stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ביו-קונברג'נס
הערות שוליים

1 2  The Bio Revolution: Innovations transforming economies, societies, and our lives | McKinsey, www.mckinsey.com
↑  Nadav Noor, Assaf Shapira, Reuven Edri, Idan Gal, 3D Printing of Personalized Thick and Perfusable Cardiac Patches and Hearts, Advanced Science 6, 2019, עמ' 1900344 doi: 10.1002/advs.201900344
↑  מכון WYSS
↑  מכון KOCH
↑  BIO-X
↑  Bio-Design
↑  Weill Neurohub
↑  New Center of Innovation at OIST, EurekAlert!
↑  World Economic Forum, What are the biggest healthcare shifts we’ll see in 2022? Here’s what health experts think, The European Sting - Critical News & Insights on European Politics, Economy, Foreign Affairs, Business & Technology - europeansting.com, ‏2022-01-18
↑  What is 'bioconvergence' and is it the future of science?, World Economic Forum, ‏2023-01-04
↑  ביו-קונברג'נס באתר רשות החדשנות
↑  הבנק האירופי להשקעות (EIB) חותם על הסכם שיתוף פעולה עם רשות החדשנות והסכם מימון בסך 50 מיליון אירו עם פלוריסטם לפיתוח טיפולים ל-COVID-19 ולצרכים רפואיים ללא מענה | EEAS, באתר www.eeas.europa.eu
↑  יוסי הטוני, מהם תחומי העדיפות הלאומיים במדע וטכנולוגיה של ישראל? -, באתר אנשים ומחשבים - פורטל חדשות היי-טק, מיחשוב, טלקום, טכנולוגיות, ‏2022-09-04
↑  גלי וינרב, ‏המדינה תשקיע כ-1.2 מיליארד שקל בטכנולוגיה עתידנית בשילוב ביולוגיה, באתר גלובס, 10 במאי 2022
↑  אבי בליזובסקי, 2 מיליארד ש"ח יושקעו במיזמי Bio-Convergence בישראל, באתר הידען, ‏2022-05-14
↑  שיתוף פעולה בתחום ביו-קונברג'נס | סורוקה מרכז רפואי אוניברסיטאי, באתר hospitals.clalit.co.il
ארגון ידידי סוריה

הפגישה השנייה של ארגון ידידי סוריה באיסטנבול, טורקיה ב-1 באפריל 2012
ארגון ידידי סוריה  (מוכר גם כארגון חברי סוריה, ארגון חברי העם הסורי, חברי סוריה הדמוקרטית ,חברי סוריה) הוא קולקטיב דיפלומטי בינלאומי של מדינות וגופים המתכנסים לדון בנושא סוריה מחוץ למועצת הביטחון של האו"ם. הקולקטיב נוצר בעקבות הטלת הווטו של רוסיה וסין במועצת הביטחון, אשר גינתה את סוריה.
היסטוריה ומטרה

הקבוצה היא יוזמה של נשיא צרפת, ניקולא סרקוזי, במטרה למצוא פתרון למלחמת האזרחים בסוריה לאחר שרוסיה וסין הטילו וטו ב-4 בפברואר 2012 בהחלטת מועצת הביטחון בנושא. ישיבתה הראשונה התקיימה ב-24 בפברואר 2012 בתוניסיה. המפגש השני התקיים באותה שנה ב-1 באפריל באיסטנבול, טורקיה. הפגישה השלישית של ידידי סוריה התקיימה בפריז בתחילת יולי 2012. ועידת הפסגה הרביעית אירעה בדצמבר 2012 במרקש.
נאום פתיחת הכנס בתוניס

ב-24 בפברואר 2012, ידידי סוריה נפגשו בפעם הראשונה בתוניס. בכנס, מזכירת המדינה של ארצות הברית, הילרי קלינטון, והפקידים  אן-מארי סלוטר ומייקל הירש טענו שטורקיה, קטאר, ערב הסעודית וירדן יהיו מסוגלות ליצור "אזור ללא רצח", וסברו שסוריה חשובה לאמריקאים יותר מאשר ללוב. המועצה הלאומית של סוריה השתתפה באופן עקבי בוועידה, ופרסמה רשימה של שבע דרישות, וביניהן
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| " | אם המשטר אינו מקבל את תנאי היוזמה המדינית של הליגה הערבית ולא שם קץ לאלימות נגד אזרחים, אסור לידידי למנוע ממדינות בודדות להעניק סיוע לאופוזיציה הסורית, באמצעות יועצים צבאיים, אימונים ואספקת נשק, כדי להגן על עצמם.   | " |
ישיבת איסטנבול

