stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בחינת ההסמכה של לשכת עורכי הדין

בחינת ההסמכה של לשכת עורכי הדין (נקראת גם "בחינת לשכת עורכי הדין" או "בחינת הלשכה") היא בחינה פנימית מטעם לשכת עורכי הדין בישראל שייעודה הוא לבחון את הידע של בוגרי לימודי משפטים לאחר ההתמחות שמבקשים להיות מוסמכים כעורכי דין, דבר שיאפשר להם לקבל רישיון לעסוק בעריכת דין בישראל.
הבחינה נערכת בשני מועדים מדי שנה, בדרך כלל בחודשים דצמבר ויוני. הבחינה נערכת בהתאם להוראות סעיפים 38–40 של חוק לשכת עורכי הדין, התשכ"א-1961, ובהתאם לתקנות לשכת עורכי הדין (סדרי בחינות בדיני מדינת ישראל, באתיקה מקצועית החלה על עורכי דין זרים ובבחינת ההסמכה לעריכת דין), התשכ"ג-1962.
אחוזי המעבר של הבחינה מצויים בירידה חדה בשנים האחרונות. במועד מאי 2013 עברו את הבחינה 77% מהניגשים, במועד אוקטובר 2015 שיעורי המעבר ירדו ל-59.7%, במועד אפריל 2017 השיעור כבר היה 44%, ואילו במועד דצמבר 2017 השיעור עמד על 34% (במועד יוני 2018 עברו את הבחינה 32% מהנבחנים). מנגד, לאחר שינוי ציון המעבר הדרוש ושינוי מבנה הבחינה, במועד דצמבר 2022 שיעור המעבר היה 62% וכשנה לאחר מכן, שיעור המעבר היה 55%.
בהתאם לתיקון מס' 38 לחוק לשכת עורכי הדין, הוצאה מידי לשכת עורכי הדין המעורבות בחיבור הבחינות. חיבור הבחינות הוטל על "ועדה בוחנת" שממונה על ידי שר המשפטים. ועדה כזו מונתה לראשונה ב-16 במאי 2017, על ידי שרת המשפטים איילת שקד (עד אותו מועד, מעולם לא מונתה ועדה בוחנת כחוק, דבר שמטיל ספק בחוקיות בחינות הלשכה שנערכו עד אז).
ב-16 בינואר 2019 הודיעה שרת המשפטים איילת שקד, כי בסיכום עם יו"ר ועדת הכנסת ח"כ מיקי זוהר, ח"כ אסנת מארק ונציגי לשכת עורכי הדין הוחלט להעמיד את ציון המעבר בבחינת ההסמכה של לשכת עורכי הדין על 60 במקום 65.
נבחן שנכשל בבחינה יכול לגשת לבחינה במועדים הבאים, ללא הגבלת מספר המועדים.
מבנה הבחינה

בעקבות רפורמה בחוק לשכת עורכי הדין, החליטה שרת המשפטים איילת שקד על שינוי מתכונת בחינת ההסמכה ללשכת עורכי הדין, החל ממועד נובמבר 2017. מטרת השינויים היא לטייב את הליך הבחינות ולוודא כי מתמחים הניגשים לבחינה אכן ישלטו בדין המהותי לצד הדין הפרוצדורלי. זאת, כדי להבטיח שלמקצוע עריכת הדין יוסמכו בעלי הכישורים המתאימים לשמש כעורכי דין.
עד למועד מאי 2017, הבחינה הורכבה משני חלקים, החלק הראשון הוא החלק העיוני, ולאחר שנבחן עבר בהצלחה את החלק העיוני, הוא נבחן בחלק השני שהורכב מבחינה בעל-פה. בתיקון לתקנות מיוני 2017 בוטלה הבחינה בעל-פה.
ממועד דצמבר 2017 הבחינה בנויה משלושה חלקים:
ניסוח משפטי - במסגרתו על הנבחנים לבחור אחת מבין שתי מטלות כתיבה ולנסח מסמך משפטי מהסוג הנדרש במטלה, כגון בקשה, עתירה או חוות דעת. משקלו של פרק זה 20% מהציון הסופי ומוקצות לו 45 דקות.
פרק רב-ברירה על הדין הדיוני - הפרק מונה 40 שאלות בפורמט של מבחן אמריקאי בנושאי הדין הדיוני, כגון מערכת בתי המשפט, סדר הדין האזרחי, סדר הדין הפלילי, דיני ראיות, הוצאה לפועל וחדלות פירעון. משקלו של פרק זה 40% מהציון ומוקצות לו כיום 100 דקות (עד למועד דצמבר 2018 הוקצו לפרק זה 90 דקות).
פרק רב-ברירה על הדין המהותי - הפרק השלישי והאחרון הוא מבחן אמריקאי גם כן, המונה 40 שאלות, אשר בוחן את הבקיאות בדין המהותי, כגון דיני עונשין, דיני תאגידים, דיני נזיקין, דיני חוזים ודיני קניין. בפרק זה מחולקת לנבחנים חקיקה, שמהווה את הבסיס להשבה על מירב השאלות. משקלו של פרק זה 40% מהציון ומוקצות לו כיום 160 דקות (עד למועד דצמבר 2018 הוקצו לפרק זה 135 דקות).
כדי לעבור את הבחינה על הנבחן לעבור את רף ה-60 נקודות (עד למועד יוני 2018 היה על הנבחן לעבור רף של 65 נקודות וגם לקבל ציון העולה על שליש מסך הנקודות המקסימלי, בכל אחד מחלקי הבחינה).
מבנה הבחינה העיונית בעבר (עד למאי 2017)

