stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אחז בן ארי
ביוגרפיה

נולד בעיר ורוצלב שבפולין. משפחתו עלתה לישראל בהיותו בן חצי שנה והשתקעה בעיר כפר סבא.
בשנת 1967 התגייס לצה"ל ושירת כקצין ביחידה 848 בחיל המודיעין. לאחר סיום לימודי משפטים עבר לשרת במגוון תפקידי פיקוד ומטה בפרקליטות הצבאית.
בין היתר, בשנים 1983–1988 שימש כיועץ המשפטי לאזור עזה, בשנים 1988–1989 שימש כראש ענף ייעוץ וחקיקה, בשנים 1989–1991 שימש כיועץ המשפטי לאזור יהודה והשומרון ובשנים 1991–1994 שימש כעוזר הפרקליט הצבאי הראשי לדין בינלאומי. במסגרת תפקידו זה, עמד בראש הוועדה המשפטית למשא ומתן עם הפלסטינים כחלק מהסכמי אוסלו.
במסגרת תפקידו האחרון בפרקליטות הצבאית הושאל מצה"ל בשנת 1994 על ידי ראש הממשלה ושר הביטחון דאז יצחק רבין, לשמש כיועץ המשפטי של משרד ראש הממשלה. הוא שימש בתפקיד זה גם כאשר ראש הממשלה בפועל היה שמעון פרס. עם כניסתם של בנימין נתניהו לתפקיד ראש הממשלה בכהונה הראשונה ב-1996 ואביגדור ליברמן כמנכ"ל המשרד סיים בן ארי את תפקידו.
לאחר שחרורו מצה"ל, בשנים 1996–2000 שימש כיועץ המשפטי של משרד התשתיות הלאומיות. במסגרת זו, היה יושב ראש מועצת האזורים החופשיים לייצור בישראל, חבר ועדת ההיגוי לפרויקטים משותפים עם ירדן ויושב ראש ועדת המשנה לפרויקטים תיירותיים בין ישראל לירדן.
בשנים 2000–2007 שימש כיועץ המשפטי של עיריית תל אביב-יפו.
בתפקידו זה, גיבש בשנת 2001 חוות דעת הקובעת שחוק איסור פתיחת בתי עינוגים בתשעה באב (הסמכה מיוחדת), תשנ"ח-1997, אינו חל על בתי אוכל, אלא על בתי קולנוע, תיאטראות, דיסקוטקים וכדומה. כתוצאה מכך אישרה עיריית תל אביב באותה שנה פתיחת בתי אוכל בערב תשעה באב. למרות דברי ראש העירייה רון חולדאי שמדובר בהחלטה מעשית-משפטית בלבד ללא משמעות אידאולוגית, היא עוררה דיון ציבורי רחב בדבר הכפייה הדתית וצביונה היהודי של המדינה. בשנת 2002, בעקבות מקרה זה, הוספה לחוק קביעה מפורשת האוסרת פתיחת בתי אוכל.
בשנת 2007 מונה ליועץ המשפטי למערכת הביטחון במקום צביה גרוס. בשנת 2015 מונה כחבר בוועדה להסדרת המאחזים ביהודה ושומרון.
בשנת 2016 מסר עדות בפרשת הצוללות.
בן ארי גר בתל אביב, נשוי ואב לשתיים. בעל תואר ראשון במשפטים ותואר ראשון בהיסטוריה של המזרח התיכון ואפריקה מאוניברסיטת תל אביב.
הערות שוליים

↑  צבי גילת, כובש נאור, חדשות, 9 באפריל 1990
↑   יוסי ורטר, באש ובמים: שש שנים לאחר אסון הכרמל, רה"מ שוב מקושש מטוסי כיבוי בכל העולם, באתר הארץ, 25 בנובמבר 2016.
↑  ענת ציגלמן‏, היועץ המשפטי יתבקש לדון בפתיחת מסעדות בט' באב, באתר וואלה, 29 ביולי 2001
↑  חיים לוינסון, רויטל חובל, שרת המשפטים מקימה ועדה להסדרת המאחזים, באתר הארץ, 21 ביולי 2015.
↑  פרשת הצוללות: היועץ המשפטי של משרד הביטחון העיד, באתר ynet, 4 בדצמבר 2016
אולפנית ישורון

| --- | --- |

 בית ספר
 תקופת הפעילות:  1945–הווה (כ־79 שנים) 
 מיקום
 מיקום:  זליג-בס 17 פתח תקווה 
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°04′31″N 34°52′49″E﻿ / ﻿32.075211°N 34.8802511°E﻿ / 32.075211; 34.8802511
 ulpyeshuron.tik-tak.net
  (למפת גוש דן מוגדלת) אולפנית ישורון(למפת גוש דן רגילה) אולפנית ישורון(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אולפנית ישורון(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אולפנית ישורון
 