שבעים אומות השתתפו בכנס שנערך ב-1 באפריל 2012 כדי לתמוך באופוזיציה הסורית ולהגביר את הלחץ על ממשלת סוריה. המועצה הלאומית של סוריה טענה שהאופוזיציה מאוחדת לקראת "פעולה רצינית" ושואפת "לתשלום שכר קבוע של הצבא הסורי החופשי". ראש הממשלה הטורקי הגן על מה שהוא כינה "זכות הגנה עצמית לסורים" ודרש מהקהילה הבינלאומית לשמור על העם הסורי. "אנחנו מאמינים כי גם לקהילה הבינלאומית יש מחויבות מוסרית לפעול. שפיכות הדמים בסוריה חייבת להיפסק," הוא הוסיף. חמד בן חאסים בן ג'אבר א-ת'אני (ראש ממשלת קטאר), מזכירות הליגה הערבית ומזכירת המדינה הילרי קלינטון תמכו בנקיטת אמצעים חזקים יותר נגד המשטר הסורי.
סוכנות הידיעות הערבית הסורית אשר בבעלות הממשלה, גינתה את הפגישה כ"קונספירציה נגד סוריה" והציגה את המשתתפים
כ"אויבי סוריה".
ישיבת פריז

הפגישה השלישית של ידידי סוריה נפתחה ב-6 ביולי 2012 ב-פריז, צרפת. הדוברים שהגיעו למפגש כללו את ויליאם הייג, לורן פאביוס, אהמט דבוטאולו ואת הילרי קלינטון.
ישיבת מרקש

המפגש הרביעי של ידידי סוריה נפתח ב-12 בדצמבר 2012 במרקש, מרוקו.
ישיבת רומא

בחודש פברואר 2013, רק 11 ידידי סוריה ערכו את הפגישה ברומא.
עמאן הישיבות

ב-22 במאי 2013, בכנס עמאן נפתח כדי לדון אותנו-רוסית הצעה לשיחות שלום.
ועידת דוחא

ב-22 ביוני 2013, בכנס דוחא נפתח דיון כיצד לארגן את המשלוח של הצבא וסוגים אחרים של סיוע למורדים הסורים.
המשתתפים

הכנס במרקש, ב-12 בדצמבר 2012, התקיים בהשתתפות נציגים של 114 מדינות.
ב-2013, לעומת זאת, מספר מדינות המיוצגות בישיבות נפל ל-11.
המשתתפים > מדינות

חברי הארגון ידידי סוריה הנוכחי, אשר נפגשו ב-2013 ברומא, איסטנבול ולונדון, מכונים לעיתים קרובות "לונדון 11'.
אלבניה
קנדה
מצרים
צרפת
גרמניה
איטליה
ירדן
קטר
ערב הסעודית
טורקיה
איחוד האמירויות הערביות
הממלכה המאוחדת
ארצות הברית
המשתתפים > קבוצות אופוזיציה סוריות

הקואליציה הלאומית של כוחות המורדים והאופוזיציה הסורים
המשתתפים > ארגונים בינלאומיים

ארגונים בינלאומיים שנכללו בישיבות ארגון ידידי סוריה:
האיחוד האפריקאי
הליגה הערבית
האיחוד הערבי המגרבי
האיחוד האירופי
מועצת שיתוף פעולה של המפרץ
ארגון שיתוף פעולה איסלאמי
האומות המאוחדות
הערות שוליים

↑  "France, partners planning Syria crisis group: Sarkozy". Reuters. 4 פבר' 2012. נבדק ב-17 באוקטובר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  (הקישור אינו פעיל)"'Friends of Syria' to call for UN to plan mission". Associated Press. 24 בפברואר 2012. נבדק ב-24 בפברואר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Staff writer (1 באפריל 2012). "Syria opposition: Don't prolong catastrophe". Al Jazeera English. נבדק ב-1 באפריל 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "'Friends of Syria' push for tougher sanctions". France 24. 7 ביולי 2012. נבדק ב-7 בנובמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  nytimes.com: "How to Halt the Butchery in Syria", 23 Feb 2012
↑  demdigest.net: "Syria’s opposition gets recognition, not arms", 24 Feb 2012
↑  "Foreign Secretary to attend Friends of Syria meeting in Marrakesh". GOV.UK. 11 בדצמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "'Friends of Syria' debate arming rebels". www.aljazeera.com. נבדק ב-6 באפריל 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Friends of Syria recognizes opposition coalition as legitimate representative of Syrian people". 12 דצמבר 2012. אורכב מ-המקור ב-28 יוני 2013. נבדק ב-24 מאי 2013.
↑  "US set to boost support for Syria opposition". 2013-02-28. אורכב מ-המקור ב-2013-06-28. נבדק ב-2013-05-24.
↑  "Friends of Syria Deliver Nothing New". 21 אפריל 2013. אורכב מ-המקור ב-28 יוני 2013. נבדק ב-24 מאי 2013.
↑  "London 11 Meeting On Syria". UK Foreign and Commonwealth Office. נבדק ב-2014-05-20.
↑  "Chairman's Conclusions of the International Conference of the Group of Friends of the Syrian People, 24 February". US Department of State. 24 בפברואר 2012. נבדק ב-2012-03-03. {{cite web}}:  (עזרה)
המשתתפים בישיבת איסטנבול ב-1 באפריל 2012
אפרו-ברזילאים

|  אוכלוסייה |
| --- | --- |
 14,517,961   7.61% מהאוכלוסייה הכוללת בברזיל ברזיל}
 שפות
 פורטוגזית
 דת
 קתולים 63.20%   פרוטסטנטים 23.45%  דת אפרו ברזילאית- 0.31%   חסרי דת, אתאיסטים, דיסם,  גנוסטיסים ואחרים 9.18%.
 
