stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בויאן מיובסקי

בויאן מיובסקי (נולד ב-24 ביוני 1999) הוא כדורגלן מקדוני המשחק בעמדת החלוץ בז'ירונה מהלה ליגה ובנבחרת מקדוניה הצפונית.
קריירה

מיובסקי התחיל את הקריירה המקצועית שלו בגיל 18 בקבוצת ברגאלניצה מליגת העל המקדונית ב-2017. ביולי 2020 עבר לראשונה לקבוצה מחוץ למקדוניה הצפונית, כאשר חתם במ.ט.ק. בודפשט ההונגרית.
ביוני 2022 חתם מיובסקי ל-4 שנים באברדין הסקוטית. ביולי 2022 כבש בהופעת הבכורה שלו בניצחון 0-3 על ריית' רוברס.
ב-15 באוגוסט 2024 חתם מיובסקי בז'ירונה.
נבחרת לאומית

מיובסקי שיחק בנבחרות הצעירות של מקדוניה הצפונית וערך את הופעת הבכורה בנבחרת הבוגרת באוקטובר 2021.
הערות שוליים

↑  DONS CAPTURE INTERNATIONAL STRIKER, afc
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "בויאן מיובסקי".
משה אריה לייב שפירא

הנחת אבן הפינה לשיכון הרבנים בירושלים. מימין לשמאל: רבי מרדכי רוקח מבילגוריי, הרב משה אריה לייב שפירא, הרב זליג ראובן בנגיס והרב משה בלוי. ה'תש"ה.
הרב משה אריה לייב שפירא (תרמ"ט, 1889 – י' בסיוון תשל"ב, 23 במאי 1972) היה ראש ישיבת תורת אמת בירושלים ורב ומו"ץ בשכונת בית ישראל בעיר.
ביוגרפיה

נולד בירושלים לרב מאיר בנימין וגינעשא, בת הרב חיים יוסף דוד אזולאי (מצאצאי החיד"א). בצעירותו למד בישיבת עץ חיים. בנערותו היה מראשוני תלמידי ישיבת תורת אמת שנוסדה אז בחברון. נמנה עם מלוויו של רבי יוסף יצחק שניאורסון מחב"ד בביקורו בארץ ישראל בשנת תרפ"ט (1929).
בשנת תש"א (1941) התמנה לראש ישיבת תורת אמת בירושלים, ושימש בתפקידו שנים רבות. שימש גם כרב ומו"ץ בשכונת בית ישראל בעיר.
היה מעורכי כתב העת התורני "אהל תורה", יחד עם הרב גרשון לפידות, הרב שמשון אהרן פולונסקי ועוד. בשנת תשי"ז זכה בפרס הרב קוק על ספרו "טבעות זהב".
ביוגרפיה > מתלמידיו

הרב שמואל אלעזר היילפרין, מילא את מקומו בראשות ישיבת תורת אמת וברבנות בשכונת בית ישראל בעיר.
ביוגרפיה > משפחתו

חתנו הרב שמעון יוז'וק
חתנו פנחס יוסף רבינוביץ, בנו של הרב מנחם נחום רבינוביץ, מחבר הספר מחשבת נחום ואב"ד בחיפה.
נכדו הרב יוסף ישר, רב העיר עכו.
ספריו

נימוקי מלב"ם – על מסכתות הש"ס
טבעות זהב (חלק ראשון) – על ספר קצות החושן
טבעות זהב (חלק שני) – על ספר קצות החושן
חוק פסקל

הסביבה בה מחושב חוק פסקל בנוכחות כבידה.
חוק פסקל הוא חוק בסיסי בהידרוסטטיקה, הקרוי על שם מגלהו, הפיזיקאי הצרפתי בלז פסקל. החוק מתאר את הלחץ בנוזל במצב של שיווי משקל מכני.
היסטוריה

החוק נוסח לראשונה על ידי הפיזיקאי הצרפתי בלז פסקל בשנת 1663.
טענת החוק

כאשר אין שדה כבידה חוק פסקל קובע כי לכל נקודה של גוף או נוזל אי-דחיס יש לחץ השווה ללחץ בו נמצא הנוזל. לחץ זה מופעל בצורה שווה לכל הכיוונים. חוק זה בעצם מאפיין נוזל אי-דחיס כתווך שמעביר את הלחץ בשלמותו, ללא תלות בצורת הנוזל. חוק זה מבהיר את הסיבה לכך שרקמות פנימיות בגוף הנמצאות בלחץ מגיבות לשינויי לחץ חיצוניים הקיימים על הגוף כולו. בנוסף, חוק זה מהווה את היסוד לפעולתה של בוכנה הידראולית, הנפוצה בציוד מכני הנדסי ומכונות גדולות שונות.
להמחשה, נוכל לקחת דוגמה מחיי היום יום, כאשר אנו מנפחים בלון (בין אם במים או באוויר), הנוזל מפעיל לחץ שווה בכל נקודה על פני השטח של הבלון.
לעומת זאת, בנוכחות שדה כבידה, חוק פסקל טוען, שנוזל מפעיל לחץ שפועל כלפי מטה ואשר תלוי בגובה עמוד הנוזל ואינו תלוי בנפחו. 
נוסח החוק הוא כדלקמן:
כאשר:
\ P הוא הלחץ
\ P_{0} הוא הלחץ בגובה  \ h=0
\ \rho  היא צפיפות הנוזל
\ g  היא תאוצת הכובד
\ h  הוא גובה עמוד הנוזל.
חוק פסקל מתקבל מן המשוואה ההידרוסטטית:
עבור מקרה של נוזל בלתי דחיס ( \rho =const), ועבור פוטנציאל גרביטציוני מן הצורה  \phi _{N}=gh.
ראו גם

