stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
The Division Bell
שירי האלבום > High Hopes

השיר יצא לאור כסינגל השלישי מהאלבום. המילים מדברות על דברים שנצברו ואבדו בחיים, מזווית הסתכלות אוטוביוגרפית. השיר מדבר על תקופת הילדות של סולן הלהקה דייוויד גילמור, עזיבת עיר הולדתו והימים הראשונים שלו עם הלהקה. ידידו של גילמור הסופר דאגלס אדמס בחר בשם האלבום, שהופיע באחת השורות בשיר.
בשיר נשמע פעמון כנסייה שהמתופף ניק מייסון מצלצל בו. בתחילת השיר ניתן לשמוע את הפעמונים מהשיר Fat Old Sun מהאלבום Atom Heart Mother, וזמזום הזבוב מהשיר Grantchester Meadows מהאלבום Ummagumma. בשיר נשמעות גם פעימות לב, בדומה לפתיחה והסגירה של האלבום The Dark Side of the Moon. בסוף השיר ניתן לשמוע את מנהל הלהקה סטיב או'רורק מדבר בטלפון עם אחד מילדיו של גילמור, צ'ארלי.
מעצב העטיפות של הלהקה, סטורם ת'ורג'רסון ביים את הקליפ לשיר. בקליפ מוצגים באופן סוריאליסטיים המקומות שחברי הלהקה גדלו בהם באנגליה. תמונות מהקליפ מופיעות בחוברת האלבום.
השיר נכלל גם באוסף Echoes: The Best of Pink Floyd עם סולו גיטרה קצר יותר. גרסה בהופעה חיה מופיעה באלבום Pulse. מספר אמנים ביצעו גרסאות כיסוי לשיר, בהם נייטוויש וגרגוריאן.
מבצעים

דייוויד גילמור – גיטרה, שירה, גיטרה בס וקלידים
ניק מייסון – תופים וכלי הקשה
ריצ'רד רייט – קלידים ושירה
ג'ון קרין – קלידים
גיא פראט – בס
גרי ווליס – כלי הקשה
טים רנוויק – גיטרות
דיק פרי – סקסופון
בוב אזרין – קלידים וכלי הקשה
מייקל קמן – תזמור
פרופסור סטיבן הוקינג – קולות ב"Keep Talking"
הערות שוליים

1 2 3 4  מורס, סטיב (12 במאי 1994): Pink Floyd pride and drive keep band on top with No. 1 album and 60-show tour (נדרשת הרשמה) "הבוסטון גלוב", אורח באתר highbeam.com, אוחזר בתאריך 14 בינואר 2010.
1 2  מאבט, אנדי (1995). The Complete Guide to the Music of Pink Floyd. Omnibus Pr. pp. 119, 123. ISBN 0-7119-4301-X.
↑  הפעמון אשר נשמע באלבום אינו פעמון החלוקה של בית הפרלמנט.
↑  קוסינס, סיימון (26 בספטמבר 2008): Echoes brought Rick out of his shell ... we had musical telepathy, מתוך thesun.co.uk, אוחזר בתאריך 17 בינואר 2010.(הקישור אינו פעיל, 10.2.2019)
↑  In the Studio with Redbeard, בתאריך 17 באוגוסט 2009.
| פינק פלויד |
| --- | --- | --- |
| סיד בארט • דייוויד גילמור • ניק מייסון • רוג'ר ווטרס • ריצ'רד רייט | סיד בארט • דייוויד גילמור • ניק מייסון • רוג'ר ווטרס • ריצ'רד רייט |  |
| אלבומי אולפן | The Piper at the Gates of Dawn‏ (1967) • A Saucerful of Secrets‏ (1968) • More‏ (1969) • Ummagumma‏ (1969) • Atom Heart Mother‏ (1970) • Meddle‏ (1971) • Obscured by Clouds‏ (1972) • The Dark Side of the Moon‏ (1973) • Wish You Were Here‏ (1975) • Animals‏ (1977) • The Wall‏ (1979) • The Final Cut‏ (1983) • A Momentary Lapse of Reason‏ (1987) • The Division Bell ‏ (1994) • The Endless River ‏ (2014)  |  |
| אלבומי הופעה | Delicate Sound of Thunder‏ (1988) • P•U•L•S•E‏ (1994) • The Wall Live‏ (2000)  |  |
| סרטים | Live at Pompeii‏ (1972) • The Wall‏ (1982) • ‏The Final Cut‏ (1983) • Delicate Sound of Thunder‏ (1989) • Pulse‏ (1995) • סיפורם של פינק פלויד וסיד בארט‏ (2003) • The Making of The Dark Side of the Moon ‏(2003) • ‏The Story of Wish You Were Here ‏(2012)  |  |
| פסקולים | Tonite Lets All Make Love in London‏ (1968) • Zabriskie Point‏ (1970)  |  |
| אוספים | Relics‏ (1971) • A Nice Pair‏ (1973) • A Collection of Great Dance Songs‏ (1981) • Works‏ (1983) • Shine On‏ (1992) • ‏Echoes‏ (2001) The Best of Pink Floyd: A Foot in the Door ‏ (2011)  |  |
| מסעי הופעות | Pink Floyd World Tour 1968‏ (1968) •‏ The Man and The Journey Tour ‏(1969) •‏ Atom Heart Mother World Tour‏ (1970) •‏ Meddle Tour ‏(1971) •‏ Dark Side of the Moon Tour ‏(1972) •‏ Pink Floyd 1974 tours ‏(1974) •‏ Wish You Were Here Tour‏ (1975) •‏ In the Flesh ‏(1977) •‏ The Wall Tour‏ (1980) •‏ A Momentary Lapse of Reason Tour‏ (1987) •‏ The Division Bell Tour‏ (1994)  |  |
| ערכים קשורים | בוב קלוז • אלן פרסונס • רון גיסין • היפנוסיס (סטורם ת'ורג'רסון) • פינק אנדרסון ופלויד קאונסל • בוב גלדוף • אלן פארקר • 19367 Pink Floyd |  |
ראו גם דיסקוגרפיה של פינק פלויד
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 90878b63-f639-3c8b-aefb-190bdf3d1790
The Snow Goose

