stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תסיסנית המחקר
מורפולוגיה

לתסיסנית גוף בצבע צהוב-חום כאשר הבטן מעוטרת בטבעות שחורות רוחביות. עיניהן אדומות כתוצאה משני פיגמנטים: קסנתומטין שהוא חום ומקורו בטריפטופן, ודרוסופרינים, שהם אדומים ומקורם ב-GTP. לתסיסנית יש דו-צורתיות זוויגית, המתבטאת בכך שלנקבה יש גוף באורך של כ-2.5 מ"מ, ואילו הזכר קטן יותר ועם גב כהה יותר. מלבד זאת, לזכרים בוגרים ישנו טלאי שחור בבטן, וכן מערכת זיפים על הרגל, ושערות המקיפות את איברי המין המשמשים להיצמדות לנקבה במהלך ההזדווגות.
רבייה והתפתחות

התסיסנית עוברת גלגול מלא. מתוך הביצים, באורך של כחצי מילימטר לאחר 12–15 שעות, בוקעות הפגיות אשר גדלות למשך ארבעה ימים שבהם הן מתנשלות פעמיים – כ-24 וכ-48 שעות לאחר הבקיעה. במהלך זמן זה הן ניזונות ממיקרואורגניזמים הנמצאים בפירות ובסוכר של הפירות עצמם. האם מניחה על גבי הביצים צואה, במטרה להקנות לצאצאים מיקרוביום תקין שמקורו בגוף שלה. הזחלים יוצרים גולם, ובמהלך ארבעה ימים עוברים מטמורפוזה לשלב הבוגר.
בתנאי גידול מיטיביים בטמפרטורה של 25 מעלות צלזיוס, אורך החיים של התסיסנית מביצה למוות הוא 50 יום. שלבי ההתפתחות תלויים בטמפרטורה. בטמפרטורה של 28 מעלות צלזיוס התסיסנית יכולה לעבור משלב מביצה ועד בגרות בזמן הקצר ביותר – שבעה ימים, לעומת 8.5 ימים בטמפרטורה של 25 מעלות צלזיוס. פרק זמן זה עולה ל-11 יום בחום גבוה יותר של 30 מעלות בעקבות עקת חום. בטמפרטורות נמוכות יותר שלבים אלו לוקחים זמן רב יותר – 19 יום ב-18 מעלות צלזיוס, ומעל 50 יום ב-12 מעלות צלזיוס.
ישנם גורמים נוספים המשפיעים על ההתפתחות. תנאי צפיפות מאריכים את זמן ההתפתחות, והזבובים שבוקעים יהיו קטנים יותר. נקבות מטילות בממוצע 400 ביצים, חמש בכל פעם, לתוך פרי מרקיב או מצע אחר כמו פטריות.
הזכרים מבצעים סדרה של חמש התנהגויות כדי לחזר אחר נקבות. בתחילה, הזכר מכוון את עצמו בזמן שהוא מנגן שיר חיזור באמצעות הרחבה אופקית והרטטת הכנפיים. לאחר מכן הזכר מתמקם בחלק האחורי של בטנה של הנקבה ביציבה נמוכה כדי להקיש וללקק את איברי המין הנקביים. לבסוף, הזכר מגלגל את בטנו ומנסה להזדווג. נקבות יכולות לדחות זכרים על ידי התרחקות, בעיטות והוצאת צינור ההטלה (ovipositor). ההזדווגות אורכת כ-15–20 דקות אשר במהלכן הזכר מעביר מאות תאי זרע ארוכים (1.76 מילימטר) בנוזל הזרע לגוף הנקבה. הנקבות שומרות את הזרע בצינור ייעודי ובשני כיסים בצורת פטרייה. זרע מהזדווגיות שונות מתחרים על ההפריה. מניחים שהזכר האחרון שהזדווג עם הנקבה אחראי להפריית 80% מהצאצאים. זכות הקדימה הזו נובעת כנראה מדחיקה של תאי הזרע מהפריות הקודמות מאזור ההפריה.
רבייה והתפתחות > נקבות

הנקבות מגיעות לבגרות מינית כ-8–12 שעות לאחר הגיחה מהגולם. קבוצות נוירונים מסוימות במוח הנקבות נמצאו כמשפיעות על ההתנהגות במהלך הזיווג ובחירת בן הזוג. לדוגמה, הפעלה של קבוצת נוירונים בעצב הבטן מאפשר לנקבה להשהות את תנועת גופה ולכוון את עצמה כלפי הזכר כדי לאפשר הזדווגות. דיכוי של הנוירונים הללו גורם לכך שהנקבה נמצאת בתנועה וההזדווגות אינה מתאפשרת. אותות כימיקליים שונים, כגון פרומונים זכריים מסוגלים להפעיל את הנוירונים הללו.
הדפוס בחירת בן הזוג מושפע ממראה עינהן. כאשר בתולות צופות בנקבות אחרות מזדווגות עם סוג מסוים של זכרים, הן נוטות להזדווג יותר עם סוג זה מאשר שבתולות שלא צפו בהזדווגות זו בוחרות. התנהגות זו של בחירת בן הזוג רגישה לתנאי הסביבה, ונקבות מזדווגות פחות בתנאי מזג אוויר גרועים.
רבייה והתפתחות > זכרים

