stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ארמון זאקרו
היסטוריה > תחת גרמניה המזרחית

בשנת 1945 הטירה הפכה ל"רכוש ציבורי", ומשם ואילך שימשה בית ילדים ומנוחה לאלה שנרדפו על ידי המשטר הנאצי. כאשר נבנתה החומה, עבר תחילה צבא העם הלאומי לארמון, ומשנת 1973 עברו אליו רשויות המכס של גרמניה המזרחית. החממה נהרסה, ובפארק הוקמו מתקני אימונים לכלבים המאתרים הברחות.
היסטוריה > אחרי איחוד גרמניה

עם איחוד גרמניה מחדש בשנת 1990, הצליחה האגודה "פרו ברנדנבורג" (pro Brandenburg) בתחילה ליצור קשרים עסקיים בין המדינות הוותיקות והחדשות מזאקרו. בשנת 1993 ניהלה את הארמון קרן הארמונות והגנים הפרוסיים ברלין-ברנדנבורג (גר'). העבודה החלה על שיקום הפארק על פי התוכניות המקוריות של לנה והפיכת הבניין למוזיאון. התברר שזאקרו אינו מתאים במיוחד לתערוכת קבע בגלל תנאי התשתית הלא נוחים. לאחר תיקון הגג והתקנת מערכת חימום, היה צריך לעצור את העבודה לעת עתה עד לפיתוח רעיון שימוש בר קיימא. בשנת 2003 קיבלה את הארמון האגודה "ארס זאקרו" (Ars Sacrow) בתמיכת קרן הארמנות לשימוש זמני בטירה כ"מוזיאון לקיץ".
בחצר הבניינים החיצוניים הוקם בית קפה. תערוכות האמנות מאורגנות על ידי עמותת ארס זאקרו, אגודה של אזרחים מחויבים ומתעניינים. הם רוצים להמשיך ולפתוח את הכנסייה, הארמון וגני הארמון בפני המבקרים ולהמשיך לתמוך בעבודות השיקום הדרושות בדחיפות.
מאוגוסט 2006 ועד סוף 2008, היה ארמון זאקרו עם מבני החוץ שלו המיקום החיצוני החדש של הטלנובלה דרכים לאושר (גר'). בסדרה זו שימש הארמון כבית האחוזה של משפחת ואן ויידן (van Weyden).
טיהור

כתוצאה מייצור סוכר העופרת והעופרת הלבנה מסביבות 1816, זוהמה אדמת האחוזה בשאריות עופרת בשטח של יותר מ-4 דונם ובעומק של עד 2.5 מטרים. גילוי הנזק (2009) הוא תוצאה של יוזמה פרטית. החקירות גילו גם זיהום אבק עופרת בארמון כולו, שכמו חלקים מפארק האחוזה - היה צריך להיות סגור לציבור לתקופה של שנתיים. השיפוץ בוצע בשנת 2012.
לקריאה נוספת

Gottfried von Ising: Sakrow. In: Mitteilungen des Vereins für die Geschichte Berlins 48 (1931), S. 54–67 u. 95–100.
Heike Mortell: Schloßpark Sakrow. Abriß der geschichtlichen Entwicklung. In: Die Gartenkunst 7 (1/1995), S. 80–92.
NN: Die Erneuerung des Schlosses Sakrow. In: Zentralblatt der Bauverwaltung, 61. Jahrgang, Nr. 13 (26. März 1941), S. 215–223.
Gerd Schurig: Garten, Sacrow. In: Bund Heimat und Umwelt in Deutschland (Hg.): Weißbuch der historischen Gärten und Parks in den neuen Bundesländern. 2., überarb. Aufl., Bonn 2005, ISBN 3-925374-69-8, S. 45f.
ג'יימס מיור אולד

| --- | --- |

דיוקן עצמי, 1928
 לידה:  19 ביוני 1879 אשפילד, ניו סאות' ויילס, אוסטרליה 
 פטירה:  8 ביוני 1942 (בגיל 62) קמדן, אוסטרליה 
 מקום לימודים:  בית הספר סידני 
 תחום יצירה:  ציור 
 פרסים והוקרה:  פרס ויין 
 מספר צאצאים:  1 
 
ג'יימס מיור אולד (באנגלית: James Muir Auld‏; 19 ביוני 1879 – 8 ביוני 1942) היה אמן וצייר אוסטרלי.
ביוגרפיה > ראשית חייו

ג'יימס מיור אולד נולד באשפילד (אנ'), ניו סאות' ויילס, בנם השלישי של הכומר ג'ון אולד ורעייתו, ג'ורג'ינה לבית מיור. ג'יימס אולד למד בבית הספר הציבורי באשפילד ואחר כך בבית הספר בסידני. הוא עבד כפקיד במועצת הרובע אשפילד ונרשם לשיעורי לילה בציור בבית הספר הטכני באשפילד. הוא בילה בציור ושרטוט של חופי הים של נמל סידני.
ביוגרפיה > קריירה אמנותית

