stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איחוד המכס הגרמני
מכסים, מטבעות, מידות ומשקלים בקונפדרציה הגרמנית

המדינות הגרמניות העצמאיות החברות בקונפדרציה הגרמנית שהוקמה ב-1815 כללו חלק מקיסרות אחת (האוסטרית), שש ממלכות (כולל חלק מדנמרק ורוב פרוסיה), כשלושים נסיכויות ודוּכַּסוּיוֹת  ועוד ארבע ערים חופשיות. כל מדינה עצמאית ניהלה את הכלכלה ואת מערכת המכס שלה באופן עצמאי. יתר על כן, באֵזוֹרִים שונים במדינות עצמאיות מסוימות התקיימו מערכות מכס מקומיות בלתי תלויות. מכסים שולמו בגבול של כל מדינה וכל אזור מכס על סחורות יבוא ועל סחורות במעבר. בסך הכל התקיימו ברחבי גרמניה כ-830 אֵזורי מכס שונים. סחורות ממזרח פרוסיה למחוזות הריין המערביים של פרוסיה או מהמבורג לאוסטריה היו אמורים לעבור כעשרה אזורי מכס שונים. בדיקה לשם ביקורת של הסחורות במעברי גבול בכניסה למדינה או לאזור מכס וכן תשלומי המכס עיכבו וייקרו את תנועת הסחורות. הם יצרו מחסומים כבדים על הסחר הפנימי בתוך גרמניה. מטבעות, מידות ומשקלים שונים ולא אחידים הגביהו עוד את מחסומי הסחר הפנימי בגרמניה.
איחוד המכס הפרוסי

במאי 1818 הוקם והופעל בפרוסיה איחוד מכס בכל רחבי המדינה. בוטלו כל המכסים על סחר פנימי ובוטלו כל נקודות הביקורת בגבולות של אזורי המכס הפנימיים בתוך הממלכה. נשארו רק נקודות הביקורת על הגבולות החיצוניים של הממלכה ונקבעו מכסים רק על מוצרי יבוא. חוּקֵי המכס ושיעורי המכס היו אחידים בכל רחבי פרוסיה. בהמשך גם נקבעו מטבע, מידות ומשקלים אחידים. איחוד המכס הפרוסי היה מוצלח. הוא פישט וייעל את מערכת המכס וצִמצֵם מאוד את עלויות הגבייה. הוא גם תרם להרחבת הכלכלה הפרוסית. שיעורי המכס שנקבעו היו צנועים ביחס. בממוצע היה שיעור המכס כ-10% על מוצרי צריכה מוגמרים וכן 20% על מוצרי מותרות (למשל תה וסוכר). חומרי גלם היו פטורים תחילה ממכס. בהמשך הוטלו מכסים גם על חומרי גלם, כמו ברזל וחוטי כותנה, כדי להגן על התעשייה המקומית. היצרנים במחוזות הריין הפרוסיים דרשו הגנת מכס גבוהה יותר. למרות זאת הוחלט להטיל מכסים צנועים יחסית כדי שלא לעודד הברחות, כדי למנוע מלחמות סחר ומכס עם מדינות זרות וכדי שלא לייקר מחירי סחורות בפרוסיה. מכסים צנועים התאימו  אחר כך גם למדיניות החוץ הפרוסית (ראה להלן). מערכת המכס הפרוסית הייתה פשוטה ויעילה. בשנים 1819-21, שתי מדינות מובלעת קטנות בתוך פרוסיה (נסיכות זוֹנדֶרהָאוּזֶן ודוכסות אנהלט) התרשמו מההצלחה הכלכלית של מערכת המכס הפרוסית והחליטו להצטרף לאיחוד המכס הפרוסי. הן אפילו הזמינו פקידי מכס פרוסיים כדי להפעיל בשטחן את מערכת המכס הפרוסית. בשנת 1828 הצטרפה לאיחוד המכס הפרוסי גם הדוכסות הגדולה של הסן.
איחודי מכס וסחר אחרים בגרמניה

בינואר 1828 הוקם בדרום גרמניה איחוד מכס בין ממלכת בוואריה וממלכת וירטמברג. המדינה השלישית בדרום גרמניה, הדוכסות הגדולה של באדן לא הצטרפה לאיחוד המכס הדרום גרמני.
בספטמבר 1828 הקימו ממלכת סקסוניה וממלכת הנובר את איחוד הסָחַר של מרכז גרמניה. במסגרת איחוד זה בוטלו כל המכסים הפנימיים בכל תחומי האיחוד. לאיחוד הסחר הזה הצטרפו הדוכסות הגדולה של אולדנבורג ונסיכות הבוחר מהסן וכן כל הנסיכויות הזעירות של תורינגיה. איחוד הסחר המרכז גרמני השֹתרע לכל רוחב גרמניה מהאימפריה האוסטרית ועד הולנד. הוא ניתק את הקשר היבשתי בין איחוד המכס הפרוסי לבין מדינות דרום גרמניה (ממלכות וִירטֶמברג ובוואריה והדוכסות הגדולה של בָּאדן). איחוד הסחר המרכז גרמני גם ניתק את הקשר היבשתי בין מחוזות הריין המערביים של פרוסיה לשאר מחוזות הממלכה. פרוסיה עקפה את איחוד הסחר המרכז גרמני על ידי חתימת חוזה מעבר סחורות עם הולנד. סחורות למדינות דרום גרמניה ולמחוזות הריין הפרוסיים הובלו בשיט ימי לנמלי רוטרדם ואנטוורפן (אז עדיין חלק של ממלכת הולנד) ומשם בשיט נהרות על הריין אל מחוזות הריין הפרוסיים ודרכם אל מדינות דרום גרמניה. בשנת 1829 נחתם חוזה לשת"פ מסחרי בין איחוד המכס הפרוסי ואיחוד המכס הדרום גרמני.
התפוררות איחוד הסחר המרכז גרמני