The Snow Goose (בעברית: אווזת השלג) הוא אלבום קונספט אינסטרומנטלי מאת להקת הרוק המתקדם הבריטית קאמל. האלבום יצא לאור בשנת 1975, והוא אלבום האולפן השלישי של הלהקה.
האלבום נכתב בהשראת הספר "אווזת השלג" מאת פול גאליקו. שמו של האלבום שונה ל-Music Inspired by The Snow Goose לאחר שגאליקו איים בתביעה משפטית על הלהקה. יש אומרים שהסיבה לכך היא שגאליקו, שהתנגד לעישון, חשב שהלהקה קשורה לחברת הסיגריות קאמל. תחילה תוכנן שהאלבום יכלול גם קטעי שירה, אף הם בהשראת הספר, אולם בסופו של דבר הופק האלבום כאלבום אינסטרומנטלי.
ביצוע מלא של האלבום על ידי הלהקה נכלל באלבום ההופעה, A Live Record, אשר יצא לאור בשנת 1977.
רשימת הרצועות > צד א'

"The Great Marsh" ‏ – 2:02
"Rhayader" – ‏ 3:01
"Rhayader Goes to Town" – ‏ 5:19
"Sanctuary" – ‏ 1:05
"Fritha" – ‏ 1:19
"The Snow Goose" – ‏ 3:11
"Friendship" – ‏ 1:43
"Migration" – ‏ 2:01
"Rhayader Alone" – ‏ 1:50
רשימת הרצועות > צד ב'

"Flight of the Snow Goose" – ‏ 2:40
"Preparation" – ‏ 3:58
"Dunkirk" – ‏ 5:19
"Epitaph" – ‏ 2:07
"Fritha Alone" – ‏ 1:40
"La Princesse Perdue" – ‏ 4:43
"The Great Marsh (Reprise)" – ‏ 1:20
רשימת הרצועות > רצועות בונוס

בשנת 2002 הוספו לאלבום רצועות בונוס:
Flight of The Snow Goose" – ‏ 2:05"
Rhayader" –‏ 3:09"
Flight of the Snow Goose" – ‏ 2:49
Rhayader Goes to Town" – ‏ 5:07 (הופעה חיה במועדון Marquee)
"The Snow Goose / Freefall" - ‏11:01 (הופעה חיה במועדון Marquee)
משתתפים

אנדרו לאטימר - גיטרה אקוסטית, גיטרה חשמלית, גיטרת סלייד, חליל ושירה (ברצועות הבונוס)
פיטר ברדנס - אורגן, מיני מוג, פסנתר חשמלי, פסנתר אקוסטי, אורגן צינורות, סינטיסייזר
דאג פרגוסון - גיטרה בס
אנדי וורד - תופים, לאטין, כלי הקשה
דייוויד בדפורד - עיבודים תזמורתיים
רט דייוויס - מהנדס הקלטה
הערות שוליים

↑  הגמל ששרד: ביוגרפיה מלאה של להקת קאמל, במדריך העברי לרוק מתקדם
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: a2fa8db6-17b4-34da-88f6-a8204be451e3
אולגה סוקולוב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  13 באוקטובר 1976 (בת 47) 
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל ישראל
 משקל:  66 ק"ג 
 גובה:  1.7 מטרים
 ספורט
 ענף ספורט:  חתירה 
 
