stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חנינה
חנינה בישראל > בלעדיות הסמכות

לגישתו של פרופסור לסלי סבה:
”סמכות הנשיא לחון נידונים היא סמכות ייחודית המיוחדת לרשות המחוננת והיא נועדה להקנות לנשיא, בתחום זה, חופש מלא להחליט כרצונו ולפי מיטב הבנתו, אל לנו לאפשר לרשות אחרת לנגוס בסמכות זו”.
קיימות רשויות אחרות שבכוחן להתחשב במצבו המיוחד של העבריין ולהקל עליו. המשטרה טרם העמדה לדין, בבואה לחקור את העבירה; התביעה הכללית, בבואה להחליט האם להעמיד אדם לדין; בית משפט, בשלב גזירת הדין; ועדת השחרורים שליד שירות בתי הסוהר או הוועדה לעיון בעונש לפי חוק השיפוט הצבאי, לאחר סיום ההליך הפלילי. עם זאת, נעדר מסמכותן של ועדות אלו האופי הרחב והגמיש שיש לסמכויותיו של הנשיא, או לסמכויות הרמטכ"ל על פי תקנה 55 לתקנות ההגנה (שעת חירום), שהן רחבות למדי.
לכאורה, אף לממשלה ניתנה סמכות חנינה, שכן הועברו אליה כל סמכויות הנציב העליון, "בלתי אם ניתנה למועצה הזמנית" (הכנסת). אלא שהכנסת, בחוק יסוד: הממשלה, הוציאה מידה סמכות זו, כשקבעה בסעיף 29 כי:
”הממשלה מוסמכת לעשות בשם המדינה, בכפוף לכל דין, כל פעולה שעשייתה אינה מוטלת בדין על רשות אחרת”.
חנינה בישראל > חתימת הקיום

סעיף 12 לחוק-יסוד: נשיא המדינה קובע כי:
”חתימתו של נשיא המדינה על מסמך רשמי טעונה חתימת קיום של ראש הממשלה או של שר אחר שהחליטה עליו הממשלה...”.
אין פטור בחוק לגבי מסמכים הקשורים עם מתן חנינה ולפיכך, גם כתב חנינה טעון חתימת קיום. אל חתימת הנשיא מצטרפת חתימת קיום של שר המשפטים. כאשר מדובר במקרים ביטחוניים, נדרשת חתימתו של שר הביטחון.
מצד אחד, משמעות הדרישה היא כי המסמך אינו תקף בהיעדר חתימת קיום. גישה זו מתחזקת על ידי עצם הבחירה במונח "קיום", הרומז על כך שבלעדי חתימתו של השר הרלוונטי, אין לחתימת הנשיא קיום מבחינה משפטית. מצד שני, נראה כי משמעות זו אינה מוחלטת ואין לשר שיקול דעת לסרב להוסיף חתימת קיום על החלטתו של הנשיא, גם אם אינו תמים דעים עמו. מנגד, אין בכוחו של השר לחייב את נשיא המדינה להעניק חנינה בניגוד לרצונו. כפי שאמר בעבר שר המשפטים דאז דב יוסף: "הסמכות היא של הנשיא". לא זו אף זו, כל עוד אין שר המשפטים מצליח לשכנע את נשיא המדינה לשנות את דעתו, עליו להגן על ההחלטה לאחר מכן.
חנינה בישראל > חתימת הקיום > מעמדה המשפטי של חתימת הקיום

פרשת ניר זוהר העלתה לראשונה את שאלת מעמדה המשפטי של "חתימת הקיום". שאלה זו נדונה במשך 50 השנים הראשונות בהן הופעלה סמכות החנינה על ידי משפטנים, ללא הכרעה ברורה, בשל הגמישות הקיימת ביחסים בין הנשיא לבין שר המשפטים, כמו גם בשל מיעוט אפשרויות ההכרעה השיפוטית. זאת, עד למקרה האמור.
סמכותו של הנשיא מעלה דילמות אתיות ומקצועיות לעניין הענקת החנינה - האם ראוי להעניק לנשיא המדינה סמכות כל כך רחבה, ואף להעניק לו חסינות רחבה בכל הנוגע להפעלתה, כך שיוכל לפעול על פי שיקול דעתו הבלעדי? לא ניתן להכריע סוגיה זו באופן חד משמעי וכל עוד נדרשת חתימת קיום, יהיה צורך בשיתוף פעולה בין משרד המשפטים והנשיא לעניין תקינותו של הליך החנינה.
פרופ' לסלי סבה המליץ לבטל כליל את דרישת חתימת הקיום. העניין נדון מספר פעמים בישיבות ועדת חוקה, חוק ומשפט. הוועדה הציעה לדון בסמכות החנינה של הנשיא באופן מקיף והעלתה שאלות אודות מנגנוני הבקרה על הסמכות, כגון חתימת הקיום, כמו גם ביקורת עקיפה על הזרוע השיפוטית וקראה למיסוד אחריות הנשיא כלפי הכנסת.
בבג"ץ 10021/06 ניר זוהר נגד שר המשפטים, קבע בית המשפט כי לשר המשפטים אין שיקול דעת וזכות התערבות בתפקידו של הנשיא וכי אין באפשרותו להימנע מלהוציא לפועל את החלטת הנשיא, הפועל כרשות נפרדת מהרשות המבצעת, המחוקקת והשופטת. בג"ץ קבע, כי חתימת הקיום נועדה להבטיח שכל המידע הרלוונטי להחלטת הנשיא הועבר לעיונו ושלא נפלו בו שגיאות כלשהן. דהיינו, שיקול הדעת המוקנה לשר מצומצם לכדי וידוא תקינות ההליך המנהלי בפנייה, בטרם החלטת הנשיא. אם ההליך המנהלי מתנהל באופן תקין, אין לשר המשפטים כל שיקול דעת והוא מחויב לחתום על החנינה.
על פסק דין זה הוגשה בקשה לדיון נוסף, ובו התהפכה התוצאה. בדיון הנוסף, בהרכב של תשעה שופטים, ונפסק בו (ברוב של 8 שופטים) כי:
אין לזנוח את העיקרון לפיו אין סמכות שלטונית שאינה כפופה לבקרה, לרבות כאשר מדובר בסמכויות הנתונות לנשיא המדינה. עיקרון זה מחייב מתן שיקול דעת לשר המשפטים אם לצרף את חתימת הקיום להחלטת חנינה או הקלה בעונש של הנשיא, באופן שמאפשר בקרה פרלמנטרית ושיפוטית על הפעלת סמכות החנינה. בקרה זו, כפי שצוין לעיל, ראוי שתופעל במתינות ובהתחשב בטיבה של סמכות החנינה ובמעמדו הרם של נשיא המדינה, שהוא בעל הסמכות.
חנינה בישראל > אופי ההליך