אולפנית ישורון (בעבר נקראה תיכון ישורון) היא בית חינוך עירוני שש שנתי בפתח תקווה. באולפנית לומדות למעלה מ-1,500 תלמידות מפתח תקווה והאזור, ומלמדות בה כ-150 מורות.
היסטוריה

ישורון הוקמה בשנת 1945, בית הספר הראשון בעיר פתח תקווה. כגימנסיה ללימודי תיכון עבור בוגרי בית הספר נצח ישראל, עם כוונה לקלוט תלמידים דתיים מכל אזור השרון, דבר הנרמז בשם "נצח ישורון". בית הספר נוסד ביוזמה של הורים והשתייך לזרם המזרחי של הוועד הלאומי. צוות המורים הגיע מבית ספר נצח ישראל. במשך מספר שנים ניהל את בית הספר ד"ר אייזנר ובשנת 1948 החליפו ד"ר מסינג. במשך מספר שנים פעל בית הספר בדירות שכורות, ובשנת 1949 הוקם מבנה עבור בית הספר על מגרש מעזבונו של הרב ישראל אבא ציטרון ברחוב חפץ חיים. בקומה השנייה הוקם בית כנסת ומועדון עבור הנוער הדתי. בשנת 1956 למדו בבית הספר מעל 200 תלמידים, והגיעו אליו תלמידים גם מהרצליה, רעננה, לוד וראש העין. בתחילת שנות ה-70 נבנה הקמפוס החדש של בית הספר בכפר גנים.
בתחילה, למדו בבית הספר בנים ובנות בכיתות משותפות עד שנת 1960, אז הופרדו הבנים והבנות לכיתות נפרדות, אולם מאז אמצע שנות השבעים לומדות בו בנות בלבד. בשנת 1997 מונה הרב שי פירון לעמוד בראש התיכון. הרב פירון אחראי לקידום מקצועות האמנות באולפנא ולבניית פרויקטים חברתיים שעוסקים בחסד. בתקופתו הפך תיכון ישורון לאולפנא והמוסד התרחב כמותית ופיזית.
האולפנא זכתה בפרס החינוך לשנת 2006. בשנה זו עזב הרב שי פירון את הנהלת האולפנא ופנה לעסוק באופן מלא בישיבה התיכונית פתח תקווה. את הרב שי פירון החליפה הטוענת הרבנית רעות גיאת עד סוף שנת הלימודים תשע"ד, אז פרשה. הוחלפה על ידי הרב יניב כהן, שעד אז שימש כמנהל התיכון ולפני כן רב האולפנה.
ראו גם

רשימת בוגרות האולפנית
הערות שוליים

↑  http://www.madlan.co.il/education/school/440081
↑  נצח ישורון גימנסיה חרדית בפתח תקווה, הצופה, 8 בפברואר 1945
↑  גמנסייה דתית נצח ישורון, הצופה, 8 ביוני 1947
↑  אברהם בר אוריין, הגמנסייה נצח ישורון בפתח תקווה, הצופה, 8 באוגוסט 1948
↑  היחלצות לקראת הקמת גימנסיה דתית, הצופה, 1 בפברואר 1948
גימנסה ישורון בפתח תקווה למרחב, הצופה, 24 ביולי 1949
גימנסה ישורון בפתח תקווה למרחב, הצופה, 15 ביוני 1952
↑  יהודה לאקס, החינוך הדתי העל יסודי בפתח תקווה, הצופה, 30 בדצמבר 1956
↑  גימנסיה דתית מחנכת לאחוות ישראל, הצופה, 17 באפריל 1957
↑  עירית פתח תקווה, דבר, 4 בפברואר 1971
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309013405171  VIAF: 122525059   WorldCat (עם VIAF): 122525059 
ערך זה הוא קצרמרבנושא חינוך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אולפנית ישורון
אולפנת בני עקיבא מירון

| --- | --- |

אין תמונה חופשית
 אולפנה
 תקופת הפעילות:  1971–הווה (כ־53 שנים) 
 תלמידים
 :  450 
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°59′23″N 35°26′17″E﻿ / ﻿32.989684414018°N 35.438062169408°E﻿ / 32.989684414018; 35.438062169408
 www.ubam.co.il
  (למפת אצבע הגליל מוגדלת) אולפנת בני עקיבא מירון(למפת אצבע הגליל רגילה) אולפנת בני עקיבא מירון(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אולפנת בני עקיבא מירון(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אולפנת בני עקיבא מירון
 