בשנת 1830 נכנסה נסיכות הבוחר מהסן למיתון וקשיים כלכליים והתפשטה בה אווירת אי שקט מהפכני. כתוצאה מכך פרשה הנסיכות ב-1831 מאיחוד הסחר המרכז גרמני והצטרפה לאיחוד המכס הפרוסי. פרישה והצטרפות זו ניתקו את הקשר היבשתי בין שני חלקי איחוד הסחר המרכז גרמני וחיברו את שני חלקי ממלכת פרוסיה (ושני חלקי איחוד המכס הפרוסי) בקשר יבשתי ישיר פטור ממכס. ממלכת סקסוניה ונסיכויות תורינגיה נאלצו להוביל את סחורות הסחר שלהן דרך נמלי הים, הנהרות והכבישים הפרוסיים (ואחר כך גם מסילות הברזל הפרוסיות). כבר באותה שנה (1831) פרשו מאיחוד הסחר המרכז גרמני גם ממלכת סקסוניה ומובלעות החוץ (בתוך בוואריה) של שתים מנסיכויות תורינגיה והצטרפו לאיחוד המכס הפרוסי.
הקמה והפעלה של איחוד המכס הגרמני - צולפריין (Zollverein)

באביב 1833 נחתם חוזה להקמת איחוד המכס  הגרמני שנקרא צולפריין (Zollverein). במסגרת איחוד חדש זה מוזגו איחוד המכס הפרוסי עם איחוד המכס הדרום גרמני. לאיחוד המכס המאוחד הצטרפו גם ממלכת סקסוניה ונסיכויות תורינגיה שפרשו מאיחוד הסחר המרכז גרמני. איחוד המכס הגרמני הופעל ביום 1.1.1834. לפי חוזה איחוד המכס הגרמני בוטלו כל היטלי המכס וגבולות המכס הפנימיים ונקבע תעריף מכס חיצוני משותף ומנגנון גביה משותף. הוסכם כי כל מדינה החברה באיחוד המכס הגרמני תמנֶה מספר פקידים שיעבדו במחלקות המכס של החברות האחרות באיחוד. הכנסות המכס יחולקו בין המדינות החברות ביחס ישר לגודל האוכלוסייה של כל אחת מהן. כדי לקבוע את גודל האוכלוסייה המעודכן נקבע כי יערך ברחבי איחוד המכס מפקד אוכלוסין בדצמבר אחת לשלוש שנים החל משנת 1834. המפקד של שנת 1870 נדחה בשנה בגלל המלחמה עם צרפת. המפקד הבא כבר התקיים לאחר ארבע שנים ב-1875 ואחר כך אחת לחמש שנים עד (כולל) 1915. על פי ההסכם הוקמה מועצת איחוד המכס הגרמני. במועצה השתתפו נציגי ממשלות המדינות החברות באיחוד. החלטות היו צריכות להתקבל פה אחד. לכל מדינה הייתה שמורה זכות ווטו על קבלת כל החלטה חדשה. חובת ההסכמה פה אחד וזכות הווטו סִרבלו, הֵאֵטָו והגבילו מאוד את תהליך קבלת ההחלטות באיחוד המכס הגרמני. על פי הסכם ההקמה היו המדינות החברות באיחוד המכס רשאיות לחתום על הסכמים כלכליים עם מדינות אחרות מחוץ לאיחוד בתנאי שלא סתרו את הסכם ההקמה של איחוד המכס הגרמני ואת החלטות האיחוד.
התרחבות איחוד המכס הגרמני וביטולו

