stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מייקל באראט
בנאס"א

באראט החל לעבוד בנאס"א במרכז החלל ג'ונסון במאי 1991, כאשר היה מועסק כרופא פרויקט בשילוב עם KRUG life sciences. ממאי 1991 ועד יולי 1992, הוא היה חלק מהצוות האחראי על בריאות תחנת החלל פרידום, בתור המנהל של מערכות הנשימה והלחץ בתוך התחנה. ביולי 1992 הוא הוצב בתוך בודק רפואי מטעם נאס"א במערך התפעול של המעבורת. ביולי 1993 באראט היה אחד מתוך קבוצה של שלושה אמריקאים שהוזמנו לראשונה לצפות בחזרתה של חללית סויוז. במסגרת תפקידו הוא היה צריך להעריך את האפשרות להשתמש בחללית הסויוז ככלי שיחזיר אסטרונאוטים אמריקאיים מתחנת החלל עתידית. לצורך כך הוא טס עם צוות החילוץ שאסף את צוות של סויוז TM-16 לאחר שנחתו בקזחסטן. (לימים חללית הסויוז נבחרה להטיס ולהחזיר צוותי תחנת החלל הבינלאומית).
בינואר 1994, הוא הפך לחלק מצוות תוכנית מיר ומעבורות החלל. הוא עבר אימונים של שנה במרכז ההכשרה של הקוסמונאוטים בעיר הכוכבים, כאחד משני הרופאים התעופתיים שתומכים באסטרונאוט של נאס"א נורמן ת'אגארד ובגיבוי שלו בוני דנבר. התפקיד כלל לעיתים משא ומתן כדי לשלב בין גישות שונות ברפואה בין נאס"א לרופאים של סוכנות החלל הרוסית. באראט ועמיתו דייוויד וורד פיתחו ערכת רפואה משלימה לתחנת החלל מיר כדי להגדיל את הציוד הרפואי הזמין בתחנה ופתחו ותוכנית להדרכה ואימונים, תוך הדרכת אסטרונאוטים של נאס"א וקוסמונאוטים רוסיים.
ת'אגרד שוגר לתחנת החלל מיר על גבי סויוז TM-21 וחזר לכדור הארץ במעבורת החלל בטיסת המעבורת STS-71. ת'אגרד שהה בחלל 115 יום במהלכם באראט ווורד איישו את תפקיד איש הקשר מול האסטרונאוטים (CAPCOM) בנוסף לתפקידם כרופאי המשימה.
מיולי 1995 ועד יולי 1998, באראט שימש כמוביל הפעילות הרפואית בתחנת החלל הבינלאומית. תפקידו הביא אותו לנסיעות תכופות לרוסיה, לעיר הכוכבים והוא עבד עם מקביליו במכון לבעיות ביורפואיות באקדמיה הרוסית למדעים. במקביל עבד מול מרכזים נוספים שתמכו בתפעול תחנת החלל. הוא פיתח פרוצדורות רפואיות, נוהלי אימון והדרכה על הציוד בתחנת החלל. הוא היה הרופא הראשי של צוותי תחנת החלל מהמשימה הראשונה לתחנת החלל מ-1998 ועד שנבחר במועמד לתוכנית האסטרונאוטים. באראט משמש כעורך משנה לכתב העת המדעי Aviation, Space, and Environmental Medicine, והיה עורך בכיר של ספר הלימוד 'עקרונות של רפואה קלינית עבור טיסה בחלל'.
באראט נבחר על ידי נאס"א כמומחה משימה ביולי 2000 והחל את האימונים כאסטרונאוט באוגוסט 2000. לאחר שנתיים של הכשרה הוא הוצב במשרד האסטרונאוטים, בענף תפעול תחנת החלל.
בנאס"א > NEEMO 7

בחודש אוקטובר 2004, באראט היה חלק מצוות האקוונאוטים שירדו מתחת למים במשימת NEEMO 7 אל מעבדת אקווריוס. המשימה נמשכה 11 יום מתחת למים. המשימה NEEMO 7 נועדה לבחון טכנולוגיות לביצוע ניתוחים ופרוצדורות רפואיות בשליטה מרחוק, כאשר רופא מהאמילטון, אונטריו קנדה, יסייע בביצוע איבחון וניתוח על חולה מדומה בתוך מעבדת אקווריוס. כמו כן נבדקו טכנולוגיות של שימוש במציאות מדומה כדי לסייע ברפואה מרחוק. בנוסף, חברי הצוות ביצעו גיחות ופעילות חוץ רכבית בצלילות וסריקה של הסביבה שמחוץ להאביטאט.
בנאס"א > משלחת 19/20 לתחנת החלל הבינלאומית

