stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כוח צביקה
פרסום הסיפור על כוח צביקה

סיפורו של כוח צביקה פורסם מפיו של גרינגולד בכתבה בדבר ב-30 בנובמבר 1973. במאי 1975 קיבל גרינגולד את עיטור הגבורה על לחימתו. בדבר פורסם סיפור לחימתו ובסוף הכתבה נכתב: "הכוח שהשתתפתי בו במשך כ-30 שעות לחימה רצופה השמיד יותר מ-60 טנקים סוריים. אישית השמדתי כ-20 טנקים, אף שמייחסים לי השמדת טנקים רבים יותר". בעל המשמר פורסם סיפורו עם טענתו של גרינגולד שאינו יודע כמה טנקים השמיד. במעריב נכתב שגרינגולד אמר: "אני זוכר היטב את הטאנק הראשון שהדלקתי. אני זוכר עוד חמישה נוספים לא לפי הסדר הכרונולוגי. השאר די מבולבל. שמעתי כי במקום כלשהו כתבו שהורדנו שם משהו בסדר גודל של חמישים טאנקים סוריים. אני חושב שזה די מוגזם. במקום אחר קבעו שהשמדנו שם עשרים וחמישה טאנקים. אני מתאר לעצמי שזה קרוב יותר למציאות. אבל אני לא מוכן להשבע על אף מספר". בשער במחנה נכתב שגרינגולד השמיד 60 טנקים.
בראיון בשנת 2001 ל"יד לשריון" אמר גרינגולד:
”להגיד לך כי השמדתי 10 או 20 טנקים או מספר אחר אינני יודע...בוודאות בתוך מחנה נפח, בהסתערות אחר כך, פגעתי בשלושה או ארבעה טנקים לפחות, ובוודאות במשך היום, בקרב שריון בשריון שבו השתתפתי השגתי משהו כמו עשר מטרות.”
הדיון על אמינות סיפור הגבורה > הערעור בשנת 1984

בינואר 1984 ערערו אל"ם עוזי מור, סגן קצין חינוך ראשי, ואל"ם אמנון שרון, המג"ד והמ"פ מגדוד המילואים 266 שלחמו בחלק מהלילה עם גרינגולד, על אמינותו של סיפור "כוח צביקה". בעקבות זאת החליט קצין חינוך ראשי להוציא את הסיפור ממערכות מורשת הקרב, עד לבירור יסודי שלו.
אלוף (מיל') מנחם מרון, ראש ועדת הצל"שים לאחר מלחמת יום הכיפורים, אמר שקשה לו להאמין שהעיטור ניתן בטעות. בעקבות זאת הודיע דובר צה"ל כי צביקה גרינגולד ראוי לענוד את עיטור הגבורה בגאון. כתב "מעריב", יעקב העליון, שאיבד עין ורגל בעת שלחם במלחמת ששת הימים כתב על הפרשה: "כל עם זקוק לגיבורים שהדורות הבאים הולכים לאורם. עם הזמן מאבד הדיוק בפרטי עלילותיהם כל משמעות. העיקר הוא מה שנשתמר. עמים שאין להם גיבורים חיים, המציאו אותם באגדות. כך ראוי שיהיה גורל עלילותיו של 'כוח צביקה', ולכן ראוי לברכה החלטתו של הרמטכ"ל רב-אלוף משה לוי, כי אין ערעור על 'כוח צביקה'. במקרה זה המיתוס והעובדות - חד הם." ב-2 בפברואר 1984 פרסם "מעריב" תחקיר שקבע שהטענות נגד סיפור "כוח צביקה" מופרכות.
הערעור על אמינות סיפור כוח צביקה עורר זעם רב וחברת הכנסת עדנה סולודר אפילו דרשה להעמיד לדין את האחראים לפרסום.
הדיון על אמינות סיפור הגבורה > תוכנית ערוץ 2 בשנת 2016

באוקטובר 2016 התפרסמה בחדשות 2 כתבה של הכתב עמרי קרונלנד, לפיה ישנן מספר עדויות לכך שסיפורו של "כוח צביקה" נופח ואף הומצא בחלקו במטרה לרומם את מורל חיילי החטיבה. בכתבה הוצגו העדויות של אמנון שרון שחבר אל צביקה במהלך הלחימה, כביכול לאחר שזה "עמד לבד מול 60 טנקים סורים"; רנן שור שהיה כתב "במחנה" וסיקר לראשונה את סיפורו של צביקה; ויאיר נפשי שהיה מג"ד בחטיבה 188 ולימים מפקדה.
לאחר המלחמה, אמנון שרון נפגש עם צביקה לאחר שראה את הכתבה ב"במחנה" על כך שזה עמד לבד מול 60 טנקי אויב. שרון ציין: ”הוא סיפר לי בדיוק איך כל הסיפור נוצר... יאיר נפשי מונה לסגן מפקד חטיבה 188 והוא החליט שצריך סיפור גבורה גם להם. הוא שמע שצביקה היה לבד בגזרה הדרומית וקרא לכתב רנן שור שחיבר את כל הסיפור...”
בכתבה אישר יאיר נפשי את הטענות שהסיפור נופח והיה למעשה בדיה, שהוא זה שהיה אמון על הקמת החטיבה מחדש ושלח את הכתב רנן שור לדבר עם צביקה. לפי נפשי:

