stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנרי גראס א-דייה

| --- | --- |

"אנרי גראס א-דייה", איור במגילת אנתוני
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  קאראק
 צי:  הצי האנגלי
 דגל הצי:  
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  בווּליץ', דרום-מזרח לונדון
 הושקה:  13 ביוני 1514
 תקופת הפעילות:  1514 – 1553 [?] (שופצה מן היסוד ב-1536)
 אחריתה:  נהרסה בשריפה בווּליץ'באוגוסט 1553
 מיקום:  ווּליץ', דרום-מזרח לונדון
 מלחמות וקרבות:  קרב סולנט
 מידות
 תפוסה:  1000 טון
 אורך:  165 רגל (50.3 מ')
 נתונים טכניים
 גודל הצוות:  700 איש
 מספר תרנים:  4
"אַנְרִי גְּרָאס אַ-דְּיֶיה" (בצרפתית: Henri Grace à Dieu), הידועה גם בשם "גְּרֵייט הֶרִי" (Great Harry), הייתה אוניית מפרשים מלחמתית מסוג קאראק של הצי האנגלי במאה ה-16. היא הייתה בת זמנה של קאראק מפורסמת אחרת, מרי רוז, אך גדולה ממנה. לצוּר החרטום הגדול שהתנשא בחלקה הקדמי היו ארבעה סיפונים, ולצור הירכתיים – שניים. אורכה היה 165 רגל (50 מטרים), תפוסתה 1000-1500 טון ולה צוות של 700-1000 איש. מספרים כי המלך הנרי השמיני הורה על בנייתה לאחר שנתקנא ב"מייקל" (Michael) הסקוטית שהושקה ב-1511.
"גרייט הרי" נבנתה במספנה המלכותית בווּלִיץ' בשנים 1512-1514, ולאחר בניית הגוף הותקנה לשיט במספנת הצי בארית' (Erith). היא הייתה אחת האוניות הראשונות שאשנבי תותחים (gunports) נקבעו בדפנותיה. חימושה כלל עשרים תותחי ברונזה כבדים חדישים. בסך הכל הוצבו באונייה 43 תותחים כבדים ו-141 תותחים קלים סובבים (swivel guns). "גרייט הרי" הייתה האונייה הדו-סיפונית האנגלית הראשונה, ובזמן השקתה נחשבה לאוניית המלחמה הגדולה והחזקה ביותר באירופה.
עד מהרה נתברר כי לאונייה מרכז כובד גבוה מדי. היא היטלטלה מאוד בים סוער ויציבותה הרעועה השפיעה על דיוק הירי ועל ביצועיה כאוניית מלחמה. כדי לתקן ליקויים אלה פורקה ונבנתה מחדש ב-1536, באותה שנה ממש בה נבנתה מחדש גם ה"מרי רוז", וגובהה מעל קו המים הוקטן. תפוסתה לאחר השינוי עמדה על 1000 טון,  היא נשאה 151 כלי ירי מגדלים שונים, כולל 21 תותחי ברונזה, ומצבת צוותה הוקטנה ל-700-800 איש. יתרה מכך, הותקן בה מערך מעטה חדשני שכלל ארבעה תרנים ועל כל אחד שלושה מפרשים; שני התרנים הקדמיים נשאו מפרש ראשי, מפרש עילי ומפרש על־עילי רוחביים ושני התרנים האחוריים נשאו חמישה מפרשים לטיניים. מערך זה הקל על ניהוג המפרשים וחילק את המאמצים שהפעילה הרוח על גוף האונייה בצורה שווה יותר. התוצאה הייתה תוספת מהירות ויכולת תמרון, שאיפשרו לה לירות מטחי דופן כבדים ביעילות רבה משקודם. על מראה האונייה אנו יודעים ממקור אחד בלבד – איור במגילת אנתוני.
ההיסטוריה הקרבית של "אנרי גראס א-דייה" הייתה דלה למדי. היא השתתפה בקרב סולנט נגד צי פלישה צרפתי ב-1545, הקרב בו טבעה "מרי רוז". כפי הנראה מילאה בו תפקיד דיפלומטי בעיקר, כאשר הסיעה את הנרי השמיני לפגישה עם פרנסואה הראשון, מלך צרפת, בקן דה דרא דור (Camp du Drap d'Or) שבצרפת.
לאחר שעלה אדוארד השישי על כס המלוכה ב-1547 הוחלף שמה של האונייה והיא נשאה את שמו. גורלה אינו ידוע; אפשר שנשרפה ואבדה ב-1533 בווליץ', או אולי סיימה את חייה על גדת התמזה כגווה שאין בה כל חפץ.
מסורת נהוגה בצי המלכותי הבריטי להפגין נוכחות (showing the flag) בערי נמל וחוף כדי להרים את מוראל הצי. מקורה, כך אומרים, בטקס תפילה שנערך ב-1514 בברדסטו צ'פל (Bradstowe Chapel) אשר בברודסטיירס, בו נטלו חלק אנשי הצוות של "אנרי גראס א-דייה", כשאונייתם -  החדישה והגדולה ביותר בציו של המלך – עוגנת בסמוך.
לקריאה נוספת

