stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אברהם קריניצי
קורות חיים > פעילותו ברמת-גן

בשנת 1922 במסגרת הגרלת המגרשים ב"עיר גנים" (שמה הראשון של רמת-גן) ממזרח לתל אביב, רכש שטח של 15 דונמים (שלוש חלקות, 5 דונמים כל אחת) ובו הקים את ביתו החל משנת 1925.
עם סיום הבנייה עבר לרמת גן ועד מהרה היה לדמות המרכזית בה. ב-1926 העניק הממשל הבריטי מעמד של מועצה מקומית למושבה רמת-גן הקטנה וקריניצי מונה לנשיא (יו"ר) המועצה הראשון. מאז ועד 1969 ניצח ב-12 מערכות בחירות ברציפות. הוא החזיק, ככל הנראה, בשיא עולמי כראש רשות מקומית: 43 שנים (24 שנים כראש המועצה ועוד 19 שנים כראש העירייה). הוא עמד תמיד בראש קואליציות של מפלגות מהמרכז והימין וכל הניסיונות להחליפו - עלו בתוהו. כבעל אמצעים מילא את תפקידו הציבורי ברמת-גן, כל השנים, ללא שכר.
קריניצי טיפח ופיתח את רמת-גן ממושבה קטנה בת 400 נפש לעיר הרביעית בגודלה במדינה, שבה 150 אלף נפש. הוא אימץ את השורות משירו של נתן אלתרמן - "נלבישך שלמת בטון ומלט - ונפרוש לך מרבדי גנים". לצד פיתוח עירוני מואץ והקמת מפעלי תעשייה שהגיעו ביזמתו לרמת-גן (עלית, פלאלום, צ. ד. ועוד), הוא נטע ברמת-גן עשרות גנים, יותר מבכל עיר אחרת בארץ.
אף שכל שנותיו היה חבר ה"הגנה", היה לו יחס מיוחד לאצ"ל וללח"י והם פעלו ברמת-גן בתמיכתו. הממשל הבריטי כינה את רמת-גן "האינקובטור של הטרור היהודי", וקריניצי ראה בכך מחמאה. בקיץ 1947 הוא נעצר על ידי הבריטים והוחזק במחנה המעצר בלטרון במשך חמישה שבועות, יחד עם ישראל רוקח, ראש עיריית תל אביב ועובד בן עמי, ראש מועצת נתניה.
עם קום המדינה התרכז בקליטת העלייה ובהקמת שני מפעלים גדולים: הפארק הלאומי ואצטדיון רמת גן. הוא היה הראשון מבין ראשי הערים שאימצו יחידה של צה"ל, ורמת-גן מתמידה באימוץ הצנחנים כל השנים.
בשנת 1963 רכש קריניצי, יחד עם ש. בצרי ו-א. סבידסקי את בית החרושת "ברבור", שהוקם בשנת 1953, וייצר אריחי קיר מקרמיקה.
היה חבר התנועה למען ארץ ישראל השלמה.
בנובמבר 1969, זמן קצר לאחר שנבחר לתפקיד ראש העירייה בפעם ה-12, נספה בתאונת דרכים יחד עם חתנו ישעיהו שמואלביץ (בעלה של שולמית) ונהגו ברוך עזאני. התאונה אירעה כאשר היו השלושה בדרכם חזרה לרמת גן ממפעל "ברבור" בעכו, שהיה בבעלותו של קריניצי. השלושה הובאו למנוחות בחלקת קבר מיוחדת בפארק הלאומי ברמת-גן.
בדצמבר 2016 הוסר הלוט מעל שלט הנצחה בחלקת הקבר בפארק הלאומי.
קורות חיים > משפחתו

קריניצי היה נשוי שלוש פעמים. מאשתו הראשונה, בתיה לבית קרסיקוב, נולדו שני בנים (יהודה, בר כוכבא) ושתי בנות (שולמית, מרים).
בשנת 1931 נישא לפרידה לבית נתן אהרונוביץ.
לאחר פטירתה ב-1941 נישא בשלישית ב-1942 לשרה לבית הברמן, ילידת 1897 בעיר קלן. שרה נפטרה ב-1981.
בנו, בר כוכבא, מן היהודים הבודדים ששירתו בחיל הספר העבר-ירדני, נישא ללאה לבית קרביצקי ב-1936 והשניים נמנו על מייסדי אבן יהודה. לשניים נולדו שלושה ילדים.
דמותו ומורשתו