אולפנת בני עקיבא מירון היא אולפנה השייכת למרכז ישיבות בני עקיבא. היא ממוקמת במושב מירון שבמועצה האזורית מרום הגליל, סמוך לקבר רבי שמעון בר יוחאי. כאשר הוקמה האולפנא על ידי הרב משה צבי נריה באלול תשל"ב (ספטמבר 1971) היא נקראה "זהורית" על שמו של רבי שמעון בר יוחאי, שעל פי המסורת חיבר את ספר הזוהר.
הרב מיכאל קאפח הוא ראש האולפנה ולצדו המנהל הכללי של מוסדות בני עקיבא במירון, צחי סעדה.
באולפנה משולבות מדריכות צעירות. חלקן מהמדריכות עושות זאת במסגרת השירות הלאומי שלהן וחלקן עובדות באולפנה.
התלמידות

באולפנה מתחנכות כ-450 תלמידות המגיעות מיישובים רבים בצפון כמו: חצור הגלילית וסביבותיה, צפת, כרמיאל, קצרין ויישובי רמת הגולן, מעלות וסביבותיה, יישובי מרום הגליל. בשנים האחרונות מגיעות גם בנות ממקומות מרוחקים יותר כגון עכו, נוף הגליל, בית רימון, נתניה, ירושלים ועוד.
חטיבת הביניים – כיתות ז'-ח' – בנות אקסטרניות השבות כל יום לביתן, כיתות ט'-י"ב - במסגרת פנימייתית.
כ-20% מתלמידות האולפנה הן עולות מאתיופיה ועולות מהודו השייכות לשבט בני מנשה. העולות משולבות בכל הפעילות החברתית באולפנא כחלק מיישום האידאולוגיה של קליטת עליה וצמצום הפערים החברתיים בין שכבות האוכלוסייה.[דרוש מקור]
התלמידות > פרס חינוך

בשנת תש"ס זכתה האולפנה בפרס החינוך הדתי מטעם משרד החינוך על מכלול הפעילות באולפנה.
ב־2013 זכה מיכאל קאפח, ראש האולפנה, בתעודת מנהל מצטיין של ישיבות ואולפנות בני עקיבא.
הערות שוליים

↑  חוברת פרס החינוך הדתי לשנת תש"ס בהוצאת משרד החינוך ממנל החינוך הדתי
אדם פשחשטה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  14 באפריל 1965 (בן 59) זאבז'ה, רפובליקת פולין 
 מדינה:  פולין 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ז'לונה גורה 
 שפות היצירה:  פולנית 
 סוגה:  מדע בדיוני 
 מספר צאצאים:  2 
 
אדם יאנוש פשחשטה (בפולנית: Adam Janusz Przechrzta; נולד 14 באפריל 1965 זאבז'ה, פולין) הוא סופר פנטזיה פולני, דוקטור למדעי הרוח.
קורות חיים