Lincoln P. Paine (1997) Ships of the World: An Historical Encyclopedia. Houghton Mifflin.
הערות שוליים

↑  History of Erith בתוך Ideal Homes: A History of south-East London Suburbs.
↑  Lausanne, Edita. The Great Age of Sail. Somerset, Patrick Stephens, 1967. p 51.
↑  Strype, John, Ecclesiastical Memorials, vol. 3 part 1, (1822), 34,  כותב כי השריפה ארעה ב-25 באוגוסט 1553.
אפרומן

| --- | --- |

אפרומן מופיע בדייטונה ביץ', פלורידה באוקטובר 2009
 לידה:  28 ביולי 1974 (בן 50) פאלמדייל, קליפורניה, ארצות הברית
 שם לידה:  ג'וזף אדגר פורמן
 שם במה:  Afroman 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1992
 מקום לימודים:  Palmdale High School 
 עיסוק:  ראפר, מוזיקאי, פזמונאי
 סוגה:  היפ הופ
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה, גיטרה בס, תופים
 חברת תקליטים:  יוניברסל מוטאון
 afroman.com
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'וזף אדגר פורמן (באנגלית: Joseph Edgar Foreman; נולד ב-28 ביולי 1974) הידוע בשם הבמה אפרומן (Afroman) הוא ראפר ומוזיקאי אמריקאי.
אפרומן מוכר בעיקר בזכות שירו המצליח "Because I Got High" שזכה לפרסום ברחבי העולם ואף הגיע למקום הראשון במצעדי הפזמונים בבריטניה, אוסטרליה וגרמניה והיה מועמד לפרס גראמי.
דיסקוגרפיה

My Fro-losophy ‏(1998)
Because I Got High ‏(2000)
Sell Your Dope ‏(2000)
The Good Times ‏(2001)
Afroholic... The Even Better Times ‏(2004)
Jobe Bells ‏(2004)
4R020 ‏(2004)
The Hungry Hustlerz Starvation Is Motivation ‏(2004)
Drunk 'n' High ‏(2006)
A Colt 45 Christmas ‏(2006)
Waiting to Inhale ‏(2008)
Greatest Hitz Live ‏(2008)
Frobama Head of State ‏(2009)
אנרי ד'אבוביל

| --- | --- |

אנרי ד'אבוביל
 לידה:  26 במרץ 1848 מלזרב, הרפובליקה הצרפתית השנייה צרפת
 פטירה:  1 ביולי 1941 (בגיל 93) קראק, צרפת תחת כיבוש גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 מדינה:  צרפת 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית סן-סיר 
 צאצאים:  Albert-Joseph-Marie-Louis d'Aboville, Jacques d'Aboville 
 השתייכות:   צבא צרפת
 דרגה:  ז'נרל דה בריגדה
 פעולות ומבצעים
 מלחמת צרפת–פרוסיה הכיבוש הצרפתי של אלג'יריה
 עיטורים
 מפקד בלגיון הכבוד 
 
אלבר מריה אנרי ד'אבוביל (בצרפתית: Albert Marie Henri d'Aboville;‏ 26 במרץ 1848 – 1 ביולי 1941) היה ז'נרל דה בריגדה בצבא צרפת, אשר התפרסם בשל חלקו בפרשת דרייפוס. בנוסף על כך, הוא כיהן כראש עיריית קראק במשך כמעט עשרים שנה.
ביוגרפיה

