stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דו פו
הערות שוליים

↑  "להאיר מאור מידותיו, לאהוב את העם, לנוח בתכלית הטוב"
1 2 3 4  Mo Lifeng, Wu Guoquan, Du Fu, Nanjing: Nanjing University Press, 2010
1 2 3  William Hung, Tu Fu China's Greatest Poet, Cambridge: Harvard University Press, 1952
1 2  David Hawkes, A Little Primer of TU FU, Oxford: Clarendon, 1967
↑  בסין העתיקה ידידות עם שחפים הייתה סמל לתמימות ופשטות
↑  Zong-Qi Cai, How to Read Chinese Poetry, New York: Columbia University Press, 2008, עמ' 162-173
↑  הכוונה למשורר יו שין (581-513)
↑  הכוונה למשורר באו ג'או (466-414)
↑  דו פו התגורר בצ'אנג-אן, הנמצאת על גדות הנהר וי
↑  דו פו מדמיין את לי באי, שנמצא באותה עת ממזרח לנהר ינגצה, מתגעגע אליו ומביט לשמי מערב ורואה עננים מתקדרים.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269010905171  PLWABN: 9810613557105606  BIBSYS: 96002250  BNC: 000810304  BNE: XX4833147  BnF: cb120864715 (data)  CANTIC: a11249213  CiNii: DA01062375  GND: 118928619  ISNI: 0000 0001 2147 1002  LCCN: n50013327  LNB: 000010054  MusicBrainz: 7a7163e0-53cc-4200-8c2b-f95f48ac3c45  NDL: 00317827  NKC: jn20030819008  NLA: 36592709  NLK: KAC201103513  NSK: 000318078  NTA: 142964786  RERO: 02-A000053241  SELIBR: 49950  SNAC: w6f76rck  SUDOC: 029185289  Trove: 1310590  VcBA: 495/347227  VIAF: 108727755   WorldCat (עם VIAF): 108727755 
שנגואן ג'ו, דו פו (1743)
ואנג שימין, ציור לשיר "להעפיל מעלה" מאת דו פו
וואנג שימין, ציור נוף בהשראת שירת דו פו (1665)
בנדיגאמוס

בנדיגאמוס הוא מזמור ששרים לאחר הסעודה על פי המסורת של היהודים הספרדים-פורטוגזים ויהודי טורקיה. השיר דומה ברוחו לברכת המזון, והוא נאמר בנוסף לה, לפניה או מיד אחריה. הטקסט של בנדיגאמוס הוא בספרדית מודרנית ולא בלאדינו. מנגינת השיר היא אחת מהמנגינות האהובות והמוכרות מתוך המנגינות של הקהילה הספרדית-פורטוגזית. מנגינת בנדיגאמוס משמשת גם לשירת הים (שנאמרת בתפילת שחרית של שבת), ובדרך כלל גם בקריאת ההלל.
כיום שרים את בנדיגאמוס בקהילת שארית ישראל בניו יורק במהלך חג הסוכות, כמו גם בהזדמנויות אחרות ובארוחות שבת בבתיהם של חברי הקהילה. שרים את בנדיגאמוס גם בכל שבת בקהילות הספרדיות והפורטוגזיות של בריטניה ופילדלפיה, אף על פי שזה לא היה ידוע בלונדון לפני שנות השישים. שרים את בנדיגאמוס גם בקהילות היהודיות בצפון ברזיל (מנאוס ובלם), שהביאו את הלחן ממרוקו במאה ה-19, במהלך ההגירה היהודית הקדומה ביותר לאמזונאס.
מקורו של השיר הוא כנראה אצל היהודים דוברי הספרדית של בורדו, שם מושר השיר בצרפתית בתרגום מאת דוד לוי אלברס. מצרפת השיר בנדיגאמוס הובא ככל הנראה למערב הודו ההולנדית (קוראסאו) באמצע המאה התשע עשרה ומשם נלקח לניו יורק ולאמסטרדם. לחלופין ייתכן שמקורו של השיר הוא אצל היהודים הספרדים שחיו בספרד, שהיגרו לטורקיה או יישובים אחרים באימפריה העות'מאנית ובהולנד. יכול להיות שהשיר נכתב במקור כדרך סודית לומר את ברכת המזון לאחר שאסרו לומר אותה ביהדות בספרד ובפורטוגל במאה החמש עשרה.
מילות השיר עם תרגום לעברית

