stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תוכן שיווקי
מאפיינים > תוכן ממומן נצרך במספר דרכים

טלוויזיה וקולנוע – תוכניות סדרות וסרטים העושים שימוש במוצרים עצמם או בשמות מותגים השזורים בתסריט.
עיתונות – כתבות פרסומיות כגון כתבות תיירות הממומנות על ידי חברות נסיעות או כתבות בנושא בריאות המקודמות בתשלום על ידי חברות מזון או תוספי תזונה וכדומה.
לעיתים אף מתוסף לעיתון מוסף שלם של תוכן ממומן, מוסף שלתוכנו אחראית מחלקת המודעות בעיתון, ולא המערכת. מוסף כזה כולל פרסומת גלויה יחד עם תוכן שיווקי, שילוב המעצים את הרושם שהתוכן השיווקי הוא תוכן מערכתי.
פעמים רבות, לא תמיד במודע או בכוונה, נוצר ערבוב בין תוכן שיווקי לתוכן מערכתי, כאשר הודעה לעיתונות, שנכתבה על ידי הגוף ששלח הודעה זו, כחלק מהתקשורת השיווקית שלו, מוצגת כלשונה בעיתון ככתבה וכלשונה, ללא כל עריכה, כשעליה מתנוסס שמו של אחד מהכתבים בעיתון.
ניו מדיה – עם עליית הניו מדיה והמעבר לעידן ריבוי ערוצי התקשורת, הלך ותפס בה נפח גם נושא התוכן השיווקי. יחד עם זאת, תוכן שיווקי באתרי אינטרנט, בניגוד לתוכן שמטרתו קידום אתרים, נועד בראש ובראשונה לקוראים ולא למנועי חיפוש. סוג כזה של תוכן שיווקי אינו נכתב סביב מילות מפתח ספציפיות אלא נועד להעביר מסר, להעניק מידע ובמישרין או בעקיפין גם לשווק מוצר.
תוכן שיווקי באינטרנט יכול להגיע גם בצורות של דפי נחיתה המיועד להניע את הגולשים לפעולה מסוימת, בדרך כלל רכישת המוצר או השירות, או בצורה של עמודי תוכן שונים באתר שמטרתם היא להשאיר את הגולשים להמשיך ולגלוש בו.
משום הפופולריות הגואה של הרשתות החברתיות בעשור האחרון, דוגמת פייסבוק, נוסחו כללים ברורים לשימוש בתוכן שיווקי באמצעות פלטפורמות אלו. פייסבוק למשל אוסרת על שילוב תכנים שיווקיים בפלטפורמה שלה, להוציא קידום ממומן, עליו היא מקבלת תשלום.
אחד המאבקים המפורסמים בעניין זה החל בשנת 2015, עם פרסום עיתונאי "גלובס", רועי גולדנברג, כי בניגוד לתנאי השימוש בפייסבוק, העמוד "סטטוסים מצייצים" מקיים מערכת של קידום סטטוסים בתשלום, שבמסגרתה ניתן לקנות חבילות פרסום ותוכן שיווקי. בעלי העמוד, בני הזוג אבי לן ועדי בנטוב, פרסמו בעמוד סטטוסים המוצגים כאותנטיים, ואשר נבחרו כביכול באופן אקראי מרחבי הרשת, ללא אזכור היותם תוכן שיווקי בתשלום. על פי הפרסום, חברות מסחריות שלמו למנהלי העמוד בין 7,500 ש"ח לפרסום סטטוס בודד ועד ל-84,000 ש"ח עבור 10 פוסטים של סרטוני וידאו, על פי מחירון קבוע מראש.
ביולי 2015 נעשה ניסיון נוסף להעלות את עמוד "סטטוסים מצייצים" מחדש לפייסבוק והצליח לגייס כ-14 אלף עוקבים בתוך זמן קצר, אך שעות ספורות לאחר עלייתו הוסר העמוד. דף נוסף בשם "מצייצים" הועלה על ידי בני הזוג, אשר קיוו ששינוי השם יביא להמשך פעילותם, אך גם דף זה נסגר.
במאי 2015 הגישו לן ובנטוב תביעה לבית המשפט המחוזי בתל אביב כנגד פייסבוק, שבה דרשו את החזרתו של "סטטוסים מצייצים" לפייסבוק וכן פיצוי של 250 אלף ש"ח. ב-14 בדצמבר 2017 קבע בית המשפט כי פייסבוק פעלה שלא כדין בהורידה את העמוד, וכי על פייסבוק להשיב את "סטטוסים מצייצים" לאוויר. על פי פסיקת בית המשפט, פרסום 35 פוסטים על ידי התובעים לאורך חמש שנים אינו מהווה הפרה יסודית של תנאי השימוש, ופייסבוק הייתה צריכה להתרות בתובעים במקום לסגור את הדף. ב-18 בדצמבר 2017 הוחזר העמוד לאוויר עם כמות העוקבים המקורית שלו.
מעמד חוקי ורגולציה

