stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ק קלוגמן
ביוגרפיה > קריירה

בשנות החמישים והשישים השתתף קלוגמן במספר הפקות תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע. ב-1950 הופיע במחזה בתיאטרון מקומי בבוסטון. בהמשך אותה שנה הופיע לראשונה בטלוויזיה, בסדרה "אולפן השחקנים". במרץ 1952 ערך את הופעת הבכורה שלו על בימות ברודוויי, כשגילם את דמותו של פרנק בונפרטה במחזה "נער הזהב". ב-1957 השתתף בסרטו של סידני לומט שהפך לקלאסיקה, "12 המושבעים", בתפקיד מושבע מספר 5. ב-1959 חזר לברודוויי, והופיע בהפקה המקורית של המחזמר "ג'יפסי". על תפקידו במחזמר היה מועמד ב-1960 לפרס טוני בקטגוריית השחקן הראשי הטוב ביותר במחזמר, אך הפסיד לטום בוסלי. הוא המשיך להופיע במחזמר עד שזה ירד מהבמות במרץ 1961.
בשנים 1963-1960 הופיע בארבעה פרקים של הסדרה "אזור הדמדומים". ב-1964 זכה לראשונה בפרס אמי, על תפקיד אורח שגילם בסדרת הדרמה המשפטית "הסנגורים". באותה שנה קיבל את התפקיד הראשי בקומדיית המצבים "האריס נגד העולם" של רשת NBC. הסדרה לא זכתה למדרוג גבוה, ובוטלה לאחר עונה אחת. בשנים שלאחר מכן הופיע בתפקידי אורח במספר סדרות טלוויזיה, וכן הופיע בברודוויי במחזה "צ'ין-צ'ין".
ב-1965 החליף קלוגמן את וולטר מתאו בתפקיד הראשי של אוסקר מדיסון בהפקה המקורית של המחזה "הזוג המוזר" בברודוויי. הוא המשיך לגלם את התפקיד גם בסדרת הטלוויזיה שהתבססה על המחזה, ששידורה החל ברשת ABC ב-1970. במהלך שידורה של הסדרה, שנמשכה חמש עונות ו-114 פרקים, קלוגמן זכה פעמיים בפרס אמי על תפקידו בה. הסדרה הסתיימה ב-1975. ב-1973, במהלך שידורה של הסדרה, קלוגמן ושותפו לסדרה טוני רנדל הקליטו אלבום בשם "The Odd Couple Sings" ("הזוג המוזר שר") שיצא בחברת התקליטים לונדון רקורדס.
ב-1976 שב קלוגמן לגלם תפקיד ראשי בסדרת טלוויזיה, "קווינסי" של רשת NBC. הוא גילם את דמותו של ד"ר קווינסי, פתולוג שעובד במכון לרפואה משפטית של לוס אנג'לס ומפענח פשעים. הוא היה מועמד ארבע פעמים לפרס אמי על תפקידו בסדרה, וכתב בעצמו את התסריט לארבעה מפרקי הסדרה. בסך הכל שודרו 148 פרקים במשך שבע עונות, ושידור הסדרה הסתיים ב-1983.
ב-1986 כיכב בקומדיית המצבים "שוב אתה?", כשלצידו ג'ון סטיימוס בתפקיד בנו. הסדרה שודרה במשך שתי עונות. במקביל להופעתו בסדרה הופיע בברודוויי במחזה "אני לא רפפורט". ב-1989 השתתף במיני סדרה של NBC "מסביב לעולם בשמונים יום". באותה שנה, סרטן הגרון ממנו סבל חזר, ואילץ אותו להפסיק לשחק במשך כ-4 שנים. הוא חזר לשחק בברודוויי ב-1993, בגרסה מחודשת למחזה הקומי "שלושה גברים על סוס". באותה שנה, הוא חזר לשתף פעולה עם טוני רנדל בסרט הטלוויזיה "הזוג המוזר: שוב ביחד". בשנים שלאחר מכן הופיע במספר תפקידי משנה בקולנוע ובתפקידי אורח בסדרות טלוויזיה. ב-1997 הופיע בפעם האחרונה על במות ברודוויי, בהפקה מחודשת של מחזהו של ניל סיימון "נערי השמש".
ב-2005 השתתף בסרט הקולנוע "מתי אוכלים?". באותה שנה פרסם את הספר "טוני ואני: סיפורה של חברות", שעסק בחברותו רבת השנים עם מי ששיחק לצידו בסדרה "הזוג המוזר", טוני רנדל. קלוגמן היה זה שנשא את ההספד בהלווייתו של רנדל ב-2004. ב-2008 הגיש קלוגמן תביעה בבית המשפט העליון של קליפורניה נגד רשת NBC, בטענה שחברת ההפקות שלו הייתה אמורה לקבל 25% מההכנסות מהסדרה "קווינסי". באוגוסט 2010 הגיעו הצדדים לפשרה בתביעה, שפרטיה לא פורסמו. תפקידו האחרון על המסך היה בסרט האימה "קָמֶרָה אוֹבְּסְקוּרָה" ב-2010.
ביוגרפיה > חייו האישיים