הוא סיים לימודי היסטוריה בשנת 2001. עבודת הדוקטורט שלו התמקדה בעבודת השירותים החשאיים הפולניים בשנים 1918–1939, הוא קיבל תואר דוקטורט מאוניברסיטת זילונה גורה וחיבר מאמרים בנושא השירותים החשאיים, לחימה בסכינים וקראטה. הוא מתעניין בפעילות השירותים החשאיים וקיברנטיקה.
בשנת 2006, במגזין Nowa Fantastyka, פרסם את הסיפור "צעד ראשון", אותו פיתח לרומן, שפורסם בשנת 2008 על ידי הוצאת Fabryka Słow. בספטמבר 2007 פרסם המגזין Science Fiction את סיפורו הקצר "האלכימאי", שפורסם בשנת 2009 במסגרת הרומן "דגל המלאך מיכאל".
ז'אנר ההיסטוריה האלטרנטיבית הפך לסימן מסחרי עבור פשחשטה, שמדלה עניין רב גם בתחום המודיעין, כך בשנת 2009 התפרסם אוסף של סיפורים קצרים Wilczy Legion בשם (2009) המתאר את המציאות האלטרנטיבית של התקופה שבין המלחמות, כפי שהיא נראית בעיני עובדי המודיעין והריגול הנגדי של פולין. סיפור קצר של פיילוט מאוסף זה, הנושא את אותה הכותרת, התפרסם בגיליון 8/2008 של Nowa Fantastyka. בשנת 2010 פרסם את הרומן "לילות לבנים", המשכו של "דגל המלאך מיכאל". בנוסף, סדרת "שדים", המונה שישה ספרים, זכתה לפופולריות רבה במולדתו של הסופר, כשבמרכז העלילה קצין המודיעין הצבאי הסובייטי, אלכסנדר רזומובסקי. ברקע המלחמה הציג המחבר את העולם האכזרי של הנ.ק.ו.ד., המודיעין הצבאי הסובייטי, את הקרבות בין שירותי הביון והטיהורים הפוליטיים של התקופה הסטליניסטית. שוחררו שישה חלקים מסדרה זו: "שדי לנינגרד" (2011), שני כרכים של "שדי מלחמה" (2013-2014), "שדים של עתות השלום" (2015) ו"שדים של נקמה. אבקומוב" (2019), "שדים של נקמה. בריה" (2020).
הרומן "גמביט וילופולסקי" שכתב, מתרחש במהלך ההתקוממויות הפולניות במאה ה-19 וראה אור בשנת 2013 על ידי המרכז הלאומי לתרבות. על כתיבת הספר הזה הוא קיבל את פרס הספרות על שם יז'י ז'ולבסקי בשנת 2014.
בשנת 2016, השיק את טרילוגיית Materia Prima. כל שלושת הספרים הועמדו ברשימת המועמדים ל"ספר השנה" באתר lubimyczytac.pl. בתחילת המאה ה-20, פולין נכבשה על ידי האימפריה הרוסית, חולמת על עצמאות, אך אינה מסוגלת להשיג אותה. יש פולנים שמשתפים פעולה עם הרשויות, אך יש מחתרת שנלחמת בה כולל באמצעות פיגועים. הדמות הראשית היא האלכימאי אולף ארנולדוביץ' רודניצקי. במהלך גיחותיו למובלעת, הוא נתקל בצבא הרוסי שם, בראשותו של אלכסנדר סמרין. רודניצקי לא מגלה חיבה לרוסים, אבל הוא עוזר להם: הם יכולים רק לצאת מהמובלעת ביחד. ואז הם נאלצים לשתף פעולה, ובהדרגה מתפתחת ביניהם ידידות גברית חזקה. יתר על כן, סמרין מציג אותו בפני קרובת משפחתו, הנסיכה מריה פבלובנה וולקונסקאיה, והיא מקבלת את רודניצקי כקרוב משפחתה (מאוחר יותר מתברר שאביו המנוח של רודניצקי דאג לה ואם הנסיבות היו שונות, רודניצקי יכול היה להיות בנה). הרוזנת חכמה ומחזיקה בעוצמה ובקשרים רבים בחברה. היא אחת הדמויות הכריזמטיות המשניות, אך הארורות שעוזרות לגיבורים מעת לעת. לסדרה זו יצאה טרילוגיית המשך בשם Materia Secunda.
חיים אישיים

הוא נשוי ואב לשניים.
ספריו > מחזור דגל המלאך מיכאל

דגל המלאך מיכאל, הוצאת פבריקה סלוב, לובלין 2009
לילות לבנים, פבריקה סלוב, לובלין 2010
ספריו > הסדרה אודות רזומובסקי

שדי לנינגרד, פבריקה סלוב, לובלין 2011
שדי מלחמה, חלק 1, פבריקה סלוב, לובלין 2013
שדי מלחמה, חלק 2, פבריקה סלוב, לובלין 2014
שדים של עתות השלום, פבריקה סלוב, לובלין 2015
שדים של נקמה. אבקומוב, לובלין 2019
שדים של נקמה. בריה, לובלין 2020
ספריו > סדרת Materia Prima

המיומן, הוצאת Fabryka Słów, לובלין 2016
המושל, Fabryka Słów, לובלין 2017
הצל, Fabryka Słów, לובלין 2018
ספריו > סדרת Materia Secunda

משרת הדם (Sługa krwi), לובלין 2021
משרת הכבוד (Sługa Honoru), לובלין, 2022
משרת האימפריה (Sługa Cesarstwa), לובלין, 2023
ספריו > רומנים

הצעד הראשון, פבריקה סלוב, לובלין 2008
לגיון הזאב, פבריקה סלוב, לובלין 2009
גמביט וילופולסקי, המרכז הלאומי לתרבות, ורשה 2013
ספריו > סיפורים

