stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלפא-בנק

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 סוג:  בנק
 תקופת הפעילות:  20 בדצמבר 1990 – הווה (33 שנים)
 חברת אם:  אלפא גרופ
 חברות בנות:  Alfa-Bank 
 מיקום המטה:  מוסקבה 
 משרד ראשי:  מוסקבה, רוסיה
 ענפי תעשייה:  בנקאות ופיננסים
 מוצרים עיקריים:  שירותי בנקאות
 רווח:  1,300,000,000 (נכון ל־2020) 
 הון עצמי:  556,000,000,000 רובל רוסי 
 יו"ר:  פיוטר אוון
 מנכ"ל:  ולדימיר ורחושינסקי (רו')
 עובדים:  21,036 
  
 alfabank.ru
 
אלפא-בנק (ברוסית: Альфа-банк) הוא הבנק הפרטי הגדול ביותר ברוסיה, שתופס את המקום הרביעי במונחי נכסים.
בשוק ההלוואות הקמעונאיות אלפא-בנק תופס את המקום ה-3 עם נתח שוק של 4.7%, כאשר המקום ה-3 עם נתח של 11.7% הוא שוק כרטיסי האשראי. יש לבנק 486 משרדים (הראשי נמצא במוסקבה), 7.3 מיליון לקוחות פרטיים פעילים ו-631 אלף לקוחות עסקיים פעילים (לפי תוצאות 2020).
יותר מ-75% ממניות הבנק נמצאות בבעלות אלפא גרופ: למעשה, חבילה הזו היא בבעלות או בשליטה ישירה של מיכאיל פרידמן (32.86%), גרמן חאן (20.97%) ואלכסיי קוזמיצ'ב (16.32%); שאר המניות בבעלות יחידים, כולל יו"ר מועצת פיוטר אוון (12.40%) ואנדריי קוסוגוב (אנ')‏ (3.67%).
הערות שוליים

↑  Рейтинг банков | Банки.ру, www.banki.ru
↑  https://alfabank.st/media/about/annual_report/AlfaBank_annual_report_2020.pdf
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 0422 3316 
ערך זה הוא קצרמרבנושא בנקים ובנושא רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אלמה (זמרת פינית)

| --- | --- |

 לידה:  17 בינואר 1996 (בת 28) פינלנד קואופיו, פינלנד
 שם לידה:  אלמה-סופיה מיטטין
 שם במה:  Alma 
 מוקד פעילות:  פינלנד
 תקופת הפעילות:  מ-2013
 עיסוק:  זמרת-יוצרת • מלחינה כותבת שירים
 סוגה:  פופ
 שפה מועדפת:  פינית, אנגלית 
 חברת תקליטים:  יוניברסל מיוזיק גרופ
 בן או בת זוג:  Natalia Kallio (אוקטובר 2016–?) 
 Cyberalma.com
 פרופיל ב-IMDb
 
אלמה-סופיה מייטינן (בפינית: Alma-Sofia Miettinen; נולדה ב-17 בינואר 1996), המוכרת בשם הבמה אלמה (Alma), היא זמרת-יוצרת, מלחינה, וכותבת שירים פינית.
ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2020: Have U Seen Her?
2023: Time Machine
דיסקוגרפיה > מיני-אלבומים

2016: Dye My Hair
2018: Heavy Rules Mixtape
2019: Have U Seen Her? (Part 1)
2020: Have U Seen Her? (Part 2)
אוגוסטוס מוויה לביקנה

| --- | --- |

 מידע כללי
 תאריך יצירה:  סוף המאה ה-1 לפנה"ס
 טכניקה וחומרים:  שיש
 ממדים בס"מ
 גובה:  207 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 מיקום:  מרחצאות דיוקלטיאנוס רומא שבאיטליה
 
אוגוסטוס מוויה לביקנה (באנגלית: Via Labicana Augustus) או "אוגוסטוס פונטיפקס מקסימוס", הוא פסל שיש המציג את הקיסר הרומי אוגוסטוס ככהן דת. הפסל נמצא בוילה של ליוויה, אשתו אוגוסטוס. כיום מוצג הפסל במוזיאון הלאומי, מרחצאות דיוקלטיאנוס, רומא.
אוגוסטוס מתואר עומד, הוא לובש טוגה המאפיינת את תפקידו כפונטיפקס מקסימוס, ראש הדת הרומית. גופו נמצא במצב של לפני צעידה קדימה. ידיו, השבורות כעת, היו מונפות קדימה וראשו מוטה מעט הצידה. פניו של אוגוסטוס הם תיאור סכמטי ואידיאלי של הקיסר ודמות זו משותפת לפסליו של אוגוסטוס מכל ימי תקופת שלטונו.
ראו גם

אוגוסטוס מפרימה פורטה
אירינה דוידובה

אירינה אנדרייבנה דוידובה (ברוסית: Ирина Андреевна Давыдова; נולדה ב-27 במאי 1988) היא אתלטית רוסייה. זכתה באליפות אירופה באתלטיקה 2012 שנערכה בהלסינקי בריצת 400 מטר משוכות. תוצאה זו נפסלה בשנת 2022 על ידי היחידה להגינות באתלטיקה שבהתאחדות האתלטיקה הבין-לאומית.
ביוגרפיה

