stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בליברס
בליברס ידוענים > בילי אייליש

הזמרת בילי אייליש הייתה מעריצה של ג׳סטין ביבר ובצעירותה הוריה אף שקלו לשלוח אותה לטיפול פסיכולוגי בגלל אובססיה לסינגל ולקליפ של ביבר ל־"As Long as You Love Me" ב־2012.
בשנת 2020 הקליטה יחד עם ביבר רמיקס לשיר Bad Guy שזכה להצלחה גדולה והכניס את בילי אייליש למקום ראשון במצעד הבילבורד הוט 100 בפעם הראשונה.
בליברס ידוענים > שון מנדס

| --- | --- |
 :  ראו גם – Monster (שיר של שון מנדס וג'סטין ביבר)#רקע
ג'סטין היה אחד מהזמרים האהובים על הזמר-יוצר הקנדי שון מנדס מאז שהיה בן תשע, הוא ציין שאהב במיוחד את השיר U Smile וג'סטין היווה לו מודל לחיקוי והשראה בשבילו.
מנדס אף הצהיר בריאיון שג'סטין היה אחד מהסיבות לכך שהתחיל לשיר ושהוא התרגש כשפגש אותו לראשונה. בשנת 2020 הוא הוציא יחד עם ביבר את הסינגל Monster.
בליברס ידוענים > היילי בולדווין

בצעירותה, היילי בולדווין הייתה מעריצה של ג'סטין ביבר, לאחר שאביה, סטיבן בולדווין, הפגיש ביניהם החלה ההיכרות בין השניים והם אף יצאו לתקופה קצרה ב־2016, במאי 2018 הם חידשו את הקשר הזוגי, ב־7 ביולי 2018 התארסה בולדווין לביבר. בולדווין וביבר קיבלו רישיון נישואים בספטמבר 2018 והתחתנו באוקטובר 2019.
פרסים ומועמדויות הפאנדום

| שנה | פרס | קטגוריה | תוצאה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2011 | פרסי המוזיקה (o) | צבא מעריצים | מועמדות |  |
| 2011 | פרסי המוזיקה של MTV אירופה | המעריצים הגדולים ביותר | מועמדות |  |
| 2012 | פרסי המוזיקה של MTV אירופה | המעריצים הגדולים ביותר | מועמדות |  |
| 2013 | פרסי המוזיקה של MTV אירופה | המעריצים הגדולים ביותר | מועמדות |  |
| 2013 | פרסי המוזיקה (o) | צבא מעריצים | מועמדות |  |
| 2013 | פרס בחירת הקהל | מעריצים אהובים | מועמדות |  |
| 2013 | פרסי המוזיקה של רדיו דיסני | מעריצים שרופים | מועמדות |  |
| 2013 | פרסי MTV איטליה | המעריצים הטובים ביותר | מועמדות |  |
| 2014 | פרסי MTV איטליה | המעריצים הטובים ביותר | מועמדות |  |
| 2014 | פרסי בחירת הילדים של ניקלודיאון מקסיקו | מועדון מעריצים אהוב | מועמדות |  |
| 2014 | פרסי בחירת הקהל | מעריצים אהובים | מועמדות |  |
| 2014 | Meus Prêmios Nick | מעריצים אהובים | זכייה |  |
| 2014 | פרסי המוזיקה של MTV אירופה | המעריצים הגדולים ביותר | מועמדות |  |
| 2015 | פרסי MTV איטליה | המעריצים הטובים ביותר | מועמדות |  |
| 2015 | פרסי המוזיקה של MTV אירופה | המעריצים הגדולים ביותר | זכייה |  |
| 2016 | פרסי המוזיקה של MTV אירופה | המעריצים הגדולים ביותר | זכייה |  |
| 2016 | פרסי Melty Future | L'Ultime Fanbase | זכייה |  |
| 2016 | פרסי המוזיקה של רדיו דיסני | המעריצים הנלהבים ביותר | זכייה |  |
| 2017 | פרסי המוזיקה של רדיו דיסני | המעריצים הנלהבים ביותר | מועמדות |  |
| 2017 | פרסי המוזיקה של iHeartRadio | צבא המעריצים הטוב ביותר | מועמדות |  |
| 2017 | פרסי MTV איטליה | המעריצים הטובים ביותר | מועמדות |  |
| 2017 | פרסי בחירת הילדים של ניקלודיאון מקסיקו | מועדון מעריצים אהוב | מועמדות |  |
| 2017 | פרסי המוזיקה של MTV אירופה | המעריצים הגדולים ביותר | מועמדות |  |
| 2020 | פרסי המוזיקה של MTV אירופה | המעריצים הגדולים ביותר | מועמדות |  |
| 2020 | פרסי המוזיקה של iHeartRadio | צבא המעריצים הטוב ביותר | מועמדות |  |
| 2021 | פרסי המוזיקה של iHeartRadio | צבא המעריצים הטוב ביותר | מועמדות |  |
| 2021 | פרסי המוזיקה של MTV אירופה | המעריצים הגדולים ביותר | מועמדות |  |
| 2022 | פרסי המוזיקה של iHeartRadio | צבא המעריצים הטוב ביותר | מועמדות |  |
| 2023 | פרסי המוזיקה של iHeartRadio | צבא המעריצים הטוב ביותר | מועמדות |  |
גלריית תמונות

