stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פייר סולאז'

| --- | --- |

 לידה:  24 בדצמבר 1919 רודז, צרפת 
 פטירה:  25 באוקטובר 2022  (בגיל 102) Centre Hospitalier Universitaire De Nîmes, צרפת 
 שם לידה:  Pierre Jean Louis Germain Soulages 
 מקום קבורה:  בית הקברות מונפרנאס 
 מקום לימודים:  Montpellier Art School 
 תקופת הפעילות:  1939–2022 (כ־83 שנים) 
 תחום יצירה:  ציור, אמנות חזותית 
 זרם באמנות:  אינפורמליזם, אמנות מופשטת, אסכולת פריז 
 הושפע על ידי:  René Jaudon 
 פרסים והוקרה:  פרימיום אימפריאל (1992)  העיטור האוסטרי למדע ואמנות (2005)  פרס קרנגי (1964)  הצלב הגדול של מסדר ההצטיינות הלאומי (1999)  The Order of the Rising Sun, Gold Rays with Rosette (2020)  קצין בלגיון הכבוד (2 בדצמבר 1978)  קצין גבוה בלגיון הכבוד (22 באפריל 2011)  מפקד בלגיון הכבוד (6 בנובמבר 1990)  צלב גדול של לגיון הכבוד (3 באפריל 2015)  מפקד מסדר האמנויות והספרות 
 בן או בת זוג:  Colette Soulages (24 באוקטובר 1942–25 באוקטובר 2022) 
 www.pierre-soulages.com
 
פייר סולאז' (בצרפתית: Pierre Soulages;‏ 24 בדצמבר 1919 – 26 באוקטובר[דרושה הבהרה] 2022) היה צייר, חרט ופסל צרפתי. בשנת 2014, פרנסואה הולנד תיאר אותו כ"אמן החי הגדול בעולם".
ביוגרפיה

סולאז' נולד ברודז, אוורון, בשנת 1919. הוא ידוע גם בשם "צייר השחור", בשל התעניינותו בצבע "הן כצבע והן כחסר צבע. כאשר האור משתקף על שחור, הוא הופך אותו וממיר אותו. הוא פותח תחום נפשי משלו". הוא רואה באור חומר עבודה; פסים של המשטח השחור של ציוריו מאפשרים לו לשקף אור, ומאפשר לשחור לצאת מתוך החושך ולתוך בהירות, ובכך להפוך לצבע מאיר.
לפני מלחמת העולם השנייה, סולאז' כבר סייר במוזיאונים בפריז בחיפוש אחר ייעודו ולאחר שירות צבאי במלחמה, הוא פתח סטודיו בפריז, וערך את תערוכתו הראשונה ב-Salon des Indépendants בשנת 1947. בנוסף הוא עבד כמעצב תפאורה.
סולאז' החל לזכות בהכרה בארצות הברית בשנות החמישים. עבודותיו נכללו בשתי התערוכות הגדולות של אמנים אירופיים, "ציירים אירופיים צעירים" במוזיאון סולומון ר. גוגנהיים (1953) ו"העשור החדש: 22 ציירים ופסלים אירופיים" במוזיאון לאמנות מודרנית (1955) בניו יורק.
במקום שיהיו להם כותרות, ציורי סולאז' נקראים לפי גודלם ותאריך הייצור שלהם. כך, "17 בדצמבר 1966" משנת 1966, באוסף מוזיאון האמנות של הונולולו, מדגים את השחור המוברש באומץ על קנבס לבן.
בין השנים 1987–1994 הוא ייצר 104 חלונות ויטראז' לכנסיית המנזר הרומנסקי סנט-פוי בקונק (אוורון, צרפת).
מבחר תערוכות והוקרה

בשנת 1979 הפך סולאז' לחבר כבוד זר באקדמיה האמריקאית לאמנויות וספרות.
סולאז' הוא האמן החי הראשון שהוזמן להציג במוזיאון הארמיטאז' הממלכתי של סנקט פטרבורג ובהמשך גם בגלריית טרטיאקוב במוסקבה (2001).
ב-2014 הוקם מוזיאון סולאז' בעיר הולדתו רודז, ובו מוצגות יותר מ-500 מעבודותיו לצד תערוכות מתחלפות של אמנים אחרים.
2019 הצגת רטרוספקטיבה נרחבת ליצירותיו במוזיאון הלובר בפריז
טכניקת עבודותיו

