stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תוכחת מגולה
חלק ג': הבל בני אדם

השיחה השלישית דנה בכל אלה המחפשים תענוגות לחושיהם - לשמיעה, לריח ולטעם, כל מה שהוא מכנה "הבל בני אדם". הם נהנים לצפות בתמונות המקשטות קירות, למראה לבושי נשים ובייחוד מתבוננים בתלבושות צבעוניות של נשים המצופות בציורי צמחים, כסף וזהב.
 יש המשתוקקים לצלילים ערבים ומשום כך הם מזניחים את השינה, האכילה וענייני ביתם. לדברי המחבר, תשוקה מוגזמת לשירה (כמו באופרה בזמנו) מרחיקה את האדם מן החכמה והמוסר. הוא מציע למכורים לזמרה  להאזין לצפצוף הציפורים בגינתם ובכך ישמרו על כספם ועל טוהר המידות.
 כלכל ודרדע משוחחים גם על בולמוס המאכלים. לאדם יש פירות וירקות בשפע. מדוע יקנה מוצרים מארץ רחוקה, אפילו כאשר הם מקולקלים וחסרי טעם. רודפי המזון דווקא מחפשים בשר של חיות יער, דגי הים ועוף השמים. הוא מזכיר קיסר רומאי בשם "להליוֹגוֹבעל" אשר נהג לאכול דגי ים בשבתו  על הר גבוה ולסעוד את ליבו בחיות השדה בהיותו בלב ים - ביטוי לטֵרוּף יוצא דופן. תוך מאמציו לתת סיפוק ליצרו אין האדם חש שחייו חולפים וקיצו קרב.
 גם זקנים עלולים להיות במצב דומה: "איש זה העומד על סף הקבר אחוז בהלה משום שגנבים עלולים לגנוב את כספו". עוד דבר מופלא, הזקן המנסה להסתיר את גילו. מניח פאה צהובה על ראשו, לובש בגדי חמודות ורץ כבחור צעיר אחרי עלמה יפהפייה. אינו חס על כספו וכל תשוקתו לתת סיפק ליצרו. לעיתים, התבונה סרה מלב הזקנים.
חלק ד': חכם בעיניו

החלק האחרון היא השיחה הארוכה ביותר. בה הוא מנסה להסביר כיצד ינהג החכם שעיניו בראשו. כלכל מספר כי היה בחברת מכירים ואדם זר הצטרף אליהם. חבריו עזבו את המקום והזר נשאר עמו. ואז, האורח פתח את פיו בדברי איוולת שפרצו ממנו ללא הפסקה. הוא הצליח להימלט ממנו רק בעמל רב.
שני הידידים דנים באותם טיפשים הסבורים שהם יודעים הכל: חכמת השמים, אומנויות ומדעים, מסוגלים לבנות בנינים ואפילו מתמצאים בחכמת הלחימה, למרות שלא אחזו נשק מימיהם. כמובן יש להם יכולת לתת עיצות כיצד לטפל בחולים. והנה תיאור של פעולתם.
הביטו עוד דַּוָּי מוטל על ערש
כי בסביביו למצא מרפא לחולי
זקני דעת ונבוני לב יֵשֶבוּ
אחר לכתם ממנו נקרב שמה

איש שולל מחכמה ומחוסר דעת
כי איננו מבחיו בין גיד לעורק
כי דלתי בטן אל עיניו נסגרו
הנה ידו יד החולה אוחזת
אם בו קדחת מַנֶה לגמור אומר
יגיד עליו דיעו ויחוה דעת
וא/שר רופא חכם יאמר אפוּנָה
מתפאר בער על נכון לדעת
הם טוענים כי יש בעלי מלאכה בורים העוסקים בדברים שאינם מבינים בהם. הם מדגימים זאת בסיפור על אומן שצייר דמות אדם בתלבושתו והציג אותה בפומבי. סנדלר שעבר במקום העיר לאמן על פרט לא נכון בציור הנעלים. האמן תיקן את הפרט. ראה הסנדלר כי הוא פועל לפי המלצתו הוא המשיך ולעג  על פרטים אחרים בתלבושתו של האדם שבציור. עד אשר האמן פסק: "אמן, פה לא תרחיב הלאה מהנעל". בעבר אנשים נהגו להתבייש ושתקו כאשר הם לא הכירו את נושא הדיון. היום הם בטוחים בעצמם ומשמשים כמופת ודוגמה לטיפשים אחרים.
למחנה הגדול של המומחים שייכים גם אלה הסבורים שהם מכירים את תורת היהדות ומצוותיה. לא כל מלמד תינוקות, היודע מקרא ותרגום יכול להבדיל בין טמא לטהור או בין קודש לחול. אמנם יש להם "צניפים ומעילים ארוכים ומטפחים את זקנם".
ואם הם יודעים קצת תלמוד. הרי אין גבול לביטחונם ולגאוותם והם תובעים כיבוד והוד מן האחרים.
 ברם הגרועים שבחבורה מגוונת זו הם המקובלים המדומים. בימים הקדומים היו חכמי הקבלה ישרי לב ויראי שמים. הם לא התפארו בידיעותיהם בחכמת הנסתר ושמרו אותן בסוד. אלו שבאו במקומם היום מוכנים לגלות את הקבלה לכל אחד, לחכם ולטיפש. כאשר אחד לומד את הזוהר הוא מדמה עצמו לישעיהו הנביא או ליחזקאל הנביא וסבור שהוא עולה לשמים.
כקרוא הזהר איש שכלו בחשך
יחשוב כי אור גדול נגה עליהו
כי מראות בן-בוזי לו לא נסתרו
וכבן-אמוץ יאמר הנה ראיתי
כסא נשר ורם ואלוהי שמה
אי לזאת יחרד לב כל השומע
כי הן גאון בא עקב ענוה צדק
אל אמר האדם חי לא יראני
ובדעתו זה עולה על השמים
רואה כל שרפי אל וגדודי שחק
יבחו הצור צמים ודמות וצלם
יתן לאשר אין לו תבנית וערך
בעבר הקבלה נקראה "חכמת החן והאמת". היום הסכלים השתלטו עליה ומבלים את זמנם בצרפם אותיות  הא'ב' ובהמציאם סודות. ויש אחד אפילו חושב כי האלוקים השמיע לו את דברו.
ראו גם

