stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תזה

ערך זה עוסק ברעיון מנומק. אם התכוונתם למגזין סטודנטים ישראלי, ראו .
.
תֶּזָה (מיוונית: θέσις) היא רעיון שאדם מציג, תוך שהוא בוחן את מאפייניו ומשמעותו. בעולם האקדמי, תזה מציגה מחקר שערך מציג-התזה, והיא משמשת בדרך כלל למילוי חלק מהדרישות לקבלת תואר שני. המסמך המקביל, לקבלת תואר "דוקטור" (ובמדינות אירופיות ואסייתיות רבות, גם לקבלת דרגת פרופסור), נקרא "דִּיסֶרְטַצְיָה".
מציג התזה מקבל הדרכה אישית במהלך כתיבת התזה מאיש מחקר המכונה "מנחה התזה". המנחה הוא גם אחד מהאנשים השופטים את איכות התזה לשם קבלת התואר. קבוצת שופטים זו מכונה "ועדת התזה". ועדה זו מכילה, ברוב האוניברסיטאות בעולם, שלושה אנשי מחקר במקרה של תזה לקבלת תואר שני, וחמישה אנשי מחקר במקרה של דיסטרציה לקבלת תואר "דוקטור".
התזה אינה כלי נוח לדיווח על ממצאי מחקרים ובמאה ה-21, היא נכתבת רק כמטלה לימודית ומכוחה של מסורת. הסיבה לכך היא אורך התמליל הדרוש לניסוחה. הכלי המרכזי לדיווח על ממצאי מחקר הוא עתה מאמר בכתב עת אקדמי בעל ביקורת עמיתים. ככל שהאינטרנט מתפתח, קל יותר לאתר מאמרים בכתבי עת כאלה והדבר גורם לירידה מתמדת במעמדן של התזות. אמצעים מקובלים אחרים לדיווח על ממצאים הם קיום הרצאה מול קהל בכינוס מחקרי, כשההרצאה כוללת מצגת, או הצגת פוסטר בכינוס מחקרי.
הכתיבה של תזה מועברת כחלק מתהליך השלמת הדוקטורט, והיא משמעותית להצלחתו של תהליך זה. תזה מוצלחת מחייבת תוכן מקיף, משקף את המחקר הביבליוגרפי והחדשני, ומוכיח את הידע המקצועי והיכולות האנליטיות של המחקר. עבודה בעלת איכות גבוהה מהווה יתרון גדול בעיניהם של אנשי הוראה ותלמידים פוטנציאליים, ועשויה לעזור להם לקבל מעמד מוערך בקהל החוקרים ובעולם האקדמי בכללי.
פטור מכתיבת תזה

במאה ה-21 ישנם מוסדות אקדמיים המקיימים מסלולי לימודים לתואר שני ללא תזה. הלומדים בהם אינם נדרשים להגיש עבודת מחקר, ואז מספר הקורסים שעל הסטודנט ללמוד במסגרת המסלול, גדול יותר מאשר במסלולים הכוללים תזה. במרבית המקרים, צריכים הסטודנטים במסלולים אלה להגיש בתום הלימודים עבודת גמר יישומית (לא מחקרית). תואר שני ללא תזה אינו מאפשר המשך ללימודי דוקטורט.
בחלק מהמוסדות האקדמיים, פטורים תלמידי דוקטורט מכתיבת תזה, אם הם פרסמו מספר מאמרים בכתבי עת מחקריים שבהם נהוגה ביקורת עמיתים. מבין המוסדות שאינם פוטרים מכתיבת תזה במקרה כזה, יש כאלה שפוטרים את התלמידים מעריכת מחקר חדש עבור התזה, ומאפשרים להם לסכם את כל המאמרים שהם כבר פרסמו לחיבור בעל מבנה של תזה.
תלמידים שהצטיינו בלימודי התואר הראשון יכולים כיום להתקבל למסלול ישיר לדוקטורט. ישנן מדינות בהן מסלול זה מדלג לחלוטין על כל לימודי התואר השני וישנן מדינות, כמו ישראל, שבהן הוא מדלג רק על כתיבת התזה של התואר השני, אך לא על הגשת הצעת המחקר המקדימה לה. תלמידים שמצטיינים בלימודי התואר השני יכולים להתקבל למסלול משולב לדוקטורט.
ראו גם

עבודה אקדמית
מאמר מדעי
שמעון יעקב גליקסברג

| --- | --- |

 לידה:  8 בפברואר 1870 מיינדזיז'ץ פודלסקי, רפובליקת פולין 
 פטירה:  8 בדצמבר 1950 (בגיל 80) תל אביב-יפו, ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות נחלת יצחק 
 תקופת הפעילות:  ? – 8 בדצמבר 1950 
 צאצאים:  חיים גליקסברג 
 