הופעה של ג'סטין ביבר ב-2010
הופעה של ג'סטין ביבר ב-2011
הופעה של ג'סטין ביבר ב-2012
הופעה של ג׳סטין ביבר ב־2015
הופעה של ג׳סטין ביבר ב־2016
הופעה של ג'סטין ביבר ב־2017
חתימה של ג'סטין ביבר
ראו גם

אייקון פופ, אליל נוער
היסטריה המונית
פרסים ומועמדויות של ג׳סטין ביבר
Maria (שיר של ג'סטין ביבר)
ביטלמניה
סוויפטיז
ראו גם > סיבובי הופעות

2009: Urban Behavior Tour
2010–2011: My World Tour
2012–2013: Believe Tour
2016–2017: Purpose World Tour
2022: Justice World Tour
לקריאה נוספת

קתלין פלסאני, Belieber! : fame, faith, and the heart of Justin Bieber, Brentwood, Tenn. : Worthy Publishing, 2011, ISBN 978-1-936034-77-2
צ'אז ניוקי-בורדן, תרגום: סיגל גפן, ג'סטין ביבר: הביוגרפיה הבלתי מאושרת, הוצאת קוראים, צ'אז ניוקי-בורדן, עמ' 219. (באנגלית)
מילי רולנדס, תרגום: סיגל גפן, ג`סטין ביבר ביברמאניה, ידיעות ספרים, 2010. (באנגלית)
תרגום: סיכל גפן, ג'סטין ביבר הסיפור שלי, הוצאת משכל (ידיעות ספרים), 2011, עמ' 240. (באנגלית)
ביאורים

↑  על משקל believers (מאמינים), ראו #אטימולוגיה
1 2  בין השנים 2011 ל-2014
↑  ראו #פרסים ומועמדויות הפאנדום
↑  כובעו נגנב ואף קיבל דרישות בתמורה להחזרת הכובע. בקליפ של Somebody to Love לבש ביבר את הכובע שהוחזר לו
1 2  ב-19 בפברואר 2010, כיום נמצא במקום 34
↑  99,033,954 דולר
↑  אווה שלוס, אחותה המאומצת של אנה פרנק הגיבה שאנה אכן יכלה להיות בליברית.
↑  נכון לאוגוסט 2021
↑  בצורה דרסטית - החל משנת 2016, כמוצג בתמונה
↑  חמישה מהם שיתופי פעולה
↑  וממקום כיום במקום 14 בהסרטונים הנצפים ביותר ביוטיוב
↑  התבטאה על כך בחשבון האינסטגרם שלה מ-23 בדצמבר 2021
↑  ראו פרסי המוזיקה של MTV אירופה 2014
↑  ראו פרסי המוזיקה של MTV אירופה 2015
↑  התפרסם במגזין האמריקאי אנטרטיינמנט ויקלי
↑  ראו פרסי המוזיקה של MTV אירופה 2020
↑  ראו פרסי המוזיקה של MTV אירופה 2021
M134 מיניגאן

| --- | --- |
קובץ:DAM134DT.png
 מידע כללי
 סוג:  מקלע רב-קני דמוי גאטלינג
 תכנון:  ג'נרל אלקטריק וג'נרל דיינמיקס, 1960
 מדינה מייצרת:  ארצות הברית ארצות הברית
 יצרן:  General Electric, Dillon Aero INC, DeGroat Tactical Armaments, Garwood Industries
 מעצב:  ג'נרל אלקטריק 
 תקופת השימוש:  1963–הווה (כ־62 שנים) 
 מלחמות:  מלחמת וייטנאם 
 מדינות המשתמשות:  ארצות הברית ואחרות
 מידע טכני
 קליבר:  7.62x51 מ"מ נאט"ו
 פעולה:  מופעלת חשמלית
 הזנה:  שרשיר תחמושת
 כוונות:  אין כוונות קבועות, ניתן להתקין כוונות שונות
 אורך כולל:  801.6 מ"מ
 אורך קנה:  558.8 מילימטרים (22.00 אינץ')
 משקל מלא:  29.98 קילוגרם (66.1 ליברות)
 קצב אש:  2,000–6,000 כדורים לדקה
 מהירות לוע:  853 מטר לשנייה
 טווח אפקטיבי:  עד כ-1000 מטר
 