ד'אבוביל נולד ב-26 במרץ 1848 בטירת שאטו דה רוביל הנמצאת בשטח הקומונה מלזרב. אביו, אוגוסט ארנסט ד'אבוביל, היה פוליטיקאי. סבו, אוגוסטין גבריאל ד'אבוביל, היה גנרל בגרנד ארמה. אנרי ד'אבוביל נרשם ב-1866 ללימודים באקדמיה הצבאית סן-סיר אותה סיים כעבור שנתיים. ב-1870 הוא לחם במלחמת צרפת–פרוסיה ובין 1871–1873 הוצב באלג'יריה.
ב-1894 הועלה לדרגת לוטננט קולונל ומונה לסגן מפקד המשרד הרביעי האחראי על ההובלה ועל מסילות הברזל. היה זה ממש עם פרוץ פרשת דרייפוס. במשרדי המטכ"ל הסתובב מסמך אשר נודע בכינוי "הבורדרו", ונכתב בידי קצין בצבא צרפת המרגל עבור הקיסרות הגרמנית. רבים ניסו לזהות למי שייך כתב היד, אולם העלו חרס. כשהובא המסמך בפני ד'אבוביל, הוא הפנה את תשומת לבו של מפקדו, קולונל פאבר (Fabre), לעובדה שסוג הידיעות המוצגות בבורדרו מעיד שהכותב עבד בכל ארבעת המשרדים של הצבא, ופירושו של דבר שהוא אחד מ"המתמחים", היינו קציני המטכ"ל שהוסמכו לא מכבר והיו חייבים לעבור תקופה בכל אחד מהמשרדים לפני ששובצו ביחידותיהם. כעת החיפוש הצטמצם מאוד. המרגל היה מוכרח להיות מתמחה אשר משתייך לאגף הארטילריה. באותה עת עבד במשרדו של פאבר קצין יהודי צעיר בשם אלפרד דרייפוס, והוא התאים בדיוק לתיאור. פאבר לא חיבב את דרייפוס ולפיכך הביא טופס בכתב ידו והשווה בינו לבין תצלום של הבורדרו. אכן נמצא דמיון רב. חוקרים מודרניים אשר השוו את כתב ידו של דרייפוס עם הבורדרו הגיעו למסקנה כי אכן יש דמיון ביניהם, אולם הוא שטחי בלבד ונובע רק מצורת הכתיבה שהייתה מקובלת אז. באותה מידה יכול היה הכתב להיות דומה להרבה כתבים אחרים. פאבר העביר את מסקנותיו הלאה, וכך פרצה פרשת דרייפוס. ד'אבוביל זומן להעיד במהלך משפט רן.
בין השנים 1912–1931 שימש ד'אבוביל כראש עיריית קראק. ב-1916 הוא הועלה לדרגת ז'נרל דה בריגדה. הוא נישא לבתו של המרקיז אמדה דה גובלו. בנו היה הגנרל לואי ד'אבוביל.
לקריאה נוספת

ז'אן דניס ברדן, פרשת דרייפוס, עם עובד, 2003.
מאיר קוטיק, פרשת דרייפוס, מלא, 1982.
הערות שוליים

↑  ברדן, עמ' 96.
↑  רצה המקרה ובדיוק באותה העת היה פאבר עסוק ברשימת הערה לא מחמיאה על דרייפוס: "קצין הלוקה בחסר, אינטליגנטי ומאוד מוכשר, אבל יהיר. אך באשר לאופיו, הגינותו, והאופן שבו הוא ממלא את חובת השירות, אינו עומד במבחנים הדרושים כדי לשרת במטה הכללי של הצבא".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  Léonore: 458
אמריציום

אָמֶרִיציוּם (גם: אָמֶרִיקְיוּם; Americium) הוא יסוד כימי מתכתי רדיואקטיבי מסדרת האקטינידים, שסמלו הכימי Am ומספרו האטומי 95. היסוד הטרנס-אורני השלישי.
מאפיינים מרכזיים

צבעו של האמריציום לבן עד כסוף, אשר דוהה במגע עם האוויר. בהשוואה לקודמיו בטבלה המחזורית, הוא רך יותר ורדיואקטיבי יותר. מצב החמצון הנפוץ ביותר שלו הוא (3+).
כיום ידועים 18 איזוטופי אמריציום; היציבים ביותר הם 243Am בעל זמן מחצית חיים של 7,370 שנים ו-241Am עם זמן מחצית חיים של 432.2 שנים. כל שאר האיזוטופים הרדיואקטיביים בעלי זמן מחצית חיים של פחות מ-51 שעות, ולרובם קטן מ-100 דקות.
שימושים

בשל היותו רדיואקטיבי מאוד ולכן מסוכן, וכן בשל היותו קשה לייצור, האמריציום איננו נפוץ בשימוש. עם זאת, יש לו שימוש בכמויות מזעריות בגלאי עשן; כמו כן, יש לו שימוש כמקור לקרינת גמא ונייטרונים.
היסטוריה

האמריציום יוצר לראשונה בשלהי שנת 1944 באוניברסיטת שיקגו על ידי צוות בראשות גלן סיבורג. הצוות הצליח לייצר את האיזוטופ 241Am על ידי הפגזת פלוטוניום בנייטרונים, באופן הבא:
\ ^{239}Pu+_{0}^{1}n\rightarrow ^{240}Pu; 

 \ ^{240}Pu+_{0}^{1}n\rightarrow ^{241}Pu\rightarrow ^{241}Am+e^{-}
את שמו קיבל האמריציום על שם היבשת אמריקה, באנלוגיה ל"שכנו" מלמעלה בטבלה המחזורית, אירופיום.
אמור טאוולס

| --- | --- |

 לידה:  24 באוקטובר 1964 (בן 59) בוסטון, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  קולג' ייל, אוניברסיטת סטנפורד, Noble and Greenough School 
 שפות היצירה:  אנגלית אמריקאית, אנגלית 
 יצירות בולטות:  ג'נטלמן במוסקבה 
 תקופת הפעילות:  מ-1989 
 amortowles.com
 
