stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רות בייט-מרום
ביוגרפיה

בייט-מרום היא בתם של לוֹטֶה והנס בייט, ילידי גרמניה שעלו לארץ ישראל ב-1935. אביה היה יד ימינה של הנרייטה סאלד בעבודתה בעליית הנוער, ועם פטירתה, קיבל את ניהול המפעל לידיו. הוא נהרג בקסטל באחת השיירות שהותקפו בדרך לירושלים ב-1947, כשחזר מקבלת פנים לילדים עולים בעתלית. בייט-מרום נולדה וגדלה בירושלים. את שירותה הצבאי עשתה בנח"ל.
בשנת 1971 סיימה את לימודיה לתואר ראשון בסטטיסטיקה ובפסיכולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים והמשיכה שם ללימודי תואר שני ושלישי בפסיכולוגיה (בהנחיית פרופ' דניאל כהנמן ופרופ' עמוס טברסקי), שאותם סיימה ב-1978. במקביל לימדה סטטיסטיקה באוניברסיטה העברית ובאוניברסיטת בן-גוריון בנגב, הייתה שותפה מרכזית בפיתוח תוכנית לימודים על חשיבה בתנאי אי-ודאות לתלמידי חטיבות הביניים, שימשה יועצת מתודולוגית בנושאי חיזוי בצה"ל וייעצה לתוכניות לימודים במרכז למחקר ולפיתוח תוכניות לימודים של בית הספר לחינוך באוניברסיטת תל אביב. בשנים 1982-1980 נסעה לפוסט-דוקטורט במכון לחקר החלטות ביוג'ין שבאורגון, ארצות הברית.
בשנת 1982 התקבלה כחברת סגל בכיר באוניברסיטה הפתוחה, שבה עבדה מאז ועד פרישתה לגמלאות. במסגרת זו עסקה במחקר, כתבה ספרי לימוד וכיהנה במגוון תפקידים מנהליים החל בראשות המחלקה לחינוך ולפסיכולוגיה ועד סגנית הנשיא לעניינים אקדמיים. במשך תשע שנים הייתה בייט-מרום חברת המועצה להשכלה גבוהה והיא חברה במועצות המדעיות של המרכז הארצי לבחינות ולהערכה והרשות הארצית למדידה ולהערכה בחינוך.
בשנת 1976 הוציאה את ספרה הראשון "מבוא לסטטיסטיקה: שיטות לתיאור וניתוח נתונים והיסק ממדגם לאוכלוסייה", שהיה הספר הראשון בעברית ללימוד סטטיסטיקה לסטודנטים במדעי החברה. מאז היא ממשיכה לכתוב ספרי לימוד לסטודנטים באוניברסיטה הפתוחה בתחום המתודולוגיה המחקרית (סטטיסטיקה ושיטות מחקר) ובתחומי מחקריה ועיסוקיה: פסיכולוגיה של השיפוט האינטואיטיבי ומבחנים פסיכולוגיים.
תחומי מחקר

שיפוטים אינטואיטיביים של מתאם (מאמר 4) ושל הסתברות (מאמרים 1, 2, 6, 7, 8).
קוגניציה סטטיסטית (מאמר 23).
חשיבה הסתברותית וקבלת החלטות של ילדים ונוער (מאמרים 9, 12, 13, 14, 15).
גישה סובייקטיבית לניהול מערכות מידע אישיות (מאמרים 17, 22, 24, 27).
שילוב טכנולוגיות בהוראה ובלמידה (מאמרים 16, 18, 19, 20, 21, 26).
פרסומים נבחרים > ספרים

רות בייט-מרום (1976). מבוא לסטטיסטיקה: שיטות לתיאור וניתוח נתונים והיסק ממדגם לאוכלוסייה. עם עובד.
שמואל זמיר ורות בייט-מרום (1982). הסקה סטטיסטית. רמת אביב: האוניברסיטה הפתוחה.
רות בייט-מרום, שלומית דקל, רות גומבו ומשה שקד (1983). חשיבה בתנאי אי-ודאות. בית הספר לחינוך, האוניברסיטה העברית, ירושלים.
שמואל זמיר ורות בייט-מרום. (2001). מבוא לסטטיסטיקה לתלמידי מדעי החברה א. האוניברסיטה הפתוחה.
רות בייט-מרום, גלית גורדוני ומינה צמח (2009). שיטות מחקר למדעי החברה: הסקר. האוניברסיטה הפתוחה.
רות בייט-מרום וגילי לויתן (2009). מבחנים פסיכולוגיים: ספר נלווה. האוניברסיטה הפתוחה.
מיכאל אשכנזי ורות בייט-מרום (2012). שיטות מחקר למדעי החברה: המחקר האתנוגרפי. האוניברסיטה הפתוחה.
רות בייט-מרום (2012). שיטות מחקר למדעי החברה: הנסיבות החברתיות של המחקר ההתנהגותי. האוניברסיטה הפתוחה.
רות בייט-מרום (2014). שיטות מחקר למדעי החברה: עקרונות המחקר. האוניברסיטה הפתוחה.
רות בייט-מרום (2019). הנס (שמואל) בייט : איש עליית הנוער 1901-‏1947. הוצאה עצמית.
ג'רמי פלינט