כבר בשנת 1835 הצטרפו לאיחוד המכס דוכסויות הֶסֶן-הוֹמבוּרג, נסאו, והדוכסות הגדולה של באדן. מיד אחר כך הצטרפה גם העיר החופשית פרנקפורט. בשנים 1841-2 הצטרפו לאיחוד המכס דוכסות בראונשוויג  והדוכסות הגדולה לוּקסמבּוּרג (לאחר שהסכם לונדון ב-1839 הכיר בעצמאותה המלאה). בשנים 1851-2 הצטרפו לאיחוד המכס הגרמני ממלכת הנובר והדוכסות הגדולה של אולדנבורג. לאחר ניצחון פרוסיה על אוסטריה (1866) סיפחה פרוסיה את דוכסויות שלזוויג, הולשטיין וסַקס-לָאוּאֶנבֶּרג (שנקרעו ב-1864 מדנמרק) והן הצטרפו לאיחוד המכס כמחוזות פרוסיים. יחד איתן הצטרפו לאיחוד המכס הגרמני גם שתי הדוכסויות הגדולות של מקלנבורג שוֶורין ושטרליץ. בכך כלל איחוד המכס הגרמני את כל המדינות שהתאחדו ב-1871 לאיחוד מדיני והקימו את הקיסרות הגרמנית בראשות מלך פרוסיה כַּקיסר הגרמני במשרה תורשתית. לוקסמבורג היא החברה היחידה באיחוד המכס הגרמני שלא הצטרפה ב-1871 לאיחוד הגרמני ולהקמת הקיסרות הגרמנית. היא פַּרשָה מאיחוד המכס רק ב-1919 אחרי מלחמת העולם הראשונה ולאחר שנכבשה במהלך המלחמה  על ידי גרמניה שלא כיבדה את הנייטרליות שלה. שתי המדינות הנוספות יוצאות הדופן היו הערים החופשיות המבורג ובְּרֶמֶן שהצטרפו מיד לאיחוד הקיסרי אך דחו את הצטרפותן לאיחוד המכס עד לשנת 1888. כאמור, לאחר ניצחון פרוסיה (גרמניה) על צרפת בתחילת 1871, התאחדו כל מדינות גרמניה ללא אוסטרו-הונגריה וליכטנשטיין והקימו את הקיסרות הגרמנית שקרעה מצרפת את אלזס וצפון לורן וסיפחה אותן. מחוזות מסופחים אלו צורפו מיד לאיחוד המכס הגרמני כמחוזות קיסריים. איחוד המכס הגרמני בוטל למעשה בשנת 1919 לאחר מלחמת העולם הראשונה וּביטול הקיסרות הגרמנית והקמת הרפובליקה הגרמנית היא רפובליקת ויימאר.
מידות, משקלות ומטבעות אחידים באיחוד המכס הגרמני וחוזי סחר

זמן קצר לאחר הקמת איחוד המכס נקבעו בו מידות ומשקלות אחידים. ב-30.7.1838  התכנסו נציגי החברות באיחוד לכנס מטבע בדרזדן והסכימו לקבוע שני מטבעות חוקיים בכל רחבי איחוד המכס: התָאלֶר הפרוסי והגילדֶן הבווארי עם יחס המרה קבוע ביניהם: שבעה גילדן עבור ארבעה תאלר. בוועידת המטבע בווינה בשנת 1857 נקבעו גם שערי המרה קבועים עם המטבע האוסטרי. בכך נקבעה למעשה מערכת מטבעות אחידה גם מעבר לתחומי איחוד המכס הגרמני בכל רחבי הקונפדרציה הגרמנית, האימפריה האוסטרית, פרוסיה וליכטנשטיין. בשנת 1865 חתם איחוד המכס הגרמני על הסכם סחר חופשי וביטול מכסים הדדי עם ממלכת שוודיה-נורווגיה (שתי הממלכות היו מאוחדות באותו זמן). ההסכם לא כלל איחוד מכסים על יבוא חיצוני.
שינויים בתקנון איחוד המכס הגרמני

לאחר ניצחון פרוסיה על אוסטריה (1866) יצאה אוסטריה מהקונפדרציה הגרמנית הרופפת והוקמה הקונפדרציה הצפון גרמנית בראשות פרוסיה כאיחוד מדיני (לא רופף) שכלל את כל המדינות בגרמניה שמצפון לנהר מיין ובוואריה. זמן קצר אחר כך שונה תקנון קבלת ההחלטות באיחוד המכס הגרמני. מועצת איחוד המכס כללה עכשיו ייצוג שונה למדינות החברות. לפרוסיה לא ניתן רוב במועצה למרות שפרוסיה כללה כשני שלישים מכל אוכלוסיית ושטח גרמניה. קבלת החלטות הייתה מותנית עכשיו ברוב מיוחס אך לאו דווקא פה אחד. כך בוטלה זכות הווטו של כל מדינה בודדת והתייעל תהליך קבלת ההחלטות באיחוד המכס הגרמני.
האימפריה האוסטרית לא מצטרפת לאיחוד המכס הגרמני