הגטו היהודי בוונציה
שמחה קאלימאני (Simcha Calimani)
לקריאה נוספת

תוכחת מגולה מאת שמחה קאלימאני. ההדיר מכתב־יד והוסיף מבוא, הערות ודברי־מחקר: אלי שטרן (הוצאת 'דחק', 2025).
חיים שירמן, "משורר עברי-איטלקי על המידות הרעות של בני זמנו - 'תוכחת מגולה'  לשמחה קאלימאני" בספר: ראובן בונפיל, מריה מאיר מודנה, יוסף ברוך סרמוניטה, דניאל קארפי, ג'ורג'ו רומאנו (עורכים), ספר זיכרון לשלמה אומברטו נכון, קובץ מחקרים לתולדות  היהודים באיטליה, מוסד שלמה מאיר, מוסד רפאל קאנטוני, תשל"ח
הערות שוליים

↑  על פי ספר משלי, פרק כ"ז, פסוק ה' ופירושה: באופן טבעי, בני-אדם מאוד לא נהנים מביקורת - ביקורת מעצבנת אותם; הם הרבה יותר נהנים לחשוב שהכל אצלם בסדר ושכולם אוהבים אותם. כשמותחים עליהם ביקורת, הם פתאום מגלים שלא הכול אצלם מושלם, ואולי לא כולם אוהבים אותם כמו שהם חשבו. אך האמת היא, שהדבר החשוב ביותר הוא לדעת את האמת: עדיף לי לקבל ביקורת גלויה ולתקן את הפגמים, מאשר לחיות במחשבה שכולם אוהבים אותי בסתר, רק בגלל שהם לא מותחים עליי ביקורת. טובה תוכחת מגולה - מאשליה של אהבה מסותרת [ רלב"ג].
↑  לפי ספר מלכים א', פרק ה', פסוק י"א
↑  על פי מסכת ברכות, י' ע"א
↑  כתב יד 372, עותק נוסף נמצא במוזיאון הבריטי כתב יד מספר 1077, אשר העתיק לעצמו המשורר והאספן הנודע יוסף אלמנצי מפדובה (1801-1860)
↑  כנראה לשם הכנה לדפוס
↑  ההברות בעלות שוואים נעים וחטפים אינן נחשבות לקצרות, כדרכם של בני ספרד, אלה כשוות ערך ליתר ההברות בטור
↑  שמו של הפרק מקורו מסכת סוטה מ"א ע"ב
↑  ספר שמואל ב', פרק כ', פסוקים ט'–י'
↑  על פי ספר ישעיה, פרק ט', פסוק ט"ז
↑  על פי ספר ירמיהו, פרק כ"ט, פסוקים כ"ב–כ"ג
↑  לפי האמור בכתובים: המלך אלכסנדר ינאי אמר לאשתו בשעת פטירתו: "אל תתיראי מן הפרושין ולא ממי שאינן פרושין, אלא מן הצבועין שדומין לפרושין, שמעשיהן כמעשה זמרי ומבקשין שכר כפנחס". (מסכת סוטה דף כב עמוד ב)
↑  על פי ספר תהילים, פרק ס"ב, פסוק י'
↑  לא מוכר
↑  על פי ספר משלי, פרק כ"ח, פסוק י"א
↑  המקור הוא מיצירה ספרותית רומית
מזבח ביתי

