מיכאל ברונו
ביוגרפיה

מיכאל ברונו נולד בהמבורג שבגרמניה, אמו, לוטה (לאה) לבית סמסון, הייתה פסנתרנית ומורה למוזיקה, ואביו, ד"ר הנס (יוחנן) ברונו, היה רופא. אביו, שהיה סוציאל-דמוקרט בהשקפת עולמו, פתח מרפאת פועלים בשכונה בהמבורג. ב-1933, זמן קצר לפני עליית הנאצים לשלטון, עלתה המשפחה לארץ ישראל, בארץ פתח אביו מוסך ביחד עם שותף. בזמן מלחמת העולם השנייה שירת הנס ברונו כרופא בצבא הבריטי, לאחר המלחמה עבד כרופא בקיבוצים ואחרי כן היה מנהלו של בית חולים אלישע בחיפה.
מיכאל ברונו סיים את בית הספר הריאלי בחיפה בשנת 1950, ואת שירותו הצבאי עשה בנח"ל. ב-1952 החל ללמוד פיזיקה ומתמטיקה באוניברסיטה העברית, אחרי כן עבר ללמוד בקינגס קולג' שבאוניברסיטת קיימברידג' וסיים תואר ראשון במתמטיקה. בהשפעתו של ג'ון מיינרד קיינס, שבעבר לימד בקינגס קולג', זנח ברונו את תוכניותיו להיות פיזיקאי עיוני, ועשה תואר ראשון נוסף, הפעם בכלכלה. משסיים את לימודיו ב-1957 שב לישראל והחל לעבוד במחלקת המחקר של בנק ישראל. ברונו עם מנהל מחלקת המחקר, דוד כוכב, עסק בניתוח התקציב הלאומי הראשון ובתוכנית החומש, ואחרי כן כיהן כמנהל מחלקת המחקר בבנק ישראל. אחרי שכתב את ספרו "קשרי גומלין, שימוש במקורות ופיתוח המשק הישראלי" יצא לשנת השתלמות אצל פרופ' קנת' ארו באוניברסיטת סטנפורד ובהמלצתו של ארו קיבל תואר דוקטור עבור הספר. בשובו לישראל הצטרף לסגל האוניברסיטה העברית. בשנת 1967 הוא הועלה לדרגת פרופסור חבר.
בשנות השישים היה ראש צוות לתכנון כלכלי-חברתי של הוועדה לפתוח השטחים המוחזקים, המלצותיה הוגשו לראש הממשלה לוי אשכול, אולם הן לא יושמו. שימש כפרופסור אורח ב-MIT, שם פיתח ביחד עם רוברט סולו ופול סמואלסון תאוריה של צמיחה והון.
אחרי מלחמת יום הכיפורים עמד ברונו בראש ועדה שהקים שר האוצר פנחס ספיר שנועדה להחזרת המשק לפעילות תקינה.
ב-1974 שימש כחבר בוועדת בן שחר, ועדה לתכנון רפורמה במס. היה יועץ לשר האוצר יהושע רבינוביץ בשנים 1975–1976.
בשנים 1977–1984 הקדיש עצמו לפעילות אקדמית, חקר ופרסם בנושאי אבטלה ואינפלציה, גיבש תוכנית לייצוב המחירים באמצעות שילוב של איזון התקציב מאיחד והקפאת שער החליפין, המחירים והשכר מאידך. בעקבות משבר הדלק העולמי בשנות השבעים, כתב ביחד עם פרופ' ג'פרי סאקס (Sachs) מאוניברסיטת הרווארד את הספר Economics of Worldwide Stagflation ("כלכלה של סטגפלציה כלל-עולמית"). סאקס וברונו בדקו מהם הגורמים המביאים לסטגפלציה, המתאפיינת בשילוב של אבטלה ואינפלציה, ומהן התוצאות הנובעות מביצוע מדיניות מיקרו-כלכלית שאב לייצב זעזוע כלכלי. בשנות השמונים חקר את האינפלציה, התמקד בחשיבות הגורמים המוסדיים בהצמדות שכר ובציפיות אינפלציוניות.
ב-1985 היה ברונו ממגבשי תוכנית הייצוב הכלכלית של 1985. בשנים 1977–1979 היה נשיא האגודה הישראלית לכלכלה. בשנים 1986–1991 כיהן כנגיד בנק ישראל. ב-1986 נבחר לחבר באגודה האמריקאית לכלכלה. בשנים 1986–1987 היה נשיא האגודה האקונומטרית (שבה היה חבר מ-1967). ב-1992 התמנה לנשיא האגודה הבינלאומית לכלכלה. ב-1993 התמנה לסגן נשיא הבנק העולמי ולכלכלן הראשי שלו.
ברונו היה פעיל פוליטי לאורך השנים, לאחר מלחמת ששת הימים התבטא נגד מה שכונה "מדיניות הסיפוח הזוחל" השטחים וקרא להקמת תשתית למדינה פלסטינית, היה מראשוני הפעילים בשלום עכשיו, הוביל ונאם בהפגנות התנועה והשתתף בהפגנה נגד ראש הממשלה מנחם בגין ב-1980 בקריאה להקמת ועדת חקירה לבירור התערבותו בחקירת השב"כ את פרשת המחתרת היהודית. כמו כן ניהל מאבק למען שטחים ירוקים בירושלים, שהגיע עד לפתחו של בג"ץ.
נפטר בירושלים בשנת 1996. הותיר אחריו אלמנה, נטע (גרושתו של פרופ' יורם בן פורת), ו-3 ילדים (מאשתו הראשונה, עופרה שהייתה נשואה לפני כן לפרופ' גיורא חנוך): יעל, עידו ואסא. עידו כיהן בשנים 2021-2017 כמנכ"ל מוזיאון ישראל.
המכון הישראלי ללימודים מתקדמים בשיתוף יד הנדיב מעניק מדי שנה פרס על שם מיכאל ברונו לחוקרים מצטיינים צעירים בעלי עתיד מבטיח.