stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בוריסלב
יהודי בוריסלב > מבני הקהילה היהודית

פרופ' שבח וייס, לשעבר יו"ר הכנסת.
ד"ר אהרון וייס, היסטוריון וחוקר שואה, אחיו הבכור של פרופ' שבח וייס.
מיכאל ברקוביץ', מחנך וסופר ציוני.
יונס ברננקי, סבו מצד אביו של בן ברננקי, יו"ר הבנק הפדרלי בארצות הברית.
פרופ' מריאן גורצקי, מדען, יזם, ממציא, מאבות הביוטכנולוגיה בישראל
לאון הרטמייר, אביה של הסופרת שלומית הרטמייר.
נפתלי פירר אביו של הרב אלימלך פירר
בית הדין של האינקוויזיציה (גויה)

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  פרנסיסקו דה גויה
 תאריך יצירה:  בין השנים 1812–1819
 טכניקה וחומרים:  שמן על עץ
 ממדים בס"מ
 רוחב:  73 ס״מ 
 גובה:  46 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 מיקום:  האקדמיה לאמנויות יפות של סן פרננדו מדריד שבספרד
 
בית הדין של האינקוויזיציה  (בספרדית: Auto de fe de la Inquisición) הוא ציור שמן מעשה ידי הצייר פרנסיסקו דה גויה שצויר בין השנים 1812–1819 ומתאר בית דין של האינקוויזיציה הספרדית. היצירה מוצגת באקדמיה לאמנויות יפות של סן פרננדו (אנ') במדריד.
היסטוריה ורקע

האינקוויזיציה הספרדית הוקמה בשנת 1478 כדי לשמור על האורתודוקסיה הקתולית. האוטו דה פה (טקס הענשה פומבי של כופרים ומומרים) הראשון התרחש בסביליה בשנת 1481, אז שישה אנוסים הועלו על המוקד. אף על פי שהאינקוויזיציה הייתה בדעיכה, היא הסתיימה רשמית רק ב-1834. במהלך חייו, גויה היה מודע למדי להיסטוריה ולהשפעה החזקה שהייתה לכנסייה על החברה הספרדית והוא שרטט, צייר והדפיס סצנות רבות המתארות את הברבריות והאכזריות של האינקוויזיציה הספרדית ואת התקופה הסוערת והלוחמנית בה חי.
גויה נקרא פעמיים למשפט על ידי האינקוויזיציה. הפעם הראשונה הייתה ביחס לסדרת ההדפסים "לוס קפריצ'וס (אנ')", שפורסמה בשנת 1799. הפעם השנייה הייתה בשנת 1815, לאחר שרשויות הכנסייה גילו את ציוריו המאחה העירומה והמאחה הלבושה בין רכושו המוחרם של מנואל גודוי. בשני המקרים הוא חמק מעונש רציני.
היצירה הייתה חלק מאוספו של מנואל גרסיה דה לה פראדה (ספ'), ומוצגת באקדמיה לאמנויות יפות של סן פרננדו במדריד.
תיאור היצירה

ציור זה שייך לסדרת ציורים הכוללת את "לוחם השוורים (אנ')" ו"בית המשוגעים (אנ')", ומשקפת נהלים אשר ליברלים כגון גויה התנגדו להם ורצו בנטישתם, אבל הרפורמות שלהם נתקלו בהתנגדות מצד פרננדו השביעי, מלך ספרד.
בציור מתואר אוטו דה פה מטעם בית הדין של האינקוויזיציה הספרדית, הנמצא בתוך כנסייה הבנויה בסגנון גותי. ארבעת הנאשמים עוטים על ראשם קפירוטה (אנ') (כובע מוארך דמוי חרוט) ולובשים סאנבניטוס (אנ') (גלימות ענישה) המתארות את עבירותיהם. מספר גדול של אורחים ממלא את פנים הכנסייה כשהם עדים לדרמה. כל דמות בקדמת הבמה מוארת באור ייחודי ומאופיין היטב, ואילו הרקע מאוכלס על ידי המון אנונימי של אנשים אשר ראשיהם נעלמים באפלולית מעמקי האולם.
אנשי הדת האינקוויזיטורים מכונסים סביב הנאשמים. איש דת מעל במה מורמת קורא את גזר הדין, ובאותה במה בצד שמאל אנו יכולים להבחין בנשים מצועפות. הסצנה נשלטת על ידי השופט המזוהה על פי לבושו. הוא יושב בנוחיות בצד שמאל, מבטו מופנה לאחד מארבעת הנידונים. מאחוריהם יושבים דמויות דתיות ממסדרים קתולים שונים, דומיניקנים, פרנציסקנים, קרטוזיאנים וכדומה.
ראו גם

