ישראל זיו
ביוגרפיה

ישראל זיו נולד בשם ישראל זילברשטיין, בשכונת נחלת אחים שבירושלים בשנת 1957, גדל והתחנך בשכונת קטמון.
בשנת 1975 התגייס לצה"ל במסגרת גרעין נח"ל לקיבוץ סופה, והתנדב לצנחנים לגדוד הנח"ל המוצנח (שבאותם ימים כונה "גדוד 50"). עבר מסלול הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר. לאחר קורס קצינים שירת כמד"כ ונטל חלק במבצע ליטני כחלק מצוות של קצינים, שם עבר את טבילת האש שלו. שימש בתפקידי מ"מ, סמ"פ ומפקד פלוגה בגדוד הנח"ל המוצנח. בשנת 1981 מונה למפקד סיירת צנחנים. ב-19 ביולי אותה שנה, בעת מספר ימי קרב ארטילרי בין אש"ף לצה"ל, שבהם הופגזו יישובי הצפון, פיקד זיו על כוח הסיירת במבצע צלצל, פשיטה שביצעו הצנחנים, בפיקוד יורם יאיר, מדרום למזרעת אל-מצילה, כחמישה קילומטרים מדרום-מזרח לשפך הזהרני שבלבנון. הכוח הוטס במסוקי "יסעור" לקרבת היעד, ופשט על מפקדת מחבלים מארגון החזית העממית לשחרור פלסטין - המפקדה הכללית של אחמד ג'יבריל. בקרב על היעד נהרגו חמישה מחבלים. לכוח הפושט, בפיקוד יאיר, היו שבעה פצועים והרוג, קצין האג"ם החטיבתי יוסי טהר. לאחר שהמשימה בוצעה במלואה והיעד הושמד, חולצו זיו ואנשיו במסוקים מן השטח תחת אש כבדה. המסוק שבו שהה ספג פגיעות רבות, אך המשיך לטוס עד שטח ישראל, ושם נחת נחיתת אונס. טייס המסוק, בועז פלג, קיבל צל"ש על אומץ ליבו. בהמשך פיקד זיו על כוח אבטחה מהסיירת במבצע "בת שיר", במהלכו נשלח צוות בוחנים מחיל האוויר לסודאן לבחון את התאמת מנחת למטוסי תובלה, כחלק ממבצע אחים.
זיו שימש כמפקד סיירת צנחנים גם במלחמת לבנון הראשונה. עם פרוץ המלחמה, ביוני 1982, ביצעה חטיבת הצנחנים, בפיקודו של יורם יאיר, נחיתה מן הים בשפך נהר אל-אוואלי והובילה את אוגדות צה"ל עד מבואות ביירות. זיו ואנשיו לחמו כחלק מ"כוח עוגן", גדוד הסיור של הצנחנים, שאיגד תחתיו לראשונה את היחידות החטיבתיות, הסיירת הפלנ"ט והפלחה"ן של החטיבה וכן פלגה מפלוגת הרפואה החטיבתית. הגדוד, בפיקוד דורון אלמוג, הוביל את החטיבה, כמשמר קדמי, בהצלחה רבה מהנחיתה בשפך נהר האוואלי ועד ביירות. זיו הוביל את הסיירת במסע רגלי קשה בציר ההררי לאורך הרי השוף, לאורך שבעים קילומטרים, שהיה רצוף קרבות והיתקלויות עם מחבלי אש"ף, במשימות תצפית וסיור ושימשו ככוח החוד החטיבתי. באחת ההיתקלויות מצפון לדאמור הובילו זיו ואלמוג את לוחמי הסיירת בקרב, הרגו עשרה מחבלים ולקחו בשבי עשרה נוספים. לאחר מכן, בעת שאזל מלאי המים והמזון לכוח הסיירת, קבע זיו כי למרות מצוקת המים אין למנוע מים מן השבויים. במהלך התנועה לכפר קבר שמון, נתקלו זיו ואנשיו במחצבה ובה שלושים פיליפינים הכלואים בה בתנאי עבדות. זיו פקד על חייליו לשחרר את הפיליפינים ואף דאג, תוך איום על הקבלן שהעסיק אותם, ולאחר מכן באמצעות מגעים עם שגרירות הפיליפינים בישראל, לשיבת הפועלים לארצם. לאחר מכן בג'מהור, בסמוך לכביש ביירות–דמשק לחם זיו בראש סיירת צנחנים בקרב קשה. לוחמיו, שהיו נתונים תחת אש חזקה, סירבו לקום ולחתור למגע. זיו הסתער על האויב ואיתו שני לוחמים, מה שהניע את שאר לוחמי הסיירת לעשות כמותו.
לאחר המלחמה שימש זיו כעוזר נספח צה"ל בארצות הברית, האלוף אורי שמחוני. ב-1986 מונה למפקד גדוד הנח"ל המוצנח. בפעילות חודרת אל תוך לבנון עליה פיקד זיו, נהרג מירי דו-צדדי אחד מלוחמי הגדוד, אידור רבינוביץ'. הכוח בפיקוד זיו תוחקר על ידי הרמטכ"ל, דן שומרון. זיו פעל לשיקום הרוח והמורל בגדוד והוביל את לוחמיו במבצע רוח קיץ, מבצע חטיבתי של הצנחנים, נגד תשתיות מחבלים במשולש הכפרים יאטר-כפרא-צדיקין שבדרום לבנון. על הפעולה פיקד מח"ט הצנחנים, שאול מופז. במהלך המבצע הרגו זיו וחייליו כעשרה מחבלים מארגון אמל. באוגוסט 1991 מונה למפקד עוצבת שועלי מרום, חטיבת צנחנים במילואים, ובמקביל למפקד החטיבה הצפונית ברצועת עזה ושירת בתפקיד עד מאי 1993. ב-1993 מונה למפקד חטיבת הצנחנים. במהלך כהונתו כמפקד החטיבה אירע הפיגוע בצומת בית ליד, בו נרצחו עשרים ואחד חיילים, רבים מהם חיילי החטיבה, ואזרח אחד. תקופת פיקודו על החטיבה התאפיינה בשורת תרגילים ואימונים חטיבתיים קשים ואינטנסיביים במיוחד, וכן ברצף מבצעים מוצלחים שביצעו היחידות החטיבתיות ובהן הסיירת החטיבתית, בפיקוד יוסי בכר, נגד מחבלי החזבאללה, בהם חיסלו הצנחנים עשרים ואחד מחבלים. בשנים 1997 עד 1999 פיקד על עוצבת סיני, אוגדת מילואים משוריינת בפיקוד הדרום ובמקביל פיקד על קורס מפקדי פלוגות ומפקדי גדודים ועל מדור תורת חי"ר צנחנים. בשנת 1998 היה יושב ראש ועדה שהוקמה בעקבות פיצוץ מטען צד ליד מוצב תל קבעה. ב-1999 מונה לקצין חיל רגלים וצנחנים ראשי, ובמשך שנה וחצי מיולי 2001 ועד ינואר 2003 היה מפקד אוגדת עזה ופיקד עליה במבצעים נגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה.