stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תחבורה ציבורית באשדוד
פיתוח עתידי > היסעים אוטונומיים

במסגרת מיזם ה-Reway, באוקטובר 2018 עיריית אשדוד חתמה על הסכם עם חברת הרכבים האוטונומיים הסינגפורית ST Engineering להפעלת מערך היסעים אוטונומי בעיר. בשלב הראשון של התוכנית שיועד ל-2020, תוכנן להיערך שאטל בן 15–20 נוסעים בעיר – כאשר על הניסויים הופקדה חברת הרובוטיקה הישראלית BWR וג'נרל מוטורס. בתחילת 2019 החברה הייתה אמורה להפעיל שירות חצי-אוטונומי, כאשר ברכבים יהיה נהג מפקח שיוכל לתפוס את השליטה בו במקרה חירום.
לקידום המיזם, הוקמה בעיר מעבדת מחקר ייעודית לתחום ההיסעים האוטונומיים (ראשונה מסוגה) בשיתוף פעולה בין העירייה לאוניברסיטת MIT ומיקרוסופט, וחברות טכנולוגיית הרכב איתוראן ומובילאיי הישראליות, שיאפשר להן להשתמש במידע שייאסף מהנסיעות בעיר. המיזם יועד, בטווח הרחוק, לתרום גם להובלת סחורות עבור נמל אשדוד. עד 2022 המיזם היה אמור להתממש, אך זה לא קרה.
ב-2020 אשדוד אירחה פיילוט של חברת "נקסאר" ונתיבי איילון לאיסוף מידע אודות תנועת הרכבים בעיר.
פיתוח עתידי > היסעים אוטונומיים > מרכז הניסויים הארצי לתחבורה חכמה

ב-2020 הכריזה חברת "נתיבי איילון" כי היא מעוניינת להקים מרכז ניסוי לרכבים אוטונומיים בעיר – "מרכז הניסויים הארצי לתחבורה חכמה" בשיתוף נתיבי איילון ופולקסווגן. המרכז של נתיבי איילון הוקם בדצמבר 2020, נמצא ברחוב הנפט בחלקו הצפוני-מזרחי של אזור התעשייה בעיר.
באוקטובר 2021, במסגרת הניסויים במרכז על רכבת חשמלית על גלגלים, הכלאה של רכבת קלה ואוטובוס תוצרת CRRC הסינית, הודיע ראש העירייה לסרי כי רכבת מסוג זה תצטרף למערך ההיסעים של אלקטרה-אפיקים של ה-Reway, ותפעל לצד האוטובוסים החשמליים. לבסוף זה לא התממש עם חנוכת המיזם בתחילת 2022.
במרץ 2023, הודיע משרד התחבורה כי עדיין בכוונתו להקים מרכז ניסוי לרכבים אוטונומיים בעיר.
ביאורים

↑  המכונית האפורה (בהשגחת נהג), האופנוע והמכונית הלבנה – כולם אוטונומיים. המכונית האפורה "החליטה" להתנגש במכונית מאשר באופנוע.
דיאנה אנה מריה יון

דיאנה אנה מריה יון (ברומנית: Diana Ana Maria Ion; נולדה ב-27 בנובמבר 2000) היא אתלטית רומנייה, סגנית אלופת אירופה באולם (אפלדורן 2025) בקפיצה משולשת.
ביוגרפיה > 2023

באליפות העולם שנערכה בבודפשט שבהונגריה באוגוסט סיימה במקום 22 בקפיצה משולשת בתוצאה של 13.66 מטר.
ביוגרפיה > 2024

באליפות העולם באולם שנערכה בגלאזגו שבממלכה המאוחדת במרץ סיימה במקום תשיעי בקפיצה משולשת בתוצאה של 13.73 מטר.
באליפות אירופה שנערכה ברומא שבאיטליה ביוני סיימה במקום חמישי בקפיצה משולשת בשיא אישי חדש של 14.23 מטר.
באולימפיאדת פריז שנערכה באוגוסט סיימה במקום 13 בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.03 מטר.
ביוגרפיה > 2025 > סגנית אלופת אירופה באולם

באליפות אירופה באולם שנערכה באפלדורן שבהולנד במרץ זכתה במדליית כסף בקפיצה משולשת בשיא אישי חדש של 14.31 מטר, אחרי אנה פלטיירו מספרד (14.37 מטר) ולפני סני סלמינן מפינלנד (13.99 מטר).
שיאים אישיים > אצטדיון

קפיצה משולשת: 14.23 מטר (2024)
שיאים אישיים > אולם

קפיצה משולשת: 14.31 מטר (2025)
דוד קוניו

| --- | --- |

דוד ואיתן קוניו מתוך הסרט "הנוער"
 לידה:  21 במאי 1990 (בן 34) 
 מדינה:  ישראל 
 
דוד קוניו (נולד ב-21 במאי 1990) הוא הנדסאי חשמל ושחקן ישראלי. דוד נחטף לרצועת עזה במהלך הטבח בניר עוז, במתקפת הפתע על ישראל ב-7 באוקטובר 2023.
ביוגרפיה

