stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הגביע האלבני
תוצאות לפי קבוצה

|  | קבוצה | מספר זכיות | מספר סגנויות | עונות זכייה | עונות סגנות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | קיי אף טירנה (17 ננטורי) | 16 | 11 | 1938/1939, 1962/1963, 1975/1976, 1976/1977, 1982/1983, 1983/1984, 1985/1986, 1993/1994, 1995/1996, 1998/1999, 2000/2001, 2001/2002, 2005/2006, 2010/2011, 2011/2012, 2016/2017 |  |
| 2 | פרטיזני (טירנה) | 15 | 8 | 1948, 1949, 1957, 1958, 1961, 1963/1964, 1965/1966, 1967/1968, 1969/1970, 1972/1973, 1979/1980, 1990/1991, 1992/1993, 1996/1997, 2003/2004 |  |
| 3 | דינמו טירנה/סיטי | 13 | 6 | 1950, 1951, 1952, 1953, 1954, 1960, 1970/1971, 1973/1974, 1977/1978, 1981/1982, 1988/1989, 1989/1990, 2002/2003 |  |
| 4 | וולזניה | 8 | 8 | 1964/1965, 1971/1972, 1978/1979, 1980/1981, 1986/1987, 2007/2008, 2020/2021, 2021/2022 |  |
| 5 | פלאמורטארי | 4 | 8 | 1984/1985, 1987/1988, 2008/2009, 2013/2014 |  |
| 6 | טאוטה דורס (לוקומוטיבה) | 4 | 6 | 1994/1995, 1999/2000, 2004/2005, 2019/2020 |  |
| 7 | בסה קביה | 2 | 6 | 2006/2007, 2009/2010 |  |
| 8 | קיי אף לאקי | 2 | 3 | 2012/2013, 2014/2015 |  |
| 9 | קוקסי | 2 | 3 | 2015/2016 ,2018/2019 |  |
| 10 | אלבסני (לבינוטי) | 2 | 1 | 1974/1975, 1991/1992 | 1979/1980 |
| 11 | ק.פ. אגנאטיה | 2 | – | 2022/2023, 2023/2024 | – |
| 12 | סקנדרבו קורצ'ה | 1 | 6 | 2017/2018 | 1958, 1964/1965, 1975/1976, 2011/2012, 2016/2017, 2020/2021 |
| 13 | אפולוניה פייר | 1 | – | 1997/1998 | – |
| 14 | קיי אף לושניה (טראקטורי) | – | 3 | – | 1977/1978, 1997/1998, 1999/2000 |
| 15 | טומורי בראט | – | 1 | – | 1963/1964 |
| 16 | אלבפטרול פאטוס | – | 1 | – | 1992/1993 |
| 17 | קיי אף ביליס | – | 1 | – | 2012/2013 |
הערות שוליים

| טורנירי גביע לאומיים בכדורגל (אופ"א) |
| --- | --- | --- |
| מפעלי הווה | אוסטריה • אוקראינה • אזרבייג'ן • איטליה • איי פארו • איסלנד • אירלנד • אלבניה • אנגליה • אנדורה • אסטוניה • ארמניה • בולגריה • בוסניה והרצגובינה • בלארוס • בלגיה • גאורגיה • גיברלטר • גרמניה • דנמרק • הולנד • הונגריה • ויילס • טורקיה • יוון • ישראל • לוקסמבורג • ליכטנשטיין • לטביה • ליטא •  מולדובה • מונטנגרו • מלטה • צפון מקדוניה • נורווגיה • סן מרינו • סלובניה • סלובקיה • ספרד • סקוטלנד • סרביה • פולין • פורטוגל • פינלנד • צ'כיה • צפון אירלנד • צרפת • קוסובו • קזחסטן • קפריסין • קרואטיה • רומניה • רוסיה • שוודיה • שווייץ |  |
| מפעלי עבר | ברית המועצות • יוגוסלביה • מזרח גרמניה • סרביה ומונטנגרו • צ'כוסלובקיה |  |
משה ביק

| --- | --- |

 לידה:  26 בינואר 1899 חרסון, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  25 באפריל 1979 (בגיל 80) חיפה, ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי שדה יהושע (כפר סמיר) 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 
משה בִּיק (1899 – כ"ח בניסן תשל"ט, 25 באפריל 1979) היה מלחין עממי, מורה לזמרה, מעבד מוזיקלי ומנצח מקהלות ישראלי, איש חיפה, מחברם של עשרות לחנים עממיים ומאבות מקהלות הפועלים בארץ.
ביוגרפיה > ראשית דרכו