מיניגאן GAU-17 בעת ירי באימון של חיל הים האמריקאי.
M134 מיניגאן (באנגלית: Minigun), שנקרא גם GAU-17 בחיל האוויר האמריקאי, הוא מקלע רב-קני בקליבר 7.62x51 מ"מ נאט"ו תוצרת ארצות הברית.
המיניגאן הוא מקלע רב-קני בעל קצב אש גבוה במיוחד: בין 2,000 ל-6,000 כדורים בדקה. בדומה לתותחים אוטומטיים רב-קניים ומקלע גאטלינג, מנגנון הפעולה של המיניגאן הוא מערכת קנים מסתובבת מונעת באמצעות מקור כוח חיצוני. בתרבות הפופולרית, השם "מיניגאן" משמש בדרך כלל לכל מקלע גאטלינג המונע באמצעות מקור כוח חיצוני ובעל קליבר של רובה ולא של תותח אוטומטי. מבחינה מקצועית, השם "מיניגאן" מתייחס למקלע M134 של ג'נרל אלקטריק, והקידומת "מיני" באה לציין שהוא קטן יותר מכלי נשק דומים של ג'נרל אלקטריק, בעיקר מה-M61 וולקן המפורסם בקליבר 20 מ"מ.
היסטוריה > רקע: מקלע גאטלינג המופעל על ידי מנוע חשמלי

האב הקדמון של המיניגאן המודרני הומצא בשנות ה-60 של המאה ה-19 (בסביבות 1860). ריצ'רד ג'ורדן גאטלינג החליף את מנגנון הפעולה שהופעל ידנית במקלע גאטלינג למנגנון המופעל על ידי מנוע חשמלי, שהיה המצאה חדשה יחסית בזמנו. גם אחרי שגאטלינג האט את קצב הסיבוב של המנגנון, למקלע גאטלינג החשמלי היה קצב אש תאורטי של 3,000 כדורים לדקה, שזה בערך פי 3–4 מקצב האש של מקלע מודרני בעל קנה בודד. מקלע גאטלינג החשמלי נרשם כפטנט #502,185 ב-25 ביולי 1893.‏ למרות השיפור שהכניס גאטלינג במקלע שלו, הוא ננטש בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 לטובת מקלעים קלים וזולים יותר שהפיקו ירי אוטומטי על ידי מנגנון מופעל-רתע או מנגנון מופעל-גז.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, גרמניה פיתחה את הפוקר-ליימברגר (Fokker-Leimberger), מקלע בעל 12 קנים בקליבר 7.92 מ"מ המופעל על ידי מנוע חיצוני ומסוגל לקצב אש תאורטי של 7,000 כדורים לדקה, אך הקנה שלו נהרס מהירי. אף אחד ממקלעים אלה לא נהפך למבצעי במהלך המלחמה, למעט מקלע תוצרת סימנס שנחל ניצחון בחזית המערבית כאשר שימש לקרב אוויר. ברם, הפוקר-ליימברגר היה זה ששימש בפיתוח של המקלע שנהפך בסופו של דבר למיניגאן.
היסטוריה > המיניגאן: מ-1960 ועד ימינו

בשנות ה-60 של המאה ה-20 הכוחות המזוינים של ארצות הברית החלו בבדיקת גרסאות מודרניות למקלע מסוג מקלע גאטלינג החשמלי בעל זר קנים מסתובב. בדיקות אלו נערכו עקב צורך בנשק אוטומטי בעל קצב אש גבוה במלחמת וייטנאם. כוחות ארצות הברית בווייטנאם השתמשו במסוקים כאמצעי תחבורה עיקרי להעברת חיילים וציוד דרך הג'ונגלים הדחוסים, אך מסוקים אלה היו פגיעים לאש רובים ומקלעים וכן לרקטות נגד טנקים כאשר הם האטו במטרה לנחות. אף על פי שהמסוקים היו חמושים במקלעים חד-קניים, הם סבלו לעיתים מהתחממות הקנה ומעצורים כאשר שימשו בהם לטהר שטחים ומסתורים מתוקפים אפשריים.
כדי לפתח נשק אמין יותר בעל קצב אש גבוה יותר, חברת ג'נרל דיינמיקס פיתחה גרסה מוקטנת של ה-M61 וולקן, תותח אוטומטי בעל זר קנים מסתובב בקליבר 20 מ"מ, גרסה זו הייתה בקליבר 7.62 מ"מ נאט"ו. התוצאה הייתה מקלע רב-קני מסתובב שזכה לציון M134 אך נודע יותר בשמו הפופולרי "מיניגאן" ויכל לירות בקצב של 4,000 כדורים לדקה מבלי לסבול מהתחממות יתר. במקור, תוכנן המקלע לקצב אש של 6,000 כדורים בדקה, אך מאוחר יותר הונמך הקצב רק ל-4,000 כדורים בדקה. המיניגאן הותקן על עמדות OH-6 Cayuse ו-OH-58 Kiowa בדפנות המסוקים וכן בצריח וכנפי הצד של ה-AH-1 קוברה, וכן על עמדות במסוקי ה-UH-1 יואי ומגוון מסוקים אחרים כולל ה-H-53 (שנהפך ל-MH-53) ומשפחת ה-UH-60 (שכיום נודעת בעיקר בזכות ה-UH-60 בלקהוק), HH-60 ועוד.
מספר כלי טיס גדולים יותר צוידו במקלעי מיניגאן לשם סיוע אווירי קרוב: A-37 דרגונפליי עם מקלע פנימי וכן פודי מקלע על הכנפיים, ו-A-1 סקייריידר גם הוא עם פודים על הכנפיים. עוד מטוסים שכללו את המיניגאן היו AC-47 ספוקי, פיירצ'יילד AC-119 ו-AC-130.
הערות שוליים

