stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בה"ד 12
היסטוריה

המחנה הוקם במסגרת הקמת מערך ההדרכה של חיל נשים, מפקדת המחנה הראשונה הייתה לאה גרינברג, ששירתה קודם ב"ההגנה" והייתה מדריכה של חנה סנש.
בספטמבר 1993 ביקר במחנה הזמר האמריקאי מייקל ג'קסון.
באפריל 2003 נערך קורס הקצינות האחרון בבה"ד 12.
בשנת 2004, כחלק ממגמת ייעול בצה"ל, הוחלט לסגור את בה"ד 12 ולהעבירו אל תוך בה"ד 1. ב־18 באפריל 2005 נערך טקס סגירת הבה"ד, ובו העבירה המפקדת האחרונה של הבה"ד, אלוף־משנה דפנה הררי, את לפיד הפיקוד למפקד בה"ד 1 – אלוף־משנה נדב פדן. במסגרת השינוי, הועבר כל סגל הפיקוד אל בה"ד 1 ולשם כך בוצעו בו שיפוצים והרחבות בתקציב של כ־40 מיליון ש"ח. בעקבות פינויו של הבסיס, הועברה אליו מפקדת מגל.
במרץ 2006 נפתחה בבה"ד 12 מגמה חדשה בקורס הקצינים עבור צוערים מוגבלים רפואית, בעלי משפחה גדולה או נשים בהיריון, שלא יכלו לעבור את הקורס בבה"ד 1. הצוערים העוברים את הקורס הוגדרו ככאלו החייבים קרבה של חצי שעה לבית חולים, ואכן, בבה"ד 12 נהנים צוערים אלו מהקרבה לגוש דן ולמרכז הרפואי על שם אסף הרופא.
מאז סגירת בה"ד 12 המחנה בו פעל מאכלס בתוכו את היחידות הבאות:
מפקדת מערך מגל ובה גם לשכתו של מפקד המערך, קצין בדרגת אלוף־משנה.
בית הספר לפיקוד של מערך מגל, בו מתבצעות ההכשרות הבאות: טירונות רובאי 03 וקורס מ"כים להכשרת מ"כים במערך, השלמה חילית לבוגרי קורס קצינים במערך מגל ומערך היח"ש, וקורס מ"פים של מגל. מפקד בית הספר הוא קצין בדרגת סגן־אלוף.
עד 2017 שכן בבסיס גם קורס מפקדי פלוגות ומפקדי גדודים שכפוף ישירות למז"י ולא קשור למגל. מפקד הקורס הוא קצין בדרגת תת-אלוף. ב־2017 עבר הקורס למחנה ג'וליס.
בקיץ 2021 סיים משרד הביטחון את בנייתו של מחנה "בה"ד 12 החדש", עבור חטיבת החילוץ וההדרכה של פיקוד העורף שיחידותיו יועתקו מצריפין ונס ציונה לרמלה.
תפקידיו של בה"ד 12 בעבר

בסיס הכשרת נשים - מתחילת דרכו שימש הבה"ד כבסיס המרכזי להכשרת נשים בצה"ל והיה כפוף לחיל הנשים. בבסיס הועברו במשך שנים טירונות נשים, קורס מפקדי כיתות לנשים וקורס קצינות.
בית ספר לקצונה - בשנות ה-90, כחלק מרפורמה כללית במבנה קורס הקצינים בצה"ל, הפך בה"ד 12 לבית ספר לקצינים (במקביל לבה"ד 1). מאז הועבר במלואו בבה"ד קורס קצינות.
בית ספר לקצונה אחודה - בתחילת שנות ה-2000 בוצעה רפורמה מקיפה במעמדן של הנשים בצה"ל, ששיאה היה ביטול חיל הנשים והקמת גוף יועצת הרמטכ"ל לענייני נשים. כחלק מהרפורמה הועבר בה"ד 12 לפיקוד מפקדת זרוע יבשה וההפרדה המגדרית בין שני בתי הספר לקצונה בוטלה. ההפרדה החדשה נעשתה לפי מגמות: בבה"ד 1 הועברו מגמות להב ומעוז עבור צוערים וצוערות המשרתים בתפקידי לחימה ותומכי לחימה בהתאמה, ואילו בבה"ד 12 הועברה במשך שמונה מחזורים מגמת נחשון האחודה - מגמה אחת עבור צוערים וצוערות המיועדים לשרת בתפקידי מטה.
ראו גם

שירות נשים בצה"ל
הערות שוליים

↑  אבירמה גולן, שקר הח"ן, הבל היופי, באתר הארץ, 21 באוגוסט 2001
↑  עופר אדרת, לא אישרה לבת השר לצאת מהבסיס לקנות נעליים, באתר הארץ, 23 ביולי 2022
↑  יואב בירנברג, ובראש הגדוד צועד מייקל גיקסון המפקד, חדשות, 23 בספטמבר 1993
↑  פליקס פריש, סופו של בית הספר לקצינות "בה"ד 12", באתר ynet, 2 באפריל 2003
↑  אגף ההנדסה והבינוי סיים את בניית בה"ד 12 החדש
טירוניות עם רובים צ'כיים, בה"ד 12, אוקטובר 1954
בג"ץ ארגון מגדלי העופות בישראל נגד ממשלת ישראל

