stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המלחמה האנגלו-צרפתית (1778–1783)
לאחר מכן

כתוצאה מהסכם השלום החזירו צרפת ובריטניה זו לזו כמעט את כל השטחים שלקחו זו מזו מאז 1778.
עבור הצרפתים תוצאות המלחמה היו מעורבות; הם הצליחו במטרה המלחמתית שלהם להפריד את אמריקה מבריטניה. עם זאת, הרווחים היו זעומים - האי הזעיר טובגו, שאותו כבשו ב-1781, וגם שטח מסוים סביב נהר סנגל באפריקה שאותו איבדו לבריטניה ב-1763. על כל הסדר הדיג מסביב לחוף ניופאונדלנד היה צורך לשאת ולתת מחדש בגלל הזכויות שהוענקו לאמריקאים. צרפת לא הצליחה להפוך את ההשפלה של 1762 - הודו, קנדה והמושבות באיי הודו המערבית של בריטניה - כל הרווחים מ-1762 נותרו ללא פגע. מלבד אכזבה מסוימת, הבריטים לא היו בטראומה מאובדנם באמריקה. בנוסף לעובדה שהקשרים התרבותיים והכלכליים התחדשו עד מהרה בין אמריקה, בריטניה ניצחה למעשה בשנה האחרונה של המלחמה העולמית.  בסופו של דבר הם קיבלו קשרי סחר טובים עם הקולוניסטים לשעבר שלהם וצרפת הוצאה מהסחר בתוך חודשים לאחר הסכם השלום הסופי.  כפי שניסח זאת מאוחר יותר שר החוץ הצרפתי ורז'ן, "האנגלים קונים שלום במקום לעשות אותו".
אולם עבור צרפת עלות המלחמה תשאיר חותם רציני; יותר מ-1.3 מיליארד ליברות הוצאו במהלך הסכסוך שנמשך חמש שנים. נוסף על העלויות של בניית ספינות צרפתיות לאחר מלחמת שבע השנים, החוב גרם לבעיות כלכליות ופוליטיות גדולות, וכשהמדינה נאבקה לשלם את חובותיה, הדבר הוביל בסופו של דבר למשבר הפיננסי של 1786 ובסופו של דבר למהפכה הצרפתית בשנת 1789.
הפורום לסלולריות שפויה

הפורום לסלולריות שפויה הוא עמותה ישראלית הפועלת בנושאי אנטנות סלולריות, קרינה סלולרית והפצת מודעות לקרינה ולשימוש סביר במכשירים פולטי קרינה בלתי מייננת.
הפורום הוקם במסגרת שיתוף פעולה בין מספר קבוצות, עמותות, גופים סביבתיים ואזרחים כדי לתת מענה לתופעה של התקנת אנטנות סלולריות בשכונות מגורים בקרבת בתי תושבים ולעיתים ללא ידיעתם וללא קבלת אפשרות להתנגד להקמתן.
לפורום ועד מנהל פעיל המתכנס מדי כמה שבועות, שורה של פעילים ובעלי תפקידים. חברי הפורום פועלים בהתנדבות וללא שכר. בשנים הראשונות הוביל את פעולת הפורום לסלולריות שפויה אבי דבוש. נכון ל-2015 יושב ראש העמותה הוא רוני קלר.
מטרות

מטרת הפורום היא הסדרת נושא הקרינה הסלולרית כך שזו תהיה סבירה, מידתית, ומבוקרת לטובת האינטרס הציבורי. הפורום פועל למען חקיקה, הסדרה תכנונית, כפיית רישוי אנטנות, ויידוע הציבור על כל אנטנה המוקמת באזור המגורים שלו. כמו כן, עוסק הפורום בסיוע לוועדי פעולה מקומיים, ייעוץ לנפגעי אנטנות[דרוש מקור] ואיסוף כל המידע הנחוץ על מנת לעזור לאוכלוסייה הזקוקה לו. הפורום מרכז פעילות אנשים וגופים אשר טוענים כי השימוש הנרחב במכשירי טלפון סלולרי עלולה להיות השפעות בריאותיות של קרינה בלתי מייננת ברמות נמוכות.
פעילות עיקרית

במהלך השנים 2009–2010 הוביל הפורום, בצד מרכז השלטון המקומי, מהלך משפטי נגד הקמת אנטנות סלולריות קטנות ברחבי הארץ. הארגון עתר לבג"ץ בטענה שיש למנוע הקמת אנטנות קטנות שאינן דורשות הליך אישור מסודר וממוקמות לעיתים במרפסות בתים ובסמוך לתושבים וילדים שעלולים להפגע מהקרינה. הפורום הצליח להשפיע על עמדת המדינה כאשר היועץ המשפטי לממשלה, יהודה ויינשטיין, הצטרף לעמדת העותרים.
פעילות משפטית בנושא הקמת אנטנות סלולריות ללא אישורי בנייה, הקרויות גם "מתקני גישה אלחוטיים" על ידי חברות הסלולר.
פעילות משפטית ותמיכה במאבקים מקומיים של אזרחים בנושא אנטנות סלולריות בסביבת מגוריהם.
פעילות פרלמנטרית בנושא חקיקה, הסדרה תכנונית כפיית רישוי ובקרה על אנטנות סלולריות.
קידום תקינה מחמירה ומגנה ביולוגית של רמות חשיפה לקרינת רדיו ולשדות מגנטיים בתדר נמוך.
הפצת מודעות לשימוש נכון במכשור סלולרי ומכשור פולט קרינה.
הערות שוליים

