stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גרנד נשיונל
המכשולים

המכשולים המודרניים לאורך המסלול עשויים מפלסטיק גמיש (לעומת מכשולי העץ הקשיחים שהיו מקובלים בעבר) ומכוסים בשכבה של כ-35 ס"מ של צמחי האשוחית מאזור האגמים. בסיבוב השני לא נדרשים הסוסים לעבור את מכשול "הכיסא" ואת מכשול המים (15+16).
מכשול 1+17 גובה 137 ס"מ. בדרך כלל ההגעה אליהם היא במהירות גבוהה  מאד.
מכשול 2+18 גובה 140 ס"מ
מכשול 3+19 גובה 147 ס"מ כאשר לפניה תעלה פתוחה ברוחב 183 ס"מ. זהו למעשה המבחן הקשה הראשון של המירוץ.
מכשול 4+20 גובה 147 ס"מ לעיתים עלול לגרום לנפילות של רוכבים שאינם יישובים
מכשול 5+21 גובה 152 ס"מ
מכשול 6+22 (Becher's Brook) גובה 152 ס"מ כאשר לאחריו אזור נחיתה הנמוך יותר ב15-25 ס"מ מפני המסלול אשר גורם להפתעת הסוס, ומאלץ את הרוכב לשינוי מהיר של תנוחת הישיבה ושיווי המשקל.
מכשול 7+23 (Foinavon ) גובה 137 ס"מ אחד הנמוכים במסלול
מכשול 8+24 (סיבוב התעלה) גובה 152 ס"מ. מייד לאחריו נדרשים הסוסים לסיבוב חד בן 90 מעלות שמאלה.
מכשול 9+25 (פלג ולנטיין) גובה 152 ס"מ ולאחריו תעלת מים ברוחב 167 ס"מ.
מכשול 10+26 גובה 152 ס"מ
מכשול 11+27 גובה 152 ס"מ ולאחריו תעלה ברוחב 183 ס"מ.
מכשול 12+28 גובה 152 ס"מ ולאחריו תעלה ברוחב 167 ס"מ.
מכשול 13+29 גובה 140 ס"מ
מכשול 14+30 גובה 137 ס"מ
מכשול 15 (הכיסא) גובה 157 ס"מ שלפניה תעלה בעומק 15 ס"מ וברוחב 183 ס"מ. מטרת התעלה היא להאט את מהירות הסוסים בהתקרבם למכשול הקפיצה. נחשב לנקודת הצפייה הטובה ביותר לקפיצות על המסלול.
מכשול 16 (מים) גובה 76 ס"מ. נחשבת לנקודת הצילום המבוקשת ביותר במסלול ובדרך כלל הצילום בנקודה זו מופיע בכל סיקור עיתונאי.
שיאים

הסוס הזוכה: Red Rum שלוש זכיות, ועוד פעמיים מקום שני.
הרוכב הזוכה: ג'ורג' סטיבנס, 5 זכיות.
המאמן הזוכה: ג'ורג' דוקריי, פרד רימל, ג'ינג'ר מק'קיי 4 זכיות כל אחד.
שיא המהירות למסלול: 8 דקות ו-47.8 שניות (48.70 קמ"ש בממוצע).
הזוכה המבוגר ביותר: לסוס-15 שנים, לרוכב-48 שנים.
הזוכה הצעיר ביותר: לסוס-5 שנים (5 סוסים), לרוכב-17 שנים.
ניצחונות ביחס הימורים הנמוך ביותר: 1 ל-100, 5 פעמים.
ניצחונות ביחס הימורים הגבוה ביותר: 4 ל-11, פעם אחת.
ההזנקה הגדולה ביותר: 66 סוסים.
ההזנקה הקטנה ביותר: 10 סוסים.
מספר המסיימים הגבוה ביותר: 23.
מספר המסיימים הנמוך ביותר: 2.
שיאן המשתתפים בין הרוכבים: 19 פעמים.
שיאן המשתתפים בין הרוכבים ללא ניצחון: 15 פעמים.
המסלול
רד רום-מנצח המירוץ בשנים 1973 1974 1977, יותר מכל סוס אחר בהיסטוריה של המירוץ
דאבל דראגון

| --- | --- |

 כללי
 סוגה:  משחק מכות
 פיתוח:  Technōs Japan  WayForward Technologies  Arc System Works
 הפצה:  Electronic Arts
 דרישות תוכנה
 פלטפורמות:  קומודור 64 
 
