stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרקתיים
מאפיינים

דגים אלה חיים במים מתוקים וגם במים מליחים שונים. אלו דגים בגדלים שונים והם בעלי "קסדה" של לחיים משוריינות או קוצים ליד מכסי הזימים, סנפירי גב גדולים וקוצניים ולסת מעוגלת בעלת שיניים רבות. תזונתם העיקרית של דגים אלה היא מן החי וחלקם הם טורפים ראשיים באזור חיותם. הגדול בפרקיים הוא Sander lucioperca שיכול להגיע לאורך 120 ס"מ. הקטן שבהם הוא Etheostoma denoncourti שאורכו רק 2.9 ס"מ.
הפרקיים הם גם דגי נוי מבוקשים כמו הפרקה והם מבין הצבעונים שבדגי האקווריום, בעלי צבעים של אדום, צהוב, חום וכתום. רצוי לא לשלב אותם עם דגים קטנים יותר.
סוגים

Ammocrypta - בו 6 מינים
Crystallaria - בו 2 מינים
Etheostoma - בו 157 מינים
Gymnocephalus - בו 4 מינים
פרקה (Perca) - בו 3 מינים
Percarina - בו 2 מינים
Percina - בו 45 מינים
סוג ומין יחיד Romanichthys valsanicola
Sander - בו 5 מינים
Zingel - בו 4 מינים
סוגים > סוגים נכחדים

מיופלוסוס (Mioplosus)
Priscacara
הערות שוליים

↑  מילון בעלי חיים: דגי מים מתוקים (תשמ"א), 1981, באתר האקדמיה ללשון העברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007536096905171  NKC: ph123715
פרארי 488 פיסטה

| --- | --- |

גרסת הספיידר (גג נפתח)
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  פרארי
 שנות ייצור:  2018–2020
 הרכבה:  איטליה איטליה: מפעל פרארי במרנלו
 מודל קודם:  פרארי 458 ספציאלה
 חברת אם:  פרארי אן. וי
 סיווג:  מכוניות ספורט
 מרכב:  קופה בעלת שתי דלתות
 אורך:  4,568 מ"מ
 רוחב:  1,952 מ"מ
 גובה:  1,213 מ"מ
 משקל:  1,500 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,650 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  מנוע בנזין V8 צילינדרים בנפח 3.9 ליטר טווין טורבו המספק 720 כ"ס ב-8,000 סל"ד ומומנט מרבי של 78.5 קג"מ ב-3,000 סל"ד
 הילוכים:  תיבת הילוכים כפולת מצמדים בעלת שבעה הילוכים
 מהירות מרבית:  340 קמ"ש
 תאוצה:  2.85 שניות
 קשר:  פרארי SF90 סטרדלה
פרארי 488 פיסטה (באיטלקית: Ferrari 488 Pista) היא מכונית ספורט במרכב קופה בעלת שני מקומות ישיבה, שיוצרה על ידי פרארי בין השנים 2018 ל-2020. היא הוצגה בתערוכת הרכב הבינלאומית של ז'נבה ב-6 במרץ 2018 והגיעה לישראל במאי 2019.
היא מבוססת על הפרארי 488 ומהווה כגרסה המכוונת למסלול שלה.
עיצוב

העיצוב החיצוני מעוצב בתכנון אווירודינמי בכדי לשפר את אווירודינמיות. עיצוב הפנים כולל מושבי מרוץ קלים ובמקום עור ישנו בד מיוחד המכסה כמעט כל דבר בתא הנוסעים, לפיסטה אין שטיחים אלא אלומיניום וההגה, הדלתות, ידית ההילוכים ולוח המחוונים מכוסים בסיבי פחמן הכל בכדי לחסוך במשקל.
מפרט טכני

הפיסטה כוללת את המנוע של מכונית המרוץ פרארי 488 צ'לנג' אשר זכה בתואר מנוע השנה לשנת 2018. המנוע הוא מנוע בנזין V8 צילינדרים בנפח 3.9 ליטר טווין טורבו המספק 720 כ"ס ב-8,000 סל"ד ומומנט מרבי של 78.5 קג"מ ב-3,000 סל"ד. תיבת הילוכים כפולת מצמדים בעלת שבעה הילוכים. היא מאיצה מ-0 ל-100 קמ"ש בתוך 2.85 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 340 קמ"ש.
פרארי 488 פיסטה ספיידר

היא גרסת הגג הנפתח לגרסה הבסיסית, היא נחשפה באוגוסט 2018. היא כוללת את אותו מנוע כמו של הגרסה הבסיסית. פרטים נוספים נחשפו עם הצגת המכונית בתערוכת הרכב של פריז באוקטובר 2018.
גלריה