בבג"ץ ארגון מגדלי העופות בישראל, שניתן בשנת 2004, דן בג"ץ בארבע עתירות שהגישו ארגוני חקלאים בישראל נגד פרק החקלאות בחוק התוכנית להבראת כלכלת ישראל (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב והמדיניות הכלכלית לשנות הכספים 2003 ו-2004), התשס"ג-2003. העתירה נדחתה, אגב דיון שבו פירט בג"ץ את עקרונות היסוד של החקיקה בישראל.
רקע: ההתפתחות בתפיסת ריבונות הכנסת

עד שנות ה-80 שלטה בישראל הגישה הפרלמנטרית המסורתית. על פי גישה זו, לא מוטלות על הפרלמנט מגבלות מהותיות וגם לא מגבלות פרוצדורליות. הליך החקיקה נתפס כחלק מכללי המשחק שהפרלמנט קובע לעצמו בצורה אוטונומית, כחלק מתורת הפרדת הרשויות. מכוח גישה זו, היחס לדיני החקיקה היה שהללו שהם אינם מחייבים ואינם אכיפים, אלא לכל היותר מעין הסדרה עצמית פנים-מוסדית לצורכי סדר וארגון.
בראשית שנות ה-80 החלו בתי המשפט לחרוג בהדרגה מגישה זו, והכירו בכפיפות הכנסת לעקרונות המצויים מחוצה לה. תחילה, הופיעה ביקורת שיפוטית על הליכים פרלמנטריים שהם 'מעין שיפוטיים' כגון הסרת חסינות של חברי כנסת וכדומה. בהמשך הפעיל בית המשפט ביקורת שיפוטית על החלטה מנהלית של יושב ראש הכנסת תוך שהוא קובע שיש להגיע לנקודת איזון בין עקרון 'שלטון החוק במחוקק' לבין עצמאות בית הנבחרים בסדרי עבודתו.
פריצת הדרך הגיעה בבג"ץ מיעארי, בו קבע בית המשפט במוצהר שהליך החקיקה כפוף לחוק (ולביקורת שיפוטית), ככל הליך שלטוני אחר. המשך לקו זה בא לידי ביטוי בבג"ץ נמרודי, בו נקבע שדיני הליך החקיקה שבתקנון הכנסת מחייבים וניתנים לאכיפה על ידי בית המשפט.
התפתחות משמעותית נוספת ביחס לדיני החקיקה בישראל ולכפיפותם לחוק ולביקורת שיפוטית, באה לידי ביטוי בבג"ץ ארגון מגדלי העופות בישראל. בפסק הדין קבעה השופטת דורית ביניש שלא רק כללי החקיקה הכתובים מחייבים את הכנסת, אלא גם עקרונות-יסוד לא כתובים, העומדים בבסיס השיטה הדמוקרטית-הפרלמנטרית של ישראל.
המניעים להגשת העתירה לבג"ץ