לאור האחריות הפרלמנטרית המונחת בבסיסה של חתימת הקיום, נעשות פעולות הכנה במשרד המשפטים בעקבות כל בקשת חנינה. בבואו להעניק חנינה, מתבסס הנשיא על המלצת שר המשפטים, לפי חוות דעת שניתנה על ידי מחלקת החנינות שבמשרדו. החל מנובמבר 2016 ניתן להגיש בקשות חנינה באמצעות האינטרנט, באתר מחלקת החנינות.
מחלקת החנינות במשרד המשפטים מכינה את החומר הנוגע למבקש, פונה לגופים שונים לשם קבלת חומר וחוות דעת, ביניהם בית המשפט הרלוונטי, לשם קבלת תיקו של המבקש, המטה הארצי של המשטרה, שירות בתי הסוהר ושירות המבחן במשרד הרווחה.
לאחר קבלת החומר, מכינה המחלקה תזכיר לשר המשפטים, כדי שייקבע את עמדתו. אם המלצת השר היא חיובית, מצורפת חוות דעת עם נוסח ההקלה בעונש או כתב חנינה.
הנשיא מעניק חנינה גם לפי המלצתה של ועדת שחרורים שמונתה בהתאם לחוק שחרור על-תנאי ממאסר, התשס"א-2001. קציבת עונשו של אסיר עולם, כלומר המרת עונש זה ממאסר עולם למאסר שמספר שנותיו קצוב, נעשית בהתאם להמלצתה של ועדת שחרורים מיוחדת.
בשנת 2001 תוקן חוק שחרור על-תנאי ממאסר ונקבע בו, שוועדת השחרורים לא תמליץ על קציבת עונשו של אסיר עולם שהורשע ברצח ראש הממשלה עקב מניע פוליטי-אידאולוגי ולא תמליץ על מתן חנינה לאסיר כזה. כדי שלא לפגוע בכבוד הנשיא, לא נפגעה סמכותו לקצוב את העונש או לחון את האסיר, אך הנשיא משה קצב התחייב שלעולם לא יחון או יקצוב את עונשו של יגאל עמיר, שמעשה הרצח שביצע הביא לחקיקת התיקון האמור.
הנשיא רשאי לסרב לתת חנינה אף אם משרד המשפטים המליץ להעניקה. לפי חוק המרשם הפלילי ותקנת השבים, כלולה בסמכות החנינה גם סמכות מחיקת הרשעה, בהגשת בקשה מתאימה, אך אין בכוחה להשליך על הליכים אחרים.
בסמכותו של הנשיא להקל בכל עונש שהוטל בדין תעבורתי על נהגים שהורשעו בבית משפט לתעבורה בגין גרימת מוות ברשלנות או גרימת חבלה של ממש בתאונת דרכים וכן בכל עונש שהוטל בדין פלילי, דהיינו מאסר, פסילת רישיון או קנס.
לשכת הנשיא מביאה בחשבון שיקולים השונים מהשיקולים המשמשים לגזירת הדין במסגרת התיק הפלילי, שיקולים נרחבים בהרבה הכוללים מלבד המצב המשפטי גם נתוני מציאות כללית חוץ-משפטיים. לא פעם, יבחר אדם המעוניין לערער על גזר דינו של בית משפט את דרך הגשת בקשת חנינה כתחליף להגשת ערעור.
במקרים חריגים, מצא הנשיא לנכון 'על פי שיקול דעתו' להעניק חנינה לאדם לפני שניתן פסק דין בעניינו ואף בטרם הועמד לדין (לדוגמה, פרשת קו 300 משנת 1986).
חנינה בישראל > סוגי חנינה > חנינה גורפת לעומת חנינה קצובה

