stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חאבייר אירורטה
תארים > תארים כשחקן

אליפות ספרד (2): 1969/1970, 1972/1973
גביע המלך הספרדי: 1971/1972
הגביע הביניבשתי: 1974
תארים > תארים כמאמן

אליפות ספרד: 1999/2000
גביע המלך הספרדי: 2001/2002
הסופר קאפ הספרדי (2): 2000, 2002
פרס דון בלון למאמן העונה (3): 1997/1998, 1999/2000, 2003/2004
סטטיסטיקות > מועדונים

בליגה הבכירה בלבד
| עונה | קבוצה | ליגה | בליגה> הופעות | בליגה> שערים | בגביע> הופעות | בגביע> שערים | באירופה> הופעות | באירופה> שערים | אחר> הופעות | אחר> שערים | סך הכול> הופעות | סך הכול> שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1967/1968 | אתלטיקו מדריד | ספרד ליגת העל הספרדית | 13 | 0 | 4 | 1 | 0 | 0 | 1 | 0 | 18 | 1 |
| 1968/1969 | אתלטיקו מדריד | ספרד ליגת העל הספרדית | 27 | 7 | 2 | 0 | 0 | 0 | 2 | 0 | 31 | 7 |
| 1969/1970 | אתלטיקו מדריד | ספרד ליגת העל הספרדית | 23 | 1 | 3 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 26 | 1 |
| 1970/1971 | אתלטיקו מדריד | ספרד ליגת העל הספרדית | 27 | 12 | 7 | 5 | 8 | 1 | 0 | 0 | 42 | 18 |
| 1971/1972 | אתלטיקו מדריד | ספרד ליגת העל הספרדית | 33 | 8 | 7 | 2 | 2 | 1 | 0 | 0 | 42 | 11 |
| 1972/1973 | אתלטיקו מדריד | ספרד ליגת העל הספרדית | 30 | 8 | 2 | 1 | 4 | 0 | 0 | 0 | 36 | 9 |
| 1973/1974 | אתלטיקו מדריד | ספרד ליגת העל הספרדית | 26 | 6 | 6 | 1 | 8 | 0 | 0 | 0 | 40 | 7 |
| 1974/1975 | אתלטיקו מדריד | ספרד ליגת העל הספרדית | 29 | 6 | 7 | 5 | 4 | 2 | 2 | 1 | 42 | 14 |
| 1975/1976 | אתלטיק בילבאו | ספרד ליגת העל הספרדית | 33 | 8 | 2 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 35 | 8 |
| 1976/1977 | אתלטיק בילבאו | ספרד ליגת העל הספרדית | 32 | 5 | 7 | 2 | 11 | 3 | 0 | 0 | 50 | 10 |
| 1977/1978 | אתלטיק בילבאו | ספרד ליגת העל הספרדית | 32 | 5 | 0 | 0 | 5 | 0 | 0 | 0 | 37 | 5 |
| 1978/1979 | אתלטיק בילבאו | ספרד ליגת העל הספרדית | 33 | 4 | 0 | 0 | 2 | 0 | 0 | 0 | 35 | 4 |
| 1979/1980 | אתלטיק בילבאו | ספרד ליגת העל הספרדית | 6 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 6 | 0 |
| סך הכול בקריירה | סך הכול בקריירה | סך הכול בקריירה | 344 | 70 | 47 | 17 | 44 | 7 | 5 | 1 | 440 | 95 |
סטטיסטיקות > נבחרת לאומית

| נבחרת ספרד> שנה | נבחרת ספרד> הופעות | נבחרת ספרד> שערים |
| --- | --- | --- |
| 1972 | 2 | 0 |
| 1973 | 2 | 0 |
| 1974 | 1 | 0 |
| 1975 | 1 | 0 |
| סה"כ | 6 | 0 |
הערות שוליים

↑  יעקב זיו, ספרד: אירורטה עזב את בטיס, טבאנו עבר לרומא, באתר nrg‏, 21 בדצמבר 2006
↑  אירורטה התפטר מסראגוסה, באתר וואלה, 3 במרץ 2008
חורחה קפרון

| --- | --- |

 לידה:  8 באוגוסט 1937 סיודד פריקו, ארגנטינה 
 פטירה:  1 בפברואר 1978 (בגיל 40) Benavídez, ארגנטינה 
 שם לידה:  Jorge Antonio Cafrune
 מוקד פעילות:  ארגנטינה 
 סוגה:  מוזיקה פולקלורית ארגנטינאית
 שפה מועדפת:  ספרדית 
 כלי נגינה:  גיטרה
 חברת תקליטים:  קולומביה רקורדס, CBS
 צאצאים:  Yamila Cafrune 
 פרופיל ב-IMDb
 