סולאז' אמר, "הכלי שלי אינו שחור אלא האור המוחזר מהשחור."
בידיעה שהוא זקוק למונח חדש כדי להגדיר את אופן עבודתו, המציא סולאז' את 'Outrenoir' (מעבר לשחור). ציוריו היו ידועים בעומק השחור האינסופי שלהם, שנוצר על ידי משחק באור המוחזר מהמרקם של הצבע. בראיון בשנת 2014, הוא הסביר את ההגדרה של המונח, "’Outrenoir’ שלא קיים באנגלית, וההסבר הקרוב ביותר הוא "מעבר לשחור". בצרפתית אתה אומר "outre-Manche", "מעבר לתעלה", הכוונה לאנגליה או "outre-Rhin", "מעבר לריין", כלומר גרמניה. במילים אחרות, "מעבר לשחור" היא מדינה שונה משחור."
ההתאהבות הראשונית של סולאז' עם שחור החלה הרבה לפני החקירות שלו עם 'Outrenoir' בגיל 60. בתחילה בהתעניינותו בפרהיסטורית ורצונו לסגת למשהו טהור יותר, ראשוני ומופשט בכוונה מכל קונוטציות שונות, הוא מספר על הקסם שלו מהצבע, "במשך אלפי שנים ירדו גברים למחתרת, לשחור המוחלט של המערות, לצבוע בשחור. "הכנתי אותם כי גיליתי שהאור המוחזר על ידי המשטח השחור מעורר בי רגשות מסוימים. אלה אינם מונוכרומים. העובדה שאור יכול לבוא מהצבע שהוא כביכול היעדר אור כבר די מרגשת, ומעניין לראות איך זה קורה."
יישום הצבע בשכבות עבות, טכניקת הציור של סולאז' כוללת שימוש בחפצים כמו כפיות, מגרפות קטנות וחתיכות גומי כדי לעבד את הציור, ולעיתים קרובות לבצע תנועות גירוד, חפירה או תחריט בהתאם לרצונו ליצר משטח חלק או מחוספס. המרקם המיוצר לאחר מכן או סופג או דוחה אור, ושובר את פני הציור על ידי הפרעה לאחידות השחור. בעבודותיו האחרונות בשנים 2013/14, סולאז' החל לגוון במפורש את הפיגמנט המשמש את הצבע, תוך ערבוב גוונים שונים של שחור, כמו גם צפיפות הפיגמנט. בהעדפה לראות את הציורים כמו קירות, הוא השתמש בחוטים כדי לתלות אותם באמצע החדר, "תמיד אהבתי שציורים הם קירות ולא חלונות. כאשר אנו רואים ציור על קיר, זהו חלון, ולכן אני מרבה לשים את הציורים שלי באמצע החלל כדי ליצור קיר. חלון מסתכל החוצה, אבל ציור צריך לעשות את ההפך - הוא צריך להביט בתוכנו".
חיים אישיים

סולאז' היה נשוי מ-1942 לקולט, הצעירה ממנו בשנתיים, עד לפטירתו ב-26 באוקטובר 2022.
ראו גם

אקספרסיוניזם מופשט
מופשט לירי
טאשיזם
הערות שוליים

1 2 3 4  האמן הצרפתי פייר סולאז' הלך לעולמו בגיל 102, באתר ynet, 26 באוקטובר 2022
↑  Hugh Schofield (24 ביוני 2014). "The president and the 'greatest living artist' in the world". BBC News. אורכב מ-המקור ב-24 ביוני 2014. נבדק ב-24 ביוני 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Pierre Soulages: Beyond black | Christie's". www.christies.com (באנגלית). אורכב מ-המקור ב-31 ביולי 2019. נבדק ב-2019-09-01. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Pierre Soulages | Artworks, Exhibitions, Profile & Content". ocula.com (באנגלית). 2019-03-04. אורכב מ-המקור ב-6 במרץ 2019. נבדק ב-2019-03-04. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Honolulu Museum of Art, wall label, 17 December 1966, accession 4400.1
↑  "Soulages - Pierre Soulages et les vitraux de l'abbatiale de Conques - Ina.fr". Soulages. אורכב מ-המקור ב-8 בדצמבר 2017. נבדק ב-2017-12-07. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "biographie | pierre-soulages.com". www.pierre-soulages.com. אורכב מ-המקור ב-1 בספטמבר 2019. נבדק ב-2019-09-01. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Jean-Max Albert, Pierre Soulages, Mouvement sans emplacement, Opus International, n°57, 1975.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007507796905171  PLWABN: 9810681638205606  BIBSYS: 90149216  BNE: XX1223084  BnF: cb119252210 (data)  CANTIC: a19018952  CiNii: DA07061896  GND: 11875162X  ISNI: 0000 0001 2148 1323  KulturNav: 77c7ae2b-b6e3-4299-90cb-b0ec89e4f364  LCCN: n79129089  LNB: 000251800  MusicBrainz: 1f6bff76-3884-4c45-8e54-2171ecd2e8cb  NDL: 001302970  NGV: 3286  NKC: jcu2011618891  NLA: 35513354  NLG: 60967  NSK: 000108650  NTA: 068921160  RERO: 02-A003850238  RKD: 74022  SNAC: w6nc64dt  SUDOC: 027144577  Trove: 980378  ULAN: 500004928  VIAF: 112911606   WorldCat (עם VIAF): 112911606 
"17 בדצמבר 1966", פייר סולאז, מוזיאון האמנות של הונולולו
פנינה פלאי

| --- | --- |

פנינה (ימין) עם בעלה פינחס (שמאל) במפגש עם הסופר ש"י עגנון (מרכז) בביתם בירושלים, שנות ה-60 של המאה ה-20
 לידה:  6 ביולי 1932 ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  26 באוקטובר 2006 (בגיל 74) 
 שם לידה:  רבקה פרל הכהן 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 
פנינה פֵּלאי (Peli;‏ 6 ביולי 1932 – 26 באוקטובר 2006) הייתה פעילת ציבור, מחלוצות הפמיניזם האורתודוקסי בישראל, מרצה בתחום לימודי היהדות ומעמד האישה.
ביוגרפיה