מזבח ביתי מתודיסטי
מזבח ביתי או מזבח משפחתי הוא חלל פולחן נוצרי קטן שקיים בבתיהם של נוצרים קתוליים. מזבחות ביתיים מכילים לעיתים קרובות צלב או צלב, תמונה של ישוע המשיח, עותק של התנ"ך (במיוחד תנ"ך משפחתי), ספר תפילה הנקרא ברוויארום (אנ') או ספר תפילה אחר[דרושה הבהרה], הקדשה יומית וחרוזי תפילה, בין יתר תשמישי קדושה ספציפיים של זרמים שונים בנצרות, למשל, איקונות הקדושים לקתולים, הקטכיזם של מרטין לותר ללותרנים וחרוזי התפילה אצל אנגליקנים. בכנסיות האורתודוקסיות המזרחיות קיים נוהג דומה הנקרא פינת איקונות.
היסטוריה

הספר האוצר הנוצרי מתחקה אחר מקורו של מזבח המשפחה לאברהם שהקים אחד בברית הישנה (בראשית פרק י"ב פסוק 7). "מאז המאה ה-2 לפחות, מאמינים כמו היפרכוס, תלו או ציירו צלב נוצרי, שאליו השתטחו בחזית ביתם, על הקיר המזרחי של ביתם כדי לציין את כיוון התפילה מזרחה בשבעת זמני התפילה הקבועים, כ"ביטוי לאמונתם הנצחית בביאתו שוב של ישו היה מאוחד להערכתם שהצלב, 'אות בן האדם', יופיע במזרח". נוצרים סורים ראו את תפילותיהם מול הצלב הנוצרי התלוי על הקיר המזרחי של ביתם כמסמל את נפשם הפונה לאלוהים. נוצרים רבים, כמו אלה שבמסורת כנסיית המזרח, ממשיכים בתרגול של תליית צלב על הקיר המזרחי של ביתם. היום; אנשי תקשורת בכנסיות האורתודוקסיות המזרחיות כיום, כמו אלו של הכנסייה האורתודוקסית ההודית והכנסייה האורתודוקסית הקופטית, מתפללים את השעות הקנוניות הכלולות בבתי הספר שחימו ואגפיה בהתאמה (תרגול שנעשה בשבעה תפילה קבועה ביום) הפונה למזרח. נוצרים רבים ממשיכים מנהג עתיק זה, כאשר בכנסייה המערבית הקתולית הקימו מזבחות ביתיים ואלו בכנסייה המזרחית האורתודוקסית הקימו פינות איקונות, בדרך כלל על הקיר המזרחי של מקום מגוריהם.
שימוש

מזבחות ביתיים מעוטרים בדרך כלל בזוגות של נרות תרומות ולפעמים באגרטל קטן של פרחים. בהרבה משקי בית נוצריים, בני משפחה בודדים, או המשפחה כולה, עשויים להתאסף להתפלל על מזבח הבית, חלקם שרים שם גם פזמונים נוצריים.
חלק מהקתולים מציבים סטנד קריאה (פרי-דיו) מול מזבח הבית שלהם, המספק למאמינים מקום להציב את הביבליה ואת ספר המכתבים שלהם בעודם כורעים ברך לפני אלוהים בתפילה. במזבחות הבית של נוצרים רבים, במיוחד אלה שחיים בתת-היבשת ההודית, מציבים לעיתים קרובות את ביבליה במטרה להפגין כבוד ולקריאה. כמו במסורות מסוימות של הנצרות המזרחית, חלק מהנוצרים האורתודוקסים המערביים עושים שימוש של שטיח התפילה כדי לספק מרחב נקי לתפילה. הנרות המעטרים את מזבח הבית הם לעיתים קרובות אלו שהתברכו באותה שנה בקנדלמאס.
הערות שוליים

↑  
Nelson, Paul A. "Home Altars" (באנגלית). Immanuel Lutheran Church. נבדק ב-14 באפריל 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Skrade, Kristofer (2006). The Lutheran Handbook on Marriage (באנגלית). Augsburg Books. p. 84. ISBN 9780806652948.
↑  Hahn, Kimberly; Hasson, Mary (1996). Catholic Education. Ignatius Press. p. 312. ISBN 9780898705669.
↑  "The Family Altar Erected". The Christian Treasury (באנגלית). Edinburgh: Johnstone, Hunter, & Co. 1882. p. 199.
↑  Storey, William G. (2004). A Prayer Book of Catholic Devotions: Praying the Seasons and Feasts of the Church Year (באנגלית). Loyola Press. ISBN 978-0-8294-2030-2.
↑  "Making a Prayer Corner" (באנגלית). Nativity of Our Lord Parish. נבדק ב-11 באוגוסט 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Shoemaker, Caleb (5 בדצמבר 2016). "Little Church Foundations: Icon Corner". Behind the Scenes. Ancient Faith Ministries. אורכב מ-המקור ב-12 באוגוסט 2020. נבדק ב-11 באוגוסט 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Werner, Michael S. (2001). Concise Encyclopedia of Mexico (באנגלית). Taylor & Francis. p. 161. ISBN 9781579583378.
1 2  Philips, Samuel (2004). The Christian Home (באנגלית). Library of Alexandria. p. 163. ISBN 9781465503350.
↑  Heinicke, Martin (1917). The Lutheran Witness. St. Louis: Concordia Publishing House. p. 245.
↑  Tucker, Karen B. Westerfield (27 באפריל 2011). American Methodist Worship (באנגלית). Oxford University Press. p. 225. ISBN 9780199774159. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Parker, Eric M. (26 ביוני 2018). "The Home Altar" (באנגלית). The North American Anglican. נבדק ב-17 באוגוסט 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Kosloski, Philip (16 באוקטובר 2017). "Did you know Muslims pray in a similar way to some Christians?" (באנגלית). Aleteia. נבדק ב-25 ביולי 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Bishop Brian J Kennedy, OSB. "Importance of the Prayer Rug" (באנגלית). St. Finian Orthodox Abbey. אורכב מ-המקור ב-25 ביולי 2020. נבדק ב-25 ביולי 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Foss, Elizabeth (27 בינואר 2007). "Every Family Shall Carry Home a Blessed Candle" (באנגלית). In The Heart of My Home. נבדק ב-8 בפברואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4313940-1 
מזבח ביתי קתולי בפיליפינים
מזבח ביתי בקליפורניה
מזבח ביתי קתולי בפולין
הנפת הדגל הסובייטי מעל בניין הרייכסטאג
הערות שוליים