↑  אבי דבוש, תולדות המאבק באנטנות הסלולריות, באתר ynet, 26 באוגוסט 2007
↑  ערן גבאי, הפורום לסלולריות שפויה דורש לאסור הקמת אנטנות במרפסות; פורום חברות הסלולר זועק לפופוליזם, באתר TheMarker‏, 30 בספטמבר 2007
↑  יעל גרונטמן, ‏בג"ץ אסר על חברות הסלולר להקים אנטנות סלולר קטנות נוספות, באתר גלובס, 16 בספטמבר 2010
הספרות ההונגרית-יהודית במאה ה-19

הספרות ההונגרית-יהודית החלה בשנות ה-40 של המאה ה-19 ונמשכת עד ימינו אלה. ספרות זו הצמיחה כמה מהיוצרים החשובים בתולדות הספרות ההונגרית, תרמה להטמעת רוח הספרות האירופית בספרות הונגריה, וסייעה לקבלת הספרות ההונגרית בתוך הספרות האירופית הכללית. ספרות זו ביטאה את קולם הייחודי של יהודי הונגריה במאות ה-19 וה-20, ושיקפה את הלכי רוחם ואת הנושאים שהעסיקו אותם, ובראשם שאלת ההשתייכות הלאומית. הערך עוסק בתחילת דרכה של הספרות הונגרית-יהודית, ובמיוחד במאה ה-19.
רקע

תחילתה של הספרות ההונגרית יהודית היא בשנות ה-40 של המאה ה-19. מסוף המאה ה-18 ממלכת הונגריה הפכה לארץ קולטת יהודים רבים מכל סביבתה. ערך זה מתאר את התחלת כתיבת השירה, הפרוזה והדרמה על ידי יהודים בהונגריה במאה ה-19. יוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה העניק את "כתב הסובלנות" ליהודים בשנת 1781, מיד לאחר מות אמו, מריה תרזה. בכתב הסובלנות ביטל הקיסר את הגבלות המגורים שנאכפו על היהודים עד פרסום כתב הסובלנות והעניק להם חופש תנועה ברחבי האימפריה שלו שכללה גם את הונגריה, שהייתה מלוכה תחתיו. השתלבות היהודים בחיי המסחר והכלכלה בכל האימפריה בכלל ובהונגריה בפרט יצרה את התבססותם הכלכלית של היהודים ואת הדרישה ההולכת וגוברת מצדם ללימודים כלליים ולעיסוק במקצועות חופשיים. בתקופה זו היגרו יהודים רבים לתוך שטחי הונגריה, בעיקר מצפון מזרח, אזור גליציה (בפולין) ומצפון מערב, מורביה (בצ'כיה). במהלך ההתבוללות של חלקים מהיהודים במרכז ומערב המדינה בקרב יהדות הונגריה מאמצע המאה ה-19, התחילו היהודים להשתתף יותר ויותר בספרות הלאומית ההונגרית והאירופית, תוך שילוב ערכים ספרותיים בתוך הספרות ההונגרית שהעניקו לה גוון ייחודי.
שירה