אפרו ברזילאים הוא ביטוי המתאר אנשים בעלי שושלת אפריקאית, רובם כהי עור, בברזיל של המאה ה-21. כאשר הופסקה העבדות של "אמרינדיאן" (Amerindian) - אמריקאים אינדיאנים בברזיל, הוחלט לייבא עבדים מאפריקה ככוח עבודה ראשי. בין השנים 1500–1860 ברזיל היוותה את היעד הנפוץ ביותר עבור עבדים אפריקנים באמריקה, בסדר גודל של כ-4 מיליון, שיצרו את אוכלוסיית האפרו-ברזילאים.
למרות זאת, המונח אינו נפוץ בברזיל כיוון שהמבנים החברתיים והקטלוגים מבוססים על מראה חיצוני. אנשים עם תכונות אפריקאיות בולטות וצבע עור כהה מזדהים, בדרך כלל, כ"נגרו" (negro) או כ"פרטו" (preto) שפרושם שחור. בנוסף ישנן קבוצות נוספות של ברזילאים, רבי גזע או "פארדוס" (pardos) (חום) בעלות שושלת אפריקנית.
מתחילת המאה ה-21 ממשלת ברזיל, הסוכנויות הממשלתיות SEPPIR (מדיניות לקידום שוויון גזעני) וה- IPEA (המכון למחקר כלכלי יישומי) שקלו לאחד את הקטגוריות פרטו ופארדוס וליצור קטגוריה אחת בשם נגרו (שחור) שכן שתי הקבוצות הללו חוות אפליות על רקע סוציואקונומי. טענתם היא שבדרך זו יהיה קל יותר לעזור לקבוצות אלו, שלא קיבלו הזדמנויות שוות. החלטה זו יצרה מחלוקות רבות מכיוון שאין הסכמה מוחלטת לגבי ההגדרה המתאימה בחברה הברזילאית.
היסטוריה

הספרדים הראשונים וחוקרי הפורטוגלים באמריקה, השתקעו תחילה באוכלוסיות אמריקאיות. האינדיאנים סיפקו כוח עבודה זול בעבדות תחת השלטון האירופאי. במקרה של הפורטוגלים, חולשת המערכות הפוליטיות של קבוצות האינדיאנים-אמריקאים שנכבשו בקו החוף הברזילאי, הקלו על ניצולן באמצעות הסדרי עבודה לא כפייתיים. עם זאת, מספר גורמים מנעו את המשך העבדות של "אמרינדיאן" (Amerindian) - אמריקאים אינדיאנים בברזיל. במקרים רבים החשיפה למחלות אירופאיות גרמה להרוגים רבים בקרב האוכלוסייה האמרינדיאן, עד שהפכו לפועלים נדירים. היסטוריונים מעריכים כי 30,000 אמרינדיאן מתו במגפת האבעבועות השחורות בשנות ה-50 של המאה 16, תחת השלטון הפורטוגלי. הכובשים מחצי האי האיברי לא יכלו למשוך תושבים מארצם לצורכי עבודה, לכן לאחר שנת 1570 הם החלו לייבא יותר עבדים מאפריקה ככוח עבודה ראשי.
בין השנים 1500–1860 ברזיל היוותה את היעד הנפוץ ביותר עבור עבדים אפריקנים באמריקה. באותה תקופה, 4 מיליון אפריקנים משועבדים הגיעו לברזיל. העבדים הברזילאים עבדו במגוון עבודות כגון כריית זהב, מטעי סוכר, טבק, טקסטיל ועוד.
היסטוריה > מקורות של שחורים בברזיל