נוזל
הידרוסטטיקה
הידרודינמיקה
הערות שוליים

↑  Blaise Pascal, Traitez de l'Equilibre des Liqueurs (Treatise on the Equilibrium of Fluids), Paris, 1663.
קצר חשמלי

פיצוץ שנגרם כתוצאה מקצר חשמלי
ניצוצות כתוצאה מקצר חשמלי
קצר חשמלי (ידוע גם בפשטות כקֶצֶר) נוצר כאשר שני מוליכים או יותר, בעלי פוטנציאל שונה נוגעים זה בזה. מגע לא צפוי זה מפעיל מעגל חשמלי עם התנגדות נמוכה ביותר, בו נוצר זרם גבוה מאוד יחסית למתוכנן שעלול לגרום להתחממות יתר, שרפה, התעוותות של חומרים, התחשמלות והתפוצצות.
הקצר יכול להיווצר כתוצאה מבידוד שנהרס בתוך מכשיר, עקב מגע מקרי בין שני גופים שיש בינם הפרש פוטנציאלים או עקב חדירת חומר מוליך לתווך המבודד בין מוליכים חשמליים (כמו בחדירת מים למכשיר חשמלי).
סוגי קצרים

קצרים נבדלים על פי מקור המתח ממנו הם ניזונים.
סוגי קצרים > זרם ישר

ברוב המקרים מקור מתח לזרם ישר יכול להיות מצבר, קבל או ספק כוח. עם זאת, ישנם מקרים נדירים בהם רשת חשמל פועלת בזרם ישר.
זרם קצר במעגל זרם ישר יופיע כאשר נוצר מגע בין המוליך החיובי לשלילי.
סוגי קצרים > זרם חילופין

המקור לזרם חילופין הוא בדרך כלל רשת החשמל הארצית או גנרטור. ישנם מספר סוגי קצרים אפשריים בזרם חילופין:
קצר בין פאזה לניוטרל או לאדמה.
קצר קיבולי בין פאזה לאדמה.
קצר בין שתי פאזות (במערכת תלת-פאזית)
קצר תלת-פאזי לאדמה.
הקצרים ההרסניים ביותר הם קצרים בזרם ישר וקצרים תלת-פאזיים לאדמה.
עצמת זרם הקצר

עצמה של זרם קצר מחושבת על פי חוק אוהם, לפי היחס בין מתח המעגל לסכום ההתנגדויות הפנימיות של המקור והמוליכים. עצמה זו תלויה בראש ובראשונה ביכולתו של מקור המתח לספק זרם. העצמה נמדדת באמפרים.
מספר דוגמאות לעצמה צפויה של קצר:
קצר בשקע חשמלי ביתי: 800-200 אמפר.
קצר בלוח חשמל תעשייתי גדול: 20-10 קילואמפר (אלפי אמפרים).
קצר בין קווי מתח גבוה: 100-30 קילואמפר.
קצר בין הדקים של סוללה 1.5 וולט: כמה מאות אמפרים (למשך זמן קצר מאוד).
פוטנציאל ההרס של קצר חשמלי תלוי מאוד בפרק הזמן בו הוא נמשך. ניתוק מהיר של קצר מונע את הנזק האפשרי.
גורמים אפשריים לקצר ודרכי מניעתם