הזכרים מראים עקומת לימוד מהירה, כלומר, הניסיון המיני שהם רוכשים משפיע על ההתנהגות העתידית – החיזור נהיה ממוקד למין תסיסנית המחקר ומשכו מתקצר. זבובים בתולים מקדישים זמן משמעותי לחיזור בין מינים טקסונומיים, תסיסניות מחקר שטרם הגיעו לבגרות מינית או זכרים אחרים. זכרי תסיסנית המחקר לא מראים נטייה מעודפת לנקבות ממין תסיסנית מחקר על פני נקבות של מינים אחרים של זבובים או על פני זכרים. אך לאחר דחיית ההזדווגות על ידי הנקבה ממין אחר (כי אין יכולת להזדווגות כזאת), הזכר לומד שלא כדאי להשקיע זמן חיזור במפגשים מיניים חסרי תועלת.
בנוסף, זכרים עם ניסיון מיני משנים את ריקוד החיזור כאשר הם מנסים להזדווג עם נקבה חדשה – הזכרים המנוסים מקדישים פחות זמן לחיזור, כך שפרקי הזמן בין הזדווגויות מתקצר והם מסוגלים להתרבות מהר יותר מאשר זבובים בתולים.
רבייה והתפתחות > פוליגמיה

הנקבות והזכרים של תסיסנית המחקר פועלים בצורה פוליגמית. התנהגות זו מובילה לכך שהפעילות בשעות הערב יורדת בהשוואה לזבובים בתולים, ובצורה יותר חזקה אצל הזכרים. פעילות הערב כוללת דברים שאינם חיזור והזדווגות, כגון מציאת מזון. אחוזי הצלחת רבייה משתנים בין זכרים ונקבות, מכיוון שנקבות זקוקות להזדווגות אחת בלבד כדי להגיע לפיריון מרבי. הזדווגות עם מספר זכרים לא מעניקה שום יתרון על פני הזדווגות עם זכר אחד, כך שאין שינוי בפעילות הערב של נקבות מונגמיות או פוליגמיות. לזכרים לעומת זאת, הזדווגות עם מספר נקבות מעלה את הסיכוי להעמדת צאצאים מגוונים יותר מבחינה גנטית, ולכן מתאימים יותר לסביבתם. זכרים פוליגמיים משקיעים מאמצים רבים יותר בחיזור ובהזדווגות לעומת זכרים מונוגמיים, ולכן ישנה השפעה שונה על פעילות הערב. המגנון המשפיע על התנהגות החיזור בדורזופילה נשלט על ידי נוירוני DN1 ו-LND. הנוירונים הללו פועלים בצורה מחזורית, כאשר המחזוריות מושפעת מאינטראקציות סוציו-מיניות וקשורה לירידה בפעילות הערב.
גנום

הגנום של תסיסנית המחקר רוצף בשנת 2000, ואצור במאגר מידע בשם FlyBase. הגנום מורכב מארבעה זוגות כרומוזומים (2n=8) – זוג אחד של כרומוזומי מין (X,Y) ושלושה זוגות של כרומוזומים אוטוזומאליים הממוספרים 2–4. כרומוזום מספר 4 הוא קצר מאוד. הגנום מכיל 139.5 מיליון זוגות בסיסים ומכיל כ-15,682 גנים, לפי גרסה 73 של הגנום. יותר מ-60% מהגנום הוא DNA לא מקודד המעורב בבקרת שעתוק. קביעת המין בתסיסנית תלויה ביחס המספרי בין כרומוזום X לכרומוזומים האוטוזומליים, ולא מנוכחות כרומוזום Y כמו אצל אדם. למרות שכרומוזום Y כולו נמצא במצב של הטרוכרומטין, דהיינו DNA דחוס, הוא מכיל לפחות 16 גנים אשר רבים מהם נחשבים להיות בעלי פעילויות הקשורות לזכרים.
גנום > דמיון לאדם

מחקר שבוצע בשנת 2000 על ידי המכון הלאומי לחקר הגנום האנושי השווה בין גנום האדם לגנום התסיסנית, והעריך שכ-60% מהגנים שמורים בין שני המינים. לכ-75% מהגנים המעורבים במחלות ההומאניות הידועות ישנן התאמה בגנום התסיסנית. לכ-50% מהחלבונים של הזבוב יש הומולוגים יונקיים. התסיסנית המחקרית משמשת כמודל גנטי למספר מחלות אנושיות, כולל מחלות נוירודגנרטיביות כגון מחלת פרקינסון, מחלת הנטינגטון ומחלת אלצהיימר. נעשה שימוש בתסיסנית כדי ללמוד את המנגנונים המעורבים בהזדקנות ועקות חמצון, מערכת החיסון, סוכרת, סרטן ושימוש בסמים.
תסיסנית המחקר כאורגניזם מודל