המאחה העירומה
המאחה הלבושה
הערות שוליים

↑  
"Goya en el Museo de la Academia". האקדמיה לאמנויות יפות של סן פרננדו. (בספרדית)
1 2  
"Tribunal de la Inquisición". Fundation Goya en Argon. (באנגלית)
בית המשפט העליון של קוריאה הדרומית

| --- | --- |

אין תמונה חופשית
 מאפיינים
 שטח שיפוט:  דרום קוריאה
 מדינה:  קוריאה הדרומית 
 ערכאה מתחת:  בתי משפט הרגילים של קוריאה
 היסטוריה
 תקופת הפעילות:  1948–הווה (כ־76 שנים)
 שופטים
 נשיא:  צ'ו הי-די
 מספר שופטים:  14
 גאוגרפיה
 כתובת:  סיאול
 קואורדינטות:  37°29′32″N 127°00′19″E﻿ / ﻿37.492238888889°N 127.00524722222°E﻿ / 37.492238888889; 127.00524722222
 https://eng.scourt.go.kr/
  (למפת סיאול מוגדלת) בית המשפט העליון של קוריאה הדרומית(למפת סיאול רגילה) בית המשפט העליון של קוריאה הדרומית
 
בית המשפט העליון של קוריאה הדרומית (בקוריאנית: 대법원) הוא אחד משני הערכאות העליונות במערכת המשפט של דרום קוריאה יחד עם בית המשפט לחוקה. בית המשפט מתכנס בבניין בית המשפט בסיאול.
בית המשפט נוסד בפרק 5 של חוקת קוריאה הדרומית. לבית המשפט יש סמכות שיפוט אולטימטיבית ומקיפה בכל התיקים למעט המקרים הנופלים בסמכות השיפוט של בית המשפט החוקתי.
בית המשפט העליון מורכב מנשיא בית המשפט העליון ו-13 שופטים, המשמשים כבית הדין הסופי והערכאה הגבוהה ביותר בתיקים אזרחיים, פליליים, משפחתיים, מנהליים וצבאיים. דעותיו של בית המשפט מוכרות כתקדימים המוסמכים ביותר המספקים סטנדרטים לפרשנות חוקים המופעלים מתוך עקרון התקדים המחייב, תוך תרומה לפיתוח תיאוריות ופרקטיקות משפטיות.
לבית המשפט העליון מעמד שווה ערך לבית המשפט לחוקה. בית המשפט העליון עומד בראש "מערכת בתי המשפט הרגילים" כאשר המערכת השנייה היא בית המשפט לחוקה.
בתוך מערכת "בתי המשפט הרגילים" שבין המשפט העליון עומד בראשם ישנן שלוש ערכאות שיפוטיות בקוריאה - בתי המשפט המחוזיים, לרבות בית המשפט לענייני משפחה ובית המשפט המנהלי, בתי המשפט בסמכות השיפוט המקורית; בתי המשפט הגבוהים, ערכאות הביניים לערעורים; ובית המשפט העליון.
הערות שוליים

1 2  Supreme Court > About > Introduction, eng.scourt.go.kr
↑  Supreme Court > About > Introduction, eng.scourt.go.kr
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007454267805171  BnF: cb121555603 (data)  ISNI: 0000 0001 2157 0633  LCCN: n79142853  NLA: 35523328  NLK: KAB201914306  RERO: 02-A003137439  SUDOC: 189612134  VIAF: 130177749   WorldCat (עם VIAF): 130177749
בית הכנסת של ריימס

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת 
 מיקום:  ריימס 
 מדינה:  צרפת 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1879
 תאריך פתיחה רשמי:  1879 
 אדריכל:  ארנס ברונט
 קואורדינטות:  49°14′58″N 4°01′46″E﻿ / ﻿49.249351°N 4.0295578°E﻿ / 49.249351; 4.0295578
  (למפת צרפת מוגדלת) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי בית הכנסת של ריימס(למפת צרפת רגילה) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי בית הכנסת של ריימס
 
בית הכנסת של ריימס ממוקם ברחוב קלוביס 49 (rue Clovis) בעיר ריימס במחוז מארן (אנ') שבחבל שמפאן ארדן הצרפתית. בית הכנסת מסווג כמבנה היסטורי מאז 1989.
קהילה יהודית

יהודים הגיעו לריימס ככל הנראה במהלך המאה האחת עשרה. הם הקימו בה קהילה יהודית ובנו בית כנסת ומוסדות נוספים ברחוב Vicus Judaeorum (ששינה את שמו אחר כך ל- rue de Gieu (רחוב היהודים) ולבסוף ל-rue des Elus). הקהילה מוזכרת לראשונה בשנת 1077. עקב גירוש היהודים מצרפת ב-1306 ננטשה העיר מיהודיה. לאחר המהפכה הצרפתית החלו יהודים לשוב ולהתגורר בריימס, אך התבססות הקהילה והתרחבותה היו רק בשליש האחרון של המאה התשע עשרה, עקב בואם של פליטים יהודיים מאלזס ולורן (שהפכו לטריטוריה גרמנית עקב מלחמת צרפת–פרוסיה). בשנת 1875 מנתה הקהילה כ-650 חברים, התמנה הרב הראשון של העיר, והוחל בבניית בית הכנסת הגדול של הקהילה.
בית הכנסת

