stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הנכבה
אירועי הנכבה

החלטת העצרת הכללית של האומות המאוחדות בדבר חלוקת ארץ ישראל לשתי מדינות, יהודית וערבית, שהתקבלה על ידי היישוב היהודי, נתקלה בהתנגדות עזה מצד ההנהגה הערבית בארץ, בהובלת מנהיג הוועד הערבי העליון, המופתי אמין אל-חוסייני, אשר דחה את התוכנית מכל וכל, ופתח למוחרת ההצבעה בשביתה כללית, שאליה נלוו פעולות טרור נגד יהודים בערים ובכבישים – פעולות אלה הביאו לתחילתה של מלחמת העצמאות.
במהלך המלחמה ברחו וגורשו כ-750,000 ערבים פלסטינים ממקומות מגוריהם, בערים ובכפרים. רובם עברו לאזורים בשליטת מדינות ערב, ומיעוטם התיישבו ביישובים ערביים אחרים בישראל. במהלך אירועי היסוד של הנכבה ב-1948, יותר מ-500 ערים וכפרים בעלי רוב ערבי פורק, כאשר רבים מהם הושמדו לחלוטין או אוכלסו מחדש על ידי יהודים וקיבלו שמות עבריים חדשים.(אנ') מקרי הרג וטבח בערבים התרחשו גם הם (אנ'). לפי ההיסטוריון הישראלי בני מוריס, התרחשו כתריסר מעשי אונס בפלסטיניות, וקרוב לוודאי שהיו רבים אחרים שפשוט לא תועדו. בחלק מהמקומות הורו הכוחות היהודים לערבים לעזוב את מגוריהם או גירשו אותם בכוח. במקומות אחרים נמלטו התושבים מתוך חשש לחייהם או מתוך הנחה שמוטב להם להתפנות עד שיסתיימו הקרבות, לעיתים בעקבות הוראות מצד מנהיגיהם. מסמך מיוני 1948 המציג ניתוח שביצעה מחלקת המודיעין של צה"ל של היקף עקירת התושבים הפלסטינים מיישוביהם מאז תחילת המלחמה העלה כי את עקירתם של כ-70% מהפליטים בתקופה זו יש לייחס לפעולות צבאיות של הכוחות הלוחמים היהודיים, וכי השפעתן של הוראות שנתנו מנהיגים ערבים מסתכמת בעזיבה של 5% בלבד מהעקורים. בחלק מהיישובים היו יהודים שביקשו משכניהם הערבים שלא לעזוב.[דרוש מקור]  מחקרים בנושא זה נמצאים בליבה של מחלוקת פוליטית ולכן אין תמונה מלאה ומוסכמת של האירועים והנסיבות.
כבר במהלך המלחמה, ביוני 1948, סירבה ממשלת ישראל לבקשות הפליטים וללחצים בינלאומיים, ולא התירה את שיבת הפליטים למקומות יישובם – החלטה עליה חזרה הממשלה גם בחודשים ובשנים שלאחר מכן. שר החוץ משה שרת אמר לרוזן ברנדוט כי אין לדון בשאלת חזרתם לבתיהם, כל עוד נמשכת המלחמה.
כפרים ושכונות רבים בשטח ישראל, שהיו מיושבים בעבר בערבים נעלמו. על חורבות חלקם הוקמו יישובים וערים ישראליים חדשים – מתוך 370 יישובים חדשים שהוקמו בין השנים 1948–1954, 350 ישבו על אדמות של פליטים, וכשליש מהעולים החדשים באותן שנים, כ-250,000 איש, יושבו בבתים עירוניים שהיו שייכים לערבים שהפכו לפליטים. על חלק מהיישובים נטעה הקרן הקיימת לישראל יערות אורנים. ליישובים הוענקו שמות חדשים. כך לדוגמה, מג'דל הפכה לאשקלון, ביסאן נקרא בשם העברי בית שאן, על חורבות בית מחסיר נבנה המושב בית מאיר ושכונות טלביה ומלחה בירושלים הפכו בהתאמה לקוממיות ומנחת (אף שבפועל ממשיכים תושבי ירושלים להשתמש עד היום בשמות הערביים).
הפליטים

רבים מהערבים הפלסטינים שחיו לפני מלחמת העצמאות בשטח שבו הוקמה מדינת ישראל, וצאצאיהם, נשארו לחיות במחנות פליטים במדינות ערב עד היום, ולא קיבלו מעמד של אזרחים במדינות אלו. מחנות פליטים קמו גם ביהודה, שומרון, רצועת עזה ומזרח ירושלים.
מדינות יוצאות דופן שאפשרו לפליטים הפלסטינים להיקלט הן ירדן ולבנון. ירדן אישרה את התאזרחותם של פלסטינים רבים ואפשרה התיישבותם בממלכה כך שכיום מהווים הפלסטינים מעל לרבע מאוכלוסייתה, ולבנון אישרה אזרחות למספר קטן של פלסטינים, בעיקר מתואלים.
שימור זיכרון הנכבה

