stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ציפור דואה

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  יחזקאל שטרייכמן
 תאריך יצירה:  1964
 טכניקה וחומרים:  שמן על בד
 ממדים בס"מ
 אורך:  145
 רוחב:  195
 נתונים על היצירה
 מספר יצירה:  B70.0287
 מיקום:  אוסף מוזיאון ישראל
"ציפור דואה" (1964) הוא ציור שמן מאת הצייר הישראלי יחזקאל שטרייכמן. הציור נוצר בהשראת מבט מתוך חלון הסטודיו של האמן אל הטבע העירוני. הציור מהווה דוגמה לסגנון ההפשטה הציורית של שטרייכמן, שהיה מראשי קבוצת "אופקים חדשים".
הציור "ציפור דואה" בנוי כקומפוזיציה מורכבת של כתמים ומשיכות מכחול אקספרסיביות. שטרייכמן השתמש בסקאלת צבעים בהירה, המעניקה לציור אווירה רכה ופיוטית. לצד כתמי צבע חופשיים, מופיעות ביצירה גם צורות גאומטריות. ניתן לזהות בציור רמזים לצורת סורגי החלון הממשיים, אשר היו מותקנים על חלון הסטודיו של שטרייכמן. סטודיו זה שכן בקומת הקרקע של בניין ברחוב שלומציון בתל אביב, וממנו נשקף מראה הצמחייה בחצר הבית ועץ תאנה. למרות השימוש באלמנטים מן המציאות, הרי שבציור מתערערת החלוקה הברורה שבין "פנים" ל"חוץ".
הסורג והחלון מופיעים ביצירות רבות של שטרייכמן, בעיקר בעבודותיו החל משנות השבעים. יונה פישר ראה במוטיב החלון אצל שטרייכמן כביטוי ליחס בין פנים וחוץ אצל האמן. "נוכחותו של הסורג", טען פישר, "היא נוכחות של מרקם, ויש בה לעיתים אותן דקויות של סימון ספק מאחד ספק מפריד…".
גם יגאל צלמונה תיאר את הציור כבעל משמעות ארס פואטית. מבטו של האמן מן הסטודיו אל מרחב העיר מהווה  מטפורה לאופן הראייה של האמן. "הבד והחלון המצויר עליו", טען צלמונה, "הם המשכה של רשתית העין האינדווידואלית. תפיסת האמנות הזאת נמנעת מזיקה אל ערכים של אובייקטיוויות, אמנות כפעולה פוליטית, אמנות ככלי במאבק להבניית אומה ואמנות כעשייה שארוגה אל תוך הממד הפוליטי, המעשי והחברתי של הפעולה האנושית".
בשנת 1970 נרכש הציור לאוסף מוזיאון ישראל באמצעות תרומה מקרן ריקליס. בשנת 1987 הוצג הציור בתערוכה רטרוספקטיבית שנערכה לשטרייכמן במוזיאון ישראל והחל משנת 2010 מוצג הציור בתצוגת אוסף האמנות הישראלית במוזיאון.
הערות שוליים

↑  ראו: צלמונה, יגאל, שטרייכמן, מוזיאון ישראל, ירושלים, 1987, ללא מספרי עמודים.
↑  ראו: גלדמן, מרדכי, יחזקאל שטרייכמן – צבעי מים, מוזיאון תל אביב, 1989.
↑  ראו: פישר, יונה, שטרייכמן, הפניקס ועיזבון שטריכמן, תל אביב, 1992, עמ' 230
↑  ראו: צלמונה, יגאל, 100 שנות אמנות ישראלית", מוזיאון ישראל, ירושלים, 2010, עמ' 192-194 ובמיוחד עמ' 194.
קאתי פרגוסון

קאתלין ג'יין "קאתי" פרגוסון-ברנן (באנגלית: Kathleen Jane "Cathy" Ferguson-Brennan; נולדה ב-22 ביולי 1948) היא שחיינית עבר אמריקאית, אלופה אולימפית בעלת 2 מדליות זהב ושיאנית עולם.
ביוגרפיה

פרגוסון נולדה בסטוקטון, קליפורניה.
במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בסאו פאולו, ברזיל בשנת 1963 זכתה פרגוסון במדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:13.1 דקות.
באולימפיאדת טוקיו (1964) זכתה פרגוסון ב-2 מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר גב היא הייתה אחת מ-6 שיאניות עולם שהשתתפו במשחה הגמר, אך היא זו שזכתה במדליית הזהב כשקבעה שיא עולם חדש של 1:07.7 דקות, לפני כריסטין קארון מצרפת (1:07.9 דקות) ווירג'יניה דנקל חברתה לנבחרת השחייה (1:08.0 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם סינתיה גוייט, קאתי אליס ושרון סטודר בשיא עולם חדש של 4:33.9 דקות, לפני הולנד (4:37.0 דקות) וברית המועצות (4:39.2 דקות).
במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בוויניפג, קנדה בשנת 1967 הייתה פרגוסון קפטן נבחרת השחייה והאי זכתה במדליית ארד במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:32.48 דקות.
פרגוסון התחתנה עם לארי ברנן ולזוג נולדו שלוש בנות. היא מאמנת שחייה בבית ספר תיכון ובמועדון שחייה מקומי בקליפורניה.
תארים והישגים