נולדה בניו יורק בשם רבקה פרל הכהן, בת לצבי ולאה הכהן, משפחה מהיישוב הישן בירושלים שירדה לניו יורק בתקופת מלחמת העולם הראשונה. בצעירותה הייתה פעילה בתנועת הנוער הציונית-הדתית "השומר הדתי".
בשנת 1951 נישאה בניו יורק לבן דודה פינחס פלאי-הכהן, ששהה בניו יורק כשליח הסוכנות היהודית. מכיוון ששם חמותה היה זהה לשמה, רבקה, אימצה את שמה השני והחלה להיקרא בשם פנינה (תרגום של פרל). כעבור זמן עלו השניים לישראל והתגוררו בירושלים.
פלאי היא מחלוצות הפמיניזם האורתודוקסי בישראל והייתה פעילה לקידום מעמד האישה. בשנות ה-70 התפרסמה כשהקימה בביתה מניין נשים שהתעטפו בטלית ועלו לתורה. בשנת 1996 ארגנה בבנייני האומה בירושלים כנס בינלאומי בנושא "האישה והיהדות, האישה וההלכה", שבו השתתפו ארגונים יהודים ותנועות נשים מכל העולם. פעלה והרצתה למען נשים עגונות ומסורבות גט.
יחד עם בעלה הקימה את "שבת יחד" - שבתות עיון משותפות לציבור הדתי והחילוני. הייתה פעילה בארגון נאמני הר הבית.
ילדיה

לפינחס ופנינה פלאי ארבעה ילדים: ד"ר בטחה הר-שפי, מרצה לתלמוד בהיברו יוניון קולג', הסופרת אמונה אלון, בתשבע פלאי-סרי, פעילה בארגון קולך, ועורך הדין דעואל פלאי.
הערות שוליים

↑  על פי צוואת רבי יהודה החסיד יש להקפיד שכלה לא תישא את שם חמותה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313631905171  ISNI: 0000 0003 7046 7530  VIAF: 237509717   WorldCat (עם VIAF): 237509717 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פראיה דה פיפה

פראייה דה פיפה
פראייה דה פיפה (בפורטוגזית Praia de Pipa, היינו, "חוף העפיפון") הוא חוף בברזיל, השוכן ליד העיירה טיבאו דו סול, כ-84  ק"מ מנאטאל בירת ריו גראנדה דו נורטה.
עד שנת 1626, החוף נודע בשם Itacoatiara כלומר "הצוק הצבוע", מאוחר יותר הפך ל- Ponta do Cabo Verde ("הכף הירוקה"), וכיום ידוע  בשם פראייה דה פיפה. רצועת חוף זו נתגלתה על ידי מתיישבים פורטוגזים שקראו לחוף Orotapiry,  או "הכפר של הגבר הלבן". עד לגילוי המקום על ידי גולשים ותרמילאים בשנות ה-70 של המאה ה-20 הייתה פיפה כפר דייגים.
חופי פיפה הם מן היפים בברזיל, בעלי חול רך וצחור, מים נקיים וצוקים בגובה של כעשרה מטרים. הנוף השליו המסיבות והגלים בסמוך לחוף מהווים מוקד משיכה לגולשים, תיירים וצעירים מהערים הסמוכות. בפיפה קיימים מספר חופים, הידועים בהם הם -Praia Da Amor האהוב על הגולשים, Praia Da Dolphin אל חוף זה מגיעים לעיתים דולפינים וחוף Praia do Madeiro.
מרבית העסקים כיום מנוהלים על ידי זרים. יחד עם זאת, בשל העובדה כי קיימות מגבלות חוק ביחס להרחבת הפעילות באזור, שכן מדובר בסביבה מוגנת, בתי העסק ממוקמים בצפיפות יחסית.
פסו דומיניקני

| --- | --- |
5 centavos 1877
 משתמשים:  הרפובליקה הדומיניקנית הרפובליקה הדומיניקנית
 סמל:  $ או RD$
 ISO 4217:  DOP 
 מטבעות ושטרות
 שטרות בשימוש:  בשימוש שגרתי – 50, 100, 200, 500, 1,000, 2,000 פסו דומיניקני  לעיתים רחוקות – 10, 25, 50 סנטבוס ; 1, 2, 5, 10, 20 פסו דומיניקני
 מטבעות בשימוש:  בשימוש שגרתי – 1, 5, 10, 25 פסו דומיניקני  לעיתים רחוקות – 1,5, 10, 25 סנטבוס וחצי פסו דומיניקני
 בנק מרכזי
 אינפלציה:  8.24% (2021 est.) 3.78% (2020 est.)
 בנק מרכזי:  הבנק המרכזי של הרפובליקה הדומיניקנית
 http://www.bancentral.gov.do/
 → Santo Domingo real 
 