אולגה סוקולוב (נולדה ב־1976[דרוש מקור]) היא חותרת פאראלימפית ישראלית.
בשנת 2007 שרדה עם בתה שריפה בביתן וכל תכולת הבית הושמדה. בהמשך אותה שנה נפגעה סוקולוב קשה בתאונת דרכים, בעקבותיה סבלה משברים באגן ובמפרק הירך והחלה להיעזר בקביים להליכה.
סוקולוב החלה בספורט שיקומי במרכז דניאל עמיחי ללימודי חתירה וימאות ובשנת 2009 השתתפה לראשונה בתחרות עולמית. במשחקים הפאראלימפיים לונדון (2012) התחרתה בחתירת זוגות (עם ראובן מגנאג'י), והם דורגו במקום ה-9 בדירוג הכללי. את מקומם במשחקים הפאראלימפיים הבטיחו לאחר שזכו בהישגים באליפות העולם בניו זילנד (2010) ובאליפות העולם בסלובניה (2012).
בשנת 2013 הפסיקה את השתתפותה בתחרויות חתירה.
סוקולוב גרושה ואם לבת, מתגוררת בטבריה.
הערות שוליים

↑  שרון רופא אופיר, הדירה נשרפה, רק המזוזה וספר התורה שרדו, באתר ynet, 8 במאי 2007
↑  מור קומפני, ‏לשבור את הגלים, באתר ‏מאקו‏, 16 באוגוסט 2012
|  משלחת ישראל למשחקים הפאראלימפיים לונדון (2012)  |
| --- | --- | --- |
|  אופני יד | פסקל ברקוביץ • נתי גרוברג •  קובי ליאון |  |
|  אתלטיקה | גדי ירקוני |  |
|  חתירה | מורן סמואל • חתירה זוגית (ראובן מגנאג'י, אולגה סוקולוב) |  |
|  טניס |  נועם גרשוני •  שרגא ויינברג • בועז קרמר |  |
|  טניס שולחן | לירן גבע • שי סיאדה |  |
|  קליעה |  דורון שזירי |  |
|  רכיבה | יונתן דרסלר |  |
|  שחייה | אראל הלוי • יואב ולינסקי •  יצחק ממיסטבאלוב •  ענבל פיזרו • ענבל שוורץ • איאד שלבי |  |
|  שיט | צוות סונאר (ארנון אפרתי, בני וקסלר, דרור כהן) • צוות סקאד (שמעון בן-יעקב, הגר זהבי) |  |
אולגה סחרוף

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 במאי 1881 טביליסי, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  1 במרץ 1967 (בגיל 85) ברצלונה, ספרד 
 מקום לימודים:  האקדמיה הממלכתית לאמנויות בטביליסי 
 תקופת הפעילות:  1899–1967 (כ־68 שנים) 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  אמנות נאיבית, סוריאליזם 
 הושפעה על ידי:  פול סזאן 
 בן או בת זוג:  Otho Lloyd 
 
אולגה ניקולבנה סחרוף (Olga Sacharoff;‏ 28 במאי 1889, טביליסי, האימפריה הרוסית – 1967, ברצלונה) הייתה ציירת ספרדית ממוצא גאורגי, שהשתייכה לזרם אמנות נאיבית ולסגנון הסוריאליזם.
ביוגרפיה ועבודתה

סחרוף נולדה בטביליסי גאורגיה (אז חלק מהאימפריה הרוסית), בת לאם ממוצא פרסי. אחרי שלמדה בבית הספר לאמנות בטביליסי (אנ'), היא עברה למינכן ובאה במגע עם האקספרסיוניזם הגרמני. שם היא פגשה את בעלה לעתיד, הצלם והצייר אוטו לויד, שחי חיים אמידים מכספי אמו בשווייץ.
בשנת 1911 עברה סחרוף לפריז. היא הושפעה בתחילה על ידי פול סזאן ומאוחר יותר על ידי הקוביזם הקיצוני, או הקוביזם הסינתטי. היא ולויד היו חלק ממעגל חבריה של המהגרת הרוסייה מארי וסיליאף.
מלחמת העולם הראשונה הביאה את סחרוף ולויד לעבור לספרד בשנת 1915. הזוג התמקם תחילה במיורקה, ובשנת 1916 התיישב בברצלונה. היא שיתפה פעולה עם פרנסיס פיקבייה ב"מגזין 391", שפורסם בברצלונה ונחשב כמייצג את הזרם הדאדאיסטי. בין המופיעים בארבע חוברות המגזין היו גיום אפולינר ומארי לורנסן.
סחרוף הציגה בסלוני הסתיו של פריז אבל חיה בעיקר בברצלונה. כשהיא ולויד נפרדו בשנת 1929, סחרוף סבלה מדיכאון, והפסיקה לצייר למשך כחמש שנים. היא שבה והופיעה בשנת 1934 בתערוכה בגלריית Layetanas בברצלונה.
סחרוף עבדה באיור ספרים, כולל ספרה של קולט "ביתה של קלודין", ו"נייטוצ'קה" של פיודור דוסטויבסקי.
אולימפיאדת בריזבן (2032)

| --- | --- |

 עיר מארחת:  אוסטרליה בריזבן, אוסטרליה
 טקס הפתיחה:  23 ביולי 2032
 טקס הנעילה:  8 באוגוסט 2032
 → אולימפיאדת לוס אנג'לס (2028) אולימפיאדת 2036 ← 
 