| --- | --- |
עברית:: ספרדית:
 הבה נברך ברך את העליון, לאדון שגידל אותנו, בואו נודה עבור הדברים הטובים שהוא נתן לנו.   שבח את שמו הקדוש, כי הוא תמיד ריחם עלינו, שבח את האדון על היותו טוב, על רחמיו הנצחיים.   ברך את העליון, על פי חוקו תחילה, מה שקושר את הגזע שלנו עם גן עדן מתמשך,   שבח את שמו הקדוש, כי הוא תמיד ריחם עלינו, שבח את האדון על היותו טוב, על רחמיו הנצחיים.   ברך את העליון, שנית בשביל הלחם, וגם למעדנים שאכלנו יחד.   ובכן, אכלנו ושתינו בשמחה רחמיו מעולם לא היו חסרים. שבח את האדון על היותו טוב, על רחמיו הנצחיים.   ברך את זה הבית, הבית בנוכחותו, שם אנו מקיימים את סעודתו, בשמחה ובקביעות.   שבח את שמו הקדוש, כי הוא תמיד ריחם עלינו, שבח את האדון על היותו טוב, על רחמיו הנצחיים.: Bendigamos Bendigamos al Altísimo, Al Señor que nos crió, Démosle agradecimiento Por los bienes que nos dió.   Alabado sea su Santo Nombre, Porque siempre nos apiadó. Load al Señor que es bueno, Que para siempre su merced.   Bendigamos al Altísimo, Por su Ley primeramente, Que liga a nuestra raza Con el cielo continuamente,   Alabado sea su Santo Nombre, Porque siempre nos apiadó. Load al Senor que es bueno, Que para siempre su merced.   Bendigamos al Altísimo, Por el pan segundamente, Y también por los manjares Que comimos juntamente.   Pues comimos y bebimos alegremente Su merced nunca nos faltó. Load al Señor que es bueno, Que para siempre su merced . Bendita sea la casa esta, El hogar de su presencia, Donde guardamos su fiesta, Con alegría y permanencia.   Alabado sea su Santo Nombre, Porque siempre nos apiadó. Load al Señor que es bueno, Que para siempre su merced.
ביטוי אחרון מוכנס בסוף בעברית שחוזר על עצמו פעמיים:" הוֹדוּ לַיָי כִּי־טוֹב כּי לְעוֹלָם חַסְדּוֹ".
טקסט חלופי

ישנו גם טקסט חלופי, שכנראה ניתן לייחס ליהודים ספרדים באיים הקריביים כמו ג'מייקה וברבדוס. בעוד שההיגוי משתנה, מה שעשוי להשפיע על איות התעתיק, הטקסט זהה.
| --- | --- |
הבה נברך: Bendigamos
ברך את העליון, לאדון שגידל אותנו, בואו נודה עבור הדברים הטובים שהוא נתן לנו.   שבח את שמו הקדוש, כי הוא תמיד ריחם עלינו, הוֹדוּ לַיָי כִּי־טוֹב כּי לְעוֹלָם חַסְדּוֹ.   ברך את העליון, שנית בשביל הלחם, וגם למעדנים שאכלנו יחד.   ובכן, אכלנו ושתינו בשמחה רחמיו מעולם לא היו חסרים. שבח את האדון על היותו טוב, על רחמיו הנצחיים.   ברך את זה הבית, לעולם אין צריך לחסוך בברכה, אחר הצהריים, בוקר וערב למעננו למען הילדים של ישראל  : Bendigamos al Altisimo, Al Señor que nos creo, Demosle agradecimiento, Por los bienes que nos dio.   Alabado sea su Santo Nombre, Porque siempre nos apiadó, (H)Odu Ladonai ki tob, Ki leolam jasdo   Bendigamos al Altísimo, Por el pan primeramente, Y después por los manjares, Que comimos juntamente.   Pues comimos y bebimos alegremente, Su merced nunca nos faltó, Load al Señor que es bueno, Que para siempre Su merced.   Bendita sea la casa esta Que nunca manque en ella fiesta, Tarde, manaña y siesta, A nos y a los hijos de Israel.
| ברכת המזון |
| --- | --- | --- |
| מצוות ומנהגים | תהלים קלז (על נהרות בבל) • תהלים קכו (שיר המעלות בשוב ה') • מים אחרונים • זימון • כוס של ברכה |  |
| סדר הברכה | ברכת הזן • ברכת הארץ • על הניסים • ברכת ירושלים • רצה והחליצנו • יעלה ויבוא • ברכת הטוב והמטיב • ברכת אבלים • הרחמן • ברכת האורח • ברכת חתנים |  |
| פיוטים | נודה לשמך • דוי הסר • אלהים צוית לידידך בחירך • אות מבראשית הוכתרה • הרחמן (פיוט) • צור משלו אכלנו |  |
| שונות | פת הבאה בכיסנין • ברכה אחרונה • ברכה אחת מעין שלוש • בנדיגאמוס |  |
ניקולס קריסטוף