משה ביק נולד בחרסון שבדרום רוסיה (אוקראינה). בהמשך עבר לעיר אודסה, ובה למד קומפוזיציה וניצוח. מגיל שש השתתף במקהלת בית הכנסת, וכבר בגיל 12 החל לנצח עליה, הודות למקרה: מנצח המקהלה, חזן בית הכנסת, שהיה אדם מבוגר, חלה יום אחד וביק התנדב להחליפו. עקב הצלחתו המשיך ביק בתפקיד זה. בהמשך עבר לשמש כמנצח מקהלה בבית כנסת בעיר אחרת ברוסיה, החל לחבר מוזיקה ליטורגית כשעבד כמנצח בבית הכנסת וביקש לכתוב מוזיקה לתפילות ולהראות בזה לקהל את כוחו. את יצירותיו השאיר ברוסיה כשעלה לארץ, כי חשב שסיים עם הדת והפולחן הדתי.
כבר בנעוריו התקרב לשירה העממית היהודית. הוא צפה באודסה במופע שירים בעיבודו של יואל אנגל ובהופעה של הרביעייה של דוד שור, שהיה מקורב לאנגל. באודסה הכיר גם את הזמר העממי אריה פרידמן-לבוב, שהגיע לעיר להגיש קונצרט שהוקדש כולו לזמרה יהודית; הוא הכניס אותו לקונצרט בחינם ואִפשר לו להעתיק כמה דברים שהיו בתיקו מעבודותיו של אנגל. לימים פגש ביק את אנגל בארץ ישראל; היה זה, כדבריו, המפגש הרציני הראשון שלו עם מלחין.
את פרידמן-לבוב פגש שוב בדרך ארצה, כששהו שניהם במושבת ההכשרה של המהגרים היהודים מרוסיה "מסילה חדשה" בטורקיה, כשפניהם לארץ ישראל, ומאז היו השניים ידידים. ביק ארגן במושבה מקהלה, שאיתה המשיך גם בארץ, עם כמה חברים למושבה שהמשיכו איתו לעבודה בכביש (במקהלה זו היה בין היתר שמחה צחובל, שאחר כך היה שחקן בתיאטרון "אהל").
בשנת 1921 עלה לארץ ישראל. הוא הגיע ב-5 במרץ לנמל חיפה והשתקע בחיפה. עבד כחלוץ בסלילת כביש חיפה-ג'דה, ייבוש ביצות כבארה, בהקמת מפעל המלט "נשר" ובטחנות הגדולות בחיפה. במהלך עבודתו חלה במלריה. את מלאכת ניצוח המקהלות בארץ החל עוד בתחילת עבודתו החלוצית, בהקימו מקהלות במחנות סוללי הכבישים, במטרה לספק תוכנית לקבלת שבת. בעת עבודתו בכביש החל גם לחבר מוזיקה "לצורך הכביש – לצורך החיים בכביש". בין הלחנים שחיבר אז היו השירים "קרועים אנו" של שלונסקי ושיר סאטירי בשם "אדוני אלוהינו" ('שישמור אלוהים מהעבודה העברית הזאת'), וכן כמה הורות ללא מילים.
ביוגרפיה > בחיפה

בשנים 1933–1934 השתלם שנתיים בקונסרבטוריון הרוסי בפריז. עם שובו ניהל את הקורס הראשון של מנצחי מקהלות בארץ ישראל. פיתח פעילות מוזיקלית ענפה בחיפה: היה מורה לזמרה בבתי ספר יסודיים בחיפה ובקריות, מנחה שירה בציבור וניצח על תזמורות בחיפה וסביבותיה: הקים את תזמורות המנדולינות בחיפה ובנשר ואת תזמורת מכבי האש בחיפה; ועל מקהלות עממיות רבות, שהמפורסמת שבהן היא מקהלת פועלי חיפה וקריית חיים, שזכתה במקום הראשון ב"זמריה" הראשונה, מפגש מקהלות שהוא היה ממייסדיו.
ביק היה מלחין פורה שהלחין שירים פופולריים רבים – מאות שירים לנוער ולעם, במיוחד שירים ועיבודים למקהלה. בין לחניו שהפכו לשירי עם: "למפלסי נתיבות בגלים סוערים", "שיר לעמק, שיר להר" והשיר "אנחנו" ("נבנה ארצנו ארץ מולדת"), הנמנה עם השירים הלאומיים החשובים יותר שחוברו בישראל, והוצע פעמים מספר כהמנון היישוב היהודי בארץ ישראל (להבדיל מ"התקווה", שהוא המנון העם היהודי כולו). כמו כן נטען שהיה שותף להלחנת השיר "צאנה צאנה".
ערך והוציא לאור שירונים לשירי עם למקהלות, לחגים, לקול ופסנתר.
בנוסף, מנעוריו התמסר לאיסוף ורישום שירי עם ביידיש. הוא ראה בעבודה זו שליחות והתמיד בה כל ימי חייו. כמו כן, השתתף בקביעות בכתב העת למוזיקה "תצליל".
ביק תואר כ"אדם חם, האוהב את עמו ואת ארצו" וכ"איש נעים הליכות [...] שופע הומור ומסור בכל לבו ונפשו לפעליו המוזיקליים".
הוא נפטר בשיבה טובה באפריל 1979, בגיל 79. הניח את ילדיו ואשתו, בבה ביק. נטמן בבית העלמין שדה יהושע בעירו.
יומיים לאחר מכן נערכה מסיבת הוקרה לו, לישראל ברנדמן ולישעיהו שפירא על תרומתם לקידום מקהלות הפועלים בישראל.
כחודש לאחר מותו הוענק לו פרס חיפה לשנת תשל"ט, על מפעל חייו.
ב-24 בדצמבר 2009 נערך בבית נגלר בקריית חיים ערב מחווה למנצח, שיזמו והפיקו תושבי קריית חיים ותלמידיו לשעבר.
ב-29 בינואר 2012 ערך והנחה חוקר הזמר העברי אליהו הכהן ערב מחווה למלחינים משה ביק ושלום פוסטולסקי באולם מכללת לוינסקי לחינוך בתל אביב. גם בחייו נערך ערב הוקרה לכבודו, שהוקדש ליצירתו למלאת לו 50 מטעם ועדת התרבות של מועצת פועלי חיפה (בין הזמרים: יוכבד טראוב ואריה פרידמן-לבוב; על הפסנתר: אשתו, בבה ביק)
עיזבונו של ביק שמור בספרייה הלאומית ובארכיון העיר חיפה.
לקריאה נוספת

