stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תומר אופנר
קריירה

אופנר למד משחק בסטודיו למשחק ניסן נתיב בירושלים. ב-1997 קיבל את תפקידו הראשון בסדרת הטלוויזיה של הערוץ הראשון "ירוק", שם שיחק בתפקיד אורח. ב-2003 שיחק בסרט הקולנוע "תיאום כוונות" (בבימוים של אייל שיראי ואייל חלפון), לצדם של אלון אבוטבול ודן שפירא.
ב-2005 שיחק בסרט הצרפתי "תחיה ותהיה". באותה שנה שיחק גם בסרט הטלוויזיה "איציק" של פרויקט סרטים מכאן של הוט.
ב-2007 שיחק בתפקיד ראשי בסרט העצמאי "רופוס", שזכה בפסטיבל הסרטים העצמאיים באנגליה. ב-2008 גילם את אלכס בסדרת הטלוויזיה "לשם שינוי", ששודרה בערוץ חינוכית 23. באותה שנה שיחק בתפקיד אורח בסדרה "פרשת השבוע". באותה שנה גילם את שחר לוין בעונה הרביעית והחמישית של הסדרה "ראש גדול", ששודרה ביס, וגילם את מיקי בסדרה "בילי", ששודרה בערוץ ג'טיקס ולאחר מכן עונה נוספת של בילי ב-2009. ב-2009 השתתף במקבץ פרסומות בערוץ ג'טיקס של חכם בשמש כשהוא מגלם את מיקי מ"בילי".
ב-2010 גילם את איגי בסדרה "חסמבה דור 3", המשודרת בהוט. ב-2011 השתתף בתפקיד אורח בסדרה "סימני שאלה", וכן בתפקיד אורח בסדרה הקומית "השועלים" (בתפקיד אביתר), והשתתף בתפקיד אורח בסדרה "פולישוק" (בתפקיד תום כהן, כתב גלי צה"ל).
באוגוסט 2013 שב לשחק את איגי (יגאל) בעונה השנייה של "חסמבה דור 3".
במקביל למשחק בסדרות טלוויזיה וקולנוע, אופנר מופיע על במות תיאטרון שונות, ובעיקר בהצגות נוער ופרינג', כגון המחזמר "מרקו", ההצגה "מלך ההר", ו"האנשים הקטנים של צ'כוב", אותה ביים אלברט כהן, לצדם של אלברט כהן ועירית גידרון. הצגה זו מתקיימת גם בקפה תיאטרון הקאמרי. הוא מופיע גם בפרסומות.
בנובמבר 2013 הופיע אופנר בקליפ לשיר חדש בכיכובו עם זמר הראפ איתי לוקץ' בשיר "אחותך עושה לי את זה". ב-2014 השתתף בפרק השלישי של סדרת הדרמה "איש חשוב מאוד", העוקבת אחר חייו של יהודה לוי.
בספטמבר 2014 נודע כי תומר אופנר עתיד להשתתף במחזמר "גריז" יחד עם בן רביד ויהונתן בשן. ב-2015 שיחק בהצגה "העולם על פי אלון", בתפקיד רועי.
בשנת 2017 שב לגלם את דמותו של שחר בסדרה "ראש גדול".
בשנת 2022 הופיע אופנר בהצגה ״לא התכוונתי״.
צארייביץ' איוואן איוואנוביץ'

איוואן איוואנוביץ' (ברוסית: Ива́н Иванович;‏ 28 במרץ 1554 – 19 בנובמבר 1581) לבית רוריק, היה יורש העצר של רוסיה. היה בנו של איוואן האיום, שבסופו של דבר הרג אותו.
חיים מוקדמים

איוואן היה בנו השני של איוואן האיום מאשתו הראשונה אנסטסיה רומנובנה. אחיו היה פיודור. איוואן הצעיר ליווה את אביו במהלך הטבח בנובגורוד בגיל 15. במשך חמישה שבועות הוא ואביו היו צופים באופריצ'ניקים בהתלהבות ופורשים לכנסייה לתפילה. כשהיה בגיל 27 יצירותיו של איוואן נקראו לפחות כמו אלה של אביו, ובזמנו הפנוי כתב ביוגרפיה על אנטוניוס מסיה. איוואן נחשב כמי שהציל פעם את אביו מניסיון חיסול. אסיר לבוני בשם ביקובסקי הרים חרב נגד הצאר, רק שנדקר במהירות על ידי יורש העצר.
נישואין