דוד קוניו נולד לסילביה ולואיס קוניו, זוג ממוצא ארגנטינאי. הוא גדל בניר עוז. יש לו אח תאום בשם איתן ואח קטן בשם אריאל.
ב-2013 דוד והאח התאום שלו איתן השתתפו בסרט "הנוער", הסרט זכה להצלחה.
החטיפה לעזה

ביום 7 באוקטובר 2023 דוד ואשתו ושתי הבנות שלו נחטפו, וגם אחיו אריאל נחטף עם בת זוגו ארבל יהוד.
ב-27 בנובמבר 2023 שוחררו אשתו שרון ושתי הבנות שלו לישראל במסגרת עסקת שחרור החטופים.
החטיפה לעזה > מאמצים לשחררו

בינואר 2025 אשתו פנתה בערבית לחמאס וביקשה שיעבירו לה אות חיים בנוגע לדוד.
בפברואר פסטיבל הקולנוע בברלין ה-75 הוצג הסרט מכתב לדוד של הבמאי תום שובל (שהוא גם הבמאי של הנוער), ותמונותיהם של דוד ואריאל הוצגו על ידי יוצרי הסרט כשצעדו על השטיח האדום.
ב-17 בפברואר קיבלה משפחתו של דוד אות חיים ממנו.
הערות שוליים

↑  איתמר אייכנר, דניאל אדלסון, עינב חלבי, שורדת השבי פנתה בערבית לחמאס: פרסמו אות חיים של בעלי החטוף, באתר ynet, 10 בינואר 2025
↑  תמונות החטופים דוד ואריאל קוניו הוצגו בפסטיבל הסרטים בברלין, באתר ישראל היום, 16 בפברואר 2025
↑  נועם (דבול) דביר, משפחתו של דוד קוניו: התקבל ממנו אות חיים מאחד החטופים שחזרו, באתר ישראל היום, 17 בפברואר 2025
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1061427544  VIAF: 311621372   WorldCat (עם VIAF): 311621372 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הטיגריס (פרנץ מארק)

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  פרנץ מארק 
 תאריך יצירה:  1912 
 טכניקה וחומרים:  קנבס, צבע שמן 
 ממדים בס"מ
 רוחב:  101.8 ס״מ 
 גובה:  111.7 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  אקספרסיוניזם 
 מספר יצירה:  G 13320 (Lenbachhaus) 
 מיקום:  Lenbachhaus
 
הטיגריס (בגרמנית: Der Tiger) הוא ציור משנת 1912 מאת האמן הגרמני פרנץ מארק, אחד האמנים הבולטים של התנועה האקספרסיוניסטית הגרמנית ושל קבוצת הפרש הכחול. היצירה משקפת את השפעת הקוביזם והפוטוריזם על מארק ואת המעבר ביצירתו לתחושות של מתח, דינמיות ואלימות.
תיאור היצירה

במרכז הציור מופיע טיגריס גדול ממדים, שצבעיו צהוב ושחור, והוא ממוקם על סלע בתוך נוף גאומטרי המורכב מצורות קוביסטיות בגווני אדום, ירוק, סגול וכתום. הטיגריס נראה דרוך ומתוח, מבטו ממוקד במטרה בלתי נראית, ושריריו המרובעים נראים מלאי אנרגיה ומתיחות. התחושה בציור שונה מאוד מציוריו הקודמים של מארק, כמו הסוס הכחול הראשון או הפרה הצהובה, שבהם ניכרת שלווה והרמוניה. הנוף שבציור אינו טבעי או אידילי, אלא גאומטרי ודינמי, דבר המדגיש את המתח והאיום שבסצנה. צורת גופו של הטיגריס בנויה מקווים חדים וזוויות, מה שמעצים את התחושה של כוח ועוצמה רגע לפני תנועה פתאומית.
השפעות אמנותיות

הטיגריס מציג בבירור את השפעת הקוביזם של פבלו פיקאסו ופול סזאן על מארק. מארק אימץ את פירוק הצורות הגאומטריות הקוביסטי אך שילב בו צבעוניות אקספרסיוניסטית עזה ורגשית. כמו כן, ניתן לראות ביצירה השפעה של הפוטוריזם, במיוחד בשימוש בתחושה של תנועה, אנרגיה ודינמיות. השפעות אלו בולטות גם בציוריו המאוחרים יותר של מארק, כמו "איילים ביער" ו-"שני חתולים, כחול וצהוב", שם נמשכת מגמת המתח והדינמיות אך בעוצמות שונות.
פרשנות וביקורת

