stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
וונדר וומן (סרט, 2017)
הפקה > פיתוח

הפעם הראשונה שאולפני האחים וורנר שקלו הפקת סרט לייב אקשן על דמותה של וונדר וומן הייתה בשנת 1996 כאשר איוון רייטמן נשכר כמפיק. באוקטובר 1999 ג'ו כהן צורף כבמאי לצד ג'ואל סילבר שניסה ללהק את סנדרה בולוק לתפקיד הראשי.
בינואר 2001 נשכר טוד אלקוט כתסריטאי אך הפרויקט החליף ידיים ונזנח לקראת שנת 2003. במרץ 2005 הוכרז ג'וס ווידון כבמאי אפשרי לצד ג'ואל סילבר כמפיק ראשי שהביע התעניינות לצלם את הסרט באוסטרליה.
התסריט הושלם לקראת שנת 2007 אך וידון פרש לבסוף מהכיסא הבימוי בעוד ג'ואל סילבר שוכר את מתיו ג'ניסון וברנט סטרינקלנד כתסריטאים ראשיים.
בשנת 2010 אולפני האחים וורנר אישרו שהסרט נמצא בפיתוח ובשנת 2011 התסריטאי והמפיק דייוויד גויר הביע את התעניינותו בהפקת הסרט לצד תוכניות מתקדמות של האולפנים להכנסת דמותה של וונדר וומן כחלק מהיקום הקולנועי של DC.
הפקה > התקדמות

בנובמבר 2013 נודע כי האולפנים שוקלים ללהק לדמותה של וונדר וומן את גל גדות, אלודי יונג או אולגה קורילנקו, בדצמבר נודע שגדות לוהקה לתפקיד בסרט שתוכנן להיות הרביעי בסדרת סרטי היקום הקולנועי של DC קומיקס וייצא בשנת 2017. גדות השתתפה גם בסרט "באטמן נגד סופרמן: שחר הצדק", בו היא הופיעה לראשונה בדמותה של וונדר וומן.
באוקטובר 2014 החלו האולפנים בחיפוש אחר במאית אשה עבור הסרט ובנובמבר אותה שנה לוהקה מישל מק'לארן לבמאית הסרט לצד צ'ארלס רובן, זאק סניידר ודבורה סניידר כמפיקים. צילומי הסרט תוכננו לסתיו 2015. באפריל 2015 התברר כי מק'לארן לא תביים את הסרט בשל חילוקי דעות מול האולפנים ובמקומה לוהקה פאטי ג'נקינס כבמאית הסרט.
הפקה > צילומים

צילומי הסרט החלו בלונדון בנובמבר 2015 והושלמו במאי 2016 וכללו אתרי צילום גם באיטליה.
לצורך ביצוע הפעלולים בסט לוהקה ג'סי גראף (אנ'), פעלולנית מפורסמת שהתפרסמה במיוחד בשל השתתפותה בתוכנית הריאליטי "אתגר הנינג'ה" (אנ') ככפילת פעלולים של גל גדות.
הפקה > שיווק

בינואר 2016 נחשפו קטעי צילום ראשונים מתוך הסרט והושקו דפים רשמיים ברשתות החברתיות.
ביקורת, הכנסות והשלכות

הסרט זכה לביקורות חיוביות מאוד מרוב מבקרי הקולנוע ברחבי העולם ומקהל הצופים, והפך לשובר קופות עם הכנסות שיא לבמאית של כ-105 מיליון דולר בסוף השבוע הראשון להקרנתו באמריקה הצפונית. בשבוע הרביעי הפך הסרט לסרט הלייב אקשן הרווחי ביותר בהיסטוריה לבמאית, עם הכנסות שיא של כ-720 מיליון דולר.
עם השבוע ה-14 להקרנתו, הסרט חצה את ה-409 מיליון דולר של הכנסות בארצות הברית בלבד, ובכך כבר עבר את ההכנסות של "באטמן נגד סופרמן: שחר הצדק" (DCEU), של "באטמן" (DC), של "איירון מן 3" (מארוול), של "ספיידרמן" (סוני-מארוול), ושל "דדפול" (פוקס-מארוול).
נכון לספטמבר, הסרט הפך גם לסרט השלישי הרווחי ביותר בארצות הברית ל-2017, כשהסרטים היחידים שהצליחו אף יותר הם "רוג אחת: סיפור מלחמת הכוכבים" ו"היפה והחיה".
ביקורת, הכנסות והשלכות > דירוגים ופופולריות