באראט היה חלק מצוות 19 ו-20 לתחנת החלל הבינלאומית. הוא הוצב למשימה בפברואר 2008. באראט, יחד עם גנאדי פדאלקה ותייר החלל צ'ארלס סימוני, שוגרו ב-28 במרץ 2009 על סויוז TMA-14. משימה זו סימנה את המעבר משלושה אנשי צוות קבועים בתחנת החלל לשישה אנשי צוות קבועים.
במהלך משלחת 20 באראט ביצע שתי הליכות חלל יחד עם גנדי פדאלקה. הראשונה, שנמשכה 4 שעות ו-54 דקות הכינה את המודול זבזדה לקראת הגעת יחידת המחקר פויסק, חיבור אנטנה לקראת עגינה וצילום של מנוף הסטרלה-2.
הליכת החלל השנייה הייתה הליכה פנימית, בוצעה במודול התחנה זבזדה כאשר היה לא מדוחס, על מנת להחליף את אחת מהדלתות של המודול, לקראת הגעתה של היחידה פויסק. ההליכה נמשכה 12 דקות. באראט שהה בתחנת החלל עד לסוף משלחת 20 שחזרה ב-11 באוקטובר 2009. הוא שב לכדור הארץ לאחד ששהה בחלל 198 יום, 16 שעות ו-42 דקות.
באראט שב לכדור הארץ עם פדלאקה ותייר החלל גי ללברטה מייסד סירק דו סוליי, ב-11 באוקטובר 2009.
בנאס"א > STS-133

בשנת 2011, באראט חזר לחלל כמומחה משימה במהלך טיסת מעבורת החלל STS-133, הטיסה האחרונה של מעבורת החלל דיסקברי. המשימה נועדה להביא אל תחנת החלל הבינלאומית את המנשא הלוגיסטי EXPRESS 4, ומודול לוגיסטי רב תכליתי. כמו גם להשאיר בתחנה חלקי חילוף קריטיים. באראט היה המוביל מבחינת פעולות התקרבות ומפגש עם תחנת החלל הבינלאומית, וכן אחראי על תפעול הזרוע הרובוטית בתחנה. במסגרת טיסה זו שהה באראט בחלל 12 יום, 19 שעות ו-4 דקות.
בנאס"א > לאחר טיסות החלל

מינואר 2012 ועד אפריל 2013 באראט היה מנהל תוכנית המחקר הרפואי האנושי במרכז החלל ג'ונסון. במסגרת התוכנית בוצעו מחקרים להורדת הסיכונים הרפואיים הבולטים בשהות בחלל.
נכון ל-2018 באראט מעורב בהכנות של נאס"א לקראת הטיסה המאוישת הראשונה למאדים וההתמודדות עם הסכנות הרפואיות בטיסה הממושכת ובשהות על מאדים, ובעיקר נושא הקרינה הקוסמית.
באראט ביקר בישראל במסגרת שבוע החלל הישראלי בינואר 2018.
בנאס"א > משלחת 70/71/72

במרץ 2024 באראט טס לחלל בטיסה  SpaceX Crew-8 כחבר צוות. הוא הצטרף למשלחת מס' 70 לתחנת החלל הבין-לאומית בפיקוד של אנדראס מוגנסן. לאחר סיום פעילות המשלחת הוא הצטרף למשלחת מס' 71 לתחנת החלל הבין-לאומית בפיקוד של אולג קונוננקו ועבר למשלחת מס' 72 לתחנת החלל הבין-לאומית בפיקוד של סוניטה ויליאמס. הוא חזר לכדור הארץ באוקטובר 2024.
חיים אישיים

באראט נשוי לד"ר מישל לין באראט ולהם חמישה ילדים.
פרסים ואותות הוקרה

בין הפרסים שקיבל היו גם:
פרס הוברטוס סטרגהולד (Hubertus Strughold), לתרומה מיוחד בתחום רפואת החלל, 2011
פרס רנדולף לאבלס (1998), אגודת הרופאים התעופתיים של נאס"א
הערות שוליים

