי תואר ראשון במתמטיקה שימושית באוניברסיטת תל אביב, במחזור השני או השלישי של המחלקה למתמטיקה, שעדיין לא הוסמכה להעניק תואר אקדמי. בשנת 1968 קיבל תואר שני בהצטיינות, אף הוא מאוניברסיטת תל אביב. בשנת 1970 קיבל תואר דוקטור באוניברסיטת נורת'ווסטרן בהנחיית אבנר פרידמן על עבודה בנושא "Asymptotic Expansions for Parabolic Systems".
נמנה עם סגל בית הספר למדעי המתמטיקה של אוניברסיטת תל אביב. תחומי מחקרו היו תהליכים סטוכסטיים, משוואות דיפרנציאליות חלקיות, פיזיקה מתמטית, תורת התקשורת וביופיזיקה מולקולרית.
הוא תרגם מפולנית לעברית את הספר "דרך התלאות של ילדי טהרן" של הנריק גרינברג.
מספריו

Theory and applications of stochastic processes: an analytical approach, Springer, 2010.
זאב שטיינברג

| --- | --- |

 לידה:  27 בנובמבר 1918 טריר, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  22 במאי 2011 (בגיל 92) 
 שם לידה:  ווֹלפגנג שטיינברג 
 מקום קבורה:  בית העלמין קריית שאול 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 עיסוק:  ויולן, מלחין
 כלי נגינה:  ויולה 
 שיתופי פעולה בולטים:  התזמורת הפילהרמונית הישראלית
 
זאב (ווֹלפגנג) שטַיינברג (27 בנובמבר 1918 – 22 במאי 2011) היה ויולן ומלחין ישראלי.
ביוגרפיה

נולד בשם ווֹלפגנג שטיינברג בשנת 1918 בטריר שבגרמניה למרגרטֶה לבית הירשלנד ולפאול שטיינברג. אביו ניגן בכינור וסיים את האקדמיה בקלן עם אדולף בוש, אך בחר לעסוק ברפואה. זאב החל לנגן בגיל חמש ואף שר במקהלת הקתדרלה בטריר, לפי דרישת אביו. בחמש-עשרה שנותיו הראשונות התגורר בעיר טריר, עד שבשנת 1934, לאחר עליית הנאצים לשלטון, כשהיה בן 15, עלה לארץ ישראל, ואחרי שנים אחדות של הפסקה, חידש ב-1940 את לימודי הנגינה וההלחנה אצל עדן פרטוש. משנת 1942 היה חבר בפילהרמונית הארץ-ישראלית והיה לנגן הראשון בקבוצת הוויולות.
שטיינברג הזמין אצל בונה העוגבים גדעון שמיר עוגב ביתי קטן, בדומה לזה שהיה בבית הוריו בגרמניה, ושמיר מילא את בקשתו.
משנת 1959 היה שטיינברג חבר ברביעייה הישראלית. כן לימד ויולה ומוזיקה קאמרית באקדמיה למוזיקה בתל אביב וישב בחבר השופטים של קרן התרבות אמריקה-ישראל ושל המועצה הישראלית לתחרות הנבל הבינלאומית. שטיינברג נמנה עם מייסדי אנסמבל מוזיקה נובה.
בשנת 2008 קיבל שטיינברג אזרחות כבוד של העיר טריר.
בשנת 2010 העניקה עיריית תל אביב-יפו אות הוקרה מיוחד לזאב שטיינברג בן ה-92, ותיק הנגנים בישראל.
זאב שטיינברג מת בשנת 2011, בן 92. נקבר בבית העלמין קריית שאול בתל אביב.
יצירתו