פזו דומיניקני (בספרדית: Peso Dominicano) הוא שמו של המטבע של הרפובליקה הדומיניקנית מאז 2011.
הסמל שלו הוא "$", או "RD$" כאשר משמש בהבחנה מפזו אחרים (או דולרים). כל פסו מחולק ל-100 סנטבוס ("סנט"), עבורם משתמשים בסמל ¢.
למעט הדולר האמריקאי, זהו המטבע היחיד המהווה הילך חוקי ברפובליקה הדומיניקנית עבור כל העסקאות הכספיות, בין אם ציבוריות או פרטיות.
לפני 2011, פזו אורו (פסו זהב) היה השם הרשמי של המטבע של הרפובליקה הדומיניקנית.
מטבעות

מטבעות הוצגו לראשונה בשנת 1937 בערכים של 1, 5, 10, 25 סנטאבו ו-1⁄2 פזו עם מספר מוגבל של מטבעות של 1 פזו שהוטבעו לראשונה בשנת 1939. כל המטבעות נשאו את הסמל הלאומי בצד האחורי של המטבע, בעוד שכולם מלבד הסנטבו 1 נשאו על פני המטבע ראש של צ'יף אינדיאני אלגורי. מטבע ה-1 סנטבוס תיאר במקום זאת עץ דקל, שהיה סמל המפלגה הדומיניקנית השלטת. המטבעות היו כולם במשקל, קוטר והרכב זהים לאלה של מטבעות ארצות הברית של אותה תקופה.
שני ערכים הופיעו על מטבעות אלה, אחד ב-"centavos" או "pesos" ואחר ב-"גרמוס" כדי לייצג מערכת משקל כסף טרום-עשרונית ששימשה בעבר ברוב האזור.
בשנת 1963 הופחתה תכולת הכסף במטבעות 10, 25, 50 ו-1 פסו מ-0.900 טהור ל-0.650 טהור. לאחר 1963 הפזו אורו הפך למטבע פיאט (מטבע שאינו מגובה בסחורה כלשהי כגון זהב או כסף) ומתכות בסיסיות החליפו את מתכת הכסף בערכים הגבוהים יותר, כאשר ב-1967 מטבעות ה-10, ו-25 סנטאבו ו-1⁄2 פסו הוכנסו למחזור מחדש בנחושת-ניקל. מטבעות של פזו 1 הוטבעו כמטבע להנצחה בלבד במספרים קטנים..
בשנת 1976 הוצגה סדרת מטבעות חדשה, אשר עליה מופיע חואן פבלו דוארטה, ובשנת 1983 שוחררה סדרה נוספת המציגה דמויות חשובות נוספות מההיסטוריה הדומיניקנית, כולל האחיות מיראבאל. אותה הנפקה העלימה רשמית את ההתייחסות לערך "גרמוס" המיושן. בשנת 1989 שונתה תכולת המטבעות מנחושת-ניקל לפלדה מצופה ניקל. בשנת 1991, הוצגו מחדש מטבעות של 1 פסו עם 11 פאות העשויים מנחושת-אבץ, ואחריהם 5 פסו דו מתכתי ב-1997. מטבע החמישה פזוס הונפק לרגל אירוע הנצחה ליום השנה ה-50 של הבנק הלאומי. הן 10 פזו דו מתכת והן 25 פזו נחושת ניקל הוצגו בשנת 2005.
עקב האינפלציה, מטבעות מתחת לערך של 1 פזו נמצאים כעת בשימוש רק לעיתים רחוקות.
שטרי כסף > פסו אורו, 1947–2011

כאשר הפסו אורו הוצג לראשונה כמטבע מקומי בשנת 1937, לא נוצרו כסף נייר ושטרות ארצות הברית המשיכו להיות בשימוש, מכיוון שהדולר האמריקאי היה רשמית המטבע הלאומי.
רק בשנת 1947 הונפקו שטרות הפסו אורו הראשונים על ידי הבנק המרכזי בערכים של 1, 5, 10, 20, 50, 500 ו-1,000 אורוס, אם כי שני הערכם האחרונים (חמש מאות ואלף אורוס) היו בשימוש נדיר. למרות ששטרות ארצות הברית תמיד היו מקובלים בתמורה, הם הוצאו מהמחזור בהדרגה.
ב-1961 הונפקו שטרות בעלי ערך נמוך בערכים של 10, 25 ו-50 סנטבוס כדי לסייע בפיצוי על ערך הכסף במטבעות העולה על הערך הנקוב ועל המחסור במטבעות שנוצר.
לאחר פטירתו של רפאל טרוחיו, כל השטרות שנשאו את דמותו, ולאחר מכן הוסרו גם אזכורים לעיר הבירה סיודאד טרוחיו שחזרה לשמה הישן, סנטו דומינגו.
השטרות הנמצאים במחזור הם 50, 100, 200, 500, 1,000 ו-2,000 פזו אורוס. שטרות 10 ו-20 פסו הוחלפו במטבעות של 10 ו-25 פסו בהתאמה בשנת 2005.
בשנת 2010, הופץ שטר חדש של 20 פסו אורו פולימרי. מהדורות מוגבלות של שטרות 500 ו-2,000 פזו אורו הונפקו ב-1992 לרגל יום השנה ה-500 לגילוי אמריקה וחגיגות המילניום של שנת 2000, בהתאמה, אך נכון לשנת 2005 לא רבים מהם נותרו במחזור. שטר של 5,000 פזו נשקל בעבר אך לא הונפק בפועל. כל השטרות הנוכחיים נושאים את הביטוי, בתרגום מילולי מספרדית: "הצעת חוק זו היא בעלת העוצמה המשחררת לשמש כתשלום עבור כל ההתחייבויות הציבוריות או הפרטיות".
שטרי כסף > שטרות שהונפקו בשנים האחרונות