הרב שמעון יעקב הלוי גליקסברג (ז' באדר תר"ל, 1870, מזריטש – כ"ט בכסלו תשי"א, 8 בדצמבר 1950, תל אביב) היה רב בפינסק ובאודסה, ולאחר עלייתו ארצה היה רב בשכונת נורדיה בתל אביב.
ביוגרפיה

נולד במזריטש. אביו, רבי מאיר דב הלוי, שהיה ממשפחה חסידית מיוחסת, היה רבו הראשון. עד גיל 18 למד תורה בעיר הולדתו. רבו המובהק היה הרב יוסף הכהן ראוויץ, רבה של רסטוביץ, וממנו קיבל גם סמיכה לרבנות. לאחר מכן למד בעיר סוויסלוץ' בפלך מינסק, ונשא לאשה את צפורה בת רבי מרדכי דוד אלפרט, רב העיר. למד מספר שנים בבית חותנו, ואחר כך הוסיף להשתלם בתורה בקיבוץ האברכים "תומכי תורה." נסמך לרבנות גם על ידי הרבנים רבי חיים יהודה ליב ליטווין מסמורגון ורבי משה שמואל שפירא מבוברויסק. למד גם בלשנות ולימודי חול. במינסק היה פעיל ב"חברת נצח ישראל", בה נתן הרצאות לנוער. היה מראשי אגודת "שלומי אמוני ציון", ומטעמה נשלח להשתתף בוועידת היסוד של המזרחי בווילנה, בחודש אדר תרס"ב. כמו כן, עזר רבות לביסוסה של ישיבת הרב ריינס בלידא.
בשנת 1902 נתמנה לרב בפרבר של פינסק, שם המשיך בפעולתו הציונית. שימש כציר בכנסיית ציוני רוסיה במינסק ובקונגרס הציוני השישי בבזל, בשנת תרס"ד.
בשנת תרס"ו, 1906 נתמנה לרב באודסה, שם קנה לו שם ברוחב ידיעותיו ביהדות, בהשכלתו הכללית ובדרשותיו המצוינות. הרב התחבב מאוד על כל שכבות הציבור. ליד תפקידו ברבנות הרבה לפעול בשטח החינוך והעבודה הסוציאלית. בהשתדלותו נוסדו מספר בתי כנסיות, ובתי ספר לילדים עניים.
באודסה התמסר ביתר שאת לפעולה הציונית. היה יו"ר המזרחי בעיר ופעיל בוועד חובבי ציון. דרשותיו בבית הכנסת הציוני "יבנה" משכו המוני צעירים.
במהלך מלחמת העולם הראשונה עסק בסיוע לפליטים שהגיעו לעיר. לאחר המלחמה היה חבר מועצת העיר וציר בכנסייה הלאומית של יהודי אוקראינה.
בשנות תרפ"ג-תרפ"ח הופיע בוויכוחים בענייני אמונות ודעות שנערכו מטעם השלטונות הסובייטים בתיאטרון העירוני שבאודסה והגן על אמונת ותורת ישראל. יריביו עמהם התמודד, היו ארכיבישוף, מרקסיסט, ופרופסורים. בתקופה זו פעל רבות בשביל עליית נוער ציוני לארץ ישראל.
בשנת 1937 הצליח לצאת מברית המועצות, עלה לארץ ישראל והשתקע בתל אביב, בה היה אב בית דין ורב בשכונת נורדיה. היה חבר בית הדין הכבוד של המזרחי בישראל, ומשופטי פרס הרב קוק לספרות תורנית.
נפטר ב-17 בדצמבר 1950 ונקבר בבית הקברות נחלת יצחק.
בנו הבכור הוא הצייר חיים גליקסברג.
ארכיונו מופקד במחלקת הארכיונים בספרייה הלאומית בירושלים.
כתביו

הדרשה בישראל, ת"ש - סקירה היסטורית בת 60 פרקים על הדרשה העברית, מראשיתה עד ימינו.
ישראל ואורייתא
כללים ומידות לדרכי ביטוי של הדרשה, והוראות מעשיות לדרשן
לבירור מושגי המוסר, מידות ודעות תבורה ובחיים
תורת הדרשה
דיני ישראל ודייני ישראל, בתוך: ספר היובל להרב משה אביגדור עמיאל, מוסד הרב קוק, תש"ג, עמודים 107 ואילך
שו"ת (לא יצא לאור)
"ויכוחי אמונה"- ויכוחים בהם השתתף (לא יצא לאור)
זכרונות מעברו (פורסמו ב"במישור", שנים ג-ה, וכן פרקים מהם פורסמו בעיתון הצופה בימי הזיכרון שלו)
הערות שוליים