שטיינברג כתב בשיטת שנים-עשר הטונים, והשמיד את יצירותיו המוקדמות, שלא נכתבו בה. מאז ראשית שנות ה-60' השתמש שטיינברג בכתיבתו בסגנון מזרחי, שבא לביטוי במלודיה ובעיטורים, שאותם התאים לשיטת שנים-עשר הטונים. בשנת 1969 כתב לראשונה יצירה ווקאלית, "רחב והמרגלים", קנטטה לקריין, זמרת אלט, שתי חליליות, צ'מבלו וצ'לו, עם אפשרות להוספת כלי הקשה. היצירה מתבססת על פסוקים מפרק ב' בספר יהושע. 10 שנים לאחר מכן כתב שלושה שירים לזמרת סופרן, חליל צד, קרן יער (או ויולה) וצ'לו, למילים של המשורר האוסטרי אנטון וילדגנס.
"מבוא ופוגה" לחליל, ויולה ונבל מ-1970 היא מחווה למוזיקה מתקופת הבארוק, שהייתה אהובה על שטיינברג, אבל מזווית ראייה מודרנית.
ב"וריאציות על שיר ילדים" ("יונתן הקטן") מ-1972, לשלישיית כלי קשת וקרן יער, נקט שטיינברג במגוון משעשע של סגנונות הלחנה, מבאך ועד וברן.
הערות שוליים

↑  חגי חיטרון, אות הוקרה לנגן הוויולה זאב שטיינברג, באתר הארץ, 24 במאי 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268381805171  GND: 14105753X  ISNI: 0000 0003 8594 6710  MusicBrainz: d9c8cad5-f79b-4f49-9054-43ce2d67993a  NTA: 322030889  VIAF: 120307688   WorldCat (עם VIAF): 120307688
התקפת המזל"ט על הקרמלין

| חלק מattacks in Russia during the Russian invasion of Ukraine |
| --- | --- |

הפיצוץ הקטן שהתרחש על גבי כיפת הקרמלין
 תאריך:  3 במאי 2023 
 מקום:  הקרמלין 
 מטרה:  ארמון הסנאט 
 קואורדינטות:  55°45′12″N 37°37′09″E﻿ / ﻿55.753202°N 37.619218°E﻿ / 55.753202; 37.619218
 סוג:  תקיפת כטב"ם, פיצוץ 
 נשק:  כלי טיס בלתי מאויש 
 he
 
הקרמלין במוסקבה, 2012
התקפת המזל"ט על הקרמלין הייתה תקרית שהתרחשה ב-3 במאי 2023. באותו יום פורסמו צילומים של שני מל"טים, שהגיעו לקרמלין במוסקבה והופלו על ידי רוסיה. נשיא רוסיה, ולדימיר פוטין, לא נכח בבניין באותה עת, ואיש לא נפגע באירוע.
הקרמלין האשים את אוקראינה באחריות לתקרית, וכינו אותה "פעולת טרור" ו"ניסיון התנקשות בנשיא רוסיה". מוסקבה התחייבה להגיב בכל עת ובכל מקום שתמצא לנכון.
היועץ לנשיא אוקראינה, מיכאילו פודוליאק (אנ'), דחה את הטענות, ואמר כי לקייב אין שום קשר למתקפה על הקרמלין, שפעולות כאלה לא ישיגו דבר עבור קייב בשדה הקרב במלחמת רוסיה-אוקראינה, ורק יגרמו לרוסיה לנקוט בפעולה קיצונית יותר. פודוליאק אמר כי ההאשמות כי קייב עומדת מאחורי התקרית, ומעצר של חבלנים אוקראינים לכאורה בקרים, יכולים להצביע על כך שמוסקבה נערכת להתקפת "טרור" רחבת היקף נגד אוקראינה בימים הקרובים. נשיא אוקראינה, וולודימיר זלנסקי, הצהיר בעת ביקורו בפינלנד כי "אנחנו לא תוקפים את פוטין או מוסקבה. אנחנו נלחמים על השטח שלנו. אנחנו מגנים על הכפרים והערים שלנו".
התקרית

סרטון לא מאומת שפורסם ברשתות החברתיות מראה חפץ עף לכיוון הקרמלין ופיצוץ קטן שהתרחש ליד תורן על גבי כיפת ארמון הסנאט של הקרמלין. בצילומים נראו שני אנשים לא מזוהים מטפסים על הכיפה. בסרטון אחר נראה עשן עולה ליד הבניין.
גורמים רשמיים ברוסיה טענו כי שני המל"טים הושבתו עם מכ"ם אלקטרוני.
תגובות > רוסיה