ב-29 במאי 2003 התקבל בכנסת, לאחר הליך חקיקה מזורז ביותר, חוק התוכנית להבראת כלכלת ישראל, ובתוכו 'פרק החקלאות' שעסק ברפורמות מבניות מרחיקות לכת במועצות החקלאיות. פרק זה קבע, בין היתר, כי מועצת הפירות, מועצת הירקות, מועצת צמחי הנוי והמועצה לשיווק פרי הדר תאוחדנה החל מיום 1 בינואר 2004 למועצה אחת שתיקרא "מועצת הצמחים". לשם כך ביטל פרק החקלאות את חוק המועצה לייצור ולשיווק של ירקות, תשי"ט-1959, פקודת הפיקוח על פרי ההדר, 1940, פקודת שיווק פרי-ההדר, 1947, פקודת פרי ההדר (פיקוח ושווק) תש"ח-1948 וחוק המועצה לצמחי-נוי (ייצור ושיווק), תשל"ו-1976, וכן קבע שינויים והתאמות בחוק מועצת הפירות על-מנת להופכו ל"חוק מועצת הצמחים", אשר יחול על ענף הירקות, ענף הפירות, ענף פרי ההדר וענף צמחי הנוי. פרק החקלאות אף הסדיר את המנגנונים לפעולתה של מועצת הצמחים ואת סמכויותיה. ההסדרים שיצר פרק זה שונים מההסדרים שהיו נהוגים במועצות החקלאיות השונות בכמה אופנים: ראשית, קבע הפרק שינוי משמעותי בהיקף סמכויות המועצה, שעיקרו העברת מרבית סמכויות הרגולציה שהיו נתונות בידי המועצות החקלאיות לידי שר החקלאות. על-פי ההסדר החדש, הסמכויות להטלת היטלים וקביעת כללים, שהיו נתונות בידי המועצות, עברו לשר, ואילו למועצה נותרה הסמכות לייעץ לשר או להשמיע דעתה טרם קביעת הכללים או הטלת ההיטלים. כמו כן יצר הפרק שינויים באופן מינוים של הנציגים השונים למועצה, לרבות אופן בחירתם של נציגי המגדלים למליאת המועצה ומינוי חברים לוועדות הענפיות של המועצה. על-פי ההסדר החדש, נציגי המגדלים למליאת המועצה לא ימונו עוד על ידי השרים מתוך רשימותיהם של הארגונים שלדעת השרים הם הארגונים היציגים, אלא ייבחרו על ידי כלל המגדלים בבחירות כלליות וחשאיות. את דרכי בחירת החברים לוועדות הענפיות הותיר פרק החקלאות לקביעת השר בתקנות, אולם על-פי האמור בתגובת המדינה לעתירות אלו, בכוונת השר לקבוע בתקנות כי החברים מקרב המגדלים בוועדות הענפיות ייבחרו אף הם בבחירות כלליות וחשאיות.
כמו כן נקבעו בפרק החקלאות הוראות מעבר מפורטות לעניין איחוד המועצות הצמחיות האמורות ולעניין העברת סמכויות הרגולציה לידי השר. בין היתר נקבע כי ביום תחילת החוק (1 בינואר 2004) יחדלו מועצת הירקות, מועצת הפירות, המועצה לשיווק פרי הדר ומועצת צמחי הנוי מלפעול, ונכסיהן יהיו לקניין המועצה המאוחדת. כן נקבע כי עד למינוים של החברים הראשונים במועצה המאוחדת יוקמו מינהלות זמניות במקום כל אחת מהמועצות הצמחיות, ולאחר איחוד המועצות תוקם מינהלה זמנית מאוחדת. עוד נקבע שאת חבריהן של המינהלות הזמניות ימנה שר החקלאות. פרק החקלאות הביא אפוא לשינויים מבניים מרחיקי לכת במועצות החקלאיות, שעיקרם: איחוד המועצות הצמחיות למועצה אחת, העברת עיקר סמכויות הרגולציה מן המועצות לשר וכן שינוי שיטת בחירתם של נציגי המגדלים למועצות.
לבג"ץ הוגשה עתירה נגד השינויים שתוארו לעיל, תוך העלאת טענות נגד חוקתיות חוק התוכנית הכלכלית ופרק החקלאות המצוי בו. בין השאר נטענו טענות המתייחסות לדרכי חקיקתו של החוק - העותרים קבלו על ששינויים כה מהותיים ומרחיקי לכת בהסדרים שהיו קיימים עשרות שנים נעשו באמצעות חקיקת חירום כלכלית ובהליך החקיקה המזורז המאפיין חקיקה זו. לטענתם, היקפו הנרחב של החוק והליך חקיקתו המזורז לא אפשרו דיון שיטתי ורציני בכל הרפורמות שחוק זה ערך במועצות החקלאיות.
עקרונות היסוד