קלוגמן היה נשוי פעמיים: ב-1953 נשא לאישה את השחקנית ברט סאמרס (Brett Somers;‏ 1924-2007), ששיחקה לצידו בסדרה "הזוג המוזר". לשניים נולדו שני בנים. הם נפרדו ב-1974, אך מעולם לא התגרשו רשמית. סאמרס נפטרה ב-2007, ושנה לאחר מכן נשא קלוגמן לאישה את פגי קרוסבי, שהייתה בת זוגו כבר מ-1988.
קלוגמן היה מעשן כבד. ב-1974 אובחן כחולה בסרטן הגרון, והמחלה חזרה שוב ב-1989. במהלך הטיפול נפגעו מיתרי הקול שלו.
קלוגמן היה חובב מושבע של מרוצי סוסים. בבעלותו הייתה סוסת מרוצים מגזע ת'ורוברד שנקראה ג'קלין קלוגמן, וב-1980 היא הגיעה למקום השלישי בדרבי של קנטקי.
נפטר בגיל 90, ב-24 בדצמבר 2012, בוודלנד הילס, קליפורניה.
פילמוגרפיה נבחרת > טלוויזיה

הנמלט (1963, 1965)
האריס נגד העולם (1964–1965)
הזוג המוזר (1970-1975)
קווינסי (1976-1983)
שוב אתה? (1986-1987)
מסביב לעולם בשמונים יום(אנ') (מיני סדרה, 1989)
שומר אחי (1999)
פילמוגרפיה נבחרת > טלוויזיה > תפקידי אורח בולטים

אלפרד היצ'קוק מגיש (פרק אחד, 1957)
אזור הדמדומים (4 פרקים, 1960-1963)
הבלתי משוחדים (פרק אחד, 1963)
פילמוגרפיה נבחרת > קולנוע

12 המושבעים (1957)
ימים של יין ושושנים ‏(1962)
I Could Go On Singing ‏(1963)
הבלש (1968)
השלל (1968)
היה שלום קולומבוס (1969)
אלוהים היקר (1996)
מתי אוכלים? (2005)
ג'רלד גרדנר

| --- | --- |

 לידה:  13 ביוני 1884 Blundellsands, לנקשייר, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  12 בפברואר 1964 (בגיל 79) הים התיכון, ספרד 
 שם לידה:  Gerald Brousseau Gardner 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מפלגה:  המפלגה השמרנית 
 השקפה דתית:  ויקה 
 
החרב בה השתמש ג'רלד גרדנר בטקסיו, מוצגת במוזיאון הכישוף.
ג'רלד גרדנר (באנגלית: Gerald Gardner;‏ 13 ביוני 1884 - 12 בפברואר 1964) היה מיסטיקן בריטי, המייסד של הדת הנאו-פגנית ויקה, בונה חופשי, סופר, ואנתרופולוג.
חייו

