stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גרהם קרודן
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1959 |  | The Bridal Path |  | ללא קרדיט |
| 1961 |  | Don't Bother to Knock | מדריך צופים | ללא קרדיט |
| 1962 |  | We Joined the Navy |  | ללא קרדיט |
| 1965 |  | One Way Pendulum | תובע / שרת |  |
| 1966 | מורגן | Morgan - A Suitable Case for Treatment | פרקליט |  |
| 1968 |  | If.... | מורה להיסטוריה |  |
| 1969 |  | The File of the Golden Goose | סמיית' |  |
| 1969 |  | The Virgin Soldiers | רופא צבאי |  |
| 1970 |  | Leo the Last | מקס |  |
| 1970 |  | The Rise and Rise of Michael Rimmer | הבישוף מקאולי |  |
| 1971 | פרסי | Percy | אלפרד ספאולטון |  |
| 1971 | חפירת לילה | The Night Digger | מר בולטון |  |
| 1972 |  | Something to Hide | מטיף |  |
| 1971 |  | Up the Chastity Belt | סר קאוורד |  |
| 1972 |  | The Ruling Class | קלסו טרוסקוט |  |
| 1972 |  | The Amazing Mr Blunden | מר קלוטרבאק |  |
| 1973 |  | O Lucky Man! | סטיוארט / פרופ' מילאר |  |
| 1973 |  | The Final Programme | ד"ר סמיילס |  |
| 1974 |  | The Abdication | קרדיני ברבריני |  |
| 1974 | הנסיך הקטן | The Little Prince | הגנרל |  |
| 1974 |  | Romance with a Double Bass | הרוזן אלכסיי |  |
| 1975 |  | The New Spartans |  |  |
| 1977 |  | Hardcore | לורד יארדרם |  |
| 1977 | ג'ברווקי | Jabberwocky |  |  |
| 1977 |  | Three Dangerous Ladies | הבאטלר | בחלק "The Island" |
| 1981 | לעינייך בלבד | For Your Eyes Only | מפקד הצי |  |
| 1982 |  | Britannia Hospital | פרופסור מילאר |  |
| 1982 |  | The Missionary | הכומר פיצבאנקס |  |
| 1984 | חבורת הזאבים | The Company of Wolves | כומר זקן |  |
| 1985 | שם הצופן: אמרלד | Code Name: Emerald | סר ג'פרי מקלין |  |
| 1985 | זיכרונות מאפריקה | Out of Africa | לורד בלפילד |  |
| 1988 | קומץ עפר | A Handful of Dust | מר גרייספול |  |
| 1996 |  | The Innocent Sleep | ג'ורג' |  |
| 1996 | מסעי גוליבר | Gulliver's Travels | פרופסור לפוליטיקה |  |
| 1998 |  | The Sea Change | יו"ר מועצת המנהלים |  |
| 1998 | אני רוצה אותך | I Want You | זקן |  |
| 2002 | מכתבי אהבה | Possession | סר ג'ורג' |  |
| 2003 | נערות לוח השנה | Calendar Girls | ריצ'רד |  |
הערות שוליים

↑  Randall, Nicholas (21 באוקטובר 2010). "Stage and screen star Graham Crowden dies, aged 87". Edinburgh: The Scotsman. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Graham Crowden (obituary)". The Times. 21 באוקטובר 2010. p. 65. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Graham Crowden Biography (1922–2010)
↑  shooting.
↑  BBC: Very quietly, Waiting For God became a huge success...
↑  יעל ישראל, קולנוע יעל ישראל שעמום מרתק "קומץ עפר" (בריטניה, 1988), במאי: צ'ארלס סטאריג', שחקנים: ג'יימס ווילבי, קריסטין סקוט תומאס, רופרט גרייבס, אנג'ליקה יוסטון, ג'ודי דנץ, אלק גינס, כל העיר, 10 במרץ 1989
↑  אורי קליין, שתי קלישאות, באתר הארץ, 20 באוקטובר 2002
↑  אורי קליין, עירום נשי אלטרנטיווי, באתר הארץ, 22 באוקטובר 2003
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007317418305171  BIBSYS: 5022243  BNE: XX1594734  BnF: cb13892860c (data)  GND: 1222054906  ISNI: 0000 0001 0896 4283  LCCN: no92009085  MusicBrainz: 2d177d68-07d3-46f7-a785-a680c2b93b79  NKC: xx0156475  SUDOC: 155930117  VIAF: 46945991   WorldCat (עם VIAF): 46945991
תיאודריך השלישי

תיאודריך השלישי (בלטינית: Theudericus III, תאודריקוס, בצרפתית מודרנית: Thierry III;‏ בין 649 ל-656 – 691) היה שליט פרנקי מהשושלת המרובינגית.
ביוגרפיה > רקע

