stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שחף שחור
בישראל

תת המין שחף בלטי (Larus fuscus fuscus) הוא חולף וחורף מצוי אך פחות שכיח מבעבר.
תת המין שחף סיבירי (Larus fuscus heuglini) הוא חולף וחורף מצוי.
תת המין Larus fuscus intermedius (אין שם בעברית) הוא נדיר יחסית בישראל אבל נראה שהוא פחות נדיר משחשבו בעבר, בעיקר בגלל בלבול וזיהוי לא מדויק של שחפים שחורים intermedius בתור שחפים סיביריים.
הפעם הראשונה שתת-המין "המערבי" (Larus fuscus graellsii) נצפה בישראל, הייתה בסתיו 2014, כאשר קבוצת צפרים ישראליים זיהתה בטלסקופים שחף לא רגיל עם טבעת צבע על רגל אחת ומעין משדר על רגלו השנייה. הצפרים תיעדו את השחף וקראו את פרטי הטבעת - JE0H - הנחשבים לתעודת הזהות של הציפור. לאחר שהתמונות נשלחו למומחה השחפים אמיר בן דב התברר כי השחף שנצפה הוא שחף שחור (מערבי) מתת המין Graellsii, ושזו הפעם הראשונה בה נצפה תת-המין הזה בישראל.
השחפים השחורים נוהגים לחנות באתר שנמצא סביב תחנת המעבר של אשדוד, אגני ההחדרה, יבנה, וחוף הים מצפון לנמל אשדוד. אך במעופם, השחפים השחורים נצפים לכל אורך חוף הים התיכון ובבריכות דגים בכל הארץ, מראה שהוא מיוחד לעין. במהלך האביב נצפות להקות גדולות באילת לפני חציית המדבר במעופם צפונה בגובה רב.
בישראל > תת-מינים

שחף שחור "מערבי" (Larus fuscus graellsii)
Larus fuscus intermedius
שחף סיבירי (Larus fuscus heuglini)
שחף בלטי (Larus fuscus fuscus)
שחף ערבות (Larus fuscus barabensis)
הערה: שחף ערבות נחשב לעיתים תת-מין של שחף סיבירי שלפעמים מוגדר כמין נפרד משחף שחור, כמו כן כל תת-המינים של שחף שחור מוגדרים על ידי חלק כמינים נפרדים.
לקריאה נוספת

מאגר המידע הלאומי לציפורי ישראל, "שחף שחור"
שחף שחור מתוך אתר טיולי
לזואולוגיה-לקסיקון דביר ד"ר מנחם דור
הערות שוליים

↑  שחף שחור באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  ערד בן דוד, חמישים גוונים של אפור, באתר הצפרות הישראלי
↑  יאיר קראוס, לראשונה בישראל: שחף שחור נצפה בשמי הארץ, באתר nrg‏, 30 בנובמבר 2014
↑  שחף בלטי - Larus fuscus fuscus מתוך אתר הצפרות הישראלי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007562935105171  BnF: cb15596801k (data)  LCCN: sh85076192
שחפית כהה

| שחפית כהה |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: חופמאים
תת־סדרה:: שחפאיים
משפחה:: שחפיתיים
סוג:: שחפית חומת-גב
מין:: שחפית כהה
שם מדעי
 Onychoprion fuscatus ‏לינאוס, 1766
תחום תפוצה


Onychoprion fuscatus
שְחָפִית כֵּהָה (שם מדעי: Onychoprion fuscata) היא מין של עוף ימי ממשפחת השחפיתיים.
שחפית כהה בתעופה
שחפית כהה
שחפית כהה בקינה
תיאור

שחפית בגודל בינוני בצבעי שחור ולבן אופייניים. לשחפית הכהה כנפיים וזנב ארוכים. אורך גופה 35–45 סנטימטרים, אורך הכנף 29 סנטימטרים, מוטת כנפיים 80–95 סנטימטרים ומשקלה 170–190 גרם.
צבע גבה של השחפית שחור, וגחונה לבן. כיפת הראש שחורה עם מצח לבן, כשקו שחור משורטט מהמקור לעיניים. זנב ממוזלג מאוד בצבע שחור, למעט נוצות הקצה הלבנות. רגלים ומקור שחורים כשקצה המקור משונן. קשתית העין בצבע חום כהה. פרט להתנהגות בעת החיזור קשה להבדיל בין הזכר לנקבה.
דומה לשחפית רסן (Sterna anaethetus), אך גדולה ממנה וכהה יותר בגבה, כמו כן אין לשחפית הכהה גבות לבנות ודפוס תחתית הכנף האופייניים לשחפית הרסן.
תפוצה