בסך הכל קבעה פרגוסון 4 שיאי עולם, 7 שיאי ארצות הברית וזכתה ב-10 תוארי אליפות ארצות הברית בשחייה.
בשנת 1965 זכתה פרגוסון בתואר שחיינית השנה בעולם.
בשנת 1978 זכתה פרגוסון להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
ראו גם

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
התפתחות שיא העולם במשחה ל-200 מטר גב
הערות שוליים

↑  PAN AMERICAN GAMES - SWIMMING AND DIVING, באתר gbrathletics
↑  Cathy Ferguson;Kathy Ellis;Cynthia Goyette;Sharon Stouder [Usa, באתר LIFE
↑  CATHY FERGUSON (USA) - 1978 Honor Swimmer, באתר International Swimming Hall of Fame
קבוצת ריינהולד כהן

לוגו קבוצת ריינהולד כהן
קבוצת ריינהולד כהן היא הוותיקה והגדולה ביותר בישראל[דרוש מקור] בתחום הקניין הרוחני (פטנטים, סימני מסחר, מדגמים, זכויות יוצרים, זכויות מטפחים וכו').
הקבוצה מורכבת מריינהולד כהן ושותפיו, עורכי פטנטים, שנוסד בשנת 1934 וגילת, ברקת ושות', עורכי דין, שנוסד בשנת 1995. הקבוצה כוללת כ-220 עובדים, מתוכם כ-70 עורכי פטנטים ועורכי דין. הקבוצה מתמחה בעריכת פטנטים עבור ממציאים וחברות מישראל ומחו"ל, בכל התחומים הטכנולוגיים והמדעיים לרבות מדעי החיים וכימיה, היי-טק, טכנולוגיה ופיזיקה, כמו גם ברישום והגנה על סימני מסחר, בליטיגציה ובהגנה משפטית על זכויות קניין רוחני, בהערכות שווי ובבניית אסטרטגיית קניין רוחני המותאמת לצרכיו העסקיים של הלקוח.
קבוצת ריינהולד כהן מדורגת בקבוצות האיכות הגבוהות ביותר על ידי מדריכים בינלאומיים ומקומיים מובילים כגון: Managing Intellectual Property, Legal 500, Practical Law Company, Chambers & Partners, Expert Guides ועוד[דרוש מקור].
צ'רנוביל. כרוניקה של שבועות קשים

| --- | --- |
 בימוי:  ולדימיר שבצ'נקו
 מדינה:  ברית המועצות, אוקראינה 
 חברת הפקה:  Ukrainian studio of chronicle-documentary films 
 הקרנת בכורה:  1986 
 משך הקרנה:  56 דק' 
 שפת הסרט:  רוסית 
 סוגה:  סרט תעודי
 דף הסרט ב־IMDb
 
צ'רנוביל. כרוניקה של שבועות קשים (ברוסית: Чернобыль. Хроника трудных недель) הוא סרט תיעודי סובייטי-אוקראיני, שביים ולדימיר שבצ'נקו וצולם בשנת 1986. מדורג במקום ה-49–50 ברשימת 100 הסרטים הטובים ביותר בתולדות הקולנוע האוקראיני.
פרטי העלילה

