stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוריינות מדיה
הערות שוליים

↑  Sonia Livingstone, Media Literacy and the Challenge of New Information and Communication Technologies, The Communication Review 7, 2004-01, עמ' 3–14 doi: 10.1080/10714420490280152
↑  Paivi Rasi, Hanna Vuojärvi, Heli Ruokamo, Media Literacy for All Ages, Journal of Media Literacy Education 11, 2019-09-01, עמ' 1–19 doi: 10.23860/JMLE-2019-11-2-1
↑  W. James Potter, The State of Media Literacy, Journal of Broadcasting & Electronic Media 54, 2010-11-30, עמ' 675–696 doi: 10.1080/08838151.2011.521462
↑  Tibor Koltay, The media and the literacies: media literacy, information literacy, digital literacy, Media, Culture & Society 33, 2011-03, עמ' 211–221 doi: 10.1177/0163443710393382
↑  Géraldine Wuyckens
Normand Landry
Pierre Fastrez, Untangling media literacy, information literacy, and digital literacy:
a systematic meta-review of core concepts in media education, Journal of Media Literacy Education Pre-Prints
↑  Livingstone, S., Van Couvering, E., & Thumim, N. (2008)., J. Coiro, M. Knobel, C. Lankshear, & D. J. Leu (ע), Converging Traditions of Research on Media and Information Literacies: Disciplinary, Critical, and Methodological Issues, Routledge, 2014-04-04, עמ' 103-132, ISBN 978-1-4106-1889-4
1 2 3  S. Mo Jones-Jang, Tara Mortensen, Jingjing Liu, Does Media Literacy Help Identification of Fake News? Information Literacy Helps, but Other Literacies Don’t, American Behavioral Scientist 65, 2021-02, עמ' 371–388 doi: 10.1177/0002764219869406
↑  Eszter Hargittai, Survey Measures of Web-Oriented Digital Literacy, Social Science Computer Review 23, 2005-08, עמ' 371–379 doi: 10.1177/0894439305275911
1 2  Sigal Tifferet, Verifying online information: Development and validation of a self-report scale, Technology in Society 67, 2021-11, עמ' 101788 doi: 10.1016/j.techsoc.2021.101788
↑  Seth Ashley, Adam Maksl, Stephanie Craft, Developing a News Media Literacy Scale, Journalism & Mass Communication Educator 68, 2013-03, עמ' 7–21 doi: 10.1177/1077695812469802
↑  Zahra Vahedi, Annabel Sibalis, Jessica E. Sutherland, Are media literacy interventions effective at changing attitudes and intentions towards risky health behaviors in adolescents? A meta-analytic review, Journal of Adolescence 67, 2018-08, עמ' 140–152 doi: 10.1016/j.adolescence.2018.06.007
1 2  Päivi Rasi, Hanna Vuojärvi, Susanna Rivinen, Promoting Media Literacy Among Older People: A Systematic Review, Adult Education Quarterly 71, 2021-02, עמ' 37–54 doi: 10.1177/0741713620923755
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007532306105171  GND: 4680767-6  LCCN: sh96010160  LNB: 000130560  NKC: ph307593
איגוד הרוגבי הישראלי

| --- | --- |
לוגו של איגוד הרוגבי הישראלי
לוגו של איגוד הרוגבי הישראלי
 שמות קודמים:  איגוד הרוגבי בישראל
 שפה רשמית:  עברית, אנגלית
 מדינה:  ישראל ישראל
 משרד ראשי:  מכון וינגייט, נתניה, 4290200
 מטה הארגון:  רעננה
 סינוף ארצי:  בפריסה ארצית
 סינוף בינלאומי:  משנת 1988 ברוגבי אירופה FIRA-AER
 מקום פעילות:  האצטדיון במכון וינגייט
 יושב ראש:  עופר פביאן
 מנכ"ל:  בוני מנור-גוטפריד
 אנשי מפתח:  רענן פן, מאמן נבחרת הגברים
 עובדים:  13
 תקופת הפעילות:  1987–הווה (כ־37 שנים)
 rugby.org.il
 
שחקני נבחרת ישראל ברוגבי נגד נבחרת ליטא, מאי 2009, יורדים לסקראם.
איגוד הרוגבי הישראלי, (באנגלית: Rugby Israel) הוא הגוף המנהל את ספורט הרוגבי בישראל. האיגוד נוסד כאיגוד הרוגבי הישראלי ב-1971, והוא הצטרף למועצה הבינלאומית לרוגבי (אנ') ב-1988. מסיבות פוליטיות, הוא משויך ל-FIRA-AER (אנ'), גוף הרוגבי האירופי, ולא לגוף הרוגבי האסייתי. נבחרת ישראל ברוגבי משחקת בגביע אירופה לאומות (אנ'). מטה האיגוד נמצא ברעננה. אצטדיון הבית של נבחרות הרוגבי הישראליות הוא אצטדיון וינגייט, הממוקם במכון וינגייט ומסוגל להכיל בין 1,000 ל-1,500 צופים. מטרות האיגוד: לארגן, לנהל, לשלוט ולפקח על משחק הרוגבי בישראל, ובשטח זה להיות כפוף לחוקים כלליים ותקנון של הוועד הבינלאומי של הרוגבי.
היסטוריה

