stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רונית שחר
דיסקוגרפיה > אלבומים שבהם השתתפה

ירח, שלמה ארצי (1992) - קולות רקע
4 עונות הוא האדם, מאיר ישראל (1993) - שירה
לוויתן בחוף שרתון, פסקול הסדרה (1997) - ביצוע גרסת כיסוי ללהיט "בלילות הקיץ החמים"
להתראות מתוק, נורית גלרון (2000) - יצירת השירים "טיפה שזלגה בשבילך" (לחן) ו"תעיר אותי בנשיקה" (מילים ולחן) וקולות רקע
עם הגב לים - מופע לזכרו של מאיר אריאל, אמנים שונים (2000) - ביצוע השירים "ערב כחול עמוק" ו"בשדה ירוק" (בדואט עם דני סנדרסון)
לחיות את עצמם - תוכנית של גלי צה"ל לזכר הנופלים ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל, אמנים שונים (2001) - לחן וביצוע לשיר "כמו מלה אחרונה"
שירים באורמלא, אמנים שונים (2002) - לחן וביצוע לשיר "שנה טובה"
מאיר אריאל - חמש שנים, אמנים שונים (2005) - ביצוע לשיר "זרעי קיץ"
שיר ערש פנימי, אורנה דץ (2008) - מילים ולחן לשירים "יפה שלי" ו"כל האמת"
הערות שוליים

↑  צחי לוי, בשבילם הוא מלך העולם, באתר ynet, 10 במאי 2001
↑  מאיה כהן, לשיר מישהי אחרת, באתר ישראל היום, 25 בינואר 2015
↑   יסמין לוי, ‏אהובה יקרה, באתר "ידיעות אחרונות", 9 בספטמבר 2011 (הקישור אינו פעיל)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302468605171  ISNI: 0000 0000 7047 6638  MusicBrainz: b7f6b537-6400-45a0-8062-be3c1897d9f9  VIAF: 97351400   WorldCat (עם VIAF): 97351400
ראש עיריית מחוז קולומביה

ראש עיריית מחוז קולומביה (באנגלית: Mayor of the District of Columbia) הוא בעל המשרה העומד בראש הרשות המבצעת של הגוף הממשלי של מחוז קולומביה, הבירה הפדרלית של ארצות-הברית. ראש העירייה נבחר בבחירות ישירות וכלליות כל ארבע שנים ויכול להיבחר מחדש ללא הגבלת כהונה. ראש העירייה אחראי על כל מערכת החינוך הציבורית, גופי השיטור והכיבוי העירוניים, וכן שאר הרשויות העירוניות בתחומי העיר. בנוסף, ראש העיר גם אחראי על אכיפת החוקים הפדרליים בכל תחומי מחוז קולומביה.
סמכויות ראש העיר

חוק הממשל העצמי של מחוז קולומביה שנחקק בקונגרס ב-1973 מגדיר את הסמכויות אשר ראש העיר רשאי:
למנות עד שבעה סגנים, שתחומי אחריותם אינם מוגדרים בחוק, אלא נקבעים לפי הצורך.
אכיפת חוקי מחוז קולומביה.
לנהל את המחלקות השונות והאגפים השונים של המחוז.
הכנת תקציב המחוז והגשת התקציב בתום שנה חולפת.
להטיל וטו על הצעות חוק שהתקבלו על ידי מועצת מחוז קולומביה.
להוציא לפועל החלטות שלו באמצעות צווים ביצועיים ביחס למחלקות ולפקידים של המחוז.
להישמע בפני מועצת המחוז או כל אחת מוועדותיה.
להציע לנשיא או לקונגרס הצעות חקיקה או נקיטת פעולה פדרלית.
כאשר ראש העיר נפטר, התפטר או נבצר ממנו לכהן בתפקידו ימלא את מקומו יושב ראש מועצת מחוז קולומביה, עד אשר יהיה ניתן לקבוע מועד בחירות חדשות.
הממשל העצמי של מחוז קולומביה

לפי סעיף ראשון של חוקת ארצות הברית וחוק הממשל העצמי של מחוז קולומביה. ראש העיר עומד בראש הרשות המבצעת ומועצת מחוז קולומביה היא הרשות המחוקקת. חוק הממשל העצמי מעביר סמכויות מסוימות של הקונגרס של ארצות הברית לממשל המקומי של המחוז, אשר מורכב מראש עיר ומועצה בת 13 חברים. עם זאת, הקונגרס שומר על הזכות לבדוק ולבטל חוקים שנוצרו על ידי המועצה ולהתערב בעניינים מקומיים.
הממשל העצמי של מחוז קולומביה > הרשות המחוקקת

מועצת מחוז קולומביה היא הרשות המחוקקת. כל אחד משמונת הרבעים של העיר בוחר חבר מועצה והתושבים בוחרים ארבעה חברים לייצג את המחוז בכללותו. גם ראש המועצה נבחר במניין.
הממשל העצמי של מחוז קולומביה > הרשות המבצעת

