stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קולנוע רוסי
היסטוריה > קולנוע סובייטי

אף שרוסית הייתה השפה הדומיננטית בתעשיית הקולנוע הסובייטית, הקולנוע בברית המועצות הורכב מסרטים שהופקו בארמניה הסובייטית, גאורגיה, אוקראינה הסובייטית ובהיקף קטן יותר גם בליטא הסובייטית, בלארוס הסובייטית ומולדובה הסובייטית. כל הסרטים שהופקו בשנים 1920–1987 היו כפופים לצנזורה ממשלתית וחרף הישגים משמעותיים בתחום הקולנוע והערכה רבה לפועליהם של הבמאים הסובייטים, כמו סרגיי אייזנשטיין וסרגיי בונדרצ'וק, הייתה קיימת מתיחות רבה בין היוצרים לבכירי המדינה והבמאים נדרשו לתמרן בין יצירתיות עצמאית לצנזורה ממשלתית צמודה.
בשנים הראשונות של ברית המועצות, מרבית הסרטים שהופקו היו סרטים בעלי אופי פוליטי וחברתי והסרט החשוב ביותר שנעשה באותה עת היה "אוניית הקרב פוטיומקין" בבימויו של אייזנשטיין ולא רק בשל תיאור האירועים שהובילו למהפכת 1905 אלא השימוש בטכניקת הצילום החדשנית והשימוש ב"קפיצה בחיתוך" ליצירת סיום פוליטי. סרטים ידועים אחרים היו "אם" (1926) מאת וסבולוד פודובקין ו"איש עם מצלמת סרט" (1929) מאת דז'יגה ורטוב.
ברם, עם עליית סטלין לשלטון, הריאליזם הסוציאליסטי היה למדיניות ממשלתית והשתלטה גם על כל תחום התרבות במדינה והקולנוע הסובייטי היה נתון לשליטת המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות. אחד הסרטים הפופולריים באותה תקופה היה "הקרקס" משנת 1930.
בתקופת מלחמת העולם השנייה הופקו סרטים רבים על דמויות היסטוריות ונודעו בעיקר הסרטים "אלכסנדר נבסקי" וטרילוגיית הסרטים "איוואן האיום" מאת סרגיי אייזנשטיין.
בשנות ה-50 וה-60 הופקו סרטים בעלי תקציב ענק שזכו גם להכרה בינלאומית כמו "הבלדה לחייל" שזכה בפרס באפט"א לקולנוע בתור הסרט הטוב ביותר והסרט "מלחמה ושלום" שבוים על ידי סרגיי בונדרצ'וק וזכה בפרס האוסקר לסרט הזר הטוב ביותר ובפרס גלובוס הזהב לסרט הזר הטוב ביותר ל-1968.
בשנות ה-70 הקולנוע הסובייטי ניסה את מזלו בז'אנרים חדשים ובין השאר הופק סרט המדע בדיוני "סולאריס" והתעשייה התפתחה מאוד. בשנת 1981 הסרט מוסקבה אינה מאמינה בדמעות זכה בפרס האוסקר לסרט הזר הטוב ביותר.
בתקופת הפרסטרויקה והגלאסנוסט באמצע שנות 1980 הקולנוע הסובייטי החל בהפקת סרטים בנושאים שהיו מצונזרים בעבר כמו סרטים על סמים ומיניות.
היסטוריה > לאחר התפרקות ברית המועצות

הקולנוע הרוסי שלאחר נפילת ברית המועצות היה לנועז יותר ובשנות ה-90, בהיעדר צנזורה ממשלתית הופקו סרטי קולנוע רבים שביקרו את השלטון הסובייטי כשאחד המוצלחים שבהם היה "שמש בוגדנית"
בבימויו של ניקיטה מיכאלקוב משנת 1994 וזכה בפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר. סרט ברוח דומה הופק גם על מלחמת העולם השנייה, כשהסרט "גנב" משנת 1997 גולל את קורותיה של אם לתינוק המחפשת תמיכה גברית למשק הבית ומוצאת פושע במדי צבא, הסרט גרף 6 פרסי האקדמיה הרוסית לקולנוע והיה מועמד לאוסקר וזכה בפרס מיוחד במסגרת פסטיבל הסרטים של ונציה.
סרטי קומדיות ופארודיות רבים נעשו במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 ואף שהמימון הממשלתי לקולנוע הלך וקטן התעוזה הלכה וגדלה ונוצרו סרטים עצמאיים רבים. לאחר עליית פוטין לשלטון ברוסיה בשנת 2000 גדלה מעורבות המדינה בהפקות סרטים ומימון רב החל לזרום לתעשייה, תחילה באמצעות משרד התרבות של רוסיה ולאחר מכן באמצעות הסוכנות הפדרלית לקולנוע (שהפכה לקרן הקולנוע הרוסי) שהחלה לממן סרטי קולנוע רבים.
בתי קולנוע