על שמו של קריניצי נקראים:
קריית קריניצי - שכונה ברמת גן, הצמודה לתל השומר מצפון. הוקמה בשנת 1971.
הרחוב בו שכן ביתו ורחוב בנתניה
ביתו - מוזיאון בית אברהם קריניצי. קריניצי הוריש בצוואתו את ביתו לעיריית רמת־גן בו שוכן גם הארכיון והמוזיאון לתולדות רמת-גן הפתוח לציבור
גן אברהם - גן ציבורי ברמת-גן (נקרא כבר ב-1947 על שמו), ושדרות אברהם הסמוכות לגן
תלמי אברהם - חווה חקלאית שהוקמה מאחורי פרדס ברחוב הירדן (בין קולנוע קסם לרחוב נגבה). בתחילת שנות ה-60 עברה סמוך לפארק הלאומי.
בית הספר המקצועי לנגרות ברמת-גן (בשיתוף פעולה עם אורט ישראל, הוקם ב-1961)
מעלה אברהם - דרך בנגב שפרצו הצנחנים
קריניצי כתב שני ספרים אוטוביוגרפיים: "בכוח המעשה" (1950) ו"במו ידי" (1959). ספריו תורגמו לאנגלית וליידיש.
הוא נהג לומר: "כל אחד יכול להיות ראש עיר, אך לא כל ראש עיר יכול להיות נגר".
קריניצי ביטא בספרו "בכוח המעשה" את סלידתו ממה שכינה "ענווה חסודה" ובחייו הרבה לפאר את עצמו ואת מעשיו, ואף ראה לעצמו זכות בכך. אתרים ומוסדות בעיר נקראו על שמו של קריניצי עוד בחייו, ושלטונו במוסדות העיר ובנעשה בה היו מוחלטים.
בעת כהונתו, נהגה עיריית רמת גן לחלק לכל תלמיד בעיר את ספרו האוטוביוגרפי "בכח המעשה" כשי מיוחד.
ביטוי הומוריסטי לכך ניתן באחת ההומורסקות של אפרים קישון בשם "גן ברמת גן": בהומורסקה מבקש קישון לבחור גן הולם לבנו רפי. בגן מטופח בעיר רמת גן מנסה הגננת להפגין בפניו את תבונת עוללי הגן, אך כאשר היא מנסה להציג בפניהם דמות "מלך" ממאנים ילדי הגן להבין את המונח ומתעקשים להשתטח למרגלותיה ולזעוק "יחי קריניצי!". קריניצי עצמו באר את המקור לתפישה של רמת גן כ"ממלכתו" באזכורים בספרו האוטוביוגרפי לכך שהשתיק את חברי המועצה, הקים בית ספר שלא על דעתה, והוסיף לכך בניית גנים רבים אותה כפה על המועצה גם נגד רצונה, גייס בריונים כדי להחריב מקום בו חשד שהוא בית בושת, וכן הלאה. רבים ברמת גן אף הלינו כי קריניצי, שלא קיבל משכורת מן העירייה, נהג לתבוע כי בתי הספר ומוסדות הציבור בה ירוהטו בתוצרי נגרייתו.
לקריאה נוספת

מרדכי נאור, מראה מקום - רמת-גן: עבר-הווה-עתיד, הוצאת בית קריניצי, 2004, עמ' 24–29
אייזיק רמבה, קריניצי: דיוקנו של איש רב-פעלים, הוצאת מסדה, 1968
הערות שוליים

↑  קריניצי מעיד כי אותה תקופה ראו הוא וחבריו בתורת גורדון "דברים בטלים"
↑  ישראל רוקח ואברהם קריניצי שוחררו ממעצרם, הַבֹּקֶר, 12 בספטמבר 1947, המשך
↑  ראו: קריניצי בין רוכשי ביהח"ר "ברבור", קול העם, 20 במרץ 1963
↑  סניף התנועה למען ארץ ישראל השלימה הוקם ברמת-גן, מעריב, 18 בינואר 1968
↑  אברהם ק ר י נ י צ י, חתנו ונהגו נהרגו בתאונה ייקברו בחלקת־קבר בפארק הלאומי
↑  דוד תדהר (עורך), "פרידה קריניצי", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ב (1947), עמ' 991
↑  דוד תדהר (עורך), "שרה קריניצי", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יג (1963), עמ' 4319
↑  הרחוב נקרא קודם "יהלם"
↑  צוואתו של קריניצי מאתר מוזיאון בית אברהם קריניצי
↑  בכוח המעשה, עמ' 129
↑  בכוח המעשה, עמ' 130
↑  בכוח המעשה, עמ' 134
↑  בכוח המעשה, עמ' 169-171
↑  בכוח המעשה, עמ' 138
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007280092605171  ISNI: 0000 0001 1803 8865  LCCN: n89135120  SNAC: w64j1sjn  VIAF: 15187669   WorldCat (עם VIAF): 15187669 
פסלו של אברהם קריניצי בכפר המכביה, רמת גן
דניאל אלעזר

| --- | --- |

 לידה:  25 באוגוסט 1934 מיניאפוליס, ארצות הברית 
 פטירה:  2 בדצמבר 1999 (בגיל 65) ירושלים 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ויין  אוניברסיטת שיקגו 
 מוסדות:  אוניברסיטת טמפל 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים  Leonard D. White Award (1960) 
 