ג'רמי מ. פלינט  (באנגלית: Jeremy M. Flint; נולד ב-30 באוגוסט 1928 ונפטר ב-15 בנובמבר 1989) היה שחקן ברידג' בריטי מצטיין וכותב ספרי ברידג'. הוא היה גם חובב נלהב של מרוצי סוסים.
חייו וקריירת הברידג' שלו

פלינט היה בנו של רופא מנתח מלידס. הוא למד משפטים ב-Radley College, אבל ויתר על עיסוק בתחום לימודיו.
פלינט ייצג את בריטניה בשבע אליפויות אירופה ובחמש אליפויות עולם לקבוצות והשתתף פעמיים באליפויות עולם לזוגות.
כחבר הנבחרת הבריטית זכה באליפות הליגה האירופית בשנת 1963 וסיים במקום השני בתחרות לנבחרות באולימפיאדה בשנת 1960 ובאליפות העולם לנבחרות (Bermuda Bowl) בשנת 1987. הוא שיחק באופן סדיר גם Rubber bridge ושש בש.
הוא התפרנס ממשחקי ברידג' ושש בש ומעבודה ככתב ברידג'.
בביקור ארוך בארצות הברית בשנת 1966 בו שיחק עם Peter Pender הוא זכה לדרגת Life Master תוך 10 שבועות בלבד. זה היה הזמן הקצר ביותר, ששחקן כלשהו קיבל את הדרגה. שיאו החזיק מעמד עד שנת 1989. בשנה זו השיגה השחקנית הגרמנייה סאבין אוקן (באנגלית: Sabine Auken)) את הדרגה תוך 8 שבועות.
פלינט כתב ביחד עם טרנס ריס כמה ספרים וביחד איתו חיבר את שיטת ההכרזה Little Major.
ואת קונבנציית Multi 2 Diamonds.
פלינט היה העורך של מדור הברידג' של הטיימס. הוא כתב כמה ספרים חשובים והשתתף בתוכניות טלוויזיה על ברידג'.
מנישואיו הראשונים לסוזאנה היו לו שני בנים. אשתו השנייה, הונור, הייתה שחקנית ברידג' מצטיינת, ששיחקה בתחרויות בינלאומיות. פלינט נפטר ממחלת הסרטן
ספריו

Flint, Jeremy, and Freddie North. 1970. Tiger Bridge: the game at the top. Hale, London.
Flint, Jeremy, and Freddie North. 1971. Bridge in the Looking Glass. Cassell, London.
Reese, Terence, and Jeremy Flint. 1979. Trick 13. Bibliagora. – a novel
Flint, Jeremy, and Freddie North. 1980. How to Win More at Racing. Sphere, London.
Flint, Jeremy, and Richard Sharp. 1980. Competitive Bidding. Cassell, London.
Flint, Jeremy, and David Greenwood. 1980. Instructions for the Defence. The Bodley Head, London.
Flint, Jeremy. 1983. Bridge with The Times. Country Life, London.
Flint, Jeremy. 1983. Grand Slam. Country Life & Newnes, London. Flint, Jeremy. 1986. The Winning Edge. Faber & Faber, London.
Flint, Jeremy and Terence Reese. 1991. Bridge with the Professional Touch.
Gollancz, London. – 50 deals from Flint's column in The Times, selected and edited by Reese.
ראו גם

טרנס ריס
ויקטור מולו
אנדרו רובסון
הערות שוליים

↑  Multi Two Diamonds
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 3048 3729  LCCN: n50003565  NTA: 072741279  VIAF: 18464481   WorldCat (עם VIAF): 18464481
צירוף מקרים

