stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ביולוגיה אבולוציונית
מנגנונים אבולוציוניים

המנגנונים האבולוציוניים המרכזיים הם ברירה טבעית, מוטציה, סחף גנטי, זרימת גנים, והזדווגות לא אקראית.
ברירה טבעית: יכולת ההישרדות ושיעור הרבייה של מין תלויים בכושר ההסתגלות של המין לסביבתו. תהליך זה נקרא ברירה טבעית. בתוך כל מין, לפרטים מסוימים עם תכונות מסוימות יש שיעורי הישרדות ורבייה גבוהים יותר מלאחרים (כשירות), והם מעבירים את התכונות הגנטיות הללו לצאצאיהם.
מוטציה: מוטציה היא שינוי ברצף ה-DNA בתוך גן או כרומוזום של אורגניזם. רוב המוטציות מזיקות, כלומר פוגעות באורגניזם שבו הן התרחשו ובסיכויי ההישרדות שלו, או נייטרליות, כלומר לא גורמות נזק לאורגניזם אך גם לא מביאות לו תועלת. עם זאת לעיתים קורה שמתרחשת באורגניזם מוטציה חיובית, כלומר מוטציה שמועילה לאורגניזם ומשפרת את סיכויי ההישרדות שלו.
סחף גנטי: סחף גנטי הוא תהליך השתנות של גנים באוכלוסייה. בניגוד לברירה טבעית, הסחף הגנטי קורה באופן אקראי. כלומר, שינוי גנטי משיג באופן מקרי אחיזה במין מסוים ומתפשט לפרטים רבים במין הזה. לסחף גנטי אפקט משמעותי יותר בקרב אוכלוסיות קטנות מאשר באוכלוסיות גדולות.
זרימת גנים: זרימת גנים היא העברת חומר גנטי ממאגר הגנים של אוכלוסייה אחת לאחרת. באוכלוסייה מתרחשת נדידה ממין אחד לאחר, וכתוצאה מכך נוצר שינוי בתדירות הופעת מטען גנטי מסוים באוכלוסייה שאליה הייתה הנדידה.
השילוב של כוחות אלה יוצר תופעות מורכבות רבות ואף גורם לבלבול. לדוגמה בעוד המוטציות הן מקריות, ורובן הגדול גורם לנזקים וגורם להעלמות המוטציה יחד עם האורגניזם הנושא אותה, העדפה לטובת מוטציות שמועילות לאורגניזם אינה מקרית. עם הזמן הדבר יכול לגרור שינויים מהותיים במבנה האורגניזם, בהתנהגות שלו או בתפקוד של רקמות או מבנים מולקולרים. לדוגמה בניסוי של ריצ'רד לנסקי על חיידקי אי-קולי, החיידקים הושמו בתריסר בקבוקים נפרדים, שבהם גלוקוזה וחומצת לימון, ובכל יום נלקחו חלק מהחיידקים לבקבוק חדש עם מנת מזון חדשה, כך שהתפתחו 12 "שבטים" שונים של חיידקים. באחד הבקבובים, לאחר 33 אלף דורות, התפתחו חיידקים שרמת האוכלוסייה שלהם גדלה פי 6 לעומת האוכלוסיות הקודמות, ודבר זה נשמר בדורות הבאים. התברר בהמשך כי בבקבוב זה התפתחה מוטציה שאפשרה לחיידקים לפרק ולאכול רק את הגלוקוזה אלה גם את חומצת הלימון. דבר זה נתן למוטציה ולצאציה יתרון אבולוציוני אדיר, והמוטציה הזו התפשטה והתקבעה במרחב הגנומי של שבט חיידקים זה.
לעיתים קרובות בריאתנים המתנגדים לאבולוציה טוענים כי אין זה הגיוני שסדר או מבנים מורכבים נוצרים באופן מקרי, שכן מוטציות הן מקריות. אולם טענה זו היא טענת איש קש. הסדר והמורכבות שמופיעים בתאים, באיברים ומערכות ביולוגיות לא נובע ממקריות גרידה, אלה משילוב של מקריות יחד עם לחץ חזק ובלתי מקרי של ברירה טבעית. בספר השען העיוור מדגים ריצ'רד דוקינס כיצד הוספת מנגנון ברירה שאינו מקרי יכול לשנות הופעה של סדר בתהליך מקרי, מסדר גודל של כמה מאות מילארדי שנים, לסדר גודל של כמה דקות.
היסטוריה

