stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רודריגו גרסיה

| --- | --- |

 לידה:  24 באוגוסט 1959 (בן 65) בוגוטה, קולומביה 
 מדינה:  קולומביה 
 תקופת הפעילות:  מ-1988 
 מקום לימודים:  מכון הסרטים האמריקאי  אוניברסיטת הרווארד 
 פרסים והוקרה:  פרס גילדת הכותבים של אמריקה 
 פרופיל ב-IMDb
 
רודריגו גרסיה ברקה (בספרדית: Rodrigo García Barcha; נולד 24 באוגוסט 1959) הוא תסריטאי, מפיק ובמאי קולנוע וטלוויזיה קולומביאני-אמריקאי, בנו של הסופר גבריאל גרסיה מרקס.
ביוגרפיה

גרסיה נולד בבוגוטה, קולומביה, בנם של הסופר גבריאל גארסיה מארקס ושל מרסדס ברקה פרדו (Mercedes Barcha Pardo) וגדל בקולומביה, במקסיקו ובארצות הברית.
קריירה

גרסיה היה צלם קולנוע (צילם את ההפקה מ-1998 של "תקוות גדולות" בבימויו של אלפונסו קוארון) וביים מספר פרקים בסדרות טלוויזיה של חברת HBO, בהם "עמוק באדמה", "הסופרנוס" ואת שתי העונות האמריקאיות של "בטיפול".
בנוסף ביים את סרטי הקולנוע "דברים שאפשר לדעת עליה" (משנת 2000), את "עשרה סיפורי אהבה זעירים" (2001) ואת "אמהות וילדים" עבורם כתב גם את התסריט, וכן, כתב וביים את הסרט "נוסעים" משנת 2008, בכיכובה של אן האת'וויי.
בשנת 2021 ביים וכתב את הסרט "ארבעה ימים טובים"; סרט דרמה אותו גם הפיק וכיכבו בו גלן קלוז ומילה קוניס.
בשנת 2022 יצא לאקרנים סרטו "ריימונד וריי" אותו ביים וכתב בהפקה של אלפונסו קוארון.
קתדרלת סנט פול הישנה

| --- | --- |
קתדרלת סנט פול הישנה, לפני 1561, כאשר הצריח המחודד היה עדיין שלם
קתדרלת סנט פול הישנה, לפני 1561, כאשר הצריח המחודד היה עדיין שלם
 הבניין הגבוה בעולם בתקופה:  1200 - 1300
 בניין הבא:  קתדרלת לינקולן
 מידע כללי
 סוג:  מבנה לשעבר 
 על שם:  פאולוס 
 מיקום:  הסיטי של לונדון 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1087–1314 (כ־227 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  1087 
 תאריך פירוק:  1666
 אדריכל:  כריסטופר רן 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות גותית 
 מידות
 אורך:  586 רגל 
 גובה:  149 מטר
 קואורדינטות:  51°30′49″N 0°5′54″W﻿ / ﻿51.51361°N 0.09833°W﻿ / 51.51361; -0.09833
 www.stpauls.co.uk
  (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסקתדרלת סנט פול הישנה (למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסקתדרלת סנט פול הישנה (למפת הסיטי של לונדון רגילה) קתדרלת סנט פול הישנה (למפת הסיטי של לונדון מוגדלת) קתדרלת סנט פול הישנה 
 
קתדרלת סנט פול הישנה (באנגלית: Old St Paul's Cathedral) הייתה קתדרלה גותית שניצבה בסיטי של לונדון מאז בנייתה בשנים 1087–1314 עד להריסתה בשרפה הגדולה של לונדון ב-1666, לפי כן הייתה הבניין הגבוה בעולם (1200–1300).
בשיאה, הקתדרלה הייתה השלישית באורכה באירופה ובעלת אחד הצריחים הגבוהים בעולם. הקתדרלה נהרסה בשרפה של 1666 ועל חורבותיה הקים האדריכל כריסטופר רן את קתדרלת סנט פול, בסגנון בארוק אנגלי.
בנייה

הקתדרלה הייתה מבנה רביעי באתיר בגבעת לדגייט המוקדשות לפאולוס. בנייתה החלה על ידי הנורמנים אחרי שרפה הרסנית ב-1087 שהחריבה את רוב לונדון. העבודות נמשכו יותר מ-200 שנה, כאשר שרפה נוספת ב-1136 גרמה שוב להרס רב של הקתדרלה הלא-גמורה. הגג שוב נבנה מעץ, דבר שהוביל בסופו של דבר לחורבנו של המבנה. הקתדרלה נחנכה ב-1240 אך ב-1256 הוחלט להגדיל את הקתדרלה. עבודות ההגדלה הסייתמו ב-1314 אך הקתדרלה נחנכה עוד ב-1300. היא הייתה הכנסייה השלישית באורכה באירופה.
חפירות ארכאולוגיות שנערכו ב-1878 בידי פרנסיס פנרוז הראו שאורכה היה 179 מטר (לא כולל המבואה שנוספה מאוחר יותר בידי איניגו ג'ונס) ורוחבה היה כ-30 מטר (כאשר אורך הטרנספט היה 87 מטר). הצריח המחודד של הקתדרלה היה אחד הגבוהים באירופה והתנשא לגובה 149 מטר, אך כריסטופר רן קבע שזו הגזמה וגובהו היה 140 מטר בלבד. לשם השוואה, אורך קתדרלת סנט פול הנוכחית הוא 175 מטר ואורכה בטרנספט הוא 75 מטר.
פנים