זבוב הפירות הוא אחד מהיצורים הנחקרים ביותר בתחום הביולוגיה בכלל, ובפרט בתחומי הגנטיקה והביולוגיה ההתפתחותית. עקרונות בסיסיים בתחומי התורשה, תורשה תלוית מין, אפיסטזיס, אללים מרובים ומיפוי גנים התגלו באמצעות מחקרים שבוצעו בחיה זו. ישנם יתרונות רבים לשימוש בתסיסנית המחקר כאורגניזם מודל, ובהם:
גידול הזבובים דורש מעט ציוד, אינו תופס מקום רב ובמחיר יחסית זול גם כאשר מדובר בזבובים רבים.
בעל פוריות גבוהה (נקבות מטילות עד 100 ביצים ביום, ובסך הכול כ-2,000 במשך חייהן).
זמן הדור קצר (כ-10 ימים בטמפרטורת החדר), כך שניתן לחקור מספר דורות תוך מספר שבועות.
הזכר והנקבה נבדלים חיצונית, כך שניתן לבודד בתולות בצורה פשוטה, ובכך לשלוט על מעבר החומר התורשתי.
הגנום מאורגן בצורה של ארבעה זוגות כרומוזומים, שלושה אוטוזומים ועוד זוג כרומוזומי מין.
זכרים אינם מבצעים שחלוף, דבר שמקל על מחקרים גנטיים.
ניתן להשתמש בכרומוזומים מאזנים (Balancer chromosomes) כדי לשמור על אוכלוסייה הטרוזיגטית. כרומוזומים אלו מהונדסים בצורה שבה לא יעברו שחלוף באמצעות שינוי החלקים הדומים לכרומוזומים האנדוגניים. בנוסף, הכרומוזומים המאזנים יכולים לשאת בתוכם אללים רצסיביים קטלניים (Lethal) וכן סמנים ויזואליים, כך שניתן בקלות לשמור על אוכלוסייה הנושאת בתוכה אלל קטלני.
ניתן להרדים את הזבובים בקלות (נעשה לרוב באמצעות פחמן דו-חמצני, אתר או בקירור).
ניתן לזהות את המורפולוגיה בקלות לאחר ההרדמה.
בעקבות שנים ארוכות של מחקר, תהליך ההתפתחות של תסיסנית המחקר משלב הביצה ועד לבגרות מובן היטב.
שיטות לביצוע שינויים גנטיים זמינים משנת 1987.
אחד מהיצורים הראשונים להם פורסם הגנום המלא, בשנת 2000.
I-mode

לוגו ה-i-mode
i-mode הוא תקן טכני ומודל עסקי שהומצא ומנוהל על ידי חברת DoCoMo היפנית לאספקת שירותים על גבי טלפונים סלולריים. השירותים העיקריים הם אינטרנט סלולרי ודואר אלקטרוני על גבי הטלפון. מבחינה טכנית הוא זהה ביכולותיו לתקן ה-WAP2 האירופי. ההבדל המשמעותי הוא המודל העסקי לפיו חברת הסלולר מרוויחה בעיקר מגביה על תעבורת הנתונים ואילו ספקי התוכן גובים תשלום ישיר מהמנויים. ה-i-mode הופעל לראשונה ביפן בשנת 1999 בהצלחה מרובה ומאז הופץ על ידה בעולם. בישראל מופעל השירות על ידי חברת סלקום מאז ספטמבר 2005. למרות הציפיות לשחזור ההצלחה היפנית, בעולם לא נחל ה-i-mode הצלחה רבה.
ההתחלה ביפן