צירוף מקרים הוא מצב שבו בין שני מאורעות חסרי קשר נוצרת זיקה הנחשבת למעניינת. צירוף המקרים הופך למעניין יותר כאשר הזיקה נוצרת בין שתי סדרות של מאורעות. בקרב אנשים מאמינים קרוי לעיתים צירוף מאורעות טוב בשם נס, ויש הרואים בצירוף מקרים השפעה של כוח על-טבעי.
משפט הקוף המקליד: אם נמתין מספיק זמן, גם קוף יקליד – באופן מקרי – צירוף תווים שיתחבר לכדי כל כתבי שייקספיר
תורת ההסתברות והסטטיסטיקה מאפשרות לבחון עד כמה מקרי צירוף מקרים נתון, כלומר מה ההסתברות שצירוף מקרים זה אכן יקרה. בניתוח של צירוף מקרים נדרשת גם הבנה של משמעותו. לדוגמה, ההסתברות שאדם מסוים יזכה בפרס הראשון בהגרלת פיס מסוימת (המוכרת מיליון כרטיסים) היא 1 למיליון, כלומר הסתברות נמוכה ביותר. ההסתברות לזכייה בשבוע כלשהו בידי מי שמנוי על ההגרלה במשך 20 שנה, ולכן משתתף באלף הגרלות, היא 1 לאלף, כך שזהו צירוף מקרים פחות נדיר. ההסתברות שאדם כלשהו יזכה בהגרלה מסוימת (בהנחה שכל הכרטיסים נמכרו) היא 1 (ודאות), כך שבעצם הזכייה אין כל צירוף מקרים.
ללא ניתוח הסתברותי נאות, מאורעות עלולים להיראות אינטואיטיבית כצירופי מקרים מופלאים, אך לאחר ניתוח כזה מתברר שמדובר בתוצאה שכלל איננה מפתיעה. דוגמה נפוצה לכך היא פרדוקס יום ההולדת, המגלה כי במסיבה שבה משתתפים 23 אנשים לפחות, ההסתברות שלשניים מהם יש יום הולדת באותו יום גבוהה מחצי, כלומר זהו צירוף מקרים בנאלי, אף שברגע שקיומו מתברר, הוא מעורר התפעלות.
בפולקלור מקובלת הגישה לפיה תגליות מדעיות רבות התגלו באקראי, כתוצאה מצירוף מקרים מופלא, וללא כל כוונה לכך. עיון מעמיק מגלה שתפיסה כזו שגויה. בדרך כלל תגליות מתרחשות לאחר מידה כזו או אחרת של מחקר מקדים, אם כי לעיתים אכן המזל שיחק תפקיד מסוים, מצומצם ביותר, בהשגתן (ראו הרחבה בערך תגלית).
אולי אין בכך פלא, שכן המזל משנה תכופות את כיוונו והזמן אינסופי, שאותם אירועים מתרחשים שוב ושוב. שכן אם המון היסודות אינו מוגבל, יש למזל שפע חומר ליצור ממנו צרופי מקרים. ואם, מצד שני, מוגבל מספר היסודות מהם אירועים נארגים הרי שאותם מקרים צריכים להתרחש פעמים רבות כיוון שהם נוצרים ע”י אותם גורמים.
יש הנהנים ללקט מקריאה או משמיעה התרחשויות מקריות הנראות כפרי השגחה מחושבת ומכוונת. הם הבחינו, למשל, ששני אנשים נודעו בשם אטיס, האחד סורי והשני ארקאדי ושניהם נהרגו מפגיעת חזיר בר. היו שני סקיפיו: בידי האחד נכבשה קרתגו במלחמה אחת ובידי השני נהרסה עד היסוד במלחמה שנייה.
טרויה נכבשה בידי הרקולס בשל סוסיו של לאומדון, ע”י אגממנון בעזרת סוס העץ ובפעם השלישית ע”י כארידמון משום שסוס נפל בשער ומנע מהטרויים לסגור את השער במהירות מספקת. שתי ערים נקראו על פי בשמיהן הטובים : איוס וסמירנה ואומרים שהומרוס נולד באחת מהן
ומת בשנייה. על דוגמאות אלו נוסיף שהנועזים שבמצביאים, אלו שזכו להישגים בזכות מיומנות וכישרון היו בעלי עין אחת בלבד: פיליפוס, אנטיגונוס, חניבעל והאיש עליו כתבתי את הפרק הזה, הוא סרטוריוס
ראו גם

דילוגי אותיות בתורה
חוק ליטלווד
פוסט הוק ארגו פרופטר הוק
דז'ה וו
צירוף המקרים של לינקולן וקנדי
הערות שוליים

↑  שרה הארט, "ניו סיינטיסט", זה לא צירוף מקרים, זו מתמטיקה, באתר ynet, 26 בדצמבר 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007283907505171
מעוולים במשותף

מעוולים במשותף היא דוקטרינה העוסקת בסיטואציה בה שני מזיקים או יותר גורמים במעשה אחד נזק אחד לניזוק תוך הפרת חובה משותפת. הדוקטרינה נקלטה במשפט הישראלי מהמשפט המקובל האנגלי, אשר הכיר באחריותם המשותפת של מספר מזיקים לנזק.
הדוקטרינה של מעוולים במשותף נכללת תחת קטגורית ריבוי מעוולים (המכונה גם מעוולים יחד). בסיטואציה של ריבוי מעוולים נעשית הבחנה בין שני מקרים:
מעוולים הגורמים לנזק אחד בלתי ניתן לחלוקה: שני מזיקים או יותר הגורמים באמצעות שתי עוולות נפרדות ושני מעשי נזיקין נפרדים, לנזק שאינו ניתן לחלוקה, במובן שלא ניתן לפצל ולייחס לכל אחד מהם חלק מהנזק. ה-damnum (הנזק) הוא אחד, אבל ה-Injuria (העוולה) של כל מזיק שונה משל חברו.
מעוולים במשותף (Joint tortfeasors): שני מזיקים או יותר המבצעים עוולה אחת הגורמת לנזק אחד לניזוק. ה-Damnum הוא אחד, וה-Injuria היא אחת.
חשוב להבין כי ישנן סיטואציות עובדתיות נוספות בהן ישנם מספר מזיקים שאינם נכללים בקטגוריה של ריבוי מעוולים. מדובר במקרה של מעוולים הגורמים לנזקים נפרדים: שני מזיקים או יותר הגורמים על ידי עוולות נפרדות לנזק הניתן לחלוקה, כך שניתן לזהות את חלקו בנזק של כל מזיק: משמע, ה-Damnum וה-Injuria שונים. הנטל להראות כי הנזק ניתן לחלוקה הוא על הנתבע. לדוגמה: שתי מכוניות מתנגשות, ובשל רשלנות נהגיהן נגרם נזק להולך רגל, באופן שרשלנותו של נהג אחד גורמת לנזקי גוף, ורשלנותו של הנהג האחר גורמת לנזק רכושי. מעשי הנזיקין שונים, והנזק ניתן לפיצול וייחוס לכל מזיק בנפרד.
ייחוד המעוולים במשותף מתבטא בקיום יחסי-קרבה וזיקה בין המעוולים > מטרה משותפת (Common design)