בעבר, בחינת ההסמכה הייתה מבחן רב-ברירתי ונחלקה לחמישה פרקים כאשר בכל פרק יש כ-20 שאלות ובסך הכל בבחינה יש כ-100 שאלות שכל אחת מהן שווה נקודה אחת.
פרקי הבחינה הם:
סדר דין אזרחי
בתי המשפט, סדרי דין, דיני משפחה, דיני עבודה, חוקי יסוד ועדכוני חקיקה ופסיקה
הוצאה לפועל, דיני ראיות ופשיטת רגל
דיני תאגידים, סדר דין פלילי ודיני מעצרים
דיני מקרקעין, אתיקה משפטית ומיסוי מקרקעין
ניסוח חוזים ומסמכים משפטיים (חלק זה בוצע קודם המבחן האמריקני ולא ניתן עליו ציון. יחד עם זאת בבחינה בעל פה היה סיכוי שהנבחן נשאל על המטלה)
החלק השישי נוסף לבחינה החל ממועד מאי 2015. משך הזמן המוקצב לבחינה עמד על כשלוש שעות וחצי, וכדי לקבל ציון עובר, על הנבחן לענות נכונה על לפחות 65 שאלות, או לענות נכונה על 12 שאלות לפחות בכל פרק.
הבחינה בעל-פה (בוטלה)

הבחינה בעל-פה הייתה נערכת בדרך כלל כשבועיים עד שלושה שבועות לאחר הבחינה העיונית, במתכונת עד מועד דצמבר 2017. הבחינות בעל-פה נערכו במשך כשבוע בפני בוחנים שונים ומועדי הבחינה בעל-פה היו מתפזרים בין ימות השבוע. הוועדה הבוחנת לבחינה בעל-פה מורכבת משופט ושני עורכי דין - האחד מהמגזר הציבורי והאחר מהמגזר הפרטי. בדרך כלל הבחינה בעל-פה הייתה בנושא שהנבחן התמחה בו בהתמחות, אולם הנבחן נשאל לעיתים גם על ידע משפטי שלא מתחום התמחותו. משך הבחינה היה נע בין 5 דקות ל-30 דקות.
הבחינה בעל-פה בוטלה בחודש יוני 2017.
נתוני מעבר

בשנת 2000 החלה לשכת עורכי הדין בתיעוד ממוחשב של מעבר הנבחנים. בבחינות שנערכו בנובמבר 2011 נכשלו כ-44% מהנבחנים. בבחינות שנערכו בנובמבר 2015 נכשלו כ-40% מהנבחנים ובבחינות שנערכו במאי 2016 נכשלו 46% מהנבחנים. שלושת המועדים הנ"ל מחזיקים בכמות הנכשלים הגדולה ביותר של בחינות ההסמכה של לשכת עורכי הדין, כאשר בחינת נובמבר 2016 מחזיקה בשיא במספר הנכשלים בכל היסטורית הבחינות של לשכת עורכי הדין, שבה נכשלו יותר מ-70%. אחרי קבלת עתירות, עלה אחוז העוברים בבחינת נובמבר 2016 מ-30% ל-37%.
להלן נתוני מעבר בחינת ההסמכה של לשכת עורכי הדין:
| שנה | מועד | מספר נבחנים | אחוז מעבר |
| --- | --- | --- | --- |
| 2009 | מאי | 2,713 | 77% |
| 2009 | נובמבר | 1,772 | 62% |
| 2010 | מאי | 2,681 | 85% |
| 2010 | נובמבר | 1,618 | 72% |
| 2011 | מאי | 2,595 | 68% |
| 2011 | נובמבר | 1,995 | 56% |
| 2012 | מאי | 2,928 | 74% |
| 2012 | נובמבר | 1,904 | 66% |
| 2013 | מאי | 2,839 | 78% |
| 2013 | נובמבר | 1,972 | 69% |
| 2014 | מאי | 2,720 | 73% |
| 2014 | נובמבר | 2,073 | 63% |
| 2015 | מאי | 2,700 | 82% |
| 2015 | נובמבר | 1,943 | 60% |
| 2016 | מאי | 2,819 | 54% |
| 2016 | נובמבר | 2,481 | 37% |
| 2017 | מאי | 3,436 | 44% |
| 2017 | דצמבר | 2,553 | 34% |
| 2018 | יוני | 2,930 | 32% |
| 2018 | דצמבר | 2,700 | 36% |
| 2019 | אפריל | 1,118 | 57% |
| 2019 | יוני | 2,582 | 60.8% |
| 2019 | דצמבר | 2,492 | 48% |
| 2020 | אוגוסט | 2,835 | 55% |
| 2020 | דצמבר | 2,381 | 53% |
| 2021 | יוני | 2,526 | 51% |
| 2021 | דצמבר | 2,174 | 40% |
| 2022 | יוני | 1,506 | 43% |
| 2022 | דצמבר | 2,188 | 62% |
| 2023 | יוני | 1,957 | 49.5% |
| 2024 | פברואר | 1,754 | 54% |
| 2024 | אפריל | 770 | 16% |
| 2024 | יוני | 2,156 | 50% |
| 2024 | דצמבר | 2,270 | 32% |
טענות בדבר מאפייני הבחינה