הגרסה הרגילה בתערוכת ז'נבה
גרסת הספיידר בתערוכת פריז
הערות שוליים

↑  Ferrari 488 Pista Looks Track Ready At The Geneva Motor Show, Motor1.com (באנגלית)
↑  cartube, פרארי 488 פיסטה בישראל - מחיר 2.510 מיליון שקל - cartube, באתר www.cartube.co.il
↑  בפעם השלישית: מנוע פרארי הטוב בעולם - אוטו, באתר www.auto.co.il
↑  בדרך לישראל: פרארי 488 פיסטה עם 720 כ"ס - אוטו, באתר www.auto.co.il
↑  Ferrari 488 Pista Spider Unveiled As Company's 50th Droptop Model, Motor1.com (באנגלית)
↑  Ferrari 488 Pista Spider Gets Full Tech Specs Rundown In Paris, Motor1.com (באנגלית)
| פרארי |
| --- | --- | --- |
| אישיים | אנצו פרארי - מייסד החברה • ג'ון אלקן יו"ר ומנכ"ל החברה הנוכחי • פיירו פרארי - סגן היו"ר (בנו של אנצו פרארי) • פלאביו מאנזוני (המעצב הראשי) |  |
| כלי רכב נוכחיים | פרארי 812 סופרפאסט • פרארי פורטופינו • פרארי מונזה SP • פרארי F8 טריבוטו • פרארי SF90 סטרדלה • פרארי רומא • פרארי 296 GTB • פרארי דייטונה SP3 |  |
| פארקים | פרארי וורלד • פרארי לנד |  |
| מוזיאונים | מוזיאון פרארי • מוזיאון קאסה אנצו פרארי |  |
| מפעלים | מפעל פרארי במרנלו |  |
| מרוצים | פיוראנו (מסלול מרוצים) • סקודריה פרארי • אקדמיית פרארי לנהגים |  |
| מנועי פרארי | V6 F1 טורבו • F163 • F160 • F154 • F140 |  |
| שונות | פרארי בהתאמה אישית • פרארי אן. וי - חברת החזקות המחזיקה בבעלות פרארי |  |
|  מדיה וקבצים בנושא פרארי בוויקישיתוף  אתר האינטרנט הרשמי של פרארי קטגוריה:פרארי |  מדיה וקבצים בנושא פרארי בוויקישיתוף  אתר האינטרנט הרשמי של פרארי קטגוריה:פרארי |  |
פרובינקיה אפריקה

| --- | --- |
פרובינקיה אפריקה
פרובינקיה אפריקה
 ממשל
 עיר בירה:  קרתגו
 היסטוריה
 הקמה:   
 תאריך:  146 לפנה"ס
 פירוק:   
 תאריך:  המאה ה-5 לספירה
 ישות קודמת:   קרתגו
 ישות יורשת:   ממלכת הוונדלים
 
אפריקה (בלטינית: Africa) היה שמה של פרובינקיה רומית בצפון אפריקה.
היסטוריה

הפרובינקיה הוקמה ב-146 לפנה"ס אחרי ניצחונה של רומא במלחמה הפונית השלישית. בעקבותיו חולקו שטחי קרתגו בין בעלות בריתה של רומא בצפון אפריקה והשאר הפכו לפרובינקיה חדשה בשם "אפריקה וטוס".
לאחר ניצחונו של יוליוס קיסר על מתנגדיו בקרב תאפסוס בשנת 46 לפנה"ס הוא קרע חלק מממלכת נומידיה, שמלכה יובה הראשון נלחם נגדו, וייסד פרובינקיה חדשה בשם אפריקה נובה. הקיסר אוגוסטוס איחד את שתי הפרובינקיות תחת השם "אפריקה פרוקונסולריס", שהפכה להיות פרובינקיה סנאטורית.
תהליך יישובה של הפרובינקיה, שהתחיל בזמנו של גאיוס גרקכוס, הגיע לשיאו תחת שלטונו של אוגוסטוס, אשר ייסד עשרות קולוניות רומיות וכתוצאה מכך הפרובינקיה עברה תהליך של רומאניזציה.
הרפורמות של דיוקלטיאנוס הובילו לחלוקת הפרובינקיה לפרוביניקיות קטנות יותר ששמן: "טריפוליטניה" ו"אפריקה ביזאנה" ו"אפריקה זאוגיטנה".
הפרובינקיה נכבשה על ידי הוונדלים בשנת 430, והם הקימו בה ממלכה שבירתה קרתגו. אירוע זה סימל את תחילת שקיעת התרבות הרומית בפרובינקיה. המצביא הביזנטי בליסריוס הביס את הוונדלים בשנת 533 וסיפח מחדש את הפרובינקיה. היא הפכה לחלק מ"המחוז הפרטוריאני של אפריקה" ו ומאוחר יותר חלק מ"האקסרכיה של אפריקה". היא נכבשה שוב על ידי הערבים בשנת 685 כמעט ללא התנגדות.
פרנצ'סקו פאו

| --- | --- |

 לידה:  1691 נאפולי, ממלכת נאפולי 
 פטירה:  28 בינואר 1761 (בגיל 70 בערך) נאפולי, ממלכת נאפולי 
 מקום לימודים:  קונסרבטוריו דלה פיאטה די טורצ'יני 
 זרם:  המוזיקה הקלאסית בתקופת הבארוק 
 סוגה:  אופרה 
 
פרנצ'סקו פאו (באיטלקית: Francesco Feo, ‏1691 - 28 בינואר 1761) היה מלחין אופרה איטלקי. פאו נולד ומת בנאפולי, ושם גם הוצגו רוב האופרות שלו לראשונה.
חייו