הטיגריס מייצג נקודת מפנה ביצירתו של מארק, בה הוא מתרחק מהתיאורים האידיאליסטיים של בעלי חיים כסמלים להרמוניה ומתחיל להציג אותם בצורה יותר ריאליסטית ואגרסיבית. הציור נתפס כמטאפורה לחוסר הוודאות והמתח של התקופה שלפני מלחמת העולם הראשונה, כאשר מארק עצמו חש באיום הקרב. יצירה זו נחשבת לאחת מהדוגמאות הבולטות לשימוש בקוביזם ככלי להגברת תחושת הרגש והדרמה, בניגוד לשימושים הפורמליסטיים יותר שנעשו בזרם זה.
הערות שוליים

1 2 3 4  Tiger by Franz Marc, Franz Marc (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  Bildindex: 42100045
בוז'ידאר סארבויוקוב

בוז'ידאר סארבויוקוב (בבולגרית: Божидар Саръбоюков; נולד ב-6 באוגוסט 2004) הוא אתלט בולגרי, אלוף אירופה באולם (אפלדורן 2025) בקפיצה לרוחק.
ביוגרפיה

סארבויוקוב נולד בחארמאנלי שבבולגריה.
ביוגרפיה > 2022 > סגן אלוף עולם עד גיל 20

באליפות העולם עד גיל 20 שנערכה בקאלי שבקולומביה באוגוסט זכה במדליית כסף בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.10 מטר. בנוסף, סיים במקום 11 בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.51 מטר.
ביוגרפיה > 2023

באליפות אירופה באולם שנערכה באיסטנבול שבטורקיה במרץ סיים במקום רביעי בקפיצה לרוחק בשיא אישי חדש של 7.97 מטר.
ביוגרפיה > 2023 > סגן אלוף אירופה עד גיל 20

באליפות אירופה עד גיל 20 שנערכה בירושלים שבישראל באוגוסט זכה בשתי מדליות כסף: בקפיצה לרוחק בשיא בולגריה עד גיל 20 חדש של 8.22 מטר, ובקפיצה משולשת בשיא אישי חדש של 16.25 מטר.
באליפות העולם שנערכה בבודפשט שבהונגריה באוגוסט סיים במקום 21 בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.74 מטר.
ביוגרפיה > 2024

באליפות העולם באולם שנערכה בגלאזגו שבממלכה המאוחדת במרץ סיים במקום 11 בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.73 מטר.
באליפות אירופה שנערכה ברומא שבאיטליה ביוני סיים במקום שישי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.08 מטר.
באולימפיאדת פריז שנערכה באוגוסט סיים במקום 14 בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.87 מטר.
ביוגרפיה > 2025 > אלוף אירופה באולם

באליפות אירופה באולם שנערכה באפלדורן שבהולנד במרץ זכה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.13 מטר, לפני מתיה פורלאני מאיטליה (8.12 מטר) ולסטר לסקיי מספרד (8.12 מטר).
שיאים אישיים > אצטדיון

קפיצה לרוחק: 8.22 מטר (2023), שיא בולגריה עד גיל 20
קפיצה משולשת: 16.25 מטר (2023)
קפיצה לגובה: 2.20 מטר (2022)
שיאים אישיים > אולם

קפיצה לרוחק: 8.19 מטר (2025)
קפיצה משולשת: 16.53 מטר (2025)
קפיצה לגובה: 2.10 מטר (2022)
פלשתים

שטחים שהיו בשליטת הפלשתים   שטחים שהיו תחת השפעה פלשתית
הפְּלִשְׁתִּים היו עם קדום שישב באזור מישור החוף הדרומי של ארץ כנען, בין המאה ה-12 לפנה"ס עד 604 לפנה"ס, אז הגלה אותם נבוכדנצר למסופוטמיה. בהקשרים מאוחרים יותר נקרא אזור מגוריהם "פלשת" (בתנ"ך מוזכרת כ"ארץ פלשתים"). מוצאם שנוי במחלוקת, אך ממצאים ארכאולוגיים מצביעים על קשרים קדומים עם התרבות היוונית המיקנית.
אטימולוגיה