ראש העיר של מחוז קולומביה יחד עם המחלקות והסוכנויות העירוניות שבאחריותן מהוות את ממשלת מחוז קולומביה.
הממשל העצמי של מחוז קולומביה > הרשות השופטת

הערכאה השיפוטית של המחוז הוא בית המשפט העליון של מחוז קולומביה. בבית המשפט מתנהלים תיקים פליליים ואזרחיים. נושאים נוספים בהן דן בית המשפט העליון של המחוז כוללים בין היתר: דיני משפחה, תעבורה, מיסוי, מקרקעין, ואפוטרופסות. ערכאת הערעורים של בית המשפט העליון של המחוז הוא בית המשפט הפדרלי לערעורים של מחוז קולומביה. השופטים של מחוז קולומביה מתמנים על ידי נשיא ארצות הברית, ונדרשים לאישור על ידי הסנאט האמריקאי לכהונה של חמש עשרה שנים.
הערות שוליים

↑  District of Columbia Home Rule Act, www.abfa.com
↑  District of Columbia Home Rule Act, www.abfa.com
↑  The Council • Council of the District of Columbia, Council of the District of Columbia (באנגלית)
↑  About | District of Columbia Courts, www.dccourts.gov
יהודית שילת

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1955 (בת 69 בערך)
 מדינה:  ישראל 
 פעילות בולטת:  סיו"ר אמונה, מנהלת פורום תקנה
 מפלגה:  הבית היהודי 
 בן או בת זוג:  יצחק שילת 
 מספר צאצאים:  9 
 
הרבנית יהודית שילת (נולדה בשנת 1955, תשט"ו) היא פעילת ציבור דתית לאומית. ייסדה את "פורום תקנה" ב-2003 וניהלה אותו עד פברואר 2023. שימשה סגנית יו"ר אמונה בעבר.
ביוגרפיה

שֵילת גדלה באשדוד וברחובות ולמדה באולפנת כפר פינס. ולאחר מכן למדה במכללת בית וגן במסגרת לימודי ייעוץ חינוכי ותורה שבעל פה. למדה לימודי ייעוץ חינוכי ופילוסופיה של החינוך באוניברסיטה העברית. בעלת תואר שני מהפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן.
בעברה שימשה כיועצת שר הדתות למעמד האישה, ובמהלך תפקיד זה פתחה לראשונה את המקצוע טוענות רבניות בפני נשים. שימשה כסגנית יו"ר תנועת הנשים "אמונה" וניהלה את אגף משפחה. הייתה מיוזמי הקמת עמותת ישפה. מייסדת "פורום תקנה" לטיפול בהטרדות מיניות ומניעתן, ומנהלתו מיום היווסדו.
שֵילת משמשת כחברת מזכירות בסיעת האיחוד הלאומי, ואף שימשה כחברת מרכז המפד"ל לשעבר, ושובצה במקום ה-11 ברשימת המפד"ל לכנסת ה-16. הייתה מתומכי האיחוד בין המפד"ל-הבית היהודי לאיחוד הלאומי ב-2012. ב-2014 הודיעה על מועמדותה לפריימריז של הבית היהודי לכנסת ה-20. היא נבחרה למקום ה-15 ברשימה (שהפך ל-14 לאחר מותו של השר אורי אורבך), המשוריין לנשים, אך עד סגירת הרשימות נדחקה למקום ה-19 בעקבות שריון ענת רוט.
נשואה לרב יצחק שילת ולהם תשעה ילדים. בנה משה, הפך לחסיד חב"ד והוא מנהל את ארגון "תורת חב"ד לבני הישיבות".
הקמת פורום "תקנה"