מ-2004 עד 2012, מספר מסכי הקולנוע ברוסיה גדל פי 3.6 ועלה על 3,000. במונחים של הכנסות מסחריות של יותר ממיליארד דולר בשנה, השוק הרוסי נמצא במקום הרביעי באירופה מאז 2009. חלקו של הקולנוע הרוסי ירד מ-22-29% (2000-2009) ותופס 13.8% (2012) משוק הסרטים במדינה. למרות הגידול בהפקת הסרטים וקצב הבנייה המוביל של בתי קולנוע בעולם, כמות הצופים בבתי הקולנוע הלכה ופחתה (2011), או גדלה מעט (2012). מצד אחד, הדבר נבע מניתוק דור הצופים בני ה-30 וה-40 בשל דומיננטיות של שוברי קופות ומצד שני, תחרות מול כלי תקשורת אחרים ועלייה בפופולריות של שירותי סטרימינג. עם זאת, עלות הכרטיסים הממוצעת הייתה יקרה יחסית.
חלק מכספי המדינה בתקציבי הסרטים העלילתיים גדל עם השנים: ב-2010 - 19%, ב-2011 - 24%, ב-2012 - 44%. בשנים 2010–2020, חלקם של הסרטים המקומיים בהפצת הסרטים הרוסית גדל מ-14% ל-30%. סרטים מוצגים ברוסיה על ידי 600 חברות, כולל 105 רשתות ו-495 בתי קולנוע עצמאיים. חברות רשת כוללות 29 רשתות פדרליות (הפועלות במספר מחוזות פדרליים), 19 אזוריות (הפועלות במספר אזורים במחוז פדרלי אחד) ו-57 מקומיות (שפועלות באזור אחד בלבד). לפי Nevafilm Research, נכון ל-1 ביולי 2016, היו 1,227 בתי קולנוע עם 4,067 מסכים ברוסיה. לעשרת המפעילים הגדולים של רשתות בתי הקולנוע היו 346 בתי קולנוע עם 1,772 מסכים, שהם 43.6% מסך המסכים. רשתות בתי הקולנוע במדינה כוללות את סינמה פארק ופורמולה קינו, סינמה סטאר, Karoprokat וקינומקס.
יום הקולנוע הרוסי

הצגת הסרטים הראשונה התקיימה באימפריה הרוסית ב-4 במאי (16) 1896 בסנקט פטרבורג בהיכל "אקווריום". ב-2 באוקטובר (15) 1908, התקיימה ההקרנה הראשונה של הסרט "האדם החופשי הנמוך ביותר" בן שמונה דקות מתוצרת רוסיה. הסרט בבימויו של ולדימיר רומשקוב (המבוסס על שיר העם הרוסי על סטנקה רזין "מאחורי האי אלמוט") פתח את עידן הקולנוע הרוסי.
ב-27 באוגוסט 1919 אימצה הממשלה (מועצת הקומיסרים העממיים של רוסיה הסובייטית) צו נוסף על הלאמה (באמצעות הפקעה חופשית) של יצירות קולנוע. מאותו יום ואילך, כל המסחר, התעשייה ובתי הקולנוע ברוסיה עברו לתחום השיפוט הישיר של קומיסירון החינוך העממי. על פי צו נשיאות הסובייט העליון של ברית המועצות מיום 1 באוקטובר 1980 "אודות חגים וימים בלתי נשכחים", הוחלט לציין את יום הקולנוע הרוסי. בשנת 1980, נקרא "יום הקולנוע הסובייטי" אך בשנת 1988 הפך ל"יום הקולנוע". במהלך שנות הפרסטרויקה החל היום להיקרא "יום הקולנוע הרוסי".
עד 2001 לא באמת היה יום לאומי, עד לרגע שבו שירות הקולנוע של משרד התרבות של הפדרציה הרוסית החליט שהקולנוע הרוסי ראוי ליום חג משלו. במאי 2002 הציע ראש איגוד הקולנוענים של רוסיה, ניקיטה מיכאלקוב, לחגוג את היום הזה ביום שישי האחרון של ספטמבר, כאשר מוענק פרס נשר הזהב של האקדמיה הלאומית למדעי ואמנויות הקולנוע של רוסיה. עם זאת, יוזמה זו לא זכתה לתמיכת השלטונות והם החליטו להמשיך ולחגוג את יום הקולנוע הרוסי ב-27 באוגוסט.
מוסדות, גופים ואולפנים

משרד התרבות של רוסיה
קרן הקולנוע הרוסי
האקדמיה הרוסית לקולנוע
האקדמיה הלאומית למדעי ואומנויות הקולנוע
האוניברסיטה לקולנוע ע"ש סרגיי גרסימוב
איגוד הקולנוענים הרוסי
התאחדות מפיקי הקולנוע והטלוויזיה של רוסיה
גילדת מבקרי הקולנוע של רוסיה
גילדת המפיקים של רוסיה
מוספילם
לנפילם
Enjoy Movies
Central Partnership
Bazelevs
Russian World Studios
אולפני הקולנוע של סברדלובסק
Non-Stop Production
אולפני T3 של ניקיטה מיכאלקוב
CTB Films
Art Pictures Studio
Comedy Club Production
אולפני אנימציה וורונז'
אולפני ההנפשה מלניצה
פרסי קולנוע ופסטיבלים