פאו למד מוזיקה בקונסרבטוריו די סנטה מריה דלה פיאטה בנאפולי, החל ב-3 בספטמבר 1704. בין המלחינים שפגש שם היו לאונרדו לאו, ג'וזפה דה מאיו (שיישא לאישה בהמשך את אחייניתו), וניקולו יומלי. מורו הראשון אנדראה באסו, ואחרי 1705 ניקולא פאגו, שאך זה התמנה למשרה. פאו נשאר בקונסרבטוריון עד סביבות 1712.
ב-1713 הציג את האופרה הראשונה שלו, "L’amor tirannico, ossia Zenobia " ("אהבה עריצה, או זנוביה"), ולקרנבל של 1714 כתב את האורטוריה "Il martirio di Santa Caterina" ("ייסורי קטרינה הקדושה ממצרים"). יצירות קודש לכנסיות מקומיות, כגון הרקוויאם שחיבר בשנת 1718, תרמו לפרסומו, וכמוהן גם הרצ'יטטיבים, האריות והתמונות הקומיות שתרם לביצועי אופרות של מלחינים אחרים כאשר הוצגו בנאפולי. ב-1719 כתב פאו את "La forza della virtù" ("כוחה של מידה טובה") ואחר את האופרה סריה "Teuzzone" בשנת 1720. בתהילת אמת זיכתה אותו רק האופרה סריה "Siface, re di Numidia" ("סיפאצ'ה, מלך נומידיה"), שכתב לתיאטרון סן ברתולומאו ב-1723. הלברית היה ניסיונו הראשון בדרמה פר מוזיקה של פייטרו מטסטאזיו בן העשרים ושש, שאך זה הגיע לנאפולי.
הודות לפופולריות גדלה והולכת, התמנה פאו למורה בקונסרבטוריו די סנט'אונופריו א' קאפואנה, שם עבד לצד פרוטה והחליף את גריו. במהלך שש-עשרה השנים הבאות נודע כאחד המורים החשובים ביותר בנאפולי. בין תלמידיו בסנט'אונופריו היו ניקולא סאבאטינו, ניקולו יומלי וג'נארו מאנה. בשנת 1739 עזב את סנט'אונופריו והחל ללמד בקונסרבטוריו דאי פוברי די ג'זו כריסטו., כמחליפו של פרנצ'סקו דוראנטה, שפרש לגמלאות. פאו נשאר שם עד 1743 ונעזר באלפונסו קאגי ואחר ג'ירולמו אבוס. בתקופת עבודתו שם, לימד את ג'אקומו אינסנקווינה, שנודע בכינוי "מונופולי".
פאו כתב את רוב האורטוריות שלו בין 1723 ל-1743, ועמן חלק ניכר מן הקנטטות ושאר מוזיקת הקודש שלו. האורטוריה הידועה ביותר שלו הייתה San Francesco Salesio, Apostolo del Chablais (פרנצ'סקו הקדוש מסאלזיו, השליח משאבליי, 1734), שזכתה לביצועים רבים ברחבי איטליה בעשרים השנים הבאות. לרומא וטורינו כתב עוד שש אופרות סריה ואינטרמצי אחדים. הוא חיבר את הסרנדות "אורסטס" ו"פוליניצ'ה" למדריד בשנת 1738, ול"אבות הצלב הקדוש" בפראג כתב את האורטוריה La distruzione dell’esercito dei Cananei con la morte di Sisara ("השמדת צבא כנען ומות סיסרא", 1739). האופרה האחרונה שלו," Arsace" בוצעה בטורינו לפתיחתו המחודש של תיאטרון רג'ו ב-1740. האורטוריה האחרונה של פאו, "רות", בוצעה ברומא ב-1743.
ב-1743 נסגר ה"פוברי די ג'זו כריסטו" והוסב לסמינר. פאו פרש מן ההוראה, אבל המשיך להלחין מוזיקת קודש לכנסיות נאפולי, בהן ה"סנקטיסימה אנונציאטה", שם היה למאסטרו די קאפלה בשנת 1726. החיבור האחרון בכתב ידו הוא "Quoniam tu solus sanctus" משנת 1760, לטנור וכלי מיתר.
אופרות

L'amor tirannico, ossia Zenobia (1713)
Lucio Papirio (1717)
La forza della virtù (1719)
Teuzzone (1720)
Siface, re di Numidia (1723)
Morano e Rosina (1723)
Don Chisciotte della Mancia (1726)
Coriando lo speciale (1726)
Ipermestra (1728)
Arianna (1728)
Tamese (1729)
Il vedovo (1729)
Andromaca (1730)
L'Issipile (1733)
Oreste (1738)
Polinice (1738)
Arsace (1740)
לקריאה נוספת

The Oxford Dictionary of Opera, by John Warrack and Ewan West (1992), 782 pages, ISBN 0-19-869164-5
מילון אוקספורד לאופרה מאת ג'ון ואראק ואיוון וסט (1992),
פרובינציית שלזיה העילית

פרובינציית שלזיה העילית הייתה מחוז של המדינה החופשית פרוסיה, שהתקיים בין השנים 1919–1938, ושוב בין השנים 1941–1945.
היסטוריה