1 2 3  מייקל באראט באתר spacefacts
1 2 3 4 5  ביוגרפיה של באראט באתר נאס"א
↑  מאחורי הקלעים: משימת NEEMO 7 נאס"א
↑  אבי בליזובסקי, ‏חברי הצוות ה-19 ותייר החלל החוזר הראשון צ'ארלס סימוני המריאו לתחנת החלל, באתר "הידען", 26 במרץ 2009
↑  '"`UNIQ--templatestyles-00000009-QINU`"'William Harwood for CBS News (5 ביוני 2009). "Successful spacewalk ends". Spaceflightnow.com. נבדק ב-10 במאי 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  '"`UNIQ--templatestyles-0000000B-QINU`"'NASA (במרץ 2009). "Expedition 20 Press Kit" (.pdf). NASA. נבדק ב-10 במאי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  '"`UNIQ--templatestyles-0000000D-QINU`"'David Korth, Expedition 20 Spacewalk Flight Director (4 ביוני 2009). "Expedition 20 Spacewalk Briefing Materials". NASA. נבדק ב-10 במאי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  '"`UNIQ--templatestyles-0000000F-QINU`"'"Russian "Internal" Spacewalk Complete". NASA. 10 ביוני 2009. נבדק ב-10 במאי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  '"`UNIQ--templatestyles-00000012-QINU`"'"Space station crew sails to safe landing in Kazakhstan". Spaceflight Now.
1 2  מפגשי אסטרונאוטים בשבוע החלל הישראלי 2018, סוכנות החלל הישראלית, ינואר 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007362535805171  GND: 135678218  ISNI: 0000 0000 4074 3555  LCCN: n2008059013  SUDOC: 136164943  VIAF: 31473212   WorldCat (עם VIAF): 31473212 
אווקנאוטים מייקל באראט וד"ר קריג מק'קינלי, יחד עם טכנאי מעבדת אקווריוס, מכווינים רובוט מחוץ למעבדה, במסגרת משימת NEEMO 7, אוקטובר 2014
מהנדס טיסה באראט במהלך משלחת 20 לתחנת החלל עם עגבניות צפות במודול התחנה זבזדה.
יואב טוקר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  16 בנובמבר 1949 (בן 75)
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת ניו יורק  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת קולומביה 
 עיסוק:  איש תקשורת
 
יואב טוֹקֶר (נולד ב-16 בנובמבר 1949) הוא עיתונאי ואיש תקשורת ישראלי, הידוע בשל תפקידו ככתב הערוץ הראשון בפריז לאורך 26 שנים.
ביוגרפיה

טוקר נולד בשנת 1949 בתל אביב, בן יחיד להוריו. אביו, אלחנן טוקר, היה עורך דין יליד ליטא, ואמו, רות לבית ווֹלוֹבֶלְסקי, הייתה פסיכולוגית חינוכית ילידת שווייץ.
במהלך לימודיו בבית הספר התיכון נסע במסגרת משלחת נוער לפריז ונקשר אל העיר, התרבות והשפה הצרפתית. שירת בצה"ל ככתב העיתון "במחנה" וגלי צה"ל. לאחר שחרורו החל לעבוד ככתב בערוץ הראשון, וערך את התוכנית "מבט לחדשות". למד לתואר שני ושלישי ביחסים בינלאומיים וכלכלה בניו יורק, ובמקביל דיווח לערוץ הראשון מהאו"ם.
ב-1978 עבר להתגורר באיל סן לואי שבפריז, ולדווח משם במקביל לעבודתו על הדוקטורט, תחילה כפרילנסר ואחר כך ככתב החוץ של הערוץ הראשון בצרפת. לאחר צמצום משרות כתבי החוץ באירופה בתחילת שנות ה-90, עבר טוקר לדווח גם מאירועים חדשותיים שהתרחשו בתקופה זו ברוסיה, גרמניה, רומניה וצ'כיה. המשפט בו נהג לסיים את דיווחיו מפריז, "כאן יואב טוקר, פריז", במבטא צרפתי קל, הפך למשפט קאלט בקרב הציבור בישראל. ב-1998 ליווה מטעם הערוץ הראשון את המשלחת הישראלית לאירוויזיון בברמינגהם בהובלתה של דנה אינטרנשיונל, והיה הראשון לראיין אותה מיד לאחר שהוכרזה כזוכה. במסגרת תוכנית הסאטירה "החמישייה הקאמרית", ששודרה בשנות ה-90, שודר מערכון ידוע בו חיקה רמי הויברגר את טוקר, הסופג תלונות על כך שהוא שוהה זמן רב בצרפת ובהמשך התחזה על ידי מיקי גבע בתוכנית הסאטירה "רק בישראל".
ב-2003 הסתיים תפקידו ככתב הקבוע בפריז בעקבות קיצוצים כספיים ברשות השידור. לאחר מכן עבד חצי שנה עבור ערוץ 10, ובהמשך עסק מדי פעם בדיווחים או פרשנויות לכלי תקשורת ישראלים ורשתות תקשורת זרות.
כיום מרצה טוקר בתחומי תקשורת ויחסי חוץ במכון למדע המדינה פריז (סיאנס פּוֹ) ובבית הספר האמריקאי הגבוה בפריז. בנוסף הוא משמש כפרשן בערוץ הטלוויזיה הצרפתי TV5Monde. טוקר הוא אזרח צרפתי, והוא מתגורר בסמוך למונפרנאס בפריז.
לטוקר בן אחד בשם איתי אנטואן טוקר מבת זוגו לשעבר, האמנית והפסיכואנליטיקאית פרופ' ברכה אטינגר, איתה גם גידל את בתה מנישואיה הקודמים, לנה אטינגר.
הערות שוליים