מגע של גוף חיצוני במוליכים. דוגמאות נפוצות הן ענף עץ שנופל על חוטי חשמל עיליים וגורם למגע ביניהם, מגע של עגורן או משאבת בטון בחוטי חשמל עיליים, כניסה של מכרסם לתוך לוח חשמל ומגע בין גופו לבין המוליכים או אף כרסום של הבידוד, חדירה של חומר מוליך (למשל מים) למכשיר חשמלי.
הצטברות של אבק, לכלוך ולחות על בידוד חשמלי עלולה לגרום למעבר זרם על פני הבידוד. זרם כזה כשלעצמו אינו מהווה קצר, אך הוא גורם להתחממות מהירה והרס מהיר ביותר של הבידוד וכתוצאה מכך לקצר. תופעה זו מתרחשת על קווי מתח גבוה והטיפול במקרים עלה על ידי שטיפת המבודדים במים מזוקקים (למשל מתוך מסוק). התופעה הזאת מתרחשת גם על גבי כבלי הזנה גדולים אשר אין אליהם גישה, ובמקרים כאלה ניתן לאתר את הזרם באמצעות מד זליגה.
מגעים רופפים בנקודת החיבור עלולים לגרום לניצוצות שמהווים קשתות חשמליות קטנות. לאורך זמן הניצוצות מחממים את המוליכים לטמפרטורות גבוהות מאוד וגורמים להרס הבידוד ולקצר. תופעה זו נפוצה מאוד בחיבורי שקע תקע במיוחד אם ניתוק וחיבור של מכשירי חשמל לשקע נעשה לעיתים תכופות - במקרים כאלה מתרופפים מגעי הפליז שבתוך השקע, והניצוצות נוצרים בינם לבין הפינים של התקע. כדי למנוע תופעה זו יש למעט ככל האפשר ניתוק וחיבור מחדש של מכשירים חשמליים, או על ידי תכנון נכון של מתקן החשמל שמביא בחשבון את המיקום של כל המכשירים, או במקרה הפחות טוב על ידי שימוש במפצלים כחוצץ, דבר שיביא להופעת התקלה על גבי המפצל באופן גלוי לעין וניתן להחלפה בקלות, ולא בתוך השקע במקום נסתר. סימן ראשון מובהק להופעת התקלה יהיה עיוות של אחד החורים בשקע ו/או שינוי מקומי של הגוון.
העמסת יתר של מוליכים: מעבר זרם במוליכים חשמליים מובילה בהכרח להתחממותם. הבידוד של המוליכים עמיד לטמפרטורות נמוכות בהרבה מאלה שיכולות להיווצר במוליכים (בדרך כלל 70 או 90 מעלות צלזיוס, תלוי בסוג הבידוד). הזרם ה"מותר" במוליכים הוא הזרם שיעלה את הטמפרטורה של המוליך עד למרב האפשרי על פי סוג הבידוד. המוליך, לעומת זאת, יכול להעביר זרם גבוה בהרבה מהזרם המותר. העמסת יתר של המוליך מובילה בהכרח להרס הבידוד ולקצר. המניעה של העמסת יתר נעשית על ידי התקנת מבטח מתאים להגנה על המוליך.
ניתוק קצרים נעשה בדרך כלל על ידי מבטח. מבטחים מסוג נתיך מותקנים בדרך כלל בתוך מכשירי חשמל, ורכיבים אחרים של מערכות חשמל מוגנים מפני קצר באמצעות מבטחים "חצי אוטומטים".
תוצאות של קצר

התוצאות הנובעות מהופעת קצר חשמלי תלויות בעצמת זרם הקצר ובמשך הופעתו. שני גורמים אלה קובעים את כמות האנרגיה שזורמת במעגל החשמלי שנוצר. אנרגיה זו יכולה להופיע במספר צורות:
חום: הצתה של חומרים דליקים הסמוכים למעגל, התכה של חומרים כגון מתכות, התעוותות של חומרים פלסטיים.
אור: בעיקר כאשר כתוצאה מהקצר נוצרים זרמים חזקים באוויר. זרמים אלה מפיצים אור חזק (ראו גם קשת חשמלית).
שדות אלקטרומגנטיים רבי עצמה אשר מעוותים מתכות הנמצאות בקרבתם.
ראו גם

הנדסת חשמל
קצר במעגל של זרם ישר
Run With The Lions

Run With The Lions (בעברית: רוץ עם האריות) הוא שיר באנגלית שנכתב והולחן על ידי אשלי היקלין, אריק לומייר, פלה לוריאנו ובוצע על ידי יוריוס. השיר ייצג את ליטא באירוויזיון 2019 בתל אביב שבישראל, לאחר שזכה במקום הראשון בתחרות הגמר הלאומי הליטאית, "Eurovizijos Atranka 2019".
הערות שוליים

↑  Jurijus - Run With The Lions lyrics, מילות השיר באתר ג'יניוס
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: c7f4c3da-26da-4d66-ab67-505a0a7c3f56
ירושלים סגל

| --- | --- |

ירושלים סגל בטקס הענקת תואר יקירי תל אביב יפו לשנת 1984
 לידה:  24 ביולי 1898 אירקוטסק, רוסיה 
 פטירה:  29 באפריל 1993 (בגיל 94) 
 מדינה:  ישראל 
 פרסים והוקרה:  יקיר העיר תל אביב-יפו (1984) 
 
כריכת ספרו האוטוביוגרפי של ירושלים סגל המצולם במדי הגדוד העברי (1918) על רקע "קזינו גלי אביב" אותו ניהל
בצילומי הסרט "חתונה תימנית" (1926–1927). בשורה השנייה משמאל: בת שבע כץ, יצחק חזין, ירושלים סגל, ברוך אגדתי, נתן אקסלרוד, יצחק כץ. תצלום מעזבון בת שבע ויצחק כץ, מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל, ירושלים
ירושלים סגל (24 ביולי 1898 – 29 באפריל 1993) היה חלוץ, מתנדב בהגנה ובמשטרה, ומתרגם סרטים ישראלי.
ביוגרפיה

