stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איגוד השיט הבין-לאומי
חוקים

כל 4 שנים מפרסמת ISAF ספר חוקים שתקף לכל התחרויות הבין-לאומית והארציות. החוקים מהווים סטנדרט בעולם השיט וכל התחרויות מתנהלות על פיהם.
החוקים החשובים הם:
חוק מרוצי השיט ׁׁ(RRS)  פירוט
חוקי הציוד בשיט (ERS)  פירוט
תקנות מיוחדות למרוצים רחוקים מהחוף (OSR)  פירוט
תחרויות

ISAF אחראית על תחרויות השיט באולימפיאדה ולכן הן נחשבות כתחרות בפיקוח ותוצאותיהן נכללות בדירוג השייטים. בנוסף, מארגנת ISAF את אליפות העולם בשיט שמתקיימת כל 4 שנים ומתחרים בה בדגמים האולימפיים.
תחרויות > אליפות העולם בדגמים

בנוסף לאליפות העולם בשיט הארבע שנתית, מתקיימת לכל דגם אולימפי תחרות אליפות עולם נפרדת בתדירות של שנה.
תחרויות > תחרויות מיוחדות שמאורגנות על ידי ISAF

וולו אושן רייס
גביע אמריקה
סבב תחרויות דו-קרב עולמי (נקרא גם סבב אלפרי או בקיצור WMRT)
סדרת השיט אקסטרים 40
סבב PWA
תארים > איש השנה של ISAF

כל שנה מחלקת ISAF את תואר איש השנה לשייט אחד ושייטת אחת (במקרה של צוות מוענק התואר לכולם). התואר מוענק בחסות רולקס. עד כה אף ישראלי לא זכה בתואר אך גל פרידמן ולי קורזיץ היו מועמדים.
תארים > היכל התהילה של ISAF

בשנת 2007 הכריזה ISAF על רשימה של 6 שיטים שמהווים את היכל התהילה. הכוונה של ISAF היא לעדכן את הרשימה כל 4 שנים.
השיטים הנוכחיים:
דנמרק פול אלבסטרום
ניו זילנד ברברה קנדול
הממלכה המאוחדת רובין נוקס-ג'ונסטון
הממלכה המאוחדת אלן מקארתור
ארצות הברית אולין סטפנס
צרפת אריק טברלי
אלכסנדר משה לפידות

| --- | --- |

רבי אלכסנדר משה לפידות
 לידה:  27 בפברואר 1819 ב' באדר תקע"ט וילנה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  7 במרץ 1906 (בגיל 87) י' באדר תרס"ו 
 מדינה:  ליטא 
 מקום פעילות:  ראסיין, ליטא
 תקופת הפעילות:  ? – 7 במרץ 1906 
 השתייכות:  רבני ליטא
 תחומי עיסוק:  תלמוד, הלכה, פסיקה
 רבותיו:  רבי אברהם אבלי פאסוועלער, רבי צבי ברוידא
 תלמידיו:  רבי חנוך אייגש, רבי מנחם מנדל פרזווניק, רבי מאיר סטלביץ
 חיבוריו:  "תורת הגאון רבי אלכסנדר משה לפידות", שו"ת ועניינים בש"ס; "דברי אמת", מוסר; "אבני זיכרון"
 
רבי אלכסנדר משה לפידות (מכונה לעיתים: לפידותזון, או: אבן לפידות; וילנה, ב' באדר תקע"ט, 27 בפברואר 1819 - ראסיין, י' באדר תרס"ו, 7 במרץ 1906) היה רב ותלמיד חכם, מרבני ליטא.
ביוגרפיה