חנינה גורפת מבטלת את העונש וגם את ההרשעה בעבירה שהובילה לעונש. חנינה כזו מאפשרת לאישיות פוליטית לשוב ולשמש בתפקיד ציבורי, אף אם הורשעה בעבירה שיש עמה קלון. חנינה זו חלה גם על עונשים מנהליים. לעומתה, חנינה קצובה היא קציבת עונשו של אדם, כלומר קיצורו. האחרונה יכולה להינתן גם לנאשם שנגזר עליו עונש מאסר עולם, באופן שייקצב עונשו, כך שיעמוד על 30 שנות מאסר לכל היותר. כמו כן, ניתן לבקש חנינה גם עבור עונשים פחותים בחומרתם, למשל בעבירות תעבורה.
חנינה בישראל > סוגי חנינה > חנינה לאדם לעומת חנינה לקבוצה

חלוקה נוספת היא חנינה לאדם פרטי וחנינה הניתנת לקבוצה שלמה של אנשים העומדים בקריטריונים מסוימים. סמכותו של נשיא המדינה מוגבלת לחנינה פרטית. הסמכות להענקת חנינה קבוצתית נתונה לכנסת.
בשנת 1968, מיד לאחר מלחמת ששת הימים, החליטה הכנסת על הענקת חנינה קבוצתית, בתהליך שלא היה מעורב בו הנשיא. ניסיונות נוספים להענקת חנינה מסוג זה, לדוגמה בשנת יובל למדינה, כשלו. יוצאי דופן הם נאשמי טבח כפר קאסם. בשנת 1959 העניק הנשיא יצחק בן-צבי חנינה לאחרוני המורשעים במעורבות בטבח שעוד נותרו בכלא.
חנינה בישראל > סוגי חנינה > חנינה מראש לעומת חנינה בדיעבד

סמכות החנינה היא כוח שהשימוש בו משנה את המערכים הנורמטיביים של הכפופים לו. חנינת אדם מורשע משנה מערכי זכויות וחובות. לעומת זאת, חנינת אדם לפני שהורשע מפקיעה אותו מגדר כוחות בית המשפט. אדם שקיבל חסינות רטרואקטיבית לא רכש מעולם, מבחינה משפטית, מעמד של עבריין. זהו פן של החסינות הרטרואקטיבית כפיקציה משפטית. לעומת זאת, כאשר אדם נחון בדיעבד, מעמדו כעבריין מתגבש לנצח.
בבג"ץ 428/86 ברזילי, במסגרתו נדונה חנינה למעורבים בפרשת קו 300, נקבע כי ניתן להעניק "חנינה מראש". אולם, נקבעו לכך סייגים דקדקניים ומחמירים.
הנשיא מאיר שמגר כתב בהחלטתו:
רק נסיבות חריגות לחלוטין, בהן עולה אינטרס ציבורי עליון או נסיבות אישיות קיצוניות ביותר, ואשר בהן לא נחזה פתרון סביר אחר - יכולות להצדיק התערבות מוקדמת כמתואר במהלך הרגיל של סדרי המשפט... השימוש בסמכות החנינה לפני הרשעה אינו אלא אמצעי נדיר וקיצוני אשר הושאר בידי הנשיא כסמכות חוקתית שיורית בעלת אופי של שסתום ביטחון.
בבסיס עמדת הרוב עמדו שני טיעונים:
עצם הסכמתם של החשודים לקבל חנינה מעידה על אשמתם והרי זה כאילו ראו עצמם נאשמים והודו במשפט.
מקור החנינה הוא במשפט המקובל, הכולל גם חנינה מראש. בשנת 1949, עם הקמת מוסד הנשיאות, הועתקו סמכויותיו של הנשיא מהחוק הבריטי ובהן סמכות החנינה מראש.
חנינה כללית

חנינה כללית, או אמניסטיה, היא מתן חנינה גורפת למספר רב של אסירים בכל בתי הכלא. חנינה כזו ניתנת בארצות רבות בעולם עקב אירועים לאומיים ופוליטיים יוצאי דופן. בדרך כלל, נלווה אליה הרצון לפתוח דף חדש במערכת החברתית וביחסים בין האוכלוסייה לשלטון. בניגוד לחנינה אישית, שמוענקת על ידי ראש המדינה, החנינה הכללית מעוגנת בחוק.
גם בישראל החנינה הכללית איננה בסמכותו של נשיא המדינה, אלא נקבעת בחוק של הכנסת. עד כה, הוענקו שתי חנינות כלליות: פקודת חנינה כללית, תש"ט-1949, לרגל הקמת המדינה, וחוק החנינה, תשכ"ז-1967, לרגל הניצחון במלחמת ששת הימים. בחנינות אלו לא נכללו אסירים שנשפטו על ביצוע פשעים חמורים, כגון רצח. מאז, עלה רעיון החנינה הכללית לדיון ציבורי פעמים אחדות (כמו בשנת היובל להקמת המדינה), אך לא הבשיל לכדי החלטה.
חנינת מס