המשחקים האולימפיים של קיץ 2032, האולימפיאדה ה-35 בעת החדשה, צפויים להיות אירוע הספורט הגדול והמרכזי של שנה זו. לפי החלטת הוועד האולימפי הבינלאומי, שהתקבלה בכינוס ה-138 של הוועד בטוקיו שביפן ב-21 ביולי 2021, הם ייערכו בבריזבן, אוסטרליה, שתארח את האולימפיאדה לראשונה. זאת העיר השלישית באוסטרליה המארחת את המשחקים אחרי מלבורן ב-1956 וסידני ב-2000.
ראו גם

המכרז האולימפי 2032
איבאן אנגל

| --- | --- |

 לידה:  14 באוקטובר 1899 בקשצ'בה, הונגריה 
 פטירה:  16 בדצמבר 1985 (בגיל 86) בזל, שווייץ 
 מוקד פעילות:  הונגריה 
 מקום לימודים:  האקדמיה למוזיקה פרנץ ליסט בבודפשט, Madách Imre High School 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 בן או בת זוג:  Ilse Engel-Kühner (25 בינואר 1932–?) 
 
איבאן אנגל (בהונגרית: Engel Iván; בקשצ'בה, 6 באוקטובר 1899 – בזל, 16 בדצמבר 1985) היה פסנתרן הונגרי-יהודי, פרופסור באוניברסיטה. אשתו הייתה הציירת אילזה קוהנר.
קורות חיים

איבאן אנגל נולד במשפחה יהודית כבנם של מיקשה אנגל, סוחר יליד וינה, ושל יאנקה באש. מנצח הבישופ של אוראדיה, בלזנאי, הבחין בכישרונו המוזיקלי. את הידע המוזיקלי שלו רכש אצל אישטוואן תומאן. כבר אז בקונצרטים של התלמידים עורר תשומת לב בנגינת יצירותיהם של בטהובן, ברהמס, ליסט ודהונאני הוא למד קומפוזיציה אצל זולטאן קודאי וליאו ויינר באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט. הוא היה מיודד עם המלחינים זולטאן קודאי ובלה בארטוק. בשנת 1921 קיים את קונצרט הסולו הראשון שלו באקדמיה למוזיקה. בשנת 1925 הוזמן ללמד בבית הספר למוזיקה בקהיר, שם שהה עד 1927. לאחר מכן הוא גר בברלין. את הקיץ של שנת 1926 בילה לתקופה קצרה בעיר הולדתו, משם נסע לגרמניה ולאיטליה. בשנת 1932 התחתן עם הציירת השווייצרית אילזה רות קוהנר בבודפשט. לאחר מלחמת העולם השנייה הפך לפרופסור באקדמיה למוזיקה בבודפשט עד שנת 1956. הוא התגורר בשווייץ משנת 1956.
פעילותו בבקשצ'בה

לאנגל היה תפקיד חשוב בהתפתחות החיים המוזיקליים של העיר. הוא השתתף ב"אאורורה-חוג למוזיקה, ספרות ואמנות" המקומית. הופיע מספר פעמים בוויגאדו (תיאטרון בידור) של בקשצ'בה ומאמריו הופיעו בעלון של העיר.
לקריאה נוספת

לקסיקון ביוגרפי הונגרי
לקסיקון יהודי הונגרי
פאל גויאש: חייהם ועבודותיהם של סופרים הונגרים. 1990https://web.archive.org/web/20120417024206/http://web.bmk.hu:8080/jadox/images/csabai_%20eletrajzok.pdf
הערות שוליים

↑   Születési bejegyzése a békéscsabai polgári születési akv. 1188/1899. folyószáma alatt.
↑   Házasságkötése a Budapest V. kerületi polgári házassági akv. 39/1932. folyószáma alatt.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: xx0158285  VIAF: 261495045   WorldCat (עם VIAF): 261495045
אור המערב

|  נתונים כלליים |
| --- | --- |
 מייסדים:  מאיר אביטבול 
 תקופת הפעילות:  1983–הווה (כ־41 שנים) 
 מיקום המטה:  ירושלים 
 ענפי תעשייה:  הוצאה לאור 
 
מכון אור המערב הוקם ב-1983, בשם 'בני יששכר', ע"ש רבי יששכר סימוני, גביר ובעל צדקה בקזבלנקה. מטרתו היא הוצאת ספרי מחכמי הפזורה הספרדית – במזרח, צפון אפריקה, ובעיקר מרוקו. כיום שמו העיקרי הוא 'אור המערב'.
התהוות המכון

את המכון הקים הרב מאיר אביטבול, כאשר בראשית שנות ה-80, נוכח כי רק כ-10% מהפרסומים הנדפסים והניתנים להשגה בחנויות הספרים, היו של חכמים קדמונים מהפזורה הספרדית. לאחר ביקורו של הרב מאיר בספריה הלאומית בירושלים, נוכח לדעת כי רוב רובן של היצירות שנכתבו במאות האחרונות בצפון אפריקה ובעיקר במרוקו, כלל לא ראו אור. מלבד זאת, הספרים שראו אור בדפוסים ישנים בכל הפזורה הספרדית (בבתי הדפוס שבבלקן, ומאוחר יותר בא"י ובצפון אפריקה) לא חודשו מעולם והיו בלתי ניתנים להשגה.
הוצאה לאור