נולד בווילנה לרב צבי לפידות, מלמדני הקהילה היהודית בעיר (נפטר בחורף תרל"א, 1870). כבר בהיותו בחור ניכרו בו כשרונותיו והיו שכינוהו "העילוי מווילנה". בגיל תשע למד בחברותא עם חבריו שמואל לובצ'ר ובצלאל הכהן, לימים מרבני וילנה. הוא התחבב על רבה של וילנה, רבי אברהם אבלי פאסוועלער (פוסבלר; תקס"ד-תקצ"ו), מגאוני ליטא הנודעים. ואף שלח, בעודו נער, מכתב ובו דברי תורה לרב עקיבא איגר, גדול הדור.
בגיל שתים עשרה, התארס עם ינטה בתו היחידה של הגביר שמעון שושיצקי מיונאבה (Jonava), שבמחוז קובנה, שהתחייב לפרנסו כדי לאפשר לו להמשיך בלימודיו. בגיל ארבע עשרה, נסע ללמוד בישיבה בסלנט אצל רבי צבי הירש ברוידא. ישיבה בה למד לפניו, רבי ישראל מסלנט ורבנים נוספים. בסלנט יצר קשר עם רבי ישראל מסלנט והיה לידידו הקרוב. ברבות הימים הוא תמך בתנועת המוסר מיסודו של ידידו, והיה שותף, להדפסת הספר המוסרי "עץ פרי". בעת שהותו בסלנט, למד גם עם הרב משה צייטלין רבה של ראסיין. בגיל שבע עשרה התמנה לכהן כרבה של יונאבה. אשתו זו נפטרה בצעירותה והניחה אחריה שלוש בנות.
לאחר פטירת רעייתו הראשונה, נישא לגרונה בתו של הרב יעקב בנדיטמן, רבה של בויסק, ומחבר ספר השו"ת "זכרון יעקב". ממנה נולדו לו שלוש בנות ובן אחד. בנו שמואל גר בבאקו וחידושים מתורתו הודפסו ב"הלבנון". גם בנותיו מלכה ונחמה, שלחו מאמרים קצרים פרי עטן לפרסום בעיתוני התקופה, "הלבנון" ו"המליץ". גרונה נפטרה בשנת תר"ל והיא בת שלושים ושש. נחמה יסדה בראסיין את חברת "בנות ציון", מסגרת לימודית לבנות, היא התארסה עם הרב ד"ר אבא שבתי שעפסיל שאפער שנסמך לרבנות בידי אביה, הם היגרו לארצות הברית ונישאו שם בשנת 1893. בעלה כיהן כרב בקהילת "שארית ישראל" בבולטימור.
בשלב מסוים עזב את רבנות יונאבה, לטובת רבנות ב"פארשטאט" (מילולית: לפני העיר), אזור בעיר הורדנה, מעבר לנהר הניימן, שתושביו החזיקו לעצמם רב נפרד. הוא כיהן ברבנות זו עד שנת תרכ"ו, 1866.
בסוף שנת תרכ"ו התמנה כרבה של העיר, היהודית ברובה, ראסיין. בה שימש ברבנות במשך ארבעים שנה עד יום מותו.
נישא בשלישית למינה בתו של הרב חיים לייב טיקטינסקי רבה של מיר וראש הישיבה בה.
בא' בכסלו תרל"א, 25 בנובמבר 1870, נפטר אביו הרב צבי לפידות היה מתומכי חיבת ציון, אך עם עליית הציונות גופא נעשה לאנטי-ציוני חריף החל מ-1894.
בגיל 77 חלה ואיבד את ראייתו, וכעשר שנים לאחר מכן, בי' באדר תרס"ו, נפטר והוא בן 87. הוא נקבר בבית הקברות החדש בראסיין. בשנות ה-50 של המאה ה-20 נהרס בית הקברות והוקמה בשטחו שכונת מגורים.
ספריו

אבני זיכרון: להעיר את משכילי עמנו להוקיר את הדת הנושנה. ורשה תרנ"ז.
דברי אמת: אשר מחברו היה גאון אחד מגאוני הדור שלפנינו, אשר חפצו היה בעילום שמו וכתבו צוואה לבניו בהיותו בן שמונים שנה. וילנה תר"ע. ומהדורות רבות נוספות. בחלק מדפוסי הצילום, נדפס בשער הספר: ”כבר נודע שהמחבר הוא הגאון אלכסנדר משה לפידות זצ"ל מראסיין”.
תורת הגאון רבי אלכסנדר משה: שאלות ותשובות, חידושים וביאורים, דרשות ומאמרים..., ליקוואוד: מקור חיים, תשס"ו.
פעילות ציבורית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
לקריאה נוספת

תולדות המחבר, בתוך: תורת הגאון רבי אלכסנדר משה, ליקוואוד תשס"ו, עמ' תפז-תקי.
הערות שוליים

↑  הוא נהג לחתום אמבצא"ל, שפתרונו: אלכסנדר משה בן צבי אבן לפידות. משום מה, חתימתו זו בפתיחתו לספר עץ פרי, וילנה, תרמ"א. עמ' ז, באתר היברובוקס, פוענחה בידי המו"ל: אלכסנדר משה בן ציון אבן לפידות, כביכול "בן ציון" הוא שמו השלישי.
↑  לפי אייזנשטט, דור רבני וסופריו, ח"א, ורשה תרנ"ה.
↑  רוסלאנד: ווילנא (ידיעה על פטירתו), המגיד, 14 בדצמבר 1870.
↑  מרקוביץ, לקורות עיר ראסיין ורבניה עמ' ט"ו. ותולדות המחבר, בתוך: תורת הגאון רבי אלכסנדר משה, ליקוואוד תשס"ו, עמ' תפח.
↑  עץ פרי, פתיחה מ... אלכסנדר משה אב"ד דראסיין..., וילנה, תרמ"א. הקדמה עמ' ו, באתר היברובוקס
↑  מכתבה של מלכה ב"הלבנון", שנה 15, גיליון מס.18, עוסק בהתנגדותה לפטריוטיזם יהודי בגלות.
↑  במכתבה של נחמה ב"המליץ", שנת תרמ"ח, גיליון מס.100, היא תומכת בלימוד השפה העברית לבנות יהודיות.
↑  לעיתים הוא מכונה שבתי שפיר, ראו למשל: בחוץ לארצנו: בלטימור, המליץ, 27 באוגוסט 1897.
↑  להרחבה עליו, ראו: תולדות המחבר, בתוך: תורת הגאון רבי אלכסנדר משה, ליקוואוד תשס"ו, עמ' תפז-תפח. לקט ציטוטים מעיתונות התקופה ונוסח מצבתו.
↑  יוסף שלמון, Zionism and Anti-Zionism in Traditional Judaism in Eastern Europe, בתוך: יהודה ריינהרץ (עורך), Zionism and Religion. University Press of New England, 1998. עמ' 25.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299220105171  GND: 1053448341  ISNI: 0000 0000 6694 3950  LCCN: nr92026953  VIAF: 34320967   WorldCat (עם VIAF): 34320967
אירלנד באירוויזיון 2021