בית-המשפט העליון קבע שהמבחן להתערבותו של בית-המשפט בהליך החקיקה הוא אם הפגם שנפל בהליך החקיקה הוא "פגם היורד לשורש ההליך". נאמר, שהשאלה מהו פגם היורד לשורש ההליך נקבעת על-פי עוצמת הפגיעה שפגם זה פוגע בערכים מהותיים של המשטר החוקתי או בערכים הבסיסיים של המשטר החוקתי המונחים ביסוד הליך החקיקה. רק פגמים קשים ונדירים שיש בהם פגיעה קשה וניכרת בעקרונות היסוד של הליך החקיקה במשטר הפרלמנטרי והחוקתי ובעקרונות היסוד של הליך החקיקה יצדיקו התערבות שיפוטית.
בית המשפט קבע שעם עקרונות היסוד של הליך החקיקה במשטר הפרלמנטרי והחוקתי ניתן למנות את העקרונות הבאים:
עקרון הכרעת הרוב - עיקרון זה מתייחס לאותם כללים המסדירים את אופיין של ההצבעות, כגון הדרישה לרוב רגיל ולרוב מיוחד והכללים המסדירים את הליך ההצבעה.
עקרון השוויון בהליך החקיקה - קול אחד לכל אחד מחברי הכנסת. עיקרון זה משלים למעשה את עקרון הכרעת הרוב ונגזר ממנו, שהרי מה הטעם בעקרון הכרעת הרוב אם ה"רוב" מושג על ידי הליך חקיקה שבו הצבעתם של חברי-כנסת ממפלגה פלונית על הצעת החוק שווה שני קולות לכל חבר כנסת, ואילו הצבעתם של חברי כנסת ממפלגה פלמונית שווה רק חצי קול לכל חבר כנסת?
עקרון הפומביות - עיקרון זה מעוגן בחוק-יסוד: הכנסת, הקובע בסעיף 27 כי "הכנסת תשב בפומבי", ובסעיף 28 הקובע כי "ההליכים בישיבת הכנסת והדברים שנאמרו בה – פרסומם אינו מוגבל ואינו גורר אחריות פלילית או אזרחית". עקרון הפומביות בהליך החקיקה נועד להגביר את שקיפות עבודתה של הכנסת בהליך החקיקה ובכך אף להגביר את ה"דיווחיות" (accountability) של חברי-הכנסת כלפי בוחריהם. חשיפתם של הצעות החוק ושל הליכי החקיקה בפני הציבור נועדה גם לאפשר לציבור להביע עמדתו בקשר להצעות החוק ולנסות לקחת חלק בהליך החקיקה באמצעות פנייה לנבחריו.
עקרון ההשתתפות - לכל חבר כנסת יש זכות להשתתף בהליך החקיקה. עקרון ההשתתפות אינו אלא פיתוחה של תפיסת הדמוקרטיה הייצוגית ויישומה במשפט הפרלמנטרי. על-מנת שהכנסת תוכל למלא את תפקידיה מכוח עקרון הייצוג הדמוקרטי יש לאפשר לכל חברי הכנסת להשתתף בהליכים הפרלמנטריים הנדרשים לשם מילוי תפקידים אלה.
בית המשפט סייג ואמר שאף באותם מקרים נדירים שבהם בית-המשפט מגיע למסקנה כי נפל בהליך החקיקה פגם היורד לשורש ההליך, אין בכך כדי להביא בהכרח לבטלותו המוחלטת של החוק. יש להבחין, קבע בית המשפט, בין השאלה אם בהליך חקיקתו של חוק נפל פגם היורד לשורש ההליך לבין השאלה מהי התוצאה הנובעת מקיומו של פגם מסוג זה בהליך החקיקה. התשובה לשאלה אחרונה זו תיקבע על-פי מודל הבטלות היחסית, שלפיו במסגרת ההחלטה על תוצאתו של פגם יש להתחשב במהותו של הפגם שנפל ובמכלול נסיבות העניין. 
בית המשפט מוסיף ומסייג, שבנוסף לחומרת הפגם ועוצמת פגיעתו בעקרונות היסוד של הליך החקיקה יש לבדוק בכל מקרה אף את השאלה אם היה החוק עשוי שלא להתקבל לולא הפגם. במסגרת נסיבות העניין יש להתחשב במידת ההסתמכות על דבר החקיקה, בהיקף הציפיות הסבירות שהוא יצר ובתוצאות שינבעו מהכרזה על בטלותו.
ההכרעה בעניין ארגון מגדלי העופות

בית המשפט סבר שהעיקרון שנפגע בהליך החקיקה שנידון בעתירה, הוא עקרון ההשתתפות, בשל הקושי של חברי הכנסת ללמוד את החוק לפני ההצבעה עליו, בשל המהירות שבה הוא הועבר. בית המשפט קבע שבמסגרת עקרון ההשתתפות, לא די במתן אפשרות פיזית לנכוח בהצבעה, אלא יש להבטיח עבור חבר הכנסת גם את "האפשרות המעשית לגבש את רצונו" בנוגע להצעת החוק. בהתייחס ישירות לחוק ההסדרים, אמר בית המשפט שמדובר בהליך חקיקה המקשה מאוד על קיומו של דיון מעמיק וממצה, ואשר פוגע ביכולתם של מקבלי ההחלטות בממשלה ובכנסת לגבש עמדה מבוססת לגבי כל אחד מהנושאים המופיעים בהצעת החוק. אולם בכך עדיין אין כדי לפגוע בהליך החקיקה עד כדי הצדקת התערבות שיפוטית. אין לומר כי לא ניתנה לחברי הכנסת כל אפשרות מעשית לדעת על מה הם מצביעים, וכי נשללה מהם כל אפשרות מעשית לגבש עמדה בנוגע לפרק החקלאות. לפיכך לא נתקיימה עילה להתערבות בהליך החקיקה. בית המשפט קבע שתפקידה של הביקורת השיפוטית על הליך החקיקה אינו להבטיח כי בכנסת יתקיים הליך חקיקה אופטימלי ואף אינו להבטיח כי יתקיים בכנסת דיון אחראי ושקול בכל הצעת חוק, אלא תפקידה הוא להגן מפני פגיעה קשה וניכרת בעקרונות היסוד של הליך החקיקה במשטר הפרלמנטרי והחוקתי.
במקרה נשוא העתירה, נאמר שהשינויים המבניים שעורך פרק החקלאות במועצות החקלאיות הם מסוג השינויים המהותיים מרחיקי הלכת שאין מקומם בהליך חקיקה מסוגו של חוק ההסדרים, אולם אין בכך כדי להביא להכרזה על בטלותו של פרק החקלאות. כמו כן, קובע בית המשפט, אין לומר כי לא ניתנה לחברי הכנסת כל אפשרות מעשית לדעת על מה הם מצביעים, וכי נשללה מהם כל אפשרות מעשית לגבש עמדה בנוגע לפרק החקלאות. לפיכך לא נתקיימה עילה להתערבות בהליך החקיקה.
בין אקטיביזם לריסון