דאבל דראגון (ביפנית: ダブルドラゴン) היא סדרת משחקי וידאו מז'אנר משחקי המכות אשר פותחה בתחילה על ידי חברת Technōs Japan ויצאה במקור לשווקים במהלך שנת 1987 כמשחק ארקייד. במשחקי הסדרה משחקים השחקנים בדמויותיהם של הלוחמים התאומים בילי וג'ימי לי אשר נלחמים נגד כמויות גדולות של יריבים.
משחק הדאבל דראגון המקורי היה משחק ארקייד שובר קופות אשר תרם רבות לכך לפופולריזציה של ז'אנר משחקי המכות, ולכך שבסוף שנות ה-80 ותחילת שנות ה-90 יצאו לשווקים משחקים רבים במיוחד מז'אנר זה. בעקבות הפופולריות של סדרת המשחקים בשנת 1993 הופקה סדרת אנימציה של דאבל דראגון(אנ') ובשנת 1994 הופק סרט לייב אקשן של דאבל דראגון (אנ').
הזיכיון נמצא כיום בבעלות חברת Arc System Works.
המשחקים בסדרה

| שם המשחק | שנה |
| --- | --- |
Double Dragon: 1987
Double Dragon II: The Revenge: 1988
Double Dragon II: 1990
Double Dragon 3: The Rosetta Stone: 1990
Double Dragon III: The Sacred Stones: 1991
Super Double Dragon: 1992
Battletoads & Double Dragon: 1993
Super Double Dragon: 1992
Double Dragon V: The Shadow Falls: 1994
Double Dragon: 1995
Double Dragon Advance: 2003
Double Dragon Neon: 2012
הערות שוליים

↑  Spencer, Spanner, The Tao of Beat-'em-ups (part 2), EuroGamer, Feb 12, 2008, Accessed Mar 18, 2009
↑  Cassidy, William, Hall of Fame: Double Dragon (אורכב 18.08.2009 בארכיון Wayback Machine), Gamespy, Jan 5, 2003, Accessed, March 24, 2009
ערך זה הוא קצרמרבנושא משחקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גולן בר יוסף

| --- | --- |

 לידה:  2 בינואר 1974 (בן 50) בני ברק
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  האוניברסיטה הפתוחה 
 עיסוק:  עיתונאי, עורך
 מעסיק:  מעריב השבוע 
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  100014352031527
 
גולן בר יוסף (נולד ב-2 בינואר 1974) הוא עיתונאי, עורך משותף של העיתון "מעריב".
ביוגרפיה

גולן בר יוסף נולד לגדעון ואילנה בר יוסף והוא בן יחיד בין שלוש בנות. הוא נולד בשכונת פרדס כץ שבבני ברק, ובהיותו בן שנה עברה משפחתו לפתח תקווה. בגיל 15 החל ללמוד בפנימייה הצבאית "המכללה הטכנולוגית של חיל האוויר" בחיפה, שם השלים תעודת טכנאי מכונות תעופה (כיתה י"ג). שירת ארבע שנים בבסיס חיל האוויר בחצרים כראש צוות מנועני מטוסי קרב – פנטום - וטרם שחרורו זכה לתעודת נגד מצטיין.
עם שחרורו משירות קבע החל ללמוד בבית הספר לעיתונאות "כותרת" בתל אביב ולתואר ראשון בתקשורת באוניברסיטה הפתוחה. במקביל החל לעבוד בעיתון המקומי "מלאבס" בפתח תקווה ככתב ספורט ומגזין.
בשנת 2000 הצטרף לצוות ההקמה של מחלקת הספורט באתר ynet ככתב כדורגל ראשי.
לאחר כשנה בתפקיד, במהלכה עלה האתר לאוויר, עבר לכהן כסגן עורך ברשת "המקומון" שבבעלותו של איש העסקים אלי עזור. בשנת 2003 מונה לעורך הראשי של הרשת, שבתקופה זו מנתה מקומונים בתל אביב, ירושלים, רמת גן-גבעתיים, פתח תקווה, חיפה, הקריות, רמת השרון, רעננה, נס ציונה, רחובות ובאר שבע. בין השנים 2003–2014 שימש גם כעורך האחראי בפרויקטים ובפרסומים נוספים שהוצאו לאור על ידי הקבוצה, ובהם בין היתר המגזינים "קוסומופוליטן" ו"פורבס ישראל".
בשנת 2007 הקים וערך את העיתון החינמי "ישראל פוסט", שבהמשך (2016) החליף את שמו ל"מעריב הבוקר" וכולל תכנים נבחרים מהעיתון "מעריב השבוע". בסוף שנת 2012 הקים יחד עם דורון כהן את העיתון "סופהשבוע", אותו ערכו במשותף.
בשנת 2014, לאחר רכישת "מעריב" על ידי קבוצת "הג'רוזלם פוסט" שבשליטת אלי עזור, מונה יחד עם דורון כהן לעורך העיתון, וחלקיו מעריב השבוע, "מעריב סופהשבוע" ו"מעריב הבוקר".
חיים אישיים

בר יוסף גרוש, אב לשתי בנות, מתגורר בראש העין.
הערות שוליים

↑  יצחק דנון, ‏תביעה ב-100 אלף ש' נגד השבועון "אנשים" בשל פרסום תמונת אישה ללא אישורה, באתר גלובס, 5 בדצמבר 2006
↑  אסף כרמל, עוד עיתון חינם יצא לאור: "מטרו ישראל", באתר הארץ, 4 באוגוסט 2007
↑   גילי איזיקוביץ, דורון כהן ברח מ"מעריב" בגלל חפץ ודנקנר, חזר אליו כעורך ראשי - ועכשיו גם חוזר לילדותו בספר שירה, באתר הארץ, 5 ביוני 2018
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דאבק