אירלנד באירוויזיון 2021 השתתפה עם השיר "Maps", שבוצע על ידי הזמרת האירית לזלי רוי.
רקע

אירלנד השתתפה באירוויזיון כ-52 פעמים מאז השתתפותה הראשונה ב-1965. נכון לשנת 2023, אירלנד זכתה שבע פעמים בתחרות. בנוסף, אירלנד היא המדינה היחידה שזכה שלוש פעמים רצוף באירוויזיון, ב-1992 עם "Why Me?, ב-1993 עם "In Your Eyes" וב-1994 עם "Rock 'n' Roll Kids". הזמר האירי זכה באירוויזיון שלוש פעמים, פעמיים בתור זמר ופעם אחת בתור כותב השיר הזוכה. אירלנד לא צלחה את שלב חצי הגמר בין השנים 2014–2017. בשנת 2019, אירלנד הגיעה למקום האחרון כששלחה את שרה מקטרנן עם השיר "22".
לפני האירוויזיון

ב-5 במרץ 2020, רשות השידור האירית הכריזה כי רוי נבחרה לייצג את אירלנד באירוויזיון 2020. ב-18 במרץ 2020, איגוד השידור האירופי הודיע על ביטול אירוויזיון 2020 בשל מגפת הקורונה. ב-17 בדצמבר 2020, רשות השידור האירית אישרה כי רוי תמשיך לייצג את מדינתה גם באירוויזיון 2021. השיר "Maps" יצא לאור ב-26 בפברואר 2021.
באירוויזיון

ב-18 במאי 2021, רוי ביצעה את השיר בחצי הגמר הראשון של התחרות, וכשלה להעפיל לגמר, לאחר שהגיעה למקום ה-16 והאחרון עם 20 נקודות.
הערות שוליים