קיסר האימפריה האוסטרית עמד בראש הקונפדרציה הגרמנית הרופפת כמחזיק תורשתי בתפקיד זה. אולם ממשלות אוסטריה ופרוסיה הבינו והאמינו שהשפעתה של אוסטריה בקונפדרציה הגרמנית תקטן ככל שאיחוד המכס הגרמני יצליח ויתרחב בראשותה של פרוסיה. למרות זאת נמנעה האימפריה האוסטרית בעקביות מלהצטרף לאיחוד המכס הגרמני. הסיבה העיקרית לכך היא שממשלת אוסטריה האמינה שהשוק הפנימי של האימפריה האוסטרית הוא גדול ומספק כמעט כמו כל השוק של שאר גרמניה (לפי גודל האוכלוסין). מאידך הכלכלה והתעשייה באימפריה האוסטרית מפגרות, במיוחד באזורי השוליים ובעיקר בממלכת הונגריה. לכן התנגד הממשל האוסטרי לסחר חופשי ושאף להטיל מכסי מגן גבוהים על יבוא, כולל יבוא ממדינות גרמניה. פרוסיה שאפה למנוע את צירוף האימפריה האוסטרית לאיחוד המכס הגרמני לכן גם התנגדה להעלאת שיעורי המכס. האפשרות שרק אוסטריה גופא ללא ממלכת הונגריה תצטרף לאיחוד המכס הגרמני נראתה לא מעשית. היא חייבה פיצול כלכלי של האימפריה האוסטרית לשני שווקים והפעלת גבול מכס ביניהם. אחרי מהפכת אביב העמים (1848) שמרה עדיין אוסטריה על ההנהגה הפוליטית בקונפדרציה הגרמנית, אך ההנהגה הכלכלית עברה לפרוסיה. גם, אך לא רק, משום כך הועלו כבר אז בפרלמנט של הקונפדרציה הגרמנית הצעות לאיחוד מצומצם של גרמניה בראשות פרוסיה וללא האימפריה האוסטרית.
השפעות איחוד המכס הגרמני

רוב ההיסטוריונים מסכימים שאיחוד המכס הגרמני איחד את גרמניה איחוד כלכלי עוד לפני האיחוד המדיני שלה. הם מסכימים עוד כי איחוד המכס תרם להתפתחות הכלכלית-תעשייתית ולהקמת מערכת תחבורה (תעלות, מסילות, כבישים ונמלים) יעילה ומסועפת בגרמניה. רבים מהם סבורים שאיחוד המכס חיזק את מעמדה של פרוסיה כמנהיגה הכלכלית של מדינות גרמניה ועודד איחוד מדיני של גרמניה ללא אוסטרו-הונגריה. היסטוריונים אחרים מתנגדים להשקפה זו וטוענים שמדינות גרמניות הצטרפו לאיחוד המכס מסיבות כלכליות אך גם חששו משאיפות ההתפשטות הפרוסיות. הם מצביעים על כך שמדינות רבות החברות באיחוד המכס פעלו כנגד פרוסיה בעת מלחמתה עם האימפריה האוסטרית (1866). יש הטוענים שאיחוד המכס הגרמני שימש דוגמה להקמה ולעיצוב של השוק האירופי המשותף והאיחוד האירופי.
התרחבות איחוד המכס הגרמני
אלסיו צ'רצ'י

אלסיו צ'רצ'י (באיטלקית: Alessio Cerci; נולד ב-23 ביולי 1987) הוא כדורגלן איטלקי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת סלרניטנה. ייצג את נבחרת איטליה במונדיאל 2014.
קריירה

צ'רצ'י גדל במחלקת הנוער של רומא, בשל סגנון המשחק שלו אנשים מצאו דמיון בינו לבין תיירי הנרי. ב-16 במאי 2014 ערך את הופעתו הבכורה בקבוצת הבוגרת של רומא בגיל 16 כאשר נכנס מחליף בדקה ה-76 נגד סמפדוריה בתיקו 0-0. בעונה שלאחר מכן היה שחקן מפתח בקבוצת הנוער של רומא, כאשר בסיומה זכה איתה באליפות איטליה לנוער.
ב-21 במרץ 2005 חתם חוזה מקצועי ברומא לשלוש שנים, עם זאת הוא המשיך לשחק בעיקר בקבוצת הנוער.
ב-18 באוגוסט 2006 הושאל לקבוצת ברשה מהסרייה ב'. הוא ערך את הופעתו הבכורה ב-15 בספטמבר נגד בארי בתיקו 1-1. בסוף עונת 2006/2007 צ'רצ'י חזר לרומא והושאל לפיזה. ב-9 בספטמבר 2007 הבקיע את שערו הראשון במסגרת קבוצה בוגרת נגד צ'זנה בניצחון 1–2.
צ'רצ'י היה מוכן להמשיך לשחק ברומא ובבסרייה א', אך הושאל שוב ב-25 ביולי 2008 לאטאלנטה. עם זאת בעקבות מספר רב של פציעות לאורך הדרך לאורך העונה שיחק ב-13 משחקים ולא הבקיע שערים.
בעונת 2009/2010 חזר לשחק ברומא, והבקיע את שערו הראשון בקבוצה הבוגרת נגד מ.פ.ק. קושיצה הסלובקית, במסגרת הליגה האירופית בניצחון 0–4. ב-16 בדצמבר באותה עוה הבקיע צמד בניצחון 0–3 נגד צסק"א מוסקבה. הוא סיים את העונה עם 19 הופעתו ו-3 שערים בסך הכל בליגה האיטלקית ואירופה.
ב-26 באוגוסט 2010 צ'רצ'י חתם בפיורנטינה עבור דמי העברה של 4 מיליון יורו. ערך את הופעתו הבכורה נגד נאפולי בתיקו 1-1, והבקיע את שערו הראשון ב-7 בנובמבר 2010 נגד קייבו ורונה. הוא סיים את עונת 2010/2011 עם 26 הופעתו ו-7 שערים בסך הכל.
ב-23 באוגוסט 2012 חתם בטורינו. הוא ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה ב-1 בספטמבר 2012 נגד פסקארה, והבקיע את שערו הראשון בקבוצה נגד האקסית פיורנטינה בתיקו 2-2. הוא סיים את עונתו הראשונה בטורינו עם 8 שערים ו-8 בישולים.
את עונת 2013/2014 פתח כאשר הבקיע שער במשחק הפתיחה נגד ססואולו בניצחון 0–2. הוא סיים את העונה עם 13 שערים וכמלך הבישולים של הליגה עם עשרה בישולים.
ב-1 בספטמבר 2014 חתם בקבוצה הספרדית אתלטיקו מדריד לשלוש שנים. ב-5 בינואר 2015 לאחר שלא קיבל הזדמנויות רבות במדריד, הושאל לשנה וחצי במילאן. ב-22 בינואר 2016 הושאל לגנואה עד לסוף העונה.
ב-10 ביולי 2017 חתם צ'רצ'י בקייבו ורונה.
קריירה > נבחרת איטליה