השחפית הכהה היא עוף נודד. תפוצת השחפית הכהה משתרעת באזורים טרופיים בכל האוקיינוסים, עם חדירת מה לאזורים סובטרופיים. השחפית הכהה מזדמנת לעיתים נדירות לראש מפרץ אילת בחודשים יולי-אוגוסט, לעיתים בלהקות קטנות. השחפית היא אורחת נדירה במערב אירופה. מחוץ לעונת הקינון היא נודדת ברחבי הרצועה הטרופית של האוקיינוסים, בעיקר במים עשירים בפלנקטון המהווה את המזון לטרף העיקרי של השחפית דגים ודיונונים. זוהי השחפית הפלגית ביותר (כלומר שבית גידולה העיקרי הוא מרחבי הים הפתוח) ולעיתים היא עוקבת אחר ספינות בלילה.
מזון

עיקר מזונה של השחפית הכהה הם דגים ודיונונים, כמו כן סרטנים, לעיתים חרקים ואשפה המושלכת מאוניות. שיטת הצייד העיקרית של השחפית היא לעוף סמוך לפני המים כשראשה ומקורה נוטה כלפי מטה, ומשהיא מבחינה בטרף היא מרחפת-מרפרפת, וברגע המתאים צונחת-צוללת אנכית, תופסת את הטרף ובולעת אותו תוך מעוף. דגים מעופפים נלכדים באוויר. השחפית אינה מסוגלת לשחות ולעיתים רחוקות נצפתה כשהיא נחה על פני המים, שכן נוצותיה אינן חסינות ממים. ניזונה בלילה מדגי מים עמוקים המתקרבים לפני המים רק בחשכה.
קינון

השחפית הכהה מקננת כל השנה במקומות מסוימים, או בעונה מסוימת במקומות אחרים. בדרך כלל במושבות גדולות ואף גדולות מאוד, כשלעיתים זוגות בודדים מיישבים אזורים חדשים. השחפית נוהגת לקנן באיי אלמוגים, או באיים סלעיים באזור הטרופי. רוב אתרי הקינון הם על אדמה חולית שטוחה או עם מעט צמחייה. השחפית מעדיפה מקום מסתור מתחת לצמחייה במקומות בה היא קיימת. הקן הוא גומה חפורה בקרקע בה היא מטילה ביצה אחת בלבד שצבעה לבן מנומר. זמן הדגירה 28–30 יום. שני ההורים משתתפים בדגירה.
פלומת האפרוח חומה עם כתמים מפוזרים בגוון חום כהה. האפרוחים הופכים עצמאים אחרי 55–60 יום. השחפית מתחילה לקנן בגילאים 6–8 שנה. אורך חייה עד 35 שנה.
השחפית הכהה והאדם

השחפית הכהה אינה במצב סכנה. זהו אחד מעופות המים הנפוצים ביותר, האוכלוסייה העולמית נאמדת ביותר מ-20 מיליון זוגות.
רוב אתרי הקינון הם מחוץ להישג ידו של האדם, אך קיימים מקרים שבהם האדם נהג לאסוף את ביצי העוף.
באיי סיישל ביצי השחפית הכהה נחשבים מעדן ואף מיוצאים לחו"ל ולכן חלה ירידה במספר העופות המקננים באי Desnoeufs. לפיכך הוטל איסור זמני על איסוף הביצים באי זה, אם כי ב"אי הציפורים" (Bird Island) נמשך איסוף הביצים.
אתר הקינון באיון "מוטו נוי" שמול אי הפסחא היה נבזז במשך שנים על ידי התושבים במסגרת פולחן "איש הציפור".
תת־מינים ותפוצה

S. f. fuscata – מפרץ מקסיקו עד איי הודו המערבית. מקרים בודדים של קינון בפלורידה ובקרוליינה הדרומית. תת-המין מצוי גם בדרום האוקיינוס האטלנטי.
S. f. nubilosa - הים האדום, מפרץ עדן האוקיינוס ההודי והפיליפינים. תת-מין זה מגיע לעיתים רחוקות למפרץ אילת.
S. f. infuscata – אינדונזיה.
S. f. serrata – גינאה החדשה, אוסטרליה וקלדוניה החדשה.
S. f. kermadeci – איי קרמדק.
S. f. oahuensis – איי בונין, עד הוואי ודרומית בכל האוקיינוס השקט.
S. f. cressalis  – איים ממערב למקסיקו ומרכז אמריקה עד איי גלאפגוס.
S. f. luctuosa  – איי חואן פרננדס.
הערות שוליים

↑  שחפית כהה באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007558329605171
שעונית מרובעת

| שעונית מרובעת |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: מלפיגאים
משפחה:: שעוניתיים
סוג:: שעונית
מין:: שעונית מרובעת
שם מדעי
 Passiflora quadrangularis ‏לינאוס, 1759
שעונית מרובעת (שם מדעי: Passiflora quadrangularis) המכונה גם שעונית ענקית או בא'אדי, היא בעלת הפרי הגדול ביותר מבין השעוניות. הצמח מקומי לאזור האמזוניה בברזיל.
תיאור