בית הכנסת נבנה בשנת 1879 ותוכנן בידי ארנס ברונט (Ernest Brunette), בנו של האדריכל המפורסם של ריימס נרקיס ברונט. הוא נבנה בסגנון נאו-ביזנטי, ומשולבים בו קשתות ואלנטים עיצוביים מיוחדים. מעל דלת בית הכנסת מתנוססת הכתובת: "אין זה כי אם בית אלוהים וזה שער השמיים", כמו זו של בית הכנסת דה לה ויקטואר בפריז.
במהלך מלחמת העולם השנייה נהרס בית הכנסת, והריסותיו נותרו בשממונן זמן רב אחר המלחמה. רק לאחר שהגיע לריימס זרם של פליטים יהודיים מאלג'יריה, החלה העירייה בשיקום ושיפוץ בית הכנסת. כיום הוא עדיין פעיל, ומשמש בעיקר את הקהילה הקטנה, שמקורה בצפון אפריקה. מול בית הכנסת הוקמה אנדרטה לזכרם של 253 יהודים שגורשו מריימס והאזור, ונרצחו על ידי הנאצים בשואה.
בבית הכנסת פועל מקווה מאז שנת 1991. אין בית עלמין יהודי נפרד בעיר, אלא חלקה נפרדת בבית הקברות ברחוב 241 avenue Jean-Jaurès.
לקריאה נוספת

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
Dominique Jarrassée: L'âge d'or of the synagogues. Éditions Herscher, Paris 1991, ISBN 2-7335-0149-6(בצרפתית)
בית רימה

בית רימה (גם: בית רמה) היה יישוב יהודי בארץ ישראל בתקופת בית שני, ממנו הועלו לבית המקדש מנחות של יין.
היישוב נזכר במשנה: ”ומניין היו מביאין את היין, קרוחיין וחטוליין אלפא ליין, שנייה להן בית רימה ובית לבן בהר וכפר סגנה בבקעה”.
כמו כן, נזכר היישוב בחיבור אבות דרבי נתן: ”מעשה באדם אחד מבית רמה שהיה נוהג בעצמו מדת חסידות. שלח אליו רבן יוחנן בן זכאי תלמיד אחד לבודקו, הלך ומצאו שנטל שמן ונתנו על גבי כירים ונטלו מעל הכירים ונתנו לתוך של גריסין. אמר לו מה אתה עושה, אמר לו כהן גדול אני ותרומה בטהרה אני אוכל”.
היישוב הקדום מזוהה כיום עם הכפר הערבי בית רימא שבהר אפרים, כ-3 ק"מ מזרחית לבית אריה. חיזוק לזיהוי זה, פרט לשימור השם, הוא קרבתו של כפר זה לכפר א-לובן, המשמר לפי הסברה את שמה של בית לבן הקדומה.
הערות שוליים

↑  משנה, מסכת מנחות, פרק ח', משנה ו'.
↑  אבות דרבי נתן, נו"א, סוף פי"ב.
↑  בית רימה באתר "דעת".
↑  י' אליצור, שמות מקומות קדומים בארץ ישראל השתמרותם וגלגוליהם, הוצאת יד יצחק בן-צבי והאקדמיה ללשון העברית, עמ' 357.
ערך זה הוא קצרמרבנושא תולדות עם ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בית הדפוס (פתח תקווה)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אתר מורשת 
 מיקום:  פתח תקווה 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – העשור של 1870
 תאריך פתיחה רשמי:  שנות ה־70 של המאה ה־19 
 קואורדינטות:  32°05′15″N 34°52′59″E﻿ / ﻿32.0875°N 34.883194444444°E﻿ / 32.0875; 34.883194444444
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) בית הדפוס(למפת גוש דן רגילה) בית הדפוס(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית הדפוס(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית הדפוס  he בית הדפוסhe בית הדפוסמפת  __ פתח תקווה (in English: Petah Tikva)  __ גבעת שמואל (in English: Giv'at Shmuel) [‌גוש דן וסביבותיו‌]מצפון: __ רמת השרון (in English: Ramat HaSharon), __ הוד השרון (in English: Hod HaSharon) מצפון, ממזרח ומדרום: __ מועצה אזורית דרום השרון (in English: Drom HaSharon Regional Council) מדרום: __ מועצה אזורית חבל מודיעין (in English: Hevel Modi'in Regional Council), __ גני תקווה (in English: Ganei Tikva), __ קריית אונו (in English: Kiryat Ono) מדרום-מערב: __ רמת גן (in English: Ramat Gan) ממערב: __ בני ברק (in English: Bnei Brak), __ תל אביב (in English: Tel Aviv) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
בית הדפוס בפתח תקווה - שיחזור ציורי הקירות
בית הדפוס בפתח תקווה - מכונת הדפוס המשוחזרת
בית הדפוס הוא אתר מורשת ברחוב חובבי ציון 14 בפתח תקווה ששימש בעבר בית דפוס עבור המושבה והתמחה בהדפסת הניירות לאריזת התפוזים. המקום עבר שחזור ושיפוץ על ידי העירייה.
ההיסטוריה של המקום