פליטים פנימיים הוא מושג הבא לתאר ערבים ישראלים אשר אינם חיים בכפריהם המקוריים ואף כי יש להם מעמד של אזרחי מדינת ישראל הם מוגדרים כפליטים ממקומות מושבם המקוריים.
שמירת המפתחות – כאקט סמלי של הרצון לשוב לכפריהם שומרים חלק מהפליטים וצאצאיהם מפתחות לבתיהם לשעבר, או מפתח שמייצג את הבית אף שהבית כבר לא קיים והמפתח אינו פותח דבר. שמירת המפתח מייצגת בעיניהם את רצונם לשוב לבתיהם.
חלק מערביי ישראל משמרים את זיכרון הנכבה על ידי תיעוד ושימור הזיכרון של הכפרים הערבים שתושביהם עזבו או גורשו מהם במהלך מלחמת העצמאות.
שימור זיכרון הנכבה > יום הנכבה

יום הנכבה (בערבית: يوم النكبة) הוא היום השנתי לציון הנכבה. חלק מערביי ישראל מציינים את יום הנכבה ביום העצמאות של מדינת ישראל, בעוד בשאר העולם הוא מצוין ב-15 במאי – יום ההכרזה המיועד של מדינת ישראל בשנת 1948 (בפועל הוקדמה ההכרזה בכמה שעות ל-14 במאי בגלל כניסת השבת).
יום הנכבה צוין לראשונה באופן רשמי ברשות הפלסטינית בשנת 1998, במקביל לחגיגות 50 שנה למדינת ישראל. האירועים כללו עצרות, תהלוכות, תערוכות, סמינרים ופרסום מאמרים רבים בעיתונות הערבית והפלסטינית אשר דנו במשמעותה ובמקומה של הנכבה בזהות הפלסטינית.
מאז סוף שנות ה-90 נערכים מדי שנה ביום העצמאות טקסים ו"תהלוכות שיבה" לאתרים בהם שכנו הכפרים שחרבו במלחמת העצמאות. את הטקסים שבהם נוטלים אלפים מערביי ישראל לצד פעילי שמאל ושמאל רדיקלי ישראלים מארגנת "הוועדה הארצית להגנה על זכויות העקורים" תחת הכותרת: "יום העצמאות שלהם הוא יום הנכבה שלנו". בשנת 2001 הכריזה ועדת המעקב העליונה של ערביי ישראל על מסורת חדשה של עמידת דקת דומייה ביום הנכבה.[דרוש מקור: מקור לא מובן] .
שימור זיכרון הנכבה > היחס ל"נכבה" בחברה הישראלית

בעקבות חדירתה של "הנכבה" לשיח הציבורי החלו להישמע קולות שונים בחברה הישראלית בשאלה כיצד נכון להתייחס למושג זה ולמשמעויותיו במדינת ישראל.
ביולי 2007, בזמן ממשלת אולמרט, אישר משרד החינוך לבתי ספר ערביים להשתמש במושג נכבה, מושג שהיה אסור בשימוש עד אז (אם כי בפועל האיסור לא נאכף). כחלק מהשינוי במדיניות משרד החינוך אושר לבתי הספר הערביים להשתמש בספר לימוד המכיל את המילה נכבה וכולל, לצד הגרסה הרשמית הישראלית ובנוסף להדגשה כי הערבים הם שסירבו להחלטת האו"ם לחלק את המדינה, גם את תקציר הגרסה הפלסטינית להקמת מדינת ישראל.
לאחר עליית הימין לשלטון, ביולי 2009, החליט משרד החינוך לאסור מחדש את אזכור הנכבה בספרי הלימוד במגזר הערבי. שר החינוך, גדעון סער, נימק את ההחלטה, באומרו ש"אין כל סיבה שבתוכנית לימודים רשמית של מדינת ישראל תוצג הקמת המדינה כשואה או אסון". .
פעילי שמאל רדיקלי ישראליים נוטלים חלק באירועי יום הנכבה ועמותות ישראליות פועלות להנצחת יישובים ערביים שנחרבו במלחמת העצמאות ולשימור זכרם. אחת העמותות הבולטות בתחום זה היא עמותת "זוכרות" המציגה את מטרתה: "להביא את הנכבה הפלסטינית לידיעת הציבור הרחב. על הציבור היהודי בישראל מוטלת גם החובה לקחת אחריות על חלקו בה".
מנגד היו שהביעו ביקורת על "הנכבה" כפי שהיא מוצגת כיום על ידי הפלסטינים. פרופ' שלמה אבינרי טען כי הקושי של היהודים להתייחס בכבוד לאבל של הפלסטינים, כפי שראוי להיות לדעתו, הוא בשל האופן בו מוצגת "הנכבה" בנרטיב הפלסטיני. לדבריו, קיימת התעלמות של הפלסטינים מאחריותם לתוצאות המלחמה. התעלמות זו מתבטאת בין השאר בבחירת המילה "נכבה" ("אסון") שמנסה להציג את האירועים כאסון טבע ללא אחראים ולא כתוצאה של מפלה צבאית ומדינית שנבעה מהחלטות שקיבלו מנהיגיהם של הערבים. בנוסף, הוא ביקר את ההשוואה שנעשית לעיתים בין השואה ל"נכבה" המבטאת לטעמו "אטימות מוסרית" ואינה נכונה מבחינה עובדתית.
היו שמתחו ביקורת חריפה אף יותר וטענו כי מדובר בשכתוב ההיסטוריה ובניסיון לשלול את לגיטימיות קיומה של מדינת ישראל על ידי הצגתה כפושעת, בעוד שלדבריהם הערבים היו אלה שסירבו לקבל את החלטת החלוקה, תקפו את היהודים וקיבלו החלטות שגויות במהלך המלחמה, ובכך היו אחראים בעצמם לאסונם. העיתונאי בן-דרור ימיני טען כי מטרת האירועים לציון הנכבה שהחלו להופיע לדבריו רק בתחילת המאה ה-21 אינה לשם הזדהות עם סבל ערביי ארץ ישראל ב-1948, אלא לשם חיסולה של מדינת ישראל. לדבריו, מנהיגי הערבים ב-1948 זממו להשמיד את היהודים ולכן אין סיבה לציין את תבוסתם כשם ש"אין שום פסטיבל לציון ה"נכבה" שחוללו כוחות הברית לגרמניה".
פרופ' יהודה שנהב-שהרבני זיהה אנומליה בדיון הישראלי בנכבה, ממנה משתמעת הכרה דווקא מצד הימין בישראל, כגון התבטאויות פומביות מפי דמויות המזוהות עם הימין הרדיקלי, שמטיחות באנשי שמאל את הנכבה כאירוניה ליחסם לשטחי יהודה ושומרון, לדוגמה איתמר בן גביר – שאמר בהפגנה מול אוניברסיטת תל אביב שהיא "יושבת על חורבות שיח' מוניס".
הצגת הסיבות לנכבה בחברה הישראלית