היהדות ההונגרית החלה להשמיע את קולה בשירה בשנות הארבעים של המאה ה-19, ממש עם תחילת תנועת ההתבוללות. בעבודות הליריות המוקדמות הללו המשוררים ניסו להוכיח בעיקר את לאומיותם ההונגרית הן ליהודים והן לנוצרים ההונגרים כאחד, לעיתים קרובות באמצעות ביקורת עצמית. השירים שנכתבו על ידי משוררים יהודיים אלה במהלך המהפכה ההונגרית של 1848 ובמלחמת העצמאות ההונגרית לאחריה מגלים פטריוטיזם נלהב. היהודים השתתפו בקרבות מלחמה זו מתוך מחויבות רבה. מנקודת מבט ספרותית השירים לא הצטיינו במיוחד. המשורר הראשון מבין היהודים ההונגריים, מיהאי הלפרין (Helprin Mihály) (1888-1828), כתב באווירה זו תחת השפעה פטריוטית. שיריו והמוטיבים בהם דומים לאלה של המשורר הלאומי ההונגרי הגדול שאנדור פטפי שנפל במלחמת עצמאות זו וכן מור סגפי שכתב גם שירה וגם פרוזה.
שירתו של איגנץ רייך (1887–1821), אחד המשוררים היהודיים הראשונים, התפרסמה בכתבי העת 'בן-חנניה' שעורכו היה הרב ליפוט לעף, בית-לחם ויהודים הונגריים (A Magyar Izraelitak). הוא אפילו תרגם לעברית את ההמנון הלאומי ההונגרי שנכתב על ידי פרנץ קלצ'יי.
התבוסה ההונגרית במלחמת השחרור של 1848 נוגעת ליהודים בהונגריה ורגישה מאוד עבורם בשל אובדן שחרור שלהם גם כן והעדר קבלת זכויות. היא משתקפת גם בספרות ההונגרית-יהודית. חיי הספרות ההונגרית-יהודית מוגבלים באותן שנים בעיקר לתרגומים של יצירות סופרים ומשוררים הונגרים לשפה הגרמנית. תרגומים אלה על ידי הסופרים ההונגרים-יהודים תרמו רבות להכרה הבינלאומית של הספרות ההונגרית. בשנת ה'פשרה' בין אוסטריה לבין הונגריה (1867), האמנציפציה עבור היהודים גורם לשינוי בספרות. השימוש בשפה ההונגרית הופכת לעדיפות ראשונה ונעשית שכיחה יותר. הז'אנרים של הספרות היהודית-הונגרית מתרחבים, הנושאים, הטונים מתחדשים - אם כי חלק מהשירים עדיין מתיישרים עם הסגנון העממי של שאנדור פטופי ויאנוש אראן. אחד המשוררים היהודים-הונגרים הידועים ביותר של אותה עת, הליריקן הגדול ביותר בספרות היהודית בהונגריה הוא יוז'ף קיש (1843-1921). בשנת 1868 הופיע כרך שיריו הראשון בשם "לחנים יהודיים". משנת 1890 מתחילים להשמיע את קולותיהם המשוררים לאיוש פלאדי (זילברשטיין), אמיל מקאי (פישר) ינה הלטאי (הרצל) בן דודו של בנימין זאב הרצל, הוגו איגנוטוש (פייגלסברג) ואחרים. בשירתם, הרגשות הלאומיים ההונגריים או היהודיים כבר לא אופייניים, וגם זכויות היהודים המתבוללים לא נושא עבורם. הם מסתגלים להונגריה העירונית והדמוקרטית ומאמצים למעשה לתוך ספרות ההונגרית את הזרמים הרוחניים באירופה באותה עת.
במאה ה-20 יש כבר שפע משוררים יהודיים שהבולט שביניהם והמשורר הגדול ביותר של הונגריה אולי במאה זו הוא מיקלוש רדנוטי (גלאטר) שנרצח בשואה בשנת 1944 בגיל 35.
סיפורת (פרוזה)

כותב הפרוזה ההונגרי-יהודי הראשון היה אגאי אדולף (1836-1916). כתיבתו מאופיינת ב"קלילות צרפתית" שמעניקה לה סגנון מיוחד, עליז ותוסס בכל ספריו שבהם גם הומור יהודי מקבל מקום. הוא מציג את דמות היהודי המתבולל בצורה אירונית וסאטירית. משנת 1857 ואילך כתביו התפרסמו בכל כתבי העת העיקריים בהונגריה, היומיים, הסאטיריים והמקצועיים. הוא המייסד והעורך גם של בורשסם ינקו כתב העת הסאטירי. בורשסם ינקו הציג בעיות פוליטיות וחברתיות בצורה מגוחכת עד גרוטסקית.
אחד הסופרים הנוספים שנולדו בהונגריה וכתבו בהונגרית הוא מוריץ בלוך (מאוחר יותר שינה את שמו למור בלאגי 1815-1892). הוא היה הראשון כבר בשנת 1840 שתיאר את תשוקת ההתבוללות, כאידיאל של היהודי ההונגרי, בעל לאומיות הונגרית ודת יהודית. בשנת 1841 פרסם את חמשת חומשי תורה בהונגרית ובעברית. בהוקרה על תרגום התורה, הוא התקבל כחבר האקדמיה ההונגרית למדעים והיה החבר היהודי הראשון באקדמיה. במאי 1843 התנצר. סופרים אלה של המאה ה-19 הטמינו את זרעי הספרות ההונגרית-יהודית של המאה ה-20 והצמיחו את הסופרים ההונגרים היהודים הגדולים כמו מפרידיש קרינתי דרך אלדאר קומלוש כדוגמה אחת ועד אימרה קרטס בעל פרס נובל ההונגרי-יהודי לספרות. בתקופת העוצרות התבלט לאיוש הטווני (דויטש), שספרו המפורסם ביותר, "אדונים ופשוטי עם" מ-1927, עסק בקורותיה של משפחה יהודית מתבוללת בסגנון שחיקה את "בית בודנברוק".
דרמה