כ"ה שנה לעלייתו ופעילותו המוזיקלית של משה ביק, חיפה: ההסתדרות הכללית של העובדים העברים בארץ-ישראל – מועצת פועלי חיפה – ועדת התרבות, תש"ו 1946. (חוברת)
משה ביק: רשימה ביבליוגרפית: (שישים וחמש שנה למלחין – ליובלו), חיפה: ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל – מועצת פועלי חיפה – המחלקה לתרבות ולחינוך – המועדון לספרות ולפולקלור, 1964. (חוברת)
"משה ביק ז"ל", תצליל י"ט (תשל"ט), 163.
הערות שוליים

1 2  "משה ביק ז"ל", תצליל י"ט (תשל"ט), 163.
1 2  משה ביק, בתוך: שמעון לב-ארי, "מדריך 100 שנה לתיאטרון העברי", באתר החוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב.
↑  משה ביק מספר על חייו ועל המוזיקה, בתוך: ציפי פליישר, התפתחותו ההיסטורית של שיר העם העברי, 1964, באתר של פליישר, עמ' 304.
↑  מילות השיר "קרועים אנו" והאזנה לו, באתר זמרשת.
1 2 3  קארין רוזקובסקי, זוכרים את משה ביק, מעריב, 2009.
1 2  תום שגב, תקופת ה"צאנה", באתר הארץ, 12 במאי 2011.
1 2  טובה ברלין-פפיש, צלילים שלא נשכחו: ממוהילוב עד ירושלים, תל אביב: רשפים, תשמ"ח 1988, עמ' 316.
↑  משה ביק, בתוך: שמעון לב-ארי, "מדריך 100 שנה לתיאטרון העברי", באתר החוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב.
↑  התחדשות במקהלות הפועלים, דבר, 27 באפריל 1979.
↑  ראובן בן-צבי, הוענקו פרסי חיפה, מעריב, 13 במאי 1979.
↑  חגי חיטרון, עבדים היינו, היינו, באתר הארץ, 31 בינואר 2012.
↑  ערב מוקדש ליצירתו של הקומפוזיטור משה ביק (תוכנייה) בפרויקט "מסע בזמן" של הספרייה הלאומית.
↑  ארכיון משה ביק באתר הספרייה הלאומית.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311467805171  BnF: cb16547554p (data)  ISNI: 0000 0000 6926 3395  LCCN: n2014037736  MusicBrainz: 39bbff3c-0f3f-40af-8e5e-63bddb93746c  NTA: 121154246  VIAF: 97372223   WorldCat (עם VIAF): 97372223
אורית גלילי צוקר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  29 במרץ 1956 (בת 68) 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת בר-אילן 
 מעסיק:  אוניברסיטת בר-אילן 
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  orit.galilizucker.3
 טוויטר:  OritGalili
 www.oritgalili.com
 
אורית גלילי-צוקר (נולדה ב-29 במרץ 1956) היא עיתונאית לשעבר בהארץ ויועצת פוליטית ישראלית. עמדה בראש צוות לתקשורת פוליטית של יו"ר הליכוד, בנימין נתניהו, ויועצת אסטרטגית של מפלגת העבודה ושל מנהיגה דאז, אהוד ברק.
ביוגרפיה

