stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיראז' 2000
מאפיינים > מבנה המטוס

המיראז' 2000 מתאפיין בכנף דלתא אשר שפת ההתקפה שלה משוכה לאחור בזווית של 58 מעלות, גופו מותאם לחוק השטחים, והוא מצויד בזוג כנפוני קנרד קטנים על כונסי האוויר. מבנה המטוס דומה מאוד למבנהו של המיראז' 3, אולם הזנב האנכי הוגדל והוגבה כדי לאפשר שליטה טובה יותר במטוס, בזוויות התקפה גבוהות יותר.
כדי להפחית את משקל המטוס, נבנו חלקים בגוף המטוס ובכנפיו מחומרים מרוכבים, דוגמת סיבי פחמן.
מטוס המיראז' 2000 היה המטוס הראשון בעולם אשר נבנה כמטוס בעל יציבות סטאטית שלילית – המשמעות היא שהמטוס בנוי כגוף אווירודינמי לא יציב ולכן נמצא בכל רגע נתון "על סף אובדן שליטה", והשליטה במטוס נשמרת באמצעות מערכות המחשב והטוס-על-חוט.
מאפיינים > מערכת טיסה

כאמור, מטוס המיראז' 2000 תוכנן כבעל יציבות סטאטית שלילית, ומטוס נשלט באמצעות מערכת בקרת טיסה ממוחשבת המכונה מערכת טוס-על-חוט.
מערכת טוס-על-חוט דוגמת את כלל נתוני הטיסה ואת פקודת הטייס (תנועת מוט ההיגוי) ומחשבת על ידי מחשב בקרת הטיסה אשר בתורו פולט פקודה בצורה של אותות חשמליים המועברים באמצעות חוטים חשמליים למפעילים הידראוליים המבוקרים חשמלית, והם מניעים את משטחי הניהוג של המטוס. לשם השוואה, במערכות בקרה מכניות רגילות, מוט ההיגוי מקושר ישירות למשטחי הניהוג ועצם תנועת המוט מניעה את ההגאים ישירות, באמצעות המערכת ההידראולית.
מאחר שלמטוס יציבות סטאטית שלילית, כאשר הטייס אינו מפעיל את מוט ההיגוי, ממשיכה המערכת לבצע את התיקונים הדרושים, באמצעות משטחי ההיגוי, כדי לפצות על חוסר היציבות האווירודינמי של המטוס, ולאפשר טיסה יציבה. תיקונים אלה מחושבים תמידית על ידי המחשב הדוגם מעבד ופולט פקודות אלפי פעמים בשנייה.
מאפיינים > תא הטייס

מוט ההיגוי ("סטיק") ממוקם בין רגליו של הטייס, בעוד שהמצערת (המשמשת לשליטה בדחף המנוע), ממוקמת בצד השמאל של תא הטייס. מוט ההיגוי והמצערת של המיראז' תוכננו בתצורת "ידיים-על-מצערת-וסטיק" (מאנגלית:"hands-on-throttle-and-stick" או בראשי תיבות: HOTAS). הרעיון מאחורי תצורה זו היא מיקום כל הכפתורים החיוניים לשליטה במטוס בעת קרב, על גבי המצערת ומוט ההיגוי, במטרה לאפשר לטייס שליטה מיטבית במטוס מבלי שהוא צריך להזיז את ידיו מהמצערת ומוט ההיגוי – שהם שתי יחידות הבקרה אשר שולטות בתמרון המטוס ולכן החשובות ביותר בעת קרב.
הטייס יושב על מושב מפלט מדגם SEMB Mark 10 מטיפוס "0-0", המבוסס על מושב המפלט דגם 10 של חברת מרטין בייקר הבריטית. תא הטייס עצמו קטן יחסית אך חופת תא הטייס מאפשרת ראות טובה לכל הכיוון, למעט לאחור.
במדומה למטוסי קרב מודרניים אחרים, המטוס מצויד במערכת תצוגה עילית המציגה את נתוני הטיסה, ונתוני קרב נוספים, והוא מצויד במכ"ם מדגם VMC 180 בחרטום המטוס.
מאפיינים > חימוש

בדומה למטוסי המיראז' הקודמים, גם מטוס המיראז' 2000 מצויד בזוג תותחים פנימיים מסוג דאפה 554, בקוטר 30 מ"מ, הממוקמים בתחתית כונסי האוויר, משני צידי המטוס. בשלב מאוחר יותר הוחלפו התותחים בתותחי GIAT 30-550 F4, גם הם בקוטר 30 מ"מ. המטוס נושא 125 פגזים לכל תותח.
המיראז' 2000 מסוגל לשאת חימוש במשקל כולל של 6.3 טונות על 9 נקודות נשיאה – 2 תחת כל כנף ו-5 נוספות תחת הגוף. החימוש החיצוני כולל טילי אוויר אוויר מסוג מאטרה סופר 530, AIM-9 סיידווינדר, מאטרה מג'יק (או כל טיל "תואם-סיידווינדר" אחר), והחל בדגם 2000C של המטוס, גם את טיל ה-MICA המתקדם, וכן מגוון פרטי חימוש נוספים למגוון משימות, דוגמת טילי AGM-65 מאבריק, פצצות ועוד.
דגם 2000N של המטוס מסוגל לשאת גם כלי נשק גרעיניים ומצויד במערכות אוויוניקה מתקדמות. מטוסים מדגם זה משרתים בכוחות ההרתעה הגרעינית של צרפת, ומחליף את מטוסי המיראז' 4. דגם זה לא נמכר למדינות אחרות, אך הוא שימש לפיתוח דגם קונוונציונאלי של המטוס, המסומן 2000D.‏
היסטוריה מבצעית