צ'רצ'י שיחק בכל נבחרות הנוער של איטליה. לאחר שהחל לשחק בפיזה זומן לנבחרת הצעירה של איטליה, יחד איתה השתתף באליפות אירופה לנוער 2009, והגיע עם נבחרתו עד לחצי גמר.
ב-17 במרץ 2013 זומן לראשונה לנבחרת הבוגרת על ידי המאמן צ'זרה פראנדלי, למשחק ידידות נגד ברזיל ומשחק במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014 נגד מלטה. במאי 2013 השתתף בגביע הקונפדרציות 2013 בברזיל, יחד עם נבחרתו הגיע למקום השלישי. נכלל בסגל למונדיאל 2014.
אריך פומר

| --- | --- |

אריך פומר
 לידה:  20 ביולי 1889 הילדסהיים, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  8 במאי 1966 (בגיל 76) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 סוגה מועדפת:  סרט אילם 
 מדינה:  גרמניה, ארצות הברית 
 פרסים והוקרה:  צלב המפקד במסדר ההצטיינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פרופיל ב-IMDb
 
אריך פומר (גרמנית: Erich Pommer‏; 20 ביולי 1889 – 8 במאי 1966) היה מפיק קולנוע יהודי-גרמני.
קורות חיים

פומר נולד בעיר הילדסהיים בגרמניה. בגיל 18 החל לעבוד אצל חלוץ הקולנוע הצרפתי ליאון גומו, והפך למנהל עסקי חברת הסרטים של גומו במרכז אירופה. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, התגייס לצבא הגרמני, ונפצע קשה בקרב ב-1915. לאחר שהחלים מפצעיו ייסד חברת הפקה בשם דקלה-ביוסקופ. בשנת 1917 אוחדה החברה עם ענק ההפקה UFA, אשר הוקם על מנת לרכז את ייצור הקולנוע בגרמניה, ולסייע לתעמולה הגרמנית במלחמה.
פומר היה מפיק בעל עין חדה, וחוש לקלוע הן לטעם הקהל והן לנטיות האמנותיות של בני דורו. הוא ראה בשחקנים, בבמאים, בצלמים ובאנשי המקצוע האחרים כעובדיו, והיה המחליט האחרון באשר לכל פרט שנגע לסרטיו, מנושא הסרט, ועד לליהוק.
סרטו הראשון "הקבינט של ד"ר קליגרי" 1919 נוצר במתכוון כסרט אמנותי, בסגנון האקספרסיוניזם הגרמני. פומר הבין כי תעשיית הקולנוע הגרמנית, הפועלת במציאות של ארץ שמצויה לאחר תבוסה צבאית, במשבר כלכלי קשה, לא תוכל להתחרות בסרטי הראווה ההוליוודיים במגרשם הם. לשם כך נדרשה ראייה אמנותית שונה וחדשנית. ד"ר קליגרי, אשר היה חלוץ הזרם האקספרסיוניסטי בקולנוע הגרמני, היה סרט ייחודי ופורץ גבולות. לאחר סרט זה הפיק פומר רבים מן הלהיטים של הקולנוע הגרמני, עד לעליית הנאצים לשלטון.
פומר הועמד בראש אולפני UFA, ושם הפיק עוד מספר סרטים בסגנון האקספרסיוניסטי, בהם "ד"ר מבוזה, המהמר" (1921) ויצירת המופת של פריץ לאנג "מטרופוליס" (1927). "מטרופוליס" היה מבחינה ויזואלית הסרט האילם המשפיע ביותר, ובתקציב של 5 מיליון מארק, גם היקר ביותר בהיסטוריה של תעשיית הקולנוע הגרמנית.
בשנת 1926 הגיח לגיחה קצרה להוליווד אך לא מצא שם את מקומו, ושב והשתלב באולפני UFA, שהיו מרכז תעשיית הסרטים הגרמנית באותה התקופה.
בשנת 1930 חבר לבמאי יוזף פון שטרנברג ליצירת הלהיט "המלאך הכחול", בכיכובו של אמיל יאנינגס, הסרט אשר גילה לעולם את הכוכבת מרלן דיטריך. דיטריך נחשבת לתגליתו של פומר.
בשנת 1933 נאלצו פומר ואשתו גרטרוד לוי לעזוב את גרמניה בשל יהדותו. בתחילה עבד בפריז ובלונדון, בה ייסד את חברת "מייפלאואר פיקצ'רס" ביחד עם צ'ארלס לוטון. ולאחר מכן בהוליווד משנת 1940. בהוליווד לא הצליח להתבסס, בין היתר בשל מחלה בה לקה, ותקופה מסוימת אף עבד במפעל לחרסינה. בשנת 1944 קיבל אזרחות של ארצות הברית ובשנת 1946 שב, כחייל אמריקני, עם הצבא האמריקני לברלין, וקיבל מטעם שלטונות הכיבוש האמריקנים את המשימה להקים מחדש את תעשיית הסרטים הגרמנית, משרה בה החזיק עד שנת 1949.
בשנת 1951 ייסד במינכן את חברת "Intercontinental Film GmbH", שבמסגרתהּ המשיך להפיק סרטים מצליחים. סרטו האחרון, משנת 1955 "הילדים, האם והגנרל" (בגרמנית: "Kinder, Muetter, und ein General") זכה בפרס גלובוס הזהב. לאחר מכן שב לארצות הברית, ולא עסק עוד בקולנוע, בשל בריאות לקויה. בעיות בריאות הובילו לקטיעת רגלו בשנת 1956, והוא לא יכל עוד לעסוק בהפקה. במהלך הקריירה שלו הפיק כמאתיים סרטים.
פומר מת בלוס אנג'לס בשנת 1966.
ב-1989 ציין פסטיבל הסרטים בברלין מאה שנה להולדתו של פומר ברטרוספקטיבה של יצירתו. ב-1998 כיבדה את פומר אוניברסיטת פוטסדאם בכך שקראה למכון לתקשורת ומדיה על שמו. המכון עוסק בפרקטיקה ובתאוריה של הקולנוע והטלוויזיה. ב-2001 כיבדה אותו עיר מולדתו הילדסהיים בקריאת כיכר מרכזית על שמו.
אנדריי ז'דאנוב