סרטים רבים נעשו שנים לאחר התפוצצות כור 4 בתחנת הכוח הגרעינית בצ'רנוביל. אך רק אנשים בודדים היו עדים לטרגדיה עצמה.
שתי קבוצות צילום בלבד צלחו את המכשולים הביורוקרטיים וצילמו במקום זמן קצר לאחר האסון, אחד מהם היה במאי צוות "האולפן האוקראיני לסרטי תעודה" ולדימיר שבצ'נקו. ב-14 במאי 1986, הם החלו לצלם בתחנה ובילו את מאה הימים הבאים עם כבאים, מהנדסי חשמל, אנשי צבא ומהנדסי תחנות כוח גרעיניות, שעבדו בטיפול בהשלכות אסון צ'רנוביל, תוך הבנת הסכנות להן נחשפו. חלקם צייתו לפקודות, לאחרים לא הייתה ברירה, אך רק יוצרי הסרט הגיעו מרצונם החופשי. יתר על כן, שבצ'נקו עבר מחסום של חסמים ביורוקרטיים רבים אך הכרחיים כדי להגיע למוקד האסון. כבר במחלקה בבית החולים, לאחר שקיבל מנה גדולה של קרינה, כתב הבמאי ביומנו: "אם מישהו יגיד לי שאם לא הייתי מטפס, הייתי עם הריאות, אני מיד אענה: עדיף בלי ריאה, כמו כמה, בלי כבוד."
הצילומים בוצעו ברציפות באזורים המסוכנים ביותר, בהם שברי גרפיט עדיין עישנו מתחת לרגליהם. בסך הכל נלקחו צילומים באורך עשרים אלף מטרים של פילם. הצילומים שצולמו ממסוק מעל הכור שנהרס מוארים על ידי קרינה והפילם נדחה. אבל הבמאי שם צילומים עם תאורה בעריכה ועל המסך הם מופיעים תחת המכות התכופות של מונה הגייגר.
כל מה שקשור לצ'רנוביל סונן בקפידה על ידי הרשויות: כל חומרי ההדפסה, האודיו, הצילום והווידאו נאלצו לעבור דרך קבוצת מומחים בין מחלקתית שנועדה במיוחד, שכללה נציגים של 33 משרדים ומחלקות ממשלתיות. לאחר מכן נאלצו הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית, הפוליטביורו ומועצת הקולנוע הממלכתית לתת את רשותם. גופי המדינה קיוו שהיוצרים הסובייטים יהללו את עבודתם ההירואית של המפרקים והנהגתם, אשר מכוונת אותם בדרך ההישג. הבמאי הגן על הזכות להשקפה כנה, כי ביחס לאנשים שעבדו ומתו שם, בתחנת הכוח הגרעינית בצ'רנוביל, עמדה אחרת תהיה פשע. כתוצאה ממאבק ממושך, הסרט כן יצא לאקרנים.
הסרט, שנרכש מאוחר יותר להפצה על ידי 132 מדינות, זכה בפרסים בתשעה פסטיבלי קולנוע בינלאומיים ונכנס להיסטוריה של עיתונאות הקולנוע האוקראינית והעולמית של המאה העשרים. היוצר מת מחלת קרינה רק חודש לאחר הקרנת הבכורה של הסרט.
צופי ערוץ "1+1" האוקראיני, נחשפו לראשונה לגרסה אוקראינית של הסרט, שדובבה לאוקראינית על ידי השחקן אנדריי פודובינסקי.
פרסים

1986 - מדליית זהב על שם דובז'נקו (מוסקבה)
1987 - פרס הזהב לכבוד ותעודה של פסטיבל הקולנוע הבינלאומי ה-15 (מוסקבה)
1987 - פרס הפנינה השחורה של הים התיכון בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי באי פנטלריה (איטליה)
1987 - פרס מיוחד של פסטיבל הקולנוע התיעודי הבינלאומי בקרקוב (פולין)
1987 - פרס מיוחד של פסטיבל הקולנוע הכללי של האיחוד "מסירות נפש" (טביליסי)
1988 - פרס ברית המועצות: ו. שבצ'נקו (לאחר מותו), ו. קריפצ'נקו, ו. טרנצ'נקו
1989 - פרס ניקה בקטגוריית הצילום הטוב ביותר בסרט תיעודי: ו. שבצ'נקו (לאחר מותו), ו. קריפצ'נקו, ו. טרנצ'נקו.
בנוסף, בשנת 1987 הקים האיגוד הבינלאומי לקולנוע מדעי את פרס ולדימיר שבצ'נקו. בשנת 1991, הסרט נכלל במסמכי הקולנוע הייחודיים של קרן הארכיון הלאומית של אוקראינה והועבר לאחסון בארכיון הסרטים והתצלומים של אוקראינה.
קאתלין נורד

קאתלין נורד (בגרמנית: Kathleen Nord;‏ 26 בדצמבר 1965 - 24 בפברואר 2022) הייתה שחיינית ממזרח גרמניה. אלופה אולימפית ואלופת עולם. התמחתה בסגנון פרפר וסגנון מעורב אישי.
ביוגרפיה

קאתלין נורד נולדה במגדבורג, סקסוניה-אנהלט שבגרמניה. נורד החלה לשחות בגיל 6. בגיל 9 היא אובחנה ככישרון ספורטיבי בשחייה על ידי משרד הספורט של מזרח גרמניה ונשלחה לפנימיה, שם התאמנה.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בגואיאקיל, אקוודור בשנת 1982, בתחרות הבינלאומית הראשונה שלה זכתה נורד במדליית כסף במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:43.51 דקות אחרי בת ארצה פטרה שניידר שקבעה שיא עולם חדש בתוצאה של 4:36.10 דקות ולפני שיאנית העולם הקודמת טרייסי קולקינס מארצות הברית (4:44.64 דקות).
ביוגרפיה > אלופת אירופה