מטוסי המיראז' 2000 עברו את טבילת האש הראשונה שלהם במהלך מלחמת המפרץ, בשנת 1991. במלחמה השתתפות מטוסי מיראז' 2000 של חיל האוויר הצרפתי וכן של חיל האוויר של איחוד האמירויות, אולם הם נטלו חלק בפעילות מבצעית מועטה בלבד.
הפעילות המבצעית הבאה של מטוסי המיראז' 2000 הייתה במסגרת הפעילות האווירית של האו"ם ושל נאט"ו במהלך המלחמה בבלקן. פעילות המטוסים היוותה נדבך משמעותי מהפעילות האווירית במלחמה, ואחד מהם אף הופל כתוצאה מפגיעת טיל נ"מ, במהלך מבצע כוח מכוון ב-1995.
באוקטובר 1996, חלה הסלמה נוספת בסכסוך האגאי בין יוון לטורקיה, הפעם סביב סוגיות האי אימיה-קארדאק. ב-8 באוקטובר הפיל מטוס מיראז' 2000 יווני, במהלך קרב אוויר, מטוס קרב טורקי מדגם F-16D בטיל מאטרה R550 מג'יק, מעל הים האגאי. הטייס הטורקי נהרג, בזמן שהנווט הצליח להיפלט מהמטוס וניצל על ידי כוחות הצלה יוונים. הייתה זו ההפלה הראשונה בעולם של מטוס מסוג F-16 בקרב אוויר, ובכלל.
בשנת 1999 נטלו מטוסי מיראז' 2000 של חיל האוויר ההודי חלק פעיל במלחמת קרגיל. המטוסים הוכיחו את עצמם לכל אורך הקרבות, והשתתפו בכ-240 משימות תקיפה, בהן הטילו כ-55 טון חימוש. המטוסים נודעו בקלות האחזקה שלהם ובזמינות המבצעית הגבוהה שלהם.
מטוסי מיראז' 2000 של חיל האוויר הצרפתי שירתו באפגניסטן בשנים 2001–2002, ושוב בקיץ 2007, במבצעי תקיפה וסיוע קרוב לכוחות נאט"ו.
בפברואר 2019 12 מטוסים של חיל האוויר ההודי תקפו בסיס בתחום פקיסטן.
מפעילות

המטוס נמכר למספר חילות אוויר ברחבי העולם החל משנת 1983, במספר רב של דגמים:
| צרפת צרפת> דגם | צרפת צרפת> מטרה | צרפת צרפת> יחידות | צרפת צרפת>  |
| --- | --- | --- | --- |
| 2000C | מטוס חד-מושבי | 161 |  |
| 2000D | מטוס דו-מושבי | 86 |  |
| 2000N | מטוס דו-מושבי בעל יכולת לשאת נשק גרעיני | 75 |  |
| 2000B | דגם דו-מושבי בעל טכנולוגיית מיראז' 2000C | 30 |  |
| סה"כ |  | 315 |  |
הודו הודו
| 2000H | משודרגים ל-5–2000 | 52 |  |
| 2000D | מטוס דו-מושבי | 10 |  |
| 2000TH | מטוס אימונים דו-מושבי | 7 |  |
| סה"כ |  | 69 |  |
איחוד האמירויות הערביות איחוד האמירויות הערביות
| 2000EAD | מטוס חד-מושבי | 22 |  |
| 2000-9 | מטוס חד-מושבי | 20 |  |
| 2000-9D | מטוס אימונים דו-מושבי | 12 |  |
| 2000RAD | יוצר במיוחד עבור איחוד האמירויות | 8 |  |
| 2000DAD | מטוס אימונים דו-מושבי | 6 |  |
| סה"כ |  | 68 |  |
הרפובליקה הסינית הרפובליקה הסינית (טאיוואן)
| 2000-5EI | דומה ל-5–2000 | 48 |  |
| 2000-5DI | דומה ל-5–2000 | 12 |  |
| סה"כ |  | 60 |  |
יוון יוון
| 2000EG | דומה ל-2000C החד-מושבי | 11 |  |
| 2000-5 Mk 2 | מטוס רב משימתי | 25 |  |
| 2000BG | מטוס אימונים דו-מושבי | 8 |  |
| סה"כ |  | 44 |  |
מצרים מצרים
| 2000EM | דומה ל-2000C החד-מושבי | 16 |  |
| 2000BM | מטוס אימונים דו-מושבי | 4 |  |
| סה"כ |  | 20 |  |
קטר (מדינה) קטר
| 2000-5EDA | מטוס חד-מושבי | 9 |  |
| 2000-5DDA | מטוס אימונים דו-מושבי | 3 |  |
| סה"כ |  | 12 |  |
פרו פרו
| 2000P | מטוס חד-מושבי רב משימתי | 10 |  |
| 2000DP | מטוס אימונים דו-מושבי | 2 |  |
| סה"כ |  | 12 |  |
ברזיל ברזיל
| 2000C | מטוס חד-מושבי | 10 |  |
| 2000B | מטוס אימונים דו-מושבי | 2 |  |
| סה"כ |  | 12 |  |
ראו גם