דוידובה נולדה במוסקבה. היא מתאמנת בהדרכתם של צ'ימריסוב וסיצ'ב.
באוניברסיאדה שנערכה בשנג'ן, סין בשנת 2011 זכתה דוידובה במדליית כסף בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 55.50 שניות, אחרי אנה ירושצ'וק מאוקראינה (55.15 שניות).
ביוגרפיה > אלופת אירופה

באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד ביוני 2012 זכתה דוידובה במדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות בשיא אישי ותוצאת השנה בעולם של 53.77 שניות, לפני דניסה רוסולובה מצ'כיה שקבעה שיא אישי חדש של 54.24 שניות ואנה ירושצ'וק שקבעה אף היא שיא אישי חדש של 54.35 שניות.
שיאים אישיים

ריצת 400 מטר: 51.94 שניות
ריצת 400 מטר משוכות: 53.77 שניות
הערות שוליים

↑  הודעה על סנקציות בעקבות אמרוץ, באתר Athletics Integrity Unit, ‏פברואר 2022
↑  רשימת ספורטאים שנפסלו, באתר Athletics Integrity Unit
| --- | --- |
בקרת זהויות :  World Athletics: 14297577
אירינה ארכיפובה

| --- | --- |

 לידה:  2 בינואר 1925 מוסקבה, ברה"מ 
 פטירה:  11 בפברואר 2010 (בגיל 85) מוסקבה, רוסיה 
 שם לידה:  Ирина Константиновна Ветошкина 
 מקום קבורה:  בית הקברות נובודוויצ'יה 
 מוקד פעילות:  ברית המועצות, רוסיה 
 מקום לימודים:  הקונסרבטוריון של מוסקבה, המכון לארכיטקטורה במוסקבה 
 סוגה:  אופרה 
 סוג קול:  מצו-סופרן דרמטי, מצו-סופרן 
 שפה מועדפת:  רוסית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 חברת תקליטים:  מלודיה 
 פרסים והוקרה:  מדליית פושקין (1999)  אמן מצטיין של רוסיה הסובייטית (1959)  עיטור הרפובליקה (2000)  פרס לנין (1978)  מדליה להנצחת 100 שנים להולדתו של לנין (1970)  עיטור הדגל האדום של העמל (1971)  האמנית העממית של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית (1961)  העיטור על השירות למען המולדת דרגה שנייה (1999)  גיבור העמל הסוציאליסטי (1984)  האמנית העממית של ברית המועצות (1966)  פרס הפדרציה הרוסית (1996)  מסדר אנדרו הקדוש  תעודת הוקרה נשיאותית של הפדרציה הרוסית  תעודת כבוד נשיאותית של הפדרציה הרוסית  מסדר הנסיכה הקדושה אולגה  עיטור לנין  מסדר דנאקר  צלב מיכאל הקדוש של טבר  מסדר ההצטיינות בתרבות של פולין  מדליה להנצחת 850 שנים לייסוד מוסקבה  אמן העם של הרפובליקה של בשורטוסטן 
 אתר רשמי
 
אירינה אריכפובה בצעירותה
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
אירינה קונסטנטינובנה ארכיפובה (ברוסית: Ири́на Константи́новна Архи́пова;‏ 2 בינואר 1925 - 11 בפברואר 2010) הייתה זמרת אופרה רוסיה. את הקריירה שלה החלה כמצו-סופרן ובהמשך הייתה קונטרה אלט. שרה בתפקידים ראשיים, תחילה בברית המועצות באופרה של סברדלובסק ובבולשוי תיאטר, ובהמשך ברחבי אירופה ובארצות הברית.
חייה

אירינה נולדה במוסקבה. בראשית דרכה למדה אדריכלות במכון לאדריכלות של מוסקבה, שם סיימה את לימודיה בשנת 1948. אחר כך למדה בקונסרבטוריון של מוסקבה. בשנת 1954 הופיעה לראשונה בסברדלובסק ובשנת 1956 הצטרפה לתיאטרון בולשוי. היא הצטרפה ל-CPSU בשנת 1963 וקיבלה את התואר "אמנית עממית של ברית המועצות" ב-1966.
לשיא הקריירה שלה הגיעה ארכיפובה בשנות ה-60' וה-70', שבהן נחשבה לכוכבת בינלאומית, ברפרטואר רוסי ואיטלקי כאחד. הטכניקה שלה הייתה ללא דופי, וכן גם יכולת המבע הרגשי שלה. השוו אותה אל כריסטה לודוויג. אחד מתפקידיה הנודעים ביותר הוא מארפה ב"חובנשצ'ינה" של מודסט מוסורגסקי, ביצוע שהקליטה עם בוריס חייקין ב-1972. בגיל 72 הגיעה לבסוף ארכיפובה להופעת הבכורה שלה במטרופוליטן אופרה בניו יורק, במרץ 1997 בתפקיד פיליפייבנה ביבגני אונייגין של צ'ייקובסקי.
ארכיפובה מתה במוסקבה ב-11 בפברואר 2010, בת 85.
רפרטואר