כאשר הקתדרלה הושלמה בימי הביניים הקתדרלה הייתה ידועה ביופי הפנים שלה. ויליאם בנהאם כתב ב-1902: "לא היה לה מתחרה באנגליה, ואולי אף לא באירופה." האורך העצום של הספינה הראשית בלט במיוחד. הוא היה בעל טריפוריום נורמני ותקרה מקורה בקמרונות. בגלל אורכה זכתה הקתדרלה לכינוי "הטיילת של פאולוס". חלונות הויטראז' נחשבו לטובים באנגליה וחלון הרוזטה המזרחי נחשב למצוין באיכותו. בספרו "סיפורי קנטרברי" משתמש ג'פרי צ'וסר בחלונות כמטפורה ב"סיפורו של הטוחן".
ליד הקירות ניצבו קברים של בישופים ובני אצולה. שני מלכים אנגלו-סקסונים נקברו בתוך הקתדרלה, סבי מאסקס ואתלרד השני, מלך אנגליה. עבור מספר דמויות היסטוריות חשובות כמו ג'ון מגונט, דוכס לנקסטר נבנו מונומנטים בתוך הקתדרלה. כמו כן, מאוחר יותר נוספו בה הקברים של הכומר והמשורר ג'ון דאן ועוצר הכתר ניקולס בייקון.
דעיכה

בסוף המאה ה-16 הקתדרלה דעכה והמבנה סבל מהזנחה. תחת שלטונם של הנרי השמיני, מלך אנגליה ואדוארד השישי, מלך אנגליה, פירוק המנזרים וחוק הכנסיות המכוניות הביאו להשחתת הפנים והקישוטים של קלויסטרים, חדרי מתים, קריפטות, מקדשים, כנסיות, קפלות ובניינים אחרים בחצר הכנסייה. אתרים דתיים רבים בחצר הקתדרלה נתפסו בידי הכתר, ונמכרו כחנויות ורכוש להשכרה, במיוחד למדפיסים ומוכרי ספרים, כגון תומאס אדמס, שלעיתים קרובות היו פרוטסטנטים אוונגליסטים. מבנים שנהרסו שימשו כמאגר חומרי בנייה למיזמי בנייה, כמו הארמון העירוני של ה"לורד פרוטקטור" בית סומרסט.
קהל נמשך לפינה הצפון-מזרחית של חצר הכנסייה, צלב פאולוס הקדוש, שם נערכו דרשות באוויר הפתוח. בחצר הצלב ב-1549 הסיתו מטיפים פרוטסנטים להרוס הרבה מקישוטי פנים הקתדרלה. ב-1561 הצריח המחודד נהרס מפגיעת ברק ולא נבנה מחדש. הן הפרוטסנטים והן הקתולים ראו באירוע זה הוכחה לסלידתו של אלוהים מהתנהגות הצד האחר. אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה תרמה את עלות התיקונים.
האדריכל הקלאסי הראשון באנגליה, איניגו ג'ונס, בנה מחדש את החזית המערבית של הקתדרלה בסגנון קלאסי החל מ-1630. ברם, החזית והקתדרלה הושחתו, הוזנחו וזכו לטיפול לא הולם בידי כוחות הפרלמנטרים במלחמת האזרחים האנגלית. מסמכים עתיקים וכתבי זכויות פוזרו ונהרסו. הספינה הראשית שימשה כאורווה לסוסי חיל הפרשים.
השרפה הגדולה

שיפוץ ושחזור הקתדרלה החלו ב-1660 אך הספיקו רק בהקמת פיגומי עץ שנהרסו כליל בשרפה הגדולה של לונדון ב-1666. השרפה, שנעזרה בפיגומים, הרסה את הגג ואת רוב הקתדרלה וכן רכוש רב שהוטמן בקתדרלה למשמר. תיקונים זמניים נערכו במבנה, אך למרות שהיה ניתן להצלה - במחיר של בנייה מחדש כמעט מאפס - הוחלט לבנות מחדש את הקתדרלה בסגנון יותר עכשווי. מחשבות בכיוון זה הועלו עוד לפני השרפה.
בעקבות מינויו של כריסטופר רן, הסוקר של עבודות המלך, החלו הריסת שרידי הקתדרלה הישנה. רן השתמש בטכניקות חדשות שכללו שימוש באבק שרפה להרוס את הקירות שעוד עמדו. טכניקה חדשה זו לא הייתה מושלמת ומלוטשת עדיין, ותושבים סמוכים התלוננו על רעש ונזקים. בעקבות זאת חזרו להריסה באמצעות איל ניגוח.
בניית הקתדרלה החדשה החלה ביוני 1675.
גלריה