דַאבֶּק (בערבית: دابق; נקרא גם "דאביק", על פי כתיב שמו באותיות לטיניות: Dabiq) היה מגזין אינטרנטי אשר שימש את המדינה האסלאמית לגיוס מחבלים ולהפצת משנתם: שליטה אסלאמית עולמית וג'יהאד סוני נגד מטרות מערביות וכן נגד פלגים יריבים באסלאם, בעיקר שיעים.
המהדורה הראשונה של המגזין יצאה ביולי 2014 במספר שפות, כולל אנגלית. שמו של המגזין נלקח מהעיר דאבק (אנ') שבצפון סוריה, המוזכרת בכתובים אסלאמיים ביחס לאחרית הימים (אסכטולוגיה אסלאמית) ומלחמה כוללת נגד כופרים. על פי המסורת המוסלמית, זהו המקום בו ייפגשו צבאות האסלאם והנצרות למערכה רבתית.
באוקטובר 2014 יצא המגזין עם עמוד שער שעליו תמונה של כיבוש אסלאמי של הוותיקן, עם דגל המדינה האסלאמית המונף מעל האובליסק המצרי בכיכר פטרוס.
המגזין נסגר בתום יולי 2016, לאחר 15 גליונות בלבד.
תוכן

מגזין זה של דאעש הסביר והצדיק את פעילות הארגון בפני קהלים דוברי אנגלית. הוא חלק מכמה מגזינים היוצאים לאור באנגלית, ותורגמו בחלקם לשפות אחרות.
המטרה הראשית של המגזין הייתה לפנות למוסלמים ברחבי העולם לבוא לעזור לח'ליפה החדש. המגזין מכיל כ־50 עמודים, המכילים תמונות צבעוניות, איורים וטקסטים. בגליונות הראשונים הדגיש המגזין את סיפור הצלחתה של המדינה האסלאמית להשיג את תמיכתם של שבטי סוריה. בנוסף לכך, המגזין מכיל דיווחים על הצלחת הפעולות הצבאיות האחרונות, והציד באופן גרפי את הזוועות שביצע הארגון כנגד אויביו. הגיליון הראשון השתמש גם בטקסטים אסלאמיים קלאסיים כדי להסביר ולהצדיק את אופי הח'ליפות, את כוונותיה, ואת הלגיטימיות והסמכות הפוליטית והדתית שיש לארגונים ביחס לכל המוסלמים. כמו כן, המגזין פנה לחסידים של קבוצות ג'יהאדיסטיות אחרות.
הערות שוליים

↑  ב-1516 נערך בקרבתה קרב מרג' דאבק.
↑  Dabiq: The Strategic Messaging of the Islamic State, Institute for the Study of War (באנגלית)
↑  Hot Issue: Dabiq: What Islamic State’s New Magazine Tells Us about Their Strategic Direction, Recruitment Patterns and Guerrilla Doctrine, Jamestown (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: unn2016935753 
ערך זה הוא קצרמרבנושא תקשורת ובנושא אסלאם. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דונסנטפאל

דונסנטפאל (בהונגרית: Dunaszentpál) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון שבצפון-מערב הונגריה.
בדונסנטפאל חיו 13 יהודים בשנת 1880.
הערות שוליים