פרס ניקה
פרס נשר הזהב
פסטיבל הסרטים הבינלאומי במוסקבה (מאז 1935)
פסטיבל הקולנוע קינוטאבר, נערך בסוצ'י (מאז 1989)
קינושוק, נערך בעיר אנאפה (1992)
פסטיבל הסרטים הבינלאומי של מדינות אסיה והאוקיינוס השקט, נערך בולדיווסטוק (2003)
פנייה לאדם, פסטיבל קולנוע בינלאומי הנערך בסנקט פטרבורג (1989)
פסטיבל "מראה" על שם אנדריי טרקובסקי, שנערך באיוואנובו (2007)
חלון לאירופה, נערך בויבורג (1995)
פסטיבל סטאלקר במוסקבה (1995)
שוברי קופות

עד העשור הראשון של המאה ה-21 לא היו שוברי קופות של ממש בקולנוע הרוסי, מאז 2004 גדלה ההשקעה בהפקות קולנוע גדולות ומאז שוברי הקופות הגדולים ביותר הם סרטים כמו "צ'בורשקה" (שהכניס יותר מ-5 מיליארד רובל), "מעושר לאושר" (והמשכו "מעושר לאושר 2"), "מתקדמים למעלה" (שהכניסו יותר מ-3 מיליארד רובל), "T-34" (עם 2 מיליארד רובל הכנסות) ואחרים.
סרטים בתקציב גבוה

| # | סרט | שנה | תקציב בדולרים |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | "סוד חותם הדרקון" | 2019 | 49,168,000 |
| 2 | "שמש בוגדנית 2: המאבק" | 2011 | 45,000,000 |
| 3 | "שמש בוגדנית 2: המבצר" | 2010 | 40,000,000 |
| 4 | "האי המיושב" | 2008 | 36,000,000 |
| 5 | "הספר מסיביריה" | 1998 | 35,000,000 |
| 6 | "סטלינגרד" | 2013 | 30,000,000 |
| 7 | "על סף האלמוות" | 2022 | 27,000,000 |
| 8 | "וויי" | 2014 | 26,000,000 |
| 9 | "מטילדה" | 2017 | 25,000,000 |
| 10 | "מכת שמש" | 2014 | 24,000,000 |
| 11 | "אדמירל" | 2008 | 20,000,000 |
| 12 | "אוגוסט. השמיני" | 2012 | 19,000,000 |
| 13 | "מונגול" | 2007 | 18,000,000 |
הערות שוליים

↑  Cinema в России, Серебряные девятьсот десятые, Зоркая Н. М. (ברוסית)
↑  נוסח החלטת הממשלה (ברוסית)
↑  הנתונים מובאים מאתר Kinopoisk.ru, אתר kinobusiness.com ופורטל ekinobilet.fond-kino.ru
↑  נתונים מאתר האינטרנט kinobusiness.com
↑  Самые кассовые российские фильмы
↑  בשנת 1995 יצא לאקרנים סרט הקומדיה הרוסי "שירלי-מירלי" (Ширли-мырли) שהרוויח 2 מיליארד רובלים רוסיים, אך מומחי קולנוע רבים לא רואים בשווי ההכנסות דאז השוואה להכנסות הקולנוע של המאה ה-21 מאחר שבהמרה לדולרים סכום ההכנסות מגיע לכדי 231 אלף דולר בלבד על פי נתוני אתר Kinobusiness.ru
↑  סרטי הקולנוע מתוצרת רוסיה הרווחים ביותר באתר kinobusiness.com
↑  Императора Николая II сыграл актер, известный по откровенным ролям
תעשיין הקולנוע אלכסנדר חנז'ונקוב
סמל חברת ההפקות "חנז'ונקוב ושות'"
הסרט "הגנת סבסטופול" משנת 1911 אודות המצור על סבסטופול
סרגיי אייזנשטיין
קבוצת בורל

קבוצת בורל היא קבוצה השייכת לסיגמא-אלגברה של בורל של מרחב טופולוגי נתון. סיגמא-אלגברה זו נוצרת על ידי הקבוצות הפתוחות שבמרחב. לעיתים מגדירים סיגמא-אלגברה זו להיות נוצרת על ידי הקבוצות הקומפקטיות. באופן כללי זו אינה הגדרה שקולה, אבל במרחב מטרי ספרבילי שהוא קומפקטי מקומי שתי ההגדרות מזדהות. המונח קרוי על שמו של אמיל בורל.
בישר הממשי