שיעור הנכשלים הגבוה בבחינות הלשכה הוביל פעמים רבות להגשת עתירות לבית המשפט, שכללו השגות על סדרי הבחינה ודרישה לפסול שאלות שלטענת העותרים היו לא תקינות. בדיון אחת מעתירות אלה בשנת 2018 העיר שופט בית המשפט העליון, יצחק עמית: "בריטואל החוזר על עצמו מדי כחצי שנה, נדרש בית משפט זה לערעורים שעניינם ביקורת שיפוטית על בחינות לשכת עורכי הדין."
הביקורת העיקרית על בחינה זו היא שהבחינה מתמקדת בנושאים שוליים ולמעברה נדרש בעיקר שינון החומר בעל-פה, וכן שהשאלות מנוסחות בצורה בלתי-מובנת. במהלך השנים עלו קריאות רבות מגורמים שונים לשינוי מתכונת הבחינה, אך עד ל־2016 לא שונה מבנה הבחינה. ביקורת אחרת מפי הנבחנים היא שהבחינה משמשת בפועל כאמצעי סינון למניעת הצפת השוק בעורכי דין חדשים, דבר המוביל לעלייה ברמת הקושי שבה משיקולים שאינם עניינים.
עו"ד יעקב נאמן ציין בשנת 2005: "ראיתי את הבחינות של לשכת עורכי הדין כיום. אני בטוח שלא הייתי עובר אותן, ואני לא בטוח ששופטי בית המשפט העליון היו עוברים אותן."
שופט בית המשפט העליון, יצחק עמית, ציין בעניין חלק מהטענות שהועלו בפניו: "אסיר כבר כעת מעל השולחן את שלל הטענות והרמזים להטיות ולאג'נדה מכוונת, הטעיות, תיקונים הגובלים בזיוף, קנוניות ותרמיות למיניהם, אי שקיפות לגבי זהות הבוחנים, חשיפה מכוונת של שמות הנבחנים ועוד. כפי שהודגש בפתח הדברים, ועדת הבחינות היא גוף עצמאי ובלתי תלוי, ויש להצר על עצם העלאת הטענות." עם זאת, הוא מתח ביקורת על מאפייני הבחינה, ובין השאר כתב: "הנבחן נדרש אפוא לענות על שאלות קשות, לעיתים איזוטריות, כמעט בכל תחומי המשפט. ספק אם עורכי הדין הטובים המנוסים והבקיאים ביותר במדינה, אלה שכוחם רב להם בכל תחומי המשפט, הן אזרחי הן פלילי, היו עוברים את הבחינה מבלי להתכונן לקראתה. אם כך, מדוע יש לצפות מנבחן, שזה עתה סיים את תקופת ההתמחות שלו, שיעמוד ברף מקצועי גבוה יותר מעורכי הדין הטובים ביותר במדינה?" עוד העיר כי "דומה כי יש מקום לחשיבה של ממש אם אין מקום לתוספת זמן כדי לפתור את הבחינה. לדוגמה, אם וככל שיתברר כי תוספת של חצי דקה-דקה לכל שאלה בפרק הדיוני, מעלה באופן מהותי את אחוז העוברים את הבחינה מבלי להוריד את רף הידע המקצועי הנדרש, ייתכן שיש מקום לחשיבה מחודשת על פרק הזמן הקצוב שיש לנבחן לענות על כל שאלה, ועל הקשר בין רף הידע המקצועי הנדרש לבין הזמן הקצר שיש לנבחן לענות על כל שאלה."
ישנן כמה חברות שמציעות קורסי הכנה לבחינת ההסמכה, בדומה לקורסים המוצעים בהכנה לפסיכומטרי.
ראו גם