כבר בימי המנדט הבריטי שיחקו רוגבי בארץ ישראל. מתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 פעילה ליגת הרוגבי בכל הארץ. משנות ה-80 נבחרות ישראל השתתפו באופן קבוע באליפויות אירופה.
ב-1981 במסגרת המכביה שנערכת בישראל אחת ל-4 שנים, נערכו טורנירי רוגבי.
החל משנת 2009 שודרו משחקי נבחרת ישראל ברוגבי בטלוויזיה הציבורית.
בשנת 2011, פיטר דה וילייר (אנ'), מאמן נבחרת דרום אפריקה ברוגבי, ואורגאן הוסקינס, נשיא איגוד הרוגבי הדרום אפריקאי, ביקרו בישראל ונפגשו עם שחקני נבחרת ישראל. פיטר דה וילייר, מאמן הספרינגבוקס, קבוצת הרוגבי הלאומית של דרום אפריקה, ערך אימון לנבחרת ישראל במגרש הרוגבי בקיבוץ יזרעאל.
בשנת 2011, הוועד האולימפי הישראלי תמך בליגת השביעיות לגברים ונשים, כספורט קבוצתי מועדף לקראת המשחקים האולימפיים בריו דה ז'ניירו בשנת 2016.
הליגה

מועדוני הרוגבי מפוזרים בכל הארץ. בליגת ה-15 ישנם שבעה מועדונים, בליגת השביעיות לגברים ישנם 9 מועדונים פעילים, ובליגת השביעיות לנשים 6 מועדונים. ליגת הנוער מתפלגת לפי גילאים. גילאי נוער עד 18 ועד 16, ילדים עד 14, עד 12, עד גיל 10 ועד גיל 8.
נכון לשנת 2023 נבחרת ה-15 של ישראל נמצאת במקום ה-59 באירופה. נבחרות השביעיות לגברים ולנשים משחקות בדרג השני באירופה. ונבחרת הנוער עד גיל 18 מדורגת במקום ה-15 באירופה ומשחקת בדרג השני. נבחרת הנשים של ישראל מדורגת במקום ה-21 באירופה.
הליגה > מועדוני רוגבי בישראל

נכון ל-2023 במדינת ישראל 12 מועדונים.
מועדון רוגבי גליל עליון, הוקם ב-1976 ובו 4 קבוצות, נערים, נוער, בוגרים ונשים.
מועדון רוגבי מג'אר, הוקם בשנת 1996 ובו 5 קבוצות נוער ילדים ובוגרים.
חזירי הבר - מכבי חיפה כרמל, הוקם בשנת 1971 ובו קבוצת גברים, קבוצת נשים וקבוצת נוער.
מועדון רוגבי יזרעאל גלבוע, הוקם בסוף שנות ה-60 של המאה העשרים, במועדון 5 קבוצות. קבוצת בוגרים, היתר קבוצת, נוער וילדים. במועדון כ-100 שחקנים.
מועדון הרוגבי ממוטות מנשה, קיים משנת 2011.
מועדון רוגבי הדרים.
מועדון רוגבי השרון-רעננה, הוקם בסוף שנת ה-1979. במועדון ישנן קבוצות בוגרים, נוער ונשים.
אס"א תל אביב, הוקם בשנת 1973, המועדון כולל: 2 קבוצות גברים, 3 קבוצות נשים, ומחלקת נוער המפעילה מסגרות עד 18 ,עד 16 ,עד 14 ,עד 12.
מועדון הרוגבי ינשופי רחובות.
מועדון הרוגבי אריות ירושלים, הוקם בשנות השמונים של המאה העשרים. במועדון קבוצות גברים, נשים ונוער
הפועל אשקלון, הוקם בראשית המאה ה-21, במועדון קבוצת גברים וקבוצת נוער.
מועדון רוגבי הפועל באר שבע, הוקם ב-27 ביולי 2016. במועדון ישנם קבוצות ילדים, נוער, בוגרים ונשים.
אגודת הידידים

אגודת הידידים עוזרת לוודא כי לאיגוד עומדים המשאבים הדרושים, ציוד וכספים, במטרה לקדם את הענף כספורט קבוצתי לאומי מוביל בישראל.
אגודת הידידים > היעדים ארוכי הטווח של אגודת הידידים