הצעד הראשון, "Nowa Fantastyka", 5/2006
גותיק, "Nowa Fantastyka", 10/2006
שלב ראשון 2, "מגזין Fantastyka - מהדורה מיוחדת ", חורף 4/2006
חושך על ורשה, "Nowa Fantastyka", 2/2007
אלכימאי, "מדע בדיוני, פנטזיה ואימה", 23/2007
שטני, "Nowa Fantastyka", 6/2007
סוכנים ברבוס, ADXIII, לובלין: Fabryka Słów, 2007
אדון חרב, "Fantastyka - מהדורה מיוחדת", 3/2007
ארץ טהורה מערבית, "Nowa Fantastyka", 1/2008
לגיון הזאב, "Nowa Fantastyka", 8/2008
טעימה מהאפוקליפסה, ורשה: Powergraph, 2008
סיור מודרך, "Nowa Fantastyka", 1/2009
שדי לנינגרד, "פנטזיה - מהדורה מיוחדת", 1/2010
גמביט וילופולסקי, "Nowa Fantastyka", 1/2011
ספריו > מאמרים

ספקובסקי ואחרים, או פנטזיה ומציאות, "Nowa Fantastyka", 10/2006
תרגולים סודיים וטקסי קסם בלחימה, "Nowa Fantastyka", 7/2007 (זמין גם באתר onet.pl)
ספורט בבוקר או כמה מילים על דו-קרב, "Nowa Fantastyka", 2/2008 (ניתן להשיג גם באתר media.wp.pl).
סכין או מי מפחד מפלדה קרה, פרנהייט, 64/2008.
הערות שוליים

↑  תורגם לרוסית
↑  תורגם לרוסית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810607415905606  ISNI: 0000 0001 1194 091X  LCCN: no2011160090  NKC: xx0258401  VIAF: 162919900   WorldCat (עם VIAF): 162919900
אוסטלוטיטאן

| אוסטלוטיטאן |
| --- | --- |
 
תקופה
קרטיקון עליון, 100–90 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי לטאה
סוג:: אוסטלוטיטאן
מין:: Australotitan cooperensis
שם מדעי
 Australotitan ‏2021

אוסטלוטיטאן (שם מדעי: Australotitan; מילולית: "טיטאן דרומי") הוא סוג של זאורופוד מקבוצת הטיטאנוזאורים, אשר התקיים בקווינסלנד שבאוסטרליה במשך הקרטיקון העליון שלפני 100 עד 90 מיליון שנה, בין הקנומן לטורון. הסוג תואר ב-2021 ונכלל בו מין בודד: Australotitan cooperensis, על שם התצורות "קופר קריק" בהם התגלה.
מאפיינים

דינוזאור זה היה אחד מהגדולים ביותר בין הדינוזאורים של אוסטרליה, כאשר עצם הירך שלו מגיעה לפי ההערכות לאורך של 2.146 מטרים, דומה בגודלה לגודל עצמות הירך של הדרדנוטוס והפוטאלונגקוזאורוס הענקיים וקצת קטן יותר מהפטגוטיטאן, שוכני אמריקה הדרומית. הדבר יכול להיות עדות להיותם של טיטאנוזאורים שורעים לאורכה של גונדוונה של הקרטיקון. אף שהחוקרים נמנעו מלחוות את משקלו, כנראה לפי עצמות הירך שהגיע לאורך של 30 מטרים לפחות.
כיום מעריכים שהטיטאנוזאור הגדול שייך לקבוצה דיאמנטינזאוריה, והוא חי לצידם של קרוביו הדיאמנטינזאורוס, הסוואנזאורוס והסרמיאנטוזאורוס (Sarmientosaurus).
אהבת בשר ודם

| --- | --- |

כרזת הסרט בספרדית
 מבוסס על:  Live Flesh 
 בימוי:  פדרו אלמודובר 
 הופק בידי:  אוגוסטין אלמודובר 
 תסריט:  רות רנדל (רומן), פדרו אלמודובר
 עריכה:  חוזה סלסדו 
 שחקנים ראשיים:  חאווייר ברדם, פרנצ'סקה נרי, ליברטו רבל, אנחלה מולינה
 מוזיקה:  אלברטו איגלסיאס 
 צילום:  אפונסו ביאטו 
 מדינה:  ספרד, צרפת 
 חברת הפקה:  אל דסאו, France 3 Cinéma, Ciby 2000 
 חברה מפיצה:  האחים וורנר, וודו 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  12 באוקטובר 1997
 משך הקרנה:  100 דק' 
 שפת הסרט:  ספרדית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט מבוסס יצירה ספרותית, מותחן ארוטי, סרט רומנטי, סרט מתח 
 הכנסות באתר מוג'ו:   liveflesh
 פרסים:  פרס באפט"א לסרט הזר הטוב ביותר 
 דף הסרט ב־IMDb
 