הרעיון של אבולוציה על ידי ברירה טבעית הוצע על ידי צ'ארלס דרווין ב-1859, אך הביולוגיה האבולוציונית, כדיסציפלינה אקדמית בפני עצמה, עלה בתקופת הסינתזה המודרנית בשנות ה-30 וה-40. ורק בשנות ה-80 כבר היו מחלקות לביולוגיה אבולוציונית באוניברסיטאות רבות. בארצות הברית אוניברסיטאות רבות יצרו מחלקות ל"ביולוגיה מולקולרית ותאית" או ל"אקולוגיה וביולוגיה אבולוציונית", במקום המחלקות הוותיקות יותר לבוטניקה וזואולוגיה.
בשל העובדה שהפיזיולוגיה והגנומיקה המיקרוביאלית מובנות טוב יותר, גם המיקרוביולוגיה הופכת כעת לדיסציפלינה אבולוציונית. משך הדור המהיר של חיידקים ווירוסים כמו בקטריופאג'ים מאפשר לחקור שאלות אבולוציוניות ביתר יעילות.
ביולוגים אבולוציוניים בולטים

ביולוגים רבים תרמו לעיצוב הדיסציפלינה המודרנית של ביולוגיה אבולוציונית. תאודוסיוס דובז'נסקי ו-EB Ford הקימו תוכנית מחקר אמפירית. רונלד פישר, סיוול רייט וג'ון הלדיין יצרו מסגרת תאורטית קולית. ארנסט מאייר בשיטתיות, ג'ורג' גיילורד סימפסון בפליאונטולוגיה ו-G. Ledyard Stebbins בבוטניקה עזרו ליצור את הסינתזה המודרנית. ג'יימס קרואו, ריצ'רד לוונטין, דן הארטל, מרקוס פלדמן, ובריאן צ'ארלסוורת הכשירו דור של ביולוגים אבולוציוניים.
צ'ארלס דרווין
ארסמוס דרווין
ריצ'רד דוקינס
תאודוסיוס דובז'נסקי
רונלד פישר
סטיבן ג'יי גולד
ג'ון הלדיין
סטיב ג'ונס
ז'אן-בטיסט דה לאמארק
לין מרגוליס
ארנסט מאייר
אלפרד ראסל וולאס
ראו גם

אבולוציה
ביולוגיה
אבולוציה של האדם
ארכנואידיטיס

| --- | --- |

חתך חזיתי בחלקו העליון של הראש המתאר את הרקמות העוטפות את המוח
 תחום:  נוירולוגיה 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  336605 
 MeSH:  D001100
 סיווגים
 ICD-11:  8E40.3 
 
אָרַכנואידיטיס (Arachnoiditis; בעברית גם דלקת הקרום העכבישי או דלקת קרום הקורים) היא מחלה נוירופטית כרונית הנגרמת על ידי דלקת והצטלקויות של הקרום העכבישי של המוח (קרום הקורים, ובלועזית: הקרום הארכנואידי).
קרום זה הוא הקרום האמצעי מבין שלושת הקרומים העוטפים את מערכת העצבים המרכזית הכוללת את המוח וחוט השדרה (האחרים הם הקרום הקשה – Dura mater, והקרום העדין – Pia mater); תפקידם של קרומים אלה יחד עם נוזל מערכת העצבים המרכזית (CSF), הוא הגנה על מערכת העצבים המרכזית והזנתה.
אטיולוגיה

הגורמים למחלה הם מורכבים ומשולבים. הם מתחלקים לשתי קבוצות עיקריות:
גורמים פנימיים (אינטרינזיים) – כוללים זיהומים שונים חיידקיים, פטרייתיים, טפיליים ונגיפיים, כגון שחפת, איידס, עגבת, ציסטיצרקוזיס ומחלה מנינגוקוקית. דימום, איסכמיה בשל הפרעות במחזור הדם, פציעות ותאונות בעמוד השדרה, גידולים שונים.
גורמים חיצוניים שמקורם בפעולות הרפואה (יאטרוגניים) – כוללים התערבויות רפואיות כמו ניתוחי גב, הקרנות, הזרקת חומרים ותרופות (כגון סטרואידים) לתעלת עמוד השדרה לצורכי טיפול הרדמה, דימות רפואי (בעיקר על ידי חומר ניגודי על בסיס שומני שהיה בשימוש עד אמצע שנות ה-80, הנקרא פנטופאק - pantopaque) או כל פעולה פולשנית אחרת לתעלת עמוד השדרה.
שכיחות המחלה