עד לשנת 2017 נאסר על חברות הטלוויזיה לשלב תוכן שיווקי בתכניהן, באופן גלוי ובאופן סמוי. בשנת 2011 אף נקנסה זכיינית הטלוויזיה "קשת" ב-4 דקות פרסום בגין תוכן שיווקי בסדרה "רמזור" ששודרה בערוץ 2.
בספטמבר שנת 2015 הוקמה ועדת פילבר, בראשות מנכ"ל משרד התקשורת שלמה פילבר, במטרה לבצע רפורמה בשוק התקשורת בישראל ולהציע התאמות נדרשות בראייה הרגולטורית לעולם הטכנולוגי החדש ולצרכיו. במסגרת המנדט שניתן לוועדה נוסחו גם כללים לפרסום תוכן שיווקי בערוצי הטלוויזיה המסחריים בישראל. במסקנות הוועדה, בדו"ח שהוגש ב-29 ביוני 2016 נוסחו המלצות להסדרת התוכן השיווקי בדומה להמלצות של מועצת הכבלים והלוויין. יחד עם זאת, המלצות אלה טרם אומצו על ידי השר הממונה.
ב-21 בדצמבר 2016, הודיעה גם מועצת הכבלים והלוויין כי היא מאשרת תוכן שיווקי בערוצים הנמצאים תחת פיקוחה – ערוץ 9, ערוץ 24, ערוץ 20 והערוץ בשפה הערבית "הלא TV". על פי הכללים שנוסחו, יידרש יידוע מוקדם של הצופה על קיומו של תוכן שיווקי, וייאסר פרסום סמוי בתוכניות חדשות ואקטואליה, תוכניות ילדים ונוער, בסרטי תעודה ובתוכניות צרכנות. עוד קובעים הכללים כי מוצרים מסוימים אסורים בכל מקרה בתוכן שיווקי, בהם מוצרי טבק ועישון, אלכוהול ומזונות מזיקים.
בדצמבר 2021 נקבע ברשומות כי תוכניות טלוויזיה הכוללות תוכן פרסומי יציגו סימן זיהוי חזותי המורכב מהלחם האותיות ת' ופ' ("תוכן פרסומי").
במהלך השידור תוצג גם הודעה ש"תרוץ" בחלק העליון של המסך, בנוסח "בתוכנית זו משולב תוכן פרסומי“.
ראו גם

פרסום סמוי
שיווק באמצעות תוכן
הערות שוליים

↑  ארי פינס, ‏הכתבה הזאת היא לא תוכן שיווקי, באתר ‏מאקו‏, 21 בינואר 2015
↑  רועי גולדנברג, ‏כמה עולה לפרסם סטטוס בעמוד הפייסבוק "סטטוסים מצייצים"?, באתר גלובס, 14 בינואר 2015
↑   עודד ירון, שעות לאחר שסטטוסים מצייצים נפתח מחדש, פייסבוק סגרה את העמוד, באתר הארץ, 21 ביולי 2015
↑  רועי ברק, ‏קשת נקנסה ב-4 דקות פרסום בגין תוכן שיווקי ב"רמזור", באתר גלובס, 7 בספטמבר 2011
↑  דו"ח ועדת פילבר המלא
↑  אלירן מלכי, לראשונה: כללים לתוכן שיווקי בשידורי טלוויזיה בישראל, באתר כלכליסט, 21 בדצמבר 2016
↑  קובץ התקנות 9789, באתר נבו הוצאה לאור, ‏9 בדצמבר 2021.
↑   רפאלה גויכמן, אחרי הסיגריות והמזון המזיק: כך יסומן תוכן שיווקי בטלוויזיה, באתר TheMarker‏, 23 בינואר 2022
| מיסאינפורמציה |
| --- | --- | --- |
| מושגי יסוד | מיסאינפורמציה • דיסאינפורמציה • פוסט-אמת • פסאודו-מדע • אנטי-מדע • תאוריית קשר • שכתוב ההיסטוריה • אמיתנות (אנ') • תעמולה • שמועה • שקר |  |
| תקשורת | פייק ניוז • מפלגתנות (אנ') • חדשות סאטיריות (אנ') • עיתונות צהובה • שערורייה עיתונאית • שופר • תקשורת מגויסת • מסגור • הטיות פוליטיות בתקשורת • ספירלת השתיקה • תיבת תהודה • בועת הפילטר • מידע כוזב על מגפת הקורונה • מערך ההסברה של חמאס |  |
| מכחישנות | הכחשת המציאות • הכחשת שינוי האקלים • התנגדות לחיסונים • הכחשת איידס • הכחשת השואה • הכחשת רצח העם הארמני |  |
| בישראל | תאוריות הקשר על רצח יצחק רבין • תאוריות קשר הקשורות לחיות בישראל • מידע כוזב במלחמת חרבות ברזל • הכחשת טבח שבעה באוקטובר |  |
| שיווק | תוכן שיווקי • קליקבייט • פרסום סמוי |  |
| אוריינות מידע | אוריינות מידע (אנ') • אוריינות מדיה • אוריינות דיגיטלית • הפדרציה הבין-לאומית של ארגוני ספריות ומוסדות • הערכת מקורות • בדיקת CRAAP • מכון דוידסון לחינוך מדעי |  |
| בדיקת עובדות | בדיקת עובדות • רשת בדיקת העובדות הבין-לאומית • מהצד השני עם גיא זהר • לא רלוונטי • המשרוקית • פייק ריפורטר • סנופס • מכסחי המיתוסים |  |
כותרת לתוכן שיווקי באתר mako. הדף נראה ככל דף אחר באתר, ורק השורה המתחילה במילים "תוכן שיווקי מוגש על ידי..." מלמדת שזהו תוכן שיווקי.
סמל "תפ" (תוכן פרסומי), שמופיע בישראל בתוכניות טלוויזיה המכילות תוכן שיווקי לפי כללי הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו
דויד בראון ספידבק