לשכת עורכי הדין בישראל
הערות שוליים

↑  חוק לשכת עורכי הדין
↑  תקנות לשכת עורכי הדין (סדרי בחינות בדיני מדינת ישראל, באתיקה מקצועית החלה על עורכי דין זרים ובבחינת ההסמכה לעריכת דין), התשכ"ג-1962, באתר "נבו"
↑  בתקופה זו היה אפי נוה ראש לשכת עורכי הדין, והשופט יוסף אלרון היה יו"ר הוועדה הבוחנת
↑  חוק לשכת עורכי הדין (תיקון מס' 38), התשע"ו-2016, באתר הכנסת
↑  מינוי ועדה בוחנת לעניין בחינה בכתב לפי חוק לשכת עורכי הדין, י"פ 7524 מ-12 ביוני 2017
↑  מנחם שטאובר, ‏יש דיל: ציון המעבר בבחינות ההסמכה של לשכת עוה"ד יורד ל-60, באתר גלובס, 16 בינואר 2019
↑   יסמין גואטה, בשורה למתמחים: מתכונת בחינות ההסמכה תשונה החל מנובמבר 2017, באתר TheMarker‏, 7 בנובמבר 2016
↑  תקנות לשכת עורכי הדין (סדרי בחינות בדיני מדינת ישראל, באתיקה מקצועית החלה על עורכי דין זרים ובמקצועות מעשיים) (תיקון), התשע"ז-2017, ק"ת 7829 מ-26 ביוני 2017
↑  הודעת הוועדה הבוחנת בכתב לפי חוק לשכת עורכי הדין בעניין בחינת מועד חורף 2018- עדכון מיום 12.9.18, באתר לשכת עורכי הדין
↑  צבי זרחיה, שר המשפטים אוחנה אישר בחינה נוספת לעורכי דין שנכשלו ב-2017 וב-2018, באתר כלכליסט, 15 ביולי 2019
↑  גלעד מורג, 70 אחוזים נכשלו בבחינת לשכת עורכי הדין, באתר ynet, 1 בנובמבר 2016
↑   יסמין גואטה, בשורה טובה לנכשלים בבחינת לשכת עורכי הדין: חלק מההשגות התקבלו - כמה עברו?, באתר TheMarker‏, 27 בנובמבר 2016
↑  החל ממועד זה רף המעבר הורד מציון 65 לציון 60 וללא תנאים נוספים.
↑  מועד מיוחד עבור נבחנים שבאחד משלושת המועדים שקדמו למועד זה קיבלו ציון שבין 50-59. נתונים מאתר לשכת עורכי הדין.
↑  דוגמאות: בג"ץ 8013/98 צפורה נחמו נ' לשכת עורכי הדין בישראל, ניתן ב־6 בינואר 1999;
בג"ץ 6481/19 אבי פבלוביץ נ' שר המשפטים, ניתן ב־14 בנובמבר 2019
↑  דוגמאות: בג"ץ 10937/03 אבי לוין ואחרים נ' לשכת עורכי הדין בישראל, ניתן ב־26 בפברואר 2004;
עע"מ 1811/12 לשכת עורכי הדין בישראל נ' חן לב רן ואחרים, ניתן ב־2 במאי 2012;
עע"מ 6674/17 יונס אסד ואחרים נ' לשכת עורכי הדין בישראל, ניתן ב־3 בדצמבר 2017
1 2 3 4  עע"מ 3717/18 ד"ר עופר פרץ ואחרים נ' הוועדה הבוחנת של לשכת עורכי הדין בישראל, ניתן ב־10 ביוני 2018
↑  ענת רואה, בדיקת "כלכליסט": בניגוד לטענות המתמחים, רק 6% מבוגרי משפטים לא מצליחים להיות עורכי דין, באתר כלכליסט, 10 בנובמבר 2011
↑  המתמחים והסטודנטים למשפטים נאבקים נגד מבחני הלשכה, ‏2016
↑  שוקי שטאובר, עו"ד ועוד, 2005, הפרק "עו"ד ד"ר יעקב נאמן", עמוד 162
איגנוסטיות

איגנוסטיות (או איגתאיזם או איגנוסטיציזם) היא אחת מהגישות האגנוסטיות על אודות רעיון האלוהות, הגורסת שכל עמדה תאוסופית אחרת (בזה גם אתאיזם), מניחה יתר על המידה על מושג האלוהות ועל מושגים דומים לו, באופן המתיימר לתפוס בהכרה האנושית מונח מופשט שכלל אינו תפיס בה באופן מוחלט או מספק. לפיכך השאלה האם האל קיים חסרת משמעות (פיזיקלית-קונקרטית, ונתפסת). נראה שהאיגנוסטיות מתעסקת בקיומו של אל אוניברסלי בלבד, והיא אפאתית כלפי הפוליתאיזם[דרוש מקור], כמו השקפות מודרניות אחרות, ביניהן התאיזם האברהמיסטי עצמו. גישה זו איננה שוללת אמונה באל, אלא רק את העיסוק בשאלת קיומו.
הגישה מכילה שתי עמדות, שהן יישום של העיקרון הראשי שבה – עיקרון הנון-קוגניטיביות תאולוגית (אי-מודעות או אי הכרה כלפי מהות האלוהות). הפרט יבחר לעצמו איזו מן הגישות לאמץ לפי שיקול דעתו.
גישה לפיה הגדרה ברורה של המונח "אלוהים" חייבת להיות מוצגת בטרם כל דיון על קיומו. אם לפי הגדרה זו לא ניתן להוכיח או להפריך את קיומו, האיגנוסט ינקוט בגישה לפיה שאלת קיומו של האל המוגדר לפי הגדרה זו חסרת משמעות. במקרה זה המושג "אלוהים" אינו חסר משמעות אלא רק ההגדרה כפי שהוצגה בדיון.
גישה לפיה אין להיכנס לשאלה "מה ההגדרה למונח אלוהים?", מפני שעצם מושג האלוהות הוא חסר משמעות נתפסת, ולכן כלל אינו מתאים לדיון פילוסופי – וזאת מבלי להתייחס לשאלה אם הוא קיים או לא.
פילוסופים מסוימים רואים באיגנוסטיות כגרסה שונה של הגישה האתאיסטית, או האגנוסטיקנית, בעוד אחרים רואים בה גישה פילוסופיה בפני עצמה, הנוגדת פילוסופיות אלה, כפי שנראה להלן.
היסטוריה