חנינת מס היא אמצעי המשמש את המדינה כאשר נוצר צורך ועניין לעודד גבייה של כספי מיסים שהועלמו. העלמת מס היא תופעה נרחבת ונתפסת לבעיה קשה שכן הציבור, המשלם מיסים כחוק מרגיש מרומה כאשר ישנם המתחמקים מתשלום המס. מקורה של חנינת המס ניתנת בחקיקה או בהוראה מנהלית, המאפשרת לנישומים מעלימי מס לפנות מיוזמתם אל רשויות המס על מנת להצהיר על העלמות מס שביצעו ובכך לשלם בדיעבד את חובם למדינה. בתמורה זוכים נישומים אלו להגנה מפני סנקציה פלילית אשר היו צפויים לה אילו היו נתפסים ומועמדים לדין.
חנינות מפורסמות

ריצ'רד ניקסון: התפטר מתפקידו כנשיא ארצות הברית עקב חשד לביצוע עבירות חמורות, במסגרת שימוש במנגנון הממשל נגד יריבים פוליטיים. הנשיא ג'רלד פורד העניק לניקסון חנינה נשיאותית קודם שהוגש נגדו כתב אישום.
מארק ריץ': נאשם בעבירות מס בארצות הברית בשנת 1983, נמלט לשווייץ וקיבל חנינה מהנשיא ביל קלינטון ב-2001. החנינה הייתה שנויה במחלוקת, מפני שלא נהוג לתת חנינה למי שברח ולא ריצה את עונשו.
הפסקת עונשי המוות באילינוי, 2003: לפני סוף כהונתו, העניק מושל אילינוי, ג'ורג' ראיין, חנינה לכל האסירים שנדונו לעונשי מוות במדינתו. ל-164 מהאסירים המתיק המושל את העונש למאסר עולם ולשלושה הפחית את העונש ל-40 שנות מאסר CNN.com - 'Blanket commutation' empties Illinois death row - Jan. 13, 2003, web.archive.org, ‏2003-01-14. מכיוון שהחנינה הוענקה לכל האסירים, ללא בחינה אישית-פרטנית, היא עוררה סערה ציבורית. בעקבותיה, פתחו תומכיו של ראיין בקמפיין, במטרה להביא לכך שיוענק לו פרס נובל לשלום The Nobel Peace Prize For Governor George H. Ryan of Illinois, web.archive.org, ‏2005-12-08.
נאשמי טבח כפר קאסם: בסוף שנת 1959 העניק נשיא המדינה דאז, יצחק בן-צבי, חנינה לאחרוני המורשעים בטבח כפר קאסם שנותרו בכלא. על חנינה זו כתב נתן אלתרמן במדורו, "הטור השביעי":
יהושע בן-ציון בנקאי שנידון ל-12 שנות מאסר על גנבה, וקיבל אחרי כשלוש שנים חנינה מנשיא המדינה, אפרים קציר, עם חתימת קיום של מנחם בגין, עקב מצב בריאותו. בן-ציון המשיך לטעון לחפותו, ולאחר שחרורו הקדיש חלק ניכר מ-27 שנות חייו הנותרות לניסיונות לטיהור שמו, אך נפטר מבלי לקבל חנינה מרחיבה יותר מנשיאי המדינה.
המעורבים בפרשת קו 300: ראש השב"כ, אברהם שלום, ושלושה פעילי שב"כ אחרים, בהם אהוד יתום, קיבלו חנינה מהנשיא חיים הרצוג, לפני שהוגשו נגדם כתבי אישום בגין חלקם בפרשה.
המעורבים בפרשת רצח הרוזן ברנדוט בירושלים, ספטמבר 1948: מנהיג הלח"י נתן פרידמן-ילין הורשע ונדון לשמונה שנות מאסר בפועל - שוחרר לאחר זמן לא רב, לאחר קבלת חנינה, במסגרת חנינה כללית למעורבים בפרשת הרצח. בינואר 1949 אף עמד בראש "רשימת הלוחמים" שהעמיד הלח"י לבחירות לאספה המכוננת של אותה שנה וזכתה במנדט אחד (5,363 קולות).
חנינה לאחר המוות

לעיתים מוענקת לאדם או לקבוצה חנינה לאחר המוות. חנינה כזו משמשת לטיהור שמו של המנוח, ומשקפת עמדה לפיה לא הייתה הצדקה להרשעתו.
דוגמאות:
ב-1982 העניקה מדינת ג'ורג'יה חנינה לאחר המוות ללאו פרנק שנאשם ברצח הנערה מרי פייגן ב-1913 ונרצח במשפט לינץ'.
ב-2008 הודיע משרד ההגנה הבריטי על מתן חנינה ל-306 החיילים הבריטים שהוצאו להורג במלחמת העולם הראשונה באשמת עריקה או גילוי פחדנות.
בשנת 2013 הוענקה בבריטניה חנינה לאחר המוות לאלן טיורינג, לאחר שהורשע בשנת 1954 בהומוסקסואליות ונכפה עליו טיפול הורמונלי שגרם לו לשים קץ לחייו.
בשנת 2017 ניתנה חנינה דומה לאלפי גברים נוספים שהורשעו בהומוסקסואליות - התנהגות שעשרות שנים קודם לכן חדלה להיות עבירה פלילית בבריטניה.
הזמר ג'ים מוריסון קיבל ב-2010, כ-39 שנים לאחר מותו, חנינה על עבירת התערטלות בפומבי עליה הורשע בפלורידה ב-1969.
ראו גם