↑  "US Patent 502185 Gatling Gun". נבדק ב-4 בפברואר 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Motor Guns-A flashback to 1914-18. Flight, 8 March 1957, pages 313-314.
לוחם חיל האוויר האמריקאי יורה במיניגאן בווייטנאם, 1968.
עזריה

ערך זה עוסק במושב בישראל. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
הכניסה למושב
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: המרכז
מועצה אזורית: גזר
גובה ממוצע: ‎96 מטר
תאריך ייסוד: 1949
תנועה מיישבת: תנועת המושבים
סוג יישוב: מושב
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2023
  - אוכלוסייה: 1,322 תושבים
    - מתוכם, תושבי ישראל: 1,281 תושבי ישראל
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) עזריה(למפת גוש דן רגילה) עזריה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום עזריה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום עזריה31°53′26″N 34°54′34″E﻿ / ﻿31.8904364562706°N 34.9094317016849°E﻿ / 31.8904364562706; 34.9094317016849  heמפת היישובים של מועצה אזורית גזר באדום - עזריה בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 7 מתוך 10
http://www.azarya.org
הבור שנפער במושב - דצמבר 1979
עֲזַרְיָה הוא מושב עובדים המשתייך לתנועת המושבים ושייך למועצה אזורית גזר. עזריה נמצא באזור השפלה, כ-5 קילומטרים מדרום-מזרח לרמלה, דרומית לכביש 424, ממערב ליישוב בית חשמונאי ומדרום מזרח למושב יד רמב"ם. ממערב לעזריה נמצא כביש 44 ומדרום לעזריה המושב בית עוזיאל.
מקור השם

בתחילה נקרא המקום כפר יעזק, היום ובין המייסדים היו גם חברי ארגון יעזק - יהודים עולי זאכו קורדיסטן, אולם עם הקמתו, שינה איש האצ"ל שבתאי שזו, ממיסדי המושב והמזכיר הראשון שלו, יחד עם רחל ינאית בן-צבי את שם המושב לשמו הנוכחי. לפי  ראשי התיבות של המשפט: "עולי זאכו ראו ישועת ה'". יש הגורסים כי המושב נקרא על שמו של עזריה בן אמציה מלך יהודה (מלכים ב' ט"ו 1).
היסטוריה

המושב נוסד ביום 30 באוקטובר 1949 על ידי גרעין התיישבות ירושלמי, בשטח הכפר הערבי אלבריה, שנכבש ביוני 1948. בין המייסדים היו חברי ארגון יעזק, תנועת המזרחי וכן משוחררי  צה"ל בוגרי מלחמת העצמאות. המייסדים הגיעו לאזור חורבות הכפר הערבי אלבריה שננטש על ידי תושביו שברחו ממנו במלחמת העצמאות. הקבוצה מנתה כ-28 משפחות שהגיעו מירושלים ומארגוני התיישבות שנוסדו טרם הקמת המדינה. מוצאם של המתיישבים, אשר עלו לארץ עוד טרם מלחמת העצמאות, היה מכורדיסטן, עיראק, פרס, סוריה וטורקיה. בכך היו המתיישבים דומים לאלו של תנועת מן העיר אל הכפר שהוקמה לאחר יותר משנתיים, ב-1952.
בשנות החמישים הראשונות לאור המצב הביטחוני הרעוע, עקב הקרבה לגבול ופעילות של מסתננים, חלק גדול ממשפחות המייסדים עזב את המושב ובמקומם נקלטו עולים חדשים מטריפולי שבלוב ומעיראק. בשנים 1950–1951 נבנו בתי המושב החדשים והתושבים עברו למשכנם החדש. בתחילה עסקו רוב חברי המושב בחקלאות: גידול ירקות, רפת ולול בנוסף היו גידולי שדה, כותנה ופרדס משותפים ותחנת שירות לטרקטורים.
בתחומי המושב היה מספר רב של בורות מים ובארות מים שהיו חלק מהכפר הערבי אל-בריה, אולם כל אלו נסתמו במהלך השנים מטעמי בטיחות. השרידים היחידים הקיימים במושב עזריה לכפר הערבי ששכן במקום עד למלחמת השחרור הם שני מבנים, האחד מבנה בטון המשמש כמחסן ועליו עדיין ניתן להבחין בפגיעות ירי, ומבנה עשוי אבן אשר ככל הנראה שימש כבית הספר של הכפר הערבי.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 נקלע המושב לקשיים כלכליים ולקח חלק בהסדר חובות המושבים, שלאחריו נותרו ביישוב מספר קטן של משקים חקלאים פעילים בתחום לול, רפת, גידולי שדה וכרמים. במסגרת המאמצים למציאת פתרון לבעיית חובות המושב, הוחלט על מכירת זכויות בקרקע חקלאית שקיבלה האגודה השיתופית של המושב, לטובת הרחבה קהילתית, על פי החלטה 737 של מינהל מקרקעי ישראל. בעקבות בג"ץ הקרקעות, עתירה שהגישה בשנת 2001 על ידי הקשת הדמוקרטית המזרחית, בוטלה הזכות של מושבים לקבל אחוזים מערך הקרקע לאחר לשינוי יעוד של קרקע חקלאית לבנייה. האגודה השיתופית של המושב עתרה לבג"ץ בדרישה לחייב את מינהל מקרקעי ישראל להתיר למושב לסיים את שיווק המגרשים הכלולים בתוכנית ההרחבה שלו. עוד התפרסם המושב בעקבות מספרם הרב של המשקים החקלאיים אשר עסקו בפיטום אווזים
הבור בעזריה
בחודש דצמבר 1979 עלה בארץ לראש הכותרות מושב עזריה, בעקבות בור (בולען) שנפער בו; עומק הבור היה כ־25 מטרים וקוטרו 8 מטרים. הבור המסתורי משך אלפי סקרנים מכל רחבי הארץ אשר באו לבחון את התופעה המוזרה, גאולוגים קבעו כי המדובר בקריסה פתאומית של פני הקרקע. לאחר ששני בני-נוער נעלמו והיה חשש כי נפלו לתוך הבור (הדבר לא קרה), נפלה החלטה לסתום את הבור, לשם כך היה צורך ביותר משבעים משאיות עפר..
אופי היישוב