לאחר מלחמת העולם הראשונה, פולין הוכרזה מחדש לאחר כ-130 שנה של שלטון זר. בעוד פולנים רבים בשלזיה חפצו שהאזור יועבר לשלטון פולני, הרוב הגרמני רצה בשלטון גרמני. עד מהרה הפך אזור שלזיה לאזור מריבה בין גרמניה החדשה לפולין. תושבים פולנים החלו בהתקוממויות אלימות כנגד השלטון הגרמני, ודרשו איחוד עם פולין. לבסוף הועברו שטחים מסוימים מאזור קטוביץ מגרמניה לפולין כשרוב השטח נשאר בידי גרמניה. בשנת 1919 פוצלה הפרובינציה לפרובינציית שלזיה העילית ופרובינציית שלזיה התחתית. בשנת 1938 שוב אוחדו הפרובינציות מחדש ליצירת פרובינציית שלזיה, ובשנת 1941 פוצלו שוב.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, לאחר פלישת גרמניה הנאצית לפולין סופחה העיר קטוביץ לפרובינציה והחלו מעשי דיכוי כנגד הפולנים שישבו שם. 40,000 פולנים גורשו מבתיהם, ובמקומם יושבו גרמנים מהמדינות הבלטיות ומווהלין.
בשנת 1945 התחוללו קרבות קשים מאוד באזור, והשטח נכבש בידי הצבא האדום. לאחר מלחמת העולם השנייה נמסרו שטחי הפרובינציה לפולין, יחד עם כל השטחים ממזרח לקו אודר-נייסה, והתושבים הגרמניים גורשו לגרמניה.
פרארי 458 ספציאלה

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  פרארי
 שנות ייצור:  2014–2015
 הרכבה:  איטליה איטליה: מפעל פרארי במרנלו
 מודל קודם:  פרארי 430 סקודרייה
 מודל אחריו:  פרארי 488 פיסטה
 סיווג:  מכונית ספורט
 מרכב:  קופה בעלת שתי דלתות
 אורך:  4,527 מ"מ
 רוחב:  1,937 מ"מ
 גובה:  1,213 מ"מ
 משקל:  1,290–1,370 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2650 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  מנוע בנזין V8 צילינדרים בנפח 4.5 ליטר המספק 605 כ"ס ב-9,000 סל"ד
 הילוכים:  תיבת הילוכים כפולת מצמדים בעלת שבעה הילוכים
 מהירות מרבית:  325 קמ"ש
 קשר:  פרארי 458 איטליה, פרארי F12 ברלינטה
פרארי 458 ספציאלה (באיטלקית: Ferrari 458 Speciale) היא מכונית ספורט במרכב קופה בעלת שני מקומות ישיבה, שיוצרה על ידי פרארי בין השנים 2014–2015. היא הוצגה בתערוכת הרכב הבינלאומית של פרנקפורט בספטמבר 2013, הייצור החל בשנת 2014.
היא מבוססת על הפרארי 458 איטליה ומהווה כגרסה יותר חזקה וקלת משקל ל-458 איטליה.
עיצוב

נערכו מספר שינויים העיצוב לעומת הפרארי 458 איטליה, עיקר השינוי הוא בפגוש הקדמי ופנים המכונית. המכונית עשויה ברובה מסיבי פחמן להורדת המשקל ושיפור אווירודינמיות.
מפרט טכני

היא כוללת מנוע בנזין V8 צילינדרים בנפח 4.5 ליטר המספק 605 כ"ס ב-9,000 סל"ד. תיבת הילוכים כפולת מצמדים בעלת שבעה הילוכים. היא מאיצה מ-0 ל-100 קמ"ש בתוך 3.0 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 325 קמ"ש.
פרארי 458 ספציאלה A

היא גרסת הגג הנפתח לגרסה הבסיסית, היא הוצגה בתערוכת הרכב של פריז באוקטובר 2014, הייצור שלה הוגבל ל-499 יחידות. היא כוללת את אותו מנוע אך כאן הוא מספק 596 כ"ס ב-9000 סל"ד ומומנט מרבי של 55 קג"מ ב-6000 סל"ד. הגג עשוי מאלומיניום ופתיחתו או סגירתו אורכת 14 שניות.
גלריה