קתדרלת סנט פול הישנה, לפני 1561, עם הצריח המחודד. הגובה בתגליף זה מוגזם ביחס לתגליפים מאוחרים יותר.
הקתדרלה הישנה, מבט מנהר התמזה בשנים 1630–1666.
הקתדרלה הישנה, מבט מצפון בשנים 1630–1666.
הקתדרלה הישנה עולה בלהבות.
הערות שוליים

1 2 3  Benham, William (1902). Old St. Paul's Cathedral. London: Seeley & Co - אתר פרויקט גוטנברג
1 2  1086 cathedral, St. Paul's official website, accessed 28 January 2007.
↑  Chaucer, Geoffrey. “The Miller's Tale”, The Canterbury Tales - אתר פרויקט גוטנברג  “His rode was red, his eyen grey as goose,
With Paule's windows carven on his shoes

In hosen red he went full fetisly.”
↑  Reynolds, H., The Churches of the City of London, London:Bodley Head, 1922
↑  St. Paul's Cathedral timeline, URL accessed 28 January 2007.
↑  S.E. Kelly, editor, Charters of St Paul's, London, Oxford University Press, 2004.
↑  1668 — The Demolition, St. Paul's official website, accessed 30 January 2007.
תוכנית הקתדרלה מ-1658.
חזית בסגנון קלאסי שנוספה על ידי איניגו ג'ונס בשנים 1630–1666.
שרידי הקתדרלה אחרי השרפה, צויר בידי תומאס ויק בסביבות 1673.
קרב מילאי (260 לפנה"ס)

ערך זה עוסק בקרב הימי שנערך בין רומא לקרתגו. אם התכוונתם לקרב הימי בין ציי אוקטביאנוס ופומפיוס, ראו .
קרב מילאי ניטש ב-260 לפנה"ס, במהלך המלחמה הפונית הראשונה, בין ציי רומא וקרתגו. מילאי (ביוונית: Μυλαι, בלטינית: Mylae), כיום מילאצו, היא עיר בחוף הצפון-מזרחי של סיציליה. ייחודו של הקרב בהופעתו של כלי נשק חדש בזירה הימית – ה"עורב" (בלטינית: corvus). הרומאים, שהיו חסרי ניסיון בקרבות ימיים, הצליחו בעזרת גשר ההשתלטות להביא לידי ביטוי את יתרונם בלוחמת פנים אל פנים ולנצח זו הפעם הראשונה בתולדותיהם את אוניותיה של המעצמה הימית החזקה במערב הים התיכון.
רקע היסטורי

המלחמה הראשונה בין רומא לקרתגו, הנקראת 'המלחמה הפונית הראשונה' (264 - 241 לפנה"ס), פרצה כתוצאה ישירה של התערבותן הצבאית במלחמה שניהל היירון, שליט סירקוסאי, נגד מסנה. הייתה זו הפעם הראשונה בה יצא צבא רומאי אל מחוץ לגבולות איטליה. לאחר הניצחון על חילות סירקוסאי וקרתגו בקרב מסאנה (264 לפנה"ס), וניצחון שני על צבא קרתגו בקרב אגריגנטום (261 לפנה"ס), החליט הסינאט הרומאי לשנות את מטרות המלחמה ולכבוש את האי סיציליה כולו שהיה תחת שליטה קרתגית.
רקע היסטורי > הקמת הצי הרומי

מאחר שהאויב שלט בים והמלחמה נערכה מחוץ לגבולות איטליה, נפנו הרומאים לבניית צי מלחמתי, כי לא החזיקו צי מלחמתי עד אז. אוניות המלחמה נדרשו לא רק לאבטחת העברת הצבא והאספקה אל זירת הלחימה בסיציליה, אלא גם לניתוק הקשר הימי החיוני בין קרתגו לבסיסיה במערב האי. הרומאים נעדרו ידע וניסיון בלוחמה ימית ולא כל שכן בבניית אוניות, ועל כן הטילו את המשימה על חרשי אוניות ואנשי-ים מהערים הימיות בנות-בריתן באיטליה (socii navales). האוניות נבנו ככל הנראה בייצור סדרתי ברומא עצמה, לדברי פוליביוס לפי דוגמת חמש-חתרית קרתגית שעלתה על החוף ונפלה בשבי הרומאים.  בקיץ 260 לפנה"ס השיקו הרומאים בתוך שישים יום 100 חמש-חתריות (קווינקוורמות) ו-20 תלת-חתריות (טרירמות). אלפי החותרים שגויסו לצי החדש אומנו במתקני חתירה בחוף. לוקיוס אנאוס פלורוס, ההיסטוריון הרומאי בן המאה ה-2 לספירה, כותב כי "המהירות הרבה בה בנו <הרומאים> את ציים הייתה סימן לניצחון... עד כי נראה שלא ידי אדם היו במעשה עשיית העצים לאוניות, אלא מתנת האלים."
רקע היסטורי > קרב ליפארה