מרכיב מרכזי בנכבה הוא, כאמור, ההגירה הפלסטינית ב-1948 – עזיבתם, מנוסתם או גירושם של כ-750,000 מערביי ארץ ישראל (הפלסטינים) במהלך מלחמת העצמאות. עד שלהי שנות ה-70, ככלל כל מוסדות המדינה בישראל (למשל, צה"ל, מרכז ההסברה וספרי לימוד שאושרו ללימוד על ידי משרד החינוך) והחברה (למשל, קהילת המחקר, העיתונות, וספרי זכרונות של ותיקי קרבות 1948) הציגו את הנרטיב היהודי לגבי הסיבות לעזיבת הערבים ב-1948. כלומר, נטען כי הם עזבו מרצונם, ככלל עקב קריאות מנהיגיהם ומנהיגי מדינות ערב כי יעשו כך ועקב פחד. חריגים היו משנות ה-50 רק השבועון "העולם הזה" וביטאון המפלגה הקומוניסטית "קול העם", וכן סופרים ומשוררים ישראלים שונים שהציגו ביצירותיהם את סבל הפלסטינים במלחמה (הנודע שבהם: "חירבת חזעה" מאת ס. יזהר). הללו הציגו נרטיב ביקורתי, לפיו חלק מהערבים עזבו מיוזמתם מסיבות שונות (פחד, קריאות מנהיגים וכו') בעוד שחלקם גורשו על ידי הכוחות הלוחמים היהודיים ובהמשך הישראליים ("קול העם" גם הציג לעיתים את הנרטיב הפלסטיני – לפיו ככלל כל הערבים הפלסטינים גורשו). משנות ה-60 גם תנועת "מצפן" הציגה בציבור לעיתים את הנרטיב הביקורתי ולעיתים את זה הפלסטיני. משלהי שנות ה-70 חל שינוי בקרב מוסדות חברה מרכזיים שונים, שהחלו להציג את הנרטיב הביקורתי (שמשנות ה-80 כונה לעיתים "פוסט-ציוני") לגבי הסיבות לעזיבת הערבים את ארץ ישראל במלחמת העצמאות. כך היה המצב, למשל, לגבי מחקרי קהילת המחקר (חוקרים אקדמאים ועצמאיים) ומאמרי עיתונות ביומונים המרכזיים, ובחלקו גם לגבי ספרי זיכרונות של ותיקי קרבות מלחמת העצמאות.
במהלך הזמן, מחקרים ומאמרי עיתונות ביקורתיים הפכו לרוב המכריע בקרב פרסומי קהילת המחקר והעיתונות. משנות ה-90 חלק מספרי הלימוד שבהם נעשה שימוש במערכת החינוך היהודית בישראל החלו להציג את הנרטיב הביקורתי, ומשנת 2000 – גם ספרי לימוד שאושרו לשימוש בזרם החינוך הממלכתי-חילוני על ידי משרד החינוך. בשנת 2005 גם ספר של ארכיון המדינה שעסק במסמכים הקשורים לראש הממשלה לשעבר, יצחק רבין הציג נרטיב זה. לעומת זאת, מרכז ההסברה וצה"ל (ענף הסברה במפקדת קצין חינוך ראשי) המשיך להציג לפחות עד 2004 את הנרטיב הישן.
"חוק הנכבה"

