stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלתית
חקלאות מים של דגי האלתית > הזנה

סלמונים הם דגים טורפים, ובתעשייה הם מוזנים בכופתיות של מזון מעובד המכיל לרוב קמח דגים ושמן דגים לצד חיטה, סויה וקמח נוצות. בהיותם קרניבורים, הסלמונים לא מעכלים היטב פחמימות מצמחים ומשתמשים בשומנים במקום בפחמימות כמקור אנרגיה ראשוני. נעשים ניסיונות רבים בהזנת סלמונים בחלבונים מצמחים, חרקים ואצות, ופותחו משטרי תזונה המאפשרים לפטם סלמונים ללא רכיבי דגים כלל. עם זאת, הן עדיין נחשבות בלתי משתלמות מבחינה מסחרית. כדי "לייצר" 1 ק"ג סלמון בכלוב נחוץ להאכילו בלפחות 2–5 ק"ג דגי בר. נכון לשנת 2008, 50-80% מתפוקת שמן הדגים העולמי משמשת לפיטום סלמונים בכלובים. סלמוני משק מוזנים גם בקרטנואידים אסטקסנטין וקנתקסנטין, כדי שצבע בשרם ידמה לזה של סלמון בר (ורוד-כתום) שמקבל את צבעו מתזונתו הטבעית.
חקלאות מים של דגי האלתית > רווחת הדגים

עקב הצפיפות בבריכות ובכלובי הדגים, דגי האלתית בתעשייה סובלים ממחסור בחמצן, ממים חומציים עקב השתן והצואה שפוגעים בעיניהם, מטפילים ומחלות, מחומרי ההדברה נגד טפילים ופטריות, מהחנקת דחף הנדידה, ועוד. מחקר שפורסם ב-2016 מצא כי דגי אלתית בכלובי הפיטום המסחריים מצויים במצב קבוע של מתח (בדמם נמדדו רמות גבוהות במיוחד של הורמונים המקושרים למצבי סטרס, עקה). כרבע מהם מפתחים תסמינים התנהגותיים של אפתיה ואנורקסיה האופייניים למצבי דיכאון במינים יבשתיים של בעלי חיים, וחלקם אף מפסיקים לאכול ומרעיבים את עצמם למוות. דגי סלמון רבים בכלובים סובלים מעיוותים גופניים ניכרים, המיוחסים לקצב הגדילה המהיר שנכפה עליהם ולחיסונים המוזרקים להם כשהם מפרפרים. כמחצית מדגי הסלמון בכלובים ברחבי העולם חירשים או כמעט-חירשים, כתוצאה מקצב הגדילה המהיר שנכפה עליהם. מעל 95% מהם סובלים מעיוותים גופניים הקשורים בקצב הגדילה הלא טבעי. תחקיר סמוי שנערך במדגרות תעשיית הסלמון ונחשף באוקטובר 2019 תיעד את הפגיעות החמורות שגורמות זריקות החיסונים וטיפולים ידניים נוספים לדגים, פצעים פתוחים שנגרמו מציוד וטפילים, וכן את הפקרתם של המוני דגים "לא כלכליים" לגסיסה איטית בחביות בהן הם נמחצים או נחנקים. דוחות ביקורת ממשלתיים שנחשפו (עקב בקשה לפי חוק חופש מידע) גילו כי מעל 9 מיליון דגי סלמון מתים בכלובי התעשייה בסקוטלנד מדי שנה ממחלות ומטפילים.
מיני דגי האלתית

בסוג אלתית (Salmo )
אלתית אטלנטית (Salmo salar)
בסוג אלתית פסיפית (Oncorhynchus )
אלתית גמלונית (Oncorhynchus tshawytscha)
אלתית צ'אם (Oncorhynchus keta)
אלתית כסופה (Oncorhynchus kisutch)
Oncorhynchus masou
אלתית דבשתית (Oncorhynchus gorbuscha)
אלתית אדומה (Oncorhynchus nerka)
לקריאה נוספת

דייוויד קואמן, "מסע של פעם בחיים - הכלכלה הפוסט סובייטית תקבע את גורל דגי האלתית בחצי האי קמצ'טקה", נשיונל ג'יאוגרפיק ישראל, גיליון 135, אוגוסט 2009.
אברגווני