זו הקטגוריה הקלאסית של מעוולים במשותף, והראשונה שנידונה במשפט האמריקאי והאנגלי כחלק ממוסד המעוולים במשותף. הכוונה למצב בו שני מזיקים או יותר מבצעים עוולה במסגרת פעולה משותפת ולעיתים מתואמת הנעשית למען מטרה אחת. לדוגמה: שניים תוקפים יחדיו אדם, פוצעים אותו, וגורמים לו יחדיו נזק שלא ניתן לחלוקה.

על התובע להוכיח כוונה או רצון משותף של המזיקים לבצע את הפעולה, ולא די בצפיית התוצאה. כל שותף אחראי למעשי שותפו לעוולה כל עוד זו תוצאה מסתברת של קידום המטרה המשותפת. לא קיים רף מינימלי לגבי דרגת המעורבות של כל מזיק בפעולה, ולעיתים די אף בנוכחות וצפייה במעשה.
דוגמאות:

פסיקה ישראלית: בפרשת הילמן עסקינן בנער שלקח את אקדחו של אביו והחל לירות בקרבת בית אמו. בשלב מסוים הצטרף אליו חברו. הנער הדריכו כיצד לירות, ולאחר מכן ירו השניים יחדיו על מטרות שונות. במהלך האירוע, נפלט כדור ברשלנות, אשר פגע בעינה של עוברת אורח. ביהמ"ש קבע שאין נפקא מינה מי אחז באקדח כשנורה הכדור הפוגע. החבר הצטרף להרפתקה, ובכך הפך עצמו לשותף למעשה ואחראי לתוצאות. השותפות במטרה הביאה לשותפות בחובה, ולכן כל אחד מהם אחראי גם למעשי רעהו מכוח ס' 11 לפקודת הנזיקין.

פסיקה אנגלית: גם במשפט המקובל יש להוכיח מטרה משותפת אחת. לדוגמה: משכיר ושוכר חיפשו יחדיו דליפת גז בדירה באמצעות הדלקת גפרור, שגרם לפיצוץ. ביהמ"ש קבע ששניהם מזיקים במשותף לאור מטרתם המשותפת לאתר את הדליפה.

בפרשה יוצאת דופן הראויה לאזכור, נפסק שנהג ברכב ונוסעים המתכננים טיול משותף אחראים כמעוולים במשותף בגין רשלנותו של הנהג שהיה מעורב בתאונה .

פסיקה אמריקאית: פסה"ד הראשון בנושא הוא משנת 1613: שלושה אנשים שדדו בצוותא אדם. האחד תקף את הניזוק, השני כלא אותו, והשלישי ביצע את הגנבה. נוכח המטרה המשותפת נחשבו כולם מזיקים במשותף לכלל הנזק שנגרם. 

במקרה מעניין אחר- יצרנים אשר הסכימו ביניהם לא להזהיר את צרכניהם לגבי סיכונים בלתי סבירים הנובעים מעישון סיגריות חויבו כמעוולים במשותף, וזאת לאור מטרתם המשותפת.
ייחוד המעוולים במשותף מתבטא בקיום יחסי-קרבה וזיקה בין המעוולים > אחריות המשתף והמשדל

ס' 12 לפקודת הנזיקין קובע את אחריותו של המשתתף בעוולה, המסייע, המצווה, המרשה או המאשרר לבצע עוולה.
יש לשים לב כי חלופות "המשתף", "המאשרר" ו"המרשה" מטילות אחריות אישית, וזאת בשונה מחלופות השידול (להלן). הסיבה לייחוס אחריות אישית על המשתף מקורה בהשתתפות בביצוע העוולה בפועל, ואילו ייחוס אחריות כאמור למאשרר ולמרשה נובעת מהפרת חובה על-ידם כלפי הניזוק.

אחריותו של המשדל נגזרת מכוח שידולו, והמשודל נתפס כ"זרועו הארוכה" למעשה. אחריות המשדל היא במהותה אחריות מעורבת: הדין מייחס למשדל את פעולת המשודל. 