אולד למד אצל ג'יי ס' וטקינס וג'וליאן אשטון והחל להציג בחברה המלכותית לאמנות של ניו סאות' ויילס (אנ') בסביבות 1906. הוא תרם רישומים בשחור לבן לעיתונים בסידני. בשנת 1909 נסע ללונדון ללמוד מעבודתם של ציירים אנגלים. בלונדון קיבל עבודה במגזנים שונים. כשחזר לאוסטרליה בסביבות 1911, עבד בסידני בציור נופים בנושאי דיוקן ועשה כמה פורטרטים.
ב־1 ביולי 1914 התחתן אולד עם מגי קייט קיין, לבית בל. בשנת 1917 נקנה הציור "האגרטל השבור" על ידי הגלריה לאמנות של ניו סאות' ויילס (אנ'). בערך בתקופה זו הם רכשו גם דיוקן של המשורר רודריק קווין (אנ').
הוא הצטרף לאגודת האמנים בסידני בסביבות 1920 והציג איתה לעיתים קרובות. בשנות העשרים של המאה העשרים הצטרף למשרד האמנות המסחרית (אנ'), "סמית ויוליוס", ואייר כמה ספרים.
לקראת סוף חייו בילה אולד 11 שנים בת'ירמיר (אנ'), ניו סאות' ויילס, והתגורר לבדו. נראה שהנוף שמסביב לא היה מעורר השראה, אך עבודתו בתקופה זו הייתה במיטבה. ציור "בוקר חורפי" זיכה אותו בפרס וין (אנ') בשנת 1935. לאולד נערכו שלוש תערוכות יחיד בגלריות מקווארי, סידני, בשנים 1928, 1936 ו-1938, והוא הציג גם בלונדון ובפריז. הוא היה חבר מייסד של האקדמיה האוסטרלית לאמנות (אנ') בשנת 1938.
מוות ומורשת

אולד נפטר משחפת ב־8 ביוני 1942, הותיר אחריו בת. הוא היה צייר מסורתי שלא הרשה לעצמו להצטרף לתנועות השונות שקמו באמנות בין שתי המלחמות. הייתה לו צביעה טובה והוא התעניין במיוחד בהשפעות של האווירה ואור השמש, אותם ביטא בחיוניות רבה. הוא מיוצג בגלריה לאמנות של ניו סאות' ויילס, סידני, בגלריה לאמנות של אוסטרליה הדרומית, אדלייד, בגלריה לאמנות של קווינסלנד (אנ'), בריזבן ובגלריה והמוזיאון לאמנות של מנלי (אנ'), צפון סידני.
גלריה

בוקר חורפי, 1935
עיירה, 1919
חווה, לפני 1942
בחוף הים, 1923
הערות שוליים

↑  Bernice Murphy, Australian Dictionary of Biography, Canberra: National Centre of Biography, Australian National University
↑  Dictionary of Australian Biography A, gutenberg.net.au
↑  Silas Clifford-Smith, 'James Muir Auld' (peer reviewed biography), Dictionary of Australian Artists Online
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ADB: auld-james-muir-5082  AGSA: 5860  DAAO: james-muir-auld  ISNI: 0000 0000 6399 6432  LCCN: no2003068610  NGV: 1838  NLA: 36585368  SNAC: w61z55n8  Trove: 1306481  VIAF: 34148287   WorldCat (עם VIAF): 34148287
דווייט סייבין

דווייט מיי סייבין (באנגלית: Dwight May Sabin‏; 25 באפריל 1843 – 22 בדצמבר 1902) היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית ממינסוטה וכחבר בבית המחוקקים של מינסוטה. הוא ידוע במיזמים העסקיים של סימור, סייבין ושות' וחברת Northwestern Car Company, מפעלים מצליחים מאוד שהיו תלויים בחוזי העבודה הרווחיים ביותר בכלא שעליו ניהל משא ומתן עם ממשלת מינסוטה בשנות ה-70 של המאה ה-19. בחירתו לתפקיד פדרלי, ב-1883, התרחשה בעקבות פרשה ממושכת ידועה לשמצה בסנאט של מדינת מינסוטה, שבמהלכה הסנאטור המכהן ויליאם וינדום נכשל בבחירה מחדש בעקבות "הקמפיין הגרוע ביותר בהיסטוריה הידועה של המדינה."
ביוגרפיה > ראשית חייו