תיאודריך היה בנם של כלוביס השני ובלדכילדיס. הוא היה אחד מהמלכים המרובינגים המאוחרים שנודעו כמלכים עושי-כלום, מאחר שסמכותם הייתה טקסית בעיקרה והכח האמיתי היה נתון בידיהם של שרי הבית שלהם, שלחמו זה בזה לעיתים תכופות.
ביוגרפיה > עלייתו לשלטון

בתמיכתו של שר הבית (מאיורדומוס, הממונה על הארמון) אברוין, הוא ירש את אחיו כלותאר השלישי ועלה לכס המלוכה של נויסטריה – שבה נכללה אז גם ממלכת בורגונדיה – בשנת 673. עוד באותה שנה הוא הודח על ידי כילדריך השני. תיאודריך קיבל את כתרו בחזרה עם מותו של כילדריך ב-675. כשנפטר דגוברט השני מלך אוסטרזיה ב-679, ירש תיאודריך גם אותו ונעשה למלך כל הפרנקים.
ביוגרפיה > מלחמת האזרחים

תוארו היה ריק מתוכן של ממש: בראשית שלטונו געשה מלחמת אזרחים בין אברוין, שמשך בחוטים מאחורי הכס בתור שר הבית בנויסטריה, לבין פפין האמצעי, שר הבית של אוסטרזיה. המלך תמך בצד הראשון. לאחר ההתנקשות בחייו של אברוין ב-681, כרתו שר הבית הנויסטרי החדש וורטון ותיאודריך ברית שלום עם פפין. ב-686, מת וורטון. מחליפו, ברתר, פתח שוב במלחמה נגד האוסטרזים. ב-687, התנגש צבאם של המלך ושל שר ביתו עם זה של תומכי פפין בקרב טרטי, שהסתיים בניצחון מוחץ לאויביהם. ברתר הודח, והמלך נאלץ להכיר בפפין כשר הבית בכל הממלכה בתמורה לשמירה על הכס.
כילדריך השלישי

כילדריך השלישי (Childéric III;‏ 717–754) היה מלך הפרנקים, האחרון מהשושלת המרובינגית. למעט תוארו כמלך, לכילדריך לא היה כוח ממשי, וכל ההשפעה וקבלת ההחלטות רוכזו בידיו של המאיורדומוס (הממונה על הארמון) פפין הגוץ (אביו של קרל הגדול), שמלך אחרי כילדריך כמלך הראשון של השושלת הקרולינגית.
רקע

אחרי מותו של דגוברט הראשון (מלך בשנים 634-629) דעך כוחם של המלכים המרובינגים ותפקידם היה בעיקרו טיקסי, בעוד שהכח האמיתי עבר לידי מחזיקי משרת המאיורדומוס. המאיורדומוס היה בתחילה סוג של ראש מטה הארמון ואחר כך הפך לשליט המדינה בפועל. המשרה החלה לעבור בירושה במשפחה הקרולינגית והגיעה לידי קרל מרטל (ה"פטיש") ששילב את משרות המאיורדומוס של נויסטריה ושל אוסטרזיה ובכך חיזק את מעמדו כאיש החזק בין הפרנקים. אחרי מות המלך תיאודריך הרביעי בשנת 737 לא הומלך מלך חדש וקרל מרטל היה למלך בפועל. אחרי מות קרל מרטל בשנת 741 עברה משרת המאיורדומוס לשני בניו (מאשתו הראשונה רוטרוד) – קרלומן ופפין הגוץ. המרד שפרץ בהנהגת אחיהם למחצה הצעיר גריפו וגיסם אודילו דוכס בוואריה שכנע את קרלומן ואת פפין לשים שוב מלך רשמי על כס המלוכה (לאחר שש שנים שבהן לא היה מלך) כדי לחזק את חוקיות מעמדם. המלך שנבחר היה כילדריך השלישי.
תולדות חייו