את פורום תקנה ייסדה שֵילת בשנת 2003 בעקבות תלונות שהגיעו אליה נגד רב ידוע ומקובל של אחת הקהילות של הציונות הדתית. היא מספרת כי:
"הבנות שטענו כי אותו רב הטריד אותן מינית הואשמו כי הן הוזות או מעלילות. ראיתי שאנשים הגיבו כלפיהן בצורה קיצונית, ואף אחד לא האמין להן. כשחיפשתי גוף כלשהו שיסייע בבירור התלונה, גיליתי שאין מקום שאליו הן, כנשים דתיות, יכולות לפנות ללא חשש. ידעתי שבמקרה כזה ובמקרים אחרים האמת חייבת להתברר, חייבים לשמוע את שני הצדדים ולדעת איפה אנחנו עומדים. לא יכולים להיות שני מחנות, אחד של התוקף ואחד של הנתקף; כולנו צריכים להיות בצד אחד"
תסכול זה היה אפוא הגורם להחלטתה של שֵילת להקים גוף שיתמודד עם הטרדות מיניות על ידי בעלי מרות וסמכות בחברה הדתית-לאומית. אל הגוף שהקימה הצטרפו דמויות מפתח בציבור הדתי לאומי מתחומים שונים, כולל נשים. כמו כן שילת הצליחה לצרף לפורום רבנים מזרמים שונים ואף מנוגדים בתוך הציונות דתית, דוגמת הרב שרלו והרב שפירא. בראש הארגון עמדו הרב יעקב אריאל והרב אהרון ליכטנשטיין. שֵילת העידה כי תחילת הפעילות של "תקנה" נעשתה בשיתוף פעולה עם לשכת היועץ המשפטי לממשלה. מאידך שֵילת סוברת כי המדינה לא יכולה לספק את הצרכים של כל הקהילה, ולכן ראתה צורך בהקמה של גוף חיובי שלא מהווה חלק ממערכת המשפט אך בו בזמן יקבל ממנו סיוע במילוי החלל.
שֵילת מרחיבה כי:
"כבר בישיבה הראשונה הייתה הצהרה משותפת של כולנו שאנחנו לא רוצים לבנות מודל להסתרת הכביסה המלוכלכת. לא הקמנו את הפורום כדי להסתיר מהציבור את מה שנעשה, אלא מתוך מחשבה וידיעה שקורבנות פגיעה מינית לא רוצים להיחשף ולא מעוניינים לעמוד במה שנדרש כאשר מגישים תלונה ומתנהל משפט. פעמים רבות הם לא מתלוננים בגלל הבושה, קל וחומר כשמדובר בנשים דתיות. אלא שאנחנו לא יכולים לאפשר מצב שבו אנשים שתקפו יסתובבו חופשי רק כי הם דתיים"
עוד מסבירה שֵילת כי "תקנה" מהווה עבורה ביטוי מעשי ”...למימוש החזון של "ממלכת כהנים וגוי קדוש". מימוש חזון זה אפשרי רק תוך כדי שמירה על כבוד האדם הפרטי וזכויותיו”.
את המניע לפרסום פרשיית הרב מוטי אלון בעיתונות על ידי פורום "תקנה" הסבירה בכך ש:”נוצר מצב שבו הציבור דרש מאיתנו לבוא ולהגיד מפורשות במה מדובר. במיוחד בציבור הדתי-לאומי הספקולציות הלכו ותפחו, ואנשים ביקשו לדעת את האמת”.
שֵילת הוסיפה כי ”בכל פעם שההתקפות עלינו גוברות, אני הולכת ושומעת את העדויות הקשות, ויודעת שעשינו נכון.”
גם אם היא ושאר חברי הפורום שילמו מחיר אישי כבד בשל הצעד שלהם לצאת עם הפרשה בפומבי, לאחר הרשעת מוטי אלון בבית המשפט, היא הביעה את תקוותה כי ”אחרי שנים ארוכות שבהן היינו נתונים תחת איומים והכפשות, אני מקווה שפסיקת בית המשפט תסייע לציבור בכלל, ולתלמידיו של הרב אלון בפרט, להבין שלא בכדי פעלנו כפי שפעלנו. 'פורום תקנה' ימשיך לפעול למניעת פגיעה מינית מצד בעלי מרות וסמכות בציבור הדתי וימשיך להיות כתובת לקורבנות פגיעה כזו”.
על פעילותה בהקמת הפורום זכתה בשנת ה'תשפ"ב בפרס ירושלים לחברה מטעם ערוץ 7.
עמדות נוספות

שֵילת לא מזהה את עצמה כפמיניסטית, אך יחד עם זאת אמרה כי: ”לנשים דתיות ששייכות לחברה שמרנית וקפדנית יש קושי להנהיג שינויים בחברה הדתית. לנו הנשים יש חוויות רבות שאנחנו עוברות כאשה, אמא ובת זוג ואלה תהליכים שגברים לא עוברים. דווקא לנו התהליכים האלה מחוללים רעיונות ותפיסות עולם חדשות והייתי רוצה שנשים שיש להם מה להביע ולחדש שהחברה שלנו תקבל אותם”.
שֵילת אמרה בעבר כי ”לא צריך להילחם ואף לא להציג כמטרה אקטואלית  מינוי של נשים לבית הדין הרבני. היא מסכימה לכך שיש לעודד נשים ובנות ללמוד תורה "לארכה ולרחבה", אבל לתת לעתיד לעשות את שלו”.
בנושא פמיניזם דתי אמרה בעבר בישיבה בכנסת כי:”ככל שהממסד הדתי או נושאי עולם ההלכה הדתי יהיו משוכנעים שאין איזושהי חתרנות בסוגיה של הפמיניזם תחת מוסד המשפחה הקלאסית בעינינו כאנשים דתיים, כך תהיה נינוחות יותר גדולה ויותר רחבה לדון בסוגיות ההלכתיות הטהורות בהן נראה, על פניו, שהן לא עומדות בהתאמה למצבן של הנשים היום”.
שֵילת גם כותבת על רווקות מאוחרת ומעמדו של מוסד המשפחה בעולם המודרני. כמו כן כתבה מאמר דרשני בשם "מדרשה" העוסק בנושא לימוד תורה לבנות ישראל, בספר "דרשוני - מדרשי נשים". בביקורת ספר זה, נאמר כי קולה נחשב כ”קול אישה דתייה לאומית המגיע מלבה של הקהילה.”
הערות שוליים