אהבת בשר ודם (בספרדית: Carne Trémula) הוא סרט קולנוע ספרדי משנת 1997 בבימויו של פדרו אלמודובר. את התסריט כתב אלמודובר תוך שהוא משתמש בחופשיות בחלק מעלילתו של הרומן Live Flesh מאת רות רנדל. הסרט עוסק במשולשי אהבה שבהם מצטלבות הדרכים של שלושה גברים ושתי נשים.
שחקנים ראשיים

ליברטו רבל: ויקטור.
חאווייר ברדם: דוויד, שוטר שהפך לנכה.
פרנצ'סקה נרי: הלנה, אשתו של דוויד.
חוסה סנצ'ו: סנצ'ו, שוטר, שותפו לניידת של דוויד.
אנחלה מולינה: קלרה, אשתו של סנצ'ו.
פנלופה קרוז מופיעה בתחילת הסרט בתפקיד קטן, כמי שיולדת את ויקטור.
פרשנות > הדמויות

הלנה, שבתחילת הסרט היא צעירה הצורכת סמים, מוּנעת בהמשכו על ידי רגשות אשם הנובעים מהאירועים שהתרחשו בביתה, הדוחפים אותה לנתינה אינסופית: נישואיה לשוטר המשותק, התנדבותה לגן הילדים ליתומים ותמיכתה הכספית בו, ורצונה להמשיך לחיות עם דוויד לאחר שבגדה בו עם ויקטור, בנימוק: "אתה זקוק לי יותר מאשר ויקטור". ייתכן שאף היענותה המפתיעה להגשמת חלומו של ויקטור לשכב אתה לילה שלם נובעת מהצורך לפצותו על שנות המאסר שנגזרו עליו.
פרשנות > הקבלות

בסרט יש הקבלות אחדות בין מחציתו הראשונה למחציתו השנייה.
תחילתו של הסרט בהולדתו של ויקטור, באוטובוס המסיע את אמו ברחובות מדריד בדרך לבית היולדות. סופו של הסרט בהולדת בנו של ויקטור, במונית המסיעה את האם ברחובות מדריד בדרך לבית היולדות. דמיון זה בין האירועים מלווה בהבדלים דרמטיים ביניהם: בעת הולדת ויקטור הרחובות שוממים, עקב מצב החירום שהוכרז במדינה תחת שלטונו הרודני של פרנקו. בעת הולדת בנו של ויקטור הרחובות גדושים כלי רכב והומים אדם, בספרד הדמוקרטית. ויקטור מוּדע להבדל זה, ומספר לתינוק העומד להיוולד: "בספרד כבר מזמן שכחנו את הפחד".
בתחילת הסרט ידו של סנצ'ו אוחזת בידו של ויקטור, ויורה מהאקדח המוחזק ביד זו. בסוף הסרט ידו של סנצ'ו אוחזת בידה של קלרה, ויורה מהאקדח המוחזק ביד זו. גם דמיון זה מלווה בהבדל מהותי: הירייה הראשונה מתרחשת תוך כדי מאבק, מבלי שיהיה ברור מי בדיוק ירה (רק בהמשך הסרט נגלים הפרטים החסרים). הירייה השנייה מתרחשת כאשר קלרה, אחת המחזיקים באקדח, מתה, כך שאינה מגלה שמץ התנגדות. התרוממות הידיים והאקדח לקראת הירייה מוצגת באיטיות ובבהירות שאין כמותם.
לקריאה נוספת

Ernesto Acevedo-Muñoz, Pedro Almodóvar, British Film Institute, 2007, pp 170-183.
הערות שוליים

