stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ספיידרמן המופלא
עלילה

הסרט מציג את סיפורו של פיטר פארקר, נער לא אהוב על בני גילו, כמי שרוכש את כוחות העכביש שלו בתקופת התיכון. הוא מצטיין בתחום המדעים. פיטר, יתום מאב ואם, גר אצל דודו בן ודודתו מיי. יום אחד מגלה פארקר כי אביו היה מדען מבריק בתאגיד בשם "אוסקורפ". פיטר מנסה לתור אחר חברו של אביו ועד מהרה פוגש את ד"ר קורט קונורס, מדען קטוע יד ושותפו של אביו, במהלך סיור באוסקורפ. באותו סיור, פיטר ננשך על ידי עכביש מהונדס גנטית ורוכש כוחות על-טבעיים.
לאחר ריב עם דודיו, פיטר בורח למכולת שכונתית ונתקל ברוצח שכיר. הוא עוזר לו שלא ביודעין להימלט, אך פיטר מתחרט על כך לאחר שדודו נרצח על ידי הרוצח. הוא חש אשמה על כך שיכול היה לעצור זאת ומשתמש בכוחותיו ללוחמה בפשע תחת הזהות הסודית ספיידרמן. לאחר ארוחה משותפת עם גוון סטייסי, חברתו לספסל הלימודים, בביתה (בה פיטר רב עם אביה לגבי מהות ספיידרמן בניו יורק וייצוגו), פיטר מגלה לגוון שהוא ספיידרמן, והשניים מתאהבים. במקביל, פיטר נפגש עם ד"ר קונרוס ועוזר לו לפתח נוסחאות, שאמורות לעזור לד"ר קונרוס לרפא את ידו הקטועה. לאחר מספר ניסויים כושלים, מצליחים השניים לפתח וירוס מתאים.
קורט לוקח לעצמו את הווירוס על מנת לרפא את ידו, אך דבר כלשהו משתבש, וקורט מתרפא, אך בו זמנית הופך ללטאת ענק שרוצה להרוס את העיר ולזרוע את הווירוס ברחבי העיר על מנת להפוך את כולם למשרתיו. על ספיידרמן כעת להציל את כל מי שהוא אוהב, ללחום נגד הלטאה ולהציל את העיר מאובדן כללי.
(הסרט מסתיים בסצנת CGI בה רואים את ספיידרמן מתעופף בעזרת קורי העכביש מעל העיר ניו יורק)
בסצנה שלאחר הכתוביות קורט קונורס בכלא וחברו מדבר איתו על פיטר.
צוות השחקנים הראשי

אנדרו גארפילד - פיטר פארקר/ספיידרמן.
אמה סטון - גוון סטייסי, אהובתו של פיטר.
מרטין שין - בן פארקר, דודו של פיטר שנרצח.
סאלי פילד - מיי פארקר, דודתו של פיטר.
דניס לירי - ג'ורג' סטייסי, קפטן משטרת העיר ניו יורק ואביה של גוון.
ריס איוואנס - דוקטור קורט קונורס/הלטאה, הנבל הראשי של הסרט.
כריס זילקה - פלאש תומפסון, בריון התיכון שמתעמר בפיטר פארקר.
אירפאן קאן - ד"ר ראג'יט ראת'ה.
סטן לי - מופיע (הופעת קמע) כספרן במהלך הקרב בין ספיידרמן והלטאה.
סקיילר ג'יסונדו - הווארד סטייסי
מוזיקה

את המוזיקה לסרט נשכר להלחין ג'יימס הורנר.
בחודש מאי 2012, חשפה חברת סוני פרטים על הפסקול של הסרט. וב תיאר את האות המוזיקלית של הורנר כמדהימה. וב אמר: "רציתי ליצור פסקול שמרגיש מאסיבי אבל גם אינטימי וקטן".
כל המוזיקה של הסרט נכתבה והולחנה בידי ג'יימס הורנר.
מוזיקה > ספיידרמן המופלא: מוזיקה מתוך הסרט

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. | "Main Title – Young Peter" | James Horner | 4:54 |
| 2. | "Becoming Spider-Man" | James Horner | 4:16 |
| 3. | "Playing Basketball" | James Horner | 1:22 |
| 4. | "Hunting for Information" | James Horner | 2:07 |
| 5. | "The Briefcase" | James Horner | 3:14 |
| 6. | "The Spider Room – Rumble in the Subway" | James Horner | 3:20 |
| 7. | "Secrets" | James Horner | 2:30 |
| 8. | "The Equation" | James Horner | 4:22 |
| 9. | "The Ganali Device" | James Horner | 2:28 |
| 10. | "Ben's Death" | James Horner | 5:41 |
| 11. | "Metamorphosis" | James Horner | 3:04 |
| 12. | "Rooftop Kiss" | James Horner | 2:34 |
| 13. | "The Bridge" | James Horner | 5:15 |
| 14. | "Peter's Suspicions" | James Horner | 3:01 |
| 15. | "Making a Silk Trap" | James Horner | 2:52 |
| 16. | "Lizard at School!" | James Horner | 2:57 |
| 17. | "Saving New York" | James Horner | 7:52 |
| 18. | "Oscorp Tower" | James Horner | 3:22 |
| 19. | "I Can't See You Anymore" | James Horner | 6:50 |
| 20. | "Promises – End Titles" | James Horner | 4:52 |
הפקה > ליהוק