| --- | --- |
סמל אברגווניסמל אברגווני

רחוב פרוגמור ובית העירייה
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 אומה:  ויילס ויילס
 מחוז:  מונמות'שייר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  10,766 (2021)
 קואורדינטות:  51°49′59″N 3°01′02″W﻿ / ﻿51.833055555556°N 3.0172222222222°W﻿ / 51.833055555556; -3.0172222222222 
 אזור זמן:  UTC
 http://www.visitabergavenny.co.uk/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הממלכה המאוחדת מוגדלת) לונדון בלפסט אדינבורו ליברפול ברמינגהאם ניוקאסל מנצ'סטר לידס פורטסמות' קארדיף גלאזגו פלימות' האוקיינוס האטלנטי  הים הצפוני  תעלת למאנש  האוקיינוס האטלנטי  צרפת אירלנד איי שטלנד  אורקני האיים ההברידיים אברגווני(למפת הממלכה המאוחדת רגילה) לונדון בלפסט אדינבורו ליברפול ברמינגהאם ניוקאסל מנצ'סטר לידס פורטסמות' קארדיף גלאזגו פלימות' האוקיינוס האטלנטי  הים הצפוני  תעלת למאנש  האוקיינוס האטלנטי  צרפת אירלנד איי שטלנד  אורקני האיים ההברידיים אברגווני(למפת ויילס רגילה) קארדיף סוונסי ניופורט רקסהאם בארי אנגליה הים האירי אנגלסיאברגווני(למפת ויילס מוגדלת) קארדיף סוונסי ניופורט רקסהאם בארי אנגליה הים האירי אנגלסיאברגווני  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
אברגווני (באנגלית: Abergavenny בוולשית: Y Fenni) היא עיירת שוק וקהילה במונמות'שייר, ויילס.
העיירה מכונה "השער לוויילס", זאת משום מרחקה של כ-10 ק"מ מהגבול עם אנגליה ומיקומה במפגש הצירים המרכזיים המובילים לתוך דרום ויילס, בנוסף היא מרכז תיירותי חשוב באזור ומושכת המון מטיילים ומבקרים למסלולי הטיול הרבים באזור והפארק הלאומי ברקון ביקונס הסמוך. העיירה נוסדה כמבצר רומאי בשם גובאניום, היא הפכה לעיירה מובוצרת במהלך ימי הביניים כחלק מהספר הוולשי.
אברגווני ממוקמת במפגש של נהר האסק והיובל גווני (שעל שמו קרויה). העיירה מוקפת באזורים הררים עם מספר פסגות סביבה, בהם הבלורנג' (559 מטרים (1,834 רגל)) ו-"כיכר הסוכר" (596 מטרים (1,955 רגל)), אברגווני נמצאת גם בקרבת ההרים השחורים הסמוכים ולפארק הלאומי הברקון ביקונס. דרך הביקונס, דרך הקמבריאן ודרך הספר הוולשי כולם עוברים דרך העיירה, בעוד ששביל סוללת אופה עובר דרך פאנדי כחמישה קילומטרים מצפון ומסלול עמק האסק עובר דרך ל'אנוויסט הסמוך.
במפקד האוכלוסין בשנת 2011, מנתה אוכלוסיית הקהילה באברגווני (הכוללת גם יישובים קטנים בסביבתה) כ-12,515 תושבים.
השפה הוולשית

בעשורים האחרונים מספר דוברי הוולשית בעיירה גדל באופן דרמטי. מפקד האוכלוסין של שנת 2001 מצא כי 10% מתושבי אברגווני דיברו ולשית, עלייה של פי חמישה במהלך עשר שנים מרק 2% ב-1991. בעיירה נמצא אחד משני בתי הספר היסודיים המלמדים בשפה הוולשית במונמות'שייר, בית הספר הוולשי אברגווני (Ysgol Gymraeg y Fenni), אשר נוסד בתחילת שנות ה-90.
תחבורה

תחנת הרכבת אברגווני משרתת את קו הספר הוולשי מניופורט להרפורד. השירות בשעות היום כולל בדרך כלל כרכבת אחת לשעה בכל כיוון בין מנצ'סטר פיקדילי למרכז קרדיף, כאשר רוב הרכבות ממשיכות מעבר לקרדיף לסוונסי ולמערב ויילס. בנוסף, משרתת התחנה קו בין קרדיף לקו החוף הצפוני של ויילס הוליהד, דרך רקסהאם. קווים אלו מופעלים כולם על ידי תחבורה לווילס הממשלתית.
העיירה ממוקמת במפגש כביש A40 וכביש ה-A465, שני צירי תחבורה חשובים באזור.
תושבים בולטים

ג'ון וויליאמס (1857–1932) חייל, מעוטר צלב ויקטוריה עבור לחימתו בקרב רורק'ס דריפט.
סקוט אלאווי (נולד ב-1981), מנצח, נולד וגדל במקום.
מתיו ג'יי (1978–2003), זמר-יוצר, בילה חלק ניכר מחייו בעיירה.
אוליבר ת'ורנטון (נולד ב-1979), שחקן ווסט אנד, כיכב במחזמר "פריסילה, מלכת המדבר", נולד וגדל באברגווני.
אתל לינה ווייט (1876–1944), סופרת פשע הידועה בעיקר בזכות הרומן שלה "הגלגל מסתובב" (1936), שעליו התבסס הסרט "הגברת הנעלמת" של אלפרד היצ'קוק (1938).
ריימונד ויליאמס, (1921–1988) אקדמאי, מבקר וסופר נולד וגדל במקום.
מרינה דיאמנדיס (1985), זמרת ופזמונאית מקצועית
אתרים נבחרים

