זיגפריד יגנדורף
הצלת יהודים בטרנסניסטריה

הזוג יגנדורף הגיעו יחד עם שאר המגורשים מעירם למוגילב-פודולסקי שהיא העיר הממוקמת לאחר מעבר הדנייסטר בעיירה אטאקי. הטרנספורטים הראשונים של יהודי מחוזות סוצ'אבה וקמפולונג לאחר השלמת הכיבוש הגרמני והעברת חבל ארץ זה לשליטת הרומנים הגיעו מעט קודם לכן וחלקם הועברו מייד לכפרי המחוז. מיד לאחריהם הגיעו גם היהודים המגורשים מרדאוץ, דורוהוי וצ'רנוביץ.
הגיטו בעיר מוגילב (כתחליף לגירוש לתוך טרנסניסטריה) נוצר כמעט בדרך מקרה כאשר יגנדורף נקרא לשלטונות ושם נדרש ושכנע אותם ביכולתו להרכיב קבוצת מומחים לתיקון והפעלה של תחנת החשמל. יחד עם חמישה מהנדסים וקומץ בעלי מקצוע מיומנים בנושאים טכניים שונים חשמלאים, נגרים, צבעים, מכונאים ועוד עלה בידו להשיב את זרם החשמל לעיר בתוך פחות משבועיים.
לפי זכרונותיו של יגנדורף: הוא הציג בפני המפקד הרומני רשימה של למעלה ממאה מומחים ופועלים יהודים ודאג לכך שגם בני משפחתם של העובדים היהודים שנשכרו יובאו בחשבון ויקבלו זכויות תושבות בעיר. לאחר שבועיים הסתיימו עבודות התיקון של תחנת הכוח ההרוסה ושוב היה לעיר אור וחשמל. לאחר מכן הזמינו הרומנים את יגנדורף לתקן מבני מינהל עבור המחוז והמשטרה והנפיקו מאות אישורי עבודה ושהייה נוספים עבור המגורשים. באמצע נובמבר 1941 בוטל לחלוטין מעמדה של מוגילב כעיר סגורה ליהודים (המשמעות מניעת גירוש יהודים מהעיר הקרובה לדנייסטר אל תוך טרנסניסטריה לאזורים קשים יותר להישרדותׂׂ). עשרת אלפים יהודים מועסקים בייצור.
לחברי קבוצת המומחים הוצאו מייד אישורים להישאר בעיר. בהמשך כבר בנובמבר 1941 נדרש יגנדורף לקבץ קבוצות נוספות להפעלת בית החרושת לכלים ובית היציקה המקומי (ה-טורנטוריה) שנמסרו להשגחתו. תוך חודשים ספורים הוא ואנשיו בנו את המפעל מחדש ובו נוסף לבית היציקה גם מחלקות לעיבוד שבבי כלי עבודה, מכבשים וחישול. באביב 1942 הופעלו גם מוסך ונגרייה. מגורשים במספר גדל והולך מצאו עבודה במחלקות השונות של המפעל ואליהם צורפו גם מתלמדים צעירים. המקום הפך למפעל רשמי תחת השם Turnatoria Din Moghilev - בית היציקה ממוגילב. המפעל נוהל על ידי יהודים מגורשים וכעבור זמן נוספו אל העובדים גם יהודים מקומיים ותושבים אוקראינים שעבדו שם קודם לכן בזמן השלטון הסובייטי.
המפעל ייצר בעיקר חלקי חילוף לציוד החקלאי והמכני של הקולחוזים שאותם הפעילו הרומנים כיחידת ייצור. עבודות ושירותים בוצעו גם עבור שלטונות רומניה אבל לא כללו ציוד לחימה. לפי ספר זכרונותיו של יגנדורף צצו ועלו תירוצים שונים כגון היעדר חומרי גלם, פגמים במכונות, חוסר ניסיון וכך הטורנטוריה לא ייצרה אף פריט שיהיה שימושי בקרבות. העבודה הבטיחה את קיום אוכלוסיית אוקראינה הכבושה ותודות לה גם העובדים ומשפחותיהם ויהודים נוספים נותרו בחיים.
בשלב הראשון הוצאו 500 אישורים מטעם מושל המחוז למועסקים בשלושת המפעלים הללו. כש-500 משפחותיהם היוו את גרעין הגיטו שלימים מנתה אוכלוסייתו 40 אלף מגורשים. תוך 12 יום מחלוקת האישורים הופעל מטבח שסיפק אוכל למועסקים. המטבח הלך והשתכלל ובשיא התפתחותו סיפק 27 אלף ארוחות ביום למגורשים במוגילב. בהמשך לקראת מרץ 1944, עבדו בטורנטוריה בבתי המלאכה, המחסנים והמטבח קרוב לאלף עובדים כך התאפשרה הצלה של אלפי בני משפחותיהם, מעשית התאפשר לכל עובד לייצג משפחה של עשר עד שתים עשרה נפשות.