בחודש מאי 2010, הוליווד ריפורטר אמר שהשחקנים שנפגשו עם מארק וב יהיו כשירים לתפקיד הראשי כללו ג'יימי בל, אלדן ארנרייך, פרנק דילן, אנדרו גארפילד וג'וש האצ'רסון. ביוני 2010 לוס אנג'לס טיימס דיווח כי המועמדות התרחב לכלול את אהרון ג'ונסון ואנטון ילצ'ין. ב־1 ביולי 2010 אושרה הבחירה בגארפילד. וב הצהיר כי הוא הרגיש שהוא יודע שגארפילד הוא הבחור הנכון כשצילמו קטעי וידאו שבהם הוא אוכל צ'יזבורגר תוך שהוא אומר לגוון להירגע.
אז סוני קיימה אודישנים לתפקיד פיטר הצעיר, שהיה צריך להידמות לגארפילד. ווב אמר, "אני חושב שראינו את מקורו של ספיידרמן לפני כן אך לא את מקורו של פיטר פארקר". ווב הרגיש שכשאתה מנסה לבנות את הסרט אתה חייב לבנות את הגיבור מהיסוד. לכן הוא רצה שפארקר יתחיל בילדותו.
ז'קי לוי

ז'קי לוי (נולד בז' בחשוון ה'תשכ"א, 28 באוקטובר 1960) הוא פוליטיקאי ישראלי. כיהן כראש עיריית בית שאן וכחבר הכנסת העשרים וכסגן שר במשרד הבינוי מטעם מפלגת הליכוד.
ביוגרפיה

נולד בבית שאן, ילדם השני של רחל ודוד לוי. שירת בצנחנים. לאחר שחרורו מצה"ל היה עוזרו של ראש מועצת רמת ישי.
בשנת 1989 נבחר כחבר מועצה במועצת בית שאן מטעם סיעת "לב". הוא הפסיד בהתמודדות על ראשות המועצה, למועמד הליכוד, שלמה בן לולו. בין השנים 1992–1998 שימש ממלא מקום ראש המועצה. בשנת 1999, כשלוי לא היה בתפקיד, הוכרזה בית שאן כעיר.
לוי הוא חבר מרכז הליכוד, וחבר מזכירות התנועה. בשנת 2002 נפצע לוי בפיגוע טרור, הפיגוע בסניף הליכוד בבית שאן, שבו נהרגו שישה אנשים. בשנת 2003 נבחר לראשות עיריית בית שאן מטעם הליכוד. בנוסף לכך, כיהן לוי כמ"מ יו"ר המרכז לשלטון המקומי ומחזיק בתיק החברה למשק וכלכלה.
בשנת 2012, זכה לוי, כמו גם ארבעה מאחיו ושניים מאחייניו, בהגרלת קרקעות זולות, שניהלה העירייה עבור מינהל מקרקעי ישראל. בעקבות המחאה הציבורית ביטל רק לוי את זכייתו ולא את זו של קרוביו. שמו של לוי נקשר גם באי סדרים אחרים.
בשנת 2013 הפסיד בבחירות לראשות העיר לרפי בן שטרית בהפרש של 96 קולות.
בבחירות המקדימות בליכוד שנערכו לקראת הבחירות לכנסת העשרים (2015), זכה לוי במקום המיועד למחוז גליל ועמקים, והתמודד במקום ה-18 ברשימת הליכוד לכנסת. הרשימה קיבלה 30 מושבים והוא נבחר לכנסת. ב-15 ביוני 2015 מונה לתפקיד סגן שר הבינוי.
ב-1 במרץ 2015 הוגש נגדו ונגד בכירים בעיריית בית שאן כתב אישום על עבירות בתחום איכות הסביבה.
ב־2018 התמודד שוב לתפקיד ראש עיריית בית שאן מטעם הליכוד, וניצח את רפי בן שטרית; בעקבות בחירתו פרש מהכנסת ב־18 בנובמבר 2018.
בבחירות 2023 חבר ליריבו רפי בן שטרית לריצה משותפת לקראת הבחירות. אך הפסיד בבחירות לראשות העיר לנועם ג'ומעה והודיע על פרישה מהחיים הפוליטיים בבית שאן וממועצת העיר.
חיים אישיים