ביישוב 65 משקים חקלאיים, 28 משקי עזר מקצועיים ו-81 יחידות מגורים המוקמות לבני המקום (הרחבה). 
ענפי החקלאות הפעילים כיום במושב הם גידולי שדה, ירקות, חציר, חיטה, רפתות לחולבות, דיר כבשים, מטעים, כרמי ענבי, ולולי מטילות ופטם.
ביישוב גני ילדים, בית כנסת, צרכניה, מועדון נוער, מגרש כדורגל וכדורסל וכמו כן קבוצת אגרוף מקומית "מכבי נש"ר עזריה" (ע"ש נופלי המושב במערכות ישראל). כמו כן במושב קיימים מספר עסקים קטנים כגון מחלבות וייצרני גבינות, תחנת שירות לכלים חקלאיים וכלי גינה ממונעים, מעבדה, נגרייה, מסגרייה ועוד. כל האווזיות אשר פעלו במושב נסגרו מאז חוקק החוק האוסר על פיטום אווזים בשנת 2005.
בקצה הצפוני של המושב, בקרבת מועדון הנוער, נמצאת האנדרטה לזכר חללי היישוב.האנדרטה בנויה מסלע גדול עם לוח אבן עליו רשומים שמות חללי הישוב.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף דצמבר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  יצחק זיו אב, האדמה הצמאה, הד-המזרח, 14 באפריל 1950
↑  ד"ר זאב וילנאי, אנציקלופדיה לידיעת הארץ, הוצאת ידיעות אחרונות, 1956 הערך עזריה עמ' 985.
↑  עזריה, באתר מועצה אזורית גזר
↑  http://www.azarya.org/about.htm
↑  עד למלחמת העצמאות היה במקום הכפר הערבי אל-בריה, البرّيّة, שהיה ממוקם בנ"צ 1423.1440 (רשת ישנה) ותואם היום את המיקום של מרכז היישוב בית חשמונאי הגובל בעזריה
↑  חוברת מידע, מועצה אזורית גזר, יוני 1977.
↑  (מאת אליסה אודנהיימר, מושב עזריה לבג"ץ: מינהל המקרקעין מונע שיווק מגרשים הכלולים בתוכנית ההרחבה, באתר הארץ, 2 באוקטובר 2002
↑  מעריב, האדמה פערה את פיה במושב עזריה, מאת אהרון פריאל, 13 בדצמבר 1977, עמוד 16
↑  האנדרטה לזכר חללי מושב עזריה, באתר טיול בעיר, ‏31 באוקטובר 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007591842805171
ערערה בנגב

ערך זה עוסק ביישוב בדואי בדרום ישראל. אם התכוונתם ליישוב ערבי בצפון ישראל, ראו .
עַרְעַרַה בַּנֶּגֶב (בערבית: عرعرة النقب) היא מועצה מקומית בדואית במחוז הדרום בישראל. מיקומה בבקעת ערד, 10 ק"מ מצפון-מערב לדימונה. היא הוכרזה כמועצה מקומית בשנת 1996. תושבי ערערה-בנגב הם ערבים-בדואים-מוסלמים.
מקור שמה היא בחורבת היישוב המקראי ערוער הסמוכה. התוספת "בנגב", באה להבדילה מערערה באזור ואדי עארה שבמשולש, כפר בצפונה של ישראל.
היסטוריה