”זה לא אמיתי, את הסיפור של כוח צביקה תפרנו בגלל שרצינו לבנות את החטיבה מחדש אחרי המלחמה... היה צריך לבנות את החטיבה מכלום, מה רצית? היה צריך איזה סיפור...”
לעומתם טענו ראש ועדת העיטורים דאז, מנחם מרון, כמו גם היסטוריונים צבאיים שונים, בהם אבירם ברקאי, שבחן את הדברים בספרו "על בלימה", כי הדברים, כפי שתוארו בנימוקים שליוו את הענקת העיטור, כמו גם האופן שבו לחם גרינגולד, אכן התרחשו, והעיטור ניתן לו בדין. גרינגולד עצמו התייחס לתחקיר "ערוץ 2" ואמר: "ערוץ 2 יצרו פה עלילת דם כמיטב המסורת האנטישמית כדי לקדם את הרייטינג שלהם".
רנן שור התייחס אף הוא לוויכוח ואמר: ”כוח צביקה התרחש באמת. ... העורכים נתנו לזה את הכותרת '60:0', כאילו הוא השמיד 60 טנקים, וזה לא היה נכון, אבל מה זה משנה? בכל זאת מדובר בהיקף גדול. לטעון שהמיתוס מופרך, זו היתה עבודה רשלנית של ערוץ 2. כולם אומרים מראש שהעניין הוא לא בכמה טנקים בדיוק הוא פגע.”
ראו גם

חטיבה 188 במלחמת יום הכיפורים
קרבות הבלימה והתקפת הנגד הישראלית ברמת הגולן
לקריאה נוספת

רנן שור, צביקה מול הסורים, במחנה גיליון 3-4, 24 בספטמבר 1974, עמ' 17-18
צביקה גרינגולד, כוח צביקה: 24 שעות של גבורה במלחמת יום הכיפורים, הוצאת מודן, 2008.
דני אשר (עורך), הסורים על הגדרות: פיקוד הצפון במלחמת יום הכיפורים, הוצאת מערכות, 2008.
אבירם ברקאי, על בלימה: סיפורה של חטיבה 188 במלחמת יום כיפור, הוצאת מעריב, 2009
איתן הבר (עורך), ברק: מלחמת יום הכיפורים, רמת הגולן, תשרי תשל"ד, אוקטובר 1973, הוצאת המשפחות השכולות של חטיבת השריון ברק, 1979. באתר המרכז למלחמת יום הכיפורים
אריה יצחקי, נפח, בעקבות לוחמים כרך צפון, תל אביב, הוצאת בר-מודן, 1988.
צביקה עופר, ברק ביום הכיפורים - חטיבה 188 במערכת ההגנה על רמת הגולן במלחמת יום הכיפורים – כרך א', כרך ב', מחלקת היסטוריה, אפריל 1995.
אל"ם (מיל') יהודה וגמן, כאוס בנפח - ניתוח האירוע, הקרב של חטיבה 679 ביממה הראשונה במלחמת יום הכיפורים, עריכה: אל"ם במיל' הרב אליעזר שנוולד, 2018
דני אשר, תוכנית המלחמה הסורית והוצאתה אך הפועל, מלחמה היום: חקרי מלחמת יום הכיפורים. עורכים חגי גולן ושאול שי, הוצאת מערכות, 2003
הערות שוליים

↑  אבירם ברקאי, על בלימה, עמ' 300-303.
↑  לפתע הבא המבול כוח צביקה, דבר, 30 בנובמבר 1973
↑  סרן גרינגולד צבי, דבר, 8 במאי 1975
↑  צבי גרינגולד, כוח צביקה מנה טנק אחד, על המשמר, 9 במאי 1975
↑  מנחם תלמי, טאנק אחד ושמו כוח צביקה, מעריב, 9 במאי 1975; המשך
↑  שאול נגר, סרן צביקה גרינגולד, באתר "יד לשריון"
↑  אוריאל בן-עמי, 'כוח צביקה': היה או לא היה, כותרת ראשית, 11 בינואר 1984
↑  יוסף ולטר, "קשה לי להאמין ששגינו במתן העיטור לצביקה, מעריב, 19 בינואר 1984
↑  יוסף ולטר, דובר צה"ל: "צביקה גרינגולד ראוי לענוד את עיטור הגבורה", מעריב, 24 בינואר 1984
↑  יעקב העליון, המיתוס של כוח צביקה, מעריב, 25 בינואר 1984
↑  עמנואל רוזן ורנן שור, תחקיר "מעריב": הטענות נגד סיפור הגבורה של 'כוח צביקה' - מופרכות, מעריב, 2 בפברואר 1984, המשך
↑  דיון בכח צביקה, מעריב, 9 בפברואר 1984
↑  חדשות 2, ‏"כוח צביקה": גבורה או בדיה?, באתר ‏מאקו‏, 28 באוקטובר 2016.
↑   עופר אדרת, ראש ועדת העיטורים במלחמת כיפור: סיפור הגבורה של "כוח צביקה" - אמיתי, באתר הארץ, 29 באוקטובר 2016.
↑   עופר אדרת, היסטוריונים דוחים את הטענות לפברוק סיפור הגבורה של "כוח צביקה" במלחמת יום הכיפורים, באתר הארץ, 31 באוקטובר 2016.
↑  אבירם ברקאי, ‏ובכל זאת, גיבור: רק מעטים היו פועלים כמו צביקה גרינגולד, באתר מעריב אונליין, 30 באוקטובר 2016.
↑  אריאל זיגלר והדר איזק, ‏"עלילת דם": צביקה גרינגולד מכחיש את התחקיר, באתר גלי צה"ל, 30 באוקטובר 2016
↑   שני ליטמן, "אני סוג של דרמה קווין". ריאיון עם הבמאי רנן שור, באתר הארץ, 8 בדצמבר 2016
ציר הנפט מדרום לנפח, באזור בו נלחם כוח צביקה. מימין האנדרטאות לזכר יצחק בן-שהם ודוד ישראלי
טנקי T-62 פגועים של חטיבה משורינת 91 מהדיוויזיה הסורית הראשונה מערבית לעין זיוון, צפונית לציר יבשה, ברקע תל שיפון.
תהילים קי"ז

