stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ראייתיות
סמנים אבידנציאלים וקטגוריות נוספות

מערכות אבידנציאליות בשפות רבות לעיתים מסמנות בו זמנית גם קטגוריות בלשניות נוספות. לפי אייכנבלד, שפה מסוימת עשויה להשתמש באותו סמן תחבירי כדי לציין אבידנציאליות וכן מירטיביות (כלומר הפתעה, חוסר ידיעתו מבעוד מועד של הדובר על המידע). לדוגמה, אייכנבלד טוענת כי באפאצ'י מערבית (אחד מניבי שפות האפאצ'י), בה לאחר פעלים יכולה לבוא הסופית lą̄ą̄- שמשמשת כסמן מירטיבי אך יש לסופית זו גם תפקיד משני בתור אבידנציאל מוסק. תופעה זו של ריבוי תפקידים של סמנים אבידנציאלים ככל הנראה נפוצה למדי. התופעות הבאות של עירוב תפקידים דווחו בעבר במחקר הבלשני:
אבידנציאליות עם מירטיביות.
אבידנציאליות עם אספקט-זמן.
אבידנציאליות עם מודאליות.
יתרה על אלו, השימוש באבידנציאלים בשפות מסוימות עשוי להיות תלוי בסוג הפסוקית, מבנה השיח או בסוגה הבלשנית.
סמנים אבידנציאלים וקטגוריות נוספות > אבידנציאליות בשילוב מודאליות אפיסטמית

אבידנציאל לעיתים נחשב כתת-סוג של מודאליות אפיסטמית, אם כי העניין נדון בספרות הבלשנית ועדיין יש חלוקה בנושא. המחשה להבדל בין השניים בעברית היא:
- אני רואה שהוא מגיע (קריאה אבידנציאלית)
- אני יודע שהוא מגיע (קריאה אפיסטמית)
דה האן (1999,2001,2005) מציין שהאבידנציאל תובע את הסימוכין, בעוד מודאליות אפיסטמית מעריכה את הסימוכין, וכן כי ראייתיות דומה יותר לקטגוריה דאיקטיט בסימונו את מערכת היחסים בין דוברים ומאורעות / פעולות. אייכנבלד (2004) רואה באבידנציאלים ככלי של דוברים להביע את עמדתם על וולידיות של טענה, אם כי היא מבהיכרה כי זו איננה תכונה הכרחית לאבידנציאלים.
המחשבה על סמנים אבידנציאלים כסוג של מודאליים אפיסטמיים עשויה הייתה לנבוע מניתוח של שפות לא אירופאיות במונחים של מערכות מודאליות הנפוצות בשפות אירופאיות. לדוגמה, פעלים מודליים בשפות גרמאניות משמשים להביע הן אבידנציאליות והן מודאליות אפיסטמית (ועל כן עמומים במשמעותם בתוך קונטקסט). שפות אחרות (שאינן אירופאיות) מסמנים את שתי הקטגוריות בצורות שונות. דה האן (2001) מצא כי תופעת השימוש בפעלים מודליים כדי להביע ראייתיות נדירה באופן יחסי (על בסיס מדגם של 200 שפות).
ראייתיות ועברית

ראייתיות איננה נחשבת לקטגוריה תחבירית בעברית משום שהיא איננה מבוטת בדרכים מורפולוגיות שונות, והיא כמעט תמיד אופציונלית. בשפות אחרות (דוגמת קצ'ואה) הדובר נדרש לסמן את הפועל הראשי או את המשפט בכללותו עם סמן ראייתי כלשהו.
נתבונן במשפטים הבאים בעברית:
- אני רעב.
- דני רעב.
הסבירות להגייה של המשפט השני נמוכה, אלא אם כן מישהו אמר לנו שדני עצמו רעב (וייתכן כי דני עצמו עשה זאת). אף שייתכן כי דני אינו מסוגל להעיד על הרעב שלו עצמו, לדוגמה אם הוא תינוק או חיית מחמד, בהנחה כי דני הוא מבוגר עצמאי, הרי שמשפט כזה פחות סביר להאמר. אם אנו מניחים כי דני הוא רעב בגלל האופן בו הוא מתנהג או נראה, אנו סבירים יותר לומר את אחד המשפטים הבאים:
- דני נראה רעב.
- נדמה כי דני רעב.
- נשמע לי שדני רעב.
- דני בטח רעב.
כאן, העובדה שאנו מתבססים על עדות חושית (במקום על ניסיון מיד ראשונה) מתבטא בשימוש שלנו בביטויים "נראה" ו-"נשמע".
היסטוריית המחקר של ראייתיות במערב

