stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חיל המשלוח הבלגי ברוסיה
היסטוריה

בתחילת שנת 1915 פנה ניקולאי השני, קיסר רוסיה באופן רשמי לכל מדינות ההסכמה בבקשה לקבל סיוע צבאי במלחמה כנגד מעצמות המרכז בחזית המזרחית במלחמת העולם הראשונה. בכלל זה, פנה הצאר גם לאלברט הראשון, מלך הבלגים בבקשה לקבל כלי רכב צבאיים. מכיוון, שבאותו הזמן עברה הלוחמה בחזית המערבית למלחמת חפירות, נותרה בלגיה עם מעט כלי רכב צבאיים מיותרים. אולם מכיוון שבאופן רשמי לבלגיה לא היה הסכם עם רוסיה, החיילים הבלגים שנשלחו לחזית המזרחית היו מתנדבים בלבד, שבאופן רשמי היו כפופים לצבא הרוסי.
באוקטובר 1915 יצאו לדרכם 333 חיילים בלגיים מצוידים במכוניות משוריינות. היחידה לחמה בהצטיינות בגליציה. לאחר המהפכה הבולשביקית בשנת 1917, הכוח הבלגי נשאר ברוסיה עד שהסכם ברסט-ליטובסק הוציא את רוסיה מהמלחמה. לאחר הפסקת האש, היחידה מצאה את עצמה בשטח בולשביקי עוין. כשהנתיב צפונה למורמנסק נחסם, החיילים הרסו את המכוניות המשוריינות שלהם כדי למנוע את לכידתם על ידי הבולשביקים. היחידה הגיעה לבסוף לארצות הברית דרך סין והרכבת הטרנס-סיבירית ביוני 1918.
סרט האקשן הבלגי Cafard מ-2015, עוסק בחייל בלגי המצטרף לחיל המשלוח.
חומא

| --- | --- |
 כינוי:  אישה קטלנית
 מדינה:  בבל
 מקום פעילות:  מחוזא
 בני דורה:  רבא, בת רב חסדא
 בן זוג:  רחבה דפומבדיתא רב יצחק בריה דרבה בר בר חנה אביי
 אב:  איסי בן יצחק בן יהודה
 צאצאים:  עיפא, אבימי
 מספר צאצאים:  2
 
חומא (או חומה), שחייתה בדור הרביעי לאמוראי בבל, הייתה בתו של איסי בנו של רב יצחק, בנו של האמורא רב יהודה.
היא הוגדרה בגמרא כאישה קטלנית, משום ששלושת בעליה נפטרו, אם בגלל מחלה מסוימת שגרמה למותם, או בגלל סיבה רוחנית שגזרה עליה שבעליה ימותו ולא יפרנסוה.
שלושת בעליה

בעלה הראשון היה האמורא רחבא דפומבדיתא, וככל הנראה שני בניו, עיפה ואבימי, תלמידי ישיבת פומבדיתא,  שהיו ידועים בחריפותם, ולכן נקראו בשם "חריפי דפומבדיתא", היו בניה של חומא. לאחר שנפטר נשאה רב יצחק בנו של רבה בר בר חנה, ונפטר גם הוא.
במחלוקת בין חכמים, האם חזקה היא שאישה היא אישה קטלנית לאחר שמתו שני בעליה או רק לאחר שמתו שלושה בעליה, סמך אביי, ראש ישיבת פומבדיתא, על רב יצחק בר יוסף, שקבע שהחזקה היא רק לאחר שלושה מקרים, ונישא לחומא, ונפטר גם הוא, אם כי חלוקות הדעות אם היא הייתה סיבת פטירתו. בעוד שמשמעות הגמרא היא שאביי נפטר משום שנישא לה, יש מפרשני התלמוד המנמקים זאת בסיבות אחרות.
חומא הייתה ידועה ביופייה. לאחר פטירתו של אביי באה לתבוע בבית דינו של רבא את מזונותיה, ובכלל זה יין, בנימוק שאביי הרגילה בכך, ויופייה האיר את בית הדין. לאחר הדיון הלך רבא לביתו ודרש מאשתו (בת רב חסדא) לקיים יחסי אישות.
בתגובה שאלה אשתו מי הופיעה אותו יום בבית הדין, ומשהשיב לה כי הייתה זאת חומא, רדפה אחריה והכתה אותה במנעול של ארגז, וגירשה אותה ממחוזא (עירו של  רבא), בנימוק שהיא רוצה להראות את יופייה כדי שתינשא לאדם נוסף, וימות גם הוא ("קטלת ליך תלתא ואתת למיקטל אחרינא").
לקריאה נוספת

שולמית ולר, נשים ונשיות בסיפורי התלמוד, הוצאת הקיבוץ המאוחד, תל אביב 1993, עמ' 90–94
זיוה שמיר, ש"י עולמות – ריבוי פנים ביצירת עגנון, הוצאת ספרא / הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2011, פרק רביעי: הסיפור הנועז על חומה אשת אביי והשתקפותו בפואמה "המתמיד" של ביאליק והסיפור "פנים אחרות" של עגנון, עמ' 143–162.
הערות שוליים

