stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אולפני הקולנוע של סברדלובסק

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  4 בפברואר 1943 – הווה (81 שנים) 
 מיקום המטה:  יקטרינבורג 
 ענפי תעשייה:  תעשיית הסרטים 
 מוצרים עיקריים:  פרסום, סרט 
  
 אתר רשמי
 
אחת הכניסות לאולפן.
סטודיו לקולנוע סברדלובסק (ברוסית: Свердловская Киностудия) הוא אולפן קולנוע רוסי שבסיסו ביקטרינבורג (לשעבר סברדלובסק). זהו סטודיו מרכזי אזורי וצעיר ביותר ברוסיה, שהוקם ב -9 בפברואר 1943 בעיצומה של מלחמת העולם השנייה. שנה לאחר מכן, בשנת 1944, הפיק האולפן את סרטו הראשון סילבה - קומדיה מוזיקלית, המבוססת על האופרטה האוסטרית סילבה. זו הייתה אחת המהדורות הפופולריות ביותר בברית המועצות באותה השנה.
בסטודיו זה, השוכן בלב רוסיה, צולמו יותר מ-210 סרטים באורך מלא ו-600 סרטים תיעודיים, מאות סרטי מדע פופולרי, יותר ממאה סרטי הנפשה ולמעלה מ-4,500 יומני קולנוע.
בשנת 1998 בשל היקף העבודה האולפן התמוטט והיה כמעט במצב של פשיטת רגל, אשר התגבר במשך מספר שנים. פעולות שונות של המדינה, שכלל מינוי צוות ניהול חדש ומפיקים עצמאיים בשנים 2003–2008 אפשרו לאולפן לצלם וליצור פרויקטים מצליחים.
הפופולריים ביותר בקרב הקהל המודרני והמוכרים על ידי פסטיבלים רוסיים ובינלאומיים הם הפרויקטים שנוצרו בשנים האחרונות: איגר, ראשונים על הירח, אדמירל וסרט הקולנוע, בית השמש.
פילמוגרפיה > סרטים עלילתיים

2020. התחלה (2020 Начало) - 2012
זהב (Золото) - 2012
וורוורה 3D (Варвара 3D) - 2012
מאוהב ולא חמוש (Влюблен и безоружен) - 2010
תולדות האהבה או משחק השנה החדשה (История любви или новогодний розыгрыш)
נחש הזהב (Золотой полоз) - 2007
מלאך בא אליכם (К вам пришел Ангел) - 2005
ראשונים על הירח (Первые на Луне) - 2005
שלום, ילדון! (Привет, малыш!) - 2001
כלבה (Сука) - 2001
הדי הדיבור הרחוק (Из отголосков далёкой речи) - 1996
לשכת הבילוש "פליקס" (Сыскное бюро «Феликс») - 1993
מקארוב (Макаров) - 1993
תחושה מוקדמת (Предчувствие) - 1991
לפני הזריחה (Перед рассветом) - 1989
משא "300" (גרוס «300») - 1989
ציד החד-קרן (Охота на единорога) - 1989
55 מעלות תחת האפס (55 градусов ниже нуля) - 1986
שדה הברזל (Железное поле) - 1986
סוד ההר המוזהב (Тайна золотой горы) - 1985
גרגרי האוזן הנצחית (Зёрна вечного колоса) - 1985
בני דמידוב (Демидовы) - 1983
סמיון דז'נייב (Семен Дежнев) - 1983
כאן זו החזית (Здесь твой фронт) - 1983
המסע הטוב ( Путешествие будет приятным) - 1982
הדרך הבלתי נגמרת (И не кончается дорога) - 1981
עשן המולדת (Дым отечества) - 1980
כוכב (Безымянная звезда) - 1979
מיליונר (Приваловские миллионы) - 1972
נהר אוגריום (Угрюм-река) - 1969
טרמביטה (Трембита) - 1968
משחק ללא חוקים (Игра без правил) - 1965
סתיו ה-16 (Шестнадцатая весна) - 1963
כשהקוזאקים בוכים (Когда казаки плачут) - 1963
ואניה (Ваня) - 1958
פילמוגרפיה > סרטים מונפשים

הבובה הוורודה (Розовая кукла) - 1997.
ברוכים הבאים ( Добро пожаловать ) - 1986.
קותך ועכברים (Кутх и мыши) - 1985.
אולפני ההנפשה מלניצה