↑  http://3.bp.blogspot.com/_lkt_NQNxt9s/SdDmM4-1KjI/AAAAAAAAABg/OfRucwFJTzY/s320/407px-Soviet_flag_on_the_Reichstag_roof_unaltered.jpg
↑  סוכנויות הידיעות, מת אחד מוותיקי הצבא האדום, המופיע בתמונת הנפת הדגל על הרייכסטאג, באתר הארץ, 17 בפברואר 2010
היכל התרבות באר שבע

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מרכז אמנויות במה 
 כתובת:  שדרות יצחק רגר 34, באר שבע
 מיקום:  באר שבע 
 מדינה:  ישראל 
 
 קואורדינטות:  31°14′55″N 34°47′56″E﻿ / ﻿31.248722222222°N 34.798777777778°E﻿ / 31.248722222222; 34.798777777778
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת באר שבע מוגדלת) היכל התרבות באר שבע(למפת באר שבע רגילה) היכל התרבות באר שבע(למפת צפון הנגב רגילה) היכל התרבות באר שבע(למפת צפון הנגב מוגדלת) היכל התרבות באר שבע  he היכל התרבות באר שבעhe היכל התרבות באר שבעמפת  __ באר שבע [‌למפה דינמית של צפון הנגב‌]מצפון, ממזרח ומערב: __ מועצה אזורית בני שמעון ממזרח: __ עומר, __ תל שבע מדרום: __ שגב שלום, __ מועצה אזורית מרחבים tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
היכל התרבות באר שבע הוא מבנה ציבורי השייך להסתדרות העובדים הכללית. שוכן במרכז האזרחי בבאר שבע, בשדרות יצחק רגר, בסמוך לבניין עיריית באר שבע. הוא נועד לארח הצגות ומופעים מגוונים. ההיכל הוקם בסוף שנות ה-80. בעבר הוצגו בו חלק מהצגות תיאטרון באר שבע.
משנות ה-90 פעלה מסעדה איטלקית "ריגולטו" בהיכל במשך שנים רבות ואחריה פעלה מסעדה סינית "ג'ייד פאלאס".
המבנה כולל שני אולמות: האולם המרכזי, המיועד לקהל של עד 592 איש; ו"במה 2", החדשה יותר, המיועדת לקהל של כ-160 איש (או 100 איש במסגרת "קפה תיאטרון" הכולל שולחנות).
המבנה שופץ בשנת 2003.
ערך זה הוא קצרמרבנושא מבנים ובנושא תרבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מסביב לעולם בשמונים יום (סרט, 1956)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  מסביב לעולם בשמונים יום 
 בימוי:  מייקל אנדרסון, ג'ון פארו 
 הופק בידי:  קווין מקקלורי, ויליאם קמרון מנזייס, מייק טוד 
 תסריט:  לפי ספרו של ז'ול ורן ג'יימס פו, ג'ון פארו ו-ס.ג. פרלמן
 עריכה:  הוארד אפסטיין
 שחקנים ראשיים:  דייוויד ניבן קנטינפלס  רוברט ניוטון שירלי מקליין
 מוזיקה:  ויקטור יאנג 
 צילום:  ליונל לינדון 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, איטליה, ארצות הברית, צרפת 
 חברה מפיצה:  הנוכחי האחים וורנר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה, הוצאה ביתית 
 הקרנת בכורה:  17 באוקטובר 1956 בארצות הברית
 משך הקרנה:  183 - 167 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט הרפתקאות, סרט מבוסס יצירה ספרותית, סרט קומדיית פעולה, סרט פנטזיה 
 מקום התרחשות:  סן פרנסיסקו, פריז, לונדון 
 תקציב:  $6,000,000
 הכנסות:  $42,000,000
 הכנסות באתר מוג'ו:   80days56
 פרסים:  פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר (מייק טוד)  פרס אוסקר לפסקול דרמטי או קומדי מקורי הטוב ביותר (ויקטור יאנג)  פרס אוסקר לעריכה הטובה ביותר (ג'יין ראגירו, פול ווטרווקס)  פרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר (ג'יימס פו, ג'ון פארו, ס. ג'. פרלמן)  פרס אוסקר לסינמטוגרפיה, צבע (ליונל לינדון)  מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר  פרס מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית לסרט הטוב ביותר 
 דף הסרט ב־IMDb
 