על פניו, העמדה שנקטו השופטים בפסק הדין היא בעלת אופי אקטיביסטי, שכן היא כובלת לראשונה את המחוקק לעקרונות מופשטים שאינם כתובים עלי-ספר והוגדרו על ידי בית המשפט. מאידך, פסק הדין מלא ברטוריקה של ריסון, ומודגשת בו חובת הזהירות המוטלת על בית המשפט בשל חשש מפגיעה בהפרדת הרשויות. כמו כן, מעבר לרטוריקה, המבחנים בפועל להתערבות נקבעו כמבחנים צרים מאוד. לדוגמה, במסגרת המבחן לפסילת חוק שנחקק בהליך הפוגע בעיקרון ההשתתפות, השופטת ביניש אומרת שחוק ייפסל בשל אי-יישום עיקרון זה רק במקרים נדירים ביותר של פגיעה קשה וניכרת, מקרה שבו אין כל אפשרות מעשית לחברי הכנסת לדעת על מה הם מצביעים. השופטת ביניש אומרת שקשה להעלות על הדעת מקרים קיצוניים מעין אלה. ואכן, כאמור, בפסק הדין בעניין ארגון מגדלי העופות נדחתה העתירה ונקבע שאמנם עיקרון ההשתתפות של חברי הכנסת נפגע אבל הפגיעה לא מגיעה עד כדי הצדקה להתערבות שיפוטית. זאת אף על פי שהיכולת המעשית של חברי הכנסת במקרה הנידון ללמוד היטב את הצעת החוק הייתה קלושה.
הערות שוליים

↑  לתיאור גישה זו, ראה י' ש' צמח, "בעיית אי שפיטות ההליכים הפרלמנטריים", עיוני משפט ג (תשל״ג) 752
↑  בג"ץ 306/81 שמואל פלאטו-שרון נגד ועדת הכנסת, פ"ד לה(4) 118
↑  בג"ץ 652/81 ח"כ יוסי שריד נגד יושב-ראש הכנסת, פ"ד לו(2), 197
↑  בג"ץ 761/86 מיעארי נגד יושב-ראש הכנסת, פ"ד מב(4) 868
↑  בג”צ 975/89 נמרודי נגד יו"ר הכנסת, פ"ד מ"ד מה(3) 154
↑  בג"ץ 4885/03 ארגון מגדלי העופות בישראל נ' ממשלת ישראל, ניתן ב־27 בספטמבר 2004. פ"ד כרך נ"ט, חלק שני, עמ' 14
בזיליקת סן מרינו

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בזיליקה זוטרה, קו-קתדרלה 
 מיקום:  סן מרינו 
 מדינה:  סן מרינו 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1855
 תאריך פתיחה רשמי:  1855 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות נאו-קלאסית, נאו-קלאסיציזם 
 קואורדינטות:  43°56′14″N 12°26′49″E﻿ / ﻿43.937222222222°N 12.446944444444°E﻿ / 43.937222222222; 12.446944444444
  (למפת סן מרינו מוגדלת) סן מרינו אקואוויווה בורגו מג'ורה  קייזאנואובה דומניאנו פאטאנו פיורנטינו מונטג'ארדינו סראוואלה איטליהבזיליקת סן מרינו(למפת סן מרינו רגילה) סן מרינו אקואוויווה בורגו מג'ורה  קייזאנואובה דומניאנו פאטאנו פיורנטינו מונטג'ארדינו סראוואלה איטליהבזיליקת סן מרינו
 
אפסיס הבזיליקה הפונה לכיוון צפון בשל המדרון התלול
בזיליקת סן מרינו (באיטלקית: Basilica di San Marino) היא בזיליקה קתולית בעיר סן מרינו, המשמשת ככנסייה המרכזית והחשובה בעיר. היא מוקדשת לקדוש המגן של העיר והמדינה, מרינוס הקדוש, אשר לפי המסורת התיישב במקום בשנת 301 וייסד את הקהילה הנוצרית, שהייתה עם השנים לרפובליקה של סן מרינו.
היסטוריה