בעלת עלים חלקים, דמויי לב, אובליים או מחודדים, הפטוטרת נישאת מ-4-6 בלוטות, שורש בעל השפעה נרקוטית, עלים ריחניים, ופרי גדול ומאורך המכיל מספר זרעים משובצים בציפה חמצמצה ואכילה.
גידול ושימושים

שעונית זו לעיתים מגודלת בחממות. המיץ משמש למשקאות.
שעועית (סוג)

| שעועית |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: קטניתאים
משפחה:: קטניות
תת־משפחה:: פרפרניים
סוג:: שעועית
שם מדעי
 Phaseolus ‏לינאוס, 1753
שעועית (שם מדעי: Phaseolus) היא סוג ממשפחת הקטניות הכולל כ-70 מינים של צמחים שמקורם באמריקה, ובפרט במקסיקו.
לפחות ארבעה מהמינים המשתייכים לסוג זה בויתו כבר מהתקופה הפרה-קולומביאנית. מתוכם הבולטת ביותר היא השעועית המצויה, שהיום מגדלים אותה בכל רחבי העולם באקלים טרופי, סובטרופי או ממוזג.
סיווגים קודמים שייכו לסוג זה (Phaseolus) מספר מינים ידועים אחרים שהועברו לסוג Vigna, מה שגרם לעיתים לצורך בשינוי שמם של אותם מינים. בעבר התייחסו למש כ-Phaseolus aureus, ואילו מקורות מודרניים יותר מסווגים אותה כ-Vigna radiata. באופן דומה, שעועית החילזון (Vigna caracalla) התגלתה בשנת 1753, ובשנת 1970 הועברה מ-Phaseolus ל-Vigna. ההבנה המודרנית של הסוג Phaseolus מתייחסת לסוג אנדמי לעולם החדש בלבד.
מבחינה תזונתית, השעועית היא מקור לפחמימה איכותית, עשירה בחלבון (מן הצומח), ביחס לפחמימות אחרות. בשעועית לבנה יש גם כמויות סידן וברזל גבוהות.
רשימת מינים

P. acutifolius
P. amblyosepalus
P. angustissimus
P. anisotrichos
P. augustii
P. brevicalyx
P. chacoensis
P. cibellii
שעועית סקרלט - P. coccineus
P. filiformis
P. galactoides
P. glabellus
P. grayanus
P. harmsianus
P. leucanthus
שעועית לימה - P. lunatus
שעועית מנוקדת - P. maculatus
P. massaiensis
P. micranthus
P. microcarpus
P. nelsonii
P. oaxacanus
P. pachyrrhizoides
P. parvulus
P. pedicellatus
P. plagiocylix
P. pluriflorus
P. polymorphus
P. polystachios
P. ritensis
P. rimbachii
P. rosei
P. sonorensis
P. tuerckheimii
P. vulcanicus
שעועית מצויה - P. vulgaris
P. xanthotrichus
הערות שוליים

↑  אורית אופיר, עשירה בחלבון ומחזקת עצם: שעועית לבנה לבריאות, באתר ynet, 4 בדצמבר 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph503939
תודרה

| תודרה |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צמחים
מערכה:: בעלי פרחים
סדרה:: צלפאים
משפחה:: מצליבים
סוג:: תודרה
שם מדעי
 Sisymbrium ‏לינאוס, 1753
תודרה (שם מדעי: Sisymbrium) הוא סוג צמח ממשפחת המצליבים (Brassicaceae) חד-שנתי, דו-שנתי או רב-שנתי, קירח או שעיר. בעל גבעול זקוף ועלים שסועים-מנוצים, לעיתים דמויי כינור או תמימים. 
התפרחת היא אשכול. פרחי הצמח גדולים או קטנים. עלי-הגביע זקופים או מפושקים, שניים מהם דמויי שק בבסיסם. עלי-הכותרת כאורך הגביע או ארוכים ממנו, צבעם על פי רוב צהוב. ישנם שישה אבקנים. עמוד העלי קצר, בראשו צלקת בלתי מחולקת או מחולקת לשתי אונות. הפרי הוא מעין תרמיל ארוך, צר, גלילי או פחוס, נפתח בהבשלה. הזרעים ערוכים בטור אחד.
בארץ צומחים שבעה מינים של צמח התודרה:
מצויצת
רפואית
מעובה
סיגית
נאה
דמשקאית
מזרחית
לקריאה נוספת