| --- | --- |

קריסטוף, 2010
 לידה:  27 באפריל 1959 (בן 65) ימהיל, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 השכלה:  הרווארד קולג'  Yamhill Carlton High School  מודלין קולג'  Taipei Language Institute 
 מעסיק:  הניו יורק טיימס 
 בן או בת זוג:  Sheryl WuDunn (1988–?) 
 פרסים והוקרה:  פרס ג'ורג' פולק (1989)  פרס פוליצר לכתיבה בעניינים בינלאומיים (1990)  Michael Kelly Award (2005)  מלגת רודס (1981)  פרס ג'יימס פארקס מורטון לבין-דתיות 
 קישורים חיצוניים
 טוויטר:  NickKristof
 אתר רשמי
 חתימה:   
 
ניקולס קריסטוף (באנגלית: Nicholas Donabet Kristof; נולד ב-27 באפריל 1959 בשיקגו) הוא עיתונאי ופובליציסט אמריקאי, פרשן ב-CNN ובעל טור ב"ניו יורק טיימס", זוכה שני פרסי פוליצר.
ביוגרפיה

קריסטוף כותב טור ב"ניו יורק טיימס" מאז נובמבר 2001, והוא מרבה לסקר נושאים הקשורים לזכויות אדם וקונפליקטים מזוינים במדינות העולם המתפתח, במיוחד באפריקה ובאסיה.
קריסטוף גדל בחוה חקלאית ביאמהיל אשר במדינת אורגון. שני הוריו, לאדיס וג'יין היו פרופסורים באוניברסיטת מדינת פורטלנד. קריסטוף החל כבר בתיכון לערוך את העיתון של בית הספר המקומי. הוא למד באוניברסיטת הרווארד ועבד בעיתון האוניברסיטה הרווארד קרימסון. הוא סיים את לימודיו בהרווארד ב-1981 והמשיך בלימודי במשפטים באוניברסיטת אוקספורד עם מלגת רודז. בין השנים 1983-4, למד ערבית באוניברסיטה האמריקאית בקהיר.
קריסטוף שימש כמתחמה בעיתון וושינגטון פוסט בשתי חופשות קיץ עד שהצטרף לעיתון הניו יורק טיימס בשנת 1984. בתפקידיו הראשונים שימש ככתב כלכלה, וככתב בלוס אנג'לס, בהונג קונג, בבייג'ינג ובטוקיו. הוא התקדם עד לתפקיד עורך שותף בפועל של העיתון ואחראי על מהדורת יום ראשון. בשנת 1990 זכה בפרס פוליצר על סיקורו של המחאות בסין כנגד השלטון ודיכויין. בשנת 1994 הוא פרסם ספר China Wakes: The Struggle for the Soul of a Rising Power על עבודתו בסין בשנים 1988-1993.
הבמאי האמריקאי אריק דניאל מצגר צילם סרט דוקומנטרי אודותיו, בשם "Reporter". הבמאי התלווה לקריסטוף בקיץ 2007 לקונגו ולדארפור. הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל סאנדנס בשנת 2009. בשנת 2009 הוענק לו פרס דייטון לספרות שלום.
בשנת 2009 הוא פרסם ספר Half the Sky בו מתואר תפקיד הנשים בחברה בת זמננו תוך התמקדות בנושא זנות, אונס, חינוך נשים וכו'. פרק מיוחד בספר הוקדש לפרשה של מח'תאראן ביבי.
בשנת 1988 נישא לשירלי וודוון, והם מתגוררים באזור ניו יורק. הוא אב לשלושה.
אלהים צוית לידידך בחירך

אלהים צוית לידידך בחירך הוא פיוט לברכת המזון של סעודת ברית מילה, שחיבר רבינו אפרים מבונא.
הפיוט נתקבל בקהילות אשכנז המערביות, ונאמר בקהילות אלה בברכת הארץ אחרי המלים "יתברך שמך בפי כל חי תמיד לעולם ועד"; הוא לא נתקבל במנהג אשכנז המזרחי.
היסטוריה

פיוטים לברכת המזון היו נפוצים למדי בארצות המזרח בימי הפריחה של הפייטנות, ופיוטים רבים כאלה נמצאו בגניזה, אך הם מאוד נדירים בקהילות אירופה, וזה הפיוט היחיד מסוג זה שהגיע למחזורים המודפסים.
אמירת הפיוט כנראה נחשבה למאורע חשוב או מיוחד. יוזפא שמש מתאר מקרה בו הוא מל תינוק בימי מגפת דבר בשנת ה'תכ"ו (1666). אחותו של התינוק נפטרה באותו שבוע מהמגפה, ועקב הנסיבות לא התקיימה סעודת ברית. הוא מספר שכדי לא להפסיד הזדמנות לומר את הפיוט, התאספו כמה מבני המשפחה הרחוקים יותר וקיימו סעודה מצומצמת ואמרו בברכת המזון שלה את הפיוט.
רבי דוד לידא כתב את שירו "דם ברית" במנגינה של "אלהים צוית".
מבנה הפיוט