התפיסה של ראייתיות כסמן תחבירי הכרי עלה לראשונה ב-1911 על ידי פרנץ בועז בהקדמה שלו לספר The Handbook of American Indian Language. הביטוי אבידנציאל נטבע לראשונה על ידי רומן יאקובסון ביחס לשפות סלאביות של הבלקן.
ראו גם

תורת ההכרה
מודוס
מורפולוגיה
אימפליקטורה
הערות שוליים וקריאה נוספת

↑  רְאָיָתִיּוּת במילון תחביר [בלשנות] (תשפ"ג, 2022), באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  Ferdinand, de Haan (2012). "Evidentiality and Mirativity". Oxford Handbooks Online. doi:10.1093/oxfordhb/9780195381979.013.0036.
↑  Aikhenvald, Alexandra Y.; Dixon, R. M. W. (28 בפברואר 2003). Studies in Evidentiality. John Benjamins Publishing. ISBN 9789027296856 – via Google Books. {{cite book}}:  (עזרה)
1 2  Studies in evidentiality, Amsterdam: John Benjamins Pub, 2003, ISBN 978-90-272-9685-6
↑  The grammar of knowledge : a cross-linguistic typology, First edition, Oxford, 2014, ISBN 978-0-19-100456-8
↑  Laura Mazzoni, Impersonamento ed evidenzialità in LIS, semanticscholar
↑  The Oxford handbook of evidentiality, First edition, Oxford, 2018, ISBN 0-19-875951-7
↑  Sally McLendon, Typological Studies in Language, Amsterdam: John Benjamins Publishing Company, 2003, עמ' 101–129, ISBN 978-90-272-2962-5
↑  Megan Jane Crowhurst, Lev D. Michael, Iterative Footing and Prominence-Driven Stress in Nanti (Kampa), Language 81, 2005, עמ' 47–95 doi: 10.1353/lan.2005.0013
↑  Various, UC Berkeley Seismic Guidelines, Appendix II: Ground Motion TimeHistories for the UC Berkeley Campus, 2003-06-03
↑  Teresa Oliveira, Between evidentiality and epistemic modality, Evidentiality and the Semantics-Pragmatics Interface 29, 2015-12-31, עמ' 101–122 doi: 10.1075/bjl.29.05oli
↑  Alexandra Y. Aikhenvald, Evidentiality, The Oxford Handbook of Evidentiality, Oxford University Press, 2018-01-25, עמ' xxxiv–44
↑  Randy J. LaPolla, Typological Studies in Language, Amsterdam: John Benjamins Publishing Company, 2003, עמ' 63–78, ISBN 978-90-272-2962-5
↑  Maslova, Elena, Evidentiality in Yukaghir, עמ' 237–241
1 2  Lars Johanson; Bo Utas, Evidentials, Berlin, Boston: DE GRUYTER, ISBN 978-3-11-080528-4
↑  Johanson, Lars, Turkic indirectives, L. Johanson & B. Utas, עמ' 61–87
↑  Georgi Gerdzhikov, Preizkazvaneto na glagolnoto deĭstvie v bŭlgarskii͡a ezik, 2. fototipno izd, Sofii͡a: "Sv. Kliment Okhridski", 2003, ISBN 954-07-1834-1
↑  Evidentiality, egophoricity, and engagement, Berlin, Germany, 2020, ISBN 978-3-96110-270-9
1 2  F. R. Palmer, Mood and modality, Cambridge [Cambridgeshire]: Cambridge University Press, 1986, ISBN 0-521-26516-9
↑  Wayback Machine, web.archive.org, ‏2007-09-26
↑  Modalität und Modalverben im Deutschen, Hamburg: H. Buske, 2001, ISBN 3-87548-254-9
↑  Linguistic diversity and language theories, Amsterdam: J. Benjamins Pub, 2005, ISBN 978-90-272-9462-3
↑  Franz Boas, Introduction to the Handbook of American Indian languages, Washington, D.C.: Georgetown University Press, [1966?], ISBN 0-87840-150-4
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007537481105171  NKC: ph1107619
רקוויאם מס' 1 (כרוביני)