1 2  ריקי רט, תקנה: הערכנו את הרב אלון, הכאב שלנו עצום, באתר nrg‏, 8 באוגוסט 2013
↑  אפרת רוט הלוי, ‏נתפס ברשת: יהודית שילת,  באתר כיפה, 20 ביולי 2011
↑  יהודית שילת, ‏מכתב לבנט: למרות הקשיים, אל תוותר על האיחוד הלאומי,  באתר כיפה, 27 בנובמבר 2012
↑  עוזי ברוך, מתמודדת נוספת: הרבנית יהודית שילת, באתר ערוץ 7, 18 בנובמבר 2014
1 2  ריקי רט, פורום תקנה על פרשת הרב אלון: "גירדנו את קליפת הניצול בחברה הדתית", באתר nrg‏, 10 באוגוסט 2013
↑  רבקי גולדפינגר, הפרלמנט הירושלמי, באתר ערוץ 7, 1 במרץ 2012
↑  קובי נחשוני, תקנה: הרב אלון – הראשון שלא ציית להכרעתנו, באתר ynet, 10 במאי 2010
↑  הוכרזו זוכי פרס ירושלים 2022, באתר ערוץ 7, 19 בינואר 2022.
↑  בני טוקר, לנשים יש קושי לשנות את החברה הדתית, באתר ערוץ 7, 08 במארס 2009
↑  הרב יובל שרלו, "רבנית אורתודוקסית" - מציאות או הזיה, ‏י"ב באייר התשס"ב
↑  הכנסת, הוועדה לקידום מעמד האישה, פרוטוקול 161, 14 בפברואר 2005
↑  יהודית שילת, ‏חינוך לנישואין - חינוך לאחריות,  באתר כיפה, 24 באפריל 2003
יהודית שילת, 'משהו חולה בערכי המשפחה של כולנו', באתר ערוץ 7, 3 בספטמבר 2008
↑  נחמה וינגרטן-מינץ ותמר ביאלה, "דרשוני- מדרשי נשים", הוצאת "ידיעות אחרונות" ו"ספרי חמד", 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300763005171  ISNI: 0000 0004 0217 4266  VIAF: 297469513   WorldCat (עם VIAF): 297469513
Electra Heart

Electra Heart הוא אלבום האולפן השני של הזמרת-יוצרת הוולשית מרינה דיאמנדיס, שיצא תחת שם הבמה מרינה אנד דה דיימונדס. האלבום יצא לאור ב-27 באפריל 2012, על ידי חברות התקליטים אטלנטיק רקורדס ו-679 ארטיסטס. במהלך הפקתו, שיתפה דיאמנדיס פעולה עם מפיקים שונים, בהם ליאם האו, גרג קורסטין, ד"ר לוק, דיפלו וסטארגייט במהלך הקלטתו, והשתמשה בין השאר בסגנונות המוזיקליים של הגל החדש, שנכללו גם לאורך אלבום האולפן הראשון שלה, The Family Jewels.‏ Electra Heart הוא אלבום קונספט המורכב מסוגות כמו אלקטרופופ ומוזיקת דאנס-פופ, ומהווה שינוי מהפרויקטים הקודמים שלה. מבחינה מילית, האלבום עוסק בנושאים של אהבה וזהות. דיאמנדיס יצרה את דמות הכותרת, "אלקטרה הארט", במטרה לייצג ארכיטיפים נשיים בתרבות האמריקאית הפופולרית (עקרת בית, מלכת יופי, הורסת בתים, נערה עצלה).
מבקרי המוזיקה היו חלוקים בדעותיהם על האלבום, וכן כלפי השינוי של דיאמנדיס בסגנון המוזיקלי שלה. האלבום הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי, הודות למכירות של 21,358 עותקים בשבוע הראשון. בכך, הוא היה לאלבום הראשון של דיאמנדיס שהגיע לפסגת המצעד. מאוחר יותר, הגיע האלבום לתואר זהב על ידי איגוד תעשיית ההקלטות הבריטי (BPI), לאחר שנמכרו למעלה מ-100,000 עותקים. Electra Heart זכה להצלחה מתונה במצעדים הבינלאומיים, כאשר הגיע בשיאו למקום ה-31 בבילבורד 200 האמריקאי, והיה לאלבום המצליח ביותר של דיאמנדיס בארצות הברית באותה תקופה, שכן נמכרו למעלה מ-11,000 עותקים.
מתוך האלבום יצאו שלושה סינגלים, שכולם זכו לווידאו קליפים. הראשון מביניהם, "Primadonna", יצא כסינגל המוביל מהאלבום ב-20 במרץ 2012, והגיע בשיאו למקום ה-11 במצעד הסינגלים הבריטי. לאחריו יצאו הסינגלים "Power & Control" ו-"How to Be a Heartbreaker", ב-20 ביולי וב-7 בדצמבר, והגיעו למקומות ה-193 וה-88 בבריטניה, בהתאמה. הסינגל השיווקי "Radioactive" נכנס ל-40 המובילים במצעדים של מספר מדינות. במאי 2012, החלה דיאמנדיס את סיבוב ההופעות לקידום האלבום, ששמו The Lonely Hearts Club Tour, ובמהלכו הופיעה באירופה ובצפון אמריקה. סיבוב ההופעות הסתיים שנה מאוחר יותר, במאי 2013.
רקע והפקה