2010: ב-1 ביולי 2010, הבנק המרכזי הנפיק שטר של 20 פזו אורו הדומה לשטר הנייר הקודם, אך כעת מודפס על מצע פולימרי.
2011 : בשנת 2011, הבנק המרכזי הודיע כי כל השטרות מ-2011 ואילך יהיו נקובים ב-"Pesos Dominicanos" במקום "Pesos Oro". החלטה זו התקבלה בתגובה למנדט של החוקה של הרפובליקה הדומיניקנית מ-26 בינואר 2010.
2014: ב-1 באוקטובר 2014, הבנק המרכזי תכנן להנפיק משפחה חדשה של שטרות עם עיצובים חדשים ומאפייני אבטחה חדשים.
שטרות שבמחזור

| ערך | צבע | צבע | תיאור> פני השטר | תיאור> גב השטר | תיאור>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 50 פסו | סגול |  | קתדרלת הבזיליקה של סנטה מריה לה מנור (המוכרת כאחת הכנסיות העתיקות ביותר ביבשת אמריקה) | הבזיליקה של גברתנו באלטגרסיה |  |
| 100 פסו | כתום |  | חואן-פאבלו דוארטה, ראמון מטיאס מייה ופרנסיסקו דל רוסריו סנצ'ס - "לה טריניטריה" | שער הרוזן - La Puerta del Conde |  |
| 200 פסו | ורוד |  | האחיות מיראבל (4 אחיות שהתנגדו באופן פעיל ומתמשך למשטר הדיקטטורי של רפאל טרוחיו | אנדרטת האחיות מיראבל |  |
| 500 פסו | ירוק |  | סלומה אוראנה ופדרו הנריקז אוראנה (Ureña) | הבנק המרכזי של הרפובליקה הדומניקנית |  |
| 1,000 פסו | אדום |  | הארמון הלאומי בסנטו דומינגו | קולומבוס אלקזר - Alcázar de Colón |  |
| 2,000 פסו | כחול |  | אמיליו פרו'דאום (Prud'Homme ) ו חוזה רופינו רייס סיאנשז (Siancas) - מחברי ההמנון הלאומי | התיאטרון הלאומי |  |
הקשר עם הדולר האמריקאי

הדולר האמריקאי משמש כמטבע רזרבה על ידי הבנק המרכזי של הרפובליקה הדומיניקנית. כמו כן, בהסכמת שני הצדדים, ניתן להשתמש גם בדולר אמריקאי וגם באירו בעסקאות פרטיות (זה חל בעיקר בפעילויות הקשורות לתיירות). הדבר היה נכון ביותר בתקופה האינפלציונית הדרסטית של 2003–2004.
כיום הדולר האמריקאי מקובל באופן נרחב ותיירים המבקרים ברפובליקה הדומיניקנית יכולים להשתמש בו כמטבע שני לתשלום עבור שירותים במדינה.
ב-2004 הפסו צנח באופן דרמטי; דולר אמריקאי בודד היה שווה כמעט פסו דומיניקני 60. באוגוסט 2020, רף 59 פסו דומיניקני לדולר ארצות הברית אחד נחצה שוב באופן זמני.
נכון ל-8 בפברואר 2023, 1 דולר ארצות הברית היה שווה בסביבות 56.30 פסו דומיניקני.
שערי חליפין

| שער חליפין נוכחי עבור DOP |
| --- | --- |
באתר Google Finance:: AUD CAD CHF EUR GBP HKD ILS JPY USD
באתר Yahoo! Finance:: AUD CAD CHF EUR GBP HKD ILS JPY USD
באתר XE.com:: AUD CAD CHF EUR GBP HKD ILS JPY USD
באתר OANDA.com:: AUD CAD CHF EUR GBP HKD ILS JPY USD
מדינות נוספות המשתמשות בפסו