| --- | --- |

David Brown Speedback GT, שנת 2019
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  דויד בראון אוטומוטיב (אנ')
 שנות ייצור:  2014 - היום
 הרכבה:  בריטניה בריטניה
 סיווג:  מכונית ספורט בתצורת קופה בסגנון גראן טוריסמו
 מרכב:  מנוע קדמי אורכי, הנעה אחורית
 אורך:  4,760 מ"מ
 רוחב:  1,860 מ"מ
 גובה:  1,350 מ"מ
 משקל:  1,920 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,750מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  V8 צילינדרים, 5.0 ליטר (5,000 סמ"ק) המפיק 503 כ"ס ב-6,000-6,500 סל"ד, יחס דחיסה 9.5:1 (מנוע יגואר מסוג "Jaguar AJ-V8 engine" (אנ') מיוצר משנת 2015)  V8 צילינדרים, 5.0 ליטר (5,000 סמ"ק) המפיק 601 כ"ס ב-2,500-5,500 סל"ד, יחס דחיסה 9.5:1 (מנוע יגואר מסוג "Jaguar AJ-V8 engine" (אנ') מיוצר משנת 2018)
 הילוכים:  תמסורת אוטומטית - 6 מהירויות מתוצרת "ZF Friedrichshafen" (אנ')
 מהירות מרבית:  250 קמ"ש
 צריכת דלק:  12.3 ליטר ל-100 ק"מ (משולב)
 קשר:  יגואר
דודי בראון ספידבק (באנגלית: David Brown Speedback) היא מכונית ספורט, בתצורת קופה בסגנון גראן טוריסמו מתוצרת יצרנית רכבי היוקרה בסדרות מוגבלות David Brown Automotive (אנ') הבריטית אשר מיוצרת משנת 2014 ועד היום בבריטניה.
"דויד בראון ספידבק"

דגם "דויד בראון ספידבק" הוצג לראשונה במונקו באפריל 2014.
מטה ומפעל היצרן ממוקם בכפר "Silverstone" (אנ') במחוז נורת'האמפטונשייר באזור מזרח המידלנדס.
מנוע קדמי - אורכי.
מנועי בנזין.
סוג הנעה: הנעה אחורית.
קיבולת מכל דלק - 71 ליטר.
תכנון היצרן לייצר עד 100 יחידות מהדגם.
מחיר היחידה בבריטניה (דגם "Speedback GT") עומד על 495,000 שטרלינג.
מחיר היחידה בבריטניה (דגם "Silverstone Edition" עומד על כ-600,000 שטרלינג (נכון לשנת 2018).
"דויד בראון ספידבק" > דגמים

"Speedback GT" - מיוצר משנת 2014.
"Speedback Silverstone Edition" - מיוצר משנת 2018.
"דויד בראון ספידבק" > תאוצות

תאוצה בין 0–97 קמ"ש היא 4.8 שניות (דגם "Speedback GT").
תאוצה בין 0–97 קמ"ש היא 4.3 שניות (דגם "Speedback Silverstone Edition").
תמונות

"דויד בראון ספידבק" דגם "GT", שנת 2019
"דויד בראון ספידבק" דגם "GT"
"דויד בראון ספידבק" דגם "GT"
"דויד בראון ספידבק", שנת 2019
"דויד בראון ספידבק", שנת 2017
"דויד בראון ספידבק" דגם "GT"
"דויד בראון ספידבק" דגם "Silverstone Edition", שנת 2018
"דויד בראון ספידבק" דגם "Silverstone Edition", שנת 2018
ראו גם