בעוד שגופי התקינה ותעשיית הסלולר במערב התווכחו על האפיון והפריסה של שירותי תקשורת הנתונים (GPRS) והאינטרנט הסלולרי (WAP) פיתחה חברת NTT-DoCoMo, המפעיל הסלולרי הגדול ביותר ביפן תקנים משלה. במסגרת זו היא פיתחה את ה-i-mode שנשען על תקני תקשורת הנתונים הייחודיים ליפן.
השירות הושק ביפן בפברואר 1999 והיווה הצלחה כבירה. אלפי אתרי תוכן התאימו את עצמם לעבוד בתקן החדש ויפנים רבים התרגלו לגלוש באינטרנט באמצעות מכשיר הטלפון הסלולרי. מספר גורמים עודדו הצלחה זו:
תופעת היוממות ששכיחה ביפן גורמת לכך שרבים מתושביה נוסעים במשך זמן רב כל יום במערכות התחבורה הציבורית ובעיקר ברכבות. חברות הסלולר דאגו שהרשתות שלהם יכסו את האזורים הללו וכך התאפשר למנויים לנצל את זמן הנסיעה לעבודה או ללימודים כדי לגלוש באינטרנט.
הנגישות הנמוכה יחסית לאינטרנט - ביפן הייתה אז חדירה נמוכה יחסית של האינטרנט לבתים. במקומות העבודה היפנים לא מקובל שעובדים גולשים לשימוש פרטי. מסיבות אלו נוצר צימאון לאמצעי גישה נוח ונגיש לאינטרנט.
השליטה החזקה של חברות הסלולר בשוק - ביפן (בניגוד לאירופה) הרשת הסלולרית היא זו שמאפיינת ומגדירה את המכשירים ואת כל שאר הציוד. מסיבה זו יכלה DoCoMo לכפות על כל יצרני הציוד את התקנים שלה באופן גורף ולהבטיח תאימות ורמת שירות גבוהה, מטרה שהושגה בעולם ה-WAP רק שנים רבות מאוחר יותר.
סיבות אלו, ובעיקר מודל חלוקת ההכנסות של DoCoMo עודדו יצירת אתרי תוכן ושירותים ל-i-mode. לחברות ולאנשים פרטיים היה כדאי להקים אתרי i-mode מכיוון ש-DoCoMo לקחה עמלה מינימלית (כ-10%) מהתשלומים שהם גבו מהמנויים.
גם מתחריה של DoCoMo ביפן השיקו שירותים דומים (EZweb של KDDI ו-J-Sky של וודאפון יפן/J-Phone). נכון ליוני 2005 יש ביפן 45 מיליון מנויים לשירות ה-i-mode מתוך כ-50 מיליון מנויי DoCoMo שמהוים מעט יותר ממחצית המנויים הסלולריים ביפן.
i-mode בעולם

לאחר ההצלחה ביפן ניסתה DoCoMo לייצא אותה למדינות אחרות. החלוצה באירופה הייתה המפעילה ההולנדית KPN בה יש ל-DoCoMo אחזקות ולאחריה Bouygues הצרפתית, Telefonica בספרד ו-Wind האיטלקית. בהמשך באו מפעילים סלולריים מרוב מדינות אירופה ומספר מפעילים מהמזרח הרחוק. רובם המשיכו לספק שירותים בטכנולוגיות המערביות במקביל ל-i-mode.
מלבד Bouygues בצרפת, אצל אף אחד מהמפעילים הללו לא נרשמה הצלחה מרשימה ל-i-mode. נכון ליוני 2005, בכל המדינות הללו יש רק 5 מיליון מנויים בהשוואה למאות מיליונים בטכנולוגיית WAP (בשירותים כמו !Vodafone Live ו-T-Mobile t-zones). ישנן מספר סיבות להבדל בין יפן לעולם:
חוסר נכונות לתשלום עבור תכנים - האזרחים במערב התרגלו לקבל תכנים בחינם, גם באינטרנט הביתי וגם באינטרנט בסלולר. קשה לבעלי אתרים לגבות כסף על תכנים כאלו. לדוגמה: אתר ynet ב-i-mode עולה כ-5 ש"ח בחודש בעוד שבשירותי ה-WAP של סלקום ופרטנר (OBox) הוא בחינם.
מיעוט מכשירים תומכים - יצרניות המכשירים המרכזיות במערב, ובראשם נוקיה לא מייצרות טלפונים תומכי i-mode (אם כי יש תוכנות i-mode על גבי מכשירי הסימביאן של נוקיה). בהיעדרם, רוב שוק ה-i-mode מתבסס על מכשירים מהמזרח הרחוק שפחות מתאימים לקהל המערבי. יש הטוענים כי הלחץ שייווצר על ידי המנויים יגרום לכך שגם יצרניות המכשירים המערביות יתמכו ב-i-mode.
טכנולוגיה

בתחילתו היה ה-i-mode מבוסס על גרסאות מיוחדות שיצרה DoCoMo לפרוטוקולי התקשורת הנהוגים באינטרנט. לפי הרעיון הבסיסי ניגש הטלפון לתכנים שמופיעים בדפים דמויי HTML בשפה שקרויה iHTML (נקרא בעבר cHTML או Compact HTML) שהיא גרסה מצומצמת יותר של HTML. הטלפון ניגש לאתרי האינטרנט באמצעות פרוטוקולים דמויי TCP (בשם TLP) ו-HTTP (בשם ALP). כאשר הותאם ה-i-mode לתקנים המקובלים בעולם הוא החל לעבוד בגרסאות TCP ו-HTTP הנפוצות במערב.
המתווך בין הטלפון לאינטרנט הוא שרת ה-i-mode שמנטר את כל התעבורה ואחראי לאינטגרציה עם אתרי התוכן החיצוניים. שרת זה גם מציג למשתמש את תפריט ה-i-mode הראשי, מאחסן את תיבת ההודעות ושומר את הגדרות המשתמש. חוות השרתים של DoCoMo כוללת 400 מחשבים שתופסים שטח של 4,600 מטר רבוע. את התוכנה לשרתים מספקת חברת NEC. החל משנת 2004 התחילה חברת קומברס הישראלית, בשיתוף עם DoCoMo להתחרות ב-NEC על אספקת שרתי i-mode.
תנועת העצמאות הפארואזית