↑  תמונה מסצנה זו מופיעה בכרזת הסרט
אוניברסיטת מורגן

בנין הולמס ההיסטורי
אוניברסיטת מורגן (מורגן סטייט או MSU) היא אוניברסיטת מחקר ציבורית בבולטימור, שבעבר הייתה מיועדת לאפרו־אמריקאים. היא הגדולה שבאוניברסיטאות במדינת מרילנד שיועדו בעבר לאפרו־אמריקאים.
היא נוסדה בשנת 1867 כמוסד לימודים פרטי בשם מכון היובֵל למקרא (Centenary Biblical Institute), וב־1890 הוחלף שמה לשם מכללת מורגן, על שם היושב ראש הראשון של חבר הנאמנים של המכון ומי שתרם את הקרקע שעליה הוקמה, הכומר ליטלטון מורגן. בשנת 1939 החליטה מדינת מרילנד לרכוש את המכללה כדי לעמוד בחובתה לספק השכלה גבוהה ציבורית לאפרו־אמריקאיים. בשנת 1975 נוספו פקולטות נוספות לשם עמידה בתנאים והמכללה הוכרה כאוניברסיטה.
אוניברסיטת מורגן חברה בקרן המכללות על שם ת'רגוד מארשל. על אף היותה מוסד ציבורי, אוניברסיטת מורגן אינה חלק ממערכת האוניברסיטה של מרילנד. בסיווג קארנגי למוסדות להשכלה גבוהה מסווגת אוניברסיטת מורגן "R2: אוניברסיטאות דוקטורט - פעילות מחקרית גבוהה".
היסטוריה

אוניברסיטת מורגן הוקמה תחילה בשנת 1867 בשם "מכון היובל למקרא", סמינר כמורה מתודיסטי אפיסקופלי, להכשרת גברים צעירים לכמורה. אחד המייסדים ונשיא חבר הנאמנים, תומאס קלסו, הרחיב את המכללה באמצעות תרומה גדולה בצוואתו.
בשנת 1890 מטרת המכללה הורחבה גם להכשרת הן גברים והן נשים כמורים. בשנת 1895 העניק המוסד לראשונה תואר ראשון, לג'ורג' ו"פ מקמקן, שלימים השלים תואר במשפטים באוניברסיטת ייל, הצליח כלכלית, והפך אחד התורמים העיקריים של המכללה.
בשנת 1915, העניק אנדרו קרנגי למכללה מענק בסך 50 אלף דולר עבור בניין הוראה מרכזי. המענק הותנה ברכישת אתר חדש למכללה, תשלום כל ההתחייבויות הכספיות עד אותו רגע, והקמת בניין שייקרא על שם קרנגי. המכללה עמדה בתנאים ועברה לאתר הנוכחי שלה בצפון מזרח בולטימור ב־1917.
בשנת 1918 ניסו התושבים הלבנים של לורָוויל (אנ'), מתוך זעם על שהקרקע נמכרה ל"מכללה של כושים" לבטל את המכירה מהשנה הקודמת, באמצעות תביעה בבית המשפט המחוזי בטאוסון (אנ'). בית המשפט המחוזי דחה את התביעה, והלבנים ערערו על הדחייה לבית המשפט לערעורים במרילנד. ערכאת הערעור אשררה את החלטת בית המשפט קמא, ולא מצאה כל ביסוס לטענה כי מעבר המכללה למקום זה יהווה מטרד ציבורי. למרות איומים גזעניים וכמה הפגנות נגד הפרויקט, נבנתה מכללת מורגן באתר החדש ואף הורחבה לאחר מכן. שנה לאחר מכן, הוקם אולם קרנגי, העתיק מבין הבניינים המקוריים בקמפוס האוניברסיטה הנוכחי.
עד 1939 נותרה מכללת מורגן מוסד פרטי. באותה שנה, רכשה מדינת מרילנד את המכללה בתגובה למחקר של ממשל המדינה שקבע שמרילנד חייבת לספק יותר הזדמנויות להשכלה גבוהה לאזרחיה האפרו־אמריקאים, היות שבאותה עת עדיין נהגה ההפרדה הגזעית שטרם חוק זכויות האזרח. מכללת מורגן הפכה למכללת מורגן הממשלתית (מורגן סטייט). בשנת 1975 הוסיפה המכללה תוכניות דוקטורט, וחבר הנאמנים שלה פנה למחוקקי מרילנד בבקשה להכרה כאוניברסיטה, שאושרה.
בשנת 2020, תרמה הסופרת מקנזי סקוט 40 מיליון דולר לאוניברסיטת מורגן. התרומה היא הגדולה ביותר בתולדות האוניברסיטה, ואחת הגדולות אי פעם למוסד שבעבר היה מיועד לאפרו־אמריקאים.
בשנת 2021, תרם קלווין אי טיילר ג'וניור, בוגר אוניברסיטת מורגן, 20 מיליון דולר לטובת מלגות לסטודנטים נזקקים כלכלית באוניברסיטת מורגן. תרומה זו היא ככל הנראה התרומה הגדולה ביותר שתרם סטודנט לשעבר למוסד שבעבר היה מיועד לאפרו־אמריקאים.
נתונים אקדמיים