↑  מפקד האוכלוסין ההונגרי 2018
↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
| יישובים במחוז גיור-מושון-שופרון |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | שופרון  • גיור  |  |
| ערים |  בלד •  צ'ורנה •  פרטד •  פרטוסנטמיקלוש •  יאנושומוריה •  קאפובאר •  לבן •  מושונמגיארובאר •  פנונהלמה •  טט |  |
| כפרים | סאן • פאראד • אויקר • אשבאנירארו • בבוט • ציראק • דנשפה • אדווה • גיורו • הימוד • הוויי • קישפלוד • מיהאיי • אושלי • ראבקצל • רפצסמרה • סארפלד • ואדושפה • ואשארושפלו • וסקן • ויטנייד • אבדה • בזי • בן • רטלפ • ברץ' • דונסג • דונסנטפאל • אנשה • פהרטו • גניי • גיורלדמר • גיורשאג • גיורשבנהאז • פר • גיוראויפלו • גיוראויבראט • גיורזאמוי • איקרן • קאיארפץ • קישבאיץ' • קורונצו • קונסיגט • מושונסנטמיקלוש • מזארש • נג'בייץ' • ראבפטונה • שוקורופאטקה • טלטשטווה • טניה • ונק • ואמושסבדי • ניול • אטוונן • נאג'סנטיאנוש • אגפלווה • צ'אפורדיאנושפה • צ'פוד • אגיאגושסרגן • צ'ר • אברגץ • אג'האזשפלו • פרטבוז • פרטאנדרד • פרטהומוק • פרטראקוש • פרטספלק • גיאלוקה • הרקה • הג'קה • הידגשג • איוואן • קופהאזה • לווה • נג'צנק • נג'לוז' • נמשקר • פרסטג • פטהאזה • פיניה • פוסטצ'לאד • רפצוויש • רייטקמוז'אי • שרוד • שופרונהורפאץ' • שופרונקבשד • סקון • אונד • ולצ'יי • ז'ירה • אצ'לג • באגיוגסובאט • ברבץ' • בודונהיי • בוגיוסלו • בשארקאן • דר • צקוהאזה • אגייד • יובהאזה • קון • מגלוצה • מגיארקרסטור • מרקוטבדגה • פאלי • פאסטורי • פוטיונד • ראבצ'נק • ראבפורדאן • ראבשבש • ראבסנטאנדראש • ראבטמאשי • ראבצקפי • שובור • שופרונמטי • סיל • סילשארקאן • טארנוקרטי • ז'בהאזה • בזניה • דרנוז'לי  • דונקיליטי • דונרמטה • דונסיגט • פקטארדה • הלאסי • הדרוואר • הגיישהלום • קארויהאזה • קימלה • לבל • קישבודק • מאריאקאלנוק • מושונסולנוק • מושונאודוואר • אוירונפה • וארבלוג • ראיקה • ליפוט • פישקי • מצ'ר • בקונגיירוט • בקונפטרד • בקונסנטלאסלו • אץ' • פנייפה • גייראסונפה • לאזי • ניאלקה • פאזמאנדפאלו • רבזד • טריאנפוסטה • רומאנד • טאפסנטמיקלוש • וספרמוורשאן • שיקאטור • טאפ • ארפאש • צ'יקוואנד • פלפץ • גיארמט • גיימרה • גיירסמרה • קישבבוט • מרגש • ואג • מוריצהידה • ראבצ'צ'ן • ראבסנטמיהאי • סרצ'ן • ראבסנטמיקלוש |  |
| יישובים בנפת גיור |
| --- | --- | --- |
| יישובים | גיור • אבדה • בזי • בן • ברץ' • דונסג • דונסנטפאל • אנשה • פהרטו • גניי • גיורלדמר • גיורשאג • גיורשבנהאז • גיוראויבראט • גיוראויפלו • גיורזאמוי • איקרן • קאיארפץ • קישבאיץ' • קורונצו • קונסיגט • מזארש • מושונסנטמיקלוש • נג'בייץ' • נאג'סנטיאנוש • ניול • אטוונן • פר • ראבפטונה • רטלפ • שוקורופאטקה • טניה • טלטשטווה • ואמושסבדי • ונק |  |
דונסג

דונסג (בהונגרית: Dunaszeg) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון שבצפון-מערב הונגריה.
בדונסג חיו מעט יהודים.
| שנה | מספר היהודים בכפר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1880 | 13 | 908 |
| 1910 | 11 |  |
| 1920 | 6 |  |
| 1930 | 5 |  |
| 1941 | 5 | 868 |
הערות שוליים

↑  מפקד האוכלוסין ההונגרי 2018
↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
| יישובים במחוז גיור-מושון-שופרון |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | שופרון  • גיור  |  |
| ערים |  בלד •  צ'ורנה •  פרטד •  פרטוסנטמיקלוש •  יאנושומוריה •  קאפובאר •  לבן •  מושונמגיארובאר •  פנונהלמה •  טט |  |
| כפרים | סאן • פאראד • אויקר • אשבאנירארו • בבוט • ציראק • דנשפה • אדווה • גיורו • הימוד • הוויי • קישפלוד • מיהאיי • אושלי • ראבקצל • רפצסמרה • סארפלד • ואדושפה • ואשארושפלו • וסקן • ויטנייד • אבדה • בזי • בן • רטלפ • ברץ' • דונסג • דונסנטפאל • אנשה • פהרטו • גניי • גיורלדמר • גיורשאג • גיורשבנהאז • פר • גיוראויפלו • גיוראויבראט • גיורזאמוי • איקרן • קאיארפץ • קישבאיץ' • קורונצו • קונסיגט • מושונסנטמיקלוש • מזארש • נג'בייץ' • ראבפטונה • שוקורופאטקה • טלטשטווה • טניה • ונק • ואמושסבדי • ניול • אטוונן • נאג'סנטיאנוש • אגפלווה • צ'אפורדיאנושפה • צ'פוד • אגיאגושסרגן • צ'ר • אברגץ • אג'האזשפלו • פרטבוז • פרטאנדרד • פרטהומוק • פרטראקוש • פרטספלק • גיאלוקה • הרקה • הג'קה • הידגשג • איוואן • קופהאזה • לווה • נג'צנק • נג'לוז' • נמשקר • פרסטג • פטהאזה • פיניה • פוסטצ'לאד • רפצוויש • רייטקמוז'אי • שרוד • שופרונהורפאץ' • שופרונקבשד • סקון • אונד • ולצ'יי • ז'ירה • אצ'לג • באגיוגסובאט • ברבץ' • בודונהיי • בוגיוסלו • בשארקאן • דר • צקוהאזה • אגייד • יובהאזה • קון • מגלוצה • מגיארקרסטור • מרקוטבדגה • פאלי • פאסטורי • פוטיונד • ראבצ'נק • ראבפורדאן • ראבשבש • ראבסנטאנדראש • ראבטמאשי • ראבצקפי • שובור • שופרונמטי • סיל • סילשארקאן • טארנוקרטי • ז'בהאזה • בזניה • דרנוז'לי  • דונקיליטי • דונרמטה • דונסיגט • פקטארדה • הלאסי • הדרוואר • הגיישהלום • קארויהאזה • קימלה • לבל • קישבודק • מאריאקאלנוק • מושונסולנוק • מושונאודוואר • אוירונפה • וארבלוג • ראיקה • ליפוט • פישקי • מצ'ר • בקונגיירוט • בקונפטרד • בקונסנטלאסלו • אץ' • פנייפה • גייראסונפה • לאזי • ניאלקה • פאזמאנדפאלו • רבזד • טריאנפוסטה • רומאנד • טאפסנטמיקלוש • וספרמוורשאן • שיקאטור • טאפ • ארפאש • צ'יקוואנד • פלפץ • גיארמט • גיימרה • גיירסמרה • קישבבוט • מרגש • ואג • מוריצהידה • ראבצ'צ'ן • ראבסנטמיהאי • סרצ'ן • ראבסנטמיקלוש |  |
| יישובים בנפת גיור |
| --- | --- | --- |
| יישובים | גיור • אבדה • בזי • בן • ברץ' • דונסג • דונסנטפאל • אנשה • פהרטו • גניי • גיורלדמר • גיורשאג • גיורשבנהאז • גיוראויבראט • גיוראויפלו • גיורזאמוי • איקרן • קאיארפץ • קישבאיץ' • קורונצו • קונסיגט • מזארש • מושונסנטמיקלוש • נג'בייץ' • נאג'סנטיאנוש • ניול • אטוונן • פר • ראבפטונה • רטלפ • שוקורופאטקה • טניה • טלטשטווה • ואמושסבדי • ונק |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בהונגריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גרנד ארש