הפסו היה מטבע ששימש בהיסטוריה את ספרד הקולוניאלית, ועל כן גם את הקולוניות שלה. מסיבה זו, גם כיום זהו שמו של המטבע במדינות רבות:
| מדינה |  | שם המטבע | סמל מטבע | קוד ISO 4217 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| ארגנטינה | ארגנטינה | פסו ארגנטינאי | $ | ARS |
| צ'ילה | צ'ילה | פסו צ'יליאני | $ | CLP |
| קולומביה | קולומביה | פסו קולומביאני | $ | COP |
| קובה | קובה | פסו קובני | $ | CUP |
| מקסיקו | מקסיקו | פסו מקסיקני | $ | MXN |
| אורוגוואי | אורוגואי | פסו של אורוגוואי | $ | UYU |
| הפיליפינים | הפיליפינים | פסו פיליפיני | ₱ | PHP |
הערות שוליים

↑  Editorial Style Guide 2020, World Bank Group, appendix D pp.134–139
צ'איירו

| --- | --- |

 לידה:  1 בנובמבר 1866 דבלין, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  8 באוקטובר 1936 (בגיל 69) הוליווד, ארצות הברית 
 מדינה:  אירלנד 
 
ויליאם ג'ון וורנר, הנודע בכינויו צ'איירו, (1 בנובמבר 1866 - 8 באוקטובר 1936), היה אסטרולוג אירי ומומחה מפורסם לתורת הנסתר שפעל בתחילת המאה ה-20. הכינוי שלו "צ'איירו" שאול מן המילה האנגלית Cheiromancy שפירושה קריאה בכף היד. הוא תיאר את עצמו כחוזה נסתרות שלימד קריאת כף היד, אסטרולוגיה ונומרולוגיה כשדית. במהלך הקריירה שלו התפרסם ביכולתו לנבא עתידות וחזה אירועים עולמיים ואירועים אישיים בחיי לקוחותיו.
ביוגרפיה

צ'איירו נולד בכפר בפאתי דבלין, אירלנד. אימץ לעצמו את השם "הרוזן לואיס האמון".
בהסתמך על ספרי זיכרונותיו, הוא רכש את הידע שלו בתורת הנסתר והמיסטיקה בהודו. בתור נער, הוא הגיע לנמל בומביי ושם פגש את הגורו שלו (מדריך רוחני), הודי ברהמיני, שלקח אותו לכפר באזור מהאראשטרה. הותר לו ללמוד מספר עתיק שעסק בקריאת כף היד ושהיה עשוי מעור אנושי ומכתב זהב. לאחר שעלעל ושינן את הספר במשך שנתיים עזב ללונדון והחל לעסוק בקריאת ידיים.
צ'איירו היה להוט להתחתן, אך מקריאת כף ידו הסיק שהוא עתיד להינשא רק בגיל מבוגר. נבואתו העצמית אכן התממשה והוא נישא לאחר שאישה סעדה אותו במהלך מחלה קשה.
קריירה

צ'איירו נהנה מקהל לקוחות מפורסמים מרחבי אירופה וארצות הברית להם ייעץ בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. הוא קרא בידיהם וניבא את עתידם של מפורסמים כגון: מארק טוויין, שרה ברנאר, מאטה הארי, אוסקר ויילד, גרובר קליבלנד, תומאס אלווה אדיסון, אדוארד השמיני, הוריישו קיצ'נר, ויליאם גלאדסטון, ג'וזף צ'מברלין ועוד. הוא נהג לבקש מלקוחות מפורסמים לחתום את שם שמם בספר אורחים וכן לתאר את רשמיהם מנבואותיו. על אדוארד השמיני כתב: "לא אתפלא אם לא יוותר על כלום, כולל על זכותו לרשת את כתר המלוכה, כדי להיות עם אהובתו". צ'איירו אף חזה שהיהודים יחזרו לפלשתינה וששמה ייקרא מחדש ישראל.
בספרו האוטוביוגרפי כלל קטעים משיחות שניהל עם מפורסמי אותה בעת כגון: אדוארד השביעי, צ'ארלס סטיוארט פרנל, הנרי מורטון סטנלי, מקס מילר, צ'ארלס ראסל, רוברט אינגרסול ואחרים.
ספרו "סודותיה האחרונים של הטיטניק" (Titanic's Last Secrets) הכיל חיזוי שניבא לוויליאם פירי, מבעלי החברה שיצרה את הטיטניק. צ'איירו חזה במדויק שהוא ינהל קרב על חייו ותיאר את שקיעתה של האונייה.
צ'איירו התפרסם בתור קורא בכף היד ומנבא עתידות של החברה הגבוהה, ואל קהל לקוחותיו נתווספו גם ספקנים בתורת הנסתר. מארק טוויק בעצמו כתב בספר האורחים שלו:
"צ'איירו חשף את האופי שלי בפני עם דיוק משפיל"
נלי מלבה כתבה:
"אתה מדהים. מה ביכולתי להוסיף?"
מותו