חורחה אנטוניו קפרונה (באנגלית: Jorge Antonio Cafrune Herrera;‏ 8 באוגוסט 1937 – 1 בפברואר 1978) היה אחד מזמרי הפולקלור הארגנטינאי הפופולריים ביותר בתקופתו, כמו גם חוקר, אוצר ומפיץ בלתי נשכח של התרבות הילידית.
ביוגרפיה

חורחה קפרון נולד באסטנסיה "לה מתילדה" של אל סונצ'ל, פריקו דל כרמן, חוחוי למשפחה ממוצא סורי-לבנוני. הוא השלים את לימודיו התיכוניים בסן סלבדור דה חוחוי, במהלכם לקח שיעורי גיטרה עם ניקולס לה מדריד.
ב-1957 הקליט את אלבומו הראשון עם להקת Las voces de Huayra שב-1960 שינתה את שמה ל-Los cantores del Alba, עם אריאל רמירס כמנהל. החל משנת 1962, קפרון החל להופיע בפסטיבל הפולקלור של קוסקין. ב-1966, באחד מביקוריו בכפרים קטנים יותר, הוא פגש זמר פולקלוריסט צעיר בשם חוזה לרלדה (José Larralde).
בשנת 1967 יצא במופע "De caballo por mi patria" במחווה לצ'אצ'ו פניאלוזה (Ángel Vicente Peñaloza). במהלך טיול הזה קפרון טייל ברחבי ארגנטינה כמו הרבה גאוצ'וס, והפיץ את האמנות והמסר שלו ברחבי המדינה.
ב-1977, לאחר מספר שנים ששהה בספרד, הוא חזר לארגנטינה שנשלטה באותה תקופה על ידי הדיקטטורה הצבאית של חורחה רפאל וידלה. הממשלה ראתה איום במוזיקה הבוטה של קפרון, במיוחד השיר השנוי במחלוקת פוליטית שלו Zamba de mi esperanza. על התעקשותו, אמר קפרון, "למרות שזה לא ברפרטואר המורשה, אם האנשים שלי יבקשו ממני, אני אשיר את זה". קפרון נהרג לאחר שנדרס באמצעות טנדר על ידי שני גברים בני תשע עשרה בזמן שרכב על סוס בכביש ראשי בשעה 1 בלילה, הוא נפטר תוך שתים עשרה שעות.
דיסקוגרפיה

| שם | שנה | חברה |
| --- | --- | --- |
| Las voces de Huayra | 1957 | Columbia |
| Folklore | 1962 | H. y R. |
| Tope Puestero | 1962 | H. y R. |
| Cafrune | 1962 | H. y R. |
| Jorge Cafrune | 1962 | H. y R. |
| Emoción, Canto y Guitarra | 1964 | CBS |
| Cuando llegue el alba | 1964 | CBS |
| Que seas vos | 1964 | CBS |
| Ando cantándole al viento y no sólo por cantar | 1965 | CBS |
| El Chacho, Vida y muerte de un caudillo - Mono 8599 | 1965 | CBS |
| La Independencia | 1966 | CBS |
| Yo digo lo que siento | 1966 | CBS |
| Jorge Cafrune | 1967 | CBS |
| Yo he visto cantar al viento | 1968 | CBS |
| Este destino cantor | 1969 | CBS |
| Zamba por vos | 1969 | CBS |
| Jorge Cafrune interpreta a José Pedroni | 1970 | CBS |
| Lindo haberlo vivido para poderlo contar | 1971 | CBS |
| Labrador del canto | 1971 | CBS |
| Yo le canto al Paraguay | 1971 | CBS |
| Virgen India (con Marito) | 1972 | CBS |
| Aquí me pongo a contar… Cosas del Martín Fierro | 1972 | CBS |
| De mi madre (con Marito) | 1972 | CBS |
| De lejanas tierras. Jorge Cafrune le canta a Eduardo Falú y Atahualpa Yupanqui | 1972 | CBS |
| Siempre se vuelve | 1975 | CBS |
| Jorge Cafrune en la ONU | 1976 | CBS |
אוספים

| שם | שנה | חברה |
| --- | --- | --- |
Jorge Cafrune 20 Grandes Canciones: 
| Mis 30 mejores canciones (2 cd) |  | Sony |
פילמוגרפיה

| שם | שנה | במאי |
| --- | --- | --- |
| Cosquín, amor y folklore | 1965 | Delfor María Beccaglia |
| Ya tiene comisario el pueblo | 1965 | Enrique Carreras |
| El cantor enamorado | 1969 | Juan Antonio Serna |
| Argentinísima | 1972 | Fernando Ayala y Héctor Olivera |
| El canto cuenta su historia | 1976 | Fernando Ayala y Héctor Olivera |
הערות שוליים