תהילים קי"ז הוא המזמור ה-117 בספר תהילים (מזמור 116 בנוסח תרגום השבעים ובוולגטה). מזמור זה הוא הקצר ביותר בקובץ תהילים. המזמור בעל שני פסוקים בלבד והוא הפרק הקצר ביותר במקרא. המזמור מדבר בשבחו של ה' על החסד אשר הוא מרעיף על עמו. המזמור הוא אחד מקובץ מזמורי ההלל בתהילים.
מקומו של המזמור בקובץ תהילים

המילה 'הַלְלוּ-יָהּ' החותמת את המזמור משמשת בכתבים אחדים מימי הביניים ככותרת למזמור קי"ח.
בעלי התוספות קבעו כי: "לא ייתכן שיהיה המזמור שני פסוקים" (פסחים קיז ע"א ד"ה 'שעומדים'). ייתכן כי חלוקתם של מזמורי ההלל בנוסח שהם הכירו, הייתה שונה מזו הידועה כיום. בפירוש המאירי לתהילים קי"ז נאמר כי "בספרים שלנו ... שני פסוקים אלו (קי"ז, א–ב) – סוף מזמור 'אָהַבְתִּי'". כלומר המאירי טוען כי שני הפסוקים במזמור חותמים את מזמור קט"ז והם חלק ממנו. גם כתר ארם צובא וכתב יד לנינגרד ונוסח המסורה, רואים במזמור זה כמזמור העומד בפני עצמו.
בתרבות

Lobet den Herrn alle Heiden, (הללו את ה' כל הגויים) רי"ב 230, יצירה מאת יוהאן סבסטיאן באך, נכתבה בהשארת המזמור.
בתרבות > מוזיקה חסידית

הללו את ה' כל גויים - ניגון שמחה חבד"י. ללחן ביצועים רבים, ביניהם של עקיבא תורג'מן באלבום צמאה 5, אחיה אשר הכהן אלורו בפרויקט "חב"ד על הפסנתר".
הללו - גד אלבז בשילוב חלקי של הניגון החבד"י.
הללו את ה' כל גויים - לחן של ר' יעקב תלמוד, ביצוע של ברוך ויזל ומקהלת מלכות.
הללו את ה' כל גויים - לחן של ר' ברוך חייט, ביצוע של גלעד פוטולסקי ותזמורת שלהבת באלבום הנשמה לך 9.
הללו את ה' כל גויים - לחן של הרב יצחק גינזבורג, ביצוע של אחיה אשר הכהן אולורו ודניאל זמיר.
הללו את ה' כל גויים - לחן של הרב בן-ציון שנקר.
הללויה (הללו את ה' כל גויים) - פרחי לונדון מהתקליט ברכי נפשי את ה'
אלע אלע - מנדי וייס לחן של הרשי ויינברגר באלבומו אלע אלע.
הערות שוליים