להפוך את הרוגבי למשחק כדור קבוצתי מוביל בישראל.
להתחרות ברמות הגבוהות באירופה ובעולם.
להקים אקדמיה של מצוינות ברוגבי.
לייצג את ישראל במשחקים האולימפיים 2028.
ראו גם

ספורט בישראל
רוגבי
נבחרת ישראל ברוגבי
נבחרת ישראל ברוגבי נשים
הערות שוליים

↑  על פי האתר הרשמי של איגוד הרוגבי הישראלי
↑  נושאי משרה האיגוד הרוגבי הישראלי על פי אתר גיידסטר
↑  Bath, Richard (ed.) The Complete Book of Rugby, Seven Oaks Ltd, 1997 מסת"ב 1-86200-013-1) p68
↑  איגוד הרוגבי בישראל (ע"ר) ISRAEL RUGBY UNION (R.A.), באתר "גיידסטאר ישראל"
1 2  אודות – Israel Rugby Union
1 2 3  Springboks boost for local game
↑  מועדונים – Israel Rugby Union
↑  דף הפייסבוק של מועדון רוגבי מג'אר, באתר www.facebook.com
↑  דף הפייסבוק של מועדון חזירי הבר - מכבי חיפה כרמל, באתר www.facebook.com
↑  דף הפייסבוק של מועדון רוגבי 'רוסטרס' רעננה, באתר www.facebook.com
↑  דף הפייסבוק של  מועדון רוגבי אס"א תל אביב, באתר www.facebook.com
↑  דף הפייסבוק של מועדון רוגבי הפועל באר שבע, באתר www.facebook.com
↑  דף הפייסבוק של מועדון הרוגבי יעלות הפועל באר שבע, קבוצת הנשים, באתר www.facebook.com
1 2  FIRU – Israel Rugby Union
איגוד הפשיסטים הבריטי

| --- | --- |

דגל המפלגה
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מנהיגים:  אוסוואלד מוסלי 
 תקופת הפעילות:  1 באוקטובר 1932 – 23 במאי 1940 (7 שנים) 
 אידאולוגיות:  פשיזם בריטי, אנטישמיות, התבדלות 
 מטה:  לונדון 
 מיקום במפה הפוליטית:  ימין רדיקלי 
 צבעים רשמיים:  אדום, כחול, לבן
 
איגוד הפשיסטים הבריטי (באנגלית: British Union of Fascists או בקיצור BUF) הייתה מפלגה פוליטית בבריטניה, שנוסדה בשנת 1932 על ידי אוסוואלד מוסלי, חבר המפלגה השמרנית הבריטית בפרלמנט של בריטניה ושר בממשלת בריטניה לשעבר. המפלגה, מפלגת ימין קיצוני שדגלה בפשיזם ולאומנות, פעלה עד להוצאתה מהחוק ב-1940.
רקע

אוסוואלד מוסלי היה שר זוטר בממשלת הלייבור בראשות רמזי מקדונלד, ועסק באבטלה הגואה. ב-1930 הוא פרסם את "מזכר מוסלי" (Mosley Memorandum): תוכנית קיינסיאנית של צעדים המכוונים לתקוף את בעיה האבטלה. הוא פרש בתחילת 1931 כשתוכניתו נדחתה, והקים את "המפלגה החדשה" (New Party), שקווי-מדיניותה מבוססים על מזכרו. למרות פופולריות מסוימת בה זכתה המפלגה במספר עיירות מתועשות, היא כשלה אלקטורלית.
במהלך 1931 הושפע מצעה של "המפלגה החדשה" יותר ויותר על ידי הפשיזם. בינואר 1932 ביקר מוסלי את בניטו מוסוליני באיטליה. הוא פירק את "המפלגה החדשה" באפריל של אותה שנה, אולם השאיר על כנה את תנועת הנוער שלה. בקיץ של אותה שנה הוא כתב את המצע הפשיסטי "בריטניה הגדולה יותר" (The Greater Britain), ששימש כבסיס ל"איגוד הפשיסטים הבריטי" (British Union of Fascists — BUF) שקם באוקטובר 1932.
מאפיינים > דימויים