לאחר יציאת אלבום האולפן הראשון שלה, The Family Jewels, חזרה דיאמנדיס מארצות הברית, ושקלה ליצור דמות שתהפוך למרכז פרויקט ההמשך שלה. היא סיפרה שהיא קיבלה השראה מ"דור הטאמבלר" לצלם את עצמה במספר מקומות ברחבי ארצות הברית, כשהיא מופיעה כדמות שונה בכל תמונה. התוצר הסופי היה "דמות קרה, חסרת רחמים ובלתי פגיעה", שלימים נקראה "אלקטרה הארט", ושומשה ככלי לייצג שילוב של אלמנטים הקשורים לחלום האמריקאי ולטרגדיה היוונית. האלבום הופק על ידי בני בלנקו, קפטן קאטס, די ג'יי צ'אקי, סירקט, דיפלו, דוקטור לוק, האליט, ליאם האו, דברים קראוגלו, גרג קורסטין, פביאן לנססן, ריק נואלס, דין ריד וסטארגייט.
דיאמנדיס הכריזה לראשונה על Electra Heart באוגוסט 2011. בתחילה, הוא תוכנן להיות פרויקט בן שלושה חלקים בהשראת התרבות האמריקאית בשנות ה-70, אם כי בסופו של דבר התפתח לאלבום האולפן השני שלה. דיאמנדיס תכננה במקור להוציא את האלבום כ"פרויקט צדדי" תחת ישות נפרדת ממרינה אנד דה דיימונדס, אך המנהל שלה לא הסכים לכך. מרינה החלה להקליט את האלבום בשנת 2010 עד שנת 2012, תוך שאת הסינגל הראשון מתוכו הוציאה במרץ 2012. הרצועה "Living Dead" הייתה הראשונה שהוקלטה, וכ-22 שירים הוקלטו לצורך הכללה פוטנציאלית באלבום. דיאמנדיס הסבירה כי הדמות "אלקטרה הארט" הושפעה ממדונה, מרילין מונרו, ומלכת צרפת מארי אנטואנט.
הוצאה וקידום

ב-1 במרץ, חשפה דיאמנדיס את עטיפת הגרסה הסטנדרטית של Electra Heart, בה מופיעה דיאמנדיס כאשר שיערה צבוע לבלונדיני והיא לובשת מספר רולים לשיער. מאוחר יותר חשפה הזמרת שבגלל הצבע, השיער שלה התחיל לנשור, אז היא קיצרה את שיערה וחבשה פאה. בקי ביין מ-Idolator החמיאה ל"מראה הרטרו" של דיאמנדיס בעטיפת האלבום, בעוד שבראדלי סטרן מ-MuMuse התייחס לרצועת האלבום "Homewrecker" והצהיר בהלצה כי היא "נראית כמו סוזי הומייקר אמיתית! (או שאני צריך להגיד סוזי הומרקר?)". העטיפה של גרסת הדלוקס מציגות את אותה תמונה של דיאמנדיס, אם כי הכיתוב משתנה לגוון סגול. רשימת הרצועות לגרסה הרגילה אושרה ב-1 במרץ, בעוד שרשימת הרצועות לגרסת הדלוקס הוכרזה ב-5 במרץ. ערכת הקופסה במהדורה מוגבלת של האלבום הכילה את גרסת הדלוקס, ארבעה כרטיסי צילום, טבעת, פרספקס, שרשרת ומראת כיס.
הוצאה וקידום > וידאו קליפים