↑  "חומא" במסכת כתובות, "חומה" במסכת יבמות.
↑  אי משום מעיין או מזל.
↑  תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף י"ז, עמוד ב'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת יבמות, דף ס"ד, עמוד ב'
↑  תלמוד בבלי, מסכת כתובות, דף ס"ה, עמוד א'
חארשה

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  חביתית 
 מטבח:  המטבח המרוקאי
 מוצא:  מרוקו מרוקו
 
חארשה (בערבית: حرشة) הוא לחם סולת מטוגן במחבת ומקורה בהרי האטלס התיכון במרוקו. היא נאפית גם באלג'יריה.
הכנה

העוגות/לחמים עשויות מבצק של סולת, חמאה וחלב או מים, ומותפחים מעט באמצעות אבקת אפייה. הבצק עשוי להכיל גם מעט סוכר. הוא מעוצב לעיגולים ולאחר מכן מטגנים אותו על מחבת פסים חמה או שטוחה. השימוש בסולת נותן לחארשה מרקם פירורי הדומה ללחם תירס. באזור ריף, מרוקו, נהוג להשתמש בחובצה או יוגורט, מדולל במים, במקום חובצה. ניתן להכין חארשה כלחמים קטנים, או גדולים, אפילו בגודל של צמיג משאית.
משרת תרבות

על החארשה נהוג למרוח דבש וחמאה, ולהגיש עם תה נענע במהלך ארוחת הבוקר או כנשנוש. זה גם אחד הלחמים שנצרכים במהלך הרמדאן. אפשר להגישו גם ככריך, ממולא בגבינה או עם קונפי בשר. לבסוף, ניתן לפורר אותו ולהשתמש בו כמצע עדין לנזיד.
גרסאות

הטרמינולוגיה של הלחם עשויה להשתנות בין מרוקו לבין אלג'יריה. מומחה האגרונומיה מייק סיסונס למשל מזכיר את המונח "mbesses" כגרסה של חארשה. עם זאת, המונח mbesses עשוי להתייחס לעוגה מתוקה שנמצאת באלג'יריה, הנקראת גם חובז מבסס (Khobz Mbesses) שיש לה מרכיבים דומים אך לא זהים.
בסוף המאה ה-19, אופים אלג'יראיים יצרו סוג של לחם בשם אל חובז אל חארשה (El Khobz El Harcha), שנעשה על ידי פיזור סולת על הלחם לפני הכנסתו לתנור. זה שונה בבירור מחארשה ואין להתבלבל ביניהם. חארשה עשוי כולו מקמח סולת ומרכיבים נוספים כמו חלב.
בעורף הכפרי של אלג'יר, נהוג לקרוא לה הרחאיה, והמונח ראגדה משמש גם הוא במקומות אחרים באלג'יריה.
לקריאה נוספת

המטבח המרוקאי
המטבח האלג'יראי
רשימת פנקייקים
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  The Food of Morocco by Paula Wolfert. 2009. p. 116.
↑  Casablanca: Authentische Rezepte aus Marokko, Nargisse Benkabbou, Lisa Heilig (Übersetzer). 2018.
↑  Morocco Footprint Handbook by Julius Honnor. 2012. p. 472.
↑  Morocco: Third Edition Front Cover, Pat Seward, Orin Hargraves, Ruth Bjorklund Cavendish Square Publishing, LLC. 2016. p. 131.
↑  "Some traditional Algerian products from durum wheat, R. Kezih*, F. Bekhouche and A. Merazka".
↑  Christine Benlafaquih (18 ביוני 2019). "Moroccan Harcha Semolina Flatbread Recipe". The Spruce Eats. Dotdash. נבדק ב-26 באפריל 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Lonely Planet FR, Maroc 10ed, page 448.
↑  "NSW Government, Department of Primary Industries, SISSONS, Mike". ארכיון מ-8 במאי 2020. נבדק ב-8 במאי 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Sissons, Michael. Durum Wheat Chemistry and Technology. p. 194.
↑  "Taste Atlas, Mbesses".
↑  Archive Marocaines, Publication de la Mission Scientifique du Maroc, 1907 volume 11, page 25.
1 2  Annales de l'Institut d'études orientales, Librairie d'Amérique et d'Orient (1955). Université d'Alger. Institut d'études orientales, Volumes 13 à 14 de Annales de lʹInstitut d'études Orientales. pp. 20, 332.
טופולב Tu-28