לאחר מספר שנים בלונדון ומספר מסעות ברחבי העולם, צ'איירו עבר לארצות הברית. הוא בילה את שנותיו האחרונות בהוליווד, פגש כעשרים לקוחות מדי יום ואף עבד על תסריט בטרם מותו מהתקף לב בשנת 1936. אלמנתו, הרוזנת לנה האמון, סיפרה שבעלה המנוח בן השבעים שייעץ לאריסטוקרטים אירופאים ולאנשי אצולה, חזה את מותו שלו יום לפני פטירתו.
מגזין טיים פרסם ידיעה על מותו ב-19 באוקטובר 1936:
"נפטר. הרוזן לואיס האמון ("צ'איירו"), 69, קורא כף היד הנודע, לאחר מחלה ממושכת בהוליווד. כסופר של ספר שעסק בקריאת הידיים כבר בגיל 13, צבר מעל 250,000 דולר מלקוחותיו העשירות והיה בעליו של עיתון בפריס. בליל מותו, ספרה האחות, נעצרו מחוגו השעון מחוץ לחדרו על השעה אחת שלוש פעמים"
צ'איירו טען שמעולם לא הבין את מקור כוחותיו הייחודיים, ולדעתו הוא איבד כוחות אלה בשנת 1906. בשל טענה של אחד מלקוחותיו שמעל בכספיו ישב תקופה במאסר. ישנן טענות שלאחר השתחררו מהכלא הוא ירד מנכסיו, איבד את חבריו וגם קהל לקוחותיו לשעבר התכחש לקיומו וסירב להמשיך ולהיוועץ עמו.
צ'ו ריונג-האי

זהו שם קוריאני; שם המשפחה הוא .
סגן מרשל צ'וי ריונג-הא (בהאנגול: 최룡 해, בהאנג'ה: 崔龍海; נולד ב-15 בינואר 1950) הוא פוליטיקאי וקצין צבא צפון קוריאני המכהן כנשיא נשיאות אספת העם העליונה המהווה את הפרלמנט החד-ביתי של קוריאה הצפונית וסגן יו"ר הוועדה לענייני המדינה מאז אפריל 2019. הוא גם חבר בנשיאות הפוליטביורו וסגן יו"ר מפלגת הפועלים של קוריאה. הוא שימש גם כמפקד הצבאי של המנהיג העליון של קוריאה הצפונית קים ג'ונג-און.
צ'אלה

צַ'אלָה (באוזבקית: чала - "לא זה ולא זה") הוא כינוי המתייחס לאנוסים מקרב יהודי בוכרה שהחל מסוף המאה ה-18 אולצו להמיר את דתם לאסלאם. יהודים-בסתר אלה המשיכו להתחתן ביניהם ולהתגורר באופן נפרד בסמוך לשכונות היהודיות.
עד להגעתו של הצבא הרוסי לאזור, חזרה לדת היהודית הייתה בלתי אפשרית עקב גזר דין מוות שהוטל על אלו שהמירו את דתם מאסלאם.
במאה ה-19 קהילות צ'אלה התקיימו בערי סמרקנד, חיווה, קוקנד, מרגילן ובשאחריסאבז. בדרך כלל קהילה נשמרה במשך לפחות שניים-שלושה דורות עד שהייתה מתמזגת עם האוכלוסייה המוסלמית הסובבת ועוזבת את המנהגים היהודיים.
החזרה ליהדות התחילה עם הכיבוש הרוסי של מרכז אסיה ב-1867. החאנים של חיווה וקוקנד אוחדו לטורקסטן הרוסי, ושם בוטל עונש מוות על עזיבת האסלאם, בעוד אמירות בוכרה שמרה על עצמאות מסוימת והמשיכה בעונש מוות לעוזבי דת האסלאם. עקב כך רבים מקבוצת צ'אלה עברו לאזור בשלטון הרוסי הישיר. אומנם החוק הרוסי קבע כי יש להחזירם למקום ממנו היגרו, אך בפועל הוא לא יושם.
עד להשתלטות ברית המועצות על אמירות בוכרה המצב באזור לא השתנה ורבים מבני הצ'אלה שנשארו בשליטתו התאסלמו סופית. כמו כן בעקבות ההשתלטות החלוקה הדתית לא הייתה תקפה עוד, אך רבים מבני הצ'אלה רשמו את עצמם כאוזבקים או טג'יקים.
בתרבות