דווייט מיי סייבין, שהיה הבכור מבין שני הבנים של הוראס קארבר סייבין ומריה אליזבת' ובסטר (במקור מפרדוניה, ניו יורק), נולד ב-25 באפריל 1843, במרסיילז, אילינוי, שם בילה את שנות ילדותו.
הוראס, אביו של דווייט, ממחוז וינדהאם, קונטיקט, עבר מערבה כדי להקים נכס משלו ליד מרסיילז, אילינוי, שצוינה ב-1853 כעיירת תעלות בציפייה להשלמת תעלת אילינוי ומישיגן. מפעלו של הוראס הצליח, אך מחלה החזירה את בני הזוג סייבין לקונטיקט עד 1857, שם עברה המשפחה לבית אבותיו של סייבין, שהיו חלק מהתושבים המקוריים של ניו רוקסברי, קונטיקט, והיו צאצאים של המתיישבים הלבנים הראשונים באזור, בערך ב-1686.
בשנת 1862, לאחר מות סבו, סייבין למד באקדמיית פיליפס, למד הנדסה אזרחית ומתמטיקה, ועזב את בית הספר לאחר שנה כדי להתגייס כחייל האיחוד במלחמת האזרחים האמריקנית. סקירה של חייו מאותה התקופה משנת 1883 ציינה כי הוא הגיע לגטיסברג ביולי 1863, "ביום השני של הקרב המכריע והנורא של המרד, באותה תקופה שבה הרגימנט היחיד ממינסוטה בצבא הרפובליקה התנהג בגבורה כל כך בגבעת הקברות".
בזמן שהותו בצבא הפדרלי, שירת סייבין כעוזר של "קצין הרפואה הראשי של הפרשים של גנרל פליזטון", עד ש"חשיפה בשטח" של מספר חודשים הביאה למחלת ריאות לא מזוהה שהובילה אותו משירות בשדה הקרב למשרד מבקר מחלקת המלחמה במשרד האוצר האמריקאי בוושינגטון הבירה. כשאביו נפטר ב-1864, שוחרר סייבין, בן עשרים בלבד, וחזר לקונטיקט כדי לעזור לאמו לנהל את אחוזת אביו. סייבין קיבל על עצמו את ניהול הרכוש המשפחתי במחוז וינדהאם, בעוד אמו, שליוותה את אחיו ג'יי, חזרה לאילינוי כדי לקחת על עצמה את ניהול החווה באילינוי.
בשנת 1867 הרופא שלו הציע לסייבין לעבור למקום אחר למען בריאותו. לאחר שבילה עם משפחתו באילינוי, הוא עבר לטריטוריית מינסוטה, שם השתקע בסטילווטר והתעסק בחטיבת עצים ובייצור כלי עץ.
ביוגרפיה > סימור, סייבין ושות' וכלא סטילווטר

בשנת 1868, סייבין החל במיזם עסקי חדש בתור חברת סימור, סייבין והשותפים. החברה החדשה הזו הגיעה להסכם עם מינסוטה כדי למנף את כוח העבודה בכלא סטילווטר שהוקם לאחרונה.
מערכת חוזה העבודה בכלא סטילווטר במינסוטה החלה בשנת 1859 עם ג'ון ב. סטיבנס, יצרן חלונות ותריסים, שחכר את בית המלאכה בכלא מהמדינה, השתלט על העבודה ושילם 75 סנט ליום לכל עובד במשרה מלאה. אבל סטיבנס נאלץ להכריז על פשיטת רגל כאשר הטחנה שלו נשרפה בשנת 1861, וג'ורג' מ. סימור, יצרן חביות קמח, נכנס לגור והשתלט על חוזה הכלא, וקבע "שכר עבור יום עבודה לכל אסיר שהוגדל משלושים לארבעים וחמישה סנט על פני תקופה של חמש שנים". ב-1868 סוהר מחה על ההיבטים הנצלניים של מערכת זו, בטענה שלכל הפחות, "מותר לאסירים לעבוד לטובת המדינה ולא למטרות פרטיות". לא ברור אם מחאותיו של הסוהר נבעו מהקמת החברה החדשה, כאשר סימור הביא את סייבין לעסק, או אם מחאות אלו הובילו להקמת החברה החדשה. בכל מקרה, סימור, סייבין ושות' מיהרו לגבש ולהרחיב את המיזם העסקי שלהם. עד 1871 הגיעו מכירות החברה ל-135,000 דולר.
בתחילה העסק ייצר דלתות, תריסי חלונות, חביות וכדומה, התקדמות הגיונית מתחומי העץ של סייבין. בשנת 1874 התרחב המשרד וכלל בית יציקה וחדר דוודים, שאפשרו ייצור של כלים חקלאיים. החברה החלה לייצר מכונות דיש בשנת 1876, ועד מהרה יכלה להתגאות כיצרנית הגדולה ביותר של הגורן המפורסם בעולם "Minnesotan Chief". הרווחים הגיעו לשלוש מאות אלף דולר עד 1881.
עד 1882, סייבין היה "המארגן הראשי של חברת הרכבת נורת'ווסטרן, עם הון של 5,000,000 דולר", (קליקה שכללה "'אנשים עשירים מסוימים' המייצגים אינטרסים גדולים של רכבת") אשר רכשה אז את סימור, סייבין ושות'., ונבחר לנשיא העסק החדש הזה. עם כמעט 1,200 אזרחים נוספים המועסקים בחנויות הכלא (הבנויות...) וכן בחצרות ובתי המלאכה הנרחבים שהתרבו מחוץ לכותלי הכלא ובסביבותיו, החברה של סייבין הפכה לחברה נחשבת וגדולה.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית > בית המחוקקים של מינסוטה