לאור עזובה זו, נרתם הרב מאיר בסיוע ידידים והחל לשקוד על הקמת מכון להוצאת ספרי חכמי ספרד. בשנת 1983, ראה אור הספר הראשון של המכון לב אהרן, לרבי אהרן אבן חיים.
בשנת 1993 הוקם מערך המנויים להחזקת המכון. ידידי המכון המעוניינים לתמוך בפעילותו, משתתפים בדמי מנוי, ומקבלים לביתם לכל הפחות 6 ספרים חדשים בשנה, בהוצאת המכון. בהסכם זה יש גם מעין התחייבות של המכון בההדרת והו"ל של כמות ספרים נכבדת מדי שנה.
המכון מוציא לאור גם ספרים של מחברים בני דורנו, הקשורים בעיקר בנושאי פסיקות חכמי המזרח ומרוקו. ספרים שנמצאו מתאימים זוכים לחסות המכון.
המכון עוסק גם בהוצאת ספרי יסוד, כמו סידורי תפילה בנוסחאות שונות, מחזורים, חומשים, זמירונים, ברכונים, כתובות, מזכרות ועוד.
עד לשנת 2019, הוציא המכון לאור קרוב ל-400 ספרים[דרוש מקור], המספר הגדול ביותר של ספרי חכמי ספרד שראו אור במכון אחד.
בין ספרי המכון ניתן למנות את הסדרות: ספרי רבי אהרן אבן חיים (לב אהרן על נביאים - תשמ"ד, קרבן אהרן על תורת כהנים - תשע"א), ספרי רבי יהודה עייאש (רבה של אלג'יר, בית יהודה, שבט יהודה ומטה יהודה), ספרי רבי יוסף משאש (אוצר המכתבים, מים חיים, נחלת אבות (תשע"ה) ועוד), מקדש מלך (רבי שלום בוזגלו, ביאור על הזוהר, תשנ"ה), ספרי הרב פרופ' שלמה טולידאנו (דברי שלום ואמת, תשס"ב – תשע"ד, ב' חלקים, תשובות לערעורים על מנהגי מרוקו וצפ"א, ועוד), ספרי היסטוריה וביוגרפיות (מלכי רבנן, נר המערב, אבן דנאן 1000 שנות היסטוריה, ועוד) ועוד.
הספרייה הספרדית

כדי שספרי המכון או כל ספרי חכמי הספרדים יהיו ניתנים להשגה ולעיון בכל רגע נתון, הוקמה ב-1985 הספרייה הספרדית. במקום ניתן לרכוש ולעיין בלמעלה מ-6,000 ספרים. דרך אתר הספרייה ניתן להזמין ספרים הקיימים במלאי לישראל או מחוצה לה. משכנה של הספרייה כיום, בשכונת הבוכרים.
ירחון אור המערב

בשנת תשמ"ח החל המכון לפרסם את ירחון 'אור המערב', 'ירחון תורני למורשת יהדות המערב'. התפרסמו בו בעיקר דיונים בהלכה ומנהג, מאמרי ביוגרפיה, וחידושים מכתבי יד. בשנת תשע"ה חודש כרבעון, ונכון ל-2019 ראו אור 23 גליונות.
הערות שוליים

↑  בין שנות ה-50 ל-80, שנות העלייה והקליטה של יהודי המזרח, כמעט ולא נרשמה בישראל פעילות של ההדרה/הוצאה לאור של ספרי חכמי ספרד הקדמונים. כתוצאה מכך, בשנים הללו אחוז הלימוד בספרי אחרוני ספרד, ושיעור הציטוטים מהם בספרות התורנית, היה זניח ביותר.
↑  בכל ספר היוצא לאור נדפסים כל שמות המנויים.
אולגה פודרז'נסקיה

| --- | --- |

 לידה:  29 במאי 1948 (בת 76) לנינגרד, ברית המועצות
 הישג בולט:  אלופת ישראל (1974, 1976 ו-1982)
 הדרגה הגבוהה ביותר:  אמן בינלאומי לנשים (1982)
 מד כושר מרבי:  2220 (יולי 1988)
 מד כושר נוכחי:  2068 (לא פעילה)
 מדינה:  ברית המועצות וישראל
 
אולגה פודרז'נסקיה (נולדה ב-29 במאי 1948) היא שחמטאית ישראלית לשעבר, אמן בינלאומי לנשים (1982). פודרז'נסקיה  זכתה במדליית זהב קבוצתית באולימפיאדת השחמט כחברת נבחרת ישראל (חיפה 1976) ו-3 פעמים בתואר אלופת ישראל לנשים (1974, 1976 ו-1982 במשותף עם לובה קריסטול).
ביוגרפיה

פודרז'נסקיה נולדה וגדלה בלנינגרד. התאמנה בהדרכתו של גאורגי ליסצין (אנ'). בשנת 1973 עלתה לישראל עם משפחתה.
בשנת 1982 קיבלה דרגת אמן בינלאומי לנשים.
משנת 2011 אינה פעילה בתחום השחמט המקצועני.
הופעות באולימפיאדות השחמט