גלילי נולדה בירושלים לאב עובד מדינה ולאם בוגרת האקדמיה למוזיקה, בני משפחת יניב (לשעבר נוביק). בילדותה עברה להתגורר עם משפחתה בתל אביב, אביה עבר לעסקי תכשיטנות ואמה עבדה כמוזיקולוגית ומורה לפסנתר. למדה בבית הספר היסודי תל נורדאו ובתיכון אליאנס.
שירתה בבקו"ם, ובגיל 19 שוחררה מצה"ל בעקבות נישואיה. קיבלה תואר ראשון במדע המדינה ובסוציולוגיה מאוניברסיטת תל אביב. החלה את דרכה המקצועית כמתאמת הרצאות בוועד הפועל של ההסתדרות וכעוזרת פרלמנטרית של חברת הכנסת אורה נמיר. בתחילת שנות השמונים השתלבה ברשת שוקן - תחילה כמזכירת המערכת בחינמון "העיר" וב-1983 כעורכת בדסק החדשות של העיתון "הארץ". בעיתון זה שימשה כתבת ועורכת עד 1998. במהלך תקופה זו גם עבדה תקופה קצרה בערוץ הראשון ככתבת במהדורת "יומן". בשנת 1999 פרשה מ"הארץ" לטובת האקדמיה.
ב-2002 קיבלה תואר דוקטור מאוניברסיטת בר-אילן. נושא עבודת הדוקטורט היה "הפוליטיקאי החדש בזירה המערבית ובישראל: קלינטון, בלייר ושרדר בהשוואה לנתניהו, ברק ורמון". מנחה העבודה היה פרופ' ישעיהו ליבמן.
לימדה כמרצה מן החוץ באוניברסיטת בר-אילן ובאוניברסיטת תל אביב. כיהנה כיו"ר ועדת המקצוע של מדע המדינה במשרד החינוך ובמשך שנתיים (2006-2004) שימשה כמנהלת האקדמית של התוכנית לתואר שני לבכירים במנהיגות פוליטית מטעם בית הספר לממשל והחוג למדע המדינה באוניברסיטת תל אביב. הנחתה סמינריון על מנהיגות לאומית במכללה לביטחון לאומי של צה"ל.
בבחירות 2009 הייתה יועצת אסטרטגית של מפלגת העבודה ושל מנהיגה, אהוד ברק. בין מרץ 2011 לספטמבר 2013 עמדה בראש הצוות לתקשורת פוליטית של יו"ר הליכוד בנימין נתניהו.
משנת 2014 עורכת מחקרי דעת קהל במסגרת משרד עצמאי לייעוץ אסטרטגי בתקשורת פוליטית.
חיים אישיים

בגיל 19 נישאה למוטי גלילי, ולזוג נולד בן אחד, איתמר גלילי. לאחר שמונה שנים התגרשו. בשנת 1994 החלה קשר זוגי עם חבר הכנסת דדי צוקר, ומקשר זה, שנמשך כשנתיים נולד בנה השני, ערן צוקר גלילי (בעניין האבהות נערך בזמנו דיון משפטי בו נקבע השם שיישא הילד [דרושה הבהרה]). אורית גלילי הוסיפה לשם משפחתה את השם צוקר כדי ליצור את הקשר עם שם משפחתו של בנה הצעיר.[דרוש מקור]
ספריה

פוליטיקה תקשורתית בת זמננו: אזרחות מקוונת בעידן של מדיה on-line (חלק א) הוצאת רמות, רמת אביב: אוניברסיטת תל אביב, 2008
הטל-פוליטיקאים: מנהיגות פוליטית חדשה במערב ובישראל, הוצאת רמות, רמת אביב: אוניברסיטת תל אביב, 2004
הערות שוליים

↑  לילך ויסמן, ‏ד"ר אורית גלילי-צוקר מונתה ליועצת אסטרטגית לקמפיין הבחירות של מפלגת העבודה, באתר גלובס, 26 בנובמבר 2008
↑  לילך ויסמן, ‏הליכוד מסיים את ההתקשרות עם יועצת התקשורת אורית גלילי-צוקר, באתר גלובס, 1 במאי 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007360669405171  ISNI: 0000 0000 4360 4219  LCCN: no2005032681  VIAF: 36646468   WorldCat (עם VIAF): 36646468
ניסוי מבוקר הקצאה אקראית