המונח איגנוסטיות נטבע לראשונה ב-1960 על ידי הרב שרווין ויין, הנתפס על ידי רבים כאבי היהדות ההומניסטית. המונח איגתאיזם נטבע על ידי ההומניסט החילוני פאול קורץ, והוצג בספרו "הסקפטיות החדשה", בשנת 1992.
קרבה להשקפות תאוסופיות אחרות

מידת הקרבה של האיגנוסטיות להשקפות תאוסופיות נון-תאיסטיות שנויה במחלוקת. פאול קורץ ראה בה ביטוי לאתאיזם חלש ואגנוסטיות, אך יש מי שחלקו עליו.
הפילוסוף אלפרד ג'ולס אייר גרס שלא ניתן לדבר על "קיום אלוהים", או אפילו על ההסתברות לקיומו, משום שלדעתו הקונספט עצמו אינו מאומת או חסר משמעות. אם מקבלים את טענתו, הרי שהלגיטימיות, הן של התאיזם והאתאיזם, והן של האגנוסטיות, מתבטלת.
כמו אייר, גם הפילוסוף תיאודור גריינג', מבין את ההגדרות אתאיזם ואגנוסטיות כעמדות שמקבלות את ההצעה שאלוהים קיים כהצעה בעלת-משמעות נתפשת. אם מקבלים את הנחותיו של גריינג', הרי שהאיגנוסט לעולם לא יוכל להיחשב אתאיסט, אגנוסט או תאיסט.
המדען והפילוסוף סם האריס, אשר לא אחת הזדהה כאתאיסט, מחה על כך שמתייגים אותו כאתאיסט ולעיתים נעזר בטענות איגנוסטיות במחאה על רב-המשמעות, וחוסר העקביות, לשיטתו, בהגדרות השונות לאלוהים, כפי שהן מוצגות על ידי כל צד במחלוקת.
הריס מזהה את המונח "אתאיזם" כלא-נחוץ בערך כמו מונחים אחרים שהיו יכולים להתקיים כדי לתאר אדם כלא-גזען, או כלא-מאמין בזאוס.
עמדה איגנוסטית כתלויה בהצגה מסוימת של אלוהים

דריינג' מדגיש שכאשר הפרט שואל "האם אלוהים קיים", זה אמור להיעשות כלפי אלוהים ספציפי (ומוגדר מינימלית), הן מצידו, והן מצד המאזינים לו. אפשר לגזור מכך שהדיונים על אודות האלוהות הם עצמם בעייתיים משום חוסר העקביות של הצדדים הדנים, בנושא טעון זה. וזו לשונו של דריינג':
משום שלמילה "אלוהים" משמעויות רבות, זה אפשרי שהמשפט "אלוהים קיים" יבטא תפיסות שונות ומגוונות. המוטל עלינו הוא להתמקד בכל תפיסה בנפרד, שכן לאתאיסטים, לאגנוסטים, ולתאיסטים יש תפיסה הייחודית להם, יחסית לתפיסה של הצד האחר.
שימוש חלקי במוטיבים איגנוסטיים

למרות שהפילוסופיה האיגנוסטית נתפסת כעצמאית, אנשים שמגדירים עצמם כבעלי השקפה אחרת יכולים לאמץ טענות איגנוסטיות מסוימות או וריאציות שלהן.
ביקורת

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ראו גם

אפיסטמולוגיה
אתאיזם
אגנוסטיות
תאיזם
אתאיזם אגנוסטי
דאיזם
השיטה המדעית
ביקורת האתאיזם
אפתאיזם
לקריאה נוספת

Armstrong, Karen (1993). A History of God. New York: Alfred A. Knopf. ISBN 0-679-42600-0.
Ayer, A. J. (1952) [1936]. "Critique of Ethics and Theology". Language, Truth and Logic. New York: Dover Publications. ISBN 0-486-20010-8.
Conifer, Steven J. (ביוני 2002). "Theological Noncognitivism Examined". The Interlocutor. 4. אורכב מ-המקור ב-2004-01-23. נבדק ב-2007-05-24. {{cite journal}}:  (עזרה)
Cousens, Myrna Bonnie, ed., "God", Guide to Humanistic Judaism, Society for Humanistic Judaism
Drange, Theodore (1998). "Atheism, Agnosticism, Noncognitivism". Internet Infidels. נבדק ב-2007-03-26.
Hanisch, Helmut (2002-10-21). "Children's and Young People's Drawings of God". נבדק ב-2007-04-26.
Kurtz, Paul (1992). The New Skepticism: Inquiry and Reliable Knowledge. Buffalo: Prometheus Books. ISBN 0-87975-766-3.
Rauch, Jonathan (2003). "Let It Be". The Atlantic. Vol. 291, no. 4. נבדק ב-2007-05-24.
Spiegel, Irving (1965-06-20). "Jewish 'Ignostic' Stirs Convention; Dropping of 'God' in Service Deplored and Condoned". New York Times. p. 62.
הערות שוליים