האפריקאים שהובאו לברזיל, היו שייכים לשתי קבוצות עיקריות: האפריקנים המערביים ואנשי הבנטו (bantu). האפריקנים המערביים שייכים בעיקר ל"יורובה" ((Yoruba אשר הפכו לידועים בתור "נאגו "(nago). מילה זו נגזרת מהמילה "אנגו" (anago) שהוא מונח גנאי המשמש לתיאור דוברי יורובה. אנשי הבנטו הובאו ברובם מאנגולה ומקונגו. רובם שייכים לקבוצות האתניות של באקונגו או אמבונדו. עבדי בנטו נלקחו מממלכת "שונה" (shona kingdoms) בזימבבואה ומהחוף מוזמביק. רבים מהם נשלחו לריו דה ז'אנרו, למינס גראייס ולצפון מזרח ברזיל.
ז'ילברטו פריירה ((Gilberto Freyre, סוציולוג חשוב במחקר על האפרו ברזילאים, ציין את הבדלים העיקריים בין הקבוצות. כמה עמים מאזור הסודאן כמו האוסה, פולה והאחרים היו ממוצא אסלאמי ודיברו בערבית, רבים מהם ידעו גם קרוא וכתוב. בקרב העבדים המוסלמים שהובאו מצפון מוזמביק, פרייר ציין כי עבדים רבים היו משכילים יותר מאדוניהם משום שעבדים מוסלמים רבים ידעו קרוא וכתוב בערבית בעוד שאדוניהם הפורטוגלים, לא ידעו לקרוא ולכתוב בפורטוגזית. עבדים אלה, בעלי השפעה ערבית וברברית גדולה, נשלחו לבאהיה (bahia). עבדים מוסלמים אלה, הפיקו את אחת המרידות הגדולות ביותר באמריקה בשנת 1835, אשר כונתה "מרד מאלה" והם תוארו כ"גברים מהפכניים". במהלך המהפכה הם ניסו להשתלט על סלבדור, אשר עד אז הייתה העיר הגדולה ביותר ביבשת אמריקה ובעולם החדש כולו. הרשויות מיהרו לשלוח ארבעה מורדים מרכזיים למוות, שישה עשר למאסר, שמונה לעבודות כפייה וארבעים וחמישה למלקות. שאר המנהיגים ששרדו את המרד גורשו חזרה לאפריקה על ידי השלטונות. רבים רואים את מרד זה כאחת מנקודות המפנה של העבדות בברזיל. למרות כניסת העבדים המוסלמים, רוב העבדים מברזיל, הובאו מאזורי בנטו, בחוף האטלנטי של אפריקה.
היסטוריה > עבדות > חיי העבדים

אופי העבודה של העבדים השפיע באופן ישיר על חייהם למשל במבנה המשפחה ותוחלת החיים. בעקבות שעור תמותה גבוה, שנבע מהמאמץ הגופני הרב שחוו העבדים הגברים במכרות או במטעי הסוכר נוצר חוסר האיזון בין המינים. עובדה זו הובילה לכך שכלכלת ברזיל, כמו שאר הכלכלות בעולם החדש, הסתמכה על ייבוא קבוע של עבדים חדשים כדי להחליף את העבדים שמתו. למרות השינויים הדמוגרפיים שחלו באוכלוסיית העבדים הקשורים לייבוא מתמיד של עבדים בשנות ה-60 של המאה ה-18, צמח דור "קריאול" - קבוצה אתנית המשלבת אירופאים עם עוד גזע שונה באוכלוסייה האפריקאית בברזיל. דבר זה הוביל לכך שבשנת 1800 הייתה בברזיל האוכלוסייה הגדולה ביותר של עבדים אפריקנים, עד שבשנת 1888 ביטלה ברזיל את העבדות.
היסטוריה > עבדות > נדודים

40% מהשחורים באפריקה מתו עוד בדרכם לחופי הים האפריקאים. 15% מאלו ששרדו את המסע אל החופים מתו בספינות עצמן בעת שחצו את האוקיינוס האטלנטי בין אפריקה לברזיל. לאחר הגעתם לחוף האטלנטי, המסע יכול היה להימשך בין 33–43 ימים (ממוזמביק זה יכול היה לקחת עד 76 ימים). כתוצאה מכך, רק 45% מן האפריקנים שנתפסו באפריקה כדי להיות עבדים בברזיל שרדו והגיעו בפועל לברזיל.
היסטוריה > עבדות > אלימות והתנגדות

העבדים האפריקנים בברזיל סבלו מתנאי עבדות קשים והיו ידועים כסובלים מהתעללות פיזית. הצלפות על גבם היו תופעה רווחת מאוד בתקופה זו כך ש-40 הצלפות ביום הם כמות שכיחה של מלקות. המסמכים הקולוניאליים מציינים כי האלימות הקיצונית והסדיסטית ביותר, נעשתה על ידי הנשים הלבנות כנגד השפחות, שנבעה כתוצאה מקנאה או כדי למנוע קשר בין בעליהן לשפחות.
היסטוריה > עבדות > הקמת קילומובוסים- קהילות עבדים פליטים