↑  שמעון יעקב גליקסברג באתר GRAVEZ
↑  ארכיון שמעון יעקב גליקסברג, בספרייה הלאומית
↑  ישראל ואורייתא, מוסד הרב קוק, תל אביב, ה'תש"ח, באתר היברובוקס
↑  תורת הדרשה, כללים ומידות לדרכי ביטוי של הדרשה, והוראות מעשיות לדרשן, מוסד הרב קוק, תל אביב, ה'תש"ח, באתר היברובוקס
↑  מושגי החיים, לבירור מושגי המוסר, מידות ודעות תבורה ובחיים, מוסד הרב קוק, תל אביב, ה'תש"ה, באתר היברובוקס
↑  תורת הדרשה, מוסד הרב קוק, תל אביב, ה'תש"ח, באתר היברובוקס
↑  דיני ישראל ודייני ישראל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312339005171  ISNI: 0000 0000 2638 8681  LCCN: n83071448  NTA: 332878643  VIAF: 21055060   WorldCat (עם VIAF): 21055060
תותית: השמיים הם הגבול

| --- | --- |

כרזת ה-DVD של הסרט
 מבוסס על:  תותית
 בימוי:  מיכאל האק, מוצי פאסט
 תסריט:  קארל גורס, ליסה מלביי
 עריכה:  ג'יל קאלהוך
 מדבבים:  ראו כאן
 מדבבים בעברית:  ראו כאן
 מוזיקה:  מרקו לוציאני, צ'יפ ווייטווד, אשלי סאוניג
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית קנדה קנדה צרפת צרפת
 חברה מפיצה:  פוקס המאה ה-20
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה, direct-to-video 
 הקרנת בכורה:  קליפורניה 31 ביולי 2009 ארצות הברית 15 בספטמבר 2009 ישראל 2010
 משך הקרנה:  כ-72 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית (הסרט דובב לשפות נוספות, ביניהן עברית)
 סוגה:  סרט הנפשה ממוחשבת, סרט ילדים, סרט מוזיקלי
 דף הסרט ב־IMDb
 
תותית: השמיים הם הגבול (באנגלית: The Strawberry Shortcake Movie: Sky's the Limit) הוא סרט מוזיקלי בהנפשה ממוחשבת קנדי-צרפתי-אמריקאי לילדים, המבוסס על דמותה של תותית שבבעלות חברת American Greetings. הסרט משמש כפיילוט לסדרה "תותית" ששודרה שנה לאחר שידור הסרט. הסרט בוים על ידי מיכאל האק ומוצי פאסט, ונכתב על ידי קארל גורס וליסה מלביי.
הסרט שודר לראשונה בלוס אנג'לס ב-31 ביולי 2009, ובארצות הברית ב-15 בספטמבר 2009. בישראל הסרט שודר לראשונה בדיבוב לעברית בשנת 2010 בערוץ הופ!. אורך הסרט הוא כ-72 דקות, ושפת המקור שלו היא אנגלית (הסרט דובב לשפות נוספות, ביניהן עברית).
תקציר העלילה

לאחר שאספקת המים של ארץ תות נחסמת על ידי סלע ענק בסערת ברקים, תותית וחבריה נואשים למצוא מקור למים לפני שהם יצטרכו לפנות את העיר לתמיד. לאחר שתותית שומעת על אגדה המספרת על חפץ קסום שיכול לעזור, היא וחבריה יוצאים למסע כדי למצוא אותו. לצערם, הם לא יודעים שהאגדה היא למעשה מתיחת שווא.
דמויות ומדבבים

במאי הדיבוב בעברית היה שרון בורגאוקר, ומפיקת הדיבוב הייתה ענבר שטגר עזרא.
| שם הדמות | מדבב/ת באנגלית | מדבב/ת בעברית |
| --- | --- | --- |
| תותית | אנה קומר | אריאל שמיר |
| תפוזית | ג'ניס ג'וד | אור אלטמן |
| פיצפוצית | אשלי באל | ספיר דרמון |
| לימונית | אנדראה ליבמן | אסתר אתי קסטרו |
| אוכמנית | בריט אמקיליפ | מאי יעקובסון |
| יפית | אינגריד נילסן | מיכל רשף |
| אדון זחל | פול דובסון | עדי רז |
| נסיכת האוכמנים |  | רונה בקרמן |
| אוכמנים |  | זיו מאיר |
הפקה