בעוד הצי הרומאי מתארגן, יצא כוח חלוץ בן 17 אוניות בפיקוד הקונסול גנאיוס קורנליוס סקיפיו אסינה אל מסאנה (מסינה) כדי לערוך את ההכנות למעבר הצבא והצי. הכוח הותקף במפתיע על ידי שייטת קרתגית בת 20 אוניות בעודו בתוך נמל ליפארה, באיים האיאוליים. הרומאים, שהיו חסרי ניסיון בקרבות ימיים, נאחזו בהלה, הפקירו את אוניותיהם ונמלטו לחוף. קורנליוס סקיפיו, שהופתע אף הוא ונותר בלי אנשיו, הסגיר את עצמו לקרתגים.
כשנודעה ברומא מפלתו של סקיפיו, הוזעק הקונסול השני, גאיוס דואיליוס, מפקד כוחות היבשה, ומיד הוחל בהכנות לקרב ימי, כי ידעו הרומאים אל-נכון, שהצי הקרתגי יעשה כל שביכולתו למנוע את מעבר הצבא הרומי מאיטליה אל סיציליה.
גשר ההשתלטות הרומאי

פוליביוס מספר כי "מאחר שאוניותיהם דלות-מבנה וכבדות-תנועה היו, הציע להם מישהו כסיוע לקראת ההתנגשות את המכונות אשר נקראו לאחר מכן "עורבים" (κόραξ‏, korax,  בלטינית corvus)". הכנתם ואופן השימוש בהם היו כדלקמן:
"בחרטום האונייה הוצבה קורה עגולה, שאורכה עשרים וארבע רגל ואורך הקוטר שלה שלושה טפחים. בראש הקורה היה גליל ומסביב לה סולם, אשר קרשים נקבעו עליו בערב. רוחב הסולם ארבע רגל ואורכו שלושים ושש רגל. פתח מוארך (אליפטי) שבתוך הקרשים חבק את הקורה מהרגל השתים עשרה (של האורך). בשני הצדדים היה מעקה לכל האורך והוא הגיע עד גובה הברך. בקצהו הותקן מעין קרס ברזל מחודד, שבראשו נשא טבעת. מכשיר זה דמה מאוד לזה שהאופים משתמשים בו (לרדיית הלחם מן התנור). לטבעת זו נקשר חבל, שבשעת ההתנגשות ירימו בו את הגשר, ובעזרת הגליל שבראש הקורה יפילוהו על הסיפון של אוניית האויב; בין על חרטומה (כנגד ניגוח בדופן) ובין על צדה וכי אז סובבו את המכונה תחילה כנגד ההתקפה הממשמשת ובאה (לשבירת המשוטים ולשיתוק תנועת האונייה). משנתקע הגשר בקרשי הסיפון, מתקשרות האוניות באורח הדדי. אם תפלגנה האוניות דופן מול דופן, יפלשו מכל הצדדים (לאונית הקרתגים) ואם (תתקיף) בחרטומה, יסתערו דרך הגשר בשני טורים צפופים. הראשונים שבהם יושיטו לפניהם את מגיניהם ויגנו על החזית, והבאים אחריהם יבטיחו את הצדדים בהעמידם את קצה מגיניהם הגדולים על המעקה. משסיימו כך את כל ההכנות ההכרחיות, ציפו לבוא הזמן של הקרב הימי."
החידוש היה לא באופן הלחימה אלא באמצעי הלחימה. הוא נועד לסכל את התקפות הניגוח של אוניות הקרתגים, כך שמיד עם התקרבות אחת מאוניותיהם אל אונייה רומאית על מנת לנגחה, יוכלו החיילים הרומאים שעל סיפונה להקדים תרופה למכה, לפשוט על סיפון האונייה הקרתגית ולהביא לידי ביטוי את עדיפותם המספרית ואת כוחם בקרב פנים-אל-פנים.
מהלך הקרב