משתייך לציונות הדתית. נשוי לד"ר בת ציון (ציונה) לבית בורר ואב לשבעה ילדים. אחותו היא חברת הכנסת לשעבר אורלי לוי-אבקסיס.
אילן יוחסין

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | 21 | 22 | 23 | 24 | 25 | 26 | 27 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| משה לוי | משה לוי | משה לוי | משה לוי | משה לוי | משה לוי |   |   | סימה לוי | סימה לוי | סימה לוי | סימה לוי | סימה לוי | סימה לוי |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| משה לוי | משה לוי | משה לוי | משה לוי | משה לוי | משה לוי |   |   | סימה לוי | סימה לוי | סימה לוי | סימה לוי | סימה לוי | סימה לוי |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| דוד לוי | דוד לוי | דוד לוי | דוד לוי | דוד לוי | דוד לוי |   |   | מקסים לוי | מקסים לוי | מקסים לוי | מקסים לוי | מקסים לוי | מקסים לוי |   |   |   |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| דוד לוי | דוד לוי | דוד לוי | דוד לוי | דוד לוי | דוד לוי |   |   | מקסים לוי | מקסים לוי | מקסים לוי | מקסים לוי | מקסים לוי | מקסים לוי |   |   |   |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |  |   |   |  |  |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |  |   |   |  |  |
| ז'קי לוי | ז'קי לוי | ז'קי לוי | ז'קי לוי | ז'קי לוי | ז'קי לוי |   |   | אורלי לוי-אבקסיס | אורלי לוי-אבקסיס | אורלי לוי-אבקסיס | אורלי לוי-אבקסיס | אורלי לוי-אבקסיס | אורלי לוי-אבקסיס |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |  |
| ז'קי לוי | ז'קי לוי | ז'קי לוי | ז'קי לוי | ז'קי לוי | ז'קי לוי |   |   | אורלי לוי-אבקסיס | אורלי לוי-אבקסיס | אורלי לוי-אבקסיס | אורלי לוי-אבקסיס | אורלי לוי-אבקסיס | אורלי לוי-אבקסיס |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |  |
הערות שוליים

↑  שלמה בן לולו, מוזיאון הילדים לתולדות בית שאן ובנותיה
↑  יוסי מזרחי, ‏הזוכים בהגרלת הקרקעות בבית שאן: ראש העיר והח"כית, באתר ‏מאקו‏, 14 במאי 2012
קובי דוד‏, ראש העיר ו-4 בני משפחתו זכו במכרז דיור בבית שאן, באתר וואלה, 14 במאי 2012
אחיה ראב"ד וניר כהן, מזל בבית שאן: משפחת לוי עלתה על המגרשים, באתר ynet, 14 במאי 2012
↑  אחיקם משה-דוד ואלי לוי, תחקיר: כך הועבר נכס לאומי בבית שאן לניהול של מקורב לראש העיר, באתר nrg
↑  חסן שעלאן, איתי בלומנטל ורועי מנדל, אח ואחות בכנסת אחת? האבא דוד לוי: אני מתרגש, באתר ynet, 1 בינואר 2015
↑  אלי אשכנזי‏, שבועיים לפני הבחירות: כתב אישום נגד מקום 18 בליכוד, באתר וואלה, 1 במרץ 2015
↑  טל שניידר, ‏סגן שר השיכון ח״כ ז׳קי לוי יתמודד על ראשות עיריית בית שאן, באתר גלובס, 20 ביוני 2018
↑  רועי רובינשטיין ומורן אזולאי, משפחת לוי חוזרת: סגן שר השיכון ניצח בבית שאן, באתר ynet, 31 באוקטובר 2018
↑  שירית אביטן כהן, מושלים בכיפה: מי ייצג את הציונות הדתית בליכוד? באתר מקור ראשון, 30 באוגוסט 2018
יעל צ'רני

| --- | --- |

 לידה:  בוסטון
 מוקד פעילות:  ישראל 
 עיסוק:  מנצחת, זמרת סופרן, מרצה
 סוגה:  מוזיקה קלאסית
 סוג קול:  סופרן
 כלי נגינה:  זמרה
 שיתופי פעולה בולטים:  תאגיד השידור הישראלי, קלאודיו אבאדו, אוניברסיטת הרווארד וגלי צה"ל
 yaelcherni.com
 