במהלך מסע הקידום של האלבום, פרסמה דיאמנדיס 11 וידאו קליפים בסך הכל. היא טענה שההפקה שלהם הובילה ככל הנראה את חברת התקליטים שלה לפשיטת רגל, אך הצהירה שהם יפורסמו ו"יסיימו את התקופה הזו כמו שאני רוצה". הראשון, ששמו "Part 1: Fear and Loathing" (בעברית: "חלק 1: פחד ותיעוב"), יצא ב-8 באוגוסט 2011, והציג את דיאמנדיס חותכת את שערה החום הארוך ושרה את השיר במרפסת במהלך הלילה. אחריו יצא "Part 2: Radioactive" ("חלק 2: רדיואקטיבית") ב-22 באוגוסט, בו מופיעה דיאמנדיס עם פאות בלונדינית, כאשר היא מטיילת ברחבי ארצות הברית עם בן זוגה. הרצועה יצאה לאור דרך חנות האייטונס ב-23 בספטמבר, והגיעה למקום ה-25 במצעד הסינגלים הבריטי. הווידאו קליפ השלישי, "Part 3: The Archetypes" ("חלק 3: הארכיטיפים"), יצא ב-15 בדצמבר. הסרטון כולו הוא בשחור לבן, ומתנגן בו האינטרו של הרצועה "The State of Dreaming". בקליפ מוזכרים הארכיטיפים "עקרת בית", "מלכת יופי", "הורסת בתים" ו"נערה עצלה". "Part 4: Primadonna" ("חלק 4: פרימדונה") יצא ב-12 במרץ 2012, ושימש כווידאו קליפ הרשמי של לסינגל המוביל מהאלבום.
החלק החמישי, "Part 5: Su-Barbie-A", עלה ב-18 במאי. הסרטון הוא בשחור-לבן, ונשמעת בו ההתחלה של הרצועה "Valley of the Dolls". בקליפ, עומדת דיאמנדיס על מרפסת בית כאשר גבה מול דלת הכניסה. אחריו יצא "Part 6: Power & Control" ("חלק 6: כוח ושליטה"), ב-30 במאי, שבו נראית דיאמנדיס משחקת בסדרה של משחקי חשיבה עם בן זוגה. הסרטון משמש כווידאו קליפ של הסינגל השני מתוך האלבום. דיאמנדיס טענה שאטלנטיק רקורדס עיכבה את יציאת "Part 7: How to Be a Heartbreaker" ("חלק 7: איך להיות שובר לבבות"), מכיוון שהם הרגישו שהיא "מכוערת" בקליפ. הוא פורסם, בסופו של דבר, ב-28 בספטמבר, ושימש כווידאו קליפ של הסינגל השלישי. החלק השמיני, "Part 8: E.V.O.L.", יצא ב-14 בפברואר 2013, וכלל את הרצועה "E.V.O.L.", שלא יצאה בעבר. הקליפ הוא בשחור-לבן, ולאורכו עומדת דיאמנדיס בחדר עם קירות לבנים מרוצפים.
בחלק התשיעי, "Part 9: The State of Dreaming" ("חלק 9: מצב החלומות"), שפורסם ב-2 במרץ, מופיעה דיאמנדיס כאשר היא שוכבת על מיטה בעודה "מחליפה בין עיניים עצובות לחיוך גדול". בתחילה הקליפ הוא בשחור-לבן, אם כי עובר לצבע לאחר הדקה הראשונה. אחריו יצא "Part 10: Lies" ("חלק 10: שקרים"), ב-17 ביולי, והוא משתמש בטכניקת דומה לקליפ הקודם של שחור-לבן לצבע. בקליפ, מבטיחה דיאמנדיס למצלמה, ומאוחר יותר נכנסת לתוך היער ויושבת ליד שולחן בגשם. הקליפ האחרון, "Part 11: Electra Heart", כלל את שיר הכותרת, שלא נכלל באלבום ולא פורסם עד אז. הקליפ עצמו מכיל קטעים מהקליפים המוקדמים יותר. הקליפ סיים באופן סמלי את מסע הקידום של Electra Heart, שכן דיאמנדיס צייצה בטוויטר "להתראות, אלקטרה הארט!" ב-8 באוגוסט, באותו היום בו יצא הקליפ.
הוצאה וקידום > סינגלים

בהשראת מסע הקידום לששת הסינגלים מהאלבום Teenage Dream של קייטי פרי משנת 2010, תכננה דיאמנדיס להוציא שישה סינגלים מ-Electra Heart; עם זאת, לבסוף פורסמו רק שלושה. ב-13 במרץ 2012 הוכרז "Primadonna" כסינגל המוביל מהאלבום, ויצא לאור דרך חנות האייטונס בארצות הברית, ב-20 במרץ. רוברט קופסי מ-דיגיטל ספיי שיבח על הרצועה והחמיא להפקתה הכוללת. השיר הגיע למקום ה-11 במצעד הסינגלים הבריטי, והפך לשיר החמישי של דיאמנדיס שנכנס ל-40 המובילים בבריטניה.
"Power & Control" יצא דרך חנות האייטונס בבריטניה ב-20 ביולי 2012, ושימש כסינגל השני של מתוך האלבום. השיר הגיע למקום ה-193 במצעד הסינגלים הבריטי. ביולי 2012, הוכרז כי "How to Be a Heartbreaker" עתיד לצאת כסינגל השני בארצות הברית וכסינגל השלישי בבריטניה. דיאמנדיס סיפרה כי כתבה את הרצועה בשלב מאוחר, וכתוצאה מכך הוא לא נכלל ברשימת הרצועות הראשונית של האלבום. עם זאת, הוא הוצג ברשימת הרצועות המתוקנת של הגרסה האמריקאית. השיר יצא לאור דרך חנות האייטונס ב-7 בדצמבר 2012, והגיע בשיאו למקום ה-88 במצעד הסינגלים הבריטי.
הוצאה וקידום > סיבוב הופעות