באליפות אירופה בשחייה שנערכה ברומא, איטליה 1983 זכתה נורד במדליית זהב במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:39.95 דקות ובמדליית כסף במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:15.55 דקות.
נורד נכללה בנבחרת השחייה האולימפית של ארצה לאולימפיאדת לוס אנג'לס (1984). היא הייתה מוכנה היטב גופנית ומנטלית למשחקים, אך בשל החרם הסובייטי היא לא השתתפה בהם.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בסופיה, בולגריה בשנת 1985 זכתה נורד בשתי מדליות זהב במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:16.07 דקות ו-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:47.08 דקות.
ביוגרפיה > אלופת העולם

באליפות העולם בשחייה שנערכה במדריד, ספרד בשנת 1986 זכתה נורד בשתי מדליות, אחת מזהב ב-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:43.75 דקות ובמדליית ארד ב-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:16.05 דרות אחרי בת ארצה קריסטין אוטו (2:15.56 דקות) וילנה דנדברובה מברית המועצות (2:15.84 דקות).
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בשטרסבורג, צרפת בשנת 1987 זכתה נורד במדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:08.85 דקות ובמדליית ארד במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:44.09 דקות.
ביוגרפיה > אלופה אולימפית

באולימפיאדת סיאול (1988) זכתה נורד במדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:09.51 לפני בת ארצה בריטה וויגאנג (2:09.91) והשיאנית העולמית מארצות הברית מרי טי מאהר (2:10.80 דקות). בנוסף סיימה נורד במקום החמישי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:41.64 דקות, ראשונה סיימה ג'נט אוונס מארצות הברית (4:37.76 דקות).
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בבון, גרמניה בשנת 1989 זכתה נורד במדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:09.33 דקות וכן במדליית ארד ב-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:00.81 דקות.
לאחר נפילת חומת ברלין בשנת 1990 היא ובעלה המאמן "ביגי" מיכאל לוברג עברו לארצות הברית. היא חזרה למדינתה על מנת להשלים את לימודי המשפטים שלה אך בשנת 1992 הם בוטלו לפי הסכם בין מערב ומזרח גרמניה, לכן היא שבה לארצות הברית.
נפטרה ב-24 בפברואר 2022.
צעצוע של סיפור: הזמן שנשכח

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  סטיב פיורסל 
 הופק בידי:  גאלין סאסמן
 תסריט:  סטיב פיורסל 
 שחקנים ראשיים:  טים אלן (באז שנות-אור) טום הנקס (שריף וודי) 
 מדבבים:  טום הנקס טים אלן קריסטן שאל קווין מק'קיד
 מדבבים בעברית:  דרור קרן אלון נוימן לורן סביר ליאור זוהר אסף פריינטא
 מוזיקה:  מייקל ג'אקינו 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  פיקסאר Walt Disney Pictures
 חברה מפיצה:  חברת וולט דיסני
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה, direct-to-video 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 2 בדצמבר 2014 ישראל 2014
 משך הקרנה:  21 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט חג המולד 
 סרט קודם:  צעצוע של סיפור: ההסתבכות
 סרטים בסדרה:  צעצוע של סיפור
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
צעצוע של סיפור: הזמן שנשכח (באנגלית: Toy Story That Time Forgot) הוא סרט טלוויזיה קצר שהופק על ידי פיקסאר והופץ על ידי חברת וולט דיסני. הסרט שודר בטלוויזיה ב-2 בדצמבר 2014 לכבוד חג המולד.
תקציר העלילה