בכחול איי פארו, ובירוק כהה דנמרק
תנועת העצמאות הפארואזית (בפארואזית: Føroyska Tjóðskaparrørslan), היא תנועה פוליטית המבקשת את הקמת איי פארו כמדינה ריבונית מחוץ לדנמרק. הסיבות לאוטונומיה מלאה כוללות את הפער הלשוני והתרבותי בין דנמרק לאיי פארו, כמו גם את חוסר הקרבה שלהן זה לזה. איי פארו נמצאים במרחק של כ-990 ק"מ מחופי דנמרק.
היסטוריה של ההכרה בריבונות איי פארו > גילוי האי

כידוע כי הנורדים התיישבו באיים בסביבות שנת 800, והביאו את השפה הנורדית העתיקה שהתפתחה לשפה הפארואזית המודרנית. לא חושבים שמתיישבים אלה הגיעו ישירות מסקנדינביה, אלא מקהילות נורדיות המקיפות את הים האירי, האיים הצפוניים והאיים המערביים של סקוטלנד, כולל איי שטלנד, ואורקני. שם מסורתי לאיים בשפה האירית, (Na Scigirí), פירושו (Skeggjar) ואולי זה מתייחס ל-(Eyja-Skeggjar) (זקני האי), כינוי שניתן לתושבי האי. על פי הסאגה על בני פארואה, המהגרים עזבו את נורווגיה שלא אישרו את המלוכה של האראלד הראשון, מלך נורווגיה. אנשים אלה התיישבו באיי פארו סביב סוף המאה ה-9. לפיכך, נקבע באופן רשמי כי השפה והתרבות הנורדית של האיים נגזרות מהנורווגים הקדומים. האיים היו רכושה של ממלכת נורווגיה (872–1397) משנת 1035 עד לשילובם בדנמרק.
היסטוריה של ההכרה בריבונות איי פארו > בשליטה דנית

האיים נשלטו, עם הפרעות קצרות, על ידי ממשלת דנמרק מאז 1388, כל הזמן האיים היו חלק מנורווגיה עד 1814. אף על פי שמדינת דנמרק-נורווגיה חולקה לחלוטין על ידי הסכם קיל משנת 1814, איי פארו נותרו בידי דנמרק. שורה של מדיניות מפלה הונהגה זמן קצר לאחר האמנה; הפרלמנט הפארוזי, (Løgting) בוטל בשנת 1816 יחד עם תפקיד ראש ממשלת איי פארו. המשרדים הנ"ל הוחלפו על ידי הרשות השופטת הדנית. במקביל, השימוש בשפה הפארואזית הייתה בדרך כלל לא ברורה והשפה הדנית הוחדרה כשפה הרשמית של האזור. החוקה הדנית המחודשת של שנת 1849 העניקה לתושבי האי שני מושבים בפרלמנט הדני ריגסדגן. בשנת 1852 ראתה את שיחזור הלוגטינג, אם כי רק כגוף מייעץ בן 18 חברות לרשויות הדניות. שורשיו של הלהט הלאומני בסוף המאה ה-19, שהוקמו בתחילה כתנועה תרבותית ופוליטית שנאבקה על זכויות השימוש בשפה הפארוזית בבתי הספר, בכנסייה, בתקשורת ובבית המחוקקים. ההתחלה המיועדת היא ככל הנראה מפגש חג המולד של 1888, שהתקיימה ב-22 בדצמבר 1888 בטורסהאבן. פטרסון כתב שיר אשר אפרסו לקרוא בקול רם, השורה הראשונה מתחילה: (Nú er tann stundin komin til handa), אשר מצוטט לעיתים קרובות בתמיכה בתנועה. השיר עסק בשימור השפה הפארוזית ובטיפול בה; במהלך השנים היא צברה אחיזה תרבותית חזקה באיי פארו. לא הורשה להשתמש בשפה הפארוזית בבתי הספר הציבוריים של פארו כשפת הוראה עד 1938, ובכנסייה (Fólkakirkjan) עד 1939. סטונדטים צעירים שלמדו בדנמרק מילאו תפקיד בולט בתנועה הלאומנית. דגל הנס תוכנן בשנת 1919 על ידי סטודנטים פארוזים בקופנהגן. לפני השימוש של מרקיד, היו דגלים אחרים אשר חלק מהעם פארו הזדהה עמם, אחד היה דגל עם איל ואחד היה דגל עם שלצדף החוף. דנמרק נכבשה על ידי גרמניה הנאצית כחלק ממלחמת העולם השנייה ב-9 באפריל 1940. בריטניה, שראתה באיי פארו ערך אסטרטגי, החלה בכיבוש צבאי של האיים כדי לסכל כיבוש גרמני נוסף של הטריטוריה הדנית. ולמעשה שמה את איי פארו תחת הממשל הבריטי עד לסיום המלחמה בשנת 1945. תחת השלטון הבריטי הוכרה המרקיו כדגל הרשמי של תושבי האי פארו, כך שהרשויות יכלו להבחין אילו כלי שיט היו סירות דיג מאיי פארו ואילו עוינות.
איי פארו כאוטונומיה