מסביב לעולם בשמונים יום (באנגלית: Around the World in Eighty Days) הוא אחד הסרטים המצליחים מבין אלה המבוססים על ספריו של ז'ול ורן. התסריט של הסרט, שזכה בפרסים, בנוי על העלילה של הספר מסביב לעולם בשמונים יום. הסרט הופק על ידי מייק טוד, אשר לראשונה השתמש בטכניקת צילום הקרויה: "70mm - Todd -AO ", המפיקה צילומי מסך רחב באיכות טובה.
המשתתפים הראשיים בסרט הם: דייוויד ניבן בתפקיד פיליאס פוג, הג'נטלמן האנגלי, קנטינפלס - פספרטו הפריזאי, רוברט ניוטון - בלש הסקוטלנד יארד ושירלי מקליין - אאודה, הנסיכה מהודו. עוד שחקנים מפורסמים נוטלים חלק בסרט, אם כי בתפקיד זעיר: פרנק סינטרה, מרלן דיטריך, פרננדל וג'ון מילס. אורך הסרט משתנה: הגרסה הארוכה כוללת מבוא, המתאר את הגשמת חלומו של ז'ול ורן, מסרט המבוסס על ספרו של ז'ול ורן מהארץ לירח, הכולל צילומים בשחור לבן על האירוע האפשרי בתקופתו וצילומים מההווה של שילוח החללית לירח. המבוא מסוכם במשפט הבא: אז נדרשו 80 יום להקיף את העולם, היום אפילו פחות ממחצית של 80 שעות. הגרסה הארוכה של הסרט כוללת בסיומה את נעימת הסרט במלואה. הסרט זכה בחמישה פרסי אוסקר ובעוד שישה פרסים נוספים והיה מועמד לעוד חמישה פרסים.
עלילת הסרט

עלילת הסרט חופפת כמעט את העלילה כפי שהיא מתוארת בספר מסביב לעולם בשמונים יום. עורכי התסריט זכו בפרסים אחדים על פעלם בכתיבתו, לא מעט בשל ההיצמדות לרצף האירועים כמו בספר. עם זאת נוספו לסרט סצנות אחדות, אשר מעשירות את העלילה ומוסיפות לה נופך של מתח והומור.
פרסים

הסרט היה מועמד לשמונה פרסי אוסקר, זכה בחמישה (כולל הסרט הטוב ביותר) וגבר על הסרטים זוכי שבחים הן מהמבקרים והן מהציבור: "שכנוע ידידותי", "ענק", "המלך ואני" ו"עשרת הדיברות". זהו גם אחד מהזוכים הבודדים בקטגוריית הסרט הטוב ביותר שלא היה מועמד באף קטגוריית משחק.
למרות שלא היה מועמד לשיר המקורי הטוב ביותר, שיר הנושא של הסרט "Around the World" (לחן של ויקטור יאנג; מילים מאת הרולד אדמסון), הפך לפופולרי מאוד. בשנת 1957 בינג קרוסבי אף איצץ את המנגינה.
הסרט הוקרן בפסטיבל קאן אך לא הצטרף לתחרות הראשית.
| פרס | קטגוריה | מועמד(ים) | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| פרס אוסקר | הסרט הטוב ביותר | מייק טוד | זכייה |
| פרס אוסקר | הבימוי הטוב ביותר | מייקל אנדרסון | מועמדות |
| פרס אוסקר | התסריט המעובד הטוב ביותר | ג'יימס פו, ג'ון פארו וס. ג'. פרלמן | זכייה |
| פרס אוסקר | עיצוב ההפקה הטוב ביותר | ג'יימס ו. סאליבן, קן אדם ורוס דאוד | מועמדות |
| פרס אוסקר | הצילום הטוב ביותר | ליונל לינדון | זכייה |
| פרס אוסקר | עיצוב התלבושות הטוב ביותר | מיילס וייט | מועמדות |
| פרס אוסקר | העריכה הטובה ביותר | ג'יין ראגירו ופול ווטרווקס | זכייה |
| פרס אוסקר | המוזיקה המקורית הטובה ביותר | ויקטור יאנג (לאחר מותו) | זכייה |
| פרס גילדת הבמאים של אמריקה | בימוי יוצא מן הכלל בסרט קולנוע | מייקל אנדרסון | מועמדות |
| פרס גלובוס הזהב | הסרט הטוב ביותר - דרמה | הסרט הטוב ביותר - דרמה | זכייה |
| פרס גלובוס הזהב | השחקן הטוב ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי | קנטינפלס | זכייה |
| פרס גלובוס הזהב | הבימוי הטוב ביותר | מייקל אנדרסון | מועמדות |
| מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית | הסרט הטוב ביותר | הסרט הטוב ביותר | זכייה |
| מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית | עשרת הסרטים הגדולים | עשרת הסרטים הגדולים | זכייה |
| פרס חוג מבקרי הקולנוע של ניו יורק | הסרט הטוב ביותר | הסרט הטוב ביותר | מועמדות |
| פרס חוג מבקרי הקולנוע של ניו יורק | התסריט הטוב ביותר | ס. ג'. פרלמן | מועמדות |
| פרס גילדת הכותבים של אמריקה | הכתיבה הטובה ביותר לקומדיה | ג'יימס פו, ג'ון פארו וס. ג'. פרלמן | זכייה |
גוגל (חברה)
היסטוריה