המקום נבנה זמן קצר לאחר הקמת המושבה בשנת 1878 כבית מגורים עבור חיים זלמן פישצנר ומשפחתו (בנו הוא עמנואל זמיר). לאחר מספר שנים בנתה המשפחה בית גדול יותר בקרבת מקום ועברה אליו (בית פישצנר). ב-1932 רכש את המקום שמואל לייב גרינבוים והפך את המקום לבית דפוס. לשם כך רכש גרינבוים מכונת דפוס גרמנית והציב אותה במקום. בבית הדפוס הודפסו מגוון של חומרים אולם פרסומה בא לה מהדפסת דפי האריזה של תפוזי ג'אפה ששימשו את בתי האריזה ברחבי הארץ. בשנות ה-60 הפסיקה משפחת גרינבוים את פעילות ההדפסה והמשיכה בפעילות חיתוך נייר.
לאחר מספר שנים ובעקבות שרפה במקום סגרה המשפחה את המפעל. לאחר סגירתו פרצו במקום שרפות נוספות (האחרונה ב-2006) וכן סבל המקום מפריצות וונדליזם.
מבנה האתר

הבית, בן 2 החדרים, נבנה משלד של קורות עץ שנתקעו בקרקע. הקירות החיצוניים נבנו מלבנים שיוצרו מבוץ וקש על ידי יציקת התערובת הרטובה לתבניות וייבושה. לאחר הנחת לבני הבוץ טויחו הקירות ונצבעו. הקירות הפנימיים נבנו מלוחות עץ וביניהם מולאו שברי אבנים. רצפת המבנה רוצפה במרצפות צבעוניות שהיו נפוצות באותה תקופה. המבנה כוסה ברעפים.
שחזור האתר

ההחלטה על שחזור הבית התקבלה ב-2005. תהליך השחזור הושלם ב-2009 והמקום נחנך באוקטובר 2009. השלב הראשון של השחזור היה לימוד שיטות הבניה המקוריות. לימוד זה הביא לייצור לבני בוץ וקש בשיטות המקוריות על מנת להשלים חלקי קירות שנהרסו. במהלך ניקוי הקירות התגלו עליהם ציורי קיר שהיו נפוצים בתקופת הקמתו. ציורים אלו קולפו בתקופת השחזור והוחזרו לאחר השיפוץ תוך שהמשפצים משתמשים בדוגמאות שנמצאו על מנת לקשט את הקירות. עוד פריט שהתגלה במהלך השחזור היה לוחית סימן אש של חברת ביטוח מטריאסטה. כחלק מהתהליך שופצה גם מכונת הדפוס שפעלה במקום.
לאחר השלמת השיפוץ נפתח המקום לסיורים היסטוריים וסדנאות בנושא דפוס.
הערות שוליים

↑  נועם דביר, בית הדפוס ההיסטורי של פתח תקווה נחנך מחדש כמרכז מבקרים, באתר הארץ, 14 באוקטובר 2009
בית התנ"ך

| --- | --- |

בית דיזנגוף בו שכן בית התנ"ך
 מידע כללי
 סוג:  ארכאולוגיה ואמנות
 כתובת:  שדרות רוטשילד 16
 מיקום:   תל אביב-יפו, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 מייסדים:  דוד בן-גוריון והחברה לחקר המקרא
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1974
 תאריך פתיחה רשמי:  1972 
 תאריך פירוק:  2012
 קואורדינטות:  32°03′46″N 34°46′14″E﻿ / ﻿32.0628°N 34.7706°E﻿ / 32.0628; 34.7706
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת תל אביב מוגדלת) בית התנ"ך(למפת תל אביב רגילה) בית התנ"ך(למפת גוש דן רגילה) בית התנ"ך(למפת גוש דן מוגדלת) בית התנ"ך  he בית התנ"ךhe בית התנ"ךמפת  מרכז __ תל אביב (in English: Tel Aviv) [‌גוש דן וסביבותיו‌]ממזרח: __ בני ברק (in English: Bnei Brak), __ רמת גן (in English: Ramat Gan), __ גבעתיים (in English: Givatayim) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
בית התנ"ך היה מוזיאון ממצאים ארכאולוגיים, עבודות אמנות, מזכרות ואספנות הקשורים למורשת התנ"ך ולימודה, ששכן בבית דיזנגוף.
היסטוריה