קולנוע רחוב בייקר
גשר אברגווני על האסק
מלון בית סוואן
טירת אברגווני
כנסיית מנזר סנט מרי
הערות שוליים

↑  BBC. "The Gateway to Wales". נבדק ב-8 בפברואר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Frommers. "Introduction to Abergavenny". נבדק ב-8 בפברואר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Hoiberg, Dale H., ed. (2010). "Abergavenny". Encyclopædia Britannica. Vol. I: A-ak Bayes (15th ed.). Chicago, IL: Encyclopædia Britannica Inc. pp. 29. ISBN 978-1-59339-837-8.
↑  "Abergavenny Welsh speakers eager to promote language". אורכב מ-המקור ב-2008-11-21.
↑  "Ysgol Gymraeg y Fenni". ysgolgymraegyfenni.co.uk. נבדק ב-2 במרץ 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007554926105171  GND: 4546157-0  LCCN: n80093349  MusicBrainz: b389352c-6205-437d-8152-bdfc2cff5de0  VIAF: 139554137   WorldCat (עם VIAF): 139554137
מקדונל דאגלס MD-11

פדקס היא המפעילה הגדולה של מטוס זה
המטוס בשירות EVA אייר
מקדונל דאגלס MD-11 (באנגלית: McDonnell Douglas MD-11) הוא מטוס נוסעים ומטען רחב גוף לטווח ארוך ובינוני מתוצרת מקדונל דאגלס.
טיסת הבכורה של המטוס הייתה ב-10 בינואר 1990, המטוס יוצר עד שנת 2000 (בשנת 1997 התמזגה מקדונל דאגלס עם בואינג והיא ייצרה את המטוס). בסה"כ יוצרו 200 מטוסים מדגם זה.
מטוס זה דור המשך לקודמו מקדונל דאגלס DC-10.
פיתוח וייצור

פיתוח המטוס החל בדצמבר 1986 ע"פ מפרט של חברת התעופה הבריטית British Caledonian, לאחר שנבנה אב הטיפוס בשנת 1988 היו למטוס 52 הזמנות. המטוס הראשון נמסר לחברת התעופה פינאייר בדצמבר 1990, והוא טס לראשונה בין הלסינקי לטנריפה.
המטוס התבסס ברובו על המטוס הקודם של מקדונל דאגלס ה-DC-10, במטוס החדש נכללו שיפורים רבים בהן: קוקפיט מזכוכית, שיפורים אווירודינמיים, מערכת ממוחשבת לניהול טיסה (דבר שביטל את הצורך במהנדס טיסה, וכנפונים על הכנפיים).
לאחר שחברת מקדונל דאגלס התמזגה עם בואינג בשנת 1997, הודיע בואינג ביוני 1998 על הפסקת ייצור המטוס עקב ביקוש נמוך. בשלב זה יוצרו בעיקר גרסאות מטען שלו. ייצור המטוס הופסק בשנת 2000. נמכרו 200 מטוסים מדגם זה (בתחילה תכננה מקדונל דאגלס למכור לכל הפחות 300 מטוסים), המטוס האחרון נמסר בפברואר 2001 ללופטהנזה קרגו.  KLM ההולנדית, היא חברת התעופה האחרונה שהפעילה אותו בתצורת נוסעים. טיסתו האחרונה הייתה ב-26 באוקטובר 2014.
מספר חברות תעופה השתמשו בגרסת המטען של המטוס עד תחילת העשור השני של המאה ה-21. חלק גדול מהמטוסים הוסבו לשימוש זה, וחלקם הוסבו בחטיבת בדק של התעשייה האווירית לישראל. לאחר שחתמה, במאי 1999, על הסכם עם יצרנית המטוס בואינג להסבת לפחות 40 מטוסי נוסעים מדגם 11-MD עבור לקוחות בינלאומיים. היקף העסקה היה כ-160 מיליון דולר. המטוס הראשון שהוסב מנוסעים למטען היה אחד מחמישה מטוסים של חברת צ'יינה איסטרן איירליינס.
גרסאות

MD-11 המטוס הראשון מדגם זה והעיקרי שבהם, נבנו 131 מטוסים.
MD-11C תצורת מטען למטוס, נבנו חמישה מטוסים, גרסה זו נרכשה בחברת אליטליה בלבד.
MD-11CF תצורת מטען, נכנסו לשירות בשנת 1991, נבנו 6 מטוסים מדגם זה.
MD-11ER תצורת מטען, במטוס זה הותקן מכל דלק נוסף שאיפשר למטוס תוספת טווח הטיסה ב-750 ק"מ, נבנו חמישה מטוסים מדגם זה.
MD-11F תצורת מטען למטוס והאחרון בסדרה, נבנו 53 מטוסים מדגם זה.
מפעילים