גוגל החלה את דרכה בינואר 1996 כפרויקט מחקר של צמד היזמים האמריקאים-יהודים לארי פייג' וסרגיי ברין, בעת שהיו שניהם דוקטורנטים באוניברסיטת סטנפורד שבקליפורניה. בעוד שמנועי חיפוש קונבנציונליים מדרגים את התוצאות לפי כמות הפעמים ששאילתת החיפוש הופיעה בדף, פייג' וברין הגו מערכת טובה יותר לניתוח היחסים והקשרים שבין אתרים. הם קראו למערכת החדשה "PageRank", שבה הרלוונטיות של כל אתר נקבעה על ידי כמות הדפים (וחשיבותם) המקשרים בחזרה לאותו אתר.
בתחילה השניים קראו למנוע החיפוש שלהם "BackRub", "עיסוי גב", משום שהמערכת שפיתחו בדקה את מספר האתרים המקשרים לאתר מסוים כדי לקבוע את חשיבותו של אותו אתר. לאחר מכן השם שונה לגוגל, שיבוש של המספר "גוגול" – אחד ואחריו מאה אפסים. השם נבחר כדי להראות שמטרת מנוע החיפוש היא להנגיש את כמויות המידע הגדולות שבאינטרנט לציבור. עוד בחיתוליו, מנוע החיפוש התארח על השרת של אוניברסיטת סטנפורד, בכתובת google.stanford.edu.
החברה נוסדה ב-4 בספטמבר 1998, ומשרדי החברה שכנו במוסך של חברה משותפת (סוזן ווצ'יצקי) במנלו פארק, קליפורניה. 13 שנים לאחר מכן, במאי 2011, ביקרו באתרה הראשי של גוגל יותר ממיליארד משתמשים.
היסטוריה > מימון והנפקה

התקציב הראשון שגוגל קיבלה היה 100,000 דולר שניתנו מאנדי בכטולשיים, אחד המייסדים של סאן מיקרוסיסטמס, באוגוסט 1998, לפני שהחברה בכלל הוקמה. בתחילת 1999, פייג' וברין, שעדיין למדו באוניברסיטה, החליטו שהעיסוק במנוע החיפוש גזל יותר מדי מזמנם. הם פנו לקרן הון-סיכון בשם "Excite" והציעו למכור את מנוע החיפוש תמורת מיליון דולר. הקרן סירבה. ביוני 1999 החברה הצליחה לגייס יותר מ-25 מיליון דולר, מקרנות הון-סיכון אחרות.
לאחר חמש שנים, באוגוסט 2004, גוגל הונפקה בבורסת נאסד"ק. החברה הציעה 19,605,052 מניות במחיר 85 דולר למניה. המניות נמכרו במכירה מקוונת ייחודית. הרווח מההנפקה, 1.67 מיליארד דולר, הפך את גוגל לחברה בעלת שווי-שוק של 23 מיליארד דולר. הרוב המוחלט של 271 מיליון המניות שלא נמכרו לציבור נשארו בידי החברה, ורבים מעובדיה הפכו למיליונרים על הנייר.
רבים שיערו כי ההנפקה תוביל באופן בלתי-נמנע לשינויים באופייה של החברה. בין החששות המרכזיים היו שכעת בעלי המניות יפעילו לחץ על החברה, וכמו כן שכעת, כשרבים ממנהלי החברה הפכו למיליונרים, חשיבותו ומרכזיותו של "העובד הקטן" תפחת. בתגובה לחששות הללו, המייסדים פייג' וברין הבטיחו שהאופי והתרבות המייחדים את גוגל לא ישונו, ושיחפשו דרכים לשמור על ערכי הליבה שעליהם מושתתת החברה: ארגון שקוף בעל אווירה שיתופית.
ביצועיה של מניית גוגל לאחר ההנפקה היו טובים. באוקטובר 2007 הגיעה המניה למחיר של 700 דולר, בעיקר בגלל הרווח הגדול של החברה בשוק הפרסומות באינטרנט. הזינוק במחיר המניה נבע בעיקר מרכישות של גורמים פרטיים, ולא מקבוצות רכישה או משקיעים מוסדיים. כעת החברה רשומה בנאסדק בשם GOOG, ובבורסת פרנקפורט בשם GGQ1.
היסטוריה > צמיחה