אמור טאוולס (באנגלית: Amor Towles; נולד ב-1964) הוא סופר אמריקאי. הוא ידוע בעיקר בזכות הרומנים Rules of Civility ‏(2011) וג'נטלמן במוסקבה ‏(2016).
טאוולס נולד וגדל בבוסטון שבמסצ'וסטס. הוא למד לתואר ראשון באוניברסיטת ייל וקיבל תואר שני בספרות אנגלית מאוניברסיטת סטנפורד.
בשנים 1991–2012 עבד כאיש השקעות בניו יורק.
הוא מתגורר בגרמרסי פארק, מנהטן, ניו יורק, עם אשתו, מגי, בנם ובתם.
בשנת 2024 ראה אור בעברית הספר לינקולן אקספרס, תרגמה מאנגלית אסנת הדר, מטר - הוצאה לאור.
הערות שוליים

↑  Groskop, Viv (2011-07-15). "Rules of Civility by Amor Towles – review". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2016-10-12.
↑  Taylor, Craig (2016-09-23). "A Count Becomes a Waiter in a Novel of Soviet Supremacy". The New York Times. ISSN 0362-4331. נבדק ב-2016-10-12.
↑   חן חדד, "ג'נטלמן במוסקבה": המציאות האפלה של רוסיה נותרה בחוץ, באתר הארץ, 18 באוגוסט 2024
↑  "Amor Towles". Goodreads. נבדק ב-2016-10-12.
↑  Kaufman, Joane (23 בספטמבר 2016). "Amor Towles, a Gentleman in Gramercy Park". The New York Times. נבדק ב-23 בפברואר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑   ליאת אלקיים, החלום האמריקאי, גרסת המאה ה-21, באתר הארץ, 18 ביוני 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007496284405171  PLWABN: 9810689616805606  BIBSYS: 13049065  BnF: cb16573874s (data)  CANTIC: a11509533  GND: 143776479  ISNI: 0000 0000 5067 6819  LCCN: nr91042116  LNB: 000262843  NKC: mub2017958583  NLK: KAC201301671  NTA: 332297152  SUDOC: 160470676  VIAF: 14629444   WorldCat (עם VIAF): 14629444 
ערך זה הוא קצרמרבנושא סופרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אלה ארמוני

| --- | --- |

 לידה:  14 בפברואר 1993 (בת 31) תל אביב, ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2000
 עיסוק:  משחק
 מקום לימודים:  סל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין 
 פרופיל ב-IMDb
 
אלה ארמוני (נולדה ב-14 בפברואר 1993) היא שחקנית ישראלית.
ביוגרפיה

ארמוני נולדה וגדלה בתל אביב. היא בתה של הזמרת דפנה ארמוני.
למדה בבית ספר היסודי "גבריאלי" ולאחר מכן עברה ל"בלפור" על מנת ללמוד באותה הכיתה עם אחיה התאום, עדן. היא בוגרת מגמת תיאטרון בתיכון עירוני א' לאמנויות. את שירותה בצה"ל עשתה בתיאטרון צה"ל. במסגרת שירותה, שיחקה בהצגת יחיד "חיים פעם אחת" בה היא גילמה נערה שאיבדה את בן זוגה בתאונת דרכים. עם סיום שירותה החלה ללמוד בסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין, שם סיימה את לימודיה בשנת 2017. במסגרת לימודיה גילמה את דמותה של אדלה בהצגה "בית ברנרדה אלבה", את קורנליה בהצגה "פביאן" ועוד. היא זכתה פעמיים במקום הראשון בתחרות המונולוגים עם המונולוגים "לאורה" מתוך "האב" ו"אישה" מתוך "הרמטכ"ל של סין" מאת חנוך לוין. בנוסף, זכתה במקום השני עם מונולוג מתוך הסדרה "מקוללים" בו גילמה את דמותה של יונה וולך. מלבד זאת, במהלך לימודיה הדריכה במשך שנתיים קבוצת קשישות משכונת התקווה וכתבה וביימה עבורן את ההצגה "שכונת חיימקלה" בהשראת כתביו של חנוך לוין.
ביוגרפיה > הופעותיה בקולנוע ובטלוויזיה