ב-3 במאי הכריז ראש עיריית מוסקבה, סרגיי סוביאנין, על אזור ללא רחפנים (אנ') מעל העיר.
בעל בריתו של פוטין ויאצ'סלב וולודין, יו"ר הדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית, כינה את מתקפת המל"ט "מתקפת טרור" על רוסיה, השווה את ממשלת אוקראינה לארגוני טרור כמו אל-קאעידה והמדינה האסלאמית, ואמר כי "המשטר הנאצי בקייב חייב להיות מוכר כארגון טרור". וולודין דרש שימוש ב"נשק המסוגל לעצור ולהשמיד את משטר הטרור של קייב". מיכאיל שרמט (אנ') קרא לתקוף בתגובה את נשיא אוקראינה זלנסקי.
יבגני פריגוז'ין, ראש כוח וגנר, הזהיר מפני שימוש בנשק גרעיני, ואמר כי "אנחנו נראים כמו ליצנים המאיימים להשתמש בנשק גרעיני בתגובה למל"ט של ילד".
דובר הקרמלין דמיטרי פסקוב טען כי ארצות הברית עומדת מאחורי מתקפת מזל"ט לכאורה על הקרמלין במטרה להרוג את פוטין, ואמר כי "אנחנו יודעים היטב שהחלטות לגבי פעולות כאלה, לגבי התקפות טרור כאלה, מתקבלות לא בקייב אלא בוושינגטון". ולדימיר סולוביוב השווה את התקרית לפיגועי 11 בספטמבר.
דמיטרי מדבדב, ראש המועצה לביטחון לאומי של רוסיה, איים כי "לאחר מתקפת הטרור, לא נותרו אפשרויות מלבד החיסול הפיזי של זלנסקי".
תגובות > אוקראינה

היועץ לנשיאות אוקראינה, מיכאילו פודוליאק (אנ'), הביע דאגה שהקרמלין ישתמש בתקרית כתירוץ כדי להצדיק התקפות על ערים ומתקני תשתית באוקראינה בימים הקרובים. ב-3 במאי 2023, תקיפות רוסיות במחוז חרסון באוקראינה הרגו 21 בני אדם.
תגובות > מדינות אחרות

שר החוץ האמריקני, אנתוני בלינקן, אמר ש"הייתי לוקח כל דבר שיוצא מהקרמלין בערבון מוגבל". גורמים רשמיים אמריקאים היו סקפטיים אם מזל"ט שנשלח מאוקראינה יכול היה לשמש בהתקפה, מכיוון שהוא יצטרך לנסוע מרחק רב כדי להגיע למוסקבה. קארין ז'אן-פייר אמרה כי ארצות הברית "לא מעודדת או מאפשרת לאוקראינה לפגוע מעבר לגבולה".
פיליפס אובריאן (אנ'), פרופסור למחקרים אסטרטגיים באוניברסיטת סנט אנדרוז, אמר: "זה לא היה ניסיון להתנקש בחיי פוטין, כי הוא לא ישן בגג והוא כנראה אף פעם לא ישן בקרמלין". ג'יימס ניקסי, מנהל תוכנית רוסיה ואירואסיה בצוות החשיבה של צ'טהאם האוס (אנ'), אמר כי "שתי האפשרויות הסבירות ביותר הן 'יריית אזהרה' של קייב או מבצע דגל כוזב של מוסקבה שנועד להצדיק התקפות אינטנסיביות יותר על אוקראינה או גיוס נוסף".
ראו גם

פיצוץ בנייני הדירות ברוסיה (1999)
ניסיון ההתנקשות בניקולאס מדורו
מתיאס רוסט
הערות שוליים

1 2  "Russian lawmakers call for Zelenskyy's residence to be bombed". Ukrainska Pravda. 3 במאי 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "'Destroy Kyiv': Russian parliament speaker's call for action over Putin attack". Hindustan Times. 3 במאי 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Russia Accuses U.S. of Helping Kyiv to Plan Kremlin Attack". The Wall Street Journal. 4 במאי 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Kremlin 'lying' about U.S. involvement in Moscow drone strikes, officials say". Politico. 4 במאי 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Kremlin Cronies Compare Alleged Drone Attack to 9/11". The Daily Beast. 3 במאי 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
↑    Nataliya Vasilyeva, ‏Russian hawks demand brutal revenge for Kremlin drone strike ‘terrorist attack’, The Telegraph, 3 May 2023
1 2 3  "Ukraine denies Russian claim Kyiv sent drones to hit Kremlin". ABC News. 3 במאי 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
חברותא (תוכנית לימוד)