↑  "Ireland Country Profile". EBU. נבדק ב-9 בנובמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  שגיא בן נון‏, בעקבות התפשטות הקורונה: בוטל אירוויזיון 2020, באתר וואלה, 18 במרץ 2020
↑  "LESLEY ROY on Instagram: ""MAPS" Coming February 26th 🗺 🇮🇪"". Instagram (באנגלית). נבדק ב-2021-02-20.
↑  "Lesley Roy's story continues for Ireland". Eurovision. 2020-12-17.
↑  Eurovision 2021 Results: Voting & Points
| אירלנד אירלנד באירוויזיון |
| --- | --- | --- |
Eurosong • You're a Star
| השתתפויות | 1965 • 1966 • 1967 • 1968 • 1969 • 1970 • 1971 • 1972 • 1973 • 1974 • 1975 • 1976 • 1977 • 1978 • 1979 • 1980 • 1981 • 1982 • 1984 • 1985 • 1986 • 1987 • 1988 • 1989 • 1990 • 1991 • 1992 • 1993 • 1994 • 1995 • 1996 • 1997 • 1998 • 1999 • 2000 • 2001 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • 2010 • 2011 • 2012 • 2013 • 2014 • 2015 • 2016 • 2017 • 2018 • 2019 • 2020 • 2021 • 2022 • 2023 • 2024 |  |
| נציגי המדינה | בוץ' מור • דיקי רוק • שון דאנפי • פט מק'גיגאן • מיוראל דיי • דנה • אנג'לה פרל • סנדי ג'ונס • מקסי • טינה ריינולדס • דה סווארבריג'ס • רד וינסנט הארלי • דה סווארבריג'ס • קולם וילקינסון • קהל דאן • ג'וני לוגן • שיבה • דה דוסקיז • לינדה מרטין • מריה כריסטיאן • לאב באג • ג'וני לוגן • ג'אמפ דה גאן • קייב קונולי ודה מיסינג פאסנג'ר • ליאם ריילי • קים ג'קסון • לינדה מרטין • ניב קבאנה • פול הרינגטון וצ'ארלי מק'גטיגן • אדי פריאל • איימר קווין • מרק רוברטס • דון מרטין • דה מולאנס • אימון טול • גארי או'שונסי • מיקי הארט • כריס דורן • דונה וג'ו • בריאן קנדי • דרוויש • דסטין תרנגול ההודו • סיניד מולווי ובלאק דייזי • ניב קבאנה • ג'דווארד • ג'דווארד • ראיין דולן • קאן-לין וקייסי סמית' • מולי סטרלינג • גניקי ביירן • ברנדן מארי • ראיין או'שונסי • שרה מקטרנן • לזלי רוי • לזלי רוי • ברוק סקוליון • ויילד יות' • במבי ת'אג |  |
| שירי המדינה | "Walking the Streets in the Rain" • "Come Back to Stay" • "If I Could Choose" • "Chance of a Lifetime" • "The Wages of Love" • "All Kinds of Everything" • "One Day Love" • "Ceol an Ghrá" • "Do I Dream" • "Cross Your Heart" • "That's What Friends Are For" • "When" • "It's Nice to Be in Love Again" • "Born To Sing" • "Happy Man" • "What's Another Year" • "Horoscopes" • "Here Today Gone Tomorrow" • "Terminal 3" • "Wait Until the Weekend Comes" • "You Can Count On Me" • "Hold Me Now" • "Take Him Home" • "The Real Me" • "Somewhere in Europe" • "Could It Be That I'm in Love" • "Why Me?‎" • "In Your Eyes" • "Rock 'n' Roll Kids" • "Dreamin'" • "The Voice" • "Mysterious Woman" • "Is Always Over Now?" • "When You Need Me" • "Millennium of Love" • "Without Your Love" • "We've Got the World" • "If My World Stopped Turning" • "Love?" • "Every Song Is a Cry for Love" • "They Can't Stop the Spring" • "Irelande Douze Pointe" • "Et Cetera" • "It's for You" • "Lipstick" • "Waterline" • "Only Love Survives" • "Heartbeat" • "Playing with Numbers" • "Sunlight" • "Dying to Try" • "Together" • "22" • "Story of My Life" • "Maps" • "That's Rich" • "We Are One" • "Doomsday Blue" |  |
| ערכים קשורים | RTÉ • אירוויזיון 1971 • אירוויזיון 1981 • אירוויזיון 1988 • אירוויזיון 1993 • אירוויזיון 1994 • אירוויזיון 1995 • אירוויזיון 1997 |  |
בשנים שלא מופיעות ברשימה נעדרה אירלנד מהתחרות.
אינזה

אינזה (ברוסית: Инза) היא עיר ברוסיה, במחוז אוליאנובסק.
היסטוריה

אינזה נוסדה בשנת 1897 כתחנת רכבת, באותו שם, על המסילה אשר חיברה בין מוסקבה לבין קאזאן. כשנה לאחר מכן הושלמה בנייה של התחנה אשר הייתה בנויה מלבנים. בצמוד לתחנה החל להתפתח כפר בשם קיטובסקי.
בשנת 1913 בתחנת אינזה היו 8 בתי אב, בהם התגוררו 48 תושבים, כמו כן היו תחנת דואר-טלגרף ומפעל לעיבוד עץ. בכפר קיטובסקי היו 67 בתי אב ובהם 542 תושבים.
בשנת 1919 אינזה וקיטובסקי אוחדו לכדי ישות מוניציפלית אחת. ב-1920 נבנתה תחנת כוח וב-1925 נבנתה תחנת כוח נוספת. בימיה של מלחמת העולם השנייה באינזה טופלו חיילים סובייטים פצועים.
בשנת 1946 הוכרזה אינזה כעיר.
אוכלוסייה

אוכלוסיית אינזה לפי שנים:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  | שנה | מספר תושבים |
| 1 | 1931 | 4,500 |
| 2 | 1979 | 20,320 |
| 3 | 1989 | 23,509 |
| 4 | 2002 | 20,288 |
| 5 | 2005 | 19,700 |
| 6 | 2009 | 18,821 |
| 7 | 2010 | 18,803 |
| 8 | 2011 | 20,919 |
| 9 | 2017 | 17,714 |
אוגדה 143 במלחמת יום הכיפורים

| --- | --- |

תג היחידה
 סוג היחידה:  אוגדה
 שייכות חיילית:  חיל השריון
 מדינת מוצא:  ישראל
 מפקדים:  אריאל שרון
 יחידות משנה:  חטיבה 14, חטיבה 421, חטיבה 600, אגד 214
 אמל"ח עיקרי:  טנקים
אוגדה 143 היא אוגדת שריון במילואים שפעלה תחת פיקודו של אריאל שרון בחזית הדרומית במלחמת יום הכיפורים, מרגע שהגיעה לחזית בליל ה-8 באוקטובר 1973 ועד להסכם הפרדת הכוחות בפברואר 1974. לאוגדה היה תפקיד מכריע בקרבות מול המצרים בסיני, וכוחותיה היו הראשונים לצלוח את תעלת סואץ בליל 15-16 באוקטובר.
לפני המלחמה