↑  נרשמו לנשואין בתל-אביב, הצופה, 10 בנובמבר 1948.
↑  רות (לבית וולובלסקי) טוקר, מעריב, מודעת אבל, 22 בינואר 1987; רות טוקר באתר חברה קדישא ת"א–יפו; אלחנן טוקר באתר "אבלים"; אלחנן טוקר באתר חברה קדישא ת"א–יפו.
↑  נרי ליבנה,'"`UNIQ--nowiki-00000003-QINU`"'יואב טוקר. פאריסאי, באתר הארץ, 1 בינואר 2011.
↑  עדי רובינשטיין,'"`UNIQ--nowiki-00000005-QINU`"'‏כאן יואב טוקר, ישראל: מה הביא לשקיעתם של כתבי החוץ?, באתר גלובס, 27 בספטמבר 2009.
↑  חלוץ, דורון, מה מפריד בין לנה אטינגר לכוכבוּת, באתר הארץ, ‏17 במרץ 2016 (ארכיון)
↑  אלחנן טוקר ז”ל, באתר avelim, ‏26 ביוני 2011 (ארכיון)
בלי בושה (סדרה ישראלית)

| --- | --- |

לוגו הסדרה
 סוגה:  דוקו-דרמה
 בימוי:  דוד אופק, איתי רזיאל
 משתתפים:  מיקוש וקטיה משפטי, מעיין שנער, גיא סולומון, קורלי לרסי, סשה ברדיצ'בסקי.
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 שפות:  עברית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  20
 הפקה
 מפיקים בפועל:  לי ירדני, אבירם בוכריס
 חברת הפקה:  my TV
 עורכים:  לי ירדני, אבירם בוכריס, כרמית אייל דהאן, נטע שושני
 צלמים:  איתי רזיאל
 אורך פרק:  כ-30 דקות
 שידור
 רשת שידור:   yes Drama HD
 רשת שידור בישראל:   yes Drama HD
 תקופת שידור מקורית:  13 במרץ 2011 – הווה
 קישורים חיצוניים
 http://yes.walla.co.il/?w=1/10065
בלי בושה היא סדרה דוקו-דרמה בת 20 פרקים העוקבת אחר חיי שישה צעירים בני 17 ומשפחותיהם.
תקציר העלילה

דרך נקודת מבטה של לני, מספרת מסתורית בת 17, שמנהלת את חייה בעולם וירטואלי, אנו מקבלים הצצה נדירה לחייהם של שישה בני 17 מנסים לחפש את זהותם בתקופה הכי מרגשת בחיים. התמונה שמתגלה היא מורכבת, פרובוקטיבית, משעשעת ומפתיעה. גיבורי הסדרה אכן חיים בעולם מהיר שטחי וריקני אבל מתחת לפני השטח ההתמודדויות שלהם מחייבות אותם לבגרות ומחייבות את הוריהם להתמודד עם עולמם הפרוע והמהיר של ילדיהם.
הדמויות

מעיין – תלמידה מצטיינת ויפה המתאהבת במוזיקאי מבוגר, בן 41
קטיה ומיכאל – אחים, בני 18 ו-17 בהתאמה. נולדו לחיי בורגנות ועושר. אביהם נמצא אשם בהונאת פונזי ונשפט ל-8 שנות מאסר.
קורלי – בת להורים מהגרי עבודה מגאנה ומאוריציוס. נולדה בארץ וזכתה לאזרחות ישראלית, אך אביה גורש לפני 17 שנים. גרה באזור התחנה המרכזית של תל אביב, ומדריכה בשבט הצופים בשכונה, שבט ילדי עובדים זרים.
סשה – נכנסה להריון לא מתוכנן בגיל 17.
גיא – בן למשפחה בורגנית ירושלמית, שיצא מהארון בגיל 16. בעוד שהוריו קיבלו את נטייתו המינית, קשה להם להשלים עם משיכתו לעולם הדראג קווינז.
מרגרט קוונדיש, דוכסית ניוקאסל

| --- | --- |

 לידה:  1623 קולצ'סטר, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  15 בדצמבר 1673 (בגיל 50 בערך) ממלכת אנגליה 
 מדינה:  ממלכת אנגליה 
 מקום קבורה:  מנזר וסטמינסטר 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 יצירות בולטות:  The Blazing World 
 בן או בת זוג:  ויליאם קוונדיש, הדוכס הראשון של ניוקאסל (דצמבר 1645–?) 
 