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 מייסדים:  סרגיי סליאנוב, Aleksandr Boyarskiy 
 תקופת הפעילות:  1999–הווה (כ־25 שנים) 
 מיקום המטה:  סנקט פטרבורג 
 ענפי תעשייה:  תעשיית הסרטים, טלוויזיה 
 מוצרים עיקריים:  סרט מונפש 
 הכנסות:  91,503,000 רובל רוסי (נכון ל־2017) 
 רווח תפעולי:  12,130,000 רובל רוסי (נכון ל־2017) 
 רווח:  4,930,000 רובל רוסי (נכון ל־2017) 
 הון עצמי:  28,276,000 רובל רוסי (נכון ל־2017) 
 עובדים:  450 
  
 www.melnitsa.com
 
אולפני ההנפשה מלניצה (ברוסית: Студия анимационного кино «Мельница», "מלניצה" משמעותו "טחנת רוח" ומכאן גם סמל האולפנים) הוא אחד מאולפני האנימציה הגדולים ברוסיה. זהו גם אולפן האנימציה המצליח ביותר ברוסיה. דויטשה ולה כינה את האולפן "וולט דיסני של סנקט פטרבורג". לצד פרויקטי האנימציה שלה, מלניצה עוסקת גם ביצירת אפקטים מיוחדים דיגיטליים הן לפרויקטים של אנימציה והן לסרטי פעולה.
היסטוריה

האולפן יונק את שורשיו ממספר פרויקטים להנפשה מסוף שנות התשעים, כולל פרסומות טלוויזיה, הסרט הקצר Die Hard מאת קונסטנטין ברונזיט (שזכה בגרנד פרי של פסטיבל הסרטים לאנימציה הבינלאומי Annecy, משנת 1998), וסדרת האנימציה "הצלת גלובלית של דובים" ו"טכנולוגיה", שנוצרו עבור מפיצי הסרטים של פוסיידון בע"מ.
בשנת 1999 הוקמה מלניצה רשמית ביוזמתו של סרגיי סליאנוב מחברת CTB Films ולמנהלה מונה אלכסנדר בויארסקי. חברת CTB Films שומרת על נתח של 50% ממניות האולפן. הפרויקט הראשון של האולפנים היה "הרפתקאות בארץ עוץ" (Приключения в Изумрудном Городе) עבור חברת סרטי NTV (ברוסית: НТВ-кино), סדרת אנימציה בת ארבעה חלקים שיצאה בשנת 2000.
בשנת 2001 הוציאה מלניצה את הפרויקט הראשון שלה בהנפשת תלת-מימד: הסרט הקצר "בוקר טוב" (С добрым утром) מאת דניס צ'רנוב. בשנת 2002 מלניצה הוציאה שני סרטים קצרים של האנימטור והבמאי קונסטנטין ברונזיט: "היה הייתה זקנה" עבור Scholastic Entertainment וסרט התלת-מימד "האל" (שזכה במספר פרסים בפסטיבלים בינלאומיים).
בשנת 2000 החל מלניצה לעבוד על סרט אנימציה עלילתי באורך מלא בשם 'קרליק נוס' (Карлик Нос) בבימויו של איליה מקסימוב, המבוסס על סיפור האגדה של וילהלם האוף. הסרט הוקרן בבכורה ב-20 במרץ 2003, והפך, לפי הדיווחים, לאחד מסרטי האנימציה העלילתיים הרוסיים הראשונים שיצאו לבתי הקולנוע מזה 40 שנה.
ב-23 בדצמבר 2004 שוחרר הסרט העלילתי "אליושה פופוביץ' וטוגרין זמיי" (Алёша Попович и Тугарин Змей) בבימויו של קונסטנטין ברונזיט. הסרט הושלם בתקציב של 4 מיליון דולר והרוויח כ־1.7 מיליון דולר בקופות. הסרט סימן את תחילת זיכיון "שלושת הבוגאטירים" של מלניצה.
בינואר 2005, במהלך הפסטיבל הרוסי הפתוח העשירי לסרטי אנימציה בסוזדאל, הסרט הקצר החדש של קונסטנטין ברונזיט הוקרן בבכורה, הוא נקרא "חתול ושועל" (Кот и Лиса). העבודה עליו הסתיימה בנובמבר 2004. סרטו של ברונזיט, המבוסס על סיפור לאומי רוסי, היה חלק מהפרויקט הענק בחסות הממשלה על ידי אולפן 'פיילוט' ממוסקבה בשם "גורה סמוצבטוב" (Гора самоцветов). הפרויקט, בסופו של דבר, יכלול 52 סרטים בני 13 דקות המבוססים על סיפורי אגדות מכל הלאומים ברוסיה.
ב-15 במרץ 2006, יצא הסרט השני בסדרת "שלושת הבוגאטירים", שנקרא 'דובריניה ניקיטיץ' וזמיי גוריניץ' (בבימוי: איליה מקסימוב). אחריו יצא לאקרנים שובר הקופות המונפש "הנסיך ולדימיר", ששוחרר ב־22 בפברואר 2006.
לונטיק, סדרת אנימציה שהושקה בשנת 2006, אספה בסך הכל למעלה מ-2 מיליארד צפיות ביוטיוב, שם שודרה.
הסרט השלישי בסדרת הבוגאטירים, 'איליה מורומץ והזמיר השודד' (Илья Муромец и Соловей Разбойник), יצא לאקרנים ב-7 ביולי 2007, כשהוא מכניס 10 מיליון דולר לעומת תקציב של 2 מיליון דולר בלבד ובכך קבע שיא לתעשיית האנימציה המקומית ברוסיה, לאחר מכן הופק סרט ההמשך שלושת בוגאטירים בחופים מרוחקים שהרוויח 26 מיליון דולר בשנת 2012 והרוויח 31.5 מיליון דולר. שחרורו של הסרט המצודה בשנת 2015 הוביל למחלוקת מסוימת בפולין, שכן הוא מתאר קרב מהמאה ה-17 בין צבאות רוסיה לפולין.
הסרט הקצר של האולפנים "Lavatory - Lovestory" היה מועמד לפרס האוסקר לסרט האנימציה הקצר הטוב ביותר, ולאחר מכן היה מועמד לפרס הסרט "אנחנו לא יכולים לחיות בלי החלל" באותה קטגוריה בטקס פרסי אוסקר ה-88 בשנת 2016.
הערות שוליים