ג'רלד גרדנר נולד ב-13 ביוני 1884 בלנקשיר, אנגליה. הוא השלישי מבין ארבעה אחים: הארולד, שנולד בשנת 1870, רוברט, שנולד ב-1874, ופרנסיס שנולד בשנת 1886. גרדנר סבל מאסתמה כבר מגיל צעיר, והמטפלת שטיפלה בו הציעה לאביו לשלוח אותו ביחד איתה לטייל במקומות חמים יותר, בתקווה שבריאותו תשתפר. בקיץ של 1888,ג'רלד והמטפלת שלו נסעו לניס שבצרפת. ב-1891, הם נסעו לאיים הקנריים. משם, הם המשיכו לאקרה. לאחר מכן הם המשיכו לפונשל שבמדיירה. את רוב זמנם במשך תשע השנים הבאות הם העבירו במדיירה, מלבד ביקורים באנגליה בחודשי הקיץ.
ב-1900, התחתנה המטפלת של גרדנר עם דייוויד אלקינגטון, אחד ממחזיריה הרבים שהיו בבעלותו מטעי תה במושבה הבריטית בציילון, סרי לנקה של ימנו. הוריו של ג'רלד הסכימו שהוא יעבור לגור עמם בציילון. הוא המשיך לגור עם הזוג עד 1904, אז הוא עבר לגור בבונגלו משל עצמו. ב-1907, חזר גרדנר לבריטניה למספר חודשים, ומאוחר יותר באותה שנה הוא חזר לציילון. ב-1910, הצטרף גרדנר למסדר הבוניים החופשיים. ב-1911, עבר גרדנר לצפון בורנאו, אך לאחר שהוא חלה במלריה הוא עבר לסינגפור.
ב-1916, חזר גרדנר לבריטניה, בתקווה להתגייס לצי המלכותי הבריטי ולעזור לבריטניה במלחמת העולם הראשונה, אך בגלל בעיות בריאותיות לא הסכימו לגייס אותו. ב-1920, נפטרה אמו של גרדנר, וב-1926 אביו חלה בשיטיון.
ב-28 ביולי 1927, פגש ג'רלד גרדנר את דורות׳יאה פרנצ׳ס רוזדייל, הידועה גם בכינוי "דונה". ביום שלאחר מכן, הוא הציע לה להינשא לו, והיא הסכימה. ב-16 באוגוסט של אותה שנה, הם נישאו. ב-1939, הצטרף גרדנר לאגודת הפולקלור (אנ'). באותה שנה, או שנה קודם לכן, הצטרף גרדנר גם ל-Rosicrucian Order Crotona Fellowship, אחווה ששילבה אלמנטים ממסדר צלב הוורד, מהתאוסופיה ומהבנייה החופשית. לפי עדותו של גרדנר, באחד הלילות בספטמבר 1939 הוא התלווה למספר אנשים מהאחווה אליה הצטרף, והלך איתם לבית גדול שהיה בבעלותה של אישה עשירה, שם הוא הופשט מבגדיו ועבר טקס חניכה למעגל של מכשפים ומכשפות.
באוגוסט 1946, התמנה גרדנר ככומר בכנסייה הבריטית העתיקה (אנ'). ב-1947, פגש גרדנר את אליסטר קראולי, מפגש שהוביל להצטרפותו של גרדנר ל"מסדר הטמפלרים של המזרח" (אנ'). בין 1949 ל-1950, קיבל גרדנר את החניכים הראשונים אל ויקה. ב-1952, החל גרדנר להתכתב עם דורין וליאנטה (אנ'), וב-1953 הוא חנך אותה אל ויקה.
ב-1954, גרדנר הוציא לאור את הספר Witchcraft Today (אנ'), וב-1959 הוא הוציא את לאור את הספר The Meaning of Witchcraft (אנ').
פטירה

ג'רלד גרדנר נפטר מהתקף לב ב-12 בפברואר 1964, הוא היה בן 79 במותו.
הערות שוליים

↑  Gerald Gardner, Historica Wiki (באנגלית)
↑  History com Editors, Wicca, HISTORY (באנגלית)
↑  the Grand Lodge of British Columbia and Yukon
↑  thoth, www.thoth.co.uk
↑  History B. A., Facebook Facebook, Twitter Twitter, Gerald Gardner and the Gardnerian Wiccan Tradition, Learn Religions (באנגלית)
↑  Heselton, Philip, 1946-, Witchfather : a life of Gerald Gardner, Loughborough, Leicestershire, ISBN 978-1-870450-80-5
↑  George Hoyle, Gerald Gardner 101, Cunning Folk, ‏2018-11-20 (באנגלית)
↑  Esotericagnosticismandfreemasonry, Gerald B. Gardner and Freemasonry., esoterica gnosticism and freemasonry, ‏2016-04-01 (באנגלית)
↑  The Gardnerian Book of Shadows Book Price Comparison | Gerald B. Gardner | 9780559121616, www.socialbookco.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007329395205171  PLWABN: 9810669540905606  BNE: XX5350192  BnF: cb145195172 (data)  CANTIC: a1129985x  GND: 14388137X  ISNI: 0000 0001 1803 8339  LCCN: n89653666  NKC: ola2006345493  NTA: 074505548  SNAC: w6kf722z  SUDOC: 167073818  VIAF: 5165158   WorldCat (עם VIAF): 5165158
גביע העולם למועדונים 2021

| --- | --- |
 מארחת:  איחוד האמירויות הערביות איחוד האמירויות הערביות
 תקופת התחרות:  3 בפברואר 2022 – 12 בפברואר 2022 (10 ימים)
 מספר משתתפות:  7
 הזוכה:  אנגליה צ'לסי
 מספר משחקים:  8
 מספר שערים:  27 (3.38 בממוצע למשחק)
 מספר צופים:  100,752 (12,594 בממוצע למשחק)
 מלך השערים:  בלגיה רומלו לוקאקו   ברזילרפאל וייגה   מצרים יאסר איברהים   מאלי עבדולאי דיאבי   (2 שערים)
 השחקן המצטיין:  ברזילטיאגו סילבה (צ'לסי)
 → 20202022 ←
 