בבית דיזנגוף פעל במשך שנים מוזיאון תל אביב לאמנות. זמן מה לאחר חנוכת המשכן החדש של המוזיאון, באפריל 1971, עוד המשיך המוזיאון להציג בבית דיזנגוף, אולם במהרה הבניין הועבר לממשלה ונזנח. לאחר שעמד מספר שנים בשממונו הוא הועבר לידי עמותת התנ"ך שפתחה בו את בית התנ"ך.
"בית התנ"ך" נוסד בשנת 1974 בשתי הקומות העליונות של בית דיזנגוף (מעל היכל העצמאות) ביוזמתו של ראש ממשלת ישראל לשעבר דוד בן-גוריון תחת השם "מוזיאון בית התנ"ך", בשיתוף עם החברה לחקר המקרא, שעל שכמה הוטלה הנהלתו המדעית. הוצגו בו ממצאים ארכאולוגיים ועבודות אמנות שונים אשר סיפרו את סיפורו של התנ"ך ותולדות עם ישראל בתקופתו. בין המוצגים שהוצגו בתערוכות היו ספרי תנ"ך בשפות שונות (בהן אמהרית, שפת יורובה מניגריה, קוריאנית, יפנית קלאסית, פרסית, קיקויו מקניה, וארצות נוספות, ספרי תנ"ך עתיקים, ביניהם דוגמאות מכתר ארם צובא - כתב היד העתיק ביותר (המאה ה-10) של תנ"ך שלם, התנ"ך הקטן ביותר בעולם, יצירות אמנות הקשורות לתנ"ך, מכתבים מבוילים וחתומים מערים בארצות תבל ששמן מוזכר בספר הספרים, פריטים ארכאולוגיים הנוגעים למקרא ודגם בית המקדש השני. כמו כן התקיימו במקום תערוכות מתחלפות בנושאי יודאיקה ומקרא, ונערכים הרצאות וסיורים בנושאי מקרא. במקום היו כמה ספריות שעניינן התנ"ך וארץ ישראל.
המוזיאון הופעל על ידי חברי "העמותה לחקר התנ"ך", בהם דני אופיר, בלהה הלפרין, דליה אגמון ואלחנן אבידור, על ידי מתנדבים, ללא תמיכה עירונית. גופים שונים כגון עיריית תל אביב ומינהל מקרקעי ישראל, הטילו את האחריות לתפעול הבית על זולתם. תחזוקת הבית הייתה מצומצמת, ובמפת העיר ואתריה ההיסטוריים שפרסמה העירייה ב-2006 לא הופיע בית דיזנגוף והמוזיאונים שבו. עם זאת, הוא נחשב מבנה לשימור של המועצה לשימור אתרים.
 בחורף 2012, עם כניסתו לפועל של "חוק בית העצמאות", יצא "בית התנ"ך" מבית דיזנגוף. חלק מפריטיו הועברו אל שטחה של אוניברסיטת בר-אילן, חלק אל "היכל שלמה" בירושלים וחלק אל מחסנים.
בית התנ"ך העולמי – תוכנית בת כחצי מאה, שמעולם לא מומשה – מתוכנן לקום בעתיד בירושלים.
ראו גם

היכל העצמאות (ישראל)
הערות שוליים

↑  נפתח המוזיאון החדש בתל אביב, דבר, 20 באפריל 1971
↑  תל אביב, בית דיזנגוף, דבר, 25 ביוני 1971
↑  שלמה שבא, מה פתאם בית התנ"ך?, דבר, 1 במרץ 1974
↑  היכל העצמאות, באתר המועצה לשימור אתרים.
↑  ניר חסון, הממשלה אישרה לעמותה פרטית להקים מוזיאון תנ"ך בי-ם, באתר הארץ, 14 בנובמבר 2011.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303331605171  LCCN: n2010041907  VIAF: 131891587   WorldCat (עם VIAF): 131891587
בית רופאים

בית הרופאים הישן בראשון לציון, שבהמשך הוסב לשמש כבית העירייה
בית הרופאים בהרצליה
היווסדו של בית הרופאים הראשון: קופת חולים מכבי
בית רופאים הוא כינוי לבניין אשר מאוכלס ברובו במרפאות של רופאים.
בשנות ה-40 וה-50 החלו רופאים לקבל במרפאות פרטיות.
בית הרופאים הראשון בישראל נוסד על ידי פרופ' ארנסט פרוידנטל בשנות ה-50 ברחוב בית יוסף 25 בתל אביב פינת הלל הזקן 3 תל אביב. פרופ' פרוידנטל כינס בבית זה מספר קלינקות של רופאים: ד"ר בוריאנו, ד"ר מיכלין ופרופ' שוורצמן. בדירתו שלו החל לקבל חולים במחלת עיניים, ושם יסד את קופת חולים מכבי.
הבית עצמו נבנה בשנות ה-40 של המאה ה-20 בסגנון ארכיטקטורה המאפיין את בנייני תל אביב הקטנה. הקבלן היה יצחק ספוז'ניקוב והדירות הושכרו בו בדמי מפתח. הבית נרכש על ידי יעקב קיביליס.
רופאים רבים החלו להקים לעצמם מרפאות פרטיות או לפעול מהבית. השיטה השתכללה בשנות השבעים המוקדמות, כאשר קבוצות ראשונות של רופאים החלו להתאגד ולשכור שטחים בבתי משרדים, בעיקר בתל אביב ובירושלים. בשנת 1978 נפל דבר, כאשר חברת הבנייה משולם לוינשטין זיהתה את הפוטנציאל המסחרי בתחום והקימה ברחוב ריינס בתל אביב מתחם משרדים עבור רופאים פרטיים: בית רופאים מרכז ריינס. השם שניתן למתחם, "בית הרופאים", הפך למושג בענף הנדל"ן.
במשך 30 השנים שהתחום פעיל הוא התאפיין בהשכרה לקבוצות רופאים במודל טיים־שרינג, המאפשר שימוש של יותר משוכר אחד באותו משרד, באמצעות שימוש בו בשעות שונות.
חלק מבתי הרופאים עברו הסבה למגורים, למשרדים או שימושים אחרים. חלקם הוגדרו כאתרי מורשת, למשל בית הרופאים בראשון לציון ובית הרופאים בהרצליה.
הערות שוליים

1 2 3  שי פאוזנר, יזמי הנדל"ן גילו מחדש את בתי הרופאים, באתר כלכליסט, 5 באוקטובר 2011
בית הדין לערעורים של תוניסיה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מאפיינים
 מדינה:  תוניסיה 
 היסטוריה
 תקופת הפעילות:  3 באוגוסט 1956 – הווה (68 שנים) 
 גאוגרפיה
 כתובת:  Boulevard 9 avril, 1019 Tunis 
 קואורדינטות:  36°47′59″N 10°09′49″E﻿ / ﻿36.799710019019°N 10.16370893365°E﻿ / 36.799710019019; 10.16370893365
 www.cassation.tn
 he
 
בית הדין לערעורים של תוניסיה (בערבית: محكمة التعقيب بتونس) הוא בית המשפט העליון של תוניסיה, והגבוה ביותר בסולם ההיררכיה המשפטית בתוניסיה.
היסטוריה

בית המשפט לערעורים הוקם לראשונה בשנת 1901, תקופת הפרוטקטור הצרפתי בתוניסיה, אז שימש כבית המשפט העליון של האזור, שכפוף למערכת המשפט הצרפתית.
הוא הוסב להגדרתו הנוכחית ב-3 באוגוסט 1956, לאחר הקמת הרפובליקה של תוניסיה. מתוך השפעה ממערכת המשפט הצרפתית, בית המשפט לערעורים פועל מאז ועד היום באופן דומה לבית המשפט העליון של צרפת.
בשנת 2014, עם קבלת חוקת תוניסיה החדשה בשנת 2014, לאחר המהפכה בתוניסיה, עוגן תפקיד בית המשפט בה על פי סעיף 115.
סמכויות

לבית הדין לערעורים סמכות שיפוטית גדולה במשפט האזרחי ועוסק על פי רוב בתיקים שהוגשו כנגדם ערעורים לאחר פסק דין בדרגות הנמוכות יותר של מערכת המשפט התוניסאית (צר'). סמכויותיו של בית הדין בגדר המשפט האזרחי מפורטים בסעיף 175 לחוק סדר הדין האזרחי והמסחרי.
בית הדין יעסוק בתיקי משפט פלילי רק על פי סעיף 258 לחוק סדר הדין הפלילי, הקובע כי "בית המשפט מסוגל לערער ולשנות החלטות שניתנו לגופו של עניין וכמוצא אחרון, בעוון אוזלת יד, הפרת חוק או יישום לא נכון של החוק".
רשימת נשיאי בית הדין לערעורים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
| שם הנשיא | תקופת כהונה |
| --- | --- |
מוחמד לג'מי: 29 בדצמבר 2006ֿֿ - 12 בינואר 2010
מונגי לכדר: 12 בינואר 2010 - 28 באפריל 2011
פריד סאקה: 28 באפריל 2011 - 21 במרץ 2012
ברהים מג'רי: 21 במרץ 2012 - 2 באוקטובר 2014
חאלד איירי: 2 באוקטובר 2014 - 11 ביוני 2017
הדי גודירי: 11 ביוני 2017 - (נכון ל-2018)
הערות שוליים