מוצאו של כילדריך השלישי ויחסו למשפחת השושלת המרובינגית אינו ברור. יש המשערים שהיה אולי בנו של כילפריך השני או של תיאודריך הרביעי.
המלך כילדריך לא לקח כל חלק בשלטון בפועל שהמשיך להיות מנוהל כמקודם בידי המאיורדומי. פעם בשנה הובל כילדריך על ידי איכר בעגלת שוורים אל חצר המלוכה והשיב על שאלות השגרירים בתשובות שהוכנו לו מראש על ידי המאיורדומי.
אחרי שקרלומן פרש למנזר בשנת 747, החליט פפין לקחת את הכתר לעצמו. הוא שלח איגרות לאפיפיור זכריה בהם שאל אם ראוי שתואר המלוכה יהיה בידי הצאצא לזרע המלוכה או בידי השליט בפועל. זכריה ענה שראוי שהשליט בפועל יחזיק גם בתואר המלכותי. בראשית מרץ שנת 751 הוסר כילדריך מכס המלוכה על ידי זכריה ושער ראשו גולח לתגלחת נזירית (טונזורה (אנ')). שיערו הארוך היה אחד מסמלי המלכים המרובינגים ארוכי השיער - בלטינית reges criniti. גילוחו הסיר ממנו כל סמכות מלכותית או יכולות מיסטיות הקשורות במלוכה. לאחר מכן הושמו כילדריך ובנו תיאודריך במנזר (שניהם במנזר סן-ברטן או שהוא במנזר סן-אומר ובנו בסן-וונדריל).
ישנן סתירות בציון תאריך מותו המדויק של כילדריך. חלק מהמקורות מציינים את שנת 753 ואחרים מאחרים את התאריך עד לשנת 758. כילדריך היה נושא לשימצה בימי השושלת הקרולינגית אף על פי שהיו אלה כאמור פפין והאפיפיור זכריה בעצמם ששמו אותו על כס המלוכה.
הערות שוליים

↑  אנדרה מורואה, "דברי ימי צרפת", תרגום: לאה וייץ-כהן, הוצאת מסדה בע"מ, תל אביב, 1959, עמ' 29
↑  Barbara H. Rosenwein, A Short History of the Middle Ages, (University of Toronto : 2009), pg. 84.
↑  Michael Frassetto (1 בינואר 2003). "Childeric III". Encyclopedia of Barbarian Europe: Society in Transformation. ABC-CLIO. pp. 118–19. ISBN 978-1-57607-263-9. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  מאיורדומי – צורת רבים של מאיורדומוס.
↑  Charles Knight, The English Cyclopaedia: Volume IV, (London : 1867); pg. 733.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb14979314d (data)  GND: 137338996  VIAF: 81543258   WorldCat (עם VIAF): 81543258 
"אחרון המרובינגים", ציור של אווריסט-ויטאל לומיני המראה את גילוח שיערו של כילדריך
גיג יאנג

| --- | --- |

גיג יאנג, 1943
 לידה:  4 בנובמבר 1913 סנט קלאוד, מינסוטה, ארצות הברית 
 התאבד:  19 באוקטובר 1978 (בגיל 64) The Osborne, ארצות הברית 
 שם לידה:  Byron Elsworth Barr 
 סוגה מועדפת:  מערבון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1940 
 מקום לימודים:  התיכון הטכנולוגי מקינלי 
 מספר צאצאים:  1 
 פרסים והוקרה:  פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר (1969)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 פרופיל ב-IMDb
 
גיג יאנג (באנגלית: Gig Young; ‏4 בנובמבר 1913 – 19 באוקטובר 1978) היה שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקני. זכה בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ובפרס גלובוס הזהב לשנת 1969 על הופעתו בסרט "הם יורים גם בסוסים".
ביוגרפיה

יאנג נולד בשם ביירון אלסוורת' באר בעיר סט' קלאוד שבמינסוטה וגדל בוושינגטון. הוא היה בנם של אמה בר וג'ון אלסוורת'.
הוא פיתח חיבה לתיאטרון כאשר הופיע בתור ילד במחזות בית ספר. הוא התגלה לראשונה על ידי צייד כישרונות בזמן שלמד משחק בתיאטרון בית הבובות שבפסדינה.
הוא שינה את שמו ל"גיג יאנג" לפי בקשת האולפנים, מאחר שבאותה תקופה עבד בתעשייה שחקן נוסף בשם ביירון באר.
קריירת משחק