גביע העולם למועדונים 2021 (באנגלית: 2021 FIFA Club World Cup, בערבית: كأس العالم للأندية 2021), הוא גביע העולם למועדונים ה-18, המפגיש בין אלופות שש הקונפדרציות של פיפ"א ואלופת המדינה המארחת. הטורניר נערך באבו דאבי בין 3–12 בפברואר 2022. באיירן מינכן היא מחזיקת הגביע. בגמר שהתקיים ב-12 בפברואר זכתה צ'לסי, אלופת אירופה, בגביע, לאחר ניצחון 2–1 בהארכה על פלמיירס, אלופת דרום אמריקה.
רקע

במקור, טורניר זה היה עתיד להיות משוחק בסין ביוני-יולי 2021, והוא היה עתיד להיות והטורניר הראשון בפורמט המורחב של 24 מועדונים, לאחר שפיפ"א החליטה על הרחבת הטורניר. עם זאת, בשל מגפת הקורונה, נוצר עומס משחקים שנגרמו עקב דחיית אולימפיאדת טוקיו, אליפות אירופה ואליפות דרום־אמריקה מאמצע 2020 ל-2021. כתוצאה מכך הודיעה פיפ"א שהיא דוחה את הטורניר המורחב לשנים הבאות והטורניר הנוכחי ייערך בפורמט הישן.
ב-4 בדצמבר 2020, מועצת פיפ"א הודיעה כי גביע העולם למועדונים ייערך בסוף 2021 בפורמט הישן ביפן. ב-8 בספטמבר 2021 הודיעה התאחדות הכדורגל היפנית כי היא מוותרת על הארוח עקב מגפת הקורונה ביפן. מדינות רבות התעניינו באירוח הטורניר, כולל ברזיל, מצרים, קטר, ערב הסעודית, דרום אפריקה ואיחוד האמירויות הערביות. ב-20 באוקטובר 2020 החליטה מועצת פיפ"א כי איחוד האמירויות הערביות תארח את הטורניר והוא יתקיים בתחילת 2022.
קבוצות משתתפות

| קבוצה> נכנסות בחצי הגמר | קונפדרציה> נכנסות בחצי הגמר | תואר> נכנסות בחצי הגמר | תאריך העפלה> נכנסות בחצי הגמר | השתתפויות (זכיות בכתב בולט)> נכנסות בחצי הגמר |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| אנגליה צ'לסי | אופ"א | אלופת אירופה 2020/21 | 29 במאי 2021 | 2 (2012) |
| ברזילפלמיירס | CONMEBOL | מחזיקת גביע ליברטדורס 2021 | 27 בנובמבר 2021 | 2 (2020) |
נכנסות בסיבוב השני
| ערב הסעודית אל-הילאל | AFC | אלופת אסיה 2021 | 23 בנובמבר 2021 | 2 (2019) |
| מצרים אל-אהלי | CAF | אלופת אפריקה 2021 | 17 ביולי 2021 | 7 (2005, 2006, 2008, 2012, 2013,2020) |
| מקסיקו מונטריי | CONCACAF | אלופת צפון ומרכז אמריקה 2021 | 28 באוקטובר 2021 | 5 (2011, 2012 2013, 2019) |
נכנסות בסיבוב הראשון
| פולינזיה הצרפתית א.ס. פיראה | OFC | אלופת אוקיאניה 2021 | 3 באוגוסט 2021 | 10 (2006, 2009, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017) |
| איחוד האמירויות הערביות אל-ג'זירה | AFC (מארחת) | אלופת ליגת העל של איחוד האמירויות הערביות 2021 | 20 באוקטובר 2021 | 2 (2017) |
אצטדיונים

המשחקים יתקיימו בשני אצטדיונים באבו דאבי, שניהם אירחו משחקים בגביע אסיה 2019.
משחקים > סיבוב ראשון

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 3 בפברואר 2022   18:30 | איחוד האמירויות הערביות אל-ג'זירה | 4–1 | פולינזיה הצרפתית א.ס. פיראה | אצטדיון מוחמד בין זאיד, אבו דאבי צופים: 4,970 שיפוט: מוסטפא גורבאל (אלג'יריה) |
| 3 בפברואר 2022   18:30 | זאייד אל אמרי  5'   אחמד אלהאשמי  25'   מילוש קוסאנוביץ'  40'   עבדולאי דיאבי  63' | (סיקור) | מ'חמד רביי  48' (ע) | אצטדיון מוחמד בין זאיד, אבו דאבי צופים: 4,970 שיפוט: מוסטפא גורבאל (אלג'יריה) |
משחקים > סיבוב שני