בשנת 1566 הוצע כי איוואן בן ה־12 יתחתן עם וירג'יניה אריקוסדוטר, בתו של המלך אריק ה־14 משוודיה, אך הדבר לא קרה. בגיל שבע עשרה התארס איוואן ליבדוקסיה סבורובה, שהוצעה בעבר ככלה עבור הצאר איוואן. ואכן, היא הייתה אחת משנים עשר נשים שהופיעו לפני הצאר במופע כלות לבחירתו. הצאר דחה את יבדוקסיה ככלה לעצמו, אך מאוחר יותר היא נישאה לבנו של הצאר. הצאר רצה שכלתו תייצר יורש במהירות רבה, וזה לא קרה, ולכן הצאר גירש אותה למנזר והשיג לבנו כלה נוספת. אשתו השנייה הייתה פרסקוביה סולובה, שזכתה במהירות באותו גורל כמו קודמתה והוכנסה גם היא למנזר. לאחר מכן השיג הצאר לבנו אישה שלישית, ילנה שרמיטבה, שנמצאה בהריון באוקטובר 1581. קרוב לוודאי שילד זה הופל בסביבות הזמן בו איוואן נרצח בידי אביו בנובמבר 1581.
מוות

ההערכה היא כי איוון איוואנוביץ' נהרג על ידי אביו, איוון האיום.
יחסיו של איוואן איוואנוביץ' עם אביו החלו להידרדר בשלבים המאוחרים של מלחמת לבוניה. כועס על אביו על כישלונותיו הצבאיים, איוואן דרש לקבל פיקוד על כמה חיילים לשחרור פסקוב הנצורה.
היחסים ביניהם התדרדרו עוד כאשר ב-15 בנובמבר 1581 הצאר, לאחר שראה את כלתו ההרה של יורש העצר לבושה בבגדים קלים לא שגרתיים, תקף אותה פיזית. כששמע את צרחותיה, מיהר יורש העצר להגנתה וצעק בכעס, "שלחת את אשתי הראשונה למנזר ללא שום סיבה, עשית את אותו הדבר עם השנייה שלי, ועכשיו אתה מכה את השלישית וגורם למות הבן שהיא מחזיקה ברחמה." לאחר מכן ילנה עברה הפלה טבעית. הצארייביץ' התעמת עם אביו בעניין, רק כדי לשנות את הנושא לחוסר כפיפותו בנוגע לפסקוב. הצאר איוואן האשים את בנו בהסתה למרד, האשמה שאיוואן הצעיר הכחיש, אך דבק בתוקף בדעה שיש לשחרר את פסקוב. כועס, אביו של איוואן הכה אותו בראשו עם שרביטו. בוריס גודונוב שנכח במקום ניסה להתערב אך קיבל מכות בעצמו. איוון הצעיר נפל, בקושי בהכרה ועם פצע מדמם. איוואן האיום השליך עצמו מייד על בנו, מנשק את פניו ומנסה לעצור את הדימום, תוך שהוא בוכה שוב ושוב, "ארור הנני! הרגתי את הבן שלי! הרגתי את הבן שלי!" איוואן הצעיר שב להכרה לזמן קצר ונחשב כמי שאמר "אני מת כבן מסור והמשרת הצנוע ביותר". בימים הבאים התפלל איוואן האב ללא הרף לנס, אך ללא הועיל, והצארייביץ' מת מפצעיו ב־19 בנובמבר 1581.
למותו של איוואן היו השלכות חמורות על רוסיה, מכיוון שהיא לא הותירה שום יורש מוכשר לצאר. לאחר מותו של הצאר בשנת 1584, בנו פיודור הראשון שלא היה מוכן לירושה, ירש אותו עם גודונוב כשליט בפועל. לאחר מותו של פיודור, רוסיה נכנסה לתקופה של חוסר ודאות פוליטית המכונה זמן תקופת הצרות.
הערות שוליים

↑  Perrie, Maureen; Pavlov, Andrei (2014). Ivan the Terrible. Routledge. p. 192. ISBN 978-1-317-89468-1.
↑  Andreyev, Nikolay. "Ivan the Terrible". Encyclopædia Britannica. Encyclopædia Britannica, inc. נבדק ב-20 ביוני 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
"איוואן האיום עושה מדיטציה על מיטת בנו", מאת ויאצ'סלב שוורץ (1861)
Shlem (רו') (קסדה) של איוון איוואנוביץ', לפני 1557
פרנקלין (פינאטס)