↑  Ayer, Language, 115: "There can be no way of proving that the existence of a God … is even probable. … For if the existence of such a god were probable, then the proposition that he existed would be an empirical hypothesis. And in that case it would be possible to deduce from it, and other empirical hypotheses, certain experimental propositions which were not deducible from those other hypotheses alone. But in fact this is not possible."
↑  "The Argument From Non-Cognitivism". נבדק ב-2008-02-11.
↑  "isms of the week: Agnosticism and Ignosticism". נבדק ב-19 בדצמבר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Ayer, Language, 115: "There can be no way of proving that the existence of a God … is even probable. … For if the existence of such a god were probable, then the proposition that he existed would be an empirical hypothesis. And in that case it would be possible to deduce from it, and other empirical hypotheses, certain experimental propositions which were not deducible from those other hypotheses alone. But in fact this is not possible."
↑  יש הטוענים שאין שכלל לא אמור להיות כל קשר בין אישושים או הפרכות מדעיים, לבין רעיון האלוהות, שהוא מטאפיזי.
↑  Ayer, Language, 115–16
↑  http://www.youtube.com/watch?v=3KG5s_-Khvg
סנטה יוספטל

סֵנֶטָה יוספטל (5 בדצמבר 1912 – 26 ביולי 2007) הייתה ממנהיגי התנועה הקיבוצית וחברת הכנסת מטעם מפא"י והמערך.
ביוגרפיה

סנטה פונדוב גדלה בפירת שבגרמניה. בשנת 1933 סולקה מלימודיה האקדמיים, משפטים וכלכלה, והחלה לפעול במסגרת תנועת הנוער הציונית הבונים.
בשנת 1936 נישאה לגיורא יוספטל, חברהּ לתנועה. יחד עלו לארץ ישראל בשנת 1938 ועסקו בעבודה חקלאית ובקליטת עלייה. בשנת 1945 היו בין מייסדי קיבוץ גלעד.
סנטה התאלמנה מגיורא יוספטל ב-23 באוגוסט 1962, באמצע כהונתו כשר הבינוי והשיכון.
לאורך השנים החזיקה בתפקידים מרכזיים בקיבוץ ובתנועה הקיבוצית: גזברית קיבוץ גלעד (1945–1952), מנהלת מחלקת הקליטה והפיתוח בהסתדרות (1956–1960), מזכירת איחוד הקבוצות והקיבוצים (1962–1965, 1967–1970), יו"ר חברת המים מקורות (1972–1974), מנהלת האגף הכלכלי במרכז החקלאי (1974–1978).
כיהנה תקופות קצרות בכנסת השלישית והשמינית מטעם מפא"י ומפלגת העבודה.
לאחר שעזבה את העשייה הציבורית השתלבה יוספטל כעובדת ייצור במפעל הקיבוצי, תמה, המשותף לקיבוצה ולקיבוץ משמר העמק.
סנטה יוספטל הלכה לעולמה בגיל 94 ביום חמישי 26 ביולי 2007, י"א באב ה'תשס"ז, ונקברה לצד בעלה בבית העלמין בקיבוץ גלעד.
לקריאה נוספת

סנטה יוספטל, קיבוץ גלויות וקליטת עליה, תל אביב: ההסתדרות הכללית של העובדים העברים בא"י - הוועד הפועל: מרכז לתרבות ולחינוך - המחלקה להסברה, [תש"ך?].
אפיית מצות