בין מפעילי המטוס החברות הבאות:לופטהנזה קרגו KLM ‏,UPS, פדקס, EVA אייר, פינאייר, קוריאן אייר, צ'יינה איסטרן איירליינס, LATAM ברזיל, אתיופיאן איירליינס, סֻּעוּדִּיָּה, אייר לינגוס, אליטליה, אמריקן איירליינס, אוויאנקה, ואריג, מונרך איירליינס, תאי איירווייז, סוויסאייר, וסבנה.
החברות דלתא איירליינס, KLM ואייר קנדה הפעילו את המטוס בקווים לישראל.
ב-2005 חברת פינאייר התקינה במחלקת העסקים במטוסיה מדגם זה מושבים שניתן להפכם למיטה שטוחה.
היסטוריה בחברות ישראליות

חברת אל על הפעילה פעמיים מטוסים מדגם MD-11ER שאותם חכרה מ-World Airways.
המטוס שאות הקריאה שלו N278WA שירת החל מ-13 ביולי 1998 ועד 1 בינואר 1999. בעת שירותו באל על היה גילו שנתיים וחצי בלבד. המטוס שאות הקריאה שלו N277WA שירת בקיץ של שנת 2000. בעת שירותו באל על היה המטוס בן 4 וחצי שנים. המטוס שירת בעיקר בקו תל אביב-לוס אנג'לס.
תאונות

ב-6 באפריל 1993 במהלך נחיתת חירום טיסה 583 של צ'יינה איסטרן איירליינס באיים האלאוטיים שניים נהרגו ו-156 נפצעו.
ב-31 ביולי 1997 התרסקה בנמל התעופה ניוארק טיסה 14 של פדקס, חמישה ששהו במטוס נפצעו.
ב-2 בספטמבר 1998 התרסקה סמוך לנובה סקוטיה (קנדה) טיסה 111 של סוויסאייר, 215 הנוסעים ו-14 אנשי הצוות נהרגו. הסיבה לתאונה הייתה קצר חשמלי שהדליק חומרים דליקים במטוס.
ב-22 באוגוסט 1999 התרסקה טיסה 642 של צ'יינה איירליינס במהלך הגישה לנחיתה בנמל התעופה הבינלאומי של הונג קונג, בתאונה נהרגו שלושה ונפצעו 208.
ב-23 במרץ 2009 התרסקה על מסלול הנחיתה בנמל התעופה טוקיו נריטה טיסה 80 של פדקס אקספרס, שני הטייסים נהרגו.
ב-28 בנובמבר 2009 התרסקה במהלך ההמראה משאנגחאי טיסת מטען של Avient Aviation, בתאונה נהרגו שלושה אנשים.
ב-27 ביולי 2010 התרסקה טיסה 8460 של לופטהנזה קרגו במהלך הנחיתה בריאד, שני הטייסים נפצעו ושרדו.
הערות שוליים

↑  דרור מרום, ‏מיזוג מהשמים, באתר גלובס, 17 בדצמבר 1996
1 2  דרור מרום, ‏בואינג תפסיק ייצור 11-MD, אחרון מטוסי מקדונל-דגלאס, באתר גלובס, 7 ביוני 1998
↑  יעקב שרגל, ניו יורק, ‏בואינג שוקלת להפסיק את ייצור מטוס הנוסעים הקטן ביותר, 717, באתר גלובס, 22 באוקטובר 2001
1 2  דרור מרום, ‏התעשייה האווירית חתמה הסכם להסבתם של 40 מטוסי בואינג, באתר גלובס, 12 במאי 1999
↑  דרור מרום, ‏תע"א במגעים עם תעשיות אוויריות בסין לשת"פ בהסבת מטוסי נוסעים למטען, באתר גלובס, 27 בספטמבר 2000
↑  זוהר בלומנקרנץ, דלתא איירליינס תחל לטוס לישראל ביוני, באתר הארץ, 16 במאי 2001
זוהר בלומנקרנץ, חברת דלתא איירליינס תפעיל טיסות  בקו שבין נתב"ג לניו יורק מ-2 ביולי, באתר הארץ, 17 במאי 2001
↑  זוהר בלומנקרנץ, התיירות היוצאת מצילה את עונת הפסח, באתר הארץ, 28 במרץ 2001
↑  זוהר בלומנקרנץ, לשכב כל הדרך לפינלנד, באתר הארץ, 22 במרץ 2005
1 2  דרור מרום, ‏אל-על קלטה היום מטוס 11-MD חכור שישמש לטיסות ארוכות טווח לצפון אמריקה, באתר גלובס, 21 ביוני 1998
1 2  שירות "הארץ", התרסקויות מטוסי נוסעים בשנים האחרונות, באתר הארץ, 3 באוקטובר 2001
↑  סוכנויות הידיעות, התרסקות מטוס ביפאן נתפסה במצלמות האבטחה, באתר הארץ, 23 במרץ 2009
↑  Aircraft accident report, July 27 2010
| מטוסי נוסעים תוצרת דאגלס ומקדונל דאגלס |
| --- | --- | --- |
| מטוסי מדחף | דאגלס דולפין • DC-1‏ • DC-2‏ • DC-3‏ • DC-4‏ • DC-5‏ • DC-6‏ • DC-7 |  |
| מטוסי סילון | DC-8‏ • DC-9‏ • DC-10‏ •  MD-11‏ • MD-12‏ • MD-80 ‏ • MD-90‏ • MD-95 |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007551696105171  LCCN: sh2001007774 
אחד משני המטוסים ששירתו את אל על. אות הקריאה שלו היה N278WA
אושה ואנס