מיראז' 4000
מיראז' (משפחת מטוסים)
דאסו תעופה
הערות שוליים

↑  גרג גובל, אתר vectorsite.net.
↑  רויטרס, דאסו מייצרת שני דגמים חדשים של המיראז' ליצוא, חדשות, 16 באפריל 1989
↑  תמר גולן, מצלמות "המרגלים" תיקתקו בסלון האווירי, מעריב, 25 ביוני 1979
↑  ארז וולברג, ‏אלביט מערכות תשתתף בפרוייקט שדרוג מטוסי המיראז' של הודו בהיקף של כמיליארד ד', באתר גלובס, 30 ביולי 2007
↑  טל לוי, עוד חוליה בשרשרת ההזמנות של אלביט מערכות: זכתה בשלושה חוזים בהיקף של 163 מיליון דולר; המניה מזנקת 4.5%, באתר TheMarker‏, 7 באוגוסט 2007
↑  זאת בניגוד למטוס ה-F-16 שהיה המטוס הראשון בעולם בעל יציבות סטאטית נינוחה או אדישה
↑  כלומר מושב מפלט המאפשר הפלטה של הטייס כאשר המטוס עומד על הקרקע (גובה אפס-מהירות אפס).
↑  כדי לאפשר למטוסים לשאת בקלות מגוון רחב של טילי אוויר-אוויר קצרי טווח, תוכננו טילי אוויר-אוויר קצרי טווח רבים בעולם כך שניתן יהיה לשאת אותם על מנשאים שתוכננו לנשיאת טיל סיידווינדר, בלא כל הסבות מיוחדות. גם טילי השפריר והפיתון, מתוצרת ישראל, הם "תואמי סיידווינדר".
↑  Chicago Sun-Times: Turkish F-16 jet crashes after Greek interception
↑  הודו רכשה 40 "מיראז' "2000, מעריב, 20 באוקטובר 1982
↑  רויטרס, אבו דאבי, ‏איחוד האמירויות רוכש 30 מטוסי מיראז'-2000 ב-2 מיליארד דולר, באתר גלובס, 17 בדצמבר 1997
↑  טייוואן קנתה מטוסי מיראז' אך הבטיחה כי זהו לא מרוץ חימוש, באתר הארץ, 10 במאי 2001
↑  ע"ר, יופי״ע, ע״צ, בורז' הבטיח למצרים מטוסי מיראז׳ 2000, על המשמר, 5 בינואר 1977
↑  מתוכם 9 שמישים לטיסה
↑  דן גלעדי, (פאריס), הצרפתים מוכרים פחות נשק, חדשות, 20 באוגוסט 1984
| מטוסי דאסו |
| --- | --- | --- |
| מטוסי קרב ו-הפצצה | MD 315 פלמאנט • MD 450 אורגאן • דאסו מיסטר • דאסו מיסטר IV • דאסו אטנדר • סופר אטנדר • מיראז' 3 • מיראז' 4 • מיראז' 5 • מיראז' F1 • יגואר • מיראז' 2000 • ראפאל |  |
| מטוסי אימון | אלפא ג'ט |  |
| מטוסי נוסעים | מרקיור |  |
| מטוסי מנהלים | דאסו פאלקון |  |
| מטוסי ניסוי | בלזק V • מיראז' 3V • מיראז' G • מיראז' 4000 |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007563930005171  GND: 7531636-5  LCCN: sh2003008588  NARA: 10662975 
מדינות המפעילות את המיראז' 2000
מיראז' 2000C
תא טייס של מיראז' 2000B
מיראז' 2000C צרפתי בתערוכה בפריז
מיראז 2000EG של חיל האוויר היווני
מייקל דרייטון

| --- | --- |

 לידה:  1563 Hartshill, ממלכת אנגליה 
 פטירה:  23 בדצמבר 1631 (בגיל 68 בערך) לונדון, ממלכת אנגליה 
 מדינה:  ממלכת אנגליה 
 מקום קבורה:  מנזר וסטמינסטר 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 יצירות בולטות:  רעיון, אנדימיון ופויבה, שירים, ליריקה ופסטורליה 
 
מייקל דרייטון (באנגלית: Michael Drayton;‏ 1563 – 23 בדצמבר 1631) היה משורר אנגלי שהגיע לגדולה בעידן האליזבתני.
החיים המוקדמים