האוגדה הוקמה ב-1964 כאוגדה 31. במלחמת ששת הימים פעלה בציר המרכזי בסיני תחת פיקודו של אברהם יפה, וכבשה את ג'בל לבני, ביר לחפן ומעבר המיתלה. ב-1968 הוסבה לאוגדה קבועה ובסיסה עבר למחנה שדה תימן. האוגדה השתתפה במלחמת ההתשה, והמשיכה באימונים, שכללו הכנות לצליחת מכשול מים רחב, כדוגמת תעלת סואץ.
במאי 1972 מונה שמואל גונן ("גורודיש") למפקד האוגדה והוא מילא תפקיד זה עד יולי 1973, אז מונה לאלוף פיקוד הדרום. האלוף אריאל שרון, מפקד פיקוד הדרום הקודם, פרש מצה"ל לאחר שהבין שסיכויו להתמנות לרמטכ"ל אפסו. שרון פנה לפוליטיקה, ומונה למפקד האוגדה בחירום. באוגוסט 1973 ערכה האוגדה תרגיל שלדי. סגן מפקד האוגדה היה אל"ם יעקב "ג'קי" אבן.
טרם המלחמה, כללה האוגדה את היחידות הבאות:
חטיבה 421 - חטיבת שריון (טנקי M48 פטון) בפיקודו של אל"ם חיים ארז.
חטיבה 600 - חטיבת שריון (טנקי M60 פטון) בפיקודו של אל"ם טוביה רביב.
חטיבה 875 - חטיבה ממוכנת בפיקודו של אל"ם אריה בירו שכללה גדוד טנקי סופר שרמן ושני גדודי חרמ"ש.
גדס"ר 87 - גדוד סיור משוריין בפיקוד סא”ל בן-ציון (בנצי) כרמלי.
אגד ארטלירי 214 בפיקודו של אל"ם יעקב עקנין.
כמו כן כללה האוגדה את גדוד ההנדסה 229 ואגד תחזוקה בפיקודו של אל"ם משה צפלר. בסיסי הקבע של האוגדה היו בעיקר באזור באר שבע, במחנה נתן ובשדה תימן.
פרוץ המלחמה

ב-6 באוקטובר בשעה 9:00 ניתנה הפקודה לגיוס האוגדה, חמש שעות לפני פרוץ המלחמה. במהלך היום ובעיקר החל משעות הערב החלו חיילי האוגדה להתייצב ולהכין את הטנקים. חלק מהטנקים של חטיבה 421 היו מחוץ לימ"ח, בבסיסי הדרכה ובסדנאות חימוש. בטנקים רבים היה חסר ציוד, כולל מקלעים ומשקפות.
בבוקר 7 באוקטובר החלה האוגדה בתנועה על זחלים לסיני, בציר באר שבע-ניצנה-רפידים, מרחק של 250 קילומטרים. בשעות הצהריים החלו גדודי הטנקים הראשונים להתרכז בטסה. יחידות האגד הארטילרי נעו לאט יותר והגיעו לחזית עד 8 באוקטובר.
מפקד האוגדה אריאל שרון, הגיע לרפידים בבוקר 7 באוקטובר. אחר הצהריים המשיך לטסה, ובשעה 16:00 קיבל לידיו את הגזרה המרכזית של התעלה, מאזור גשר פירדאן בצפון ועד לצפון האגם המר הגדול. שרון קיבל לאוגדתו גם את חטיבה 14 שפעלה עד אותה העת בגזרה המרכזית תחת אוגדת סיני, ובתמורה העביר לאוגדת סיני את חטיבה 875, שנפרסה להגנה במעברי הגידי והמיתלה.
כעת כללה האוגדה שלוש חטיבות שריון (14, 421 ו-600) ואת גדוד הסיור 87. האוגדה נערכה בגזרה המרכזית על רכסים שולטים במרחק של 8-12 ק"מ מהתעלה: חטיבה 421 בגזרה הצפונית של האוגדה באזור הפירדאן, חטיבה 14 בגזרה המרכזית מול אגם תמסח (באזור "נוזל", "חמוטל" ו"מכשיר"), וחטיבה 600, יחד עם גדס"ר 87, בגזרה הדרומית, באזור "חמדיה" ו"כישוף". מול כוחות האוגדה ניצבו כוחות מהארמייה המצרית השנייה, שחצו את התעלה והתבססו ברצועה ברוחב של מספר קילומטרים ממזרח לה.
בשעה 19:00 נערך דיון בחמ"ל הפיקוד באום חשיבה בנוכחות הרמטכ"ל דוד אלעזר, אלוף הפיקוד גורודיש ומפקדי האוגדות. בדיון הוחלט על מתקפת הנגד שתערך למחרת. לפי התוכנית, תנוע אוגדה 162 מצפון לדרום ותתקוף בשטח אוגדה 143. בשלב השני תנוע אוגדת שרון דרומה ותתקוף את הארמייה השלישית, כשאוגדה 252 מחפה לה. שרון איחר לדיון והגיע לאחר שדדו עזב את החדר, ועודכן בתוכניות המתקפה של יום המחרת. שרון הציע לגורודיש לחלץ בלילה את חיילי המעוזים אולם גורודיש סירב כדי לא לשחוק את הכוחות.
מתקפת הנגד ב-8 באוקטובר