רקוויאם מס' 1 בדו מינור הוא יצירה פרי עטו של המלחין האיטלקי שפעל בצרפת לואיג'י כרוביני, לטקסט הרקוויאם הקתולי. היצירה היא הראשונה מבין שתי מיסות הרקוויאם שהלחין כרוביני, השנייה היא הרקוויאם מס' 2 ברה מינור. היצירה היא אחת הידועות ביצירותיו של כרובני, נחשבת לטובה מבין שני הרקוויאמים, ועודנה מבוצעת היום. לודוויג ואן בטהובן, יוהנס ברהמס ורוברט שומאן העריכו מאוד  יצירה זו והושפעו ממנה.
חיבור היצירה

לאחר נפילתו של נפוליאון בונפרטה התמנה לואי ה-18 למלך צרפת. הוא עסק בשיקום מעמדו של בית המלוכה ובתור שכך, ה-21 בינואר, יום עריפת ראשו של המלך לואי ה-16 היה ליום אבל לאומי בצרפת. כרוביני נתבקש בשנת 1815 לכתוב רקוויאם ליום השנה ה-23 למותו של לואי ה-16, וכתב כך את הרקוויאם הראשון שלו בדו מינור. הרקוויאם בוצע לראשונה ב-21 בינואר 1817. ארבע שנים מאוחר יותר בוצע הרקוויאם בהלווייתו של צ'ארלס פרדיננד, הדוכס מברי שנרצח ב-14 בפברואר 1820, כרוביני כתב להלוויה זו גם מארש לוויות ומוטט נוסף.
בשנת 1834 אסר הארכיבישוף הראשי של פריז על השמעת הרקוויאם, זאת בשל העובדה שהוא כלל גם קולות נשיים במקהלה. הדבר הביא לדרישה מכרוביני לכתוב רקוויאם נוסף, והוא, שכבר היה מבוגר, כתב את הרקוויאם השני שלו, שכלל רק קולות גבריים. עם זאת, הרקוויאם הראשון נחשב לטוב מבין שני הרקוויאמים של כרוביני והוא מושמע רבות גם היום, בניגוד לרקוויאם השני, הנשכח יותר. מלחינים ידועי שם שמעו רקוויאם זה והעריכו אותו, ביניהם בטהובן, ברהמס ושומאן שביקרו אותו לטובה. היצירה השפיעה גם על מלחיני רקוויאמים מאוחרים יותר כמו הקטור ברליוז (למרות זאת, מעניינת העובדה שכרוביני עיכב את הזמנת הרקוויאם שלו).
מוזיקה וביצוע

הרקוויאם עשוי בסגנון פוליפוני שמרני, זאת על אף שהרקוויאם של מוצרט והרקוויאם של מיכאל היידן, החדשניים יותר היו ידועים כבר בזמן כתיבתו. עם זאת, התזמור של הרקוויאם ייחודי, אין ברקוויאם סולנים, בניגוד למרבית הרקוויאמים, אין חלילים בתזמור וקטעי התזמורת בפתיחה נעדרים צלילים גבוהים. בנוסף, נעשה ביצירה שימוש בגונג, כלי ייחודי יחסית לזמנו.
ביצוע ממוצע של היצירה לוקח כ-50 דקות.
מוזיקה וביצוע > הרכב

היצירה נכתבה למקהלה מעורבת של ארבע קולות ולתזמורת הכוללת: 2 אבובים, 2 קלרינטים, 2 בסונים, 2 חצוצרות, 2 קרנות, 3 טרומבונים, טימפני, גונג וסקיצת כלי קשת (כינור ראשון ושתי ויולות, צ'לי וקונטרבסים).
סדר הפרקים

Introitus et Kyrie
Graduale
Dies Irae
Offertorium
Sanctus
Pie Jesu
Agnus Dei
לקריאה נוספת

עדה ברודסקי (עורכת), ספר הליטורגיקה, (מילים לצלילים חלק ד'), ירושלים: הוצאת כרמל, תשע"ג, עמ' 170-177.
שכנים (סרט, 1989)

| --- | --- |

 בימוי:  ג'ו דנטה 
 הופק בידי:  מייקל פינל, רון הווארד, דנה אולסן 
 תסריט:  דנה אולסן 
 שחקנים ראשיים:  טום הנקס ראנס הווארד Franklyn Ajaye דייק מילר רוברט פיקארדו Gale Gordon Wendy Schaal קווין גייג' פטריקה דרבו ברודר תאודור קורטני גיינס קארי פישר ברוס דרן ניקי קאט ריק דוקומן הרדינג גיבסון קורי פלדמן דנה אולסן 
 מוזיקה:  ג'רי גולדסמית' 
 צילום:  רוברט מ. סטיבנס 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Imagine Entertainment 
 חברה מפיצה:  סרטי יוניברסל, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  17 בפברואר 1989 
 משך הקרנה:  101 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  דרמה קומית, סרט הרפתקאות, סרט אימה, סרט בלשי 
 הכנסות באתר מוג'ו:   burbs
 דף הסרט ב־IMDb
 
שכנים (באנגלית: The 'Burbs) הוא סרט קומדיה שחורה משנת 1989 בבימויו של ג'ו דנטה ובכיכובם של טום הנקס, קארי פישר, קארי פישר ריק דוקומון וקורי פלדמן. הסרט מתאר את חשדותיו של תושב פרברים כלפי שכניו החדשים, ובמהלך הסרט מתגלה סיפור מסתורי וקורע מצחוק על יחסי שכנים. הסרט משלב אלמנטים של מתח, אימה וקומדיה, והפך לסרט פולחן בקרב אוהבי סרטי קומדיה קלאסיים.
הסרט צוחק על סביבות פרבריות ועל תושביהן האקסצנטריים לפעמים, ובו איש משפחה שחושד שהשכנים החדשים ה"אקסצנטריים" מסתירים סוד אפל.  הסרט חווה הצלחה כלכלית עם הכנסות בגובה של 49.1 מיליון דולר אל מול תקציב של 18 מיליון דולר
עלילה

ריי פיטרסון (טום הנקס) הוא תושב פרברים טיפוסי שמחליט להישאר בבית לחופשת קיץ במקום לצאת לנופש. כאשר שכניו החדשים, משפחת קלופק המסתורית, עוברים לגור לידו, ריי וחבריו לשכונה מתחילים לחשוד שמשהו מוזר קורה בביתם. עם הזמן, החשדות מתעצמים, וריי וחבריו מחליטים לצאת לחקירה בלתי רשמית כדי לחשוף את האמת על שכניהם המסתוריים.
צוות השחקנים

טום הנקס בתפקיד ריי פיטרסון - גיבור הסרט, שמנהל חקירה לגבי שכניו החדשים.
קארי פישר בתפקיד קרול פיטרסון - אשתו של ריי, שמנסה להרגיע אותו ולשמור על שפיותו.
ריק דוקומן בתפקיד ארט ויינרגרטנר - אחד השכנים והשותף החשדן של ריי.
ברוס דרן בתפקיד מארק רומסון - חייל לשעבר ושכן נוסף שמצטרף לחקירה.
הנרי גיבסון בתפקיד ד"ר ורנון קלופק - השכן החדש והחשוד.
ביקורות

הסרט "שכנים" קיבל ביקורות מעורבות. בעוד שהמבקרים שיבחו את ההופעות של טום הנקס וצוות השחקנים, העלילה נחשבה לחסרת עומק ולעיתים קלישאתית. עם זאת, הסרט הפך לסרט פולחן לאורך השנים, במיוחד בזכות הסגנון הקומי והאווירה הייחודית שיצר הבמאי ג'ו דנטה. הסרט קיבל ציון של 53% באתר Rotten Tomatoes.
הערות שוליים

↑  Erickson, Hal. "The 'Burbs (1989)". AllMovie. RhythmOne. נבדק ב-23 בספטמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Thomas, Kevin (17 בפברואר 1989). "'The 'Burbs': There Goes the Neighborhood". Los Angeles Times. נבדק ב-22 באוגוסט 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Bramesco, Charles (15 בפברואר 2019). "'The 'Burbs at 30: how the cult comedy horror skewered suburbia'". The Guardian. {{cite news}}:  (עזרה)
| טום הנקס |
| --- | --- | --- |
| סרטים בהם השתתף | הוא יודע שאת לבד (1980) • ספלאש (1984) • מסיבת רווקים (1984) • המתנדבים (1985) • האיש עם הנעל האדומה (1985) • זהירות הבית מתפרק (1986) • יחסים פשוטים (1986) • אהבה גנובה (1986) • השוטר מלוס-אנג'לס (1987) • ביג (1988) • פאנץ' ליין (1988) • שכנים (1989) • טרנר והוץ' (1989) • מדורת ההבלים (1990) • ג'ו נגד הוולקנו (1990) • ליגה משלהן (1992) • על כנפי החלום (1992) • נדודי שינה בסיאטל (1993) • פילדלפיה (1993) • פורסט גאמפ (1994) • צעצוע של סיפור (1995) • אפולו 13 (1995) • מה שאת עושה לי (1996) • יש לך הודעה (1998) • להציל את טוראי ראיין (1998) • צעצוע של סיפור 2 (1999) • גרין מייל (1999) • להתחיל מחדש (2000)  • תפוס אותי אם תוכל (2002) • הדרך לפרדישן (2002) • לחסל את הליידי (2004) • טרמינל (2004) • רכבת לקוטב (2004) • צופן דה וינצ'י (2006) • מלחמתו של צ'ארלי וילסון (2007) • משפחת סימפסון - הסרט (2007) • באק האוורד הגדול (2008) • מלאכים ושדים (2009) • צעצוע של סיפור 3 (2010) • לארי קראון (2011) • קרוב להפליא ורועש להחריד (2011) • ענן אטלס (2012) • קפטן פיליפס (2013) • להציל את מיסטר בנקס (2013) • גשר המרגלים (2015) • איתקה (2015) • התופת (2016) • סאלי: נס על ההדסון (2016) • הולוגרמה למלך (2016) • המעגל (2017) • העיתון (2017) • צעצוע של סיפור 4 (2019) • יום יפה בשכונה (2019) • גרייהאונד (2020) • בוראט 2 (2020) • חדשות העולם הגדול (2020) • פינץ' (2021) • אלביס (2022) • פינוקיו (2022) • איש ושמו אוטו (2022) • אסטרואיד סיטי (2023) • כאן (2024) |  |
| סדרות בהן השתתף | • אחים לנשק (2001) |  |
| קרובי משפחה | ריטה וילסון (אישה) ג'ים הנקס (אח) לארי הנקס (אח) קולין הנקס (בן) צ'אט הנקס (בן) |  |
שנדור גלנץ

שנדור גלנץ (בהונגרית: Glancz Sándor;‏ 14 ביולי 1908 – 17 בינואר 1974) היה טניסאי שולחן יהודי-הונגרי, בעל 14 מדליות באליפויות עולם בטניס שולחן, מהן 4 זהב (1 בזוגות עם ויקטור ברנה), 4 כסף (3 בזוגות) ו-6 ארד. הוא זכה ב-4 תארים (1 ביחידים - 1930) באליפות בריטניה הפתוחה(אנ').
ביוגרפיה

גלנץ נולד וגדל בבודפשט.
באליפות אנגליה הפתוחה בטניס שולחן שנערכה בשנת 1930 זכה גלנץ בשתי מדליות זהב, בטורניר ליחידים ובטורניר לזוגות מעורבים ביחד עם מגדה גל.
באליפות העולם שנערכה בבאדן, אוסטריה בשנת 1933 זכה גלנץ ב-4 מדליות, 2 זהב ,1 כסף ו-1 ארד. הייתה זו אליפות העולם המוצלחת ביותר שלו. מדליות זהב, בתחרות זוגות ביחד עם ויקטור ברנה ובתחרות הקבוצתית, מדליית כסף בתחרות לזוגות מעורבים עם מגדה גל ומדליית ארד ביחידים, המדליה היחידה שבה זכה ביחידים באליפות עולם. בטורניר ליחידים הוא הפסיד בשלב חצי הגמר לוויקטור ברנה שזכה באליפות בזהב ב-3 מערכות (21-12, 21-9, 21 -16).
ריימונד לואוי