ג'וזפה ורדי
אאידה (אמנריס)
דון קרלו (אבולי)
הטרובדור (אזוצ'נה)
נשף מסכות (אולריקה)
פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי
יבגני אונייגין (פיליפייבנה)
ג'ובאנה ד'ארקו (ז'אן ד'ארק)
"דאם פיק" (הרוזנת)
"מאזפה" (ליובוב)
סרגיי פרוקופייב
"מלחמה ושלום" (סוניה)
מודסט מוסורגסקי
בוריס גודונוב (מרינה)
"חובנשצ'ינה" (מארפה)
אלכסנדר דארגומיז'סקי
"אורח האבן" (לאורה)
ניקולאי רימסקי-קורסקוב
"כלת הצאר" (ליובאשה)
ז'ורז' ביזה
כרמן (כרמן)
ז'יל מאסנה
"ורתר" (שרלוט)
פייטרו מסקאני
אבירות כפרית (סאנטוצה)
ארכיפובה הייתה פרופסור למוזיקה בקונסרבטוריון של מוסקבה.
ארכיפובה עוטרה בפרסים ואותות הוקרה שונים מטעם ממשלת ברית המועצות והפדרציה הרוסית משנת 1971 עד 2010. היא נרשמה בספר השיאים הרוסי כזמרת הרוסית המעוטרת ביותר. כוכב לכת זוטר מס' 4424 נקרא "ארכיפובה" בשנת 1995.
הערות שוליים

↑  י. מ. ימפולסקי, "אירינה ארכיפובה" במילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין
1 2  גרוב
↑  Tributes.com, 11 February 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007433011305171  PLWABN: 9810659561305606  BIBSYS: 6084600  BNE: XX836869  BnF: cb138908706 (data)  CiNii: DA13878222  GND: 12001419X  ICCU: RAVV401359  ISNI: 0000 0001 1029 5410  LCCN: n81120363  LNB: 000112888  MusicBrainz: 3f3bcfcb-ad3a-422f-a467-e360860af53a  NKC: jn19990000241  NLA: 35990156  NSK: 000366716  NTA: 073623733  RERO: 02-A022708140  SUDOC: 137613210  VIAF: 74036643   WorldCat (עם VIAF): 74036643
אופוס (הוצאה לאור)

| --- | --- |

סמליל החברה
 נתונים כלליים
 מייסדים:  בתיה וגיל תגר
 תקופת הפעילות:  1989–הווה (כ־35 שנים) 
 מיקום המטה:  תל אביב
 משרד ראשי:  תל אביב
 ענפי תעשייה:  הוצאה לאור
 מוצרים עיקריים:  ספרים, ספרי פנטסיה, מודעות עצמית, רומנים היסטוריים
 מנכ"ל:  גיל תגר
  
 http://www.opus.co.il
 
ספרים בהוצאת אופוס
אופוס הוצאה לאור בע"מ, הוקמה בשנת 1989 במטרה לקדם את תחום ספרי המחשבים, מדע בדיוני והפנטזיה בישראל.
החברה מוציאה לאור בעיקר רבי מכר מתורגמים לעברית, בתחומים: פנטזיה, מדע בדיוני, העידן החדש, ניהול עסקים ומדריכי שיפור עצמי, סיפורת מתורגמת.
אופוס הוצאה לאור בע"מ חברה בהתאחדות המו"לים בישראל.
במספר הזדמנויות יצאו ספרים בשיתוף פעולה בין הוצאת אופוס לבין הוצאת כתר.
אלן אוסייר

אלן אוטילה אוסייר (בדנית: Ellen Ottilia Osiier; ‏13 באוגוסט 1890 – 6 בספטמבר 1962) הייתה סייפת יהודייה-דנית. האלופה האולימפית הראשונה ברומח לנשים.
קורות חיים

אוסייר נולדה בירינג.
באולימפיאדת פריז (1924) נערכה לראשונה במשחקים האולימפיים תחרות סיף, רומח, לנשים. בגיל 33 זכתה בתחרות אוסייר במדליית זהב לאחר שניצחה בכל חמשת הקרבות בשלב הגמר. במדליית כסף זכתה גלדיס דייוויס מבריטניה (1-4) ובמדליית ארד זכתה גרטה הקשר אף היא מדנמרק (2-3).[דרושה הבהרה] בשלב רבע הגמר היא ניצחה בכל ששת הקרבות שלה וכן בשלב חצי הגמר היא ניצחה בכל חמשת הקרבות. היא סיימה את הטורניר עם 16 ניצחונות ללא הפסד.
בעלה איוון אוסייר בעל מדליית כסף אולימפית בסיף, השתתף ב-7 אולימפיאדות. הוא זכה ב-25 תוארי אליפות דנמרק בסייף ב-3 מכשירים.
בשנת 1962 נפטרה אוסייר בקופנהגן.
אלן פאסאר

| --- | --- |

 לידה:  4 באוגוסט 1956 (בן 68) בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה, צרפת 
 פרסים והוקרה:  לגיון הכבוד 
 www.alain-passard.com
 
