סוגדיאנה
כלכלה ודיפלומטיה > סוחרים, מצביאים ומדינאים סוגדיאנים בסין האימפריאלית

: תורמים סוגדיאנים כורעים לבודהה (פרסקו, עם פירוט), מערות בזקליק , ליד טורפאן במזרח אגן טארים, סין, המאה ה-8.
: סוגדיאנים משיקים כוס יין, עם נשים לובשות כיסויי ראש סיניים. מיטת הקבורה של אניאנג , 550–577 לספירה.
מלבד הסוגדיאנים של מרכז אסיה שפעלו כמתווכים בסחר בדרך המשי, סוגדיאנים אחרים התיישבו בסין במשך דורות. סוגדיאנים רבים חיו בלוו-יאנג, בירת שושלת ג'ין (265–420), אך ברחו בעקבות קריסת השליטה של שושלת ג’ין על צפון סין בשנת 311 לספירה, ועלייתם לשלטון של שבטי נוודים צפוניים.
אורל שטיין גילה 5 מכתבים שנכתבו בסוגדיאנית הידועים בשם "המכתבים העתיקים" במגדל שמירה נטוש ליד דונחוואנג בשנת 1907. אחד מהם נכתב על ידי אישה סוגדיאנית בשם מיוונאי, לה הייתה בת בשם שאיין והיא כתבה לאמה צ'טיס בסוגדיאנה. מיוונאי ובתה ננטשו בסין על ידי ננאי-דהאט, בעלה שהיה גם סוגדיאני כמוה. ננאי-דהאט סירב לעזור למיוונאי ובתם לאחר שהכריח אותם לבוא איתו לדונחוואנג ואז נטש אותן, ואמר להם שהם צריכים לשרת את הסינים של שושלת האן. מיוונאי שאלה את אחד מקרוב משפחתו של בעלה, ארטיוואן, ואז ביקשה מאדם אחר, פרנחונד, לעזור להם, אבל גם הם גם אותן. מיוונאי ובתה שאיין נאלצו להפוך למשרתים של הסינים לאחר שחיו על צדקה מכוהן זורואסטרי. מיוונאי קיללה את בעלה הסוגדיאני על שעזב אותה, ואמרה שהיא מעדיפה להינשא לחזיר או לכלב. מכתב נוסף באוסף נכתב על ידי הסוגדיאני ננאי-וונדאק שהופנה לסוגדיאנים בסמרקנד, והודיע להם על מרד המוני של מורדי שיונגנו הונים נגד שליטיהם הסינים משושלת ג'ין המערבית והודיע לבני עמו שכל אחד מתושבי הפזורה הסוגדיאנית וההודית בבירת ג'ין המערבית הסינית, לוו-יאנג, מתו ברעב עקב ההתקוממות של המורדים של השיונגנו, אשר היו בעבר נתינים של הסינים. הקיסר הסיני נטש את לוו-יאנג כשהיא נתונה במצור על ידי מורדי השיונגנו וארמונו נשרף. ננאי-וונדאק גם כתב שהעיר יה (אנ') כבר אינה קיימת, שכן מרד השיונגנו גרם לאסון לפזורה הסוגדיאנית בסין. גברים סינים קנו לעיתים קרובות שפחות סוגדיאנות לשם יחסים מיניים.
ובכל זאת, חלק מהסוגדיאנים המשיכו לחיות בגאנסו. קהילה של סוגדיאנים נותרה בבירת שושלת ליאנג הצפונית (אנ') של וובי (אנ'), אך כאשר שושלת ליאנג הצפונית הובסה על ידי שושלת וי הצפונית (אנ') בשנת 439 לספירה, הועברו סוגדיאנים רבים בכוח לבירת שושלת וי הצפונית דאטונג, ובכך טיפחו חילופים וסחר עבור השושלת החדשה. חפצים רבים ממרכז אסיה נמצאו בקברי וי הצפונית, כמו קברו של פנג חטו (אנ').