הגרסה הסגורה
הגרסה הפתוחה
הערות שוליים

↑  Ferrari 458 Speciale world debut in Frankfurt [videos], Motor1.com (באנגלית)
↑  פרארי 458 Speciale: עוד כוח, פחות משקל - אוטו, באתר www.auto.co.il
↑  תערוכת פריז: פרארי 458 ספציאלה, עכשיו הרודסטר - אוטו, באתר www.auto.co.il
↑  מאת cartube, פרארי 458 ספציאלה A עם 605 כ"ס תוצג בפריז - cartube, באתר www.cartube.co.il
| פרארי |
| --- | --- | --- |
| אישיים | אנצו פרארי - מייסד החברה • ג'ון אלקן יו"ר ומנכ"ל החברה הנוכחי • פיירו פרארי - סגן היו"ר (בנו של אנצו פרארי) • פלאביו מאנזוני (המעצב הראשי) |  |
| כלי רכב נוכחיים | פרארי 812 סופרפאסט • פרארי פורטופינו • פרארי מונזה SP • פרארי F8 טריבוטו • פרארי SF90 סטרדלה • פרארי רומא • פרארי 296 GTB • פרארי דייטונה SP3 |  |
| פארקים | פרארי וורלד • פרארי לנד |  |
| מוזיאונים | מוזיאון פרארי • מוזיאון קאסה אנצו פרארי |  |
| מפעלים | מפעל פרארי במרנלו |  |
| מרוצים | פיוראנו (מסלול מרוצים) • סקודריה פרארי • אקדמיית פרארי לנהגים |  |
| מנועי פרארי | V6 F1 טורבו • F163 • F160 • F154 • F140 |  |
| שונות | פרארי בהתאמה אישית • פרארי אן. וי - חברת החזקות המחזיקה בבעלות פרארי |  |
|  מדיה וקבצים בנושא פרארי בוויקישיתוף  אתר האינטרנט הרשמי של פרארי קטגוריה:פרארי |  מדיה וקבצים בנושא פרארי בוויקישיתוף  אתר האינטרנט הרשמי של פרארי קטגוריה:פרארי |  |
פרובינציית שלזיה

פרובינציית שלזיה (בגרמנית: Provinz Schlesien) הייתה מחוז של ממלכת פרוסיה, שהתקיים בין השנים 1815–1919, ושוב בין השנים 1938–1941.
היסטוריה

בשנת 1740 פרצה באירופה מלחמת הירושה האוסטרית. במסגרתה ניטשו עד אדמת שלזיה מספר קרבות בין פרוסיה לממלכת הבסבורג האוסטרית. לבסוף, בשנת 1742, הועברה רוב שלזיה לחזקתו של פרידריך השני, מלך פרוסיה, כאשר בידי אוסטריה נשאר חלק קטן, אשר זהה בקירוב לאזור שלזיה הצ'כית.
בשנת 1815 לאחר קונגרס וינה הוחלט על חלוקת ממלכת פרוסיה ל-10 פרובינציות, וביניהם הוקמה פרובינציית שלזיה, שהשתרעה על השטחים לשעבר של דוכסות שלזיה.
בשנת 1871, עם הקמת הקיסרות הגרמנית, שולבו השטחים בקיסרות זו, המדינה היורשת של פרוסיה. תחת שלטונה של הקיסרות הגרמנית, עבר אזור שלזיה תיעוש נרחב, והאזור, כמו בימים עברו, משך אליו מהגרים גרמנים רבים אשר הגדילו את הרוב הגרמני במקום. מתיישבים גרמנים הגיעו לשלזיה גם כתוצאה ממדיניות של עידוד הגירה לשם על ידי השלטונות גרמניים. בשנים אלו גם הבירה ברסלאו, אשר לימים תשנה את שמה לורוצלב, הפכה לעיר גדולה ומשגשגת אשר משכה גם אנשי רוח רבים. רוב פולני נשאר בעיקר באזורים הכפריים של הקצה המזרחי של שלזיה, באזורים הסמוכים לקטוביץ, כאשר תחת השלטון הגרמני סבל מדיכוי לאומי ותרבותי. בשנת 1867, האימפריה האוסטרו-הונגרית ירשה את ממלכת הבסבורג האוסטרית. קצת מאוחר בהשוואה לשלזיה הגרמנית, גם שלזיה האוסטרית עבר תיעוש ומודרניזציה. בשנת 1900, עם ראשית המאה ה-20, מפקדי אוכלוסין שנערכו בשלזיה הגרמנית מעידים על רוב גרמני מוצק של כ-75% כאשר, רוב היתר הם פולנים. מפקדי אוכלוסין מקבילים שנערכו בשלזיה האוסטרית מראים שגם שם הגרמנים הם קבוצת האוכלוסייה הגדולה ביותר, אם כי הם אינם רוב: כ-44.5% הגדירו עצמם גרמנים, כ-33% פולנים וכ-22% סווגו כסלאבים שאינם פולנים, כאשר ככל הנראה מדובר בעיקר בצ'כים.
לאחר מלחמת העולם הראשונה, התפרקה האימפריה האוסטרו-הונגרית ואזור שלזיה האוסטרית הועבר לחזקתה של צ'כוסלובקיה. בעוד מצב העניינים בחלק האוסטרי של שלזיה היה פשוט יחסית, הדברים בחלק הגרמני הסתבכו. באותו הזמן פולין הוקמה מחדש לאחר כ-130 שנה של שלטון זר. בעוד פולנים רבים בשלזיה חפצו שהאזור יועבר לשלטון פולני, הרוב הגרמני רצה בשלטון גרמני. עד מהרה הפך אזור שלזיה לאזור מריבה בין גרמניה החדשה לפולין. שלזים פולנים החלו בהתקוממויות אלימות כנגד השלטון הגרמני, ודרשו איחוד עם פולין. לבסוף הועברו שטחים מוגבלים מאזור קטוביץ מגרמניה לפולין כשרוב השטח נשאר בידי גרמניה. בשנת 1919 פוצלה הפרובינציה לפרובינציית שלזיה העילית ופרובינציית שלזיה התחתית. בשנת 1938 שוב אוחדו הפרובינציות מחדש, עד לשנת 1941.
הערות שוליים