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | לוח | נבחרת | מד כושר | רמת ביצוע | נקודות | תוצאות |  % | דירוג קבוצתי | דירוג אישי |
| 1974 | 1 | ישראל ישראל | 2160 | 2169 | 10 מ-13 | 9+ 2= 2- | 76.9 | 12 | 4 |
| 1976 | 3 | ישראל ישראל | 2120 | 1919 | 4.5 מ-8 | 4+ 1= 3- | 56.3 |  | 11 |
| 1980 | 3 | ישראל ישראל | 2115 | 2072 | 3.5 מ-7 | 2+ 3= 2- | 50.0 | 7 | 23 |
| 1988 | 3 | ישראל ישראל | 2220 | 2085 | 7 מ-13 | 6+ 2= 5- | 53.8 | 18 | 24 |
| 1990 | 2 | ישראל ישראל | 2090 | 2141 | 7 מ-13 | 7+ 0= 6- | 53.8 | 18 | 25 |
אולימפיאדת גרנובל (1968)

| --- | --- |

 עיר מארחת:  גרנובל, צרפת
 מדינות משתתפות:  37
 ספורטאים משתתפים:  1158
 תחרויות:  35 תחרויות ב-6 ענפים
 טקס הפתיחה:  6 בפברואר 1968 
 טקס הנעילה:  18 בפברואר 1968 
 נפתח רשמית על ידי:  שארל דה גול 
 השביע את המשתתפים:  לאו לקרואה
 הדליק את הלפיד האולימפי:  אלן קלמט 
 האצטדיון הראשי:  אצטדיון לֶדִיגְיֶיר, גרנובל
 הערים שהתמודדו על האירוח:  אוסלו, להטי, לייק פלאסיד, סאפורו, קלגרי
 → אולימפיאדת אינסברוק אולימפיאדת סאפורו ← 
 
אולימפיאדת החורף ה-10 נערכה מ-6 בפברואר עד 18 בפברואר 1968 בעיר גרנובל שבצרפת וב-7 אתרים נוספים.
באולימפיאדה זו השתתפו לראשונה בנפרד גרמניה המזרחית וגרמניה המערבית (בשנים 1956–1964 הספורטאים מגרמניה השתתפו במשלחת משותפת). תחרויות סקי אלפיני נערכו באתר שארוס כ-15 ק"מ מהעיר גרנובל.
מדליות

| מקום | מדינה | זהב | כסף | ארד | סה"כ |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | נורווגיה נורווגיה | 6 | 6 | 2 | 14 |
| 2 | ברית המועצות ברית המועצות | 5 | 5 | 3 | 13 |
| 3 | צרפת צרפת (מארחת) | 4 | 3 | 2 | 9 |
| 4 | איטליה איטליה | 4 | 0 | 0 | 4 |
| 5 | אוסטריה אוסטריה | 3 | 4 | 4 | 11 |
| 6 | הולנד הולנד | 3 | 3 | 3 | 9 |
| 7 | שוודיה שוודיה | 3 | 2 | 3 | 8 |
| 8 | גרמניה גרמניה | 2 | 2 | 3 | 7 |
| 9 | ארצות הברית ארצות הברית | 1 | 5 | 1 | 7 |
| 10 | מזרח גרמניהגרמניה המזרחית | 1 | 2 | 2 | 5 |
| 10 | פינלנד פינלנד | 1 | 2 | 2 | 5 |
| 12 | צ'כיה צ'כיה | 1 | 2 | 1 | 4 |
| 13 | קנדה קנדה | 1 | 1 | 1 | 3 |
| 14 | שווייץ שווייץ | 0 | 2 | 4 | 6 |
| 15 | רומניה רומניה | 0 | 0 | 1 | 1 |

| סך הכל | סך הכל | 35 | 39 | 32 | 106 |
אוגוסט ריטר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  11 בדצמבר 1826 לינבורג, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  26 בפברואר 1908 (בגיל 81) לינבורג, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 שם לידה:  Georg Dietrich August Ritter 
 מדינה:  גרמניה 
 השכלה:  אוניברסיטת גטינגן 
 מעסיק:  האוניברסיטה הטכנית של ריין-וסטפאליה באאכן 
 
גאורג דיטריך אוגוסט ריטר (11 בדצמבר 1826 – 26 בפברואר 1908) היה אסטרופיזיקאי גרמני ופרופסור למכניקה. הוא פיתח שיטה הנושאת את שמו (Ritter intersection method) לחישוב מאמצים במסבכים, ותרם תרומות יסודיות רבות להבנת הפיזיקה של כוכבים.
חייו