דניאל יהודה אלעזר (באנגלית: Daniel J. Elazar,‏ 25 באוגוסט 1934 - 2 בדצמבר 1999) היה פרופסור למדע המדינה באוניברסיטת בר-אילן ובאוניברסיטת טמפל. מייסדו של המרכז הירושלמי לענייני ציבור ומדינה ונשיאו הראשון עד פטירתו ב-1999. יושב ראש האגודה הישראלית למדע המדינה ומזכיר האגודה האמריקאית למדע המדינה. נשיא הפדרציה היהודית - ספרדית האמריקאית. חבר מועצת יד ושם. מייסדם ועורכם הראשון של שני רבעונים חשובים, האחד במדע המדינה: Publius: The Journal of Federalism (נוסד ב-1970) והשני בחקר הפוליטיקה היהודית: Jewish Political Studies Review. מגדולי המומחים בעולם לחקר הפדרליזם ומחברם או עורכם (לבדו או במשותף) של 81 ספרים, כמו גם מאות מאמרים, בעיקר בנושאי מדע המדינה, חקר הפוליטיקה היהודית, ארגונים יהודיים והמערכת הפוליטית בישראל. ספרו Maintaining Consensus: The Canadian Jewish Policy Post War World (נכתב יחד עם הרולד וולר) זכה ב-1991 בפרס הלאומי לספרים יהודיים.
קורות חיים

אלעזר נולד ב-1934, במיניאפוליס, מינסוטה, בנם הבכור (מתוך שניים) של חנה (נטי) ואברהם (אלברט) אלעזר, צאצא לענף הסלוניקאי של משפחת אלעזר, משפחה יהודית - ספרדית מפורסמת. סבו, חכם יהודה אלעזר היה מנהיגה של קהילת יהודי מונסטיר בירושלים.
בשנים 1951–1954 למד וסיים תואר ראשון באוניברסיטת וויין סטייט במישיגן. בתקופה זו (1953) התפרסמו שני מאמריו הראשונים ב-Detroit Jewish News. במקביל ללימודיו הוא גם עבד כספרן והמציא יחד עם אחיו דייוויד שיטה לקיטלוג ספרי יודאיקה. 15 שנים לאחר מכן הוא חיבר יחד עם אחיו ספר המתאר ומסביר את השיטה - (A Classification System for Libraries of Judaica (1968.
למד וסיים תואר שני (1957) ושלישי (1959) במדע המדינה באוניברסיטת שיקגו. עבודת הדוקטורט שלו הייתה כעבור שלוש שנים (1962) לספרו הראשון - The American Partnership: Intergovernmental Cooperation in the Nineteenth-Century United States.
עם סיום לימודיו החל אלעזר ללמד באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין. בתקופה זו (1961) הוא נישא להרייט (לבית פיינברג), אשתו ואם שניים משלושת ילדיו (הבת הבכורה מאומצת). בתקופה זו גם חלה בפוליו ומאז ועד פטירתו יכול היה ללכת רק בקשיים מתגברים, עד כי נאלץ להיעזר בכיסא גלגלים בשנותיו האחרונות.
בשנים 1963–1964 לימד באוניברסיטת מינסוטה ומ-1965 לימד כפרופסור למדע המדינה באוניברסיטת טמפל בפילדלפיה. במקביל להוראה באוניברסיטת טמפל לימד אלעזר, החל מ-1973 גם באוניברסיטת בר-אילן ברמת גן, יחסים בינלאומיים, היה בין מייסדי המחלקה למדעי המדינה של אוניברסיטה זו, כיהן שנים אחדות כראש המחלקה (1975–1979), ועמד בראש המכון לחקר הממשל המקומי (1973-1999). בשנים 1982–1984 כיהן כנשיא האגודה הישראלית למדע המדינה. בשנים הבאות ועד פטירתו מלימפומה ב-1999 הוא גר ועבד בארצות הברית ובישראל במקביל.
ספריו (רשימה חלקית) > בעברית

דניאל אלעזר, השלטון המקומי בישראל, הוצאת המרכז הירושלמי לענייני ציבור ומדינה, 1987
דניאל אלעזר, עם ועדה, המסורת המדינית היהודית והשלכותיה לימינו, הוצאת ראובן מס, 1992
ספריו (רשימה חלקית) > באנגלית