במרץ 2011 אושר בכנסת חוק יסודות התקציב (תיקון מס' 40), התשע"א-2011, ולפיו יוכל שר האוצר להפחית מתקציבו של גוף מתוקצב או גוף נתמך סכומים של עד פי שלושה מההוצאה שהוציא, אם היא במהותה אחד מאלה: שלילת קיומה של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית; הסתה לגזענות, לאלימות או לטרור; תמיכה במאבק מזוין או במעשה טרור של מדינת אויב או של ארגון טרור נגד מדינת ישראל; ציון יום העצמאות או יום הקמת המדינה כיום אבל; מעשה של השחתה או ביזוי פיזי הפוגע בכבוד דגל המדינה או סמל המדינה.
37 חברי כנסת (מהקואליציה וכן מהאיחוד הלאומי) תמכו בחוק, מול 25 שהתנגדו לחוק (מהאופוזיציה). לפי נוסח החוק, "שר האוצר יקבל החלטה כאמור... לאחר קבלת חוות דעת של היועץ המשפטי למשרד האוצר בדבר התקיימות האמור באותו סעיף קטן, ולאחר שהועברה אליו המלצת צוות מקצועי". בהמשך החוק מצוין כי אותו צוות מקצועי יורכב מ"צוות שמינה שר האוצר שחברו בו עובד משרד המשפטים, לפי הצעת שר המשפטים, עובד משרד האוצר ועובד המשרד שהשר שלו ממונה על סעיף התקציב שלפיו מתוקצב או נתמך הגוף". נקבע כי ניתן לעתור נגד החלטה כזו בפני בית משפט לעניינים מנהליים.
ראו גם

מלחמת העצמאות
ממשלת כל פלסטין
ערביי ארץ ישראל במלחמת העצמאות
ההיסטוריונים החדשים
זוכרות
יום הנכסה
יום הנכבה
היום הבינלאומי לסולידריות עם העם הפלסטיני
הנכבה היהודית
מרכז השיבה הפלסטיני
לקריאה נוספת > מחקרים

יאיר אורון, השואה, התקומה והנכבה, הוצאת רסלינג, 2013.
יואב גלבר, קוממיות ונכבה: ישראל, הפלסטינים ומדינות ערב, 1948, הוצאת כנרת, 2004.
דוד גרוסמן, הכפר הערבי ובנותיו, ירושלים: הוצאת יד יצחק בן-צבי, 1994.
חנן חבר (עורך), אל תגידו בגת: הנכבה הפלסטינית בשירה העברית, 1948-1958, פרדס הוצאה לאור, 2010.
בני מוריס, לידתה של בעיית הפליטים הפלסטינים 1947–1949 (תרגום מאנגלית: ארנון מגן, מהדורה מורחבת ומתוקנת של המקור האנגלי, שהופיע ב־1987), הוצאת עם עובד, תשנ"א 1991.
בני מוריס, תיקון טעות: יהודים וערבים בארץ ישראל: 1956-1936, תל אביב: הוצאת עם עובד, תש"ס 2000.
בני מוריס, 1948 – תולדות המלחמה הערבית-ישראלית הראשונה, תל אביב: הוצאת עם עובד, תש"ע 2010.
נגה קדמן, בצדי הדרך ובשולי התודעה, ספרי נובמבר, 2008.
בשיר בשיר ועמוס גולדברג (עורכים), השואה והנכבה: זיכרון, זהות לאומית ושותפות יהודית-ערבית, ירושלים, מכון ון ליר, 2015
אדם רז, ביזת הרכוש הערבי במלחמת העצמאות, כרמל, ירושלים, 2020.
אמל ג'מאל וסמאח בסול, הנכבה הפלסטינית בציבוריות הישראלית - על תצורות ההתכחשות והאחריות, אעלאם - מרכז התקשורת לקהילה הערבית הפלסטינית בישראל, 2014
עאדל מנאע, נכבה והישרדות: סיפורם של הפלסטינים שנותרו בחיפה ובגליל, 1948–1956, הוצאת מכון ון ליר והקיבוץ המאוחד, 2017.
Ilan Peppe, The Ethnic Cleansing of Palestine, Oneworld, London and New York, 2006, ISBN 1-85168-467-0
Walid Khalidi (ed.), All That Remains: The Palestinian Villages Occupied and Depopulated by Israel in 1948, Institute for Palestine Studies, 1992, 638pp
מאמרים
גיא בכור, הערך: אל-נכבה, לקסיקון אש"ף, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1991.
אסתר ובמן, הנכבה - מיתוס מכונן בזהות הלאומית הפלסטינית, בתוך: תמר יגנס (עורכת), מאינתיפאדה למלחמה, אוניברסיטת תל אביב, מרכז דיין ללימודי המזרח התיכון ואפריקה, 2003.
אילה חביב-ברק, יום הזיכרון ויום הנכבה בבית ספר דו-לשוני בישראל: מפגש בין זהויות בקונפליקט, מגמות, מ"ז, 3-4, תשע"א-2011, עמ' 452–483.
מתי שטינברג, "דור הולך ודור בא": דור "הנכבה" ודור "המאבק המזוין", בתוך: מלחמות, מהפכות וזהות דורית, תשסא-2001, עמ' 118–128.
יהודה שנהב, 'הנכבה והמלנכוליה היהודית-ערבית', בתוך: עופר שיף (עורך), גלויות ישראליות, עיונים: סדרת 'נושא', 2015, הוצאת מכון ב"ג, אונ' ב"ג, עמ' 240–251
אמנדה טאפינג

| --- | --- |

אמנדה טאפינג בכנס קומיקון, 2011
 לידה:  28 באוגוסט 1965 (בת 59) רוצ'פורד, מחוז אסקס, אנגליה אנגליה, בריטניה בריטניה
 מדינה:  קנדה, הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1995 
 מקום לימודים:  North Toronto Collegiate Institute  אוניברסיטת וינדזור 
 פרסים והוקרה:  Canadian Comedy Award for Best Female Performance in a Feature 
 http://www.amandatapping.com
 פרופיל ב-IMDb
 