פרנקלין (באנגלית: Franklin) הוא דמות בסדרת הקומיקס ארוכת הימים פינאטס, פרי עטו של צ'ארלס מ. שולץ. פרנקלין היה הדמות האפרו-אמריקאית הראשונה בסדרה, והוא דוגמה לתופעה הנקראת "דמות שחור ייצוגית". כאשר נפגשו צ'ארלי בראון ופרנקלין לראשונה, אמר לו פרנקלין שאביו הוא חייל הנלחם בווייטנאם. בתגובה אמר לו צ'ארלי, כי אביו שלו הוא ספר שגם היה במלחמה, אך הוא אינו זוכר איזו. כאשר פרנקלין בא לבקר את צ'ארלי בראון, הוא נוכח כי חבריו של צ'ארלי בראון הם די משונים.
הופעתו של פרנקלין הייתה בתקופה בה נושאים כגון הפרדה גזעית ויחסים בין-גזעיים היו מקור נאמן לקונפליקטים בקרב החברה האמריקאית. צירופה של דמות שחורה לתוך הסדרה נחשבה שערורייתית, אולם שולץ טען כי לא היה שום מניע פוליטי בהופעה זו. רק לעיתים רחוקות עולה עניין צבע עורו של פרנקלין בפרקי הסדרה. רוב החבורה פשוט מקבלת אותו כמו שהוא. בראיון שנערך ב-1997 ציין שולץ כי קיבל מכתב מעורך עיתון בדרום ארצות הברית, שכתב כי אינו מתנגד להופעת דמות שחורה בקומיקס, אך הוא מבקש ממנו כי לא יאייר אותם לומדים יחדיו בבית הספר.
פרנקלין ניחן באינטליגנציה רבה ומשמש לרוב כגירוי אינטלקטואלי ללני ואן פלט, שבדומה אליו נוטה לצטט פסוקים מן המקורות. דמותו מאופיינת באופייה הנוח, החסר דאגות או אובססיות. פרנקלין משחק בתפקיד סנטר פילדר (center fielder) בקבוצת הבייסבול של צ'ארלי בראון. בגיליונות מאוחרים יותר הוא נראה כשחקן בקבוצתה של פאטי, ובסדרת הטלוויזיה שיצאה לקומיקס הוא גם לומד בכיתתה.
באחד הספיישלים הטלוויזיוניים של פינאטס פרנקלין יודע לרקוד ברייקדאנס.
דוד חכם (שדרן רדיו)

| --- | --- |

 לידה:  31 ביולי 1981 (בן 43) תל אביב, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2001
 עיסוק:  שדרן רדיו
 מעסיק:  רדיו קול חי
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  david.haham.3
 טוויטר:  david_haham
דוד חכם (נולד ב-31 ביולי 1981) הוא עיתונאי ושדרן רדיו ישראלי חרדי.
ביוגרפיה

נולד בתל אביב למשפחה חרדית שעלתה מטורקיה. גדל בבני ברק ולמד בישיבת "בית מתתיהו".
את דרכו התקשורתית החל בתחנת הרדיו הפיראטית "ערוץ 2000". בשנת 2001, אחרי הרשעתו של אריה דרעי וכליאתו בכלא מעשיהו, התמנה חכם לדובר מחאת "שאגת אריה". באותה התקופה פעל גם כשדרן בערוצי רדיו פירטיים חרדים ועודד את הגעת המפגינים מדי יום אל שערי הכלא.
לאחר התפזרות "שאגת אריה", הצטרף לתחנת הרדיו הפיראטית רדיו כל האמת שהקים שמואל בן עטר והגיש בה מספר תוכניות רדיו ובהן: "כותרות", "כותרות סוף השבוע", "שירים וחסדים" ועוד.
בדצמבר 2008, עם הקמת רדיו קול ברמה, הצטרף לצוות הנהלת וכתבי התחנה ושידר תוכניות שונות, מהם תוכנית מלווה מלכה, אותה שידר מדי מוצאי שבת.
ביוני 2011 עזב את "קול ברמה" והצטרף לרדיו גלי ישראל כמנהל מסחרי וכשדרן. בימי ראשון עד רביעי הגיש תוכנית ערב משותפת לשלוש תחנות הרדיו מקבוצת "רדיו ישראל": "גלי ישראל", רדיו דרום ו"רדיו דרום 101.5", כמו כן הגיש את תוכנית "מלווה מלכה" המלווה בהופעות חיות באולפן.
בינואר 2014 עזב את "גלי ישראל", הצטרף לרדיו קול חי. אך עזב במפתיע תוך חודשים ספורים.
ביולי 2014 החל להגיש תוכנית שבועית בערוץ הטלוויזיה של הידברות בשם "נייר עמדה", פאנל שבועי עם אנשי תקשורת ומשפטנים.
בפברואר 2015 חזר חכם ל"קול חי" והחל להגיש את התוכנית "מדברים אקטואליה" בין השעות 8-10 מידי בוקר, ביחד עם בצלאל קאהן. התוכנית זכתה לאחוז האזנה גבוה במגזר החרדי, והגיעה תוך חצי שנה למקום השני בתוכניות המואזנות ביותר במגזר החרדי לפי סקר TGI. בסוף שנת 2015 פורסם שמוטי לביא יחליף את חכם וקאהן בהגשת התוכנית. ובינואר 2016 פרש חכם בשנית מרדיו "קול חי".
באוגוסט 2016 הצטרף לרשת מורשת והחל להגיש בה מידי בוקר תוכנית אקטואליה יומית שנקראה "חכם על הבוקר". לאחר סגירתה של רשות השידור, המשיכה התוכנית ברדיו כאן מורשת של תאגיד השידור הישראלי. בסוף דצמבר 2017 עזב את "כאן מורשת" לאחר שחוזה הפרילנס שלו לא הוארך.
בשנת 2017 החל לכתוב טור פוליטי שבועי ברשת קו עיתונות דתית. בנוסף החל באותה שנה לשמש כחבר פאנל קבוע בפינה "יורים בנגמ"ש" ששודרה בתוכנית ערב ערב של כאן 11.
במאי 2018 חזר חכם בשלישית לרדיו "קול חי", בה שימש כמגיש מחליף של אבי מימרן בתוכנית "המהדורה המרכזית".
ב-10 בספטמבר 2019 בעקבות הסרת החרם שהוטל על התחנה מצד מועצת חכמי התורה, חזר חכם לתחנת האם שלו רדיו קול ברמה. בתחילה הגיש את התוכנית "סופרים קולות" מידי ערב, בהמשך את "הזירה לייב" עם יקי אדמקר. וכיום מגיש את התוכניות "חכם בחצות" ו"חכם בחמישי".
באוקטובר 2021 חזר בפעם הרביעית תוך פחות מעשור לרדיו קול חי וכיום הוא מגיש את מהדורת הבוקר ברדיו קול חי יחד עם בצלאל קאהן.
התוכנית מהדורת הבוקר היא המאוזנת ביותר בציבור החרדי לפי נתוני סקר tgi.
חכם פועל גם כיועץ ארגוני לעמותות שונות, וכן כ"יועץ ארגוני" לרדיו "קול השלום" בניו יורק.
חיים אישיים