ירושלים סגל נולד באירקוטסק שבסיביר, שביעי מבין שמונת ילדיהם של אלעזר ופסיה הלוי סגל. המשפחה הייתה במקור מאוקראינה, אך הוגלתה לסיביר לאחר שהאב הכין (בלא יודעין) חותמת מזויפת ששימשה לגנבת ציוד ממחסן צבאי. ירושלים סגל אינו מספר בזיכרונותיו במה עסק האב בסיביר, אבל מספר כי במקביל הכין אלעזר סגל במשך כ-40 שנה קונקורדנציה קומפקטית לתנ"ך שהודפסה לבסוף ב-1909 בווילנה.
כשהיה סגל בן שבע אירחה המשפחה לשבת את הרב גראשטר (לימים רבה הראשי של דרום אפריקה), ציוני נלהב שאף נשא נאום ברוח זו בבית הכנסת. לאחר הלשנה למשטרה נאסרו הרב ואביו של סגל. הרב גורש מהעיר ואלעזר סגל נידון לגירוש מסיביר לתחום המושב למשך 5 שנים. במשך שנתיים ניסה אביו של סגל להתחמק מהעונש על ידי תשלום שוחד לשוטרים, החלפה תכופה של דירות ולינה מחוץ לבית. לאחר שנתיים נמאסה עליו דרך התנהלות זו עם המשטרה, והוא עבר להתגורר בווילנה, בירת ליטא, שהייתה בתחום המושב, ומרוחקת למעלה מ-6,000 ק"מ מאירקוטסק. אלעזר סגל רצה לקחת את כל בניו איתו על מנת שילמדו בישיבה, אבל לאחר ויכוח עם אשתו הוחלט שרק ירושלים בן התשע ואחיו צבי (על שם אביו של אלעזר) בן החמש-עשרה יתלוו אליו.
סגל למד בישיבות בווילנה ובערים שסביבה, קובנה, לידא, אוציאני ושווינציאן. האב היה שולח לו לעיתים כסף, אבל כשהכסף אזל היה ירושלים רעב לעיתים תכופות ונסמך על שולחנם של יהודים שנהגו לארח תלמידי ישיבה (מוסד המכונה "ימים"). לאחר שהסתיימה תקופת הגלייתו החליט אלעזר סגל לחזור לאירקוטסק, וירושלים נשאר ללמוד בווילנה.
ביוגרפיה > ארץ ישראל ומלחמת העולם הראשונה

בסוף שנת 1913 החליט אלעזר סגל לעלות לארץ ישראל עם חלק ממשפחתו, וירושלים הסכים להצטרף אליו. ברוסיה נשארו הבן צבי והבת שטערנע (כוכבה). המשפחה התיישבה תחילה בכפר תבור, שם כבר גרה אסתר, אחותו הבכורה של ירושלים, ואחר כך עברו ההורים והתיישבו בתל אביב. ילדיהם, אליהו, צביה וירושלים, שהיה אז בן שש עשרה, נשארו בגליל. ירושלים עבד כפועל חקלאי במושבות הגליל: מרחביה, כנרת ומצפה. בינתיים פרצה מלחמת העולם הראשונה וירושלים היה חייב להתעתמן (לקבל נתינות טורקית), אך כיוון שטרם היה בגיל צבא לא היה חייב בגיוס.
במחצית הראשונה של המלחמה המשיך ירושלים סגל לעבוד כפועל חקלאי במושבות הגליל "בית-גן" (כיום חלק מיבנאל) וסג'רה. בחורף השני למלחמה, כשהחלו שמועות על רעב בתל אביב, התארגנו יהודי הגליל והכינו שיירות אספקה, שהתרכזו במרחביה ועברו בג'נין, בטולכרם ובקלקיליה, לפתח תקווה. ירושלים סגל הצטרף כעגלון לשיירות אלו, ובמסעו האחרון הרשו לו להמשיך לתל אביב על מנת להיפגש עם הוריו, שם גם פגש באסתר דודניתו, ובין השניים פרח רומן. ירושלים החליט לעזוב את הגליל ועבר לעבוד כפועל חקלאי בגדרה.
ב-28 במרץ 1917 הוציא ג'מאל פאשה, מושלה הצבאי הטורקי של ארץ ישראל, צו לגירוש תושבי יפו ותל אביב. הצו הוצא עקב התקדמות הצבא הבריטי מדרום והחשש של השלטונות הטורקיים מכך שתושבי שתי הערים יסייעו לבריטים בכיבוש הארץ, ונומק כצעד חירום צבאי. באירוע, שקיבל את הכינוי "גירוש תל אביב", פונו בין 7,000 ל-9,000 יהודים לפתח תקווה, לכפר סבא ולמושבות הגליל. ירושלים סגל השתתף במבצע לפינוי העיר, שאורגן על ידי ועד תל אביב וארך כשבוע. הוריו עברו למרחביה, ושם מת בן הזקונים ציון מטיפוס. ירושלים חזר לגדרה, אלא שעכשיו, כשהיה בגיל גיוס, שמר על זהירות. הטורקים ערכו מבצעים מדי פעם בפעם לאתר "פיראר" (משתמטי גיוס). כרבים מבני גילו התחבא ירושלים במקומות מסתור, והם נעזרו בתושבים הוותיקים שהיו מזהירים אותם מהמצוד שעמד להיערך.
ביוגרפיה > הגדודים העבריים