סייבין הפך לראשונה לפעיל פוליטית במינסוטה כשנבחר לסנאט של מינסוטה ב-1871, והשתתף במושב החקיקה ה-13 של מינסוטה כנציג של מחוזות צ'יסגו, קנבק, פיין וושינגטון.
בשנים 1872 ו-1873, לאחר חלוקה מחדש של המחוז, הוא נבחר מחדש, הפעם כסנאטור המדינה, עבור מחוז 22, מחוז וושינגטון (שכלל את עירו החדשה, סטילווטר). לאחר הפסקה של ארבע קדנציות בנות שנה, הוא חזר לתפקיד נבחר ב-1878, 1881 ו-1882, כחבר בבית הנבחרים של מינסוטה (שוב למחוז וושינגטון), וזכה בבחירות לשני בתי המדינה של מינסוטה בסך הכל שש פעמים. בנוסף, במהלך תקופה זו, סייבין שימש כציר לוועידות הלאומיות הרפובליקניות של 1872, 1876, 1880 ו-1884, ויישב כיו"ר הוועדה של המפלגה הרפובליקנית מ-1883 עד 1884.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית > הצבעת בית המחוקקים בשנת 1883 עבור הסנאט האמריקאי

בחירתו של סייבין לסנאטור אמריקאי בתחילת 1883 באה בעקבות הכאוס שעורר המכהן ויליאם וינדום, תומך חזק ברגולציה של מסילות ברזל, עם בחירתו מחדש. לאחר 1880, כאשר וינדום נטש למעשה את מקומו (והוועדות שלו) בסנאט האמריקני לריצה לא מוצלחת לנשיאות, הוא לא חזר לתפוס מחדש את המושב "שלו" בנסיבות אידיאליות. עד לבחירות של 1883, הוא "התנגד בדרכים שונות למספר רב של מקורביו הפוליטיים", אובדן תמיכה שהתברר היטב בסבב הראשון של ההצבעה לסנאטור, כאשר התברר שזכה רק ב-45 קולות. הניו יורק טיימס, שדיווח לאחר מכן, כינה אותו "הקמפיין הגרוע ביותר בהיסטוריה הידועה של המדינה".
וינדום ששהה בוושינגטון די. סי. עם הצבעה זו, עלה מיד על רכבת וחזר למדינתו, אבל זה היה מאוחר מדי. במהלך השבועות הבאים, הוצגה שורה של הצבעות בלתי מוגדרות. ב-31 בינואר 1883, שמו של סייבין הופיע לראשונה בקלפי, והוא זכה ל-17 קולות מפתיעים. שבועיים בלבד לאחר מכן, ב-17 בפברואר, קיבל סייבין 81 קולות, וזכה בבחירות.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית > סנאטור ארצות הברית ממינסוטה

סייבין כיהן מ-4 במרץ 1883 עד 3 במרץ 1889, בקונגרסים ה-48, ה-49 וה-50, יו"ר הוועדה לבחינת סניפים של שירות המדינה (הקונגרס ה-49), ועדת הרכבות (הקונגרס ה-50), והיה מעורב בחקיקה בעניין מסילות ברזל, פנסיה ותיקים ופיתוח מנעולי סו (ששם נקרא מנעול אחד לכבודו).
באופיו, הוא "לא התיימר לנאום, ולא היה ידוע כסנאטור נואם, אלא חבר עובד קשה לטובת מדינתו, במיוחד בתחום התחבורה".
בשנת 1888 הוא לא נבחר מחדש על ידי מפלגתו וחזר לעיסוקיו העסקיים. סייבין האשים כי השוחד השפיע על ההצבעה, אך האישומים הללו מעולם לא אומתו.
ביוגרפיה > חיים אישיים