חכם נשוי ואב לארבעה. מתגורר בפתח תקווה.
הערות שוליים

↑  מערכת וואלה‏, "שאגת אריה" - עכשיו גם ברדיו, באתר וואלה, 23 בינואר 2001
↑  אפי אברהם, ‏רכש חדש לרדיו גלי ישראל – דוד חכם, באתר "סרוגים", 12 ביוני 2011
↑  דניאל הרץ, קול חי לא מפסיקים להפתיע: השדרן דוד חכם עובר מגלי ישראל, אתר "כל האמת", 30 בדצמבר 2013
↑  נחמן וייס, דוד חכם עוזב את קול חי • “בקרוב תשמעו אותי שוב”, באתר חרדים10, 19 ביוני 2014
↑  רונן כהן, 5 תכניות הרדיו המובילות באקטואליה, באתר בחדרי חרדים, 27 בינואר 2016
↑  לי-אור אברבך, ‏לביא עובר לשדר ברדיו קול חי ויגיש שם את תוכנית הבוקר, באתר גלובס, 5 בנובמבר 2015
↑  צבי סלע, פרסום ראשון: דוד חכם ישדר תוכנית בוקר בקול ישראל, באתר בחדרי חרדים, 31 באוגוסט 2016
↑  איציק מן, לא מחכה לתחנה החרדית; דוד חכם סגר בתאגיד, באתר בחדרי חרדים, 14 במאי 2017
↑  ברנז'ה, ‏הפתעה ב'כאן': החוזה עם דוד חכם לא יוארך, באתר כיכר השבת, 14 בדצמבר 2017
↑  דוד ורטהיים‏, אחרי החגים כבר "כאן" - עם פרה פריים חדש: "ערב ערב" ו"יורים בנגמ"ש", באתר וואלה, 9 באוקטובר 2017
↑  בני יחזקאלי, פרסום ראשון: דוד חכם חוזר ל'קול חי', באתר בחדרי חרדים, 6 במאי 2018
↑  איציק אוחנה, ‏החזרה המפתיעה של דוד חכם ל'קול ברמה', באתר כיכר השבת, 10 בספטמבר 2019
העץ אוכל העפיפונים