מרגרט קוונדיש ובעלה.
קטע מתוך איור הכריכה של כמה מספריה שיצאו בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-17.
מרגרט לוקאס קוונדיש, דוכסית ניוקאסל (באנגלית: ‏Margaret Cavendish, Duchess of Newcastle-upon-Tyne; ‏1623 – 15 בדצמבר 1673) הייתה אריסטוקרטית אנגליה, פילוסופית, משוררת, מדענית, סופרת ומחזאית מהמאה ה-17. היא נולדה בשם מרגרט לוקאס, והייתה אחותם הצעירה של סר ג'ון לוקאס וסר צ'ארלס לוקאס, שהיו בעלי מנזר קולצ'סטר ותומכים בולטים של המשטר המלוכני באנגליה בזמן מלחמת האזרחים האנגלית. היא עצמה הייתה בת לווייתה של המלכה הנרייטה מריה ואף גלתה עימה לצרפת, שם חיו בחצרו של המלך לואי הארבעה עשר. בשנת 1645 נישאה לדוכס ניוקאסל, ויליאם קוונדיש (שהיה אז מרקיז).
קוונדיש הייתה משוררת, פילוסופית, וסופרת שכתבה פרוזה, רומנים מסות ומחזות. את יצירותיה פרסמה תחת שמה האמיתי, בתקופה בה רוב הנשים שפרסמו את כתביהן עשו זאת בעילום שם. בכתיבתה התייחסה למספר נושאים וביניהם מגדר, כוח, נימוסים, השיטה המדעית ופילוסופיה. הרומן האוטופי שלה, ״העולם הלוהט״, הוא מראשוני ז'אנר המדע הבדיוני. כתיבתה הנרחבת בנושאי פילוסופיית הטבע והמדע המודרני המוקדם הייתה ייחודית, היא פרסמה יותר מתריסר יצירות מקוריות, ואם לוקחים בחשבון גם את התיקונים שפרסמה ליצירותיה, מגיע מספר פרסומיה הכולל לכעשרים ואחת.
קוונדיש זכתה הן לביקורת והן לשבחים על היותה כותבת ייחודית ופורצת דרך. היא דחתה את האריסטוטליזם ואת הפילוסופיה המכניסטית של המאה ה-17, והעדיפה על פניהם מודלים ויטאליים. בשנת 1667 הייתה האישה הראשונה שהשתתפה בכינוסים של החברה המלכותית של לונדון, ונמצאה בקשרים אינטלקטואליים עם הוגי הדעות הבולטים של תקופתה, ביניהם תומאס הובס, רנה דקארט ורוברט בויל. כמו כן, הייתה קוונדיש אחת החלוצות בתחום זכויות בעלי החיים, והתנגדה נחרצות לניסויים בבעלי חיים.
הסיפור האמיתי על לידתי, חינוכי וחיי (1656)

קוונדיש פרסמה את האוטוביוגרפיה שלה "הסיפור האמיתי על לידתי, חינוכי וחיי" כנספח לספרה "תמונות טבע מצוירות בעפרונות מדומיינים לחיים", שפורסם בשנת 1656. בנספח זה, עוסקת קוונדיש באילן היוחסין שלה, במעמדה הסוציו-אקונומי, בעושר, בחינוך ובנישואין. קוונדיש מספרת גם על תחביביה ונימוסיה, ומספקת הצצה על גוני אישיותה: נטייה לשאפתנות, ביישנות קיצונית וטבע מהורהר. כמו כן, קוונדיש חולקת את השקפותיה בנושאי מגדר (ההתנהגויות והפעילויות הנאותות לנשים), פוליטיקה (הפרלמנטרים לעומת הרויאליסטים) ומעמד (התנהגות נאותה בקרב משרתים).
הנספח האוטוביוגרפי מכיל גם פירוט של חייה המשפחתיים, כולל ביוגרפיה קצרה של אחיה צ'ארלס לוקאס, אחד מהפרשים הבולטים במלחמת האזרחים האנגלית, שהוצא להורג על ידי הפרלמנטרים באשמת בגידה במהלך מלחמת האזרחים האנגלית השנייה. בנוסף, מתארת קוונדיש את הקשיים האישיים והכלכליים עימם התמודדו היא ובני משפחתה בעקבות המלחמה והמתיחות הפוליטית, ביניהם אובדן נכסים ואבל.
הסיפור האמיתי על לידתי, חינוכי וחיי (1656) > השנים המוקדמות

אביה של קוונדיש, תומאס לוקאס, הוגלה לאחר קרב שנגמר במותו של אדם. המלך ג'יימס חנן אותו בשנת 1603, והוא שב לאנגליה. קוונדיש, שהייתה הצעירה מבין שמונה אחים, בילתה זמן רב עם אחיה. היא לא זכתה לקבל חינוך פורמלי, אך נהנתה מגישה נרחבת לספרות מקצועית. כמו כן, למדה יחד עם אחיה אצל מורה פרטי, אך לדבריה, הם הקדישו לו תשומת לב מועטה בלבד, את תפקידו היא מתארת כ"פורמלי יותר מאשר מועיל". כבר בגיל צעיר החלה קוונדיש לבטא את רעיונותיה בכתב, כיוון שהתבטאויות ציבוריות של נשים בנושאים אינטלקטואלים לא היו מקובלות באותה תקופה. הגיגיה נשמרו לעת עתה בפרטיות הביתית. משפחתה הייתה משפחה בעלת אמצעים, וקוונדיש מציינת כי אמה, על אף היותה אלמנה, שמרה על המשפחה במצב כלכלי יציב, שנופל רק במעט מזה שהיה בימי חייו של אביה. היא ואחיה נהנו מגישה ל"הנאות כנות ותענוגות לא מזיקים", הודות לאימם, שהסתדרה ללא עזרה גברית.
הסיפור האמיתי על לידתי, חינוכי וחיי (1656) > בת לווייתה של המלכה הנרייטה מריה