בבוקר עמדו לרשות האוגדה 262 טנקים (79 טנקים בחטיבה 421, 52 טנקים בחטיבה 14, 110 טנקים בחטיבה 600 ו-21 טנקים בגדוד הסיור).
ההתקפה החלה בשעה 8 בבוקר כשאוגדה 162 תוקפת מצפון לדרום. הדיווחים הראשונים היו אופטימיים ובמפקדת פיקוד דרום התקבל הרושם כי כוחות אוגדה 162 מתקדמים היטב. גונן הורה לשרון לעזוב את הגזרה המרכזית ובסביבות 11:00 עזבו חטיבות אוגדה 143 את עמדותיהן השולטות, נערכו בשדרות מסע על ציר הרוחב, ונעו דרומה לאזור מעברי הגידי והמיתלה. בהתאם להמלצת סגנו, ג'קי אבן, החליט שרון להשאיר את גדס"ר 87 על שטחי "חמדיה" ו"כישוף".
בפועל, נכשלה התקפתה של אוגדה 162, ובסופו של היום נספרו למעלה מ-70 טנקים פגועים. תמונת המצב התבררה לאלוף הפיקוד ובסביבות 13:00 פקד על שרון לחזור עם כוחותיו לגזרה המרכזית. כוחות האוגדה, שכבר היו בצמתי הגידי והמתלה, נעצרו וחזרו צפונה.
בינתיים תפסו המצרים את עמדות "חמוטל" ו"מכשיר" והתבססו עליהם. גדוד הסיור בלם את התקפות המצרים לעבר "חמדיה" ו"כישוף" ובמהלך הקרבות נהרג מג"ד הסיור בנצי כרמלי. כוחות אוגדה 143 תקפו את עמדות "חמוטל" (חטיבה 421) ו"מכשיר" (חטיבה 600), אולם שתי ההתקפות נכשלו.
לאחר מסע מיותר של כ-120 ק"מ, נערכה לקראת ערב האוגדה בגזרה המרכזית בעמדות נחותות לעומת אלו בהן החזיקה בבוקר: חטיבה 421 נערכה ממזרח לרכס "חמוטל", חטיבה 600 תפסה את רכס "חמדיה", וחטיבה 14, שקיבלה תחתיה את גדס"ר 87, נערכה ממזרח כעתודה אוגדתית.
המתקפה על ראשי הגשר המצרים ב-9 באוקטובר

בעקבות כישלון מתקפת הנגד ביום הקודם, והאבידות הרבות שנגרמו עד כה, החליט גורודיש להתרכז בהגנה מול המצרים ולהימנע משחיקת כוחות מיותרת. למרות זאת נקט מפקד האוגדה שרון ביוזמות התקפיות ללא אישור הפיקוד.
בבוקר יצאה חטיבה 600 להתקפה על "מכשיר", כאשר גדוד 409 מחפה מ"חמדיה" וגדוד 410 תוקף. ההתקפה נכשלה והמג"ד אמנון מרטון נפצע. במקביל יצאה חטיבה 421 להתקפה על "חמוטל". שני גדודים הצליחו להיאחז בחלק הצפוני של המתחם אך הגדוד השלישי ספג אש חזקה מ"מכשיר" וסבל אבידות כבדות.
כוח קטן מחטיבה 14 יצא לחלץ את לוחמי מעוז "פורקן" שנסוגו ממנו בלילה והסתתרו בשטח כקילומטר ממערב ל"חמוטל". הכוח הצליח לחלץ את הלוחמים, בחיפוי של חטיבה 421, אולם ארבעה נגמ"שים נפגעו ונתקעו בשטח. כוח מחטיבה 421 חילץ את הנפגעים והנגמ"שים. לאחר החילוץ נסוגה חטיבה 421 מ"חמוטל" לאחר שנותרה חשופה לירי טילי נ"ט משטח "מכשיר" שנותר בידי המצרים.
בשעה 9:30, לאחר שהדפו את ההתקפות על "חמוטל" ו"מכשיר", יצאו המצרים להתקפה על "חמדיה" עם למעלה מ-60 טנקים ונגמ"שים, תוך שהם מסתייעים בארטילריה כבדה. גדוד 409 מחטיבה 600, שהיה ערוך על "חמדיה", פגע בטנקים רבים והדף את ההתקפה. שרון רצה לנצל את ההצלחה ובשעה 10:30 נשלחה חטיבה 600 להתקפה מערבה על "מכשיר" ו"טלוויזיה". החטיבה, שטנקיה היו כמעט ריקים מתחמושת לאחר קרבות הבוקר, נתקלה באש חזקה, ונסוגה לאחר קרב קשה בו ספגה נפגעים נוספים. חטיבה 14 תפסה במקומה עמדות להגנה על "חמדיה" ו"כישוף".
בצהריים התקשר גורודיש לשרון והורה לו לא לצאת להתקפות נוספות. לאחר שהבין כי שרון ממשיך בתוכניותיו טס גורודיש לחפ"ק האוגדה, שם פגש את שרון פנים אל פנים ואסר עליו לתקוף. למרות זאת שלח שרון בשעות הערב את חטיבה 14 להתקפה על "טלוויזיה", ובשעה 18:20 השלימה החטיבה את התקפתה בהצלחה. גדס"ר 87 נשלח באישור שרון לסיור באזור "מצמד". הגדוד נע דרום מערבה עד לאגם המר, ומשם המשיך צפונה על ציר "לכסיקון". פלוגה אחת של הגדוד הגיעה לצומת "לכסיקון"-"נחלה" מבלי שנתקלה בכוחות מצרים. הגדוד חנה באזור במהלך הלילה מבלי שזוהה על ידי המצרים. אלוף הפיקוד גונן סירב להצעה לקדם את הגדוד צפונה ולקראת 7 בבוקר (ב-10 באוקטובר) נסוג הגדוד חזרה. בעקבות הסיור זוהה אזור "מצמד" כאזור התפר שבין הארמיות השנייה והשלישית.
בסופו של יום הקרבות היו לאוגדה עשרות הרוגים, קרוב לעשרים נעדרים וכ-50 טנקים פגועים. היחסים בין אלוף הפיקוד גורודיש למפקד האוגדה שרון היו עכורים. בערב עקף שרון את גורודיש והתקשר למטכ"ל, בניסיון לשכנעם להתערב בהחלטות פיקוד הדרום, ללא הצלחה.
המתנה וצבירת כוח ב-10-13 באוקטובר