בשבוע השני, השלישי והרביעי להקרנתו הגיע הסרט לדירוג מספר 1 בפופולריות באתר הסרטים IMDb, ובנוסף צבר בו ציון של 8.1 מהגולשים.
בנוסף, הסרט צבר ציון חיובי של 92% באתר Rotten Tomatoes, ובכך צלח מעל רוב סרטי גיבורי העל האחרים של DC ומארוול.
הסרט זכה בפרס טריילר הזהב עבור הטריילר (הקדימון) הטוב ביותר מכל הקטגוריות.
הסרט הפך לסרט המצויץ ביותר לשנת 2017 ברשת החברתית טוויטר, עם מעל ל-2.19 מיליון ציוצים בארצות הברית. דירוג ראשון בפופולריות לשנה זו קיים גם לדמות וונדר וומן / דיאנה פרינס.
נכון ל-2019, הסרט בעל סך ההכנסות הגדולות ביותר, מבין סרטי היקום הקולונעי של DC (כולל "ליגת הצדק", "אקוומן" ו"שהאזאם" שיצאו אחריו), הוא "וונדר וומן".Home, Box Office Mojo
ביקורת, הכנסות והשלכות > חרם פוליטי

| --- | --- |
 :  ראו גם – וונדר_וומן_1984#חרם_פוליטי, חרם על ישראל
לעומת הפופולריות הרבה של הסרט והדמות הראשית ברוב מדינות העולם, בחלק מהעולם הערבי הסרט הוחרם, בשל היותה של גדות ישראלית, חיילת צה"ל בעברה וציונית; בלבנון, ובתוניסיה הסרט נאסר להקרנה על ידי הממשלות, ונשקל גם להחרים אותו בירדן. בנוסף, הוא אף הוחרם בבתי קולנוע במדינת קטאר וברשות הפלסטינית.
ב-30 מאי 2017 בחר משרד הכלכלה והמסחר הלבנוני להחרים את הסרט טרם יציאתו לאקרנים, מאחר שהשחקנית הראשית גדות היא ישראלית, ומאותן הסיבות שעל פיהן החרים את הסרט הקודם בו השתתפה, "באטמן נגד סופרמן: שחר הצדק". במכתב שהוציא המשרד נכתב "שגל גדות היא מלכת היופי לשעבר של ישראל, שירתה בצבא הישראלי ותמכה ב-2014 במבצע צוק איתן. על הרקע הזה יש להחרים את הסרט על אף שמדובר בהפקה אמריקנית ולא ישראלית".
החלטת הממשלה הלבנונית הגיעה לאחר קמפיין של ארגון בשם קמפיין להחרמת תומכי ישראל־לבנון שהוביל את המאבק להחרמת הסרט בטענה כי הצגת הסרט מנוגדת לחוק הלבנוני, כתגובת נגד החליט שר התחבורה ישראל כ"ץ לקרוא לאחת מן המכונות החוצבות את מנהרות הרכבת התחתית בתל אביב על שם וונדר וומן והכריז "נסראללה ולבנון מחרימים - הישראלים תומכים!".
סרטי המשך

מעבר לסרט "וונדר וומן", גדות חתמה מראש על חוזה לגילום דמותה של וונדר וומן בשלושה סרטי קולנוע, אך היא אף הרחיבה את החוזה שלה למעבר לכך. הבמאית פאטי ג'נקינס, לעומתה, חתמה על חוזה לבימוי סרט אחד בלבד, מבלי שהרחיבה אותו, אך הביעה רצון לשוב ולביים המשך. ביולי 2017, כחלק מכנס קומיק-קון, סן דייגו, נודע כי סרט המשך ייצא לאקרנים ב-13 בדצמבר 2019. ביוני 2018 נודע כי עלילת הסרט תתרחש בשנות ה-80 ושמו של סרט ההמשך יהיה "וונדר וומן 1984". הסרט תוכנן לאחר מכן לצאת לאקרנים ב-1 בנובמבר 2019, אך נדחה לבסוף ל-5 ביוני 2020. בסופו של דבר נדחתה יציאת סרט ההמשך "וונדר וומן 1984" ל-2 באוקטובר 2020, בעקבות מגפת הקורונה ברחבי העולם.
גדות המגלמת את וונדר וומן הופיעה בדמותה גם בסרטים "באטמן נגד סופרמן: שחר הצדק" (2016) ו"ליגת הצדק" (2017), והיא עתידה להשתתף בסרטים נוספים של היקום הקולנועי של DC.
הערות שוליים