עלילת הסרט מתרחשת בתקופת החגים הנוצרית, טריקסי נורא עצובה מכיוון שבזמן המשחק בוני לא מתייחסת אליה כאל דינוזאור. מאוחר יותר בוני לוקחת את טריקסי, שריף וודי, באז שנות-אור, רקס, ואת קישוט החג המלאכית קיטי לביתו של חברה הטוב מייסון על מנת לשחק ביחד. אולם לבסוף בוני זורקת את הצעצועים אל חדר המשחקים של מייסון ומצטרפת אליו למשחק וידאו.
הצעצועים של בוני חוקרים את חדר המשחקים ומגלים שהוא נשלט בידי ה"באטלזאורים", צעצועי לחימה מגניבים שמייסון קיבל לחג המולד, והמנהיגים שלהם רפטילוס מקסימוס והכומר. טריקסי מתלהבת מהם מתקשרת איתם בתור דינוזאורית. היא ורקס הוכתרו כלוחמים, ונאלצו לקחת את וודי ובאז בתור אסירים. רפטילוס וטריקסי נהיו קרובים זה בזה אולם מתגלה שהבאטלזאורים עדיין לא שוחקו והם לא יודעים מה זה להיות צעצועים. לצערה של טריקסי הצעצועים האחרים של טריקסי הותקפו בזירה, וודי ובאז הובאו לזירת הלחימה, אולם טריקסי הגנה עליהם. הכומר גילה את השם "בוני" על רגלה של טריקסי והאשים אתה בבגידה. טריקסי ברחה ורפטילוס נאלץ לרדוף אחריה, היא מראה לו את הקופסה שלו אשר גורמת לו לכעוס.
בזירה, הכומר השתלט על הרובוט שקיבל רקס ואילץ אותו להוציא את וודי ובאז להורג. הם מבינים שהכומר פוחד ממייסון והמצב שלהם כצעצועים. כאשר מייסון מרוכז במשחקי הווידאו, הכומר שולט בבאטלזאורים ובחדר המשחקים כולו. הכומר מנסה להשמיד וודי, באז והמלאכית קיטי. בחדר השינה של מייסון, רפטילוס ניסה למנוע מטריקסי לכבות את משחק הווידאו. היא משכנעת אותו "להיכנע" לילד שלו בשביל זמן המשחק שיעשה אותו למה שהוא רוצה, ורפטילוס כיבה את המשחק. כאשר מייסון מצא את רפטילוס, בוני שיחקה איתו, דבר ששכנע את מייסון לעשות את אותו הדבר. הילדים חזרו לחדר המשחקים תוך שוודי ובאז ניצלו, הם שיחקו בבאטלזאורים ובכל יתר הצעצועים בכל מיני דברים. רפטילוס כינה את החוויה "מרהיבה".
בחזרה לחדרה של בוני, טריקסי מספרת לכל הצעצועים שהיא "הדינוזאור של בוני", והיא שמחה על כל מצב שבוני תתן לה. באותו לילה בחדרו של מייסון, רפטילוס שמח על השם שמייסון נתן על ידו וציפה לראות את טריקסי בשעת המשחקים הבאה.
מדבבים ראשיים

טום הנקס/דרור קרן - שריף וודי
טים אלן/אלון נוימן - באז שנות-אור
קריסטן שאל/לורן סביר - טריקסי, בובה בדמות טריצרטופס
קווין מק'קיד/אסף פריינטא - רפטילוס מקסימוס
סטיב פורסל/אמנון וולף - הכומר
ג'ואן קיוזאק/נועה גורן - ג'סי
טימותי דלטון/אוהד שחר - מר קיפודי
וואלאס שון/ליאור זוהר - רקס
דון ריקלס/דב רייזר - מר ראש תפוד
לורי אלן/חגית דסברג - אמא של בוני
אמילי האן/בר סביר - בוני
אר.סי. קופ/נעם פרנק - מייסון
אמה הודאק/עלמה כהן - המלאכית קיטי
הפצה

הספיישל קיבל 6.79 מיליון צופים, וזכה לביקורות אהובות מהמבקרים. בערוץ דיסני, הסרט קיבל 3.27 מיליון צופים וזכה לסדרה הנצפית ברשת באותו לילה.
קולימה (מדינה)

קולימה (ספרדית: Colima; באופן רשמי: המדינה החופשית והריבונית של קולימה, ספרדית: Estado Libre y Soberano de Colima), היא אחת מ-31 מדינות, אשר יחד עם המחוז הפדרלי, מרכיבות את 32 הגופים הפדרליים של מקסיקו. עיר הבירה שלה היא קולימה. היא ממוקמת בחוף המערבי המרכזי, הגובל באוקיינוס השקט. העיר השנייה בגודלה אחרי עיר הבירה היא מנסניו (161,420 תושבים). היא מחולקת ל-10 מחוזות.
מבחינה כלכלית, קולימה היא מדינה שאיכות החיים בה מהגבוהות ורמת האבטלה בה מהנמוכות ביחס לשאר מדינות מקסיקו.
גאוגרפיה

קולימה היא מדינה קטנה, ה-28 בגודלה במקסיקו (כ-3% משטחה של מקסיקו). היא שוכנת לחוף האוקיינוס השקט. היא מוקפת ברובה על ידי מדינת חליסקו (צפון ומערב) ובדרום היא גובלת עם מיצ'ואקאן.
צ'רנגו

ערך זה עוסק בכלי נגינה דרום אמריקאי. אם התכוונתם לסגנון מוזיקה קובני, ראו .
צ'רנגו מבוליביה
הצ'רנגו (גם: גיטרה אנדית) הוא כלי פריטה דרום-אמריקאי ממשפחת הלוּט. אורכו כ-66 ס"מ. לצ'רנגו יש מספר בתים (שריגים) הנעים בין 5 ל-18, ו-5 זוגות מיתרים.
מבנה

לפי המסורת גב הצ'רנגו נבנה משריון מיובש של ארמדילו ותיבת התהודה, הצוואר וכו' נבנו מעץ. כיום, הצ'רנגו מיוצר לרוב בצורת קערה מעץ בניסיון לחקות את צורת שריון הארמדילו. בניגוד לרוב הכלים ממשפחת הלוּט העשויים מעץ, הגוף והצוואר עשויים מגוש (בלוק) יחיד של עץ, המגולף לצורת השריון. האורך הכולל של צ'רנגו טיפוסי הוא כ-66 סנטימטר, כשאורך הצוואר הוא 37 סנטימטר.
כיוון