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  שער ניצחון, בניין משרדים, גורד שחקים 
 כתובת:  לה דפאנס 
 מיקום:  לה דפאנס 
 מדינה:  צרפת 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1989
 תאריך פתיחה רשמי:  14 ביולי 1989 
 אדריכל:  יוהאן אוטו פון ספרקלסן, Erik Reitzel 
 מידות
 אורך:  112 מ' 
 רוחב:  107.9 מ' 
 גובה:  110.9 מ' 
 קואורדינטות:  48°53′34″N 2°14′09″E﻿ / ﻿48.8928°N 2.2358305555556°E﻿ / 48.8928; 2.2358305555556
  (למפת פריז מוגדלת) גרנד ארש(למפת פריז רגילה) גרנד ארש
 
הגרנד ארש (או הקשת הגדולה בצרפתית: La Grande Arche או Arche de la Défense) הוא בניין משרדים הנמצא ברובע העסקים לה דפאנס שמצפון-מערב לפריז. המבנה הוא גולת הכותרת של פרויקט לה דפאנס, אותו יזם נשיא צרפת פרנסואה מיטראן בתחילת שנות ה-80. הוא תוכנן על ידי האדריכל הדני יוהאן אוטו פון ספרקלסן (Johann Otto von Spreckelsen), שזכה בתכנונו לאחר תחרות. הבניין עצמו נבנה בין השנים 1982 ו-1989.
משמעות המיקום

הבניין נמצא בסופו של ה"אקס היסטוריק" (Axe Historique) - ציר החוצה את מערב פריז בקו ישר המתחיל בארמון הלובר. לכל אורך הציר ובשני כיווניו קיים קו מבט ארוך אשר בסופו מופיעה נקודת ציון עירונית חשובה. הגרנד ארש נמצא בסופה של שדרת שארל דה גול, שהיא המשכה של שדרת שאנז אליזה מערבית לשער הניצחון. סביב חלקה המערבי ביותר של השדרה נמצא מרכז העסקים לה דפאנס, שבו מספר רב של מבנים חדשניים וגורדי שחקים. הגרנד ארש מסיים אמנם את הציר ההיסטורי ובהמשכו נמצא בית קברות גדול, אך אוטוסטראדה תת-קרקעית וכן קווי הרכבת ממשיכים את הקו הלאה.
בנוסף, יוצר מיקומו של הבניין קו ישר יחד עם שתי נקודות ציון נוספות בעיר: מגדל אייפל ומגדל מונפרנאס.
מבחינה מוניציפלית, לה דפאנס, ובה הגרנד ארש, אינה חלק מפריז אלא רשות נפרדת במחוז איל-דה-פראנס (אזור פריז רבתי), אך הציר ההיסטורי הופך את המקום לחלק בלתי נפרד מהעיר.
תיאור המבנה