ב-3 בנובמבר 1917 כבש הצבא הבריטי את גדרה לאחר הפגזה. לאחר הכיבוש החליט ירושלים סגל, כמו רבים מחבריו, להצטרף לצבא הבריטי כחלק מהגדודים העבריים. סגל הצטרף לגדוד 40 של קלעי המלך, ה"גדוד הארצישראלי". המגויסים הועברו למצרים, שם עברו אימונים בקנטרה שליד תעלת סואץ, בהלמייה שליד קהיר ובתל-כביר. בינתיים נכנעה טורקיה והוכרז על שביתת נשק. סגל נשלח עם הגדוד לרפיח ואחר כך למצרים ואז למחנה בטול כרם. חברי הגדוד נהגו לגנוב נשק ותחמושת מהצבא הבריטי ולהעבירם לארגון "ההגנה". על פי הוראה שקיבל, ניסה סגל להבריח נפצים, אלא שבגלל חוסר זהירות התרחשה התפוצצות. הוא נפצע ביד ימין, איבד כמה פרקים בקצות אצבעותיו ושכב כמה חודשים בבית החולים במצרים.
לאחר שהחלים הוחזר סגל לשירות מלא והשתתף בהגנת תל אביב בזמן מאורעות תר"פ (אפריל 1920). בספטמבר של אותה שנה נישא לאסתר, והם שכרו חדר בפתח תקווה. סגל השתחרר מהצבא הבריטי בדרגת סמל בדצמבר 1920, לאחר שירות בן שנתיים.
ביוגרפיה > תל אביב הקטנה

בשנה הראשונה לאחר שחרורו ניהל סגל אחוזה שהייתה שייכת למשפחה יהודית באזור "מארג" שליד קהיר. בגלל פרעות תרפ"א (1 במאי 1921), שבהם נרצחו יהודים ביפו, רצה לחזור מיד לארץ, אבל חובותיו כמנהל האחוזה אילצו אותו להישאר בה כמה חודשים נוספים. בספטמבר 1921 נולד בבית היולדות בקהיר בנו בכורו, מגני-יה. בתחילת 1922 עקרה משפחת סגל לתל אביב.
כלכלית הייתה זו תקופה קשה. סגל עבד בעבודות מזדמנות כלבלר, סבל בנמל יפו, מפקח בסינדיקט סוחרי העצים, במסחר זעיר ובשיווק סרטי ראינוע. זו הייתה תחילתה של קריירה ארוכת שנים בתחום הראינוע והקולנוע. ממאי 1923 ועד חורף 1924 ניהל סגל את "קזינו גלי אביב" (ראו תמונת שער ספרו), שהיה בעצם בית קפה מפואר יחסית לתקופה, שנבנה על עמודים על חוף תל אביב בקצה רחוב אלנבי. כשנסגר הקזינו הועסק סגל כעובד בעיריית תל אביב, ממנה התפטר כשהחל לעסוק בתרגום סרטים בשכר. באפריל 1923 נולדה בתו רויטל ואחריה נולדו דבירה והתאומים אלעזר ואדיב.
ביוגרפיה > פעילות ביטחונית

במקביל לעבודות השונות בהן עסק, נמנה סגל עם מייסדי ארגון "ההגנה". במאורעות תרפ"ט (אוגוסט 1929) גויס סגל להגנה על שכונות הסְפָר של תל אביב והשתתף בקרבות בנווה שלום ובאבו כביר. במאורעות תרצ"ו-תרצ"ט היה סגל חבר בוועדת הביטחון של תל אביב. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הצטרף סגל ל"משמר האזרחי", שהיה ארגון הג"א (לדברי סגל - הגנה אווירית) של תל אביב, בדרגת מג"ד, והיה אחראי על ההדרכה, על המשמעת ועל ביצוע פקודות המפקדה של המשמר. במקביל קודם סגל בדרג "ההגנה", והתמנה לקצין הממונה על הקמ"קים – מקומות ההדרכה של ההגנה בהם הדריכו בשימוש בנשק.
במלחמת העצמאות היה ירושלים סגל כבר בן 50. אמנם הוא לא היה חייב גיוס, אך הוא התמנה למרכז אגף הביצורים במחוז תל אביב. הוא עסק בעיקר בגיוס תושבים, מטעם "ההגנה" ואחר כך מטעם צה"ל, למשימות כמו הקמת קווי ביצורים או סבלות של מזון ואספקה לירושלים בקטע של דרך בורמה שטרם נסלל.
אחרי הקמת המדינה עסק ירושלים סגל, במקביל לעבודתו כמתרגם סרטים, בעבודות התנדבות שונות. הוא נמנה עם מקימי בית הגדודים (מוזיאון להנצחת הגדודים העבריים במלחמת העולם הראשונה) במושב אביחיל, הצטרף כמתנדב למשטרה בתקופת מלחמת ההתשה ואחר כך היה, במשך עשר שנים, מתנדב במשטרת התנועה. לאות הערכה על פועלו כמתנדב קיבל ירושלים סגל בשנת 1980 את "עיטור גור-אריה" מטעם איגוד החיילים המשוחררים ובשנת 1984 את התואר "יקיר תל אביב" מטעם עיריית תל אביב.
ירושלים סגל החל לכתוב את זיכרונותיו בשנת 1984. בעידודו של יעקב גרוס, שהכיר את סגל בתקופה שבה עבד גרוס בארכיון הסרטים של האוניברסיטה העברית, החל סגל לערוך את הספר שעתיד היה לצאת ביולי 1993, ביום הולדתו ה-95 של סגל. אלא שסגל לא הספיק לראות את הספר המודפס, כיוון שנפטר חודשיים לפני כן, ב-29 באפריל 1993. שלט לזכרו הוצב על ביתו ברחוב ורבורג בתל אביב.
עשייתו הקולנועית