כאשר הייתה המלכה הנרייטה מריה באוקספורד, קוונדיש ביקשה וקיבלה מאימה רשות להפוך לאחת מבנות לווייתה. קוונדיש ליוותה את המלכה בגלותה לצרפת, ובפעם הראשונה בחייה התרחקה מבני משפחתה. בניגוד לביטחון שחשה בקרב אחיה, בחברת זרים הפגינה ביישנות קיצונית. ביישנות זו נובעת, לדבריה של קוונדיש, מפחד כי תדבר או תנהג בצורה בלתי הולמת (בהיעדרם של אחיה המנחים אותה), מה שעלול לחבל בשאיפותיה להתקבל בחברה ולהיות אהובה על סביבתה. בעקבות זאת נהגה לדבר רק כשהייתה מוכרחה, מה שיצר את הרושם שהיא טיפשה. בהתייחסה לכך מציינת קנדוויש כי העדיפה להיחשב לטיפשה מאשר להיתפס כגסת רוח או מופקרת. היא התחרטה שעזבה את ביתה, וכתבה לאימה שברצונה לעזוב את חצר המלוכה, אולם אימה שכנעה אותה להישאר ולא לבייש את עצמה בעזיבה. היא נשארה בתפקידה למשך שנתיים נוספות, עד שנישאה לוויליאם קוונדיש, שהיה באותה זמן מרקיז ניוקאסל (ובהמשך נעשה דוכס).
הסיפור האמיתי על לידתי, חינוכי וחיי (1656) > נישואין עם ויליאם קוונדיש, המרקיז של ניוקאסל

קוונדיש הבחינה כי בעלה אהב את ביישנותה. כמו כן, היא הצהירה כי הוא הגבר היחיד שאהבה מעודה, ואהבה זו אינה קשורה לעושר וכוח אלא להכרת תודה, תחושת חובה ונאמנות עמוקה. היא האמינה שאלו הן התכונות שבזכותן אנשים נשארים ביחד, אפילו בזמנים קשים. אלו גם התכונות שבזכותן משפחתה ובעלה עוברים בשלום את הקשיים הנגרמים להם כתוצאה מהמצב הפוליטי המתוח באנגליה. קוונדיש מעולם לא הרתה, על אף מאמציו של רופאה. לבעלה היו שני ילדים מנישואין קודמים.
הסיפור האמיתי על לידתי, חינוכי וחיי (1656) > בעיות כלכליות

כמה שנים לאחר נישואיה, קוונדיש ואחיו של בעלה, סר צ'ארלס קוונדיש, חזרו לאנגליה. קוונדיש שמעה כי נדל"ן השייך לבעלה (שעוקל בשל עמדותיו הפוליטיות כתומך במשטר המלוכני) עומד בפני מכירה, וקיוותה שתוכל להרוויח מהמכירה, אך לא קיבלה דבר. לאחר שתקוותה התבדתה, החליטה כי מאמצים אלו להשיג הון אינם שווים את הטרחה, ועזבה את אנגליה כדי להיות שוב עם בעלה.
הסיפור האמיתי על לידתי, חינוכי וחיי (1656) > ביישנות קיצונית ובריאות

קוונדיש טוענת בספרה "הסיפור האמיתי על לידתי, חינוכי וחיי" כי ביישנותה הקיצונית, אותה היא מכנה גם "מלנכוליה", גרמה לה להתחרט על עזיבתה את בית משפחתה לטובת חוויית חיים מחוץ לאנגליה. הטבע המלנכולי שלה בא לידי ביטוי באי-רצונה לדבר על עבודתה בציבור, אך בכתיבתה היא מתייחסת אליו בצורה סאטירית. קוונדיש מתארת את התסמינים הגופניים הנלווים למלנכוליה - חיוורון קל, חוסר יכולת לדבר ומחוות לא יציבות. היא גם מתארת דרכים להתמודד באופן עצמאי עם אותם ביטוים פיזיים.
הסיפור האמיתי על לידתי, חינוכי וחיי (1656) > אופנה ותהילה