השם "פלשתים" נזכר פעמים רבות במקרא. אולם הפלשתים נזכרים גם במקורות מצריים, שזמנם קודם לחיבור ספרי התנ"ך על פי המחקר. כך למשל, בפפירוס האריס א, שנכתב במצרים במאה ה-11 לפנה"ס, מופיעה רשימה של עמים פולשים (המכונים במחקר "גויי הים"), וביניהם גם עם בשם PRST ("פלשת", במצרית אין הבחנה בין ל' לבין ר'), שנהוג לזהותו עם הפלשתים.
לפי אחת ההשערות[דרוש מקור: במקרא ובחז"ל משמעות השורש פלש היא אחרת], שמם של הפלשתים נגזר מהשורש השמי פ-ל-ש, כלומר מדובר בכינוי גנאי המתאר אותם כפולשים. בתרגום השבעים הם נקראו אַלּוֹפִילָה (יוונית: ἀλλόφυλα) שמשמעותו 'זרים', דבר שמחזק השערה זו. שמם של הפלשתים בשפתם אינו ידוע, אבל ספר דברים, פרק ב', פסוק כ"ג מציג קבוצה שהשתלטה על שטחים בסביבות עזה, כ"כפתורים היוצאים מכפתור". שם נוסף שמופיע בספר שופטים ובספר שמואל לגביהם הוא כינוי הגנאי "ערלים". כינוי זה ניתן לפלשתים, משום שבניגוד לשבטי ישראל ולקבוצות מתוך עמים נוספים באזור (הכנענים, המצרים, האדומים), הפלשתים לא מלו את עורלתם. עם זאת, בספר ירמיהו, פרק ט', פסוק כ"ה, הכינוי מתייחס לכלל הנוכרים, או לגויים – במשמעות של גויי הים שבים התיכון. אפשרות אחרת היא שהשם "פלשתים" הוא שיבוש של "פלסגים", ביוונית Πελασγοί, שפירושו "אנשי האיים" (בהתאם להשערה כי מוצאם של הפלשתים מהעמים שגרו באיי הים האגאי – ר' מטה).
היסטוריה מקראית > סיפורי האבות במקרא

במקרא מוזכרים הפלשתים מספר רב של פעמים, בין השאר בסיפורי האבות ספר בראשית. אזכוריהם של הפלשתים בספר בראשית מקדימים את תקופת התיישבותם בארץ לתקופת האבות, ממקמים אותם בנגב סביב עיר בשם "גרר" ולא בשפלת החוף, מציגים אותם כחקלאים או רועי צאן ולא כלוחמים, ומעמידים בראשם מלך בעל שם שמי ("אבימלך") ולא "סרנים". רוב החוקרים סבורים שאזכוריהם של פלשתים בסיפורי האבות הם אנכרוניסטיים (סיפורים המייחסים אירועים מאוחרים יותר לתקופה קדומה).
דוגמה לאזכורים אלו: "ויגר אברהם בארץ פלשתים", או "וילך יצחק אל אבימלך מלך פלשתים גררה".
בספר בראשית העיר גרר והמלך אבימלך הם האזכורים העיקריים לפלשתים. הפלשתים כעם או קבוצה מובחנים אינם מוזכרים בהרחבה בבראשית מעבר לתיאורים אלה. ההתמקדות בספר בראשית היא יותר במפגשיהם של אברהם ויצחק עם התושבים והשליטים המקומיים, כולל אבימלך, המזוהה כמלך גרר.
זיהוי העיר 'גרר', מקומם של הפלשתים הראשונים, אינו מוחלט. מקובל לאתר את גרר מצפון לעזה, באזור שמכונה כיום נחל גרר. יהודה קיל, בפירושו דעת מקרא, כתב שאזור גרר, שבו התיישבו הפלשתים הראשונים, הוא בצפון סיני של היום, באזור השפך של נחל אל-עריש. זאת על סמך זיהוי של חמישה מקומות לאורך ואדי אל-עריש, ששמם בא מהשורש 'גרר'.
פרופסור יהושע גרינץ, במאמרו 'הפלשתים הראשונים', כתב כי היו מספר גלי הגירה של שבטים פלשתים לכנען. לטענתו, בראש הפלשתים הראשונים, בימי האבות עמד מלך, כמו 'אבימלך מלך פלשתים', אולם בימי שאול ודוד כבר עמדו 'סרנים' בראש הפלשתים. כראיה לדבריו, כבר בשירת הים נכתב "יושבי פלשת", ללא אזכור של מנהיגות כלל כדוגמת "אלופי אדום" או "אילי מואב". גרינץ (מוצאי דורות 99–129) רואה באזכורים אלה עדות להתנחלות קדומה של קבוצה אחרת שכונתה "פלשתים".
היסטוריה מקראית > ספר שופטים

הפלשתים מתוארים כאויב חוזר של בני ישראל בתקופת השופטים. בין הסיפורים שמאזכרים את הפלשתים כעם או דמויות פלשתיות ניתן למצוא את הסיפורים אודות שמשון ושמגר.
סיפורו של שמשון (שופטים יג-טז), שופט ישראלי אגדי, כרוך במפגשיו עם הפלשתים, כולל נישואיו לאישה פלשתית, דלילה, והקרבות שלו נגדם.
שמגר, אחד משופטי ישראל, מתואר כמי שהרג שש מאות פלשתים בעזרת מלמד בקר, כלי חקלאי. "וְאַחֲרָיו הָיָה, שַׁמְגַּר בֶּן-עֲנָת, וַיַּךְ אֶת-פְּלִשְׁתִּים שֵׁשׁ-מֵאוֹת אִישׁ, בְּמַלְמַד הַבָּקָר; וַיּוֹשַׁע גַּם-הוּא, אֶת-יִשְׂרָאֵל." (שופטים ג, לא)
היסטוריה מקראית > ספר שמואל