הפיוט בנוי מבתים בני ארבעה טורים, כשבשלושת הטורים הראשונים שבכל בית חתום "אפרים מעיר בונא", והטור הרביעי בכל בית הוא ציטוט מפסוק. הטור השני שבכל בית מסתיים במילים "ברית עולם", וכשאומרים את הפיוט, נהוג שהמוהל הוא המזמן והוא אומר את כל הפיוט בקול רם, והקהל עונים "ברית עולם" בניגון מיוחד. כאשר נוהגים לערוך את הברית באמצעות שני מוהלים, אחד המוהלים מזמן, ושני המוהלים אומרים את בתי הפיוט לסירוגין.
הערות שוליים

↑  ע"פ ישעיה ס, ט
↑  שמות טו, כו
↑  דברים כב:ז
↑  ע"פ תהלים יז:ז
↑  ע"פ זכריה ט:י
↑  ויקרא יב:ג
↑  ע"פ בראשית יז:יג
↑  ע"פ תהלים קכו:ב
↑  תהלים ג:ט
↑  תהלים צב:טו
↑  ע"פ ישעיה מ:יז
↑  יחזקאל לו:כד
↑  שמות טז:טו
↑  הוא מופיע בסדר עבודת ישראל, נוסח אשכנז המערבי, עמ' 739 (הלינק לאוצר החכמה, הזמין למנויים בלבד).
↑  אשר מתפללים בו רוב מתפללי נוסח אשכנז היום.
↑  עיין אצל אברהם מאיר הברמן, "ברכות מעין שלוש ומעין ארבע: פיוטים מתוך הגניזה לברכת המזון", ידיעות המכון לחקר השירה העברית ה (תרצ"ט), עמ' מג–קה, באתר היברובוקס; ובעבודת הדוקטורט של ד"ר אבי שמידמן, "ברכות המזון המפויטות מן הגניזה הקהירית: מבוא ומהדורה מדעית", אוניברסיטת בר-אילן, תשס"ט. ברם, בפיוטי ברכת המזון שבגניזה, יש תמיד פיוט הכולל קטע לכל ברכה משלש הברכות שבברכת המזון מן התורה, ואילו פיוט זה עומד בפני עצמו לברכה השנייה בלבד.
↑  במנהגים המוקדמים, היו עוד פיוטים בודדים לברכת המזון במילה ובנישואין, למשל הפיוט "אות מבראשית הוכתרה" לשבת נישואין, המופיע במחזור ויטרי.
↑  יוזפא שמש, מנהגים דק"ק וורמיישא - ב, ירושלים תשנ"ב.
↑  רבי דוד לידא, סוד ה', אמסטרדם תנ"ד, באתר היברובוקס.
| ברכת המזון |
| --- | --- | --- |
| מצוות ומנהגים | תהלים קלז (על נהרות בבל) • תהלים קכו (שיר המעלות בשוב ה') • מים אחרונים • זימון • כוס של ברכה |  |
| סדר הברכה | ברכת הזן • ברכת הארץ • על הניסים • ברכת ירושלים • רצה והחליצנו • יעלה ויבוא • ברכת הטוב והמטיב • ברכת אבלים • הרחמן • ברכת האורח • ברכת חתנים |  |
| פיוטים | נודה לשמך • דוי הסר • אלהים צוית לידידך בחירך • אות מבראשית הוכתרה • הרחמן (פיוט) • צור משלו אכלנו |  |
| שונות | פת הבאה בכיסנין • ברכה אחרונה • ברכה אחת מעין שלוש • בנדיגאמוס |  |
פת הבאה בכיסנין

| --- | --- |
 תלמוד בבלי:  מסכת ברכות, דף מ"ב, עמוד א'
 משנה תורה:  ספר אהבה, הלכות ברכות, פרק ג', הלכה ט'
 שולחן ערוך:  אורח חיים, סימן קס"ח, סעיפים ו'-ח'
 
פת הבאה בכיסנין היא מאפה שאין דרך העולם "לקבוע עליה סעודה". השם "פת הבאה בכיסנין" מופיע בגמרא, ונחלקו ראשונים בפירושו (ראה להלן).
בניגוד ללחם רגיל, שמברכים עליו קודם האכילה ברכת 'המוציא לחם מן הארץ' ולאחריה 'ברכת המזון, על פת הבאה בכיסנין מברכים קודם האכילה ברכת 'בורא מיני מזונות', ולאחריה ברכת מעין שלוש.
אך אם שינה מהמקובל ואכל כמות גדולה שרגילים לקבוע עליה סעודה, אזי דינה כלחם ומברכים לפניה 'המוציא' ולאחריה ברכת המזון.
הגדרתה