דויד בראון מיני רימאסטר
גראן טוריסמו
הערות שוליים

↑  "דויד בראון ספידבק" auto-motor-und-sport.de/news/david-brown-speedback-gt-2017
↑  "דויד בראון ספידבק" שנת 2019 autocar.co.uk/car-review/david-brown/speedback
↑  "דויד בראון ספידבק" roadandtrack.com/new-cars/future-cars/news/a7025/david-brown-automotive-jaguar
↑  "דויד בראון ספידבק" דגם "Silverstone Edition" topgear.com/car-news/geneva-motor-show/meet-ps744k-david-brown-speedback-silverstone-edition
בריקלין SV-1

| --- | --- |

Bricklin SV-1
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  Bricklin Canada Ltd. General Vehicles Inc.
 שנות ייצור:  1975–1974
 הרכבה:  קנדה
 סיווג:  מכונית ספורט
 אורך:  4,536 מ"מ
 רוחב:  1,717 מ"מ
 גובה:  1,226 מ"מ
 משקל:  1,597-1,574 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,438 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  V8 צילינדרים, 5,896 סמ"ק, המפיק 223 כ"ס ב-4,400 סל"ד, מנוע מתוצרת אמריקן מוטורס סוג מנוע "AMC V8 engine" (אנ')  V8 צילינדרים, 5,766 סמ"ק, המפיק 177 כ"ס ב-3,800 סל"ד, יחס דחיסה 8.1:1, מנוע פורד סדרה "Ford small block engine" (אנ') סוג מנוע "Windsor V8"
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 4 מהירויות מתוצרת "BorgWarner" (אנ') סוג תמסורת "T-10"  תמסורת אוטומטית - 3 מהירויות מתוצרת קרייזלר, סדרה "TorqueFlite" (אנ')  תמסורת אוטומטית - 3 מהירויות מתוצרת פורד סדרה "Cruise-O-Matic" (אנ')
 מהירות מרבית:  174 קמ"ש (מנוע "פורד" 5,766 סמ"ק המשודך לתיבת הילוכים אוטומטית)  172 קמ"ש (מנוע "AMC V8 engine" המשודך לתיבת הילוכים ידנית 4 מהירויות)  200 קמ"ש (מנוע "AMC V8 engine" המשודך לתיבת הילוכים אוטומטית)
 מעצב:  Marshall Hobart  Herb Grasse
בריקלין SV-1 (באנגלית : Bricklin SV-1) היא מכונית ספורט מתוצרת יצרנית מכוניות הספורט הקנדית Bricklin Canada Ltd. General Vehicles Inc (איט') אשר יוצרה בין השנים 1975–1974 בקנדה
"בריקלין SV-1"

יוצרו 2,854 יחידות
גוף דגם ה-"בריקלין SV-1" כולל הדלתות יוצרו מחומר מרוכב, חומרי פלסטיק/פולימר מחוזקים (FRP ראשי תיבות של Fibre-reinforced plastic) העשויים ממטריצת פולימר מחוזק עם סיבים. בנויים משרף אקרילי ("Acrylic resin" (אנ')) ספוג צבע המלכד סיבים של פיברגלס
2 דלתות בתצורה דלת בז-כנף ("Gull-wing door" (אנ')) + דלת אחורית
2 מושבים
מנוע קדמי
מנוע בנזין
סוג הנעה: הנעה אחורית 4x2
פנסים קדמיים נשלפים
"בריקלין SV-1" > תאוצות

תאוצה בין 100 - 0 היא 9.5 שניות (דגם מנוע פורד בנפח 5,766 סמ"ק המשודך לתיבת הילוכים אוטומטית)
תאוצה בין 100 - 0 היא 7.8 שניות (דגם מנוע "AMC" בנפח 5,896 סמ"ק המשודך לתיבת הילוכים ידנית 4 מהירויות)
תאוצה בין 100 - 0 היא 8.2 שניות (דגם מנוע "AMC" בנפח 5,896 סמ"ק המשודך לתיבת הילוכים אוטומטית)
תמונות

"בריקלין SV-1"
"בריקלין SV-1", שנת 1974
"בריקלין SV-1", שנת 1974
"בריקלין SV-1", שנת 1974
"בריקלין SV-1", שנת 1974 - מבט לתא הנהג ולוח מחוונים
"בריקלין SV-1", שנת 1974
"בריקלין SV-1"
"בריקלין SV-1", שנת 1974
"בריקלין SV-1"
ראו גם

מכונית ספורט
הערות שוליים

↑  "בריקלין SV-1" - היסטוריה web.archive.org/web/20161020033315
↑  "בריקלין SV-1" bricklin.org/BI_AboutTheBricklin
↑  "בריקלין SV-1 פורד" ultimatecarpage.com/car/1766/Bricklin-SV1-Ford
↑  דגמי "בריקלין SV-1",  שנת 1974 - מפרט automobile-catalog.com/make/bricklin/sv-1/sv-1/1974
אפרו-ארגנטינאים