אמנדה טאפינג (באנגלית: Amanda Tapping, נולדה ב-28 באוגוסט 1965) היא שחקנית ובמאית קנדית. ידועה בעיקר בזכות תפקידה כאסטרופיזיקאית סמנתה קרטר בסדרת המדע הבדיוני "סטארגייט SG-1" וב"סטארגייט אטלנטיס". משנת 2008 מככבת בתור ד"ר הלן מגנוס בסדרה "מקלט באפלה" של רשת Syfy.
ביוגרפיה

טאפינג נולדה ברוצ'פורד, מחוז אסקס, אנגליה ולה שלושה אחים. בגיל 3 עברה עם משפחתה לאונטריו, קנדה. טאפינג למדה בתיכון צפון טורונטו והצטיינה במדעי הסביבה ודרמה. כשסיימה את לימודיה בשנת 1984 החליטה להתרכז בדרמה והרחיבה את השכלתה באוניברסיטת וינסדור בבית הספר לאומנות הדרמה.
לאחר שסיימה את לימודיה באוניברסיטה המשיכה ללמוד את אומנות התיאטרון לצד הופעות בפרסומות, סרטים ותוכניות טלוויזיה כגון תיקים באפלה, אגדת ארץ-ים.
ב-23 בספטמבר 1994 נישאה לאלן קובץ'. הזוג מתגורר בוונקובר, קנדה, ויש להם בת אחת שנולדה ב-22 במרץ 2005.
משנת 1997 עד 2007 שיחקה טאפינג בסדרה סטארגייט SG-1 בתפקיד סמנתה קרטר, ולאחר מכן בעונתה הרביעית של סטארגייט אטלנטיס. היא בחרה שלא להמשיך בתפקיד כדי להתמקד בסדרה מקלט באפלה של רשת SyFy, אותה היא מפיקה בפועל (יחד עם דמיאן קינדלר ומרטין ווד), וכן מככבת בתפקיד הראשי.
בשנת 2012 שיחקה בקומדיית המדע הבדיוני "מילקשייק בחלל" לצדם של קריסטין קרוק ובילי בויד.
בשנת 2016 החלה לגלם את דמותה של ד"ר אמנדה פרואו בסדרת המדע הבדיוני "הנוסעים בזמן" בתפקיד חוזר ושבה עם דמות זו כאורחת לעונה השנייה.
בשנת 2023 ביימה פרק מתוך הסדרה "לא רציונלי", דרמת פשע משטרתית של NBC.
בשנת 2024 ביימה פרק של הסדרה "בלשי הרפאים" של נטפליקס. ביימה גם שני פרקים של הסדרה "Murder in a Small Town" ברשת Global הקנדית.
ראו גם

סטארגייט SG-1
סטארגייט אטלנטיס
מקלט באפלה
DXB to TLV

| --- | --- |

 שיר בביצוע עומר אדם
 מתוך האלבום סוף העולם
 יצא לאור:  1 ביוני 2023
 שפה:  אנגלית
 אורך:  2:55
 חברת תקליטים:  D-Music
 כתיבה:  עומר אדם, דולב רם, פן חזות
 הפקה:  יניב שמליק, דולב רם, פן חזות
"DXB to TLV" (בעברית: "נמל התעופה הבין-לאומי דובאי לנמל התעופה בן-גוריון") הוא שיר שהוקלט על ידי הזמר הישראלי עומר אדם. את השיר הוציאה לאור חברת התקליטים D-Music ב-1 ביוני 2023, יחד עם הוצאת אלבום האולפן השביעי של הזמר, סוף העולם. השיר דורג במקום השמיני בהיטליסט של מגזין "מאקו".
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | היטליסט | 8 |  |
|  ישראל | העשירייה | 7 |  |
|   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (התשפ"ג)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (התשפ"ג)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (התשפ"ג)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (התשפ"ג)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | – |  |
|  ישראל | היטליסט | 29 |  |
הערות שוליים