פת הבאה בכיסנין היא פת, כלומר מאפה המבוסס על בצק העשוי מאחד מחמשת מיני דגן, אך היא שונה מפת רגילה, ונאמרו שלושה הסברים שונים במה מתבטא השינוי:
מאפה ממולא במיני מתיקה כשוקולד, ריבה, פרג, גבינה, אגוזים וכדומה, כדוגמת ערגליות, רוגלעך, אוזני המן, שטרודל תפוחים, חלק מהבורקסים וכדומה. זהו פירושם של רבנו חננאל ורוב הראשונים, המסבירים את המושג 'כיסנין' מלשון כיס (=מילוי)
מאפה שהבצק שלו מתוק, כדוגמת עוגה, עוגיה, ביסקוויט, בצק עלים (לרוב), וכדומה. זהו פירושו של הרמב"ם. בשיטה זו נחלקו רבי יוסף קארו והרמ"א: לשיטת רבי יוסף קארו מספיק שהמתיקות תהיה ניכרת בטעם המאפה, ואילו לשיטת הרמ"א צריך שכמות הממתיקים שבמאפה תהיה גדולה משאר הרכיבים (כמות השמן לעומת כמות המים, הסוכר לעומת הקמח, וכן על זה הדרך). (יש שהסבירו, שמחלוקת זו תלויה במציאות הנהוגה באותו מקום, שבמקום שנהגו לאכול לחמים מתוקים יותר, רק כאשר התוספת היא עיקרית היא הופכת את המאפה לפת הבאה בכיסנין.)
מאפה יבש וקראנצ'י, כמו בייגלה, קרקר, ביסקוויט, מציות, וופל וכדומה, ואפילו אם עשויים רק מקמח ומים. זהו פירושו של רב האי גאון, המבאר את המושג 'כיסנין' מלשון כסיסה (כמו כסיסת צפורניים).
מאכלים המבוססים על בצק, אך אינם אפויים אלא מבושלים או מטוגנים עמוק מאוד, כמו פסטה, קוסקוס, קובה, סופגניה וכדומה, אינם נחשבים פת הבאה בכיסנין, והם מכונים 'מעשה קדרה', ואפילו אם יחול עליהם אחד או יותר מהתנאים המוזכרים לעיל. ברכותיהם יהיו תמיד 'מזונות' ו'על המחיה'.
הגדרתה > הלכה למעשה

השולחן ערוך מביא שלהלכה נותנים לשלושת הסוגים האלו את דיני "פת הבאה בכיסנין", בביאור הלכה מוסבר הדבר (על פי ספר מאמר מרדכי), שייתכן שהדעות השונות שנכתבו לגבי פירוש המושג "פת הבאה בכיסנין" לא בהכרח סותרות, וניתן לומר שלא מקובל לקבוע סעודה על כל המאכלים הללו, ולכן, אם לא שינה מהאכילה הרגילה, ואכלם מבלי לקבוע עליהם סעודה, יש לברך עליהם "בורא מיני מזונות". אך אם אכל מהם כשיעור קביעת סעודה דינו כלחם ומברך לפניהם "המוציא" ואחריהם "ברכת המזון".
שיעור קביעת סעודה

נחלקו הפוסקים מהו שיעור קביעות סעודה: האם הוא שיעור שתלוי בכוונת האדם או בתוצאת האכילה (כלומר שהוא מתכנן לשבוע מאכילה זו, או שהוא שבע ממנה). או שהוא שיעור קבוע לכל קבוצת אוכלוסייה, המשוער לפי הכמות שאדם אוכל בסעודה ממוצעת (בתוך שיטה זו, נחלקו מהו שיעור זה).
למעשה, אחת משיטות הפסיקה המקובלות היא דווקא זו המשלבת בין השיטות השונות, ולפיה כדי לקבוע סעודה ולהחשיב פת הבאה בכיסנין כלחם, יש צורך בשני תנאים: לאכול שיעור 4 ביצים (כ-200 סמ"ק), וכן לשבוע מאכילה זו (בצירוף כל מה שיאכל באותה סעודה, גם דברים שאינם מאפה).
המשנה ברורה (סי' קס"ח, סקכ"ד) מביא את דעת הגר"א, האשכול ושיבולי הלקט לפיהם שיעור קביעת סעודה גדול מ 4 ביצים ויש לשערו כשיעור סעודת בקר או ערב, ולדעתו אף לשון השולחן ערוך כנוטה לכך. עם זאת פוסק כי לכתחילה יש לחוש לדעת המחמירים שדי ב 4 ביצים לקביעת סעודה.
ערוך השלחן (סימן קס"ח סעיף ט"ז) מביא תחילה את הדעה ששיעור קביעת סעודה הוא 4 ביצים ולאחריה את הדעה החולקת בשם שולחן ערוך הרב (סי' קס"ח ס"ח) ובשם הגר"א על פי חיי אדם (כלל נ"ד, נשמת אדם) לפיהם שיעור קביעת סעודה הוא כחצי שיעור חלה, דהיינו חצי עומר השווה ל 21.6 ביצים - שהם כליטר ורבע על פי שיטת ר' חיים נאה.
נחלקו הראשונים לגבי אדם שקבע סעודה על שיעור קטן מהמקובל, האם יש בכך קביעות סעודה.
הערות שוליים