האידאולוגיה והמצע של האפ"ב נוסחה ב"בריטניה הגדולה יותר" של מוסלי מ-1932 וב"המדינה הקורפורצית הקמה" (The Coming Corporate State) של תומפסון (A. Raven Thompson) מ-1938.
מוסלי דימה את עצמו למוסוליני, ואת איגוד הפשיסטים הבריטי למפלגה הפשיסטית הלאומית האיטלקית. מוסלי, בעקבות מוסוליני, הורה לחברי מפלגתו על לבישת מדים שחורים, כך שהיו ידועים בכינוי "החולצות השחורות". אפ"ב הייתה מפלגה אנטי-קומוניסטית ופרוטקציוניסטית, וביקשה להחליף את הדמוקרטיה הפרלמנטרית בבריטניה במשטר דמוי הקורפורטיזם שהנהיג מוסוליני באיטליה. בניגוד לשיטה האיטלקית, הקורפורטיזם הבריטי שאף לדמוקרטיה שתחליף את בית הלורדים בנבחרים שיימשכו מהתעשיות העיקריות, מהכמורה ומהקולוניות. בית הנבחרים הבריטי תוכנן להצטמצם כדי לאפשר דמוקרטיה "מהירה" יותר ו"סיעתית" פחות.
רבות מעמדות האפ"ב התבססו על בדלנות לאומנית, בשאיפה לאסור את הסחר בין נתיני-בריטניה וממשלתה לבין גורמים חיצוניים לאימפריה הבריטית. מוסלי טען שכך תוגן הכלכלה הבריטית מפני השפעותיו של השוק העולמי בתקופת "השפל הגדול".
האפ"ב אימצה המנון בעל דמיון רב לשיר הורסט וסל (Horst-Wessel-Lied) הגרמני — המנונה של המפלגה הנאצית שאסור כיום להשמעה בגרמניה.
מאפיינים > אנטישמיות

רבים מתומכי האפ"ב הבולטים הגיעו מרקע אריסטוקרטי או צבאי (למשל התאורטיקן הצבאי ג'ון פרדריק צ'ארלס פולר). בתחילה, לא כללה מדיניות האפ"ב מרכיבים אנטישמיים, אולם רבים מחבריה דגלו באנטישמיות במוצהר, וב-1934 (לאחר עליית המפלגה הנאצית לשלטון בגרמניה) אימצה האפ"ב את האנטישמיות כמדיניות רשמית. ויליאם ג'ויס, הממונה על התעמולה באפ"ב, דיבר בגלוי על שנאתו ליהודים, אותם הוא כינה "המטרד הנצחי". באוקטובר 1934 ניתן לאנטישמיות תפקיד מככב בתאוריה, באסטרטגיה ובפעילות היום-יומית של התנועה הפשיסטית של בריטניה.
התייחסות לאנטישמיות באפ"ב ניתן למצוא, למשל, ב"טיימס" מאוקטובר 1934:
המאזינים שמעו את סר א' מוסלי מתייחס למתנגדיו כ'סחיפה של הגטאות ביבשת [אירופה], המועסקת על ידי מממנים יהודים... חבורה זרה שיובאה מכל קצוות בריטניה על ידי כסף יהודי על-מנת למנוע מהאנגלים מלעמוד על שלהם...'
במרץ 1935, בהשיבו לשאלה שהופנתה אליו מ"הטיימס" על מדיניות האפ"ב לגבי בריטים-יהודים, אמר מוסלי:
לא נסבול במדינה מיעוט המאורגן נגד האינטרסים שלה. יהודים חייבים לשים את האינטרסים של בריטניה לפני האינטרסים של היהדות, או שיגורשו מבריטניה.
מאוחר יותר טען מוסלי באוטוביוגרפיה שלו, כי אף על פי שהסתכסך עם כמה יהודים ספציפיים על רקע פוליטי, מעולם לא החזיק למעשה בדעות אנטישמיות.
מוסלי החל לשאת נאומים אנטישמיים אלימים שקיבלו שבחים מהיטלר. מוסלי הגיב בשליחת מברק להיטלר: "אנא קבל את תודתי הגדולה ביותר על מברקך הנדיב ביחס לנאומי בלסטר, שהתקבל בזמן שהייתי מחוץ ללונדון. אני מעריך מאוד את עצתך באמצע המאבק הקשה שלנו. יש להתגבר על כוחות השחיתות היהודית בכל המדינות הגדולות לפני שניתן יהיה לבטח את עתידה של אירופה בצדק ושלום. המאבק שלנו למטרה זו קשה, אך הניצחון שלנו בטוח."
מוסלי החליט לפתח אסטרטגיית בחירות ארוכת טווח לתמיכה בקמפיינים אנטישמיים באזורים יהודיים. מתוך 350,000 יהודי בריטניה, כ -230,000 חיו בלונדון, 150,000 מהם באיסט אנד. באוקטובר 1935 ציווה מוסלי את ג'ון בקט וא 'ק. צ'סטרטון לקדם אנטישמיות במקומות שבהם המספר הגבוה ביותר של יהודים. איגוד הפשיסטים הבריטי הפך לפעיל גם בערים אחרות עם אוכלוסיות יהודיות משמעותיות, כולל מנצ'סטר (35,000) ולידס (30,000).
התבלטות