↑  מאיר גרונר, עולם התנ"ך: תהלים ב, תל אביב, דוידזון עתי, 1996, עמ' 181-180
↑  אלחנן סמט, מזמור קי"ז: בית מדרש וירטואלי
↑  ספר הניגונים, ניגוני חב"ד, ניגון קנב; המושר על מילות המזמור הללו את ה' כל גויים להאזנה מתוך ניח"ח באתר Chabad.org
↑  הללו את ה' כל גויים, עקיבא תורג'מן, צמאה 5, באתר יוטיוב.
↑  הללו את ה' כל גויים, אחיה אשר הכהן אלורו, חב"ד על הפסנתר, באתר יוטיוב.
↑  הללו, גד אלבז באתר יוטיוב.
↑  הללו את ה' מקהלת מלכות וברוך ויזל, באתר יוטיוב.
↑  גלעד פוטולסקי, הללו את ה' כל גויים באלבום הנשמה לך 9 להאזנה באתר יוטיוב.
↑
↑  הולחן לרגל יום הולדתו של הרבי מליובאויטש.
↑  הללו את ה' כל גויים, אחיה אשר הכהן אולורו, דניאל זמיר לחן של הרב יצחק גינזבורג, להאזנה ביוטיוב.
↑  להאזנה ביוטיוב.
↑  להאזנה ביוטיוב.
↑  אלע אלע, מנדי וייס, באתר יוטיוב.
| מזמורי ספר תהילים |
| --- | --- | --- |
| מזמורים בנוסח המסורה | א' • ב' • ג' • ד' • ה' • ו' • ז' • ח' • ט' • י' • י"א • י"ב • י"ג • י"ד • ט"ו • ט"ז • י"ז • י"ח • י"ט • כ' • כ"א • כ"ב • כ"ג • כ"ד • כ"ה • כ"ו • כ"ז • כ"ח • כ"ט • ל' • ל"א • ל"ב • ל"ג • ל"ד • ל"ה • ל"ו • ל"ז • ל"ח • ל"ט • מ'  • מ"א • מ"ב • מ"ג • מ"ד • מ"ה • מ"ו • מ"ז • מ"ח • מ"ט • נ' • נ"א • נ"ב • נ"ג • נ"ד • נ"ה • נ"ו • נ"ז • נ"ח • נ"ט • ס' • ס"א • ס"ב • ס"ג • ס"ד • ס"ה • ס"ו • ס"ז • ס"ח • ס"ט • ע' • ע"א • ע"ב • ע"ג • ע"ד • ע"ה • ע"ו • ע"ז • ע"ח • ע"ט • פ'  • פ"א • פ"ב • פ"ג • פ"ד • פ"ה • פ"ו • פ"ז • פ"ח • פ"ט • צ' • צ"א • צ"ב • צ"ג • צ"ד • צ"ה • צ"ו • צ"ז • צ"ח • צ"ט • ק' • ק"א • ק"ב • ק"ג • ק"ד • ק"ה • ק"ו • ק"ז • ק"ח • ק"ט • ק"י • קי"א • קי"ב • קי"ג • קי"ד • קט"ו • קט"ז • קי"ז • קי"ח • קי"ט • ק"כ • קכ"א • קכ"ב • קכ"ג • קכ"ד • קכ"ה • קכ"ו • קכ"ז • קכ"ח • קכ"ט • ק"ל • קל"א • קל"ב • קל"ג • קל"ד • קל"ה • קל"ו • קל"ז • קל"ח • קל"ט • ק"מ • קמ"א • קמ"ב • קמ"ג • קמ"ד • קמ"ה • קמ"ו • קמ"ז • קמ"ח • קמ"ט • ק"נ |  |
| מזמורים חיצוניים | קנ"א • קנ"ב • קנ"ג • קנ"ד • קנ"ה |  |
בנות הים פיצ'י פיצ'י פיץ'

| --- | --- |
  בנות הים פיצי פיצי פיץ
 סוגה:  הרפתקאות, קומדיה, שוג'ו, מוזיקה, רומנטיקה

 מאנגה: Mermaid Melody Pichi Pichi Pitch
 יוצר:  מיצ'יקו יוקוטה
 מאייר:  פינק האנאמורי
 הוצאה:  Kodansha (יפן)
 התפרסם לראשונה במגזין:  Nakayoshi (יפן)
 תקופת הפרסום המקורית:  אפריל 2003 – דצמבר 2006
 מספר הכרכים שהתפרסמו:  7

 אנימה: Mermaid Melody Pichi Pichi Pitch
 אורך פרק:  25 דקות
 במאי:  יושיטאקה פוג'ימוטו
 אולפני אנימציה:  SynergySP.
 רשת שידור:  TV Asahi (יפן) ערוץ הילדים (ישראל)
 מדבבים בשפה העברית:  ענת ארליך, רויטל זלצמן, מיכל רשף, טליה ברקאי, עדי קוזלובסקי, דקלה הדר, הדר שחף, שירלי לילו, לני כהן, דן קיזלר, גלעד קלטר, צביקה פורמן, גילן שחף, יהונתן מגון, אלה תדמור, הילה מערבי, ענבל לורי, דנה סמו, יעל בן ארי, אריאל קוזלובסקי, אסף קורמן, שירה אלפנדר, ענבל נצר, מורן סופר, גל שמי, ניב פטל, ענת ניב
 תקופת שידור מקורית:  5 באפריל 2004 – 25 בדצמבר 2006
 מספר העונות:  2
 מספר הפרקים:  91

 משחקי וידאו
 נוצרו שלושה משחקי ווידאו המבוססים על המותג: Mermaid Melody Pichi Pichi Pitch  Mermaid Melody Pichi Pichi Pitch Pichi Pichi Party  Mermaid Melody Pichi Pichi Pitch Pichi Pichitto Live Start!
בנות הים  פיצ'י פיצ'י פיץ' (ביפנית: ぴちぴちピッチ [פיצ'י-פיצ'י-פיצ'י]; באנגלית: Mermaid Melody Pichi Pichi Pitch) היא סדרת מאנגה יפנית המופנית לנערות צעירות של פינק האנאמורי. הסדרה עובדה לסדרת אנימה בת 91 פרקים ששודרה ברשת הטלוויזיה היפנית TV Asahi בשנים 2003-2006. סדרת האנימה שודרה בישראל בערוץ הילדים החל מ-11 במאי 2008. בסדרה שירים רבים, המשמשים לא רק כשירי פתיחה וסיום אלא גם כשירי קרב ושירים המזוהים עם הדמויות. בארצות הברית, הסדרה הייתה צפויה לצאת, אך בגלל שלא היה זמן לשדר אותה, הם דחו את פרק הבכורה ועם הזמן איבדו את הזכויות לתוכנית.
צוות המדבבים בגרסה העברית