איי פארו הוא אזור אוטונומי של ממלכת דנמרק, בשותפות עם גרינלנד. בתגובה לקריאות הגוברות לאוטונומיה, חוק שלטון הבית של איי פארו נחקק ב-23 במרץ 1948, וביסס את מעמדה של האחרונה כמדינה בעלת שליטה עצמית בתוך אחדות הממלכה. החוק גם אפשר להעביר את הרוב המכריע של ענייני הפנים לממשלת איי פארו, כאשר ממשלת דנמרק אחראית רק על הגנה צבאית, המשטרה, צדק, מטבע וענייני חוץ. איי פארו אינם חלק מהאיחוד האירופי. לאיי פארו מפעילה גם נבחרת איי פארו בכדורגל והיא חברה מלאה בפיפ"א ואופ"א.
פתרונות פוליטיים > ארגונים

ארבע מפלגות פוליטיות מקומיות מבקשות עצמאות מדנמרק: מפלגת העם (Hin føroyski fólkaflokkurin), הרפובליקה (Tjóðveldi), ההתקדמות (Framsókn) ומפלגת המרכז (Miðflokkurin). מפלגות אלו, המשתרעות על פני כל הקשת הפוליטית מימין ומשמאל, מהוות 17 מתוך 33 המושבים של הלגטינג. בנוסף לכך יש גם את מפלגת השלטון העצמי (Sjálvstýrisflokkurin) שבדרך כלל מותחים את הרעיון של ריבונות, אם כי בלהט מתון יותר מאשר הצדדים הנ"ל.
פתרונות פוליטיים > משאל העם הפארוזי של 1946

בשנת 1946 נערך משאל עם לגבי עצמאות האיים, בו רוב של כ־150 איש תמך בעצמאות.
פתרונות פוליטיים > משבר חוקתי

ממשלות דנמרק ואיי פארו התמקחו בעקביות על התיקון הדרסטי של החוקה הפארוזית, כאשר סעיפים רבים מתנגשים עם החוקה הדנית. הסכסוך הגיע לשיאו בשנת 2011, כאשר ראש ממשלת דנמרק לארס לקה ראסמוסן הצהיר כי עריכות חדשות אינן יכולות לחפוף לחוקת המדינה. ראסמוסן הציג בפני הפארוזים שתי אפשרויות: לפרוש או לבטל את החוקה ההיפותטית. ראש ממשלת איי פארו, קאג' ליאו יוהנסן, הצהיר כי יחלו בניסוח חדש של החוקה ויישארו בממלכה הדנית.
חששות לגבי כדאיות כלכלית

אף על פי שהם נהנים מכמות משמעותית של אוטונומיה מדנמרק, איי פארו עדיין מסתמכים באופן קבוע על סובסידיות ממשלתיות בסך 99.8 מיליון דולר כדי לשמור על יציבות הכלכלה שלהם; בשנת 1992 ירידה בפעילות בנקאית של 25% שלחה את הכלכלה לתקופה של קיפאון ו-15% מהאוכלוסייה ליבשת דנמרק. תמיכה כספית מממשלת דנמרק תופסת 4.6% מהתוצר המקומי הגולמי של איי פארו ומהווה כ-10% ו12% מהתקציב הציבורי. חברת הנפט והגז הנורווגית Statoil התעניינה בפוטנציאל למציאת נפט במים מול איי פארו, ופתחה במבצע חיפושי נפט בשווי מוערך של 166.46 מיליון דולר. אקסון מוביל ו-Atlantic Petroleum מחזיקות גם הן במניות במקדח בורות המותקנות במימי איי פארו. אם פעולות אלה יצליחו וימצאו את כמויות הנפט הצפויות והשופעות (568,500 דולר אמריקאי לכל תושב מתוך אוכלוסיית איי פארו המונה כ-49,000 תושבים) הסיכוי לעצמאות עשוי לקבל דחיפה.
ראו גם