יעל צ'רני (צ'רניאבסקי) היא מנצחת, זמרת סופרן ומרצה ישראלית.
ביוגרפיה

צ'רני נולדה בבוסטון וגדלה בירושלים. החלה את דרכה האמנותית בסופרן במקהלת אנקור, ובגיל 15 הופיעה כסולנית עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית בהיכל התרבות תחת המנצח אנטוניו פאפאנו. למדה בתיכון האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים.
את שירותה הצבאי החלה בתזמורת צה"ל.
למדה זמרה באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים אצל צילה גרוסמאייר וניצוח אצל מנדי רודן ויבגני צירלין. המשיכה ללימודי תואר שני במכון פיבודי בבולטימור אצל גוסטב מאייר, ואחר-כך באוניברסיטת ג'ונס הופקינס ולימודים בבית הספר הגבוה לאופרה בקרלסרוהה בגרמניה.
הייתה אסיסטנטית של המנצח קלאודיו אבאדו,, ואף הקליטה עימו סדרת דיסקים מיצירות פרגולזי ומוצרט ל"דויטשה גרמופון". כמו-כן הייתה אסיסטנטית של המנצחת סימון יאנג, ועבדה כמנצחת משנה וכסופרן עם תזמורות בישראל ובעולם. מרבה להופיע בארץ ובעולם, כמו כן מרצה אורחת במוסדות שונים, בהם מכללת שנקר, בית ברל ואוניברסיטת הרווארד.
צ׳רני היא כלת פרס גארי ברתיני למנצחים משרד התרבות 2009.
ב-2013 העבירה סדרת הרצאות בנושא "העיקר זה הקלאסיקה" במסגרת האוניברסיטה המשודרת. סדרה זו עובדה מאוחר יותר לספר.
ב-2016 נבחרה לעמוד בראש תחנת הרדיו "כאן קול המוזיקה" בתאגיד השידור הישראלי. באפריל 2018, הודיעה על סיום תפקידה כמנהלת התחנה.
בדצמבר 2020 פרסמה באמזון את ספרה "Classical Music: UNDRESSED" הדן ומפרש את עולם המוזיקה הקלאסית לקהל דוברי האנגלית.
לקריאה נוספת

יעל צ'רני, העיקר זה הקלאסיקה: מבט עדכני על עולם המוזיקה הקלאסית, הוצאת מודן ואוניברסיטה משודרת, 2016
Yael Cherni Classical Music: UNDRESSED November 5, 2020
הרצאות של יעל צ׳רני לצפייה ברשת: מבוא למוזיקה קלאסית, המלחינות הגדולות בהיסטוריה, על עולם הניצוח במוזיקה קלאסיתֿ כשהביקורת מחמיצה וג׳ורג׳ גרשווין - הילד הרע של המוזיקה הקלאסית.
הערות שוליים

1 2  ירה קדרי-עובדיה, יעל צ'רני הופכת את המוזיקה הקלסית לרלוונטית, באתר nrg
1 2 3   חגי חיטרון, יעל צ'רני, מנהלת "קול המוזיקה" בתאגיד השידור החדש, לא פוסלת דיבורים, באתר הארץ, 5 בדצמבר 2016
↑  אמיר מנדל, יעל צ'רני מסיימת את תפקידה כמנהלת "קול המוזיקה" בתאגיד השידור, באתר הארץ, 10 באפריל 2018
↑  Classical Music: UNDRESSED
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 25148631234730410809   WorldCat (עם VIAF): 25148631234730410809 
יעל צ'רני
פסקל אברהמי

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  28 במאי 1962 כ"ד באייר ה'תשכ"ב צרפת
 נהרג:  18 באוגוסט 2011 (בגיל 49) י"ח באב ה'תשע"א גבול ישראל–מצרים, ישראל
 תאריך עלייה:  1977
 מדינה:  ישראל ישראל
 השתייכות:   משטרת ישראל ( ימ"מ)
 תקופת הפעילות:  1985–2011 (כ־26 שנים)
 דרגה:   רב-נגד
 תפקידים בשירות
 לוחם וצלף בימ"מ
 פעולות ומבצעים
   מלחמת לבנון הראשונה (צה"ל)  האינתיפאדה הראשונה  אוטובוס האמהות  האינתיפאדה השנייה  מתקפת הטרור בדרום ישראל (2011)
 עיטורים
  עיטור האומץ  עיטור המופת (פעמיים) ישראל פרס בגין (2011)
 הנצחה
 בית כנסת בפתח תקווה, כיכר עירונית וספר ביוגרפיה
פסקל יום טוב אברהמי (28 במאי 1962, כ"ד באייר ה'תשכ"ב – 18 באוגוסט 2011, י"ח באב ה'תשע"א) היה לוחם ימ"מ ישראלי מעוטר. אברהמי היה מוותיקי לוחמי הימ"מ ושירת בה 26 שנה כלוחם חוד וכצלף. הוא זכה למוניטין גבוה מאוד ביחידה ועל אומץ ליבו זכה בשני עיטורי המופת ועיטור האומץ של משטרת ישראל. אברהמי נהרג במתקפת הטרור בדרום ישראל ב-2011. אחרי מותו הוענק לו פרס בגין ונכתב ספר להנצחת מורשתו.
ביוגרפיה