נעמי פינבורון-דותן, אבינועם דנין, 'המגדיר לצמחי בר בארץ ישראל', הוצאת כנה, ירושלים תשנ"א. (הספר בקטלוג ULI)
שערות שולמית מצויות

| שערות שולמית מצויות |
| --- | --- |
 שערות שולמית מצויות בנחל ערוגות
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: שרכאים
מחלקה:: Pteridopsida
סדרה:: שרכיים
תת־סדרה:: Pteridineae
משפחה:: אברתיים
סוג:: שערות שולמית
מין:: שערות שולמית מצויות
שם מדעי
 Adiantum capillus-veneris ‏לינאוס, 1753

שַׂעֲרוֹת שׁוּלַמִית מְצוּיוֹת (שם מדעי: Adiantum capillus-veneris) הוא שרך רב-שנתי ממשפחת האברתיים.
השרך נפוץ בישראל במקומות לחים ומוצלים, במעיינות ניקבה, במצוקים, במערות ובסדקי סלעים. לצמח קנה-שורש זוחל, מכוסה קשקשים, וממנו יוצאים עלים מנוצים ומחולקים שלוש פעמים. ציר העלה חום-שחור, ועליו יושבים עלעלים דמויי מניפה. המנבגים יושבים בצברים בצד התחתון, קרוב לקצות העלעלים.
בישראל מכנים אותו שערות שולמית על שמה של הדמות הראשית במגילת שיר השירים, השולמית.
ראו גם

צמחים מוגנים בישראל
הערות שוליים

↑  שערות שולמית מצויות באתר הרשימה האדומה של IUCN
ערך זה הוא קצרמרבנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שפמנון מהלך

| שפמנון מהלך |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: שפמנונאים
משפחה:: שפמנוניים
סוג:: שפמנון
מין:: שפמנון מהלך
שם מדעי
 Clarias batrachus ‏לינאוס, 1758

שפמנון מהלך (שם מדעי: Clarias batrachus) הוא מין של דג גרם ממשפחת השפמנוניים החי בדרום-מזרח אסיה. שפמנון זה ידוע ממנהגו לצאת ממקווי המים בהם הוא חי. השפמנון חי לרוב במימי בריכות, ביצות, נחלים ונהרות וכן בשדות אורז באזורי גידול מועדים להתייבשות, כך שמנהגו להלך בין המאגרים הוא יעיל וחסכוני.
תיאור

שפמנון זה מגיע לאורך של חצי מטר ולמשקל מוערך של 1.2 ק"ג. זהו דג חסר קשקשים שצבעו עוטה גוון חום אפור או אפרפר. השפמנון עצמו בעל עור לח מכוסה בריר. הוא בעל סנפירי גב קטנים ופי טבעת ארוכה, כשהראש גדול וחזק ומצדדיו בינים משופמים העוזרים לו לחוש את סביבתו.
זהו שמפנון שיכול להימצא מהודו ועד סין העממית, דרומה לדרום-מזרח אסיה של תאילנד ומלזיה אך גם מזרחה מכך באיי הפיליפינים, סומטרה ובבורניאו. השפמנון גם הופץ לארצות הברית ואנגליה.
דג זה ניזון מדגים קטנים יותר, רכיכות וחסרי חוליות אחרים וכן מזבל אורגני עשבים מימיים. הדג קולט את הטרף באמצעות החיישנים שבמרכז ביניו ואז לוכד אותם בלסתותיו החזקות מלאות השיניים. למרות שאין לדג ריאות הוא מסוגל להחזיק זמן ממושך מחוץ למים בעודו מתפתל כנחש אחרי מקווי מים שעוד לא התייבשו.
הערות שוליים

↑  שפמנון מהלך באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548862805171
שחרור

ערך זה עוסק במין של עוף ממשפחת הקיכליים. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| שחרור |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: דמויי־דרור
משפחה:: קיכליים
סוג:: קיכלי
מין:: שחרור
שם מדעי
 Turdus merula ‏ליניאוס, 1758
תחום תפוצה
      תפוצת קיץ      מצוי כל השנה      שטחי חריפה      אזורים שאליהם הגיע בעזרת האדם

שַׁחֲרוּר (שם מדעי: Turdus merula) הוא מין ציפור שיר ממשפחת הקיכליים. נפוץ באירופה, באסיה ובצפון אפריקה והובא על ידי האדם לאוסטרליה ולניו זילנד.
אורכו של השחרור הוא 23.5–29 ס"מ, מוטת כנפיו היא 39–45 ס"מ ומשקלו נע בין 80 ל-125 גרם. גוף הזכר כולו שחור (מכאן שמו בעברית ובערבית) מלבד טבעת צהובה מסביב לעיניו ומקור צהוב. בנקבה בוגרת, הנוצות והמקור הם בצבע חום ואין טבעת צהובה מסביב לעיניים. לגוזלים יש צבע נוצות בהיר במקצת משל הנקבות, וחזה מנומר.
אורח חיים