המדבבים העיקריים אשר השתתפו בדיבוב דמויות הסדרה בגרסה העברית:
לוצ'יה נאנאמי - ענת ארליך (עונה ראשונה), רויטל זלצמן  (עונה שנייה)
האנון הושו - מיכל רשף
רינה טואין - טליה ברקאי (דיבור), דקלה הדר (שירה)
נואל - דקלה הדר
קארן - עדי קוזלובסקי
קוקו - הדר שחף מעיין
שרה - שירלי לילו
שישי - אלה תדמור
מימי - הדר שחף מעיין
סיירה - לני כהן
מיקארו אמאג'י - דקלה הדר
מיקרו - צביקה פורמן
פוקו - עדי קוזלובסקי
ליידי באט - הילה מערבי
רנפה - שירלי לילו
ארארה - רויטל זלצמן
תקציר

באוקיינוסים הגדולים קיימים שבע ממלכות (״שבעת הימים״). כל ממלכה מתאפיינת על פי צבע הפנינה בה מחזיקה נסיכת בת הים של הממלכה, בתוך הצדפה שלה. כל פנינה נחשבת מקור כוח עבור נסיכות בנות הים, והיא מעניקה להן את היכולת לשיר ולשנות את חזותן. לוצ׳יה היא נסיכת בת הים של האוקיינוס השקט, ומתאפיינת בפנינה הורודה שלה, אותה איבדה בצעירותה כשהצילה ילד מטביעה. הפנינה שלה הצילה את חייו, ומאז נשארה אצלו.
העונה השנייה

קאיטו עזב להוואי כדי לגלות את עצמו מחדש לאחר שגילה שאומץ על ידי הוריו. סיירה המחליפה של שרה בתור נסיכת בת הים של האוקיינוס ההודי מופיעה בחלומות של לוצ'יה ואומרת לה שבשביל שהיא תיוולד מחדש נשמתה והלב שלה צריכים להתחבר. אבל יש בעיה - יצור קדום ששמו מיקל חטף את ליבה של סיירה וכעת על נסיכות בנות הים להביס את מיקל ולהשיב לחיים את סיירה.
קאיטו איבד את זיכרונו בתאונת גלישה בהוואי וחוזר  הביתה בשביל לנסות להחזיר אליו את הזיכרון אבל הוא לא חוזר לבד. הוא חוזר עם מיקארו וליכט (מיקארו אהובתו החדשה של קאיטו, משום שאינו מודע לקיומה של לוצ'יה) וליכט אחיה הגדול.
לוצ'יה נשברת כשהיא מגלה מה קרה ומי זאת מיקארו, אך היא לא מוכנה לוותר. לוצ׳יה לא מספרת לקאיטו מה קרה ביניהם כיוון שהיא רוצה לעזור לסיירה ושהוא יזכר לבד.
קאיטו שכמובן מגיע ופוגש את לוצ'יה מרגיש אליה רגשות שהוא לא מסוגל להסביר ומבלה איתה ועם חברותיה הרבה יותר כדי לנסות להיזכר דבר שגורם למיקארו לקנא מאוד.
מיקארו חולה מאוד ובמיוחד אחרי סערות הרגשות שהיא עוברת בגלל קאיטו, מצבה יציב ומחמיר, יציב אך לאחר מכן שב להיות מחמיר ובעקבות זאת קאיטו מרגיש אשם ונישאר איתה מה שפוגע מאוד בלוצ'יה.
באותו הזמן בנות הים נלחמות בעוזרות של מיקל וסיירה מגלה שמיקל סובל כי הוא נשאר כאן לבדו והוא חושב שמטרתו היא לנקות את העולם מבני האדם שרק פגעו בו. בגלל שנסיכות בנות הים נלחמות כדי להגן על בני האדם, הוא נלחם בהם גם כן.
לוצ'יה האנון ורינה מקבלות שירים חדשים וגם סיירה שרה למיקל כדי שלא ירגיש לבד, אך דבר זה לא עובד.
ליכט מתחיל להתאהב בלוצ'יה בעוד היא רק רוצה שקאיטו יזכר בה והאנון ורינה מתחילות לחשוב שהיא כבר לא מסוגלת לחכות לקאיטו יותר. הפרקים מתקדמים, מיקארו נעלמה ואנחנו מגלים שהיא ומיקל התחברו מכיוון ששניהם נשמות בודדות בעולם. 
קאיטו נזכר בהכל בעקבות מתקפה של מיקל ואנו מגלים שהוא זה שחסם לעצמו את הזיכרונות מלכתחילה כדי שמיקל לא יגלה על בנות הים והוא ולוצ'יה חוזרים זה לזה. המפגש לא נמשך זמן רב כיוון שהקרב הגדול נגד מיקל מגיע וקאיטו אומר ללוצ'יה שלא יוכל להילחם במיקל בגלל שמיקארו גם נמצאת שם. לוצ'יה אומרת לו שהיא מבינה אותו אבל נפרדת ממנו בכל זאת, מה ששובר את ליבה.
בנות הים האחרות מגיעות וכולו מתאמנות לקראת הקרב נגד מיקל אבל מיקל חוטף את לוצ'יה, מה שקצת משבש את התוכניות וכשכולם מתחברים יחדיו הן מגלות שהשיר שלהן לא פוגע במיקל וסיירה מסבירה להן שמיקל הוא רוח שמגיעה מתוך פסל שבתחתית המגדל ובמקום שהן ישירו כדי לחסל את מיקל, הן צריכות להראות לו את הטוב שבו.
הבנות מבינות את הטעות והן כולן שרות את השיר של לוצ'יה "אני בחיפוש". 
באותו זמן, ליכט וקאיטו מגלים שליכט גם הוא שייך לשבט הפנטראסה ומגיעים כדי לעזור לנסיכות בנות הים. מתברר לנו שהבוס הגדול של מיקל הוא אביהם של ליכט ומיקארו וכדי לחפר על מעשיו ועל טיפשותו מקריב את עצמו כדי להרוס את פיסלו של מיקל.אקווה רג'ינה מופיעה ואומרת לבנות הים שאסור להן לשיר עם מחשבה של להביס אלא לגרום לו להאמין שהוא אינו לבדו הבנות מתחילות לשיר ואקווה רג'ינה מצטרפת.
"העתיקים" מתגלים למיקל וקוראים לו לבוא אליהם כי משימתו בעולם נגמרה ועכשיו נסיכות בנות הים יגנו על העולם. 
סיירה נולדת מחדש ומקבלת את הפנינה שלה מלוצ'יה ומיקארו נולדת מחדש וליכט מטפל בה.
לבסוף,ניקולה עורכת מסיבה לכבוד חזרת השלום לים והבנות שרות וגם אחיות היופי השחור ופיות המים הרעות גם המדריך עם עצת אהבה לרינה וכך חוזר השלום לים.
המאנגה