מתקן שעשועים שנושאו העץ אוכל העפיפונים
העץ אוכל העפיפונים (באנגלית: The Kite-Eating Tree) הוא עץ דמיוני המופיע בסדרת הקומיקס פינאטס (Peanuts) מאת צ'ארלס מ. שולץ. העץ אוכל העפיפונים הוא עץ נשיר מסוג לא ידוע. על פי צ'ארלי בראון, לא ניתן להבדיל בין עץ אוכל עפיפונים לעץ רגיל, אלא אם כן, נתפס עפיפון בין ענפיו של העץ, שאותו הוא מעכל באיטיות. כמו כן הוא מתאר שעצים זוללי עפיפונים, אוכלים עפיפונים של ילדים וצוחקים מאחורי גבם.
רבים מעפיפוניו של צ'ארלי בראון נתפסו בין ענפיו של העץ. במקרה אחד זרקה לוסי ואן פלט את הפסנתר של שרודר לתוך העץ והוא עיכל גם אותו. במקרה אחר אכל העץ את אחד מעפיפוניו של צ'ארלי בראון ואז לוסי צעקה עליו כל כך חזק עד שהוא פלט לא רק את העפיפון של צ'ארלי אלא גם עפיפונים רבים אחרים.
פעם אחת איים צ'ארלי בראון על העץ אוכל העפיפונים, כי אם ינגוס בעפיפונו, אז הוא ינשך אותו בחזרה. מן הסתם העץ אכן נגס בעפיפון וצ'ארלי בראון, שלעולם עומד בהבטחותיו נשך את העץ בחזרה. נשיכה זו סיבכה את צ'ארלי בראון עם הרשות להגנת החי והצומח ואילצה אותו לברוח מפני רדיפתה. מאוחר יותר לני ואן פלט שכנע את צ'ארלי בראון כי הוא יכול לחזור לשגרת חייו, מכיוון שהעץ נפל בסערה והוא אינו מבוקש יותר מצד הרשויות. בפרקים מאוחרים יותר העץ אוכל העפיפונים חזר להופיע (בסוף הפרק ההוא, לני ולוסי נוטעים שתיל, שעפיפונו של צ'ארלי בראון נתפס בין ענפיו).
העץ אוכל העפיפונים יכול להבדיל בין טעמים שונים של עפיפונים. בפרק משנת 1982 תוהה צ'ארלי בראון, איזה טעם עפיפון הוא יגיש לעץ השנה. בסוף הוא מתפשר על עפיפון בטעם לימון, מכיוון שבשנה הקודמת העץ אכל עפיפון בטעם תות.
בפרק משנת 1995 לני תוהה על קיומו של העץ בניסיונו למצוא הסבר הגיוני להימצאותו של עץ אוכל עפיפונים בעולם המוכר לו. מאוחר יותר באותה השנה לוסי מאיימת לזרוק לתוך העץ את שמיכתו של לני, מעשה שהיא לבסוף אכן עושה.
שבעת הקדושים של מרקש

אנדרטה לזכר שבעת הקדושים של מרקש, שהוקמה ב-2005 מחוץ לבאב דוכאלה (אנ') (השער הצפון-מזרחי של רובע המדינה)
שבעת הקדושים של מרקש (בערבית: سبعة رجال; תרגום: שבעה גברים; תעתיק: סָבְּעָה רְגָ'אל) הן שבע דמויות מוסלמיות היסטוריות שנקברו במרקש שבמרוקו. כל אחד מהם היה איש דת, מלומד, מוסלמי מפורסם, או קדוש סופי שנערץ בשל אדיקותו או תכונותיו המיסטיות. קברי השבעה הם בסיס לזיארה, עלייה לרגל שנתית, במשך שבעה ימים שבכל אחד מהם מבקרים ומתפללים בקבר אחר.
רקע היסטורי

המסורת של זיארה לקברי שבעת הקדושים של מרקש החלה ביוזמתו של הסולטן העלאווי אסמאעיל, מלך מרוקו (שלט בין השנים 1672–1727) בסוף המאה ה-17. המניע היה רצון פוליטי לנצל את ההשפעה העממית של הזאוויות הסופיות כדי להתמודד מול הפופולריות של "שבעת הקדושים" של שבט רכראכה (אנ') הברברי, שבאותה תקופה עלו לרגל אליהם בג'בל אל-חדיד ליד אסואירה.
העלייה לרגל הועילה למרקש בשיפור המוניטין הרוחני של העיר ומשיכת מבקרים שהיטיבו עם כלכלתה. גם סולטנים מאוחרים יותר, כמו מוחמד בן עבדאללה (סולטן מרוקו) (אנ') שנטו לאסכולה הוואהבית השוללת הערצת קדושים, הרחיבו או קברי שבעת הקדושים, שקמו ואף הרחיבו את קברי הקדושים.
המנהג כבר אינו מקובל כמו בעבר, אך הקברים והזאוויות נותרו מקומות חשובים בעיר. בשנת 2005 חנך ראש עיריית מרקש אנדרטה בשם "כיכר שבעת הקדושים או" (Place des Septs Saints) מחוץ לבאב דוכאלה (אנ') (השער הצפון-מזרחי של העיר העתיקה).
שבעת הקדושים והמקדשים שלהם