סוגדיאנים אחרים הגיעו מהמערב ותפסו עמדות בחברה הסינית. "היסטוריה של השושלות הצפוניות (אנ')" מתאר כיצד סוגדיאני הגיע מאָנְשִׂי (מערב סוגדיאנה או פרתיה) לסין והפך לסָאבָּאוֹ (薩保, מסנסקריט sarthavaha, כלומר מנהיג שיירות) שחי בגְ'יוֹצְ'וֵואן בתקופת שושלת וי הצפונית (386 – 535 לספירה), והיה אביו הקדמון של אָן טוּגֶן, אדם שעלה ממעמד של סוחר פשוט לשר המדינה בכיר במדינה של שושלת צ'י הצפונית (אנ') (550 – 577 לספירה). ולרי הנסן טוענת שבסביבות הזמן הזה ועד לתוך תקופת שושלת טאנג (618 – 907 לספירה), הסוגדיאנים "הפכו למשפיעים ביותר מבין הקבוצות הלא-סיניות שהתגוררו בסין". שני סוגים שונים של סוגדיאנים הגיעו לסין, שליחים וסוחרים. שליחים סוגדיאנים התיישבו, נישאו לנשים סיניות, רכשו קרקעות, והתגוררו שם דרך קבע במקום לחזור למולדתם בסוגדיאנה. הם התרכזו במספרים גדולים סביב לוו-יאנג וצ'אנג'אן, וגם שיאנגיאנג (אנ') בחוביי של ימינו, ובנו מקדשים זורואסטריים כדי לשרת את הקהילות שלהם ברגע שהגיעו לסף של כ-100 משקי בית. מתקופות שושלת צ'י הצפונית ועד שושלת טאנג, מנהיגי הקהילות הללו, הסָאבָּאוֹ, שולבו בהיררכיה הרשמית של פקידי המדינה.
במהלך המאות ה-6–7 לספירה, משפחות סוגדיאנות שחיו בסין בנו קברים חשובים עם כתובות קבורה המסבירות את ההיסטוריה של בתיהם המפוארים. שיטות הקבורה שלהם שילבו את שתי הצורות הסיניות כמו ערוגות קבורה מגולפות עם דגש על רגישויות זורואסטריות, כמו הפרדת הגוף הן מהאדמה והן מהמים. קברי סוגדיאנים בסין הם מהמפוארים ביותר בתקופה במדינה זו, והם נחותים רק מהקברים הקיסריים, מה שמרמז על כך שהסָאבָּאוֹ הסוגדיאנים היו בין האנשים העשירים ביותר באוכלוסייה.
בנוסף להיותם סוחרים, נזירים ופקידי ממשל, סוגדיאנים שירתו גם כחיילים בצבא טאנג.[140] אן לושאן, שאביו היה סוגדיאני ואימו גקטורקית, עלה לתפקיד מושל צבאי (גְ'יֵה-דוּשְׁה (אנ')) בצפון-מזרח לפני שהוביל את מרד אן לושאן (755 – 763 לספירה), שפיצל את נאמנויות הסוגדיאנים בסין. מרד אן לושאן נתמך על ידי סוגדיאנים רבים, ובעקבותיו רבים מהם נהרגו או שינו את שמם כדי להימלט מהמורשת הסוגדיאנית שלהם, כך שמעט ידוע על הנוכחות הסוגדיאנית בצפון סין מאז אותה תקופה. מצביא המורדים לשעבר גָאו ג'וּזֶ'ן ממוצא קוגוריו (אנ') הורה על טבח המוני של סוגדיאנים ממערב אסיה (מרכז אסיה) בפאניאנג, הידועה גם בשם ג'יצ'נג (אנ') (חלק מבייג'ינג של ימינו), כשהוא מזהה אותם דרך אפם הגדול והרומחים שימשו לשפד את ילדיהם כאשר הוא מרד נגד הקיסר יאן המורד שְׁה צָ'אויִי והביס את כוחות שושלת יאן היריבים תחת אשינה צ'נגצ'ינג הטורקי, סוגדיאנים ארוכי אף נטבחו ביוּאוּג'וֹאוּ בשנת 761. ליוג'ואו הייתה לִינְג'וֹאוּ (שניהם חלק מבייג'ינג כיום), מחוז "מוגן" נוסף שהוצמד אליו וסוגדיאנים חיו שם במספרים גדולים. מכיוון שגָאו ג'וּזֶ'ן, כמו טְייֵן שֶׁנגונְג רצה לערוק לשושלת טאנג ורצה שהם יכירו בו בפומבי כמצביא צבאי אזורי והציע את טבח ה"חוּ" הכינוי ל"ברברים" ממרכז אסיה כקורבן דם לחצר המלכות של טאנג כדי להכיר בנאמנותו אליהם מבלי שהוא יוותר על טריטוריה, לפי הספר, "היסטוריה של אן לושן" (安祿山史記). מקור אחר אומר שהטבח של ה"חוּ" הברברים המשרתים את אשינה צ'נגצ'ינג נעשה על ידי שגָאו ג'וּזֶ'ן בפאניאנג כדי לשלול מאשינה את בסיס התמיכה שלו, מכיוון שהטיילה, הטונגלו, הסוגדיאנים והטורקים היו כולם חוּ ותמכו בטורקי אשינה צ'נגצ'ינג נגד החיילים ממוצא מוהה, שי, חיטאן וקוגוריו בראשות גאו ג'וּזֶ'ן. גאו ג'וּזֶ'ן נהרג מאוחר יותר על ידי לִי חְווָאיְשְׂייֵן, שהיה נאמן לשְׁה צָ'אויִי.