השחרור חי בעבר רק ביערות, אך מאז ראשית המאה ה-19 הוא הסתגל לנופים שהאדם יצר: ערים, פארקים, מטעים וגינות. לרוב השחרור הוא ציפור יציבה (שאינה נודדת), אך אוכלוסיותיו הצפוניות נודדות וחורפות במזרח התיכון.
בישראל חלק מהשחרורים יציבים ומקננים, וחלקם חורפים בלבד, מגיעים בחודש נובמבר ועוזבים במרץ. פרטים מעטים חולפים בישראל בדרכם למקום אחר בו יבלו את החורף. בחורף ניתן לפגוש בפרטים משוטטים, שלא פעם מתלהקים באזורים שופעי מזון: עצי זית בעת המסיק, ברושים או עצי אזדרכת מצויה. להקות אלה מורכבות בעיקר מזכרים.
תנועה

השחרור חששן יותר משאר בני סוגו, ולרוב לא מתרחק מסבך הצמחייה. כשמטרידים אותו הוא מתעופף במהירות לסבך בעוד הוא משמיע קול צריחה טיפוסי. השחרור עף לטווחים קצרים, לרוב אינו מגביה עוף, בחתירות כנפיים מהירות. הוא נוחת עם כנפיים שמוטות קמעא וזנב מורם. תנוחה זו הוא מציג גם במצבי התרגשות.
השחרור נע על הקרקע בצורה אופיינית, כשהוא רץ ומנתר לסירוגין, עוצר כל כמה מטרים, ותר אחר טרפו באמצעות עיניו ואוזניו.
תזונה

השחרור ניזון מפרוקי-רגליים ומתולעים, וכן מזרעים וגרגרים. נצפה גם אוכל לטאות. את מזונו הוא מחפש בעיקר בין עלי שלכת ונשורת עצים, אך מגיע רבות גם למדשאות בחיפושיו. כדי לחשוף את מזונו השחרור מחטט ומפשפש בין העלים והענפים עם מקורו, וגם גורף עם רגליו. מפעם לפעם הוא עוצר ומטה ראשו לקרקע, בין אם כדי להיטיב לראות, או כדי לשמוע טוב יותר.
רבייה

הנקבה בונה את הקן במסעף ענפים, מטר או שניים מעל הקרקע. הקן נבנה בצורת סלסלה מעשבים, שורשים ועלים, ו"מטויח" לרוב בבוץ.
הנקבות מתחילות להטיל לרוב באמצע מרץ. הנקבה מטילה לרוב 3–4 ביצים. על הביצה יש דגם מנומר של נקודות חומות אדמדמות, על רקע ירקרק טורקיז. ממדי הביצה של תת-המין השליט הם 29X21 מ"מ והיא שוקלת 7.2 גרם בממוצע. הדגירה נעשית לרוב על ידי הנקבה לבדה.
לאחר 12–14 ימים, בוקעים הגוזלים מן הביצים. בשלב זה הם סומים ובעלי פלומה דלילה וארוכה, בצבע אפרפר, על ראשם וגבם. הגוזלים פורחים מהקן לאחר 9–10 ימים.
השחרור בתרבות

השחרור הוא הציפור הלאומית של שוודיה.
להקת הביטלס הוציאה בשנת 1968, במסגרת האלבום הלבן, את השיר "Blackbird" (בעברית: שחרור), אשר כולל אף התייחסות ווקאלית לקול ציוצו של השחרור.
כשרות

בעיר ליבורנו שבאיטליה, הייתה מסורת הלכתית שהכשירה את אכילת השחרור. כאשר נשאל על כך רבי שמואל אבוהב, איש ונציה, הוא השיב כי עניין זה אינו ידוע לו. בעקבות תשובתו אסרו פוסקים נוספים את אכילת השחרור.
מסורת זו אבדה ככל הנראה במרוצת הדורות, ואף הרב הראשי לאיטליה, אליהו טואף, יליד ליבורנו, העיד כי אינו זוכר מסורת פעילה המתירה את אכילת השחרור.
הערות שוליים

↑  שחרור באתר הרשימה האדומה של IUCN
1 2  http://www.oiseaux-birds.com/card-common-blackbird.html
↑  חיד"א, מחזיק ברכה יורה דעה פב, ו; רבי יצחק בן מנחם כהן, זבחי כהן, עמ' 12 במהדורת 1832.
↑  דבר שמואל סימן קעד
↑  למשל: רבי יצחק לאמפרונטי, פחד יצחק ו (עמ' סז במהדורת1886).
↑  עדותו הובאה במכתבו של הרב שמואל די-סיני, בתוך: זהר עמר, מסורת העוף, תשס"ד, עמ' 58-57.
נקבת שחרור
גוזלי שחרור
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007560490005171  GND: 4142291-0  LCCN: sh85045793 
שחרור טורף שלשול
ביצים בקן
שעיר מצוי

| שעיר מצוי |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: דורסי לילה
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: ינשופיים
סוג:: שעיר
מין:: שעיר מצוי
שם מדעי
 Otus scops ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