הבניין הוא דמוי "קשת" ישרת צלעות, ותוכנן כמעין גרסת המאה ה-20 של שער הניצחון. הוא עשוי מבטון, זכוכית וגרניט. כפרפרזה לשער הניצחון הנאו-קלאסיציסטי שנבנה לכבוד נפוליאון בונפרטה, מייצג הגרנד ארש את ניצחון האנושיות והשלום על פני המלחמה. המבנה בכללותו בנוי כקובייה כמעט מושלמת, בעלת מידות של כ-110 מ' לכל מקצוע. פנים הקובייה הוא חלל ריק שנוצר על ידי 4 הפאות העוטפות את הציר הקוסמי של פריז. כל פאה היא למעשה פירמידה מרובעת קטומה ששיפועה הוא 45°. הפאה התחתונה היא בסיס המבנה, ושיפוע הפירמידה הוא המדרגות המובילות אל הכניסה אליו, כאשר שלוש הפאות הנוספות מהוות את בניין המשרדים עצמו. יש המתארים את המבנה כיישום תלת-ממדי של טסרקט - קובייה בארבעה ממדים.
הקומה העליונה של הבניין כוללת גלריה לאמנות ומצפה לתיירים. הכניסה אל חלקו הציבורי של הבניין היא דרך מעליות קלות העוברות בתוך חלל הקובייה הפתוח. בחלל זה מספר מעליות העולות ישירות מהבסיס לקומת הגג, וכן מבנה טנסילי המורכב מאלמנטים קלים ומתוחים בלבד. מבנה היריעות, המזכיר ממברנות חיות, מעוצב באופן מנוגד לשאר המבנה: בחומר, בצורה ובעקרון המבני שלו שהוא שונה לחלוטין.
זווית הסטייה

למעשה, הגרנד ארש אינו תואם את זווית ה"אקס היסטוריק", ואינו מקביל לחלוטין לשער הניצחון הישן. הבניין נבנה בסטייה של כ-8° יחסית לקו המדויק מאוד המגיע עד אליו. בדומה לשבירת הסימטריה על ידי התוספות הקלות שבחלל הקשת כאמירה מודרניסטית, כך גם נעשה בהטייתו הקלה של המבנה. הטייתו בזווית קלה נראית אמנם זניחה, אך סטייה זו נראית למרחקים ומורגשת גם על ידי מי שנמצא בכיכר שארל דה גול, ליד שער הניצחון. הטיה קלה זו של הבניין הרגיזה מאוד את הפריזאים למן הרגע שנבנה הבניין, ואף גררה התנגדויות ל"חוצפה" האדריכלית שהרסה, כך נטען, את ייחודו של הקו ההיסטורי המדויק.
האדריכל אוטו פון ספרקלסן מת בשנת 1987, כשנתיים לפני סיום הבנייה. על-פי אגדה אורבנית שהפכה גם לאמרה בפריז, נטען כי ספרקלסן התאבד לאחר שלא יכול היה לסבול את הזווית שנוצרה בטעות. בפועל, הזווית הייתה מתוכננת מלכתחילה ומותו של האדריכל היה טבעי, אך הביקורת כלפיה קיימת עד היום.
דוארטה דה מנזש, המשנה למלך הודו

ערך זה עוסק באציל פורטוגזי שהיה מושל טנג'יר והמשנה למלך פורטוגל בתוארו מלך הודו. אם התכוונתם לסבו של נשוא ערך זה, אציל פורטוגזי שהיה מושל טנג'יר והמושבות הפורטוגזיות בהודו, ראו .
דום דוארטה דה מנזש (פורטוגזית: Duarte de Meneses;‏ 6 בדצמבר 1537 – 4 במאי 1588) היה מושל טנג'יר והמושל ה-30 של המושבות הפורטוגזיות בהודו והמשנה למלך ה-14 למלך הודו.
ביוגרפיה

מנזש נולד בטנג'יר למשפחת אצולה ששלטה כמעט ברצף על המושבה ופיקדה על הצבא הפורטוגזי שהיה מוצב שם. אב סבו, ז'ואאו דה מנזש, הרוזן הראשון מטרוקה משל על המושבה בשנים 1486–1489 וכן בשנים 1501–1508. סבו (בעל אותו שם) משל על טנג'יר בשנים 1508–1521 ו-1536–1539. אח סבו, אנריקה, משל בשנים 1521–1522. קרוב שאף הוא נקרא דוארטה דה מנזש (מאבורה) בשנים 1522–1533. אביו, ז'ואאו, שלט בין 1539–1546, דודו החוקי פדרו ב-1548–1550, דודו הבלתי חוקי, פרננדו ב-1533 וגם אחר כך היו מושלים מבני המשפחה כולל בנו, לואיס. דוארטה עצמו התמנה למושל ב-1574.
ב-4 באוגוסט 1578, יצא מלך פורטוגל, סבשטיאו למסע צבאי בצפון אפריקה, אך צבאו הובס בקרב אל-קסר אל-כביר וסבשטיאו נעלם בזמן הקרב. מנזש לקח את הפיקוד על הצבא כאשר המלך נעלם, נפצע ונפל בעצמו בשבי.
דוארטה עמד בראש צוות המשא ומתן על גובה כופר הנפש שישולם עבור כל האצילים הפורטוגזים שהיו בשבי והצליח להשיג תנאים נוחים. כאשר חזר לפורטוגל קיבל כהוקרה את תפקיד מושל אלגארבה ואת התואר רוזן טרוקה.
ב-18 בפברואר 1584 מונה להיות המושל השלושים של הודו הפורטוגזית וקיבל את התואר המשנה (ה-14 במספר) למלך הודו (אחד מתאריו של מלך פורטוגל). היה גם האחראי על מקאו שבתקופתו קיבלה מעמד של עיר. עמד בקשר עם הדאימיו טויוטומי הידיושי ומכתב ששלח לטויוטומי נשמר עד היום.
מנזש החזיק בתפקיד מושל הודו הפורטוגזית עד מותו ב-1588.
דיוויזיית זייתון