אלן פאסאר (בצרפתית: Alain Passard; נולד ב-4 באוגוסט 1956, בכפר בברטאן) הוא שף צרפתי.
ביוגרפיה

פאסאר שימש שלוש שנים כסגנו של אלן סנדרנס במסעדת ל'ארכסטראט בפריז. ב-1986 הוא רכש את המקום, כשסנדרנס פתח מסעדה באתר אחר. פאסאר הפך את ל'ארכסטראט למסעדת ל'ארפז' (l'Arpegel). תלמידו הבולט של פאסאר הוא פסקל ברבו, השף והבעלים של מסעדת ל'אסטראנס, בעלת שלושה כוכבים במדריך מישלן האדום מאז שנת 1996.
פאסאר התמחה בצליית בשר, אמנות אותה למד מסבתו. בשנת 2001 עבר מטבחו תפנית והתמקד בבישול ירקות. בשנת 2002 הוא פתח גן ירקות אורגני 230 קילומטרים מפריז לשימוש מסעדתו.
פרסים ודרוגים

ב-1987 קיבל פאסאר כוכב במדריך מישלן האדום
ב-1990 זכה בציון 19 במדריך הגו מיו
ב-1996 הוענקו לו שלושה כוכבים במישלן, עליהם הוא שומר מאז (נכון לשנת 2021).
בשנת 2003 מסעדת ל'ארפז' דורגה במקום ה-6 בעולם בסקר 50 המסעדות הטובות בעולם,
בשנת 2004 דורגה במקום ה-25,
בשנת 2005 דורגה במקום ה-26,
בשנת 2006 דורגה במקום ה-44,
בשנת 2007 דורגה במקום ה-43,
בשנת 2008 דורגה במקום ה-46.
בשנת 2011 דורגה במקום ה-19
ספריו

CHRISTOPHE BLAIN, EN CUISINE AVEC ALAIN PASSARD, GALLISOL (ÉDITIONS), 2011.
ALAIN PASSARD, ALAIN PASSARD : COLLAGES ET RECETTES, ALTERNATIVES, 2010.
CHANTAL THOMAS (Author), ALAIN PASSARD (Contributor), JARDINIÔRE ARLEQUIN : CONVERSATIONS AVEC ALAIN PASSARD, MERCURE DE FRANCE, 2007.
ANTOON KRINGS (Author), ALAIN PASSARD (Contributor), RECETTES DES DRâLES DE PETITES BÒTES (LES) [Comic], GALLIMARD, 2005.
DVD

Alain Passard Format: DVD,  Warner Music, 2010.
לקריאה נוספת

אביטל ענבר, תענוגות פאריס, הוצאת בבל, תל אביב, מארס 2003, עמ' 221-220.
שגיא כהן, מדריך מפה למסעדות הטובות בעולם, הוצאת מפה, תשס"ג 2003, עמ' 95.
אירינה גורליק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1955 (בת 69 בערך) סראטוב, רוסיה
 תאריך עלייה:  1993
 מקום מגורים:  ירושלים
 ידועה בשל:  מייסדת תיאטרון מיקרו
 
אירינה גורליק (נולדה ב-1955) היא במאית תיאטרון ישראלית, המייסדת והמנהלת האומנותית הראשונה של תיאטרון מיקרו.
ביוגרפיה

גורליק נולדה בסראטוב שברוסיה, כדור שלישי למשפחה תיאטרלית. אביה, לב גורליק, ניהל תיאטרון אינטימי בשם "מיקרו" שבו שיחק בין היתר גם סבה, גרגורי גורליק. לדבריה כבר בגיל 13 החליטה שהיא רוצה להיות במאית תיאטרון.
בשנת 1993 עלתה לישראל והחלה ללמד בכיתה לילדי העולים, ושנה לאחר מכן ייסדה סטודיו לתיאטרון ברוסית בירושלים המיועד לבני נוער העולים מרוסיה, שהיווה את הבסיס לתיאטרון מיקרו.
היא השתמשה בניסיונה הקודם שצברה ברוסיה כמחזאית, במאית, מורה לתיאטרון ועיתונאית, וכך עזרה לצעירים להיקלט בתרבות הישראלית ולשמר את התרבות שבה גדלו.
בעשר שנותיו הראשונות של התיאטרון גורליק לא קיבלה תשלום על עבודתה והתפרנסה משיעורי משחק במקומות אחרים.
שימשה כמנהלת האמנותית של התיאטרון מיום היווסדו ועד שנת 2021, ולאחר שפרשה מהתפקיד החליף אותה יפים ריננברג, שליווה את התיאטרון מיום הקמתו.
הצגות שביימה