Otus scops
שעיר מצוי (שם מדעי: Otus scops) הוא דורס לילה ממשפחת הינשופיים. הוא הקטן בדורסי הלילה בארץ.
מידות ותפוצה

אורך גופו הוא בין 18 ל-19.5 סנטימטרים, מוטת כנפיו בין 53 ל-60 סנטימטרים. רגליו חזקות בעלות ארבע אצבעות, האצבע הרביעית יכולה להיות לפנים או אחור כדי לסייע באחיזת הטרף.
השעיר נודד בחורף למרכז אפריקה ומקייץ בדרום אירופה, במרכז אסיה ובצפון אפריקה. לפי חלק מהחוקרים שעיר קפריסאי מהווה תת-מין של שעיר מצוי.
בישראל השעיר הוא חולף שכיח בדרכו מאירופה לאפריקה וחזרה. הוא גם מקייץ שכיח למדי ברוב חלקי הארץ, בעיקר בעמקים שבחבל הים תיכוני (בקעת כינרות, עמק בית שאן ועמק החולה). לעיתים גם חורף בדרום הארץ. בשנים האחרונות נצפה השעיר המצוי בשרון ובעמק חפר, לאורך כל השנה.
מקום חיות ותזונה

השעיר חי בשטחים פתוחים שפזורים בהם עצים בודדים, ביערות דלילים, בכרמי זית, במטעי דקל ואף בתחומי יישובים כפריים.
הוא צד את טרפו בלילה וניזון בעיקר מחרקים המהווים 95% מתפריטו. שאר מזונו כולל ציפורים, יונקים, דו-חיים וזוחלים.
בשעות הערב והלילה, משמיע השעיר קולות קצרים, גבוהים ונוקבים הנשמעים למרחוק במשך שעות רבות וללא הפסקה. הקולות, אשר מורכבים מצליל אחד חזק וקצר ומצליל דומה נוסף שקט יותר במרווחים שווים, נשמעים כמו צלילי סונאר ומשמשים כהכרזה טריטוריאלית.
הערות שוליים

↑  שעיר מצוי באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007563097905171  LCCN: sh85118774
תיקן גרמני

| תיקן גרמני |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: חרקים
סדרה:: תיקנאים
משפחה:: בלטלידיים
סוג:: Blattella
מין:: תיקן גרמני
שם מדעי
 Blattella germanica ‏לינאוס, 1767

תיקן גרמני (שם מדעי: Blattella germanica) הוא חרק ממשפחת התיקנאים. פעיל ביום, צבעו אדמדם-כתמתם ואורכו עד 2 סנטימטרים.
נפוץ בעיקר במטבחים תעשייתיים. ניזון משאריות מזון, בעיקר מפחמימות ונמשך בעיקר לתירס, ולכן עמילן תירס מורעל הוא חומר הדברה נפוץ נגד תיקן זה. חי בדרך כלל בנחילים, מתרבה במהירות, בעל יכולת הסתתרות מעולה, לרוב מתחבא בין שכבות קרטונים ומתחת לרהיטים. בניגוד לתיקנים אחרים, התיקן הגרמני אינו נמשך לביבים או לרפש. יש לו כנפיים אך יכולת התעופה שלו מוגבלת למדי.
שעונית מבאישה

| שעונית מבאישה |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: מלפיגאים
משפחה:: שעוניתיים
סוג:: שעונית
מין:: שעונית מבאישה
שם מדעי
 Passiflora foetida ‏לינאוס, 1753
שְעוֹנִית מַבְאִישָׁה (שם מדעי: Passiflora foetida, מוכרת גם בשם מרקוזה פראית) היא מטפס זוחל בעלת פרי אכיל ועלים בעלי ריח דוחה. היא מקומית לאמריקה הדרומית ולאיים הקריביים, וניתן למצוא אותה גם במדינות דרום מזרח אסיה כגון וייטנאם והוואי.
תיאור