סייבין התחתן פעמיים, ראשית, עם אלן אמיליה האצ'ינס ושנית, ב-1 ביולי 1891, עם ג'סי לארמון, בתם של אסבל וסוזן סל מפאדוקה, קנטקי.
א. אמיליה האצ'ינס (נולדה ב-1 במאי 1844) הייתה בתו המאומצת של רופא מדניאלסון, קונטיקט, שנישאה לדווייט מתישהו בין שובו משירותו בזמן המלחמה בוושינגטון די. סי. לבין יציאתו למינסוטה. עבור משפחתם, דווייט ואלן אימצו, תחילה, את האחיות בלאנש ואתל (ילדים של ג'ון ב. ריימונד מפארגו, לשעבר נציג הקונגרס של הדקוטות). מאוחר יותר הם הוסיפו ילד שלישי למשפחתם, עדה צ'יימברס, בתו הצעירה של קרוב משפחה.
"כל סטילווטר האמינו שהם זוג מאושר." בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-19 בנה סייבין בית מפואר בפינה הצפון מזרחית של הרחובות לורל ושלישי בסטילווטר. זה היה בית המגורים הפרטי הראשון בסטילווטר שהתהדר באורות חשמל - סייבין התקין כבלים שעברו מתחנת הכוח של הכלא לביתו. באמצעות קווים, המבקרים "הביטו באורות הנפלאים של מערת אלאדין, ועד מהרה היה מדובר בשיחת המדינה על האור המופלא שנראה ביום ובלילה בבית סייבין המפואר". נראה שזוג מיומן זה עשה מעבר חלק לחיים בוושינגטון בעקבות בחירתו של סייבין לסנאטור אמריקאי. יחד הם היו משתתפים פעילים בסצנה החברתית, בארוחות הגדולות, במסיבות יום ההולדת החגיגיות, במשלחות לאירועים רשמיים כמו הלוויה של גרנט. "מבחינה חברתית, גברת סייבין היא גברת מרתקת ביותר", דיווח ה"ניו יורק טיימס", "בוושינגטון היא ערכה קבלות פנים שבועיות שהיו מהפופולריות ביותר שניתנו על ידי כל גברת באותה עיר, והשתתפו בהן האנשים המכובדים ביותר".
כאשר דווייט הגיש בקשה לגירושין בטענה של שימוש לרעה באלכוהול ובמורפיום, הידיעה עלתה לעמוד הראשון של הניו יורק טיימס. גברת סייבין אושפזה ב"בית מקלט לשיכורים" בפלאשינג, ניו יורק. ההליכים, שהגיעו ישירות לאחר אובדן מושבו בסנאט על ידי סייבין, נשתקו עד הימים האחרונים של כהונתו. ה"טיימס", שבסיקור העבר תיאר את כישרונותיו הפוליטיים של סייבין כבינוניים, והיה בלתי פוסק בדיווחים שלהם על מזימותיו הפיננסיות, ניגש לסיפור הביתי העצוב הזה מנקודת מבט אוהדת רחבה. זה עמד בניגוד גמור לדיווחים אחרים מהתקופה, שציירו תמונה דרמטית יותר של גברת סייבין, שבוצעה ברשעות בניגוד לרצונה, "הסנאטור סייבין פעל בשליחותה בנדיבות בהוראותיו לנוחותה בהווה ובעתיד." גם גברת סייבין, או חבריה ובני משפחתה, לא התנגדו לתביעה. התנהלותו של סייבין בעניין, "הייתה כל מה שניתן היה לצפות בנסיבות העגומות של המקרה".
ג'סי סוואן הייתה אלמנתו של וו. ג. סוואן מסיינט פול. היא הייתה עם סייבין בשיקגו בזמן מותו, "אי ספיקת לב בלתי צפויה", ב-22 בדצמבר 1902. הם התגוררו בדולות' במשך שנתיים באותה תקופה, ליד ביתה של הבת אתל, נשואה כעת לט. ק. פיליפס. אחוזת סייבין המפוארת מדי נותרה ריקה לאחר שגברת סייבין חזרה לדולות', ובסופו של דבר התמוטטה ב-1918 בגלל ריקבון העץ שלה.
העיר סייבין, מינסוטה נקראה על שמו.
הערות שוליים