היישוב ערערה בנגב הוקם בשנת 1981 בעקבות הסכם השלום עם מצרים והצורך לפנות את תל מלחתה מהבדואים שהתגוררו בסביבתו כדי להעתיק אליו אחד משדות התעופה של צה"ל בסיני. שלא כמו בעיירות הבדואים הראשונות תל שבע ורהט, ראשוני ערערה בנגב שותפו בקביעת המבנה הפיזי של היישוב וניתנה להם קרקע חקלאית בתמורה לאדמות שפינו.[דרוש מקור]
היישוב הוקם כחלק מהתוכנית להקמת שבעה יישובים ליישוב הבדואים באזור הנגב והם: רהט, חורה, ערערה בנגב, כסייפה, תל שבע, שגב שלום ולקיה. בשנת 1988 צורף היישוב למועצה אזורית משוש, המועצה האזורית הבדואית הראשונה. המועצה פורקה בשנת 1996 והעיירה קיבלה מעמד של מועצה מקומית.
למרות התכנון שקדם להקמתה, מאז שנת 1980 חל קיפאון בהתפתחות העיירה, לא פותחו בה מקורות תעסוקה עצמיים וכיום ערערה בנגב סובלת מהחוליים המאפיינים את יתר עיירות הבדואים בנגב.
כיום היישוב מונה אוכלוסייה ערבית-מוסלמית בלבד ורוב התושבים בני השבטים: ערב אבו קורינאת, ערב אבו רביע וערב אבו ג'ועיד.
ערערה בנגב היום > אוכלוסייה

לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (הלמ"ס) נכון לסוף דצמבר 2024 (אומדן), מתגוררים בערערה-בנגב 21,384 תושבים, מתוכם 21,381 תושבי ישראל (מקום 110 בדירוג רשויות מקומיות בישראל).  שינוי בגודל האוכלוסייה ‎+3.3% בשנה‏.  אחוז הזכאים לתעודת בגרות מבין תלמידי כיתות י"ב בשנת ה'תשפ"ב (2021-‏2022) היה 70.3%. השכר החודשי הממוצע של שכיר במשך שנת 2021 היה 7,763 ש"ח (ממוצע ארצי: 11,330 ש"ח).
להלן גרף התפתחות האוכלוסייה ביישוב:
ערערה בנגב היום > תעסוקה

אבטלה היא אחת הבעיות הרציניות של המגזר הבדואי בכלל. זה קשור גם למסורת בדואית - לא נהוג שנשים עובדות, וגם לשינויים באורח החיים במגזר הבדואי בשנים האחרונות.
ישנן מספר אופציות תעסוקתיות באזור - אזורי תעשייה ברמת חובב, ערד, דימונה ובאר שבע. מעבר לכך ניתן לעבוד גם במפעלי ים המלח ובתחום השירות בעין בוקק.
ערערה בנגב היום > השכלה ותנאים ביישוב

ביישוב ישנם מספר בתי ספר, סניפים של קופות חולים, מרכזי טיפת חלב וכו'.
ערערה בנגב היום > תרבות

בינואר 2009 נחנך במקום המרכז לספרות ילדים ערבית בישראל, שהוקם על ידי מרכז ההדרכה לספריות בישראל. המרכז משתרע על שטח של 200 מ"ר במבנה מיוחד המשלב צורה של אוהל בתוך הבניין. במקום תפעל ספרייה, חדרי מחשבים ומולטימדיה, אולם תיאטרון ועוד.
ערערה בנגב היום > תשתיות

עד 2009 הייתה בעיית ביוב ביישוב וגם בבסיס הצבאי נבטים הנמצא בסמוך. ביוזמת צה"ל תשתיות ביוב וטיהור במועצה האזורית שודרגו. חיל האוויר השקיע בשיפוץ המתקן המיושן וכעת הוא מתפקד טוב יותר.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף דצמבר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
1 2 3 4 5  הנתונים לפי טבלת רשויות מקומיות של למ"ס עבור 
סוף 2022
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  שם קודם: ערוער. ערערה בנגב - להבדיל מן השם ערערה שבאזור נחל עירון. מקור: ועדת השמות הממשלתית, רשומות 5488, 2 בפברואר 2006
↑  פרופיל ערערה-בנגב באתר הלמ"ס
↑  נטע סרוסי. על טהרת השת"פ, אתר דובר צה"ל, במחנה, 2009, גיליון 31.
| דגל ישראל מחוז הדרום |
| --- | --- | --- |
| נפות | נפת אשקלון • נפת באר שבע | מפת מחוז הדרום |
| ערים | אופקים • אילת • אשדוד • אשקלון • באר שבע • דימונה • נתיבות • ערד • קריית גת • קריית מלאכי • רהט • שדרות | מפת מחוז הדרום |
| מועצות מקומיות | חורה • ירוחם • כסייפה • להבים • לקייה • מיתר • מצפה רמון • עומר • ערערה בנגב • שגב שלום • תל שבע | מפת מחוז הדרום |
| מועצות אזוריות | אל קסום • אשכול • באר טוביה • בני שמעון • הערבה התיכונה • חבל אילות • חוף אשקלון • יואב • לכיש • מרחבים • נווה מדבר • רמת הנגב • שדות נגב • שער הנגב • שפיר • תמר | מפת מחוז הדרום |
| מועצה מקומית תעשייתית | נאות חובב | מפת מחוז הדרום |
| מועצות אזוריות שבוטלו | אבו בסמה | מפת מחוז הדרום |
| יישובים לשעבר | כרמון • נוה יאיר • אשלים | מפת מחוז הדרום |
| יישובים עתידיים | דניאל • דרור • נווה תמרים • כסיף • עבדה • מעלה אהרן • שפיר | מפת מחוז הדרום |
אבי גרינצייג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  24 במאי 1987 (בן 37) 
 מדינה:  ישראל ישראל
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  100000022246848
 טוויטר (X):  avigrin10
 