בשנת 2000 מנצור סורוש פרסם את הספר "צ'אלה", המתאר את חיי הקהילה.
מקורות חוץ

"The Muslim Jews (Chalah) by Dr. Albert Kaganovitch"
ראו גם

אמירות בוכרה
יחסי אסלאם–יהדות
אנוסי משהד
פראטס השלישי

מטבע של פראטס השלישי
פראטס השלישי שלט על האימפריה הפרתית בשנים 57-70 לפנה"ס. זמן קצר לאחר עלייתו לשלטון התקיף המצביא הרומי לוקולוס את מלך ארמניה טיגראנס הגדול ואת בן בריתו מיתרידטס השישי מלך פונטוס, שמצא אצלו מקלט. פראטס השלישי סירב להענות לבקשות הסיוע של טיגרנס ומיתרידטס, ושמר על נייטרליות במלחמה בינם לבין הרומאים.
בשנת 67 לפנה"ס שכנע טיגרנס הצעיר, בנו של "טיגרנס הגדול", את הפרתים לפלוש לממלכת ארמניה, כדי להמליך אותו כשליט ארמניה בחסות הפרתים. אולם הפלישה הפרתית נכשלה בהשגת מטרתה, והצבא הפרתי נאלץ לחזור על עקבותיו. שנה לאחר מכן פלש המצביא הרומי פומפיוס לממלכת ארמניה, בשיתוף פעולה עם טיגרנס הצעיר, והכניע אותה. אולם לאחר ניצחונו הכיר פומפיוס בשלטונו של "טיגרנס הגדול" בארמניה, ולקח איתו כבן ערובה את בנו הבוגדני. פומפיוס לא היה מוכן לשתף פעולה עם הפרתים. הוא פלש לגורדינה (Gordyene) ולאוסראינה, שתי ממלכות ואסליות של האימפריה הפרתית בצפון מסופוטמיה, והשתלט עליהם, ובנוסף לכך השפיל את פראטס השלישי כאשר סירב להכיר בתוארו כ"מלך המלכים" (התואר שאומץ על ידי המלכים הפרתיים).
בשנת 57 לפנה"ס נרצח פראטס על ידי שני בניו, מיתרידטס השלישי ואורודס השני, שירשו את כסאו.
קישורים חיצוניים-

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VcBA: 495/309956  VIAF: 254159474316327662550   WorldCat (עם VIAF): 254159474316327662550 
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה ובנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פנינה קז

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1938 (בת 86 בערך) בלגיה 
 מדינה:  ארצות הברית, ישראל 
 שפות היצירה:  עברית 
 
פנינה מועד קז (נולדה ב-1938) היא סופרת ישראלית ילידת בלגיה.
ביוגרפיה

קז היגרה לישראל בשנת 1968, לאחר נישואיה לאיש העסקים הישראלי ישראל קז אותו הכירה בניו יורק. היא זוכת "פרס סידני טיילור" (2005) לספרות ילדים מטעם אגודת הספריות היהודיות בארצות הברית עבור ספרה "זמן אמת". עלילת הספר נפרשת מנקודת מבטן של מספר דמויות וסיפורי חייהן המצטלבים בזמן פיגוע התאבדות באוטובוס, המתפוצץ בכניסה לירושלים.
קז חיברה ספרי ילדים ונוער, שהבולטת בהם היא סדרת "ברלה", העוסקת במעלליו של חילזון שזהו שמו, ודרך סיפוריו הסדרה מספקת מראה לחיי הילדים ודרכי התמודדות עם בעיות. את הרעיון לכתיבת הסדרה קיבלה מילדיה, שנהגו לצאת בימים גשומים החוצה ולאסוף "ברלך" (חלזונות ביידיש). לעיתים שכחו אותם במכנסיהם וקז שמעה את רעש הקונכיות במכונת הכביסה, מה שגרם לה לתהות איך החלזונות מרגישים, והדבר הוביל לכתיבת הסדרה.
קז כתבה סיפורים קצרים עבור הבי.בי.סי, מאמרים וביקורות עבור המגזין "מטרופוליטן אופרה", ושירים ותסריטים עבור הטלוויזיה החינוכית. ספרי הילדים הראשונים שפרסמה היו "Stevie´s Tricycle" (בתרגום חופשי: "תלת האופן של סטיבי") ו-"Tommy´s New Bed" (בתרגום חופשי: "המיטה החדשה של טומי") שנכתבו בשפה האנגלית.
קז זכתה בפרס ה-"International Reading Association" עבור סיפור קצר, אותו קיבלה על סיפורה "חמש מילים" (Five Words).
חיים אישיים

קז הייתה נשואה לישראל קז, בעלים של חברת מאיר חברה למכוניות ומשאיות. קז אם לשלושה בנים וסבתא לנכדים.
קז מתגוררת בהרצליה.
מספריה

ברלה, ברלה, צא החוצה (1985)
ברלה בים (1987)
ברלה ברלה מה בסל? (1990)
ברלה ברלה תהיה בריא (1994)
ברלה ברלה אח גדול (1996)
מסטיק (1998)
ברלה ברלה בוא לגן (1999)
ברלה, ברלה, בוא לבית הספר (2002)
ברלה, ברלה, מהר! מהר! (2006)
כל הספרים בהוצאת כתר ירושלים.
הערות שוליים

↑  מרב יודילוביץ', פרס סידני טיילור לספרות ילדים יוענק לישראלית פנינה קז, באתר ynet, 8 בפברואר 2005
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296215105171  BnF: cb15023724x (data)  GND: 110114450  ISNI: 0000 0000 6671 8112  LCCN: n82120031  RERO: 02-A012612565  SUDOC: 243473745  VIAF: 49813248   WorldCat (עם VIAF): 49813248
צ'ו יאנג-ווק

זהו שם קוריאני; שם המשפחה הוא .
צ'ו יאנג-ווק (בקוריאנית: 조영욱; נולד ב-5 בפברואר 1999 בסיאול שבקוריאה הדרומית) הוא כדורגלן דרום קוריאני המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת סיאול מליגת העל הדרום קוריאנית ובנבחרת קוריאה הדרומית.