אפיית המצות בתנור העשוי מאבן. ניסן תשע"ט
אפיית מצות בכפר חב"ד
אפיית המצות לחג הפסח היא תהליך אפייה של מצות, להליך הלכות רבות המפורטות בתלמוד ובספרי הפוסקים. הלכות אלו מתייחסות החל מקצירת החיטה, טחינתה, סוג המים בהם לשים את העיסה, ותהליך האפייה.
ככלל מקפידים בכל שלבי האפייה על כך שהבצק לא ינוח ללא עיסוק בו, וכך מרגע מגע המים עם הקמח ועד הכנסתו לתנור אפייה, תעבור העיסה משלב לשלב במהירות וללא שיהוי, כמו כן מקפידים לסיים את התהליך תוך 18 דקות (נקרא גם "י"ח רגעים") מתחילת הלישה.
צורת האפייה, הלישה, פתיחת המצה, וסגנון התנור, שונים ממקום למקום, וכך גם המוצר הסופי - המצה, בחלק מהעדות המצה רכה יחסית כעין לאפה, ואצל רוב העדות היא יבישה וקשה כעין קרקר.
כיום, אפיית המצות מתבצעת בדרך כלל במבנה המיועד לכך ומכונה "מאפיית מצות", בעבודת יד או במכונה, בהכנת המצות בעבודת יד יש כעשרה שלבים כאשר על כל שלב ממונה בעל תפקיד אחר, בעלי התפקידים בחבורה יכולים להתחלף ביניהם אך יש גם בעלי מקצוע קבועים שמתמחים בשלב ספציפי של ההכנה ועובדים בשכר.
ישנם קהילות שמקפידות לאכול בפסח רק מצות עבודת יד, ללא שימוש במכונות ייעודיות המקלות במידה ניכרת את העבודה, וזאת מטעמים הלכתיים ואידאולוגיים. כמו כן בעיקר בקרב קהילות האשכנזים התפתחה שיטה ולפיה מכינים את המצות בקבוצה שיתופית הנקראת "חֲבוּרָה".
מצה שמורה שנאפתה בעבודת יד
רכיבי המצה והכנתם > שמירת הקמח

הקמח ממנו אופים את המצה לצורך מצות הפסח, צריך להיות שמור ממגע עם מים, שנאמר (שמות, י"ב, י"ז): ”ושמרתם את המצות”, ופירשו חז"ל שהמצווה היא לשמור את המצות שלא יבואו לידי חימוץ, או אף כוונה מיוחדת "לשם המצווה".
הראשונים נחלקו בשאלה: מאיזה שלב יש לשמור את הקמח ממגע עם מים? יש אומרים שהחיטים צריכות להיות שמורות משעת קצירתן, יש המסתפקים בשמירה משעת הטחינה, ויש הסוברים שדי בשימור משעת לישת הבצק. להלכה נפסק שטוב להחמיר שיהיה שימור משעת הקצירה, אך די גם בשימור משעת הטחינה, ובשעת הדחק ניתן אף לסמוך על הדעה השלישית ולקנות קמח מן השוק, ולשומרו משעת הלישה. הפוסקים כתבו, שאף על פי שמן הדין מצוות השימור היא רק במצות בהן מקיימים את מצוות אכילת מצה, "ישראל קדושים הם", והם נוהגים שבכל המצות יהיה שימור משעת הטחינה, או לפחות משעת הלישה. יש המהדרים אף לאכול כל הפסח מצות שמורות משעת הקצירה. מצות אלה נקראות "מצה שמורה".
לפי הגמרא מותר ללתות (כלומר להשרות במים) את החיטים בהן משתמשים לאפיית המצות, משום שהחיטים קשות ואין המים חודרים לתוכן, ואין הן מחמיצות, אולם אסור ללתות שעורים, שהן רכות יותר, ויש בהן חשש חימוץ. אולם כבר בגמרא הובאה דעתו של רבה, ש"בעל נפש" (לפי רש"י – חסיד) לא ילתות אפילו חיטים, ובתקופה מאוחרת יותר קבעו גאוני בבל, שאסור ללתות, משום ש"אין אנו בקיאים ללתות" בצורה שתמנע את החמצת החיטים.
רכיבי המצה והכנתם > מים שלנו

לצורך אפיית המצות על פי ההלכה יש להשתמש במים שלנו, ("לנו" משורש לי"ן, לינה) היינו מים ששהו בכלי במשך הלילה ואשר נשאבו ממקורם קודם לכן. מקור ההלכה בברייתא המצוטטת במסכת פסחים ”אמר רב יהודה: "אשה לא תלוש אלא במים שלנו"” (תלמוד בבלי, מסכת פסחים, דף מ"ב, עמוד א'). הלכות מים שלנו מופיעים בספרי ההלכה ארבעה טורים ושולחן ערוך, חלק אורח חיים סימן תנ"ה.
התלמוד הבבלי לא מנמק הלכה זו, אולם היא מובאת במקבץ הלכות הנוגעות להקפדה על אי חימום המים המשמשים ללישת המצה, משום שמים חמים נחשבים בהלכה כממהרים להחמיץ את העיסה.
רש"י, בן המאה ה-11, בפירושו לתלמוד, מציע הסבר להלכה זו הקשורה אכן לחמימות המים. בהתאם לידע המדעי שבתקופתו, מנמק רש"י כי בלילות החורף והאביב המעיינות חמים, על פי הנאמר בתלמוד בבלי ”בימות הגשמים חמה מהלכת בשיפולו של רקיע לפיכך כל העולם צונן ומעיינות חמין” (מסכת פסחים, דף צ"ד, עמוד ב'), משום כך יש לשאוב את המים מהמעיין ולהלינם במשך הלילה כדי שיצטננו.
רכיבי המצה והכנתם > מצת יד ומצת מכונה