כשנשלמו ההכנות לקרב הימי, מסר דואיליוס את הפיקוד על כוחות היבשה לידי הטריבונים הצבאיים ויצא עם אוניות המלחמה אל סביבות מילאי. פוליביוס מספר, כי "בראות הקרתגים את הרומאים, עלו עליהם עם מאה ושלושים אוניות, חדורי שמחה ועליצות, כי נקלו הרומאים בעיניהם עקב אי בקיאותם. ובהפליגם נגדם לא חשבו אפילו כי כדאי להיערך בתבנית קרב, אלא ראו בהן שלל בטוח." משהתקרבו אל המערך הרומאי, השתוממו אומנם למראה המכונות המוזרות המתנשאות מסיפוני החרטום של יריביהם, אך מאחר שהיו בטוחים בניצחונם, הסתערו האוניות הראשונות מיד ובלא היסוס. בכל פעם שהתנגחה אונייה רומית ביריבתה, הפילו המלחים שעל הסיפון את ה"עורבים", האוניות נאחזו זו בזו מבלי יכולת להיפרד, והחיילים הרומאים למודי-הקרבות הכריעו את אויביהם בחרבותיהם. באופן זה הצליחו הרומאים ללכוד 30 חמש-חתריות ושבע-חתרית אחת, שהייתה אונית-המפקד של הצי הקרתגי. חניבעל עצמו הצליח למלט את נפשו בסירה. האוניות הקרתגיות האחרות עצרו את הסתערותן וניסו בתמרונים מהירים לחמוק מגשרי ההשתלטות ולהנחית התקפות ניגוח על הירכתיים והדפנות של אוניות הרומאים. אלא שהרומאים עמדו מוכנים מכל עבר וגם התקפה זו נכשלה. בסופו של דבר נסוגו הקרתגים, כשהם מותירים מאחור 50 מאוניותיהם שנפלו שלל לידי הרומאים.
תוצאות הקרב

הרומאים, שעד כה קנו את פרסומם בקרבות יבשה בלבד, נחלו במילאי את ניצחונם הראשון בקרב ים גדול. ניצחון זה סלל את הדרך להשתלטותם על סיציליה, נחלתם הראשונה שמחוץ לאיטליה, ולמיגורה של קרתגו - המעצמה הימית החזקה ביותר באגן המערבי של הים התיכון.
ואשר לגשר ההשתלטות עצמו, פוליביוס מזכיר את השימוש ב"עורבים" פעם נוספת, בתיאורו את הקרב הימי בין הקרתגים לרומאים ליד אקנומוס ב-256 לפנה"ס, ומאז הם אינם נזכרים יותר במקורות ההיסטוריים. סביר להניח, כי הרומאים זנחו אותם בשל כובד משקלם והפעלתם המסורבלת.
עמוד הניצחון של דואיליוס

מצבת ניצחון, המנציחה לדורות את ניצחונו של דואיליוס, שרדה לימינו ונמצאת במוזיאון הקפיטוליני. זהו עמוד שיש, מקושט בפסלים בדמות אילי-ניגוח של אוניות האויב, ומכאן שמו בלטינית columna rostrata. העמוד נושא בבסיסו את הכתובת הלא שלמה הבאה: "...ובעת היותו קונסול חולל <דואיליוס> מעשה-גבורה באוניות בים, והוא הראשון אשר צייד ואימן צוותים וציים של אוניות-מלחמה; ובעזרת אוניות אלה הנחיל תבוסה בלב-ים לציים הפוניים ולחילותיהם למודי-המלחמה של הקרתגים לעיני חניבעל מצביאם הראשי. ועם עיקר הצי המלחמתי לכד אוניות על צוותן כדלקמן: שבע-חתרית אחת, שלושים חמש־חתריות ותלת־חתריות, שלוש־עשרה הוא טיבע. הזהב שנלקח שלל: 3,600 ... הכסף שנלקח שלל (שווה ערך למטבע הרומית)...2,100,000... כמו כן היה הוא הראשון אשר העניק לעם מתנת מלקוח מקרב ימי, והראשון אשר הוביל קרתגים בני- חורין בתהלוכת ניצחון...".
מקורות ראשוניים

פוליביוס. היסטוריה. כרך ראשון, ספרים א-ו. תרגם וכתב מבואות בנימין שימרון. ירושלים, מוסד ביאליק, 1991.
שש, מאיר. "מן הטכניקה הימית הקלאסית - גשר הנחיתה (Corvus)". חיפה, תורן - דפים לבית צים, מס' 42, 1963. עמ' 19–20. (כולל תרגום לעברית של פוליביוס.) e-text בפרויקט בן יהודה.
Remains of Old Latin, Translated by E. Warmington. Loeb Classical Library. Cambridge (MA), Harvard University Press, and London, William Heinemann, 1940. Vol. IV. Digitized copy in HathiTrust.
Florus, Epitome of Roman History. Translated by E. S. Forester. Cambridge MA, Harvard University Press and London, William Heinemann, 1929. Digitized copy in LacusCurtius.
לקריאה נוספת

מאיר שָׂשׂ. המערכה על הימים - תולדות העוצמה הימית. תל אביב, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1991. (כולל תרגום לעברית של פוליביוס.) e-text בפרויקט בן־יהודה.
Lazenby, J.F., The First Punic War. Stanford, Stanford University Press, 1996.
Morrison, J.S. with contributions by J.F. Coates. Greek and Roman Oared Warships. Oxford, Oxbow Books, 1996.
Wallinga, H.T., The Boarding-Bridge of the Romans. Groningen, Djakarta, J.B. Wolters, 1956.
Workman-Davies, Bradley. Corvus - a review of the design and use of the Roman boarding bridge during the First Punic War, 264-241 BC. Self published book by Lulu.com, 2006.
הערות שוליים