כאשר חברת הסברו זכתה ברישיון לזיכיון של תותית, היא הודיעה למעריצים ולצופים כי הסדרה "תותית" ששודרה לראשונה בשנת 2003 תקבל אתחול עם סדרת המשך שתצא בשנת 2010, אך לפני כן היא תפיק סרט שישמש לה כפיילוט. הפקת הסרט התחילה לראשונה באוגוסט 2008 והסתיימה ביוני 2009.
רייצ'ל קורי

| --- | --- |

 לידה:  10 באפריל 1979 אולימפיה, וושינגטון, ארצות הברית 
 נהרגה:  16 במרץ 2003 (בגיל 23) רפיח,  רצועת עזה,   הרשות הפלסטינית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום מגורים:  אולימפיה 
 פעילות בולטת:  פעילות שמאל רדיקלי בתנועת הסולידריות הבינלאומית
 ידועה בשל:  מותה בתאונה עם דחפור צה"ל ברפיח
 השכלה:  מכללת אוורגרין סטייט (אנ')
 מפלגה:  תנועת הסולידריות הבינלאומית
 פרסים והוקרה:  מלגת השלום של לנון-אונו (2012)  קולר בית לחם 2000 (2003) 
 
רייצ'ל אלין קורי (באנגלית: Rachel Aliene Corrie;‏ 10 באפריל 1979 – 16 במרץ 2003) הייתה פעילה אמריקנית בתנועת הסולידריות הבינלאומית (ISM) שנהרגה בתאונה על ידי דחפור די-9 צה"לי בעת שניסתה למנוע בגופה פעולות חישוף והריסת בתים שעשה צה"ל בסמוך לגבול בין רצועת עזה למצרים.
רקע

קורי נולדה בשנת 1979, הצעירה בשלושת ילדיהם של קרייג קורי, מנהל בחברת ביטוח, וסינדי קורי, מוזיקאית שעסקה בחינוך ובהדרכת הורים. גדלה באולימפיה, בירת מדינת וושינגטון שבארצות הברית, לאחר סיום לימודי התיכון החלה בלימודיה במכללת אוורגרין סטייט (אנ'), מכללה קטנה בעלת אופי פרוגרסיבי. במהלך לימודיה הייתה פעילה בארגונים חברתיים. בשנת לימודיה האחרונה לתואר ראשון הציעה תוכנית מחקר עצמאית במסגרתה תיסע לרצועת עזה ותצטרף לפעילויות תנועת הסולידריות הבינלאומית, וכן תפעל לכינון יחסי ערים תאומות בין עירה אולימפיה, לבין העיר רפיח. עוד בטרם נסיעתה החלה בתוכנית חברים לעט בין ילדים באולימפיה לילדים ברפיח.
היא הגיעה לשטחים ב-18 בינואר 2003 ועברה "סדנה להתנגדות לא אלימה". לאחר מכן החלה לפעול ברפיח בהפרעה להריסת בתים ופעולות חישוף על ידי צה"ל, תיעוד של הריסת חממות ובארות מים במסגרת פעילות צה"ל לאיתור מנהרות הברחה ותופת וגם שהות בבתי תושבים ועזרה לילדים בלימוד אנגלית. היא השתתפה במשפט מבוים בו הואשם נשיא ארצות הברית ג'ורג' בוש, ובהפגנה ב-15 בפברואר נגד מלחמת עיראק, שבה העלתה באש את דגל ארצות הברית.
מותה