↑  Wonder Woman (באנגלית), נבדק ב-2017-08-05
↑  Dino-Ray Ramos, Dino-Ray Ramos, Teen Choice Awards 2017 Winners: ‘Wonder Woman’, ‘Beauty And The Beast’, ‘Riverdale’ Top List, Miley Cyrus No-Show, Deadline, ‏2017-08-14 (באנגלית אמריקאית)
↑  יותר מ-100 מיליון בסופ"ש אחד: "וונדר וומן" שובר שיאים בקופות, באתר ynet, 4 ביוני 2017
↑  עמי פרידמן, "וונדרוומן" שובר עוד שיא: הסרט הרווחי ביותר שביימה אישה, באתר ynet, 25 ביוני 2017
↑   "וונדר וומן", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
↑  ""Wonder Woman" scores higher than Marvel, DC films on Rotten Tomatoes" (באנגלית). נבדק ב-2017-06-09.
↑  McNary, Dave (6 ביוני 2017). "'Wonder Woman' Wins Top Prize at Golden Trailer Awards". Variety. נבדק ב-7 ביוני 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Wagmeister, Elizabeth (8 ביוני 2017). "'Wonder Woman' Is Most Tweeted Movie of 2017 (EXCLUSIVE)". Variety. נבדק ב-11 ביוני 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  נירית אנדרמן, אחרי לבנון ותוניסיה, גם קטאר מחרימה את "וונדר וומן", באתר הארץ, 3 ביולי 2017
↑  יאסר עוקבי, ‏רמאללה מצטרפת לחרם המדינות הערביות נגד 'וונדר וומן', באתר מעריב אונליין, 11 ביוני 2017
↑  Statement issued by the Ministry of Economy and Trade regarding Wonder woman movie, Lebanese Ministry of Economy & Trade, ‏30 במאי 2017 (באנגלית) (ארכיון)
↑  ירון אברהם, ‏רשמית: וונדר וומן יוחרם בלבנון, באתר ‏מאקו‏, 31 במאי 2017
↑  נירית אנדרמן, בגלל גל גדות: הקרנת "וונדר וומן" נאסרה בלבנון, באתר הארץ, 31 במאי 2017
↑  מעריב אונליין, ‏השר כץ קרא למכונה החוצבת את מנהרות הרכבת התחתית ע"ש גל גדות, באתר מעריב אונליין, 2 ביוני 2017
↑  Greg Dean Schmitz, ‏Wonder Woman Sequel Details Emerge, and More Movie News, ‏Rotten Tomatoes, ‏9 ביוני 2017
↑  Borys Kit" ‏'Wonder Woman' Director Patty Jenkins Not Signed for Sequel‎, ‏The Hollywood Reporter, ‏7 ביוני 2017
↑  Matt Goldberg, ‏Wonder Woman 2 Setting Will Take Diana To America, ‏Collider, ‏5 ביוני 2017
↑  Warner Bros. Officially Announces Wonder Woman Sequel, ‏Screen Rant, ‏22 ביולי 2017
↑  'Wonder Woman' sequel title revealed‎, ‏Fox News, ‏24 ביולי 2017
↑  'Wonder Woman 2' Sets Release Date‎, ‏The Hollywood Reporter, ‏24 ביולי 2017
↑  Aaron Couch, Aaron Couch, ‘Wonder Woman 2’ Setting Teased by Patty Jenkins and DC’s Geoff Johns, The Hollywood Reporter, ‏2018-06-01 (באנגלית אמריקאית)
↑  סבלנות: "וונדר וומן - 1984" נדחה בשבעה חודשים, באתר ynet, 22 באוקטובר 2018
↑  בכורת הסרט "וונדר וומן 1984" נדחתה בשל מגפת הקורונה, באתר וואלה, 24 במרץ 2020
↑  משק כנפי הקורונה: נדחו הפצות "וונדר וומן 1984" והסרט החדש של נולאן, באתר וואלה, 13 ביוני 2020
| זאק סניידר |
| --- | --- | --- |
| במאי | שחר המתים (2004) • 300 (2006) • השומרים (2009) • אגדה עם כנפיים (2010) • סאקר פאנץ' (2011) • איש הפלדה (2013) • באטמן נגד סופרמן: שחר הצדק (2016) • ליגת הצדק (2017) • ליגת הצדק: גרסת סניידר (2021) • צבא המתים (2021) • ירח המרד (2023) |  |
| תסריטאי | 300: עליית האימפריה (2014) • וונדר וומן (2017) • צבא הגנבים (2021) |  |
| מפיק | וונדר וומן 1984 (2020) |  |
| שונות | The Stone Quarry • דבורה סניידר |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810575583505606  BNE: XX5765774  CANTIC: a19631285  GND: 1163478474  LCCN: no2017073553  VIAF: 58153288233032650100   WorldCat (עם VIAF): 58153288233032650100
בית הספר לאמנויות יישומיות דופררה

| --- | --- |


בניין בית הספר בפריז
 בית ספר לאמנות
 תקופת הפעילות:  1864–הווה (כ־161 שנים) 
 מייסדים:  אליסה למונייה 
 מיקום
 מדינה:  צרפת צרפת
 קואורדינטות:  48°51′54″N 2°21′43″E﻿ / ﻿48.864906944444°N 2.3620008333333°E﻿ / 48.864906944444; 2.3620008333333
 duperre.org
 he
 