ממלכת דנמרק
עצמאות גרינלנדית
הערות שוליים

↑  Adler-Nissen, Rebecca (2014). "The Faroe Islands: Independence dreams, globalist separatism and the Europeanization of postcolonial home rule" (PDF). Cooperation and Conflict. 49 (1): 55–79. doi:10.1177/0010836713514150. ISSN 0010-8367. JSTOR 45084243.
↑  Ackren, Maria (2006). "The Faroe Islands: Options for Independence". Islands Journal. 1.
↑  Skaale, Sjúrður. (2004). The right to national self-determination : the Faroe Islands and Greenland. Nijhoff. ISBN 90-04-14207-X. OCLC 254447422.
↑  The Faroe Islands, Faroese History – A part of Randburg, Randburg.com, ‏2012-09-07 (ארכיון)
↑  "About the Faroe Islands". נבדק ב-2014-04-11. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Peace Treaty of Kiel". kongehuset.no. 13 בפברואר 2007. נבדק ב-10 באפריל 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Faroese Parliament" (PDF). Logting. 10 באפריל 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Historical Timeline". Faroe Islands. אורכב מ-המקור ב-22 באוקטובר 2013. נבדק ב-10 באפריל 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Historical overview" (PDF). Logting. נבדק ב-10 באפריל 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  125 ár síðan jólafundin í 1888
↑  Nú er tann stundin... Tjóðskaparrørsla og sjálvstýrispolitikkur til 1906
↑  Føroyskar bókmentir, page 4 (in Faroese)
↑  "Fólkakirkjan". אורכב מ-המקור ב-2015-03-08. נבדק ב-2014-04-21.
↑  "Tjóðskapur". אורכב מ-המקור ב-2014-04-22. נבדק ב-2014-04-21.
↑  "Faroe Islands and the British occupation". Sunvil Discovery. 24 ביולי 2013. נבדק ב-10 באפריל 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "In Faroese". Logir.fo. אורכב מ-המקור ב-21 בפברואר 2014. נבדק ב-10 באפריל 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The unity of the Realm". Stm.dk. נבדק ב-10 באפריל 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Lov om de færøske myndigheders overtagelse af sager og sagsområder (written in Danish)
↑  "FAROES/DK". Parties and Elections in Europe. נבדק ב-10 באפריל 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Government & Politics". Faroe Islands. אורכב מ-המקור ב-30 באוגוסט 2014. נבדק ב-10 באפריל 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Weinberg, Cory. "Iceland's Neighbours Turn Up Heat On Declaring Independence". 07 April 2012. Reykjavik Grapevine. אורכב מ-המקור ב-13 באפריל 2014. נבדק ב-11 באפריל 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Alex. "Denmark and Faroe Islands in constitutional clash". 6 July 2011. Ice News. נבדק ב-11 באפריל 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3  Topdahl, Rolv. "Oil can turn the Faroe Islands into the new Kuwait". 23 August 2012. Aenergy. נבדק ב-11 באפריל 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Topdahl, Rolv. "The Faroese nearer independence with oil". 20 August 2012. Aenergy. נבדק ב-11 באפריל 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Statoil to spud eighth Faroe well in two weeks". 1 June 2012. Aenergy. נבדק ב-11 באפריל 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
דגל איי פארו תוכנן על ידי סטודנטים פארוזים בקופנהגן בשנת 1919
תלבושת מיסבאך

תלבושת מיסבאך (בגרמנית: Miesbacher Tracht) היא סגנון לבוש מסורתי מקובל במדינת בוואריה שבדרום גרמניה, ובגרסאות דומות לה גם באוסטריה ובאזור אלטו אדיג'ה שבצפון איטליה. סגנון לבוש זה הושפע ממאפיינים של פריטי לבוש מקובלים בקרב האיכרים והחקלאים בחלק זה של הרי האלפים אך אינו בעל מקורות היסטוריים במובן המדעי המקובל של המילה. הוא התפתח סביב שנת 1900 באזור העיר מיסבאך שבדרום גרמניה ביחד עם התרחבות התופעה של יצירת "לבוש" או "הופעה" בעלת סממנים לאומיים, והושפע מזרמים אופנתיים שהיו מקובלים באזור זה. מאז, הפכה תלבושת מיסבאך למזוהה ומוכרת ברחבי העולם כסמל של בוואריה, אזורי ההרים בדרום גרמניה ואוסטריה, העיר מינכן וסביבותיה, ובאופן רחב יותר כמאפיין מזהה של גרמניה כולה.
למרות המאפיינים הכללים המשותפים של תלבושת מיסבאך, הרי שעד לשנת 1950 בערך עדיין ניכרו הבדלים מסוימים בין העיצובים באזורים השונים, שכן רוב הייצור נעשה באופן ידני ומקומי והושפע ממסורות וחומרי הגלם האופיינים לאותו אזור. במשך השנים והתרחבות היצור התעשייתי, הלכו והטשטשו ההבדלים על בסיס מקומי וההופעה הכללית הפכה לאחידה הרבה יותר.
המאפיין הבולט ביותר של תלבושת מיסבאך הוא ההקפדה על כמות העיטורים והאביזרים הנילווים על בסיס הלבוש המשותף עצמו אשר עומדת ביחס ישר לגילו ומעמדו של הלובש.
מאפייני תלבושת הגברים > הכובע ועיטוריו