ב-16 במרץ 2003 הייתה קורי חלק מקבוצה של שבעה פעילים אמריקאים ואנגלים של תנועת הסולידריות הבין-לאומית, שניסתה להפריע לכוחות צה"ל בפעולות חישוף, על פי צה"ל, או בפעולות הריסת בתים, על פי הפעילים, בשכונה של רפיח הסמוכה לגבול בין רצועת עזה ומצרים. פעולות אלו נועדו למנוע התקפות על החיילים שנמצאים לאורך "ציר פילדלפי", ולסייע במניעת חפירת מנהרות אל מעבר לגבול עם מצרים, המשמשות להברחת נשק.
אזור הפעולה היה בציר פילדלפי בו כוחות צה"ל הותקפו פעמים רבות בירי צלפים, נ"ט ובמטעני חבלה שהוטמנו בין השיחים (מטעני צד) או בתוך האדמה עצמה (מטען גחון) על ידי מחבלים פלסטינים. בגלל הסכנה הרבה שבאזור זה הכריז צה"ל על הזירה כ"שטח צבאי סגור" ואסר בצו אלוף כניסת אזרחים לאזור. החיילים שפעלו בשטח היו כולם לוחמים קרביים ונשארו בתוך הכלים המשוריינים עקב הסכנה הרבה ואיום הצלפים.
באותו יום פעל באזור כוח צה"ל שכלל שני דחפורי D9R משוריינים ונגמחון. מטרת הכוח הייתה לבצע חישוף כדי לנקות את השטח ממטעני חבלה, לגלח צמחייה ולשטח קפלי קרקע שיכלו לשמש כמסתור למחבלים או למטעני חבלה. כשעה לפני שפעילי ה-ISM הגיעו לאזור והחלו לשבש את פעילות צה"ל, הושלך רימון רסס אל עבר אחד הדחפורים, אך לא חדר את המיגון הכבד של הדחפור.
בתחילה הפריעה הקבוצה לפעילות צה"ל במשך שעתיים, עד שפוזרה בגז מדמיע וביריות אזהרה. לאחר מכן התארגנה הקבוצה מחדש. בשלב זה עמדה קורי לפני בית של רוקח פלסטיני בשם ד"ר סמיר מסרי, שאצלו התגוררה במשך כחודש, ופעלה להגן עליו מפני הריסה. כאשר התקרב הדחפור, היא נקטה תרגולת המקובלת בארגון, ועלתה על ערמת העפר שבכף הדחפור לבושה במעיל זוהר, כדי להיראות לעיני המפעיל, ששדה הראייה שלו היה מוגבל ביותר בשל המיגון הכבד, ולגרום לו להפסיק את עבודתו. בשלב זה איבדה קורי את שיווי משקלה ונפלה לבור מאחורי סוללת עפר, במקום בו, ככל הנראה, לא יכול המפעיל להבחין בה. המפעיל המשיך לנוע קדימה ולאחר מכן נע לאחור. כך, לטענת הפעילים, קורי נמחצה הלוך ושוב תחת כף הדחפור, אך בתחקיר צה"ל, ואחר כך גם בחקירת מצ"ח, נקבע כי קורי נפגעה מחתיכת בטון שדחף הדחפור וכי היא לא נדרסה על ידיו. נהג הדחפור ועדי ראייה נוספים נחקרו בפוליגרף לאחר שטענו שלא ראו אותה, ונמצאו דוברי אמת.
לאחר נפילתה והפגיעה בה מיהרו חבריה אליה ושוחחו עמה מעט, עד שפונתה לבית החולים א-נג'אר באמבולנס של הסהר האדום, שם מתה מפצעיה. בכך, היא הייתה להרוגה הראשונה מקרב פעילי תנועת הסולידריות הבין-לאומית לאחר שנתיים של פעילות. כחודש לאחר מכן נורה פעיל נוסף של הארגון, טום הורנדל, באותו אזור בידי חייל צה"ל, שנידון ל-8 שנות מאסר.
ISM מיהרו לפרסם תמונות מהאירוע, ולגבי אחת מהן, שבה נראתה קורי בבירור למפעיל הדחפור, נטען שצולמה דקות לפני 'דריסתה'. אולם, כאשר עמותות ביקורת תקשורת (כגון Honest Reporting) השוו תמונה זו לתמונה שצולמה מיד אחר פגיעתה, גילו שטענה זו אינה נכונה, בשל הבדלים ברקע ובדחפורים שנראו בתמונות המושוות. סוכנויות הידיעות מיהרו להוציא הודעת תיקון, ומאוחר יותר ISM הודו שתמונת ה'לפני' צולמה מספר שעות לפני האירוע, ולא מספר דקות לפניו, כפי שנטען בהתחלה.
התגובות לאירוע

בקרב הציבור הפלסטיני הובעה הפתעה והערצה על כך שאזרחית אמריקאית מתייצבת לצדם ואף מקריבה את חייה למענם. דיוקנה נתלה על כרזות, והתקיימו עצרות לזכרה.
מותה של קורי זכה לסיקור בכלי התקשורת בישראל. מהדורה של תוכנית הטלוויזיה "עובדה" בהגשת אילנה דיין הוקדשה למקרה. אלוף-משנה פנחס זוארץ, מפקד הגזרה הדרומית בעזה, שייצג את צה"ל בתוכנית, הביע צער על התקרית אך אמר שקורי ופעילים אחרים בארגון הסולידריות הבינלאומי "פעלו בצורה מאוד בלתי אחראית, וסיכנו את כולם – את עצמם, את הפלסטינים ואת כוח צה"ל – בכך שהם שמו את עצמם ביודעין באזור לחימה".
תחקיר וחקירת מצ"ח שנערכו בעקבות המקרה ניקו את החיילים מכל אשמה וקבעו שמותה של רייצ'ל קורי היה תאונה שנגרמה עקב חוסר האחריות של פעילי ISM, שכן קורי נהרגה מפגיעת חתיכת בטון שדחף הדחפור והייתה מוסתרת מאחורי ערימת עפר, שם נהג הדחפור לא יכול לראותה. עם זאת, עד היום באוניברסיטה בה למדה קורי ממשיכים פרופסורים ופעילים אנטי-ישראלים לטעון כי נהג הדחפור מחץ את גופה שוב ושוב על אף שראה את גופתה ללא רוח חיים[דרוש מקור].
פעילי ISM ופעילי שמאל רדיקלי האשימו את ישראל ב"רצח מכוון" של קורי ודרשו מחברת קטרפילר להפסיק למכור דחפורים לישראל. אף על פי שממשלת ארצות הברית הסתפקה בדו"ח המסקנות שפרסם צה"ל, פעילי ISM והוריה של קורי קראו לחקירה עצמאית שתבוצע על ידי ארצות הברית. שלטונות ארצות הברית דחו את קריאתם.
תביעות משפטיות