טופולב Tu-28 (ברוסית: Ту-128, קוד דיווח נאט"ו: Fiddler) היה מטוס יירוט ארוך טווח מייצור ברית המועצות. אף על פי שהסימון הרשמי שלו היה Tu-128 הוא לא היה בשימוש נרחב במערב. המטוס הזה היה מטוס היירוט הגדול והכבד ביותר שנכנס לשירות מבצעי.
המטוס פותח עקב הצורך של ברית המועצות להגן על האזור האווירי הצפוני של רוסיה פני מפציצים המגיעים מהאזור הארקטי, חזית אווירית באורך של 5,000 קילומטר. עקב חוסר היכולת להחזיק מספר רב של בסיסים עם מטוסים קצרי טווח שהקנו הגנה נקודתית שיחדיו היו מכסים את החזית, החליט חיל ההגנה האווירית הסובייטי על הקמת בסיסים מפוזרים המפעילים מטוסי יירוט ארוכי טווח בסיורים ארוכים להגנה מרחבית.
פיתוח המטוס החל בשנת 1958 על בסיס מטוס ההפצצה הTu-98 העל-קולי. המערב פגש את המטוס לראשונה במטס בטושינו בשנת 1961. בשנת 1963 שונה סימון המטוס ל-Tu-128 ובשל כך נוצר מצב בו הסימון הישן דבק במערב.
ייצור המטוס הופסק בשנת 1970 לאחר שנבנו 198 יחידות. המטוס שירת ברציפות לאורך 26 שנים, והוחלף במטוסי מיג-31.
וילהלמינה ובר פורלונג

| --- | --- |

 לידה:  1878 סנט לואיס, ארצות הברית 
 פטירה:  25 במאי 1962 (בגיל 84 בערך) גלן פולז, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  ליגת הסטודנטים לאמנות של ניו יורק 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  אקספרסיוניזם מופשט 
 הושפעה על ידי:  פול סזאן 
 
וילהלמינה ובר פורלונג (באנגלית: Wilhelmina Weber Furlong‏; 1878–1962) הייתה אמנית ומורה אמריקאית.
בין הציירים המודרניסטיים האוונגרדיים הראשונים של אמריקה, ובר פורלונג הייתה חלוצה בציור טבע דומם מודרני אימפרסיוניסטי ומודרני אקספרסיוניסטי בתחילת המאה העשרים.
היא נחשבת כציירת המודרניסטית הראשונה. דרכה של פורלונג משקפת מאבקים דומים של נשים אמניות במהלך סוף שנות המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, שמצאו את עצמן כפופות לטעמם של ציירים ריאליסטים שהתנגדו למודרניזם באמנות.
ביוגרפיה

הקריירה האמנותית הארוכה והפעילה של ובר פורלונג הייתה מ־1892 עד 1962, במהלכן היא שגשגה כאמנית מודרניסטית שעבדה בסנט. לואיס, מקסיקו סיטי, ניו יורק ופריז. החל משנת 1892, ובר פורלונג קיבלה הדרכה על ידי אמנים כולל אמיל קרלסן, ויליאם מריט צ'ייס ואדמונד ה. וורפל. היא הייתה בפריז מ-1897 עד 1906, שם למדה בסלון הסתיו במשך שלוש שנים והתוודעה לפבלו פיקאסו, פול סזאן ואחרים שהציגו בסלון פריז. מ-1906 עד 1913, ובר פורלונג ציירה במקסיקו סיטי לפני שעברה לניו יורק, שם התגוררה ועבדה עד 1947. בעודה מתגוררת בניו יורק, ובר פורלונג עבדה במתחמים הכפריים של גלנס פולס, ניו יורק וניו בולטון לנדינג, ניו יורק, שם אירחה אמנים עמיתים מ-1952 עד 1962.
באמריקה, מעגל החברים והמכרים המשמעותי של ובר פורלונג כולל את ג'ון גרהם, וילם דה קונינג, דייוויד סמית', דורותי דהנר, ג'ין שרלוט, אדוארד הופר, אלכסנדר קלדר, רוקוול וסאלי קנט, תומאס הארט בנטון, אלן טאקר, מקס ובר ורבים אחרים. כסטודנטית, היא הייתה קשורה לליגת הסטודנטים לאמנות של ניו יורק עוד לפני 1900. בשנת 1913 החלה למלא תפקיד רציני בתחום האמנות של ניו יורק בליגת הסטודנטים לאמנות יחד עם בעלה האומן אף הוא. היא לימדה אמנות במשך יותר מ-56 שנים בניו יורק והייתה פעילה במועדון ויטני במהלך השנים המעצבות של הארגון בעיר ניו יורק. ב-1923 הציגה ובר פורלונג בליגת האדריכלות של ניו יורק.
מורשת והצטיינות