הפלשתים שבו את ארון הברית, שנחשב חפץ קדוש עבור בני ישראל. לכידת הארון הובילה לשורה של מכות וצרות עבור הפלשתים עד שהחליטו להחזירו לבני ישראל (שמואל א' פרק ד'-ז'). תחת הנהגת שמואל הנביא נאספו הפלשתים למלחמה על ישראל, והובסו בה.
המלך העיקרי הידוע בקרבותיו נגד הפלשתים הוא שאול המלך. הוא התמודד בקרבות רבים נגד הפלשתים לאורך שלטונו, כולל הקרב המפורסם במכמש והקרב האחרון בהר הגלבוע שבו נהרגו הוא ובניו (שמואל א' פרק לא', פסוקים א'-יג').
המפגש המפורסם ביותר הוא הקרב בין דוד לגוליית, בו דוד, רועה צאן צעיר, מביס את הלוחם הפלשתי הענק (שמואל א' י"ז, נ"א). כמלך, המשיך דוד לנהל מלחמות נגד הפלשתים והכניע בהצלחה את השפעתם על שטחי ישראל (שמואל ב' פרק ה', פסוקים יז'-כה').
היסטוריה מקראית > ספר מלכים

בתקופת שלמה המלך, יש פחות דגש על סכסוכים ישירים עם הפלשתים, שכן מלכותו של שלמה התאפיינה בתקופה של שלום ושגשוג יחסי.
היסטוריה מקראית > ספר דברי הימים

בדומה לספרי שמואל ומלכים, ספר דברי הימים מספר את הסכסוכים בין הפלשתים למלכי ישראל השונים, ביניהם שאול, דוד ויהורם מלך יהודה.
בדברי הימים פרק י' פסוקים א'-ו' מתואר הקרב הטרגי בין שאול לפלשתים, שהביא למותו של שאול ולמות בניו.
א וּפְלִשְׁתִּים, נִלְחֲמוּ בְיִשְׂרָאֵל; וַיָּנָס אִישׁ-יִשְׂרָאֵל מִפְּנֵי פְלִשְׁתִּים, וַיִּפְּלוּ חֲלָלִים בְּהַר גִּלְבֹּעַ. ב וַיַּדְבְּקוּ פְלִשְׁתִּים, אַחֲרֵי שָׁאוּל וְאַחֲרֵי בָנָיו; וַיַּכּוּ פְלִשְׁתִּים, אֶת-יוֹנָתָן וְאֶת-אֲבִינָדָב וְאֶת-מַלְכִּישׁוּעַ--בְּנֵי שָׁאוּל. ג וַתִּכְבַּד הַמִּלְחָמָה עַל-שָׁאוּל, וַיִּמְצָאֻהוּ הַמּוֹרִים בַּקָּשֶׁת; וַיָּחֶל, מִן-הַיּוֹרִים ד וַיֹּאמֶר שָׁאוּל אֶל-נֹשֵׂא כֵלָיו שְׁלֹף חַרְבְּךָ וְדָקְרֵנִי בָהּ, פֶּן-יָבֹאוּ הָעֲרֵלִים הָאֵלֶּה וְהִתְעַלְּלוּ-בִי, וְלֹא אָבָה נֹשֵׂא כֵלָיו, כִּי יָרֵא מְאֹד; {ס} וַיִּקַּח שָׁאוּל אֶת-הַחֶרֶב, וַיִּפֹּל עָלֶיהָ. ה וַיַּרְא נֹשֵׂא-כֵלָיו, כִּי מֵת שָׁאוּל; וַיִּפֹּל גַּם-הוּא עַל-הַחֶרֶב, וַיָּמֹת. {ס} ו וַיָּמָת שָׁאוּל וּשְׁלֹשֶׁת בָּנָיו, וְכָל-בֵּיתוֹ יַחְדָּו מֵתוּ
בדברי הימים ב' כ"א טז'-יז', מוזכר שבתקופת שלטונו של יהורם ערכו הפלשתים והערבים פשיטות על יהודה ובזזו את בית המלך, ולקחו את נשיו ובניו פרט לבנו הקטן, יהואחז. אירוע זה נתפס כעונש מאלוהים על רשעותו של יהורם.
" טז וַיָּעַר יְהוָה עַל-יְהוֹרָם, אֵת רוּחַ הַפְּלִשְׁתִּים וְהָעַרְבִים, אֲשֶׁר, עַל-יַד כּוּשִׁים. יז וַיַּעֲלוּ בִיהוּדָה, וַיִּבְקָעוּהָ, וַיִּשְׁבּוּ אֵת כָּל-הָרְכוּשׁ הַנִּמְצָא לְבֵית-הַמֶּלֶךְ, וְגַם-בָּנָיו וְנָשָׁיו; וְלֹא נִשְׁאַר-לוֹ בֵּן, כִּי אִם-יְהוֹאָחָז קְטֹן בָּנָיו. "
מוצאם של הפלשתים