האפ"ב טענה ל-50,000 חברים בשיאה, ועיתון ה"דיילי מייל" היה מתומכיה הראשונים (באחת מכותרותיו נכתב "הידד ל'חולצות השחורות'!").
לקראת אמצע שנות ה-30, פעילויותיה האלימות של האפ"ב ונטייתה למפלגה הנאצית בגרמניה, כפי שנתפסה על ידי הציבור, הרחיקו ממנה תומכים ממעמד הביניים, ומספר החברים בה קטן. ב-1934, בעקבות עימות אלים בין חברי האפ"ב וחברי המפלגה הקומוניסטית הבריטית שהתרחש במהלך מצעד אולימפיה בלונדון, משך ה"דיילי מייל" את תמיכתו בה.
למרות התנגדות ניכרת, ולעיתים אף אלימה, מצד יהודים, חברי מפלגת הלייבור, חברי המפלגה הקומוניסטית הבריטית ואחרים, האפ"ב זכתה לתמיכה באיסט אנד של לונדון ובמקומות אחרים בבחירות למועצת מחוז לונדון ב-1937. עם זאת, האפ"ב מעולם לא השתתפה בבחירות הכלליות בבריטניה. בבחירות הכלליות בשנת 1935 קראה המפלגה למצביעים להימנע מהצבעה, והבטיחה להם "פשיזם בפעם הבאה". הבחירות הבאות נערכו ביולי 1945, ועד אז כבר הסתיימה מלחמת העולם השנייה באירופה, והפשיזם הפך למוקצה.
שנותיה האחרונות

לאור חוסר-הצלחתה האלקטורלית נסוגה האפ"ב מהפוליטיקה המיינסטרימית, והחלה לנטות לעבר אנטישמיות קיצונית במהלך 1934–1935, ובכך גרמה לפרישתם של חברי-מפלגה רבים ובולטים. המפלגה ארגנה מספר הפגנות ומצעדים אנטישמיים בלונדון, כמו זה הידוע באוקטובר 1936 כ"קרב ברחוב כייבל" בתושבי האיסט אנד של לונדון. מוסלי וכנופיית "החולצות השחורות" ביקשו לקיים מצעד דרך השכונות היהודיות הצפופות של מזרח לונדון (בפרט שכונת סטפני) במטרה להטיל טרור וקיבלו לכך אישור ואף ליווי משטרתי. מול כ-3,000 צועדים המגובים ב-2,000 שוטרים התבצרו מאחורי מתרסים קבוצות מאורגנות של כוחות אנטי-פשיסטיים, בהם יהודים, אנשי המפלגה הקומוניסטית של בריטניה, סוציאליסטים אנשי מפלגת הלייבור העצמאית, אנרכיסטים ואירים-קתולים.
עד לסוף 1935 הגיעה האפ"ב לשפל של כ-8000 חברים. ממשלת בריטניה העבירה את "חוק הסדר הציבורי 1936" (Public Order Act 1936) שהוציא מהחוק מפלגות מיליטריסטיות "לובשות-מדים" (ובהן האפ"ב), ודרש את הסכמת המשטרה לכל מצעד פוליטי. מהלך זה פגע קשות בפעילויותיה של האפ"ב, אולם בשנים שנותרו עד לתחילת המלחמה היא זכתה להצלחה מסוימת בזכות "המערכה לשלום" (Peace Campaign) שהובילה, שעיקרה למנוע מלחמה עם גרמניה. במאי 1940 האפ"ב הוצאה אל מחוץ לחוק באופן מפורש ומוחלט על ידי הממשלה, ומוסלי — נוסף על 740 מחברי-מפלגתו — הושם במעצר למשך מרבית מלחמת העולם השנייה. חלק מחברי האיגוד נכלאו בתקופה זו במחנה 020, מחנה מעצר בדרום מערב לונדון. לאחר המלחמה עשה מוסלי מספר ניסיונות בלתי-מוצלחים להחיות את תנועתו הפשיסטית, בעיקר בדמות "תנועת היוניון" (Union Movement).‏
ראו גם

הליגה הפשיסטית האימפריאלית
הערות שוליים

↑  Spartacus Educational, British Union of Fascists
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007519117005171  BNE: XX201841  BnF: cb119717981 (data)  GND: 146049-3  ISNI: 0000 0001 0598 5281  LCCN: n50052550  MusicBrainz: cf2f7428-23d7-4ebf-b17d-1f2a1b5d1f80  NKC: kn20141111007  NLA: 35969915  SELIBR: 386735  SUDOC: 027739716  VIAF: 158882234   WorldCat (עם VIAF): 158882234 
מנהיג המפלגה, אוסוואלד מוסלי לצד הדוצ'ה וראש ממשלת איטליה, בניטו מוסוליני, בעת ביקורו של מוסלי באיטליה
אכו

ערך זה עוסק בנימפה במיתולוגיה היוונית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 תרבות:  מיתולוגיה יוונית 
 צאצאים:  Iambe 
 