תרשים זרימה של 4 שלבים (רישום, הקצאת התערבות, מעקב וניתוח נתונים) של ניסוי הקצאה אקראית במקביל של שתי קבוצות (בניסוי מבוקר, אחת ההתערבויות משמשת כבקרה), מבוסס על הצהרת 'קונסורט' (CONSORT - CONsolidated Standards Of Reporting Trials) 2010
ניסוי מבוקר הקצאה אקראית (או ניסוי עם בקרת אקראיות, RCT) הוא סוג של ניסוי מדעי שמטרתו לבדוק השפעת בחירות שונות על תוצאות באופן סטטיסטי. RCT נעשה על ידי הקצאה אקראית של נבדקים לשתי קבוצות או יותר, ביצוע טיפול שונה בהן, ולאחר מכן מדידה והשוואת תוצאות בין הקבוצות.
הקצאה אקראית (רנדומיזציה) היא תהליך של הצבת נבדקי הניסוי בקבוצות טיפול או בקבוצות בקורת באמצעות שימוש במיקריות. ניסוי RCT בסיסי כולל שתי קבוצות בגודל דומה: קבוצת הניסוי - שבה נערכת ההתערבות, וקבוצת הביקורת - בה נערכת התערבות חלופית, כגון תרופת דמה (פלסבו) או אי-התערבות. הקבוצות עוברות תקופת מעקב בהתאם לתכנון מראש, כדי לבחון כיצד השפיעה ההתערבות הניסויית. השפעת הטיפול מוערכת על ידי השוואת תוצאות קבוצת הניסוי לתוצאות קבוצת הביקורת. ניתן לערוך גם RCT עם יותר מקבוצת טיפול אחת או יותר מקבוצת ביקורת אחת.
יתרונו הגדול של ה-RCT הוא בצימצום הטיות. הקצאה אקראית לקבוצות גדולות מאזנת גורמים מנבאים (ערפלנים) ידועים ובלתי ידועים בין הקבוצות. כך מתבטלת הטיית ההקצאה. כן מצטמצמות למינימום גם הטיות בחירה והטיות מידע האופייניות למחקרי עוקבה. כך, RCT מאפשר הוכחה או הפרכה של סיבתיות הסתברותית.
הניסוי עשוי להיות חד-סַמְיוּת, שבו הנבדקים לא יודעים לאיזו קבוצה הם הוקצו, או כפול סמיות, שבו לא הנבדקים ולא מְבַצְּעֵי הטיפול יודעים מהי הקצאת הנבדקים. סמיות מפחיתה צורות אחרות של הטיות - של הנבדק ושל הנסיין. הדבר נעשה על ידי שימוש בנהלים זהים ככל האפשר עם כל הנבדקים. כל הבדל חייב להיות מהותי לטיפולי ההשוואה (למשל, כאשר חוקרים טיפול קבוצתי לעומת טיפול אישי, ביקורי בית לעומת שיחות טלפון וכו').
RCT משמש בדרך כלל לבחינת התערבויות או טיפולים רפואיים חדשים או התוויות חדשות שלהם. RCT כפול סמיות נחשב תקן הזהב עבור ניסויים קליניים ובמיוחד בשלב III. הוא משמש לבחינת היעילות (השפעה נמדדת כלשהי), המועילות (השפעה על תסמינים או מחלות כלשהן), התועלת (השפעה בריאותית כוללת, לדוגמה, תמותה-מכל-סיבה) והבטיחות (סיכונים כגון תופעות לוואי של תרופות) של התערבויות רפואיות. הצהרת "ספיריט" SPIRIT 2013 מספקת המלצות מבוססות-ראיות לגבי התוכן המינימלי שדרוש לפרוטוקול ניסוי קליני ומשמשת כתקן בינלאומי מקובל.
המונחים "ניסויים מבוקרים עם הקצאה אקראית" (RCT) ו"ניסויי הקצאה אקראית" (RT) משמשים לעיתים כמילים נרדפות, אך המונח האחרון משמיט אזכור של בקרה ולכן עשוי לתאר מחקרים המשווים קבוצות טיפול מרובות זו מול זו בהיעדר קבוצת ביקורת. ויותר מכך, באנגלית, ראשי התיבות RCT מורחבות לעיתים לא כ"ניסוי קליני אקראי" אלא כ"ניסוי השוואתי (באנגלית: Comperative) אקראי", מה שמוביל לעמימות בספרות המדעית. לא כל הניסויים הקליניים האקראיים הם ניסויים מבוקרים אקראיים (וחלקם אף פעם לא יכולים להיות, כמו במקרים שבהם הבקרות יהיו לא מעשיות או לא מוסריות לביצוע). המונח ניסוי קליני אקראי מבוקר הוא מונח חלופי המשמש במחקר קליני ; עם זאת, RCT מתבצעים גם בתחומי מחקר אחרים, כולל רבים מתחומי מדעי החברה.
היסטוריה

הניסוי הקליני הראשון בוצע על ידי ג 'יימס לינד בשנת 1747 כדי למצוא טיפול לצפדינה. ניסויים אקראיים הופיעו בפסיכולוגיה, שם הם הוצגו על ידי צ'ארלס סנדרס פירס וג'וזף יאסטרוב ב-1880, ובחינוך. בתחילת המאה ה-20, הופיעו גם ניסויי הצבה אקראית בחקלאות, על ידי יז'י ניימן ורונלד א. פישר. מחקריו הניסויים של פישר וכתביו העלו את קרנם של ניסויי ההצבה האקראית.
ב-1948 הופיע לראשונה RCT ברפואה כמאמר מדעי. כותרתו: "טיפול סטרפטומיצין בשחפת ריאתית" והוא תיאר מחקר של המועצה למחקר רפואי. אחד מהמחברים של המאמר היה אוסטין ברדפורד היל, אשר נחשב כהוגה ה-RCT המודרני.
עד סוף המאה ה-20, מחקרי RCT הוכרו כשיטה הסטנדרטית של "טיפולים רציונליים" ברפואה. בשנת 2004, נכללו יותר מ-150,000 מחקרי RCT בספריית קוקרן. כדי לשפר את הדיווח של מחקרי RCT בספרות הרפואית, קבוצה בינלאומית של מדענים ועורכים פרסמה את התקן המוסכם לדיווח על מחקרי רנדומיזציה (קונסורט) בשנת 1996, 2001 ו-2010, ואלה הפכו מקובלים.
אתיקה