↑  "Un 8 de agosto de 1937 nacía en El Carmen Jorge Cafrune" [On August 8, 1937, Jorge Cafrune was born in El Carmen]. Somos Jujuy (בספרדית). 2020-08-08. נבדק ב-2020-11-30.{{cite web}}:  תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
↑  "Marcha en honor a Jorge Cafrune | De caballo por mi patria, Jorge Cafrune, El Carmen, Asociación Gaucha Éxodo Jujeño". El Tribuno (בספרדית). 2017-02-01. נבדק ב-2020-11-30.{{cite web}}:  תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
↑  Plaza, Gabriel (2019-07-12). "¿Quién mató a Jorge Cafrune? El hombre que con una guitarra era "más peligroso que un ejército"" [Who killed Jorge Cafrune? The man who, with a guitar, was "more dangerous than an army"]. La Nación (בספרדית). נבדק ב-2020-11-30.{{cite web}}:  תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
↑  "Se cumplen 35 años de la trágica muerte de Jorge Cafrune" [35 years have passed since the tragic death of Jorge Cafrune]. Telam (בספרדית). נבדק ב-2020-11-30.{{cite web}}:  תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX885264  BnF: cb165901767 (data)  GND: 142340634  ISNI: 0000 0001 2020 6426  LCCN: no98019299  MusicBrainz: f989d864-35c6-4287-bc37-5e535c90232a  VIAF: 9457039   WorldCat (עם VIAF): 9457039 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "חורחה קפרון".
Zamba de mi esperanza, שיצא על ידי תקליטי CBS.
טלי גולדברג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1978 (בת 46 בערך) 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 מקום לימודים:  תלמה ילין, בית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 
טלי גולדברג (נולדה ב-1978) היא כנרת ישראלית, חברת אנסמבל סולני תל אביב ובקולקטיב הבארוק הישראלי - הבארוקדה.
ביוגרפיה

גולדברג היא בוגרת בית הספר גילדהול למוזיקה ודרמה, שם למדה אצל פרופ' יפרח נאמן.
גולדברג היא ממייסדות הרביעייה הישראלית העכשווית והייתה חברה בה עשר שנים. הרביעייה זכתה בפרס הראשון בתחרות בינלאומית למוזיקה עכשווית בפולין, והופיעה בקביעות בפסטיבלים בעולם ובישראל. היא נגנית מובילה באנסמבל סולני תל אביב, ונגנית אורחת בתזמורת השוודית קאמרטה נורדיקה וקאמרטה ברן בשווייץ.
טלי גם פעילה בתחום המוזיקה העתיקה, והיא מנגנת בויולה ובכינור בארוק באנסמבל סולני באך הישראלים, בתזמורת הבארוק ירושלים ובהרכבים קאמריים שונים.
בשנים 2011–2015 הייתה חברה ברביעיית רובנס ההולנדית.
משנת 2018 חברה ברביעיית כרמל.
טלי מלמדת כינור ומדריכה הרכבים קאמרים במסגרת הקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה בתל אביב, המרכז למוזיקה ירושלים ומכללת לוינסקי.
טיאגו פריירה

טיאגו משאדו ויללה פריירה (בפורטוגזית: Thiago Machado Vilela Pereira; נולד ב-26 בינואר 1986 בוולטה רדונדה) הוא שחיין ברזילאי, זוכה מדליית הכסף במשחה ל-400 מטר מעורב אישי באולימפיאדת לונדון (2012) ובעל מדליית כסף ושתי מדליות ארד מאליפות העולם בשחייה.
חייו