↑  Weczerka, Hugo (2003). Handbuch der historischen Stätten: Schlesien. Stuttgart: Alfred Kröner Verlag. ISBN 3-520-31602-1.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4052678-1
פנוברביטל

| --- | --- |

מבנה פנוברביטל
 
 שם IUPAC
 5-ethyl-5-phenylpyrimidine-2,4,6(1H,3H,5H)-trione
 שמות מסחריים בישראל
 פנוברביטון
 נתונים כימיים
 כתיב כימי:  C12H12N2O3 
 מסה מולרית:  232.235 גרם למול
 נתונים פרמוקוקינטיים
 זמינות ביולוגית:  95%
 זמן מחצית חיים:  118-53 שעות
 הפרשה:  מופרש מהכליות ובצואה
 בטיחות
 מעמד חוקי:  תרופת מרשם, בישראל נכללת בסל הבריאות
 קטגוריית סיכון בהריון:  קטגוריית סיכון D (אוסטרליה), קטגוריית סיכון D 
 דרכי מתן:  דרך הפה, הרקטום, זריקה
 מזהים
 קוד ATC:  N03AA02 
 מספר CAS:  50-06-6
 PubChem:  4763
 ChemSpider:  4599
 
פנוברביטל היא תרופה מסוג ברביטורט, שבתחילה שווקה תחת השם "לומינל" על ידי חברת "באייר". זוהי התרופה האנטי-אפילפטית הנפוצה ביותר בעולם והתרופה הוותיקה ביותר הנמצאת עדיין בשימוש. יש לה תכונות מרגיעות ומרדימות, כמו לברביטורטים אחרים, אבל לצרכים אלה החליפו אותה בבנזודיאזפינים. ארגון הבריאות העולמי ממליץ להשתמש בתרופה כתרופת קו ראשון בפרכוסים חלקיים ובפרכוסי טוני-קלוני במדינות מתפתחות. במדינות עשירות יותר היא לא מומלצת יותר כתרופת קו ראשון או שני לטיפול ברוב סוגי הפרכוסים האפילפטיים, אף על פי שעדיין משתמשים בה פעמים רבות בטיפול בהתקפים בינקות.
פנוברביטל (ופנוברביטל סודיום) מיוצר ומשווק בצורות שונות, בגלולות ובזריקה. בזריקה משתמשים בעיקר כדי לשלוט בסטטוס אפילפטיקוס בעוד שגלולות משמשות בטיפול יומיומי. טווח המינון שלה הוא בין 60 ל-320 מ"ג ביום. מחצית החיים המאוד ארוכה שלה פירושה שחלק מן החולים לא חייבים לקחת אותה כל יום, במיוחד כשהמינון מיוצב כבר על פני כמה שבועות או חודשים וההתקפים נמצאים בשליטה. משתמשים בה לפעמים, כתרופת הרגעה/שינה אצל חולים השרויים בחרדה או נסערים שלא יגיבו טוב או שאין להם גישה לבנזודיאזפינים, לנוירולפטיות או תרופות חדשות אחרות.
היסטוריה

תרופת הברביטורט הראשונה, ברביטל, סונתזה ב־1902 על ידי הכימאים הגרמנים אמיל פישר ויוזף פון מֶרינג בבוואריה. ב־1904 סונתזו כמה תרופות דומות כולל פנוברביטל על ידי פישר. ב־1912 התחילו למכור פנוברביטל בבוואריה בשם לומינל. היא הייתה תרופת הרגעה ושינה נפוצה עד כניסת הבנזודיאזפינים בשנות ה-60.
התכונות המרדימות והמרגיעות היו ידועות ב-1912 אבל אף אחד לא ידע שהיא גם תרופה אנטי-אפילפטית יעילה. הרופא הצעיר ד"ר אלפרד האופטמן ביצע מחקר קפדני על חוליו במשך תקופה ממושכת. רבים מחולים אלה השתמשו בתרופה היחידה היעילה באותו זמן – אשלגן ברומי שהיו לה תופעות לוואי קשות ויעילות נמוכה. עם השימוש בפנוברביטל מצבם השתפר מאוד. לחולים הקשים ביותר היו פחות התקפים ואלה היו קלים יותר ולחלק מן החולים לא היו יותר התקפים בכלל. בנוסף מצבם השתפר גם מבחינה פיזית ונפשית משום שסילקו את הברומיד מגופם. חולים שאושפזו בשל חומרת האפילפסיה שלהם יכלו לעזוב את בית החולים ובמקרים אחדים לחזור לעבודה. האופטמן הדף טענות שהיעילות בעצירת התקפים אפילפטיים יכולה לגרום לחולים הסובלים להצטברות שחייבת "להשתחרר". כפי שהוא ציפה הפסקת נטילת התרופה הובילה לעלייה בשכיחות ההתקפים – זה לא היה ריפוי. התרופה אומצה במהירות כתרופת הקו הראשון הראשונה היעילה נגד אפילפטיה, אם כי מלחמת העולם הראשונה גרמה לעיכוב בהכנסתה לשימוש בארצות הברית.
השתמשו בפנוברביטל כדי לטפל בצהבת היילוד על ידי הגברה של המטבוליזם בכבד ועל ידי זה הפחתה של רמת הבילירובין. בשנות ה-50 התגלתה פוטותרפיה ונעשתה טיפול סטנדרטי לצהבת היילוד.
בשנות ה-40 פיתחו Winthrop Chemical את גלולות סולפתיאזול שזוהמה על ידי פנוברביטל. דבר זה קרה משום ששתי התרופות יוצרו זו בצד זו וניתן היה להחליף את מכשור הייצור ביניהן. כל גלולה אנטיבקטריאלית הכילה מינון יותר מפי שניים של פנוברביטל מזה הנדרש. מאות חולים מתו או נפגעו כתוצאה מכך. השערורייה הובילה להכנסת תנאי ייצור נאותים לתרופות.
השתמשו בפנוברביטל יותר מ-25 שנה כטיפול מונע לפרכוסי חום. למרות שהיא תרופה יעילה בטיפול ובמניעת פרכוסי חום חוזרים הרי אין לה השפעה על הסיכון לפתח אפילפסיה כתוצאה מפרכוסים אלה. טיפול בפרכוסי חום פשוטים בתרופות אנטי-אפילפטיות אינו מומלץ יותר.
התוויות