↑  "Connecticut Towns in the Order of their Establishment". CT.gov - Connecticut's Official State Website (באנגלית). נבדק ב-2022-04-02.
↑  Titus, Anson (1882). The Sabin family of America: the four earliest generations. (Repr. [with additions] from the New Eng. hist. and geneal. register) (באנגלית).
1 2  "Sabin, Dwight May — Legislator Record". Minnesota Legislative Reference Library.
1 2 3  Minnesota in Three Centuries, 1655-1908: 1870 (באנגלית). Publishing society of Minnesota. 1908.
↑  "Biographical Directory of the United States Congress". bioguide.congress.gov. נבדק ב-2022-04-02.
1 2 3  Peterson, Brent (14 במאי 2018). "U.S. Senator Dwight M. Sabin". The Stillwater Gazette (באנגלית). נבדק ב-2022-04-03. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "D.M. Sabin is Dead: Former United States Senator Passes Away Suddenly at Chicago". Duluth Evening Herald (באנגלית): 1, 15. 1902-12-23 – via Minnesota Historical Society.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no90005692  SNAC: w6jh6j53  US Congress: S000003  VIAF: 4489294   WorldCat (עם VIAF): 4489294 
דווייט מיי סייבין בשנת 1873, סנטור מדינת מינסוטה מהמחוז ה-22.

הסנאטור דווייט מ. סייבין Stillwater Residence, 1880 בקירוב
ג'ון וויק (דמות)

| --- | --- |

קיאנו ריבס בתפקיד ג'ון וויק. מתוך הסרט "ג'ון וויק 2", 2017.
 הופעה ראשונה:  ג'ון וויק (2014)
 הופעה אחרונה:  ג'ון וויק 4 (2023)
 יוצרים:  דרק קולסטד 
 גילום הדמות:  קיאנו ריבס
 מידע
 תאריך לידה:  12 בספטמבר 1964 
 מקום לידה:  הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הבלארוסית 
 מקצוע:  מתנקש, לוחם צדק
 אזרחות:  בלארוס, ארצות הברית 
 
ג'ון ויק (באנגלית: John Wick) הוא דמות בדיונית, הפרוטגוניסט בסדרת סרטי "ג'ון וויק". הדמות נוצרה על ידי התסריטאי האמריקאי דרק קולסטד והיא מגולמת על ידי השחקן הקנדי קיאנו ריבס. ג'ון וויק הוא מתנקש מיומן שפרש מעולם הפשע לאחר שהתאהב והתמסד. כשעברייני רחוב פורצים לביתו, גונבים את המכונית שלו והורגים את הכלבה שאשתו המנוחה השאירה בשבילו לפני מותה, ג'ון יוצא למסע נקמה ומוצא את עצמו נגרר חזרה לתוך סגנון החיים האלים שהוא השאיר מאחור.
ביוגרפיה בדיונית

ג'ון וויק נולד בשם ג'רדאני יובונוביץ' ברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הבלארוסית (ברית המועצות) להורים ממוצא צועני. הוא התייתם בגיל צעיר, ולאחר מכן נלקח תחת חסותו של חבר ותיק של אביו, שבסופו של דבר הפך למנטור שלו. בסדרת הקומיקס של ג'ון וויק נחשף שהוא בילה חלק ניכר מגיל ההתבגרות שלו באל סאזל שבמקסיקו. ייתכן שהוא שירת בחיל נחתים, ובסיומו אימץ לעצמו את השם "ג'ון וויק". בשלב מסוים הוא גויס על ידי קבוצת פשע מאורגן של רוסים ממוצא רומני, והוכשר על ידי מנהיגת הארגון, אישה המכונה "המנהלת", בעיר ניו יורק. בפיקוחה של המנהלת, וויק הוכשר כרוצח שכיר ורכש מיומנויות שונות, לרבות אמנות לחימה, כלי ירייה וכלי נשק אחרים, נהיגה טקטית, הסתננות, אסקפולוגיה (אנ') ועוד. לאחר שעזב את הארגון הוא נעצר ונכלא. עם שחרורו, הוא תוחמן להצטרף לעולם התחתון הפועל מתוך רשת מלונות קונטיננטל. בסופו של דבר, וויק הפך לשם דבר בעולם הפשע בניו יורק, והפך לרוצח שכיר ידוע לשמצה, נודע בשל היותו חסר רחמים ונחוש. בין השאר, פורסם כי בפעם אחת הרג שלושה אנשים תוך שימוש בעיפרון בלבד. מאוחר יותר הוא זכה לכינוי "באבה יאגה".
בסופו של דבר, וויק התאהב באישה בשם הלן. בתקווה להשאיר את עברו כרוצח שכיר מאחוריו ולנהל חיים נורמליים, הוא נפגש עם ויגו טאראסוב, בוס של קבוצת פשע מאורגן, שהסכים להעניק לו את חירותו אם יוכל לבצע עבורו משימה שתוארה כ-"בלתי אפשרית", תוך שהוא רומז שוויק לא צפוי לשרוד. וויק פנה לעזרה אל בוס אחר, סנטינו ד'אנטוניו, ונשבע לו בשבועת דם. וויק חיסל את כל יריביו של טאראסוב, ובכך איפשר לו להפוך לאחד מראשי הפשע המאורגן החזקים ביותר בניו יורק. לאחר מכן, וויק פרש מחיי הפשע והתחתן עם הלן. גם בחלוף חמש שנים מפרישתו, המוניטין שלו נשאר אגדי ושמו הלך לפניו.
ביוגרפיה בדיונית > ג'ון וויק (2014)