פסקל יום טוב אברהמי נולד בצרפת ב-28 במאי 1962 לאליהו וניקול אברהמי, משפחה יהודית שנמלטה מאלג'יריה בעקבות המלחמה שהתחוללה שם בשנות ה-50 של המאה ה-20 וכללה גם פוגרומים נגד יהודים. בשנת 1977, בגיל 15, עלה לישראל ולמד בתיכון רנה קסין שבירושלים.
עם גיוסו לצה"ל התנדב לחטיבת הצנחנים ושובץ בגדוד 202. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר. אברהמי לחם במלחמת לבנון הראשונה ונפצע בקרבות בביירות.
מאז פציעתו בלבנון החל פסקל תהליך של חזרה בתשובה. הוא היה נשוי ואב לשלושה בנים, וגר בפסגת זאב בירושלים.
ביוגרפיה > שירותו בימ"מ

ב-1985 התגייס לימ"מ, שם שירת כלוחם במשך כ-15 שנה. אברהמי השתייך לצוות החוד ול"קופים", יחידה המתמחה בפריצה באמצעות גלישת חבלים, טיפוס וסנפלינג. אברהמי היה ידוע בכושרו הגופני הגבוה, במשמעת העצמית הנוקשה ובנחישות שלו. הוא ראה בשירות בימ"מ שליחות והתעקש לצאת לכל משימה, פעולה ומבצע. בעשור האחרון לחייו ביחידה עבר הסבה לתפקיד צלף, המתמחה בירי מדויק במטרות קרובות ורחוקות כאחד, באמצעות מערכת נשק צלפים. אברהמי נחשב לאחד מבכירי הלוחמים והצלפים ביחידה, ובנוסף לפעולות המבצעיות הרבות בהן השתתף, חנך גם לוחמי וצלפי ימ"מ צעירים ממנו.
ב-1988 השתתף אברהמי בכוח הפריצה ל"אוטובוס האמהות". באחד המבצעים בחברון, כאשר כוח הימ"מ היה בנחיתות מספרית, אברהמי הסתער לבד על 4 מחבלים והרג את כולם.
במהלך שירותו בימ"מ, זכה לשני עיטורים מטעם משטרת ישראל: ב-1990 קיבל אברהמי את עיטור האומץ על חיסול חוליית מחבלים וב-1995 קיבל את עיטור המופת, כשהסתער על שלושה מחבלים שהיו בדרכם לפיגוע.
אברהמי נהרג בערב 18 באוגוסט 2011 מירי מחבלים מגבול ישראל–מצרים כחלק מאירועי מתקפת הטרור בדרום ישראל ב-2011 בזמן שאבטח כוחות סילוק פצצות שעבדו בזירה. כאשר אברהמי נהרג, בגיל 49, הוא היה מוותיקי הלוחמים ביחידה, עם שירות רציף של 26 שנה בימ"מ בתפקידי לוחם וצלף.
ביוגרפיה > הנצחה

בחנוכה ה'תשע"ב (2011) זכה (לאחר מותו) בפרס בגין "עבור תרומתו לביטחון המדינה והיותו סמל למצוינות, אומץ לב והקרבה עבור המולדת". בחנוכה ה'תשע"ה (2014), לאחר מותו, עוטר על פועלו בעיטור המופת של משטרת ישראל.
בשנת 2016 התקיימה במרכז מורשת מנחם בגין בירושלים הקרנת בכורה של הסרט החדש "פסקל אברהמי האיש והאגדה" (מאת הבמאי דוד שרמן).
באותו ערב הושק הספר לזכרו "עד קצה הגבול".
בנוסף לכך נקראה כיכר האירועים שברחוב יצחק טוניק שבפסגת זאב מזרח על שמו של אברהמי.
בתאריך 6 בספטמבר 2018 נחנך בית כנסת לזכרו בשכונת נווה גן בפתח תקווה. בית הכנסת נקרא "תפארת פסקל".
בעקבות מותו, אשתו של פסקל, סימה אברהמי, התגייסה למשטרת ישראל. גם בניו הבכורים, טל ומתן, התגייסו בעקבות אביהם למשמר הגבול.
משנת 2018 מתקיים במיני ישראל מרוץ ריצה שנתי לזכרו הנקרא "לרוץ עם פסקל".
לקריאה נוספת

רחלי דור-רפפורט, עד קצה הגבול: פסקל אברהמי – לוחם היחידה ללוחמה בטרור. הוצאת אופיר ביכורים, ישראל ה'תשע"ה-2015.
הערות שוליים