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 5 בפברואר 2022   18:30 | מצרים אל-אהלי | 1–0 | מקסיקו מונטריי | אצטדיון אאל נהיאן, אבו דאבי צופים: 9,396 שיפוט: כריס בית' (אוסטרליה) |
| 5 בפברואר 2022   18:30 | מוחמד האני  53' | (סיקור) |   | אצטדיון אאל נהיאן, אבו דאבי צופים: 9,396 שיפוט: כריס בית' (אוסטרליה) |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 6 בפברואר 2022   18:30 | ערב הסעודית אל-הילאל | 6–1 | איחוד האמירויות הערביות אל-ג'זירה | אצטדיון מוחמד בין זאיד, אבו דאבי צופים: 12,538 שיפוט: סזאר ארתורו ראמוס (מקסיקו) |
| 6 בפברואר 2022   18:30 | אודיון איגהלו  36'   מתאוס פריירה  40'   מוחמד כאנו  57'   סאלם א-דאווסרי  77'   מוסא מארגה  88'   אנדרה קרייו  90+2' (פ) | (סיקור) | עבדולאי דיאבי  14' | אצטדיון מוחמד בין זאיד, אבו דאבי צופים: 12,538 שיפוט: סזאר ארתורו ראמוס (מקסיקו) |
משחקים > חצי הגמר

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 8 בפברואר 2022   18:30 | ברזיל פלמיירס | 2–0 | מצרים אל-אהלי | אצטדיון אאל נהיאן, אבו דאבי צופים: 11,902 שיפוט: קלמנט טורפין (צרפת) |
| 8 בפברואר 2022   18:30 | רפאל וייגה  39'   דודו  49' | (סיקור) |   | אצטדיון אאל נהיאן, אבו דאבי צופים: 11,902 שיפוט: קלמנט טורפין (צרפת) |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 9 בפברואר 2022   18:30 | ערב הסעודית אל-הילאל | 0–1 | אנגליה צ'לסי | אצטדיון מוחמד בין זאיד, אבו דאבי צופים: 19,175 שיפוט: סזאר ארתורו ראמוס (מקסיקו) |
| 9 בפברואר 2022   18:30 |   | (סיקור) | רומלו לוקאקו  32' | אצטדיון מוחמד בין זאיד, אבו דאבי צופים: 19,175 שיפוט: סזאר ארתורו ראמוס (מקסיקו) |
משחקים > משחק על המקום החמישי

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 9 בפברואר 2022   15:30 | מקסיקו מונטריי | 3–1 | איחוד האמירויות הערביות אל-ג'זירה | אצטדיון אאל נהיאן, אבו דאבי צופים: 892 שיפוט: מוסטפא גורבאל (אלג'יריה) |
| 9 בפברואר 2022   15:30 | זאייד סולטאן  4' (ע)   רוחליו פונס מורי  11'   סזר מונטס  25' | (סיקור) |   | אצטדיון אאל נהיאן, אבו דאבי צופים: 892 שיפוט: מוסטפא גורבאל (אלג'יריה) |
משחקים > משחק על המקום השלישי

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 12 בפברואר 2022   15:00 | ערב הסעודית אל-הילאל | 0–4 | מצרים אל-אהלי | אצטדיון אאל נהיאן, אבו דאבי צופים: 9,008 שיפוט: קלמנט טורפין (צרפת) |
| 12 בפברואר 2022   15:00 |   | (סיקור) | יאסר איברהים  8', 17'   אחמד עבדל קאדר  40'   עמרו אלסוליה  64' | אצטדיון אאל נהיאן, אבו דאבי צופים: 9,008 שיפוט: קלמנט טורפין (צרפת) |
משחקים > הגמר

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 12 בפברואר 2022   20:30 | אנגליה צ'לסי | 2–1‏ה | ברזיל פלמיירס | אצטדיון מוחמד בין זאיד, אבו דאבי צופים: 32,871 שיפוט: כריס בית' (אוסטרליה) |
| 12 בפברואר 2022   20:30 | רומאלו לוקאקו  54'   קאי האברץ  117' (פ) | (סיקור) | רפאל וייגה  64' (פ) | אצטדיון מוחמד בין זאיד, אבו דאבי צופים: 32,871 שיפוט: כריס בית' (אוסטרליה) |
גוסטבו גומס

