אמנדה אמריקה דיקסון
ראשית חיים וחינוך

אמנדה אמריקה דיקסון נולדה בתקופת העבדות בארצות הברית כשפחה במחוז הנקוק, ג'ורג'יה. אמה, השפחה ג'וליה פרנסס לואיס דיקסון, הייתה בת 13 כשנולדה, וכבת 12 כשהרתה. אביה, דייוויד דיקסון, היה בעל מטעים לבן אמיד, שאימה נחשבה כרכושו. הוא היה אחד משמונה העשירים ביותר במדינה. כשהיה בן 40 אנס דיקסון את ג'וליה דיקסון בת ה -12 שנכנסה להריון. באופן פורמלי הייתה טענה כי אימה של ג'וליה שימשה כפילגשו. ניתן לפקפק במידת יכולת ההסכמה של ילדה בת 12 שהיא שפחה חסרת זכויות, חסרת סטטוס ויכולת להתנגד, לשמש מאהבת של אדונה.
לאחר שאמנדה נגמלה מההנקה, היא נלקחה מאמה הילדה, ומידי סבתה מצד האם, רוז דיקסון, לבית אימו של דייוויד דיקסון, אליזבט שולרס דיקסון, סבתה הלבנה והבעלים החוקיים שלה. דיקסון היה בן יחיד, ללא ילדים אחרים משלו. הסבתא, שלא היו לה נכדים מלבד אמנדה, גידלה אותה כבת בית. אף כי היחס אליה היה טוב באופן חריג, עדיין חוקית היא לא נחשבה לבנה אלא שפחה צבעונית, וללא זכויות אדם. עם התבגרותה, שימשה כמשרתת אישית של סבתה. אימה שהתה עמה, טיפלה בה, ושימשה כמשרתת האישית של מר דיקסון.
במהלך ילדותה של אמנדה, אביה התעשר והתפרסם יותר, ונודע בזכות טכניקות החקלאות החדשניות והמצליחות שלו. דייוויד דיקסון הראה יחס אנושי באופן יחסי לעבדים. נהג להצהיר כי חקלאים יכולים להרוויח מעבודת עבדים מבלי שיצטרכו לנקוט באלימות כדי להשאיר אותם בכניעה. בשנת 1861 תואר בעיתונות המקומית כ"נסיך החקלאים של ג'ורג'יה" ("Prince of Georgia Farmers"), ונטען כי תרם אולי יותר מכל חקלאי אחר בג'ורג'יה באותה תקופה לשגשוג האזור.
ידוע כי אביה של אמנדה גידל אותה כבת יחידה, והרעיף עליה אהבה וחיבה. אמה, שהייתה שפחה במשק בית, סיפקה את כל שירותיו, כולל יחסי מין. אמנדה עצמה נהנתה מאוד ממעמדו החברתי של אביה, מה שאיפשר לה לחיות באופן פריווילגי ומכובד, באופן יוצא דופן לילד עבד.
דייוויד דיקסון לקח על עצמו את החינוך של אמנדה. בבית סבתה הלבנה למדה לקרוא ולכתוב, דבר שהיה אסור חוקית לעבדים, למדה לנגן בפסנתר, לנה בחדר שינה מפואר וקיבלה שמלות ונעלים, בניגוד מוחלט לקרוביה המשועבדים. אמנדה למדה את כללי הנימוס החברתיים המתאימים למעמד החברתי של צד אביה במשפחה. היא למדה להתלבש בצורה צנועה ואלגנטית ואיך להציג את עצמה כליידי. אמנדה למדה גם מאביה כיצד לנהל עסקאות עסקיות באחריות וכיצד לשמור ולהגן על כספיה לאחר הנישואין.
בשנת 1864, כשהייתה בת 15, נפטרה סבתה של אמנדה אליזבת שולרס דיקסון. אמנדה וסבתה אליזבת חלקו יחסים קרובים במיוחד, ואמנדה בילתה זמן רב בחדר סבתה. עם זאת, למרות היחסים המיוחדים הללו, אמנדה נחשבה כשפחה של סבתה אליזבת עד מותה. החל משנת 1801, אסר החוק בג'ורג'יה על בעלי עבדים לשחרר באופן עצמאי את העבדים שלהם. לפיכך לא היו לאליזבת ודייוויד דיקסון אמצעים חוקיים לשנות את מעמדה של אמנדה ולאפשר לה להיות אדם חופשי. כשהייתה כבת 16, עם סיום מלחמת האזרחים האמריקאית הגעת צבאות האיחוד והצהרת האמנציפציה, הסתיימה עבדותם הכפויה של כ-3.5 מיליון בני אדם שחורים וצבעוניים שחיו במדינות הקונפדרציה. בתאריך 6 בדצמבר 1865, אושר התיקון השלוש עשרה לחוקה האמריקנית, שביטל את העבדות. דיקסון נותרה לחיות עם אביה באחוזתו, הפעם כאדם חופשי. עדיין נחשבה צבעונית, ולכן מבחינה חוקית לא הייתה יכולה להינשא לאדם שאינו צבעוני, אף שלא היה בנמצא אדם צבעוני ברמתה ההשכלתית והתרבותית.
בגיל עשרים ושבע בחרה אמנדה לעזוב את ביתה במטע של אביה במחוז הנקוק, ג'ורג'יה כדי ללמוד באוניברסיטת אטלנטה, שם למדה הוראה בין השנים 1876–1878, במסגרת לנשים לבנות. נראה כי לאור מצבה האישי יוצא הדופן, כבתו היחידה של דייוויד דיקסון, מעשירי המדינה ומגדולי התורמים, שהגיע באופן אישי ללוותה, היה היחס אליה באותה תקופה חריג ויוצא דופן.