ירושלים סגל זכור כיום בזכות עבודתו רבת השנים כמתרגם סרטים. היה לו כישרון טבעי לשפות. כשעלה לארץ, ידע סגל רוסית, יידיש ועברית בהגייה אשכנזית. ערבית למד בארץ מתושבי הארץ, צרפתית החל ללמוד במושב מרחביה והמשיך בהיותו במצרים, ואנגלית למד במצרים במקביל לאימונים בגדוד העברי. אבל סגל לא היה רק מתרגם; הוא עסק גם בהפצת סרטים, בפעילות ב"איגוד הקולנוע הישראלי" ובתחילת דרכו אף בהפקה.
הפעם הראשונה שבה ראה ירושלים סגל סרט הייתה בקיץ 1911 בווילנה, שם צפה ב"אילוזיון" (כך כונה בית ראינוע) בסרט הראינוע האמריקני "נערה ללא מולדת". רק שמונה שנים אחר כך צפה שוב בסרטי ראינוע. היה זה כאשר החלים מפציעתו במסגרת הגדוד העברי. הוא צפה אז בבית החולים, יחד עם המחלימים האחרים שלא היו קצינים, מצדו השני של המסך בסרטים שהוקרנו לקצינים המחלימים.
הצעד הראשון של ירושלים סגל בתעשיית הסרטים, שהפכה לעיסוקו העיקרי, אירע לאחר שחזר ממצרים ב-1922. בין שלל העבודות שבהן עסק בתקופה הכלכלית הקשה ששררה בארץ, הייתה גם עבודה כסוכן של מפיץ סרטים. בתפקידו זה קיבל סגל עמלה של 15% מכל סרט שהצליח להשכיר לבתי הראינוע בארץ. הייתה זו תחילת התקופה של הראינוע בארץ ישראל - בתל אביב, למשל, היה ראינוע אחד בלבד (ראינוע "עדן"), ועבודה זו הייתה בבחינת השלמת הכנסה בלבד.
בשל הקשר שנוצר בין סגל ובין הבעלים של הראינוע "עדן" (שהעסיקו אחר כך את סגל כמנהל הקזינו "גלי אביב" שגם הוא היה בבעלותם), היו סגל ורעייתו מקבלים הזמנות לצפות בחינם בסרטים. הסרטים היו אז אילמים ובמקום שבו היה נדרש דו-שיח הופיעה שקופית ובה הטקסט של הדו-שיח. כיוון שהסרטים היו מגיעים ממצרים, שבה שלטה השפה הצרפתית, היו השקופיות בשפה זו. כיוון שאסתר סגל לא ידעה צרפתית היה ירושלים מתרגם לה. הצופים מסביב הטו אוזן ולבקשתם החל סגל לתרגם בקול רם. לאחר שבשלב מסוים מצא סגל את עצמו צועק את התרגום, הוא החליט לבצע את התרגום בכתב.
עשייתו הקולנועית > התרגום בראינוע ובקולנוע בשנים הראשונות

מתקופת הראינוע ועד שנות ה-50 הוקרן התרגום על ידי פנס קסם, שבו היה סרט נפרד שהוקרן על המסך כפס צר, לצד ההקרנה של הסרט הראשי. התוצאה הייתה שהתרגום נראה על רצועה אנכית עם כיתוב התרגום, שנעה כלפי מעלה לצד הסרט המוקרן. הנעת הסרט בפנס הקסם נעשתה על ידי ידית ולגלגול סרט התרגום במקביל לעלילה היה אחראי אדם שהיה זה תפקידו היחיד. כשהופיע הסרט המדבר נדרש אדם זה גם להבנה בשפת הסרט על מנת שיקדם את הסרט בקצב הנכון. אדם זה ישב יחד עם המסריט בחדר ההקרנה ובשלב מסוים הוא עבר לשבת עם הקהל לאחר שהוכן לו שלט רחוק פרימיטיבי שהפעיל מנוע של פטיפון להזזת סרט התרגום. שיטה תרגום זו נקראה "תרגום בצד הסרט", וזאת בניגוד לשיטה המתקדמת שפותחה מאוחר יותר, "תרגום בגוף הסרט", שבה הודפס התרגום על סרט הקולנוע עצמו.
לשם הפקת סרטי התרגום לפנס הקסם קיבל סגל מבעלי הראינוע סרטים ישנים והוריד מהם את התחליב (אמולסיה - התמונה) באמצעות גירוד. על הסרט השקוף כתב סגל את התרגום בטוש מיוחד. הבעיה הייתה שהגירוד הפך את הסרט לעכור, ולכן קשה היה לקרוא את התרגום. את הפתרון מצאה אסתר סגל. השריה של הסרט כחצי שעה במים חמים הסירה את התחליב, ולאחר ייבוש התקבל סרט שקוף שעליו נכתב התרגום. סגל עבד בתרגום סרטים בהתנדבות במשך קרוב לשנתיים. משנסגר הקזינו החל סגל לקבל שכר עבור תרגום הסרטים. בארץ נפתחו בינתיים עוד כמה בתי ראינוע, ולסגל הייתה עבודה רבה, ועל כן הוא פתח משרד לעבודת התרגום.
עשייתו הקולנועית > הסטודיו "מולדת" והסרט "החלוץ"