מי שמשדל אחר לבצע מעשה שאינו עוולה, לא יהיה אחראי לנזק שגרם המשודל, אלא אם יכול היה המשדל לצפות שמעשיו יובילו לביצוע עוולה (הלכת בוסקילה). בעניין רינת קבע השופט ריבלין שלושה תנאים המקימים אחריות מכוח ס'12 לפקודת הנזיקין:

א. תרומתו או השתתפותו של הנתבע חייבות להיות בביצוע עוולה, ולא בביצוע לא נאות של מעשה מותר. 

ב. המשדל חייב להיות בעל יסוד נפשי של כוונה או מודעות לביצוע עוולה. המשדל חייב להתכוון שהמשודל יבצע עוולה או יבצע מעשה שהעוולה היא תוצאה טבעית של מעשיו.

ג. חייב להיות קשר סיבתי בין פעולת השידול לבין העוולה שבוצעה, למעט במקרה של אשרור העוולה. תנאי זה יסודו בהלכת בוסקילה.

עוד יוער כי כאשר מדובר בחלופת האשרור קיימת בעייתיות בדרישת הקשר הסיבתי. מטבע הדברים לאשרור שניתן בדיעבד לא יהיה קשר סיבתי לעוולה שבוצעה לפני כן, והפסיקה הכירה בכך. העדר דרישת קשר סיבתי בחלופת האשרור יוצרת קושי. גם בדיני העונשין, הסנקציה על שידול מבוססת בעיקרה על ה-Mens Rea (יסוד נפשי): משמע, המשדל לא ביצע עוולה, אך נענש בגין הבעת רצון או גילוי דעת לטובת עוולה מסוימת. במקרה בו לא נדרש קשר סיבתי לביצוע עוולה ולגרימת נזק, למעשה מוטלת אחריות אישית אך בשל יסוד נפשי ואחריות מוסרית. יתרה מזאת, הטלת אחריות משותפת הן על המאשרר והן על המבצע בפועל, מקטינה את אחריותו של מבצע העוולה, במקרים קיצוניים עד כדי כך שהעוולה תשתלם למבצעה. פרופ' טדסקי הביע דעתו שדין מצוי זה אינו ראוי. לשיטת טדסקי, לצורך הטלת אחריות בגין אשרור יש לדרוש ידיעה של המאשרר כי אשרר עוולה. לשיטת השופטת נתניהו בפרשת כרמלי די בחוסר תשומת לב ורשלנות מצד המאשרר על מנת שישא באחריות משותפת.
ייחוד המעוולים במשותף מתבטא בקיום יחסי-קרבה וזיקה בין המעוולים > חובה משותפת

מצב בו שניים או יותר חבים חובה אחת כלפי הניזוק, וגורמים נזק אחד על ידי הפרת החובה, שניהם אחראים כלפי הניזוק כמזיקים במשותף.

דוגמאות: שניים המחזיקים מקרקעין במשותף וגורמים נזק למוזמן או לבר-רשות הנמצא על הקרקע אחראים כלפיו כמזיקים במשותף. דוגמה נוספת: שניים או יותר הקשורים יחדיו בחוזה וחבים חובה משותפת לצד שלישי. אם יפרו את אותה חובה ויגרמו לנזק, יהיו אחראים כמזיקים במשותף.
פסיקה ישראלית: נקבע שנציבות המים ועיריית דימונה חבות חובה משותפת להוליך מים למתגוררים בדימונה. במקרה אחר הכיר בית המשפט בחובה משותפת של היבואן והיצרן לצרכן, לגבי טיב המוצר.
ייחוד המעוולים במשותף מתבטא בקיום יחסי-קרבה וזיקה בין המעוולים > אשם תורם