עקרון האיזון הקליני ("אי-ודאות אמיתית בקרב מומחי הקהילה הרפואית... לגבי הטיפול המועדף"), שהיה מקובל לגבי ניסויים קליניים, יושם ל-RCT. אך לאתיקה של RCT יש שיקולים מיוחדים. ראשית, נטען כי איזון קליני בלבד אינו מספיק להצדקת RCT. שנית, 'איזון קולקטיבי' יכול להתנגש עם העדר 'איזון אישי' (למשל, אמונה אישית שהתערבות יעילה). לבסוף, העיצוב של Zelen, אשר שימש בכמה מחקרי רנדומיזציה מבוקרים, מקצה באקראי נבדקים לפני שהם נותנים הסכמה מדעת, מה שאמנם עשוי להיות אתי עבור מחקרי RCT של סקירת מחלות וטיפולים מסוימים, אך לא ייחשב מוסרי עבור רוב הניסויים הטיפוליים.
אף על פי שהנבדקים כמעט תמיד נותנים הסכמה מדעת להשתתפותם ב-RCT, מחקרים משנת 1982 הראו כי נבדקי RCT עשויים להאמין כי הם יקבלו את הטיפול הטוב ביותר עבורם באופן אישי; כלומר, הם לא מבינים את ההבדל בין מחקר וטיפול. נדרשים מחקרים נוספים כדי לקבוע את השכיחות ואת הדרכים לטפל ב'תפיסה הטיפולית המוטעית'.
בתהליך הגיוס של נבדקים עלול שימוש בהסברים או דוגמאות לא מאוזנות ואופטימיות לגרום להטעייה לגבי מהות המחקר והצפי. לדוגמה, חולים עם מחלה סופנית עשויים להצטרף לניסויים בתקווה להירפא, גם כאשר הטיפולים אינם צפויים להצליח בכך.
אתיקה > רישום מחקרים

בשנת 2004, הוועדה הבינלאומית של עורכי הרפואה (ראשי תיבות באנגלית: ICMJE), שכללה את 12 כתבי העת היוקרתיים של הרפואה, הודיעה כי כל הניסויים המתחילים רישום של נבדקים לאחר 1 ביולי 2005 חייבים להיות רשומים מראש במאגר ציבורי על מנת שישקל פרסום של תוצאותיהם. עם זאת, רישום מחקרים עשוי עדיין להתבצע מאוחר או בכלל לא. כמו כן, כתבי עת רפואיים נמצאו איטיים בהתאמת מדיניות המחייבת רישום ניסוי קליני כתנאי חובה מוקדם לפרסום תוצאותיהם.
סיווגים > על פי מתווה המחקר

דרך אחת לסווג מחקרי RCT היא על פי מתווה המחקר. מתווי מחקרי ה-RCT העיקריים בספרות הרפואית הם (מהנפוץ יותר לנפוץ פחות):
קבוצות מקבילות (באנגלית: Parallel) - כל נבדק מוקצה באופן אקראי לקבוצה, וכל הנבדקים בקבוצה מקבלים (או לא מקבלים) התערבות.
מוצלב (באנגלית: Crossover) - לאורך תקופת המחקר, כל משתתף מקבל (או לא מקבל) התערבות, ברצף אקראי.
אשכול (באנגלית: Cluster) - קבוצות קיימות של משתתפים (למשל, כפרים, בתי ספר, מרפאות) נבחרות באופן אקראי לקבל (או לא לקבל) התערבות.
פקטוריאל - כל משתתף מוקצה באופן אקראי לקבוצה המקבלת שילוב מסוים של התערבויות או אי-התערבויות (לדוגמה, קבוצה 1 מקבלת ויטמין X וויטמין Y, קבוצה 2 מקבלת ויטמין X ופלצבו Y, קבוצה 3 מקבלת פלצבו X וויטמין Y, וקבוצה 4 מקבלת פלצבו X ופלצבו Y).
ניתוח של 616 מחקרי RCT שנרשמו ב-PubMed במהלך חודש דצמבר 2006 מצא כי 78% היו ניסויים מקביליים (קבוצות מקבילות), 16% היו מוצלבים, 2% היו מפוצלי-גוף, 2% מחקרי אשכול ו-2% היו פקטריאליים.
סיווגים > על פי התוצאה הנבחנת (חוללות לעומת תכליתיות, efficacy vs. effectiveness)