דרייטון נולד בהרטשיל (אנ'), ליד נניטון (אנ'), במחוז ווריקשייר באנגליה. כמעט שום דבר לא ידוע על ראשית חייו מעבר לכך שבשנת 1580 הוא עבד אצל תומאס גודר (Thomas Goodere) מהכפר קולינגהאם (אנ') במחוז נוטינגהאמשייר. חוקרים מהמאה ה-19 וה-20 העריכו, על בסיס רמיזות המפוזרות בשיריו ובהקדשותיו, כי ייתכן שדרייטון למד באוניברסיטת אוקספורד והיה בקשר עם בני משפחת פולסוורת' (Polesworth), ענף של משפחת גודר. מחקר עדכני יותר הטיל ספק בהנחות אלה.
קריירה ספרותית > 1590–1602

בשנת 1590 הוציא דרייטון את ספרו הראשון ההרמוניה של הכנסייה (The Harmony of the Church), כרך של שירים רוחניים שהוקדש לליידי דֶבֶרו (Devereux). הספר ראוי לציון בזכות גרסה של שיר השירים, שנכתבה בעושר הבעה מרשים. למעט ארבעים עותקים, שנשארו בידי הארכיבישוף מקנטרברי, המהדורה כולה הושמדה על ידי השלטונות. עם זאת, דרייטון פרסם שירים רבים בשנים שלאחר מכן.
בשנת 1593 הופיע רעיון: הזֵר של הרועה (Idea: The Shepherd's Garland), אוסף של תשעה פסטורלים, שבו הילל את מכאובי האהבה שלו בשם הפואטי רולנד. בהמשך פרסם דרייטון עוד "רעיונות":
בשנת 1594 הוא פרסם מחזור של חמישים ואחת סונטות, בשם מראה: רעיונות (Ideas Mirrour), וממנו אנו למדים שהגברת גרה ליד הנהר אנקור במחוז ווריקשייר.
בשנת 1595 הוא פרסם אפיליון (אנ') בשם "אנדימיון ופויבה, רעיונות לטמוס" (Endimion and Phoebe, Ideas Latmus). על פי אחת הפרשנויות ליצירה נראה שדרייטון לא הצליח לזכות ב"רעיון" שלו, והוא חי ומת כרווק, אך ג'אן ברינק רואה בפרשנות זו לא יותר מעוד אחת מהפרשנויות הביוגרפיות שלדעתו הן "בעלות נופך רומנטי" (romantic flourishes').
יש הטוענים כי לסונטות של דרייטון יש קסם ישיר, מיידי ואוניברסלי, בגלל הצליל הפשוט שלהן, ושהן בישרו את הסגנון "הזורם" של כמה משוררים אנגלים בני המאה ה-17 ובהם אדמונד וולר (אנ') וג'ון דריידן. דרייטון היה הראשון שהכניס לשימוש נרחב באנגליה את המונח "אודה" לשיר לירי, ונחשב אמן השימוש בסגנון הקצר, הסטקטי והאנקראוני (אנ').
בשנת 1593 הופיע הראשון משיריו ההיסטוריים של דרייטון, "האגדה של פירס גייבסטון", ובשנה שלאחר מכן ראה אור "מטילדה", שיר אפי בחריזה מלכותית (אנ'). בתקופה זו בערך פרסם דרייטון גם את "אנדימיון ופויבה", כרך שמעולם הוא לא הדפיס מחדש, אך מכיל מידע אוטוביוגרפי מעניין, והכרה בעזרה ספרותית שקיבל דרייטון מתומאס לודג' (אנ'), ואולי גם מאדמונד ספנסר וסמואל דניאל. ביצירתו "התאנה של מומוס" (Fig for Momus) גמל לודג' למחוות ידידותיות אלה.
בשנת 1596 פרסם דרייטון את שירו הארוך והחשוב "מורטימריאדוס" (Mortimeriados), יצירה באוטבה רימה. מאוחר יותר הוא הכניס בשיר שינויים ואף הרחיבו, ופרסם אותו מחדש בשנת 1603 בשם "מלחמות הברונים". בשנת 1596 הופיע שיר היסטורי נוסף, "אגדת רוברט, דוכס נורמנדי", שיחד איתו הודפסה מחדש גם "האגדה של פירס גייבסטון". בשנת 1597 הופיעו "האגרות ההרואיות של אנגליה", סדרה של מחקרים היסטוריים, שמחקים את אלה של אובידיוס. שירים אחרונים אלה, שנכתבו במתכונת המכונה heroic couplet (אנ'), מכילים כמה מהקטעים הטובים ביותר בכתביו של דרייטון.
קריירה ספרותית > 1603–1631