↑  "The Walt Disney of Saint Petersburg". Deutsche Welle. 22 במרץ 2016. נבדק ב-31 במרץ 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Giannalberto Bendazzi (6 בנובמבר 2015). Animation: A World History: Volume III: Contemporary Times. CRC Press. p. 194. ISBN 978-1-317-51988-1. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "Мультяшки на миллиард: кто зарабатывает на героях российских мультфильмов". РБК. נבדק ב-4 באפריל 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Alosha Breaks Toon Records in Russia". Animation Magazine. 11 בפברואר 2005. נבדק ב-4 באפריל 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Алеша Попович и Тугарин Змей — кассовые сборы — КиноПоиск. КиноПоиск (ברוסית). נבדק ב-4 באפריל 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Birgit Beumers (2011). Directory of World Cinema: Russia. Intellect Books. p. 269. ISBN 978-1-84150-372-1.
↑  ГОРА САМОЦВЕТОВ, www.multiskazka.ru (ארכיון)
1 2  "Russian Animation Rises From Ashes of 1990s" (באנגלית). Moscow Times. נבדק ב-4 באפריל 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Is Russian ani ready to rise? Stay tooned". The Hollywood Reporter (באנגלית). נבדק ב-4 באפריל 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Barraclough, Leo (8 בספטמבר 2014). "Russian Cinema: Toon Boom Echoes, But Not Far Enough". Variety. נבדק ב-4 באפריל 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Rosjanie przygotowali kolejną antypolską produkcję. Tym razem indoktrynują dzieci". naTemat.pl (בפולנית). נבדק ב-4 באפריל 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Russian cartoon competing for Oscars" (באנגלית). Deutsche Welle. נבדק ב-4 באפריל 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
אהבה בימים קרים

| --- | --- |

 בימוי:  פאבל פאבליקובסקי 
 הופק בידי:  אווה פושצ'ינייסקה, טניה סהטצ'יאן 
 תסריט:  Janusz Głowacki, פאבל פאבליקובסקי, Piotr Borkowski 
 עריכה:  ירוסלב קמינסקי 
 שחקנים ראשיים:  Joanna Kulig Borys Szyc אגתה קולשה Adam Szyszkowski Aleksandra Yermak Slavko Sobin Adam Ferency Cédric Kahn Adam Woronowicz Tomasz Kot ז'אן בליבר Krzysztof Materna 
 מוזיקה:  Marcin Masecki 
 צילום:  לוקאש ז'אל 
 מדינה:  פולין, צרפת, הממלכה המאוחדת 
 חברת הפקה:  Film4 Productions 
 חברה מפיצה:  Kino Świat, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  10 במאי 2018 
 משך הקרנה:  84 דק' 
 שפת הסרט:  פולנית, צרפתית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט רומנטי 
 הכנסות באתר מוג'ו:   coldwar2018
 פרסים:  פרס האקדמיה האירופית לקולנוע לסרט הטוב ביותר (פאבל פאבליקובסקי, אווה פושצ'ינייסקה, טניה סהטצ'יאן)  פרס הקולנוע האירופי לתסריטאי הטוב ביותר (פאבל פאבליקובסקי)  פרס האקדמיה האירופית לקולנוע לעריכה (ירוסלב קמינסקי)  פרס האקדמיה האירופית לקולנוע לשחקנית הטובה ביותר (Joanna Kulig)  פרס האקדמיה האירופית לקולנוע לבמאי הטוב ביותר (פאבל פאבליקובסקי)  פרס האקדמיה האירופית לקולנוע בחירת הקהל לסרט האירופי הטוב ביותר (פאבל פאבליקובסקי) 
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
אהבה בימים קרים (בפולנית:Zimna wojna; באנגלית: Cold War) הוא סרט דרמה רומנטית משנת 2018 בבימויו של פאבל פאבליקובסקי. הסרט מתרחש באירופה שלאחר מלחמת העולם השנייה במהלך המלחמה הקרה ועוקב אחר סיפור אהבה מורכב בין ויקטור, מוזיקאי, וזולה, זמרת צעירה, על רקע המתח הפוליטי והחברתי של המלחמה הקרה. הסרט זכה לשבחים בינלאומיים על הבימוי, הצילום והמשחק, ואף היה מועמד לשלושה פרסי אוסקר, כולל הבמאי הטוב ביותר.
הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל קאן 2018 ב-10 במאי 2018. המבקרים שיבחו את המשחק, התסריט, הבימוי והצילום שלה. הסרט זכה לשבחים רבים, כולל שלוש מועמדויות בפרסי האוסקר ה-91 ( הסרט הזר הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר והצילום הטוב ביותר ) וארבעה מועמדויות בטקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-72, כמו גם שישה פרסים מתוך שבע מועמדויות בפרסי הסרט האירופי ה-31 וזכייה בפרס הסרט הטוב ביותר.
המלחמה הקרה גרף 4.6 מיליון דולר בארצות הברית ובקנדה, ו-20.5 מיליון דולר בשטחים אחרים, בסך כולל של 25 מיליון דולר ברחבי העולם.
בסוף השבוע של פתיחת הסרט בארצות הברית הוא הרוויח 54,353 דולר משלושה בתי קולנוע, ממוצע של 18,118 דולר לאולם.
בסוף השבוע השישי לאקרנים, לאחר שלוש המועמדויות שלו לאוסקר, הסרט הרוויח 571,650 דולר מ-111 בתי קולנוע.
עלילה