בשנים 2004–2006, הנחתה את התוכנית "המהדורה" בערוץ הראשון.
בשנת 2005 היא שיחקה בסדרת הטלוויזיה "זומזום", ששודרה בערוץ הילדים ב-yes.
בשנת 2006 היה תפקידה הראשון בקולנוע, כשהייתה בת 13 בלבד בסרטו של חנן פלד, "מכתבים לאמריקה", שם גילמה את דמותה של נירית. באותה השנה שיחקה גם בסרט הקולנוע "שלוש אמהות", שם גילמה את דמותה של פלורה וכן בתפקיד הראשי בסדרה הקומית "קוויקי", ששודה בערוץ 2.
בשנים 2007–2010 שיחקה בתפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה המצליחה "100 בתנ"ך" את דמותה של לילי.
בשנת 2011 שיחקה בתפקיד הראשי בסדרת הדרמה "2.3 בשבוע" בערוץ 10. שם גילמה את דמותה של ליטל, נערה אשר עוברת התעללות מינית.
באותה שנה, הנחתה את תוכנית האירוח "ניק נט" בערוץ ניקלודיאון וגם את התוכנית "היכל התהילה" בערוץ הילדים.
ב-2013, שיחקה ארמוני בתפקיד ראשי בסרט "מקובלות" את רוני לצד ג'וי ריגר שיר מורנו ועומר דרור.
בשנים 2014–2016 שיחקה בתפקיד הראשי בשתי עונותיה של סדרת הנעורים "שוברי גלים", ששודרה בערוץ הילדים ב-yes, בה היא גילמה את דמותה של "ניקו", נערה יתומה, קשוחה ומרדנית שחיה על החוף ומציירת על גלשנים. באותה שנה ארמוני השתתפה בתפקיד אורח בסדרה "משפחה שולטת".
בשנת 2016 שיחקה בסרט הקולנוע "הכל שבור ורוקד" בבימויו של נוני גפן.
בשנת 2017 שיחקה בתפקיד אורח בסדרה "להיות איתה". באותה שנה גילמה את ליליה בסרטו של שבי גביזון "געגוע".
בשנת 2019 שיחקה בסרט הקולנוע "המחשמלים" בבימויו של בועז ארמוני.
ביוגרפיה > קריירת דיבוב

במהלך השנים דיבבה ארמוני במספר הפקות. בשנת 2005 דיבבה את גילי בסדרת המונו-דרמה "גילי". בשנת 2009 דיבבה בסדרת ההנפשה "הולי הובי" לערוץ הופ!. בשנת 2010 דיבבה בסדרת ההנפשה "עאשה" את דמותה של "סיטא". בשנת 2011 תרמה את קולה לסדרות "המחליפים" ו"דינו דן" ולסרט הקולנוע "הופ ארנב".
כמו כן דיבבה בעברית את דמותה של "מקס", בקומדיית המצבים האמריקאית "החיים היפים של זאק וקודי".
בשנת 2012 תרמה את קולה לדיבוב הדמות הראשית בסדרת ההנפשה "קאי לאן", ואף ביצעה את שיר הפתיחה של הסדרה.
ביוגרפיה > קריירה בתיאטרון

במקביל לקריירה הקולנועית והטלוויזיונית, ארמוני לקחה חלק במספר מחזות ומחזות זמר.
בשנת 2000, כאשר הייתה בת 7 בלבד, שיחקה במחזמר "פוקהונטס".
בשנת 2002 שיחקה בהצגה "מניין נשים" בתיאטרון הבימה.
בשנת 2003 הייתה ילדת פסטיגל ב"פסטיגל סובב עולם".
בשנת 2004 גילמה את דמותה של יפעת בהצגה "קופסה שחורה", המבוססת על ספרו של עמוס עוז, בבימויו של חנן שניר בתיאטרון הבימה.
בשנת 2005 השתתפה במחזמר "צלילי המוסיקה", בתפקיד "גרטל", וכן במחזה "מאריקה" שהוצג בתיאטרון בית ליסין.
בשנת 2008 שיחקה במחזמר "אוליבר טוויסט" בתפקיד "בט, חברתה הקרובה של ננסי" אשר גילמה אניה בוקשטיין.
בשנת 2010 שיחקה בהצגת הילדים "זהבה ושלושת הדובים".
בשנת 2013 שיחקה את דמותה של "באנה" במחזמר "ספר הג'ונגל".
בשנת 2018 שיחקה בתפקיד הראשי בהצגה "צו הלב" של התיאטרון הארצי לילדים ונוער.
משנת 2019 משחקת בהצגה "מרלן" בתיאטרון בית ליסין בתפקיד "יפה".
חיים אישיים

ארמוני בזוגיות ומתגוררת בתל אביב.
הערות שוליים

↑  אלה ארמוני - קורות חיים
↑  עכו - החברה הכלכלית, באתר www.akkoct.co.il (ארכיון)
↑  ערוץ דיסני משיק עונות חדשות של הסדרות האהובות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010685031905171  VIAF: 35156856460849602464   WorldCat (עם VIAF): 35156856460849602464
אנדרטת הנשים האריות