בפברואר 2012, הכריזה דיאמנדיס על סיבוב ההופעות שלה לקידום האלבום, "The Lonely Hearts Club Tour". סיבוב ההופעות החל לצד "Mylo Xyloto Tour" של הלהקה הבריטית קולדפליי, בו הופיעה דיאמנדיס מופעי חימום. סיבוב ההופעות תוכנן תחילה להתחיל ב-4 במאי, בקתדרלת מנצ'סטר שבמנצ'סטר, אם כי התעכב כיוון שדיאמנדיס נפצעה במיתרי הקול, ובסופו של דבר החל ב-18 ביוני, ב-The Waterfront שבנוריץ'. החלק האמריקאי של סיבוב ההופעות החל ב-10 ביולי, בתיאטרון פונדה שבלוס אנג'לס, והסתיים ב-29 במאי 2013 לאחר הופעה ב-Rumsey Playfield שבניו יורק.
ביקורות

| דירוגים מקצועיים> ציונים משוקללים.מקור | דירוגים מקצועיים> ציונים משוקללים.ציון |
| --- | --- |
AnyDecentMusic?: 5.5/10
Metacritic: 57/100
ציוני ביקורות
מקור: ציון
AllMusic: 
Clash: 1/10
Drowned in Sound: 5/10
אנטרטיינמנט ויקלי: B+
הגרדיאן: 
אינדפנדנט: 
musicOMH: 
NME: 5/10
האובזרבר: 
פיצ'פורק: 5.9/10
Electra Heart זכה לביקורות מעורבות ממבקרי המוזיקה. ב-Metacritic, קיבל האלבום ציון ממוצע של 57, על סמך 16 ביקורות. ג'יימס כריסטופר מונגר, כותב ב-AllMusic, השווה את האלבום לפרויקטים של הזמרות האמריקאיות קשה וליידי גאגא, וסיכם אותו לחיוב כ"אלבום מהורהר, סקסי, נואש, עמוס יתר על המידה ומדבק, שמודע וחסר בושה ליצירתו". מייקל קראג מ-BBC Music הרגיש שהנרטיב החוזר של מערכת יחסים כושלת יצר "דיכוטומיה מוזרה" שיצרה תחושת לכידות, והרחיב שהוא "מושך אותך בחדות אל עולמה". הוא ראה בחצי השני של האלבום מאכזב קלות, אם כי הגיע למסקנה שזה נסלח מכיוון שהאלבום השלם "מאזן את האירוניה והלבביות, המוזרות והמיינסטרים, האמיתיות והמזויפות בביטחון עצמי יוצא דופן".
אלכסיס פטרידיס, הכותב בהגרדיאן, ציין כי דיאמנדיס היא "כוכבת פופ מעניינת", אך סבר כי היצירתיות שלה מוגבלת על ידי שילוב כבד של אלטר אגו ונחישות מרומזת להצלחה מסחרית, שלדבריו לא משקפת את החדשנות של דיאמנדיס. טים סטאק מאנטרטיינמנט ויקלי החמיא לדיאמנדיס על יכולתה "להתחרות בקייטי פרי על הוקים קליטים, ובגוון סטפני על יהירות, ואפילו להתקרב לרמה הווקאלית של פלורנס וולש". סטאק סברה ש-Electra Heart היא שילוב בריא של שירים קצביים ובלדות כנות, ואף שיבחה את הארכיטיפים הנשיים שנחקרו לאורך האלבום. סיימון פרייס מאינדפנדנט כתב כי האלבום "מקצועי מכדי להיות באמת נורא", אם כי ציין שהתדמית הציבורית של דיאמנדיס כ"קייטי פרי הבריטית" חסרת בסיס.
פריה אלן, כתבת ב-NME, סיכמה את האלבום כ"כישלון שנשמע יקר". בכתבה לפיצ'פורק, פקפקה לורה סניפס בהחלטה ליצור את הדמות "אלקטרה הארט" לאלבום, וסברה כי היא מיותרת. היא הוסיפה וכתבה כי הרצועות "משעממות ובלתי נסבלות", והביעה אכזבה מיוחדת מכיוון שחשבה שהאלבום יכול היה להפוך ל"אחד מאלבומי הפופ המוערכים ביותר של השנה". קיטי אמפייר מהאובזרבר הניחה ששיתופי הפעולה של דיאמנדיס עם ד"ר לוק וגרג קורסטין היו עדות ל"דחיפה גדולה של חברת התקליטים". היא השוותה את האלבום ליצירותיהן של פרי ובריטני ספירס, וחשה כי לנה דל ריי הצליחה להמחיש את הנושאים של "אהבה, זהות, נשיות ואמריקה" יותר ממה שמאפשרות ההפקות הגנריות של דיאמנדיס. אמילי מקאי מ-The Quietus מתחה ביקורת על שמות השירים, שלטענתה חסרי ברק, והתאכזבה מכך שהדמות "אלקטרה הארט" הביעה את "כל החלקים הגרועים ביותר במרינה דיאמנדיס שהיא לא רצה להיות".
הצלחה מסחרית