הדוגמה המפורסמת ביותר היא הסיגמא-אלגברה של הישר הממשי, הנוצרת על ידי הקטעים הפתוחים.
כל קבוצה פתוחה היא קבוצת בורל.
כל קבוצה סגורה היא קבוצת בורל (סגירות תחת משלים).
כל קטע (פתוח או סגור; חצי פתוח; סופי או לא) הוא קבוצת בורל.
כל איחוד בן מנייה של קבוצות סגורות (קבוצה  F_{\sigma }) הוא קבוצת בורל.
כל חיתוך בן מנייה של קבוצות פתוחות (קבוצה  G_{\delta }) הוא קבוצת בורל.
כל איחוד או חיתוך בן-מנייה של הקבוצות לעיל גם הוא קבוצת בורל.
ניתן להגדיר את סיגמא-אלגברת בורל בישר הממשי באופן קונסטרוקטיבי באמצעות אינדוקציה טרנספיניטית. מגדירים את  B_{0} כקבוצת כל הקבוצות שהן פתוחות או סגורות. לכל סודר עוקב  \alpha +1 מגדירים את  B_{\alpha +1} כקבוצת כל האיחודים בני המנייה של איברי  B_{\alpha }, או משלימים של איחודים כאלה. לכל סודר גבולי  \gamma  מגדירים  B_{\gamma }=\bigcup _{\beta <\gamma }B_{\beta }. אלגברת בורל היא הקבוצה  B_{\omega _{1}}, כאשר  \omega _{1} הוא הסודר הקטן ביותר שאינו בן מנייה.
כל קבוצת בורל היא קבוצה מדידה לפי מידת לבג (משמע אפשר להתאים לה "אורך"). מידת לבג כשהיא מצומצמת לאלגברת בורל נקראת מידת בורל.
מהבנייה הקונסטרוקטיבית של קבוצות בורל נובע שיש  \aleph  (עוצמת הרצף) קבוצות בורל. הרבה פחות מאשר הקבוצות המדידות לבג, הכוללות את קבוצות בורל, ומהן יש  2^{\aleph }.
ראו גם

דוגמה לקבוצה מדידה לבג שאינה קבוצת בורל
הערות שוליים

↑  עוד כמה מילים על סודרים ואינדוקציה טרנספיניטית, מהומה רבה על לא דבר
רוברטו טראסאורס

רוברטו טראסאורס גיוסו (בספרדית: Roberto Trashorras Gayoso, נולד ב-28 בפברואר 1981 בראבדה שבגליסיה שבספרד) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק כקשר מרכזי. טראסאורס גדל במחלקת הנוער של ברצלונה ושיחק בקבוצת המילואים של המועדון. לאחר שנתיים בריאל מדריד ב', שיחק בקבוצות מהליגה השנייה בספרד נומנסיה, לאס פאלמס וסלטה ויגו. ב-2011 הצטרף לראיו ואיקאנו שעלתה לליגה הראשונה, שם שיחק במשך 7 שנים.
קריירה > קריירת מועדונים