אוכלוסיית האפרו-ארגנטינאים אשר מקורה בקבוצת עבדים אפריקאים שחורים שהובאו למלכות המשנה של ריו דה לה פלטה. לאוכלוסייה זו היה תפקיד משמעותי בהתהוות ההיסטוריה הארגנטינאית. במהלך המאה ה-18 ועד תחילת המאה ה-19, היוו האפרו-ארגנטינאים כמחצית מהתושבים במחוזות שונים ברחבי ארגנטינה. לאחר מכן, חלה ירידה חדה במספרם במהלך המאה ה-19. על פי מפקד אוכלוסין שנערך בארגנטינה בשנת 2010, גרו בשנה זו במדינה 149,493 אפרו-ארגנטינאים, כ-0.4% מהאוכלוסייה הכללית. 137,583 מהם הגיעו מאפריקה בעוד ש-11,960 מהם הגיעו ממקומות שונים (מרביתם מארצות הברית).
באמצע המאה ה-19 החל גל הגירה גדול לארגנטינה במהלכו היגרו כ-6.6 מיליון אנשים מרחבי העולם, מה שהביא לירידה באחוז האפרו-ארגנטינאים מכלל אוכלוסיית ארגנטינה. גל ההגירה לארגנטינה היה השני בגודלו בעולם בתקופה זו, כאשר הגדול ביותר היה לארצות הברית אליהן היגרו כ־27 מיליון אנשים.
סיבות נוספות לירידה באחוז האפרו-ארגנטינאים בארגנטינה היו אחוזי תמותה הגדולים של תינוקות, מלחמת הברית המשולשת, ומחלות מידבקות.
בתחילת המאה ה-20 הגיעו מהגרים מכף ורדה, כאשר על פי ההערכות גרים כ-10000 אנשים בארגנטינה אשר מוצאם מכף ורדה.
בשנת 2005 נערך מחקר שבו נבדק אחוז האנשים בעלי שורשים אפריקאים בשתי שכונות - מונסרט בבואנוס איירס, וסנטה רוזה במחוז סנטה פה. על פי תוצאות הסקר, 3% מהאוכלוסייה הציגו עצמם כבעלי שורשים אפריקאים. נתון דומה לזה הוערך על ידי המכון לחקר הגנטיקה, פילוסופיה ושפות של אוניברסיטת בואנוס איירס, שהעריכו כי ל-4.3% מהאוכלוסייה יש סממנים גנטיים אפריקאים.
מקור האפריקאים במהלך הקולוניה הספרדית

במהלך המאה ה-19 העבודות העיקריות באמריקה היו כריית מכרות פחם וחקלאות, שהתבצעו בעיקר על ידי עבדים. לעבדים היה יתרון על פני המקומיים כיוון שהיו עמידים יותר בפני המחלות האירופיות כתוצאה מהקרבה הגאוגרפית בין שתי היבשות. בנוסף, היו רגילים למזג האוויר המקומי מכיוון שהוא דומה למזג האוויר האפריקאי. העבדים הראשונים נכנסו דרך נמל בואנוס איירס בשנת 1598 אך אלו הובאו בצורה מחתרתית בלי ידיעתן של שלטונות ספרד. זרם העבדים שנכנסו ליבשת גדל כאשר מלכי ספרד החלו למכור רישיונות להחזקת עבדים מאפריקה (הרישיונות ניתנו בעיקר לחברות ספרדיות ופורטוגזיות).
ב-1713 לאחר ניצחון במלחמת הירושה הספרדית, קיבלה אנגליה מונופול על הבאת העבדים לאמריקה. אלו חלק מהחברות אשר השתתפו בהעברת עבדים מאפריקה לאמריקה:
South Sea Company (אנגליה)
Compañía Marina de Guerra (פורטוגל)
Real Compañía de Filipinas (ספרד)
Compañía de Bristol (אנגליה)
Su Majestad Fidelísima (פורטוגל)
Marina de Guerra (צרפת)
Enrique Clark y Compañía (אנגליה)
בתקופה שקדמה למאה ה-16 מעט עבדים הגיעו לארגנטינה, ומתוכם הרוב הגיעו מכף ורדה. מהמאה ה-16 ואילך ריכוז העבדים בארגנטינה עלה, כאשר מרביתם הגיעו מטריטוריות שקרויות כיום: מדינות אנגולה קונגו וגינאה המשוונית.
כ-60 מיליון אפריקאים נשלחו לאמריקאים כעבדים, מתוכם כ-12 מיליון בלבד הגיעו אליהם בחיים. מרביתם הגיעו ליבשת אמריקה לנמלים של בואנוס איירס, מונטווידאו, ולפראיסו וריו דה ז'ניירו.
העבדים עבדו בעיקר בעבודות החקלאות, עבודות הבית, גידול בעלי חיים ומעט עסקו באמנות. העבדים שעסקו באמנות, מכרו את יצירותיהם בערים והעבירו לבעליהם את הכסף שקיבלו מהמכירה.
על פי סקר ארצי שנערך בשנת 1778, שחורים היוו חלק מרכזי מהאוכלוסייה וריכוז גבוה נצפה בעיקר במחוזות חקלאים. הם היוו כ־54% מהאוכלוסייה במחוז סנטיאגו דל אסטרו, 52% במחוז קטמרקה, 46% במחוז סלטה, 44% במחוז קורדובה, 42% במחוז במחוז טוקומן, 24% במחוז מנדוזה, 20% במחוז לה ריוחה, 16% במחוז סאן חואן, 13% במחוז חוחוי ו-9% במחוז סאן לואיס. בעיר בואנוס איירס נרשמו כ־15719 ספרדים, 1288 אינדיאנים ו-7268 שחורים. בשנת 1810 נערך סקר ארצי נוסף אשר מנה כ־22793 ספרדים, כ־9615 שחורים וכ־150 אינדיאנים.
השחורים בתהליך העצמאות של ארגנטינה