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אוסף פסלים, אנדרטה 
 על שם:  מחאת רוזנשטראסה 
 כתובת:  מִיטֶה 
 מיקום:  מיטה 
 מדינה:  גרמניה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1989
 תאריך פתיחה רשמי:  1989 
 חומרי בנייה:  Rochlitzer porphyry 
 יוצר:  אינגבורג הונצינגר 
 מידות
 אורך:  1 מ' 
 גובה:  2.3 מ' 
 קואורדינטות:  52°31′16″N 13°24′18″E﻿ / ﻿52.5210717°N 13.4050723°E﻿ / 52.5210717; 13.4050723
  (למפת ברלין מוגדלת) אנדרטת הנשים האריות(למפת ברלין רגילה) אנדרטת הנשים האריות
 
אנדרטת הנשים האריות הוא שמו של פסל בגינה קטנה ברוזנשטראסה (Rosenstrasse - רחוב הוורדים) במרכז ברלין. הפסל נקרא גם בלוק הנשים (Block der Frauen), ונחנך ב-1995 כגלעד להפגנת הנשים שנודעה בכינוי מחאת רוזנשטראסה. הפסל הוא פרי יצירתה של הפסלת המזרח גרמנייה ממוצא יהודי אינגבורג הונצינגר (Hunzinger), שהייתה בשנות ה-70 לחייה כשיצרה אותו. הפסל, העשוי מאבן אדמדמה, מורכב מדמויות נשיות מפגינות ואבלות, ועליו נכתב בגרמנית: ”הכוח של התנגדות אזרחית, חוסנה של האהבה מנצחים את האלימות של הדיקטטורה; החזירו לנו את בעלינו; נשים עמדו כאן והביסו את המוות. גברים יהודים שוחררו”.
ליד האנדרטה נמצא פסל אבן של אדם יושב על ספסל ומתבונן עליה באדישות.
אשה ארית מתחננת מול בית סוהר בו כלואים הבעלים היהודים
שבירת הסורגים וזוג מחובק
הנשים המוחות נגד המעצר וילדיהן
אדם יושב על ספסל ומתבונן באדישות באנדרטה
אלה בהאט

| --- | --- |

 לידה:  7 בספטמבר 1933 אחמדאבאד, הראג' הבריטי 
 פטירה:  2 בנובמבר 2022 (בגיל 89) אחמדאבאד, הודו 
 מדינה:  הודו 
 מקום מגורים:  אחמדאבאד 
 השכלה:  אוניברסיטת גוג'ראט 
 תפקיד:  חבר ברג'יה סבהה 
 פרסים והוקרה:  פרס רמון מגסאיסאי (1977)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת הרווארד (2001)  Niwano Peace Prize (2010)  דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה החופשית של בריסל (2012)  קצינה בלגיון הכבוד (2006)  פאדמה שרי לעבודה סוציאלית (1985)  פרס ארבעת החירוית - חירות מרצון (2012)  פרס הקיום הנכון (1984)  פדמה באושן (1986)  פרס אינדירה גנדי (2011)  מדליית רדקליף (2011) 
 
אלה ראמש בהאט (באנגלית: Ela Bhatt;‏ 7 בספטמבר 1933 – 2 בנובמבר 2022) הייתה מארגנת קואופרטיב בהודו ופעילה חברתית שייסדה את ארגון סיווה ב-1972. היא שימשה כמזכירה הכללית של הארגון בין השנים 1972 ל-1996. בהאט הייתה עורכת דין בהכשרתה המקצועית. בפעילותה מקדמת רעיונות חברתיים וכלכליים כמו מיקרו מימון, זכויות עובדים, התארגנות קאופרטיבית וזכויות נשים. בהאט זכתה במספר פרסים על פעילותה: פרס רמון מגסאיסאי, פרס הקיום הנכון ופרס Padma Bhushan.
ביוגרפיה > ראשית חייה

בהאט נולדה באחמדאבאד בהודו. אביה, סומאנטראי בהאט (Sumantrai), היה עורך דין מצליח ואמהּ, Vanalila Vyas, הייתה פעילה בתנועת הנשים ושימשה כמזכירת אחד ארגוני הנשים הכלל הארציים בהודו (All India Women's Conference). בהאט היא שנייה מבין שלוש בנות, למדה בבית ספר תיכון לבנות בעיר סוראט בין השנים 1940–1948. את לימודי התואר הראשון השלימה ב- M.B.T קולג' בסוראט. עם סיום לימודי האנגלית ב-1952, היא המשיכה ללימודי משפטים בעיר אחמדאבאד. בסיום לימודי המשפטים, היא זכתה במדליית זהב על עבודתה בנושא החוק ההינדי.
ביוגרפיה > קריירה > איגוד עובדי הטקסטיל וסיווה