The American Partnership: Intergovernmental Cooperation in the United States, 1962
American Federalism: A View from the States. 1966
The American System: A New View of Government in the United States, edited for Morton Grodzins, 1966
Cooperation and Conflict, Readings in American Federalism, Elazar as editor, 1969
The Politics of American Federalism, editor, 1969
Cities of the Prairie: The Metropolitan Frontier and American Politics, 1970
The Politics of Belleville, 1971
The Ecology of American Political Culture, editor with Joseph Zikmund II, 1975
Community and Polity: The Organizational Dynamics of American Jewry, 1976
A Classification System for Libraries of Judaica, with David H. Elazar, 1979
Self Rule/Shared Rule: Federal Solutions to the Middle East Conflict, editor, 1979
Federalism and Political Integration, editor, 1979
Republicanism, Representation and Consent: Views of the Founding Era, editor, 1979
Kinship and Consent: The Jewish Political Tradition and Its Contemporary Uses, editor, 1981
Governing Peoples and Territories, editor, 1982
Judea, Samaria, and Gaza: Views on the Present and Future, editor, 1982
State Constitutional Design in Federal Systems, editor with Stephen L. Schechter, 1982
Covenant, Polity and Constitutionalism, editor with John Kincaid, 1983
Jewish Communities in Frontier Societies, with Peter Medding, 1983
Kinship and Consent: The Jewish Political Tradition and Its Contemporary Uses, editor, 1983
From Autonomy to Shared Rule: Options for Judea, Samaria, and Gaza, editor, 1983
The Balkan Jewish Communities: Yugoslavia, Bulgaria, Greece, and Turkey, with Harriet Pass Friedenrich, Baruch Hazzan, and Adina Weiss Liberies, 1984
The Jewish Communities of Scandinavia: Sweden, Denmark, Norway and Finland, with Adina Weiss Liberies and Simcha Werner, 1984
Understanding the Jewish Agency: A Handbook, editor with Alysa M. Dortort, 1984
The Jewish Polity: Jewish Political Organization From Biblical Times to the Present, with Stuart A. Cohen, 1985
ראו גם

דורי גולד
מנפרד גרסטנפלד
לקריאה נוספת

המסורת הפוליטית היהודית לדורותיה: ספר זיכרון לדניאל י' אלעזר, עורך/כים: משה הלינגר, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, 2010
הערות שוליים

↑  מאמר הספד
↑  חיים ביאור, נתמנו ראשי מחלקות, מעריב, 1 בספטמבר 1975
↑  "מייסדי המחלקה", באתר המחלקה למדעי המדינה של אוניברסיטת בר-אילן
↑  הספר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260712905171  PLWABN: 9810700995405606  BNE: XX1097157  BnF: cb120353065 (data)  CANTIC: a11278365  GND: 129309087  ISNI: 0000 0001 1769 3796  LCCN: n79060523  LNB: 000039277  NKC: jo2005314387  NSK: 000016405  NTA: 073229830  SNAC: w6k966hp  SUDOC: 028536878  VIAF: 71407149   WorldCat (עם VIAF): 71407149
גישת עיבוד המידע

גישת עיבוד המידע היא גישה בפסיכולוגיה העוסקת בדרך בה האדם רוכש את כישוריו הקוגניטיביים.
רקע היסטורי

הרקע להתפתחותה היא התקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה, בה דעכו לאיטן הגישה הביהיביוריסטית וגישת הגשטאלט, וזאת מאחר שאותם עקרונות בהם האמינו קבלו תפנית. בשנות ה-50 של המאה ה-20, עם הולדת המחשב, קמה גישת עיבוד המידע, שלפיה המחשב הוא מודל להבנת המערכת הקוגניטיבית האנושית.
השוואת האדם למחשב

כאמור, גישת עיבוד המידע השוותה את אופן חשיבתו של האדם לצורת החישוביות אשר מאפיינת את המחשב.
אחת מנקודות הדמיון בין האדם למחשב הוא השימוש בתהליך בקרה בו מתקבל משוב אודות הביצועים. זאת משום שישנו צורך במנגנון של בקרה עצמית כדי לבדוק האם המטרה הושגה או טרם הושגה, בנקודות החלטה מוגדרות.
מילר ועמיתיו טענו שכל פעולה ואפילו הפשוטה ביותר חייבת להתנהל בשיטה של משוב ונקודות החלטה וזוהי מערכת של בדוק-פעל-בדוק-צא.
עם זאת, אנשים אינם מחשבים. אופן חשיבותו של האדם אינו זהה לזה של המחשב, כך שניתן לראות הבדלים ביניהם באופן שבו הם יכולים לפתור בעיות שונות. פעולת המחשבים מבוססת על אלגוריתם, שהוא סדרה מדויקת של פעולות המביאות בהכרח לפתרון הנכון. לצד זאת, המחשב אינו יכול להפעיל היוריסטיקה, שהיא שיטה המאפיינת את חשיבת האדם. בשיטה זו מופעלים ידי כללים שונים שחוסכים זמן ופעולות, אך בניגוד לאלגוריתם הם לא בהכרח יובילו לפתרון הנכון.
השוואת האדם למחשב > מחשב מול אדם במשחק השחמט