הרופא והחוקר ד"ר חורחה אנטוניו אלדרטי (J. A. Aldrete), מחבר הספר "ארכנואידיטיס: המגפה השקטה" (Arachnoiditis: The Silent Epidemic;‏ 2000), טוען כי ”לא ניתן לקבוע את שכיחותה של המחלה לפי הדיווחים בספרות המקצועית. גם לא על פי תביעות לחברות הביטוח או על פי סקרים באמצעות הדואר האלקטרוני, במיוחד כאשר מדובר במחלה שמרבית הגורמים לה הם יטרוגניים (נגרמים על ידי הרפואה). דבר זה כשלעצמו מונע דיווח הולם ומדויק.”
אין בנמצא מחקרים עדכניים, מדויקים ומספקים המציגים נתונים לגבי שכיחות המחלה. מחקרים אפידמילוגיים לגבי המחלה נתקלים במספר קשיים: מודעות נמוכה למחלה בקרב אנשי מקצוע והקהל הרחב, תת-אבחון, רמת דיווח נמוכה, קשיים באבחון בשל אופייה הרב מערכתי והבלתי-טיפוסי של המחלה, הופעת תסמינים תקופות ארוכות לאחר החשיפה לגורם המחלה, חפיפת תסמינים בשל בעיות רפואיות נלוות (כמו ניתוחי גב, פריצות דיסק, היצרות תעלת עמוד השדרה), חפיפת תסמינים עם מחלות אחרות כגון: טרשת נפוצה, פיברומיאלגיה, מחלות אוטואימוניות כמו זאבת או אדמונית[דרושה הבהרה], חוסר במעקבים רפואיים פרוספקטיביים ארוכי טווח, חוסר במערכות לאיסוף נתונים נרחב ורב תחומי, ועלות גבוהה של אבחון מדויק באמצעות MRI.
במחקרים נמצא ששכיחותה של המחלה במטופלים אשר אובחנו לאחר ניתוח גב כסובלים מתסמונת כשל ניתוח גב (Failed Back Surgery Syndrome) היא 10%–20%; במחקרים מסוימים השכיחות גבוהה אף יותר.
ארכנואידיטיס והרדמה אפידורלית בלידה – בספרות הרפואית קיימים תיאורים על ארכנואידיטיס קשה לאחר ביצוע הרדמה אפידורלית בלידה. אך במחקר שפורסם בשנת 2004, לא נמצאו עדויות לכך שהרדמה אפידורלית בלידה הנעשית באופן בטוח וללא פציעה של קרומי מערכת העצבים ודימום, מהווה סיכון ללקות בארכנואידיטיס. עם זאת, הופנתה ביקורת רבה כלפי מחקר זה בשל אופן ניהול המחקר, אופן איסוף הנתונים, היענות נמוכה יחסית של המשתתפות (60%) וזמן מעקב קצר לאחר ביצוע התהליך הרפואי, שעמד על שנה אחת בלבד לאחר ביצוע ההרדמה. נתון זה משמעותי מאוד, שכן בארכנואידיטיס, התסמינים עלולים להתפרץ זמן רב לאחר ביצוע הפרוצדורה הרפואית. כמו כן, במחקר לא נלקחו בחשבון ריבוי הרדמות אפידורליות באותה אישה, בשל מספר לידות. לפיכך, אין כיום עדיין תשובה מחקרית ברורה האם הרדמה אפידורלית בלידה, שהיא הליך רפואי נפוץ בקרב נשים בריאות, מהווה סיכון ללקות במחלה. מסקנת המומחים בתחום היא שלצורך מתן תשובה על שאלה זו, נדרשים מחקרים נוספים - פרוספקטיבים, ארוכי טווח ורב מרכזיים.
מאפייני המחלה > פתוגנזיס - תהליך היווצרות המחלה

הקרום העדין וקרום העכביש הם קרומים שבריריים ורגישים ביותר לחדירות, פציעות, או למגע עם חומרים כימיים. התגובה לפציעה מסוג כלשהו בקרומים אלו, דומה לפציעה של רקמות סרוטיות נוספות בגוף, כמו קרום הצפק (Peritoneum), כיס הלב (Pericardium), וקרום האדר (Pleura). נזק לכלי הדם בקרום הקשה וסביבו, מונע אספקת דם נאותה. העדר אספקת דם נאותה, וכן איסכמיה, גורמים לפעולתם של ציטוקינים (מספר אנזימים הנושאים תאי דם לבנים ותאים מזנכמליים). קרוב לוודאי שפגוציטים ואנזימים מזרזי קרישת דם (כגון פיברין), נמהלים ונשטפים עם נוזל חוט השדרה (CSF), דבר המונע מהארכנואיד לנטרל את היווצרות הרקמה הצלקתית בעת גירוי הקרום, ולכן תהליך ההצטלקות אורך זמן רב. אל הרקמה הפיברוטית פולשים פיברוציטים היוצרים קולגן. תיתכן הסתיידות של הרקמה הפיברוטית. ישנה "פלישה" של תאי קולגן אל רקמת הארכנואיד הפגועה, דבר היוצר הדבקויות המובילות לכליאה ולחץ על שורשי העצבים בשל "התכווצות" הרקמה. חלקים מן הוורידים במקום נכלאים אף הם ברקמת הצלקת הנוקשה, דבר המוביל לגודש של דם ורידי - היפרמיה. במקרים של קיום חומר ניגודי ממיאלוגרפיה, גם החומר עצמו "מתערבב" בתוך מבנה הרקמה המצולקת.
מאפייני המחלה > שלבי המחלה