מבט אל החצר הפנימית של בית הספר דופררה הפונה אל רחוב דופיט-ת'ואארס
בית הספר לאמנויות יישומיות דופררה (בצרפתית: L’École supérieure des arts appliqués Duperré, או בקיצור: École Duperré; בעברית: אקול דופררה) היא מכללה ציבורית לאמנות ועיצוב הנמצאת בפריז, צרפת. היא נמצאת ברחוב דופיט-ת'ואארס, ברובע השלישי של פריז. בית הספר דופררה מכשיר מעצבים צעירים בתחומי עיצוב אופנה וטקסטיל, קרמיקה, עיצוב סביבתי ועיצוב גרפי, והוא באחריות המשרד להשכלה גבוהה, מחקר וחדשנות, משרד החינוך הלאומי (אנ') ומועצת העיר פריז. הוא חבר פעיל ברשתות בתי הספר לאמנות ועיצוב בצרפת וברחבי העולם: חבר באוניברסיטת הסאם (צר') שהיא קהילה של אוניברסיטאות ומוסדות פריזאיים להשכלה גבוהה, הכשרה, מחקר ורשתות עסקיות; חבר ב־IFFTI - הקרן הבינלאומית למוסדות טכנולוגיה לאופנה; חבר ברשת Cumulus - האגודה הבינלאומית של אוניברסיטאות ובתי ספר לאמנות, עיצוב ומדיה; חבר ב־FDE - האגודה הצרפתית של בתי ספר לעיצוב; חבר ברשת Art Accord France - רשת מוסדות ציבוריים לחינוך לאמנות ועיצוב, בתי ספר לאמנויות יפות או בתי ספר גבוהים לאמנות ועיצוב בצרפת; חבר בארגון ELIA (אנ') - הליגה האירופית של המכונים לאמנויות; ושותף לאמנת ארסמוס עם מספר בתי ספר באירופה. אקול דופררה נקרא על שם אדמירל הצי הצרפתי, הברון גיא-ויקטור דופררה (אנ').
ציוני דרך

1864: הקמת בית הספר דופררה לנערות, על ידי החברה להוראת מקצוע נשים. בית הספר הוקם על ידי אליסה למונייה בשדרת מרגריט-דה-רוצ'ואואר (אנ') הפריזאית.
1882: מבנה בית הספר עבר למקום היועד לו מראש, רחוב דופררה (צר')‏ 24, ברובע ה-9 של פריז. מקצועות האמנות והתפירה זכו להגדרה כמקצועות העיקריים של האקדמיה.
1906: עיריית פריז רכשה את בית הספר מהחברה להוראת מקצוע נשים.
1921: מוצגת התערוכה הראשונה פרי עבודתן של תלמידות האקדמיה בגלריית פאלאסיה (אנ').
1923: חנוכת בית הספר דופררה לבנים ברחוב דופיט-ת'ואארס (צר').
1925: יצירות התלמידים משתי המכללות מוצגות בתערוכה הבינלאומית לאמנויות דקורטיביות ותעשייתיות מודרניות בפריז. לאחר התערוכה המכללה הועברה לניהול משרד החינוך הצרפתי. בשלב זה, תחת ניהול משרד החינוך, שולבו בית הספר לבנים ולבנות לכדי מבנה אחד, שנשא את השם "בית הספר העירוני לרישום ואמנות תעשייתית". כעת המכללה חולקה לשתי מחלקות, כאשר האחת כוללת לימוד יצירת טקסטיל ותורת הפרסום (גרפיקה, פוסטרים), ואילו השנייה כוללת לימודי אמנות ורישום.
1970: המכללה עברה מבנה פעם נוספת, כאשר הפעם מרחוב דופררה לרחוב דופיט-ת'ואארס שם הייתה בעבר האקדמיה לבנים.
1981–1983: המכללה קיבלה תואר של אקדמיה והחלה להעביר קורסי השכלה גבוהה בלבד.
1987: קבלת תעודת מעצבים עבור "טקסטיל וקרמיקה", מה שאיפשר לבית הספר להמשיך וללמד מלאכות מיוחדות. מעט מאוחר יותר הפכה המכללה לחלק מהרשת הבינלאומית של בתי ספר לעיצוב, 'אגודת קומולוס' (אנ').
2005: פתיחת התכנית לעיצוב אופנה, בשותפות עם אוניברסיטת מארן לה ואלה (אנ').
2014: המכללה הופכת לחברה קבועה בארגון IFFTI.
2015: הוצאה ראשונה של כתב העת המדעי "אופנות מעשיות - סקירה היסטורית של ביגוד ואופנה" שנערך על ידי בית הספר דופררה ומכון ספנטריון למחקר היסטורי (צר') ‏(IRHIS) - אוניברסיטת ליל (אנ')/המרכז הלאומי למחקר מדעי ומאז 2019 על ידי InVisu ‏(CNRS-INHA) - יחידת שירות ומחקר של המכון הלאומי לתולדות האמנות (אנ') ‏(INHA) והמרכז הלאומי למחקר מדעי.
2017: יצירת תואר שני בתעשיות אופנה ויצירתיות שבוצע על ידי אקול דופררה, אוניברסיטת פריז III: סורבון-נוול (אנ') ו־CFA Formasup פריז.
2018: יישום התעודה הלאומית של מלאכת יד ועיצוב (DN MADE). אקול דופררה מציע 5 מסלולי לימוד: מרחב, גרפיקה, אופנה, טקסטיל, חומרים. תואר ראשון חדש זה תואם את הסטנדרטים האירופיים של הסכם בולוניה.
ההתנגדות האסלאמית בעיראק