אנשי גישת עיבוד המידע הסתקרנו איך אדם פותר בעיות מורכבות ובדקו זאת במשחק השחמט. הם העלו ששחמט משחקים בעזרת היוריסטיקות ולא בעזרת אלגוריתמים. ההיוריסטיקות מאפשרות לסנן את רוב האפשרויות עוד טרם נסרקו ולהתמקד רק בחלק קטן מהן. בתוכנות מחשב של שחמט משתמשים בתוכניות היוריסטיקות חכמות שיאפשרו משחק מהיר, שכן לסרוק עשרות ומאות אלפי מהלכים אפשריים במשחק, היא אופציה דמיונית. אותם חוקרים גם בדקו את הדרך לפתירת החידה הקריפטריתמית – הצבת מספרים במקום אותיות. ניתן באופן היפותטי לסרוק את כל האופציות, אך קיימות מעל ל־300 אלף, ובדיקה כזו עשויה להמשך כחודשיים. למחשב זה ייקח כשעה. כשנבדקים התבקשו לפתור חידה זו, לקח להם בין 10 דקות לשעה. הם נעזרו בידע האריתמטי שלהם וביכולתם להסיק מסקנות באופן לוגי.
למידה והתפתחות קוגניטיבית

גישת עיבוד המידע רואה את ההתפתחות הקוגניטיבית כסדרה של שינויים הדרגתיים, החלים בקשב, בזיכרון ובחשיבה, שמביאים למיומנות גדולה יותר בפירוש אירועים ולטווח רחב יותר של אסטרטגיות לפתרון בעיות.
שינויים אלו מתרחשים בעקבות הניסיון, אשר נצבר בהדרגה עם הגיל.
גישת עיבוד המידע רואה בלמידה תהליך חשיבה קוגניטיבי, שבו ניתנת משמעות לגירויים שנקלטו במערכת החישה מאוחסנים בזיכרון לשימוש עתידי הבא לידי ביטוי בהתנהגות.
תהליך קידוד המידע מתחיל מהזיכרון החושי, בו מידע שנקלט מהחושים נשמר באופן פסיבי ולא מודע לזמן קצר ביותר המאפשר לתהליכים קוגניטיביים לסנן את הפרטים החשובים מתוך שלל הגירויים מהסביבה. המידע הנבחר עובר באופן זמני לזיכרון לטווח קצר, המסוגל להכיל כשבע יחידות מידע בלבד. בהמשך המידע שהצליח לעבור התגבשות מאוחסן באופן קבוע ויציב בזיכרון לטווח ארוך המבוסס על משמעות.
על פי גישת עיבוד המידע המקור של התפתחות החשיבה היא בהתפתחות קיבולת זיכרון העבודה שעליו היא מתבססת. קיבולת זיכרון העבודה עומדת על שני פריטים בלבד בגיל שלוש ומגיעה לכחמישה עד תשעה פרטים (המספר הקסום שבע, פלוס או מינוס שתיים) פריטים בבגרות.
ההתפתחות של קיבולת החשיבה מסבירה את התמורות ביכולת פתרון הבעיות המתרחשות בתקופת הילדות והמגבלה שלו מסבירה את הקושי האנושי לפתרון בעיות מורכבות המכילות מספר רב של משתנים. מצבים החורגים מיכולת עיבוד המידע של האדם מובילים להיצף מידע.
למרות שלא ניתן לעבד יותר מכמות מסוימת של מידע בזמן נתון, מיומנויות חשיבה יכולות לייעל את הדרך שבה ניתן להשתמש בזיכרון העבודה חרף מגבלת הקיבולת שלו. למשל, ניתן לפתרון בעיות מורכבות על ידי פירוקן לבעיות משנה, לטפל בכל אחת מהן בנפרד ולאחר מכן לצרף אותן לצורך יצירת הפתרון השלם.
על פי גישת עיבוד המידע, למידה פעילה בה הלומד מעורב בתהליך רכישת המידע משפרת את יכולת הלמידה שלו.
אסטרטגיות ושלבים בפתרון בעיות