↑  Cour de cassation, archive.wikiwix.com
↑  Décret du 3 août 1956 portant réorganisation du ministère de la Justice (עמ' 1101), Journal officiel tunisien, ‏(מאורכב)
↑  Pouvoir judiciaire, archive.wikiwix.com
↑  Code de Procédure Civile et Commerciale - Table des Matières, www.jurisitetunisie.com
↑  REPUBLIQUE TUNISIENNE, CODE DE PROCEDURE PENALE, Publications de l’Imprimerie Officielle de la République Tunisienne, 2010, עמ' 95
↑  כתב העת הרשמי של הרפובליקה של תוניסיה, "Décret n°2006-3357 du 29 décembre 2006", עמ' 29 (2007).
↑  כתב העת הרשמי של הרפובליקה של תוניסיה, "Décret n°2006-3357 du 29Décret n°2010-71 du 12 janvier 2010", עמ' 180 (2010).
↑  כתב העת הרשמי של הרפובליקה של תוניסיה, "Décret n°2011-438 du 28 avril 2011", עמ' 576 (2011).
↑  כתב העת הרשמי של הרפובליקה של תוניסיה, "Décret n°2012-99 du 21 mars 2012", עמ' 568 (2012).
↑  כתב העת הרשמי של הרפובליקה של תוניסיה, "Décret n°2012-99 du 21 mars 2012", עמ' 2602 (2014).
↑  כתב העת הרשמי של הרפובליקה של תוניסיה, "Décret présidentiel n°2017-81 du 14 juin 2017, portant nomination du premier président de la cour de cassation", עמ' 2143 (2017).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 126811552   WorldCat (עם VIAF): 126811552
בית המדרש קהל חסידים (שערי חסד)

בית המדרש הגדול קהל חסידים (משמאל) במרכז מתחם בתי הכנסת הוותיקים של שערי חסד. מאחוריו ניתן לראות את בית הכנסת הגר"א
בית המדרש הגדול קהל חסידים הוא בית כנסת ובית מדרש ותיק ומרכזי בשכונת שערי חסד בירושלים. בית הכנסת הוקם בשנת 1930.
היסטוריה

שכונת שערי חסד נוסדה בידי ראשי ארגון 'גמ"ח הכללי', ששימש כארגון צדקה החל משנת 1870, בראשותו של הרב שלמה זלמן פרוש. ראשי הארגון, בראשות נפתלי צבי פרוש-גליקמן (בנו של הרב שלמה זלמן פרוש) ושמואל זנוויל שפיצר, יסדו בשנת ה'תרס"ח, 1908, את 'חברת שערי חסד לבניית בתים בירושלים', אשר נועדה לסייע ליהודים חרדים לרכוש דירה צנועה בירושלים בתשלומים מפליגים ללא ריבית. ובשנת ה'תרס"ט, 1909, הוקמה השכונה. השכונה יועדה למשפחות אשכנזיות בלבד, ורובם הגדול של תושביה היו תלמידי ישיבות ואברכים, בעלי רקע "מתנגדי".
עשרים שנה לאחר הקמת השכונה, עם התרחבות האוכלוסייה, והגירה גוברת של יהודים מהעיר העתיקה שכללה גם משפחות חסידיות, בשלו התנאים להקמת בית כנסת חסידי בשכונה. העסקן יצחק פיינברג העניק את המימון הדרוש להקמת בית המדרש, וזה הוקם במרכז השכונה, מול בית הכנסת ע"ש הגר"א וקנה את מעמדו כבית הכנסת המרכזי המשני בשכונה. תרמו למעמדו של בית הכנסת, ספרייה תורנית עשירה, תנור חימום שנקבע בו ופעל בלילות החורף, שיעורי תורה שנמסרו בו, ומספר מתפללים תלמידי חכמים מתושבי השכונה שקבעו בו את מושבם, בהם "הרב מטשיבין".
רב בית הכנסת היה הרב חיים לייב אוירבך, ראש ישיבת המקובלים שער השמים וגבאי בית הכנסת היה הרב חיים מנחם מנדלזון. בית הכנסת שימש את חתנו של הרב אוירבך, הרב שלום שבדרון, למסירת דרשותיו הידועות בתחילת דרכו כדרשן, דרשות שבת אלו הועברו ברבות השנים לבית הכנסת זיכרון משה.
כבית כנסת חסידי, הונהגו סדרי התפילה במתכונת חסידית, ומנהגים חסידיים כמו אכילת סעודה שלישית בבית הכנסת והקפות שניות במוצאי חג הסוכות.
לקריאה נוספת