למרות ההוראה להימנע מאסטרטגייה התקפית, הורה שרון בבוקר 10 באוקטובר לחטיבה 421 לכבוש את "חמוטל". המח"ט חיים ארז לא ראה טעם בהתקפה ושרון קיבל את דעתו.
בימים הבאים נותרה אוגדה 143 במקומה בעמדות הגנתיות, כשכוחות האוגדה נתונים תחת לחץ מתמיד של ארטילריה והתקפות מטוסים.
בפיקוד הדרום ובמטכ"ל נערכו דיונים על המשך המלחמה, ושרון לחץ לצאת לצליחת התעלה בהקדם. הרמטכ"ל התנגד והוחלט להמתין ולנצל את הזמן לבניית הכוח. ב-13 באוקטובר התקבלו ידיעות מודיעין כי שתי דיוויזיות שריון מצריות (הדיוויזיה ה-4 והדיוויזיה ה-21) חצו את התעלה והן עומדות לתקוף את כוחות צה"ל שבסיני. אוגדה 143 נערכה בגזרה המרכזית לקראת המפגש עם השריון המצרי.
בליל 13-14 באוקטובר ביצעו מסוקים מצרים הנחתות של חיילי קומנדו מדרום לטסה. כוח סיור מאולתר בפיקודו של אמציה חן (פצי) יחד עם פלוגת טנקים מחטיבה 600 נשלח מולם. הכוח הצליח לחסל את הקומנדו המצרי שספג יותר מ-80 הרוגים.
קרב השריון ב-14 באוקטובר

בבוקר פתחו המצרים במתקפת השריון בכוח של שתי דיוויזיות. בגזרת אוגדה 143 תקפה דיוויזיה 21, בצירים המובילים לטסה.
בצפון הגזרה האוגדתית תקפה חטיבה 14 המצרית מול כוחות חטיבה 421. זו נערכה כשגדוד אחד בלם בחזית וגדוד אחר נפרש וירה מהאגף הצפוני (הגדוד השלישי שימש כעתודה). המצרים איבדו כ-90 טנקים בשני ניסיונות תקיפה מול שני טנקים ישראלים שאבדו. חטיבה 1 המצרית, לה הייתה זו טבילת אש ראשונה, תקפה באגף הדרומי מול חטיבה 14 הישראלית שנערכה עם שני גדודים בחזית וגדוד אחד באגף הדרומי. הטנקים הישראלים תפסו עמדות שולטות אך על ידי ניצול הגבעות באזור הצליחו המצרים להגיע עד לטווחים של 100 מטרים מהטנקים הישראלים, ושם נבלמו. המצרים איבדו בקרב זה 58 טנקים לעומת 3 טנקים ישראלים שנפגעו מטילי נ"ט.
בסיום יום הקרבות איבדו המצרים כ-250 טנקים. האבדות הרבות הביאו להידלדלות כוחות השריון המצרים ממערב לתעלה, בעקבותיה נפתחה הדלת לצליחת תעלת סואץ. בקבוצת פקודות שנערכה בפיקוד הדרום בשעה 22:40 באותו היום הוחלט על צליחת התעלה ביום המחרת, כשאת מאמץ הצליחה העיקרי תוביל אוגדה 143.
מבצע אבירי לב > ההכנות למבצע הצליחה