↑  פוליביוס, 1.20.1-2.
↑  Lazenby (1996), p. 60.
↑  Lazenby (1996), p. 64.
↑  פוליביוס, 1.20.15: "כאשר ניגשו בפעם הראשונה להעברת כוחותיהם למסנה ... התקיפו אותם הקרתאגים בזמן המעבר, ואונייה אחת בעלת סיפון (חמש-חתרית) התקדמה מרוב להיטות עד כדי כך, שעלתה על שרטון ונפלה בידי הרומאים. אז השתמשו באונייה זו כדוגמה לבניית כל הצי." בתרגום בנימין שימרון.
↑  על הקמת הצי הרומאי ואימון החותרים: פוליביוס, 1.20.10-21.3; Lazenby, pp. 63-66.
↑  Florus, Epitome de Tito Livio, 1.18.7.
↑  פוליביוס, 1.21.4-7.
↑  פוליביוס, 1.23.1.
↑  פוליביוס, 1.22.3.
↑  דברי פוליביוס על נחיתות האוניות מעוררים קושי, כי הוא מספר קודם לכן (1.20.15) שהצי הרומי נבנה לדוגמת חמש-חתרית קרתגית שעלתה על החוף ונפלה לידיהם בתחילת המלחמה, והרי הקרתגים הצטיינו במבנה אוניותיהם ובהשטתן. לדעת Lazenby (1996), p. 66, n.6 אפשר ליישב את הסתירה אם מקבלים את האפשרות שחרשי האוניות האיטלקים לא הצטיינו במלאכתם כמו בוני האוניות הקרתגים, ולכן החמש-חתריות הרומיות נפלו באיכותן.
↑  פוליביוס, 1.22.4-11 בתרגום מאיר שָׂשׂ.
↑  Morrison (1996), p. 45.
↑  פוליביוס, 1.23.3 בתרגום מאיר שָׂשׂ.
↑  פוליביוס, 1.23.4-10.
↑  מאיר שָׂשׂ (1991), עמ' 130.
↑  Remains of Old Latin, Vol. IV, 128-131.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph779398 
מראה אפשרי של גשר ההשתלטות על חרטומה של חמש־חתרית רומית.
מילאי והאיים האיאוליים
עמוד הניצחון של דואיליוס
הכתובת בבסיסו של עמוד דואיליוס
רוג'ר ספוטיסווד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  5 בינואר 1945 (בן 79) אוטווה, קנדה 
 שם לידה:  John Roger Spottiswoode 
 מדינה:  ארצות הברית, קנדה 
 בן או בת זוג:  הולי פאלאנס (1983–1997) 
 פרופיל ב-IMDb
 
רוג'ר ספוטיסווד (באנגלית: Roger Spottiswoode; נולד ב-5 בינואר 1945) הוא במאי, תסריטאי ועורך קולנוע קנדי.
קורות חייו

רוג'ר ספוטיסווד נולד באוטווה, אונטריו. הוא החל את הקריירה הקולנועית שלו כעורך סרטים בשנות השבעים. הוא ביים מספר סרטים ידועים והפקות טלוויזיוניות, בכללם  "שכר האמת" (1983), סרט ג'יימס בונד "מחר לנצח" משנת 1997. ספוטיסווד היה אחד מצוות הכותבים של תסריט הסרט "48 שעות". בשנות 2000 הוא ביים את מותחן המדע בדיוני "היום השישי".
שמו של ספוטיסווד ותפקידו בבימוי הסרט "מחר לנצח" היו מושא לקומדיה בסרט "טים אמריקה: משטרת העולם", שמציג דמות דרמטית המכונה ספוטווד.
פילמוגרפיה > כבמאי

רכבת לגיהנום (1980)
המרדף אחר די.בי. קופר (1981)
שכר האמת (1983)
הזמנים הטובים (1986)
האיש התמים האחרון (1987)
ללא מעצורים (1988)
הפתרון השלישי (1989) - סרט טלוויזיה
טרנר והוץ' (1989)
אייר אמריקה (1990)
עצור! או שאמא שלי יורה (1992)
מחר לנצח (1997)
היום השישי (2000)
סיפורו של מת'יו שפרד (2002) - סרט טלוויזיה של ערוץ דיסני
בוריס המסתוב (2003)
The Children of Huang Shi‏ (2008)
מעבר לנכון ולא נכון (2012) - סרט תיעודי
המסע הביתה (2014)
חתול רחוב ושמו בוב (2016)
בית החוף (2018) - סרט טלוויזיה
פילמוגרפיה > כתסריטאי