גוסטבו ראול גומס פורטייו (בספרדית: Gustavo Raúl Gómez Portillo; נולד ב-6 במאי 1993 בסן חואן באוטיסטה שבפרגוואי) הוא כדורגלן פרגוואי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת פלמיירס ובנבחרת פרגוואי.
קריירת מועדונים > ליברטד

גומס גדל במחלקת הנוער של ליברטד מליגת העל הפרגוואית. ב-2 במאי 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-75 בתיקו 0-0 נגד טקוארי במסגרת המחזור ה-17 בליגה. ב-27 במאי 2013 הבקיע גומס את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-47 בניצחון 2-0 על קראפגואה במסגרת המחזור ה-16 בליגה. גומס שיחק במועדון במשך 4 עונות, בהן ערך 47 הופעות ליגה והבקיע 5 שערים.
קריירת מועדונים > לנוס

בקיץ 2014 חתם גומס בלנוס מליגת העל הארגנטינאית. ב-13 באוגוסט 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות בניצחון 1-0 על בלגראנו במסגרת המחזור הראשון בליגה. הוא שיחק במועדון במשך 3 עונות, בהן ערך 58 הופעות ליגה ולא הבקיע שער.
קריירת מועדונים > מילאן

ב-5 באוגוסט 2016 חתם גומס במילאן מהסרייה א' ל-5 עונות. ב-27 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בהפסד 4-2 לנאפולי.
קריירת מועדונים > פלמיירס

ב-2 באוגוסט 2018 הושאל גומס לפלמיירס לעונה אחת.
קריירה בינלאומית

ב-7 בספטמבר 2013 ערך גומס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פרגוואי, כששיחק 90 דקות והבקיע שער בדקה ה-84 בניצחון 4-0 על נבחרת בוליביה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014. ב-6 במרץ 2014 הבקיע את שערו השני בנבחרת, בהפסד 2-1 לנבחרת קוסטה ריקה במשחק ידידות.
ג'ואל (The Last of Us)

| --- | --- |

דמותו של ג'ואל במשחק "The Last of Us Part II"
 הוצאה לאור:  Naughty Dog
 הופעה ראשונה:  "The Last of Us"‏ (2013)
 יוצרים:  ניל דרוקמן
 גילום הדמות:  טרוי בייקר פדרו פסקל (עיבוד טלוויזיוני)
 מידע
 סטטוס:  נפטר
 גיל:  56
 תאריך לידה:  26 בספטמבר 1981
 מקום לידה:  אוסטין 
 מקצוע:  נגר, מבריח
 אזרחות:  ארצות הברית 
 תאריך פטירה:  2 במרץ 2038 
 מקום פטירה:  ג'קסון 
 דמויות קשורות
 משפחה:  טומי מילר (אח) מריה מילר (גיסה) שרה (בת; נפטרה) אלי (בת מאומצת)
 
ג'ואל מילר (באנגלית: Joel Miller) הוא דמות בדיונית המופיעה בסדרת משחקי הווידאו "The Last of Us" מאת Naughty Dog. את דמותו של ג'ואל מגלם השחקן טרוי בייקר באמצעות לכידת תנועה ודיבוב; ובעיבוד הטלוויזיוני המבוסס על המשחקים, את דמותו מגלם פדרו פסקל. עלילת המשחק הראשון, "The Last of Us"‏ (2013), נסובה סביב דמותו של ג'ואל, מבריח למוד סבל וטראומות שעליו מוטלת המשימה ללוות את אלי, מתבגרת מרדנית בת 14 ברחבי ארצות הברית הפוסט-אפוקליפטית במטרה להפיק נוגדן למגפה ממנה היא חסינה. ג'ואל מופיע גם בקצרה בחבילת ההרחבה "The Last of Us: Left Behind"‏ (2014); ובמהלך עלילת "The Last of Us Part II"‏ (2020), דמותו נהרגת על ידי חיילת מליציה בשם אבי, שאת אביה הוא הרג במשחק הראשון; מאורע המהווה זרז ליציאתה של אלי למסע נקמה.
את דמותו של ג'ואל הגה ניל דרוקמן, מיוצרי ותסריטאי "The Last of Us". תהליך ליהוקו של הדמות היה מורכב ואינטנסיבי, שכן צוות הפיתוח ביקש למצוא שחקן שיוכל לתרגם כהלכה את יחסיו של ג'ואל עם אלי, ששימשו כמוקד המרכזי סביבו נסוב פיתוח המשחק הראשון. בנוסף, העניק בייקר השראה רבה להיבטים נוספים באישיותו של ג'ואל, מה שהוסיף לדמות נדבך יותר רגשי מאשר בתחילה. דרוקמן רצה ששחקנים, במיוחד ההורים שבהם, יזדהו עם דמותו של ג'ואל באמצעות תיאור הקשר שלו עם אלי. בנוסף, תפס דרוקמן את הדמות כמורכבת מבחינה מוסרית. במהלך פיתוח משחק ההמשך, חש דרוקמן שקשת העלילה של ג'ואל הושלמה לאחר סיום המשחק הראשון, וכי כתיבת מותו הכרחית עבור עלילת המשחק.
דמותו של ג'ואל זכתה לשבחי המבקרים; שהדגישו במיוחד את הכימיה של הדמות עם אלי ואת מורכבותו כגיבור פגום. הופעותיו של בייקר בשני המשחקים זכו לשבחים רבים, לפרסים ולמועמדויות רבות.
יצירת הדמות > פיתוח וליהוק