האנימה נאמנה ברובה לכרכי המאנגה. אך ישנו פרק בכרך האחרון שלא המשיך לאנימה ובו לוצ׳יה חולה כשקאיטו לצדה. לוצ׳יה, שלא מתעוררת ולא בהכרה חווה חזיונות של הרגע שבו הצילה את קאיטו ונתנה לו את הפנינה שלה. אקווה רג׳ינה מופיעה מולה ושואלת אותה האם היא בטוחה במעשה שלה, לתת את הפנינה שלה בכדי להציל את החיים של מישהו אחר, לוצ׳יה משיבה בחיוב. לוצ׳יה לבסוף מצליחה לנצח את מחלתה ומתעוררת עם קאיטו לצדה כשהיא אקווה רג׳ינה החדשה.
ב-30 ביוני 2021, יוצרת המאנגה, פינק האנמורי, הודיעה ברשת החברתית כי ב-3 באוגוסט 2021 תצא מאנגת המשך לבנות הים פיצ׳י פיצ׳י פיץ׳ אשר תעסוק בבת של לוצ׳יה נאנאמי. הלוא היא נסיכת האוקיינוס השקט עם הפנינה הוורודה החדשה. המאנגה החדשה תיקרא: “Mermaid Melody Pitchi Pitchi Pitch Aqua”
דמויות שמופיעות במנגה החדשה

רוקיה נאנאמי - נערה בת 17 הגיבורה הראשית של המנגה בתם של לוצ'יה וקאיטו ,נסיכת הפנינה הוורודה
ריוסי קורוסונה - נער שמתאהב ברוקיה, חברו הטוב של שירהמה
סנגו - חברתה הטובה של רוקיה ,בת ים
לורן - הנבל של המנגה ,אשר רוצה להיות המלך של הים העמוק
לוצ'יה נאנאמי - הגיבורה של המנגה תמיד חברתן הטובה ביותר של האנון ורינה ,אשתו של קאיטו ואמה של רוקיה, אלת הים האגדית.
האנון אושו - בעלת הפנינה הכחולה, חברתן הטובה של לוצ'יה ורינה.
רינה טוין -  בעלת הפנינה הירוקה, חברתן הטובה של לוצ'יה והאנון
קאיטו דומוטו - אביה של רוקיה ובעלה של לוצ'יה.
קארן - בעלת הפנינה הסגולה, אחותה של נואל
נואל - אחותה של קארן,בעלת הפנינה התכולה
קוקו - בעלת הפנינה הצהובה.
סיירה - נסיכת בת הים של האוקיינוס ההודי בעלת הפנינה הכתומה ,אשר נהפכה לרעה.
אזורו - מופיעה גם במנגה זו ,הייתה המשרתת של גאיטו
מומו - דולפינה וורודה אשר באה  מהממלכה של לוצ'יה.
היפו - השומר של לוצ'יה
הערות שוליים

↑  נגה תקשורת, תוכניות חדשות בערוץ הילדים מאי 2008, באתר News1 מחלקה ראשונה, 15 באפריל 2008
קרב עמק הבכא

קרב עמק הבכא היה אחד מקרבות הבלימה כנגד התקפות הצבא הסורי בימיה הראשונים של מלחמת יום הכיפורים.
בקרב זה ניסו כוחות שריון וחי"ר סוריים, שנהנו מעדיפות מספרית גדולה, להבקיע את קו החזית בצפון רמת הגולן.
אזור הקרב ומאפיינים גאוגרפיים

עמק הבכא הוא כינוי שניתן לפתחת קוניטרה או פתחת קוניטרה צפון, ומציין את האזור שבו דיוויזיה 7 של הצבא הסורי נסתה להבקיע אל תוך שטח רמת הגולן במלחמת יום הכפורים. אזור זה נפרש מעט מצפון לעיר הסורית הנטושה קוניטרה ועד לתל חרמונית בצפון.
האזור מישורי, בעל עבירות טובה לשריון ורק"ם.
ההערכות בגזרה לפני פרוץ האש