↑  מסכת ברכות, דף מ"ב, עמוד א'
↑  בכלשהו, גם אם אוכל פחות כזית מברך לפניו "המוציא לחם מן הארץ".
1 2 3  שולחן ערוך אורח חיים קסח ז – ויקיטקסט, באתר he.wikisource.org
↑  פניני הלכה, פרק ו, הלכה, ו, הערה 5.
↑  פניני הלכה, ברכות, פרק ו, הלכה ד.
| ברכת המזון |
| --- | --- | --- |
| מצוות ומנהגים | תהלים קלז (על נהרות בבל) • תהלים קכו (שיר המעלות בשוב ה') • מים אחרונים • זימון • כוס של ברכה |  |
| סדר הברכה | ברכת הזן • ברכת הארץ • על הניסים • ברכת ירושלים • רצה והחליצנו • יעלה ויבוא • ברכת הטוב והמטיב • ברכת אבלים • הרחמן • ברכת האורח • ברכת חתנים |  |
| פיוטים | נודה לשמך • דוי הסר • אלהים צוית לידידך בחירך • אות מבראשית הוכתרה • הרחמן (פיוט) • צור משלו אכלנו |  |
| שונות | פת הבאה בכיסנין • ברכה אחרונה • ברכה אחת מעין שלוש • בנדיגאמוס |  |
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
אוזני המן - פת הבאה בכיסנין לכל הדעות (כיס, בצק עם טעם ויבש)
מסמך גלילי

מסמך גלילי היה הצעה מדינית, שניסח השר ישראל גלילי, כמה חודשים לפני הבחירות לכנסת השמינית (1973).
המסמך אמור היה להתוות את מדיניות מפלגת העבודה בשטחים שישראל כבשה במלחמת ששת הימים למשך ארבע השנים הבאות. המסמך קבע כי לא יחול שינוי במעמד המדיני של השטחים ותושביהם, ובמקביל, עיגן במצע המפלגה את הלגיטימיות של מפעל ההתנחלויות (שהתממש באותם הימים) והדרכים לישומו - אופן ריכוז הקרקעות, בשטחי בקעת הירדן, שהיא והרכסים בעורפה יהיו גבול השלום המזרחי של מדינת ישראל בהתאמה לתוכנית אלון, ברמת הגולן ובפתחת רפיח. בין השאר, גם העיר ימית זכתה לגושפנקא להקמתה ממוסדות מפלגת העבודה שאישרו את המסמך.
רקע

המכשול העיקרי בתוך מפלגת העבודה לקידום עמדות יוניות, כמו אלה שהציג יגאל אלון בתוכנית אלון, היה התנגדותו של משה דיין. החשש הקבוע של צמרת המפלגה היה שאם זו, וכן המערך המשותף לה ולמפ"ם, לא יאמצו עמדות ברוח גישתו הנצית של שר הביטחון הפופולרי, שזכתה לתמיכה ציבורית ניכרת, הלה יפרוש משורותיה ויתמודד עצמאית או יחבור למסגרת פוליטית אחרת. חששות אלה גברו לקראת הבחירות שנועדו להיערך בסוף אוקטובר 1973. תביעתו העיקרית של דיין הייתה שהמפלגה תציג תוכנית מפורטת לפעולה בשטחים בארבע השנים הקרובות. הוא העלה שורה של הצעות כבסיס לגיבושה. כדי למנוע פילוג הטילה יו"ר מפלגת העבודה וראש הממשלה גולדה מאיר על ישראל גלילי, כיו"ר ועדת השרים להתיישבות והמנסח העיקרי של עמדות המפלגה והממשלה, לבחון את המסמכים שהעביר לה דיין ועל בסיסם לגבש את מה שבמקורו נקרא תוכנית הפעולה בשטחים 1973–1977 – סיכומים והמלצות. התוכנית הובאה לאישור מזכירות מפלגת העבודה ב־3 בספטמבר 1973 כחלק ממצע הבחירות שלה. בעד התוכנית הצביעו 79 מחברי המזכירות, רבים נעדרו, בהם ח״כ לובה אליאב שהביע התנגדות למסמך.
תוכן המסמך