הגבעולים דקים ומכוסים בשערות דביקות בצבע צהוב. העלים בעלי שלוש או חמש אונות, שעירים ודביקים. הם משחררים ריח דוחה בעת מעיכה. הפרחים לבנים עד קרם בקוטר 5–6 ס"מ. הפרי עגול בקוטר 2–3 ס"מ, צהוב-כתום עד אדום בהבשלה ומכיל מספר זרעים שחורים קבועים בציפה. הפרי נאכל והזרעים מופצים על ידי ציפורים.
החפים של צמח זה משמשים כמלכודת לחרקים, אך עדיין לא ידוע האם הצמח מעכל וניזון מהם או שמא זהו רק מנגנון להגנה על הפרחים והפרי.
שעונית זו מסוגלת לסבול קרקע יבשה, אך משגשגת בקרקע לחה. במקומות מסוימים, מין זה נחשב מין פולש.
שימושים

לפרי השעונית המבאישה יש קליפה אדומה דקה, המקיפה ציפה לבנה סמוקה בטעם מתקתק עדין, וגודלו הוא בערך כגודלו של כדור פינג פונג. מלבד הפרי, גם העלים הצעירים והאמירים הם אכילים.
ברפואה המסורתית בווייטנאם, משמשת חליטת עלי הצמח המיובשים כאמצעי נגד נדודי שינה.
גלריה

פירות
חפים
עלווה ופרח
שחלה לאחר הפריה
עלי שעונית מבאישה
שעונית רפואית

| שעונית רפואית |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: מלפיגאים
משפחה:: שעוניתיים
סוג:: שעונית
מין:: שעונית רפואית
שם מדעי
 Passiflora incarnata ‏לינאוס, 1753
שעונית רפואית (שם מדעי: Passiflora incarnata) המכונה מייפופ או שעונית סגולה היא מטפס רב שנתי מהיר צמיחה בעל גבעולים נכרכים או מטפסים, פרחים גדולים ומורכבים, ועלי ואבקנים בולטים. זהו אחד מצמחי השעונית העמידים ביותר לקור. זהו צמח בר נפוץ בדרום ארצות הברית.
תיאור

הגבעולים חלקים או שעירים, ארוכים ונכרכים ובעלי מספר רב של קנוקנות. העלים מנוגדים ובעלי שלוש אונות באורך 6–15 ס"מ. הם בעלי שתי בלוטות מאפיינות בבסיס להב הפטוטרת. הפרחים בעלי חמישה עלי כותרת כחולים-לבנים. העטרה לבנה וסגולה היא תוספת עדינה בין עלי הכותרת לכותרת הפרח. הפרח הגדול מסודר לרוב בטבעת מסביב לעלי הכותרת והגביע. הם מואבקים על ידי חרקים כגון דבורת עץ, ובעלי אי התאם עצמי.
הפרי הבשרני הוא ענבה צהבהבה בגודלה של ביצת תרנגולת. צבעה הירוק משתנה לכתום בהבשלה. הפרי מתוק ואכיל, אך בעל זרעים רבים ולרוב משמש לחיות בר. הפרי אהוב על זחלים של פרפרים מסוימים.
שימוש וגידול

באופן מסורתי הצמח בצורתו הטריה או המיובשת שימש כצמח מרפא לטיפול בהתקפי חרדה ונדודי שינה. בצורתו הטחונה שימש באירופה לחליטת תה. גומי לעיסה בעל השפעה מרגיעה מיוצר מהצמח.
המייפופ גדלה בבתי גידול מופרעים, אזורים סבוכים, שדות מרעה פרועים, צידי דרכים וליד מסילות רכבת. היא משגשגת במקומות עם הרבה אור שמש, ואינה גדלה במקומות מיוערים היכן שאור השמש נחסם על ידי העצים.
גלריה

פרי באמצע הקיץ
האבקה על ידי דבורת עץ
מבט מלמעלה
פרחים ועלווה
פרח המייפופ
פרי בתקריב
שפמנון אירופי

| שפמנון אירופי |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: שפמנונאים
תת־סדרה:: Siluroidei
משפחה:: סילוריים
סוג:: סילור
מין:: שפמנון אירופי
שם מדעי
 Silurus glanis ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


שפמנון אירופי או סילור אירופי (שם מדעי: Silurus glanis), הוא מין דג גדול משפחת הסילוריים שבסדרת השפמנונאים. זהו אחד מהגדולים שבשפמנונים ומהכבדים שבדגי אירופה.
מאפיינים

אורכו של השפמנון הגדול ביותר שנמדד היה 5 מטר ומשקלו 300 ק"ג. הכבד ביותר שקל 400 ק"ג, אך בדרך כלל האורך הוא 2.2 מ' והמשקל עד 65 ק"ג. לדג זה עור ירוק עד שחור, לסת עצומה בעלת זיפים העוזרים לחוש טרף במים ועיניים קטנות ביותר. הוא בעל סנפירים קטנים אך זנב ארוך וחזק.
דג זה מצוי ברחבי נהרות איטיים ואגמים ממוזגים ברחבי אירופה ואסיה. דג זה נראה לעיתים בקרבה לגדות המים והוא מסוגל להלך מעט מחוץ למים. הוא טורף מובהק הניזון מרוב יצורי הנהרות, לרבות מדגים אחרים (ואפילו משפמנונים אירופים אחרים), סרטנים, רכיכות, דוחיים, זוחלים, עופות מים ויונקים קטנים. שפמנונים מחכים ליונים ששותות מים ומתנפלים עליהם בהפתעה.
ראו גם