ההערכה המודיעינית – הערכת פיקוד צפון הייתה שהסורים ירכזו את מאמץ ההבקעה העיקרי, בגזרה הצפונית של רמת הגולן. לכן צה"ל הציב בגזרה זו את רוב הכוח המשוריין ערב המלחמה[דרוש מקור].
ההערכות הישראלית - טרם המלחמה הוחזקה גזרת רמת הגולן על ידי חטיבת השריון 188. כאשר הגזרה הצפונית מהכפר מג'דל שמס (מוצב 103) עד רכס חַזֵיקָה (מוצב 110), הייתה באחריות גדוד 74 של החטיבה בפיקודו של סא"ל יאיר נפשי. הטנקים של גדוד 74 הוצבו בעמדות הטנקים ("רמפות") הקדמיות לאורך הגזרה. ב-26 בספטמבר 1973, ערב ראש השנה, עלה גדוד 77, מחטיבה 7, לרמת הגולן כחלק מתגבור הכוחות בעקבות המתיחות בין ישראל לסוריה, לאחר הפלת מטוסי מיג סוריים בידי חיל האוויר הישראלי. הגדוד, בפיקודו של סא"ל אביגדור קהלני, נפרס מספר ק"מ מערבית לגבול, במעלה ה"משפך" שעלה מפתחת קוניטרה. שאר כוחות חטיבה 7 נפרשו ברמת הגולן בערב יום הכיפורים, יום לפני פרוץ המלחמה. כוחות החטיבה נפרסו באזור נאפח וצומת וסט, ושימשו ככוח עתודה פיקודי למתקפת נגד. בבוקר יום הכיפורים תוגברה חטיבה 7 בגדוד השריון 71, בפיקודו של סא"ל משולם ראטס, שהיה מורכב מחניכי ומדריכי קורסים. גדודי השריון היו חמושים בטנקי שוט קל, השבחה ישראלית של טנק הצנטוריון הבריטי. בנוסף לכוחות השריון, היו בגזרה שלושה מוצבי חי"ר (מוצבים 105, 107 ו-109) שאוישו על ידי לוחמי גדוד 13 של חטיבת גולני. תפקידם היה לקיים נוכחות בגבול, ולדווח על התקדמות הכוחות הסוריים.
ההערכות הסורית – הסורים, שלכל אורך חודש ספטמבר 1973 בנו את כוחם מול הגבול הישראלי, הספיקו להציב עד 6 באוקטובר כוחות גדולים. יחידות האם הסוריות בגזרה היו הדיוויזיות הממוכנות השביעית והתשיעית, כאשר אליהן הוכפפו כוחות נוספים.
הקרב > 6 באוקטובר – הפתעה

הקרב בעמק הבכא החל מיד עם פרוץ המלחמה, כחלק מההתקפות הסוריות הכוללות לכל אורך החזית. בחסות הפגזה ארטילרית כבדה נעו הסורים מערבה, במטרה לחצות את תעלת הנ"ט ולפרוץ את מערכי ההגנה של צה"ל. טנקי גדוד 74 הצליחו לבלום את כל ניסיונות החדירה של חטיבת השריון מספר 85 הסורית, ועד רדת הערב לא נרשמו לה הישגים משמעותיים. חטיבה 7, שכאמור שימשה ככוח עתודה, חברה לגדוד 74 בקו החזית בסביבות השעה 18:00. במפקדת פיקוד הצפון הוחלט שחטיבה 7 תיטול את הפיקוד בגזרת גדוד 74 והגדוד הוכפף לפיקודה. מג"ד 77 קהלני התייצב עם מספר טנקים בתל "הבוסטר", כאשר מצפונו ניצבו טנקים של החטיבה על הר חרמונית ועל "רמפות" דרומה לתל. בגזרה שמדרום לבוסטר, השולטת על דרום עמק הבכא, שלטו כוחות מגדוד 74 מחטיבה 188. התקדמות מסוימת של השריון הסורי הגיעה רק עם רדת החושך, כאשר הצליחו כוחות השריון הסוריים להסתנן מעבר לקווי ההגנה של גדוד 74, שלחם ללא אמצעי ראיית לילה. אף על פי כן, לא נפרץ מערך ההגנה של צה"ל, כאשר כוחות חטיבה 7 שניצבו בקו האחורי, פגעו בשריון הסורי ובלמו את התקדמותו. "כוח טייגר", פלוגה מוקטנת שמנתה 7 טנקים והוצבה מדרום לקוניטרה, הציבה מארב לגדוד המוביל של החטיבה הסורית הממוכנת ה-43, גרמה לו אבדות כבדות, ובלמה את ניסיון החטיבה הסורית לאגף את כוחות חטיבה 7.
הקרב > 8-7 באוקטובר – מגננה

לאחר כישלון חטיבה 85 הסורית לפרוץ את הקו ביום הראשון למלחמה, הטיל הצבא הסורי לגזרת עמק הבכא את החטיבות המשוריינות 78, בסיוע חטיבה ממוכנת 121, וגדוד טנקי טי-62 מכוח רפעת אסד. הכוח הגדול שהסורים קידמו כנגד כוחות צה"ל שמנו עדיין רק כוחות סדירים (כוחות המילואים שגויסו נשלחו לחזית דרום הגולן, שמצבה היה קשה יותר), הביא לכך שמח"ט 7, יאנוש בן-גל, היה צריך לתמרן את כוחותיו ולשולחם למקומות שבהם התגבר הלחץ סורי להבקעה. הלחימה הייתה קשה ומתישה וחדלה רק בחצות הלילה. בקרבות היום השני נפגעו כ-90 טנקים סוריים, וכלים רבים נוספים.
במהלך 8 באוקטובר המשיכו הסורים את לחצם בפתחת קוניטרה. עם זאת הכוחות של חטיבה 7 החזיקו מעמד ובלמו את מאמציה המתמשכים של הדיוויזיה הסורית ה-7 להבקיע את הקו. בלילה שבין 8 באוקטובר ל-9 באוקטובר, שכונה גם "ליל הבזוקות", ערכו כוחות חי"ר סוריים מתקפה בטילי נ"ט ומטולי אר. פי. ג'י., על כמה מחניוני הטנקים של החטיבה. המתקפה הצליחה לפגוע בכמה טנקים, אך לא הביאה לשינוי בהערכות ההגנתית.
הקרב > 9 באוקטובר – קרב ההכרעה