פריירה זכה להישגיו הראשונים בזירה הבינלאומית כשהיה בן 17, במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בסנטו דומינגו בשנת 2003. באותם משחקים זכה במדליית כסף במשחה ל-200 מטר מעורב אישי ובמדליית ארד במשחה ל-400 מטר מעורב אישי. באליפות העולם בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה באינדיאנפוליס ב-2004 זכה במדליית הזהב במשחה ל-200 מטר מעורב אישי ובמדליית הארד במשחה ל-100 מטר מעורב אישי. כן זכה במדליית כסף עם נבחרת השליחים הברזילאית במשחה ל-100X4 מטר חופשי ובמדליית ארד במשחה השליחים ל-200X4 מטר חופשי. באולימפיאדת אתונה שנערכה באותה שנה סיים במקום החמישי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:00.11 דקות. במשחה למרחק הכפול לא הצליח לעבור את שלב המוקדמות, וסיים במקום ה-17 בתוצאה של 4:22.06 דקות.
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בריו דה ז'ניירו ב-2007 זכה פריירה ב-8 מדליות, מהן 6 מדליות זהב, בסגנונות שונים. במדליות זהב זכה במשחים ל-200 מטר גב (בשיא אליפות, 1:58.42 דקות), 200 מטר חזה, 200 מטר מעורב אישי (בשיא אליפות, 1:57.79 דקות), 400 מטר מעורב אישי (בשיא אליפות, 4:11.14 דקות), וכן במשחי השליחים ל-100X4 מטר חופשי ו-200X4 מטר חופשי. בנוסף, זכה במדליית כסף במשחה השליחים ל-100X4 מעורב ובמדליית ארד במשחה ל-100 מטר גב. באותה שנה השתתף פריירה גם באליפות העולם בשחייה שנערכה במלבורן. הוא סיים במקום הרביעי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי נפסל בשלב המוקדמות. עם נבחרת השליחים הברזילאית סיים במקום השמיני במשחה ל-100X4 מטר חופשי, במקום התשיעי במשחה ל-200X4 מטר חופשי ובמקום ה-11 במשחה ל-200X4 מטר חופשי.
במהלך תחרות שנערכה בברלין בנובמבר 2007 שיפר פריירה את שיא העולם של ראיין לוכטה מארצות הברית ב-200 מטר מעורב אישי בבריכות קצרות ב-17 מאיות השנייה, והעמידו על 1:53.14 דקות. שיא העולם שקבע החזיק מעמד 25 ימים בלבד, בטרם קבע לאסלו צ'ה שיא חדש, 1:52.99 דקות.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) סיים פריירה במקום רביעי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1:58.14 דקות, בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 1:58.06 דקות ועלה מהמקום השלישי, ובמקום שמיני במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:15.40 דקות, בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 4:11.74 דקות. לאחר המשחקים עזב את ברזיל, והחל להתאמן בארצות הברית.
באליפות העולם שנערכה ברומא ב-2009 שוב סיים פריירה במקום הרביעי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי, בשיא דרום אמריקאי חדש, 1:55.55 דקות. גם במשחה למרחק הכפול סיים במקום הרביעי בשיא דרום אמריקאי חדש, 4:08.86 דקות. במשחה השליחים ל-200X4 מטר חופשי סיים עם הנבחרת במקום העשירי.
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בגואדלחרה ב-2011 שחזר פריירה את הישגו מריו דה ז'ניירו, וזכה שוב ב-8 מדליות מהן 6 מדליות זהב. הוא שמר על ארבעה מתאריו, במשחים ל-200 מטר גב, 200 מטר מעורב אישי ו-400 מטר מעורב אישי ובמשחה השליחים ל-100X4 חופשי. לכך נוספו ניצחונות במשחה ל-100 מטר גב ובמשחה השליחים ל-100X4 מטר מעורב. במשחה ל-200X4 מטר מעורב איבדה הנבחרת את תוארה לארצות הברית, ופריירה זכה עמה במדליית כסף, ובמשחה ל-200 מטר חזה איבד גם כן את תוארו, אך זכה במדליית ארד. עם 12 מדליות זהב במהלך המשחקים הפאן-אמריקאיים, הפך פריירה לספורטאי הברזילאי שזכה במספר הרב ביותר של מדליות זהב במשחקים אלה. באותה שנה השתתף פריירה גם באליפות העולם בשאנגחאי. הוא השתתף רק במשחה ל-200 מטר מעורב אישי, וסיים במקום השישי.
חייו > מדליית כסף אולימפית

באולימפיאדת לונדון (2012) זכה פריירה במדליית כסף במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בשיא לאומי חדש של 4:08.86 דקות, אחרי ראיין לוכטה (4:05.18 דקות) ולפני קוסוקה הגינו מיפן (4:08.94 דקות). נוסף לכך, סיים במקום רביעי (כמו באולימפיאדת בייג'ינג) במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1:56.74 דקות ובמקום 15 במשחה שליחים 100X4 מטר מעורב בתוצאה של 3:37.00 דקות, כשחיין ראשון הוא שחה את סגנון הגב בתוצאה של 54.45 שניות.
חייו > שתי מדליות ארד באליפות העולם

באליפות העולם בשחייה שנערכה בברצלונה ספרד ביולי 2013, זכה פריירה בשתי מדליות ארד, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1:56.30 דקות, אחרי ראיין לוכטה (1:54.98 דקות) וקוסוקה הגינו (1:56.29 דקות) ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:09.48 דקות, אחרי דאיה סטו מיפן (4:08.69 דקות) וצ'ייס קייליש מארצות הברית (4:09.22 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום 15 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 52.43 שניות, בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 52.23 שניות.
חסידות ליפסק

חסידות ליפסק הייתה חסידות פולנית. מקים החסידות היה רבי יהודה פסח פרימר מליפסק.
תולדות החסידות