דוקטרינת האשם התורם משתייכת למשפחת ההגנות בדיני נזיקין העומדות לנתבע. אשמתו של הנתבע יכול שתתבטא בתרומה לעצם התרחשות הנזק, להיקפו או לחומרתו, כמעוגן בסעיפים 65–68 לפקודת הנזיקין. האשם מוגדר בס'64 כ"מעשה או מחדל של אדם שהם התרשלות שהזיקה לעצמו". האשם מתבטא בהפרת חובת זהירות של הניזוק כלפי עצמו (התרשלות). בפסיקה אומץ מבחן "האדם הסביר בנסיבות העניין", משמע שילוב של מבחנים אובייקטיביים-סבירים במבחנים סובייקטיביים-נסיבתיים. נטל הוכחת האשם התורם מוטל על הנתבע.
ההגנה יכולה לעמוד כנגד כל עוולה. למעשה, מרגע שקמה הגנת אשם תורם, הרי שהניזוק והמזיק הם מעוולים מרובים. יש לשים לב שהאשם התורם יסודו בהתרשלות הניזוק כלפי עצמו, ולכן לא קיימת דווקא זהות במשטר העוולות הגורמות לנזק. מצב בו שתי עוולות שונות גרמו לנזק אינו מצב של מעוולים במשותף. לכן, רק לגבי עוולת הרשלנות, במקרים בהם המעשה הנזיקי הוא אחד, ייתכן והגנת האשם התורם תיצור מצב של מעוולים במשותף. הגנת האשם התורם מממשת את זכות השיפוי של המזיק מן הניזוק (שאף הוא מזיק במשותף). לדוגמה: ניזוק שופך דלק, והמזיק משליך גפרור וגורם לשריפה ולפגיעה בניזוק. במקרה זה לשניהם אחריות משותפת לגרימת הנזק.
שיקולים רלוונטיים שעל בית המשפט לשקול:
זמן: יש לבחון רק את העובדות והנסיבות שהיו ידועות בעת אירוע הנזק. ככלל בית המשפט צריך להתעלם מעובדות שנתגלו במועד מאוחר יותר.
סיבתיות: לגורם משקל שולי, ודי להוכיח התקיימותו. משמע, כל קשר סיבתי יקים את ההגנה, אולם חלוקת הנטל בין המזיק לניזוק תיעשה דרך בחינת האשם המוסרי (להלן). למשל, אדם שהתפרץ לכביש ונפגע בידי רכב חולף – אין נפקא מינה אם זהו שוטר במרדף או שמא אדם הממהר לאוטובוס.
אשם מוסרי: ס'84 לפקודת הנזיקין: בית המשפט מפעיל שיקול דעת ושוקל באופן את אשמתם המוסרית היחסית של המזיק מול הניזוק. מידת האשמה המוסרית נלמדת ממבחן האדם הסביר. שיטתנו שונה מהשיטה האנגלית בה נבחנים מבחנים סיבתיים בלבד והאשמה אינה יחסית.
דוגמה: בעניין רמדה נ' אמסלם עסקינן בעוזר שף במלון רמדה שרץ במטבח, החליק כתוצאה משמן שניתז על הרצפה, ונחבל בראשו. ביהמ"ש ייחס אחריות לבית המלון (אחריות שילוחית – להלן), אולם הפחית את שיעור הפיצוי בשליש לאור התרשלות הניזוק בהתנהגותו. מדובר בעוולה אחת שנגרמה על ידי העובד, יוחסה למעביד (מכוח אחריות שילוחית), ולכן שניהם מעוולים במשותף.
הרציונל בדוקטרינה של האשם התורם הוא חלוקת הפיצוי בגין הנזק בין המזיק לניזוק – כאשר האחרון נגוע בהתרשלות הקשורה לנזק, וזאת משיקולי צדק ויעילות כלכלית.
ייחוד המעוולים במשותף מתבטא בקיום יחסי-קרבה וזיקה בין המעוולים > אחריות שילוחית

האחריות השילוחית מתבטאת בהטלת אחריות נזיקית על אלמוני בשל עוולתו של פלוני, וזאת בשל מערכת היחסים המיוחדת ביניהם.

ייחוד האחריות השילוחית: 

ניתן להבחין בין סוגים שונים של אחריות נזיקית. האחריות הקלאסית היא האחריות האישית, לפיה אדם ממלא בעצמו אחר היסודות הנדרשים למילוי העוולה. המקרה השני הוא אחריות מעורבת, ולפיה מתקיימים יסודותיה של עוולה בעקבות שילוב מעשיו של פלוני עם מעשיו של אלמוני, המיוחסים לו מכוח דין (ראו שידול לעיל). ייתכן ועוולה תתגבש רק אצל פלוני, ואילו אלמוני יהא פטור. לא כך באחריות שילוחית, בה מתגבשת העוולה כולה במעשיו של אלמוני, אולם הדין מייחסה גם לפלוני. האחריות משנית (מועברת לאחר התגבשות העוולה), בלתי ישירה (אין מעורבות ישירה של פלוני), ונגזרת מהאחריות המקורית. יש לשים לב כי התנאים והמבחנים לקיום סוגי האחריות לעיל שונים.
בישראל מוכרים שלושה סוגי אחריות שילוחית:
ייחוד המעוולים במשותף מתבטא בקיום יחסי-קרבה וזיקה בין המעוולים > אחריות שילוחית > אחריות השותפות לעוולת השותף

ייחוס האחריות השילוחית מעוגן בס'14 לפקודת הנזיקין, המכיר באחריות השולח למעשי השלוח (להלן). בפקודת השותפויות מוגדר השותף כשלוח של השותפות, ומכאן ייחוס האחריות השילוחית.

ס'14 לפקודת השותפויות : כל שותף הוא שלוח השותפות לכל עניין של עסקי השותפות, ופעולותיו של כל שותף יחייבו את השותפות ואת שותפיו. זאת למעט הסייגים המנויים בסעיף. 

שותפות הוגדרה בס'1 לפקודת השותפויות כקשר בין אנשים המנהלים יחד עסק לשם הפקת רווחים.
ככלל בפסיקה משתמשים לרוב בחיוב מכוח שותפות לשם יצירת מחויבות משפטית-חוזית בין הנושא והנותן עם השותף לבין השותפות. אולם, אם שותף מהווה שלוח של החברה, הרי שכל נזק נזיקי שייגרם על ידי השותף יחייב את השותפות כמעוול במשותף.
ייחוד המעוולים במשותף מתבטא בקיום יחסי-קרבה וזיקה בין המעוולים > אחריות שילוחית > אחריות השולח לעוולת השלוח

מוגדרת בס'14 לפקודת הנזיקין. קיימים מצבים לפיהם אדם ייחשב לשלוחו של אחר, ויהווה "ידו הארוכה". כדי לייחס אחריות לשולח נדרשים שלושה תנאים: 1. שהשלוח לא יהיה עובדו (שכן אז מדובר ביחסי עובד-מעביד, להלן) 2. שהשלוח יבצע עוולה 3. שהעוולה בוצעה במסגרת השליחות, משמע בכל פעולה שבוצעה עבור השולח.