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
עיקרי המחלוקת

המחלוקת במפלגת העבודה סביב המסמך התמקדה בשני נושאים: מכירת קרקעות בשטחים לאזרחים פרטיים, ועידוד יזמים יהודיים בהקמת מפעלי תעשייה בשטחים. גלילי טען שלא מדובר בסיפוח השטחים, אבל לובה אליאב שהתנגד למסמך טען כי "באולם הזה ובארץ הזאת... ישנם רבים שנפשם בוכיה במסתרים בגלל המסמך הזה... אהיה פה ליהודי הדממה הרעיונית הזאת". ראש הממשלה גולדה מאיר אמרה בתגובה לדבריו: "קראתי שאמרת לעיתון זר שהמסמך הוא בושה, סיפוח זוחל וסוגר אופציות. תקום ותגיד: איפה היה שמץ של אופציה שנסגרה מצדנו?" משה כרמל שהתנגד למסמך אמר: "אלף פעמים ייכתב פה נגד ספסרות... ואין שום צורך ציוני, חלוצי, התיישבותי, ביטחוני שיעשו את זה יהודים פרטיים בשביל בצע כסף". כרמל דרש לעודד יוזמה ערבית בשטחים, בצד יוזמה ישראלית.
בג"ץ גרשום גורנברג

אחד המסמכים שגרשום גורנברג בקש להסתייע בהם לכתיבת ספר על שנות ההתנחלות הראשונות, ובגלל שסורב על ידי ארכיון צה"ל ומערכת הביטחון בטענה שהוא 'רגיש מדי' פנה לסעד מבג"ץ, היה "התכתבות בין שר הביטחון משה דיין לראש הממשלה גולדה מאיר והשר ישראל גלילי בעניין גיבוש מצע הבחירות של המערך ב-1973 וניסוחו של מסמך גלילי (שני מסמכים שעסקו בהקמת העיר ימית ובהתנחלות בפתחת רפיח)".
בינואר 2010, דחה בג"ץ את העתירה, לאחר שהגיע למסקנה "כי חלו שינויים משמעותיים בהיבטים השונים של העתירה, ובכלל זה אף הוענקו לעותרים רבים מן הסעדים שהתבקשו על ידם". בין השינויים שהביאה העתירה פרסמה מערכת הביטחון את הקריטריונים לחשיפת חומרי ארכיון חסויים ולמתן מעמד של "חוקר מורשה", כמו כן נוצרו קטלוגים, רשימות מלאי ואינדקסים, שיועמדו לעיון הציבור.
ביקורת

לובה אליאב קבע שהמסמך "מייסר בעקרבים את מה שאני מבין כערכי תנועת העבודה. ... המסמך הזה נותן הכשר למה שאחד מחותמיו קרא 'חנק הציונות'" (הכוונה לפנחס ספיר). גולדה מאיר הגיבה: "היו ויכוחים על החלוקה ועל הסכם ז'בוטינסקי–בן-גוריון, אבל לא היה דבר כזה".
כתב דוד אוחנה שהמסמך המכונן שחבר גלילי היה לא עוד הבעת דעה כמאמרו של נתן אלתרמן "מול מציאות שאין לה אח" או המנשר של התנועה למען ארץ ישראל השלמה שבועות ספורים מתום מלחמת ששת הימים אלא הוא הצהרת ההתנחלויות של מפלגת העבודה, עדות היסטורית לתרומתה ל"ארץ העיט" - חזון העיוועים של ארץ ישראל השלמה בו נפרצו כל הסכרים לסיפוחים והתנחלויות. היה זה כתב כניעה למשה דיין שדרש התיישבות מיידית בגולן, ביהודה ושומרון ובחבל עזה, דברי דוד אוחנה.
הערות שוליים