↑  עומר אדם מוציא אלבום חדש אחרי 3 שנים: "סוף העולם", באתר אייס, 1 ביוני 2023
↑  דורית אסרף מזרחי, "סוף העולם": עומר אדם שחרר אלבום חדש, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 1 ביוני 2023
↑  תוצאות המצעד השנתי 2023 של היטליסט, באתר מאקו
| עומר אדם |
| --- | --- | --- |
| דיסקוגרפיה | דיסקוגרפיה |  |
| אלבומי אולפן | נמס ממך • ילד טוב ילד רע • מוזיקה ושקט • מודה אני  • אחרי כל השנים • Omer • סוף העולם • לחנים שבורים |  |
| מיני אלבומים | 5 בום! • The 8 • ‏3 • לכאורה • חמישה לילות |  |
| אלבומי הופעה | מהפכה! (Live) • אחרי כל השנים (Live) |  |
| ערכים קשורים | NMC • אסף אטדגי • כוכב נולד |  |
| עומר אדם - שירים |
| --- | --- | --- |
| נמס ממך | "להאבד ברוח" • "אל תבכי" • "את בליבי" • "נמס ממך" • "הופה" |  |
| ילד טוב ילד רע | "מאושרת" • "קסם" • "מיליון נשיקות" • "בואי עכשיו" • "ילד טוב בגוף של ילד רע" • "בניתי עלייך" |  |
| מוזיקה ושקט | "מאמי זה נגמר" • "וואי לי" • "מתקרבת מתרחקת" • "נסיכה" • "כמו בימים" • "כובשת" • "תל אביב" • "תרחמי עליי" • "שקט" • "לבדי" |  |
| מודה אני | "נועצת מבט" • "מהפכה של שמחה" • "אחי" • "אז הלכתי" • "בוקרשט" • "היא רק רוצה לרקוד" • "עצוב לי שזה ככה" |  |
| אחרי כל השנים | "אחרי כל השנים" • "שדות של תירוצים" • "סיפור ישן" • "פוליטיקה וסקס" • "מביט מהצד" • "בסוף הכל חולף" |  |
| 5 בום! | "טמפרטורה" • "תיתן לה פרחים" • "שיר הרווק" • "תגידו לה / אהבה מטורפת" • "יום השישי" |  |
| Omer | "פעם בחיים" • "שני משוגעים" • "חברות שלך" • "אוהבת אותי אמיתי" • "בחורים טובים" • "רחוק מכולם" • "מאושרת בלעדיי" • "תגידי לי שטוב לך" • "חברות שלך 2" • "יעשו לנו כבוד" • "ניפגש בשמחות" • "כתבתי עלייך שיר" • "Beg" • "מים שקופים" • "שגרה מפוארת" |  |
| The 8 | "פסקול חיי" • "מה שנפל מהידיים" |  |
| סוף העולם | "אני" • "התעוררתי עם נמר" • "DXB to TLV" |  |
| חמישה לילות | "מבת ים ועד הנצח" ‏•‏‏ "אקדח" ‏•‏‏ "כסף או דמעות" ‏•‏‏ "לילות וקללות" ‏•‏‏ "רק שלך" |  |
| לחנים שבורים | "אהובתי כבר לא רואה אותי" ‏•‏‏ "טקילה" ‏•‏‏ "גברת אגו" ‏•‏‏ "נרקומן של בדידות" ‏•‏‏ "תהום" |  |
| סינגלים אחרים | "Paradise" • "מזל" • "ככה זה מרגיש להתאהב" • "לא הפסקתי לחפש אותך" • "לרקוד ולזוז" • "לעולם בעקבות השמש" • "הלב שלי" • "יש לנו את הכוח" • "יש דברים שלא עושים" • "שירו של שפשף" • "קוקוריקו" • "תמחל לי" • "הנשיקות שלי" • "על מה בנות חושבות בלילה" • "פרצופים" • "Dale Mami" • "קאקדילה" • "יהיה טוב & מים שקופים" • "תרקוד לנצח" • "ואיך שלא" • "צמוד צמוד" • "ראיתי עולם" • "עברנו הכל" |  |
| השתתפות בסינגלים | "השתגע העולם" |  |
| שירים אחרים | "אהבתי לך" |  |
המוזיאון המוטורי של ריגה

| --- | --- |

הכניסה למוזיאון
 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון, מוזיאון רכב 
 כתובת:  Sergeja Eizenšteina iela 8, Rīga, LV-1079 
 מיקום:  ריגה 
 מדינה:  לטביה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1989
 תאריך פתיחה רשמי:  1989 
 אדריכל:  ויקטור ואלגום
 מידות
 שטח:  3,278 מ"ר 
 
 קואורדינטות:  56°58′14″N 24°13′40″E﻿ / ﻿56.97055°N 24.22766°E﻿ / 56.97055; 24.22766
 www.motormuzejs.lv
  (למפת ריגה מוגדלת) יורמלה מרופה בביטה קיקבה סלספילס סטופיני גרקלנה אדז'י צרניקבההמוזיאון המוטורי של ריגה(למפת ריגה רגילה) יורמלה מרופה בביטה קיקבה סלספילס סטופיני גרקלנה אדז'י צרניקבההמוזיאון המוטורי של ריגה
 