במרץ 1999 העבירה החברה את משרדיה לפאלו אלטו, קליפורניה, שבעמק הסיליקון. שנה לאחר מכן, בניגוד להתנגדות הראשונית של פייג' וברין למנוע חיפוש הממומן על ידי פרסומות, גוגל החלה למכור פרסומות המקושרות למילות-חיפוש ספציפיות. כדי לשמור על מראה דף נקי ולא עמוס, וגם בשביל לשמור על מהירות האתר, נמכרו פרסומות טקסט בלבד. מחיר הפרסומות נקבע מהצעות מחיר על כל הקלקה על פרסומות, כשהמחיר ההתחלתי היה 5 סנט להקלקה. שיטה זו, שבה המפרסם משלם רק על הפעמים שלחצו על הפרסומת שלו, נקראה "תשלום לפי לחיצה", "Pay Per Click". בתחילת 2003 החלה החברה להיות רווחית.
בשנת 2003, לאחר שכבר העבירה את משרדיה פעמיים, החברה עברה למיקומה הנוכחי במאונטיין ויו, קליפורניה. קומפלקס החברה מכונה לעיתים קרובות ה"גוגלפלקס". במאי 2022 חנכה החברה קומפלקס משרדים חדש במאונטיין ויו.
במהלך השנים, המילה "גוגל" הפכה למילה יומיומית השגורה בפי כל, עד כדי כך שהמילונים ובסטר ואוקספורד הכירו רשמית בפועל "to google".
היסטוריה > הקמת אלפאבית

ב-10 באוגוסט 2015 הוכרז בבלוג של גוגל על הקמת החברה אלפאבית שתאגד תחתה את חברת גוגל. בראשה יעמדו מייסדי גוגל לארי פייג' (שישמש מנכ"ל) וסרגיי ברין (שיהיה נשיא). סונדאר פיצ'אי נהפך למנכ"ל גוגל החדש.
Google

על פי הניו יורק טיימס (2006), מחזיקה גוגל מספר שיא של יותר ממיליון שרתים המפוזרים על פני 25 אתרים ברחבי העולם. החברה מפעילה מרכזים גדולים באירלנד, אטלנטה ועמק הסיליקון, שמחוברים ביניהם ברשת סיבים אופטיים.
החברה מציגה את חזונה במילים הבאות:
Google's mission is to organize the world's information and make it universally accessible and useful
בתרגום חופשי: המשימה של גוגל היא לארגן את המידע העולמי ולהפוך אותו לנגיש ושימושי בכל רחבי העולם.
יושב ראש החברה הוא ד"ר אריק שמידט, לשעבר מנכ"ל חברת נובל. בנוסף על משרדיה הראשיים, מחזיקה החברה משרדים בדבלין שבאירלנד ומרכזי פיתוח במקומות שונים, בהם ישראל.
ב־19 באוגוסט 2004 הנפיקה Google בפעם ראשונה את מניותיה לציבור לפי שווי שוק של 23.1 מיליארד דולר. מניות החברה נסחרות בבורסת נאסדאק תחת הסמל GOOG. שווי השוק של החברה נכון ליולי 2007 היה 160 מיליארד דולר.
באוקטובר 2006 רכשה חברת גוגל את אתר YouTube בעסקת חילופי מניות תמורת 1.65 מיליארד דולר.
Google > תרבות ארגונית

גוגל מדורגת באופן קבוע כאחד ממקומות העבודה המועדפים על ידי עובדים. החברה מופיעה בחמישייה הפותחת של רשימת החברות שהכי כדאי לעבוד בהן שמפרסם מגזין Fortune, מאז 2007.
בישראל מדורגת החברה בחמישייה הפותחת בדירוג החברות שטוב לעובדי ההיי טק לעבוד בהן, על פי סקר של חברת CofaceBdi, המתפרסם בעיתונים הכלכליים. גוגל נודעת כחברה בעלת תרבות ארגונית לא-פורמלית, וכחברה המתגמלת את עובדיה.
גוגל נודעה במדיניות "20% time" המעודדת את העובדים להשקיע חמישית מזמנם בפרויקטים אישיים, ורבים ממיזמי החברה נולדו מפרויקטים שכאלה. באוגוסט 2013 נפוצו בעיתונים שמועות אודות ביטול המדיניות אך אלו הוזמו לאחר מכן.
מטה החברה ומרכז הפיתוח הראשי שלה ממוקמים במאונטן ויו שבקליפורניה. המתחם מכונה "גוגלפלקס" (Googleplex) – משחק מילים על המספר "גוגולפלקס", ממנו נגזר שם החברה, והמילה "קומפלקס".
Google > גוגל ישראל