שבעת הקדושים של מרקש מפורטים להלן בסדר כרונולוגי (מותם), בשונה מהסדר שבו מבקרים את קבריהם במהלך העלייה לרגל.
קאדי עיאד אבן מוסא (אנ')(ידוע גם כ"קאדי עיאד"; 1083-1149). נולד בסאוטה ולימים שימש כאימאם של העיר ולאחר מכן שופט בגרנדה שבספרד. קבור במאוזוליאום ליד באב איילאן (باب أيلان), אחד השערים המערביים של העיר העתיקה.
אבו אל-קאסם א-סוהילי (ער') (ידוע גם בכינויים: "אימאם אל-סוהילי", "סידי אל-סוהילי"; 1185-1114). נולד למשפחת מלומדים אסלאמיים באנדלוסיה ובגיל צעיר התעוור. הוא התפרסם בחוכמתו והיו לו תלמידים רבים. את שלוש השנים האחרונות בחייו הוא חי במרקש, על פי הזמנת הסולטאן, שדאג להביא חכמים מאנדלוסיה, כדי לחזק את הידע והתרבות בעיר. קברו נמצא בבית הקברות הקרוי על שמו, מחוץ לבאב א-רוב, במקום שבו היה שער העיר הקדום: באב א-שריעה.
יוסף בן עלי א-סנהאג'י (ער') (ידוע גם בכינוי "סידי יוסף בן עלי"; נפטר 1196). נולד וחי במרקש למשפחה ממוצא תימני. בגיל צעיר לקה בצרעת ובשל כך הורחק מהעיר וחי במערה, ברובע המצורעים מחוץ לשער העיר הדרומי. על אף מצבו הבריאותי הוא חי זמן רב ורבים החלו להאמין שיש לו כוחות להתנגד לרעב ומחלות וביקשו את הדרכתו. קבור בזאווייה שעל שמו מחוץ לבאב אע'מאת.
אבו אל-עבאס א-סבתי (ער') (ידוע גם בכינוי "סידי בל עבאס"; 1204-1129). נולד בסאוטה ובשנת 1145–1146 עבר למרקש. במשך מספר שנים הוא התגורר במערה מחוץ למרקש והגיע לעיר רק לתפילה, בימי שישי. היה ידוע בחוכמתו ובהטפותיו לתרומות ומעשי צדקה. קבור בזאוויית סידי בל עבאס בשכונה הצפונית ביותר של המדינה. הוא נחשב לפטרון של העיר והוא נערץ גם על ידי תושבים יהודים של העיר.
סידי מוחמד בן סלמאן אל-ג'זולי (ידוע גם בכינויים "סידי בן סלימאן" ו"אל-ג'זולי"; נפטר 1465). מלומד ודמות מרכזית בהיסטוריה של הסופיות במרוקו. מוצאו מהכפר ג'זולה, אזור סוס שבדרום מרוקו. למד וגר בפאס, ואחר כך עבר וחי במשך שנים רבות במכה ובירושלים ובערוב ימיו חזר לפאס. הוא אימץ את דרך השאד'ליה הסופית והייתה לו קהילה גדולה של תלמידים וחסידים ברחבי המדינה. הוא נפטר באסואירה בשנת 1465 ונקבר בכפר סמוך. בשנת 1521 עלה לשלטון אחמד אל-עראג' וכדי לחזק את אחיזתו בקרב תלמידיו של ג'זולי, הוא העביר את גופתו למרקש ובנה מאוזוליאום סביב קברו (הוא היחיד מבין שבעת הקדושים שמת מחוץ למרקש). קברו ידוע בשם זאוויית סידי מוחמד בן סלימאן ג'זולי (אנ') והוא ממוקם דרומית לזאוויית סידי בל עבאס.
סידי עבד אל-עזיז (ידוע גם בשם "סידי עבד אל-עזיז א-תבאע"; נפטר 1508). היה תלמידו של אל-ג'זולי. קבור בזאוויית סידי עבד אל-עזיז (אנ'), מדרום לזאוויית אל-ג'זולי.
עבדאללה אל-ע'זוואני (אנ') (ידוע גם בכינויים "אל-ע'זוואני" ו"מולאי קסור"; נפטר 1528). היה תלמידו של סידי עבד אל-עזיז. קבור בזאווייה הנמצאת צפונית-מערבית לג'אמע אל-פנא.
תיאור העלייה לרגל

העלייה לרגל מתקיימת בין יום שלישי ליום שני, בשבוע שלאחר מכן. ההתחלה היא בדרום מזרח העיר והסיום בדרום מערב, כשבכל יום, עולי הרגל עוצרים ומתפללים ליד קבר אחר ונותנים צדקה לעניים. סדר הביקורים נקבע בצו של איסמעיל מלך מרוקו:
יום שלישי: קבר סידי יוסף בן עלי סנהאג'י.
יום רביעי: קבר קאדי עיאד.
יום חמישי: קבר סידי בל עבאס.
יום שישי: קבר סידי בן סלימאן אל-ג'זולי.
שבת: קבר סידי עבד אל-עזיז.
יום ראשון: קבר סידי עבדאללה אל-ג'זוואני.
יום שני: קבר סידי אל-סוהיילי.
גלריה

קברו של קאדי עיאד.
המאוזוליאום של אל-סוהיילי.
הזאוויה של סידי יוסף בן עלי.
החצר המרכזית של הזאוויה של סידי בל אבס. המאוזוליאום נמצא מימין ומצד שמאל ניצב הצריח של המתחם.
המאוזוליאום והזאוויה של סידי אל-ג'זולי.
המאוזוליאום והזאוויה של סידי עבד אל-עזיז.
המאוזוליאום והזאוויה של סידי אל-ג'ז'ואני.
הערות שוליים