בשנת 2005 הגישה משפחת קורי תביעות בארצות הברית נגד קטרפילר, צה"ל ומשרד הביטחון על אחריות למותה של רייצ'ל קורי. התביעות נדחו. גם ערעור המשפחה על פסק הדין נדחה.
בתחילת שנת 2010 הגישו הוריה תביעת נזיקין אזרחית בבית המשפט המחוזי בחיפה נגד משרד הביטחון. בחודש נובמבר 2010 פורסם כי חברת קטרפילר משעה אספקת ציוד לישראל עד תום המשפט אך ב-2012 החלו להגיע דחפורי D9 חדשים לצה"ל. באוגוסט 2012 נדחתה התביעה.
בהכרעת הדין כתב השופט עודד גרשון כי הדחפור ומפעיליו ביצעו פעילות מלחמתית של חישוף תחת אש ומותה של קורי היה תאונה – כך שאין מקום לפצות את המשפחה. הוא דחה גם את הטענה על רשלנות, משום ששדה הראייה של נהג הדחפור היה מוגבל, בניגוד לזה של המנוחה. "היא העמידה עצמה במודע בסכנה", אמר השופט, והוסיף כי מדובר ב"תאונה שהביאה על עצמה". כמו כן ציין אזהרת מסע של ממשלת ארצות הברית שפורסמה ביום האירוע והזהירה אזרחים אמריקנים מהגעה לאזור עזה והגדה המערבית. השופט ציין גם כי "עמד בתוקפו צו האלוף שהכריז על ציר פילדלפי שטח צבאי סגור ואסר על כניסת אזרחים לאזור זה".
ארבעה גורמים מקצועיים, כולל מומחה מטעם משפחת קורי, קבעו כי נהג הדחפור לא יכול היה לראות את קורי במקום בו עמדה. מסקנה זו אושרה על ידי בית המשפט.
בנוסף, דחה גרשון את הטענות של משפחת קורי בדבר חקירה רשלנית של מצ"ח בפרשה, ובדבר נזק ראייתי, בעקבות נתיחת הגופה.
משפחת קורי ערערה על פסק הדין לבית המשפט העליון. ב-12 בפברואר 2015 דחה בית המשפט העליון את ערעורה בנוגע לנסיבות מותה של קורי, אך החזיר לדיון בבית המשפט השלום תביעה בנוגע לטיפול בגופתה ובנתיחה שלאחר המוות. גם משפט זה לא העלה דבר חריג והתביעה נדחתה.
הנצחה וזיכרון

לאחר מותה הונצחה קורי במגוון דרכים. שירים נכתבו אודותיה והוקדשו לזכרה. בלונדון הועלה מחזה בבימויו של אלן ריקמן בשם "שמי הוא רייצ'ל קורי", המבוסס על דברים שכתבה במכתבים וביומנים. הצגה עליה הועלתה בפסטיבל האשה הערבייה-עברייה ב-2008, ועל ידי "הזירה הבין-תחומית" ב-2013. סרטים תיעודיים שעסקו בסיפורה של קורי הופקו במהלך השנים בידי ה-BBC, פלסטינים וישראלים. סימון ביטון ביימה את הסרט רייצ'ל ב-2009, והוא הוצג לראשונה בפסטיבל הקולנוע בברלין.
במשט לעזה ב-2010 הייתה גם ספינה מאירלנד הקרויה על שמה. על שמה של קורי נקראו רחובות ברמאללה ובטהראן, ונפתח לה אתר זיכרון באינטרנט.
ראו גם