בשנת 1597 כבר נח המשורר על זרי הדפנה. נראה שהוא היה מועדף מאוד בחצרה של אליזבת, והוא קיווה שכך יהיה גם בימי יורשה. אך בשנת 1603, כאשר הוא השמיע שיר הלל לג'יימס הראשון, בעת שירש את כס המלכות, התקבל השיר בלעג ושירותיו של דרייטון נדחו בגסות. את מרירותו ביטא בכתיבת סאטירה "הינשוף" (1604), אך לא היה לו כישרון ביצירה מסוג זה. באותה שנה הודפסה גם המעשייה המקראית שכתב – "משה במפת ניסיו" (Moses in a Map of his Miracles), מעין אפוס מחורז, אך גם יצירה זו לא זכתה להצלחה. בשנת 1605 הוציא דרייטון מחדש את יצירותיו החשובות ביותר – את שיריו ההיסטוריים ואת ה"רעיון" – בכרך אחד, שהודפס בשמונה מהדורות במהלך חייו. הוא אסף גם את יצירותיו הקטנות, שעד אז לא נערכו, ופרסם אותן בכרך ללא תאריך, אך נראה שגם הוא יצא לאור בשנת 1605 בשם "שירים, ליריקה ופסטורליה" (Poems Lyric and Pastoral); אלה כללו אודות, אקלוגים (אנ') וסאטירה פנטסטית בשם "האיש בירח" (The Man in the Moon).
כבר בשנת 1598 אימץ דרייטון החלטה יוצאת דופן – להלל בשירה את כל האתרים בבריטניה הגדולה שיש בהם עניין מיוחד מבחינת פני השטח והנוף (כלומר, ייחוד טופוגרפי) או מבחינת העתיקות שנמצאות בהם. אחרי עבודה מאומצת, שנמשכה שנים רבות, הוא פרסם בשנת 1613, את החלק הראשון של היצירה העצומה הזו שנקראה פולי-אולביון (Poly-Olbion). פורסמו שמונה עשרה כרכים, שהמלומד ג'ון סלדן הוסיף להם הערות. ההצלחה של יצירה מיוחדת זו הייתה מוגבלת בהתחלה, ורק בשנת 1622 הצליח דרייטון למצוא מוציא לאור שהיה מוכן לקחת על עצמו את הסיכון להדפיס את החלק השני, שכלל שנים-עשר כרכים נוספים. בכך הושלמה הסקירה של אנגליה, ודרייטון תכנן לכתוב חלק נוסף שיכסה את סקוטלנד, אבל שום חלק מעבודה זו, אם נעשתה, לא שרד. היצירה, שכוללת יותר מ-15,000 שורות מחורזות, התפרסמה מאוד במהלך השנים, אבל מעטים קוראים אותה בשלמותה. עם זאת היא משמשת מקור חשוב לתקופה, שכן דרייטון, בשאיפתו לספק "עוגני זיכרון" לעבר הנשכח של בריטניה, היטיב לכלול בה מידע מדעי מדויק (בעיקר בהערותיו של סלדן).
בשנת 1627 פרסם דרייטון עוד כרך שבו מגוון יצירות, שהכיל כמה מהיצירות האופיינית לו ביותר. בכרך זה נכללו:
"קרב אז'נקור" (The Battle of Agincourt), שיר היסטורי שנכתב באוטבה רימה ומתאר את הניצחון האנגלי בקרב אז'נקור (דרייטון כתב גם בלדה על אותו נושא ובאותו שם. אין להתבלבל בין שתי היצירות),
"המצוקות של המלכה מרגרט" (The Miseries of Queen Margaret), שנכתב באותו אופן ומתייחס למלכת אנגליה מרגרט מאנז'ו.
"נימפידיה, החצר של פארי" (Nimphidia, the Court of Faery), אפוס קטן וחינני ביותר על ארץ אגדות.
"המסע של סינטיה" (The Quest of Cinthia) ו"הסירנה של הרועה" (The Shepherd's Sirena), שתי פסטורליות ליריות.
"עגל הירח" (The Moon Calf), מעין סאטירה.
"נימפידיה" היא יצירתו המוערכת ביותר של דרייטון, לצד הבלדה המפורסמת שלו על קרב אז'נקור, שהיא די ייחודית ומלאה בפנטזיה ודמיון.
אחרון הפרסומים הענפים של דרייטון היה "גן העדן של המוזות" (The Muses' Elizium), שהתפרסם בשנת 1630.
דרייטון נפטר בלונדון ב-23 בדצמבר 1631, ונקבר בפינת המשוררים במנזר ווסטמינסטר. הרוזנת מדורסט (אנ') הציבה במקום אנדרטה עם שורות הספד המיוחסות לבן ג'ונסון.
תיאטרון