לתקופה קצרה בהאט עבדה כמורה לאנגלית באוניברסיטת נשים במומבאי. כבר ב-1955 הצטרפה למחלקה המשפטית של איגוד עובדי הטקסטיל באחמדאבאד. היא התבקשה להיות יושבת הראש של הזרוע הנשית באיגוד עובדי טקסטיל, שאגד את עובדות מפעל הטקסטיל של העיר. היא הייתה מוטרדת מכך שהאיגוד לא הציע הגנה או סיוע לעובדות והעובדים שעבדו מחוץ למפעלים המוסדרים והעבודה בהם לא הוסדרה או פוקחה על ידי חוקי עבודה.
ב-1971 בהאט זכתה למלגת לימודים בת שלושה חודשים במכון האפרו-אסייני ללימודי קואופרציה ועבודה של ההסתדרות, בתל אביב. היא התרשמה עמוקות מהקואופרטיבים השונים בישראל וחזרה להודו נחושה להקים איגוד לנשים עצמאיות. ב-1972 היא הקימה את סיווה, איגוד הנשים העצמאיות (Self-Employed Women's Association - SEWA) בשיתוף פעולה עם נשיא איגוד עובדי הטקסטיל ותחת האיגוד זה. סיווה גדל להיות קואופרטיב ונפרד מארגון עובד הטקסטיל.
סיווה מאגד בתוכו נשים העובדות כרוכלות, שוזרות פרחים, אוספות אשפה ונייר למחזור ועוד. כמו כן, סיווה מספקת שירותי בנקאות, ייעוץ משפטי, מסגרות לילדי חברות סיווה ועוד. בשנת 2012, היו חברות בסיווה מעל ל-1.7 מיליון עובדות. הארגון פעיל ב-14 מדינות שונות בהודו ופעילותו התרחבה גם למדינות אחרות.
ביוגרפיה > קריירה > פעילות בינלאומית

בעקבות הצלחת סיווה, בהאט הפעילה מספר מיזמים בינלאומיים המקדמים נשים, קאופראטיבים, זכויות עובדים ועוד.
הבנק הבינלאומי של נשים(אנ'), נוסד ב-1975 על מנת לספק שירותי חיסכון, מיקרו מימון, הלוואות, סיוע להקמת עסקים ועוד. בהאט היא אחת משלוש המייסדות של הארגון. בראיון היא הגדירה את צורך בבנק: להגיע לנשים שהמערכת הבנקאית המסורתית התעלמה מהן ולשלב אותן במיינסטרים הכלכלי.
נשים בתעסוקה בלתי פורמלית: גלובליזציה והתארגנות (Women in Informal Employment: Globalizing and Organizing) הוא ארגון בינלאומי למחקר ומדיניות העוסק בקידום של עובדים עניים ובייחוד נשים בכלכלה אפורה. רשת WIEGO נוסדה באפריל 1997 על ידי קבוצה של עשרה פעילים, חוקרים, ומומחי פיתוח, מכל רחבי העולם, שבעבודתם נחשפו לכלכלה לא פורמלית שאינה מפוקחת על ידי המדינה. הם התאגדו מתוך דאגה משותפת לעובדים עניים, ובייחוד לנשים, שזכויותיהם לא מוגנות על ידי המדינה. הבעיות הייחודיות של עבודה בשוק אפור לא הובנו היטב על ידי גופים הפעילים בקהילה הבינלאומית לפיתוח. בהאט הייתה מקבוצת המייסדים ושימשה כיושב ראש מייסדת וחברת ועד מנהל.
נלסון מנדלה הכריז ב-2007 ביוהנסבורג על הקמת קבוצה חדשה: זקני השבט (the elders). קבוצה של מנהיגים מהעולם שתתרום מהמנהיגות, החוכמה והעצמאות שלהם להתמודדות עם כמה מהבעיות הקשות של העולם. בהאט הייתה מעורבת ביוזמות של זקני השבט הנוגעות לשוויון לנשים ונערות, לרבות בסוגיית נישואי קטינים. בהאט גם ביקרה ברשות הפלסטינית ובעזה במסגרת משלחת של הקבוצה.
ביוגרפיה > חיים אישיים

אלה בהאט נישאה לראמנש בהאט ב-1956, לזוג שני ילדים ונכדים. בהאט התגוררה באחמדאבאד עם משפחתה. הלכה לעולמה בבית חולים בעיר מגוריה אחמדאבאד ב-2 בנובמבר 2022 בגיל 89.
פרסומים

Bhatt, E. R. (2006). We are poor but so many: the story of self-employed women in India. Oxford, Oxford University Press.
Bhatt, E.R. (2015). Anubandh: Building Hundred Mile Communities. Ahmedabad, Navjeevan Publishing House.
פרסים