האלבום דורג לראשונה במקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי, הודות למכירות של 21,358 עותקים בשבוע הראשון. הוא אף היה לאלבום הראשון של דיאמנדיס בפסגת המצעד הבריטי, אם כי למעשה היה לאלבום הכי פחות נמכר במאה ה-21 שהגיע לראש המצעד. שלושה חודשים לאחר מכן, עקף אותו האלבום Write It on Your Skin של ניוטון פוקנר, שהגיע למקום הראשון במצעד עם מכירות של 16,647 עותקים בשבוע הראשון שלושה חודשים מאוחר יותר. ב-15 באפריל 2016, הגיע האלבום לתואר זהב על ידי איגוד תעשיית ההקלטות הבריטי, לאחר שהגיע לסך מכירות של 100,000 עותקים בבריטניה. בנוסף, הגיע האלבום למקום הראשון במצעד האלבומים האירי והסקוטי, וכן זכה לתואר זהב על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האירי (IRMA).
בארצות הברית, דורג האלבום לראשונה במקום ה-31 בבילבורד 200, והגיע למקום השני במצעד הדאנס/אלקטרוני. עד למאי 2015, נמכרו כ-150,000 עותקים. ב-13 באפריל 2019, זכה האלבום לתואר זהב על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA), הודות למכירות של למעלה מ-500,000 עותקים בארצות הברית. בנוסף, הגיע האלבום למקום ה-50 במצעד האלבומים הקנדי. באוגוסט 2012, טענה דיאמנדיס כי היא מאמינה שבבריטניה לא הבינו את ההומור שמאוחרי האלבום, ולכן הוא נחל הצלחה נמוכה מהמצופה. לעומת זאת, היא הרגישה שהקהל האמריקאי התחבר יותר לאלבום ולתדמיתה הציבורית.
Electra Heart זכה להצלחה מתונה במצעדים באירופה. במצעד השווייצרי, הגיע האלבום בשיאו למקום ה-11, ובמצעד הגרמני, הגיע למקום ה-17. בנוסף, הגיע למקום ה-25 במצעד האוסטרי, למקום ה-30 במצעד הנורווגי, ולמקום ה-41 במצעד השוודי. האלבום נכנס גם למצעדים ההולנדי והוולוני, בהם הגיע למקומות ה-92 וה-132 בהתאמה. באוקיאניה, הגיע האלבום למקום ה-31 במצעד המוזיקה הרשמי של ניו זילנד ולמקום ה-32 במצעד האלבומים האוסטרלי. נכון ל-2015, נמכרו שלושה מיליון סינגלים מתוך האלבום. בשנת 2021, רצועת הפתיחה של האלבום, "Bubblegum Bitch", זכתה להצלחה מחודשת בפלטפורמת המדיה החברתית טיקטוק, ולאחר מכן זכתה לתואר זהב בארצות הברית. מאוחר יותר, זכתה גם הרצועה "Teen Idle" לתואר זהב, על אף שמעולם לא יצאה כסינגל.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2012)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2012)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2012)> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  אוסטריה | Ö3 אוסטריה טופ 40‏ | 25 |
|  אוסטרליה | מצעד האלבומים האוסטרלי | 32 |
|  אירלנד | מצעד האלבומים האירי | 1 |
|  ארצות הברית | בילבורד 200 | 31 |
|  ארצות הברית | מצעד אלבומי הדאנס/אלקטרוני | 2 |
|  גרמניה | GfK – טופ 100 | 17 |
|  הולנד | מצעד 100 האלבומים ההולנדיים | 92 |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד האלבומים הבריטי | 1 |
|  ולוניה | אולטראטופ 40 | 132 |
|  נורווגיה | VG-lista | 30 |
|  ניו זילנד | המצעד הניו זילנדי הרשמי | 31 |
|  סקוטלנד | מצעד האלבומים הסקוטי | 1 |
|  קנדה | מצעד האלבומים הקנדי | 50 |
|  שוודיה | סוורייטופליסטן | 41 |
|  שווייץ | המצעד השווייצרי | 11 |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2012)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2012)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2012)> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  ארצות הברית | בילבורד 200 | - |
|  ארצות הברית | מצעד אלבומי הדאנס/אלקטרוני | 24 |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד האלבומים הבריטי | 155 |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2013)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2013)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2013)> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  ארצות הברית | בילבורד 200 | - |
|  ארצות הברית | מצעד אלבומי הדאנס/אלקטרוני | 14 |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2021)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2021)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2021)> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  ארצות הברית | בילבורד 200 | - |
|  ארצות הברית | מצעד אלבומי הדאנס/אלקטרוני | 21 |
נתוני מכירות

| מקום | תארים | מכירות |
| --- | --- | --- |
| אירלנד (IRMA) | זהב | 7,500 |
| ארצות הברית (RIAA) | זהב | 500,000 |
| בריטניה (BPI) | זהב | 100,000 |
 מכירות + הזרמת מדיה בלבד