טום הרקין
ביוגרפיה > בסנאט של ארצות הברית

ב-1984 זכה הרקין במועמדות המפלגה הדמוקרטית לייצוג איווה בסנאט האמריקאי, ובבחירות הכלליות גבר על הסנאטור המכהן רוג'ר ג'פסן, בפער מפתיע בן 11.8 אחוזים. הוא נבחר מחדש בשנים 1990, 1996, 2002, ובפעם האחרונה ב-2008. הרקין ייצג את איווה בסנאט של ארצות הברית יותר מכל דמוקרטי אחר בהיסטוריה של המדינה. יתרה מכך, ב-2009 הוא עקף את ניל אדוארד סמית' ונהיה למי שייצג את איווה במשך הזמן הרב ביותר (40 שנה רצופות במצטבר) בקונגרס של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית. את כל שלושים שנותיו בסנאט העביר כסנאטור זוטר, זאת בשל הוותק של צ'אק גראסלי, שנבחר לסנאט ארבע שנים לפני הרקין. השניים ניהלו מערכת יחסים טובה למדי, חרף ההבדלים האידאולוגיים ביניהם, והוותק המשותף שלהם העניק עֹצמה והון פוליטי למדינת איווה. שותפות זו התבטאה באופן נודע כאשר נעתק קולו של גראסלי כשנאם נאום פרידה מהרקין זמן קצר טרם עזיבתו בשעה שהרקין נכנס אל מליאת הסנאט.
במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1992 התמודד הרקין למועמדות המפלגה הדמוקרטית לנשיאות כפופוליסט בתמיכת איגודי עובדים. הוא מתח ביקורת על הנשיא המכהן ג'ורג' הרברט ווקר בוש וצייר אותו כמנותק מאמריקאים בני מעמד הפועלים. הרקין היה מתמודד מוביל בראשית הבחירות המקדימות מבין כלל חמשת המתמודדים, וזכה באספות הבחירה באיווה. אחר כך הוסיף לנצח בבחירות המקדימות שהתקיימו באיידהו ובמינסוטה (הודות לסנאטור פול ולסטון שנחלץ לעזרתו), אך התדרדר בפריימריז בניו המפשייר וכפועל יוצא גם במדינות אחרות, ובסופו של דבר איבד את המועמדות למפלגה הדמוקרטית למושל ארקנסו ביל קלינטון. הרקין היה המתמודד הדמוקרטי הראשון שפרש מהמירוץ והביע תמיכה בקלינטון, מה שהוביל לטיפוח מערכת יחסים טובה במהלך נשיאותו של קלינטון.
הרקין ועמיתתו ברברה בוקסר ממרילנד היו ב-2006 הדמוקרטים היחידים בסנאט שתמכו בהצעתו של הסנאטור ראס פיינגולד מוויסקונסין לגנות את נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש. ב-16 במרץ אותה שנה הציג — ביחד עם הסנאטורים ג'ו ביידן, נורם קולמן, ביירון דורגן, ריצ'רד לוגאר וטים ג'ונסון — את "חוק אבטחת הדלקים הביולוגים". ב-11 בפברואר 2009 הביע תמיכה ב"דוקטרינת ההוגנות" של רשות התקשורת הפדרלית במהלך ריאיון לעיתונאי ביל פרס. הרקין השפיע רבות על הגדלת המימון למחקר עבור רפואה אלטרנטיבית, ותרם לייסוד "המשרד האמריקאי לרפואה אלטרנטיבית" ב-1992, שלימים נהפך ל"מרכז הלאומי לרפואה משלימה ואינטגרטיבית" (NCCIH). עם זאת, היו מי שמתחו ביקורת על מאמציו בתחום ועל תוצאות המחקר.
הרקין היה פעיל גם במאבק בהעסקת ילדים. "חוק פיתוח הסחר משנת 2000" מכיל הגנות חשובות עבור נוער בכל הנוגע להעסקת ילדים אשר נוסחו בידיו של הרקין. בראשית העשור הראשון של המאה ה-21, החלו בעיתונות דיווחים על סחר בילדים והעבדת ילדים בפרך במטעי קקאו במערב אפריקה. בתגובה, הרקין, יחד עם חבר בית הנבחרים אליוט אנגל ובתמיכת עמיתו לסנאט הרב קוהל, נתן את חסותו להסכם מרצון של דמויות מרכזיות בתעשיית הקקאו והשוקולד שנחתם בשנת 2001 ושנקרא פעמים תכופות "פרוטוקול הרקין-אנגל". מטרת הפרוטוקול הייתה להביא להתאמת דפוסי ההעסקות במערב אפריקה אל ועידה 182 של ארגון העבודה הבינלאומי. הרקין פעל רבות למאבק בייבוא מוצרים המיוצרים באמצעות העסקת ילדים.
יחסו של הרקין למדינת ישראל כסנאטור היה חיובי. הוא היה ועודנו תומך נלהב של ישראל כחבר בוועדת המשנה לפעולות חוץ של ועדת ההקצבות שאישרה הקצבת מימון צבאי לישראל בכשני מיליארד דולר אמריקני בשנה. בשנת 2010 הוא היה נבחר הציבור השלישי בהיקף גודל התרומות שהוענקו לו מוועדות פעולה פוליטיות פרו-ישראליות בסנאט. בשנת 2006 הצביע בעד "חוק הרפורמה המקיפה בהגירה" (Comprehensive Immigration Reform Act), שקידם בין היתר את הרחבת האבטחה בגבול של ארצות הברית עם מקסיקו, את הרחבת מתן הוויזות מסוג H-1B ומתן אפשרות למהגרים בלתי-חוקיים ותיקים לקבל אזרחות תחת הגבלות שונות. ב-2010 הצביע בעד ביטול המדיניות אל תשאל, אל תספר.
ב-26 בינואר 2013 הכריז הרקין כי אין בכוונתו להתמודד לתקופת כהונה שישית בבחירות 2014 לסנאט. באוגוסט 2016 הביע תמיכה במועמדותה של הילרי קלינטון לנשיאות ארצות הברית, והייתה זו הפעם הראשונה בה לקח חלק בפעילות ציבורית לאחר פרישתו מהסנאט.