שלבי המחלה תוארו בשנת 1978 על ידי ד"ר צ'ארלס בורטון.
השלב הראשון: רדיקוליטיס (Radiculitis) – שורשי העצבים בחוט השדרה מודלקים וכלי הדם הסמוכים גדושים ומורחבים (היפרמיה). החלל התת-עכבישי נדחק בשל נפיחות שורשי העצבים ונעלם באופן חלקי. תחילתה של רקמת קולגן מצולקת (פיברוזיס) מתחילה להופיע.
השלב השני: ארכנואידיטיס – שטח הרקמה המצולקת גדל ומתרחב, ושורשי העצבים מתחילים להידבק זה לזה ולקרום הדורה.
השלב השלישי: ארכנואידיטיס דביקה (Adhesive arachnoiditis) – בשלב זה ישנה כליאה שלמה של שורשי העצבים בתוך רקמה מצולקת ופיברוטית. הכליאה והלחץ שנוצרים עליהם כתוצאה מכך, מובילים לאטרופיה. הרקמה המצולקת מונעת מגע של שורשי העצבים עם נוזל עמוד השדרה. ארכנואידיטיס קשה מסוג זה עלול להיות הרסני, ולגרום למניעת זרימת נוזל עמוד השדרה בשטח הנגוע. במקום הנגוע עלולות להיווצר ציסטות ובתוכן כליאה של נוזל עמוד השדרה, של חומר הניגוד השומני (במקרים של מיאלוגרפיה) או להסתיידות של הנגעים בקרום הארכנואיד.
תסמיני המחלה

המקום השכיח ביותר להופעת המחלה הוא בעמוד שדרה מותני, אך הנגעים בקרום הארכנואיד עלולים להופיע לכל אורך עמוד השדרה, במיוחד במקרים של ארכנואידיטיס על רקע חומר הניגוד פנטופאק. אופי התסמינים במחלה נרחב; במאמר שפורסם ב-Journal of the Royal Society of Medicine ב-1990 מציינים המחברים שאופי התסמינים במחלה שונה מאדם לאדם. לפיכך האבחון מצריך פעמים רבות יצירתיות ו"גמישות" מחשבתית ומקצועית.
תסמיני המחלה עשויים להופיע זמן רב לאחר החשיפה לגורם המחלה, לעיתים עשרות שנים (30-20). מחלה זו מאופיינת במגוון רחב של תסמינים, חלקם לאו דווקא נוירולוגיים, כלומר: אופי הבעיה ייראה כבעיה שהיא מחוץ למערכת העצבים. לפיכך, פעמים רבות היא באה לידי ביטוי כמצבור של תסמינים בלתי ספציפיים, בעלי אופי מגוון ורב-מערכתי. התסמינים גם לא תמיד יתנהגו על פי פיזור עצבי אנטומי, דבר המציב אתגר קליני מורכב מבחינת קביעת האבחנה.
המאפיין הבולט והנפוץ ביותר במחלה הוא כאב קשה בעל אופי נוירופטי, המתאפיין בתחושת צריבה קשה ובערה של המקום הכואב המלווה פעמים רבות ב"זרמים חשמליים", תחושת "לחץ" ודקירות פולחות. הכאבים מופיעים בדרך כלל בגפיים התחתונות, גב תחתון, עכוזים, אזור הפרינאום ואיברי המין ובטן תחתונה. כאשר נגעי הארכנואידיטיס גבוהים יותר בעמוד השדרה (עמוד שדרה חזי וצווארי), עלולים להופיע כאבים בחזה, בידיים, בצוואר ובפנים. תופעות אלה מתגברות בתנועה ובעת ולאחר פעילות גופנית ולו הקלה ביותר, וכן לאחר ישיבה או עמידה ממושכות. מאפיין נוסף הוא השהייה בהופעת הכאב לאחר שמעוררים אותו, התרחבות הכאב מעבר לגבולות פיזיולוגיים מוגדרים, ואלודיניה (allodynia) - כאב הנגרם ממגע בלבד בלחץ ובמגע של בגדים על הגוף או אף כלי המיטה. כמו כן הופעתן של "תחושות מוזרות", כמו זרימת מים קרים על פני העור או "הליכת חרקים" על העור. מאפיין נוסף הוא הופעתם של הכאבים בשעות הערב.
תסמינים נוספים כוללים: התכווצויות ועוויתות שרירים, או כאב פתאומי בשרירים, תחושת הירדמות, נמלול, ירידה בתחושה, ירידה בהחזרים גידיים, חולשת גפיים, נוקשות פרקים וכאבים בפרקים, הפרעות ביציבות ובשיווי משקל, תסמונת הרגליים הבלתי שקטות במיוחד בשכיבה (restless leg syndrome,‏ RLS), אריתרומללגיה (Erythromelalgia), יובש בעיניים והפרעות בראייה, יובש וכיבים חוזרים ברירית הפה, בעיות שיניים, הפרעות בשליטה על סוגרים, הפרעות בתפקוד המיני, תחושת מלאות לאחר אכילה, קשיים בבליעה, קוצר נשימה, הפרעות שינה, אי סבילות לחום, תחושת "שפעת" וחולשה קיצונית, הפרעות בריכוז, והפרעות בדיבור (דיספוניה).
הגורמים המעוררים ומחמירים את התסמינים במחלה זו (על פי סקר ניו זילנד): פעילות גופנית, תנוחה – ישיבה ממושכת, עמידה ממושכת, הליכה ממושכת, התכופפות, טיפולים (פיזיותרפיה, אוסטאופתיה, כירופרקטיקה, הידרותרפיה, אקופונקטורה), מזג אוויר ושינויים בטמפרטורת הסביבה ובלחץ ברומטרי, וגורמים ספציפיים כמו מתחים נפשיים, מחלה חריפה נלווית, ותופעות לוואי של תרופות.
הטיפול במחלה