| --- | --- |

חיילים קוריאנים בעיראק
 פרטים
 מדינה:  קוריאה הדרומית קוריאה הדרומית
 שיוך:   צבא קוריאה הדרומית
 סוג:  דיוויזיה
 בסיס האם:  ארביל
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  2004–2008 (כ־4 שנים)
 נתוני היחידה
 ציוד עיקרי:  חיל רגלים
 פיקוד
 מפקד נוכחי:  Hwang Ui-don 
 
דיוויזיית זייתון (בקוריאנית: 자이툰 부대) הייתה דיוויזיה של צבא קוריאה הדרומית אשר השתתפה במלחמת עיראק בין השנים 2003–2008.
היסטוריה

באפריל 2003 שלחה קוריאה הדרומית קבוצה קטנה של 600 חובשים ומהנדסים צבאיים לאזורים שיעים בדרום עיראק. ב-4 בספטמבר ממשלת ארצות הברית ביקשה מקוריאה הדרומית לשלוח כוחות נוספים. לפי הבקשה, הורתה ממשלת קוריאה הדרומית על הקמת דיוויזיית "זייתון" (תרגום המילה הערבית زيتون, "זית") שם שנועד להדגיש את מחויבותם של החיילים לשמירת השלום. במסגרת זו, 2,200 חיילים נוספים (רובם מהנדסים) נשלחו לארביל שבצפון עיראק עד תחילת ספטמבר 2004 והתאחדו שם עם הכוחות הקיימים שהועברו מדרום עיראק. היחידה המשולבת כללה 2,800 חיילים. בנובמבר נשלחו עוד 800 חיילים, והגדילו את הדיוויזיה ל-3,600 חיילים. בכך הפך הכוח הקוריאני לשלישי בגודלו בעיראק, אחרי ארצות הברית ובריטניה.
המעורבות הקוריאנית במלחמה נתקלה מתחילתה בביקורת קשה מבית, הן מצד הציבור והן מצד פוליטיקאים בכירים. ההתנגדות גברה ב-17 ביוני 2004 כאשר חייל קוריאני בשם קים סון-איל נחטף בידי מיליטנטים עיראקיים שאיימו לרצוח אותו אם קוריאה הדרומית לא תבטל את משלוח הכוחות הנוספים לעיראק. ממשלת קוריאה הדרומית סירבה להיכנע, ולאחר משא ומתן קצר נערף ראשו של החטוף. הרצח גרר הפגנות אנטי-אמריקניות קולניות ואלימות בכל רחבי קוריאה הדרומית. ב-3 באוקטובר של אותה שנה הזכיר איימן א-זוואהירי את קוריאה הדרומית ברשימת המדינות המסייעות לכיבוש האמריקני בעיראק, שהמוסלמים מחויבים לנסות ולפגוע בהם. שבוע לאחר מכן פרסמה קבוצה אסלאמיסטית לא ידוע סרטון בו איימה כי אם קוריאה הדרומית לא תפנה את חייליה במהירות מעיראק, יותקפו חיילים קוריאנים ובני משפחותיהם.
בתחילת 2006, הוצאו 1,300 חיילים קוריאנים מעיראק. עוד 1,200 חיילים נשלחו הביתה בתחילת 2007, וההנחה הרווחת הייתה כי נסיגה מלאה תתבצע עם סיום מנדט הפריסה בתחילת שנת 2008. עם זאת, ב-23 באוקטובר 2007 הודיע נשיא קוריאה הדרומית, רו מו-היון כי המנדט יוארך בשנה נוספת, אולם מספר החיילים יצומצם. באוקטובר 2008 נותרו בעיראק רק 520 חיילים קוריאנים שפונו בדצמבר של אותה שנה.
פרט לרצח של קים סון-איל, לא איבדה קוריאה הדרומית חיילים נוספים בעיראק. קצין אחד התאבד ב-2007 במחנה בארביל, ומספר חיילים נפצעו בתאונות דרכים.
דיוויזיית חיל הרגלים הממוכן השנייה (יוון)

| --- | --- |
 גם אם רק אחד נשאר בחיים
 פרטים
 מדינה:  יוון יוון
 שיוך:   צבא יוון
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1897–הווה (כ־127 שנים)
 מלחמות:  מלחמות הבלקן מלחמת האזרחים הרוסית מלחמת יוון-טורקיה מלחמת איטליה-יוון מלחמת האזרחים היוונית
 