רבי יהודה פסח נולד לרבי אברהם בשנת תקס"ב. היה תלמידם של אדמו"רי פולין בעיקר של רבי מאיר הלוי מאפטא. בשנת תרט"ו החל לכהן באדמו"רות לציבור קטן של חסידים ונודע כ-"בעל מופת". נפטר בי"ג באב תרכ"ה. בניו כיהנו אחריו.
רבי עמנואל מאיר בנו של רבי יהודה פסח כיהן בדוברה.
בנו השני היה רבי ירחמיאל מאוסטרובצה. נולד בשנת תקצ"ז. היה חתנו של רבי יצחק שלמה מזליחוב. היה תלמידם של רבי יוסף ברוך מניישטאט (בנו של המאור ושמש), של רבי יצחק מנישכיז ושל רבי נתן דוד משידלובצא. בשנת תרכ"ח החל לכהן באדמו"רות בליפסק. בשנותיו האחרונות עבר לאוסטרובצה. חיבר ספר בשם "אמרי שפר". נפטר בז' בסיוון תרס"ט.
תולדות החסידות > הדור השלישי

בנו של רבי ירחמיאל, רבי משה אליקים בריעה כיהן אחריו בראדום. נולד בשנת תרל"ז. חסידיו היו בעיקר יהודים עממיים. נרצח באקציה בראדום בשנת תש"ב. בנו רבי ישראל אלימלך כיהן בחייו באדמו"רות בלודז'.
טרנצ'ין (מחוז)

מחוז טרנצ'ין הוא אחד משמונה המחוזות של סלובקיה. הוא ממוקם בצפון מערב סלובקיה וגובל במערבו עם צ'כיה. שטח המחוז 4502 קמ"ר והוא מחולק לתשע נפות בהן התגוררו נכון לדצמבר 2009 599,214 תושבים. הערים הראשיות במחוז טרנצ'ין הן טרנצ'ין (56,514 תושבים), פריבידזה (50,351 תושבים), פובזסקה ביסטריצה (41,697 תושבים), דובניצה נאד ואהום (25,000 תושבים) ופרטיזנסקה (24,000 תושבים).
המחוז כולל מישור רחב ידיים בו עובר נהר הואה והרים המקיפים אותו. כ-49% משטח המחוז מכוסה ביער.
מחוז טרנצ'ין הוא המחוז השני מבחינת התפתחות כלכלית ותל"ג לאחר מחוז ברטיסלאבה והוא גם שני בצפיפותו עם צפיפות של כ-133 נפש לקמ"ר. במחוז יש תעשייה מפותחת בתחומי המזון, כימיקלים, תעשייה פטרוכימית, גומי, תעשיית עץ ומכונות. בתקופה הקומוניסטית היה בטרנצ'ין תעשיית נשק מפותחת של ברית ורשה שנסגרה לאחר קריסת ברית המועצות. תיירות הוא גם מרכיב חשוב בכלכלת המחוז.
האזורים בעמק הואה במחוז טרנצ'ין ובמחוז ז'ילינה נחשבים למעוזים של לאומנות סלובקית.
הערות שוליים

↑  Demografické východiská Trencin
↑  Jonathan Reuvid, Doing Business with Slovakia, pages 39-40
↑  Snežana Trifunovska, Minorities in Europe: Croatia, Estonia and Slovakia, page 169
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007535845805171  GND: 7582179-5  MusicBrainz: 08affe0c-f350-4567-866b-75b1cd352219  NKC: xx0041327 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חורחה סמפרון