ע"פ אלאן ניואל והרברט סיימון: "בעיה – אדם ניצב מול בעיה כאשר הוא רוצה דבר-מה ואינו יודע מיד איזו סדרת פעולות ביכולתו לבצע כדי להשיגו"
ע"פ ג'ון הייז: "פתרון – פתרון בעיה פירושו מציאת דרך מתאימה לגשר על הפער (בין מצב מצוי למצב רצוי)"
ישנם 4 שלבים בפתירת בעיה: הגדרתה, נתינת ייצוג פנימי, חיפוש דרך לפתרון וביצוע והערכת הפתרון.
חוקרי אסכולה זו השתמשו בכמה בעיות לבדוק את התהליכים כגון, בעיית אוכלי האדם והמיסיונרים ובעיית מגדלי האנוי, או בעיית הטבעות.
ראשית כל, יש להגדיר את הסביבה של המטרה (אלו רכיבים של הסביבה רלוונטיים עבור הפתרון). לפי הגשטאלט, זהו החלק העיקרי בפתרון הבעיה, כי צריך לעשות ארגון מחדש לסביבה, לשדה התפיסתי שלנו.
לאחר מכן, יש לבנות ייצוג פנימי של הבעיה, אנו מתרגמים בראש את מרכיבי הבעיה לאיזו צורה שנח לנו לעבוד איתה (למשל בעיה מתמטית – תפוחים).
בשלב השלישי, אנו מחפשים את הדרך שיכולה להתאים לנו לפתרון על ידי הפעלת אופרטורים (=סכמות שלפיהן אנו פותרים בעיה).
ע"פ סיימון, איש אסכולת עיבוד המידע, אותו "תרגום" נפרט למושגים ספציפיים:
המצב ההתחלתי – נתונים ראשוניים של הבעיה, תנאי הפתיחה.
מצב היעד – ייצוג המצב הסופי.
האופרטורים – הצעדים בהם עוברים ממצב ביניים אחד למצב ביניים שני.
מצבי ביניים – מצבים שנוצרו בעקבות הפעלת אופרטור על מצב קודם. מציאת הדרך היעילה ביותר לפתור את הבעיה במסגרת ייצוגה המלא.
לפי הייז, ישנם כמה סוגי אופרטורים:
ניסוי וטעייה – בשיטה זו אנו עושים כל מה שאנחנו יודעים, באופן שיטתי (לנסות בצרור מפתחות מפתח אחר מפתח כדי לפתוח את הדלת, ולשמור את אלה שהשתמשנו בהם "בצד") או אקראי (לנסות לפתוח את הדלת עם מפתחות ולחזור על חלקם), עד שמצליח לנו.
ניצול מידע קיים – אנו פותרים את הבעיה לפי ידע שקיבלנו מפתרון בעיה דומה בעבר (למשל רק מפתח של פלדלת יכול לפתוח את הפלדלת שלנו, אז ננסה רק אותו ולא מפתח מסוג אחר).
שיטות קירוב – כשמדובר בפתרון לבעיה מורכבת ואין לנו פתרון מיידי, שיטות הקירוב יכולות לכוון אותנו ולקרב אותנו לידי הפתרון, למרות שאנו צריכים לעבור במהלכן שלבים רבים. ישנן כמה שיטות קירוב:
"שיטת הטיפוס במעלה ההר" – שיטה זו מחייבת התקדמות צעד-צעד, ללא דילוג על שלבים, וללא נסיגות טקטיות. בשיטה זו, עלינו להגדיר את היעד הסופי מראש. עשיית צעדים שאינם מקדמים ישירות למטרה סותרת את מהות השיטה הזו ועל כן לא תמיד היא יעילה.
"שיטת ניתוח אמצעים למטרות" - שיטה זו מתבססת על ראיית הבעיה כסדרה של פערים בין הרצוי לבין המצוי, ועל פתרון של כל פער בנפרד. מחלקים את המטרה לתת מטרות קטנות: עורכים רשימה ובה רשימת הפערים – אם אין פערים, הרי שאין בעיה. אחר כך יש לנסות לסגור את הפערים על ידי אופרטורים. לעיתים קורה שתת-המטרות יוצרות פערים חדשים ובמקרה כזה צריך לעבור לשיטה אחרת שנקראת "שיטות פיצול".
המבנה המדרגי הוא המרכיבים ההתנהגותיים, הבסיסיים, הראשוניים, של התנהגות שהיא מורכבת יותר ומורכבת מהם. הרברט סימון, טען שאם ניקח בעיה ונפרק אותה לתת-בעיות, הפתרון יהיה קל יותר כיוון שנפשט את מורכבות הבעיה. (שני שענים הבונים שעון, אחד בונה חלק לחלק והשני חלק את מרכיבי השעון לקבוצות קבוצות).
עבודה לאחור - כשיש לנו פתרון ביד, אנו הולכים מהפתרון אחורנית, בדומה למבוך הגבינה והעכבר.
ראו גם

מכונת טיורינג
קבלת החלטות
הערות שוליים

1 2 3  Baron, R. A., and Byrne, D. (2000). Social psychology. Boston: Allyn and Bacon.
1 2  Caliskan, M., & Sunbul, A. (2011). The Effects of Learning Strategies Instruction on Metacognitive Knowledge, Using Metacognitive Skills and Academic Achievement (Primary Education Sixth Grade Turkish Course Sample). Educational Sciences: Theory And Practice, 11(1), 148-153.
↑  יונתן גושן־גוטשטיין ודן זכאי (2006). פסיכולוגיה קוגניטיבית - כרך ב – זיכרון. רעננה: האוניברסיטה הפתוחה.
1 2 3  שרה דרויאן (1999). עקרונות אבולוציוניים בהתפתחות החשיבה. רעננה: רמות.
חבר'ה טראסק