בבולטון לנדינג, ניו יורק, היה קשר הדוק לובר פורלונג עם הפסל דייוויד סמית' וידועה כאחראית להבאתו למקום עם אשתו דורותי דהנר הפסלת והציירת. עבודותיה של ובר פורלונג מוצגות בתצוגה קבועה במוזיאון בולטון.
אוסף הייד בגלנס פולס, ניו יורק הציג את יצירותיה של וילהלמינה וובר פורלונג מאז 1966, שם הם הציגו רטרוספקטיבה מרכזית של האמנית לאחר מותה ב-1962. מוזיאון טאנג בסקידמור קולג' מחזיק בעבודה של ובר פורלונג שהוצגה מאז 1952.
באביב 2012, וילהלמינה ובר פורלונג הפכה לנושא של סרט תיעודי המבוסס על הביוגרפיה על חייה כאישה המודרניסטית האמריקנית הפופולרית. תצוגה קבועה של עבודתה נמצאת במוזיאון ההיסטוריה של העיר בולטון לנדינג, ניו יורק.
ב-23 ביולי 2013 אישרה המועצה של העיר גלנס, ניו יורק החלטה להציב סמן היסטורי על שמה, במרכז העיר גלנס פולס ליד בניין העירייה.
שנות חייה האחרונות בילתה בגלנס פולס, שם היא גרה ולימדה בסטודיו שלה ברחוב רידג' עד מותה ב-1962.
הערות שוליים

↑  The Biography of Wilhelmina Weber Furlong: The Treasured Collection of Golden Heart Farm by Clint B. Weber,
↑  america's First Female Modern Artists Local The Biography & Catalogue, August 7, 2012. The Weber Furlong Press, New York. July 19, 2012.
↑  "Artist Honored in Glens Falls, Woman Painter Was at Forefront of Modern Change July 12, 2013". Wilhelmina Weber Furlong New York State Historic Marker and Documentary Film. Post Star Glens Falls, New York.
1 2  Smithsonian Archives of American Art Detailed description of the Ben Benn papers, 1905–1993
↑  "America's First Female Modern Artists Local, August 7, 2012". Wilhelmina Weber Furlong Documentary Film & Biography. Look TV Glens Falls, New York.
↑  "Weber Furlong Historic marker dedication". Wilhelmina Weber Furlong on Lake George New York. Time Warner Cable Albany NY.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 7055 3429  LCCN: no2013111806  ULAN: 500061599  VIAF: 96098568   WorldCat (עם VIAF): 96098568 
שלט הנצחה של ניו-יורק לציירת
חליפת הסוואה

צלף של חיל ההנדסה הקרבית של צה"ל עם חליפת הסוואה לשטח קוצי יבש
חליפת הסוואה (נקראת באנגלית Ghillie suit, חליפת גילי) היא ביגוד שנלבש מעל מדי הקרב לשם הסוואה צבאית ונועדה להטמיע את החייל בשטח האויב. לרוב חליפת ההסוואה מורכבת מסרבל בצבעים התואמים את צבעי השטח, עם דוגמה מנומרת כדי לשבור צורה. לעיתים, מצרפים לחליפת ההסוואה ענפים, זרדים ועלים על מנת להסוותם כשיח, במיוחד בשטח סבוך או מיוער.
רוב הצלפים משתמשים בחליפות הסוואה. כאשר צלף נשלח למשימה בשטח מדברי הוא יבחר לרוב בחליפת הסוואה בצבע חום בהיר צהבהב. אם הצלף נשלח למשימה בשטח מושלג, לרוב יבחר בחליפת הסוואה בצבע לבן, ולעיתים חליפת הסוואה בצבע תכלת עדין. אם הצלף נשלח למשימה בשטח סבוך או מיוער, הוא יבחר בחליפת הסוואה בצבעי ירוק וחום עם דוגמה מנומרת, ולעיתים אף יצרף לחליפה זרדים ועלים על מנת להסוותו לשיח. עוזר הצלף, המאתר (תצפיתן או מדווח) לובש חליפת הסוואה כדי להיטמע בשטח.
צלפים עם חליפות הסוואה המותאמות לשטח מיוער
לוחמי חיל ההנדסה הקרבית עם חליפות הסוואה לשטח יבש המכוסה בקוצים
צלף עם חליפת הסוואה המותאמת לשטח מיוער
ראו גם

הסוואה
צליפה
רשת הסוואה
ושקוט

ושקוט (בהונגרית: Vaskút) הוא כפר בנפת באיה שבמחוז באץ'-קישקון בדרום־מזרח הונגריה. עד לשואה הייתה בו קהילה יהודית.
כמו יישובים רבים באירופה, גם בושקוט אוכלוסיית היישוב נמצאת בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 3,827 תושבים ובשנת 2022 חיו בו רק 3,298 תושבים.
שמו של הכפר ושקוט הוזכר במסמכים לראשונה בשנת 1400.
יהודי ושקוט

יהודים חיו בעיירה במאה ה-19 ובמאה ה-20. בשנת 1944 נרצחו יהודים רבים מהכפר במהלך שואת יהודי הונגריה.
| שנה | מספר היהודים בכפר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 12 |  |
| 1880 | 57 | 5,101 |
| 1910 | 37 |  |
| 1920 | 19 |  |
| 1930 | 17 |  |
| 1941 | 14 | 4,705 |
הערות שוליים