ההתנגדות האסלאמית בעיראק (בערבית: المقاومة الإسلامية في العراق), נודע גם בראשי התיבות IRI, הוא מונח מטרייה לתיאור קבוצות מורדים שיעיות אסלאמיות ומיליציות פרו-איראניות בעיראק הנתמכות על ידי משמרות המהפכה באיראן. זהו מונח גג או שם כללי המשמש את הקבוצות הללו, בעת ביצוע התקפות נגד כוחות אמריקאים ובעלות ברית באזור.
באוקטובר 2023, בעקבות מעורבות ארצות הברית במלחמת חרבות ברזל, ה-IRI החלה לשגר רקטות ומל"טים לעבר בסיסי ארצות הברית בעיראק, ירדן וסוריה, תוך גרימת פציעות קלות לחיילים אמריקאים עד שמתקפה של מל"טים הרגה שלושה חיילים אמריקאים בירדן ב-28 בינואר 2024. בנוסף, מאז נובמבר 2023, ה-IRI תקף את ישראל עם מספר רב של מל"טים וטילים כחלק מחזית תמיכה במלחמת חרבות ברזל.
קבוצות

גדודי חזבאללה
תנועת א-נוג'בא
אל-חשד א-שעבי
גדודי האימאם עלי
עסאיב אהל אל-חק
כתאיב סייד א-שוהדא
חרכת אנסאר אללה אל-אופיא
מבצעים בעיראק, ירדן וסוריה

ב-18 באוקטובר 2023 בזמן מלחמת חרבות ברזל, החלה ההתנגדות האסלאמית בעיראק בגלי התקפות על בסיסי ארצות הברית הן בעיראק והן בסוריה, החל בשיגור תקיפת מזל"ט על בסיס חיל האוויר אל-אסד (אנ') אשר יורט.
ב-24 באוקטובר, ההתנגדות האסלאמית בעיראק לקחה אחריות על תקיפות כטב"מים מרובות על בסיסים ארצות הברית במזרח סוריה, בעיקר שדה הנפט אל-עומר בנפת דיר א-זור וא-שדאדי בנפתאל-חסכה.
ב-9 בנובמבר, כוחות ארצות הברית הותקפו שלוש פעמים נפרדות ב-24 שעות, כולל תקיפות מל"טים בבסיסי אל-אסד ובסיס חיל האוויר אל-חריר, וכן התקפת מטען חבלה על סיור ליד סכר מוסול.
ב-20 בנובמבר, שמונה חיילי ארצות הברית והקואליציה נפצעו ממתקפת טילים בליסטיים, ונגרם נזק תשתיתי קל לאחר שהבסיס האווירי הותקף על ידי טיל בליסטי.
ב-25 בדצמבר, ההתנגדות האסלאמית בעיראק לקחה אחריות על מתקפת מזל"ט על הבסיס שפצעה שלושה חיילים אמריקאים, אחד מהם היה קריטי.
ב-18 בינואר 2024, ההתנגדות האסלאמית של עיראק טענה שהפילה את הרחפן האמריקאי MQ-9 ריפר לאחר שהמריא מכווית ליד מוקדאדיה, דיאלא.
ב-20 בינואר 2024, הקבוצה טענה למתקפת טילים על בסיס האוויר עין אל-אסד במחוז אל-אנבאר, ופצעה שני אנשי צבא אמריקאים ואנשי עיראק אחד.
ב-28 בינואר, ה-IRI פתח במתקפת מזל"ט על מוצב צבאי ארצות הברית מגדל 22 ברוקבאן (אנ'), ירדן כתוצאה מההתקפה נהרגו 3 חיילים אמריקאים ו-47 אחרים נפצעו.
ב-4 בפברואר 2024, מזל"ט תקף מגרש אימונים בשדה אל-עומר בדיר א-זור, מזרח סוריה, שבו שוכנים חיילים אמריקאים, על פי הכוחות הדמוקרטיים הסורים. למרות שלא דווח על נפגעים בקרב כוחות ארצות הברית, לפחות שבעה לוחמים כורדים נהרגו ו-18 נפצעו. ההתנגדות האסלאמית בעיראק קיבלה אחריות לפיגוע. ה-SDF גינתה את המתקפה ואמרה כי יש לה "כל זכות להגיב".
ב-1 באפריל 2024, אבו עלי אל-אסכרי, ראש הביטחון של חזבאללה בעיראק, אמר כי הארגון מוכן לחמש את ההתנגדות האסלאמית בירדן. הוא הכריז כי גדודי חזבאללה מוכן לספק ל"12,000 לוחמים נשק קל ובינוני, משגרי נגד שריון, טילים טקטיים, מיליוני כדורי תחמושת וטונות של חומרי נפץ" כדי "להגן על הפלסטינים ולנקום את כבודם של המוסלמים". זמן קצר לאחר הודעה זו, תקף לוחם ירדני ניידת סיור של צה"ל סמוך לגבול ירדן-ישראל ונמלט. זה היה המקרה הראשון של מתקפה מירדן על ישראל מאז תחילת המלחמה.
התקפות על ישראל