מחקרי RCT יכולים להיות מסווגים כ"מדגימים" או "פרגמטיים". מחקרי RCT "מדגימים" (באנגלית: Explanatory) בוחנים את חוללות ההתערבות (באנגלית: Efficacy), כלומר השפעה בתנאי ניסוי מבוקרים מאוד ועם משתתפים שנבחרו בקפידה. לעומתם מחקרי RCT "פרגמטיים" (pRCT) בוחנים אֵפֶקְטִיבִיות (באנגלית: Effectivity, תכליתיות) של הטיפול, על ידי בחירת משתתפים פחות קפדנית ובתנאים גמישים יותר. תנאים הדומים יותר לתנאי הפעילות הקלינית היומיומית. בדרך זו, מחקרי RCT פרגמטיים יכולים לתת מידע התומך בקבלת החלטות לגבי פעולה.
סיווגים > על פי ההשערה (עליונות לעומת אי-נחיתות לעומת שקילות)

סיווג נוסף של מחקרי RCT מקטלג אותם כ "ניסויי עליונות" (באנגלית: superiority), "ניסויי אי-נחיתות" (באנגלית: noninferiority) ו"ניסויי שקילות" (באנגלית:equivalence) אשר נבדלים בשיטה (מתודולוגיה) ובדיווח. רוב מחקרי ה-RCT הם ניסויי עליונות, שבהם, לפי ההשערה, התערבות אחת היא עדיפה על אחרת באופן משמעותי מבחינה סטטיסטית. חלק ממחקרי ה-RCT הם ניסויי אי-נחיתות (באנגלית: noninferiority) "כדי לקבוע אם טיפול חדש אינו גרוע יותר מאשר הטיפול המושווה אליו." מחקרי RCT אחרים הם ניסויי שקילות שבהם ההשערה היא כי שתי התערבויות אינן נבדלות זו מזו.
אקראיות

היתרונות של הקצאה אקראית נאותה במחקרי RCT כוללים:
ביטול הטיה בהקצאת ההתערבות, במיוחד הטיה בבחירה ומשתנים מתערבים (ערפלנים) אחרים.
הקלה על שמירת סמיות (מיסוך) של זהות-הטיפול מהחוקרים, מהמשתתפים ומבוחני-התוצאים.
מאפשרת שימוש בתאוריית ההסתברות כדי לבטא את הסיכוי שהבדל בתוצאה בין קבוצות הטיפול הוא מיקרי.
בהקצאה אקראית נאותה של הנבדקים להתערבויות שונות יש לקבוע שני הליכים: הליך ההקצאה והליך הסתרת ההקצאה. הליך הקצאה אקראית מטרתו ליצור רצף בלתי צפוי של הקצאות; הליך זה עשוי להיות הקצאה אקראית פשוטה של נבדקים לכל קבוצה בהסתברות שווה או עשוי להיות "מוגבל" (restricted), או "מסתגל" (adaptive). הליך הסתרת ההקצאה, משמעותו אמצעי זהירות קפדניים שננקטים על מנת להבטיח שהקצאת הקבוצה של המטופלים לא תיחשף מוקדם מדי. הליכים "שיטתיים" לא אקראיים של הקצאה קבוצתית, כגון החלפת נבדקים בין קבוצה אחת לאחרת, יכולים לגרום ל"אפשרויות זיהום בלתי מוגבלות" ולהפרה של סמיות ההקצאה.
עקב קושי באיתור עדויות אמפיריות לכך שהקצאה אקראית נאותה משפיעה על התוצאות (בהשואה להקצאה אקראית לקויה), יש הטוענים כי חשיבתה פחותה לעומת חשיבות הסמיות.
אקראיות > נהלים

הקצאת הטיפול פירושה היחס הרצוי של הנבדקים בכל זרוע ניסוי.
הליך הקצאה אקראית אידיאלי הוא זה שישיג את המטרות הבאות:
מיקסום כוח סטטיסטי, במיוחד בניתוח תת-קבוצות. באופן כללי, גודלי קבוצה שווים מגדילים למקסימום את הכוח הסטטיסטי, עם זאת, קבוצות בגדלים לא שווים עשויות לשפר כוח סטטיסטי לניתוחים מסוימים (למשל, השוואות מרובות של פלצבו לעומת מינונים שונים באמצעות הפרוצדורה של דנט ), ולעיתים הן רצויות מסיבות לא אנליטיות (למשל, כאשר מוטיבציה של חולים להירשם לניסוי תתחזק אם יש בו סיכוי גבוה יותר לקבל את טיפול הבדיקה, או כאשר סוכנויות רגולטוריות עשויות לדרוש מספר מינימלי של חולים שייחשף לטיפול).
מזעור בחירת הטיה. זו עלולה להתרחש אם החוקרים יכולים במודע או באופן לא מודע להעדיף רישום חולים לפי זרועות הטיפול. הליך אקראיות טוב יהיה בלתי צפוי, כך שהחוקרים לא יוכלו לנחש את הקצאת הקבוצה הבאה של הנבדק לפי הקצאת הנבדקים הקודמים. הסיכון של הטיה בבחירה הוא הגבוה ביותר כאשר הקצאות הטיפול הקודמות ידועות (כמו במחקרים ללא-סמיות) או ניתנות לניחוש (למשל אם לתרופה יש תופעות לוואי ייחודיות).
מזעור הטיה בהקצאה (או ערפלן). זו עלולה להתרחש כאשר משתנים המשפיעים על התוצאה אינם נחלקים באופן שווה בין קבוצות הטיפול, והשפעת הטיפול מתערבבת עם ההשפעה של המשתנים (כלומר, "הטיה מקרית"). אם הליך ההקצאה האקראית גורם לחוסר איזון במשתנים הקשורים לתוצאה בין קבוצות, אומדני ההשפעה עשויים להיות מוטים אלא אם יעברו התאמה למשתנים (אשר עשויים להיות לא מדודים ולכן לא ניתנים להתאמה כזו).
אין הליך הקצאה אקראית יחיד העונה על מטרות אלה בכל הנסיבות. לכן על החוקרים לבחור מהו ההליך הנאות ביותר למחקר נתון לפי היתרונות והחסרונות שלו.
אקראיות > נהלים > הליך הקצאה פשוט