בעקבות מותה של אשתו הלן ממחלה סופנית, וויק נותר לבדו ובוחר להתבודד מהחברה בכלל. את ימיו הוא מעביר בנהיגה ברכב פורד מוסטנג יוקרתי משנת 1969, ובטיפול בכלבתו, ביגל בשם דייזי, המתנה האחרונה שהעניקה לו אשתו המנוחה. כאשר ג'וזף טאראסוב, בנו של ויגו, פורץ לביתו של וויק, תוקף אותו, הורג את דייזי וגונב את מכוניתו, וויק יוצא למסע נקמה קטלני. בידיעה שוויק לא יעצור עד אשר יהרוג את ג'וזף, ויגו מנסה להגן על בנו ושולח מספר רוצחים שכירים על מנת לעצור אותו, אך וויק הורג את כולם באכזריות. בסופו של דבר, וויק זוכה לנקמתו והורג את ג'וזף ואת ויגו. לאחר מכן, הוא מציל כלב פיטבול ממקלט לבעלי חיים, ולאחר מכן חוזר לביתו.
ביוגרפיה בדיונית > ג'ון וויק 2 (2017)

לאחר שהשלים את נקמתו בטאראסוב, וויק משיב לרשותו את מכוניתו מאחיו של ויגו, אברם, ומסכם איתו על הפסקת אש. עמו הפוגה. וויק שואף, שוב, לפרוש מחיי הפשע, אולם ראש ארגון הפשע קאמורה, סנטינו ד'אנטוניו, דורש ממנו למלא אחר שבועת הדם שלו ולהתנקש בג'יאנה, אחותו של סנטינו, על מנת לאפשר לו לתפוס את מקומה. וויק מסרב בתחילה, אך בסופו של דבר טס לרומא על מנת למלא את שבועתו, שם וויק מגלה כי סנטינו בגד בו. סנטינו הציב 7 מיליון דולר פרס על ראשו של וויק, שפונה אל "מלך באוורי" לעזרה. בסופו של דבר, וויק פוגש את סנטינו במלון הקונטיננטל, שם, על פי חוקי המקום, אסור לשפוך דם. וויק מפר חוק זה, וכתוצאה מכך - הוא חווה נידוי מהמקום ומהעולם התחתון. וינסטון מאפשר לוויק שעה על מנת לברוח מהמקום, בטרם הפרס הכספי על ראשו יוכפל.
בסרט זה "הרג" ג'ון וויק 166 אנשים.
ביוגרפיה בדיונית > ג'ון וויק 3 (2019)

כשהוא מנודה, מותש ופצוע, וויק מתכונן לברוח מניו יורק כשמתנקשים רבים בעקבותיו, לאחר שהפרס על ראש עלה ל-14 מיליון דולר. וויק נמלט למרוקו, שם הוא נפגש עם סופיה, מנהלת מלון קונטיננטל המקומי, אשר מסייעת לו לנהל משא ומתן: וויק יהרוג את וינסטון, ובכך ינקה את עצמו ויזכה למחילה מצד "השולחן הגבוה". וויק שב לניו יורק, חובר לווינסטון ומחליט שלא להרוג אותו. בנוכחות בוררת מטעם "השולחן הגבוה", וינסטון יורה בוויק, שנופל מהגג אל הרחוב ונאסף על ידי "מלך באוורי" שמספר לו שבכוונתו לצאת למסע נקמה נגד "השולחן הגבוה". וויק מסכים להצטרף אליו.
מאפיינים

דמותו של ג'ון וויק תוארה כ-"דמות מרכזית של שד שלא ניתן להרוג אותו " וכ-"מקבילה מודרנית ומכוונת פעולה לזיכיונות סרטי אימה משנות ה-80", ולפי הדיווחים, וויק הביא למותם של 306 בני אדם, יותר מג'ייסון וורהיס וממייקל מאיירס ביחד. מסע הצלב האלים של וויק תואר כמקרה קיצוני של "נקמה במקום העבודה (אנ')". וויק נראה בעיקר לובש חליפות מחויטות ומותאמות עם שריון בליסטי. הוא לוחם קטלני ובקיא באקדחים, רובים, סכינים וצורות לחימה שונות אחרות כמו גם קרב פנים אל פנים. יש לו קעקוע גדול על הגב של זוג ידיים מתפללות ואוחזות צלב ומעליהן כיתוב גדול בלטינית שמשמעותו המזל מאיר פנים לאמיצים (אנ').
תגובות וביקורות