כמו משוררים אחרים בתקופתו, גם דרייטון כתב לתיאטרון, אך בניגוד לשייקספיר, בן ג'ונסון או סמואל דניאל, הוא השקיע מעט מיכולותיו האמנותיות בתחום זה. במשך תקופה של חמש שנים בלבד, בין השנים 1597 ל-1602, היה דרייטון חבר בקבוצה של מחזאים שסיפקו חומרים לתיאטרון של פיליפ הנסלו (אנ'). יומנו של הנסלו קושר בין שמו של דרייטון לבין 23 מחזות מאותה תקופה, ומראה שדרייטון כמעט תמיד עבד בשיתוף פעולה עם יוצרים אחרים שפעלו עם הנסלו בקביעות ובהם תומאס דקר (אנ'), אנתוני מנדיי (אנ') והנרי צ'טל (אנ'). מתוך 23 המחזות הללו, רק אחד שרד: "סר ג'ון אולדקסטל" (Sir John Oldcastle) (אנ'), שדרייטון חיבר בשיתוף פעולה עם מנדיי, רוברט וילסון (אנ') וריצ'רד האת'ווי (אנ'). הטקסט של "סר ג'ון אולדקסטל" אין סימנים מובהקים המאפיינים את כתיבתו של דרייטון, ואשר נוכחים בעקביות בכל קורפוס השירה שלו (אוצר המילים העשיר של שמות צמחים; שמות כוכבים ומילים יוצאות דופן אחרות; שימוש תכוף ומקורי בצורות קיצור, לפעמים עם שימוש כפול בגרש, כמו במילים "th'adult'rers" או "pois'ned'st") נעדרים לחלוטין מהטקסט, מה שמרמז שתרומתו למאמץ המשותף לא הייתה מהותית. "ויליאם לונגסוורד" (William Longsword), המחזה היחיד שהיומן של הנסלו מייחס בשלמותו לדרייטון, לא הושלם מעולם.
ייתכן שדרייטון העדיף את תפקיד האמרגן על זה של המחזאי, שכן הוא היה אחד מחוכרי תיאטרון וויטפריארס (אנ'), יחד עם תומאס וודפורד, אחיינו של המחזאי תומאס לודג', כשהוא הוקם בשנת 1608. בסביבות 1606 היה דרייטון גם חלק מהתאגדות ששכרה חבורת שחקנים-ילדים (אנ'), שכונו "ילדי המלכות" (The Children of the King's Revels). ייתכן שזה היה שמה החדש של קבוצה שנקראה קודם "הילדים של פול" (Children of Paul's), מכיוון שהקבוצה האחרונה "נעלמה" בערך בזמן הזה. המיזם לא זכה להצלחה, והתמוסס במסגרת התדיינות משפטית בשנת 1609.
קשרי ידידות

דרייטון היה חבר של כמה מהאנשים המפורסמים ביותר בתקופתו. הוא התכתב בידידות עם דראמונד. בן ג'ונסון, ויליאם בראון (אנ'), ג'ורג' וויטר (אנ') ואחרים היו בין חבריו. הכומר ג'ון וארד (אנ'), ששימש משנת 1662 ככומר של סטרטפורד על האייבון וליקט זוטות ושמועות על שייקספיר, כתב כי "שייקספיר, דרייטון ובן ג'ונסון (כך!) קיימו פגישה עליזה ונראה ששתו יותר מדי, מכיוון ששייקספיר מת שם מקדחת שלקה בה".
באחד משיריו של דרייטון, אלגיה או איגרת למר הנרי ריינולדס (אנ'), הוא כלל ביקורות רבות-ערך על משוררים אנגלים מימיו של צ'וסר ועד לזמנו, ובכלל זה על שייקספיר.
מהדברים שדרייטון כתב על עצמו אפשר ללמוד שהיה אדם חסר מנוחה וממורמר, אך בו בזמן גם איש סגולה.
מהדורות של ספריו

בשנת 1748 פורסמה מהדורה בפורמט פוליו (אנ') הכוללת את כל יצירותיו של דרייטון בפיקוח ובעריכה של ויליאם אולדיס (אנ'). מהדורה אחרת, בפורמט קואטרו (אנ'), שיצאה בשנת 1753 בארבעה כרכים, אך אלה הוכנו בצורה לא מרושלת ולא מדויקת. ריצ'רד הופר תכנן בשנת 1876 להוציא לאור מהדורה שתכלול את כל עבודותיו של דרייטון, אך תוכניתו לא הושלמה מעולם. כרך ובו יצירות נבחרות הופיע בשנת 1883 בעריכת A. H. Bullen ,. ראה במיוחד אוליבר אלטון, Michael Drayton (1906).
על פי רישומי ספריית הקונגרס יצאו במאה ה-20 שתי מהדורות הכוללות את יצירותיו של דרייטון:
מהדורה שלמה של חמישה כרכים פורסמה באוקספורד בין השנים 1931 ו-1941 (גרסה מתוקנת ראתה אור בשנת 1962). את המהדורה הזו ערכו ג'יי ויליאם הבל (J. William Hebel), ק' טילוטסון (אנ') וב' ה' ניודיגייט (B. H. Newdigate).
מהדורה של שני כרכים משיריו של דרייטון פורסמה בהרווארד בשנת 1953, בעריכת ג'ון בוקסטון (John Buxton).
לקריאה נוספת

Brink, Jean. 1990. Michael Drayton revisited. Boston: Twayne. ISBN 0-8057-6989-7
F. E. Halliday, A Shakespeare Companion 1564–1964, Baltimore, Penguin, 1964.
ביאורים

↑  אנדימיון ופויבה (באנגלית: פיבי) הן דמויות מהמיתולוגיה היוונית.
↑  Piers Gaveston (אנ'), אציל אנגלי (1312-1284) שהיה ידידו הקרוב של אדוארד השני, מלך אנגליה
↑  שירה נרטיבית בצמדי שורות נחרזות ובפנטמטר ימבי
↑  שירים בסגנון קלאסי על נושא פסטורלי.
↑  לשם המחזה מוסיפים לרוב את המילים "חלק 1", שכן לפי היומן של הנסלו קיבל דרייטון תשלום גם בעבוד חלק שני של המחזה, אך חלק זה מעולם לא נמצא.
הערות שוליים