על פי דעת מומחים, העדר ממצאים בבדיקות הדמיה לא שולל קיומה של מחלת הארכנואידיטיס, אם קיימים תסמינים קליניים המעידים על קיומה של המחלה. לפיכך, בנוסף לסריקות הדמיה כמו טומוגרפיה ממוחשבת, MRI ובדיקות נוספות, על תהליך האבחון להסתמך על אנמנזה קפדנית והיסטוריה רפואית מפורטת של החולה, תוך התייחסות מיוחדת לפעולות פולשניות לעמוד השדרה בעבר (על פי הספרות הרפואית – אפילו ניקור מותני בילדות); בדיקת EMG בדרך כלל תקינה בארכנואידיטיס.
למחלה אין כיום בנמצא טיפול המוביל לריפוי מלא, לכן חשובה ההתמקדות במניעתה. במקרים נדירים תיתכן הקלה ספונטנית בתסמינים, עד היעדרות מוחלטת שלהם. ככל שהמחלה מפושטת יותר וככל שהנגעים בארכנואיד רבים ונרחבים יותר, כך המחלה קשה יותר, גורמת לנכות ומוגבלות גדולות יותר וכך הטיפול מורכב יותר.
מכיוון שארכנואידיטיס היא מחלה נוירולוגית שכאב נוירופתי הוא אחד מתסמיניה המרכזיים, המסגרת הטובה לטיפול בה, היא מרפאת כאב בעלת ידע וניסיון בטיפול בכאבים ממקור נוירופתי, וגישה טיפולית רב תחומית.
טיפול תרופתי משולב יש להתאים לתסמינים השונים אותם מציג החולה. הטיפול הרווח כיום בכאב ממקור נוירופתי הוא באמצעות תרופות נרקוטיות ממשפחת האופטיים. יחד עם זאת, לטיפול זה מספר מגבלות, בעיקר כאשר מדובר בכאב עצבי מרכזי, כפי שהוא בא לידי ביטוי במחלה זו. לעיתים הוא מאבד מיעילותו ומצריך הגדלה מתמדת של מינון התרופה, לצורך הפקת שיכוך כאב. טיפול תרופתי המשולב עם הטיפול באופיאטים הוא באמצעות תרופות נוגדות פִּרכוסים (כמו Tegretol, Gabapentin). עם כניסת השימוש בקנאביס רפואי, ניתן כיום להוסיפו לטיפול הכולל בארכנואידיטיס.
טיפולים פולשניים: טיפולים כמו הזרקת סטרואידים אל תעלת עמוד השדרה, או בלוק עצבי באמצעות חומרי הרדמה, אינם יעילים ואף עלולים להחמיר את המצב באופן משמעותי (ברבים מהמקרים הם אלה שגרמו למחלה מלכתחילה). זאת משום שכל אלו פולשים אל חלל הארכנואיד הפגוע ממילא. במחקרים נמצא שניתוחים של כריתת הנגעים בארכנואיד אינם יעילים אף הם ואף עלולים להחמיר את המצב. טיפול נוסף המצוי כיום בשימוש הוא גירוי של חוט השדרה באמצעות מכשיר המושתל בחוליות עמוד השדרה - Spinal Cord Stimulation.
טיפולים פיזיותרפיים ומניפולציות שונות של עמוד השדרה, אינם מומלצים בשל הפוטנציאל שלהם להחמיר את התסמינים. בסקר שנערך באמצעות האינטרנט ופורסם בכתב העת לפיזיותרפיה Physiotherapy Research International ב-2005[דרושה הבהרה] נמצא שפיזיותרפיה מחמירה את הכאבים ואת התופעות הנוירולוגיות, ולכן הומלץ לנהוג בזהירות רבה בחולים אלה. ההמלצה היא על הפעלה מאוד עדינה ללא מתיחות, כיפופים או מניפולציה כלשהי של עמוד השדרה. תוכנית כזו צריכה להיות מותאמת לכל מטופל באופן אישי.
פרוגנוזה