פנוברביטל מותווה לטיפול בכל סוגי ההתקפים האפילפטיים חוץ מהתקפי ניתוק. התרופה יעילה בשליטה בהתקפים לא פחות מתרופות מודרניות כמו פניטואין וקארבאמזפין. עם זאת היא נסבלת הרבה פחות.
תרופות הקו הראשון לטיפול בסטטוס אפילפטיקוס הן בנזודיאזפינים כמו דיאזפאם או לוראזפאם. אם אלה נכשלות אפשר להשתמש בפניטואין כשפנוברביטל מהווה חלופה בארצות הברית אבל רק כתרופת קו שלישי באנגליה. אם אלה נכשלים הרי הטיפול היחיד הוא הרדמה ביחידת טיפול נמרץ.
פנוברביטל היא תרופת הקו הראשון בטיפול בהתקפים אצל יילודים
הדאגה שההתקפים עצמם עלולים להיות מזיקים גורמים לרוב הרופאים לטפל בהם באגרסיביות. עם זאת אין הוכחה מהימנה שיכולה לתמוך בגישה זו.
לפעמים מתווים פנוברביטל לדטוקסיפיקציה (סילוק רעלים כטיפול בהתמכרות לאלכוהול ובנזודיאזפינים בשל התכונות המרגיעות ונוגדות הפרכוסים שלה. הבנזודיאזפינים כלורדיאזפוקסיד (נירבקסל) ואוקסאזפאם (ואבן) החליפו את פנוברביטל בדטוקסיפיקציה.
שימושים אחרים

פנוברביטל יכולה להפחית בצורה יעילה רעידות ופרכוסים הנובעים מהפסקה פתאומית של שימוש בבנזודיאזפינים.
מינונים נמוכים של פנוברביטל משמשים לעיתים להשראת פעילות של האנזים גלוקורונילטרנספרז בקרב חולים הסובלים מתסמונת קריגלר נג'ר או מתסמונת גילברט, כדי לעזור בפינוי הבילירובין אצל חולים אלו.
תופעות לוואי

תופעות הלוואי העיקריות בתרופה כוללות פגיעה קשה בקוגניטיביות ובהתנהגות, עייפות, קשיי קשב, חוסר קשב, ירידה באינטלקט, הפרעות בשינה, תופעות אגרסיביות - בייחוד אצל ילדים, שינויים במצבי רוח, הפרעות בלימודים, הפרעות בזיכרון.
בחלק גדול מהמקרים מתפתחת סבילות מהירה לתרופה. אצל ילדים היא עלולה לגרום לתגובה פרדוקסלית של היפראקטיביות.
אמצעי זהירות מיוחדים

יש להיזהר כאשר משתמשים בתרופה אצל ילדים. רוב ההפרעות ההתנהגותיות הקשורות בתרופות אנטי-אפילפטיות מתרחשות אצל חולים הנוטלים קלונאזפאם (קלונקס) ופנוברביטל.
מנת יתר

פנוברביטל גורמת לדיכוי מערכות הגוף, בייחוד של מערכת העצבים המרכזית ומערכת העצבים ההיקפית. לכן האפיון העיקרי של מנת יתר של פנוברביטל הוא "האטה" של תפקודי הגוף, כולל ההכרה (יכול להגיע אפילו לתרדמת), ברדיקרדיה (דופק איטי), היפותרמיה, תת-לחץ דם (במנת יתר גדולה מאוד). מנת יתר עלולה לגרום לבצקת ריאות ואי-ספיקת כליות חריפה כתוצאה מהלם.
ה-EEG של אדם שלקח מנת יתר של פנוברביטל יכול להראות ירידה ניכרת בפעילות החשמלית עד חיקוי של מוות מוחי. דבר זה קורה בשל דיכוי עמוק של מערכת העצבים המרכזית מצב זה הוא הפיך.
הטיפול במנת יתר של פנוברביטל הוא טיפול תומך ומורכב בעיקר משמירת נתיב אוויר פתוח (על ידי צנרור, תיקון של הברדיקרדיה ותת לחץ הדם (על ידי עירוי וואזופרסור, אם צריך) וכן סילוק כמה שיותר מן התרופה מהגוף. המודיאליזה היא יעילה בסילוק פנוברביטל ויכולה להפחית את מחצית החיים שלה עד 90% There is no specific antidote for barbiturate poisoning.‏.
פרמקוקינטיקה