| --- | --- |

חורחה סמפרון, 2009
 לידה:  10 בדצמבר 1923 מדריד, ספרד 
 פטירה:  7 ביוני 2011 (בגיל 87) הרובע השביעי של פריז, צרפת 
 שם לידה:  Jorge Semprún Maura 
 מדינה:  ספרד, צרפת 
 שם עט:  Federico Sánchez 
 מקום לימודים:  תיכון הנרי הרביעי 
 שפות היצירה:  ספרדית, צרפתית 
 בן או בת זוג:  Colette Leloup (23 במרץ 1958–2007)  Loleh Bellon (1949–?) 
 צאצאים:  Pablo Semprún, Ricardo Semprún, Jaime Semprun 
 פרסים והוקרה:  פרס פמינה (1969)  פרס ז'אן מונה (2001)  מפקד מסדר האמנויות והספרות (26 בינואר 1995)  הצלב הגדול של מסדר קרלוס השלישי (1993)  קונקור ז'נרל (1941)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת מארן לה ואלה (30 במאי 2000)  פרס אוסטריה לספרות אירופית (2006)  פרס וקרסקו (1994)  מדליית הזהב על הצטיינות באמנות יפה (ספרד) (2008)  מדליית גתה (2003)  פרס ירושלים (1997)  צלב סנט ז'ורדי (1995)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת רן 2 (30 בנובמבר 2007)  פרס לואי גיאו (1995)  פרס אדגר (1970)  פרס השלום של התאחדות הספרים הגרמנית (1994)  פרס פלנטה (1977)  פרס פורמנטור (1963)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת פוטסדאם  בפסקה זו 3 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 
חורחה סמפרון מאורה (בספרדית Jorge Semprún Maura;‏ 10 בדצמבר 1923, מדריד – 7 ביוני 2011, פריז) היה סופר, מחזאי ותסריטאי ספרדי שחי בצרפת רוב ימיו וכתב בעיקר בצרפתית.
ב-1943 נעצר סמפרון על ידי הגסטפו ונשלח למחנה הריכוז בוכנוואלד בינואר 1944 בגלל פעילותו במחתרת הצרפתית. עיקר יצירתו נסבה על חוויותיו הקשות מ-15 החודשים שבהם היה כלוא במחנה.
בשנים 1953–1962, בתקופת שלטונו של הדיקטטור הגנרל פרנקו, ירד סמפרון למחתרת וארגן את פעילות המפלגה הקומוניסטית של ספרד, אך הוא גורש מהמפלגה ב-1964. לאחר מות פרנקו ב-1975 והפיכת המשטר לדמוקרטי, כיהן סמפרון כשר התרבות של ספרד מ-1988 עד 1991.
הוא היה גם התסריטאי של שניים מסרטיו של הבמאי היווני קוסטה גברס: "Z"‏ (ב-1969 היה התסריט המעובד מועמד לפרס אוסקר, והסרט זכה בפרס בקטגוריית הסרט הזר) ו"הווידוי" (1970) שעסק ברדיפה מצד השלטונות. על התסריט שכתב לסרט "המלחמה נגמרה" של אלן רנה, בהשתתפות איב מונטאן, היה סמפרון מועמד לזכייה באוסקר ב-1967. סמפרון היה לסופר הראשון שאינו ממוצא צרפתי שזכה בפרס גונקור ב-1996.
קורות חייו

סבו של סמפרון מצד אמו, אנטוניו מאורה, כיהן כראש ממשלת ספרד בחמש קדנציות (כהונתו האחרונה הסתיימה ב-1922). אביו כיהן כמושל ברפובליקה הספרדית בתקופת מלחמת האזרחים בספרד.
לאחר תבוסת הרפובליקה במלחמת האזרחים עברה משפחתו של סמפרון להתגורר בצרפת, ולאחר מכן בהאג, הולנד. עד תחילת 1939 ייצג אביו בהולנד את המפלגה הספרדית הרפובליקנית. לאחר שהולנד הכירה רשמית במשטרו של פרנקו, חזרה המשפחה לצרפת במעמד של פליטים. סמפרון נרשם ללימודים בסורבון.
במהלך הכיבוש הנאצי בצרפת הצטרף סמפרון לאחד הפלגים של המחתרת הצרפתית. ב-1942 הצטרף לסניף הצרפתי של המפלגה הקומוניסטית הספרדית. האחרונה חימשה את המחתרת הצרפתית. ב-1943 נעצר סמפרון על ידי הגסטפו ונשלח למחנה הריכוז בוכנוואלד בגלל פעילותו זו.
סמפרון חזר לצרפת ב-1945 והפך להיות פעיל במפלגה הספרדית הקומוניסטית הגולה. בשנים 1953–1962, בתקופת שלטונו של הגנרל פרנקו, ירד סמפרון למחתרת וארגן בחשאי את פעילות המפלגה הקומוניסטית בספרד. עיסוקו הרשמי באותם ימים היה כמתורגמן עבור ארגון אונסק"ו. סמפרון גורש מהמפלגה הקומוניסטית הספרדית ב-1964 בשל הבדלי השקפות בנוגע לדרכה של המפלגה. לאחר מכן התרכז בעיקר בכתיבה.
סמפרון כתב רומנים, מחזות ותסריטים רבים, שעליהם זכה בפרסים, ובהם פרס ירושלים ב-1997. הוא היה התסריטאי של שניים מסרטיו של הבמאי היווני קוסטה גברס. הסרט מ-1969 "Z" ו"הווידוי" (1970), שעסק ברדיפה מצד השלטונות. על התסריט לסרט "המלחמה נגמרה" של אלן רנה בהשתתפות איב מונטן- המתאר את נפתוליו של גולה ספרדי פוליטי(בתקופת משטרו של הגנרל פרנקו) - היה סמפרון מועמד לזכייה בפרס אוסקר ב-1967. הוא היה חבר בצוות השופטים של פסטיבל קאן ב-1984.
סמפרון חזר לספרד וכיהן בה כשר התרבות בשנים 1988–1991. לאחר מכן חזר לצרפת וב-1996 היה לסופר הראשון שאינו ממוצא צרפתי שזכה בפרס גונקור. סמפרון חנך את פרס אובידיוס (Ovid Prize) הראשון ב-2002. הוא כיהן כיושב ראש של כבוד של הארגון הספרדי 'פעולה נגד רעב'.
סמפרון נישא ללולֶה בֶּלון ב-1949. בנם חַיימֶה (Jaime) סמפרון (1947–2010) היה גם הוא סופר. ב-1958 נישא סמפרון לקולט לֶלופּ ונולדו להם ארבעה ילדים: דומיניק, ריקרדו, חואן ופבלו.
סמפרון נפטר ב-7 ביוני 2011 ונקבר ב-12 ביוני בבית קברות בפריז, שבה שהה רוב חייו, ולא בספרד שבה נולד.
יצירתו