המוזיאון המוטורי של ריגה (בלטבית: Rīgas motormuzejs) הוא המוזיאון הגדול ביותר למכוניות עתיקות במדינות הבלטיות. המוזיאון נמצא בריגה, בירת לטביה ומופעל על ידי יחידה ממשלתית השייכת למשרד התחבורה הלטבי. המוזיאון נוסד בשנת 1989 ביוזמת מועדון המכוניות העתיקות של לטביה (AAK) ובתכנונו של ויקטור ואלגום. בשנת 1992 הפך המוזיאון למוזיאון ממשלתי. באותה שנה הצטרף המוזיאון לאיגוד הבינלאומי למוזיאוני רכב ותקשורת(אנ'). בשנת 2013 נסגר המוזיאון לשיפוצים וכל המכוניות הועברו לתצוגה זמנית בעיר רמבה. ביולי 2016 נפתח המוזיאון מחדש.
המוזיאון בנוי על פני 3 קומות של תצוגה בהן מוצגים דגמים ישנים של מרצדס, ב.מ.וו ורולס-רויס לצד מכוניות שיוצרו על ידי Russo-Balt, מפעל המכוניות הסובייטי שפעל בעיר בתחילת המאה העשרים. במקום קיימת תצוגה של "אוסף הקרמלין" - מכוניות שהיו שייכות לבכירים בממשל הסובייטי.
אייפון 5

| --- | --- |


 מידע כללי
 סוג:  סדרת דגמי טלפון חכם 
 יצרן:  אפל
 תאריך הפצה:  ספטמבר 2012
 תאריך הפסקת שיווק:  10 בספטמבר 2013 
 סדרה:  אייפון 
 הקודם בסדרה:  אייפון 4s 
 הבא בסדרה:  אייפון 5s 
 מידע טכני
 מערכת הפעלה:  10 iOS
 מעבד:  אפל A6 כפול ליבה, 3 ליבות גרפיות 1.3Ghz
 נפח אחסון:  16, 32 או 64GB
 זיכרון:  1GB (נדיף)
 מסך:  Retina Display, ברזולוציה 640×1136 פיקסלים, 4 אינץ'
 קלט:  מסך מגע, כפתור השתקה, כפתורי עוצמת הקול, שלושה מיקרופונים, רמקול, לחצן הבית
 מצלמה:  8 מגה פיקסל עם צילום פנורמי ופלאש (אחורית), 1.2 מגה פיקסל (קדמית)
 סוללה:  סוללת ליתיום פולימר בקיבולת 1,440mAh
 רשת:  GSM (דור שני) UMTS (דור 3.5) CDMA (דור 3, ברשתות מותאמות) LTE (דור רביעי, בנוסף ל-UMTS ו-CDMA)
 קישוריות:  APN, Bluetooth 4.0, Wi-Fi, Edge, GPS
 מידות
 רוחב:  58.6 מ"מ 
 גובה:  123.8 מ"מ 
 עובי:  7.6 מ"מ 
 משקל:  112 גרם
 צורה:  מלבן עם פינות מעוגלות
 www.apple.com/iphone
 
אייפון 5 (באנגלית: iPhone 5) הוא טלפון חכם בעל מסך מגע של חברת אפל, והדור השישי בסדרת האייפונים שלה. המכשיר הציג עיצוב מעודכן עם ציפוי אלומיניום בחלקו האחורי, מסך בגודל 4 אינץ', עובי של 7.6 מילימטר ומשקל מופחת של 112 גרם. כמו כן, השתנה מיקום פתח האוזניות, וגודל שקע המטען הוקטן לחיבור 8 פינים המכונה Lightning (ברק).
המכשיר מכיל שיפורי חומרה ועדכוני תוכנה לעומת הדור הקודם. שיפורים אלה כוללים מעבד A6 של אפל, זיכרון נדיף (RAM) של 1GB, מצלמה קדמית משופרת, רזולוציית מסך גבוהה יותר ותמיכה ברשתות הדור הרביעי LTE.
ב-10 בספטמבר 2013 השיקה חברת אפל שני דגמים חדשים לסדרת האייפונים שלה. המכשיר הראשון הוא האייפון 5C, אשר "מחליף" את האייפון 5 בשוק (האייפון 5 לא נמכר יותר, במקומו האייפון 5C ימכר), כיוון שהמפרט והתוכנה שלו הם כמפרט והתוכנה של האייפון 5. (האייפון 5 ימכר רק בסין). עיצוב המכשיר שונה וכעת גב המכשיר מפלסטיק וזמין בחמישה צבעים - לבן, כחול, ירוק, אדום-ורוד וצהוב. המכשיר השני הוא האייפון 5s, אשר ממשיך את סדרת האייפונים. הדגם שומר על עיצובו של האייפון 5 אולם מגיע בשני צבעים חדשים: זהב וגרפיט (אפל מכנה את הגרפיט - Space Gray). במכשיר החדש מספר פיצ'רים, הבולטים שביניהם הוא סורק טביעות האצבע החדש, והפלאש הכפול במצלמה.
השקת המכשיר

המכשיר הוכרז ב-12 בספטמבר 2012 במסיבת עיתונאים של אפל. המכירות המוקדמות של המכשיר החלו ב-14 בספטמבר באתר האינטרנט של החברה. תאריך המשלוח הראשון הוא 21 בספטמבר 2012 בארצות הברית, קנדה, רוסיה, צרפת, גרמניה, אוסטרליה, יפן, הונג קונג וסינגפור. אייפון 5 הושק ב-28 בספטמבר באירופה, ועד דצמבר הגיע ל-100 מדינות. האייפון 5 הושק בישראל בחברות הסלולר סלקום, אורנג', פלאפון והוט מובייל באופן רשמי ב-14 בדצמבר 2012.
מאפיינים