בזיכרונותיה, מספרת קוונדיש על הנאתה מאופנה, באמצעותה היא ממציאה את עצמה מחדש. בלבושה, במחשבותיה, ובהתנהגותה היא מכוונת לייחודיות, ואינה אוהבת להתלבש כמו נשים אחרות. תשוקה זו לאופנה תרמה לתשוקתה לתהילה ציבורית. כמה פסקאות בספר זכרונותיה מוקדשות לתיאור עמדתה המוסרית: אף על פי שהיא רואה את הטוב שבזולת, אין היא חושבת שזה פסול לשאוף להתעלות מעל אנשים אחרים, ושאיפתה היא לתהילת נצח. היא צפתה כי החלטתה לכתוב אוטוביוגרפיה תגרור תגובות ביקורתיות, אך לטענתה היא אינה כותבת את זכרונותיה להנאתה אלא כדי שהדורות הבאים יתוודעו למורשתה ולחייה. לדעתה, כתיבת קורות חייה הייתה מוצדקת בדיוק כמו אוטוביוגרפיות של אחרים, דוגמת יוליוס קיסר ואובידיוס.
שירים, דמיונות (1653)

שירים, דמיונות הוא אוסף של שירים, אגרות ופרוזה שכתבה קוונדיש על מגוון רחב של נושאים, וביניהם פילוספיית הטבע, אטומים, האנשת הטבע, מיקרוקוסמוס ומאקרוקוסמוס, עולמות אחרים, מוות, קרב, ציד, אהבה, כבוד ותהילה. לפעמים, שיריה באים בצורת דיאלוג בין ישויות דוגמת "האדמה" ו"החשכה", עץ אלון והאיש הכורת אותו, מלנכוליה ושמחה ומלחמה ושלום. כפי שהבחינה מיסטרס טופ (לשעבר משרתתן של אליזבת שפלן ושל קוונדיש), כתיבתה של קנדוויש לבשה צורות שונות: שירה, הדרכה מוסרית, עמדה פילוסופית, דיאלוג ורומן פואטי. ספרה שירים, דמיונות כולל גם את "פרלמנט החיות", פרוזה המורכבת ברובה מנאומים ומכתבים, ומסתיים במחשבותיה של קנדוויש על כתיבתה שלה, וקידום כתביה הבאים.
שירים, דמיונות (1653) > כוונתה כיוצרת

בחלק המסכם את הספר, מתייחסת קנדוויש לכתיבתה וטוענת כי היא מודעת לחסרונותיה, ולביקורת שעשויה להיות מופנית אליה. לדבריה, כתיבתה אינה אלגנטית דיה, וסובלת מבעיות ניסוח. כמו כן, היא מתארת קשיים לחרוז בצורה שתעביר היטב את כוונותיה. קנדוויש מצהירה כי מטרתה היא לתקשר את רעיונותיה בצורה המדויקת ביותר, גם על חשבון האלגנטיות של כתיבתה. בנוסף, קוונדיש צופה כי יבקרו את עבודה על כך שהיא אינה שימושית. בתגובה לכך היא טוענת כי היא אינה כותבת כדי ללמוד את קוראיה על אומנות, מדע או אלוהות, אלא פשוט כדי להעביר את זמנה (בו היא עושה, לתפיסתה, שימוש יעיל יותר מהרבה אחרים). טענות אלו יחזרו על עצמן פעמים רבות באיגרותיה ובשיריה.
תצפיות על פילוסופיה ניסויית (1666) > פילוסופיית הטבע של קוונדיש

פילוסופיית הטבע של קנדוויש דוחה תפיסות אריסטוטליות ופילוסופיה מכניסטית ומעדיפה דוקטרינות סטואיות. על אף שנשים מיעטו לכתוב על נושאים כאלו במאה ה-17, קנדוויש פרסמה שישה ספרים בנושא. קוונדיש עצמה לא רכשה השכלה פורמלית בתחום, אם כי בעלה ואחיו התעניינו אף הם בנושא ועודדו אותה להעמיק בו. בנוסף, יכול להיות כי נחשפה להגותם של פילוסופים בולטים דוגמת תומאס הובס במפגשים חברתיים. להובס הייתה ככל הנראה השפעה גדולה על פילוסופיית הטבע של קוונדיש, והיא אימצה את השקפתו המטריאליסטית, לפיה בטבע אין קיום של נפשות הנפרדות מגוף.
ראו גם

נשים במדע
המהפכה המדעית
מדע ומגדר
מעמד האישה
לקריאה נוספת

'תנועת המחשבות' - מבחר כתבים, תרגום: אלינוער ברגר, דחק, סדרת דרש - כתבי מופת בפואטיקה ואסתטיקה, 2020.
לקריאה נוספת > עבודותיה של מרגרט קוונדיש