פרץ לתודעה כשחקן מקצועני בשנת 1942 בסרט המלחמה הקצר "הטנקים באים" ובדרמה "האחיות גיי".
ב-1943 שיחק בסרט המלחמה התעופתי של הווארד הוקס "חיל האוויר" בתפקיד טייס המשנה ולצידה של כוכבת הקולנוע בטי דייוויס בדרמה "מכר ותיק".
יאנג נאלץ לקטוע את הקריירה הקולנועית שלו במלחמת העולם השנייה לאחר שהתגייס לצבא ארצות הברית ושירת במשמר החופים האמריקני בגזרת האוקיינוס השקט.
לאחר שהשתחרר מהשירות שיחק לצידו של ג'ון ויין בדרמה "תחייתה של המכשפה האדומה" (1948) ובתפקיד המוסקטר פורתוס בעיבוד שביים ג'ורג' סידני לרומן ההרפתקאות "שלושת המוסקטרים" .
ב-1951 זכה יאנג להכרת הקהל והמבקרים לאחר מועמדותו לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ולפרס גלובוס הזהב על ההופעה הדרמטית שעשה בסרט "בוא למלא את הגביע" בתור בויד קופלנד האלכוהוליסט. באותה שנה שיחק בסרט צעירה מדי לנשיקה לצידה של ג'ון אליסון.
יאנג הועמד בפעם השנייה לאותו פרס אוסקר בשנת 1958 על תפקידו בתור הפסיכולוג ד"ר הוגו פיין בקומדיה "חביב המורה".
יאנג זכור משנות ה-50 גם בזכותו הופעותיו בקומדיות "מנהרת האהבה" בתור עורך המגזין דיק פייפר, "שאל כל נערה" בתפקיד הפלייבוי איוון דוטון ובדרמות המוזיקליות "צעירים בליבם" בתפקיד המלחין אלכס ברוק ו"שיר בוער" .
ב-1962 שיחק יאנג בקומדיות המצליחות "מגע של מינק" בתפקיד רוג'ר עוזרו של איש העסקים פיליפ שיין (קרי גרנט) ו"רומן עדין" ולצידו של אלביס פרסלי בדרמה המוזיקלית "קיד גלאהד".
יאנג זכה בפרס האוסקר ובפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר בשנת 1969 על הופעתו בתפקיד רוקי "מאסטר הטקסים" בעיבוד הקולנועי של סידני פולאק לספר "הם יורים גם בסוסים", ע"פי הרומן הנודע של הוראס מקקוי.
בשנותיו המאוחרות השתתף יאנג בקומדיה "מאהבים וזרים אחרים" בתור האל אביה של סוזן (בוני בדליה), בסרט הקאלט
"הביאו לי את ראשו של אלפרדו גרסיה" בתור הרוצח השכיר ג'וני קוויל ובסרט האסונות "ההינדנבורג" בתפקיד החשוד הגרמני אמריקאי אדוארד דאגלס.
את הופעתו האחרונה ערך יאנג בשנת 1978 בסרטו האחרון של ברוס לי, "משחק המוות".
חיים אישיים > משפחה

יאנג נישא חמש פעמים במהלך חייו: נישואיו הראשונים, שנמשכו שבע שנים, היו לשליה סטפלר.
נישואיו השניים היו למורה לדרמה סופיה רוזנשטיין, שנפטרה מסרטן כשנתיים לאחר שנישאו.
לאחר מכן התארס עם השחקנית איליין סטריץ', והתחתן עם השחקנית אליזבת' מונטגומרי, אותה הכיר בסדרת הטלוויזיה שהנחה "Warner Brothers Presents"; השניים נפרדו לאחר שבע שנות נישואים בשל בעיית האלכוהוליזם שהייתה ליאנג.
יאנג התחתן בפעם הרביעית עם סוכנת המקרקעין איליין ויליאמס כתשעה חודשים לאחר שהתגרש ממונטגומרי.
יאנג וויליאמס התגרשו לאחר שלוש שנים ביחד. מנישואין אלו נולדה בתו היחידה, ג'ניפר.
בגיל 64 התחתן יאנג בפעם החמישית, עם שחקנית גרמנייה בשם קים שמידט, שהייתה צעירה ממנו ב-30 שנה.
חיים אישיים > מוות

ב-19 באוקטובר 1978 נמצאו יאנג ואשתו שמידט מתים בדירתם שבמנהטן, לאחר שיאנג ירה למוות באשתו והתאבד לאחר מכן. המניע לרצח ולהתאבדות נשאר בגדר תעלומה עד היום.
יאנג נקבר בבית הקברות גרין היל שבעיירה וויינסוויל, צפון קרוליינה.
פילמוגרפיה נבחרת

הטנקים באים (1942)
האחיות גיי (1942)
מפקדי העננים (1942)
חיל האוויר (1943)
מכר ותיק (1943)
חיל האוויר (1956)
לעולם לא תברחי ממני (1947)
האישה בלבן (1948)
תחייתה של המכשפה האדומה (1948)
שלושת המוסקטרים (1948)
רק הנועז (1951)
צעירה מדי לנשיקות (1951)
בוא למלא את הגביע (1951)
ארנה (1953)
העיר שלעולם לא ישנה (1953)
האישה שהיה לה הכול! (1953)
שיר בוער (1953)
צעירים בליבם (1954)
שעות גורליות (1955) Desperate Hours
האישה השנייה שלו (1957)
מנהרת האהבה (1958)
חביב המורה (1958)
תשאלו כל בחורה (1959)
הסיפור על הדף הראשון (1959)
מגע של מינק (1962)
קיד גלאהד (1962)
חמש מייל לחצות (1962)
בשביל כסף או כבוד (1963)
רומן עדין (1963)
גירושין נוסח אמריקה (1965)
החדר המנופץ (1967)
הם יורים גם בסוסים (1969)
מאהבים וזרים אחרים (1970)
הביאו לי את ראשו של אלפרדו גרסיה (1974)
רוצחי העילית (1975)
ההידנבורג (1975)
משחק המוות (1978)
10,000 Hours