1 2  Mohammed Khan, Visiting Imam Jazuli and the 7 Saints of Marrakesh, Sacred Footsteps, ‏2015-05-16 (באנגלית)
1 2 3 4 5  Aziz Allilou-Morocco World News, Who Are the Seven Immortalized “Saints” of Marrakesh?, www.moroccoworldnews.com (באנגלית)
↑  Les sept Saints de Marrakech - les sept Tours de Bab Doukkala, https://www.marrakech-cityguide.com, ‏2020-12-18 (בצרפתית)
↑  الإمام السُّهيلي, www.arrabita.ma
↑  Mohamed Haj Yousef, The Sun from the West, The Single Monad Model of the Cosmos (באנגלית בריטית)
↑  Sidi Bel Abbes, Islamic Map (באנגלית)
↑  Muhammad Ibn Suleman Al-Jazouli, Alahazrat.net (באנגלית)
שערי העיר מרקש
המאוזוליאום סידי אבו אל-עבאס א-סבתי, הקדוש הפטרון החשוב ביותר של מרקש.
אברהם אליהו הרכבי

| --- | --- |

 לידה:  17 באוקטובר 1835 נבהרדק, בלארוס 
 פטירה:  15 במרץ 1919 (בגיל 83) סנקט פטרבורג, הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית 
 מדינה:  האימפריה הרוסית 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי פריאוברז'נסקי 
 השכלה:  הפקולטה למזרחנות של אוניברסיטת סנקט פטרבורג 
 מעסיק:  הספרייה הלאומית הרוסית, הספרייה הלאומית הרוסית 
 מספר צאצאים:  1 
 פרסים והוקרה:  מסדר סנטה אנה, דרגה 2  עיטור ולדימיר הקדוש, דרגה 4  מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה 2  אות המסדר אנה הקדושה, דרגה 3  מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה 3 
 
אברהם אליהו הרכבי (ברוסית:  Авраа́м Я́ковлевич Гарка́ви;‏ 14 בנובמבר 1835, כ"ב בחשון תקצ"ו בנבהרדק באימפריה הרוסית (כיום בבלארוס) – 13 במרץ 1919, י"א באדר תרע"ט בסנקט פטרבורג) היה היסטוריון ומזרחן, ביבליוגרף וספרן יהודי רוסי. הוא פרסם מחקרים על תקופת הגאונים, בקראות. במסגרת עבודתו כמנהל המחלקה המזרחנית-שמית בספרייה הקיסרית בפטרבורג פרסם ותיאר כתבי יד עבריים רבים.
פורטרט של אברהם אליהו הרכבי
קורות חיים

אביו של אברהם אליהו הרכבי, הרב יעקב הרכבי, היה סוחר עשיר ותלמיד חכם חשוב. באמצע המאה ה-19 עלה אביו לארץ ישראל והתיישב בירושלים, שם שימש כר"מ בישיבת עץ חיים במשך ארבעים ושלוש שנים.
את לימודיו החל אברהם אליהו הרכבי אצל אחיו גרשון שלימד אותו תלמוד. בגיל 15 התחיל ללמוד בישיבת וולוז'ין, שם למד עד 1858. יחד עם לימודיו בישיבה למד גם רוסית, צרפתית והשכלה כללית רחבה. ב-1858 נכנס לבית המדרש לרבנים בווילנה. שם למד עד 1863 ואז החל ללמוד מזרחנות באוניברסיטת סנקט פטרבורג.
מ-1864 החל לעבוד בחברת מפיצי השכלה בין היהודים ברוסיה בהתנדבות.
ב-1868 סיים וקיבל תואר מ"א בהיסטוריה. נושא העבודה שלו היה: "דברי הסופרים המוסלמים על הסלאווים והרוסים" (Сказания мусульманских писателей о славянах и русских). אחרי קבלת התואר נשלח הרכבי לברלין על חשבון הממשלה הרוסית כדי שיוכל, בשובו, לקבל את הקתדרה של היסטוריה של המזרח. אבל כשחזר המינוי שלו למרצה בוטל בשל יהדותו. ב-1872 קיבל הרכבי תואר דוקטור על מחקרו בנושא: "על מקום שבתם הקדום של השמים, הארים והחמיים" (О первоначальном обиталище семитов, индоевропейцев и хамитов). באותה שנה התחיל לעבוד בספרייה הקיסרית בסנקט פטרבורג. ארבע שנים אחרי תחילת עבודתו בספרייה נתמנה למנהלה ובתפקיד זה כיהן עד מותו.
הממשלה צרפה את הרכבי למספר משלחות ארכאולוגיות כמו לצ'ופוט-קלה בשנת 1874, לארץ ישראל, סוריה ומצרים בשנת 1886. במסגרת נסיעתו זו ביקר את אביו ושני אחיו בירושלים וכן ביקר במושבות החדשות שהוקמו אז: ראשון לציון, גדרה ופתח תקווה.
בשנת 1884 חידש את הופעתו של מקיצי נרדמים והיה בין ראשי החברה. במסגרת זו הוציא את ספרי תשובות הגאונים.
הרכבי נישא פעמיים. הוא התגרש מאשתו הראשונה אחרי שנות נישואין לא רבות ב-1874, ובהיותו בן 73 נישא פעם שנייה. להרכבי נולדה בת מנישואיו הראשונים.
נפטר בשנת 1919. על שמו רחוב בשכונת טלביה בירושלים ובשכונת יד אליהו בתל אביב.
חיבוריו ומחקריו