עלילת הסרט עוקבת אחרי מערכת היחסים הסוערת של ויקטור וזולה, המתמודדים עם קשיים אישיים ופוליטיים במזרח אירופה של שנות ה-50 וה-60. הקשר ביניהם נמשך על פני עשורים ומדינות, ומציג את המורכבות של אהבה בזמן של תהפוכות חברתיות ופוליטיות.
צוות השחקנים

יואנה קוליג בתפקיד זולה
תומאש קוט בתפקיד ויקטור
בורה לינדה בתפקיד קרישצ'ין
ביקורות

הסרט קיבל ביקורות מהללות ממבקרים ברחבי העולם. Rotten Tomatoes העניק לסרט ציון של 92%, ו-Metacritic נתן לו ציון של 90 מתוך 100. המבקרים שיבחו את הסרט על הבימוי המוקפד, השימוש בשחור-לבן כדי להמחיש את התקופה, והמשחק המרשים של השחקנים הראשיים.
הערות שוליים

↑  "Złote Lwy dla Zimnej Wojny to słuszny choć bezpieczny werdykt" (בפולנית). ארכיון מ-23 בספטמבר 2018. נבדק ב-23 בספטמבר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  D'Alessandro, Anthony (26 בדצמבר 2018). "'Aquaman' Grabs $67M+ Weekend For $72M+ Cume; 2018 B.O. Poised To Pass $11.4B For New Record – Early Sunday Update". Deadline Hollywood. ארכיון מ-23 בדצמבר 2018. נבדק ב-26 בדצמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Brueggemann, Tom (27 בינואר 2018). "'Never Look Away' Box Office Gets Oscar Bump; Godard's 'The Image Book' Finds Its Fans". IndieWire. ארכיון מ-28 בינואר 2019. נבדק ב-27 בינואר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX6062210  CANTIC: a1982757x  VIAF: 5055153126238224750000   WorldCat (עם VIAF): 5055153126238224750000 
צוות השחקנים וההפקה במהלך הקרנת הבכורה של הסרט בפסטיבל קאן 2018
אדולף השני, נסיך שאומבורג-ליפה

אדולף השני, נסיך שאומבורג-ליפה (בגרמנית: Adolf II. Fürst zu Schaumburg-Lippe‏; 23 בפברואר 1883 – 26 במרץ 1936) היה נסיך שאומבורג-ליפה בין השנים 1911–1918.
ביוגרפיה

אדולף נולד ב-23 בפברואר 1883 בשטדטהאגן שהשתייכה לנסיכות שאומבורג-ליפה, והייתה חלק מהאימפריה הגרמנית, והיה בנם של גאורג, נסיך שאומבורג-ליפה ומריה אנה, נסיכת סקסוניה-אלטנבורג, בתו של מוריץ, נסיך סקסוניה-אלטנבורג. בשנת 1893 מת סבו אדולף הראשון, נסיך שאומבורג-ליפה ואביו עלה לשלטון כגאורג, נסיך שאומבורג-ליפה, ואדולף הפך לנסיך הכתר של הנסיכות.
ב-29 באפריל 1911 מת אביו גאורג, נסיך שאומבורג-ליפה, ואדולף עלה לשלטון במקומו. במהלך שלטונו פתח אדולף לציבור את עיר הספא באד איילזן, וכן טיפח את המבנים בעיירה.
ב-15 בנובמבר 1918 נאלץ אדולף לוותר על כסאו, בעקבות התבוסה במלחמת העולם הראשונה והמהפכה הגרמנית שהתחוללה בעקבותיה. הנסיכות הפכה למדינה החופשית שאומבורג-ליפה, ואדולף גלה לבריוני שבאיסטריה.
ב-10 במרץ 1920 התחתן אדולף בברלין עם השחקנית אלן בישופ-קורטהאוז, וב-26 במרץ 1936 נהרגו השניים בתאונת מטוס בסומפאנחו, מקסיקו. אחיו של אדולף - פרידריך כריסטיאן, נסיך שאומבורג-ליפה, שהיה שלישו של יוזף גבלס, סירב להתיר את קבורתה של אלן יחד עם אדולף באחוזת המשפחה, בטענה שאינה ממוצא ארי.
אורניום