ארכנואידיטיס היא מחלה כרונית גורמת סבל וחשוכת מרפא, המהווה עדיין אתגר מורכב למחקר הרפואי ולרפואה הקלינית ברמת המניעה, האבחון והטיפול. זאת במיוחד משום שברבים מן המקרים נגרמת המחלה במצבים בהם הרפואה מנסה לטפל בבעיית בריאות אחת ויוצרת בעיית בריאות אחרת, קשה וחמורה.
במחקרים נמצא שהמהלך הכללי של המחלה בא לידי ביטוי במספר תצוגות:
התקדמות הדרגתית איטית ועקבית.
תנודות בחומרת התסמינים עם מחזוריות של הטבה-נסיגה.
ללא שינוי במצב הקיים מאז התפרצות המחלה.
החמרה משמעותית והזדקקות לעזרי ניידות ועזרים רפואיים אחרים.
אופייה של המחלה בלתי צפוי ואין גורמים מנבאים אשר יצביעו מהו כיוון המחלה אצל כל אדם ואדם. עבור רבים מהלוקים בה היא כרוכה בסבל, במוגבלות, בנכות ובשינוי מוחלט של אורח חייהם הקודם להתפרצות למחלה עד כדי ריתוק לביתם. עם טיפול תרופתי נכון ומאוזן ועם תמיכה וסיוע של בני משפחה ואנשי מקצוע בתהליך ההסתגלות לאורח חיים המצריך התמודדות עם מחלה כרונית מורכבת, ניתן לשקם אורח חיים של רווחה יחסית.
מיאלוגרפיה המדגימה ארכנואידיטיס של עמוד השדרה המותני
בכחוס (קאראווג'ו)

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  קאראווג'ו
 תאריך יצירה:  1596 (לערך)
 טכניקה וחומרים:  שמן על בד
 ממדים בס"מ
 רוחב:  85 ס״מ 
 גובה:  95 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  Italian Baroque painting 
 מספר יצירה:  5312 (גלריית אופיצי) 
 מיקום:  גלריית אופיצי, פירנצה
 
בכחוס הוא ציור שמן של האמן האיטלקי קאראווג'ו משנת 1596 לערך. היצירה מוצגת בגלריה אופיצי בפירנצה.
ביצירה ניתן לראות את האל בכחוס השוכב וסביבו ענבים ועלי גפן, ועל שולחן אבן מולו צלחת פירות וקנקן יין אדום. בידו השמאלית בכחוס מחזיק ולכאורה מציע לצופה גביע מוזהב של יין.
היצירה צוירה זמן קצר לאחר שקאראווג'ו עבר לביתו של הפטרון הראשון שלו - הקרדינל דל מונטה, ומשקפת את תחומי העניין של חברי הקרדינל - ההומניזם והמסורת היוונית העתיקה.
הציור מציג בפועל נער שיכור הלובש סדין, וזה בניגוד למקובל באותה עת, של ציור אלים יווניים בצורה "מושלמת" של אנשים בוגרים. יש סברה כי הנער בציור הוא חברו של קאראווג'ו - מריו מיניטי.
הקנקן זכה להתעניינות רבה בשל העובדה שלאחר ניקוי הציור ניתן לראות עליו את ההשתקפות של האמן מצייר את התמונה. הפירות מייצגים את הגישה הנהנתנית המכונה "קרפה דיים" (Carpe diem) - "חייה את היום", בניגוד לציורי הממנטו מורי (Memento mori) - "זכור את יום המוות!".
חלק מהמלומדים סבורים שמאחר והדוגמן לא יכול היה להחזיק את ידו מושטת זמן ארוך מספיק על מנת שהוא יצויר, קאראווג'ו, בעת שצייר החזיק מולו מראה וצייר למעשה את ידו הימנית המשתקפת במראה (והיד השמאלית בתמונה היא למעשה יד ימנית).
הנוער הדרוזי