אושה צ'ילוקורי ואנס (באנגלית: Usha Chilukuri Vance;‏ נולדה ב-6 בינואר 1986) היא עורכת דין אמריקאית. רעייתו של סגן נשיא ארצות הברית ג'יי. די. ואנס והגברת השנייה של ארצות הברית.
ביוגרפיה

נולדה וגדלה בפרברי סן דייגו, קליפורניה, ארצות הברית, להורים דוברי טלוגו שהיגרו לארצות הברית ממדינת אנדרה פרדש בהודו. שני הוריה, קריש ולקשמי צ'ילוקורי משמשים כפרופסורים. חברי ילדותה תיארו אותה כ"מנהיגה" וכ"תולעת ספרים".
היא למדה באוניברסיטת ייל וסיימה לימודי תואר ראשון בהיסטוריה בהצטיינות. לאחר מכן למדה באוניברסיטת קיימברידג' וקיבלה תואר שני בהיסטוריה מודרנית מוקדמת ב-2010. בשנת 2013 קיבלה תואר דוקטור למשפטים מבית הספר למשפטים באוניברסיטת ייל.
בעת לימודיה בבית הספר למשפטים באוניברסיטת ייל פגשה את בעלה לעתיד, ג'יי. די. ואנס. הם החלו במערכת יחסים בעידוד איימי צ'ואה (המוכרת כמחברת הספר "אמא נמרה"), ששימשה מרצה בקורס שלהם באוניברסיטה.
בשנים 2014–2015 שימשה כעוזרת משפטית עבור שופט בית המשפט הפדרלי לערעורים במחוז קולומביה, ברט קוואנו, ובשנים 2017–2018, עבור נשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית, ג'ון רוברטס.
הייתה חברה במועצת המנהלים של אגודת בוגרי גייטס קיימברידג' (אנ') ושימשה כמזכירת מועצת המנהלים של התזמורת הסימפונית של סינסינטי.
חיים אישיים

אושה גדלה בבית הינדי. היא וג'יי. די. ואנס נישאו נישואים בין-דתיים בקנטקי ב-2014. לזוג שלושה ילדים.
הערות שוליים

↑  Ivana Saric, Who is Usha Vance, wife of Trump VP pick J.D. Vance, Axios, ‏15 ביולי 2024
↑  Jude Sheerin, Who is Usha Vance, lawyer and wife of Trump's VP pick?, BBC, ‏16 ביולי 2024
↑  Trump VP Mate's wife is Telugu origin Usha Chilukuri, Deccan Chronicle, ‏16 ביולי 2024
↑  Who is Usha Chilukuri Vance? Indian-origin wife of Trump's VP pick JD Vance, Moneycontrol, ‏16 ביולי 2024
↑  Lily Mae Lazarus, The Second Ladies (and Gentleman) of the RNC, The Daily Beast, ‏13 ביולי 2024
↑  JD Vance's Wife and Children Now: Where is Usha Chilukuri Today? Hillbilly Elegy Update, The Cinemaholic, ‏24 בנובמבר 2020
↑  Sumanti Sen, Who is Usha Chilukuri Ohio primary seat winner JD Vance family met wife at Yale law background, Meaww, ‏5 במאי 2022
↑  Shireen Bhatia, Ohio Senator JD Vance reveals Hindu wife's support for his Christian faith, Christian Today, ‏16 ביולי 2024
ג'אקומו פוצ'יני

| --- | --- |

 לידה:  22 בדצמבר 1858 הדוכסות הגדולה של טוסקנה (1815–1840) לוקה, טוסקנה
 פטירה:  29 בנובמבר 1924 (בגיל 65) בלגיה בריסל, בלגיה
 שם לידה:  Giacomo Antonio Domenico Michele Secondo Maria Puccini 
 מוקד פעילות:  ממלכת איטליה, הדוכסות הגדולה של טוסקנה 
 תקופת הפעילות:  מ-1876 
 מקום לימודים:  הקונסרבטוריון של מילאנו 
 זרם:  ווריזמו
 סוגה:  מוזיקה קלאסית, אופרה, וריזמו 
 שפה מועדפת:  איטלקית 
 כלי נגינה:  עוגב 
 בן או בת זוג:  Elvira Puccini (3 בינואר 1904–29 בנובמבר 1924) 
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
גָ'אקוֹמוֹ אָנְטוֹנְיוֹ דוֹמֶנִיקוֹ מִיקֶלֶה סֶקוֹנְדוֹ מָארִיָה פּוּצִ'ינִי (באיטלקית: Giacomo Antonio Domenico Michele Secondo Maria Puccini‏; 22 בדצמבר 1858, לוקה - 29 בנובמבר 1924, בריסל) היה מלחין אופרות איטלקי שיצירותיו הבימתיות היו לנכסי צאן ברזל של הרפרטואר האופראי המועלות דרך קבע על בימות האופרה ברחבי העולם. בחשיבותו כמלחין אופרות איטלקי נחשב פוצ'יני ליורשו של ג'וזפה ורדי אף כי בעוד זה האחרון כתב ברוב ימיו בסגנון בל קאנטו דרמטי ולעיתים בסגנון הגרנד אופרה, כתב פוצ'יני בסגנון הווריזמו.
קורות חייו > נעוריו