כאשר ברחו העבדים, קבוצות רבות מהם נמלטו והתאספו יחדיו להקמת "קילומבוס". קילומבוס הן התנחלויות פרימיטיביות מרוחקות אשר קשה להגיע אליהן. ככל שעבר הזמן, חלק מאותן התנחלויות הגדילו את שטחן ומשכו אליהן עבדים נמלטים. העבדים שנמלטו היו ילידים ברזילאיים ואירופאיים שברחו מידי החוק או מהקיצוניות הנוצרית של הקולוניאליזם הפורטוגזי באותה תקופה. חלק מאותן התנחלויות צמחו לגודל עצום והפכו למדינה רב- אתנית עצמאית. חיי היום יום בקילומבוס הציעו חופש, חירות והזדמנות להחיות מחדש תרבויות מסורתיות שהשלטון הקולוניאלי דיכא. בסוג זה של קהילה רב-אתנית, אשר אוימה ללא הפסקה בידי הכוחות הקולוניאליים הפורטוגזיים. מתוך כך, התפתחה אמנות הקפוארה ככלי הישרדות לצורכי מלחמה. הקילומבוס הגדול ביותר, היה "קילמבוס דוס פלמארס" אשר הורכב ממספר רב של כפרים והצליח לשרוד למעלה ממאה שנה. לאורך שנותיו, הצליח להתנגד ל-24 התקפות קטנות ו-18 פלישות קולוניאליות.
היסטוריה > עבדות > ביטול העבדות בברזיל

בשלב הראשון של תהליך ביטול העבדות נחקק "חוק הרחם החופשי" (בפורטוגזית: Lei do Ventre Livre) הידוע גם בכינוי חוק ריו ברנקו. החוק נחקק בפרלמנט הברזילאי ב-28 בספטמבר 1871 כשלב בתהליך ביטול העבדות בברזיל. הוא קבע כי החל מתאריך החקיקה, כל התינוקות שנולדו לאימהות שהיו שפחות, לא יגדלו להיות עבדים בעצמם. החוק קבע את גיל 8 כנקודת הזמן בה היה על בעל העבדים להחליט בין שחרור הילד בתמורה לפיצוי מהמדינה, או להחזיק בו עד לגיל 21, עת הוא ישוחרר ללא כל פיצוי. החוק לא מילא את יעודו, שכן רק מעטים שוחררו בגיל 8. בנוסף כונן החוק קרן לשחרור עבדים, אך היא לא מימשה את יעודה. כך למשל בין השנים 1876 ו-1886 שוחררו בידי הקרן אלפים בודדים של ילדים בברזיל, זאת מתוך יותר ממיליון וחצי עבדים שהיו בברזיל בשנת 1872, שהיוו 15.2% מהאוכלוסייה כולה.
על פי פטרוניו דומינגס ((Petrônio Domingues, היסטוריון מאוניברסיטת סאו פאולו, בשנת 1887 מאבקי העבדים הרבים ייצרו אפשרות ממשית להתקוממות נרחבת. בסאו פאולו לדוגמה, ב-23 באוקטובר התרחשו עימותים אלימים בין המשטרה לבין שחורים אשר צעקו "חיים ארוכים וחופשיים" ו"מוות למעבידים". התקוממויות פרצו בערים ועשרת אלפים עבדים נמלטים התקבצו יחד בסנטוס. הבריחה נעשתה לאור יום, רובים נראו בין הנמלטים, שבמקום להסתתר מפני השוטרים, נראו מוכנים לעימות. כתגובה למצב זה, ב-13 במאי 1888, חוקק "חוק הזהב" (פורטוגזית: Lei Áurea) שהביא באופן סופי לביטול העבדות בברזיל, כאמצעי להשבת הסדר והשליטה למעמד השולט בעוד מערכת העבדים טרם התאגדה. החוק נחתם על ידי איזבל הנסיכה האימפריאלית מברזיל ונחשב לגורם המיידי (אך לא היחיד) לנפילת המונרכיה בברזיל.
היו מספר סיבות לחקיקת החוק מעבר לפעילות של מתנגדי העבדות האידאולוגיים. הכדאיות של העבדות קטנה מכיוון שעקב הגירה רבה מאירופה, שכרם של המהגרים האירופאים היה נמוך מאוד, לעיתים נמוך מעלות אחזקתו של עבד. בנוסף, מחיר העבדים עלה, בגלל ההאטה בקצב הבאת עבדים חדשים - ברזיל הייתה המדינה האחרונה בעולם המערבי שביטלה את העבדות. יתר על כן, מרידות עבדים במספרים הולכים וגדלים, בריחת עבדים לקילומבוס ושיטות התנגדות פסיביות תרמו גם הן לקושי שבשימוש שיטת העבדות ולאי הכדאיות המצטברת שבאחזקת העבדים. בין השאר, הופעל על הממשלה הברזילאית לחץ מצד בריטניה שרצתה לעצור את השימוש בעבדים, מעבר למאבק לזכויות האדם, גם במטרה למנוע תחרות זולה בתוצרת של הקולוניות שלה. דוגמה אחת לתחרות זו היה הסוכר, שיוצר הן בברזיל והן בקולוניה הבריטית באיים הקאריביים. הבריטים רצו להבטיח שלברזילאים לא יהיה יתרון בשוק העולמי מהשימוש בעבדים. כעבור עשור, כתב בשם "O Rebate", התייחס למחאה זו כאשר טען בכתבתו שהעבדות הסתיימה, כי העבדים כבר לא רצו להישאר עבדים. חוק ביטול העבדות היה לא יותר מאשר הכרה משפטית, כיוון שהעבדות בוטלה כתוצאה ממרד ההמונים, ולא כתוצאה מחוק ביטול העבדות.
היסטוריה > דמוקרטיה גזעית