↑  יעל ליבנת, לחזור על עקבותיהם, באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט), 27 בספטמבר 2012
↑  רחלי דור-רפפורט, "עד קצה הגבול: פסקל אברהמי – לוחם היחידה ללוחמה בטרור". הוצאת אופיר-ביכורים, ישראל ה'תשע"ה-2015, עמודים 33–46
↑  אגדת פסקל, באתר "IsraelDefense‏", 20 באוגוסט 2011
↑  "מעריב", 19 באוגוסט 2011. עמ' 4.
↑  רחלי דור-רפפורט, "עד קצה הגבול: פסקל אברהמי - לוחם היחידה ללוחמה בטרור", הוצאת אופיר-ביכורים, ירושלים ה'תשע"ה-2015. פרק 5, עמוד 66
↑  לוחם הימ"מ פסקל אברהמי נהרג בפיגוע הירי, משטרת ישראל
↑  טקס הענקת פרס בגין, באתר מרכז מורשת בגין
↑  בהוקרה: הגיבורים של משטרת ישראל, באתר משטרת ישראל, 16 בדצמבר 2014
↑  מאיר תורג'מן, 11 שנים אחרי נפילת אביו, "הבן של פסקל" ממשיך בדרכו במג"ב: "סגירת מעגל", באתר ynet, 16 באוגוסט 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007590692005171  LCCN: no2016063268  VIAF: 26145304385178571831   WorldCat (עם VIAF): 26145304385178571831
חיים בפלוס

| --- | --- |

 פעילות:  חינוך פיננסי לצעירים
 התאגדות:  עמותה
 מדינה:  ישראל
 מקום פעילות:  ישראל
 מנכ"ל:  מינדי אייזנר
 תקופת הפעילות:  2006–הווה (כ־19 שנים)
 www.chaimbeplus.org
 
עמותת "חיים בפלוס" הוקמה בשנת 2006, במטרה להקנות לצעירים בגילאי 17–22 ידע פיננסי מעשי, וכישורי חיים להתנהלות כלכלית.
על פי נתוני העמותה נכון לשנת 2018 לקחו חלק בתוכנית כ-13,000 צעירים בישראל. העמותה מעבירה קורסים ברשתות חינוך ארציות, כמו עמל, אמי"ת, תמ"ת ועתיד, בכפרי נוער, ברשויות מקומיות ובקרב מתנדבי שירות לאומי.
הקורסים של העמותה נכללים במאגר התוכניות של משרד החינוך.
רקע

העמותה הוקמה על ידי מינדי אייזנר מתוך פעילותה בעמותת פעמונים, המספקת גם היא כלים להתנהלות כלכלית. ההבדל בין העמותות הוא שבעוד עמותת פעמונים מסייעת למשקי הבית, בדרך כלל, כאשר הם כבר מתמודדים עם בעיות או דילמות כלכליות, חיים בפלוס, שואפת לספק לצעירים כלים כלכליים עוד בטרם הם מתחילים את ההתנהלות הכלכלית העצמאית שלהם, בתקווה למנוע מראש משברים כלכליים.
פעילות העמותה

עמותת חיים בפלוס מעבירה קורסים הכוללים מפגשים קבוצתיים וליווי פרטני, שאותם מעבירים מנטורים וסטודנטים, שעוברים לשם כך הכשרה בעמותה. חניכי הקורסים מקבלים ליווי באמצעות פלטפורמות דיגיטליות, ולומדים כיצד לבצע פעולות כלכליות, כמו פתיחת חשבון בנק וקבלת כרטיס אשראי, בדיקת חשבונות, השוואת מחירים, תכנון הוצאות וחיסכון לעתיד.
מנטורים של חיים בפלוס כותבים במדור MoneyTime באתר ראש אחד מבית ידיעות אחרונות כתבות בנושא חיסכון והתנהלות כלכלית נכונה המיועדות לבני נוער.
אחת לשנה מקיימת העמותה כנסי הוקרה למנטורים, הכוללים הרצאות מעשירות ופעילויות גיבוש.
בשנת 2018, עמדה העמותה בתנאים לקבלת "תו מידות לאפקטיביות", מטעם ארגון מידות, הניתן לעמותות שנמצאו כבעלות יכולת תכנון והתנהלות יעילות.
הערות שוליים

↑  תכניות חינוכיות, באתר apps.education.gov.il
↑  מסודרים: העמותה שתעזור לצעירים להתנהל כלכלית, באתר nrg
↑  "מסודרים: העמותה שתעזור לצעירים להתנהל כלכלית". NRG. נבדק ב-2018-04-24.
↑  ראש אחד - חיים בפלוס, באתר www.rosh1.co.il(הקישור אינו פעיל)
↑  חיים בפלוס, באתר מידות
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "חיים בפלוס".
תו מידות לאפקטיביות
כנס מנטורים "חיים בפלוס"
מיקוש משאית חברי רמת הכובש