טראסאורס נולד בראבדה, כפר בגליסיה. בילדותו שיחק במחלקת הנוער של ראסינג ויללבס, לפני שהצטרף למחלקת הנוער של ברצלונה ב-1995. ב-1999 קודם לקבוצת המילואים השנייה של המועדון, ברצלונה ג', ותוך זמן קצר קודם פעם נוספת, לברצלונה אתלטיק, ששיחקה בליגה השלישית. בעונתו הראשונה במדי הקבוצה, עונת 1999/2000, הופיע ב-18 משחקים. החל מהעונה הבאה הפך לשחקן קבע בהרכב הקבוצה. ב-8 באוגוסט 2001 ערך טראסאורס את הופעת הבכורה הרשמית במדי ברצלונה, כשנכנס כמחליף במשחק מוקדמות ליגת האלופות מול ויסלה קראקוב, בו ניצחה קבוצתו 4-3. את הופעת הבכורה בליגה הראשונה במדי ברצלונה ערך ב-6 באוקטובר, כמחליף בהפסד 2-1 לדפורטיבו לה קורוניה. הייתה זו הופעתו היחידה בליגה במדי ברצלונה. בגביע המלך הופיע במדי ברצלונה גם כן פעם אחת, בהפסד 1-0 לפיגרס ב-7 בנובמבר. בהמשך לא שותף במשחק נוסף של ברצלונה, ובכל עונת 2002/2003 היה בקבוצת המשנה.
בקיץ 2003 החליט טראסאורס לעזוב את ברצלונה והוא הצטרף לריאל מדריד ב', קבוצת המשנה של יריבתה הגדולה של ברצלונה, ריאל מדריד. גם בריאל מדריד ב', שהייתה בליגה השלישית, היה שחקן קבוע בהרכב, אך הוא לא זכה לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון. בעונת 2004/2005 סייע לקבוצה להעפיל לליגה השנייה, ובתום העונה עבר לנומנסיה, שהייתה גם היא בליגה השנייה. שם לא זכה לשחק בעקביות והוא השתתף ב-12 משחקים בלבד במהלך עונת 2005/2006, בהם הבקיע פעם אחת. ב-2006 חתם בלאס פאלמס, קבוצה נוספת בליגה השנייה, ובמשך שנתיים פתח בהרכבה בתדירות גבוהה, מבקיע 11 שערים ב-62 הופעות בליגה. כעבור שנתיים, ביולי 2008, הצטרף לסלטה ויגו, ששיחקה אז בליגה השנייה. בעונתו הראשונה שם הבקיע 3 שערים ב-33 משחקי ליגה. עונתו השנייה, עונת 2009/2010, הייתה שיא עבורו: ב-38 משחקים הבקיע 9 שערים. כמו כן היה שותף להגעה של סלטה ויגו לרבע גמר גביע המלך הספרדי. במשחק הראשון של רבע הגמר מול אתלטיקו מדריד הבקיע טראסאורס שער והמשחק הסתיים בתיקו 1-1, אך בגומלין הפסידה קבוצתו 1-0 והודחה מהטורניר. בעונת 2010/2011 הוסיף להיות שחקן משמעותי בהרכב סלטה.
ב-11 באוגוסט 2011 חתם טראסאורס על חוזה ל-5 שנים במדי ראיו ואיקאנו, שאך עלתה לליגה הראשונה בספרד. טראסאורס השתלב בהדרגה בקבוצה וערך הופעות כשחקן הרכב ומחליף לסירוגין בעונתו הראשונה בקבוצה. הוא הבקיע את שערו הראשון בליגה הספרדית ב-6 בנובמבר, אז ניצחה ראיו ואיקאנו את ריאל סוסיאדד 4-0. בסך הכול בעונה זו פתח ב-18 משחקים ונכנס כמחליף ב-11 משחקים, בהם הבקיע 2 שערים. בעונה זו חוותה הקבוצה קשיים ונשארה בליגה הראשונה במרחק 2 נקודות בלבד מהקו האדום. מאמן ראיו הוחלף בקיץ 2012 בפאקו חמס, שהדריך את הקבוצה לסגנון משחק התקפי, וטראסאורס מילא תפקיד חשוב בקישור הקבוצה. בעונת 2012/2013 הגיעה ראיו למקום ה-8, כשטראסאורס משתתף ב-35 משחקי ליגה לאותה עונה. בשתי העונות הבאות סיימה ראיו במרכז הטבלה, וטראסאורס המשיך לפתוח בעקביות בהרכבה.
בסוף עונת 2015/2016 ירדה ראיו ואייקאנו לליגה השנייה, וטראסאורס המשיך עם הקבוצה גם שם. בעונת 2017/2018 מיעט לשחק במדי הקבוצה, אך בכל זאת עזר לקבוצה לשוב לליגה הראשונה. באוגוסט 2018 הודיע על פרישתו ממשחק.
קריירה > קריירת נבחרות

בעודו משחק במחלקת הנוער ובקבוצת המשנה של ברצלונה, שיחק טראסאורס במספר נבחרות נוער של ספרד - עד גיל 16, 17, 18 ו-20. בנבחרת ספרד עד גיל 20 ערך הופעה אחת, במשחק ידידות ב-24 במאי 2001 נגד ארגנטינה.
טראסאורס במדי סלטה ויגו
קרחון ספלטסטוסר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית 
 קואורדינטות:  79°12′S 84°09′W﻿ / ﻿79.2°S 84.15°W﻿ / -79.2; -84.15
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון ספלטסטוסר(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון ספלטסטוסר
 
קרחון ספלטסטוסר (באנגלית: Splettstoesser Glacier) הוא קרחון בארץ אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 65 קילומטרים.
גובהו של הקרחון 664 מטרים מעל פני הים.
הקרחון מנקז את הרמה הדרומית לרמת פאונדרז, וזורם לכיוון מזרח - צפון-מזרח דרך רכס הריטג' דרומית לפסגות פאונדרז ומסיב אנדרסון ונשפך אל קרחון מינסוטה.
היסטוריה > מקור השם

שמו של הקרחון ניתן לו על ידי משלחת החקר להרי אלזוורת' מטעם אוניברסיטת מינסוטה, אשר חקרה את האזור בין השנים 1962–1961.
הקרחון נקרא על שם ג'ון פ. ספלטסטוסר (John F. Splettstoesser), גאולוג המשלחת.
לקריאה נוספת

• Charles Swithinbank, , P 123
קונכואורניס

| קונכואורניס |
| --- | --- |

תקופה
קרטיקון תחתון 125 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
תת־מחלקה:: עופות קמאים
סדרה:: Euornithiformes
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: Concornithidae
סוג:: קונכואורניס
מין:: Concornis lacustris
שם מדעי
 Concornis lacustris