במקום בו שוכנת הבזיליקה ניצבה קודם לכן כנסייה כפרית המכונה בלטינית "פלביס" (Plebis) ובאיטלקית "פייווה" (Pieve). כנסייה זו שהוקדשה למרינוס הקדוש, ניצבה במקום כבר במאה ה-4, והעניקה את שמה לכיכר הקתדרלה המכונה "פיאצלה דומוס פלביס" (piazzale Domus Plebis - כיכר בית הכנסייה הכפרית"). הכנסייה נזכרה לראשונה במסמך משנת 530 ושוב ב-855; ואילו המסמך הראשון שעסק בה באופן ישיר הוא מ-31 ביולי 1113.
בתחילת המאה ה-19 היה מצבה של הכנסייה מדורדר, והיא נהרסה ב-1807. ב-24 ביולי 1825 החליטו פרנסי העיר על הקמתה של כנסייה חדשה, והעבודות החלו כשנה לאחר מכן. ב-1835 הושלמה הקמתה של הכנסייה החדשה, וב-5 בפברואר 1838 הוא נחנך, אך הקדשתו נעשתה רק ב-1 ביולי 1855. ב-21 ביולי 1926 העלה האפיפיור פיוס האחד עשר את הכנסייה למעמד של בזיליקה משנית. ב-29 באוגוסט 1982 ביקר האפיפיור יוחנן פאולוס השני בבזיליקה.
המבנה

הבזיליקה שוכנת בקצה הצפוני של העיר, על מורדותיו הצפון-מערביים של הר טיטאנו, וחולשת על העיר כולה ועל כיכר החירות (Piazza della Libertà) הסמוך לה. היא הוקמה בסגנון נאו קלאסי, וכנסיית פטרוס הקדוש (Chiesa di San Pietro) צמודה אליה ממזרח. מגדל הפעמונים שמימין הוקם במאה ה-17 בסגנון רומנסקי ושרד מהכנסייה הקודמת. בחזית המבנה ניצב פרונאוס שבו שמונה עמודים עם כותרות קורינתיות, ומעליהם ארכיטרב ואפריז הנושא את הכיתוב הלטיני:
"DIVO MARINO PATRONO ET LIBERTATIS AUCTORI SEN. P.Q"
"למרינו השמיימי, מגן ומייסד החירות. (מן) הסנאט והעם"
בפרונאוס כיור הטבלה ושלושה שערים המובילים אל אולם הבזיליקה שבו שלוש ספינות. שישה-עשר עמודים הנושאים כותרות קורינתיות ערוכים בצורת חצי עיגול באפסיס. בכנסייה שבעה מזבחים והמזבח המרכזי מעוטר בפסל מרינוס הקדוש. מתחת למזבח שמורים שרידיו של הקדוש שהתגלו ב-3 בספטמבר 1586, וחלק מהם נתרמו ב-1595 לאי ראב בקרואטיה, מקום מוצאו של הקדוש. חלק מגולגולתו של הקדוש שמור בתיבת כסף וזהב המונחת מאז 1602 לימין המזבח; ומשמאלו כתרם של מושלי סן מרינו מהמאה ה-17. עוגב הכנסייה הוא מ-1883.
הערות שוליים

↑  מקורה של המילה במונח פלבאים.
↑  La Basilica di San Marino
↑  אתר סן מרינו קי
↑  "חירות" (LIBERTAS) היא מוטו המדינה
↑  לפי גרסה אחרת, מאז 1713.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4755820-9 
שלושה מעמודי הפרונאוס של הבזיליקה, וחזית כנסיית פטרוס הקדוש הצמודה אליה
בני קטורה

בְּנֵי קְטוּרָה הם ששת בניו של אברהם שנולדו לו מאשתו השלישית קטורה. דבר לידתם מופיע בספר בראשית, פרק כ"ה, פסוקים א'–ד' (סוף פרשת חיי שרה).
בני קטורה וצאצאיהם

בספר בראשית (וכן בספר דברי הימים א', פרק א', פסוקים ל"ב–ל"ג) נמנים ששת בניו של אברהם מאשתו קטורה:
זמרן.
יקשן – שילד את שבא ודדן, המוזכרים במקרא כמה פעמים. עם זאת, ייתכן שהכוונה לזוג אחים אחר הנקרא שבא ודדן: בני רעמא, נכדו של חם בן נֹח. בני דדן היו אשורים, לטושים ולאומים.
מדן – ייתכן שהוא אבי המדנים, הנזכרים גם הם במספר מקומות.
מדין, אבי האומה המדינית – מוזכרים חמשת בניו: עיפה, עפר, חנוך, אבידע ואלדעה.
ישבק.
שוח – גם העם השוחי מוזכר עוד בתנ"ך.
בני קטורה וצאצאיהם > שילוח בני קטורה