השולח אחראי לכל מעשה השלוח בביצוע השליחות, וכן על דרך ביצועה. לגבי עוולת התקיפה, עוולת הנגישה, ועוולת כליאת השווא: בעבר לא ניתן היה לייחס לעוולות הנ"ל אחריות שילוחית, אולם כיום ניתן לייחס אחריות לשולח אם ניתנה הרשאה מפורשת מצדו. שינוי נוסף בדין נעשה לגבי יחסי מרשה-מורשה שהיוו בעבר קטגוריה נפרדת, אולם כיום נכללים תחת קורת הסעיף. באשר לשאר העוולות - ניתן להסתפק בהסכמה מכללא מצד השולח.
לדוגמה: בפרשת טיפוגרף התרשל רופא בתחנת מד"א באבחון המערער, וכתוצאה מכך גרם לו לנזק גופני. הוסכם כי אין לראות את מד"א כנושאת אחריות למעשה הרופא, שכן משרד הבריאות היה שלוח בשירות הרפואי הלילי, והמדינה תשא באחריות שילוחית למעשיו.
ייחוד המעוולים במשותף מתבטא בקיום יחסי-קרבה וזיקה בין המעוולים > אחריות שילוחית > אחריות המעביד לעוולת העובד

מעוגן בס'13 לפקודת הנזיקין. קיימים שלושה תנאים לייחוס האחריות:
קיום יחסי עובד-מעביד, הנקבעים על פי מבחן ה"שליטה הגמורה".
ביצוע עוולה על ידי העובד.
מבחן ביצוע העוולה "במהלך העבודה", או לחלופין הרשאה/אשרור המעשה על ידי המעביד.
לגבי עוולת התקיפה, עוולת הנגישה ועוולת כליאת השווא נדרש אישור מפורש מהמעביד. ככלל, קבלן עצמאי לא ייחשב לעובד, ולפיכך פוטר מאחריות את שוכר שירותיו, שכן האחרון לא נחשב למעבידו. בעבר קיים היה פטור גורף מאחריות המעסיק למעשי הקבלן. הכלל תקף אף בהווה, למעט חריגים שונים הבוחנים את מערכת החיובים שביניהם, ועיקרה בחינת אלמנט האשמה מצד המעסיק. גם במקרים חריגים אלו, מדובר באחריות מעורבת ולא שילוחית, ולכן העוולה מתגבשת אצל המעסיק בלבד. במקרה שכזה המעסיק והקבלן לא ייחשבו כמעוולים במשותף.
הרציונלים להטלת אחריות שילוחית רבים ומגוונים, ובהם:
יצירת תמריצים למעביד למנוע נזקים עתידיים.
הטלת האחריות על מי שנהנה כלכלית כדרך קבע מפעולות העובד.
התייחסות לעובד כ"ידו הארוכה" של המעביד (למעשה – כשלוחו).
אינטרסים תועלתניים-כלכליים לפיזור יעיל של הנזק.
עיקרון "הכיס עמוק", משמע הרחבת מעגל החייבים אל בעלי האמצעים.
הקלות היחסית של מציאת המעביד, במקום בו לא ברור מי מהעובדים גרם לנזק.
עיקר חשיבות התפתחות אחריות המזיקים במשותף הייתה דרך התפתחות האחריות השילוחית בדין האנגלי. ככלל, ייחוס מעשי העובד למעביד נעשה כעניין שבמדיניות, אך עם השנים התגבש מבחן "מהלך העבודה" שהחליף את אחריותו המוחלטת של המעביד, והשפיע אף על משפטנו.
דוגמה: בעניין מדר דובר בחייל שלקח טרמפיסט במהלך משימה שביצע ברכב צבאי. בהמשך הדרך אירעה תאונת דרכים והטרמפיסט נהרג. בית המשפט קבע כי אף על פי שהחייל הפר איסור מצד המעביד, עדיין המדינה חבה כמעוולת במשותף מכוח האחריות השילוחית, שכן העוולה בוצעה במהלך העבודה.
בעניין לוטם נקבע כי מנהל עבודה אחראי לנזק שנגרם עקב התרשלותו בתפקידו, וחייבו את החברה בה עובד כמעוולת במשותף.
סוגיות מורכבות

זיהוי מקרי מעוולים במשותף אינו תמיד קל. למעט הסיטואציה הקלאסית בה שניים או יותר מתכננים ומבצעים יחדיו עוולה למען מטרה משותפת, קיים לרוב קושי לסווג את המזיקים:
סוגיות מורכבות > מזיק בודד בפעולה משותפת