אכו, ציור מאת ניקולא פוסן
אכו (ביוונית עתיקה: Ηχώ) הייתה נימפה במיתולוגיה היוונית שקולה היה כה אהוב עליה עד כי לא חדלה מלדבר. הגרסה הנודעת ביותר של סיפורה היא דווקא הגרסה הרומאית, כפי שסופרה על ידי אובידיוס.
תפקידה של אכו היה להעסיק את הרה, אשתו של זאוס, בדיבורים כדי שלא תתפוס את בעלה בשעת ניאופיו עם חברותיה הנימפות. כאשר גילתה זאת הרה, היא קיללה אותה שהיא רק תוכל לחזור על דברי אחרים ולעולם לא תוכל לדבר כרצונה (מכאן באה המילה האנגלית להד - Echo).
אחר הדברים הללו, אכו התאהבה בבן האנוש יפה-התואר נרקיסוס, אך הוא היה מאוהב במראה של עצמו ולא אהב אדם אחר מלבדו. כיוון שכך, הוא דחה את חיזוריה המהוססים של אכו, והותיר אותה שבורת לב ובוכייה. אך גאוותו של נרקיסוס הייתה בעוכריו: מסופר שיום אחד, בשעת טיולו על יד אגם, נרקיסוס הבחין בבבואתו הנשקפת אליו מן המים, ומיד התאהב בה ולא יכול היה לנתק את מבטו ממנה, עד שמת. בכל אותו זמן, אכו לא התיקה את מבטה מאהובה, עד שגם היא מתה, ורק קולה נשאר על פני האדמה; זכר ועדות לאהבה נכזבת.
הגרסה היוונית של המיתוס מספרת כי אכו הייתה נימפה שהצטיינה בשירה, בנגינה ובמחול. רבים התאהבו בה, אך היא בזה להם ודחתה את חיזוריהם. דבר זה הכעיס את אל הרועים פאן, שציווה על חסידיו לרצוח את אכו ולפזר את חלקי גופתה על פני ארבעה קצוות תבל. גאיה, אלת האדמה, אספה את חלקי גופתה המבותרת של אכו, וכך שימרה את קולה הערב ואת כשרונותיה של הנימפה המתה.
האסטרואיד 60 Echo (אנ')  שהתגלה ב-14 בספטמבר 1860 על ידי ג'יימס פרגוסון, אסטרונום אמריקאי (אנ') נקרא על שמה.
ראו גם

נימפה
אינדיאנה מאד אנטס

פורט ויין מאד אנטס (באנגלית: Fort Wayne Mad Ants) היא קבוצת כדורסל מהעיר פורט ויין, אינדיאנה המשחקת בליגת הפיתוח של ה-NBA מאז שנת 2007. בעונת 2013/14 זכתה הקבוצה באליפות הראשונה בתולדותיה. בספטמבר 2015 נרכשה הקבוצה על ידי קבוצת אינדיאנה פייסרס.
היסטוריה

לקראת עונת 2007/08, עונת הבכורה בליגה, חתמה הקבוצה על הסכמי שיתוף פעולה עם הדטרויט פיסטונס ואינדיאנה פייסרס. ב-5 בספטמבר 2007 בחרה הקבוצה 10 שחקנים במסגרת דראפט ההרחבה של שנת 2007, שחקנים שהיוו את הבסיס לקבוצה בעונתה הראשונה. לקראת עונת 2008/09 חתמה הקבוצה על הסכם שיתוף פעולה גם עם המילווקי באקס ולקראת עונת 2012/13 חתמה הקבוצה על הסכם עם שרלוט בובקאטס, כקבוצה הרביעית.
באותה העונה הגיעה הקבוצה לראשונה לפלייאוף, אך הפסידה שני משחקים לסנטה קרוז ווריורס והודחה בסיבוב הראשון. בעונת 2013/14 הגיעה הקבוצה לראשונה בתולדותיה לגמר ואף זכתה באליפות לאחר שניצחה את סנטה קרוז בסדרת הגמר. בעונת 2014/15 נפגשו המאד אנטס עם סנטה קרוז בסדר הגמר, אך הפעם היו אלו הווריירס שניצחו בסדרה ולקחו את האליפות.
בספטמבר 2015 רכשה אינדיאנה פייסרס את הקבוצה ונהייתה השותפה היחידה בקבוצה.
עונה לאחר עונה