לאחר שהסורים איבדו את הישגיהם הקרקעיים בדרום ובמרכז רמת הגולן עקב התקפת הנגד של כוחות המילואים הישראליים, החליטו הסורים לרכז מאמץ אחרון בפריצת קו ההגנה של צה"ל בגזרה הצפונית והמרכזית במקביל. בהתקפה השתתפו כ-100 טנקי T-62 מדיוויזיית השריון ה-3 שטרם השתתפה בלחימה אשר תוגברו בשארית הכוחות של דיוויזיית חי"ר 7, וחטיבת שריון 81 מדיוויזיה 3, ובסך הכל כ-170 טנקים[דרושה הבהרה]. מולם עמדו כ-50 טנקי שוט-קל מחטיבה 7 (גדוד 77 + פלוגה ג מגדוד 82 בפיקודו של מאיר זמיר) ומגדוד 74 של חטיבה 188. הן הכוחות הישראלים והן הכוחות מדיוויזיות 7 ו-3 היו מותשים לאחר שלושה ימי לחימה וחלקם סבלו מחוסר בתחמושת.
התקפת השריון הסורית החלה בשעות הבוקר בחיפוי הפגזה ארטילרית כבדה. בלחץ ההפגזה הסורית הכבדה על עמדותיהם, נסוגו שארית הטנקים הישראלים מן השטחים השולטים על העמק אל מדרון אחורי. בשעה 09:00 פתחו הטנקים הסוריים בהתקפה על העמדות הישראליות. טנקים של צה"ל במוצבים שעל הקו הסגול הצליחו לפגוע בחלק מן הטנקים, אבל כוח גדול הצליח לנוע לתוך העמק, והגיע עד לקו העמדות הישראלי. מפקד גדוד 77, סגן-אלוף אביגדור קהלני הצליח להוביל את הטנקים שבפיקודו לשוב ולתפוס את השטחים השולטים על עמק הבכא, תוך ניהול קרב שב"ש (שריון בשריון) בטווחים קצרים נגד טנקים סוריים.
מפקד חטיבה 7 הורה למשולם רטס, מג"ד 71, לנוע עם כוחו הנותר לתגבר את כוחות החטיבה באגף הצפוני של העמק, אך לאחר זמן קצר נפגע רטס ונהרג. הכוח בפיקודו של זמיר נלחם באגף הדרומי. בשלב זה הגיעו כוחות החטיבה הנותרים למצב משבר ותחמושתם עמדה לאזול. מפקד החטיבה ריכז מול גזרת ההתקפה הסורית את כל הטנקים שהצליח לאסוף והעמיד אותם תחת פיקודו של קהלני.
לעזרת החטיבה נשלח כוח תגבורת שכלל 11 טנקים משרידי גדוד 53 של חטיבה 188 בפיקודו של סא"ל יוסי בן-חנן, ששימש עד זה לא מכבר כמפקד הגדוד. הכוח, שהגיע ברגע האחרון, התייצב באגף הדרומי של החטיבה והחליף את הכוח של זמיר שתחמושתו אזלה. הכוח של בן חנן מילא תפקיד חשוב בשבירת ההתקפה הסורית ובהדיפת ניסיון ההבקעה האחרון של הצבא הסורי ברמת הגולן.
בשעות הצהריים החלו הסורים לסגת וטנקי חטיבה 7 החלו להתקדם ולתפוס מחדש את העמדות השולטות בעמק. בסיום הקרב אמר יאנוש בן גל לקהלני בקשר: "אתה גיבור ישראל".
במהלך הקרב סייעו סוללות תותחים רבות לחטיבה 7 בירי ארטילרי מדויק על דרכי הגישה של הסורים אל העמק. מפקד הסיוע החטיבתי, רס"ן אריה מזרחי, ריכז בשיאו של הקרב את אישם של שבעה גדודי ארטילריה (כ-21 סוללות) על השטח המצומצם של גזרת הקרב. להפגזה הכבדה הייתה השפעה של ממש על ההסתערות הסורית.
במקביל למתקפה בעמק הבכא ערכו הסורים מאמץ משני מעט דרומה משם, בפתחת קוניטרה דרום. חטיבה 43 הסורית, מתוגברת בטנקי T-62, ניסתה לפרוץ אך נבלמה על ידי פלוגת טנקים מגדוד 74 שניצבו באזור ונלחמה עד לגמר התחמושת שלה.
עד ל-10 באוקטובר השלימו כוחות צה"ל את הדיפת הכוחות הסוריים חזרה אל מעבר לקו הסגול, וב-11 בחודש עברו למתקפת נגד, הבקיעו לשטח סוריה וכבשו שטח של כ-400 קילומטר רבוע, שכונה בשם המובלעת.