מוצאם של הפלשתים לא ידוע בוודאות. בלוח העמים שבספר בראשית פרק י', נכתב שהפלשתים יצאו מ"כַּסְלֻחִים" שהם מצאצאי מצרים וחם. הפלשתים מוזכרים גם בספר עמוס, פרק ט', פסוק ז' וספר ירמיהו, פרק מ"ז, פסוק ד' כמי שמוצאם מכפתור, המזוהה עם האי כרתים. עם זאת, גם האי כרתים מוזכר במפורש כמוצאם במקום אחר במקרא: ”הוֹי, יֹשְׁבֵי חֶבֶל הַיָּם--גּוֹי כְּרֵתִים; דְּבַר-יְהוָה עֲלֵיכֶם, כְּנַעַן אֶרֶץ פְּלִשְׁתִּים” (ספר צפניה פרק ב' פסוק ה').
ממצאים ארכאולוגיים שונים מצאו קשר בין התרבות החומרית הפלשתית לתרבות המיקנית של אזור הים האגאי (וייתכן שיש אף דמיון בין כתובת פלשתית שנמצאה לכתב הליניארי). אחת ההשערות היא שמדובר בפלסגים. כיום מקובלת התאוריה כי הפלשתים היו חלק מנדידת גויי הים שפלשו לאזור מזרח הים התיכון בסוף המאה ה-13 לפנה"ס. משנהדפה פלישת גויי הים על ידי מצרים, התיישבו הפלשתים לאורך מזרח הים התיכון בערך באותה התקופה שבה יישבו הישראלים את הרי יהודה והשומרון. כך למשל פפירוס האריס א, המתאר את הישגיו הצבאיים של רעמסס השלישי, מוסר תיאור קצר של תוצאות המלחמה בגויי הים בשנה השמינית למלכותו. על פי המסופר הוביל רעמסס השלישי את גויי הים למצרים, ויישב אותם במבצרים הנקראים על שמו. בפפירוס טוען רעמסס השלישי "מיסיתי את כולם בבגדים ובתבואה מהמחסנים והמתבנים מדי שנה". יש הסבורים כי אותם מבצרים היו למעשה ערים בדרום כנען, הערים שהיו בהמשך חמש ערי פלשתים, שהן: אשקלון, אשדוד, עקרון, עזה וגת.
אם מקבלים את זיהוים של הפלשתים עם חלק מגויי הים, יש להניח כי התיישבותם של הפלשתים בארץ כנען התרחשה במהלך ימי שלטונו של רעמסס השלישי בין השנים 1180 עד 1154 לפנה"ס, בעת משבר תקופת הברונזה המאוחרת.
הפלשתים מזוהים עם העם הקרוי prst (אנ') במונומנטים המצריים. הפלשתים מוזכרים גם באונומסטיקון של אמנופה ביחד עם הת'כר והשרדנה. באונומסטיקון מוזכרות גם הערים אשקלון, אשדוד ועזה.
בכתבים אשוריים מכונה ארץ פלשתים (פלשת) "פַלַשתֻ" ו"פִלִשתֻ".
ב-2019 טען מחקר פלאוגנטי שהפלשתים הגיעו לאזור כנען במאה ה-12 לפנה"ס ומוצאם היה מאירופה (כנראה מדרום אירופה), וזאת בהסתמך על בדיקות DNA לעצמות פלשתים, שנמצאו בחפירות ארכאולוגיות באשקלון.
הפלשתים בכנען

חמש ערי הפלשתים שהוזכרו בתנ"ך היו: אשדוד, אשקלון, גת, עזה ועקרון, ביחד עם רצועת החוף של דרום מערב כנען, שהייתה בשליטה מצרית עד תום שלטון השושלת ה-19 ב-1185 לפנה"ס. על פי התיאור המקראי (ספר יהושע, פרק י"ג, פסוק ג' ומקומות נוספים בספר שופטים ובספר שמואל), חמש ערים אלה נשלטו על ידי חמשת סרני הפלשתים. הממצאים הארכאולוגיים מצביעים על ערים נוספות. החפירה הארכאולוגית בתל קסילה שבתל אביב תרמה רבות להרחבת הידע על התרבות הפלשתית.
עם חזק זה ביצע מתקפות תכופות נגד שבטי ישראל שישבו בהר ולמעשה הייתה מלחמה מתמדת בין העמים. לעיתים שלטו הפלשתים על כמה משבטי ישראל, במיוחד הדרומיים שבהם, ולעיתים הם הובסו על ידי ישראל. לשיא כוחם הגיעו הפלשתים, על פי המקרא, לקראת סוף מלכות שאול המלך, שאף נהרג עם בניו בקרב עמם בהר הגלבוע.
לפי המסופר בתנ"ך, לאחר הבסתם בידי דוד המלך, איבדו את כוחם וההיסטוריה שלהם היא של ערים עצמאיות, ולא של עם מאוחד. בשנת 604 לפנה"ס כבש והרס נבוכדנצר את ערי פלשת והגלה את תושביהן למסופוטמיה. בתקופה הפרסית שכנו בפלשת תושבים בעלי מאפייני תרבות פיניקיים, וכן קבוצות אחרות מהסביבה.
בכתובות בבליות ופרסיות מהמאות ה-6–5 לפנה"ס מוזכרים אנשים שמוצאם מערי הפלשתים המכונים אשקלונים או אשדודיים היושבים בבבל – ככל הנראה מדובר בגולים פלשתים. לאחר מכן הם כבר מפסיקים להיות מוזכרים וככל הנראה נטמעים באוכלוסייה המקומית.
לפלשתים היה מונופול ארוך על חרשות הברזל, מיומנות שהם רכשו במהלך מסע הכיבושים שלהם באנטוליה.
כתב וכתובות