ענף הדרמה ההונגרית-יהודית היא הרחוקה ביותר מהשורשים היהודיים מבין כל ענפי הספרות היהודית, אך על ז'אנר ספרותי זה השפיע הכי הרבה האינטלקט היהודי. קארוי הוגו (ברנשטיין) (1877-1808) הוא אחד היוצרים הראשונים שהשמיע את דברו בשפה הפורמטיבית של הדרמה. מחזותיו - כמו גם שיריו - מתפרסמים בעיקר בגרמנית. בהשפעת הרומנטיקה הצרפתית יוצר את הדרמה "בנקאי וברון". הוא מדבר בקושי הונגרית, ואת יצירתו זו המוצלחת ביותר מבין כולן מתרגמים להונגרית מִיקְשָה פַלק וגאַבּוֹר אֶגְרֶשִי(הו'). שאנדור ברודי (1863-1924) עומד על קרקע סוגת הנטורליזם בתיאורו את האדם ואת החיים. יצירתו בשם "האומנת" מציגה את עולם האיכרים במלוא עליבותו, תוך הבעת ביקורת נוקבת על החברה הבורגנית. גם הדרמה שלו "הסטודנט לרפואה" ביקורתית מאוד עם סימנים ריאליסטיים, בעוד שיצירתו "המורה", שהנושא לכתיבתה נלקח מתוך מאמר בעיתון, מסתיימת בשתי סיומות שונות (שתי גרסאות). האחת נכתבה על ידי המחזאי לקהל הבורגני עם סוף טוב, "הפי אנד" בעוד השנייה, הספרותית, עצובה וקודרת. ברודי הניח את יסודות הדרמה בספרות ההונגרית לכל הדורות הרבים אחריו.
בתום כחצי מאה מן ההתחלה בשנות הארבעים של המאה ה-19, המשוררים, הסופרים והמחזאים ההונגרים-יהודים כבר המייצגים ביצירותיהם את הספרות ההונגרית גם מחוץ להונגריה ובכך תורמים למעשה להכללת הספרות ההונגרית בספרות האירופית.
לקריאה נוספת

Büchler Sándor, „A magyar irodalom terjeszkedése a zsidó között”, in: IMIT Évkönyv 1905, pp. 259–265. שאנדור ביכלר:התפשטות הספרות ההונגרית בקרב היהודים.
Hernádi Miklós, Zsidó írók és művészek a magyar progresszióban (Budapest: Noran Libro, 2010)
Komlós Aladár, Magyar-zsidó szellemtörténet a reformkortól a holocaustig (Budapest: Múlt és Jövő, 2001)
Komlós Aladár, Bevezetés a magyar-zsidó irodalomba (אורכב 03.01.2019 בארכיון Wayback Machine) (Budapest - Jeruzsálem: Múlt és Jövő, 2009), pp. 234–250. מבוא לספרות ההונגרית-יהודית.
Komlós Aladár, „Virágzás halál után: a magyar zsidó költészet 150 éve”, Látó 21 (2010), pp. 78–92. פריחה לאחר מוות: 150 שנות שירה הונגרית-יהודית.
Kőbányai János, A magyar zsidó irodalom története (Budapest: Múlt és Jövő, 2012), pp. 19–109. ההיסטוריה של הספרות ההונגרית-יהודית.
Peremiczky Szilvia, „’Árpád és Ábrahám földiek voltak’– A magyarországi zsidó irodalom vázlata”, in: Szegedy-Maszák Mihály - Veres András (szerk.) A magyar irodalom történetei II. 1800-tól 1919-ig (Budapest: Gondolat, 2007), pp. 297–314.
Raáb Andor: „Zsidó irodalom-magyar irodalom”, Zsidó Szemle, (1919 dec.), pp. 26–56.
Scheiber Sándor, Magyar zsidó hírlapok és folyóiratok bibliográfiája, 1847-1992 (Budapest: MTA Judaisztika Kutatócsoport, 1993)
Szerb Antal, A magyar irodalom története (Budapest: Révai, 1943)
Török Petra (szerk.), A határ és a határolt: töprengések a magyar-zsidó irodalom létformáiról (Budapest, Országos Rabbiképző Int. Yahalom Zsidó Művelődéstörténeti Kutatócsoportja, 1997) בית המדרש לרבנים בבודפשט
Ujvári Péter (szerk.), Magyar Zsidó Lexikon (Budapest, Zsidó Lexikon, 1929.) pp. 394–396. הלקסיקון ההונגרי יהודי
הערות שוליים

↑  ההסטוריה של הספרות יהודית הונגרית Kőbányai János, A magyar zsidó irodalom története, ., Budapest: Múlt és Jövő, 3012, עמ' 19-109
↑  ירחון בשפה הגרמנית שעסק בשאלות תאולוגיות. המהדורה הראשונה הופיעה בשנת 1844 בלייפציג בעריכת הרב של העיר סֶגֶד ליפוט לעף (Löw Lipót) . הירחון נסגר בשנת 1867
↑  כתב עת שהופיע בשנים 1861–1868
↑  [Ujvári (szerk.), Magyar Zsidó Lexikon, p. 395. הלקסיקון ההונגרי-יהודי עמ' 395]
ויל סטגר

| --- | --- |

 לידה:  27 באוגוסט 1944 (בן 80) ריצ'פילד, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  סביבתנות 
 מקום לימודים:  בנילדה-סנט. מרגרט'ס  אוניברסיטת סנט תומאס 
 מוסדות:  אוניברסיטת המליין 
 פרסים והוקרה:  Leif Erikson Awards 
 