קונכואורניס (שם מדעי: Concornis) הוא סוג נכחד של עוף קדום מהקבוצה אננטיאורניתים אשר חי לפני 125 מיליון שנה בתקופה קרטיקון תחתון. מאובניו נתגלו בתצורות לה הוורגוינה (אנ') שבקואנקה, ספרד ב-1992. בממצא זה התגלה שלד אחד כמעט שלם בעל סעיפי נוצות, אך חסר גולגולת וצוואר.
הקונכואורניס היה עוף קטן, מראשוני העופות המעופפים של הקרטיקון, שהיה בעל מוטת כנפיים של 34 ס"מ ומשקל של כ-70 גרם, דומה בגודלו לזרזיר. עם זאת, לא ידוע איך נראתה הגולגולת שלו והאם הייתה מצוידת בשיניים. למרות התאמתו לתעופה הוא היה בעל מספר מאפיינים יבשתיים: צפורניים גדולות על בהונותיו, כנפיים חסרות "כנפית" בקצה הזרועות וזנב בעל שובל קצר שלא היה יעיל לתעופה. עם זאת, ככל הנראה היה הקונכואורניס מסוגל לעוף והוא נחשב לעוף אמיתי.
לצד האיברומסורניס, נחשב הקונכואורניס לאחד מעתיקי העופות שהתגלו באירופה ובספרד. הוא חי בסביבה בה שלטו דינוזאורים גדולים או תנינאים וניזון מחסרי חוליות כמו חרקים או סרטנים, אותם צד סמוך לחופים.
ראו גם

אלכסורניס - מעופף קדום מאמריקה הצפונית
אאואלולאביס - עוף אשר חי באותו אזור וחי בצורה דומה
רוברט אינדיאנה

| --- | --- |

 לידה:  13 בספטמבר 1928 ניו-קאסל, ארצות הברית 
 פטירה:  19 במאי 2018 (בגיל 89) וינלהייבן, ארצות הברית 
 שם לידה:  Robert Clark 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אדינבורו  קולג' אדינבורו לאמנות  Arsenal Technical High School 
 תקופת הפעילות:  1954–1999 (כ־45 שנים) 
 תחום יצירה:  תכשיט, סצנוגרפיה, פופ ארט, אמנות, עיצוב תלבושות 
 זרם באמנות:  פופ ארט, הקצוות החדים 
 יצירות ידועות:  אהבה, Numbers 1-0 
 
"אהבה", ניו יורק.
"אהבה" (1977), אוסף מוזיאון ישראל, ירושלים.
רוברט אינדיאנה (באנגלית: Robert Indiana;‏ 13 בספטמבר 1928 - 19 במאי 2018) היה אמן אמריקאי שהיה מזוהה עם תנועת זרם הפופ ארט.
ביוגרפיה

אינדיאנה נולד כרוברט קלארק בניו-קאסל, אינדיאנה, כאשר בשנת 1954 עבר להתגורר בניו יורק והצטרף לתנועת הפופ ארט, בעודו משתמש בדימויים מובהקים מאמנות פרסומית המעורבים עם גישה אקזיסטנציאליסטית, דרך אשר הובילה אותו לכדי יצירת "פסלים פואמיים" כהגדרתו.
עבודתו של אינדיאנה לרוב מכילה אלמנטים צורניים פשוטים, בולטים ובעלי ניחוח אייקוני, כאשר לרוב מדובר במספרים או מילים קצרות כגון "אהבה", "חיבוק" ו"אוכל".
אינדיאנה עבד אף כמעצב תלבושות ותפאורה בתיאטרון, כדוגמה בהפקת האופרה של סנטה-פה, "אם כולנו", משנת 1976, המבוססת על חיה של הסופרז'יסטית סוזן ב. אנתוני.
לאחר אירועי מתקפת הטרור של ה-11 בספטמבר 2001, אינדיאנה יצר סדרת "ציורי שלום", אשר הוצגו בניו יורק בשנת 2004.
חרף הצלחתו הרבה והפיכתו לדמות מרכזית בקרב עולם האמנות העכשווית, פרש אינדיאנה לחיים הרחק מאור הזרקורים בשלב מאוחר יותר בחייו, ומאז שנת 1978 התגורר במדינת מיין.
אהבה

עבודתו הידועה ביותר של אינדיאנה היא הפסל "אהבה" (באנגלית: LOVE) המורכבת מהאימאג', כתובה באדום בתבנית מרובעת, עם האות "O" נטויה על צידה. אימאג' זה נוצר עבור כרטיס חג-מולד של המומה משנת 1964. בשלב מאוחר יותר, נישא האימאג' על-גבי בול אמריקאי בשווי 8 סנט משנת 1973, והיה לראשון מבין סדרת "בולי אהבה". גרסאות מפוסלות של האימאג' נמצאות בשדירה השישית בניו יורק, במוזיאון לאמנות של אינדיאנפוליס, במרכז הציבורי של סקוטסדייל, אריזונה, והמפורסמת שבהן ב"פארק האהבה" אשר בפילדלפיה. אינדיאנה ידוע גם בצביעת מגרש הכדורסל לשעבר של קבוצת המילווקי באקס, עם האות "M" בגדול בכל חצי של המגרש. הוא לא רשם זכויות יוצרים של האימאג' "אהבה", ולכן לא הצליח למנוע שימוש מסחרי ובלתי-מבוקר של יצירתו. ברפרודוקציה של האימאג' נעשה שימוש רב, כולל הדפסה על חולצות, פסלים, ספלים ועוד. האימאג' אף תורגם על ידי האומן ב-1977 לעברית ותורגמו גם יצירות בשפה הסינית, האיטלקית והספרדית.
האימאג' הושאל על ידי אמנים רבים מתחומים שונים, ביניהם מוזיקאים ומעצבים גרפיים, והיווה השראה לאמן מאת'יו ג'ונס בעבודת המחאה שלו נגד איידס, "DEAD"[דרוש מקור].
נפטר ב-19 במאי 2018.
רוברטו השני, דוכס פארמה