ראובן גפני, מקדש מעט - בתי כנסת מוכרים ונסתרים בירושלים, יד יצחק בן צבי ירושלים, 2004, עמ' 17–24
בית התנ"ך העולמי

בית התנ"ך העולמי הוא פרויקט להקמת מרכז עולמי ללימוד התנ"ך בירושלים, שמעולם לא מומש.
היסטוריה

לאחר קום המדינה הוקמה החברה לחקר המקרא בישראל ואיתה הוקמה גם החברה היהודית העולמית לתנ"ך במטרה להפיץ וללמד את התנ"ך בחוץ לארץ אצל יהודי הגולה. בתחילת שנות ה-60 נהגה הרעיון להקמת מרכז בינלאומי לתנ"ך בירושלים באזור הנקרא גבעת התנ"ך בסמוך אל הר ציון ושכונת אבו תור בדרום העיר, במקום הצופה אל חומות העיר העתיקה. לשם כך הוקמה "ועדת בית התנ"ך" בראשותו של הארכאולוג פרופ' חיים גבריהו, שפעלה לאיתור קרקע מתאימה בירושלים. התוכנית הראשונה לרעיון הוצגה בישיבת הנהלת החברה לחקר המקרא בישראל בתל אביב בתאריך כ"א באדר תשכ"ו (12 במרץ 1966) לאחר ששר האוצר פנחס ספיר הבטיח להקצות קרקע לצורך הקמת הפרויקט. אף שטקס הנחת אבן הפינה נערך באוקטובר 1970, המבנה מעולם לא הוקם והאזור המכונה גבעת התנ"ך נותר בשיממונו עד היום בהמתנה למימון והקצאת הפרויקט מחדש.
בשנת 2010 נהגה רעיון מחודש של הקמת בית התנ"ך העולמי בכנסת, ביוזמת שר התעשייה והמסחר בנימין בן אליעזר ושר התקשורת משה כחלון. זאת במסגרת פרויקט התנ"ך העולמי, שבו נהגה רעיון חתימת התנ"ך על ידי דיפלומטים מכל העולם ובמסגרתו חודש גם חידון התנ"ך למבוגרים.
בשנת 2013 פורסמה כתבה בעיתון ידיעות אחרונות לפיה בחודש מאי 2013 הפרויקט נמסר אל היזם עמוס רולניק שהעביר את המיזם אל פרויקט "גן המלך" שאמור לקום בצמוד אל שכונת סילוואן באזור שבין עיר דוד אל גן העופל וחומות העיר העתיקה. אנשי רוח פנו אל משרד ראש הממשלה בדרישה לעצור את הפרויקט בטענה שהוא מסתיר את חומות העיר העתיקה. לפי התוכניות היכל התנ"ך אמור לקום בתוך פארק חוויתי.
מוזאונים נוספים בארץ מוקדשים לתנ"ך

בתל אביב פעל בעבר מוזיאון "בית התנ"ך" שהיה שייך לחברה לחקר המקרא בישראל יחד עם עמותת התנ"ך. המוזיאון שכן בבית דיזנגוף, שבו הכריז דוד בן-גוריון על הקמת מדינת ישראל, אך בחורף 2012, עם כניסתו לפועל של "חוק בית העצמאות", הוצא "בית התנ"ך" מהמבנה. חלק מפריטיו הועברו אל שטחה של אוניברסיטת בר-אילן, חלק אל "היכל שלמה" בירושלים וחלק אל מחסנים.
בעיר העתיקה של צפת שכן בעבר מוזיאון נוסף הקרוי "מוזיאון התנ"ך הישראלי" שהיה מוקדש להמחשת סיפורי התנ"ך באמצעים אומנותיים.
באזור התעשייה הרטוב שבמועצה אזורית מטה יהודה שוכן מאז 2014 מוזיאון הטבע התנ"כי שהוא מוזיאון חינוכי בנושא התנ"ך שחלקו גם גן חיות.
הערות שוליים

↑  אושרה התכנית להקמת בית התנ"ך העולמי, מעריב, 20 במרץ 1972
↑  עלייה לקרקע בית התנ"ך העולמי, דבר, 26 באוקטובר 1970
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303331505171  VIAF: 135405039   WorldCat (עם VIAF): 135405039 
חצבים פורחים על גבעת התנ"ך. ברקע חומת ירושלים
בול תשובה צבאי

בול תשובה צבאי הוא בול דואר אשר הונפק על ידי דואר שוודיה על מנת לאפשר משלוח דואר בחינם אל החיילים המשרתים בצבא.
שוודיה, 1929, בול תשובה צבאי