ויל סטגר (באנגלית: Will Steger; נולד ב-27 באוגוסט 1944) הוא חוקר ארצות ופעיל לשמירת הסביבה אמריקאי.
ביוגרפיה

ויל סטגר נולד בעיירה ריצ'פילד שבמינסוטה. סיים תואר ראשון בגאולוגיה ותואר נוסף בחינוך.
בשנת 1986 ארגן משלחת ראשונה בעולם לאזור הקוטב הצפוני על כלבי מזחלת ללא צוות תומך. הצוות כלל שישה אנשים לרבות אן בנקפורט. בשנת 1988 עמד בראש משלחת על כלבי מזחלת שחצתה את האי גרינלנד במסלול באורך כ-2,500 ק"מ. בשנים 1989–1990 הוא היה בראש צוות שחצה את אנטארקטיקה באותה צורה. אורך המסלול היה כ-4,500 ק"מ. בשנת 1995 הוא חצה את האוקיינוס הארקטי מסיביר לאלסמר שבקנדה תוך חציית אזור הקוטב הצפוני.
ויל סטגר הקים מרכז ללימודי הסביבה באוניברסיטה של העיר סיינט פול. בשנת 1993 הוא הקים מרכז ללימודי הרפתקנות.
כהכרה לפעילותו הרבה ויל סטגר קיבל מספר פרסים לרבות פרס של נשיונל ג'יאוגרפיק בשנת 1996 ופרס נוסף על מפעל חיים מאותו ארגון.
ויל סטגר פרסם מספר ספרים עם תיאור פעילות המשלחות בהם היה חבר.
ספרים

Over the Top of the World ISBN 0618062394
Crossing Antarctica ISBN 0897328965
North to the Pole, 1986, ISBN 0812917049
Saving the Earth ISBN 0679730265
הפארק הלאומי סנגאי

כפר על רקע הר טונגוראווה העשן
הפארק הלאומי סנגאי (בספרדית: Parque Nacional Sangay) הוא פארק לאומי באקוודור השוכן בהרי האנדים וממזרח להם, דרומית לבירה קיטו. שטחו של הפארק הוא 5,177.65 קמ"ר והוא משתרע בגבהים שבין 1,000 ל-5,319 מטר. המקום הוכרז כשמורת טבע לחיות בר ב-16 ביוני 1975 וב-26 ביולי 1979 הוכרז כפארק לאומי. ב-1983 הכיר ארגון אונסק"ו בשטח של 2,719.25 קמ"ר משטח הפארק כאתר מורשת עולמית.
גאוגרפיה ואקלים

לאורך הפארק שלוש רצועות גאומורפולוגיות. בחלקו המזרחי שוכנים מישורים רחבי ידיים שגובהם נע בין 800 ל-1,300 מטר. חלקם הצעיר של מישורים אלה אינו מבותר בנחלים ובעמקים, אך באזורים העתיקים יותר משתרעים קניונים בעומק של עד 200 מטר. מערבית למישורים שוכנת רצועת הגבעות שבה פסגות הנעות בין גבהים של 1,000 ל-2,000 מטר. מערבית לגבעות משתרעים הרי האנדים המתאפיינים בנוף הררי עשיר במדרונות תלולים, בצוקים ובפסגות סלעיות, הנישאות לגבהים של 2,000 עד 5,000 מטר ויותר. רצועת הרי האנדים מתחלקת בתורה לשלושה אזורי משנה. החלק הנמוך שלא עבר תקופה קרחונית, החלק הגבוה יותר שנופו עוצב על ידי קרחונים, והאזור הגעשי העשיר בשדות לבה ובאפר געשי מהפליסטוקן ומהתקופה האחרונה. באזור זה שוכנים שני הרי געש פעילים - טונגוראווה (Tungurahua) שגובהו 5,016 מטר וסנגאי (Sangay) בגובה של 5,140 מטר. עוד שוכן בפארק הר הגעש הכבוי אל אלטאר (El Altar) שגובהו 5,319 מטר והוא הנקודה הגבוהה ביותר בשטחו. שטחו של הפארק מנוקז מזרחה אל אגן הניקוז של נהר האמזונאס. זרימת מי הנהרות מהירה בשל כמות המשקעים הרבה ובשל המדרונות התלולים. נתונים אלה מביאים לסחיפה ולבליה מהירות של הקרקע, אם כי זו נבלמת במידת מה על ידי היערות הצפופים. בפארק מערכת של יותר מ-320 לגונות ושלוליות שהגדולה שבהן היא לגונת קוביינה (Cubillina) ששטחה 5.25 קמ"ר.
אף שהפארק שוכן באזור הטרופי, בסמוך מדרום לקו המשווה, בשל גובהו האקלים הוא סובטרופי וממוזג. צידו המזרחי של הפארק זוכה לכמות משקעים רבה בשל כך שאוויר המגיע מאמזוניה מתקרר עם עלייתו לאורך מורדות ההרים. בצפון-מזרחו של הפארק עומדת כמות המשקעים השנתית על 4,827 מ"מ ובדרום-מזרחו על 2,414 מ"מ. בצידו האחר של הפארק ובשל אפקט מדבר צל הגשם שנגרם על ידי הרי האנדים, יורדות כמויות משקעים קטנות יחסית המגיעות לפחות מ-700 מ"מ. בחלק זה עונה יבשה החלה בדרך כלל בחודשים יולי-אוגוסט, והחודשים הגשומים ביותר הם פברואר עד אפריל. הטמפרטורות אחידות למדי במשך כל השנה, אך קיימים הבדלים קבועים של כ-10°C בין היום והלילה. שלג עד שוכן בגובה של מעל 4,800 מטר מעל פני הים, מקום בו הטמפרטורה אינה עולה לעולם מעל נקודת הקיפאון.
החי והצומח