לפנוברביטל יש זמינות ביולוגית של בערך 90%. ריכוזי הפלסמה הגבוהים ביותר מושגים 8–12 שעות אחרי נטילת התרופה דרך הפה. היא אחת הברביטורטים בעלי אורך מחצית החיים הארוך ביותר – היא נשארת בגוף למשך זמן ארוך מאוד (מחצית החיים היא בין יומיים לשבוע) והקשירה שלה לחלבונים היא מאוד נמוכה (45-20%). היא מופרשת בעיקר על ידי הכליות.
שימושים וטרינריים

פנוברביטל היא אחת מתרופות הבחירה הראשונות לטיפול באפילפסיה בכלבים ותרופת הבחירה הראשונה לטיפול באפילפסיה אצל חתולים.
אפשר גם להשתמש בה בטיפול בפרכוסים בסוסים כאשר טיפול בבנזודיאזפינים נכשל.
פיטר פרייזר

פיטר פרייזר (באנגלית: Peter Fraser; ‏ 28 באוגוסט 1884 – 12 בדצמבר 1950) היה ראש ממשלת ניו זילנד ה-24 בין השנים 1940–1949. פרייזר נבחר לתפקידו כשבעה חודשים לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה ונשאר בתפקידו כמעט עשור שלם. הוא נחשב על ידי ההיסטוריונים כדמות מרכזית בהיסטוריה של מפלגת הלייבור של ניו זילנד ותקופת כהונתו היא הארוכה ביותר מבין אלה של כל ראשי הממשלה מטעם מפלגה זו. עד היום תקופת כהונתו היא הרביעית באורכה מבין כל ראשי ממשלת ניו זילנד לדורותיהם.
ראשית חייו

פיטר פרייזר נולד בכפר קטן בשם Hill of Fearn, ליד העיירה טיין שבהיילנדס של סקוטלנד. הוא קיבל חינוך בסיסי, אך עזב את בית הספר עקב מצבה הכספי הקשה של משפחתו. למרות שבתחילה הוא עבד כשוליה של נגר, הוא נטש בסופו של דבר את המקצוע הזה עקב בעיית ראייה. בשלב מאוחר יותר של חייו, כשהוא התמודד עם בעיה קשה של קריאת מסמכים רשמיים, הוא עמד על כך שיוגשו לו דיווחים בעל פה ולא דיווחים כתובים. לפני שראייתו התדרדרה עוד יותר, הוא קרא רבות, במיוחד את כתביהם של סוציאליסטים כמו קייר הארדי ורוברט בלטצ'פורד.
פרייזר היה פעיל פוליטית כבר מגיל צעיר. בגיל 16 הוא קיבל את משרת מזכיר האגודה הליברלית המקומית ושמונה שנים לאחר מכן, ב-1908, הא הצטרף למפלגת הלייבור העצמאית.
הגירה לניו זילנד

ב-1910, בגיל 26, לאחר שחיפש תעסוקה בלונדון, החליט פרייזר להגר לניו זילנד. הבחירה בניו זילנד התקבלה בליבו מתוך אמונה שזוהי ארץ בעלת רוח מתקדמת. בהגיעו לאוקלנד הוא החל לעבוד כסור בנמל והחל להיות פעיל בפוליטיקה של האיגודים המקצועיים והצטרף למפלגה הסוציאליסטית של ניו זילנד. פרייזר היה פעיל במסע הבחירות של מייקל ג'וזף סאבג' כמועמד הסוציאליסטי לפרלמנט מטעם מחוז הבחירה של אוקלנד-מרכז. הוא גם היה מעורב בפעילותה של פדרציית העובדים של ניו זילנד, שאותה הוא ייצג במהלך שביתת הכורים בעיר ואהי ב-1912. זמן קצר לאחר מכן הוא עבר לולינגטון.
ב-1913 הוא השתתף בהקמתה של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של ניו זילנד ובמהלך אותה שנה, במסגרת פעילותו באיגודים המקצועיים, הוא נעצר באשמת הפרות סדר. בהיותו במעצר, שלא הוביל לאישומו בשוב האשמות רציניות, הוא שינה את האסטרטגיה האישית שלו. הוא נטש את הפעולה הישירה ועבר לפעולה פרלמנטרית.
עם כניסתה של בריטניה למלחמת העולם הראשונה, התנגד פרייזר בתקיפות להשתתפותה של ניו זילנד בה. זאת עקב דעתו, שאותה הוא חלק עם רבים מהוגי הדעות מהשמאל, שהמלחמה נחשבה לדעתם למלחמה אימפריאליסטית, שנפתחה עקב אינטרסים לאומיים יותר מאשר בשם ההגנה על עקרונות.