מאז נובמבר 2023, ההתנגדות האסלאמית בעיראק לקחה אחריות על תקיפות כטב"מים וטילים נגד מטרות בתוך ישראל, בתגובה לתקיפות ישראליות על אזרחים פלסטינים בעזה. הקבוצה הצהירה שתמשיך "להכות במעוזי האויב".
בסוף ינואר, ההתנגדות האסלאמית בעיראק הכריזה כי נכנסה לשלב השני של פעולותיה, שכלל את חסימת נתיבי הים התיכון למעברי נמל ישראליים ושיבוש פעילות הנמלים.
התערבות בסכסוך ישראל-חזבאללה

ב-9 בינואר, דובר גדודי חזבאללה ג'עפר אל-חוסייני, הזהיר כי תנועת ההתנגדות האסלאמית בעיראק תסייע לחזבאללה להילחם בישראל אם תפרוץ מלחמה בין הצדדים. הצהרה זו נמסרה כמה שבועות לאחר שתנועת ההתנגדות האסלאמית בעיראק נטלה אחריות על תקיפת רחפן על אסדת כריש שלבנון טוענת לריבונות עליה. ביוני 2024 גורמים בכירים ב־IRI הבטיחו לתמוך בחזבאללה בלבנון בשליחת חיילים אם הסכסוך עם ישראל יסלים למלחמה כוללת.
ב-24 ביוני, הצהיר קייס אל-ח'זעלי מנהיג קבוצת עסאיב אהל אל-חק בנאום טלוויזיוני כי אם ארצות הברית תמשיך לתמוך בישראל בהרחבת המלחמה ללבנון ולחזבאללה, הקבוצה תתחיל לתקוף אינטרסים אמריקאיים בעיראק ובמזרח התיכון.
מעורבות בסכסוך איראן-ישראל בשנת 2024

במהלך מתקפות הטילים והכטב"מים של איראן נגד ישראל, תנועת ההתנגדות האסלאמית בעיראק השתתפה בתקיפות נגד ישראל, לצד איראן, החות'ים מתימן ופלג בלתי מזוהה בסוריה. התנועה שיגרה כטב"מים וטילים לעבר מטרות בישראל. ארצות הברית, בריטניה וירדן יירטו רבים מהכטב"מים, אך רבים מהם פגעו במקומות שונים בתוך ישראל וברמת הגולן.
בתגובה להאשמות על הפצצות ישראליות של בסיסי אל-חשד א-שעבי בעיראק, שגרמו למות חייל ולפציעת מספר אחרים, נטלה תנועת ההתנגדות האסלאמית בעיראק אחריות על תקיפת רחפן שהייתה מכוונת לאילת.
התערבות בסכסוך ארצות הברית-החות'ים

ב-11 בינואר, הצהירה תנועת ההתנגדות האסלאמית בעיראק כי אם תימן תותקף על ידי ארצות הברית והממלכה המאוחדת, "נתקוף את הבסיסים האמריקאיים בכל כוחנו". לאחר התקיפות האוויריות הראשונות של ארצות הברית והממלכה המאוחדת בתימן, התקבלו דיווחים על פיצוץ ואזעקות בשגרירות ארצות הברית בעיראק. באותו חודש, שיגרה תנועת ההתנגדות האסלאמית בעיראק תקיפת רחפן על בסיס אמריקאי בירדן, שגרמה למותם של שלושה חיילים אמריקאים ולפציעת 47 נוספים.
תקיפות תגמול של ארצות הברית

ב-21 בנובמבר, תקפה ספינת התותחים AC-130 של ארצות הברית רכב של גדודי חזבאללה ליד אבו גרייב, עיראק, בתגובה למתקפה של תנועת ההתנגדות האסלאמית בעיראק על בסיס חיל האוויר עין אל-אסד ב-20 בנובמבר.
ב-2 בפברואר החלה ארצות הברית בסדרת תקיפות אוויריות בתגובה על מיליציות הנתמכות על ידי איראן בעיראק ובסוריה, בתגובה למתקפה שהביאה למותם של שלושה חיילים אמריקאים בירדן. ב-7 בפברואר, תקיפת רחפן אמריקאית על רכב בשכונת משטל בבגדאד גרמה למותו של מפקד כתאיב חזבאללה אבו בכר אל-סעדי (אנ').
ורמאכט

| --- | --- |


 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  21 במאי 1935 – 8 במאי 1945 (10 שנים) 
 הגוף הקודם:  רייכסווהר 
 הגוף הבא:  בונדסוור 
 מטה:  וינסדורף 
 מנהיגות
 המפקד העליון:  אדולף היטלר 
 ראש הצבא:  אדולף היטלר
 שר ההגנה:  ורנר פון בלומברג   ורנר פון פריטש   אדולף היטלר
 מלחמות שהשתתף בהן
 מלחמת העולם השנייה 
 