הסוגדיאנים המשיכו לפעול כסוחרים בסין בעקבות תבוסת המרד, אך רבים מהם נאלצו להסתיר את זהותם האתנית. מקרה בולט היה אָן צ'ונְגְגָ'אנְג, שר המלחמה ודוכס ליאנג ממוצא סוגדיאני שבשנת 756 ביקש מסודזונג, קיסר סין (אנ') משושלת טאנג לאפשר לו לשנות את שמו ללי באויו (אנ') בגלל הבושה שלו לחלוק את אותו שם משפחה עם מנהיג המורדים. שינוי שם משפחה זה חוקק רטרואקטיבית עבור כל בני משפחתו, כך שגם לאבותיו יינתן שם המשפחה לי.
הנוצרים הנסטוריאנים כמו הכומר הבאקטרי ייסי מבלח' עזרו למצביא שושלת טאנג, גוו דזה-יי (אנ'), למחוץ צבאית את מרד אן לושאן, כאשר ייסי פעל באופן אישי כמפקד צבאי, וייסי והכנסייה הנסטוריאנית של המזרח זכו לתארים ומעמד על ידי שושלת טאנג כמתואר באסטלה הנסטוריאנית (אנ').
הנזיר הבודהיסטי אמוגהוואג'רה (אנ') השתמש בטקסים שלו נגד אן לושאן בעת ששהה בצ'אנגאן כאשר היא נכבשה בשנת 756 בעוד שואן-דזונג, קיסר סין ויורש העצר של שושלת טאנג נמלטו לסצ'ואן. הטקסים של אמוגהוואג'רה נועדו במפורש לגרום למוות, אסון ומחלות נגד אן לושאן. כתוצאה מסיועו של אמוגהוואג'רה בריסוק אן לושאן, הבודהיזם האזוטרי הפך לכת הבודהיסטית הממלכתית הרשמית שנתמכה על ידי שושלת טאנג, "בודהיזם אימפריאלי" במימון המדינה וגיבוי לכתיבת כתבי קודש, ובניית מנזרים ומקדשים. תלמידים של אמוגהוואג'רה ערכו טקסים למדינה ולקיסר. קיסר שושלת טאנג סודזונג הוכתר כצ'קראוורטי (אנ') על ידי אמוגהוואג'רה לאחר הניצחון נגד אן לושאן בשנת 759. נסיך הכתר של שושלת טאנג לי הנג (לימים סודזונג) קיבל גם מידע צבאי אסטרטגי חשוב מצ'אנג'אן כשהיא נכבשה על ידי אן לושאן באמצעות הודעה סודית שנשלחה על ידי אמוגהוואג'רה.
נמצאו כתובות על מצבות קבורה מתוארכות משושלת טאנג של זוג נוצרים בלוו-יאנג של אישה נסטוריאנית נוצרית סוגדיאנית, ליידי אן (安氏) שמתה ב-821 ובעלה הסיני הנוצרי הנסטוריאני, חְווָה שְׂייֵן (花献) שמת ב-827 ייתכן שהגברים הנוצרים הסינים הללו נישאו לנשים נוצריות סוגדיאניות בגלל מחסור בנשים סיניות החברות לדת הנוצרית, מה שהגביל את בחירת בני זוג מאותו מוצא אתני. כתובה נוספת בלוו-יאנג של אישה סוגדיאנית נוצרית נסטוריאנית בשם המשפחה אן התגלתה והיא הוכנסה לקברה על ידי בנה הקצין הצבאי ב-22 בינואר 815. בעלה של האישה הסוגדיאנית הזו נקרא חֶה (和) והוא היה גבר סיני. המשפחה צוינה כרב-אתנית על עמוד האפיטף. בלוו-יאנג, לבנים המעורבים של נשים נסטוריאניות נוצריות סוגדיאניות וגברים סינים היו מסלולי קריירה רבים זמינים עבורם. לא מוצאם המעורב ולא אמונתם היו מחסומים והם יכלו להיות פקידים אזרחיים, קציני צבא וחגגו בגלוי את דתם הנוצרית ותמכו במנזרים נוצריים.