ב-1801 מיליציות של שחורים ומולאטים חופשיים התמקצעו והפכו לכוחות סדירים. הם הוצבו בבואנוס איירס, מונטווידאו ואסונסיון. בשנת 1806, לאחר הפלישה הבריטית, מיליציות אלו חוברו לכוחות אינדיאנים ויצרו את גדוד "דה קסטס". בנוסף חוברה מיליציית עבדים להגנת בואנוס איירס במצב חירום אך הם לא קיבלו כלי נשק. לאחר מהפכת מאי גדוד "דה קסטס" היווה חלק מהרגימנט "פארדוס ומורנוס" אשר נלחם ברוב הקרבות של מלחמת העצמאות של ארגנטינה.
במהלך הפלישה האנגלית לאמריקה החל מרד של השחורים כנגד המשטר בבואנוס איירס, שנעשה מתוך המחשבה כי האנגלים באים לשחררם. עם זאת כשהגנרל ויליאם ברספורד האנגלי הודיע שמעמדם של העבדים לא ישתנה, העבדים השחורים פנו נגדו ועזרו להבסת הכוחות הפולשים האנגלים. לאחר הבסת האנגלים החליט השלטון בבואנוס איירס כי צריך למצוא דרך להפסיק את העבדות בשטחו. מיעוט מהעבדים שלחמו נגד האנגלים שוחרר מעבדות, זאת על ידי הגרלה או בחירה של הבעלים שלהם.
לקראת סוף "מהפכת מאי" השלטון שעלה החליט לגייס גיוס חובה את כלל העבדים. כמו כן הוחלט שעבד ששירת מעל 5 שנים יקבל חופש. גישת השלטון לעבדים הייתה גישה חיובית, אמנם עדיין היו פערים גדולים ומחלוקות בצבא:
החיילים השחורים קיבלו חצי מהשכר שקיבלו החיילים הספרדים.
השחורים לא הורשו לקחת חלק בחיל הפרשים.
הם לא קיבלו תפקידי פיקוד.
כאשר המהפכה הושלמה עלה שלטון דמוקרטי לחלוטין שהצליח לשפר את מעמד העבדים.
הרגימנט של "פרדוס ומורנוס" הפך למקצועי לחלוטין.
החיילים השחורים החלו לקבל תפקידי פיקוד.
שחרור מוחלט

חואן מנואל דה רוסס שלט בארגנטינה בין השנים 1829–1852. בתקופת כהונתו התמקד בהגנה על האוכלוסיות החלשות ובניהן אוכלוסיית האנשים השחורים שהיוו כ-30% מאוכלוסיית בואנוס איירס בתקופה זו. יחסיו לשחורים היו שנויים במחלוקת, מצד אחד לא פעל להפסקת העבדות גם תקופה ארוכה לאחר עלייתו לשלטון, אך מנגד הוביל לשיפור במעמדם של העבדים. ב-1840 הודיע דה רוסס על ביטול העבדות ושחרר את העבדים לחופשי.
בשנת 1853 החלטה זו קיבלה תוקף, זאת לאחר ששלטונות ארגנטינה הצביעו באופן סופי על ביטול העבדות בכל שטחה. בשנת 1860 החלו ליישם את ההחלטה וגם בעלי עבדים בעלי אזרחות זרה הוכרחו לשחרר את העבדים שלהם.
בתקופת כהונתו של דומינגו סרמיאנטו התרחשו שני אירועים מרכזיים שגרמו לתמותה נרחבת בקרב השחורים בארגנטינה: "מלחמת הברית המשולשת" (1864-1870) והתפרצות של "קדחת צהובה" בבואנוס איירס (1871).
עם שחרור השחורים מעבדות, השחורים חוו הפליה גדולה ולא זכו לתנאים דומים כמו לשאר האזרחים במדינה. רק 2 מתוך 14 בתי ספר בבואנוס איירס קיבלו אליהם ילדים שחורים, זאת אף על פי שהם היוו 15% מהאוכלוסייה.
לאן נעלמה האוכלוסייה האפרו-ארגנטינאית?