פרשית בני קטורה מסתיימת: ”וַיִּתֵּן אַבְרָהָם אֶת כָּל אֲשֶׁר לוֹ לְיִצְחָק. וְלִבְנֵי הַפִּילַגְשִׁים אֲשֶׁר לְאַבְרָהָם נָתַן אַבְרָהָם מַתָּנֹת וַיְשַׁלְּחֵם מֵעַל יִצְחָק בְּנוֹ בְּעוֹדֶנּוּ חַי קֵדְמָה אֶל אֶרֶץ קֶדֶם” – כלומר מזרחית לארץ כנען.
הדברים מוזכרים גם בדברי יוסף בן מתתיהו: ”לכל בניו אלה יעץ אברהם ללכת וליסד מושבות והם חפשו את טְרוֹגְלוֹדִיטִיָה ואת החלק המערבי של עֲרָב המאושרת המשתרעת על שפת הים האדום”. אברהם, ככל הנראה, ניסה להרחיקם מבני יצחק כדי להימנע מסכסוך תוך כדי מילוי משימת ה' שהיא להתפשט ברחבי העולם[דרוש מקור: המקור המצוטט לא תומך בטענה]. וכן על מנת שירשו את חלקו ונחלותיו בארץ אביו.
מעמדם ההלכתי

בגמרא נאמר שבני קטורה, שנולדו לאברהם לאחר שנצטווה בברית המילה, חייבים בברית מילה. לדעת הרמב"ם, חיוב המצווה חל גם על בני קטורה ולכן כל צאצאי בני קטורה חייבים למול את ילדיהם ביום השמיני. הרמב"ם הוסיף שאמנם צאצאי ישמעאל אינם מחויבים במילה מעיקר הדין, אך מאחר שבני ישמעאל התערבו בבני קטורה, בפועל אף בני ישמעאל חייבים למול ביום השמיני. לעומת זאת, רש"י בפירושו לתלמוד סבר שהכוונה היא רק לחייב את ששת בני קטורה עצמם במילה, אך כל צאצאיהם פטורים. בתוספות הרא"ש שם נאמר שאמנם התחייבו בני קטורה וכל צאצאיהם במילה, ככל צאצאי אברהם, אך חיוב זה נהג רק עד מתן תורה, שאז פקע החיוב מכל צאצאי אברהם ונמסר לעם ישראל בלבד.
ביאורים

↑  לא ברור האם מדובר בשמות צאצאי דדן או העמים שיצאו מהם, או בתיאור שלהם.
↑  למשל בסיפור מכירת יוסף
↑  למשל אחד מרעיו של איוב הוא בלדד השוחי
הערות שוליים

↑  למשל בספר יחזקאל, פרק כ"ז
↑  ספר בראשית, פרק י', פסוק ז'
↑  ספר בראשית, פרק כ"ה, פסוקים ה'–ו'
↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, 1.15.1 (מובא כאן בתרגום אלכסנדר שור, מתוך פרויקט בן-יהודה)
↑  מדרש "שכל טוב", ספר בראשית, פרק כ"ה, פסוק ו'.
↑  Josephus, Flavius, The Antiquities of the Jews, 1.4.1-3
↑  רבי יוסף בכור שור ורשב"ם, ספר בראשית, פרק כ"ה, פסוק ו'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף נ"ט, עמוד ב'
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר שופטים, הלכות מלכים ומלחמות, פרק י', הלכה ח'.
↑  תוספות הרא"ש על מסכת סנהדרין, דף נ"ט עמוד ה', ד"ה אלא, באתר אוצר החכמה.
בנטון (אי, אנטארקטיקה)

ערך זה עוסק באי בארכיפלג מרשל, בארץ מרי בירד שבאנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

מפת אזור רכסי פורד  האי בנטון מופיע בקצה הימני העליון,   ברביע השלישי משמאל בשורה העליונה של רביעי המפה
 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  האוקיינוס הדרומי 
 קואורדינטות:  77°04′00″S 147°52′59″W﻿ / ﻿77.0667°S 147.883°W﻿ / -77.0667; -147.883
 אורך:  6 קילומטר
 נתונים מדיניים
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיבנטון(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיבנטון
 
האי בנטון (באנגלית: Benton Island) הוא אי מכוסה קרח, הממוקם בארכיפלג מרשל, למול חופי ארץ מרי בירד, שבאנטארקטיקה.
האי ממוקם 9 קילומטרים צפונית-מערבית מהאי נולן.
אורכו של האי 7 קילומטרים.
היסטוריה > גילוי ומיפוי האי

האי מופה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1959–1965.
היסטוריה > מקור השם

שמו של האי ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים (US-ACAN).
האי נקרא על שמו של ויליאם ט. בנטון (William T. Benton), מצי ארצות הברית, שהיה מלח באוניית צי ארצות הברית גליישר (USS Glacier), אשר סיירה לאורך חוף זה של ארץ מרי בירד בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1961–1962.
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
1 2 3 4 5 6 7 8  מידע גאוגרפי והיסטורי
| איים בארכיפלג מרשל |
| --- | --- | --- |
| איים | אור • בנטון • גריינדר • האנה • האצ'ינסון • וולמר • מאדן • פשבישבסקי • קרוננווט • קרמר • ת'ואוד |  |
בריג-גליס