| --- | --- |

 לידה:  5 בנובמבר 1893 פריז, צרפת 
 פטירה:  14 ביולי 1986 (בגיל 92) מונטה קרלו, מונקו 
 מקום קבורה:  Rochefort-en-Yvelines 
 מקום לימודים:  סורבון  תיכון שפטל 
 תקופת הפעילות:  מ-1909 
 תחום יצירה:  עיצוב תעשייתי, עיצוב גרפי 
 פרסים והוקרה:  honorary Royal Designer for Industry (1939) 
 מספר צאצאים:  1 
 www.raymondloewy.com
 
אייר פורס 1 - דגם שעוצב על ידי ריימונד לואוי
העיצוב שיצר לקופסת לאקי סטרייק
ריימונד לואוי (בצרפתית: Raymond Loewy;‏ 5 בנובמבר 1893 – 14 ביולי 1986) היה מעצב תעשייתי וגרפי אמריקאי ממוצא יהודי-צרפתי, מן החשובים והמשפיעים במאה ה-20 אשר תואר כ"אדם שעיצב את אמריקה". עם עבודותיו הבולטות נמנים לוגו הצדפה של חברת "של", לוגו המגן של חברת "בריטיש פטרוליום", פחית קוקה-קולה, קופסת הסיגריות "לאקי סטרייק", האוטובוס הכסוף של חברת "גרייהאונד", דוגמת הצבע של המטוס הנשיאותי "אייר פורס 1" ומספר כלי רכב, קטרים ומוצרי צריכה. יצירתו נמשכה לאורך שבעה עשורים.
קורות חיים

לואוי נולד בפריז למקסימיליאן לוי, עיתונאי יהודי וינאי, ולאמו הצרפתייה מארי לבאלם (Labalme). כבר בגיל מוקדם החל מתעניין בהנדסה ובעיצוב. בהיותו בן 15 זכה דגם מטוס מוקטן שלו בפרס עיצוב, ושנה לאחר מכן עבר הדגם לפס הייצור וזכה לשם "Ayrel". לואוי המשיך את לימודיו בתחום ההנדסה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת לואוי בשנים 1914–1918 בחיל ההנדסה של הצבא הצרפתי, נפצע, זכה בעיטור צלב המלחמה, ולבסוף שוחרר מן הצבא בדרגת קפיטיין.
בשנת 1919 החליט להגר ולנסות את מזלו כמעצב תעשייתי מעבר לים, בארצות הברית, והגיע אליה כשבאמתחתו רק רכוש וכסף מועט.
בשנותיו הראשונות באמריקה חי בניו יורק שם מצא תחילה עבודה כמעצב חלונות ראווה עבור חנויות כלבו, בהן "מייסיס",‏ "Wanamaker's" ו-"Saks Fifth Avenue", לצד עבודה כמאייר אופנה עבור מגזינים כ"ווג" ו"הרפרס בזאר".
רק בשנת 1929 זכה להזמנה הראשונה בתחום העיצוב התעשייתי, כשהתבקש לחדש את מראה של מכונת שכפול של חברת "Gestetner". בעקבות הצלחת העיצוב קיבל הזמנות נוספות מצד חברות למוצרי צריכה כ"וסטינגהאוס" ו-"Hupp Motor Company". הצלחתו הרבה של עיצוב מקרר עבור חברת "סירס" ביססה את מעמדו כמעצב תעשייתי. באמצע שנות ה-30 ייסד בלונדון את משרד העיצוב שבבעלותו. עד שנת 1944 צורפו למשרד, שגדל עד מאוד, עוד חמישה שותפים.
בשנת 1938 התאזרח לואוי בארצות הברית, אך המשיך לקיים קשר עם מולדתו צרפת והתגורר לפרקים בשתי המדינות.
במהלך שנותיו קיים קשרים עסקיים עם מספר רב של תאגידים וחברות, מהן מן הגדולות בעולם, לצד גופים ממשלתיים.
עיצוביו השונים שנעו מעיצוב גרפי ועד מוצרי צריכה וכלי-תחבורה היו מן המשפיעים שנראו עד אותה העת.
במרוצת השנים זכה בפרסים רבים, בהם מדליית זהב לתחבורה על עיצובו של הקטר GG-1, ופרסי עיצוב יוקרתיים מאנגליה, צרפת וארצות-הברית. ב-31 באוקטובר 1949 הופיע בעמוד השער של מגזין "טיים". בשנת 1980 הפך לאזרח כבוד של צרפת ונבחר על ידי מגזין "לייף" כאחד מ-100 האנשים המשפיעים ביותר במאה ה-20.
לואוי נפטר בשנת 1986.
הערות שוליים