↑  נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
↑  תיעוד יהודי ושקוט שנרצחו בשואה
↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
| יישובים במחוז באץ'-קישקון |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז |  קצ'קמט •  באיה |  |
| ערים |  באצ'אלמאש •  דונווצ'ה •  • האיוש Hajós •  איז'אק •  יאנושהלמה •  קלוצ'ה •  קצל •  קרקאג'האזה •  קישקרש •  קישקונפלדיהאזה •  קישקונהלש •  קישקונמאישה •  קונסנטמיקלוש •  לאיושמיז'ה •  מייקוט •  שולט •  שולטוואדקרט •  סבדסאלאש •  טיסקצ'קה •  טומפה Tompa |  |
| כפרים | מדראש • דושנוק • אגשג'האזה • בלוסג • פלשלאיוש • פילפהאזה • פילפיאקב • הלווציה • יאקבסאלאש • קונברץ' • קונסאלאש • ניארלרינץ • לדאנבנה • וארושפלד • אורגוואן • באצ'בוקוד • באצ'סלש • צ'יקריה • קטימאר • קונבאיה • מאטטלקה • טטהאזה • באצ'סנטגיירג' • באטמונושטור • צ'אטאליה • צ'אבוי • דאבוד • דונפלווה • ארשקצ'נאד • ארשקהלמה • פלשסנטאיוואן • גרה • הרצגסאנטו • נג'ברצ'קה • נמשנאדאודבר • שיקשד • סרמלה • ושקוט • אפושטג • דונאג'האזה • קונדץ' • קונפסר • סלקסנטמארטון • צ'ויושפאלוש • טאש • יאסנטלאסלו • קמפץ • מוריצגאט • באצ'בורשוד • באטיה • דראגסל • דונפטאי • דונסנטבנדק |  |
| יישובים בנפת באיה |
| --- | --- | --- |
| יישובים | באיה • באצ'סנטגיירג' • באטמונושטור • צ'אטאליה • צ'אבוי • דאבוד • דונפלווה • ארשקצ'נאד • ארשקהלמה • פלשסנטאיוואן • גרה • הרצגסאנטו • נג'ברצ'קה • נמשנאדאודבר • שיקשד • סרמלה • ושקוט |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557674905171  BnF: cb126492450 (data)  LCCN: n84188051  VIAF: 134922306   WorldCat (עם VIAF): 134922306
חדשות מהארץ הקדושה

כותרת העיתון מ-17 בפברואר 1919
חדשות מהארץ הקדושה – The Palestine News, היה שבועון שהוקם על ידי המנדט הבריטי בראשית קיומו בארץ ישראל, ובהמשך הופרט והפך לעיתון "הארץ".
הסיבות להקמתו

האימפריה הבריטית, ששלטה בראשית המאה העשרים באזורים רבים בעולם, הבינה את הערך העצום שיש לעיתון ככלי ליצירת מכנה משותף רחב וחיבור לאומה השלטת. מיד עם כיבוש ארץ ישראל מידי האימפריה העות'מאנית, הקים המנדט הבריטי את העיתון. מטרתו המוצהרת של העיתון הייתה לאחד ולפנות לשלושת הקהלים הבולטים שנמצאו בתקופה זו בארץ ישראל - החיילים הבריטים, האוכלוסייה הערבית, והיישוב העברי בנוסף לכך, עבור הבריטים מטרות העיתון היו לאחד את תושבי האזור תחת הנהגה אחידה. העיתון הוא סמל לשלטון יציב. טענה זו הוכחה כנכונה, וככל שהעיתון צבר יותר קוראים, הוא השפיע ועיצב את השקפתם בייחס לשלטון הבריטי.
הממשל הבריטי, שראה בתקשורת דרך מקשרת ומחברת בין האוכלוסיות במקומות אשר בשליטתו ובין הממשל, שאף להגיע לאוכלוסייה גדולה ורחבה ככל הניתן. על כן העיתון פנה בשפות שונות לקהלים הבולטים בארץ ישראל בתקופה זו. למרות הפנייה בשפות שונות, לא ניתן ייצוג לאוכלוסיות המקומיות. מערכת העיתון מומנה, הופעלה ונכתבה על ידי נציגי השלטון הבריטים, כאשר ליישוב היהודי ולאוכלוסייה הערבית היושבת בארץ לא ניתנו ייצוג או זכות לביטוי עצמי. הסיבה העיקרית לכך הייתה החשש הבריטי מפני סחיפת דעת הקהל לכיוון עוין לממשל, וחוסר רצונו של הממשל לתת במה לקולות שאינם עולים בקנה אחד עם המסר המאחד.
ב-4 באפריל 1918 ראתה אור בירושלים גרסתו העברית של שבועון הצבא הבריטי בארץ ישראל, "חדשות מהארץ הקדושה – The Palestine News", שנשא את כותרת המשנה "ההוצאה העברית של שבועון המשלחת הצבאית אשר למחנה הבריטי בארץ האויב הנכבשה". בהמשך פרסומו הצטרפה ההסתדרות הציונית אל הצבא הבריטי למימון הוצאת השבועון.
בימיו הראשונים חולק העיתון חינם לחיילים היהודים בצבא הבריטי, ובמקביל הוצע למכירה לקהל הרחב ביפו ובירושלים. החל מגליונו השני קוצר שמו העברי, בהוראת הצנזורה הבריטית, ל"חדשות מהארץ". חרף מקורות המימון הממסדיים שלו, כבר מראשיתו סבל העיתון מקשיים כלכליים, ולאחר חמישה גליונות הועברה המערכת לקהיר, שם יצא לאור הגיליון השישי ב-16 במאי 1918.
שינוי בעלים