סמפרון כתב בעיקר בצרפתית, והוא נחשב לסופר צרפתי וספרדי כאחד. רוב ספריו מתבססים על שהותו בבוכנוואלד ומערבים זיכרונות אמיתיים ואירועים בדויים, כשהזיכרון כושל. כתיבתו אינה ליניארית ואינה שומרת על סדר כרונולוגי. הקו הנרטיבי נע בזמן קדימה ואחורה, חושף את העבר ואת העתיד של אירועים מרכזיים. בכל עמדה כזאת רוכשים האירועים משמעות שונה.
טכניקה ספרותית זו עוררה ויכוח ציבורי בצרפת, שכן היה בה כדי להעמיד בספק את אמינות עדויות הניצולים. המבקר החריף ביותר היה קלוד לנצמן, יוצר הסרט הדוקומנטרי "שואה", שטען כרבים כי לא ניתן להבחין אצל סמפרון בין מציאות לדמיון. סמפרון טען להגנתו כי עדויות היסטוריות אינן יכולות לחדור לצפונותיהם של הדברים כפי שיכולה לעשות זאת ספרות. רק ספרות, טען, יכולה להעביר את הזוועה באופן ממשי.
בריאיון לכתב העת הספרותי "פריז רוויו" אמר סמפרון: "כשעבדתי על החלקים הכואבים ביותר של הנרטיב האוטוביוגרפי שלי, אלה שדחיתי את העיסוק בהם במשך זמן כה רב, הכרחתי את עצמי להחמיר ככל יכולתי בנאמנותי לאמת ההיסטורית. לא רציתי לבצע רומנטיזציה לגבי שום פרט, או להסיח את תשומת לבו של הקורא באמצעות איזו תפנית דרמטית או השהיה מלאכותית לצורך הגברת המתח. החלטתי להשתמש בדמיון רק כשזה היה הכרחי לגמרי, כדי ליצור בבואה צלולה יותר של כלל הניסיונות שחוויתי במחנה הריכוז".
יצירתו של סמפרון היא רפלקסיבית (אמנות שעוסקת בעצמה). הדוברים ביצירתו מגלים כי אירועי מחנה הריכוז ממשיכים להתקיים בזיכרון, ובדרך זו הם מומחשים למעשה עבור הקוראים. יצירתו המאוחרת כוללת מחשבות על משמעותה של אירופה ושל היות אירופי. הוא מספר גם כיצד הפך בוכנוואלד למחנה מעצר סובייטי, ואחר כך - לאתר הנצחה סובייטי עד אחרי איחוד גרמניה.
מספריו