48 שעות (1982)
פילמוגרפיה > כעורך

כלבי הקש (1971)
פט גארט ובילי הנער (1973)
המהמר (1974)
גבר ללא חת (1975)
רוג'ר נורינגטון

| --- | --- |

 לידה:  16 במרץ 1934 (בן 90) אוקספורד, הממלכה המאוחדת 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1962 
 מקום לימודים:  קלייר קולג', הקולג' המלכותי למוזיקה, בית הספר וסטמינסטר, דרגון סקול, הקונסרבטוריון המלכותי למוזיקה 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  כינור 
 פרסים והוקרה:  מסדר ההצטיינות של באדן-וירטמברג (2003)  דוקטור לשם כבוד מהקולג' המלכותי למוזיקה (2016)  מפקד במסדר האימפריה הבריטית  אביר במסדר ההצטיינות של הרפובליקה האיטלקית  צלב המפקד במסדר ההצטיינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה  העיטור האוסטרי למדע ואמנות  Knight Bachelor 
 פרופיל ב-IMDb
 
סר רוג'ר ארתור קארבר נורינגטון (באנגלית: Sir Roger Arthur Carver Norrington; נולד ב-16 במרץ 1934) הוא מנצח בריטי אשר נודע בביצועיו למוזיקה מתקופת הבארוק, מן התקופה הקלאסית ומן התקופה הרומנטית אשר עושים שימוש בכלי התקופה ובפרקטיקות ביצוע מן התקופה בה נכתבה המוזיקה (ביצוע אותנטי).
ביוגרפיה

נוריגטון נולד באוקספורד, אנגליה, כבנם הבכור מבין שני בניהם של ארתור נורינגטון, מוציא לאור שכיהן כיושב ראש הטריניטי קולג' באוקספורד, ושל אדית' ג'ויס לבית קרבר. ההורים נפגשו לראשונה בעת הפקת חובבים של אופרטה מאת גילברט וסאליבן.האם ניגנה היטב בפסנתר. רוג'ר נורינגטון עצמו החל לנגן בכינור בגיל 10, וכמו כן שר במקהלת הקלייר קולג' שבקיימברידג', בו למד ספרות אנגלית. קודם לכן למד בפנימיית דרגון סקון, ועשה לימודי היסטוריה בווסטמינסטר סקול. לאחר כמה שנים בענף הפרסום, החליט שעתידו במוזיקה, והחל להשתלם בתחום הזימרה והניצוח.
נורינגטון הוא תלמידו של אדריאן בולט. בין היתר, למד בקולג' המלכותי למוזיקה שבלונדון. בהיותו בעל רקע כזמר טנור, הקים בשנת 1962 את מקהלת שיץ. בין השנים 1969 ל-1984 שימש כמנהל המוזיקלי של בית האופרה של קנט.
בשנת 1987 הקים את תזמורת הנגנים הקלאסיים של לונדון (London Classical Players) – תזמורת של כלים תקופתיים בהנהגת הכנר בכינור בארוק ג'ון הולוויי. נורינגטון שימש כמנהלה המוזיקלי עד התפרקותה של התזמורת עקב בעיות תקציב בשנת 1997. עם הנגנים הקלאסיים של לונדון הקליט נורינגטון יצירות מופת רבות כגון הסימפוניות האחרונות של מוצרט, מכלול הסימפוניות והקונצ'רטי לפסנתר של בטהובן, מכלול הסימפוניות של ברהמס, ומבחר סימפוניות מאת שוברט, שומאן, מנדלסון ועוד. הקלטות אלה יצאו לראשונה בחברת EMI ולאחר מכאן יצאו מחדש בחברת Virgin.
בשנים  2011-1998 שימש נורינגטון כמנצחה הראשי של תזמורת רדיו שטוטגרט (Radio-Sinfonieorchester Stuttgart des SWR) והקליט איתה, בין השאר,  סימפוניות מאת מוצרט, בטהובן, ברהמס ומאהלר, לחברת התקליטים הנסלר (Haenssler). בשנים 2006-2009 הוא כיהן כמנהל המוזיקלי של אגודת הנדל והיידן של בוסטון. כמן כן היה מנצח אורח ראשי של התזמורת הקאמרית של פריז ושל דויטשה קאמרפילהרמוני של ברמן. בשנים 2016-2011 כיהן נורינגטון כמנצח ראשי של התזמורת הקאמרית של ציריך.
נורינגטון ניצח על מעל 50 ביצועי בכורה עולמית.
סגנונו המוזיקלי

נורינגטון נודע בבחירת טמפי מהירים במיוחד ושימוש מושכל ומצומצם בטכניקת הוויברטו, אלמנטים המזוהים עם פרקטיקות ביצוע מן המאה ה-18 ותחילת המאה ה-19. גישתו זו הביאה לו מבקרים ואוהדים רבים כאחד.
בביצועיו לתשע הסימפוניות של בטהובן מנסה נורינגטון להישאר נאמן לסימוני הטמפי המקוריים של בטהובן, אשר חלקם הוגדרו על ידי מנצחים רבים כמהירים מדי לביצוע. ביצועיו לסימפוניות אלו מעניקים מבט רענן על המוזיקה ומאפשרים לבחון ביתר קפידה את המרקם הקונטרפונקטי של היצירות.
בחייו הפרטיים