זהו הליך נפוץ ואינטואיטיבי, בדומה ל'זריקת מטבע חוזרת הוגנת', הידוע גם בשם אקראיות מלאה או 'בלתי מוגבלת'. הוא חסין נגד הטיות הבחירה והמקריות. החיסרון העיקרי שלו הוא האפשרות של גודל קבוצות לא מאוזן במחקרי RCT קטנים (עם פחות מ-200 נבדקים).
אקראיות > נהלים > הליך הקצאה מוגבל

כדי לאזן גדלים קבוצתיים במחקרי RCT קטנים יותר, מומלץ ליצור צורה כלשהי של רנדומיזציה "מוגבלת". הסוגים העיקריים של אקראיות מוגבלת הנמצאים בשימוש ב-RCT הם:
הקצאה אקראית עם פרמוטציית בלוקים (באנגלית: permuted blocks) או אקראיות חסומה (באנגלית: blocked randomization): "גודל בלוק" ו"יחס הקצאה" (מספר נבדקים בקבוצה אחת לעומת הקבוצה האחרת) מוגדרים מראש, ונבדקים מוקצים באופן אקראי בתוך כל בלוק. לדוגמה, גודל בלוק של 6 וקצב הקצאה של 2:1 יוביל להקצאה אקראית של 4 נבדקים לקבוצה אחת ו-2 לאחרת. סוג זה של אקראיות יכול להיות משולב עם "אקראיות מרובדת", למשל לפי אתר, במחקר רב אתרים (באנגלית: multicenter trial), כדי להבטיח איזון טוב של מאפייני המשתתפים בכל קבוצה. מקרה מיוחד של הליך אקראיות חסומה ממוחשב הוא הקצאה אקראית שבה המדגם כולו מטופל כבלוק אחד. החסרון העיקרי בהליך אקראיות חסומה הוא שגם אם גודלי הבלוקים גדולים ומגוונים באופן אקראי, ההליך עלול להוביל להטיית בחירה. חסרון נוסף הוא כי ניתוח נאות של נתונים מ-RCT של אקראיות חסומה דורש ריבוד לפי בלוקים.
שיטות הקצאה אקראית מסתגלת של מטבע-מוטה (מהן הקצאה אקראית מהכד - באנגלית: urn randomization - היא הנפוצה ביותר): בשיטות לא נפוצות אלו, ההסתברות להיות מוקצה לקבוצה נעשית קטנה יותר אם הקבוצה מיוצגת יתר על המידה (וגם להפך, נעשית גדולה יותר אם הקבוצה אינה מיוצגת כראוי). שיטות אלו נחשבות פחות מושפעות מהטיית הבחירה מאשר אקראיות חסומה.
אקראיות > נהלים > הקצאה מסתגלת

לפחות שני סוגי הליכי הקצאה אקראית "הסתגלותית" שימשו במחקרי RCT, אך הם נדירים בהשוואה להקצאה אקראית פשוטה או מוגבלת:
הקצאה אקראית מסתגלת-למשתנים-נילוים (באנגלית: Covariate-adaptive randomization), מתוכם סוג אחד הוא מזעור (מינימיזציה; באנגלית: minimization): ההסתברות להיות מוקצה לקבוצה משתנה כך ש"חוסר איזון משתנים" יהיה מזערי.
הקצאה אקראית מסתגלת-לתגובה (באנגלית: Response-adaptive randomization), הידועה גם בשם הקצאה אקראית המסתגלת לתוצאות (באנגלית: outcome-adaptive randomization): ההסתברות להקצאה לקבוצה גדלה אם התגובות של החולים הקודמים בקבוצה היו רצויות. נטען כי גישה זו היא אתית יותר מאשר סוגים אחרים של אקראיות כאשר ההסתברות כי טיפול יעיל (או לא יעיל) מתגבר במהלך RCT, אך הטענה טרם נבדקה היטב.