במהלך פיתוח דמותו של ג'ואל, השקיע צוות הפיתוח של "The Last of Us" יותר זמן בליהוק השחקן עבור דמותו של ג'ואל מאשר לדמותה של אלי, מכיוון שהכימיה בין שתי הדמויות הייתה הכרחית עבור המשחק. לאחר שנערך מבחן התאמה בין השחקן טרוי בייקר לשחקנית אשלי ג'ונסון, שנבחרה לגלם את אלי, צוות הפיתוח הבין כי בייקר הוא הבחירה המושלמת לדמותו של ג'ואל, חרף גילו הצעיר. יוצר המשחק, ניל דרוקמן, ייחס את קולו ותנועתו של בייקר כאלו שהשפיעו על הבחירה ללהקו לתפקיד. בייקר תרם רבות לפיתוח הדמות; למשל, הוא שכנע את דרוקמן לתת לדמותו של ג'ואל רגשות דאגה למצבה של טס בשל בדידותו. כאשר צוות הפיתוח עבר לעיצוב מראהו החיצוני של ג'ואל, הצוות ניסה לגרום לו להיראות "גמיש מספיק" במטרה להעניק לו פרסונת "מבריח חסר רחמים במחתרתה של עיירת הסגר" אך גם "דמות אב אכפתית עבור אלי". דמותו של ג'ואל נועדה לעורר תחושת "אמריקנה כפרית", תוך הבלטת ערכי ההסתמכות-העצמית וביטוי כושר ההמצאה בעודו מתמודד עם קשיים ומחסור. בנוסף, לאורך תהליך הפיתוח, ערך צוות הפיתוח ניסויים במראהו החיצוני במטרה להגדיר את גילו במהלך עלילת המשחק.
בפברואר 2021, נמסר על ליהוקו של פדרו פסקל לגילום דמותו של ג'ואל בעיבוד הטלוויזיוני של רשת "HBO" המבוסס על משחקי הווידאו.
יצירת הדמות > כתיבה