מתחילת המאה ה-19 אוכלוסיית השחורים בארגנטינה החלה להידלל במהירות עד שכמעט נעלמה לחלוטין, כשאחת התאוריות שעלו הייתה רצח עם (אנ') של אוכלוסיית האפריקאים השחורים על ידי הארגנטינאים הלבנים. ב-1887 אחוז השחורים עמד על 1.7% מהאוכלוסייה. מנקודה זו הפסיקו לספור את מספר השחורים בסקרים ארציים. כיום, על פי מחקר שנערך בשתי שכונות בארגנטינה, 3% מהאוכלוסייה יודעים שהם בעלי שורשים אפריקאים. על פי מחקרים ישנן כמה סיבות להידללות אוכלוסיית השחורים:
השחורים היוו חלק גדול מהכוחות הלוחמים ב"מלחמת הברית המשולשת", מלחמה זו גרמה לאבדות רבות.
מגפות, בעיקר מגפת הקדחת הצהובה בבואנוס איירס (1871) שגרמה תמותה נרחבת.
שחורים רבים היגרו לאורוגוואי, שם השלטון העניק יותר זכויות לשחורים.
הגירה לארגנטינה אחרי המאה ה-19 > מהגרים מכף ורדה

כיום חיים בארגנטינה בין 12,000 ל-15,000 צאצאים ממהגרים שהגיעו מכף ורדה, מתוכם כ-300 נולדו במדינה זו והיגרו.
ההגירה החלה בסוף המאה ה-19 והתעצמה במהלך המאה ה-20. הייתה משמעותית בעיקר בין השנים 1927–1933 ולאחר שנת 1946. הסיבה להגירה הייתה יובש גדול אשר שרר באזור כף ורדה.
מהגרים אלו היו ימאים ודייגים במקצועם לכן התיישבו ברובם באזורים עם נמל. 95% מהם עסקו במקצועות ימיים כגון דיג, ספינות משא וחלקם הצטרפו לחיל הים הארגנטינאי.
הגירה לארגנטינה אחרי המאה ה-19 > מהגרים ממקומות נוספים באפריקה

כיום אין מספרים רשמיים של מספר האפריקאים הגרים בארגנטינה אך מספרים לא רשמיים מצביעים על עלייה חדה במספר המהגרים. בין השנים 2004–2012 נבחנו כ-100 אישורי תושבות ממהגרים סנגלים, ובין השנים 2013–2016 המספר עלה ל-1000. ההגירה לארגנטינה נעשתה גם ממדינות אחרות כמו ניגריה, חוף השנהב, גאנה, קמרון וגמביה. רוב המהגרים הגיעו לארגנטינה עם השכלה תיכונית וחלקם אף היו בעלי תואר ראשון, אך התקשו במציאת עבודה מסודרת ומרביתם עבדו ברחוב.
הגירה לארגנטינה אחרי המאה ה-19 > מהגרים מהדומיניקנים

בתחילת 1990 ועד למשבר הכלכלי של 2001, היה גל הגירה ראשון ממדינות עניות לארגנטינה. מהגרים אלו באו לארגנטינה במטרה להרוויח כסף ולחזור למדינתם עם חסכונות. בגל ההגירה בין היתר הגיעו נשים דומיניקניות עם שורשים אפריקאים, מרביתן במטרה לעסוק בזנות, אם בצורה רצונית או שנפלו ברשת של סחר בנשים.
גל הגירה שני התחיל בשנת 2008. מספר בקשות הוויזה של נשים דומיניקניות עלו מ-663 ב-2007, ל-1168 ב-2008. השלטונות החלו להילחם בתופעה ולכן ב-2009 כ-166 נשים גורשו בחזרה למדינתם.
חלוקה טריטוריאלית של אפריקאים בארגנטינה

על פי סקר ארצי שהתבצע בשנת 2010 ישנם כ 2738 אפריקאים בארגנטינה. הטבלה הבאה מראה את חלוקת האפריקאים על פי מחוז.
| מחוז | מספר אנשים אשר נולדו באפריקה | טקסט הכותרת |
| --- | --- | --- |
| בואנוס איירס | 1176 | 43.00% |
| בואנוס איירס (פרובינציה) | 839 | 30.64% |
|  קורדובה | 143 | 5.22% |
| אנטרה ריוס | 82 | 2.99 |
|  מנדוסה | 77 | 2.81% |
|  סנטה פה | 73 | 2.66% |
|  סלטה | 50 | 1.82% |
|  ריו נגרו | 42 | 1.54% |
|  נאוקן | 38 | 1.38% |
| צ'ובוט | 26 | 0.95% |
|  קוריינטס | 23 | 0.84% |
|  סן חואן | 21 | 0.76% |
| לה פמפה | 18 | 0.66% |
|  טוקומן | 18 | 0.66% |
|  קטמרקה | 17 | 0.62% |
| מיסיונס | 16 | 0.58% |
|  סנטה קרוז | 14 | 0.51% |
|  סנטיאגו דל אסטרו | 13 | 0.47% |
|  צ'אקו | 11 | 0.44% |
|  טיירה דל פואגו | 10 | 0.36% |
|  לה ריוחה | 9 | 0.33% |
|  סן לואיס | 9 | 0.33% |
|  פורמוסה | 6 | 0.22% |
|  חוחוי | 6 | 0.22% |
| ארגנטינה | 2738 | 100% |
מין וקבוצות גיל