דיוויזיית חיל הרגלים הממוכן השנייה (ביוונית: 2η Μηχανοκίνητη Μεραρχία Πεζικού) היא דיוויזיה של צבא יוון. הדיוויזיה בגלגולה הנוכחי הוקמה ב-2014, אולם היא מהווה המשך ישיר של הדיוויזיה השנייה של צבא יוון, אשר הוקמה כבר ב-1897.
היסטוריה

הדיוויזיה השנייה הוקמה בצו מלכותי מיוחד ב-24 באוקטובר 1897. זאת בעקבות ביצועיו הירודים של הצבא היווני במהלך המלחמה היוונית-עות'מאנית (1897). בסיסה היה באתונה, והיא כללה את בריגדת הרגלים השלישית, אשר בתורה כללה את הרגימנטים ה-1 וה-7, ואת בריגדת הרגלים הרביעית שכללה את הרגימנטים ה-8 וה-9. שתי ב-1 באוגוסט 1900 עבר הצבא היווני ארגון מחדש אשר במסגרתו פורקה הדיוויזיה ה-2 יחד עם הדיוויזיה ה-1, ושלוש דיוויזיות חדשות הוקמו חודש לאחר מכן. הדיוויזיה ה-2 הוקמה מחדש, ובסיסה עדיין היה באתונה. כעת היא כללה את הבריגדה השלישית (אתונה) שכללה את הרגימנטים ה-1 וה-7, והבריגדה הרביעית (כלקיס) שכללה את הרגימנט ה-2 וה-5, וכן את רגימנט הפרשים ה-2 ואת רגימנט הארטילריה ה-2. בינואר 1912 פורקו הבריגדות, והרגימנטים הוכפפו ישירות למרותן של הדיוויזיות.
הדיוויזיה השתתפה במלחמות הבלקן, ולאחר מכן הייתה חלק מכוח יווני שנשלח לסייע לכוחות הצבא הלבן במהלך מלחמת האזרחים הרוסית. בהמשך השתתפה הדיוויזיה גם במלחמת יוון-טורקיה, מלחמת איטליה-יוון ומלחמת האזרחים היוונית.
ב-2014 הפכה הדיוויזיה מדיווזייית חי"ר רגילה לדיוויזיית חיל רגלים ממוכן, ולפיכך שונה שמה ל"דיוויזיית חיל הרגלים הממוכן השנייה". כיום היא מוצבת באדסה, ומהווה עתודה אסטרטגית של הארמייה הראשונה. היא כוללת את בריגדת השריון ה-24, ובריגדות חיל הרגלים הממוכן ה-33 וה-34.
דגל גליסיה

| --- | --- |

 סוג הדגל:   דגל אזרחי ומדיני, דגל הצי המדיני והאזרחי
 יחס אורך/גובה:  2:3
 קבלת מעמד רשמי:  29 במאי 1984
 מוטיבים עיצוביים:  דגל לבן ועליו פס כחול אלכסוני מהפינה השמאלית העילית לפינה הימנית התחתית. בגרסה המדינית לדגל מוטען במרכז הדגל סמל גליסיה.
 גרסאות נוספות:       הדגל האזרחי של גליסיה.
 דגלים היסטוריים   :    דגל ממלכת גליסיה ההיסטורי.
דגל גליסיה הוא דגלה של הקהילה האוטונומית הספרדית גליסיה. עיצובו הוא דגל לבן עליו פס אלכסוני כחול מפינתו השמאלית העליונה עד לפינתו הימנית התחתונה, כאשר בגרסתו המדינית של הדגל מוטען במרכזו סמל הקהילה האוטונומית.
היסטוריה

עיצובו של הדגל נשען על דגלה הימי של עיר הנמל הגליסית א קורוניה. במרוצת המאה ה-19 היוותה א קורוניה את הנמל העיקרי לגליסיאנים הרבים אשר היגרו ליבשת אמריקה, ולקחו עימם את דגל העיר בחושבם כי זהו דגלה של גליסיה.
”הדגל הגליסי יהא בעל שני צבעים בלבד: לבן וכחול. הרקע הוא לבן והפס הכחול חוצה את הדגל מהפינה העילית-השמאלית עד לפינה התחתית-ימנית.” תיאור זה פורסם ב-1898 בעיתון "אל אקו דה גליסיה" (El Eco de Galicia) בהוואנה, קובה.
צלב אנדראס הקדוש

עיצוב דגלה של א קורוניה ושל גליסיה היה עיצוב צלב אנדראס הקדוש בצבע כחול על רקע לבן (היפוך צבעיו דגל סקוטלנד). אנדראס הקדוש עודנו אחד מהקדושים הפופולריים ביותר בגליסיה ודגלו היה משותף לאזורים רבים. בשנת 1891 הגיש הצי הרוסי הקיסרי בקשה לשלטונות העיר בדרישה לשנות את דגלה הימי של העיר - שהיה דומה לדגל הצי (אנדראס הוא גם הקדוש המגן של רוסיה) ודגלים זהים שכאלה גרמו לבלבול בין שני הציים. בעקבות בקשה זו הושמט אחד מהפסים של הצלב והתוצאה הייתה דגל לבן בעל פס אלכסוני אחד.