ערך זה עוסק בתוכנית לימוד. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 התאגדות:  איילת השחר (עמותה)
 מדינה:  ישראל 
 מייסדים:  הרב שלמה רענן
 תקופת הפעילות:  2004–הווה (כ־20 שנה)
 http://b-2.co.il/chavruta.html
 
חברותא הוא שמה של תוכנית לימוד, המופעלת על ידי ארגון "איילת השחר" העוסק בהפצת יהדות. התוכנית מבוססת על שיחות טלפוניות בין חילונים המעוניינים להרחיב את הידע שלהם בנושאי יהדות, לבין חרדים המשוחחים עמם בנושאי יהדות או לומדים שיעור בספר תורני.
הארגון מפעיל מאגרים של מתנדבים חרדים מחד, ומתעניינים חילונים מאידך, ומצליב מתוכם חברותות, כאשר מושם דגש להתאמת החברותות ככל האפשר, מבחינת המגדר, הגיל, רמת ההשכלה, וכדומה. פעילי הארגון מלווים את החברותות בשלבים השונים ואף שולחים להם ספרי לימוד לפי בקשתם.
על פי אתר הארגון: "כיום משתתפים בחברותא כ 16,000 אקדמאים, שכירים, עצמאים, חיילים, סטודנטים, פנסיונרים ועוד, מכל שדרות החברה הישראלית".
בתחילת הקשר מתבקשים החברותות לקיים את השיחות אחת לשבוע, ולמשך 20 דקות. לעיתים רבות מתחזק הקשר בין החברותות, שלרוב השקפת עולמם המקורית שונה בתכלית, והוא מתבטא על ידי קיום שיחות במועדים תכופים יותר, וכן על ידי ביקורים הדדיים.
הפרויקט זוכה לתמיכה מצד מנהיגי היהדות החרדית, נסקר באהדה גם בעיתונים כללים ואף קצר שבחים מפי גורמים שונים בחברה הישראלית [דרושה הבהרה].
הסוסיתא של הרצל

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  דוד קריינר 
 הופק בידי:  משה אדרי, לאון אדרי, עופר נעים, אלעד פלג, חגי ארד, שחר נדרה
 תסריט:  דוד קריינר, שלומי אלקבץ, מיכל ויניק
 עריכה:  ערה לפיד, גיא נמש
 שחקנים ראשיים:  מיקי לאון אוולין הגואל מתן לקס נועה אסטנג'לוב שי מיקה יפרח דניאל לוי רמי קאשי אורן פפיסמדוב איתי סונטג אייל שיקרצי צחי הלוי אורנה פיטוסי אורי גבריאל איציק קונפינו שחר טבוך ליאור הרשקו אליה אור
 צילום:  ירון שרף
 מדינה:  ישראל 
 חברת הפקה:  סרטי יונייטד קינג 
 הקרנת בכורה:  19 בדצמבר 2019 
 משך הקרנה:  87 דקות
 שפת הסרט:  עברית 
 סוגה:  דרמה
 דף הסרט ב־IMDb
 
הסוסיתא של הרצל הוא סרט דרמה ישראלי, שיצא ב-19 בדצמבר 2019. הסרט יצא בתמיכה ובמימון של קרן יהושע רבינוביץ; קרן גשר לקולנוע רב תרבותי ושידורי קשת. הסרט היה מועמד לפרס העריכה בתחרות פרסי אופיר 2018.
עלילה

מורה בשם יגאל גזית עוזב את תל אביב ועובר לשדרות על מנת ללמד קולנוע בתיכון "גוטליב" בשדרות ומקבל מתלמידיו שיעור לחיים.
בעיר שדרות, שיגרת הקסאמים היא שגרה אבסורדית והתושבים משלמים יום יום את המחיר.
כשטיל פוגע באביו של אחד התלמידים, יגאל משכנע אותו לקחת מצלמה ולתעד את אביו בבית החולים, בעקבות זאת, תלמידים נוספים מתחילים לתעד את חייהם וסביבתם הקרובה, הסיפורים המצולמים והחשופים הללו גורמים למנהלת עמליה לאסור על יגאל להמשיך וליצור אותם. יגאל נקרע בין מחויבותו לתלמידיו לבין התנגדות ההנהלה לדרך הלימוד שלו, המציגה את חיי התושבים בזווית לא מחמיאה.
הדמויות בסרט