על פי הסקר הארצי שהתבצע בשנת 2010 מתוך 2,738 האפרו-ארגנטינאים החיים בארגנטינה, 1825 מהם גברים ו-913 נשים.
74 מהגברים בגילאי 0–14, 1514 מהם בגילאי 15–64 ואילו-237 מהם מעל גיל 65.
45 מהנשים הן בגילאי 0–14, 593 נשים בגילאי 15–64, ו-275 מהן מעל גיל 65.
מוזיקה

ההשפעה הגדולה ביותר של המהגרים מאפריקה על המוזיקה הארגנטינאית היא, ככל הנראה, המוזיקה המאפיינת את ריקוד הטנגו. מקורה במפגשים שערכו העבדים האפריקאים בבתי מפגש, שהתרחשו באישור בעליהם. מקור השם מגיע מ"צ'אנגו", שמו של אלוהי הרעם, הברקים, האש והצדק בתרבות היורובה.
גזענות

בארגנטינה, כמו בשאר המדינות באמריקה, הגזענות קיימת עוד מימי הקולוניה הספרדית. באותה תקופה מעמדם של השחורים האפריקאים היה נמוך אפילו ביחס לאינדיאנים. הגזענות קיימת גם באומנות הארגנטינאית כפי שניתן לראות בשירה אפית של מרטין פיירו. שבה מתואר מצב שבו הדמות הראשית "פיירו" רוקדת כאשר נכנס זוג שחורים. "פיירו" מקלל את האישה, והיא עונה לו בחזרה. בתגובה עונה לה פיירו: "אלוהים ברא את הלבנים, פטר הקדוש את המולטים, השטן את השחורים, בשביל לבייש את הגיהנום"
השלטונות בסוף המאה ה-19 התנגדו לשחורים, כאשר הצהירו לאחר סקר ארצי שנערך בשנת 1895,
"בקרוב האוכלוסייה תהיה מאוחדת ותיצור אישיות לבנה ומדהימה".
ב-9 באוקטובר 2006, נוצר "הפורום של אפריקאים וצאצאים של אפריקאים בארגנטינה" במטרת לשמר את התרבות ולהילחם נגד גזענות והפליה כנגד האוכלוסייה האפריקאית.
כיום בסלנג הארגנטינאי משתמשים בביטויים "שחור", "ראש שחור", "שחורים" ככינוי לאוכלוסיות החלשות. כיום משתמשים בשחור ככינוי גנאי שמתאר לא רק שחורים צאצאים לעבדים, אלא גם לאנשים בעלי שורשים אינדיאנים.
ראו גם

אפרו-ברזילאים
סחר העבדים האטלנטי
הערות שוליים

↑  Perfil demográfico y distribución espacial de afrodescendientes de y en Argentina, Argentina.gob.ar, ‏2021-11-08 (בספרדית)
↑   Stubbs, Josefina y Hiska N. Reyes (Eds.) Más allá de los promedios: Afrodescendientes en América Latina: Resultados de la Prueba Piloto de Captación en la Argentina. Buenos Aires: Universidad Nacional de Tres de Febrero. 2006.
↑
↑  Censo Nacional de Población, Hogares y Viviendas 2010. Capítulo 11, página 293.
↑   Carnese, Francisco R., Sergio A. Avena, Alicia S. Goicoechea et al.“Análisis antropogenético de los aportes indígena y africano en muestras hospi-talarias de la Ciudad de Buenos Aires”. Revista Argentina de Antropología Biológica 3: 79-99. Buenos Aires: Asociación de Antropología Biológica de la República Argentina. 200.
↑  Fotorreportaje: Cabo Verde, en Buenos Aires Diario Clarín 12/08/2009
1 2   «UNESCO (La ruta del esclavo en el Río de la Plata: su historia y sus consecuencias, página 36. Diego Luis Molinari (“Documentos para la Historia Argentina”, T. VII)»
1 2   Gomes, Miriam Victoria (2006). «La presencia negroafricana en la Argentina: pasado y permanencia»
↑  Arzac A.G., La esclavitud en la Argentina, p31
↑   Buenos Aires Negra, pág 168, Daniel Schávelzon
↑   «Caboverdianos: vientos de cambio, Revista del diario La Nación, 03/12/2009». Consultado el 31 de marzo de 2017.
↑   Dominicanas, víctimas de la trata, 18/04/2009 editorial del Diario Clarín
1 2    Instituto Nacional de Estadística y Censos (Argentina) (2010). Censo 2010 - Población total nacida en el extranjero por lugar de nacimiento, según sexo y grupo de edad (ver por provincias)
↑   La historia negra (y negada) del tango argentino
הדרך בה הגיעו עבדים ליבשת אמריקה
עבדים בארגנטינה
חיילים ארגנטינאים במלחמת הברית המשולשת