שחרור על-תנאי
חנינה נשיאותית
לקריאה נוספת

אמנון רובינשטיין וברק מדינה, המשפט החוקתי של מדינת ישראל, הוצאת שוקן, מהדורה שישית, 2005, כרך ב: רשויות השלטון ואזרחות, עמ' 1070-1057 (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

1 2 3 4 5  Leslie Sebba ;Richard S. Frase, Amnesty And Pardon, Encyclopedia
1 2 3 4 5  Eric Toussaint, The Long Tradition of Debt Cancellation in Mesopotamia and Egypt from 3000 to 1000 BC, CADTM, ‏2 בספטמבר 2012
1 2  דפנה ברק-ארז, לקרוא משפטים בתנ"ך, ישראל: ידיעות אחרונות, ספרי חמד, 2019
1 2  Dr. Colleen Shogan, The History of the Pardon Power, White House Historical Association
1 2  חיים יוסף צדוק, רב-שיח בנושא החנינה, ‏29 במאי 1985
↑  ד"נ 13/60 היועץ המשפטי לממשלה נ' מתאנה
↑  בג"ץ 10021/06 ניר זוהר נ' שר המשפטים, ניתן ב-23.12.2008
↑  דנג"ץ 219/09 שר המשפטים נ' ניר זוהר, ניתן ב-29.11.2010
↑    טובה צימוקי, חנינה אונליין, באתר "ידיעות אחרונות", 5 בנובמבר 2016
↑  חוק שחרור על תנאי ממאסר (תיקון), התשס"ב-2001, ס"ח 1817 מיום 30.12.2001
↑  עו"ד איילון בירנבוים, כל האמת על בקשות חנינה: מהי בקשת חנינה וכיצד רצוי להגיש אותה?, באתר דין – עורכי דין ומידע משפטי בישראל. ‏20 לפברואר 2020
↑  בגץ 428/86 יצחק ברזילי נ' ממשלת ישראל, פ"ד מ(3) 505, ניתן ב-6 באוגוסט 1986
↑  חנינה כללית - מעשה חקיקה אחרון של מועצת המדינה הזמנית, דבר, 11 בפברואר 1949
↑  ריצ'רד נורטון-טיילור, החיילים הבריטים שנורו על "פחדנות" במלחה"ע הראשונה - יזכו כעת לחנינה, באתר הארץ, 17 באוגוסט 2006
↑   AP, בריטניה העניקה חנינה לאלפי גברים שהורשעו בהומסקסואליות ומתו, באתר הארץ, 31 בינואר 2017
↑  Michael Peltier, Florida pardons The Doors' Jim Morrison, Reuters, December 9, 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565612605171  BnF: cb11978966n (data)  GND: 4157769-3  LCCN: sh93000516  NDL: 00568900  NKC: ph184270
סיזיפוס

| --- | --- |

סיזיפוס מאת טיציאן 1549
 תפקיד:  מלך קורינתוס
 תרבות:  מיתולוגיה יוונית
 מקום מגורים:  קורינתוס
 אלים מקבילים:  Wu Gang 
 אב:  איולוס
 אם:  אנרטה
 אחים:  אתמס, קרתאוס, דיאונאוס, מגנס, פריארס, סלמוניאוס, קליקה, אלקיונה, קאנאקה, פרימדה, פייסידיקה
 בן או בת זוג:  מרופה, טירו
 צאצאים:  Ornytion, Thersander, גלאוקוס, Metapontos, אלמוס 
 
המלך סיזיפוס מאת מתיאס לודר
סיזיפוס (ביוונית: Σίσυφος) הוא דמות במיתולוגיה היוונית, מייסדה ומלכה הראשון של קורינתוס. הוא מתואר במקורות השונים כמלך רשע וערמומי.
סיזיפוס מוכר בעיקר מהמיתוס על העונש שקיבל לאחר מותו. נגזר עליו לגלגל סלע ענק במעלה הר רק כדי להגיע לפסגה ולצפות בו נופל חזרה למטה. עונשו הוא המקור לביטוי "עבודה סיזיפית", שמשמעותו עבודה מפרכת ואינסופית ללא תכלית.
מיתוסים > משפחה

אביו של סיזיפוס הוא איולוס שליט איוליה, ואמו היא הנימפה אנרטה. הוא נשא לאישה את מרופה, אחת הפליאדות בנות לווייתה של ארטמיס. יחד עם מרופה הוא הביא מספר בנים, ביניהם גלואוקוס, ששלט בקורינתוס אחריו. בנו של גלאוקוס, בלרופון, הוא נכדו של סיזיפוס ואחד מגדולי הגיבורים במיתולוגיה היוונית.
מסופר שבין סיזיפוס לאחיו, סלמוניאוס, שררה שנאה עזה. סיזיפוס הערמומי רצה להרוג את אחיו והלך לאורקל בדלפי כדי לטכס עצה. נאמר לו שעליו להביא ילד עם בתו של סלמוניאוס, טירו, ושילד זה עתיד להרוג את סבו. סיזיפוס פיתה את טירו והביא עמה ילד, אך טירו גילתה את תוכניתו של סיזיפוס והרגה את ילדה כדי להציל את אביה.
אח מוכר נוסף של סיזיפוס וסלמוניאוס הוא קרתאוס, שהביא יחד עם טירו אחייניתו את איסון.
המחזה "פילוקטטס" מאת סופוקלס מציג גרסה של המיתוס בו סיזיפוס הוא אביו האמיתי של אודיסיאוס. סיזיפוס רצה להערים על אוטוליקוס, בנו של הרמס, הידוע כתחבולן בעצמו, ופיתה את בתו אנתיקליאה, שילדה את אודיסיאוס. אולם, גרסה זו של הסיפור מוכרת רק מהמחזה, והגרסה המקובלת היא המופיעה באודיסיאה ובמיתוסים אחרים, שאנתיקליאה הרתה את אודיסיאוס לבעלה לארטס.
מיתוסים > סכסוכו עם זאוס