שונאים סיפור אהבה - על פי סיפור מאת יצחק בשביס-זינגר. 2004-2009
נדרים - עיבוד לרומן "יוסף ואחיו" מאת תומאס מאן ו"רחל" מאת נדיז'דה פטושקינה, המשלב את סיפור אהבתם של יעקב ורחל עם סיפור יוסף ואשת פוטיפר. 2005-2007
פרידה מדון ז'ואן - על פי יצירותיהם של מולייר, טולסטוי וקזקוב. 2005
חכמי חלם - על פי טקסטים חסידיים של החוזה מלובלין ושל מרטין בובר, אגדות חכמי חלם של בשביס-זינגר וסיפורי הרשלה. 2006
אהבתו האחרונה של צ'כוב - מחזה ברוסית המבוסס על מכתביהם של אנטון צ'כוב ואשתו אולגה קניפר. 2007-2009
רצח על שפת הים - עיבוד הפואמה הבלשית-פילוסופית "מוקדש ליאלטה" מאת יוסף ברודסקי בתרגומו של יפים ריננברג, 2008
יום נפלא ללב שבור - על פי טנסי ויליאמס. 2010
שוזס ובז'יז'ינה - מאת חנוך לוין, עם אילן חזן בתפקיד שוזס ואולגה קטאייבה בתפקיד בז'ז'ינה. 2012
הזכות להיות אדיוט - קומדיה על פי הרומן "הרולד ומוד" מאת קולין היגינס בתרגומו של פטר קריקסונוב. 2013
כסף, בריאות ושלום עולמי - עיבוד לשבעה סיפורים קצרים של אתגר קרת. 2013
טייבלה והשד שלה - על פי סיפור מאת יצחק בשביס-זינגר. 2014
חרדתו של המלך סלומון - 2014
כתב היד - הצגת יחיד בכיכובה של מריה גורליק המגוללת 20 שנים בחייה של ניצולת שואה. 2013-2018
הסערה - מאת ויליאם שייקספיר. 2015
כימים אחדים - על פי רב המכר של מאיר שלו, 2016
שירים מהבוידעם - מופע מערכונים ושירים בכיכובם של סימה גורן ומיכאל גורודין. 2017
מלחמות היהודים - חזרות - דרמה היסטורית מאולתרת על פי "מלחמות היהודים" מאת פויכטונגר בהשראת יוספוס פלאביוס
עיר שמיים - מופע המוקדש לעיר ירושלים ומשלב מחול, מולטימדיה, מוזיקה מקורית וספוקן וורד. 2018-2020
המלאכים של יהודית - יצירה משותפת עם הכוריאוגרפית מרים אנגל, 2021
מטומטם כמו המלט - עיבוד בימתי לספריו של רובן גונזלס גלייגו, המשותק בכל גופו, שגדל בבית יתומים סובייטי וחי באשקלון. 2022
חיים אישיים

גורליק מתגוררת בירושלים, אם לשני ילדים וסבתא לארבעה נכדים. אחותה היא השחקנית מריה גורליק שהשתתפה בכמה מההצגות בבימויה של אירינה.
הערות שוליים

↑  Львиная доля - Горелиада, ‏2020-11-24 (ב־)
↑  קובי ניב, ‏עברית שפה קשה, קובי ניב, באתר גלובס, 16 בספטמבר 2008
↑  מיכאל הנדלזלץ, סיפור התלהבות, באתר הארץ, 20 במרץ 2004
↑  מיכל בעדני בן-שישו, סקס, תככים וסנדלי עור, באתר הארץ, 9 בנובמבר 2008
↑  סימה גורן - יעקב, יעקב - מתוך ההצגה "נדרים" של תיאטרון מיקרו, נבדק ב-2022-12-12
↑  שי בר-יעקב, משחק עם הדון, באתר ynet, 28 ביוני 2005
↑  תיאטרון - חכמי חלם, באתר www.habama.co.il
↑  צור ארליך, מהמחסן של צור ארליך: יותר ישראלים מאיתנו: עולי רוסיה מחזירים את התרבות הישראלית לשורשיה, באתר מהמחסן של צור ארליך, ‏יום שישי, 8 בינואר 2010
↑  אהבתו האחרונה של צ’כוב, באתר GoJerusalem (באנגלית)
↑  רצח על שפת הים - תיאטרון מיקרו, באתר GoJerusalem (באנגלית)
↑  תיאטרון - יום נפלא ללב שבור, באתר www.habama.co.il
↑  שוזס ובז'ז'ינה, באתר חנוך לוין
↑  Shozes ve Bjejina / Hanoh Levin - promo, נבדק ב-2022-12-12
↑  מיכאל הנדלזלץ, התמימות, החיים והמוות, באתר הארץ, 6 בפברואר 2011
↑  כסף, בריאות ושלום עולמי
↑  תיאטרון - תיאטרון מיקרו עובר לתיאטרון ירושלים, באתר www.habama.co.il
↑  מסכה כפולה | זלאטה זרצקי, באתר מוסף "שבת" - לתורה, הגות ספרות ואמנות, ‏2014-08-29
↑  מרכז הבמה, פסטיבל מונודרמות מעולם אחר: כתב היד, באתר מרכז הבמה, ‏יום שלישי, 15 באוקטובר 2013
↑   תמר רותם, תיאטרון מיקרו בניהולה האמנותי של אירינה גורליק יעבור לבית קבע בתיאטרון ירושלים, באתר הארץ, 8 ביוני 2014
↑  קיץ ברבנר, ‏יוסף אלבלק, בנה של צרויה להב: "ליבי מתפוצץ כשאני שומע את שיריה", באתר מעריב אונליין, 29 במאי 2019
↑  עיר שמיים - תיאטרון מיקרו, באתר www.habama.co.il
↑  יעקב בר-און, ‏הגיבורה התנ"כית הופכת לגיבורה של הצגת תיאטרון חדשה, באתר מעריב אונליין, 20 באפריל 2021
↑  חדשות התרבות ואמנות מס' 06/2022, באתר דני בר | טיולים וסגנון חיים, ‏2022-04-02
איימי ג'ונסון