אוגוסט ריטר למד בשנים 1843–1846 בהנובר, ולאחר מכן המשיך את לימודיו בשנים 1850–1853 באוניברסיטת גטינגן, שם הגיש את עבודת הדוקטורט שלו שכותרתה "על עקרון האילוץ המינימלי", בהנחייתו של קרל פרידריך גאוס. ב-1856 הוא הפך למורה במכון הפוליטכני של הנובר. באוקטובר 1870, ריטר היה לראשון להחזיק בקתדרה למכניקה והנדסת מכונות ב-RWTH אוניברסיטת אאכן. הוא נשאר באאכן עד לפרישתו ב-1899. ב-1903 הוא חזר לעיר מולדתו לונבורג, שם הוא נפטר ב-1908. הוא הוריש את כתביו לספרייה של RWTH אאכן.
מחליפו של ריטר באוניברסיטת אאכן היה ארנולד זומרפלד.
תרומות לתאוריה של מבנה כוכבים

בין השנים 1878 ל-1889 פרסם ריטר סדרה של 18 חיבורים בכתב העת המדעי שנתון הפיזיקה, תחת הכותרת "חקירות על המבנה של כוכבים גזיים", וב-1879 את המונוגרפיה "יישומים של התאוריה המכנית של החום לבעיות קוסמולוגיות" אשר במהותה מורכבת מהתכנים של חמשת החיבורים הראשונים בין אלו שפרסם. בעבודות אלו, ריטר יוצא מנקודת הנחה שהכוכבים הם כדורים גזיים פוליטרופיים, כלומר שחוקי הגז האידיאלי תקפים לגביהם. מהנחות אלו, הוא גזר את התוצאות הבאות, בין היתר:
המשוואה הדיפרנציאלית המתארת את הצפיפות של כדור הגז כפונקציה של המרחק ממרכזו. תוצאה זו נקראת כיום משוואת ליין-אמדן, אף על פי שהיא לא נכללה במפורש בעבודתו של ליין על טמפרטורת השמש.
נוסחה לתדירות התנודה הרדיאלית של כדור גז. ריטר ניסח את ההשערה שתנודות אלו עשויות להסביר את השינויים המחזוריים בבהירות נראית של כוכבים משתנים.
תאוריה ראשונה של אבולוציה כוכבית ושל הקשר בין מסה לעוצמת הארה (mass-luminosity relationship) של כוכבים.
חשיבות עבודתו של אוגוסט ריטר לחקר האסטרופיזיקה של כוכבים תוארה על ידי סוברהמניאן צ'נדראסקאר אשר כתב כי "כי כמעט כל היסודות לתאוריה המתמטית של מבנה כוכבים הונחו על ידו". התפקיד שמילא ריטר בהקשר הכולל של הפיזיקה של מבנה כוכבים מתואר גם בספר The Life of Stars, The Controversial Inception and Emergence of the Theory of Stellar Structure.
תרומות אחרות

ריטר חיבר ספרים על מכניקה אנליטית והנדסת מכונות, כשעל תרומותיו לחקר המכניקה של מבנים הנדסיים הוענקו לו כהוקרה מספר אותות. הוא חקר את חוקי הולכת החום בתווך חומרי, תוך שהוא מתבסס על התאוריה של יוליוס מאייר.
בתחום ההידראוליקה ומכניקת הזורמים, ריטר ידוע גם בשל שני מאמרים שפרסם בשנים 1892 ו-1895. בראשון שבהם הוא תיאר פתרון אנליטי לגל שנוצר כאשר סכר מים נפרץ, אשר מאוחר יותר שימש כאבן יסוד בהערכת בטיחות של סכרים, ואילו בשני מבין המאמרים הוא עסק בתופעת הזנק ההידראולי. הפתרון של ריטר ל-"גל הסכר הנפרץ" (dam break wave) מניח גוף מים המונח בערוץ המעוצב בצורה של מנסרה מלבנית, כאשר לפתע השער האנכי של הסכר נפרץ בבת אחת (באופן מיידי). על בסיס הנחות אלו תיאר ריטר את צורת הגל המתקבל.
פרסומים נבחרים

על עקרון האילוץ המינימלי (עבודת דוקטורט, 1853).
תאוריה בסיסית של גגות וגשרי ברזל (1863).
על המבנה של גופים שמימיים גזיים (1898).
ההתקדמות של גלי מים (1892).
הערות שוליים

↑  August Ritter: Applications of mechanical heat theory to cosmological problems. P. 32.
↑  August Ritter: Applications of mechanical heat theory to cosmological problems. Pp. 65-71.
↑  August Ritter: Applications of mechanical heat theory to cosmological problems. Pp. 71-74.
↑  Oliver Schwarz: On the historical development of the theory of the internal structure of the stars from 1861 to 1926. P. 75–78.
↑  Subrahmanyan Chandrasekhar: An Introduction to the Study of Stellar Structure . University of Chicago Press, 1939 (Reprint Dover Publications 1967, p. 179)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007281708605171  BIBSYS: 2112390  BNC: 000480073  CiNii: DA04373134  GND: 117533092  ISNI: 0000 0000 8137 4696  LCCN: no93007026  MGP: 195601  NLG: 245915  NTA: 181115344  SUDOC: 112951449  VIAF: 58649333   WorldCat (עם VIAF): 58649333
איבאדיה

|  שורשים, סיווג והנהגה |
| --- | --- |
 דת:  אסלאם
 זרם:  אסלאם 
 התפלג מ:  הח'וארג'
 תאריך ייסוד:  המאה ה־7 
 מייסד:  Jābir ibn Zayd 
 ארגונים ופעילות
 