ערך זה עוסק ביסוד כימי. אם התכוונתם לסוגי האורניום הנוספים או למשמעות אחרת, ראו .
אוּרַנְיוּם (Uranium) הוא יסוד כימי רדיואקטיבי מסדרת האקטינידים, שסמלו הכימי U ומספרו האטומי 92.
בסלעים בקרום כדור הארץ אורניום נמצא בריכוז של בין 4 ל-16 חלקים למיליון, ריכוז דומה לזה של בדיל או טונגסטן. כ-99.57% מהאורניום הטבעי הוא אורניום-238,  וכ-0.42% הוא אורניום-235. אורניום נמצא גם במי האוקיינוסים.
איזוטופ אורניום-235 הוא חומר בקיע, שבריכוז רב דיו יכול לקיים תגובת שרשרת גרעינית. משום כך, ברוב הכורים הגרעיניים וכן בנשק גרעיני משתמשים באורניום מועשר, כלומר אורניום שריכוז האורניום-235 שבו הוגדל בדרכים מלאכותיות (למשל בעזרת צנטריפוגה). שאריות העשרת האורניום שנותרו לאחר תהליך ההעשרה, ולעיתים חלק מן הפסולת הנוצרת בכורים גרעיניים, נקראים "אורניום מדולדל". האיזוטופ המלאכותי אורניום-233, המתקבל מתוריום, הוא חומר בקיע, ומשמש לעיתים בנשק גרעיני. גם אורניום-238 משמש כדלק לכורים גרעיניים, בתהליך שבו הוא הופך לאיזוטופ הבקיע של פלוטוניום – פלוטוניום-239.
האורניום נוצר ככל הנראה מהתפוצצות קילונובה לפני 6.56 מיליארד שנים. אף שאיננו יסוד שכיח במערכת השמש, הדעיכה הרדיואקטיבית האיטית שלו היא המקור העיקרי לחום במעמקי כדור הארץ, וגורמת להולכת חום ותזוזת יבשות.
מידע כללי

אורניום טהור הוא מתכת רדיואקטיבית בצבע לבן-כסוף ורקיעה. האורניום נחשב ליסוד הכבד ביותר המצוי באופן טבעי בכדור הארץ, אך למעשה כמויות מזעריות של נפטוניום ופלוטוניום נמצאות בטבע בעפרות אורניום. צפיפותו גדולה ב-65% מצפיפות העופרת.
למתכת האורניום שלוש צורות אלוטרופיות:
אלפא - יציב עד 647.2°C
בטא - יציב מ-667.7°C עד ל-774.8°C
גמא - מ-774.8°C
דלתא - מ-°C124
גילוי האורניום

האורניום זוהה בשנת 1789 על ידי הכימאי הגרמני מרטין היינריך קלפרוט (Martin Heinrich Klaproth), שכינה אותו על שם כוכב הלכת אורנוס. היסוד בודד לראשונה רק ב-1841. תכונותיו הרדיואקטיביות הודגמו לראשונה על ידי אנטואן אנרי בקרל ב-1896. האורניום נדיר בקרום כדור הארץ, ולא נמצא כחומר טהור אלא כתרכובת בעפרות כגון אורניט וקרנוטיט. מקורותיו פזורים בכל העולם: ארצות הברית, קנדה, אוסטרליה ודרום-אפריקה.
זמן רב בטרם זוהה, השתמשו עושי הזכוכית באירופה בתרכובותיו בצביעת כלי הזכוכית והחרס שלהם. שבטים אינדיאניים עשו מאבן חול צהובה בהירה צבע בו משחו את פניהם בצאתם למלחמה; הצבע הבהיר הופק מתרכובת האורניום שבתוך אבן החול. כאשר היסוד זוהה, הוא עורר עניין מדעי. כעבור 160 שנה נתגלה כי ניתן לבקע אטומי אורניום כדי להפיק אנרגיה.
מבנה אטומי