מתקופת הברזל א, נמצאה כתובת פלשתית שלא פוענחה, שרישומיה מזכירים דמיון לכתב הקיפרו-בינארי שהיה נפוץ בקפריסין בתקופת הברונזה. מממצאים מאוחרים (כמו כתובת עקרון) עולה שהפלשתים אימצו את הכתב הפיניקי כפי שאומץ בממלכות ישראל ויהודה השכנות, בשינויים קלים.
בתל גמה נמצאו שני אוסטרקונים פלשתיים הנושאים רשימת שמות, הכתובים באלפבית העברי העתיק (בווריאציה מקומית), והמתוארכים סביב המאה ה־7 לפנה"ס. בנוסף נמצא חותם פלשתי הנושא את הכתובת ”לעבד-אֱלִאָב בן שִׁבְעַת עבד מִתִּתִּ בן צִדְקָא” (מִתִּתִּ מזוהה כמִתִנְתִ השני שבכתבי מלכי אשור, הוא ואביו צדקא מוזכרים בכתובות האשוריות כמלכי אשקלון).
בשנת 2005 נמצא בתל צפית (גת המקראית) אוסטרקון הנושא כתובת פרוטו-כנענית, המתוארך למאות ה־10–9 לפנה"ס.[דרושה הבהרה]
קבורה

בשנת 2016 נחשף אתר קבורה פלישתי בגן הלאומי באשקלון ובו יותר מ-160 שלדים, כלי נשק, תכשיטים ובקבוקי בושם. בית הקברות מתוארך למאות 11–8 לפנה"ס והתאפיין בקבורה בשוחות להבדיל מהקבורה הנפוצה, קבורה במערות חצובות בסלע.
ייצוג בתרבות המערב

פיליסטיניזם הוא מונח בתחומי הידע של הפילוסופיה והאסתטיקה המתאר  עמדה חברתית המצדדת באנטי-אינטלקטואליזם, מעריכה בחסר ומתעבת אומנות, יופי, רוחניות ואינטלקט. הכינוי, שהושפע מכך שהפלשתים הצטיירו כבעלי תרבות חומרית בלבד, אומץ בפי דוברי התנועה הרומנטית בגרמניה ועבר לאנגלית בתיווך מסתו של מתיו ארנולד, 'תרבות ואנרכיה'.
ייצוג בתרבות המערב > השם "פלשתינה"

השם "פלשתינה" נגזר מהשם "פלשת". המקור הקדום ביותר שיש בידינו שבו הוא מופיע, הוא ספרו של ההיסטוריון היווני הרודוטוס (המאה ה-5 לפנה"ס), שם מופיע השם ביוונית: "פַלַיְסטינה". לאחר דיכוי מרד בר כוכבא בשנת 135 לספירה, שינו הרומאים את שם הפרובינקיה "יהודה" לשם "סוריה פלשתינה". השם מופיע בכתביהם של הסופרים היוונים והרומיים ובכתביהם של אבות הכנסייה במאות הראשונות לספירה.
השם "פלשתינה" היה מיוחס לארץ ישראל שמשתי גדות נהר הירדן ונותר בשימוש בלשונות האירופיות גם בעת החדשה. לאחר סיום המנדט הבריטי והקמת מדינת ישראל, בשל אי ההבחנה בערבית ובשפות הלועזיות בין השם "פלשתינה" לגרסתו הערבית, "פלסטין", נעשה המושג בשפות הללו לבעל משמעות כפולה: הוא משמש כשמה ההיסטורי של הארץ כולה, אך גם מזוהה כיום עם היישות הערבית הלאומית שהתהוותה בה במאה ה-20.
ייצוג בתרבות המערב > באמנות