סילור סולדאטוב - מין קרוב המצוי במזרח אסיה
הערות שוליים

↑  שפמנון אירופי באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007543868805171  BnF: cb13547906h (data)  GND: 4129535-3  LCCN: sh85122584  LNB: 000351648  NKC: ph138832
שלדג קפנסי

| שלדג קפנסי |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: כחלאים
תת־סדרה:: שלדגיים
משפחה:: שלדגיים
סוג:: Pelargopsis
מין:: שלדג קפנסי
שם מדעי
 Pelargopsis capensis ‏לינאוס, 1766

שלדג קפנסי (שם מדעי: pelargopsis capensis) הוא מין של עוף הנמנה עם משפחת השלדגיים החי בתת-היבשת ההודית ודרום-מזרח אסיה מהודו וסרי לנקה ועד אינדונזיה. הוא בעל מקור ארוך הדומה למקור חסידה ולכן מכונה גם שלדג ארוך-מקור או שלדג מקור-חסידה. הוא תואר בידי החוקר קארולוס ליניאוס בשנת 1766.
אטימולוגיה

התיאור הראשון של מין בוצע על ידי קארולוס ליניאוס בהמהדורה ה-12 של השיטה שבטבע. ליניאוס חשב שהדגימה של המין הגיעה מכף התקווה הטובה ונתן לה את שמה בהתאם capensis - מהכף, בעוד המין לא חי באפריקה וככל הנראה הדגימה הגיעה מהאי ג'אווה. ז'אק בריסון הציע שהדגימה הגיעה מהעיר צ'אנדאנגאר שבהודו.
מאפיינים

השלדג מגיע לאורך 35 סנטימטרים והוא בעל ראש חום, כנפיים כחולות, גב ירוק ומקור ארוך הדומה למקור חסידה. הרגליים והמקור אדומים. השלדג חי במגוון בתי גידול מיוערים בסמוך לאגמים, נהרות או חוף הים וניזון מדגים, צפרדעים, סרטנים, חרקים ואף מכרסמים ועופות אחרים. השלדג טריטוריאלי והוא מסוגל לגרש נשרים וטורפים גדולים אחרים. למין זה 13 תת-מינים המובחנים זה מזה בנוצות שלהם. לתת המין של איי סולו צוואר, ראש ובטן לבנים. השלדג מתרבה בגדות הנהר, עצים ישנים או בקני טרמיטים. הנקבה מטילה שתיים עד חמש ביצים לבנות.
תת-מינים

P. c. capensis - נפוץ בנפאל, הודו וסרי לנקה. תת-המין הראשון שתואר על ידי קארולוס ליניאוס.
P. c. osmastoni - נפוץ באיי אנדמן.
P. c. lntermedia - נפוץ באיי ניקובר.
P. c. burmanica - נפוץ בסין ומיאנמר עד לחצי האי המלאי.
P. c. malaccensis - נפוץ בחצי האי המלאי, איי קיאו ואיי ריג'נסי.
P. c. cyanopteryx - נפוץ בסומטרה, איי בנגקה והאי בליטונג.
P. c. simalurensis - נפוץ בסומטרה ובאי סימולו.
P. c. sodalis - נפוץ באיי באטו.
P. c. innominata - נפוץ בבורנאו.
P. c. javana - נפוץ בג'אווה.
P. c. floresiana - נפוץ באיי סונדה הקטנים.
P. c. gouldi - נפוץ בצפון הפיליפינים.
P. c. gigantea - נפוץ במרכז ודרום ההפיליפינים.
תפוצה

שלדג קפנסי נפוץ בתת-היבשת ההודית ודרום-מזרח אסיה מהודו וסרי לנקה במערב ועד אינדונזיה במזרח.
הערות שוליים

↑  שלדג קפנסי באתר הרשימה האדומה של IUCN
תגית מצויה

| תגית מצויה |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: צמחים וסקולריים
סדרה:: שלמונאים
משפחה:: יערתיים
סוג:: תגית
מין:: תגית מצויה
שם מדעי
 Scabiosa prolifera ‏לינאוס, 1759

תגית מצויה
תָּגִית מְצוּיָה (שם מדעי: Scabiosa prolifera, כינויים נוספים: "ברך הגמל") הוא צמח חד שנתי מסדרת השלמונאים.