נורינגטון התחתן פעמיים. מנישואיו השניים לכוריאוגרפית קיי לורנס, נולד לו בן, תום. הם חיים בברקשייר.
אחיו, תומאס המפרי נורינגטון, הוא בנקאי.
פרסים ואותות הוקרה

1980 - OBE - קצין מסדר האימפריה הבריטית
1990 - CBE - מפקד מסדר האימפריה הבריטית
1997 -הוענק לו תואר אבירות
2001 - הפרס Echi למוזיקה קלאסית (גרמניה) לביצוע הסימפוני הטוב של השנה -בזכות ביצוע הסימפוניה הראשונה של אדוארד אלגר
2004 - הפרס למוזיקה קלאסית של קאן פרס ההקלטות גייז'וצו עבור ביצועי הסימפוניות של בטהובן עם התזמורת הסימפונית של שטוטגרט
2004 - פרס הפסטיבל למוזיקה של ברמן
2012 - הצלב של מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה- דרגה א
חבר כבוד של קלייר קולג' של קיימברידג'. תוארי כבוד מטעם אוניברסיטת יורק ואוניברסיטת קנט ודוקטור לשם כבוד של הקולג' המלכותי למוזיקה
אביר הרפובליקה האיטלקית
רודריגו וגבריאלה

| --- | --- |

רודריגו וגבריאלה באפריל 2012
 לידה:  מקסיקו סיטי, מקסיקו
 מקום הקמה:  מקסיקו סיטי 
 מוקד פעילות:  דבלין, אירלנד
 תקופת הפעילות:  מ-2000
 סוגה:  פולק, רוק אינסטרומנטלי, פלמנקו
 כלי נגינה:  גיטרה קלאסית
 חברת תקליטים:  רוביוורקס רקורדס, ATO רקורדס 
 rodgab.com
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 רודריגו סאנצ'ז (Rodrigo Sanchez) גבריאלה קווינטרו (Gabriela Quintero)
 
רודריגו וגבריאלה (בספרדית: Rodrigo y Gabriela) הם צמד גיטריסטים מקסיקנים שגוף יצירתם משופע בעיקר מהז'אנרים פלמנקו, רוק והבי מטאל. ההקלטות של הצמד הן בעיקר דואטים של מוזיקה אינסטרומנטלית על גיטרה קלאסית. כרגע הם גרים במקסיקו סיטי הם התחילו את הקריירה שלהם בדבלין, אירלנד, במהלך שהות של שמונה שנים. הם הוציאו – חמישה אלבומי אולפן, שלושה אלבומים של הופעות חיות, ומיני אלבום אחד. בשנת 2011 הם יצרו יחד עם הנס צימר את הפסקול של שודדי הקאריביים: זרמים זרים, באותו זמן תרמו גם לפסקול של שרק החתול במגפיים. הם טיילו בעולם, ובמאי 2010 הם הופיעו בבית הלבן בנשיאותו של ברק אובמה.
ביוגרפיה

רודריגו סאנצ'ז (יליד 1974) וגבריאלה קווינטררו (ילידת 1973) נולדו למשפחות מהמעמד הבינוני במקסיקו סיטי. ההורים שלהם האזינו בעיקר לפלמנקו, ג'אז ורוק אבל הם נחשפו יותר להבי מטאל כמו מטאליקה, שהשפיעה רבות על רודריגו וגבריאלה.
רודריגו וגבריאלה נפגשו בגיל 15 ב'la casa de la cultura' (בית תרבות) במקסיקו סיטי שם אחיו של רודריגו עובד כבמאי.
הערות שוליים

↑  "Tonight at the White House State Dinner: Beyoncé and Rodrigo y Gabriela", The White House Blog. The White House, ‏19 במאי 2010. בדיקה אחרונה ב־9 באוגוסט 2010. (באנגלית)
↑  ג'ורדון לוין (19 מרס, 2010)., "Rodrigo y Gabriela’s road from the streets to stardom", מיאמי הראלד. מהארכיון., ‏from the original on 3בנובמר 2014 (באנגלית) (ארכיון)
↑  "Profile: Rodrigo y Gabriela (Biography)", The Guardian, ‏22 בינואר 2012 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb15628887b (data)  ISNI: 0000 0000 8189 9767  LCCN: no2006097184  MusicBrainz: a8ed28e3-5c08-4448-b889-867483e251f5  NKC: xx0095542  SUDOC: 15698590X  VIAF: 121318227   WorldCat (עם VIAF): 121318227 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קתי ריגבי

קתלין רוקסן "קתי" ריגבי  (באנגלית: Cathleen Roxanne Rigby; נולדה ב-12 בדצמבר 1952) היא מתעמלת, שחקנית ונואמת אמריקנית. סגנית אלופת עולם בהתעמלות (ליובליאנה 1970) ובכך הייתה לאישה האמריקאית הראשונה שזכתה במדליה באליפות העולם בהתעמלות. מועמדת לפרס טוני כשחקנית הטובה ביותר במחזמר, עבור הופעתה בשנת 1990/1 כפיטר פן.