↑  יוסף חריף, ישראל מציירת את "מפת השלום עם מצרים, מעריב, 5 בינואר 1973
1 2  עמיר שפירא, 'מסמך גלילי' אושר במזכירות העבודה, על המשמר, 4 בספטמבר 1973
↑  מ. מייזלס, מזכירות מפלגת העבודה אישרה את 'מיסמך גלילי', ללא מתנגדים, מעריב, 4 בספטמבר 1973
↑  עמיר שפירא, 'מסמך גלילי' אושר במזכירות העבודה, על המשמר, 4 בספטמבר 1973
↑  אריה דיין, איך התחילה מדיניות ההתנחלויות? זה סוד, באתר הארץ, 29 במרץ 2005
↑  שופטי בג"ץ: הוטרדנו ממשך הזמן הנדרש לחשיפת חומרים הנמצאים בארכיון צה"ל, באתר התנועה לחופש המידע, 18 בינואר 2010
↑  גרשום גורנברג נ' הממונה על ארכיון צה"ל ומערכת הביטחון, באתר העין השביעית, 12 בינואר 2010
↑  ג.מאיר: אין בתוכנו משיח, דבר, 4 בספטמבר 1973
↑  דוד אוחנה | מארץ העיט לארץ הצבי, באתר הארץ, 2 ביולי 2010
↑  נתן אלתרמן, מול מציאות שאין לה אח, 16 ביוני 1967, פרויקט בן יהודה
↑  הנגדה לארץ הצבי, ספרו של לובה אליאב
יעלה ויבוא

ערך זה עוסק בתפילה יהודית. אם התכוונתם לשיר ישראלי פופולרי, ראו .
תפילת יעלה ויבוא היא תוספת לברכת המזון ולתפילת העמידה שנאמרת בחגים ובראשי חודשים ובחול המועד. תפילה זו תוקנה על ידי חז"ל ועניינה הוא בקשה שה' יזכרנו לטובה, בניין בית המקדש והשבת עבודת הקורבנות.
משמעות הברכה

תוספת זו נאמרת בברכת רצה שבתפילת העמידה, בערבית, שחרית ומנחה (אך לא במוסף) של ראש חודש וחול המועד, ובברכת ירושלים שבברכת המזון של ראש חודש, ימים טובים וחול המועד. ביום טוב ובימים נוראים, התפילה נאמרת בברכת קדושת היום בתפילת העמידה במקום בברכת רצה.
מיקום התוספת בברכת רצה העוסקת בבנייתו מחדש של בית המקדש וחידוש העבודה בו, ובברכה המקבילה לה בברכת המזון - "רחם (נא) ה' אלוקינו על ישראל עמך... ועל הבית הגדול והקדוש שנקרא שמך עליו...". משמעות המיקום הזה היא שבהזכרת החג בתפילה ובברכת המזון מתפלל היהודי לאלוקיו שיחדש את עבודת בית המקדש, וכך יתאפשר הביטוי המקורי של החג - הקרבת הקרבנות המיוחדים לו בבית המקדש.
דיני הברכה > דיני שכחה בברכת המזון

שכח לומר יעלה ויבוא בברכת המזון, ונזכר קודם שהתחיל את הברכה הרביעית (הטוב והמיטיב), בראש חודש יאמר שם בנוסח זה:
ברוך אתה ה' אלקינו מלך העולם, שנתן ראשי חדשים לעמו ישראל לזכרון.
כשראש חודש חל בשבת אומר:
ברוך אתה ה' אלקינו מלך העולם, שנתן שבתות למנוחה וראשי חדשים לזיכרון.
ואם שכח ביום טוב אומר:
ברוך אתה ה' אלהינו מלך העולם, אשר נתן ימים טובים לישראל לששון ולשמחה את יום חג פלוני הזה, ברוך אתה ה' מקדש ישראל והזמנים.
כשחל יום טוב בשבת אומר:
ברוך אתה ה' אלהינו מלך העולם, שנתן שבתות למנוחה לעמו ישראל באהבה לאות ולברית, וימים טובים לששון ולשמחה את יום חג פלוני הזה, ברוך אתה ה' מקדש השבת וישראל והזמנים.
אם נזכר רק לאחר שהתחיל את הברכה הרביעית, דינו הוא כך: כל סעודה שחייב לאוכלה, (סעודת ליל ראשון של פסח וסוכות, ויש אומרים אף כל שאר סעודות ימים טובים) – צריך לחזור ולברך שנית, וסעודה שאין חובה לאוכלה (סעודות ראש חודש וחול המועד) – אינו צריך לשוב ולברך.
דיני הברכה > דיני שכחה בתפילת העמידה

אם שכח לומר יעלה ויבוא בתפילת העמידה:
אם נזכר לפני שסיים את ברכת רצה, אומר במקום שנזכר וממשיך על הסדר.
אם נזכר לאחר שסיים את ברכת רצה, חוזר לתחילת רצה כל עוד לא סיים את תפילת העמידה.
אם סיים את תפילת העמידה, חוזר לתחילת תפילת העמידה.
בליל ראש חודש בכל מקרה לא חוזר, מכיוון שלא היו מקדשים את החודש בלילה.
בתרבות

יעלה ויבוא - מלהקת הילדים יונגערליך באלבום יונגערליך 2. גרסת כיסוי לשיר בוצעה באלבום לחיים קומזיץ 4.