↑  Brink, Jean. 1990. Michael Drayton revisited. Boston: Twayne. ISBN 0-8057-6989-7. pp. 1–10.
↑   Vuillemin, Rémi, "Michael Drayton's Early Career and the Petrarchism of Ideas Mirrour", Studies in Philology 118.1 (Winter 2021) 70-96
↑   Brink, Jean, Michael Drayton Revisited, p.2
↑  Brett, Cyril, Introduction Minor Poems of Michael Drayton 1907 edition, kindle ebook ASIN B0084CF3C6
↑  Richard Utz, "Hic iacet Arthurus? Situating the Medieval King in Renaissance Memory," Studies in Medievalism 15 (2006), 26-40; "'There Are Places We Remember': Situating the Medieval Past in Postmedieval Cultural Memories," in Transfiguration 6.2 (2004), 89-108.
↑  Drabble, Margaret, ed. (1985) The Oxford Companion to English Literature. Oxford: Oxford University Press; p. 292
↑  E. K. Chambers, The Elizabethan Stage, Oxford, Clarendon Press, 1923; pp. 306–8.
↑  Edited by Charles Coffey and with the annotations of John Selden on the Poly-olbion. London: printed by J. Hughs, for W. Reeve
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007278904305171  PLWABN: 9810602255905606  BNE: XX1725247  BnF: cb12380061t (data)  GND: 118680684  ICCU: UFIV096604  ISNI: 0000 0001 1042 4008  LCCN: n50027896  NKC: xx0002249  NLA: 35044923  NTA: 070448760  SELIBR: 184038  SNAC: w6np2qwq  SUDOC: 032851006  Trove: 810668  VIAF: 19758771   WorldCat (עם VIAF): 19758771 
מייקל דרייטון 1628
דיוקן של מייקל דרייטון בציור של סילבסטר הרדינג (אנ')
מצוג'ורנו

| --- | --- |

 מדינה:  איטליה איטליה
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ באזור:  20,637,360 (2019)
 קואורדינטות:  41°11′39″N 15°14′33″E﻿ / ﻿41.194189°N 15.242417°E﻿ / 41.194189; 15.242417 
 http://www.istat.it/it/
 he
המצוג'ורנו (באיטלקית: Il Mezzogiorno – "הצהריים", ובהשאלה גם "הדרום") הוא כינוי לדרום איטליה, כלומר המחוזות: בזיליקטה, קמפניה, קלבריה, פוליה וסיציליה ואף מוליזה ואברוצו. יש הכוללים בכינוי זה גם את האי סרדיניה וחלקו הדרומי של מחוז לאציו.
היסטוריה

בימי ג'וזפה גריבלדי הפך המונח "מצוג'ורנו" לפופולרי בעבור הדרום. גריבלדי התייחס בשם זה לכל אזורי איטליה שמדרום לרומא. כינוי נוסף לדרום איטליה בפי האיטלקים הוא Il Meridione – הדרומית. המונח Meridione נושא פחות מטען רגשי ותרבותי. רשויות הסטטיסטיקה האיטלקיות משתמשות היום במונח Italia Meridionale – איטליה הדרומית. כמו כן, הם לא כוללים בה את האי סרדיניה ואת דרום לאציו אך כוללים במונח את המחוזות אברוציה ומוליסה.
לאחר איחוד איטליה, בעיית דרום איטליה קיבלה חשיבות מדינית פנימית. היה זה לנוכח הפיגור הכלכלי והעוני שהתגלה במחוזות הדרום, לעומת המצב הכלכלי בשאר חלקי איטליה המאוחדת – המחוזות המרכזיים ובמיוחד מחוזות צפון המדינה.
החל מראשית המאה ה-20 ננקטו צעדים על מנת להקטין את חוסר השוויון בין חלקי הרפובליקה האיטלקית. הבעיות הכלכליות הייחודיות של הדרום – האבטלה והעוני – זכו לתשומת לב דעת הקהל. באופן מעשי, הציבור האיטלקי במרכז המדינה ובצפונה נחשף לגלי ההגירה הגדולים מהאזורים האלה אשר הגיעו לפתח ביתו. תושבי אזורי הדרום, צעירים וצעירות ואף מבוגרים, נטשו את מקום מגורי משפחותיהם, במשך מאות בשנים, לנוכח קשיי הפרנסה, העדר מקומות עבודה לאוכלוסייה גדלה וסיכויים הולכים ופוחתים לשיפור רמת חייהם.
לאחר מלחמת העולם השנייה, עם הגברת התיעוש באיטליה, גברה תנועת ההגירה מדרום איטליה לצפונה. המהגרים מדרום איטליה נקלטו בבתי החרושת שהוקמו במחוזות הצפוניים של המדינה פיימונטה ולומברדיה. בעיר טורינו הגיע שיעור המהגרים מהדרום לשיעור ניכר מאוכלוסיית מטרופולין העיר.
ממשלות איטליה הקציבו אמצעים מיוחדים לשיפור התעשיות המקומיות בדרום. לשם כך הוקמה קרן Casmez (אנ'). בשנות ה-80 פחתו פעולות הקרן לאור החשש לאי-סדרים בה.
האיחוד האירופי מושיט עזרה רבה לפיתוח האזור, באמצעות סיוע לפרויקטים כלכליים. האיחוד בוחן את כדאיות ההשקעה, יכולתם של המשקיעים, המוניטין, רמת מוסריות השותפים לפרויקט ולמימונו, ומספר המועסקים שהפרויקט מסוגל לקלוט. בעשור האחרון ניכרת תרומתן הרבה של רשויות השוק המשותף לפיתוח בדרום איטליה.
ראו גם