קיימים שני סוגי מצות: מצה הנעשית ביד (לרוב עגולה), ומצה המיוצרת על ידי מכונה (לרוב מרובעת).
סביב השאלה של היתר מצות מכונה התחולל פולמוס עז במאות השנים האחרונות, מאז הכניסה המהפכה התעשייתית, בשנות ה-20 של המאה ה-19, את המכונות גם לתחום אפיית המצות. בתחילה היו המכונות חצי-ידניות, רק לצורך הלישה ועריכת המצות לאפייה, ולאחר מכן הוכנסו יותר ויותר שכלולים בהליך האפייה הממוכן. טענת המתנגדים למצות המכונה הייתה שיש צורך שיהיה מי שיכוון בעת עשיית המצה "לשם מצווה", דבר שלשיטתם אינו אפשרי במכונה. זאת, לאור הפירוש ש"מצה שמורה" צריכה להיות שמורה לשם המצווה דווקא. מתנגדיהם טענו כי ניתן לסמוך על הכוונה שיש בהפעלת המכונה לצורך המצווה, או גם שאין צורך בכוונה כלל. כן נטען כנגד מצת עבודת יד שבגלל חוסר הקפדה על הזמנים יש חשש שהמצות יחמיצו. לשיטתם, עדיף לאכול מצות מכונה, מצד הידור המצווה, כיוון שבהן מתאפשרת הקפדה טובה יותר מבחינת הזמנים כדי שלא יחמיצו. המצדדים במצת יד דוחים את הטיעון בדבר ההקפדה הטובה יותר על הזמנים במצת מכונה, שהרי בזמנים קדומים השתמשו רק במצות יד, ולא היה חשש בכך. יש אף המשתמשים בהקשר זה בטיעון הלכתי קלאסי המכונה בשפת ההלכה מוציא לעז על הראשונים. על פיהם, מי שיאסור מצות יד, יוציא לעז על הדורות הקודמים שלא היה באפשרותם לאכול מצת מכונה כאילו אכלו חמץ או אפילו ספק-חמץ.
בדורות האחרונים פשט היתר מצות המכונה בעם ישראל, ורק מעטים מקפידים לאכול רק מצות-יד כל הפסח. לעומת זאת, רבים יותר מקפידים לאכול מצות אלה בליל הסדר, לצורך קיום מצוות אכילת המצה, לאור הפירוש שיש צורך בכוונה "לשמה" במצה זו. עם זאת, מדי פעם נדפסים מאמרים ובהם ערעורים שונים על תהליך אפיית המצות המודרני, ש"לא אותו התירו הרבנים המתירים", עד כדי טענה שבמצות הללו יש חשש לחמץ גמור. עם זאת, רוב הפוסקים אינם מסכימים עם טענות אלו, ורק מעטים מחמירים בנושא זה.
רכיבי המצה והכנתם > מצות רכות לעומת מצות קשות

נראה שבעבר מצותיהן של כל העדות נראו כמו המצות של התימנים הדומות לצ'פאטי או לפיתות עיראקיות רכות – יותר מאשר המצות המודרניות, שהן קשות ביותר. המצות הקשות נוצרו לא מתוך חומרה שלא לאכול מצות רכות או עבות אלא בשל ההקפדה לא להכין מצה בתוך פסח עצמו, מחשש שמא הבצק יחמיץ במהלך החג, וכן עקב ההתפתחות התעשייתית והמעבר מאפייה ביתית למסחרית, דבר שהצריך את שימורן של המצות לזמן רב עקב האפיה המוקדמת, מה שלא התאפשר במצות הרכות שהתעפשו במהירות. בשל חומרה זו הכינו את כל המצות לפני פסח (אף על פי שגם כאן ישנה בעיה של חימוץ הבצק, הבעיה חמורה פחות מבצק שהחמיץ בפסח עצמו). באותם ימים לא היה ניתן לשמר מצות רכות, ולכן אפו את המצות דקות ויבשות וכך הן נשמרו לאורך כל החג.
באתיופיה הכינו "קיטא" הדומה ללחם המקומי, האנג'רה שמרכיביו אינם חמץ. מצה זו רכה.
כיום, עם התפתחות הטכנולוגיה, ניתן להכין מצות רכות ולשמר אותן במקפיא, כמו שמקפיאים פיתות. מצות אלו נאכלות בדרך כלל על ידי עדות המזרח. עם זאת, רבנים, בעיקר מקהילות האשכנזים, אוסרים מצות אלו ואכן, המצות הנפוצות כיום הן המצות הקשות.
גלריית תמונות

עירוב מים שלנו וקמח על פי מידות קבועות מראש
לישה ראשונה של הבצק
חיתוך הבצק לאחר עיבודו
קריצת עיגולים (נעשה במצות רכות בלבד)
רידוד הבצק על ידי אנשי חבורה
חירור המצה
הכנסה לתנור
הנחת המצות בתנור
התנור
המצות יוצאות מהתנור
הפרשת חלה לאחר הוצאתה מהתנור
אריזה בחבילות
שעון עצר הסופר לאחור 18 דקות, וכן שלט המורה על "לשם מצווה", במפעל מצות יד בכפר חב"ד
חיים אורי פריינד בעת הכנת התנור עבור אפיית מצות