המגבעת מתבססת על מבנה הדומה לזה של כובע באולר. היא עשויה משער ארנבת שהוברש ארוכות לקבלת מרקם קטיפתי, אם כי ישנן כאלה העשויות גם צמר. את המגבעת חובשים בהטייה קלה קדימה. מקובל כי המגבעת היא אישית ולעולם אינה מועברת לאחר. היא אינה מוסרת אלא בכניסה לארוחה או לכנסייה וכן מורמת קלות לצורך ברכת שלום. הסרת מגבעתו של אדם החובש אותה נחשבת לצעד תוקפני.
עיטורי הכובע הם עיטורים וסמלים הקשורים לציד. מקובלת נעיצת נוצה של נחשון הודי או נוצת מוך של עיט. הסטת הנוצה קדימה מסמלת על נכונותו של החובש להצטרף כמשתתף בשיחה. ישנם המעטרים את הכובע בסמלים של מועדון הציד שבו הם חברים.
מאפייני תלבושת הגברים > חולצה ועניבה

החולצה בדרך כלל לבנה עם צווארון אך לעיתים גם פשתן בצבע שנהב. הכפתורים בצבע דר. לעיתים נוספת על הצווארון רקמת ראשי התיבות של השם.
העניבה עשויה משי בצבע כחול מלכותי. בדרך כלל במידה של 40X40 ס"מ והיא מקופלת לכיוון המרכז ולאחר מכן מוחזקת באמצעות סיכה או שרוול ייעודיים. לעיתים נעשה שימוש גם בצעיפים שונים. נגנים בתזמורות כלי נשיפה נמנעים משימוש בעניבה על מנת להקל על הנשימה והתנועה.
מאפייני תלבושת הגברים > מכנסיים ושלייקס

אחד המאפיינים הבולטים של תלבושת מיסבאך לגברים הוא לבישת מכניסי העור המוכרים כלדרהוזן. ישנם סוגים ודגמים רבים, באורכים שונים מעל ומתחת לקו הברך. המכנסיים עשויים בעבודת יד או ביצור תעשייתי ומסוגים שונים של עורות. רוב המכנסיים הם בצבעים המזכירים טחב ירוק. המכנסיים מעוצבים עם מעין סינר קדמי, רצועות הידוק בצדדים וכיס המיועד לסכין הציד, שעליו רקומות בדר"כ ראשי התיבות של השם. המכנסיים מעוטרים בתפרים בולטים. רצועות השלייקס ברוחב 2–3 ס"מ ומוצלבות בגב.
מאפייני תלבושת הגברים > וסט וז'קט

הווסט בצבע ירוק או סגול ועשוי לבד או קטיפה. הוא מעוטר בשוליו בבד אדום. לעיתים תפורים בחזיתו כיסים והוא נרכס באמצעות כפתורים מוכספים. לעיתים נוסף עיטור בצורת שרשרת רכיסה מוכספת. הזקט העליון הוא בצבע אפור כהה או בהיר או משולב בחום.
מאפייני תלבושת הגברים > גרביים ונעליים

הגרביים גבוהים עד הברך, עשויות צמר ובצבע אפור כהה. לעיתים מעוטרות לאורכן. בחלקן העליון ניתן להדק את הגרביים באמצעות שרוך או כפתור על מנת למנוע החלקה שלהן כלפי מטה.
הנעליים עשויות עור בצבע שחור ובעלות עקב גבוה. נעליים מסורתיות של תלבושת מיסבאך מחוזקות במתכת בצורת פרסת סוס בחלק העקב שלהן.
מאפייני תלבושת הגברים > אביזרים

סיכות ועיטורים שונים נענדים על חלקים שונים של התלבושת. בדרך כלל המדובר בפרסים ואותות הוקרה שהוענקו ללובש. עיטורים קטנים נענדים על הכובע, ואחרים גדולים יותר על שרשרת סביב המותניים או הצוואר. שעון יד אינו מקובל ובמקומו נעשה שימוש בשעון תלייה על החזה כעיטור נוסף. סכינים עם קתות העשויות קרן מעוטרת הם אביזר נפוץ. על הז'קט הווסט והכובע נהוג לתפור או להדביק תגים עם סמלי המועדונים השונים אליהם משתייך הלובש.
מאפייני תלבושת הנשים > שמלה

השמלה היא בעיצוב המכונה "דירנדל" - בעלת שרוולים ארוכים, המהודקת בגובה המותן ומתרחבת כלפי מטה, בצבע כחול או חום ובגזרה האופיינית לנשות האיכרים בהרי האלפים. מעל השמלה חולצה קצרה ודקה בצבע לבן וסינר בצבע לבן. נשים נשואות, אך גם רווקות באירועים מיוחדים, חוגרות אבנט משי על מותניהן.
מאפייני תלבושת הנשים > גרביים ונעליים

הגרביים עשויים משי בצבע לבן. הנעליים בגזרה מסורתית עשויות עור בצבע שחור.
מאפייני תלבושת הנשים > כובע

כובע בעל צורה אופיינית, עגול ושטוח יחסית ובדרך כלל מעוטר בנוצת עיט. כובע בסגנון אחר הוא מחודד בחלקו הקדמי ושזור ברקמת זהב, נחבש על ידי נשים נשואות בדרך כלל באירועים מיוחדים