העבודה במפעלים איפשרה קיום הן לעובדים והן למשפחותיהם, כבר בשנה הראשונה הלך וגדל מספר העובדים בבית היציקה לעובדים ניתנה מנת מרק יומית שלפעמים כללה גם חתיכת בשר ופרוסת לחם וגם הקצבת מרק ולחם לכל המשפחה. העובדים ענדו סרט ועליו השם והסמל "טורנטוריה" והתעודה שקיבלו העובדים הגנה עליהם ועל משפחותיהם מפני התנכלויות ומפני שילוח הלאה לתוך טרנסניסטריה שם התנאים היו קשים יותר.
בשנתו הראשונה של הגיטו, שררו בו תנאי חיים קשים ביותר כתוצאה מרעב, קרה, צפיפות נוראה, תנאי תברואה קשים ומגפת טיפוס הבהרות. עם זאת, תודות להתארגנות המהירה של הגיטו שמנעה הצעדה של שתי רבבות מגורשים במזג אוויר חורפי לפנים טרנסניסטריה, ניצלו אלפים ממוות. התמותה בגיטו הייתה גבוהה אך במהלך קיומו לא פחת מספר המגורשים בו מארבע רבבות בשל ההתגנבות והנהירה אליו מכל גיטאות החבל.
המגורשים החלו להתארגן כבר בחודש הראשון לגירוש. ההתארגנות הראשונה של הקמת מטבח ליוצאי קהילת קמפולונג הייתה של ד"ר יונס קסלר ד"ר למשפטים עו"ד וסוציאליסט מווטרה דורניי. ד"ר קסלר פנה ליגנדורף בהצעה להקמת ועד (קומיטט) שיטפל בכל ענייניהם תוך תיאום עם קבוצות המגורשים בכל המחוז. במקביל הוצא ב-11 בנובמבר 1941, צו מטעם מושל טרנסניסטריה בשמו של אנטונסקו, להסדרת מעמדם ואופן התארגנותם של היהודים בטרנסניסטריה בו הורה למנות ראשי מושבות שייעזרו במנהיגי קבוצות שבאחריותם נוכחות היהודים במושבת הגירוש והנחה לגבי עבודות בשכר זעום של מי שמסוגל לכך כפועל פשוט, בעל מקצוע או מומחה. הוועד הכללי במוגילב הוקם ב-21 בנובמבר 1941 ויגנדורף מונה ליו"ר הוועד והוועדה הכלכלית.
סיפורם הנורא של היהודים בטרנסניסטריה היה קשה ובמרבית המחנות בטרנסניסטריה שאליהם הובאו היהודים, השתמשו הנאצים והרומנים בעלי בריתם באותן שיטות ובאותה אכזריות סדיסטית במטרה למחוק ללא יוצא מן הכלל את כל מה שהיה יהודי. על הגיטאות במוגילב ובסביבתה ניתן לומר שהיו חריגים. מרבית מבין כ-100 אלף המגורשים במחנות אלו (היו כ-60 גטאות) שרדו את האסון. הצלה זו כונתה "פלא מוגילב" (כינוי שניתן בספר מ-1947 Cartea Neagră "הספר השחור" של ההיסטוריון מתתיאס קארּפ שהיה עוזרו הקרוב ויד ימינו של וילהלם פילדרמן, יושב ראש איגוד הקהילות היהודיות ברומניה בתקופת המלחמה). אולם זאת הייתה תוצאה של סדרה של התרחשויות מקריות. המטה של השלטונות הרומניים והגרמנים היה בעיר. במצבי חירום יכול היה הוועד המרכזי היהודי לקבל גישה לפקידים שנתנו את הפקודות ובאמצעות התערבות מיומנת למנוע סבל רב. הרצון המקורי של שלטון הרומני היה לא לאפשר ליהודים להישאר בעיר, אך לאחר שנה ממועד הגירוש היו יותר מ-20,000 שנהנו מביטחון יחסי. הופעתו של המהנדס שמעון יגנדורף הייתה אחד מצירופי המקרים שהביאו ל"פלא" כאשר הצליח וקיבל אישור להפעיל את בית היציקה "Turnatoria" בו מצאו מספר רב של מגורשים עבודה והגנה מפני רדיפות.