כיוון הצ'רנגו משתנה, שני הכיוונים הנפוצים ביותר לצ'רנגו של 5 זוגות מיתרים הם (מלמעלה למטה):
לה מינור (Am):
G (סול).
C (דו).
E (מי).
A (לה).
E (מי).
מי מינור (Em):
D (רה).
G (סול).
B (סי).
E (מי).
B (סי).
נהוג לכוון את זוג המיתרים השלישי (האמצעי) בהפרש של אוקטבה זה מזה.
אמנים המשתמשים בכלי

בין הנגנים המפורסמים בעולם שמנגנים בצ'רנגו ניתן למצוא את חיימה טורס ויהודה גלאנץ.
צ'רנגו מסורתי משריון ארמדילו
קונקיסטאדור

פדרו דה ואלדיביה מייסד את סנטיאגו דה צ'ילה
קונקיסטאדור (בספרדית ובפורטוגזית: Conquistador, מילולית: כובש) הוא כינוי לחיילים שהשתתפו בכיבושם של חלקים נרחבים מאמריקה הלטינית ושטחים אחרים באוקיינוס השקט שנכללו לבסוף בשטחה של האימפריה הספרדית או האימפריה הפורטוגזית. כיבוש זה היווה את השלב הראשון בהשתלטות האירופאים בכלל והספרדים בפרט על העולם החדש בין המאה ה-15 והמאה ה-16. תקופת הכיבוש עצמה החלה עם גילוי אמריקה בידי כריסטופר קולומבוס בשנת 1492, והסתיימה עם ייסודה של המערכת הקולוניאלית באמריקה הספרדית לקראת סוף המאה ה-16.
הכינוי עצמו, בו השתמשו כבר הקונקיסטאדורים ביחס לעצמם, מתייחס בו זמנית הן לכיבושו של העולם החדש והן כרמז להמשכיות הרקונקיסטה - המאבק הנוצרי הממושך לכיבושו מחדש של חצי האי האיברי מידי המוסלמים.
מרבית הקונקיסטאדורים היו אומנים או בעלי מקצוע כלשהו. אחדים מהם השתייכו לאצולה הנמוכה (הידלגוס) וחסרת הנכסים, אשר כיבושו של חצי האי האיברי (ומאוחר יותר כיבושו של העולם החדש) איפשר להם להיחלץ ממצוקה חומרית ולשמר את מעמדם החברתי. מבחינת מקורם הגאוגרפי בספרד, כשליש מהקונקיסטאדורים באו מאנדלוסיה, כרבע מקסטיליה וכחמישית מאקסטרמדורה. מרבית הקונקיסטאדורים היו בשנות ה-20 או ה-30 לחייהם. רובם ידעו קרוא וכתוב בצורה חלקית בלבד. בקרב הקונקיסטאדורים היו אפריקאים רבים - אנשים חופשיים ועבדים כאחד.
בין הקונקיסטאדורים הידועים היו הרנאן קורטס, פרנסיסקו פיסארו, פדרו דה אלוואראדו, לוקאס וסקס דה איילון, חואן רודריגס קבריו ופדרו דה ואלדיביה.
קונפיגורציה מולקולרית

הקונפיגורציה של מולקולה היא הגאומטריה הקבועה שלה, תוצאה של הסידור המרחבי של הקשרים הכימיים. מולקולות בעלות קבוצת אטומים וקשרים זהה (אילו אטומים קשורים אחד לשני), אך סידור קשרים שונה (סדר הקשרים על אותו אטום), הם סטריאואיזומרים. הקונפיגורציה שונה מקונפורמציה, הצורה הרגעית של המולקולה, אותה ניתן לשנות על ידי סיבוב קשרים. שינוי הקונפיגורציה דורש שבירת קשרים ויצירתם מחדש, בסדר אחר.
קאי סיגבאן

| --- | --- |

קאי סיגבאן ב-1981
 לידה:  20 באפריל 1918 לונד, שוודיה 
 פטירה:  20 ביולי 2007 (בגיל 89) Ängelholm, שוודיה 
 שם לידה:  Kai Manne Börje Siegbahn 
 ענף מדעי:  פיזיקה
 מקום מגורים:  שוודיה
 מקום קבורה:  בית הקברות הישן של אופסלה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אופסלה  אוניברסיטת סטוקהולם 
 מוסדות:  המכון המלכותי לטכנולוגיה  אוניברסיטת אופסלה 
 תלמידי דוקטורט:  Ewert Bengtsson 
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לפיזיקה (1981)  פרס ביורקן (1977)  מדליית טורברן ברגמן (1979)  פרס סיקסטן היימן (1971)  פרס ביורקן (1955) 
 צאצאים:  Per Siegbahn, Hans Siegbahn 
 תרומות עיקריות
 ספקטרוסקופית אלקטרונים ברזולוציה גבוהה
 