"10,000 Hours" הוא סינגל שהוקלט על ידי צמד הקאנטרי האמריקאי דן + שי, בשיתוף הזמר הקנדי ג'סטין ביבר. השיר יצא לאור ב-4 באוקטובר 2019, על ידי חברת התקליטים וורנר נאשוויל.
השיר הגיע בשיאו למקום הרביעי במצעד הבילבורד הוט 100.
הרכב

השיר הוא בסולם מז'ורי של סי במול, עם קצב של 88–92 פעימות לדקה. השיר תואר על ידי בילבורד כ"מיד-טמפו".
קידום

ב-29 בספטמבר, דן + שי החלו לרמוז על השיר ברשתות החברתיות, והכריזו כי שיר חדש ייצא לאור ב-4 באוקטובר. הם, כמו גם ג'סטין ביבר, חשפו את שיתוף הפעולה ב-2 באוקטובר.
וידאו קליפ

ב-4 באוקטובר 2019 יצא הוידאו קליפ לשיר בשיתוף עם ג'סטין ביבר והיילי בולדווין. נכון לאוגוסט 2022 צבר הקליפ כ-240 מיליון צפיות ביוטיוב.
הצלחה מסחרית

השיר הגיע היישר אל המקום הרביעי במצעד הבילבורד הוט 100, ובכך הפך לשיר הקאנטרי הראשון שהגיע היישר אל העשירייה הפותחת מאז 2012. בנוסף, זהו שירם הראשון של דן + שי וה-16 של ביבר שהגיע לעשירייה הפותחת במצעד. במצעד איירפליי שירי הקאנטרי, השיר הוא השביעי של הצמד שהגיע למקום הראשון במצעד והראשון של ביבר. בשבוע הראשון לצאתו, צבר השיר 33.3 השמעות בסטרימינג והפך לשיר הקאנטרי שהגיע למקום הגבוה ביותר שאינו שיר חג בהיסטוריה של מצעד שירי הסטרימינג, תוך שהגיע למקום השלישי. השיר מכר גם 53,000 הורדות בשבוע הראשון לצאתו, והגיע לצמרת מצעד שירי הקאנטרי. בשבוע השני, הוא מכר 17,000 עותקים נוספים. השיר שהה במקום הראשון במצעד שירי הקאנטרי במשך 21 שבועות, השהייה הרביעית הארוכה ביותר בהיסטוריה של המצעד. ב-10 בדצמבר 2019, קיבל הסינגל את תואר הזהב מאיגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי, וב-16 בינואר קיבל את תואר הפלטינה. נכון למרץ 2020, מכר הסינגל 256,000 עותקים בארצות הברית סך הכל.
גרסת פסנתר

ב-27 בנובמבר 2019 פורסמה גרסת פסנתר לשיר, שנקראה "גרסת החתונה". דן + שי וג'סטין ביבר החליפו חלקים בשיר, אך המילים נשארו זהות.
תביעה משפטית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
פרסים ומועמדויות