1977: פרס Ramon Magsaysay למנהיגות קהילתית
1984: פרס הקיום הנכון
1985: קיבלה את פרס Padma Shri בהודו על שרות אזרחי יוצא דופן,
1986: את פרס Padma Bushran פרס שרות אזרחי בהודו
2002: קיבלה דוקטור של כבוד מטעם אוניברסיטת ג'ורג'טאון. וכן מהאוניברסיטה החופשית של בריסל, בלגיה ומאוניברסיטאות ייל.
2001: קיבלה דוקטור של כבוד מטעם אוניברסיטת הרווארד
2010: קיבלה ממזכירת המדינה הילרי קלינטון את פרס ה-global fairness award הניתן למנהיגים שעבודתם פתחה הזדמנויות ונגישות לפועלים עניים ברחבי העולם.
2011: קיבלה את Radcliff Medal על מאמציה המשמעותיים בהעצמת נשים.
2011: פרס אינדירה גאנדי לשלום, פירוק מנשק ופיתוח, על השגי חיים בהעצמת נשים דרך יוזמות מקומיות.
הערות שוליים

1 2  Bhatt, Ela Ramesh • The Ramon Magsaysay Award Foundation • Honoring greatness of spirit and transformative leadership in Asia, rmaward.asia
↑  Acceptance speech – Ela Bhatt / Self-Employed Women’s AssociationThe Right Livelihood Award, www.rightlivelihoodaward.org
↑  Ramon Magsaysay Award Foundation, Bhatt, Ela Ramesh, RMAF (ארכיון)
1 2  A cooperative in India: the Self Employed Women’s Association (SEWA), base.d-p-h.info
↑  Self Employed Women’s Association, www.sewa.org (ארכיון)
↑  Christine Gorman, Women Start Taking Credit, Time magazine, June 4, 1990
↑  WIEGO | Empowering Informal Workers, Securing Informal Livelihoods, wiego.org
↑  About The Elders, The Elders (ארכיון)
↑  The Elders: Momentum is building to tackle child marriage in India, The Elders (ארכיון)
↑  Bronner, Ethan (2009-08-27). "In Village, Palestinians See Model for Their Cause". The New York Times. ISSN 0362-4331. נבדק ב-2016-11-29.
↑  "'The Elders' call to lift Gaza blockade". The Jerusalem Post | JPost.com.
↑  Langa, Mahesh (2022-11-02). "SEWA founder Elaben Bhatt passes away". The Hindu (בIndian English). ISSN 0971-751X. נבדק ב-2022-11-02.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 6083068  CiNii: DA05694756  GND: 141696044  ISNI: 0000 0003 5905 3687  LCCN: n82007330  NTA: 291575528  RERO: 02-A012031272  SUDOC: 115319204  VIAF: 293356287   WorldCat (עם VIAF): 293356287 
אלה בהאט מארחת את הילרי קלינטון בסיווה בשנת 2009
אלגוריתמים של תרמוסטט

באנסמבל הקנוני כאשר מתעסקים בדינמיקה המולקולרית, התרמוסטט משמש לשליטה בטמפרטורת המערכת. תכליתו לוודא שהטמפרטורה הממוצעת של המערכת היא הטמפרטורה הרצויה. ישנו מגוון תרמוסטטים אשר לכולם אותה התכלית הנ"ל אך אלגוריתם הפעולה שלהם שונה.
תרמוסטטים ואופני הפעולה שלהם > התרמוסטט של אנדרסון- שיטת התנגשות סטוכסטית

באנסמבל הקנוני, מספר החלקיקים N, הנפח V והטמפרטורה T הם גדלים קבועים בעוד שהאנרגיה עושה תנודות סביב ערך שיווי המשקל. על מנת לדמות את האנסמבל הקנוני, אנדרסון צימד את המערכת לאמבט חום ששמרה על הטמפרטורה הרצויה. הצימוד מתואר על ידי התנגשות סטוכסטית בין חלקיקים שנבחרים אקראית.
בשיטה של אנדרסון, משוואות התנועה של N חלקיקים בנפח V הן משוואות המילטוניאן כאשר:
H=\sum _{i=1}^{N}(P_{i}^{2}/2m_{i})+\phi (q)>
(1)dq_{i}/dt=\partial H/\partial p_{i},dp_{i}/dt=-\partial H/\partial q_{i}
כאשר הביטוי השמאלי מייצג את תוספת ההתנגשות הסטוכסטית. כל התנגשות כזו היא התרחשות מידית אשר משפיעה על התנע של חלקיק אחד. בין התנגשויות, מצב המערכת משתנה בהתאם למתואר במשוואה (1).
כדי בצע את הסימולציה נשתמש בשני פרמטרים: T- הטמפרטורה הרצויה של המערכת ו- f- התדירות של ההתנגשות הסטוכסטית אשר קובעת את עוצמת הצימוד עם אמבט החום. אם התנגשויות עוקבות אינן קשורות זו לזו, אז ניתן לתאר את מקטעי הזמן בין ההתנגשויות באמצעות התפלגות בצורת התפלגות פואסון:
P(t,f)=fexp(-ft)
כאשר P(t,f)dt הוא ההסתברות שההתנגשות הבאה תתרחש במקטע הזמן [t,t+∆t].