קאי מאנה סיגבאן (בשוודית: Kai Manne Börje Siegbahn;‏ 20 באפריל 1918 – 20 ביולי 2007) היה פיזיקאי שוודי, שזכה בפרס נובל לפיזיקה לשנת 1981 על תרומתו לפיתוח ספקטרוסקופיית אלקטרונים ברזולוציה גבוהה. אביו הוא מאנה סיגבאן שזכה אף הוא בפרס נובל לפיזיקה לשנת 1924.
חייו

סיגבאן נולד בעיר לונד שבשוודיה. בשנת 1944 הוא קיבל את תואר הדוקטור באוניברסיטת סטוקהולם. היה פרופסור במכון השוודי המלכותי לטכנולוגיה בשנים 1951–1954 ולאחר מכן פרופסור לפיזיקה ניסויית באוניברסיטת אופסלה בשנים 1954–1984, באותו תפקיד בו החזיק אביו בעבר.
זכה בפרס נובל על פיתוח שיטה של ספקטרוסקופיית קרני איקס פוטואלקטרונית (XPS), אותה כינה ספקטרוסקופיית אלקטרונים לאנליזה כימית (ESCA, כיום הגדרה זו הורחבה גם לשיטות נוספות כגון ספקטרוסקופיית אלקטרוני אוז'ה). היה פעיל כמדען במעבדת אנגסטרום באוניברסיטת אופסלה, עד מותו ב-2007.
קונקורדיה זאגרב

קונקורדיה זאגרב (HŠK Concordia) היה מועדון כדורגל מפואר בממלכת יוגוסלביה של תחילת המאה ה-20 בשטחי קרואטיה של ימינו.
קבוצת קונקורדיה זאגרב, שהוקמה תחילה בשם "סרדינשקולסקי שפורטסקי קלאב", הוקמה בשנת 1911 בזאגרב.  מאוחר יותר, שונה שמו של המועדון ל"קונקורדיה שפורטקי קלאב".  עד לסופה של מלחמת העולם הראשונה, ערכה הקבוצה משחקים רבים, הן בשטחי קרואטיה והן מחוצה לה.  לאחר המלחמה, אוחד המועדון עם המועדון השכן ה.ש.ק. ויקטוריה להקמת "קונקודיה-ויקטוריה זאגרב" (שם שלא האריך ימים ושונה במהרה לאחר מכן לקונקורדיה זאגרב).
אחד המעשים הראשונים והחשובים שעשה המועדון, הוא הקמת אצטדיון לקבוצת הכדורגל (כיום אצטדיון קראניצ'ביצ'בה), אז האצטדיון הגדול ביותר בזאגרב.  השלמת בניית האצטדיון נגמרה ב-1921.
למעט כדורגל, היו במועדון גם מחלקות אתלטיקה, סקי, הוקי שדה וטניס שולחן.
בין השחקנים ששיחקו במועדון לאורך השנים, ניתן למנות את איוון בולשביץ', פראניו גלאזר, סלאבקו בדה, ויקטור אייבק, סטפן ורבנצ'יץ' וברנקו פלשה.
תארים

אליפות הליגה היוגוסלבית הבכירה
1930, 1932
הליגה הקרואטית הבכירה
1942
הגביע הקרואטי
סגנית: 1941
צבי הרש רוזנבוים

| --- | --- |
 לידה:  ה'תקנ"ה טליקה, הונגריה
 פטירה:  חנוכה בערך ה'תקפ"ט ביצ'קה, הונגריה
 מקום קבורה:  ביצ'קה, הונגריה
 מדינה:  הונגריה
 השכלה:  ישיבת פרשבורג
 מקום מגורים:  טליקה; ביצ'קה
 מקום פעילות:  ביצ'קה
 תקופת הפעילות:  ה'תקפ"ה – בערך ה'תקפ"ט
 רבותיו:  החתם סופר
 מספר צאצאים:  3
 
הרב צבי הרש רוזנבוים (ה'תקנ"ה – חנוכה בערך ה'תקפ"ט) היה רב הונגרי, רבה של ביצ'קה.
ביוגרפיה

נולד בשנת ה'תקנ"ה, ככל הנראה בטליקה, לרב משה נחום רוזנבוים, רבן של מספר קהילות בהונגריה. על פי מסורת המשפחה, למד בישיבת פרשבורג אצל החתם סופר.
בשנת ה'תק"ף התגורר בטליקה שם נולדה לו מאשתו מרים לאה, בתו הראשונה דבורה בילא פישר, מאשתו מרים לאה. בשנת ה'תקפ"ה מונה לרבה של ביצ'קה. בתקופת רבנותו החלו לבנות בית כנסת חדש במקום. בשנת ה'תקפ"ט הוא פנה לחתם סופר עקב חילוקי דעות במכירת המקומות בבית הכנסת.
נקבר בחג החנוכה, בערך בשנת ה'תקפ"ט ונקבר בביצ'קה. על אף מאמצי נינו הרב נחום הירש, ששיקם את בית העלמין בביצ'קה, לא נמצא מקום קבורתו.
משפחתו