לפני שזוהה האורניום, סברו מדענים כי לא ניתן להתמיר יסוד מסוים ליסוד אחר. מאז, התברר כי אטומים רבים דועכים ליסודות אחרים או לאיזוטופים אחרים, בשל חוסר יציבות אנרגטית של גרעינם. אחד מהם הוא אורניום, הדועך, בהדרגה, לעופרת (ראה סדרה רדיואקטיבית). בתהליך ההתפרקות נפלטים מגרעין האטום חלקיקים (אלפא או בטא) וקרינה (גמא), והם הופכים יציבים יותר. חומרים הפעילים רדיואקטיבית, ופולטים חלקיקים וקרינה, קרויים חומרים רדיואקטיביים.
איזוטופים

ידועים כ-70 איזוטופים שונים ליסוד. עם זאת, רובם המוחלט סינתטיים, כלומר, אינם מופיעים בטבע. לחלק גדול מהם זמן מחצית חיים קצר ביותר (קטן מכמה אלפיות השנייה ולעיתים רק כמה מיליארדיות השנייה).
איזוטופים שונים של אותו יסוד נבדלים זה מזה במספר הנייטרונים שבגרעיניהם, ולכן תכונותיהם הכימיות (כגון: צבע, ברק, מוליכות חשמלית) זהות כמעט לחלוטין. עם זאת, האיזוטופים נבדלים זה מזה בתכונותיהם הגרעיניות. כשמדובר באיזוטופי אורניום, ההבדל העיקרי בין האיזוטופים הוא ביכולתם להתבקע: רק שניים מהם, האיזוטופים 235 ו-233, הם חומרים בקיעים היכולים לחולל תגובת שרשרת גרעינית. הבדל פיזיקלי נוסף ביניהם הוא זמן מחצית חייהם.
אורניום-238 סייע למדענים להעריך ולחשב את גיל כדור הארץ. היות שזמן מחצית החיים שלו גדול דיו, הרי שנמצאים עדיין ריכוזים גבוהים דיים כדי לשמש לתיארוך אירועים גאולוגיים קדומים מאוד.
לאורניום שישה איזוטופים עיקריים:
| איזוטופ | הערות | זמן מחצית חיים |
| --- | --- | --- |
| 232U | סינתטי (אינו קיים בטבע). תוצר לוואי של ייצור ה-233U. | ‎68.9 שנים‎ |
| 233U | סינתטי. תוצר דעיכה של 232Th (לאחר הפגזה בנייטרונים). יכול לשמש כדלק ונשק גרעיניים. | ‎159,200 שנים‎ |
| 234U | נמצא בטבע בשכיחות של כ-0.0054%. | ‎245,500 שנים‎ |
| 235U | נמצא בטבע בשכיחות של כ-0.72%. משמש בייצור אורניום מועשר לנשק ולכורים גרעיניים. | ‎7.038×108 שנים‎ |
| 236U | תוצר לוואי של אורניום ששימש כדלק לכור גרעיני. | ‎2.342×107 שנים‎ |
| 238U | נמצא בטבע בשכיחות של כ-99.28%. האיזוטופ השכיח ביותר. | ‎4.468×109 שנים‎ |
ראו גם

אורניום מועשר
אורניום מדולדל
כור גרעיני טבעי
עוגה צהובה
אדולף הלצל

| --- | --- |

 לידה:  13 במאי 1853 אולומואוץ, צ'כיה 
 פטירה:  17 באוקטובר 1934 (בגיל 81) שטוטגרט, גרמניה הנאצית 
 שם לידה:  Adolf Richard Hölzel 
 מקום קבורה:  ולדפרידהוף שטוטגרט 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנויות בווינה 
 תקופת הפעילות:  1868–1934 (כ־66 שנים) 
 תחום יצירה:  ציור 
 
אדולף ריכרד הלצל (בגרמנית: Adolf Hölzel‏; 13 במאי 1853 – 17 באוקטובר 1934) היה צייר גרמני, חבר וממייסדי הזצסיון הווינאי. הוא החל כריאליסט, אך הפך לצייר מוקדם של סגנונות מודרניים שונים.
קורות חיים