מיקי לאון – יגאל גזית
נועה אסטנג'לוב – ליבי חזנוב
מתן לקס – אוהד מלכה
אוולין הגואל – המנהלת עמליה אלבז
ריימונד אמסלם – יפה מלכה
אייל שיקרצי – טל בן הרוש
צחי הלוי – יוסי בן יוסף
אורנה פיטוסי – אתי בן הרוש
אורי גבריאל – חנניה בן הרוש
איתי סונטג – עופר
אליה אור – מאיה גזית
שחר טבוך – ארז ביטון
ליאור הרשקו – ערן
מיכל קלמן – דניאל גפן
אמה אלפי – שירי בן הרוש
עינת שרוף – תתי חזונב
אורן פפיסמדוב - יולי
דניאל לוי – סבין
רמי קאשי – ואליד טרבין
שי מיקה יפרח – קרן
ולרי ניסימוב – מישה חזונב
איציק (פיצ'קו) קונפינו – חולה ביטון
ויפסניה אגריפינה

פסל של ויפסניה אגריפינה
ויפסניה אגריפינה (Vipsania Agrippina; ‏36 לפנה"ס - 20 לספירה), הייתה אצילה מן השושלת היוליו-קלאודית.
ביוגרפיה

ויפסניה נולדה בשנת 36 לפנה"ס, אביה מרקוס ויפסניוס אגריפה היה מצביאו הראשי של אוקטביוס ואמה הייתה קייקיליה אטיקה בתו של טיטוס פומפוניוס אטיקוס שהיה חברו הקרוב של קיקרו וחבר בולט במעמד הפרשים.
בערך כשמלאו לה שנה אורסה ויפסניה על ידי אביה ואוקטביוס לטיבריוס, שהיה בנו החורג של הקיסר, הזוג התחתן בשנת 20 לפנה"ס ובנם דרוסוס יוליוס קיסר נולד בשנת 13 לפנה"ס. למרות שהיה מדובר בנישואים פוליטיים שנועדו לחזק את הקשר בין אוגוסטוס לאגריפה, אהב טיבריוס את ויפסניה אהבה עמוקה.
כשנפטר אגריפה בשנת 12 לפנה"ס הכריח אוגוסטוס את טיבריוס להתגרש מוויפסניה ולשאת את יוליה, אלמנתו של אגריפה. ויפסניה, שהייתה באותה שעה בהריון, הפילה את עוברה, לפי סווטוניוס מההלם על החדשות האלה. צערו של טיבריוס היה כל כך גדול שפעם אחת כשפגש את ויפסניה הוא עקב אחריה לביתה בעודו ממרר בבכי מצער על גירושיהם.
ויפסניה נישאה מחדש לסנאטור גאיוס אסיניוס גאלוס בשנת 11 לפנה"ס, לזוג נולדו שישה ילדים ששנים מהם שימשו כקונסולים בבגרותם, ייתכן גם שבנה דרוסוס, בניגוד למנהג הרומאי, חי עם אימו לאחר גירושיה מטיבריוס.
כשבעלה מונה למושל אסיה בשנת 6 לפנה"ס ויפסניה ככל הנראה הלכה אחריו והתגוררה בפרובינקיה. ויפסניה נפטרה בשנת 20 לספירה, אחרי שבנה דרוסוס הפך ליורשו של טיבריוס. דרוסוס טבע מטבעות והקים פסלים לכבודה.
ולא יהיה כקרח וכעדתו

| --- | --- |
 מקרא:  במדבר, י"ז, ה'
 משנה:  מסכת אבות, פרק ה', משנה י"ז
 תלמוד בבלי:  מסכת סנהדרין, דף ק"י, עמוד א'
 ספרי מניין המצוות:  סמ"ג לאו קנז
 מקורות נוספים:  משנה ברורה, סימן קנ"ו, סעיף קטן ד'
 
וְלֹא יִהְיֶה כְקֹרַח וְכַעֲדָתוֹ היא מצוות לא תעשה שאוסרת להחזיק במחלוקת. יש אומרים שמצווה זו נמנית כאחת מתרי"ג מצוות.
מקור המצווה