| --- | --- |

ג'ונסון, 1938
 לידה:  1 ביולי 1903 האל, הממלכה המאוחדת 
 נהרגה:  5 בינואר 1941 (בגיל 37) שפך התמזה, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 מקום קבורה:  לא נודע
 כינויים נוספים:  איימי הנפלאה
 ידועה בשל:  שבירת שיאי טיסה
 השכלה:  אוניברסיטת שפילד 
 תקופת הפעילות:  1929–1941 (כ־12 שנים)
 מעסיק:  Air Transport Auxiliary 
 תפקיד:  President of the Women's Engineering Society (1935–1937) 
 בן זוג:  ג'ים מולינסון (1938-1932, התגרשו)
 פרסים והוקרה:  מפקדת במסדר האימפריה הבריטית  גביע הארמון
 
איימי ג'ונסון בסרבל טיסה
איימי ג'ונסון עם בן זוגה, ג'ים מוליסון
איימי ג'ונסון (באנגלית: Amy Johnson;‏ 1 ביולי 1903 – 5 בינואר 1941) הייתה טייסת אנגלייה, האישה הראשונה שטסה לבדה מבריטניה לאוסטרליה. תוך כדי שהיא טסה בטיסת סולו או יחד עם בן זוגה, ג'ים מוליסון, היא קבעה מספר רב של שיאים לטיסה למרחק במהלך שנות השלושים של המאה ה-20. ג'ונסון טסה במהלך מלחמת העולם השנייה במסגרת חיל העזר לתעבורה אווירית (Air Transport Auxiliary – ATA). היא נהרגה בהתרסקות מטוסה.
ביוגרפיה

איימי ג'ונסון נולדה בהאל שבמזרח יורקשייר. היא התחנכה בבית הספר התיכון העירוני של בולברד (לימים בית ספר קינגסטון) ולמדה באוניברסיטת שפילד, שם היא סיימה תואר ראשון בכלכלה. לאחר מכן היא עבדה בלונדון כמזכירתו של עורך הדין ויליאם צ'ארלס קרוקר. היא התוודעה לתחום הטיסה כתחביב וב-6 ביולי 1929 היא קיבלה את רישיון הטיס מסוג "A" מספר 1979 במועדון הטיס של לונדון לאחר שהוכשרה על ידי קפטן ולנטין בייקר. באותה שנה היא הייתה לאישה הבריטית הראשונה שהשיגה רישיון טכנאי מטוסים מסוג "C".
אביה של ג'ונסון, שהיה אחד האנשים שהכי תמכו בה, הציע לה סיוע ברכישת מטוס משל עצמה. באמצעות מימון שהגיע ממנו ומהלורד ווייקפילד, היא רכשה מטוס דה הבילנד DH.60 Moth מיד שנייה שאותו היא כינתה "יאסון" (Jason), לא על שמו של יאסון, הגיבור מהמיתולוגיה היוונית, אלא על שם הסמל המסחרי של בית העסק של אביה.
ג'ונסון זכתה להכרה עולמית כאשר ב-1930 היא הייתה לטייסת הראשונה שטסה טיסת סולו מאנגליה לאוסטרליה. היא יצאה ב-5 במאי מנמל התעופה קרוידון שמדרום ללונדון עם מטוס היאסון שלה (הראשון מבין שניים שכונו כך), וב-24 במאי היא נחתה בדרווין שבאוסטרליה, לאחר שגמאה 18,000 ק"מ. המטוס מוצג עד היום במוזיאון המדע שבלונדון. לג'ונסון הוענקו "גביע הארמון" (Harmon Trophy) ותואר מפקדת של מסדר האימפריה הבריטית כהכרה בהישגיה וכמו כן הוענק לה רישיון הטייס מספר 1 על פי תקנות התעבורה של אוסטרליה.
ביולי 1931 הייתה ג'ונסון, יחד עם שותפה, הטייס ג'ק המפריז, הראשונה שטסה מלונדון למוסקבה ביום אחד, כאשר הם טסו מסע של 2,830 ק"מ ב-21 שעות. משם הם המשיכו דרך סיביר והגיעו לטוקיו כשהם קובעים זמן שיא בטיסה מבריטניה ליפן. את הטיסה הזאת ביצעה ג'ונסון במטוס השני שלה, "יאסון 2".
ב-1932 נישאה ג'ונסון לטייס הסקוטי, ג'ים מוליסון. מוליסון הציע לג'ונסון נישואים במהלך טיסה משותפת לאחר שמונה שעות היכרות. ביולי 1932 קבעה ג'ונסון שיא בטיסת סולו מלונדון לקייפטאון, דרום אפריקה, כשהיא מטיסה דה הבילנד פוס מות' שכונה "ענן המדבר" (Desert Cloud) ושוברת את השיא של בן זוגה.
טיסותיה הבאות היו יחד עם מוליסון. ביולי 1933 הם הטיסו מטוס דה הבילנד דראגון שכונה "יורד הים" (Seafarer) בטיסה ישירה שיצאה מדרום ויילס ויעדה היה שדה התעופה פלויד בנט שבברוקלין, ניו יורק. אף על פי כן, הדלק במטוסם אזל והם נחתו נחיתת חירום בשדה התעופה העירוני של ברידג'פורט (כיום נמל התעופה לזכר סיקורסקי) בסטרפורד שבקונטיקט. בנחיתה נפצעו שניהם. לאחר שהחלימו הם התקבלו בתשואות על ידי הקהל הניו יורקי וזכו למצעד קונפטי לאורך וול סטריט.
ב-1934 טסו ג'ונסון ומוליסון, כשהם שוב קובעים שיא, מבריטניה להודו במטוס דה הבילנד DH.88 שכונה "קסם שחור" (Black Magic), כחלק מהמרוץ האווירי מק'רוברטסון מבריטניה לאוסטרליה. הם נאלצו לפרוש מהמרוץ באללהאבאד עקב בעיות שהתגלו במנוע מטוסם.
במאי 1936 ביצעה ג'ונסון את הטיסה האחרונה שלה בה היא קבעה שיא כשהטיסה מטוס פרסיבל גל מבריטניה לדרום אפריקה.
ב-1938 התהפך הדאון שהטיסה ג'ונסון בזמן נחיתה לאחר תצוגה אווירית באנגליה, אך היא לא נפצעה באורח רציני. באותה שנה היא התגרשה ממוליסון וזמן קצר לאחר מכן היא שבה לשם נעוריה.
ביוגרפיה > שירותה הצבאי ומותה