ספרו הראשון, "המסע הגדול", יצא לאור ב-1963. סמפרון מספר באופן בדיוני על הגירוש לבוכנוואלד ועל הכליאה שם. הקו הכרונולוגי של העלילה מרוסק. הוא מספר על המסע ברכבת ועל ההגעה למחנה. במשך המסע הארוך מגיחים הבלחי זיכרון מתקופת המחתרת הצרפתית ודילוגים קדימה לחיים במחנה ולאחר השחרור. הספר זכה בשני פרסים ספרותיים יוקרתיים.
סמפרון כתב שני כרכי זיכרונות: "האוטוביוגרפיה של פדריקו סנצ'ז" (כינויו במחתרת בצרפת) מ-1977 - קורותיו במפלגה הקומוניסטית הספרדית לפני ואחרי הגירוש ממנה. הספר זכה בפרס הספרותי היוקרתי ביותר בספרד – פרס פלנטה (Premio Planeta); ו"Federico Sánchez vous salue bien" – המספר על תקופת כהונתו כשר התרבות בממשלתו הסוציאליסטית של פליפה גונסאלס. רומן בספרדית "עשרים שנה ועוד יום" מתמקם ב-1956 ועוסק באירועים ההיסטוריים בספרד.
"!Quel beau dimanche", המספר על החיים במחנה הריכוז בוכנוואלד ולאחריו, יצא לאור ב-1980. הספר מתמקד ביום אחד במחנה, שעה אחר שעה, אבל כדרכו של סמפרון יש לאורך העלילה אירועים מהעבר ומהעתיד. היצירה מכילה ביקורת נגד סטליניזם ופשיזם.
"הכתיבה או החיים", יצא ב-1994, עוסק בזיכרון של אירועי העבר ובכתיבה עליהם. סמפרון חוזר לקטעים שונים בספריו הקודמים ומסביר את הכרעותיו הספרותיות. הכתיבה לטעמו היא מעין חזרה למוות, היא נתפסת כסירוב לחיים. הוא כותב: "כמין סרטן זורח טרף הסיפור שעקרתי מזיכרוני, פירור אחר פירור, משפט אחר משפט, את חיי [...] לא משום שלא הצלחתי לכתוב: אלא משום שלא הצלחתי לשרוד מן הכתיבה. רק התאבדות עשויה הייתה לחתום, לשים קץ מרצון לעבודת האבל שלא הסתיימה: שאינה ניתנת לסיום".
"המת הדרוש" יצא לאור בצרפתית ב-2001. בספר מפרט סמפרון את מסכת העינויים של אסיר שמזלו כביכול שיחק לו: הוא צעיר, לא יהודי, אסיר על רקע פוליטי, ובן למשפחה ספרדית מכובדת. אולם הרעב, התשישות, הכליאה והעינויים הקשים נצרבים בו ככווייה שלא תעלה ארוכה לעולם.
רשימת ספריו

1963 — Le Grand Voyage (בעברית: המסע הגדול, תרגם מצרפתית: רן עדי, הוצאת ספריית הפועלים, 1965)
1967 — L'évanouissement
1969 — La deuxième mort de Ramón Mercader
1977 — Autobiografía de Federico Sánchez
1980 — Quel beau dimanche!
1981 — L'algarabie
1983 — Montand la vie continue (הביוגרפיה של איב מונטאן)
1986 — La Montagne blanche
1987 — Netchaïev est de retour
1993 — Federico Sánchez vous salue bien
1994 — L'écriture ou la vie (בעברית: הכתיבה או החיים, תרגם מצרפתית: עידו בסוק, הספריה החדשה, ספרי סימן קריאה / הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1997)
1995 — Mal et modernité"
1995 — Se taire est impossible"
1998 — Adieu, vive clarté"
2001 — Le mort qu'il faut (בעברית: המת הדרוש, תרגמה מצרפתית: עדה פלדור, הוצאת כנרת זמורה ביתן, 2005)
2002 — Les Sandales"
2003 — Veinte años y un día (בעברית: עשרים שנה ועוד יום, תרגמה מספרדית: עינת טלמון. הוצאת עברית, 2010)
2003 — El pais semanal"
2005 — L'Homme européen"
2008 — Où va la gauche"
2010 — Une tombe au creux des nuages. Essais sur l'Europe d'hier et d'aujourd'hui"
הערות שוליים

↑  הסופר חורחה סמפרון הלך לעולמו, באתר ynet, 8 ביוני 2011
אריאל קריל ושני גורקביץ'‏, חורחה סמפרון הלך לעולמו, באתר וואלה, 8 ביוני 2011
↑  מיה סלע, הסופר הספרדי חורחה סמפרון מת בגיל 87, באתר הארץ, 9 ביוני 2011
1 2  ריאיון עם חורחה סמפרון, בפריז רוויו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267792105171  PLWABN: 9810654026105606  BIBSYS: 90173619  BNE: XX1144081  BnF: cb119243978 (data)  CANTIC: a10155715  CiNii: DA00719667  GND: 118613170  ICCU: CFIV028543  ISNI: 0000 0001 0931 4151  LCCN: n79094649  MusicBrainz: 70b2ef3a-47ed-4dc4-a760-05eb575389d3  NDL: 00456095  NKC: jn19990007448  NLA: 35939959  NLG: 66895  NLK: KAC201762011  NSK: 000115522  NTA: 069669163  RERO: 02-A003821388  SELIBR: 335629  SUDOC: 027131866  Trove: 1155680  VIAF: 108491435   WorldCat (עם VIAF): 108491435
חסידות לודמיר

חסידות לודמיר היא חסידות ווהלינית. אבי השושלת היה רבי שלמה מקרלין. לאחר פטירתו פנו רוב חסידיו אל תלמידיו, אך ילדיו החלו לכהן אף הם באדמו"רות. החצר נכחדה בשואה, אך יש כיום אדמו"ר מכהן, בארצות הברית.