דוד כהן (איש חינוך)
פעילותו בארץ עם הנוער העובד

כחצי שנה לאחר מכן עלה כהן עם אשתו לובה ובנם, שמואל (מולה), לארץ ישראל, והחל לעבוד עם הנוער העובד כאיגוד עובדים וכתנועה חינוכית. תנועת הנוער העובד החלה מכמה התאגדויות ספונטניות ויוזמות שיצרו הנערים העובדים עצמם, לעצמם. דוד כהן, שלימים נקרא "האבא" של הנוער העובד, לא היה מייסד התנועה בפועל, אולם עם עלייתו לארץ מצא את דרכו אל בני הנוער החיים בתנאי מצוקה, ואל ההתארגנויות שהחלו לצמוח על ידי הנערים בכוחות עצמם. התארגנויות אלה, שהחלו כתאים בתל אביב, חיפה, ירושלים, פתח תקווה וכפר סבא, פנו להסתדרות בבקשה לליווי ועזרה בארגון. עם הקמת ארגון הנוער העובד ב-1924 החליטו בני הנוער כי ההחלטות והסיכומים של התנועה יתקבלו על ידי הנערים עצמם. כהן היה שותף של הנערים לעמדה זו וראה עצמו כ"שַמָּש" עבור בני הנוער.
באופן פורמלי מונה כהן (בעצת ברל כצנלסון) כאיש הקשר בין שתי ההסתדרויות – הכללית וזו של הנוער העובד – והיה מאז ועד לפרישתו לגמלאות עובד במרכז לחינוך של הוועד הפועל של ההסתדרות. משכורתו ההתחלתית הייתה 4 לירות בחודש, ואשתו תמכה בפרנסת המשפחה.
במסגרת תפקידו היה כהן שותף ומנהיג במאבק ההסתדרותי מול ממשלת המנדט הבריטי ליצירת "חוקי מגן על הנוער העובד". בין הדרישות שהוצבו להגנה על הנערים היו יום עבודה של 6 שעות שיאפשר התפתחות השכלתית ומנוחה, איסור על עבודת לילה או עבודות המוגדרות כמסוכנות לבריאות ועוד. בסוף שנת 1927 פורסמה על ידי ממשלת המנדט "חוקת-הגנה על נוער ונשים בעבודה", שכללה חלק מן הדרישות שהוצבו. יום העבודה הוגבל ל-8 שעות, ונאסרה העסקה של בני נוער בלילה. חסרונו העיקרי של החוק היה היותו בלתי מפוקח ונאכף. הפקיד הערבי שהופקד על אכיפת החוק ברמה הארצית, בנוסף לשאר תפקידיו, ביקש מכהן כי ההסתדרות עצמה תפקח על תעסוקת הנוער ותדווח לו על מקרים חריגים, שאותם יגיש בדו"ח לממשלה, וזאת בתנאי שיסופק לו נייר לכתיבת הדו"ח משום שזה אינו כלול בתקציב.
באותם הימים עסק כהן בשכנוע בני נוער עובדים להצטרף לאיגוד, ובמאבק ושכנוע מעסיקים לאפשר את ההתארגנות בעסקיהם. במסגרת חברותו בתנועה הותיר את קבלת ההחלטות לנוער ושימש רק כיועץ. הוא עסק בחיפוש מקורות כלכליים לתנועה, איסוף תרומות, וקשירת קשרים בינה לבין חלקים אחרים בתנועת העבודה.
עיתון התנועה, "במעלה", היה מפעל חשוב מאוד בעיניו של כהן, והוא הרבה לכתוב בו מאמרים ראשיים, כתבות ואגדות חסידיות – פעמים רבות בשמות עט, בהם שמואל, אורי ורחל (כשמות ילדיו), חבר, צופה, אחא וכו'. על אגדותיו היה חותם בשם העט הקבוע "אלקנה".
כהן עודד את הנערים לכתוב על עצמם על מצוקותיהם ושמחותיהם. הוא היה שוהה רבות במערכת העיתון וחולק מניסיונו העיתונאי לעורכים השונים, משה בן אלול, דב מייזל ומשה מוסינזון. את העיתון היה נהוג לשלוח לאחר הדפסתו לכל השותפים בכתיבת הגיליון, וכהן היה מצרף לכל כותב דברי הערכה בכתב ידו. כהן אף יצר את הקשר בין העיתון לקואופרטיב "דפוס אחדות", שפועליו הסכימו לקבל את שכר העבודה תמורתו רק לאחר שיימכרו העיתונים. עוד יוזמה שטיפח בתנועה הייתה רעיון "העיתון החי", כלומר מעין "עיתון" שהוקרא בעל-פה. ראשית רווח מנהג זה בסניף תל אביב, ולאחר מכן בסניפים רבים אחרים. ההקראה כללה דרשות, יצירות, סאטירות וכו'.
כהן נהג להביא את תנועת העבודה לסניפי התנועה ולכינוסיה, להרצאות ולשיחות, בהיותו מאמין גדול של השיחה הישירה וב"תורה שבעל-פה"; כך זכו הנערים למפגשים תרבותיים עם ברל כצנלסון, דוד בן-גוריון, יצחק טבנקין ויוצרים ואנשי רוח מהשורה הראשונה של התקופה כדוד שמעוני, שאול טשרניחובסקי וחיים נחמן ביאליק.
כהן קישר בין חברי קבוצת העבודה של הנוער העובד ברחובות לבין המהפכן היהודי-רוסי מנחם מנדל רוזנבוים, שליח של תנועה יהודית אנרכיסטית שביקשה לרכוש אדמות בארץ-ישראל. על בסיס קשר זה נקנתה אדמת נענה שלימים הפכה לקיבוץ הראשון שהוקם על ידי נערים בני הארץ – קיבוץ נען. בהמשך היה כהן שותף לכל הקשרים שנרקמו בין הנוער העובד למרכז החקלאי ולגורמי התיישבות והקיבוץ, בפרט הקיבוץ המאוחד, בתהליך ההשתלבות בקיבוצים הקיימים והעלייה לקרקע של גרעיני התנועה. הוא המשיך לקיים קשר רציף עם שלל קיבוצי התנועה, והיה נוכח קבוע בטקסי בר המצווה של הנערים בקיבוצים (ואף בחלק מטקסי בר המצווה של מושבים וקבוצות), שבהם הוענקו לנערים "פנקסי חבר" ו"סמלי תנועה" – במקרים רבים על ידו באופן אישי.
נשיא המדינה זלמן שזר התייחס לפועלו של דוד כהן בנאום שנשא במסיבה בבית הנשיא:
וכשם שהייתה לתנועה הזכות לקנות לה סבא וכשם שזכתה תנועת הנוער העובד לגדל בנים, כך היא זכות מיוחדת לה, שמן היום הראשון של הקמתה ועד היום הזה, - ונאחל לו, עד מאה ועשרים שנה! – יש לה אבא, אב ופטרון שעינו לא זזה מן היצור הזה, ודעתו לא הוסחה ממנו, והוא ליווה אותה כל הימים וכל הערבים, והשקיע בה את כל חום נפשו עד שהיה לו לא רק למפעל חיים, אלא גם לבת שעשועים.
משפרש דוד כהן לגמלאות מתפקידו הרשמי, עבר עם בני משפחתו לגור בקיבוץ אלונים.
המשיך לשמור על קשר עם מפעלי התנועה, והוזמן לחגי התנועה במקומות השונים כאורח כבוד.