צפון איטליה
מנגינה (אלבום)

מנגינה הוא אלבומה הרביעי של להקת הרוק "מוניקה סקס", שיצא ב-4 בפברואר 2011, כשהלהקה חזרה לפעולה 8 שנים לאחר הוצאת אלבומה השלישי.
הפקה

רוב שירי האלבום מתאפיינים במוזיקה מלודית אלטרנטיבית. רובם נכתבו על ידי הסולן יהלי סובול, כשיוצאי דופן הם "רמקולים" ו"אתה ללא" שכתב שחר אבן צור ו"ילד מפתח" שכתב פיטר רוט. מבין שירי האלבום זכו להצלחה "השמלה ממדריד", "מנגינה", "לפני השינה" ו"רמקולים" שיצאו כסינגלים לתחנות הרדיו השונות. השיר "השמלה ממדריד" אף צעד במשך ארבעה שבועות בראש מצעד הפזמונים השבועי של גלגלצ.
באלבום השתתפו חברי ההרכב המקורי: הסולן יהלי סובול שכתב, שר, ניגן בגיטרה והלחין את מרבית השירים, הגיטריסט פיטר רוט והמתופף שחר אבן צור. על ההפקה המוזיקלית היה אחראי עופר מאירי, שגם עיבד את השירים יחד עם חברי הלהקה. באלבום התארחו מספר מוזיקאים, כשלומי שבן, שניגן בפסנתר בשיר אחד, וקרני פוסטל, שהשתתפה בשירה בשיר "אתה ללא".
האלבום זכה להצלחה רבה, הן בהופעות והן בהשמעות הסינגלים מתוכו בתחנות הרדיו השונות.
רשימת השירים

גשר (3:43)
השמלה ממדריד (3:05)
מנגינה (5:03)
הכל במקום (4:25)
רמקולים (3:31)
להפסיד לניו יורק (3:59)
הסתברות (3:34)
לפני השינה (3:19)
אתה ללא (3:48)
ילד מפתח (3:24)
מישהו אחר (4:30)
בלי בלמים (2:53)
סינגלים

| השמלה ממדריד |
| --- | --- | --- | --- |
| תמונה | רקע | מיקום שיא במצעד |  |

|  | יצא לאור: אוקטובר 2010 | מצעדים שבועיים: מקום ראשון למשך 4 שבועות במצעדים השבועיים של גלגלצ מקום 3 ברשת ג'  מצעדים שנתיים: מקום 33 ברשת ג' מקום 27 בגלגלצ |  |
|  | אורך: 3:02 | מצעדים שבועיים: מקום ראשון למשך 4 שבועות במצעדים השבועיים של גלגלצ מקום 3 ברשת ג'  מצעדים שנתיים: מקום 33 ברשת ג' מקום 27 בגלגלצ |  |
|  | מפיק: עופר מאירי | מצעדים שבועיים: מקום ראשון למשך 4 שבועות במצעדים השבועיים של גלגלצ מקום 3 ברשת ג'  מצעדים שנתיים: מקום 33 ברשת ג' מקום 27 בגלגלצ |  |
|  | פזמונאי: יהלי סובול | מצעדים שבועיים: מקום ראשון למשך 4 שבועות במצעדים השבועיים של גלגלצ מקום 3 ברשת ג'  מצעדים שנתיים: מקום 33 ברשת ג' מקום 27 בגלגלצ |  |
| מלחין: יהלי סובול |  | מצעדים שבועיים: מקום ראשון למשך 4 שבועות במצעדים השבועיים של גלגלצ מקום 3 ברשת ג'  מצעדים שנתיים: מקום 33 ברשת ג' מקום 27 בגלגלצ |  |

| מנגינה |
| --- | --- | --- | --- |
| תמונה | רקע | מיקום שיא במצעד |  |

|  | יצא לאור: פברואר 2011 | מקום 18 ברשת ג' |  |
|  | אורך: 5:03 | מקום 18 ברשת ג' |  |
|  | מפיק: עופר מאירי | מקום 18 ברשת ג' |  |
|  | פזמונאי: יהלי סובול | מקום 18 ברשת ג' |  |
| מלחין: יהלי סובול |  | מקום 18 ברשת ג' |  |

| רמקולים |
| --- | --- | --- | --- |
| תמונה | רקע | מיקום שיא במצעד |  |

|  | יצא לאור: מרץ 2011 | מקום 13 ברשת ג' |  |
|  | אורך: 3:31 | מקום 13 ברשת ג' |  |
|  | מפיק: עופר מאירי | מקום 13 ברשת ג' |  |
|  | פזמונאי: שחר אבן צור | מקום 13 ברשת ג' |  |
| מלחין: שחר אבן צור |  | מקום 13 ברשת ג' |  |