בקיץ 1927 הגיע אל ירושלים סגל נתן אקסלרוד, צלם ראינוע שהיה קרוב של אסתר סגל, עם רעיון להפקת סרט הראינוע העברי הראשון. לאחר שסגל השתכנע כי אקסלרוד יודע לצלם, הקימו השניים ביחד סטודיו לצילום בשם "מולדת". הסטודיו הפיק סרטי תעודה (הקרנבלים והעדלאידעות של תל אביב) וסרטי פרסומת.
כשרכש הסטודיו מספיק ניסיון, הוחלט להתחיל לצלם את הסרט שהציע אקסלרוד. עלילת הסרט, "החלוץ", תיארה את חייו של חלוץ רעב ללחם הפוגש בת איכר יפהפייה ומגשים את חלומותיו. את הפקת הסרט מימן סגל, נתן אקסלרוד היה הצלם והבמאי היה אלכסנדר פן. הסרט צולם ברחובות, ולכן סגל, שהיה עסוק בעבודתו כמתרגם, לא צפה בהתקדמותו. משהתפנה והגיע יום אחד לאתר הצילומים, התברר לו כי הצוות שהיה צריך לצלם את בת האיכר רוכבת על סוסה אצילה, מצלם אותה על סוסת עבודה בהיריון מתקדם. חוסר הרצינות שראה הרתיח אותו והוא החליט להפסיק את הצילומים של מה שאמור היה להיות הסרט העברי הראשון (לתואר הזה זכה "עודד הנודד" של אקסלרוד). מן הסרט נותרו 25 דקות של צילום, שעלו באש בדליקה שהייתה במשרדו של סגל ב-1965.
הסטודיו "מולדת" המשיך לעבוד בהכנת סרטי תעודה (למשל, סרט תיעודי שתיעד את הקמת נתניה ואחר שתיעד הנחת צינור נפט בחיפה).
ב-1933 ירושלים סגל קיבל את נציגות העיתון "שיקגו דיילי ניוז" בארץ וצילם על פי דרישתו אירועים שונים (כגון ביקור נסיכה מאנגליה וישיבת הוועד הערבי העליון).
בשנת 1934 ירושלים סגל ונתן אקסלרוד החליטו להיפרד, והסטודיו "מולדת" נסגר.
עשייתו הקולנועית > עבודתו כמתרגם סרטים

סגל המשיך לעבוד כמפיץ סרטים ובעיקר כמתרגם. בשנת 1954 נפתחה בארץ מעבדה ראשונה לתרגום בגוף הסרט בשם "קן-פילם". סגל העביר להם תרגומים להדפסה ובמקביל הכין את אותו התרגום בשיטה הקודמת של סרט בצד. למרות יתרונותיו הברורים של התרגום בגוף הסרט (חיסכון בכוח אדם ודיוק), פיתח סגל במשך 19 שנה בעזרת המהנדס וולטר ליסנר פטנט שיגרום לתרגום הסרט בצד לרוץ באופן סינכרוני עם הסרט. הפטנט אמור היה לפתור את הבעיות העיקריות בשיטה זו ובמקביל איפשר את מכירת הסרטים המשומשים, שלא "התקלקלו" עקב התרגום בגוף הסרט למדינות אחרות (למדינות ערב, למשל). הרעיון לא מומש בשל הצורך להתאים את הפטנט בנפרד לכל אחת ממכונות ההקרנה. בסופו של דבר, הקים סגל בעצמו מעבדה לביצוע תרגומים בגוף הסרט, בשם "ניב אור", וסגר אותה לאחר שמצא כי אינו מסוגל גם לנהל את המעבדה וגם לבצע תרגומים, והחליט להתרכז בתרגומים בלבד.
סגל תרגם סרטים מאנגלית ומצרפתית, בעיקר לעברית, אך משרדו תרגם גם לערבית ולשפות נוספות. סגל סיפר שבשל ניסיונו הרב בסרטים הסכים לקבל לתרגום סרט בשפה הבורמזית, אף על פי שלא ידע מילה בשפה זו, והכין תרגום שכל כולו היה ניחוש של הנאמר.
סגל המשיך לעסוק בתרגום עד לשנותיו האחרונות כשבתו דבירה הייתה לעוזרתו הנאמנה. הכתובית שפתחה את רוב הסרטים שהוקרנו בישראל עד שנות ה-80 – "תרגום: ירושלים סגל (תל אביב)" – הפכה להיות סמלו המסחרי. לפי חשבונו של ירושלים סגל, הוא תרגם 9,000 סרטים מתוך 14,000 שראה בימי חייו.
לקריאה נוספת

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
ירושלים סגל / זכרונות, ירושלים בתל אביב הסרט העברי בע"מ, ירושלים, 1993, בעריכת: יעקב גרוס.
פרויקט ירושלים סגל.
הערות שוליים