בשל הפרשי הגבהים ותנאי האקלים השונים השוררים בתחומי הפארק, הוא נהנה מעושר ומגוון של פאונה ופלורה. הצומח נע מצמחייה אלפינית בפסגות הרי האנדים ועד צמחייה סובטרופית באגן האמאזונאס. מתחת לקו השלג משתרעת טונדרה אלפינית, ומתחתיה שוכן פארמו (Páramo) שבו צמחיית עשבים, צמחים נמוכים וסוג של חזרן. מתחת לגובה של כ-3,750 מטר משתרעת רצועת יער ההולכת ונעשית צפופה ועשירה במיני צמחים ככל שהגובה יורד. בחלק העליון של רצועת היער מגיעים אמירי העצים לגובה של חמישה מטרים בלבד, בעוד שסמוך לגובה של 2,000 מטר מעל פני הים, הם נישאים לגובה של עד 40 מטר. מתחת לגובה של 2,000 מטר גדל יער הגשם הממוזג.
עולם החי מתחלק גם הוא לאזורי מחיה על פי גובה הקרקע, תנאי האקלים והצומח. באזורים הגבוהים חיים הפומה, הטפיר, שועל קולפאו והקביה. במקומות נמוכים יותר נפוצים, בין היתר, דוב המשקפיים, היגואר, האוצלוט, אייל פרדי לבן-זנב, הפודו ולוטרת הענק. ההערכה היא כי ל-400 עד 500 מיני עופות יש ייצוג בפארק, והיידוע שבהם הוא קונדור האנדים.
השפעת האדם

האזור היה מיושב על ידי כ-30,000 אינדיאנים עד בוא הספרדים לשטח בחיפושיהם אחר זהב, החל במאה ה-16. בתחומי הפארק מתגוררים כיום מאות בודדות של תושבים, בעיקר בשל חוסר נגישותם של האזורים הגבוהים. קיימים יישובים לאורך גבולותיו המזרחי והמערבי של הפארק, ואלה הביאו לכך, שבין 1992 ל-2005, הגדיר ארגון אונסק"ו את הפארק כאתר בסיכון, בין היתר, בשל צייד ודייג לא מבוקרים, מרעה יתר וסלילת דרכים ללא תכנון.
גלריה

טונגוראווה בהתפרצות
פסגת אל אלטאר
הר סנגאי ממערב
נוף בסנגאי סמוך למאקס
לגונות אוזוגוצ'ה בפארק
אגם לרגלי הר אלטאר
הפורע חובו של חבירו שלא מדעתו

בהלכה, הפורע חובו של חבירו שלא מדעתו הוא כלל המתייחס לאדם שפורע חוב של אדם אחר לנושה שלא מדעתו והסכמתו של החייב (הלווה או הקונה).
במשנה

מי שהלך למדינת הים, ועמד אחד ופירנס את אשתו חנן אומר איבד את מעותיו נחלקו עליו בני כהנים גדולים, ואמרו: ישבע כמה הוציא ויטול אמר רבי דוסא בן הרכינס כדבריהם אמר רבן יוחנן בן זכאי, יפה אמר חנן הניח מעותיו על קרן הצבי
מדברי המשנה ניתן ללמוד לכאורה שהפורע חובו של חבירו שלא מדעתו - פטור מלשלם לו, שהרי כך פוסק חנן בקשר למי שפרע את חיוב המזונות המוטל על הבעל, ובתלמוד בבלי נראה כי אכן כך הוא הדין בכל פורע חובו שלא מדעתו, שאינו חייב לשלם לו (כי לפי דברי רבי אושעיא שם ההסבר למשנה בה נאמר שהמודר הנאה מחבירו מותר לפרוע לו חובו הוא לפי שיטת חנן במשנתינו).
אם כי רבינו תם קובע שיש חילוק בין המקרים; במקרה שאדם פורע את חיוב המזונות שהיה חייב להביא לאשתו, מדובר בחוב שייתכן שלא היה מתפתח ובכל אופן לא לסכום הנוכחי, שהרי אם לאישה שנותרה לבדה לא היה כסף לקנות אוכל, היא הייתה מצמצמת את מזונותיה ואוכלת אוכל בזול ובדוחק, מה שלא ניתן לומר על הפורע חוב רגיל שחייב לאדם אחר. לפי דבריו, כאשר הגמרא מסבירה ש"הפורע את חובו" היא משנה שנאמרה על ידי חנן, היא מתכוונת להסביר שמדובר במי שעזב את אשתו והלך למדינת הים, אך לא במקרה רגיל. עם זאת הריב"א חלוק על רבינו תם, ומביא ראיה כי גם בפורע חובו של חבירו הדין כך, והוא מביא ראיה מדברי הירושלמי (ראו בקטע הבא), אך רבינו תם דוחה זאת והוא סובר שאין להביא ראיה מדברי הירושלמי, מכיוון שהיא שיטה המנוגדת לתלמוד הבבלי.
בירושלמי