וֶרְמַאכְט (מגרמנית: Wehrmacht; מילולית: "כוח הגנה"; "צבא הגנה") היה שמו הרשמי של צבא גרמניה הנאצית בשנים 1935–1945. הוורמאכט כלל שלוש זרועות: חיל יבשה – Heer, חיל אוויר – לופטוואפה, וחיל ים – קריגסמרינה.
במהלך שנות פעולתו שירתו בוורמאכט כ-18 מיליון חיילים. כ-5 מיליון מהם נהרגו בקרבות – בעיקר במלחמת העולם השנייה, וכ-11 מיליון מהם נשבו.
הוורמאכט ביצע פשעי מלחמה רבים במהלך המלחמה, בעיקר בחזית המזרחית. בעבר היה נהוג להפריד בין הוורמאכט לבין פשעי המלחמה של הנאצים, שיוחסו רובם לאס אס. אולם מחקרים, יחד עם תגליות חדשות, מפריכים טענה זו.
רקע

אחרי מלחמת העולם הראשונה ופירוק האימפריה הגרמנית, חוזה ורסאי שנחתם בשנת 1919 כפה על גרמניה הגבלות צבאיות חמורות: גיוס החובה בוטל, מספר החיילים בצבא הוגבל ל-100 אלף, מספר החיילים בחיל הים הוגבל ל-15 אלף, חיל הים הורשה להפעיל 24 ספינות בלבד – שש סיירות כבדות, שש סיירות קלות ו-12 משחתות, הפעלת טנקים ותותחים נאסרה וחיל האוויר פורק. הצבא החדש כונה רייכסווהר, ונוסד ב-23 במרץ 1921.
אחרי החתימה על הסכם רפאלו עם ברית המועצות באפריל 1922, גרמניה החלה להפר את ההגבלות הצבאיות שהטיל חוזה ורסאי. גרמניה העניקה לברית המועצות סיוע בתעשייה ובאימון קצינים, וברית המועצות אימנה צוותי טנקים וטייסים גרמנים ואיפשרה לגרמניה לפתח נשק כימי.
אחרי מותו של נשיא גרמניה פאול פון הינדנבורג באוגוסט 1934, חיילי הצבא – שתמכו ברובם בפיהרר אדולף היטלר משום שהבטיח לחזק את הצבא – נדרשו להישבע בשבועת אמונים אישית להיטלר. גרמניה החלה להפר את הגבלות ורסאי באופן גלוי, והכריזה על חידוש גיוס החובה ב-16 במרץ 1935. הצעת החוק כללה את השם החדש "ורמאכט", ופירטה כי הצבא הסדיר יכלול 100 אלף חיילים כנדרש בהסכם ורסאי, אך 100 אלף חיילים חדשים יגויסו ויאומנו בכל שנה. כסמל הוורמאכט נבחר צלב הברזל, שהופיע לראשונה על טנקים וכלי טיס במלחמת העולם הראשונה.
מבנה הפיקוד העליון

המפקד העליון של הוורמאכט היה אדולף היטלר, מתוקף תפקידו כמנהיג המדינה. משנת 1935 היה הצבא כפוף למשרד המלחמה, בניהולו של הגנרל ורנר פון בלומברג. בשנת 1938 בוטל משרד המלחמה, ובמקומו נוסד הפיקוד העליון של הצבא (OKW), בפיקוד הגנרל וילהלם קייטל. הפיקוד העליון תיאם את פעולות שלוש הזרועות של הצבא, אך יכולת השליטה שלו עליהן הייתה מוגבלת. כל זרוע כללה פיקוד עליון עצמאי ומטה כללי:
OKW – הפיקוד העליון של הצבא – ורמאכט. מפקד הפיקוד העליון – וילהלם קייטל. מפקד מטה המבצעים – אלפרד יודל
OKH – הפיקוד העליון של חיל היבשה. מפקדי חיל היבשה – ורנר פון פריטש (1935–1938), ולטר פון בראוכיטש (1938–1941), אדולף היטלר (1941–1945), פרדיננד שרנר (1945)
OKM – הפיקוד העליון של חיל הים – קריגסמרינה. מפקדי חיל הים – אריך רדר (1928–1943), קרל דניץ (1943–1945)
OKL – הפיקוד העליון של חיל האוויר – לופטוואפה. מפקד חיל האוויר – הרמן גרינג (1935–1945)
מלחמת העולם השנייה