ב-1940, לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, התגייסה ג'ונסון לחיל העזר לתעבורה אווירית (Air Transport Auxiliary – ATA), שתפקידו היה לשנע מטוסים של חיל האוויר המלכותי בתוך תחומי בריטניה ושם היא הגיעה לדרגת קצין ראשון, המקבילה לדרגת ליטננט טיסה בחיל האוויר המלכותי. בן זוגה לשעבר, ג'ים מוליסון, שירת גם הוא בחיל זה במהלך המלחמה.
ב-5 בינואר 1941, במסגרת משימת הטסת מטוס איירספיד אוקספורד מפרסטוויק שעל החוף הדרום-מערבי של סקוטלנד, דרך שדה התעופה של בלקפול אל בסיס חיל האוויר המלכותי בקידלינגטון שליד אוקספורד, סטתה ג'ונסון מנתיב הטיסה שלה עקב תנאי מזג אוויר גרועים. על פי המדווח הדלק במטוסה אזל והיא צנחה ממטוסה שהתרסק אל מימי שפך התמזה.
צוות אה"מ הייזלמיר (HMS Haslemere), זיהה את המצנח של ג'ונסון וראה אותה חיה במים כשהיא קוראת לעזרה. התנאים לא היו לטובתה של ג'ונסון. הים היה סוער והגאות הייתה גבוהה, שלג ירד והטמפרטורות היו נמוכות במיוחד. לוטננט קומנדר וולטר פלטצ'ר, מפקד ההייזלמיר, צלל למים בניסיון להציל את ג'ונסון. אף על פי כן, הוא כשל בניסיונו להצילה ומת בבית החולים כמה ימים לאחר מכן. זרמי הים דחפו את ג'ונסון לקרבת הספינה. גאות פתאומית דחפה את הספינה בצידוד קדימה והצוות לא הצליח למשוך את הספינה בחזרה לאחור בזמן; ירכתי הספינה התרסקו על ג'ונסון, שנשאבה לתוך להבי המדחף. גופתה לא נמצאה מעולם.
ב-14 בינואר 1941 נערך טקס אשכבה לאיימי ג'ונסון בכנסיית סנט מרטין בשדות. במאי אותה שנה הוענקה לוולטר פלטצ'ר מדליית אלברט לאחר מותו.
ביוגרפיה > תעלומת נסיבות מותה