על פי מסורת המשפחה, צאצא של הרב אדם בעל שם. צאצא למהר"ל מפראג, של הרב מנחם נחום מצ'רנוביל, מייסד חסידות צ'רנוביל, של הרב גרשון אשכנזי, רבה של וינה, של הרב מנחם מנדל קרוכמל, של מהר"י וייל, מהר"ם מרוטנבורג, רבי יהודה החסיד, רש"י ועוד.
שני אחיו הגדולים הם הרב עמרם רוזנבוים והרב אברהם ישראל בצלאל רוזנבוים.
לאחר פטירתו, אלמנתו נישאה לרב הרש שטיינר.
לרב רוזנבוים 3 ילדים מאשתו מרים לאה. שני בנים ובת אחת:
דבורה בילא (ה'תק"ף – י"ג בשבט ה'תרמ"ה, ינואר 1885) – אשתו של הרב עקיבא פישר, רבה של טט. ילדיהם הם הרב עמרם פישר והרב צבי פישר
הרב אבא חייא הירש (ה'תקפ"א – כ"ח באלול ה'תרנ"ג, ספטמבר 1893) היה רבה של סרד
הרב יחזקאל רוזנבוים-שטיינר
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8  עקיבא בן מרדכי ליב פישר, עטרת עקיבא, באתר אוצר החכמה
1 2  לעפפלער סג"ל, זכרון אבות, באתר אוצר החכמה
↑  ישכר בעריש גרינפלד - שמעון הירשלער, משפחת השמעוני, באתר אוצר החכמה
פרשת גל בק

"כולנו גל בק" - מחאה שקטה בצומת התאונה - 18 ביולי 2015
"הנהגת לדין!!!" - מחאה שקטה בצומת התאונה, 18 ביולי 2015
מאות אזרחים במחאה השקטה, 18 ביולי 2015
פרשת גל בק עוסקת בתאונת דרכים שהתרחשה בשנת 2005 בתל אביב, ובה נהרג הנער גל בק, לאחר שמכוניתה של הנהגת שני פלטי פגעה בקטנוע עליו רכב. תיק החקירה נסגר ב-2005. כעשור לאחר מכן עלו טענות לאי-סדרים בחקירת התאונה. לאחר בדיקה מחודשת החליט פרקליט המדינה, שי ניצן, בינואר 2016 שלא להגיש כתב אישום נגד הנהגת הפוגעת.
התאונה, החקירה הראשונה וסגירת התיק בפרקליטות

ב-9 ביולי 2005, לפנות בוקר, נפגע למוות רוכב הקטנוע גל בק, בן 16, בעת פנייה שמאלה בצומת הרחובות שדרות קק"ל, חיים לבנון ורקנאטי בתל אביב. הוא נפגע ממכונית "פולקסווגן גולף", שחצתה את הצומת והתנגשה בו בעוצמה. במכונית נהגה שני פלטי, בת 19. הערכת המשטרה הייתה שלפחות אחד הנהגים לא ציית לרמזור אדום.
במסגרת חקירת התאונה על ידי המשטרה נגבתה עדות מהנהגת הדורסת, שני פלטי ומעדי ראייה נוספים וביניהם, אושרת אלקובי, נהגת מונית, העדה הראשונה, שלדבריה עמדה בצומת, ברחוב רקנאטי בסמוך לגל בק ולחברו. על פי עדות נהגת המונית חצתה הנהגת את הצומת באור ירוק. נהגת המונית סיפרה שגל בק וחברו נכנסו ועמדו בתוך הצומת לפני שהתחלף הרמזור וגל בק דיבר עם חברו ולאחר מכן התחיל לנסוע באור אדום. עדים נוספים, שנחקרו על ידי המשטרה באותו ערב, אישרו שגל בק וחברו נכנסו לצומת באור אדום או צהוב-אדום ורק חברו טען שהם נכנסו לצומת בירוק. פלטי טענה כי נהגה במהירות של 40–50 קמ"ש, ובלמה כשהבחינה בקטנוע, אולם הבוחן המשטרתי העריך כי עוצמת הפגיעה מעידה על מהירות של 87 קמ"ש לפחות. כמו כן, לא נמצאו סימני בלימה בזירת התאונה. המשטרה המליצה להעמיד לדין את הנהגת, שיוצגה על ידי עו"ד שמעון מזרחי, אך כעבור כשבועיים החליטה פרקליטות המדינה לסגור את התיק מחוסר ראיות מספיקות.