Bell in Campo and The Sociable Companions. Ed. Alexandra G. Bennett. Peterborough, ON: Broadview Press, 2002
Observations upon Experimental Philosophy'. Ed. Eileen O'Neill. New York: Cambridge UP, 2001
Paper Bodies: A Margaret Cavendish Reader. Eds. Sylvia Bowerbank and Sara Mendelson. Peterborough, ON: Broadview Press, 2000. ISBN 978-1-55111-173-5
Sociable Letters. Edited by James Fitzmaurice. Peterborough, ON: Broadview Press, 2004
The Description Of A New World Called The Blazing World And Other Writings. Edited by Kate Lilley. London: William Pickering, 1992
The Convent of Pleasure and Other Plays. Ed. Anne Shaver. Baltimore: The Johns Hopkins Press, 1999
לקריאה נוספת > ספרים

Battigelli, Anna. Margaret Cavendish and the Exiles of the Mind. Lexington: University Press of Kentucky, 1998.
Boyle, Deborah. The Well-Ordered Universe: The Philosophy of Margaret Cavendish. New York: Oxford University Press, 2018.
Clucas, Stephen, ed. A Princely Brave Woman: Essays on Margaret Cavendish, Duchess of Newcastle. Aldershot: Ashgate, 2003.
Cottegnies, Line, and Nancy Weitz, eds. Authorial Conquests: Essays on Genre in the Writings of Margaret Cavendish. Cranbury, NJ: Fairleigh Dickinson University Press, 2003
Cunning, David. Cavendish. Routledge, 2015
Grant, Douglas. Margaret the First: A Biography of Margaret Cavendish Duchess of Newcastle 1623–1673. Toronto: University of Toronto Press, 1957
Jones, Kathleen Jones. Margaret Cavendish: A Glorious Fame. The life of the Duchess of Newcastle. London: Bloomsbury: ISBN 0-7475-0071-1, 1988
Rees, Emma L. E. Margaret Cavendish: Gender, Genre, Exile. Manchester: Manchester UP, 2004
Sarasohn, Lisa. The Natural Philosophy of Margaret Cavendish: Reason and Fancy during the Scientific Revolution. Baltimore, MA: The Johns Hopkins University Press, 2010
Walters, Lisa. Margaret Cavendish: Gender, Science and Politics. TOC Cambridge: Cambridge University Press, 2014
Whitaker, Kate. Mad Madge: Margaret Cavendish, Duchess of Newcastle, Royalist, Writer and Romantic. London: Chatto and Windus, 2003
הערות שוליים

↑  Goose, N. and Cooper, J. (1998) Tudor and Stuart Colchester. Published by Victoria County History of Essex. (ISBN 0 86025 302 3)
↑  Cunning, David, "Margaret Lucas Cavendish", The Stanford Encyclopedia of Philosophy (Winter 2015 Edition), Edward N. Zalta (ed.), URL=<http://plato.stanford.edu/archives/win2015/entries/margaret-cavendish/>.
↑  Khanna, Lee Cullen. "The Subject of Utopia: Margaret Cavendish and Her Blazing-World." Utopian and Science Fiction by Women: World of Difference. Syracuse: Syracuse UP, 1994. 15–34.
↑  O'Neill, Eileen (2001). Margaret Cavendish, Duchess of Newcastle, Observations upon Experimental Philosophy. Oxford, England: Cambridge University Press. p. xi. ISBN 0521776759
↑  Shevelow, Kathryn. For the love of animals: the rise of the animal protection movement, Henry Holt and Company, 2008, chapter 1.
↑  Bowerbank, Sylvia (2000). Paper Bodies: A Margaret Cavendish Reader. Orchard Park, NY: Broadview Press. p. 41. ISBN 1-55111-173X.
↑  Fitzmaurice, James. "Cavendish, Margaret". Oxford Dictionary of National Biography – via Oxford Dictionary of National Biography.
↑  Bowerbank, Sylvia; Sara Mendelson (2000). Paper Bodies: A Margaret Cavendish Reader. Orchard Park, NY: Broadview Press. p. 13. ISBN 1-55111-173-X.
↑  O'Neill 2001
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265926305171  PLWABN: 9810632714005606  BIBSYS: 90635260  BNE: XX5444434  BnF: cb12293271f (data)  BPN: 33349674  CiNii: DA01926995  GND: 118866230  ICCU: MILV081821  ISNI: 0000 0001 2125 9917  LCCN: n83206596  NDL: 00744530  NKC: jo2015891498  NLA: 36509509  NLK: KAC202087822  NSK: 000674281  NTA: 071057293  RERO: 02-A012369141  SELIBR: 205432  SNAC: w6md9s48  SUDOC: 029150280  Trove: 1263958  VIAF: 29597878   WorldCat (עם VIAF): 29597878 
מריה לוקאס, אחותה הגדולה של מרגרט קוונדיש
Grounds of Natural Philosophy, 1558