דמוקרטיה גזעית היא מונח המציין את היחסים הבין-גזעיים בברזיל. החל משנות ה-50 של המאה ה-20 נמצא המונח תחת מתקפה חריפה, ויש הטוענים כי הרעיונות המגולמים במושג הם מיתוס אשר מהווה את מקור הגזענות בברזיל. שלא כמו במקומות רבים אחרים, כמו ארצות הברית, תהליך ביטול העבדות בברזיל היה ממושך והדרגתי ולא היה מלווה בשפיכות דמים. בעקבות זאת, לא נוצרה בברזיל מערכת חוקית של אפליה על בסיס גזעי עם סיום העבדות. לחלופין נוצרה בברזיל מערכת חברתית בה בין בני הגזעים השונים קיימים יחסים ייחודיים המתבססים על שני עקרונות מרכזיים:
"הלבנה" - אידיאל להגשמה אישית ולאומית שיושג באמצעות הגירה אירופאית ונישואי תערובת.
ההרמוניה הגזעית והעדר האפליה הגזעית- רעיון שפותח בידי פוליטיקאים ואינטלקטואלים ברזילאים.
רעיון ה"הלבנה" טמן בחובו את ההנחה כי הגזע הלבן עליון על פני גזעים אחרים וכי באמצעות נישואי תערובת יועברו תכונותיו החיוביות, התרבותיות והפיזיות כאחת, לשאר האוכלוסייה. המטרה בהלבנה לא הייתה לשיפור המעמד החברתי של צאצאי העבדים האפריקאים, אלא להפך, הומוגניזציה של האוכלוסייה ליצירת גזע דומיננטי. בשנות ה-60 האנתרופולוג מרווין הריס טען שבהיעדר הסכמות לגבי הגזעים בברזיל, אי אפשר היה לקטלג לפי הגזע. קביעה זו שמשה כסיבה רשמית לכך שמרשמי אוכלוסין בברזיל היו נערכים ללא קטגוריה של גזע. הסכמה על הגדרות ברורות לגזעים בברזיל נמנעה בעיקר על ידי שלטון הגנרלים שרצה לדכא כל מושג או הגדרה שמהווים תפיסה מנוגדת לזו של "הדמוקרטיה הגזעית". לטענת המצדדים בדמוקרטיה הגזעית כל ההבדלים בין בני גזעים שונים, כלומר הגזענות לכאורה, היו תלויים במצבם הכלכלי הירוד של הלא לבנים וגזענות לא הייתה סיבה בפני עצמה להבדלים אלה. נראה שחוסר העניין של השלטונות בהגדרות כאלה נבע מכך שאפילו הדיון היה לתועלת האפרו-ברזיליים באופן ישיר. מחקרים רבים הפריכו את אמיתותה של הדמוקרטיה הגזעית והצביעו על האופנים השונים בהם קיימת גזענות בברזיל. אף על פי כן המיתוס אודות קיומה של דמוקרטיה גזעית בברזיל עדיין נפוץ למדי בשיח העממי.
אישיויות תרבותיות מרכזיות

רבים מהאפרו-ברזילאים מהווים דמויות בולטות בחברה הברזילאית, במיוחד בתחומי האמנות, המוזיקה והספורט. ישנן דמויות חשובות בספרות הברזילאית ממוצא אפרו-ברזילאי כמו מאצ'דו דה-אסס (Machado de Assis) שנחשב לכותב הגדול ביותר של הספרות הברזילאית. אישיויות נוספות בתחום הספרות הן ג'או דה קרוז א סוזה (João da Cruz e Souza)- משורר סימבוליסטי, ג'או דו ריו (João do Rio) מחבר כרוניקות, חוסה דו פטרוצ'יו (José do Patrocínio)- עיתונאי ועוד.
מאז סוף הדיקטטורה הצבאית, ההשתתפות הפוליטית של אפרו-ברזילאים גדלה. "בנדיטה דה-סילבה" (Bendita da Silva) היא דמות בולטת בהישגיה לעם האפרו-ברזילאי. דה-סילבה היא הסנאטורית האפרו-ברזילאית הראשונה וגם האישה הראשונה בהיסטוריה של ברזיל שנכנסה לסנאט הפדרלי. היא נחשבת לדמות המחזקת את המאבק לשוויון זכויות מלא עבור מיעוטים אתניים באמריקה הלטינית ועבור נשים בפרט. היא נאבקה ב-"דיכוי המשולש"- המאבק הפמיניסטי, מאבק העניים וכן מאבק השחורים. אף על פי שהסתדרה כלכלית, בחרה בנדיטה להמשיך ולגור בפבלה.
תחום נוסף בו מצטיינים האפרו-ברזילאים הוא כדורגל. בתחום זה ישנן דמויות בולטות רבות כמו "רונלדיניו" (Ronaldinho) ו"רומאריו" (Romário). הדמות הבולטת ביותר בתחום הוא "אדסון ארנצ'יס דו נסימנטו" (Edson Arantes do Nascimento) הידוע בכינוי "פלה" (Pelé). פלה שיחק בהצלחה בברזיל משנות ה-50 עד שנות ה-70 בעמדת החלוץ והקשר ההתקפי ונחשב על ידי רבים לכדורגלן הטוב ביותר בכל הזמנים. פלה זכה עם נבחרת ברזיל בשלושה מוונדאליים והוא הכדורגלן היחיד שזכה בשלושה גביעי עולם. להצלחתו, כמו גם ליכולות המשחק האישיות שלו ולסגנונו המרהיב, הייתה השפעה רבה על הכדורגל בברזיל ובעולם כולו במשך שנים רבות.
בתחום הקפוארה, הספורט שהוא פרי יצירתו של האפרו-ברזילאים, הדמויות הבולטות בין המאסטרים בתחום הם-"מאסטר מוראס" (Mestre Moraes), "מאסטר פיקואנו" (Mestre Pequeno), ו-"מאסטר בימבה" (Mestre Bimba).
קפוארה