הרכבי היה מחבר פורה וברשימת פרסומיו עד 1907 שנערכה על ידי שמואל אברהם פוזננסקי ופורסמה ב-1909 בספר זיכרון לאברהם אליהו נמנו 392 חיבורים בעברית, רוסית, גרמנית, צרפתית ואנגלית.
את מחקרו הראשון שעסק בתולדות יהודי רוסיה פרסם ב-1867 בכתב העת הכרמל. במחקריו שפך אור חדש על ההיסטוריה הקדומה של רוסיה ועל ההיסטוריה היהודית רוסית. הוא עסק מ-1864 בהיסטוריה של ממלכת הכוזרים. הוא חקר את ההיסטוריה של דרום רוסיה, הקווקז, קרים וקייב העתיקה. הרכבי טען בספרו היהודים ושפת הסלאווים (1867) שהיהודים בדרום רוסיה דיברו בשפות סלאביות לפני שהגיעו לשם יהודים מאשכנז. הקהילה היהודית ברוסיה נוצרה על ידי יהודים שהיגרו מאזור הים השחור שם הם התיישבו אחרי גלות בבל והם אלה שהשפיעו על הכוזרים.
אחד התחומים החשובים בהם עסק היה הקראות. בספרו "זיכרון לראשונים", פרסם חלקים מספרי המצוות הראשונים של הקראים. דרך מחקריו בקראות חשף את זיופיו של אברהם פירקוביץ'. ב-1856 קנתה הספרייה הקיסרית בסנקט פטרבורג תמורת 100,000 רובל את כתבי היד שפירקוביץ' אסף על פי המלצתו של הרכבי. האוסף כולו נקרא בספרייה תחת השם: "אוסף פירקוביץ' הראשון". בין כתבי היד שהגיעו היה מה שפירקוביץ' הציג כמצבתו של רבי יצחק סנגרי שהיה, כביכול בן שיחו של המלך הכוזרי וגייר אותו (השם יצחק סנגרי מופיע לראשונה בספר הכוזרי במהדורת יוהאן בוקסטורף). הרכבי עמד על זיוף זה ופרסם את הדבר בספרו Altjüdische Denkmäler aus der Krim. אחרי גילוי זה עמדו גם אחרים על זיופים בכתבי יד אותם גילה פירקוביץ'. "פירקוביץ' פיברק אפיגרפים מזויפים לכתבי יד עתיקים באמת, להוכיח כי בעלי המסורה והמדקדקים, בעלי הניקוד והטעמים, ובכלל חכמי ישראל הגדולים כולם קראים היו".
באותו זמן פרסם מחקרים ותעודות בתולדות היהודים בפולין וליטא. כמו כן עיבד ופרסם חיבורים מכתבי יד מתקופת הגאונים – תשובות, קובצי הלכות, פיוטים ושירי חול. פרסום תשובות הגאונים זכה לקבלה נלהבת בקרב הרבנים שביקשו ממנו להמשיך ולפרסם. הרב אליהו דוד רבינוביץ' תאומים ביקש מהרכבי לחפש בכתבי היד שהגיעו אחר תשובות גאונים שלא התפרסמו קודם לכן. בעקבות התגובות החיוביות על פרסום הקטעים פרסם הרכבי את האוסף הגדול של תשובות גאונים הנקרא על שמו "תשובות הגאונים הרכבי".
תחומים נוספים בהם הרכבי עסק הם:
פלאוגרפיה עברית - הוא חקר את כתבי היד השומרוניים של התורה בספריית פטרבורג ותיאר אותם תיאור מקיף.
פילולוגיה - הוא פרסם מחקרים פילולוגיים על מילים מצריות, אשוריות ובבליות בתנ"ך.
ביבליוגרפיה - הרכבי הכין רישום ביבליוגרפי של כתבי יד של התנ"ך בספרית פטרבורג וכן תיאר את כל כתבי היד בעברית ובערבית באותיות עבריות בספרייה.