שרידי המשאית שעלתה על המוקש
מיקוש משאית חברי רמת הכובש התרחש ב-4 באוגוסט 1938, במהלך ימי המרד הערבי הגדול. משאית שהובילה פועלים מבין חברי הקיבוץ עלתה על מוקש. כתוצאה מהפיצוץ נהרגו שמונה מיושבי המשאית, והאחרים נפצעו.
רמת הכובש שליד כפר סבא עלתה על הקרקע ב-1932. מראשית המרד הערבי הגדול ב-1936 עמד היישוב בפני התקפות רבות מצד הכפרים הערבים השכנים לה ולמעשה הותקף במהלכו יותר מכל יישוב יהודי אחר בארץ ישראל. בין אפריל לאוקטובר 1936 הותקף הקיבוץ 32 פעמים. במהלך החודש שלפני המיקוש נהרגו בפעולות איבה ארבעה מחברי הקיבוץ, והיישוב הפך לסמל של עמידת ההתיישבות היהודית בפני המרד.
ביום חמישי, 4 באוגוסט 1938, בשעה 16:00, אספה משאית 17 פועלים, רובם חברי הקיבוץ, שעבדו בפרדסים שבקרבתו. המשאית נסעה חזרה אל היישוב, ומטעמי זהירות נסעה המשאית לא בכביש שליד הכפר מיסכה, הקרוב למשק, אלא בכביש אחר. לפניה נסע טנדר ובו חמישה נוטרים, שחלקם הלכו ברגל לצידו. הנוטרים לא הבחינו בדבר מה חשוד, אך אחד מגלגליה האחוריים של המשאית פגע במוקש שהוטמן בדרך על ידי כנופיה ערבית והוא התפוצץ, ומכוח ההתפוצצות הועפה המשאית באוויר והתפרקה, ורוב יושביה נפגעו. שישה נהרגו במקום ושבעה נפצעו.
קול ההתפוצצות נשמע היטב בקיבוץ ובכפר סבא. שוטרים, נוטרים ורופאים הגיעו למקום הפיגוע ומצאו את הנפגעים פזורים על פני שטח נרחב. הפצועים הועברו לבית החולים בילינסון. אחד מהם מת מפצעיו בלילה ושני מת למחרת.
בין ההרוגים היו שישה גברים ושתי נשים, בגילאי 23 עד 31. שבעה מהם היו חברי הקיבוץ והשמיני תושב שכונת אליעזר שליד כפר סבא.
הידיעה על האסון חוללה אבל כבד בקיבוץ וביישוב היהודי בארץ.
גופות ההרוגים הובאו לבית התרבות בקיבוץ. למחרת, יום שישי ב-5 באוגוסט 1938 הוכנסו לתוך ארונות קבורה ונערכה להם הלוויה המונית בהשתתפות חברי הקיבוץ ואורחים רבים שהגיעו אליו. אהרן ציזלינג ספד לחללים.
הקיבוץ פרסם לזכר הקורבנות את החוברת "לזכר השמונה".
לקריאה נוספת

ימי רמה: פרקי רמת הכובש, בעריכת גרשון ריבלין, תל אביב: מערכות, 1964
הערות שוליים

↑  החוברת "לזכר השמונה" בקטלוג הספרייה הלאומית.
מיכאל בן ארי

ערך זה עוסק בפוליטיקאי והיסטוריון ישראלי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
מיכאל בן ארי (נולד ב-12 באוקטובר 1963, כ"ד בתשרי ה'תשכ"ד) הוא חבר הכנסת לשעבר מטעם סיעת האיחוד הלאומי, ממייסדי מפלגת עוצמה יהודית, פעיל ימין רדיקלי והיסטוריון ישראלי. תלמידו של הרב מאיר כהנא ופעיל לשעבר בתנועת כך ולאחר מכן יו"ר מפלגת חזית יהודית לאומית. בעל תואר דוקטור בלימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה, היה מרצה מן החוץ ללימודי ארץ ישראל, הר הבית, וארכאולוגיה באוניברסיטת אריאל, מרצה במכללת אורות ישראל ומורה לספרות ולתנ"ך בישיבת דרכי נועם ובישיבת הרעיון היהודי.
הוצב במקום החמישי ברשימת איחוד מפלגות הימין לבחירות לכנסת ה-21, כנציג מפלגת עוצמה יהודית, אך בית המשפט העליון פסל את מועמדותו.
ביוגרפיה

נולד וגדל בשכונת כפר שלם, שבדרום תל אביב. אביו חנניה (עליו נכתב השיר "חנניה" של חנן בן ארי) הוא יליד אפגניסטן, ואמו ילידת איראן.
למד בישיבת בני עקיבא כפר הרא"ה ובישיבת ההסדר ימית.
שירת במסגרת הישיבה בחטיבת גולני ולאחר פציעה עבר לחיל השריון והשתתף במבצע שלום הגליל כלוחם שריון. נמנה עם הגרעין המאזרח של היאחזות הנח"ל גדיד (לימים נווה דקלים). לאחר מכן למד בישיבת מרכז הרב. השתתף בגרעין המייסד של ישיבת הרעיון היהודי.
את לימודיו האקדמיים עשה באוניברסיטת בר-אילן. בעל תואר ראשון בחינוך, תואר שני בתלמוד ותואר דוקטור בלימודי ארץ ישראל. הוא מרבה לעסוק במחקריו בהר הבית ובבית המקדש. כתב ספר בשם "המרד הגדול - מצעד איוולת או סוד הקיום" על המרד הגדול מהזווית של הקנאים. הקים את מכון ההסברה 'מורשת הר הבית' להנחלת תולדות הר הבית והמקדש ואת המדרשה לידע המקדש.
היה רב בית הספר הממלכתי דתי ע"ש ברוך דובדבני בבית הכרם בירושלים ורב בית הספר התיכון הדתי השש שנתי ע"ש פירסט בבית שמש. מאוחר יותר שימש מורה לתנ"ך בישיבת "דרכי נועם" בפתח תקווה, בישיבת בני עקיבא גבעת שמואל ובתיכון הדתי "במעלה" בפתח תקווה. מלמד במכללת אורות ישראל ברחובות.
קריירה פוליטית