כיוון שהמניע להקמת עיתון היה תעמולתי, הבריטים הבינו כי ככל שמעמדם יתבסס ויתחזק בשלטון על ארץ ישראל, כך ילך ויקטן הצורך בעיתון. בשנת 1918 הבין הממשל המנדטורי כי מעמדו ושליטתו על הארץ הם ללא עוררין, ועל כן בחר להעמיד את השבועון למכירה, ולהפסיק את פרסומו, כמו גם את פרסום גרסאותיו בערבית ובאנגלית. היישוב היהודי, שכמו האימפריה הבריטית נואש לעיצוב דעת קהל ולתקשורת אוהדת ראה בקניית השבועון נכס לאומי.
הסוכנות היהודית הבינה כי הצעה כספית גבוהה חייבת להגיע בהקדם, וחששה מפני הצעה כספית גבוהה של האוכלוסייה הערבית. איש העסקים י"ל גולדברג, שגויס לרכישת העיתון, טען כי "זהו עניין בעל חשיבות לאומית, וכישלון ברכישת העיתון תתגלה כבכייה לדורות". ההבנה כי הממשל הבריטי יאסור על הקמת עיתון נוסף, הניעה את הסוכנות היהודית להשקיע את מירב האמצעים הנדרשים לרכישת העיתון.
בעידוד הסוכנות היהודית קנה גולדברג את השבועון, וכחודשיים וחצי לאחר שנפסקה הופעתו, ב-18 ביוני 1919, החל לצאת לאור היומון "חדשות הארץ". ב-2 בדצמבר 1919 (י' בכסלו תר"פ) קוצר שמו ל"הארץ". בכך פתח גולדברג את השער לעיתונות מסחרית, בבעלות פרטית, הכתובה בעברית. מטרתו המוצהרת של העיתון המשיכה להיות מטרה שיווקית, וקבעה כי "העיתון ישמש להפצת מסרים לאומיים". "הארץ" היה עיתון בוקר, היחיד שמראשית קיומו לא השתייך למפלגה פוליטית, אם כי היה מזוהה עם החוגים ה"אזרחיים". מאוחר יותר נאמר בהלצה על השתייכותו האידאולוגית של העיתון כי "הממשלה היחידה ש'הארץ' תמך בה הייתה ממשלת המנדט הבריטי".
חשיבותו לדורות

חשיבותו של העיתון, על אף שתקופת פעילותו במתכונתו המקורית הייתה קצרה, רבה. העיתון החל את הסחף והמעבר מעיתונות מפלגתית, בעלת סממנים פוליטיים מובהקים, לעיתונות מסחרית, בעלת גוף מממן פרטי. עיתונות זו, הנפוצה כל-כך בימינו, הייתה כמעט נטע זר בחברה הקולקטיביסטית של ימי המנדט. המעבר של העיתון לידיים יהודיות, והפיכתו למה שלימים יוודע כעיתון "הארץ", מהווים נקודת ציון היסטורית בתחילת המעבר מתקשורת מאוחדת, הסובבת סביב עולם ערכים הומוגני, לדה-מסיפיקציה, קיטוע ורב גווניות הניכרים בעיתונות בימינו.
לקריאה נוספת

יהושע קנז (עורך), ספר הארץ – השנה ה-75, ירושלים: הוצאת שוקן, 1996.
תמר אשורי, מהטלגרף עד המחשב, ירושלים: רסלינג, 2011, עמודים 71–129.
מרדכי נאור, רבותי, העיתונות, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2004, עמ' 33–43.
הערות שוליים

↑  גליה ירדני, העיתונות העברית בארץ-ישראל בשנים 1863 - 1904, הוצאת הקיבוץ המאוחד, תשכ"ט, עמודים 112–138.
↑  פרופ' זהר שביט (עורכת), תולדות היישוב היהודי בא"י מאז העלייה הראשונה - בנייתה של תרבות עברית, 1998, הוצאת מוסד ביאליק, עמודים 42–45.
↑  גליה ירדני. העיתונות העברית בארץ-ישראל בשנים 1863 - 1904, הוצאת הקיבוץ המאוחד, תשכ"ט, עמוד 142.
↑  פרופ' זהר שביט (עורכת), תולדות היישוב היהודי בא"י מאז העלייה הראשונה - בנייתה של תרבות עברית, 1998, הוצאת מוסד ביאליק, עמוד 48.
↑  הגיליון הראשון של "חדשות מהארץ הקדושה", 4 באפריל 1918
↑  ברוך בינה, קטעי זכרונות עם יסוד "הארץ", הארץ, 2 ביולי 1943
↑  רון שלייפר, לוחמה פסיכולוגית, הוצאת משרד הביטחון, תל אביב, 2007, עמודים 86-88.
↑  גד ברזילי, תקשורת המונים וביטחון, הוצאת אוניברסיטת תל אביב, תל אביב, 1991, עמודים 25–32.
↑  הגיליון הראשון של "חדשות הארץ", 18 ביוני 1919
↑  מנוחה גלבוע, לקסיקון העיתונות העברית במאות השמונה-עשרה והתשע-עשרה, הוצאת מוסד ביאליק, ירושלים, 1976, עמודים 72–84.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007404850205171  BnF: cb15033275n (data)  LCCN: n83203936  VIAF: 186712347   WorldCat (עם VIAF): 186712347 
גיליון "חדשות מהארץ" 16 במאי 1918 - הגיליון השישי, הראשון שיצא לאור לאחר מעבר המערכת לקהיר
חוסה ארנאיס