ג'אקומו פוצ'יני נולד בעיר לוקה שבמחוז טוסקנה באיטליה למשפחה של מוזיקאים; במשך דורות היו בני משפחת פוצ'יני בעלי משרת הקפלמייסטר בדואומו של לוקה. לאחר מות אביו, נשלח פוצ'יני בגיל חמש ללמוד אצל דודו, פורטונאטו מאג'י, אשר לא הבחין בכישרון יוצא דופן אצל פוצ'יני הילד, אך הבחין בחוסר המשמעת שלו.
אף על פי כן, היה לנגן עוגב. את האהבה לתיאטרון מוזיקלי קיבל פוצ'יני לאחר שסייע בהפקה של האופרה אאידה מאת ורדי בעיר פיזה. בתקופה זו מתחיל פוצ'יני לשלוח ידו בהלחנה; מבין היצירות שחיבר בתקופה זו ניתן לציין את הקנטטה "בני איטליה היפה" (1877), את המוטט לפאולינו הקדוש (1877) וכן מיסה משנת 1880.
קורות חייו > ניסיונות ראשונים בכתיבה לתיאטרון

לאחר שעזב את לוקה, עבר פוצ'יני ללמוד קומפוזיציה בקונסרבטוריון של מילאנו אצל אמילקארה פונקיילי ואנטוניו בציני בין השנים 1880 ו-1883. בשנת 1883 השתתף פוצ'יני בתחרות להלחנת אופרות במערכה אחת שנערכה על ידי הוצאת משפחת שונצינו. "הרפאים" (Le Villi), האופרה שחיבר לליברית של פרדיננדו פונטאנה, אמנם לא זכתה בתחרות, אך הוצגה בשנת 1884 בתיאטרון דל ורמה שבמילאנו תחת חסותו של המוציא לאור ג'וליו ריקורדי, שהיה מתחרה של משפחת שונצינו.
מרוצה מהצלחת האופרה, הזמין ריקורדי מהצמד פוצ'יני-פונטאנה אופרה נוספת, שיועדה הפעם לבית האופרה לה סקאלה, אך "אדגר" (1889), ש"עלתה" למלחין בכמעט חמש שנים של עבודה, זכתה להערכה אך לא להצלחה, ועל אף השינויים מרחיקי הלכת שערך בה פוצ'יני בעשורים שלאחר מכן, לא הצליחה מעולם להיכנס לרפרטואר האופראי הקבוע.
בינתיים, הקים פוצ'יני משפחה; פוצ'יני חי בזוגיות עם אלווירה בונטורי, אז אשתו של הרוקח הלוקזי נרצ'יזו ג'מיניאני. רק לאחר מותו של ג'מיניאני יכלו השניים להינשא. זוגיות זו עתידה להימשך, על אף המהמורות הרבות שידעה לאורך השנים, כמעט כל חייו של פוצ'יני. אלווירה הביאה עמה אל חיק המשפחה את בתה פוסקה, ובשנת 1886 נולד לזוג הבן אנטוניו, ובקיצור "טוניו", בנו היחיד של המלחין.
קורות חייו > טורה דל לאגו

ב-1891 עבר פוצ'יני לטורה דל לאגו (כיום "טורה דל לאגו פוצ'יני"). פוצ'יני אהב בו מאוד את האווירה הכפרית והחשיבו למקום האידיאלי לטיפוח אהבתו לציד ולהילולות בין אמנים. פוצ'יני ראה בטורה דל לאגו מעין מקום מפלט, שבו חי בתחילה בשכירות בדירה ישנה, ולאחר מכן, ב-1900, בווילה שבנה לו ולמשפחתו. במקום זה חיבר פוצ'יני את מרבית האופרות שלו שזכו להצלחה. כך תיאר פוצ'יני את המקום, במכתב מיולי 1900 לחברו אלפרדו קאזֶלי:
אושר עילאי, גן עדן, הרקיע השביעי, מגדל שן, כלי קיבול רוחני, ממלכה... 120 תושבים, 12 בתים. כפר שקט עם גריגה נפלאה עד הים המאוכלסת ביחמורים, חזירי בר, ארנבונים, שפנים, פסיונים, חופיות, שחרורים, פשושים ודרורים. בִּיצה ענקית. שקיעות מרהיבות ומופלאות. מזג אוויר נוח בקיץ ונפלא באביב ובסתיו. הרוחות השליטות הן רוח המיסטרל בקיץ, ובחורף הגְרֶקָל או הלִיבֶּצ'ו. מעבר ל-120 התושבים הנזכרים לעיל, לתעלות השיט ולבקתות הפראיות העשויות קני חפורית, ישנם גם אגמיות, ברווזים צהובי-מצח, טבלנים ומריות, ודאי יותר נבונים מהתושבים, כיוון שאינם נותנים להתקרב אליהם. אומרים שבחורשת האורנים "באגולי" ישנו בעל חיים נדיר הקרוי "אנטיליסקה", לקבלת מידע עליו יש לפנות ל...
קורות חייו > ההצלחה: שיתוף הפעולה עם ג'אקוזה ואיליקה