| --- | --- |

 לידה:  14 בפברואר 1896 (יוליאני) מריאופול, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  31 באוגוסט 1948 (בגיל 52) Dolgiye Borody, רוסיה 
 מדינה:  ברית המועצות 
 מקום קבורה:  בית הקברות של חומת הקרמלין 
 תפקיד:  member of the Presidium of the Supreme Soviet of the USSR (17 בינואר 1938–ערך בלתי־ידוע)  חבר הסובייט העליון (12 במרץ 1946–31 באוגוסט 1948)  חבר הסובייט העליון (12 בינואר 1938–11 במרץ 1946)  member of the Supreme Soviet of the Byelorussian SSR of the 1st convocation 
 מפלגה:  המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות, מפלגת הלייבור הסוציאל-דמוקרטית הרוסית 
 בן או בת זוג:  Zinaida Zhdanova 
 פרסים והוקרה:  עיטור לנין (1935)  עיטור הדגל האדום של העמל (4 באפריל 1939)  מסדר סובורוב, דרגה 1 (21 בפברואר 1944)  עיטור קוטוזוב, דרגה 1 (29 ביולי 1944)  עיטור לנין (1946)  עיטור הדגל האדום (21 במרץ 1940)  מדליה על הגנת לנינגרד  מדליית הניצחון על גרמניה במלחמה הפטריוטית הגדולה 1941–1945  מדליה לגבורת העמל במלחמת המולדת הגדולה 1941–1945 
 
אנדריי אלכסנדרוביץ ז'דאנוב (ברוסית: Андре́й Алекса́ндрович Жда́нов‏; 26 בפברואר 1896 – 31 באוגוסט 1948) היה פוליטיקאי סובייטי בברית המועצות תחת שלטון סטלין ושימש בתפקיד קומיסר התרבות. שמו הפך למונח - ז'דאנוביזם - המשמש לתיאור הכוונה שלטונית של התרבות, האומנות והאמנים לאידאולוגיה המשרתת את המשטר. לאחר מותו, בין השנים 1948–1989 נקראה עיר הולדתו, מריאופול, על שמו.
קורות חייו