האזור שנקבע לצליחה היה סמוך למוצב "מצמד", בשטח בו זיהה גדוד הסיור 87 את התפר בין הארמיות המצריות מספר ימים קודם. משימתה של אוגדה 143 הייתה להשתלט על ראש הגשר באזור "מצמד", להקים שני גשרים על התעלה, ולבסס ראש גשר ממערב לתעלה. לאוגדה היו תוכניות מוכנות לצליחה עוד טרם המלחמה, אך הם התבססו על ההנחה כי צה"ל מחזיק בגדה המזרחית של התעלה.
לקראת המבצע תוגברה האוגדה בכוחות חי"ר. האגד הארטילרי תוגבר בגדודי ארטילריה מאוגדה 162 וכלל בסך הכל 11 גדודים. לרשות האוגדה עמדו 236 טנקים בשלוש חטיבות שריון בנוסף לכוחות נוספים:
חטיבה 421 (83 טנקים) בהרכב של שלושה גדודים.
חטיבה 600 (57 טנקים) בהרכב של שני גדודים (הגדוד השלישי הועבר לחטיבה 14).
חטיבה 14 (96 טנקים) - ארבעה גדודי טנקים (גדוד 79, גדוד 184, גדס"ר 87 וגדוד 407 מחטיבה 600) ושלושה גדודי חי"ר (גדוד 424 - סיירת שקד, גדוד צנחנים 582 ו"כוח שמוליק" - שתי פלוגות צנחנים סדירות).
חטיבה 247 - חטיבת צנחנים בפיקודו של אל"ם דני מט.
ב-15 באוקטובר בשעה 7 בבוקר נערך תדריך אוגדתי בטסה. על חטיבה 14 הוטל לכבוש את אזור הצליחה, לפתוח את הצירים המובילים אליה ("עכביש", "טרטור" ו"נחלה") ולכבוש את אזור "החווה הסינית", כדי ששאר הכוחות ואמצעי הצליחה יוכלו להגיע לתעלה. משימת הצליחה הוטלה על חטיבת הצנחנים 247. לפי התוכנית, החטיבה תצלח את התעלה בסירות גומי החל משעה 20:00 ותבסס ראש גשר ממערב לתעלה. על חטיבה 421 הוטל לגרור את אמצעי הצליחה (גשר הגלילים, דוברות היוניפלוט והתמסחים), להשיקם למים, ולחצות עליהם את התעלה. חטיבה 600 יועדה לביצוע התקפת הסחה באזור "מיסורי", מצפון לאזור הצליחה ולחווה הסינית.
לפי הערכות המודיעין, הכוח המצרי באזור כלל כשתי חטיבות חי"ר, שתי חטיבות ממוכנות ושתי חטיבות שריון מוקטנות. היחידות המצריות היו ערוכות הגנתית לכיוון מזרח, מאזור "אמיר" (אזור המבנים של החווה הסינית) וציר "שיק" וצפונה. צומת "טרטור"-"לכסיקון" היתה, לפי המודיעין, ריקה מאויב.
בפועל, הייתה חטיבת החי"ר 16 ערוכה בחווה הסינית, כאשר גדוד אחד של החטיבה נערך בצומת "טרטור"-"לכסיקון" יחד עם פלוגת טנקים. גדוד נוסף ממזרח לו על ציר "טרטור", והגדוד השלישי של הדיוויזיה הוצב מצפון לשני הגדודים הקדמיים. הכוחות המצרים היו ערוכים בתעלות חפורות ומצוידים בטילי נ"ט, תותחי נ"ט ותול"רים. הטנקים ותותחי הנ"ט הוצבו בעמדות אש חפורות. אף כי בוצעו צילומי אויר של השטח לאחר התחפרות המצרים באזור, מידע זה לא הגיע לאוגדה ולא ירד לכוחות בשטח.
במהלך היום המשיכה האוגדה בהכנות לקרב, כשהיא נתונה בלחץ זמן. חטיבה 421 נסעה להתאמן בגרירת גשר הגלילים וטנקים נוספים נשלחו לרפידים לגרירת הדוברות. זחל"מים שהיו אמורים להגיע לחטיבה 247 מבלוזה התעכבו וכלים אחרים נשלחו לחטיבה מרפידים. סירות הגומי התעכבו גם הם וסוכם כי הצנחנים יאספו אותם תוך כדי תנועה לתעלה. גדודי הארטילריה שנשלחו לתגבור האוגדה נתקעו בצירים העמוסים וחלקם הגיעו במהלך לילה, לאחר תחילת המבצע.