חוסה מנואל ארנאיס דיאס (בספרדית: José Manuel Arnaiz Díaz, נולד ב-15 באפריל 1995 בטלברה דה לה ריינה שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי המשחק במדי אוססונה מהלה ליגה בעמדת הקיצוני השמאלי.
קריירה

ארנאיס נולד וגדל בטלברה דה לה ריינה שבמרכז ספרד. בילדותו הצטרף למחלקת הנוער של הקבוצה המקומית, טלברה. בקיץ 2013, לאחר שהופיע במספר משחקים של הקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת הליגה הרביעית, עבר לשורות מחלקת הנוער של ריאל ואיאדוליד. ב-2014 החל לשחק במדי קבוצת המילואים של המועדון, שהייתה אז בליגה השלישית. לאחר שביסס את מעמדו בקבוצת המילואים, החל לקבל הזדמנויות בקבוצה הבוגרת של המועדון, ששיחקה באותה תקופה בליגה השנייה.
ב-7 בנובמבר 2015 ערך את הופעת הבכורה במדיה, כשנכנס כמחליף במשחק נגד לגאנס. במהלך עונת 2015/2016 הבקיע 11 שערים ב-30 הופעות במדי קבוצת המילואים של ואיאדוליד, כשבמקביל לכך הוא נכנס כמחליף בעוד 4 משחקים של הקבוצה הבוגרת.
בעונת 2016/2017 הפך לשחקן הרכב קבוע בקבוצה הבוגרת. כבר במחזור הראשון לעונה, ב-21 באוגוסט 2016, הבקיע את שער הבכורה במדי ואיאדוליד, השער היחיד בניצחון 1–0 על ריאל אוביידו. ב-8 באוקטובר הבקיע ארנאיס צמד ראשון בקריירה, במשחק בו ניצחה קבוצתו את אלקורקון 2–0. ארנאיס סייע לקבוצתו לסיים את עונה זו במקום השביעי, בכך שהבקיע 12 שערים ב-35 הופעות.
באוגוסט 2017 עבר ארנאיס מוואיאדוליד לברצלונה אתלטיק, קבוצת המילואים של ברצלונה, בתמורה לסכום העברה של 3.4 מיליון אירו. במהרה ביסס ארנאיס את מעמדו בקבוצתו החדשה, ששיחקה בליגה השנייה גם היא. ב-9 בספטמבר הבקיע במדיה צמד בניצחון 4–0 על קורדובה. בזכות היכולת שהפגין, זכה ארנאיס להשתלב גם בקבוצה הבוגרת. ב-24 באוקטובר ערך את הופעת הבכורה בקבוצה, במשחק גביע המלך נגד מורסיה, בו ארנאיס גם הבקיע שער ועזר לקבוצתו לנצח 3–0. גם במשחק הגומלין חודש לאחר מכן הבקיע שער, וברצלונה העפילה לשמינית הגמר. במשחק הראשון של שמינית הגמר נגד סלטה ויגו ב-4 בינואר 2018 הבקיע את שערו השלישי במדי הקבוצה, במשחק שהסתיים בתיקו 1-1. את שלושת השערים הללו הבקיע באמצעות שלוש בעיטות בלבד. שלושה ימים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה בלה ליגה כאשר נכנס כמחליף בניצחון 3–0 על לבאנטה. ב-11 בינואר נכנס כמחליף במשחק הגומלין נגד סלטה ויגו, ברצלונה ניצחה 5–0 והעפילה לרבע הגמר.
באותו חדש החל לסבול מבקע מפשעתי, פציעה שבגללה נעדר ממשחק פעיל למשך תקופה ארוכה, כ-11 חודשים. עד הפציעה השתתף ארנאיס ב-20 משחקים במדי ברצלונה ב', בהם כבש שישה שערים. ארנאיס לא היה יכול לעזור לקבוצתו במאבקיה בהישארות בליגה השנייה, ובסיום העונה ירדה לליגה השלישית. במקביל, המשיכה הקבוצה הבוגרת בגביע המלך עד הזכייה בתואר בו, וכמו כן היא גם זכתה באליפות ספרד - שני התארים נזקפים לזכותו של ארנאיס בשל החלק בו לקח במסגרות אלה.
ב-13 באוגוסט 2019 עבר ארנאיס מברצלונה ללגאנס שמהליגה הראשונה בספרד בתמורה לסכום העברה של 5 מיליון אירו. זאת חרף העובדה שטרם החלים מפציעתו. בדצמבר, לאחר שהחלים מפציעתו, החל להיכלל בסגל הקבוצה במשחקיה. ב-9 בינואר 2019, במשחק גביע המלך בו הפסידה לגאנס 3–0 לריאל מדריד, ערך ארנאיס את הופעת הבכורה במדי הקבוצה כשנכנס כמחליף במחצית השנייה. בינואר 2020 הושאל לקבוצת אוססונה עד לסיום העונה.
תארים