| --- | --- |

סמליל התנועה
 שם מלא:  תנועת הנוער הדרוזי בישראל
 תאריך ייסוד:  2001
 מספר חניכים (על פי משרד החינוך):  11,791 (2015)
 מזכיר כללי:  עזאם נאיל
 יושב ראש:  חמד עמאר
 מיקום המטה:  שפרעם
 תנועת הנוער הדרוזי
תנועת הנוער הדרוזי היא תנועת נוער שנוסדה בשנת 2001 ומוכרת על ידי משרד החינוך החל משנת 2005. לתנועה פעילות בכל היישובים הדרוזים בישראל.
התנועה דוגלת בהקניית ערכים של המסורת והמורשת הדרוזית, של גאווה ישראלית, אהבת המולדת ואזרחות טובה. התנועה מחנכת לערכי אנוש אוניברסאליים כגון אמת, מוסר וצדק, תוך שימת דגש על שוויון בין בני אדם ועל כבוד האדם וחירויותיו.
מרכז התנועה ממוקם בשפרעם. מייסדה ויושב ראש התנועה הוא חבר הכנסת חמד עמאר.
מטרות התנועה הן לטפח ולשמר את התרבות והמורשת הדרוזית, תוך טיפוח תודעה ישראלית וחינוך לדמוקרטיה ולדו-קיום.
התנועה הקימה מרכזי הכשרה ומועדונים לילדים ובני נוער מכיתות ד' - יב', בכל הכפרים הדרוזים. פועלת לקליטת נוער מעוט יכולת ותומכת בנערים יתומי צה"ל וכאלה שעזבו את בתי הספר, כמו גם משלבת ילדים בעלי מוגבלויות שונות בפעילותה.
סמלה של התנועה מורכב מסמל כוכב הצבעים הדרוזי וממגן דוד המייצג את השילוב בין החוויה הדרוזית לישראלית.
התנועה מתמקדת בחשיבות השירות בצה"ל, תוך טיפוח הזהות הדרוזית. מעודדת את חניכיה לפעילות התנדבותית ולחינוך לסובלנות ולפלורליזם חברתי.
גלריה

סמל התנועה
סניף התנועה בעין אל אסד
סניף התנועה בפקיעין
סניף התנועה בפקיעין
סניף התנועה בפקיעין
בעיית הפצת מפתחות

בקריפטוגרפיה, בעיית הפצת מפתחות (key distribution problem) ובעיית תחזוקת מפתחות, הן בעיות העוסקות בהיבטים קריפטוגרפיים של העברה, ניהול ותחזוקה של מפתחות-הצפנה סודיים באופן בטוח בין שתי ישויות או יותר המתקשרות ברשת. לאור העובדה שבפרוטוקול הצפנה העושה שימוש באלגוריתם סימטרי כדי להצפין את תעבורת הרשת, יש צורך להעביר את מפתח ההצפנה מהשולח למקבל כדי שהאחרון יוכל לפענח את המסרים שקיבל. אם יפול מפתח ההצפנה לידי צד שלישי ('אויב' או 'מתחרה') במהלך ההעברה, הדבר משפיע מיידית על ביטחון הפרוטוקול: היריב יכול להשתמש במפתח זה כדי לפענח את כל תעבורת הרשת שהוצפנה באמצעותו.
שמירת מפתחות הצפנה בסוד מחייבת הפעלת אמצעים קריפטורפיים או פיזיים כמו כספת כדי להגן עליהם מפני חשיפה. בעיה זו מחריפה אף יותר כאשר מספר המשתתפים גדול. לצורך המחשה, כאשר 15 משתמשים מעוניינים לנהל התקשרות בטוחה ביניהם, הם צריכים בסך הכול 105 מפתחות, כשכל משתמש צריך להחזיק ב-14 מפתחות. מספר זה גדל באופן מעריכי ככל שמספר המשתתפים עולה. בניסוח כללי, עבור רשת של  n משתמשים נדרשים בסך הכול  \textstyle {n \choose 2}={\frac {n(n-1)}{2}} מפתחות. ברשת מרובת משתמשים אין שום דרך מעשית לאחסן מספר כה גדול של מפתחות בסודיות.
המשתתפים בהתקשרות משתמשים בערוץ פתוח, כלומר רשת תקשורת הנגישה לכל אדם, כגון רשת האינטרנט, כך שההנחה היא שאפשר לצותת להם בקלות. הבעיה נובעת מהעובדה שאין בידי המשתתפים ערוץ בטוח כדי לשתף בו את מפתח ההצפנה ביניהם. ייתכן שלא נפגשו מעולם ואף אינם מכירים זה את זה. העברת המפתח על ידי שליח גם היא לא בטוחה לגמרי ואף אינה מעשית אם הם רחוקים זה מזה. הם יכולים להעביר את מפתח ההצפנה בדרכים אחרות כמו באמצעות הדואר או הטלפון, אולם גם אמצעים אלה ניתנים לניטור בדרכים פשוטות. מלבד זאת, אם קיימת דרך בטוחה להעברת מפתח ההצפנה, ייתכן שהמשתתפים יוכלו לנצלה כדי להעביר את המידע עצמו ואז לא יהיה צורך בהצפנה כלל.
בעבר, כאשר ההצפנה שימשה בעיקר צבאות, דיפלומטים ומרגלים, העברת המפתח הסודי בוצעה במפגש אישי או על ידי בלדר שהיה נאמן על הצדדים. אולם במסחר הנעשה דרך רשת האינטרנט, הכולל אינספור עסקאות או פעולות, שיטה זו אינה מעשית.
הגדרה כללית