ביקור "חבר'ה טראסק" בשייח' אבריק, אלכסנדר וציפורה זייד (במרכז) אלכסנדר פן (שוכב משמאל), 1931
חבר'ה טראסק 1925
חֶבְרֶ'ה טְרַאסְק הייתה קבוצה שנוסדה בתל אביב ב-1917 והמשיכה לפעול עד סוף שנות ה-20 של המאה ה-20. מטרת הקבוצה הייתה "להביא שמחה לליבם של תושבי תל אביב" בעידן שבו לא היו בעיר די מקומות בילוי. הקבוצה, שנוסדה על ידי אברהם אלדמע, נודעה במסיבות הגדולות שארגנה, בתהלוכות התחפושות הפורימיות (חלקם בעיצובו של יצחק פרנקל) שלה ובמעשי הקונדס של חבריה (כגון נעילת ראש העיר דיזנגוף במשרדו). עם חבריה נמנו אלכסנדר פן, משה זמירי ואברהם שלונסקי.
החבורה הייתה במעין תחרות עם ברוך אגדתי בכל הנוגע לארגון נשפים.
טראסק ביידיש: רעש, מהומה, מכה חזקה.
הערות שוליים

↑  אילן שחורי, "החלום שהפך לכרך", 1990
↑  אליעזר פרנקל, מבוא, אוטוביוגרפיה, באתר סדנא פרנקל
↑  עמית נאור, "חבר'ה טראסק": חבורת הליצנים המהפכניים של תל אביב הקטנה, באתר הספרנים - בלוג הספריה הלאומית, ‏14/3/22
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007382620605171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא תל אביב-יפו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חבר'ה טראסק 1915, אלדמע יושב משמאל (עם תרבוש ונרגילה), לצד התמונה שיר היתולי: "יום אתמול כבר עבר / עוד לא בא יום מחר / ומהיום רק קצת נשאר /הלאה דאגה וצער "
אשלגן ברומי

| --- | --- |

 שם סיסטמטי:  Potassium bromide
 כתיב כימי:  KBr 
 מסה מולרית:  119.002 גרם/מול
 מראה:  מוצק לבן
 מספר CAS:  7758-02-3
 צפיפות:  2.74 גרם/סמ"ק
 מצב צבירה:  מוצק
 מסיסות:  67.8 גרם ל-100 מ"ל (ב25°C)
 טמפרטורת היתוך:  734 °C   1007.15 K
 טמפרטורת רתיחה:  1435 °C   1708.15 K
 מקדם שבירה:  1.559
 LD50:  3120  (עכברים, בליעה) מ"ג לק"ג
 
אשלגן ברומי (Potassium Bromide) הוא מלח מסיס המורכב מקטיון אשלגן ואניון ברום המסודרים בסריג יוני: אריזה קובית צפופה (cubic close packed - ccp) - כל יון מוקף ב-6 יונים במטען מנוגד (קואורדינציה אוקטאדרית) בדומה למבנה הגביש של נתרן כלורי.
החומר שימש כתרופה אנטי אפילפטית עד לשנות השבעים של המאה ה-20 ועדיין משמש בווטרינריה כתרופה נגד פרכוסים בכלבים וחתולים. כריכוז נמוך במים טעם התמיסה מתוק, בריכוז גבוה יותר הטעם הופך מר והעלאה נוספת בריכוז תיצור טעם מלוח, שמקורו ביוני האשלגן. כמו כל מלח אשלגן בליעה תגרום לגירוי של ריריות מערכת העיכול, בחילה והקאות.
אשלגן ברומי
תגובות

מייצרים אשלגן ברומי בתגובה של המינרל אשלגן פחמתי (K2CO3) עם ברזל ברומי Fe3Br8

 4K_{2}CO_{3}+Fe_{3}Br_{8}\Rightarrow 8KBr+Fe_{3}O4+4CO_{2}

כיוון שהמלח עובר דיסוציאציה מלאה במים משתמשים באשלגן ברומי כמקור ליוני ברומיד למשל בתגובה עם כסף חנקתי בייצור כסף ברומי לסרטי צילום

 KBr_{(aq)}+AgNO_{3(aq)}\Rightarrow AgBr_{(s)}+KNO_{3(aq)} 

יון הברומיד בתמיסה יכול ליצור קומפלקסים התגובה עם הלידים של מתכות שונות כדוגמת נחושת ברומית 

 2KBr_{(aq)}+CuBr_{2(aq)}\Rightarrow K_{2}[CuBr_{4}]_{(aq)}
שימושים > כתרופה

השימוש בחומר כתרופה לאפילפסיה החל בשנת 1857. באותה תקופה האמינו כי המחלה נגרמת עקב אוננות ומי שגילה את יעילות החומר כנגד פרכוסים, צ'ארלס לוקוק (Sir Charles Locock) האמין כי יעילות החומר נובעת מהשפעתו המדכאת על הדחף המיני. המחצית השנייה של המאה ה-19 השתמשו באשלגן ברומי בכמויות גדולות לטיפול בהפרעות נוירולוגיות - בית חולים אחד צרך כמה טונות בשנה (חולים קבלו כמה גרמים ביום). שימוש נרחב זה בחומר נמשך עד לשנת 1912, אז נכנס לשימוש הפנוברביטל.
מלחי ברומיד המשיכו לשמש כתרופה לכאבי ראש ולהרגעה ללא מרשם בארצות הברית עד שנת 1975, אז נאסרו לשימוש (פרט לתרופות במרשם) עקב רעילות כרונית - הברומיד מסולק מהגוף לאט ולכן עשוי ריכוזו לעלות בדם בשימוש מתמשך. בגרמניה החומר מאושר לשימוש לטיפול באפילפסיה, בעיקר אצל ילדים ומתבגרים.
בוטרינריה משמש אשלגן ברומי לטיפול באפילפסיה אצל כלבים. כתרופה יחידה או כתוספת לפנוברביטל כשתרופה זו לא יעילה מספיק להפסקת הפרכוסים. השימוש בחתולים מוגבל בשל סכנה להתפתחות דלקת ריאות.
שימושים > באופטיקה