| שנה | ארגון | פרס | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2020 | פרסי המוזיקה של iHeartRadio | המילים הטובות ביותר | זכייה |  |
| 2020 | פרסי המוזיקה האמריקאית | שיתוף הפעולה של השנה | זכייה |  |
| 2020 | פרסי המוזיקה האמריקאית | שיר קאנטרי מועדף | זכייה |  |
| 2021 | פרסי גראמי | ביצוע הפופ הטוב ביותר של צמד/להקה | זכייה |  |
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2019–2020)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2019–2020)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2019–2020)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2019–2020)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  אוסטריה | Ö3 אוסטריה טופ 40‏ | 18 |  |
|  אוסטרליה | מצעד הסינגלים האוסטרלי | 4 |  |
|  איטליה | מצעד הסינגלים האיטלקי | 85 |  |
|  אירלנד | מצעד הסינגלים האירי | 17 |  |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | 4 |  |
|  ארצות הברית | מצעד הדאנס/מיקס שואו איירפליי | 34 |  |
|  ארצות הברית | מצעד 40 שירי המיינסטרים | 9 |  |
|  ארצות הברית | רולינג סטון טופ 100 | 3 |  |
|  ארצות הברית | מצעד הקאנטרי איירפליי | 1 |  |
|  ארצות הברית | מצעד שירי הקאנטרי | 1 |  |
|  גרמניה | GfK – טופ 100 | 47 |  |
|  דנמרק | היטליסטן | 8 |  |
|  הולנד | מצעד 40 הסינגלים ההולנדיים | 21 |  |
|  הונגריה | Rádiós Top 40 | 10 |  |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד הסינגלים הבריטי | 17 |  |
|  ולוניה | אולטראטופ 40 | 2 |  |
|  יפן | יפן הוט 100 | 34 |  |
|  ליטא | AGATA | 26 |  |
|  מקסיקו | טופ 100 – מקסיקו | 18 |  |
|  נורווגיה | VG-lista | 9 |  |
|  ניו זילנד | המצעד הניו זילנדי הרשמי | 5 |  |
|  סינגפור | RIAS | 6 |  |
|  סלובניה | SloTop50 | 34 |  |
|  סלובקיה | ČNS IFPI | 12 |  |
|  סקוטלנד | מצעד הסינגלים הסקוטי | 12 |  |
|  פורטוגל | מצעד הסינגלים הפורטוגזי | 55 |  |
|  פלנדריה | אולטראטופ 50 | 25 |  |
|  צ'כיה | ČNS IFPI | 14 |  |
|  קוריאה הדרומית | סירקל צ'ארט | 172 |  |
|  קנדה | קנדה הוט 100 | 2 |  |
|  קנדה | מצעד ה-AC | 14 |  |
|  קנדה | מצעד שירי הקאנטרי | 1 |  |
|  קנדה | קנדה הוט AC | 12 |  |
|  רומניה | מצעד השירים הרומני | 54 |  |
|  שוודיה | סוורייטופליסטן | 13 |  |
|  שווייץ | המצעד השווייצרי | 21 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2019)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2019)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2019)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2019)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  אוסטרליה | מצעד הסינגלים האוסטרלי | 94 |  |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | - |  |
|  ארצות הברית | מצעד שירי הקאנטרי | 46 |  |
|  הולנד | מצעד 40 הסינגלים ההולנדיים | 67 |  |
|  פורטוגל | מצעד הסינגלים הפורטוגזי | 619 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2020)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2020)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2020)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2020)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | 23 |  |
|  ארצות הברית | מצעד 40 שירי המיינסטרים | 33 |  |
|  ארצות הברית | מצעד השירים העכשוויים למבוגרים | 12 |  |
|  ארצות הברית | מצעד 40 השירים למבוגרים | 17 |  |
|  ארצות הברית | מצעד הקאנטרי איירפליי | 37 |  |
|  ארצות הברית | מצעד שירי הקאנטרי | 3 |  |
|  קנדה | קנדה הוט 100 | 23 |  |
נתוני מכירות

| מדינה | תואר | מכירות |
| --- | --- | --- |
| אוסטרליה (ARIA) | פלטינה ×2 | 140,000 |
| ברזיל (Pro-Música Brasil) | זהב | 20,000 |
| קנדה (Music Canada) | פלטינה ×3 | 240,000 |
| ניו זילנד (RMNZ) | זהב | 15,000 |
| נורווגיה (IFPI Norway) | זהב | 30,000 |
| הממלכה המאוחדת (BPI) | כסף | 200,000 |
| ארצות הברית (RIAA) | פלטינה ×3 | 3,000,000 |
ג'ים מרשל

| --- | --- |

 לידה:  3 בפברואר 1936 ארצות הברית שיקגו, אילינוי
 פטירה:  24 במרץ 2010 (בגיל 74) ארצות הברית ניו יורק, ניו יורק
 מדינה:  ארצות הברית
 מקום מגורים:  סן פרנסיסקו, קליפורניה
 ידוע בשל:  צילום מוזיקה
 תקופת הפעילות:  1959–2010 (כ־51 שנים)
 מקצוע:  צלם
 פרסים והוקרה:  פרס גראמי של חבר הנאמנים (2014)  פרס לוסי (2004)  MOJO Awards 
 http://www.marshallphoto.com
 
ג'ים מרשל (באנגלית: Jim Marshall;‏ 3 בפברואר 1936 – 24 במרץ 2010) היה צלם אמריקאי, שעיקר עבודתו התמקדה בצילום מוזיקאים מפורסמים.
ביוגרפיה