קפוארה הוא ריקוד לחימה אמנותי ברזילאי המשלב אלמנטים של ריקוד, פולקלור, אמנויות לחימה, ספורט, פולחן והכשרה למאבק לא חמוש. ברזילאיים רבים רואים בכך תרומה אפרו-ברזילאית חיונית לתרבות שלהם. סגנון ריקוד זה הופיע לראשונה בצריפים של העבדים הברזילאיים. על פי האגדה, קפוארה בעברה הייתה סדרה של מכות המחייבות כוח פיזי רב. סגנון כפרי זה אפשר לעבדים להתאמן על אמנויות לחימה במסווה של ריקוד כך שאדוניהם האמינו כי הם רוקדים ולא מתאמנים על לחימה. בכך, העבדים יכלו לצבור ידע לחימתי כדי למנוע את התוקפנות של אדוניהם ושל ציידי העבדים. ב-26 בנובמבר 2014 הוענק לקפוארה מעמד מיוחד כ"מורשת תרבותית בלתי מוחשית" על ידי ארגון אונסק"ו.
בלוטת יותרת המוח הקדמית

| --- | --- |
 שיוך:  בלוטת יותרת המוח 
 תיאור ב:  האנטומיה של גריי (מהדורה 20) (1275) 
 מזהים
 לטינית (TA98):  lobus anterior 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A11.1.00.002 
 TA2 (2019):  3855 
 מזהה נרולוקס:  birnlex_1581 
 מזהה נרוניימס:  407 
 FMA:  74627 
 קוד MeSH:  A06.300.747.500 
 מזהה MeSH:  D010903 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0032008 
 
מיקומה של בלוטת יותרת המוח.
בלוטת יותרת המוח הקדמית (שם מדעי: lobus anterior, נקראת גם אדנוהיפופיזה) היא החלק הקדמי של בלוטת יותרת המוח. בלוטת יותרת המוח הקדמית אחראית למספר תהליכים פיזיולוגיים חשובים ביניהם תהליכי דחק, גדילה, רבייה והנקה. ניתן לאבחן את תפקודה של הבלוטה ושל איברים שונים עליהם היא אחראית דרך בדיקות דם המודדות רמות הורמונים שונים שהיא מפרישה.
מבנה

בלוטת יותרת-המוח הוא בלוטה בגודל אפונה היושבת בסלה טורסיקה, גומחה דמוית אוכף, בעצם היתד של גולגולת אנושית. היא מורכבת משלוש אונות: קדמית, ביניים ואחורית. בבעלי חיים רבים יש הבדל ברור בין שלוש האונות. לעומת זאת, אצל בני אדם אונת הביניים עשויה מכמה שכבות תאים לא מוגדרים, ולפיכך היא בדרך כלל נחשבת כחלק מבלוטת יותרת המוח הקדמית.
הבלוטה הקדמית נחלקת לשלושה חלקים:
פעילות