האידאולוג העתידי של הריאליזם הסוציאליסטי נולד בפברואר 1896 במריאופול, במשפחה משכילה. אביו עבד כמפקח בתי הספר הציבוריים; סבו של אנדריי ז'דאנוב מצד האם, פאבל פלטונוב-גורסקי, היה חוקר ומפקח אורתודוקסי של האקדמיה התאולוגית במוסקבה; סבו מצד אביו היה כומר בכפר במחוז ריאזאן. אביו של ז'דאנוב הלך באותה דרך וסיים סמינר תאולוגי ואחר כך אקדמיה תאולוגית בעיר הבירה.
ז'דאנוב נרשם כחבר המפלגה הבולשביקית ב-1915 והתקדם במנגנון המפלגה. בקיץ 1918 מונה למפקח-מארגן בלשכת התעמולה של מפקדת הצבא במחוז אוראל. כאידאולוג נוקשה, אנדריי ז'דאנוב שרת במחלקה הפוליטית של הצבא, אחר כך בחזית המזרחית של הצבא האדום שכלל פועלים ואיכרים. שנה לאחר מכן הוא הופקד על הוראת אוריינות פוליטית בקורסי פיקוד הפרשים של הצבא האדום. ב-1922 עמד בראש הממסד המפלגתי בטבר, ב-1924 עבר לניז'ני נובגורוד והיה לראש המפלגה באזור במשך כעשור. אחרי רצח סרגיי קירוב ב-1934 מונה ז'דאנוב למזכיר המפלגה בלנינגראד במקומו, כשזו הייתה המשרה השנייה בחשיבותה במנגנון המפלגה. לימים הוא נעשה הממונה הפוליטי (פוליטרוק) של חזית לנינגראד במלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה נהנה ז'דאנוב מחסותו של סטלין כיורשו המיועד, והיה אחראי על תחום המדע והתרבות מטעם המפלגה. ז'דאנוב הנחה קו אידאולוגי אורתודוקסי נוקשה ברוח משנתו של לנין. הוא הנהיג את הטיהורים בקרב הגורמים היותר ליברליים במפלגה, והכתיב את הסגנון שאפיין את האומנות והתרבות הסובייטית בתקופתו. ב-1946 ז'דאנוב ניהל את המערכה נגד אנה אחמטובה ומיכאיל זושצ'נקו, וב-1948 הוא היה בין מובילי תעמולת המאבק נגד קוסמופוליטיות.
מותו והנצחה

ז'דאנוב מת במפתיע ב-1948 בגיל 52. ב-1952 נטען שהוא היה בין קורבנות "הרוצחים בלבן", וזאת כחלק מפרשת משפט הרופאים היהודים.[דרוש מקור]
לאחר מותו שונה שמה של עיר הולדתו, מריאופול, לז'דאנוב על שמו. בכיכר המרכזית בעיר הוצב פסל של ז'דאנוב, והמוזיאון לאתנוגרפיה בעיר נקרא גם כן על שמו "מוזיאון אנדריי ז'דאנוב". שם העיר שונה חזרה למריאופול בשנת 1989 והפסל פורק בשנת 1990.
משפחתו

בנו, יורי ז'דאנוב, היה פרופסור לכימיה, רקטור אוניברסיטת רוסטוב ולזמן קצר היה חבר בוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות. ב-1949 הוא נישא לבתו של סטלין, סבטלנה אלילויבה, והייתה להם בת, יקטרינה. הם התגרשו בשנת 1952.
הערות שוליים

↑  24smi.org, Андрей Жданов
↑  Nicholas Thompson, "My Friend, Stalin's Daughter", The New Yorker, March 24 2014
| ראשי העיר סנקט פטרבורג |
| --- | --- | --- |
| האימפריה הרוסית | אלכסנדר מנשיקוב • כריסטופור מיניך • וסילי סלטיקוב • פיודור נאומוב • אלכסיי טטישצ'ב • ניקולאי קורף • ניקולאי צ'יצ'רין • דמיטרי וולקוב • אלכסנדר גוליצין • יעקב ברוס • ניקיטה רילייב • פיודור בוקסהוודן • פיוטר פאלן • מיכאיל גולנישצ'ב-קוטוזוב • מיכאיל קאמנסקי • פיוטר אלכסנדרוביץ' טולסטוי • סרגיי ויאזמיטינוב • דמיטרי לובאנוב-רוסטובסקי • אלכסנדר בלאשוב • מיכאיל הְראברנוביץ' • פאבל גולנישצ'ב-קוטוזוב • פיוטר אסן • אלכסנדר קאוולין • מאטוויי חרפוביצקי • דמיטרי שולגין • פאבל איגנאטייב • אלכסנדר סובורוב פיודור טרפוב • אלכסנדר זורוב • יוסיף רומייקו-גורקו • מיכאיל לוריס מליקוב • ניקולאי בראנוב • אלכסנדר קוזלוב • פיוטר גרסר • ויקטור פון ואל • ניקולאי קלייהלס • איוואן פולון • דמיטרי טרפוב • ולדימיר דדיולין • ולדימיר פון דר לאוניץ • דניאיל דראצ'בסקי • אלכסנדר אובולנסקי • אלכסנדר באלק | סמל סנקט פטרבורג |
| ברית המועצות | ניקולאי שכיידזה • לאון טרוצקי • גריגורי זינובייב • סרגיי קירוב • אנדריי ז'דאנוב • פיוטר פופקוב • וסילי אדריאנוב • פרול קוזלוב • איוואן ספירידונוב • וסילי טולסטיקוב • גריגורי רומנוב • לב זייקוב • יורי סולובייב • בוריס גידאספוב • אלכסנדר שצ'לקאנוב | סמל סנקט פטרבורג |
| הפדרציה הרוסית | אנאטולי סובצ'אק • ולדימיר יעקבלב • אלכסנדר בגלוב • ולנטינה מטוויינקו • גאורגי פולטאבצ'נקו • אלכסנדר בגלוב | סמל סנקט פטרבורג |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306515205171  PLWABN: 9810658190305606  BIBSYS: 90606466  BNC: 000501526  BNE: XX1489763  BnF: cb121744004 (data)  CiNii: DA04164203  GND: 118794922  ICCU: CUBV164486  ISNI: 0000 0001 2131 0516  LCCN: n80131009  LNB: 000203529  NDL: 00517132  NKC: skuk0001530  NLA: 35897942  NSK: 000566566  NTA: 070214506  RERO: 02-A006001098  SELIBR: 106192  SNAC: w6042s2c  SUDOC: 05012451X  Trove: 304835  VIAF: 46802767   WorldCat (עם VIAF): 46802767 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אתלסטאן, מלך סאסקס

| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־7 
 פטירה:  המאה ה־8 
 
אתלסטאן (באנגלית: Æðelstan; נפטר לאחר שנת 724) היה מלך ממלכת סאסקס בראשית המאה השמינית. ככל הנראה אתלסטאן מלך לצד נות'הלם, וייתכן ששניהם היו חברי מועצת זקנים (כל אחד היה אלדרמן), אשר שלטו יחדיו בממלכה.
פרטים מועטים ידועים אודות מלכותו של אתלסטאן. ידוע כי הוא חתום כעד על צו מלכותי שהוציא נות'הלם בשנת 714 (ככל הנראה מדובר בטעות ומדובר בצו משנת 717). על צו זה מכונה אתלסטאן בכינוי "המלך אתלסטאן" (Athelstan rex). בצו זה מוזכר שמה של המלכה אדלדרוית' (Edeldrið regina), וייתכן שמדובר ברעייתו של אתלסטאן.
היסטוריונים סבורים כי אתלסטדאן ואדלדרוית' היו הוריו של אתלברט, לימים מלך סאסקס.
הערות שוליים

↑  צו מלכותי משנת 717
אתלטריק

אתלטריק (באנגלית: Athalaric;‏ 516 – 2 באוקטובר 534) היה אחד ממלכי האוסטרוגותים באיטליה בין 526 עד ל-534. אתלטריק היה בנו של איוטאריק (אנ') ואמלאסווינטה (אנ'), בתו הצעירה של תיאודריך הגדול.
אמו ניסתה לספק לו חינוך במסורת הרומית, אך האצילים הגותים לחצו עליה לאפשר להם לגדל אותו כראות עיניהם. כתוצאה מכך, אתלטריק שתה לשכרה והתמכר להגזמות מרושעות, שהרסו את החוקה שלו.
הערות שוליים

1 2  Hugh Chisholm, Athalaric, 1911 Encyclopædia Britannica Volume 2
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb171690101 (data)  GND: 10242232X  ISNI: 0000 0000 0377 0597  VIAF: 57002253   WorldCat (עם VIAF): 57002253
אנדריי ולדימירוביץ' פאנין

| --- | --- |

 לידה:  28 במאי 1962 נובוסיבירסק, ברה"מ 
 פטירה:  6 במרץ 2013 (בגיל 50) מוסקבה, רוסיה 
 מקום קבורה:  בית הקברות טרויקורובסקויה 
 מדינה:  ברית המועצות, רוסיה 
 תקופת הפעילות:  מ-1991 
 מקום לימודים:  בית ספר התיאטרון האמנותי של מוסקבה (1990)  המכון הלאומי לתרבות של קמרובו 
 בן או בת זוג:  נטליה רוגוז'קינה 
 פרסים והוקרה:  אמן כבוד של הפדרציה הרוסית (18 באפריל 1999)  פרס ניקה (2013)  אזרחות כבוד של אובלסט קמרובו (26 במרץ 2013)  פרס ניקה (2003)  פרס הפדרציה הרוסית (10 ביוני 2002)  איל הזהב  מסדר "מפתח הידידות"  פרסי MTV לסרטים רוסיים 
 פרופיל ב-IMDb
 
אנדריי ולדימירוביץ' פאנין (ברוסית: Андре́й Влади́мирович Па́нин;‏ 28 במאי 1962 – 7 במרץ 2013) היה שחקן קולנוע וטלוויזיה ובמאי רוסי. זכה בפרס ניקה.
ביוגרפיה > ראשית חייו

פאנין נולד ב-28 במאי 1962 בנובוסיבירסק, ברית המועצות; בנם של אגנסה ברזובסקי ודמיטרי אלכסנדרוביץ' פאנין. שנתיים אחר כך המשפחה עברה לצ'ליאבינסק ואז, כאשר אנדריי הגיע לגיל שש המשפחה עברה לקמרובו, שם התגורר 16 שנה.