רוברטו השני, דוכס פארמה (באיטלקית: Roberto II di Borbone-Parma;‏ 7 באוגוסט 1909 - 25 בנובמבר 1974), היה הטוען לכתר דוכסות פארמה בין השנים 1959–1974.
ביוגרפיה

רוברטו נולד ב-7 באוגוסט 1909 בבאדן, לאליא, נסיך בורבון-פארמה ולמריה אנה, ארכידוכסית אוסטריה, בתם של הארכידוכס פרידריך, דוכס טשן ואיזבלה, נסיכת קרוי. הוא היה בן דודם של בוריס השלישי, מלך בולגריה, ז'אן, הדוכס הגדול של לוקסמבורג, אוטו, נסיך הכתר של אוסטריה ואנה, מלכת רומניה. בשנת 1950 מת דודו ג'וזפה, דוכס פארמה, ואביו ירש את תאריו. בשנת 1959 מת אביו, ורוברטו ירש את תאריו והפך לטוען לכתר דוכסות פארמה. ב-25 בנובמבר 1974 מת רוברטו בווינה, ומכיוון שלא היו לו ילדים ירש דודו סאווריו, נסיך בורבון-פארמה את תאריו.
רוברטו זוקו

רוברטו זוקו (באיטלקית: Roberto Succo; ‏ 3 באפריל 1962 ונציה – 23 במאי 1988 ויצ'נצה) היה רוצח סדרתי איטלקי שרצח מספר אנשים וביצע פשעים אכזריים אחרים באיטליה ובצרפת במהלך שנות השמונים.
הרציחות

זוקו ביצע את מעשה הרצח הראשון שלו ב-9 באפריל 1981, כשדקר למוות את אימו ואביו, שהיה קצין משטרה, לאחר שהם סירבו להשאיל לו את מכוניתם. לאחר מכן נמלט, החביא את גופותיהם של הוריו באמבטיה, אותה מילא במים ולימון על מנת להשהות את גילוי הרציחות ולקח את אקדח הברטה 92 המשטרתי של אביו. לאחר שזוקו נתפס, הוא נשפט, נמצא כבעל הפרעה נפשית ונידון לעשר שנות מאסר בבית חולים פסיכיאטרי ברג'ו אמיליה. בעת שהותו שם, הוא השלים את חוק לימודיו ורכש תואר ראשון במדע המדינה.
ב-15 במאי 1986, לאחר שריצה חמש שנות מאסר, זוקו נמלט מבית החולים הפסיכיאטרי. הוא חמק מהמשטרה, עזב את איטליה ונסע לצרפת ברכבת. בשנים הספורות שלאחר מכן זוקו ביצע מספר פשעים, שנעו מפריצה לאונס וכלה ברצח. בצרפת, הוא אנס ורצח שתי נערות, רצח רופא, ושני קציני משטרה שרדפו אחריו.
הוא חטף, גנב מכונית ואיים על אנשים בארבע מדינות אירופאיות לפחות. צרפת, איטליה ושווייץ החשיבו אותו לאויב הציבור מספר אחד.
ב-28 בפברואר 1988, הוא נלכד בעיר הולדתו מסטרה. ב-1 במרץ 1988, במהלך ניסיון בריחתו, הוא נפל מגג הכלא בו היה מוחזק, לאחר שניסה להימלט, לעיני קהל אקראי שנאסף ליד הכלא. הוא התאבד ב-23 במרץ 1988.
ביוגרפיות

ב-1988 ברנאר-מארי קולטס כתב את המחזה "רוברטו צוקו" (Roberto Zucco), בהשראת חייו ופשעיו של זוקו. העיתונאית הצרפתייה פסקל פרומן כתב את הספר הביוגרפי "אני הורג אותך. סיפורו האמיתי של רוברטו זוקו, רוצח בלי סיבה." (Je te tue. Histoire vraie de Roberto Succo assassin sans raison) על חייו של זוקו. הספר היווה את הבסיס לסרט הקולנוע "רוברטו זוקו" (Roberto Succo), בבימויו של סדריק קאהן. בעקבות הסרט, יצא ספרה של Froment במהדורה מחודשת תחת הכותר "רוברטו זוקו". (Roberto Succo). סרטו של קאהן מספר את סיפורו של זוקו בלי לשפוט את מעשיו.
ראו גם