הלצל נולד באולומואוץ. אביו היה המו"ל אדוארד הלצל. בשנת 1868, הוא השלים חניכות של שלוש שנים בחברת פרסום המפות F.A Perthes בגוטה. שלוש שנים לאחר מכן, הוא ומשפחתו עברו לווינה, שם נרשם לאקדמיה לאמנויות, ועבר מאוחר יותר לאקדמיה לאמנויות, מינכן, בשנת 1876, שם למד אצל וילהלם פון דיץ (אנ').
לאחר סיום לימודיו, התחתן הלצל וחילק את זמנו בין מינכן לרוטנבורג על הטאובר. במינכן התוודע לפריץ פון אוהדה, שהכיר לו את האימפרסיוניזם. יחד עם פון אוהדה, לודוויג דיל וארתור לנגהמר, הוא עזר בהקמת בית ספר לאומנות בכפר הסמוך לדכאו, שהפך לימים לאבן היסוד של מושבת האמנות המפורסמת בדכאו.
הוא חי שם בין השנים 1888 עד 1905 ושיטות הלימוד שלו משכו תלמידים מכל רחבי אירופה. בשנת 1904 הוא השתתף בתערוכה הראשונה של דויטשר קונסטלרבונד.
במהלך שהותו בדכאו, עבודתו של הלצל החלה להתפתח לעבר ההפשטה, ומשקפת את התעניינותו בעקרונות כמו תורת הצבעים של גתה. לאחר שלמד את תיאוריות הצבע של וילהלם פון בצולד (אנ'), פיתח תורת צבעים משלו, המבוססת על מעגל בעל ערכים "דיאטוניים" ו"כרומטיים" (מונחים הלקוחים ממוזיקה). הוא היה מעורב ביצירת הזצסיון במינכן והזצסיון הווינאי. חיבורו המשפיע "על צורות והפצה המונית", התפרסם בכתב העת האמנותי "ור סקרום". לאחר שעזב את דכאו, הוא עדיין נהג לחזור לשם בחודשי הקיץ להעביר שיעורים פרטיים.
בשנת 1905 מונה הלצל לפרופסור באקדמיה הממלכתית לאמנויות יפות בשטוטגרט וקיבל עבודות בנושאים דתיים מה-Deutscher Werkbund. למרות נטישתו את הריאליזם, הוא עדיין הרגיש כי ציוריו מכילים אלמנט דתי חזק.
בין תלמידיו התפתח מה שמכונה "חוג הלצל", כולל אוסקר שלמר, וילי באומייסטר, מקס אקרמן, אלף ביירלה ויוהאנס איטן. הוא קידם כל העת תערוכות של אמנות אקספרסיוניסטית והקים בית ספר מיוחד לציור לנשים.
עייף מההתנגדות הרצופה מצד עמיתיו, הלצל פרש בשנת 1919, אך המשיך לתת שיעורים פרטיים ולעבוד כצייר עצמאי.
הוא נפטר בשנת 1934, בשטוטגרט.
בשנת 2005 הוקמה עמותת "קרן אדולף הלצל" ללא כוונת רווח כדי לשמר ולקדם את עבודותיו.
גלריה

המכתב
אשה שוכבת
נוף בדכאו
קומפוזיציה
נסיעה
דמויות בנוף
קומפוזיציה באדום
הערצה
מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
הערות שוליים

↑  Matrikeldatenbank - Akademie der Bildenden Künste München, matrikel.adbk.de
↑  Alexander Klee: Adolf Hölzel und die Wiener Secession. Prestel Verlag, München 2006
↑  "Hölzel, Adolf" ב-Neue Deutsche Biographie, Wolfgang Venzmer (1972)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007273969505171  PLWABN: 9810672087405606  BNE: XX878956  BnF: cb13196231w (data)  GND: 118552058  ISNI: 0000 0001 0851 4995  LCCN: n83010969  MusicBrainz: e2b0554a-9dcf-405c-a37c-57e7b2514338  NKC: ola200200556  NLA: 36071648  NTA: 142856673  RKD: 38800  SNAC: w6j3924v  SUDOC: 035556781  Trove: 1206748  ULAN: 500023070  VIAF: 90775503   WorldCat (עם VIAF): 90775503
אהבה בימי כולרה (ספר)

| --- | --- |

עטיפת הספר
 מידע כללי
 מאת:  גבריאל גארסיה מארקס
 שפת המקור:  ספרדית 
 סוגה:  רומן 
 מקום התרחשות:  הקריביים 
 תקופת התרחשות:  העשור השני של המאה ה-20 
 הוצאה
 הוצאה:  פינגווין רנדום האוס 
 תאריך הוצאה:  1985 
 מספר עמודים:  464 
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  עם עובד
 תאריך:  1989
 תרגום:  ריטה מלצר ואמציה פורת
 מספר עמודים:  367
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  מסת"ב 9651306165
 
אהבה בימי כולרה (בספרדית: El amor en los tiempos de cólera) ספר מאת גבריאל גרסיה מארקֶס המתאר את אהבתם של שני גברים לאותה אישה, על רקע קולומביה של סוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. בספרדית שם הספר הוא דו-משמעי, שכן cólera היא גם מחלת הכולרה וגם כעס.
עלילת הספר