שמשון ודלילה:
שמשון ודלילה מאת פיטר פאול רובנס (1610): הציור מתאר חדר לאור נרות, שבו שמשון ישן בחיקה של דלילה, וקבוצת פלשתים בפתח מימין. רובנס מתאר את הרגע שבו, לאחר ששמשון נרדם על ברכיה של דלילה, בחור צעיר חותך את שערו של שמשון. שמשון ודלילה נמצאים בחדר חשוך, המואר ברובו בנר שמחזיקה זקנה משמאלה של דלילה. דלילה מתוארת עם כל בגדיה, אך שדיה חשופים. ידה השמאלית מונחת על כתפו הימנית של שמשון, כאשר זרועו השמאלית מונחת על רגליה. האיש שגוזר את שערו של שמשון מצליב את ידיו, כסימן לבגידה.
עיוורון שמשון מאת רמברנדט (1636): הציור מתאר כיצד שמשון לאחר שהונה על ידי דלילה, נתפס על ידי הפלשתים, שהצמידו אותו לקרקע על מנת לעקור את עיניו. הציור הוא אחד ממעטים יחסית שהציגו את הסצנה הזו בפירוט והוא בולט במיוחד בגלל השליטה המופתית של רמברנדט באור ובצל.
הקרב בין דוד וגוליית:
דוד עם ראשו של גוליית מאת קאראווג'ו (1610): הציור מתאר את דוד, שחזהו חשוף חלקית כאילו חולצת הרועה שלו נקרעה בלהט הקרב. ידו השמאלית של דוד אוחזת בשיער שממנו תלוי ראשו הערוף של גוליית. פיו של גוליית פתוח חלקית, כאילו רגע המוות היה באמצע צעקה. עיניו חסרות התנועה בוהות במעורפל מתחת לעפעפיים כבדות לעבר החלל, כאשר דם נוטף בצורה גרוטסקית מראשו המנותק.
דוד הורג את גוליית מאת פיטר פאול רובנס (1616): הציור מתאר את הרגע שבו דוד, לאחר שהפיל את הענק והשתלט על חרבו, עומד לנתק את ראשו של יריבו. שתי הדמויות המונומנטליות תופסות כמעט את כל הציור, כשברקע רק קטע מהקרב.
קרב דוד וגוליית מאת גוסטב דורה (1864) הציור מתאר את ניצחונו של דוד בקרב המפורסם בינו לבין גוליית, הציור מתרחש בעמק האלה, שם חונים בני ישראל והפלשתים משני צדי נהר. דוד של דורה מחזיק את ראשו של הענק ההרוג מעל ראשו, ויוצר בהלה בקרב הצבא הפלשתי, בהבליטו כך עד כמה הוא קטן מיריבו המת.
ראו גם

דגון
תל קסילה
קרמיקה פלשתית
גויי הים
תל טאיינאט
המוזיאון לתרבות הפלשתים ע"ש קורין ממן
לקריאה נוספת

עמיחי מזר, "תקופת הברזל א – ישראלים, פלשתים וכנענים", בתוך: מבוא לארכאולוגיה של ארץ־ישראל בתקופת המקרא, יחידה 8, תל אביב: הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, 1989.
רז קלטר, עירית ציפר, וולפגנג צוויקל, בשדה פלשתים: כני פולחן מבור גניזה ביבנה, קדמוניות מ, 2007, עמ' 89–95
פרחיה נחשוני, מקדש פלשתי בצפון-מערב הנגב, קדמוניות מב, 2009, עמ' 88–92
איתמר זינגר, ‏ראשיתה של ההתיישבות הפלשתית בארץ-ישראל וגבולה הצפוני של פלשת, קתדרה 43, מרץ 1987, עמ' 3–14, JSTOR 23400570
איציק שי, האם התקיים מנהג המילה בפלשת בתקופת הברזל II?, ארץ ישראל ל, 2011, עמ' 413–418
D. B. Redford, Egypt, Canaan and Israel in Ancient Times, Princeton University Press, 1992
Trude Dothan, Moshe Dothan, People of the Sea: The Search for the Philistines, 1992 An introduction by the archaeologists of Ashdod.
הארי אנדרסון (שחקן אמריקאי)

ערך זה עוסק בשחקן אמריקאי. אם התכוונתם לשחקן הכדורגל השוודי, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  14 באוקטובר 1952 ניופורט, רוד איילנד
 פטירה:  16 באפריל 2018 (בגיל 65) אשוויל, קרוליינה הצפונית
 שם לידה:  Harry Laverne Anderson 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  תיכון נורת' הוליווד  Buena Park High School  קולג' פלורינטון 
 תקופת הפעילות:  1978 – 16 באפריל 2018 (כ־40 שנה) 
 
אנדרסון עם אשתו הראשונה, לסלי פולק, בטקס פרסי האמי ה-39, ספטמבר 1987
הארי לאברן אנדרסון (14 באוקטובר 1952 - 16 באפריל 2018) היה שחקן, קומיקאי וקוסם אמריקאי. הוא ידוע בעיקר בזכות תפקידו כשופט הארי סטון בקומדיי המצבים בית דין לילי (1984–1992) ודייב בארי בקומדיית המצבים "עולמו של דייב"(אנ') (1993–1997).