ויין אדם פורד
טד בנדי
המרטש מאטלנטה
רוברטו הילברט

רוברטו יאן הילברט (בגרמנית: Roberto Jan Hilbert, נולד ב-16 באוקטובר 1984 בפורשהיים שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת המגן הימני. לזכותו של הילברט שמונה הופעות במדי נבחרת גרמניה.
קריירת מועדונים

הילברט, יליד בוואריה, גדל במספר מועדונים בוואריים, המפורסמים שבהם הם נירנברג וגרויטר פירט, ובשנת 2002 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של מועדון הספורט של העיר פויכט שבבוואריה. בשנת 2004 חזר לגרויטר פירט, הפעם לקבוצה הבוגרת, שם שיחק שתי עונות והבקיע שמונה שערים ב-60 הופעות. בשנת 2006 חתם הילברט לראשונה בבונדסליגה, כאשר עבר לשטוטגרט.
כבר בעונתו הראשונה בשטוטגרט, 2006/07, זכה הילברט עם הקבוצה באליפות הבונדסליגה, כאשר שיחק אז בעמדת הקשר הימני והיווה חלק מקישור הכולל את כריסטיאן גנטנר, פבל פארדו, סאמי ח'דירה ותומאס היצלספרגר, ולעיתים תופקד כמגן ימני על ידי המאמן ארמין פה. הילברט לא החמיץ משחק אחד באותה עונה, והבקיע שבעה שערים. בעונה זו הילברט אף הגיע לגמר הגביע הגרמני עם שטוטגרט שהחמיצה הזדמנות לזכות בדאבל כאשר הפסידה 2–3 לנירנברג. הילברט שיחק בגמר זה 90 דקות. הילברט נשאר בשטוטגרט שלוש עונות נוספות, כשבכולן היה שחקן הרכב. סך הכל הילברט הבקיע 16 שערים ב-120 הופעות במדי שטוטגרט, ובקיץ 2010 חתם בבשיקטש מליגת העל הטורקית בכדורגל.
ביוני 2010 חתם הילברט בבשיקטש, והבקיע את שערו הראשון בקבוצה נגד ה.י.ק. הלסינקי במסגרת הליגה האירופית באוגוסט 2010. בתום עונת 2010/11 זכה הילברט עם בשיקטש בגביע הטורקי, לאחר ניצחון על איסטנבול בלדייספור, במשחק שהסתיים בתוצאה 2-2 בתום 120 דקות והגיע לבעיטות הכרעה. בפנדלים בשיקטש ניצחה בתוצאה 3–4, כאשר הילברט בעט רביעי והחמיץ את הפנדל שלו, אך סימאו סברוסה הבקיע מיד לאחר מכן את הפנדל שהעניק לבשיקטש את הגביע. עונה זו הייתה פחות מוצלחת עבור הילברט ובשיקטש בליגה, כאשר הקבוצה סיימה במקום החמישי. בשתי העונות העוקבות, הילברט המשיך להיות שחקן הרכב בקבוצה, כשבעונת 2011/12 בשיקטש סיימה רביעית, ובעונת 2012/13 סיימה שלישית. בתום עונת 2012/13 עזב הילברט את בשיקטש, וחתם בבאייר לברקוזן בהעברה חופשית, לאחר שצבר 82 הופעות ליגה במדי בשיקטש, בהן הבקיע חמישה שערים.
הילברט חתם על חוזה לשנתיים בבאייר לברקוזן ביוני 2013. בלברקוזן הילברט תופקד בעמדה הגנתית יותר ממה ששיחק בשטוטגרט, אז שיחק בעמדת הקישור. בשתי עונותיו הראשונות בקבוצה, הופיע הילברט ב-39 משחקי בונדסליגה והבקיע שער אחד. בשתי העונות הללו לברקוזן סיימה במקום הרביעי והעפילה לליגת האלופות דרך הפלייאוף. ביוני 2017 שוחרר הילברט מהקבוצה עם תום חוזהו.
באוקטובר 2017 חתם הילברט כשחקן חופשי על חוזה לשתי עונות במועדון בו שיחק בעבר, גרויטר פירט מהבונדסליגה השנייה. הילברט שיחק במועדון עונה וחצי, כאשר במחצית השנייה של עונת 2018/19 השתייך לסגל המילואים של הקבוצה. בתום עונה זו פרש הילברט ממשחק פעיל.
קריירה בינלאומית

להילברט 12 הופעות במדי נבחרת גרמניה בכדורגל עד גיל 21, בהן הבקיע שלושה שערים. את הופעת הבכורה בנבחרת גרמניה ערך במרץ 2007 במשחק ידידות מול נבחרת דנמרק. להילברט שמונה הופעות במדים הלאומיים, האחרונה התקיימה בשנת 2008.
תארים

עם שטוטגרט:
אליפות הבונדסליגה: 2006/07
עם בשיקטש:
הגביע הטורקי: 2010/11