אברהם (אבי) גרינצייג (נולד ב-24 במאי 1987, כ"ה באייר ה'תשמ"ז) הוא יועץ אסטרטגי, עיתונאי ופרשן פוליטי חרדי-ימני. שימש בעבר כפרשן ב"קו עיתונות" וכעורך ראשי ב"בחדרי חרדים". מחבר הספר "ממשלה, עם, אדם".
ביוגרפיה

כנער צעיר למד גרינצייג במוסדות חינוך חרדיים, למד בישיבה הקטנה קול תורה בירושלים ובישיבה הגדולה פוניבז' בבני ברק.
בשנת 2009 החל גרינצייג לעבוד ב"בחדרי חרדים", ובשנת 2014 מונה לעורך הראשי של האתר. בשנת 2017 מונה לעורך הראשי של "קו עיתונות", תפקיד אותו עזב לאחר כשנתיים.
גרינצייג מרבה להופיע בכלי תקשורת המזוהים עם הימין, כגון רדיו גלי ישראל ו"עכשיו 14". והוא מקורב לתנועת דגל התורה.
גרינצייג מתגורר בשכונת רמות בירושלים.
הערות שוליים

↑   אבי גרינצייג, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
↑  קובי עוזיאלי, אחרי שנתיים וחצי: העורך הראשי מסיים, באתר בחדרי חרדים, 30 במאי 2019
↑   ציוץ של אברהם גרינצייג ברשת החברתית אקס (טוויטר), 26 בדצמבר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012277656005171  LCCN: no2024117651  VIAF: 374167803701117772279   WorldCat (עם VIAF): 374167803701117772279
רשת 13

ערך זה עוסק בערוץ הטלוויזיה של חברת "רשת מדיה בע"מ". אם התכוונתם לבעלת השליטה בערוץ, חברת "רשת מדיה בע"מ", הממותגת כ"רשת 13", ראו .
| --- | --- |

סמליל הערוץ החל מ-1 בינואר 2022
 פרטי הערוץ
 מדינה:  ישראל ישראל
 קטגוריה:  כללי, חדשות
 סוג:  ערוץ טלוויזיה מסחרי
 תאריך השקה:  1 בנובמבר 2017 מחודשת: 16 בינואר 2019
 בעלות:  רשת מדיה
 שפה:  עברית
 משרד ראשי:  הברזל 23, רמת החייל, תל אביב, ישראל
 פורמט תמונה:  576i) SDTV) 1080i) HDTV)
 זמינות
 חבילה:  HOT • ‏yes • סלקום tv • פרטנר tv • ‏+STING • ‏ NEXT TV • FreeTV • עידן פלוס
 HOT:  אפיק 13 + SVOD
 yes:  אפיק 13 + SVOD
 סלקום TV:  אפיק 13 + VOD
 פרטנר tv:  אפיק 13 + VOD
 עידן+:  מרבב 2
 
 אתר ערוץ 13
רשת 13 (נקרא גם ערוץ 13) הוא ערוץ טלוויזיה מסחרי ישראלי בבעלות רשת מדיה בע"מ. הערוץ הושק בנובמבר 2017, לאחר פיצול ערוץ 2. ביוני 2018 החל הערוץ תהליך מיזוג עם ערוץ עשר, ובינואר 2019 התמזגו שניהם לערוץ 13. כיום שולט בחברה האוליגרך לן בלווטניק, דרך אחזקות בחברת רשת מדיה.
בין התוכניות הבולטות של הערוץ ניתן למנות את "האח הגדול", "הישרדות", "משחקי השף", "נבסו", "אבודים", "המקור", "בלקספייס", "אהבה חדשה", "שמים אדומים", "שנות ה-80", "שנות ה-90" ו"הצינור".
בעלי הערוץ ומנהליו