מרשל נולד בשיקגו, אילינוי, אך בילה את מרבית חייו המקצועיים בסן פרנסיסקו. מרשל החל את קריירת הצילום שלו בשנת 1959, בתקופת דור הביט, ועסק בתיעוד זמרים ולהקות, לעיתים בתנאי אולפן ולעיתים במסגרת הופעות או סיבובי הופעות. מרשל התפרסם בעיקר עקב כך שהיה הצלם היחיד שהורשה להיכנס אל מאחורי הקלעים בהופעתה הרשמית האחרונה של להקת הביטלס ב"קנדלסטיק פארק" בסן פרנסיסקו, ב-29 באוגוסט 1966. כמו כן, שימש מרשל כצלם הראשי בפסטיבל וודסטוק בשנת 1969.
בין צילומיו המפורסמים ביותר ניתן למנות את תמונתו של ג'ימי הנדריקס מבעיר את הגיטרה שלו בפסטיבל הפופ במונטריי בשנת 1967, תמונתה של ג'ניס ג'ופלין יושבת על מכסה המנוע של מכונית "חיפושית" ופורשת את ידיה, ליד ארמון האמנויות שבסן פרנסיסקו, בשנת 1968, ותמונתו של ג'וני קאש מניף אצבע משולשת במהלך הופעה בכלא סן קוונטין שבקליפורניה, בשנת 1969. אמנים נוספים אותם צילם מרשל הם ג'ים מוריסון ולהקתו "הדלתות", מיילס דייוויס, בריאן וילסון, להקת "לד זפלין", להקת "האבנים המתגלגלות", ריי צ'ארלס, להקת "המי", בוב דילן, ג'ון קולטריין ועוד.
מרשל המשיך לעבוד ולצלם גם בשנותיו המאוחרות, וצילם אמנים כגון לני קרביץ, "רד הוט צ'ילי פפרז", בן הרפר ואחרים. מרשל צילם בין היתר תמונות עבור עטיפות אלבומים.
מרשל נפטר בגיל 74 בניו יורק, יום לפני שהיה אמור להופיע בגלריה בעיר על מנת לקדם את מכירת ספר הצילומים החדש שלו.
בארט ואן דר לק

| --- | --- |

בארט ואן דר לק, 1956
 לידה:  26 בנובמבר 1876 אוטרכט, הולנד 
 פטירה:  13 בנובמבר 1958 (בגיל 81) בלריקום, הולנד 
 תקופת הפעילות:  1891–1958 (כ־67 שנים) 
 זרם באמנות:  אמנות מופשטת, מופשט גאומטרי, דה סטייל,
 יצירות ידועות:  Composition 
 
בארט ואן דר לק (בגרמנית: Bart van der Leck‏; 26 בנובמבר 1876 – 13 בנובמבר 1958) היה צייר ומעצב הולנדי, ממקימי תנועת האמנות דה סטייל יחד עם תיאו ואן דוסבורג ופיט מונדריאן.
מרבית מיצירותיו מוצגים במוזיאון קרולר-מולר בהוכה פלוהה, הולנד, שהוקם על ידי אספנית האמנות הלן קרולר שהייתה מעין פטרונה של ואן דר לק.
ביוגרפיה