אשלגן ברומי שקוף בטווח רחב של אורכי גל - מ-250 ננומטר באולטרה סגול ועד ל-25 מיקרון באינפרה אדום. לכן משתמשים בחומר לייצור חלונות אופטיים לספקטרוסקופיה. בספקטרוסקופיה בתחום האינפרה אדום (IR) טוחנים לעיתים את הדוגמה עם אבקת KBr ואז דוחסים את האבקה המתקבלת לדיסק שקוף. ניתן גם למרוח את הדוגמה הנוזלית על משטח שקוף של אשלגן ברומי. כיוון שהחומר היגרוסקופי יש לשמור חלונות KBr בתנאי יובש.
גופנה

גופנה (גופנא) הייתה בתקופת בית שני בירת חבל יישוב יהודי במרכז חבל בנימין, עורף חקלאי לירושלים ותנובת אדמתה, יין נסכים ושמן קשורה בטבורה לעבודת בית המקדש, ערש מרד החשמונאים.
מקובל לזהות את גופנה עם הכפר הפלסטיני נוצרי בן זמננו ג'יפנה. על שם העיר הקדומה מכונה כיום רכס ההרים שמצפון מערב לפסגות בשם "הרי גופנה" (גם: "הרי גופנא").
מופיעה במפת מידבא.
היסטוריה

יער לא ברוא בתקופה הכנענית - כמתואר בתשובת יהושע בן נון לתלונת בני יוסף על הנחלה הקטנה לה זכו: ”אם עם רב אתה, עלה לך היערה ובֵרֵאת לך שם... כי הר יהיה לך כי יער הוא, ובראתו והיה לך תוצאותיו”, היה תחת עבודת אדמה יהודית החל בתקופת בית ראשון, ימי נחלת שבט אפרים, לבירת חבל יהודי גדול ופורה בשומרון שהתקיים כל תקופת בית שני. נודעה בגפניה ועצי הזית, משבעת המינים בהם נתברכה ארץ ישראל ובתעשיית היין בהובלת משפחות כהנים ידועות. בתוספתא מכונה העיר בשם "בית גופנין".
בספר חשמונאים א' ב' ט"ו-כ"ז ; נמסר אודות הימלטותו בשנת 167 לפנה"ס של מתתיהו החשמונאי ובניו להרים לאחר שהתקומם כנגד גזרות אנטיוכוס אפיפנס, פרופ' מיכאל אבי-יונה זיהה את מיקום אותם הרים אליהם נמלט מתיתיהו כהרי גופנה .
גופנה נזכרת רבות בכתביו של יוסף בן מתתיהו. תחילה, נזכרת העיר בתיאור קרבותיו של יהודה המכבי. לאחר מכן נזכרת העיר בהקשר למכירתה בידי הרומאים לעבדים, ופדיונה לאחר שלא עמדה בעול המיסים שהוטל עליה על ידי קסיוס, טרם תקופתו של הורדוס.
בתיאור פרובינקיה יהודה מציין יוספוס את גופנה כמחוז השני בסדר המחוזות (טופארכיות) לאחר ירושלים, וכן מתאר כיצד נפלו העיר והמחוז שלה בידי גייסותיו של אספסיאנוס. לאחר מכן, מתאר יוספוס כי טיטוס עבר בגופנה הכבושה בדרכו לכיבוש ירושלים.
בזמן המרד הגדול נזכר יוחנן בן חנניה כמי שהתמנה למפקד המורדים במחוז גופנה ובמחוז עקרבת.
נראה שגם לאחר כישלון המרד המשיכה העיר להתקיים כיישוב יהודי. בתלמוד הירושלמי נזכר בית כנסת שבנו בני גופנה בציפורי, המכונה "כנישתא דגופנא דציפורין", ויש המשערים שהיו אלו בני גופנה שהוגלו לגליל לאחר דיכוי מרד בר כוכבא.
העיר עדיין שגשגה תחת השלטון הביזנטי והערבי בשל מיקומה על נתיב סחר.
במאה ה-20 הוצע לזהות את הכפר הערבי נוצרי ג'יפנה - ממשיכה של גופנה - עם העיר המקראית עפני. אולם זיהוי זה הוא אינו ודאי.