סיזיפוס מתואר כמלך רע וערמומי. מסופר עליו שנהג לגרום למטיילים ולאורחים שהגיעו לקורינתוס לטעות בדרכם, ולהרוג אותם. בכך פגע בערך ה"קסניה" היווני, הקובע שהכנסת אורחים היא ערך עליון, והחל את סכסוכו עם שליט האלים, זאוס, הידוע גם כמגנם של האורחים.
עונשו המפורסם של סיזיפוס בשאול ניתן לו על שחשף את מקומו של זאוס לאל הנהר אסופוס. זאוס חטף את בתו של אסופוס, אייגינה. כאשר אסופוס הגיע בחיפושיו לקורינתוס, סיזיפוס גילה לו את מיקומה של בתו. בסופו של דבר, זאוס הצליח להבריח את אזופוס עם ברק והביא עם אייגינה את בנם איאקוס.
מיתוסים > התחמקויות מהמוות

בעקבות המקרה עם אסופוס אל הנהר, זאוס פנה לתנטוס וציווה עליו לכבול את סיזיפוס בשאול. סיזיפוס חשד כאשר הגיע אליו תנטוס ולא האל הרמס שתפקידו ללוות את המתים לשאול. על כן, הוא הערים על תנטוס וכבל אותו תחתיו. בעקבות כליאתו של תנטוס המוות הפסיק לפעול בעולם. לא היה ניתן להעלות עולות או לאכול בשר והזקנים והגוססים סבלו בלי שיגיע הקץ. המצב ליבה את חמתו של ארס, אל המלחמה, ששחרר לבסוף את תנטוס.
סיזיפוס הבין בשלב זה שייאלץ לחזור לשאול. הוא ביקש מאשתו מרופה שלא תשים על עיניו מטבעות כמנהג הקבורה ביוון. כך, בהגיעו לשאול עמד על נהר הסטיקס ולא יכול לשלם למשיט המעבורת כארון כדי לעבור את הנהר. האדס אל השאול (בגרסאות אחרות מדובר באשתו, פרספונה) אפשר לו לחזור לעולם החיים כדי לבקש מאשתו לבצע את הקבורה כראוי. על ידי תחבולה זו חזר סיזיפוס לעולם החיים ומת כעבור שנים בשיבה טובה.
מיתוסים > עונשו של סיזיפוס

כעונש על תחבולותיו של סיזיפוס נגזר עליו לגלגל סלע ענק במעלה הר בשאול. זאוס גרם לכך שבכל פעם, כמעט לפני שסיזיפוס מגיע לפסגה, הסלע מתגלגל חזרה למטה ומצריך את סיזיפוס לחזור על הפעולה. סיזיפוס נידון לנצח למאמץ חסר תועלת וייאוש ללא סוף.
גַּם אֶת-סִיזִיפוֹס רָאִיתִי בְּעֹצֶר עִנּויָיו הַגְּדוֹלִים:
גּוֹלֵל בִּשְׁתַּיִם כַּפּוֹתָיו אֶבֶן-הַמִּדּוֹת הַגְּדוֹלָה.
וְהָיָה בְּגָלְלוֹ הָאֶבֶן, נֶאֱחָז בְּיָדָיו וּבְרַגְלָיו,
עַד פְּנֵי הָרָמָה יְבִיאֶנָּה, כְּבָר יֹאמַר לְגוֹלֵל אֶל-עֵבֶר
שִׂיא אוֹתוֹ הָר, וְהַכֹּחַ הַגָּדוֹל הוּא יַהַפְכֶנָּה.
שׁוּב תִּתְגּוֹלֵל הָאֶבֶן זוֹ הַנּוֹכֶלֶת לַשָּׂדֶה.
שׁוּב יַסִּיעֶנָּה מִמְּקוֹמָהּ מִתְמַתַּח מְלֹא אָרְכּוֹ, אֲבָרָיו
יִזְּלוּ שִׁפְעַת זֵעָה, וְאָבָק יְכַסֶּה אֶת-רֹאשׁוֹ.
ישנו אזכור אחד בו סיזיפוס עצר ממלאכת עונשו. בספר העשירי של מטמורפוזות מאת אובידיוס מובא סיפורם של אורפאוס ואאורידיקה. אורפאוס ידוע כנגן שמצליח לשבות את כל שומעיו. בעת נגינתו להאדס בשאול ישנו תיאור כיצד כל הפעילות בשאול עצרה מלכת, שם מסופר כי אפילו סיזיפוס נח, נשען על הסלע והקשיב.
אזכורים בתרבות