ואן דר לק נולד ב-26 בנובמבר 1876 באוטרכט. בגיל 14 עזב את לימודיו בבית הספר והלך ללמוד בבית מלאכה לחלונות ויטראז'. בסוף המאה ה-19 החלו הקתולים לבנות קתדרלות וכנסיות חדשות באוטרכט, אלו נבנו בסגנון גותי. הן בשביל הרצון לדמות אותם לכנסיות העתיקות אותן איבדו לפרוטסטנטיים על רקע הרפורמציה והן בגלל התחייה הגותית הכללית באותה תקופה. כך עסק ואן דר לק כשמונה שנים בייצור ויטראז'ים, מה שהשפיע רבות על סגנונו העתידי. דוגמה לעבודות ויטראז' מאוחרות יותר שלו היא במוזיאון קרולר-מולר בהוכה פלוהה.
בשנת 1900 השיג ואן דר לק מלגה לבית הספר הממלכתי לאמנויות ומלאכה באמסטרדם. במקביל למד קורסי ערב באקדמיה הממלכתית לאמנויות יפות.
ב-1904 סיים את לימודיו והחל לחפש את דרכו בעולם האמנות. ציוריו מאותה תקופה מראים תהליך שבו הוא מנסה ליצור אמנות חדשה שמייצגת חברה חדשה, אוניברסלית, בציוריו הוא מבצע האחדה של החברה. הוא מרבה לצייר ציורים של פועלים חסרי זהות או חיילים בלבוש אחיד חסר אינדיבידואליות בקווים מינימליסטים וצבעי בסיס. מ-1910 עבודותיו עוברים תהליך של הפשטה וחתירה לצורות גאומטריות בסיסיות. התהליך נעשה במקביל לתהליך אותו עשה מונדריאן.
במרץ 1916 סיים ואן דר לק את אחד הציורים החשובים ביותר שלו, סיכום של יותר מעשר שנים של התפתחות עצמאית, "הסערה". הציור מתאר דייגות על החוף, המתבוננות בבעליהן נאבקים בים הפתוח. הציור מופשט בצורה, בצבע ובתוכן. קו ההפרדה הסוחף מהפינה השמאלית התחתונה לפינה הימנית העליונה מרמז על קו החוף והדיונות. הוא מציב קו ברור המפריד בין הנשים, השייכות לארץ, ולגברים בספינה על הים, לכל אחד יש תחום נפרד משלו על רקע לבן נייטרלי. הצבעים ראשוניים ושטוחים. ממכתבים מאוחרים יותר מתברר כי ואן דוסבורג ראה את הציור באוסף של קרולר עוד לפני שהכירו וזה הותיר עליו רושם עז.
לאחר מכן החל ואן דר לק לצייר קומפוזיציות ממוספרות ללא שם. כנראה לאחר שנתקל בעבודותיו של מונדריאן. באותה עת נפגשו ואן דר לק ומונדריאן לראשונה ויחד עם ואן דוסבורג הקימו את תנועת הדה סטייל.
אך לואן דר לק היו חילוקי דעות קשים עם מונדריאן, הוא לא הסכים עם ההפשטה הרדיקלית של מונדריאן עד איבוד כל קשר למציאות. במכתבים בין מונדריאן לואן דוסבורג תוהים השניים האם ואן דר לק אכן שייך לקבוצה. לבסוף סירב ואן דר לק לחתום על מניפסט התנועה, בשנת 1918 לאחר סדרה ארוכה של קומפוזיציות חזר לצייר ציורים מופשטים אך מבוססים על דימויים ייצוגיים. עד שנת 1920 ניתק כל קשר עם תנועת הדה סטייל.
בשנת 1930, הוזמן על ידי ג'ו דה ליאו, הבעלים של חנות הכלבו ההולנדית היוקרתית Metz & Co. לעצב עבורו חללי פנים, חלונות ראווה, אריזות וחומרי מיתוג ופרסום. עבור חומרי ההדפסה הללו פיתח ואן דר לק גופן אלפבית ישר, מבוסס על צורות גאומטרית. בשנת 1941, הוא עיצב גופן המבוסס על האלפבית הזה עבור מגזין האוונגרד Flax הנקרא "ארכיטיפ ואן דר לק".
בארט ואן דר לק טען שהוא אבי תנועת האוונגרד. במילותיו שלו הוא אמר: "מונדריאן הגיע למקום שלי יום אחד עם דוסבורג, שאותו לא ראיתי מעולם. כשדוסבורג הבחין בציור מופשט על כן הציור, הוא קרא: 'אם זה יהיה ציור העתיד, אפשר לתלות אותי כבר עכשיו!' ובכן, כמה חודשים לאחר מכן, הוא צייר בדיוק כך. כזה היה דוסבורג, ללא כל רעיונות משלו."
ביבליוגרפיה

Blotkamp, Carel (1982). De Stijl: the formative years. The MIT Press.
Blotkamp, Carel (1994). Mondrian: The Art of Destruction. Reaktion Books Ltd.
Seuphor, Michael (1971). Piet Mondrian. New York, NY: Harry N. Abrams Inc. p. 138.
Haley, Allen. Type: Hot Designers Make Cool Fonts. Rockport Publishers Inc, Gloucester; 1998. מסת"ב 1-56496-317-9ISBN 1-56496-317-9
Hoek, Els, Marleen Blokhuis, Ingrid Goovaerts, Natalie Kamphuys, et al. Theo van Doesburg: Oeuvre Catalogus. Centraal Museum: 2000. מסת"ב 90-6868-255-5ISBN 90-6868-255-5.
Toos van Kooten (ed.). Bart van der Leck. Rijksmuseum Kröller-Müller, Otterlo, 1994 (in Dutch).
הערות שוליים

↑  The tempest, krollermuller.nl (באנגלית)
↑  Sidney Tillim, Michel Seuphor, Piet Mondrian: His Life and Work, int. Georg Schmidt, College Art Journal 16, 1957-06-01, עמ' 355–357 doi: 10.1080/15436322.1957.10795838
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb126438576 (data)  BPN: 30144702  GND: 119224496  ISNI: 0000 0001 2279 8752  LCCN: n88635054  NGV: 4272  NLA: 35923617  NTA: 068315449  RKD: 48700  SNAC: w62r5hvb  SUDOC: 027332691  Trove: 1147557  ULAN: 500030887  VIAF: 51811736   WorldCat (עם VIAF): 51811736 
אולם תצוגה של מץ ושות' עם מתלי קיר (בקיר השמאלי ובאחורי) ושטיח מאת בארט ואן דר לק, הרהיטים מאת חריט ריטפלד
ארכיטיפ ואן דר לק