שירין אבו עאקלה
פרשת רזאן א-נג'אר
הערות שוליים

↑  The Death of Rachel Corrie
↑  ראו תמונה כאן ותמונות כאן
↑  פסק הדין, עמ' 6.
1 2  משפחתה של רייצ'ל קורי מגישה תביעה אזרחית, באתר nrg‏, 24 בפברואר 2010. בסוף הכתבה: "מתחקיר מצ"ח התברר כי קורי נפגעה מגוש בטון שהוזז על ידי הדחפור."
↑  פליקס פריש, נסגר תיק החקירה על מותה של רייצ'ל קורי, באתר ynet, 26 ביוני 2003
↑ תמונות מהאירוע:
התמונות ששחררו חברי ISM עם הכתוב המקורי אך השגוי
אתר החושף את הכיתוב השגוי וטוען שמדובר בהונאה
דיווח על פרשת הכיתוב השגוי, HonestReporting
↑  חן קוטס-בר, כתבה, באתר nrg‏, 28 ביוני 2013
↑  פסק הדין, באתר בתי המשפט האמריקאים.
↑  Court dismisses suit over Israeli bulldozing, רויטרס, 17 בספטמבר 2007
↑  הוריה של רייצ'ל קורי תובעים פיצויים מישראל, באתר ynet, 24 בפברואר 2010
↑  אחיה ראב"ד, משפחת רייצ'ל קורי נגד המדינה: "עת לאמת", באתר ynet, 10 במרץ 2010
↑  ידיעה של יונייטד פרס מ-1 בנובמבר 2010
↑  גיל רונן, D-9 Bulldozers En Route to IDF, Sale 'Never Frozen', ערוץ 7 INN,‏ 3.1.2012 (באנגלית)
↑  א (חי') ALIENE CORRIE 371-05 ואח' נ' מדינת ישראל, משרד הביטחון, ניתן ב-28 באוגוסט 2012
אחיה ראב"ד, אין פיצוי: "רייצ'ל קורי הביאה התאונה על עצמה", באתר ynet, 28 באוגוסט 2012
ניתוח פסק הדין, מרכז המידע למודיעין ולטרור, 28 באוגוסט 2012
↑  אורנית עצר, בית המשפט: צה"ל לא אשם במות רייצ'ל קורי, ערוץ 7, 28 באוגוסט 2012.
↑  ע"א 6982/12 עזבון המנוחה רייצ'ל קורי ואחרים נ' מדינת ישראל, ניתן ב-12 בפברואר 2015
↑  Patti Smith Sings For Rachel Corrie , The F Word, GRITtv, 16.03.2009
The Skies Are Weeping - a cantata by Philip Munger
בילי בראג, The Lonesome Death of Rachel Corrie
↑  רויטרס, הארץ‏, הצגה בלונדון על פעילת השלום רייצ'ל קורי, באתר וואלה, 26 באפריל 2005
Katharine Viner,‏ 'Let me fight my monsters', באתר עיתון הגארדיאן, 8 באפריל 2005
מיכאל הנדלזלץ, "קוראים לי רייצ'ל קורי": קרבן תמים, באתר הארץ, 13 ביולי 2013
↑  ציפי שוחט, מחזה על רייצ'ל קורי בפסטיבל האשה הערבייה-עברייה, באתר הארץ, 25 במרץ 2008
↑  קוראים לי רייצ'ל קורי, באתר הזירה הבין-תחומית
↑  Sonia Nettnin, "Film Rev.: Rachel Corrie - An American Conscience", www.scoop.co.nz
Andrew O'Hehir, Rorschach 'Rachel'", www.salon.com
John Sweeney, "Quest for truth over Gaza death"
↑  globeandmail.com: The 23-year-old activist who became a lightning rod, web.archive.org, ‏2009-05-05
↑  Rachel - Catalogue sheet Berlinale Film Festival 2009
↑  רויטרס, ה"רייצ'ל קורי" יצאה לעזה: "נרים ידיים", באתר ynet, 2 ביוני 2010
↑  אמנון מרנדה ואילנה קוריאל, 'רייצ'ל קורי' באשדוד: אנשיה הורידו סולם ללוחמים, באתר ynet, 5 ביוני 2010
↑  AP, רחוב על שם רייצ'ל קורי נחנך ברמאללה, באתר ynet, 16 במרץ 2010
↑  דודי כהן, טהראן החליטה לקרוא רחוב על שם רייצ'ל קורי, באתר ynet, 11 באוגוסט 2011
↑  אתר זיכרון לרייצל קורי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007477335905171  PLWABN: 9810550972305606  BIBSYS: 8023841  BnF: cb16513361t (data)  GND: 173893309  ISNI: 0000 0001 1993 0337  LCCN: no2004029853  MusicBrainz: f3e57e67-f80d-4f3e-a3ee-c568384144cb  NLK: KAC201106731  SUDOC: 145168042  VIAF: 170936520   WorldCat (עם VIAF): 170936520 
רייצ'ל קורי חוסמת דחפור D9R של צה"ל. בכיתוב התמונה בפרסומה הראשון נטען שהתמונה צולמה מספר דקות לפני התקרית, אך למעשה התברר שצולמה מספר שעות קודם לכן.
תיאטרון המציג את המחזה "שמי הוא רייצ'ל קורי"
רוני מעוז

רוני מעוז (נולד בשנת 1961) הוא אתלט עבר ישראלי. אלוף ישראל ואלוף המכביה (1989) בריצות ל-800 מטר ול-1500 מטר. שיאן ישראל הנוכחי בריצות ל-1000 מטר ולמייל ובעבר גם בריצת 1500 מטר.
ביוגרפיה

מעוז התאמן בהדרכתו של המאמן יחיעם סקיטל בקבוצת מכבי תל אביב.
ביוגרפיה > 1979

באליפות ישראל שנערכה בתחילת יולי 1979 זכה מעוז במדליית כסף בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:54.4 דקות, אחרי עוז כץ מהפועל חיפה (1:53.5 דקות) ולפני נמיר קאשי מאס"א תל אביב (1:54.6 דקות).
ביוגרפיה > 1981