| עונה | אזור | עונה רגילה> מיקום | עונה רגילה> ניצחונות | עונה רגילה> הפסדים | עונה רגילה> % הצלחה | פלייאוף |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
פורט ויין מאד אנטס
| 2007/08 | מרכזי | 4 | 17 | 33 | .340 |  |  |
| 2008/09 | מרכזי | 5 | 19 | 31 | .380 |  |  |
| 2009/10 | מזרחי | 5 | 22 | 28 | .440 |  |  |
| 2010/11 | מזרחי | 3 | 24 | 26 | .480 |  |  |
| 2011/12 | מזרחי | 8 | 14 | 36 | .280 |  |  |
| 2012/13 | מזרחי | 2 | 27 | 23 | .540 | הפסד בסיבוב הראשון (סנטה קרוז) 0–2 |  |
| 2013/14 | מזרחי | 1 | 34 | 16 | .680 | ניצחון בסיבוב הראשון (רינו) 2–0 ניצחון בחצי הגמר (סו פולס) 2–0 זכייה באליפות (סנטה קרוז) 2–0 |  |
| 2014/15 | מרכזי | 4 | 28 | 22 | .560 | ניצחון בסיבוב הראשון (מיין) 2–0 ניצחון בחצי הגמר (קאנטון) 2–0  הפסד בסדרת הגמר (סנטה קרוז) 0–2 |  |
| 2015/16 | מרכזי | 9 | 20 | 30 | .400 |  |  |
| 2016/17 | מרכזי | 2 | 30 | 30 | .600 | הפסד בסיבוב הראשון (מיין) 1–2 |  |
| 2017/18 | מרכזי | 3 | 29 | 21 | .580 | הפסד בחצי גמר המזרח (אירי) 116–119 |  |
| 2018/19 | מרכזי | 10 | 23 | 27 | .460 |  |  |
| 2019/20 | מרכזי | 9 | 21 | 22 | .488 | העונה בוטלה בעקבות מגפת הקורונה |  |
| 2020/21 |  | 13 | 6 | 9 | .400 |  |  |
| 2021/22 |  | 9 | 17 | 17 | .500 |  |  |
| סה"כ עונה רגילה | סה"כ עונה רגילה | סה"כ עונה רגילה | 331 | 361 | .478 |  |  |
| סה"כ פלייאוף | סה"כ פלייאוף | סה"כ פלייאוף | 11 | 7 | .611 |  |  |
הערות שוליים

↑  Mad Ants Announce Affiliation with Pistons and Pacers, NBA.com
↑  Fort Wayne Mad Ants To Be Affiliated With Milwaukee Bucks For The 2008-09 Season, NBA.com, 8 September, 2008
↑  Reno Bighorns Named Jazz’s NBA D-League Affiliate, NBA.com, 17 July 2012
↑  Fort Wayne Mad Ants Capture 2014 NBA Development League Title, NBA.com, 26 April 2014
↑  Pacers Sports and Entertainment Acquires Fort Wayne Mad Ants, NBA.com, 9 September 2015
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
קבוצות ליגת הפיתוח של ה-NBA
| האזור המזרחי | האזור המזרחי | האזור המזרחי | האזור המערבי | האזור המערבי | האזור המערבי |
| אוסיאולה מג'יק | דלאוור בלו קואוטס | מוטור סיטי קרוז | אוסטין ספרס | ממפיס האסל | סן דייגו קליפרס |
| אינדיאנה מאד אנטס | וינדי סיטי בולס | מיין סלטיקס | אוקלהומה סיטי בלו | סאות' ביי לייקרס | סנטה קרוז ווריורס |
| ברמינגהאם סקוואדרון | ויסקונסין הרד | קולג' פארק סקייהוקס | איווה וולבס | סו פולס סקייפורס | קפיטנס דה סיודד דה מקסיקו |
| גרינסבורו סווארם | וסטצ'סטר ניקס | קליבלנד צ'ארג' | ואלי סאנס | סולט לייק סיטי סטארס | ריו גראנדה ואלי וייפרס |
| גרנד ראפידס גולד | לונג איילנד נטס | קפיטל סיטי גו-גו | טקסס לג'נדס | סטוקטון קינגס | ריפ סיטי רמיקס |
| גרנד ראפידס גולד | לונג איילנד נטס | ראפטורס 905 | טקסס לג'נדס | סטוקטון קינגס | ריפ סיטי רמיקס |
איתנים

ערך זה עוסק בכפר פלסטיני שננטש במלחמת העצמאות. אם התכוונתם לבית חולים בהר איתנים, ראו .
.
| --- | --- |

 מידע כללי
 גובה:  776 מטר
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  ממערב לירושלים
 רכס הרים:  הרי ירושלים
 קואורדינטות:  31°46′37″N 35°05′47″E﻿ / ﻿31.77698611°N 35.09648611°E﻿ / 31.77698611; 35.09648611
  (למפת הרי ירושלים מוגדלת) איתנים(למפת הרי ירושלים רגילה) איתנים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום איתנים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום איתנים
 
אֵיתָנִים הוא הר בהרי ירושלים, גובהו 776 מ' מעל פני הים. הוא ממוקם לצד כביש 395 מעין כרם לאשתאול, בין המושבים רמת רזיאל וגבעת יערים. על ההר היה ממוקם עד 1948 הכפר דיר עמר (دير عمرو). בשנת 1942 נוסד במקום בית ספר חקלאי וחווה חקלאית ליתומים ערבים מהמאורעות במרד הערבי הגדול. המוסד המרכזי השוכן על ההר הוא בית חולים איתנים השייך למועצה אזורית מטה יהודה. על ההר נמצא גם מתקן מרכזי לשידורי רדיו וטלוויזיה, לניתוב השידורים לכל רחבי הארץ.
הערות שוליים