בן ארי התחבר לתנועת כך עוד בעת לימודיו התיכוניים. בבחירות לכנסת העשירית היה מנהל מטה הבחירות של המפלגה בתל אביב. הוא היה מועמד מטעם מפלגת חרות בבחירות לכנסת השש עשרה (2003) ומועמד מטעם מפלגת חזית יהודית לאומית בבחירות לכנסת השבע עשרה (2006), אך הרשימות לא עברו את אחוז החסימה. עם הקמת האיחוד הלאומי סמוך לבחירות לכנסת השמונה עשרה הוצב במקום הרביעי ברשימה כנציג מפלגת ארץ ישראל שלנו, מפלגה שצירפה אליה את חזית יהודית לאומית זמן קצר קודם לכן, ונבחר לכנסת ה-18.
בשל חברותו בעבר בתנועת כך, שהוכרזה כארגון טרור בארצות הברית, סירבו בשנת 2012 שלטונות ההגירה בארצות הברית להעניק לבן ארי ויזה לארצות הברית.
קריירה פוליטית > חבר הכנסת

בכנסת ה-18 היה חבר בוועדת חוקה, חוק ומשפט ובוועדה משותפת להצעת חוק סדרי השלטון והמשפט. היה גם יושב ראש השדולה למען נפגעי תופעת המסתננים הבלתי חוקיים. ב-2010 יזם שלילת זכויות מחברת הכנסת חנין זועבי בגין השתתפותה במשט לעזה (המרמרה).
ב-2012 פרש מהאיחוד הלאומי ומתנועת ארץ ישראל שלנו, והקים את סיעת עוצמה לישראל, יחד עם אריה אלדד. המפלגה התמודדה בבחירות לכנסת התשע עשרה, אך לא עברה את אחוז החסימה. בן ארי הוצב במקום השני ברשימה.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים ב-2015 קיים מגעים עם מפלגת יחד בראשות אלי ישי, על שותפות של הרשימות ב'בלוק טכני'. בסופו של דבר, רצו ביחד, והוא ויתר על מקומו לטובת ברוך מרזל. המפלגה לא עברה את אחוז החסימה.
קריירה פוליטית > פסילה מהתמודדות בבחירות לכנסת

לקראת הבחירות לכנסת ה-21 שובץ בן ארי במקום ה-5 ברשימת איחוד מפלגות הימין. המרכז הרפורמי לדת ומדינה ומספר מפלגות שמאל הגישו לוועדת הבחירות המרכזית עתירות נגד מועמדותו - לפי סעיף 7א לחוק יסוד: הכנסת בנימוק שמשנתו גזענית. היועץ המשפטי לממשלה אביחי מנדלבליט כתב חוות דעתו שלפיה יש לפסול את בן-ארי. בתום דיון סוער דחתה הוועדה את הבקשה ברוב של 16 מול 15.
לאחר דחיית הבקשה, הגיש המרכז הרפורמי לדת ומדינה ערעור לבית המשפט העליון ובו הציג מאות מסמכים, הקלטות, סרטונים ומאמרים של בן ארי. בית המשפט העליון החליט לפסול את מועמדותו, בנימוק ש"יש במעשיו ובהתבטאויותיו של ד"ר בן ארי משום הסתה לגזענות כמטרה דומיננטית ומרכזית של משנתו". בכך היה בן-ארי למועמד היחיד בתולדות המדינה שנפסל על ידי בית המשפט העליון על אף שוועדת הבחירות המרכזית אישרה את מועמדותו, וכן המועמד היחיד שנפסל מהתמודדות בבחירות, להבדיל מפסילת רשימת המועמדים שלו, ושלא כתוצאה מהרשעתו בעבירה.
עוד לפני פרסום פסק הדין המלא, ובו נימוקי הפסילה המלאים, החל דיון ציבורי סביב ההחלטה. מרדכי קרמניצר תמך בפסילה. לעומתו, יהודה יפרח מתח ביקורת על ביטול החלטת ועדת הבחירות בטענה כי מדובר באפליה לעומת מקרהו של עופר כסיף, שנידון באותה עת.