כמו רבים מספריו של גבריאל גארסיה מארקס, עלילת הספר נטווית אט אט מסיפורים רבים בחייהם של הדמויות השונות בספר. עם זאת עלילת הספר המרכזית היא אהבתו הממושכת של פלורנטינו אריסה לפרמינה דאסה, הנשואה לדוקטור חובנאל אורבינו.
הספר פותח בתיאור חייהם של פרמינה דאסה וחובנאל אורבינו הנשואים זה חמישים שנים. הוא מתאר את חייהם המשותפים, עד מותו של חובנאל אורבינו בגיל 81, שנגרם מנפילה מסולם. בשעת הלוויה מגיע אל הבית פלורנטינו אריסה ומצהיר על אהבתו הנצחית לפרמינה דאסה והיא דוחה אותו בכעס.
משם חוזר הסיפור חמישים וחמש שנים אחורה, ומתאר את היכרותם של פלורנטינו אריסה ופרמינה דאסה. פלורנטינו אריסה הוא בנו הלא חוקי של סוחר עשיר לאם ענייה, ופרמינה דאסה היא בת למהגר עשיר ויתומה מאימה. הוא מבחין בה בזמן שהוא מביא מברק לאביה, ומתאהב בה. הוא מחזר אחריה באמצעות מכתבים, ובסופו של דבר היא משיבה לו, וכך מתחיל סיפור אהבה סודי ביניהם שמתרחש כולו על דפי המכתבים שלהם. בסופו של דבר אביה מגלה את הדבר ולוקח אותה למסע ארוך, אך היא ממשיכה להתכתב עם פלורנטינו אריסה. בשובה היא רואה אותו שוב, ומבינה שבעצם אינה אוהבת אותו, ובמשפט אחד דוחה אותו ומפסיקה לגמרי כל קשר עמו.
המשך הספר מתאר את סיפור האהבה בין פרמינה דאסה לחובנאל אורבינו, ובמקביל איך ממשיך פלורנטינו אריסה לאהוב את פרמינה דאסה, למרות שהוא שוכב עם נשים רבות אחרות במשך הזמן הזה. אחרי סיפורים רבים המתארים את האהבות השונות חוזר הספר לנקודה בה חובנאל אורבינו מת, ולדחייתו של פלורנטינו אריסה. הוא חוזר וכותב לה מכתבים, והופך אט אט לידידה הטוב, ובסופו של דבר גם למאהבה.
עיבוד קולנועי

הספר עובד לסרט קולנוע בבימויו של מייק ניואל ובכיכובו של חאווייר ברדם ויצא לאקרנים בשנת 2007. שם הסרט היה "אהבה בימי כולרה", ובו שאקירה שרה את שירי הפסקול Love in the Time of Cholera, שיצא עבורו.
בנוסף, הוציאה שאקירה מיני-אלבום בשם Love in the Time of Cholera, המכיל בתוכו שלושה שירים הקשורים לסרט ולספר.
לקריאה נוספת

לואיס לנדאו, "מדון קיחוטה לדון פלורנטינו: על "אהבה בימי כולרה" לגבריאל גארסיה מארקס", עלי שיח, 27-28, 1990. עמ' 197–204.
הערות שוליים

↑  שם המדינה איננו מוזכר במפורש בספר, אך רפאל נונייס (אנ') מוזכר כמי שהיה נשיא הרפובליקה (עמ' 164 בתרגום העברי).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb167707028 (data)  GND: 4308202-6
אוכמניות (קומיקס)

| --- | --- |

חלק מספרי הסדרה
 מידע קומיקס
 יוצר:  ז'אן מישל שרלייה ז'אן ז'ירו
 סוגה:  מערבונים
 תקופת פרסום מקורית:  1963–2005 (כ־42 שנים)
 ארץ מקור:  צרפת צרפת
 שפת המקור:  צרפתית 
 מוציא לאור:  פילוט
 מספר האוגדנים:  29 (+24 ספרי ספין אוף)
  אתר האינטרנט הרשמי של אוכמניות
אוכמניות או סגן אוכמניות הייתה סדרת קומיקס צרפתית מאת הסופר ז'אן מישל שרלייה והאמן ז'אן ז'ירו. הקומיקס הראשון בסדרה יצא בשנת 1963 כחלק ממגזין הקומיקס "פילוט". העלילה עוקבת אחר הרפתקאותיו של סגן בחיל הפרשים האמריקאי בשם מייק סטיב דונובן, המכונה "אוכמניות" (Blueberry). זהו קומיקס מערבונים המשלב אירועים היסטוריים עם בדיוניים, ועוסק בנושאים כמו היחס של המתיישבים האירופאים כלפי האינדיאנים בארצות הברית והיעדר החוק במערב הישן של אמריקה.
תחילה כותב הקומיקס ז'אן מישל שרלייה רצה שאת תפקיד המאייר יקבל הקומיקסאי המפורסם ז'וזף ז'ילן ("ז'יז'ה"), אך הוא סירב והציע במקום את תלמידו המוכשר להפליא, ז'אן ז'ירו, לתפקיד. למעשה, ז'ירו ושרלייה שיתפו פעולה קודם לכן, כאשר הם יצרו יחד את סדרת הקומיקס "פורט נאוואחו" שהתפרסמה אף היא ב"פילוט", והיוותה את סדרת האב ל"אוכמניות".
הסדרה התפרסמה במשך שנים רבות, אף לאחר מותו של שרלייה, והייתה אחת מסדרות הקומיקס האירופאיות המצליחות ביותר בעולם. במשך השנים התפרסמו 29 אוגדנים של הקומיקס ועוד 24 ספרי ספין-אוף. שרלייה וז'ירו זכו לתשבחות ופרסים רבים על הקומיקס, בהם מספר פרסי אייזנר.