מאז תחילתו של הזיכיון, דמותו של ג'ון וויק והתפתחותה בסרטי ההמשך נראו כנקודת ציון דרך משמעותית בקריירה הקולנועית הארוכה של קיאנו ריבס. הסרטים הפכו לסרטי פולחן והופעתו של ריבס זכתה לשבחים רבים.
במדיות שונות

דמותו של ג'ון וויק הופיעה בקרוסאובר במשחק פורטנייט, כתוצאה של טעות שעשו ילדים צעירים ובני-נוער, שחשבו שהסקין של וויק הוא "הקוצר" (אחת מדמויות פורטנייט). על פי Republic World, הסקין של וויק הוא אחד מהפופולריים ביותר במשחק.
הערות שוליים

↑  Avella, Joe; Blake, Conner (13 באוגוסט 2019). "How Keanu Reeves learned to shoot guns for 'John Wick'". Insider (באנגלית). נבדק ב-7 בספטמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Gottsegen, Will (20 במאי 2019). "John Wick 3 Isn't Just About Fighting, It's About Fame and Fandom". Spin. נבדק ב-7 בספטמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Matadeen, Renaldo (15 במאי 2019). "How the John Wick Comic Book Prequel Reveals His Secret History". Comic Book Resources (באנגלית). נבדק ב-18 בדצמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Hollings, Alex (8 באוקטובר 2020). "Is John Wick Really a Marine? The Jury Is Still Out". Military.com (באנגלית). נבדק ב-14 בדצמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "John Wick Book of Rules Part One". Dynamite Entertainment (באנגלית).
↑  "John Wick Book of Rules Part Five". Dynamite Entertainment (באנגלית).
↑  Alexander, Bryan (24 במאי 2019). "'John Wick 4' underway, but don't expect a happy ending for Keanu Reeves". USA Today (באנגלית). נבדק ב-7 בספטמבר 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  סרט מאחורי הקלעים, באתר יוטיוב
↑  Squires, John (23 במאי 2019). "In Just Three Movies, John Wick Has Killed More People Than Jason and Michael's Combined Total". Bloody Disgusting. נבדק ב-20 ביולי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Eisenberg, Eric (17 במאי 2019). "John Wick Kill Count: All The Kills In All 3 Movies". CinemaBlend. נבדק ב-20 ביולי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Hutchinson, Sean (13 בפברואר 2017). "John Wick Suffers Extreme Workplace Rage, Psychologist Says". Inverse. נבדק ב-20 ביולי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Ide, Wendy (19 במאי 2019). "John Wick: Chapter 3 - Parabellum review - The Art of Action". The Guardian (באנגלית). נבדק ב-7 בספטמבר 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  Ansari, Danish (2020-08-19). "Fortnite skins: List of the most popular outfits in the battle royale". Republic World. ארכיון מ-2020-09-03. נבדק ב-2020-09-03.
↑  Hernandez, Patricia (2019-05-17). "Fortnite's official John Wick skin has made things kinda awkward". Polygon (באנגלית). ארכיון מ-2019-05-17. נבדק ב-2020-09-03.
1 2  Cuthbertson, Anthony (2019-06-12). "Keanu Reeves was called 'Fortnite guy' so much that he decided to make a John Wick Skin". www.independent.co.uk (באנגלית). ארכיון מ-2019-06-12. נבדק ב-2020-09-03.
| ג'ון וויק |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| ג'ון וויק (2014) | ג'ון וויק 2 (2017) | ג'ון וויק 3 (2019) | ג'ון וויק 4 (2023) | ג'ון וויק מציג: בלרינה (2025) |
דמויות
ג'ון וויק
אחר
הקונטיננטל • ג'ון וויק הקס • ג'ון וויק • A Job to Do
ערים לפי צפיפות אוכלוסייה

זו רשימה של ערים ברחבי העולם לפי צפיפות אוכלוסייתן. האוכלוסייה, צפיפות האוכלוסין ושטח הקרקע של הערים המוצגות, מבוססות על נתוני העיר עצמה, והגבולות המוגדרים שלה. צפיפות האוכלוסין ברשימה מבוססת על המספר הממוצע של אנשים החיים בקילומטר רבוע. רשימה זו אינה מתייחסת לאוכלוסייה, צפיפות האוכלוסין או שטח הקרקע של המטרופולין או האזור העירוני שמסביב לעיר, וגם לא למחוזות מסוימים באף אחת מהערים המפורטות.
ראו גם

רשימת הערים הגדולות בעולם
רשימת מדינות לפי אוכלוסייה, שטח צפיפות ועוד