↑  נתן גרוס ויעקב גרוס, הסרט העברי: פרקים בתולדות הראינוע והקולנוע בישראל, נ. וי. גרוס, 1991, עמ' 95
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307129005171  ISNI: 0000 0004 0311 0109  LCCN: no93029774  VIAF: 299248174   WorldCat (עם VIAF): 299248174 
לוחית זיכרון על ביתו של ירושלים סגל ברח' ורבורג 5 בתל אביב
מיכאל דיין

| --- | --- |

 לידה:  3 באוגוסט 1949 (בן 75) רומניה רומניה
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1971–1998 (כ־27 שנים)
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 קצין חימוש ראשי
 פעולות ומבצעים
   מלחמת יום הכיפורים   מלחמת לבנון
 תפקידים אזרחיים
 מנכ"ל טמבור, מנכ"ל עשות אשקלון, מנכ"ל GES
 
מיכאל דיין (נולד ב-3 באוגוסט 1949) הוא מנכ"ל חברת GES. שירת בצה"ל כקצין בחיל החימוש והשתחרר בדרגת תת-אלוף לאחר כהונה כקצין חימוש ראשי.
ביוגרפיה

דיין נולד וגדל ברומניה. עלה עם משפחתו ארצה בשנת 1961 לעיר אשקלון. בנעוריו למד בתיכון הריאלי בעיר מגוריו. למד במסגרת העתודה האקדמית וסיים תואר ראשון בהנדסת מכונות בטכניון. התגייס לצה"ל ב-1971 ועשה את שירותו בחיל החימוש. ב-1982 מונה למפקד מפעל הייצור במרכז שיקום ואחזקה, בהמשך שירת כראש ענף מערכות כלליות וציוד ייעודי במפקדת קצין חימוש ראשי, ב-1988 מונה למפקד יחידת הניסויים בדרגת אלוף-משנה ולאחר מכן מונה למפקד מרכז שיקום ואחזקה. בפברואר 1995 מונה לקצין חימוש ראשי ושירת בתפקיד עד 1998.
לאחר שחרורו כיהן כמנכ"ל חברת התכוף ("כארמור" של היום), מנכ"ל חברת הייעוץ ארגו וסגן תפעול עולמי בחברת נור מקרופרינטרס. הוא שימש מנכ"ל צח שרפון, חברת בת של טמבור במשך ארבע שנים ובינואר 2008 מונה למנכ"ל טמבורבראשית 2018 הוא כיהן משנת 2012 כיו"ר התאחדות התעשיינים בצפון. בינואר 2017 מונה למנכ"ל עשות אשקלון. בהמשך מונה למנכ"ל חברת ההתפלה GES.
דיין בעל תואר שני בהנדסת מערכות ומכונות מאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס ותואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה.
הערות שוליים

↑  מיכאל דיין מונה למנכ"ל טמבור, יואב לוי - משנה למנכ"ל, באתר גלובס, 2 בינואר 2008
↑  יובל אזולאי, ‏מנכ"ל טמבור לשעבר מיכאל דיין מונה למנכ"ל עשות אשקלון, באתר גלובס, 30 בנובמבר 2016
| קציני הטכנולוגיה והאחזקה  |
| --- | --- | --- |
| קציני חימוש ראשיים | אשר פלד • צבי בן יעקב • דב שמר • עמנואל פרת • עמוס חורב • ינון עזרוני • עמוס חורב • חיים דומי • אלעזר ברק • בן-ציון בן-בשט • טוביה מרגלית • משה קידר • צבי אורן • עמי סגיס • מיכאל דיין • שלום קורן • זכריה חי • חיים רונן • איל אלוק • צביקה קראוס • אליעזר בן הרוש • מישל ינקו |  |
| קציני הטכנולוגיה והאחזקה | אילן אליה • אריאל שימה |  |
אנדרייאן ניקולאייב

| --- | --- |

אנדרייאן ניקולאייב, 1976
 לידה:  5 בספטמבר 1929 שורשלי, הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוטונומית צ'ובשית רוסיה,  ברית המועצות
 פטירה:  3 ביולי 2004 (בגיל 74) צ'בוקסרי, הרפובליקה הצ'ובשית, הפדרציה הרוסית
 מידע כללי
 בשירות:  קוסמונאוט בשירות תוכנית החלל הסובייטית
 לאום:  ברית המועצות סובייטי - צ'ובשי
 השכלה:  Chernihiv Higher Military Aviation School of Pilots (1954)  אקדמיית חיל האוויר הסובייטי על שם ז'וקובסקי (1968) 
 עיסוק בעבר:  טייס
 תקופת השירות:  1960–1982 (כ־22 שנים)
 דרגה:  גנרל מיור בחיל האוויר הסובייטי
 זמן שהייה בחלל:  21 ימים, 15 שעות ו-20 דקות
 משימות
 ווסטוק 3, סויוז 9
 
 עיטורים
 
 
אנדרייאן גריגורייביץ' ניקולאייב (ברוסית: Андриян Григорьевич Николаев;‏ 5 בספטמבר 1929 – 3 ביולי 2004) היה טייס סובייטי, בן לעם הצ'ובאשי, שהתפרסם כקוסמונאוט השלישי.