מקרה בו שניים או יותר תכננו יחדיו פעולה משותפת, אולם במהלך הביצוע מבצע רק אחד מהם עוולה. ניתן לסווגם כמעוולים במשותף: המזיק יחויב מכוח פעולתו באחריות אישית, והאחר יחויב מכוח שיתוף או שידול (ראו משתף ומשדל, לעיל). אולם, מה בדבר מקרה כאמור בו אין השניים מודעים לכך שבפעולתם עתידים הם לבצע עוולה? ללא מודעות או כוונה לבצע עוולה, לא ניתן לחייב אדם כמשדל או משתתף. אם לשניים חובה משותפת שהופרה על ידי המבצע, ניתן לחייבם מכוח חובה משותפת (לעיל). אולם, אם לשני חובה עצמאית שהופרה, אזי יש לסווגם כמעוולים הגורמים לנזק אחד בלתי ניתן לחלוקה. הן על פי השיטה האנגלית והן על פי השיטה הישראלית ההעדפה היא להכיר בשני המקרים כמעוולים במשותף. (ראו עוד על טשטוש ההבחנה במגמות בפסיקה, להלן).
סוגיות מורכבות > הפרת מספר חובות במעשה אחד

סוגיה מורכבת שעלתה בספרות המשפטית נוגעת למקרה בו מזיק פלוני מפר במעשיו חובה המוטלת על חברו אלמוני. ההבחנה בין סוגי החובות המופרות עלולה להקשות על המשפטן להבדיל בין מקרים של מעוולים במשותף לבין מזיקים שגרמו לנזק אחד. קח לדוגמה מקרה בו פלוני מבצע עוולה כלפי ניזוק, ותוך כדי ביצועה מפר חובתו של אלמוני כלפי הניזוק. לכאורה, שניהם הפרו חובתם לניזוק תוך גרימת נזק במעשה אחד, והם מעוולים במשותף.
 לדעת טדסקי, מסקנה זו אינה מבוססת, שכן החובה שהופרה איננה אותה חובה, וייתכן והיא אף בעלת משטר אחריות שונה (רשלנות כנגד אחריות מוחלטת או חמורה). הנזק (Damnum) הוא אחד, אבל מדובר בשני מעשי נזיקין (Injuria) נפרדים. לכן, למעשה אלו הם שני מזיקים המפרים חובות שונות וגורמים לנזק אחד בלתי ניתן לחלוקה.
דרך ניתוח אלטרנטיבית מובילה לקביעה כי אלמוני הפר חובתו מכוח מחדלו, ולכן יותר מפעולה אחת גרמה לנזק.
סוגיות מורכבות > פרשת D.E.S והקושי בהחלת הדוקטרינה

הדוקטרינה של מעוולים במשותף לא יכולה לחול במקרים בהם מספר אנשים עסקו יחד בפעילות משותפת למען מטרה משותפת שבמהלכה רק אחד מהם או יותר, אך לא כולם, ביצעו עוולה ולא ברור מיהו או מיהם המזיקים. דוגמה מעניינת מהפסיקה האמריקאית עלתה בפרשות הטראגיות הקשורות לתרופת ה-D.E.S אשר נועדה למנוע הפלות טבעיות, וניתנה לנשים רבות במהלך הריונן. התרופה הייתה פגומה וגרמה לבנות של נשים שנטלו את התרופה בזמן הריונן למחלת סרטן הרחם. הנזק התגלה רק כשהבנות הגיעו לגיל הבגרות. התברר שחברות רבות לא ערכו בדיקות ראויות לפני ייצור התרופה, והתעלמו מממצאים רבים שהצביעו על סיכונים פוטנציאליים מהשימוש בתרופה, מבלי ליידע את הציבור או להזהירו. הבעיה הייתה שבמקרים רבים אי אפשר היה להוכיח מי היה היצרן הספציפי של אותה תרופה שנטלה האם. התרופה יוצרה ברשלנות על ידי עשרות יצרנים, ושווקה תחת שם גנרי. הדוקטרינה של מעוולים במשותף יכולה הייתה לספק תוצאה רצויה אם כל חברות התרופות הזיקו לנשים שנטלו את התרופות בכך שייצרו את התרופה ברשלנות, כך שכל החברות אחראיות ביחד ולחוד לכל הנזק שנגרם. לפי תוצאה זו, כל יצרן אחראי למלוא הנזק לכל נפגע. ביהמ"ש העליון בוויסקונסין הגיע לתוצאה זו תוך החלת הדוקטרינה של מעוולים במשותף אך הוסיף הסתייגות, שאם יצרן מסוים יוכל להוכיח שהמוצרים שלו לא גרמו לנזק במקרה הספציפי, הוא ישוחרר מאחריות. לפיכך, השימוש בדוקטרינה המקובלת של מעוולים במשותף היה מלאכותי ולא התאים לסיטואציה, ולכן נדחה על ידי בתי המשפט בקליפורניה ובניו יורק. ביהמ"ש פיתח דוקטרינה אלטרנטיבית להתמודדות עם הסיטואציה על ידי הטלת אחריות על כל יצרן בהתאם לנתחו בשוק (Market Share Liability).