| --- | --- |
סמל בריג-גליססמל בריג-גליס

מרכז העיר בריג-גליס
 מדינה:  שווייץ שווייץ
 קנטון:  ואלה ואלה
 מחוז:  בריג
 שטח:  38 קמ"ר
 גובה:  691 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  13,109 (31 בדצמבר 2017)
 קואורדינטות:  46°19′0″N 7°58′0″E﻿ / ﻿46.31667°N 7.96667°E﻿ / 46.31667; 7.96667
 www.brig-glis.ch
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת שווייץ מוגדלת) ברן בזל ז'נבה ציריך לוגאנו לוזאן לוצרן סנט גאלן כור צרפת גרמניה איטליה אוסטריה ליכ.בריג-גליס(למפת שווייץ רגילה) ברן בזל ז'נבה ציריך לוגאנו לוזאן לוצרן סנט גאלן כור צרפת גרמניה איטליה אוסטריה ליכ.בריג-גליס(למפת ואלה רגילה) סיון מרטיני מונטהבריג-גליס(למפת ואלה מוגדלת) סיון מרטיני מונטהבריג-גליס    שטח העיר במחוז בריג tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
בריג גליס (בגרמנית: Brig-Glis, בצרפתית: Brigue-Glis, באיטלקית: Briga-Glis) רשות מקומית ועיר במחוז בריג שבקנטון ואלה בשווייץ, בסמוך לגבול עם איטליה. נכון לשנת 2017, בעיר מתגוררים 13,109 תושבים.
השפה הרשמית היא (הגרסה השווייצרית של) גרמנית, אולם רוב תושבי המקום מדברים בניב המקומי של אלמאנית.
הרשות המקומית נוצרה מאיחוד הערים בריג, בריגבאד וגליס ב-1972.
התפתחות העיר ושגשוגה נובעות ממעבר סימפלון הסמוך, המקשר את שווייץ עם פיימונטה הסמוכה. פתיחת מנהרת סימפלון ובניית מסילת הרכבת בתחילת המאה ה-20, והעובדה שמדרונות ההרים מעל בריג פוריים פחות, הובילו למעמדה החשוב.
שטחה של העיר, נכון ל-2011, הוא 38 קמ"ר, אך רוב השטח מיוער או בלתי ראוי לשימוש, ורק כ-11 אחוז מן השטח מיושב.
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb119630971 (data)  GND: 4503274-9  HDS: 045616  SUDOC: 265753015
בזיליקת סן ויטאלה

הבזיליקה של סן ויטאלה (איטלקית Basilica di San Vitale) היא כנסייה ביזנטית מן המאה ה-6 שהוקמה בעיר רוונה. חשיבותה הרבה נובעת משני אספקטים שונים. ראשית, מבנה הכנסייה המתומן, אשר נותר ללא שינוי רב מאז בנייתה, מהווה עדות לסגנון בנייה ביזנטי ולמבנים דומים אשר לא השתמרו עד ימינו. שנית, עיטורי הכנסייה ובייחוד הפסיפסים מהווים עדות מרשימה באיכותה לסגנון העיטור האימפריאלי באימפריה הביזנטית. בזכות חשיבות זו הוכרה הכנסייה כאתר מורשת עולמית של ארגון אונסק"ו.
על פי המסורת הנוצרית, הכנסייה הוקמה במקום המרטיריום של ויטלה הקדוש. אולם, הדעות חלוקות באשר לזהותו של ויטלה. יש הטוענים כי זהו ויטלה הקדוש ממילאנו או ויטלה הקדוש אשר גופתו התגלתה ביחד עם גופת אגריקולה הקדושה בעיר בולוניה בשנת 393.
בניית הכנסייה החלה בשנת 527 והושלמה בשנת 548 בידי מקסימיניאוס, בישוף העיר רוונה. בכנסייה אף הוצב כיסא עשוי עץ ושנהב המכונה "כיסא מקסימיאנוס", אשר שימש ככס הבישופות של מקסימיאנוס. המימון העיקרי לבניית הכנסייה ניתן, כנראה, על ידי יוסטיניאנוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית. אגנלוס (Agnellus), דיקן בן המאה ה-8, מציג את תרומתו של תורם נוסף, בנקאי יווני בשם יוליאנוס לבניית הכנסייה:
"כנסיית המרטיר המבורך ויטלה, אשר נוסדה בימי חג האוכריסטה בידי יוליאנוס (Julianus Argentarius), ביחד עם הבישוף עצמו... כמו שציינו למעלה, כנסיית המרטיר ויטלה נבנתה בימיו של יוליאנוס. אף כנסייה באיטליה אינה דומה לה במבנה ובעיצוב האדריכלי. ברישומים המתארים את זיכרונו המקודש של המיסד יוליאנוס, נרשמו 26.000 מטבעות זהב אשר הוצעו לחיזוק כנסיית המרטיר ויטלה. כאשר אדם מקודש זה [יוליאנוס] נפטר, הוא נקבר בכנסייה של המרטיר המבורך ויטלה, מתחת לציון נזריוס (Nazarius) הקדוש, לפני המזבח..."