בלוטת יותרת המוח הקדמית מכילה חמישה סוגים של תאים אנדוקריניים, המוגדרים לפי סוג ההורמון אותו הם מפרישים: תאים סומטוטרופים (GH), תאים לקטוטרופיים (PRL), תירוטרופיים (TSH), גונדוטרופיים (LH ו-FSH) ותאים קורטיקוטרופיים (ACTH).
ההורמונים המופרשים מבלוטת יותרת המוח הקדמית נחלקים להורמונים טרופים (Trophic) והורמונים טרופים (Tropic). הראשונים משפיעים על הצמיחה וההיפרפלזיה או היפרטרופיה של הרקמה אותם הם מגרים. השניים משפיעים ישירות על רקמות המטרה או גורמים לבלוטות אנדוקריניות אחרות לשחרר הורמונים.
| הורמון | שמות נוספים | קיצור | מבנה | סוג התאים המפרישים | סוג | איבר מטרה | השפעה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| הורמון אדרנוקורטיקוטרופי | קורטיקוטרופין | ACTH | פפטיד | קורטיקוטרופיים | באזופילי | בלוטת יותרת הכליה | ייצור של אנדרוגנים, מינרלוקורטיקואידים וגלוקוקורטיקואידים |
| תירוטרופין | תירוטרופין | TSH | גליקופרוטאין | תירוטרופיים | באזופילי | בלוטת התריס | הפרשת של הורמוני בלוטת התריס |
| הורמון מגרה זקיק | - | FSH | גליקופרוטאין | גונדוטרופיים | באזופילי | גונדות | גדילה של מערכת הרבייה |
| הורמון מחלמן | לוטרופין | LH, ICSH | גליקופרוטאין | גונדוטרופיים | באזופילי | גונדות | יצור הורמון מין |
| הורמון גדילה | סומטוטרופין | GH, STH | פוליפפטיד | סומטוטרופים | אצידופילי | כבד, רקמת שומן | מעודד גדילה; ליפיד ופחמימה מטבוליזם |
| פרולקטין | לקטוטרופין | PRL | פוליפפטיד | לקטוטרופיים | אצידופילי | שחלות, בלוטות חלב | אסטרוגן/פרוגסטרון; ייצור של חלב |
משמעות קלינית > פעילות מוגברת

פעילות מוגברת של בלוטת יותרת המוח הקדמית, היפרפיטויטריזם, הוא מצב בו הבלוטה מפרישה כמויות עודפות של הורמונים, דבר הנובע בדרך כלל מאדנומה בבלוטת יותרת המוח הקדמית. ישנם שלושה סוגים עיקריים של הפרעות בייצור הורמונלי בקטגוריה זו. אדנומה המפרישה כמויות גדולות של הורמון גדילה (GH), היוצרת מצב הנקרא אקרומגליה. פרולקטינומה, אדנומה הגורמת להפרשת כמויות גדולות של פרולקטין. הסוג השלישי הוא אדנומה המפרישה כמויות גדולות של ACTH שהפרשתו גוררת הפרשה מוגברת של קורטיזול הגורמת למחלת קושינג.
משמעות קלינית > תת-פעילות

תת-פעילות של בלוטת יותרת המוח הקדמית, היפופיטויטריזם, הוא מצב בו קיימת ירידה בהפרשת ההורמונים של הבלוטה. מחסור בהפרשת הורמון גדילה בילדות, למשל, עלול לגרום לגמדות. אי ספיקת יותרת הכליה משנית עלולה להתפתח ממחסור בהפרשת ACTH שאחראי על הפרשת אדרנל מקליפת האדרנל. תת-פעילות עשויה להיגרם כתוצאה מפגיעה או הסרה של בלוטת יותרת המוח הקדמית בעקבות טראומה, סרטן וגורמים אחרים, מצב הנקרא תסמונת שיהאן.
הערות שוליים

↑  Summers, V. K. (בספטמבר 1947). "Diagnosis and Treatment of Simmonds' Disease". Postgraduate Medical Journal. 23 (263): 441–443. doi:10.1136/pgmj.23.263.441. ISSN 0032-5473. PMC 2529616. PMID 20258051. {{cite journal}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007292951505171  BnF: cb12385402m (data)  GND: 4141402-0  LCCN: sh85000837  TA98: A11.1.00.002 
מיקרואנטומי של החלק הדיסטלי המראה תאים כרומופיביים, בזופיליים ואצידופיליים.
בית העירייה (וינה)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בניין עירייה 
 כתובת:  וינה 
 מיקום:  אינרה שטאדט 
 מדינה:  אוסטריה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1872
 תאריך פתיחה רשמי:  1872 
 אדריכל:  פרידריך פון שמידט 
 סגנון אדריכלי:  התחייה הגותית 
 
 קואורדינטות:  48°12′39″N 16°21′27″E﻿ / ﻿48.2108°N 16.3574°E﻿ / 48.2108; 16.3574
 אתר רשמי
  (למפת וינה מוגדלת) בית העירייה(למפת וינה רגילה) בית העירייה
 
הראטהאוס הווינאי (בגרמנית: Wiener Rathaus או Neues Rathaus, ידוע יותר כ-Rathaus מילולית: בית המועצה) הוא בניין העירייה של וינה, הממוקם בראטהאוספלאץ (כיכר העירייה; בגרמנית: Rathausplatz) ברובע הראשון של העיר (Innere Stadt). הבניין נבנה מ-1872 עד 1883 בסגנון הנאו־גותיקה על פי תוכניות הבניה של פרידריך פון שמידט. בבניין זה ממוקם משרדו של ראש עיריית וינה כמו גם משרדי מועצת העיר והלנדטאג הווינאי.