לאחר כישלונה היחסי של "אדגר", האופרה השלישית - מנון לסקו - הייתה להצלחה אדירה, ההצלחה המיידית והאותנטית ביותר בכל הקריירה של פוצ'יני. "מנון לסקו" סימנה, בין היתר, את תחילתו של שיתוף הפעולה הפורה עם הליבריתנים לואיג'י איליקה וג'וזפה ג'אקוזה; זה הראשון החליף את מארקו פראגה ואת דומניקו אוליבה בשלב הסופי של חיבור הלברית לאופרה, ואילו השני, ג'אקוזה, היה בתפקיד משני יותר. איליקה וג'אקוזה עתידים לכתוב את הליבריות לשלוש האופרות הבאות של פוצ'יני, שהיו אף למוכרות ביותר מבין יצירותיו: לה בוהם, טוסקה, ומאדאם באטרפליי.
לה בוהם - ניתן לומר כי כאן הגיעה האופרה של פוצ'יני לראשונה לבשלות ולשלמות. "לה בוהם", הכתובה בארבע תמונות (ולא מערכות, כנהוג), מבוססת על הרומן בחלקים מאת אנרי מירז'ה "Scènes de la vie de Bohème" (סצֵנות מחיי הבוהמה). היא כתובה בסגנון לירי וענוג, ומפגינה את יכולותיו הקומפוזיטוריות של פוצ'יני בשימוש בלייטמוטיבים לצורך עיצוב סיטואציות ודמויות, ומעל לכל, את כישוריו כמתזמר. בתחילה ראה אותה קהל המאזינים כנועזת מדי, כתוצאה מנטייתו המוצהרת של פוצ'יני שלא לפגר אחר האוונגארד, אך תוך זמן לא רב למדו המאזינים להעריך את הייחוד ואת היופי שבה.
האופרה ממזגת את המרכיבים הקומיים והטרגיים של חיי העוני של גיבורי האופרה. חייו של פוצ'יני עצמו כאיש צעיר במילנו שימשו כמקור השראה ליברטו. במשך שנות לימודיו בשנים שלפני כתיבת מאנון לסקו הוא חי בעוני דומה לזה של הגיבורים הבוהמיינים, ולעיתים סבל מחוסר במזון, ביגוד ויכולת לשלם שכר דירה. לעיתים נאלץ למשכן את חפציו כדי לכסות את הוצאותיו היומיומיות. כותב הביוגרפיה שלו מצטט קטע מיומנו של פוצ'יני בו הוא מתאר מצב שהיה עליו להתחלק עם ארבעה אנשים בדג מלוח אחד.
טוסקה - אופרה משנת 1900. עלילתה העקובה מדם מבוססת על המחזה נושא אותו השם מאת ויקטוריין סארדו. החלקים הדרמטיים ביצירה מלאי עצמה וכתובים בסגנון המבשר את הולדת האקספרסיוניזם, על פי אחדים מן המבקרים. חלק מן המבקרים השוו בין המוזיקה של טוסקה למוטיבים של ואגנר, ולעומתם אחרים ראו במוזיקה יחוד שאין דומה לו.
מאדאם באטרפליי - האופרה האקזוטית הראשונה של פוצ'יני. יצירה זו, שעלילתה מתרחשת ביפן, מבוססת על מחזה מאת דייוויד בלאסקו. פוצ'יני לקח על עצמו לראשונה את האתגר שבכתיבת מוזיקה מתרבות אחרת. פוצ'יני עתיד להימשך ל"אקזוטיזם" זה וימשיך לחבר אופרות שעלילותיהן מתרחשות במקומות מרוחקים ("טורנדוט", "הנערה מן המערב"). הבכורה של האופרה בוצעה בלה-סקאלה ב-1904 והיא נכשלה לחלוטין. הקהל התייחס אליה ממש באיבה. פוצ'יני חזר וכתב גרסה חדשה שבוצעה בכמה מבירות העולם. ב-1907 כתב את הגרסה החמישית האחרונה [26] של הפרטיטורה, והיא זאת שנשארה ברפרטואר האופראי המקובל עד ימינו.
שיתוף הפעולה עם איליקה וג'אקוזה היה, ללא ספק, המוצלח ביותר בכל הקריירה האמנותית של פוצ'יני. על איליקה, שהיה דרמטורג ועיתונאי, היה מוטל לגבש מתווה של העלילה ולחלקה למערכות עד ליצירת טיוטה ראשונית של הליברית. על ג'אקוזה, מורה לספרות ומחברן של קומדיות שזכו להצלחה, הוטל ליצור את הטקסט מתוך המתווה הכללי תוך התחשבות בערכים הספרותיים ובצרכים המוזיקליים אשר דורשת היצירה. לעיתים היה המוציא לאור ג'וליו ריקורדי מסייע בעצמו ביצירת הליבריות, בין אם בהצעת פתרונות, אם בכתיבת טקסט בעצמו, אך בעיקר ביישוב המחלוקות שנתגלעו בין השלושה (פוצ'יני-איליקה-ג'אקוזה) לעיתים די תכופות עקב מנהגו של פוצ'יני לשנות מן היסוד במהלך חיבור היצירה את המתווה העלילתי-טקסטואלי שקבעו קודם לכן.
נישואין והרפתקאות אהבים