המקור הראשוני לשאלה זו בה השאלה מוזכרת באופן מפורש, הוא בתלמוד הירושלמי, רבי אבא בר ממל רצה להשוות את ההלכה למחלוקתם של חנן ובני כהנים גדולים במי שפרע את חיוב המזונות של אדם לאשתו ששם נחלקו התנאים האם חייב הבעל לשלם את הסכום למי שפרנס את אשתו. על כך הגיב רבי אסי כי במקרה רגיל של הפורע חובו של חבירו, לפי כל הדעות אין הלווה חייב לשלם למי ששילם את חובו, כי ו”טעמא דבני כהנים גדולים תמן, לא עלת על דעתו שימות אשתו ברעב; ברם הכא, מפייס הוינא ליה והוא מוחל לי” - כלומר - בניגוד למי ששילם את חובו של אשתו, ששם ללא ספק בסופו של דבר הבעל היה חייב לשלם את מזונות אשתו ולא הייתה לו ברירה אחרת, הרי שכאן הוא היה יכול לפייס את המלווה ולהפטר מתשלום החוב. גם כאשר היה למלווה משכון, יכול לטעון הלווה שהוא היה יכול לפייס אותו ולבקש ממנו שיחזיר לו את המשכון ללא תמורה.
שאלתו השנייה של רבי אבא בר ממל הייתה מה ההלכה בבעל חוב שמפעיל לחץ על הלווה שישלם לו את החוב, האם גם במקרה כזה יכול הלווה לטעון שמא היה מתחמק מתשלום החוב? על כך השיב רבי אסי כי קיימת ראיה ממשנה מפורשת הקובעת כי המודר הנאה מחבירו ”מקריב עליו קיני זבין קיני זבות קיני יולדות חטאות ואשמות”, ומכיוון ששם מדובר ב"בעל חוב דוחק", שהרי בכל מקרה אין סיכוי להפטר מחיוב קרבן המוטל על האדם, אך הגמרא משיבה כי אין להביא ראיה משם מפני ש - ”בשלא נכנס לתוך ידיו כלום; וכא בשלא נכנס לידיו כלום”.
להסבר דברי הגמרא קיימים שתי פרשנויות: רבינו תם שסובר שהירושלמי חלוק על התלמוד הבבלי, מפרש שגם במשנת "שוקל את שקלו" שבה "בעל חוב דוחק", וגבאי ההקדש ימשכנו את החייב אם לא ישלם את חובותיו להקדש, מודים בני כהנים גדולים שפטור הלווה מלפרוע לו את חובו. אך הש"ך מפרש כי הירושלמי מסביר שמה שכתוב במשנה שמותר למודר הנאה מחבירו לפרוע חובו שלא מדעתו באופן שגבאי ההקדש לא היו גובים ממנו בכוח את הקרבנות, וזאת במקרה שהוא כבר הפריש את קרבנותיו ונאבדו מיד הכהן, אך במקרה רגיל של "בעל חוב דוחק" וודאי שהפורע חובו של חבירו שלא מדעתו חייב לשלם לו, כך שהלכה למעשה אין מחלוקת בין שני התלמודים.
להלכה