טרגדיה יוונית עתיקה בשם "סיזיפוס", כנראה מאת קריטיאס, לא שרדה אלא בציטוט קטע חלקי.
בספרו של אלבר קאמי "המיתוס של סיזיפוס", תוהה הגיבור, מה המשמעות לחיים בעולם מודרני של אבסורד, שבו אין ערכים מוחלטים. שאלתו היא מה הטעם לבכר קיום כזה על פני התאבדות. הוא השווה את חייו של האדם המודרני לגורלו של סיזיפוס שנגזר עליו לגלגל במעלה ההר אבן כבדה מבלי שיצליח להשלים את משימתו לעולם. הוא כותב: "די במאבק אל הפסגה כשלעצמו, כדי למלא בשמחה את לב האדם. יש לחשוב על סיזיפוס שמח".
ריצ'רד רייט, קלידן להקת פינק פלויד, תרם לאלבום של הלהקה Ummagumma (בה כל חבר להקה מבצע יצירה שלו) יצירה אינסטרומנטלית משלו בשם "Sysyphus" (אף על פי שמאייתים את השם באנגלית כ-"Sisyphus") יצירת רוק מתקדם ואוונגרד בת 13 דקות המחולקות לארבעה חלקים. כל חלק מבוסס על חלק מסיפורו של סיזיפוס.
הערות שוליים

1 2  ביבליותקה (פסאודו-אפולודורוס) 1.9.3 (באנגלית)
↑  ביבליותקה (פסאודו-אפולודורוס) 1.7.3 (באנגלית)
↑  איליאדה ספר VI שורות 155-206
1 2  המדריך האינטרנטי של אוקספורד למיתולוגיה הקלאסית. פרק 25
↑  מטמורפוזות ספר 10 ש' 44
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010999387005171  PLWABN: 9810697447205606  BnF: cb12078609k (data)  GND: 118614797  LCCN: no2014082839  NKC: jo2016908762  SELIBR: 242260  SUDOC: 078600707  VIAF: 67258418   WorldCat (עם VIAF): 67258418
הקרב בשדה הקלברנט

בלגנדריום של טולקין, הקרב בשדה הקֶלֶבְּרַנְט (באנגלית: Battle of the Field of Celebrant) היה קרב שנערך בין אנשי גוֹנְדוֹר והאֵאוֹתֵאוֹד, לבין הבַּלְכוֹת וקבוצת אוֹרְקִים.
רקע

הבַּלְכוֹת היו עם מבני המזרח. הם יצאו לפשיטות לעיתים קרובות דרך יַעַראֹפֶל, עד שעמק האַנְדוּין מתחת לשדות הסיפנים נתרוקן מתושבים כמעט לחלוטין. קִירִיוֹן, שליט גוֹנְדוֹר, התקשה להחזיק בקו האַנְדוּין. הוא הבחין בחורף 2509 שיש הכנות למלחמה לכל אורך גבולותיו הדרומיים של יַעַראֹפֶל. בשעת הדחק הזאת הוא נזכר באֵאוֹתֵאוֹד, שעזרו לגוֹנְדוֹר בעבר. הוא שלח שישה פרשים ושלח אותם בזוגות בהפרשים של יום. רק פרש אחד, ששמו בּוֹרוֹנְדִיר, הצליח להגיע אל האֵאוֹתֵאוֹד. על השאר לא ידוע דבר, מלבד בן זוגו של בּוֹרוֹנְדִיר, שנהרג בחצים. בּוֹרוֹנְדִיר הגיע לבסוף אל האֵאוֹתֵאוֹד כעבור חמישה ימים, שבשניים מהם לא אכל כלל. מנהיג האֵאוֹתֵאוֹד באותם ימים, אֵאוֹרְל, חשב מעט ואמר: ”בוא אבוא. אם תיפול מוּנְדְבּוּרְג, אנה נימלט מפני האופל?” והחזיק את ידו את בּוֹרוֹנְדִיר כאות להבטחתו. אֵאוֹרְל יצא בכל עוצמתו: כ-7,000 פרשים וכמה מאות קשתים רכובים. הוא בעצמו יצא בראש הצבא, כשבּוֹרוֹנְדִיר מימינו ומראה לו את הדרך. בשלב זה קָלֵנַרְד'וֹן הוצפה בבני המזרח ובאוֹרְקִים.
הצדדים הלוחמים > גוֹנְדוֹר

גוֹנְדוֹר נודעה בתחילתה כממלכה בעלת כוח גדול, ואף בשיאה שלטה ממזרחה בחלק רב מארץ ר'וּן, ומדרום בשטחים גדולים לא פחות מארץ הָרָד, והמלכים שמעבר לגבול נתנו לגוֹנְדוֹר מס עובד רב. אולם, בעקבות אסונות רבים שנפלו עליה בזה אחר זה, צבאה נחלש ויכולתה לפעול צבאית מחוץ לגבולותיה נעלמה כמעט לחלוטין.
הצדדים הלוחמים > האֵאוֹתֵאוֹד

האֵאוֹתֵאוֹד ספגו הרבה אבדות במלחמות עם רוכבי הקרונות. עם זאת, לאחר שאלו נגמרו, הם שגשגו מאוד, עד שארצם כבר לא הספיקה להם. דבר זה מכך שאֵאוֹרְל יצא בכל עוצמתו, שהייתה כ-7,000 פרשים וכמה מאות קשתים רכובים.
הצדדים הלוחמים > הבַּלְכוֹת