לאחר מחלוקת קרח ועדתו ומות מאתיים וחמישים מקריבי הקטורת, ציווה ה' את משה שיאמר לאלעזר בן אהרון לעשות מהמחתות ציפוי למזבח, כדי שיהיו לאות לבני ישראל. אלעזר מבצע את הציווי ובתוך כך מתפרשת תכלית האות:
וַיִּקַּח אֶלְעָזָר הַכֹּהֵן אֵת מַחְתּוֹת הַנְּחֹשֶׁת אֲשֶׁר הִקְרִיבוּ הַשְּׂרֻפִים וַיְרַקְּעוּם צִפּוּי לַמִּזְבֵּחַ. זִכָּרוֹן לִבְנֵי יִשְׂרָאֵל לְמַעַן אֲשֶׁר לֹא יִקְרַב אִישׁ זָר אֲשֶׁר לֹא מִזֶּרַע אַהֲרֹן הוּא לְהַקְטִיר קְטֹרֶת לִפְנֵי ה' וְלֹא יִהְיֶה כְקֹרַח וְכַעֲדָתוֹ כַּאֲשֶׁר דִּבֶּר ה' בְּיַד מֹשֶׁה לוֹ
הפסוק נדרש בתלמוד הבבלי כאיסור מהתורה להחזיק במחלוקת:
אמר רב: כל המחזיק במחלוקת - עובר בלאו, שנאמר "ולא יהיה כקרח וכעדתו"
דברי רב הובאו בספר פסקי הרי"ף והרא"ש, וכן אצל כמה ממוני המצוות: הלכות גדולות, שערי תשובה, סמ"ג ועוד. מנגד, הרמב"ם לא מנה מצווה זו במניין המצוות, ואף כתב שדרשה זו היא אסמכתא. בלאו של לא תתגודדו הרמב"ם ציין את דברי רב, אך כתב שמדובר בדרשה בלבד, והראה על פי מדרש חז"ל שהפסוק אינו ציווי אלא איום שמי שיעשה מעשים שיש בהם מחלוקת על הכהונה - ייענש.
איסור לערער על הכהונה

ספר יראים, מונה את הלאו הזה כאיסור לחלוק על הכהונה. כך גם כותב הרמב"ן בהשגותיו לספר המצוות, שזהו פשט הכתוב ועיקרו, ולשיטתו, חז"ל הסמיכו על איסור זה את האיסור להחזיק במחלוקת על דרך אגדה ואסמכתא.
העונש

ברובד הפשט ניתן להבין שכוונת הפסוק היא שכל זר שיחלוק על הכהונה ויקטיר קטורת ייענש בעונש שניתן לקרח ולעדתו, כלומר שהארץ תפתח את פיה ותבלע אותו ואת כל אשר לו. אמנם חז"ל דרשו מלשון הפסוק משמעות הפוכה. לפי המדרש, זר שקרב להקטיר קטורת לא יהיה כקרח וכעדתו, אלא יקרה לו מה שקרה לידו של משה, כלומר צרעת. מדרש זה קושר בין העונש המובטח בפרשת קרח לבין הצרעת בה לקה עוזיהו.
דיני המצווה

במסכת אבות נקבעה חלוקה בין מחלוקת ראויה למחלוקת שאינה ראויה:
כָּל מַחֲלֹקֶת שֶׁהִיא לְשֵׁם שָׁמַיִם -סוֹפָהּ לְהִתְקַיֵּם, וְשֶׁאֵינָהּ לְשֵׁם שָׁמַיִם - אֵין סוֹפָהּ לְהִתְקַיֵּם. אֵיזוֹ הִיא מַחֲלֹקֶת שֶׁהִיא לְשֵׁם שָׁמַיִם? זוֹ מַחֲלֹקֶת הִלֵּל וְשַׁמַּאי. וְשֶׁאֵינָהּ לְשֵׁם שָׁמַיִם? זוֹ מַחֲלֹקֶת קֹרַח וְכָל עֲדָתוֹ.
הרמב"ם פירש את המילה 'סופה' במובן של תכלית. לפי הרמב"ם, תכלית המחלוקת של הלל ושמאי הייתה מציאת האמת, ואכן האמת התלבנה מתוך מחלוקתם. זאת בשונה מהתכלית של מחלוקת קרח וכל עדתו, שהייתה בקשת שררה והניצחון בוויכוח, ולבסוף קרה ההפך.