התעללות נרקיסיסטית
הורות נרקיסיסטית > משמעות ההורות עבור הילד

לאופן שבו ההורים של הילד (או הדמויות המטפלות העיקריות שלו) מתייחסים אליו, יש השפעה משמעותית על ההתפתחות החברתית-רגשית שלו במגוון דרכים.
עוצמת השפעה של מערכת היחסים בין הורה נרקיסיסטי לילדו, נובעת בין היתר מהצורך של הילד המתפתח בהוריו כדמויות מטפלות עיקריות. מטבע הדברים, הקשר של הילד עם ההורה הנרקיסיסט נוצר מרגע הלידה ומתמשך לאורך השנים המעצבות של חייו. בתקופה זו הילד עדיין נמצא בשלבי התפתחות ראשוניים בכל תחום אפשרי של חייו, במיוחד בתחומים החברתיים והרגשיים, אשר מעורבים באופן שבו מתגבשת ההתייחסות העתידית של הילד לעצמו ולאנשים אחרים בחייו.
התהליך בו מתפתח קשר של קרבה ביחסים בין-אישיים נקרא היקשרות.
על פי תאוריית ההיקשרות, העוסקת בקשר המתפתח בין הילד להורה המטפל בו במהלך שנות חייו הראשונות, בנפש הפעוט טבוע צורך מולד ואוניברסלי ליצור קשר עם מטפל מרכזי אחד לפחות. קשר זה חיוני הן להתפתחות החברתית והן להתפתחות הרגשית, משום שהמודלים המנטליים שהילד מפתח בתקופה זו, ישפיעו בהמשך הדרך על יצירת קשרים רגשיים עמוקים וקשרים זוגיים בפרט, כמו גם על ציפיות המבוגר מעצמו ומהעולם.
באופן דומה, גם הגישה ההתייחסותית (Relational) מדגישה קשרים ומערכות יחסים כגורם משמעותי המשפיע על האישיות ועל בריאותו הנפשית של הפרט. זאת משום שהאדם נולד עם נטייה לחפש קרבה לאחר ואישיותו מתפתחת מתוך הקשרים ומערכות היחסים שנוצרות בינו לבין אנשים אחרים בסביבתו החברתית. התקשרויות אלו מתחילות במערכות היחסים הראשוניות וממשיכות בחיים הבוגרים של הפרט. על פי גישה זו, האופן הגבוה ביותר של יחסי גומלין שמתוכם יכולה לצמוח הנפש האנושית הוא האינטרסוביקטיביות (Intersubjective). כלומר, ההכרה ההדדית של בני אדם, בעלי כושר התבוננות עצמית ותחושת רשות פעילה.
לאור ההשפעה העצומה של ההורים על מהלך ההתפתחות של ילדם וההשלכות של הקשר שבין ההורה לילד על חייו הבוגרים של הילד, להורים יש אחריות הורית כלפי ילדיהם.
הורות טובה כוללת ערכים ברורים, משא ומתן כנה, גבולות טובים, אפשרות לערוך משא ומתן על השלכות וכמויות גדולות של עידוד.
אך, היעדר האמפתיה של הורים נרקיסיסטים, משפיע לרעה על דפוסי ההורות שלהם. למשל, הורים נרקיסיסטים נוטים לזנוח את תפקידם ההורי כלפי ילדיהם לעיתים קרובות.
כתוצאה מכך ילדים להורים נרקיסיסטים חווים הזנחת ילדים, שהיא צורה של התעללות בילדים בה האדם העיקרי שאחראי על הטיפול בילד לא מספק לילד את צרכיו הבסיסיים.
הזנחה מוגדרת ככישלון של הורה לדאוג להתפתחות ילדו, במצבים שבהם ההורה מסוגל לעשות זאת, עבור אחד או יותר מהתחומים הבאים: בריאות, חינוך, התפתחות רגשית, תזונה, הגנה ותנאי מחיה בטוחים.
כאשר ההורה זונח את תפקידו ההורי הוא לא מספק לילד תחושה של יציבות וביטחון, כך שהילד נשאר ללא בסיס בטוח שאליו יוכל לפנות לצורך ויסות ונחמה.
לא רק זאת, אלא שבמקום למלא את תפקידם ההורי, הורים נרקיסיסטיים מתייחסים לילדים שלהם כאמצעי למילוי צורכיהם האנוכיים.
זאת משום שאנשים עם הפרעת אישיות נרקיסיסטית מצפים לקבל את כל מה שהם צריכים או רוצים, ללא התחשבות בהשלכות האפשרויות על אנשים אחרים. דבר זה נכון, גם כאשר האנשים האחרים, הם הילדים שלהם.
על פי ספרו של הפסיכולוג הקליני מנשה כהן, הילד לא יכול להעלות על דעתו שהאם או האב מתעללים בו רגשית, במיוחד כשהם מתכחשים למעשיהם או מצדיקים את התנהגותם בכך שהם רוצים בטובתו.
במקביל, כשהילד נדרש להיות אחראי על ניטור ותפעול ההורה באופן שאינו מותאם לגילו, צפויים להתעורר בו רגשות חזקים של חוסר אונים, כעס ואשמה. עם זאת, כאמור, כאשר ההורה זונח את תפקידו ההורי ומצפה מהילד למלא תפקיד זה עבורו ללא התחשבות בהשלכות על הילד, הילד לא יוכל לפנות לאותו ההורה כדי לקבל ממנו תמיכה שתסייע לו להתמודד עם המצב שההורה יצר. נהפוך הוא, עליו להיזהר מההורה כמקור לחץ נוסף שעלול לפגוע בו. זאת משום שכשנרקיסיסטים לא מקבלים את היחס המועדף שהם מצפים לו, הם נוטים להתפרץ באופן תוקפני.
על פי ספרו של הפסיכולוג הקליני מנשה כהן, תחת נסיבות אלו, הלחץ התמידי שההורה הנרקיסיסט מפעיל על ילדו יוצר אצל הילד בלבול ושחיקה פנימית.
לא רק זאת, אלא שהיכולת של הילד לפנות אל עצמו כמקור לתמיכה או נחמה נפגעת גם היא. זאת משום שכאשר הילד הבלתי-בשל מנסה להתמודד עם הנטל של ויסות הרגשות וההתנהגות של ההורה, תוך כדי דיכוי עצמי של דרכיו, פוחתת גם היכולת שלו להפנות משאבים פנימיים לצורך ההתפתחותו האישית.
בהתאם לכך, להורים נרקיסיסטים יש השפעה טראומטית על הזהות המתגבשת של ילדיהם ועל התפקוד הבין-אישי שלהם. בין היתר, החשיפה לפתולוגיה הורית נרקיסיסטית יוצרת טראומה התייחסותית מצטברת אצל הילד המתפתח, אשר מערערת את התפתחות יכולת התייחסותית האינטרסובייקטיביות שלו.