הארי מיקאיה דוהרטי
התובע הכללי של ארצות הברית

לאחר ניצחונה הסוחף של המפלגה הרפובליקנית בבחירות 1920 ובחירתו של הרדינג כנשיא ארצות הברית, מונה דוהרטי כתובע הכללי של ארצות הברית. מינויו אושר בסנאט של ארצות הברית והוא החל לכהן בתפקידו ב-4 במרץ 1921.
לאחר שצבר כוח פוליטי קיבץ הרדינג סביבו קבוצה של מקורבים פוליטיים, כולל עמיתיו לסיעה מאוהיו כמו דוהרטי ואחרים שתמכו באותו קו מחשבה, קבוצה שנודעה בציבור בכינוי "חבורת אוהיו", או "כנופיית אוהיו" (Ohio Gang). מבקרי חבורה זו, כמו מזכיר המסחר של הרדינג, הרברט הובר, ראו את הקליקה הזאת בצורה מסוימת של גועל:
[להרדינג] היה צד נוסף שלא היה טוב. עמיתיו הפוליטיים היו אנשים מסוגם של אלברט פול, שאותו הוא מינה כמזכיר הפנים; דוהרטי, שאותו הוא מינה כתובע הכללי; צ'ארלס פורבס, שאותו הוא מינה כמנהל מנהל החיילים המשוחררים; תומאס ו. מילר, שאותו הוא מינה כאפוטרופוס לנכסי זרים; וג'סי סמית' שעבד במחלקת המשפטים.
הוא נהנה מחברתם של אנשים אלו ושל עמיתיו מאוהיו בממשלה ומחוצה לה. משחקי פוקר שבועיים שהתקיימו בבית הלבן היו הרגיעה המשמעותית ביותר שלו. ההימורים לא היו בסכומים גדולים, אך המשחקים נמשכו אל תוך הלילה... חייתי זמן רב כדי שיהיו לי רגשות קשים כלפי אנשים שמשחקים פוקר תמורת כסף אם הם אוהבים את זה, אך הציק לי לראות זאת בבית הלבן.
כמה מאנשי חבורת אוהיו של הרדינג לא בזבזו זמן בהעשרת עצמם על חשבון כספי הציבור. עד מהרה החלו להישמע טרוניות על עברות לכאורה במגוון מחלקות הממשל, כולל במחלקת המשפטים של דוהרטי.
ב-14 באפריל 1922 פרסם העיתון וול סטריט ג'ורנל סנסציה בנוגע למערכת שוחד חשאית שבה היו מעורבים תשלומי שוחד לפקידי ממשל על ידי חברות נפט בתמורה להענקת זיכיונות שאיבה מועדפים באמצעות מכרזים תפורים. ביום המחרת הגיש הסנאטור הדמוקרטי ג'ון ב. קנדריק מוויומינג הצעת החלטה הקוראת לפתיחת חקירה של הסנאט שבסופו של דבר חשפה את מה שכונה שערוריית טיפוט דום, שבה היו מעורבים מערכות יחסים פיננסיות בלתי חוקית בין מזכיר הפנים אלברט פול, וחברת בת של תאגיד הנפט סינקלייר (Sinclair Oil Corporation).
דוהרטי הואשם על ידי מתנגדי הממשל במעורבות בשערורייה כאשר לא התערב בעניין לאחר שקיבל מידע על העבירות לכאורה. צמד של תובעים מיוחדים, עוזר התובע הכללי הרפובליקני אוון רוברטס והסנאטור הדמוקרטי לשעבר אטלי פומרן, מונה לנהל חקירה מעמיקה יותר בעניין.
לאחר גביית עדויות, ניקו רוברטס ופומרן את דוהרטי מכל חשד, ובדוח הסופי שלהם הם ציינו שהתובע הכללי לא היה מודע לחוזי הנפט המושחתים, או שלא קיבל שום שוחד הקשור לפרשה. משמעות הדבר לא הייתה שהפרשה הייתה קשורה למחלקת המשפטים בלבד. ביולי 1923, כאשר התכונן הרדינג לצאת לסיור עבודה באלסקה, התאבד עוזרו האישי של דוהרטי, ג'סי סמית'. אף על פי שהיה קווייקר הדוק, הובר מעולם לא היה חלק מהחוג הפנימי של הנשיא הרדינג, אך הוא צורף לפמליה שיצאה לסיור.
לימים נזכר הובר:
באחד הימים לאחר ארוחת הצהריים, כאשר היינו כמה ימים לאחר תחילת המסע, ביקש הרדינג ממני לבוא לתאו. הוא הטיח בי את השאלה: "אם היית יודע על שערורייה גדולה בממשל, האם לטובת המדינה והמפלגה היית חושף אותה בציבור או שהיית קובר אותה?" תשובתי הייתה באופן טבעי "הייתי מפרסם אותה, ולכל הפחות הייתי מקבל את הקרדיט על יושרתי מצדך". הוא העיר ששיטה זו עלולה להיות מסוכנת מבחינה פוליטית. ביקשתי פרטים נוספים. הוא אמר שהגיעו לאוזניו שמועות על אי-סדרים הקשורים לסמית'. לאחר ישיבה קשה הוא הודיע לסמית' שהוא ייעצר בבוקר. סמית' הלך לביתו, שרף את כל מסמכיו, והתאבד. הרדינג לא סיפק לי שום מידע על מה שסמית' זמם. הוא שאל מה הקשר של דוהרטי לפרשה. לפתע הוא השתתק ומעולם לא העלה את הנושא שוב.
לאחר שובו מהסיור באלסקה לקה הרדינג בהתקף הלב הראשון שלו, במה שהתברר בסופו של דבר כראשית ימיו האחרונים ולבסוף הוא נפטר בסן פרנסיסקו ב-2 באוגוסט 1923. מותו של הרדינג לא היה קשור לשטף השערוריות שלהן היו קשורים אנשי חבורת אוהיו, שבהן היו קשורים בעיקר שערוריית השוחד טיפוט דום וההאשמות בעבירות במשרד האפוטרופוס לנכסי זרים, המשרד לחיילים משוחררים, ומחלקת המשפטים. לאחר שהנשיא החדש, קלווין קולידג' התנגד בתחילה לדרישות להדיח את דוהרטי, שכנעו אותו הובר, ומזכיר המדינה, צ'ארלס אוונס יוז, לסלק אדם שאותו הם החשיבו כפקיד ממשל מושחת. בזכרונותיו כתב הובר:
קולידג' סירב להאמין שדברים כאלו יכולים לקרות. הוא השעה לזמן רב את הדחתו של דוהרטי מהקבינט. אדם כזה לא היה צריך להיות חבר בשום ממשלה... לקולידג' הייתה תחושה חזקה של צדק והוא הניח שלא היה לו ידע ברור על עבירות שבוצעו על ידי דוהרטי והוא לא יכול היה להזים את השמועות עליו. דחקנו בו שדוהרטי איבד את האמון של כל האומה והוא עצמו צריך לבקש לפרוש לטובת השירות הציבורי.
ב-28 במרץ 1924 נעתר קולידג' והוא דרש מדוהרטי שיגיש מכתב התפטרות. עד מהרה הוא הוחלף בתפקידו כתובע הכללי בהרלן סטון, דקאן בית הספר למשפטים של אוניברסיטת קולומביה ולאחר מכן שופט בבית המשפט העליון ונשיא בית המשפט העליון.