 העולם המוסלמי; תפוצת האיבאדיה מסומנת בסגול
 
אִיבַּאדִיָּה (בערבית: الإباضية) היא הפלג השלישי בגודלו בדת האסלאם כיום, אחרי הסונה ואחרי השיעה.
רוב ההיסטוריונים של האסלאם מחשיבים את פלג האיבאדיה לאחד הפלגים שיצאו מפלג הח'וארג' (והיחיד מביניהם ששרד בימינו), אשר חרג מן השיעים והתנגד הן לשלטון הסוני והן לשלטון השיעי. לעומת זאת, איבאדים מודרניים מסוימים דוחים את השימוש במונח חוארג' כדי לתאר את הפלג שלהם, זאת בשל קונוטציות שליליות מודרניות של המונח הזה עם קבוצות קיצוניות בעיקר בקרב הסונים והשיעים.
האיבאדים הקימו לעצמם מדינות עצמאיות בדרום חצי האי ערב ובצפון אפריקה.
המדינה האיבאדית היחידה כיום היא עומאן, הנחשבת לגורם מפשר ומתווך בפוליטיקה של העולם המוסלמי, כביכול בשל היותה "נייטרלית" מבחינת דתית־אסלאמית (לכאורה איננה סונית ואיננה שיעית).
התפתחות הדת

במחצית המאה השביעית היו האיבאדים חלק מן הסיעה (בערבית: שיעה) האסלאמית אשר התלכדה סביב הח'ליף ישר הדרך עלי בן אבי טאלב במלחמתו נגד מועאויה בן אבי סופיאן, מנהיג בית אומיה שבתקופה מאוחרת יותר הפך לסמל פוליטי עבור הסונים. היחסים בין האיבאדים ובין הח'ליף עלי הידרדרו, כאשר עלי בן אבי טאלב הסכים להפסקת אש בינו לבין מועאויה ולניהול משא ומתן כדי שניתן יהיה להגיע להסדר פוליטי בין שני הצדדים. בראיית האיבאדים, הפסקת האש וניהול המשא ומתן עם מועאויה פגעו בלגיטימציה הדתית שממנה נהנה עלי, משום שצעדים אלו היוו למעשה הכרה פוליטית ראשונה בשלטון מועאויה. כמו כן, האיבאדים ראו כי מועאויה ניצל את תקופת הפסקת האש על מנת לחזק את צבאו, ולתקוף מחדש את האזורים שהיו בחזקת עלי. כאשר סירב עלי לקבל את דרישות האיבאדים בעניין הפסקת האש וניהול המשא ומתן עם בית אומיה, הם פרשו מסיעתו. לכן הם נקראו במקורות השיעיים והסוניים בשם ח'וארג' (الخوارج – "הפורשים"). בעקבות הפרישה, הגדיר אותם עלי בן אבי טאלב כמורדים, ובכך נתן לגיטימציה פוליטית ודתית למלחמות הרבות והרדיפות אשר ניהל נגדם. בעקבות הרדיפות, התנקש אחד מבני הדת בחייו של עלי כאשר יצא ממסגד, ובכך הפכו בני הח'וארג' למוקד שנאה, הן בקרב השיעים והן בקרב הסונים (המכירים בעלי כאחד מהח'ליפים ישרי הדרך).
אמונתם הפוליטית

האיבאדים סירבו להכיר בשלטונו של עלי בן אבי טאלב, המזוהה עם השיעים, והגדירו אותו בספריהם הדתיים כאדם כופר שלא שפט בהתאם לקוראן. מעבר לכך, הם גם אינם מכירים בשלטונו של עות'מאן בן עפאן, המזוהה עם הסונים, שנתפס בעיניהם כאדם מושחת שפעל לטובת האינטרסים של בית אומיה. הם מאמינים שהח'ליפה המוסלמי אינו חייב להיות משבט קורייש, שבטו של הנביא מוחמד, כמו שדגלו הסונים, או אחד מצאצאי הנביא ("אהל אל-בית"), כפי שדגלו השיעים. בראייתם, השליט יכול להיות כל אדם שאינו מקיים את התנאים האלה, אפילו עבד, ובלבד שהוא אדוק באמונתו באללה ומקיים את חוקי ההלכה האסלאמית (שריעה) במלואם. בכך הייתה הדת לראשונה אשר נתנה לגיטימציה דתית לשליטים שלא מילאו את התנאים של הסונים ושל השיעים לח'ליפות. עמדותיהם הפוליטיות גרמו להם לסבול רבות תחת השלטון הסוני וגם תחת השלטון השיעי, ולכן בני הדת הקפידו לחיות באזורים נידחים בצפון אפריקה ובדרום חצי האי ערב ולהקים לעצמם מדינות פוליטיות עצמאיות.