את דמותו של ג'ואל הגה דרוקמן בהשראת דמותו של לוולין מוס בגילומו של ג'וש ברולין מהסרט "ארץ קשוחה" (2007), אותו הוא החשיב כ"שקט מאוד, מאוד קר-רוח תחת לחץ". עם זאת, פרשנותו של בייקר לג'ואל כאדם רגשי יותר פיתחה את הדמות בצורה שונה. בסופו של דבר, הנרטיב שימש ככלי לחקירת השאלה עד כמה יהיה מוכן אב להרחיק על מנת להציל ילד; בתחילה, ג'ואל מוכן להקריב את עצמו, לפני שהוא מתפתח למצב שבו יהיה מוכן להקריב את חבריו, עד שלבסוף מרגיש שיהיה מוכן להקריב את כל האנושות על מנת להציל את אלי.
דרוקמן הרגיש ששחקנים, במיוחד ההורים שבהם, יוכלו להזדהות עם דמותו של ג'ואל ועם הקשר שלו עם אלי. בייקר ציין כי לאמונתו ג'ואל מפגין מוסר לאורך כל עלילת המשחק, ומבין את ההבדל בין אובדן להקרבה, וכי במהלכה אישיותו האמיתית מתחילה להופיע. דרוקמן הסתקרן מדיוניהם של השחקנים, שדנו במוסריותו של ג'ואל כגיבור או כנבל; בריאיון, ציין דרוקמן כי לתחושתו ג'ואל הוא רק "אדם מורכב שקיבל החלטות טובות ורעות", אבל אפשר לשאלת מוסריותו להישאר פתוחה לפרשנויות. בעת האודישן לתפקיד, קרא בייקר ביטוי בתקציר אפיון הדמות שקבע שלג'ואל נותרו "מעט קווים מוסריים לחצות", מה שהפך עבורו ל"נקודת העוגן" אל הדמות. בייקר גילה קושי רב בצילומי הפרולוג של המשחק, שכלל סצנות עם ג'ואל ובתו, שרה, בגילומה של האנה הייז. לאחר צפייה מאוחרת יותר בסצנות הפרולוג שצולמו ביום הראשון של הצילומים, חש דרוקמן שעדיין ניתן לשפר את הפרולוג; וכשצולמה שוב הסצנה, הסביר דרוקמן לבייקר כיצד לבצע אותה. אף על פי שבתחילה בייקר מצא את הסצנה "מכנית" מדי, הוא הבין רטרואקטיבית שהוא ניסה להרשים את הקהל בזכות משחקו, ושזה "לא מה שנדרש מהסצנה".
לאחר סיום פיתוח המשחק הראשון, חש דרוקמן שהקשת העלילתית של ג'ואל הושלמה. למותו של ג'ואל היה נדבך מרכזי במבנה הנרטיבי של "The Last of Us Part II" מראשית פיתוחו; דרוקמן ראה בו כאחד מהנקודות העלילתיות הקשות ביותר לכתיבה, חזרות וצילום. על אף שבתחילה כתיבת מותו של ג'ואל גרמה להתנגדות פנימית, צוות הפיתוח הרגיש שעליו לכלול נקודה זו לאחר ששאר פרטי העלילה נכתבו ונערכו. בגרסה ראשונית של סצנת מותו, קורא ג'ואל בשם בתו המתה, שרה, עד שבייקר הציע להשאיר את דמותו דוממת. בעוד מותה של שרה במשחק הראשון נועד לעורר עצב בקרב השחקנים, מותו של ג'ואל כוון לעורר בהם כעס. באחת הטיוטות המקוריות, אלי נעדרה במהלך הסצנה, ועל מותו שמעה רק מפי אחיו של ג'ואל, טומי, אך דרוקמן חש כי הצפייה בסצנת הריגתו דרך נקודת מבטה של אלי תעצים את כעסו של השחקן, ורצה שמותו יצטייר בהתאם כמוות "גס, לא טקסי ומשפיל" ולא כהירואי; בנוסף, בטיוטות הראשונות, סצנת הריגתו הייתה מבעיתה יותר, אך מאוחר יותר הוחלט שאין צורך בדם בסצנה זו. דרוקמן חזה שסצנה כזו עלולה להוביל לתגובות שליליות, אך חש שיש צורך לספר את הסיפור; דרוקמן חש במיוחד שהבולטות של "Naughty Dog" בתעשייה נתנה לו את ההזדמנות לקחת סיכונים שמפתחים אחרים לא יכולים. בגרסה ראשונית של הסצנה, אבי דקרה את ג'ואל בגבו וסובבה את הסכין במטרה לשתק אותו; עם זאת, מכיוון שהסכינים במשחקים היו יותר מזוהים עם דמותה של אלי, התסריטאים החליף את הסכין במקל גולף, בהשראת חלקית מתקרית בצעירותו של דרוקמן.
אופי ואישיות

בפרולוג של The Last of Us, מתואר ג'ואל, בהיותו הורה יחידני, כאדם רגיש הקשור לבתו. לאחר מותה ו-20 השנים שחלפו מאז, בהן ג'ואל היה עד לאירועים מחרידים שהובילו להשתנות אישיותו בצורה משמעותית; שהופגנה בין היתר בשימוש באלימות על מנת לפתור בעיות והפגנת חוסר רצון מובהק כאשר התבקש ללוות את אלי. ג'ואל מתואר לעיתים קרובות כאנטי-גיבור. לאורך המשחק מתואר ג'ואל כשורד קשוח שהאובססיה שלו להישרדות ניזונה מחוסר האמפתיה שלו עקב מות בתו. שנות הישרדותו של ג'ואל הובילו אותו להיות בעל תושייה, מעשי וקהה מבחינה רגשית, חרף היותו עדיין בטראומה ופגיע. ג'ואל נמנע מלהיקשר לאחרים בעקבות חששו לאבד אותם. תנועותיו של השחקן בדמותו של ג'ואל מפגינות את גילו וניסיונו, ונושאים את משקלם של החיים שאבדו. ככל שהמשחק מתקדם, כך הופך ג'ואל להיות רגיש יותר כלפי אלי, ומתחיל לדבר אליה באופן שקודם לכן היה שמור רק לבתו. החלטתו של ג'ואל להציל את אלי בסיום המשחק הראשון נועדה להעיד על הפיכתו לסנטימנטלי שוב ועל היקשרותו לאלי; ועל רצונו "לעשות את 'הדבר הנכון'". מעשהו נתפס בעיני אחדים כפעולה של גאולה, ובעיני אחרים כפעולה של אנוכיות.