עד היום אופפת תעלומה בנוגע לנסיבות התאונה, שכן מטרת הטיסה היא עדיין סוד צבאי, וקיימת עדות שבנוסף לג'ונסון ולפלטצ'ר היה אדם נוסף (ככל הנראה מישהו שג'ונסון הטיסה ליעד כלשהו), שנראה גם הוא במים ומצא גם הוא את מותו בתאונה. זהות האדם השלישי הזה לא ידועה. עצם מותה של ג'ונסון במטוס איירספיד אוקספורד הוא צחוק הגורל, שכן היא הייתה אחת מהוגי הרעיון לבנייתו של מטוס זה.
שנים רבות לאחר מותה של ג'ונסון נרמז שמותה נגרם מ"אש ידידותית". ב-1999 דווח שטום מיטצ'ל מקראובורו, סאסקס, הפיל ככל הנראה את מטוסה של ג'ונסון לאחר שהיא כשלה פעמיים במתן קוד זיהוי במהלך טיסתה. בעדותו דיווח מיטצ'ל: "הסיבה שמטוסה של איימי הופל הוא בשל העובדה שהיא נקבה בצבע הלא נכון לאותו יום (קוד זיהוי למטוסים בכוחות המזוינים הבריטים) בשידורי האלחוט". מיטצ'ל הסביר כיצד המטוס נתגלה ונוצר איתו קשר ברדיו. כאשר היא נתבקשה לתת את קוד הזיכוי ושגתה פעמיים. "16 מטחי פגזים נורו לעברה והיא צללה לתוך שפך התמזה. כולנו סברנו שזהו מטוס אויב עד אשר ביום המחרת קראנו בעיתונים וגילינו שזו הייתה איימי. הקצינים שלנו הורו לנו לא לספר לעולם לאף אחד מה קרה".
הנצחתה

בימי חייה זכתה איימי ג'ונסון להכרה על פועלה בדרכים רבות. ביוני 1930, הייתה טיסתה לאוסטרליה נושא לשיר פופולרי מהתקופה, "איימי, איימי הנפלאה", שחובר על ידי הורשיו ניקולס והוקלט על ידי הארי בידגוד, ג'ק הילטון, ארתור ללי, ארתור רוזברי ודברוי סומרס. ב-1936 היא הייתה אורחת הכבוד באירוע הפתיחה של מחנה הנופש בולטין בסקגנס שבמחוז לינקולנשייר. בין השנים 1935 – 1937 הייתה ג'ונסון נשיאת החברה לנשים מהנדסות (Women's Engineering Society).
אוסף של מזכרות שקשורות לאיימי ג'ונסון נתרם ב-1958 על ידי אביה להצגה במוזיאון של מזרח יורקשייר. ב-1974 הוסר הלוט מעל פסל בדמותה שהוצב ברחוב פרוספקט שבהאל, שם נקרא בית ספר לבנות על שמה (שנסגר ב-2004). שלט הנצחה כחול (Blue plaque) מנציח את ג'ונסון בוורנון קורט שבקריקלווד, לונדון.
כחברה בסגל חיל העזר לתעבורה אווירית שמקום קבורתם לא נודע, מונצחת איימי ג'ונסון באנדרטת נעדרי חילות האוויר של ועדת חבר העמים לקברי מלחמה ברנימיד שממערב ללונדון.
בין הבניינים שנקראו על שמה של איימי ג'ונסון, ניתן למנות את:
"בניין איימי ג'ונסון" המשמש כמשכן למחלקה לשליטה אוטומטית ולהנדסת מערכות באוניברסיטת שפילד.
"בית הספר התיכון על שם איימי ג'ונסון" השוכן על דרך מולינסון בוולינגטון שבמחוז סארי ושנבנה במקום בו פעל בעבר מסלול המראה של נמל התעופה קרוידון שממנו היא המריאה לטיסתה ההיסטורית לאוסטרליה.
מיזם דיור שקרא על שמה ונבנה במקום בו שכן בעבר בית הספר על שמה בהאל.
על שמה של ג'ונסון נקראו רחובות בהאל, בדרווין, אוסטרליה, בברידלינגטון, מזרח יורקשייר, בבלקפול, בראוקליף שליד יורק, בווייטלי שבהמפשייר, בקווינסברי שבלונדון ובבריזביין שבאוסטרליה.
איימי ג'ונסון הונצחה בשמו של מטוס מקדונל דאגלס MD-11 של חברת KLM ובשם הבאר והמסעדה של מלון הילטון סטנסטד שבלונדון.
ב-2011 הנהיגה "החברה האווירונאוטית המלכותית" (Royal Aeronautical Society) סדרה של הרצאות המתקיימות אחת לשנה והן קרויות על שמה של איימי ג'ונסון. האירוע מתקיים בסמוך ל-6 ביולי מדי שנה לציון התאריך בשנת 1929 בו קיבלה איימי ג'ונסון את רישיון הטיס שלה.
טיסתה ההיסטורית של איימי ג'ונסון מאנגליה לאוסטרליה שוחזרה על ידי הטייסת טרייסי קרטיס-טיילור במטוס בואינג-סטירמן שיצא מפארנבורו שבמחוז המפשייר באוקטובר 2015 והגיע לסידני שבאוסטרליה בינואר 2016.
הזמר הבריטי אל סטיוארט הנציח את איימי ג'ונסון בשירו "כישוף עף" (Flying Sorcery) באלבומו "שנת החתול".