כוחות השריון והאוויר החזקים של הוורמאכט איפשרו לו הצלחות כיבוש רבות בשלבים הראשונים של המלחמה, בשיטת מלחמת הבזק המהירה (בליצקריג). היתרון של מלחמת הבזק נעלם עם כניסת בעלות הברית החזקות (ארצות הברית וברית המועצות) למלחמה.
רמת הטכנולוגיה של הוורמאכט לא הייתה אחידה – מצד אחד הוא הפעיל צוללות מתקדמות, מטוסי סילון (מסרשמיט Me-262), טילי שיוט (V-1) וטילים בליסטיים (V-2). מצד שני, רמת המיכון הכללית הייתה נמוכה – רק ארבעים אחוז מכלל היחידות היו ממוכנות, סוסים שימשו ככלי תובלה עיקרי וחיילים רבים התקדמו בהליכה רגלית או באופניים.
יחידת המתנדבים הזרים של הוורמאכט, בפיקוד הגנרל ארנסט קוסטרינג, היוותה כחמישה אחוז מכוחו של הצבא. שירתו בה מתנדבים ממדינות אירופה הכבושות, ומתנדבים משטחי ברית המועצות לחמו במסגרות ייעודיות.
במקביל לאס אס, הוורמאכט היה אחראי ראשי לשואה ולפשעי מלחמה רבים אחרים, בעיקר בחזית מזרח אירופה. מפקד הפיקוד העליון של הצבא, וילהלם קייטל, הורשע במשפטי נירנברג והוצא להורג בשנת 1946. בין פשעי המלחמה של הוורמאכט:
רצח 50,000 אזרחים (7,000 מהם יהודים) במהלך כיבוש פולין.
ניהול מחנות ריכוז לשבויים פולנים וסובייטים.
הוצאה להורג מיידית של קומיסרים פוליטיים בצבא האדום, קומוניסטים ואת מי שהוגדר עוין לגרמניה.
אישור רשמי לבצע פשעי מלחמה באזרחים סובייטים.
רצח 250,000 אזרחים פולנים במהלך מרד ורשה – 50,000 מהם בטבח וולה.
רצח אזרחים בחזית המזרחית, באיטליה וביוון לדיכוי התנגדות.
רצח חיילים איטלקים ביוון ופשעים רבים נוספים.
מלחמת העולם השנייה > מניעי השתתפותם של חיילי ורמאכט בפשעי מלחמה

בין מניעיהם של חיילי הוורמכט להשתתפות בפשעי מלחמה היו מניעים אלה: הם חשו מחויבות למולדתם גרמניה; הם חשו מחויבות מתוקף שבועת הנאמנות האישית של כל חייל ואיש אס אס להיטלר עוד משנת 1934 ועד הכניעה ב-1945; בתנאי הקרב פעלה עליהם הדינמיקה הנפוצה של הקשחת הרגשות והצורך לפעולה מתואמת בעוד שיקולי מוסר נדחקים למקום משני; הם חשו רצון לנקם על הרג חברים בחזית ועל הפצצות בעלות הברית על ערי גרמניה; הם חשו נאמנות לחברים בשדה הקרב ומוכנות, מתוקף נאמנות זו, לעשות פעולות קשות ופעולות שמוסריותן מוטלת בספק; חלקם ראו בפעילות זו דרך לקידום מקצועי ולקידום הקריירה; חלקם פעלו מתוקף לחץ חברתי: הרצון לא להיראות פחדן מול העמיתים לקרב, מה שעלול היה להוביל לנידוי חברתי, בתנאי חזית מבודדים; הם חשו חובה לציית, בין היתר מתוקף החינוך הפרוסי של חלקם, אם מתוקף שבועת הנאמנות להיטלר; וחלקם, אולי חלק משמעותי מהם, היו אנטישמים וגזענים.
קשה להפריד בין המניעים השונים מבחינת הרלוונטיות שלהם לכל חייל ספציפי. לא נעשו סקרי דעת קהל בגרמניה הנאצית, אבל השלטון היה קשוב מאוד להלכי הרוח בעם, באמצעים שונים, רבים ויצירתיים, בהם ריגול על ידי סוכני שירות הביטחון והגסטפו וכן בדיקת ההיענות הציבורית ליזמויות של השלטון, נושא שנחקר על ידי דוד בנקיר. כמו כן, לא נעשו סקרי דעת קהל בקרב חיילי הוורמכט והאס-אס לגבי מניעיהם להשתתף ברציחות, אבל חוקרים רבים, בהם דניאל גולדהגן וכריסטופר בראונינג, בדקו את המניעים ולא הגיעו למסקנות חד משמעיות. עמר ברטוב מספק נתונים רבים על מידת המחויבות האידאולוגית של אנשי הוורמכט.
אחרי מלחמת העולם השנייה

בעקבות כניעתה ללא תנאי של גרמניה הנאצית ב-8 במאי 1945, נאסר עליה להפעיל צבא עצמאי מודרני. בעקבות התפתחות המלחמה הקרה הוקמו צבאות נפרדים במערב גרמניה (בונדסוור, ב-5 במאי 1955) ובמזרח גרמניה הקומוניסטית (צבא העם הלאומי, ב-1 במרץ 1956). בשנים הראשונות לקיומם, שני הצבאות העסיקו קצינים רבים ששירתו בוורמאכט.
לאחר איחוד גרמניה ב-1990 ופירוקה של מזרח גרמניה וצבאה, נקלטו קצינים ואנשי קבע רבים מצבא העם הלאומי ביחידות שונות של הבונדסוור.