בסתיו 1884 התחיל פוצ'יני לקיים יחסים עם אישה נשואה, אלווירה גמיניאני (1860–1930) . חיי הנישואין של אלווירה היו אומללים, כיוון שבעלה היה "רודף שמלות מושבע". אלווירה הרתה לפוצ'יני ובנם אנטוניו (1886–1946) נולד הרחק ממקום מגוריה כדי למנוע רכילות. היא ובתה מבעלה ובנם החלו לחיות יחדיו.
יום לאחר תאונת המכונית של פוצ'יני, נרצח בעלה של אלווירה על ידי בעל של אחת ממאהבותיו, ובשנת 1904 הם יכלו להינשא .
הנישואין בין אלווירה ופוצ'יני אף הם סבלו מהרפתקאות אהבים של פוצ'יני עם כמה זמרות מפורסמות.
בשנת 1909 האשימה אלווירה באופן פומבי נערה שעבדה במשק הבית של פוצ'יני ברומן עם המלחין. בעקבות האשמה זאת התאבדה הנערה, דוריה מנפרדי. בדיקה שלאחר המוות העידה שדוריה נפטרה בבתוליה, ובעקבות זאת הואשמה אלווירה בלשון הרע, ונשפטה לחמישה חודשי מאסר. פיצוי של פוצ'יני למשפחת מנפרדי חסך לאלווירה את המאסר. כמה מן המבקרים המוזיקליים סוברים שההשפעה הפסיכולוגית של המאורע הזה הפריעה לפוצ'יני להשלים כמה יצירות בהמשך הקריירה שלו, והשפיעה על פיתוח הדמויות, כמו זו של ליו באופרה טורנדוט, נערה-משרתת שמבצעת התאבדות.
על פי מסמכים שנמצאו אצל צאצאים של משפחת מנפרדי ב-2007, נטען שפוצ'יני ניהל רומן עם ג'וליה מנפרדי, דודנית של דוריה. דיווחים עיתונאיים מאותה עת טוענים שנדיה מנפרדי היא נכדה של פוצ'יני שנולדה לג'וליה מבנו אנטוניו .
נישואין והרפתקאות אהבים > המשבר ושנותיו הקשות

בשנת 1903 נפצע המלחין, שהיה חובב מכוניות ידוע, באורח קשה בתאונת דרכים. החלמתו הייתה קשה וארכה זמן רב.
ב-1906 מותו של הליבריתן ג'אקוזה הביא לסיומה של העבודה בשלושה, זו שהניבה את היצירות המוצלחות ביותר שכתב פוצ'יני עד כה. נסיונותיו של פוצ'יני לעבוד עם איליקה בלבד, במיוחד על היצירה "מארי אנטואנט", נכשלו.
כאמור, ב-1909 אירעה טרגדיה אשר זעזעה את פוצ'יני עמוקות. אשתו, אלווירה, האשימה את עוזרת הבית דוריה מנפרדי בקיום רומן עם בעלה, ולאחר שהאשימה את מנפרדי בגלוי זו התאבדה בבליעת רעל בגיל עשרים ושלוש. המעשה החריף את היחסים בין פוצ'יני לאשתו ולאחר שנתיחה שלאחר המוות הראתה שמנפרדי מתה בעודה בתולה הואשמה אלווירה בהוצאת דיבה ונידונה לחמישה חודשי מאסר.
ב-1912 מת אף ג'וליו ריקורדי, המוציא לאור של פוצ'יני, שאליו היה קשור מאוד המלחין ושאותו אף החשיב למעין אב שני.
המשבר ניכר בעיקר בכמות הפרויקטים שנזנחו, לעיתים אף בשלב מתקדם של כתיבה (ראו רשימה בהמשך). החל בשנים האחרונות של המאה ה-19 פוצ'יני ניסה מספר פעמים לשתף פעולה עם הסופר, המשורר והמחזאי האיטלקי גבריאלה ד'אנונציו, אך המרחק הרגשי שהיה ביניהם, נתגלה כבלתי ניתן לגישור.