פרוטוקול שפותר את בעיית הפצת המפתחות נקרא בכללות פרוטוקול שיתוף או יסוד מפתח (Key establishment) והוא אלגוריתם הכולל סדרה של מהלכים או חילופי מסרים בין שני משתתפים או יותר ברשת תקשורת פתוחה, שבסיומם המשתתפים הלגיטימיים משתפים ביניהם מפתח סודי כך שהם סמוכים ובטוחים שמלבדם אין איש יודע מהו. בעיקרון אפשר להשתמש בו כמפתח הצפנה להצפנת ההתקשרות ביניהם באמצעות אלגוריתם סימטרי מהיר כמו AES, אולם כדי לא לחשוף את אלגוריתם ההצפנה לחולשות שעלולות להיות במפתח שנגזר, מומלץ לא להשתמש בו ישירות אלא לגזור ממנו מפתח אחר באמצעות פונקציית גזירת מפתח (Key derivation function) בקיצור KDF. לדוגמה אפשר להשתמש בפונקציית גיבוב. המפתח הסודי המשותף שנגזר בסופו של דבר נקרא בדרך כלל מפתח שיחה, כשמו הוא נועד להתקשרות אחת או מספר התקשרויות מוגבל ובגמר השימוש בו המפתח מושמד. 
באופן כללי קיימים שני סוגי פרוטוקולים;
שיתוף מפתח (Key agreement); שני משתתפים או יותר מסכימים ביניהם על מפתח סודי כך שכל אחד מהם תורם את חלקו להקמתו במידה שווה.
העברת מפתח (Key transport); צד אחד מייצר ומעביר מפתח סודי למשתתפים האחרים, בעוד שהם אינם בהכרח תורמים להקמתו ואין להם שליטה עליו.
בפרוטוקול מודרני נוסף מרכיב אימות זהויות כדי למנוע התקפת אדם באמצע על הפרוטוקול. אפשר להוסיף אימות על ידי חתימה דיגיטלית ותעודות מפתח ציבורי (certificate) החתומות על ידי רשות מאשרת. אולם העדיפות היא לאימות עקיף כחלק אינטרגלי ללא צורך בתהליכים נפרדים או בסיוע צד שלישי. אפשר לחלק את מרכיב האימות לשני סוגים:
אימות חד צדדי, שבו צד אחד משתף ומאמת מפתח עם צד אחר, כך שהוא מקבל אישור לזהותו של המשתתף האחר. נקרא Authenticated Key בקיצור AK.
אימות דו צדדי, בפרוטוקול שבו תהליך האימות מספק אישור זהותם של כל הצדדים המשתתפים בפרוטוקול כלפי האחרים. נקרא: Authenticated Key agreement with Confirmation בקיצור AKC.
בין יתר האלמנטים שפרוטוקול קריפטוגרפי לשיתוף מפתח אמור לתת מענה הם, התקפות פסיביות שבהן התוקף מנסה לנחש את המידע הסודי על ידי התבוננות בחילופי המסרים בין המשתתפים הלגיטמיים שמתבצעים כאמור בערוץ פתוח שניתן לציתות. והתקפות אקטיביות שבהן התוקף שמסוגל בנוסף ל'הזריק', ליירט, למחוק, לשנות ואו לשכפל מסרים.
ביתר פירוט פרוטוקול שיתוף מפתח אמור לתת מענה לאיומים הבאים:
מפתח ידוע (known-key); הפרוטוקול ייוותר בטוח נוכח מצב שבו נחשפו לעיני התוקף מפתחות שיחה ישנים (שנוצרו בעבר על ידי הפרוטוקול).
שמירת סודיות קדימה (forward secrecy) או סודיות מושלמת קדימה; גם אם מפתח אימות ארוך-טווח של אחד המשתתפים נחשף, הדבר לא ישפיע על סודיות מפתחות שיחה שנוצרו בעבר לפני החשיפה.
מניעת התחזות (impersonation); במצב שבו המפתח הפרטי של אחד המשתתפים ידוע לתוקף לא יתאפשר לו לעשות בו שימוש כדי להתחזות לאחרים כלפי משתמש זה (ברור שבמקרה כזה התוקף מסוגל להתחזות למשתמש הלגיטימי הזה כלפי אחרים כיוון שהמפתח הפרטי מייצג בעצם את זהותו, אך ההפך אינו מחויב המציאות ואף רצוי למנוע).
שיתוף לא ידוע (unkown key-share); התוקף לא יצליח לגרום למשתתף אחד לשתף איתו מפתח סודי בעוד שהלה סבור בטעות ששיתף מפתח עם מישהו אחר (כלומר צד אחד מאמין נכון שהוא משתף מפתח עם מישהו שהוא מכיר בעוד שהצד השני למעשה משתף בלא ידיעתו מפתח עם התוקף וסבור שהוא מישהו אחר).
שליטה; אף אחד מהצדדים לא יוכל לאלץ את מפתח השיחה שיהיה ערך כלשהו לפי בחירתו (כמו ערך המכיל חולשות נסתרות).