אליפות ספרד: 2017/2018
גביע המלך: 2017/2018
הערות שוליים

↑  El Barça ficha a Jose Arnáiz por 3,4 millones,‏ ספורט, 25.8.2017
↑  Arnaiz, efectivo 100%: ¡tres goles con el Barcelona en tres remates a puerta!,‏ Rafa Molina, מארקה, 4.1.2018
↑  Jose Arnáiz sufre una pubalgia y el club no pone fecha para su regreso,‏ Alejandro Segura, מארקה, 20.1.2018
↑  José Arnáiz vuelve a jugar once meses después,‏ Juan Antonio Pérez, ‏ ABC Deportes,‏ 10.1.2019
↑  Oficial: Arnaiz, traspasado al Leganés,‏ Ferran Martínez, מונדו דפורטיבו, 13.8.2018
חדשות חמות במחוז יובה

| --- | --- |

 בימוי:  טייט טיילור
 הופק בידי:  טייט טיילור  ג'ייק ג'ילנהול  ריבה מרקר  פרנקלין לאונרד  ג'ון נוריס
 שחקנים ראשיים:  אליסון ג'ני מילה קוניס אקוופינה רג'ינה הול ונדה סייקס ג'ולייט לואיס סמירה ויילי
 מוזיקה:  ג'ף ביל 
 מדינה:  ארצות הברית 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  12 בפברואר 2021
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט קומדיה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
חדשות רעות (באנגלית: Breaking News In Yuba County) הוא סרט קומדיה שחורה אמריקאי. הסרט יצא לאקרנים ב-12 בפברואר 2021.
עלילה

הסרט עוקב אחר סו בוטמס (ג'ני), שתופסת את בעלה במיטה עם אישה אחרת. ההלם, שבעלה חווה מכך, גורם לו למות מהתקף לב. היא קוברת את גופתו, ומנצלת את מעמד התהילה ההולך וגדל שמקורו בבעלה הנעדר. סו מסתבכת במהירות מעל ראשה, מתחמקת משוטרים ופושעים, והכל תוך כדי ניסיון לשמור את האמת מאחותה ננסי (קוניס), כתבת חדשות מקומית הנואשת לסיפור, ובלשית משטרה נחושה (הול).
שחקנים

אליסון ג'ני בתפקיד סו בוטמס
מילה קוניס בתפקיד ננסי
רג'ינה הול בתפקיד הבלשית האריס
אקוופינה בתפקיד מינה
סמירה ויילי בתפקיד ג'ונל
ברידג׳ט אוורט בתפקיד ליאה נורטון
ג'ימי סימפסון בתפקיד קאונג סים
קאונג סים
ג'ולייט לואיס בתפקיד גלוריה מייקלס
ונדה סייקס בתפקיד ריטה
אלן בארקין בתפקיד דבי
דומיניק ברג'ס בתפקיד קפטן ריג'נס
מת'יו מודין בתפקיד קארל בוטומס
כריס לואוול בתפקיד סטיב
קליפטון קולינס ג'וניור בתפקיד ראג'
הפקה > שלב הליהוק

בחודש אוקטובר 2018 נודע, כי אליסון ג'ני ולורה דרן עתידות לככב בסרט "חדשות רעות" מאת הבמאי טייט טיילור, שביים בעבר סרטים כמו "העזרה" ו"הבחורה על הרכבת". התסריט נכתב על ידי התסריטאית אמנדה אידוקו בשנת 2017. טיילור סיפר: ”ברגע שקראתי את התסריט האפל והמבריק של אמנדה ידעתי שזה של אליסון. היא ואני חיפשנו מאז העזרה משהו גדול לעשות. כך גם לורה ואני.”
בחודש מאי 2019 נודע, כי דרן פרשה מהפרויקט וכי מילה קוניס, רג'ינה הול, אקוופינה, סמירה ויילי, ברידג׳ט אוורט, ג'ימי סימפסון וקאונג סים לוהקו לסרט. מאוחר יותר הצטרפו לפרויקט גם ג'ולייט לואיס, אלן בארקין וונדה סייקס. ביוני פורסם כי גם מת'יו מודין וכריס לואוול הצטרפו לפרויקט. ביולי נודע כי גם קליפטון קולינס ג'וניור יופיע בסרט.