במהלך תקופת טאנג וחמש השושלות (אנ') שלאחר מכן ושושלת סונג, התקיימה גם קהילה גדולה של סוגדיאנים במקום השטעון (אנ') הרב-תרבותי של דונחוואנג, גאנסו, מרכז עיקרי של לימוד בודהיסטי והמשכן של מערות מוגאו הבודהיסטיות. אף על פי שדנחוואנג ומסדרון החשי נכבשו על ידי האימפריה הטיבטית לאחר מרד אן לושאן, בשנת 848 הצליח המצביא הסיני האתני ג'אנג ייצ'או (אנ') (799–872) לכבוש את האזור מידי הטיבטים במהלך מלחמת האזרחים שלהם (אנ'), והקים את השלטון האוטונומי למחצה המכונה מחוז גויי (אנ'). תחת שואן-דזונג, קיסר סין (אנ') משושלת טאנג (שלט 846–859). אף על פי שהאזור נפל מדי פעם תחת שלטון מדינות שונות, הוא שמר על אופיו הרב-לשוני כפי שמעיד שפע של כתבי יד (דתיים וחילוניים) בסינית ובטיבטית, אך גם בסוגדיאנית, חוטנית (אנ') (שפה מזרח איראנית נוספת שמקורה באזור), אויגורית וסנסקריט.
היו תשעה קלאנים סוגדיאנים (昭武九姓) בולטים. שמות הקלאנים הללו נגזרו משמות המשפחה הסיניים הרשומים בכתב יד של דונחוואנג מתקופת טאנג. כל שם "קלאן" מתייחס לעיר-מדינה אחרת שכן הסוגדיאנים השתמשו בשם עיר הולדתם כשם המשפחה הסיני שלהם. מבין אלה שם המשפחה הסוגדיאני הנפוץ ביותר ברחבי סין היה שְׁה (石, ניתן בדרך כלל לאלה מקאץ', טשקנט המודרנית). שמות המשפחה הבאים מופיעים לעיתים קרובות גם בכתבי היד וברישומים של דונחוואנג: שְׁה (史, מ"קש", שאחריסאבז המודרנית), אָן (安, מבוכרה), מִי (米, מפנג'אקנט), קָאנְג (康, מסמרקנד), צָאו (曹, מקבודהאן, מצפון לנהר זראפשאן), וחֶה (何, מקושניה).
השפעתם של הסוגדיאנים שעברו סיניזציה (אנ') והרב-לשוניים בתקופת גְווֵיְיִיג'וּ'ן (歸義軍 מחוז גויי) זו (בערך 850 – כ-1000 לספירה) של דנחוואנג ניכרת במספר רב של כתבי יד שנכתבו בכתב סיני משמאל לימין במקום אנכית, המשקפים את הכיוון כיצד נקרא האלפבית הסוגדיאני (אנ'). סוגדיאנים מדנחוואנג גם הקימו והצטרפו בדרך כלל לאגודות דתיות בקרב הקהילות המקומיות שלהם, כשהם מתכנסים בפונדקים בבעלות סוגדיאנית בפגישות מתוכננות המוזכרות באגרות שלהם. סוגדיאנים שחיו בטורפאן תחת שושלת טאנג וממלכת גאוצ'אנג (אנ') עסקו במגוון עיסוקים שכללו: חקלאות, שירות צבאי, ציור, יצירת מוצרי עור ומכירת מוצרים כגון מוצרי ברזל. הסוגדיאנים נדדו לטורפאן מאז המאה ה-4, אך קצב ההגירה החל לטפס בהתמדה עם הכיבוש המוסלמי של פרס ונפילת האימפריה הסאסאנית ב-651, ואחריו הכיבוש האסלאמי של סמרקנד ב-712.