הגרסה השישית של המכשיר נקראת "אייפון 5", והשינויים העיקריים בה הם:
מעבד A6 של אפל כפול ליבה המהיר וחזק פי שניים ממעבד A5 של הדור הקודם. ה-A6 הוא מערכת-על-שבב המבוססת על מעבד מסוג ARM ‎ CorteX-A15 כפול ליבה במהירות שעון של 1.3Ghz.
שימוש בנאנו סים
צילום פנורמי 8 מגה פיקסל
יכולת צילום תמונה במקביל לצילום וידאו
יכולת צילום משופרת בחושך
תמיכה ב-LTE
רכיב WiFi חדש, המגיע למהירות הורדה של עד 150Mbps
מסך בגודל 4 אינץ' ברזולוציית רטינה (640×1136) בצפיפות פיקסלים 326 ppi
מצלמה קדמית עם חיישן ברזולוציית 1.2 מגה פיקסל ויכולת צילום HD ב-720p
דק וקל ב-20% מהאייפון 4S
סוללה חזקה יותר המספקת זמן שימוש של:
שיחות וגלישה על גבי רשת ה-3G ו-LTE - עד 8 שעות
גלישה על גבי רשת הWiFi וצפייה בווידאו וסרטים - עד 10 שעות
האזנה למוזיקה - עד 40 שעות
מצב המתנה - עד 225 שעות
שיחות FaceTime גם על הרשת הסלולרית ולא רק על רשת ה-WiFi
שלושה מיקרופונים (מקדימה למעלה, מלמטה ומאחורה) לעומת גרסאות קודמות שכללו מיקרופון אחד בלבד
שקע האזניות עבר לתחתית המכשיר
גב אלומיניום עם פס זכוכית למעלה ולמטה
המצלמה הקדמית זזה מהצד השמאלי של המיקרופון למעל המיקרופון
חיבור ההטענה הוקטן לחיבור הברק בגודל 8 פינים (במקום חיבור 30 פינים הקודם)
אוזניות חדשות, שעל פי טענת אפל, איכותם של האזניות כאיכותם של אזניות ב-200$ והן מתאימות באופן מושלם ל"כל אוזן בעולם". עוד טוענת אפל שהיא פיתחה את האוזניות במשך שלוש שנים.
מאפיינים > ספקיות שירותי תקשורת נבחרות

ארצות הברית: AT&T, Verzion, Sprint
בריטניה: O2
גרמניה: T-Mobile
צרפת: Orange
רוסיה: Rostelecom
אירלנד: O2
אוסטריה: T-Mobile
איטליה: TIM, Vodafone
בלארוס: Beltelecom
טורקיה: Turkcall
יוון: Vodafone
ישראל: סלקום, פרטנר, פלאפון, גולן טלקום, הוט מובייל
עיצוב

אייפון 5 הוצג בעיצוב מעודכן שמשלב ציפוי אלומיניום. מסך המכשיר גדל ל-4 אינץ' ויחס המסך ל-16:9, דבר אשר הוסיף למסך הבית שורה חמישית, בשונה מארבע השורות שהוצגו בכל המכשירים הקודמים. פתח האוזניות של המכשיר עבר מחלקו העליון אל חלקו התחתון ליד פתחי הרמקולים והמטען. לאייפון יש 3 מיקרופונים בשונה ממיקרופון אחד בקודמיו, רמקול משופר עם איכות שמיעה טובה יותר וחיבור הטעינה הוקטן מ-30 פינים ל-8 פינים. האייפון משלב בעיצובו את אותם הכפתורים כמו בדורות הקודמים: כפתור ההדלקה/הכיבוי, כפתורי עוצמת השמע, כפתור ההשתקה ולחצן הבית. מסך האייפון התארך בכ-9 מ"מ, עוביו הוצר ל-7.6 מ"מ ומשקלו פחת ל-112 גרם.
חומרה > מעבד, זיכרון ואחסון

באייפון 5 מעבד A6 של אפל כפול ליבה ושלוש ליבות גרפיות במהירות 1.3 GHz כולל אריכקטורת ARM CORTEX-A15. ביצועי המעבד מהירים כפליים ממעבד A5 שבאייפון 4S. למכשיר זיכרון נדיף בנפח 1GB. גודלי האחסון באייפון 5 נותרו זהים לאייפונים הקודמים - 32GB, 16GB ו-64GB. למכשיר אין יכולת הרחבה לאחסון חיצוני.
חומרה > מצלמה

לאייפון 5 מצלמת תמונות אחורית בעלת 8 מגה פיקסל (3264×2448 פיקסלים). למצלמה זו יכולת צילום וידאו 1080p ב-HD, עם איכות משודרגת, תאורה אחורית, וצילום פנורמי. עיבוד התמונה במצלמה שופר: היא מהירה יותר ומתפקדת טוב יותר בתאורה בעוצמה נמוכה. כמו כן ניתן לצלם תמונות סטילס במקביל לצילום וידאו (בלעדי למצלמת האייפון 5). למכשיר מצלמה קדמית עם חיישן ברזולוציית 1.2 מגה פיקסל, מצלמת וידאו HD ב-720p וכוללת חיישן תאורה אחורית.