להלכה נחלקו הפוסקים, הן בדין הכללי של הפורע חובו של חבירו שלא מדעתו, והן באופן פרטי - האם קיימת חובה לפרוע באופן שהמלווה דוחק את הלווה לפרוע.
בשולחן ערוך נפסק: ”הפורע חובו של חבירו שלא מדעתו... אין הלווה חייב לשלם לו, ונוטל משכונו בחינם, והרי אבד זה הנותן מעותיו, ואפילו היה המלווה דוחקו לפרוע [שמא] היה הלווה מפייס את המלווה ומוחל לו”, וגם הרמ"א מוסיף ”וכן נראה לי עיקר ולא כהחולקים ואומרים דחייב לשלם”.
למרות זאת, הסמ"ע חלוק על פסק השולחן ערוך, והוא קובע שהטור צודק בכך שדעת הרא"ש (שאותה פירש המחבר - לדעתו - באופן מוטעה) היא כדעת רבינו תם הסובר שלהלכה נפסק ש"הפורע חובו של חבירו שלא מדעתו חייב לשלם", ומכיוון שהתרומת הדשן פוסק גם כך, והלכה כבתראי, כך ההלכה.
השפתי כהן חולק רק על החלק האחרון שמובא בשולחן ערוך, לפיו ”אפילו היה המלווה דוחקו לפרוע, [שמא] היה הלווה מפייס את המלווה ומוחל לו”. הוא מסביר את דעת הבית יוסף, וחולק עליו. לפי הסברו, הבית יוסף פסק כך מכיוון שהוא סובר שמכך שלא הוזכר ברי"ף וברמב"ם ובסמ"ג שאם המלווה דוחקו לשלם - חייב לשלם לפורע חובו שלא מדעתו, נראה שהם סבורים שאין חילוק להלכה וגם במקרה כזה שהמלווה דוחקו לשלם, ובהתאם לכך גם הוא פסק כך בשולחן ערוך. אך הש"ך עצמו חלוק על כך, והוא סבור שמכיוון שבתלמוד הירושלמי הסתפקו בכך החכמים, והדבר אינו פשוט להלכה מסברא, היה לראשונים להזכיר הלכה זו, ומכיוון שלא הוזכרה הוספה זו בראשונים, שגם אם המלווה דוחק את הלווה לשלם הפורע חובו פטור, נראה שהראשונים אינם מסכימים להלכה זו, והם סוברים שהפורע חובו של חבירו שלא מדעתו חייב לשלם לו. בנוסף לפי פרשנותו של הש"ך (מובאת לעיל) גם בתלמוד הירושלמי נראה כך. הלכה למעשה הוא קובע, שמכיוון שיש דעות בראשונים שבמקרה של "בעל חוב דוחק" קיים חיוב על הלווה לשלם לפורע חובו, ובצירוף דעת הרבינו חננאל ורבינו תם והרא"ש והבית חדש והסמ"ע שפוסקים שבכל מקרה הפורע חובו של חבירו שלא מדעתו חייב לשלם, הרי מדובר בספיקא דדינא, מכיוון שמדובר במחלוקת פוסקים רחבה.
לעומת זאת, הוא מסכים עם דברי השולחן ערוך ש"הפורע חובו של חבירו שלא מדעתו פטור מלשלם", והוא מסביר זאת בכך שישנם ראשונים בודדים החולקים על דעה זו שבה תומכים שלושים מהראשונים, אך הוא מסכים שאם ביד הפורע את חובו של חבירו יש משכון שהגיע לידו על ידי המלווה שנתן לו זאת תמורת תשלום החוב, ומכיוון שלא פורש בתלמוד ובראשונים שגם במקרה זה על הפורע להחזיר את החוב ליד הלווה ולעומת זאת רבים מהפוסקים סוברים שבמקרה כזה מותר לפורע את החוב להחזיק ביד המשכון עד שישלמו לו את החוב, מספק אין מוציאין מידו.
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת כתובות, דף ק"ח, עמוד א' ד"ה הא
↑  כי לפי התלמוד הבבלי משנת ה"שוקל את שקלו" (ראו בקטע הבא) היא רק לפי חנן, ואילו לפי הירושלמי היא גם לפי שיטת הבני כהנים גדולים, שגם הם מודים במקרה זה
↑  ירושלמי נדרים פ"ד ה"ב
↑  משנה, מסכת נדרים, פרק ד', משנה ג'.
↑  שולחן ערוך, חושן משפט, סימן קכ"ח, סעיף א'.
↑  ש"ך סימן קכ"ח ס"ק ג
הסחת לם

במכניקת הקוונטים, הסחת לם היא שינוי ברמות האנרגיה של אורביטלים שונים כתוצאה מאינטראקציה בין האלקטרון לתנודות הקוונטיות של הריק. בפרט, קיים הפרש בין רמת האנרגיה של האורביטל 2P1/2 והאורביטל 2S1/2 של אטום המימן, הפרש שלא נחזה תאורטית לפי המבנה הדק. ההסחה נמדדה לראשונה על ידי ויליס לם והסטודנט שלו רוברט רת'רפורד בשנת 1947 ונקראת על שמו של לם. לם זכה בפרס נובל לפיזיקה לשנת 1955 על עבודתו בנושא. ההסבר התאורטי הראשונה להסחה הובא על ידי הנס בתה בשנת 1947, אולם חישובו של בתה לא כולל את השפעת הקיטוב של הריק שמובילה לתיקון של כשני אחוזים.
הסחת לם קטנה ביחס לפיצול ברמות האנרגיה הנובעות מהמבנה הדק - באטום המימן מתקבל שההפרש בין האנרגיה של האורביטל 22P1/2 והאורביטל 22S1/2 הוא 4.4 מיקרו אלקטרון וולט וזאת בהשוואה להפרש אנרגיה של 45.8 מיקרו אלקטרון וולט בין האורביטל 22P1/2 לאורביטל 22P3/2 הנובע מהמבנה הדק.
גילוי הסחת לם וההסבר התאורטי שלו תרמה רבות להבנת החישוב בפיתוח רנורמליזציה מוסדרת לאיברים אינסופיים המופיעים בפיתוחים קוונטים. חישובו של בתה סימן את הדרך לקראת פיתוח האלקטרודינמיקה הקוונטית בשנים 1948–1950, תורה שזיכתה את ריצ'רד פיינמן, שינאיצ'ירו טומונגה וג'וליאן שווינגר בפרס נובל בפיזיקה לשנת 1965.