↑  Sharif S. Elmusa, Muhammad Ali Khalidi, All that Remains: The Palestinian Villages Occupied and Depopulated by Israel in 1948, Institute for Palestine Studies, 1992, ISBN 978-0-88728-224-9. (באנגלית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא הרים ובנושא ירושלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אומברטו השני, מלך איטליה

אומברטו השני (באיטלקית: Umberto II;‏ 15 בספטמבר 1904 - 18 במרץ 1983) היה מלכה האחרון של איטליה, בן לבית סבויה. אומברטו נולד לויטוריו אמנואלה השלישי, מלך איטליה ולאשתו אלנה, נסיכת מונטנגרו. אומברטו השני כיהן כמלך איטליה במשך 33 ימים (9 במאי 1946 - 12 ביוני 1946) ומכונה באיטליה ה"מלך של חודש מאי" (באיטלקית - "Re di Maggio").
ביוגרפיה

אומברטו נולד ב-15 בספטמבר 1904 בטירת ראקוניג'י, נאפולי, לויטוריו אמנואלה השלישי, מלך איטליה ולאלנה, נסיכת מונטנגרו, ועם לידתו קיבל את התואר נסיך פיימונטה. בשנת 1929 התחתן אומברטו עם מארי ז'וז'ה, נסיכת בלגיה, בתו של אלברט הראשון, מלך הבלגים.
כיורש העצר האיטלקי הוכשר אומברטו לקריירה צבאית. בשנת 1929 חווה אומברטו ניסיון התנקשות בחייו עת ביקר בבלגיה, על ידי לוחם חרות אנטי-פשיסטי איטלקי. יחסי אומברטו עם הרודן האיטלקי בניטו מוסוליני היו יחסים מתוחים, והשניים השתדלו שלא להופיע יחדיו באירועים פומביים. בחודש מאי 1942 הועלה אומברטו לדרגת מרשל בצבא האיטלקי.
כאשר הודח מוסוליני מהשלטון, בשנת 1943 נאלץ המלך ויטוריו אמנואלה לצאת לגלות במצרים, והפקיד ביד בנו אומברטו את תפקיד עוצר איטליה. בשנת 1946 התפטר המלך מתפקידו ואומברטו קיבל את התואר "אומברטו השני מלך איטליה".
ביוגרפיה > ביטול המלוכה

ימי מלכותו של אומברטו לא ארכו יותר מכחודש ימים וזאת בעקבות עריכת משאל עם באיטליה בשנת 1946, משאל שבו החליטו תושבי איטליה לבטל המלוכה ולהכריז על איטליה כרפובליקה. ראש ממשלת איטליה אלצ'ידה דה גספרי, התמנה לראש המדינה הזמני עד לבחירת נשיא איטליה הראשון.
לאחר משאל העם נאלץ אומברטו השני לצאת לגלות בפורטוגל. במהלך ימי גלותו שם נפרדו אומברטו ורעייתו המלכה מארי ז'וזה.
על-פי החוקה האיטלקית משנת 1947 נאסר על בני משפחת המלוכה הזכרים לבקר באיטליה. איסור זה עורר דיון בשנת 1959 כאשר עלתה כוונה שחתונת אלברט השני, מלך הבלגים ופאולה תתקיים בקריית הוותיקן והועלו רעיונות שונים על דרכי הגעתו של אומברטו לחתונה בלי שיצטרך לדרוך על אדמת איטליה. בשנת 1966 ארגנו המלוכנים משלחת של העם האיטלקי שהפליגה באונייה תחת דגל איטליה וקבלה את פני המלך על האונייה. בכך כביכול ביקר המלך אומברטו על אדמת איטליה, שכן אונייה הנושאת דגל איטליה כלולה בריבונות המדינה.
בעת גסיסתו של אומברטו בשנת 1983 ניסה נשיא איטליה, סנדרו פרטיני, להפעיל השפעתו ולהביא לכך שאומברטו יסיים את חייו באיטליה, אולם ניסיון זה לא צלח ואומברטו מת בבית חולים בז'נבה בשנת 1983. אף נציג מממשלת איטליה לא נכח בהלווייתו. הוא נקבר בסבויה שבצרפת.
משפחתו

לאומברטו ואשתו מארי ז'וזה, מלכת איטליה נולדו ארבעה ילדים:
מריה פיה, נסיכת סבויה (נולדה 1934)
ויטוריו אמנואלה, נסיך נאפולי (נולד 1937)
מריה גבריאלה, נסיכת סבויה (נולדה 1940)
מריה באטריצ'ה, נסיכת סבויה (נולדה 1943)