אוניברסיטת מורגן מעניקה תוארי בוגר, מוסמך, ודוקטור. בשנת 2019 למדו באוניברסיטה כ־7000 סטודנטים. האוניברסיטה מציעה את התארים המתקדמים הבאים: תואר שני באמנויות, במנהל עסקים, במדעים, ובחינוך, ותואר דוקטור לחינוך, לפילוסופיה, להנדסה ולבריאות הציבור.
הערות שוליים

↑  "מוסד שיועד בעבר לאפרו־אמריקאים" הוא מושג הסטורי בשיח הציבורי האמריקאי. על אף ביטול ההפרדה הגזעית לאחר חקיקת חוק זכויות האזרח (1964), מוסדות השכלה גבוהה שעד אז יועדו לאפרו־אמריקאים עדיין מזוהים באמצעות המושג הזה, בין היתר לשם זיהוי פערים ואפליה שעודם קיימים.
1 2  Stone, Adam (19 באוגוסט 2002). "Morgan State University This historically black college has a well-rounded liberal arts core". Baltimore Sun. אורכב מ-המקור ב-27 בספטמבר 2007. נבדק ב-20 במרץ 2009. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Carnegie Classifications Institution Lookup". carnegieclassifications.iu.edu. Center for Postsecondary Education. נבדק ב-12 בספטמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  History of Baltimore City and County, from the earliest period to the present day: including biographical sketches of their representative men, John Thomas Scharf, p. 667
↑  "Got My Mind Set on Freedom": Maryland's Story of Black and White Activism, 1663–2000, Barbara Mills, Heritage Books 2002, p. 345
↑  "Brief History of Morgan State University". Morgan State University. אורכב מ-המקור ב-28 בדצמבר 2013. נבדק ב-10 במרץ 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Harrison, Miles Jr.; Chip Silverman (2001). Ten Bears. USA: Positive Publications. p. 19. ISBN 0-9679922-1-4.
↑  Diggs v. Morgan College, 105 A. 157 270, 133 (Md. 264 October 30, 1918). “Decree affirmed”
↑  "Billionaire MacKenzie Scott donates record-breaking $40 million to Morgan State University".
↑  Saul, Stephanie (23 בפברואר 2021). "He Had to Drop Out of College. Then He Gave It $20 Million". The New York Times. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  אוניברסיטת מורגן, MORGAN STATE UNIVERSITY FALL 2019 STUDENT DEMOGRAPHICS, אתר אוניברסיטת מורגן, ‏מאי 2020 (באנגלית) (ארכיון)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011257389905171  GND: 5533359-X  ISNI: 0000 0001 2224 4258  LCCN: n85066664  MusicBrainz: c7187af3-c601-48c3-9188-81a6c8443bad  NKC: ko2012684040  VIAF: 144024490   WorldCat (עם VIAF): 144024490
אוסטינטו

אוסטינטו (Ostinato) הוא מונח במוזיקה המתאר חזרה עיקשת על מוטיב ריתמי או מלודי לאורך זמן. הכוונה היא לחזרה מדויקת על המוטיב, אולם ההגדרה נכונה גם במקרים בהם חלים בו שינויים קלים, ובלבד שנשמרת תחושת החזרה. מקור הביטוי באיטלקית: "ostinato" משמעו "עיקש".
דוגמאות לאוסטינטו במוזיקה קלאסית:
המוטיב הריתמי המלווה את הבולרו מאת מוריס ראוול
מוטיב הבס ב"מחול האש" מאת מנואל דה פאיה
מוטיב הסקרצו בפיציקטו אוסטינטו בסימפוניה הרביעית בפה מינור אופוס 36 מאת צ'ייקובסקי
דוגמאות לאוסטינטו במוזיקה פופולרית:
הליווי הקצבי-מלודי של נעימת "הפיל המרקד" מאת הנרי מנציני
מוטיב הליווי הקולי בשיר "Take a Chance on Me" של להקת אבבא
דוגמאות לאוסטינטו במוזיקת ג'אז:
הליווי בקטע "Take Five" מאת פול דזמונד
ליווי הגיטרה הטיפוסי לשירי בלוז
ראו גם

הוק (מוזיקה)
ריף (מוזיקה)
איאן אלינסון

איאן ג'יימס רוברט אלינסון (אנגלית: Ian James Robert Allinson; נולד ב-1 באוקטובר 1957 בסטיבנייג שבהרטפורדשייר) הוא שחקן ומאמן כדורגל אנגלי לשעבר.