לבַּלְכוֹת היו חימוש דל ולא היו להם פרשים רבים, בגלל שהשתמשו בסוסיהם בעיקר לסחיבת משאות, אבל הם פיצו על המחסור בנשק במספרם הרב. כמה מהם נלחמו בקרונות (כמו רוכבי הקרונות, שהיו כנראה קרוביהם).
מהלך הקרב > תחילת הקרב

קִירִיוֹן חזה את ההתקפה ויצא בראש כל הכוח שעלה בידו לאסוף, אך איחר את המועד: לאחר שהבַּלְכוֹת בנו בסתר צי גדול של סירות ורפסודות על גדות האַנְדוּין המזרחיות, חצו בסערה את הנהר והפיצו את המגינים לכל עבר. צבאו של קִירִיוֹן נותק ונהדף צפונה אל מעבר לצלוּל-זרם, שם תקף אותו צבא אוֹרְקִים מהרי האובך.
מהלך הקרב > המפנה

האֵאוֹתֵאוֹד באו על האויב מעורפו. באותו רגע שבו כמעט הובס צבאו של קִירִיוֹן, נשמעו קרנות המלחמה של האֵאוֹתֵאוֹד, והפרשים תקפו את האויב מעורפו. מצבו של הקרב התהפך והאויב נהדף בטבח גדול אל מעבר לצלוּל-זרם.
טקטיקה

הקרב בשדה הקֶלֶבְּרַנְט היה קרב בלתי הוגן בעליל. צבא הבַּלְכוֹת ככל הנראה היה גדול הרבה יותר משני הצבאות שהיו נגדו גם יחד, מה שגדל כשהתווסף אליו צבא האוֹרְקִים. ככל הנראה, הדבר היחיד שהכריע את הקרב היה התקפת האֵאוֹתֵאוֹד מעורפו של האויב, כך שלא היה יכול להגיב ביעילות ונפוץ במהרה.
תוצאות הקרב

בימים הבאים אֵאוֹרְל טיהר את כל קָלֵנַרְד'וֹן מהפולשים אליה. כאות תודה לעזרתם במלחמה, קִירִיוֹן, שליט גוֹנְדוֹר, נתן לרוֹהִירִים את מחוז קָלֵנַרְד'וֹן שיתיישבו בו, והוקמה ממלכת רוֹהָן. מאז שתי הממלכות היו מחויבות לעזור זו לזו בשעת צרתן.
ביאורים

1 2  לעידן השלישי
↑  ראה גם למעלה על קושיו של קִירִיוֹן להחזיק אפילו בקו האַנְדוּין, מה שללא ספק לא היה קורה לגוֹנְדוֹר בשיא תפארתה.
↑  אומנם אֵאוֹרְל טיהר את הארץ מהפולשים, אך רק בנו, בְּרֵגוֹ, סיים סופית לגרש אותם מאדמותיהם.
הערות שוליים

↑  ג'. ר. ר. טולקין, עמנואל לוטם (ע), תרגום: רות לבנית, אוריאל אופק, שר הטבעות, זמורה ביתן מוציאים לאור, 1998, עמ' 1027
↑  ג'. ר.ר. טולקין, כריסטופר טולקין (ע), תרגום: עמנואל לוטם, סיפורים שלא נשלמו, לוד: זמורה ביתן מוציאים לאור, 2001, עמ' 330
1 2 3  ג'. ר.ר. טולקין, כריסטופר טולקין (ע), תרגום: עמנואל לוטם, סיפורים שלא נשלמו, לוד: זמורה ביתן מוציאים לאור, 2001, עמ' 331
1 2 3   The History of Rohan: The Early Years | Tolkien Explained, סרטון בערוץ "Nerd of the Rings", באתר יוטיוב (אורך: 17:24)
↑  ג'. ר. ר. טולקין, עמנואל לוטם (ע), תרגום: רות לבנית, אוריאל אופק, שר הטבעות, זמורה ביתן מוציאים לאור, 1998, עמ' 1030
↑  ג'. ר.ר. טולקין, כריסטופר טולקין (ע), תרגום: עמנואל לוטם, סיפורים שלא נשלמו, לוד: זמורה ביתן מוציאים לאור, 2001, עמ' 336
↑  ג'. ר.ר. טולקין, כריסטופר טולקין (ע), תרגום: עמנואל לוטם, סיפורים שלא נשלמו, לוד: זמורה ביתן מוציאים לאור, 2001, עמ' 329
1 2  ג'. ר. ר. טולקין, עמנואל לוטם (ע), תרגום: רות לבנית, אוריאל אופק, שר הטבעות, זמורה ביתן מוציאים לאור, 1998, עמ' 1026
↑  Drout, Michael D. C. (2006). "Rohan". J.R.R. Tolkien Encyclopedia. United States. Routledge. p. 575. ISBN 978-0415969420. OCLC 71004244.
↑  ג'. ר.ר. טולקין, כריסטופר טולקין (ע), תרגום: עמנואל לוטם, סיפורים שלא נשלמו, לוד: זמורה ביתן מוציאים לאור, 2001, עמ' 337-338
פרש רוֹהִירִי טיפוסי