גוגל ישראל מפעילה את האתרים והשירותים בעברית מהאתר Google.co.il. היא מחזיקה בישראל מרכז מחקר ופיתוח עם משרדים במגדל אלקטרה בתל אביב-יפו ובפארק מת"ם בחיפה. בראשות המרכז הישראלי עומד פרופסור יוסי מטיאס ואת תחום המכירות מנהל ברק רגב.
במרכז הפיתוח הישראלי פותחו מספר תכונות במוצרי גוגל, ביניהן מנגנון הצעת מילות החיפוש המשולב במנוע החיפוש (Google Suggest), תיקון שגיאות כתיב במילות חיפוש, יכולת הוספת שכבות ביוטיוב, יישומי תחרויות ביוטיוב, את Google Trends ו-Google Insights for Search, יישומי מעבדה ב-Gmail, שיטה חדשה למכרזי פרסומות לטלוויזיה ו-Google Visualization.
מוצרי החברה > מנוע החיפוש

המוצר בזכותו התפרסמה החברה הוא מנוע החיפוש "גוגל", שהפך למנוע החיפוש הפופולרי ביותר ברשת האינטרנט זמן קצר לאחר השקתו.
מנוע החיפוש כה דומיננטי שבאנגלית המילה Google משמשת כפועל שמשמעותו לחפש ברשת, ובעברית הפועל "גיגול" או "לגגל", הנמצא בשימוש בשפה היומיומית, נגזר משמה של החברה.
מנוע החיפוש "גוגל" מבוסס על טכנולוגיה המכונה PageRank (שיטת דירוג הנקראת על שם ממציאה לארי פייג'), שיטה הקובעת את "חשיבותו" של דף אינטרנט על בסיס אלגוריתם סטטיסטי. הרעיון שעומד בבסיס האלגוריתם הוא ספירה של מספר הפעמים בהם מגיעים אל הדף בשיטוט אקראי ברשת. מדד כזה, לוקח בחשבון שיקולים גלובליים של המבנה הכולל של הרשת ולא רק שיקולים לוקאליים כמו מספר ההפניות לאותו דף.
מנוע החיפוש של גוגל מושך קהל גדל והולך של משתמשים, בזכות איכות תוצאותיו וממשק המשתמש הפשוט שלו. בשנת 2000 החלה גוגל לפרסם מודעות טקסט פשוטות, על פי מילות החיפוש, בצד תוצאות החיפוש שהציגה. בנוסף, קיימת אפשרות להציג אתר, תמורת תשלום, ברשימה נפרדת בראש תוצאות החיפוש.
פעמים רבות, בזמן כתיבת מחרוזת החיפוש, מציע גוגל להשלים אותה על פי מחרוזות השמורות אצלו. למנוע החיפוש ממשק משתמש בשפות רבות, ובהן עברית.
בדף הבית של מנוע החיפוש נכללים, בנוסף לחיפוש הכללי באינטרנט, גם מדורים אחדים:
חיפוש חדשות: גוגל חדשות הוא אתר חדשות של גוגל, אשר מאגד לתוכו חדשות מאתרי חדשות רבים ומסדר אותם לפי אלגוריתם מיוחד. החל ממרץ 2006. השירות מאפשר גם קבלת עדכונים בדואר אלקטרוני על חדשות העוסקות במילים שהגדיר המשתמש (למשל קבלת כל עדכון חדשות העוסק ב"מפלגת העבודה"). גם שירות החדשות מבית גוגל תומך בגרסה העברית.
חיפוש תמונות: גוגל תמונות מאפשר חיפוש תמונות ברשת.
גוגל מפות
כונן גוגל
חיפוש וידאו: בעבר היה קיים השירות גוגל וידאו, אך לאחר שהחברה רכשה את אתר הסרטונים הפופולרי YouTube, פחת השימוש בגוגל וידאו. בשנת 2012 הודיעה החברה על ביטול השירות של גוגל וידאו ו-YouTube הפך לשירות הווידאו הרשמי של גוגל.
במכשירים ניידים (טלפונים ומחשבי לוח) ובמחשבים שולחניים, בתוך דפדפן "כרום" – גוגל גם מציגה את שירות Google Now המהווה סוג של "עוזר וירטואלי" המציג "כרטיסי מידע" והתראות מתפרצות לגבי נושאים שלדעת "גוגל" עשויים לעניין את המשתמש. Google Now כולל גם הפעלה קולית, יכולת לחיפוש קולי ויכולת "לשוחח" עם המשתמש בשפה "כמעט טבעית".
בסך הכול, גוגל עושה מאמצים ניכרים על מנת לשמור את המשתמש "בתוך" האתר שלה.
מוצרי החברה > שירותי פרסום

Google Adwords: פרסום במנוע החיפוש שלה
Google AdSense: גוגל מאפשרת לבעלי אתרים להוסיף לאתרם פרסומות, ולקבל תשלום על כל לחיצה של הלקוח על אחת מפרסומות אלו. ניתן גם להוסיף תיבת חיפוש לאתר, ואם גולש יחפש מידע וילחץ על קישור ממומן, בעל האתר יתוגמל על כך.
גוגל פרטנרס
DoubleClick