באליפות ישראל שנערכה בתחילת יולי 1981 הוא זכה במדליית כסף בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:47.88 דקות, אחרי צבי דאובר מהפועל אשדוד (3:46.89 דקות).
ביוגרפיה > 1983 > אלוף ושיאן ישראל

באליפות ישראל שנערכה ביולי 1983 הוא זכה במדליית זהב בריצת 1500 מטר בשיא ישראלי חדש של 3:43.07 דקות, לפני אריה גמליאל (3:44.47 דקות), שיפור לשיא הוותיק בן ה-14 שנים של יובל וישניצר (3:43.3 דקות). שיא זה החזיק מעמד כ-5 שנים ונשבר על ידי דב קרמר (3:42.97 דקות).
בתחרות שנערכה במנדן, גרמניה ב-19 באוגוסט אותה שנה הוא קבע בריצת 1000 מטר שיא ישראלי חדש של 2:21.38 דקות.
ביוגרפיה > 1984

באליפות ישראל שנערכה בהדר יוסף בתחילת יולי 1984 זכה במדליית זהב בפעם השלישית ברציפות בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:46.45 דקות, לפני עמית נאמן (3:48.45 דקות) ושלמה אזולאי (3:48.50 דקות). כחודש לאחר מכן, בתחרות שנערכה בהכטל, בלגיה ב-14 באוגוסט 1984 קבע מעוז בריצת 800 מטר שיא אישי חדש של 1:50.00 דקות, התוצאה השנייה של אתלט ישראלי בכל הזמנים באותה העת. שבוע לאחר מכן, בתחרות שנערכה בהמבורג, גרמניה ב-20 באוגוסט הוא קבע בריצת מייל שיא ישראלי חדש של 4:03.40 דקות (הנוכחי, 2022).
ביוגרפיה > 1985

בתחרויות האתלטיקה של המכביה השתים עשרה שנערכו ביולי 1985 זכה מעוז במדליית ארד בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:46.34 דקות, אחרי ג'יימס אספיר מבריטניה (3:44.66 דקות) ועוז כץ (3:46.13 דקות).
ביוגרפיה > 1989

באליפות ישראל שנערכה בשנת 1989 זכה מעוז במדליית זהב בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:53.59 דקות.
ביוגרפיה > 1989 > אלוף המכביה

בתחרויות האתלטיקה של המכביה השלוש עשרה שנערכו ביולי 1985 זכה מעוז בשתי מדליות זהב, בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:54.05 דקות, לפני דניאל אסקונה מארצות הברית (1:54.39 דקות) ונתן כהן מבלגיה ובריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:50.15 דקות, לפני דב קרמר (3:50.47 דקות) ודניאל אסקונה (3:50.74 דקות).
ביוגרפיה > 1990

באליפות ישראל שנערכה בשנת 1990 זכה מעוז במדליית זהב בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:57.08 דקות.
שיאים אישיים > אצטדיון

ריצת 800 מטר: 1:50.00 דקות (1984)
ריצת 1000 מטר: 2:21.38 דקות (1983), שיא ישראל
ריצת 1500 מטר: 3:43.07 דקות (1983), שיא ישראל בעבר
ריצת מייל: 4:03.40 דקות (1984), שיא ישראל
הערות שוליים

↑  יעקב פתאל, רוטשילד ניצח גם ב-5000 מ', דבר, 8 ביולי 1979
↑  יעקב פתאל, 2 שיאים לאומיים באליפות האתלטיקה בהדר יוסף: הרמט ניתר לגובה 2.16 מ', קריצשטיין 400 מ' משוכות ב-52.6 ש', דבר, 5 ביולי 1981
↑  זיו פידרר, רוני מעוז שבר את השיא העתיק ב-1500 מ' 3:43.07 דקות, דבר, 18 ביולי 1983
↑  אלכס פרלסמן, דלית בונין חלפה מעל כל המשוכות, מעריב, 9 ביולי 1984
שיירת עגלות

חלוצים חוצים את המישורים של נברסקה
שיירת עגלות או גם שיירת קרונות (באנגלית: wagon train) היא קבוצת עגלות מכוסות (קרונות) הנוסעות יחד לשם עזרה הדדית והתגוננות בפני תקיפה. הדוגמאות הידועות ביותר בהקשר זה הן שיירות הקרונות של המתיישבים במערב הישן של אמריקה, שהתקבצו וחצו יחד את המישורים ומעברי ההרים ושיירות הקרונות של הטרקבורים בדרום אפריקה.
בהקשר צבאי שיירת משא (baggage train) הייתה שיירת הקרונות שבאה בעקבות הצבא שנשאה אספקה ותחמושת.