בתחילת שידורי הערוץ ב-1 בנובמבר 2017 שלטו בעלי רשת מדיה בע"מ. הרכב המניות של הערוץ היה הרכב המניות של "רשת": משפחת עופר (51%), שטראוס השקעות (16%) ואנדמול (33%).
מנכ"ל הערוץ היה אבי צבי.
בעקבות מיזוג רשת וערוץ עשר, החל מ-16 בינואר 2019 הרכב בעלי המניות בערוץ שונה, והוא הורכב כך: מבעלי המניות של ערוץ עשר, לן בלווטניק החזיק כ-52%, אודי רקנאטי (באמצעות נפתלי השקעות) מחזיק כ-9%, ונדב טופולסקי החזיק כ-7% מהמניות. שלושתם החזיקו יחדיו 68% כחברת RGE. מבעלי המניות של "רשת", אודי אנג'ל החזיק כ-16%, חברת "אנדמול" החזיקה כ-11%, ומיכאל שטראוס החזיק כ-5%.
כיום, מנכ"ל הערוץ הוא אמליאנו קלמזוק ומנכ"לית חדשות 13 היא יוליה שמאלוב ברקוביץ.
החל מיוני 2020, החלו מגעים עם גורמים נוספים לשותפות ורכישת חלקו של בלווטניק בחברה, בהם חברת מדיה יוונית "אנטנה גרופ" ואנשי העסקים קובי ריכטר ופרנק לואי. החל מינואר 2021 נוספו מגעים גם עם קבוצת "דיסקברי".
העסקה עם דיסקברי אושרה ביולי 2021. מבנה האחזקות החדש בערוץ הוא: כ-52% אקסס של לן בלווטניק, 13.5% נדב טופולסקי, 21% דיסקברי, 8% אודי אנג'ל ו-5.5% משפחת שטראוס. למעשה, דיסקברי החליפו את אנדמול ורקנאטי שהחזיקו מניות בערוץ.
היסטוריה

רשת הייתה אחת משלוש זכייניות השידור הישראליות, ביחד עם קשת וטלעד (ששידרה עד 2005), ששידרו בערוץ 2 משנת 1993. בפיצול הערוץ, שקרה ב-1 בנובמבר 2017, נסתיימו שידורי ערוץ 2 במתכונתו המקורית, והחלו שידורי ערוץ 13 של "רשת" ושידורי ערוץ 12 של קשת. שידורי הזכיינית במסגרת שידורי ערוץ 2 הסתיימו ביום שבת, 28 באוקטובר 2017, והחלו בערוץ 13 החדש בחצות הלילה שבין 31 באוקטובר ל-1 בנובמבר 2017. ביום השידורים האחרון של ערוץ 2, 31 באוקטובר, נתנה "קשת" ל"רשת" זמן אוויר באורך שעה, בו "רשת" שידרה תוכנית אולפן בשידור חי שעסקה במעבר לערוץ 13.
ב-2017 הרשות השנייה חייבה את רשת, קשת וערוץ עשר לשדר באיכות HD. אולם עם שינוי האפיקים, ב"עידן+", ובממירים של סלקום TV הנשענים עליו, הערוצים עדיין משודרים באיכות SD, הנמוכה יותר.
נכון לחודש אוקטובר 2019, ערוץ 13, יחד עם קשת 12, נשארו במרבב הראשון של עידן+, וכדי לאפשר זאת יעבור ערוץ מַכַּאן 33 למרבב השני של עידן+.
היסטוריה > המיזוג עם ערוץ עשר

כבר בתקופת ערוץ 2 הוצעו מיזוגים של שחקנים בשוק התקשורת, בין אם איחוד זכייניות ערוץ 2 לזכיינית אחת, ובין אם איחוד בין אחת מהזכייניות של ערוץ 2 עם ערוץ 10.
ביוני 2018 רשת וערוץ עשר חתמו על מזכר הבנות לקראת מיזוג הערוצים, והגישו פנייה רשמית לקבל את אישור הממונה על ההגבלים העסקיים. הצדדים קבעו כי תאריך המיזוג יהיה 30 בספטמבר 2018 וכי הערוץ יפעל באפיק 13.
ב-4 ביולי 2018 רשת וערוץ עשר חתמו על הסכם המיזוג.
ב-15 באוקטובר 2018 הודיעו בעלי המניות של רשת שהם מבטלים את המיזוג עם ערוץ עשר לאור עיכוביה של הרשות השנייה. ב-8 בנובמבר 2018 אישרה הרשות את המיזוג, ונקבע כי שידורי הערוץ הממוזג יתחילו ב-1 בינואר 2019.
ב-3 בינואר 2019 אושר המיזוג על ידי ועדת הריכוזיות. ב-9 בינואר 2019 פורסם שהממונה על ההגבלים אישר את המיזוג בין הגופים. יום למחרת אישרה הרשות השנייה בשנית את המיזוג. המיזוג נקבע ללילה שבין 15 בינואר ו-16 בינואר.