↑  טיים, 31 באוקטובר 1949
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007279056805171  BIBSYS: 90593894  BnF: cb11913222n (data)  CANTIC: a11245475  CiNii: DA02787759  GND: 118574051  ISNI: 0000 0000 8379 2699  KulturNav: 158d6b54-a403-49e6-a6e1-d30002222880  LCCN: n79055260  LNB: 000144879  NDL: 00447948  NKC: zcu2011662613  NLA: 35206301  NSK: 000204058  NTA: 068321961  RERO: 02-A003528370  RKD: 306333  SNAC: w6tm7dfx  SUDOC: 027797333  TePapa: 46528  Trove: 864768  ULAN: 500011181  VIAF: 46764198   WorldCat (עם VIAF): 46764198
שלמה בן-ישראל

| --- | --- |

 לידה:  27 ביולי 1908 י"ח בתמוז ה'תרס"ח ברסט-ליטובסק, האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית
 פטירה:  15 בספטמבר 1989 (בגיל 81) ט"ו באלול ה'תשמ"ט ניו-יורק, ארצות הברית ארצות הברית
 שם לידה:  שלמה גלפר
 מדינה:  ישראל ישראל
 מקום קבורה:  בית העלמין קריית שאול
 השכלה:  אוניברסיטת בוסטון
 עיסוק:  סופר ועיתונאי
שלמה בן-ישראל (ברוסית: Шломо Гельфер; ‏27 ביולי 1908 י״ח בתמוז ה׳תרס״ח – 15 בספטמבר 1989 ט״ו באלול ה׳תשמ״ט) היה סופר ועיתונאי יהודי-ישראלי-אמריקאי, כתב וערך את סדרת ספריית הבלש.
ביוגרפיה

שלמה בן-ישראל גלפר נולד בברסט-ליטובסק באותה תקופה האימפריה הרוסית לישראל ומאטל גלפר. לפני עלייתו לארץ עבד כפקיד במשרד הארצישראלי בוורשה וארגן קבוצות הכשרה חלוצית שרבים מחבריה עלו לישראל, במרץ 1926 עלה לארץ כחלוץ ועבד בסלילת כבישים, חציבה וייבוש ביצות במושבות כברי, עתלית ובפרדס חנה-כרכור.
ב-1930 כתב בן-ישראל את סדרת הספרות הבלשית "ספריית הבלש" ולפי עצתו של זאב ז'בוטינסקי בחר בתור גיבור העלילות את דוד תדהר שבאותה תקופה עזב את משטרת המנדט בה שירת כקצין וכמפקד המשטרה של העיר החדשה בירושלים. בנוסף לדוד תדהר השתתפו בסדרה גם עוזריו "סעדיה התימני" וירמיהו אלמוג. ההשראה לדמותו של ירמיהו הייתה דוד (סוקוליק) אלמוג שהחל את דרכו כעוזרו של דוד תדהר במשרד החקירות שהקים. בהשראת הדמות החליף דוד את שם משפחתו מסוקוליק לאלמוג.
ב-1934 ייסד בן-ישראל ביחד עם אביגדור המאירי ואלכסנדר זאובר את השבועון עיתון מיוחד, באותה תקופה עבד בדואר היום בתור עיתונאי ראשי ונשלח לחוץ לארץ לכיסוי כנסים ציוניים ואירועים אחרים. ב-1936 עבד כעוזרו של סופר הניו-יורק טיימס בקהיר וביולי 1939 טס לארצות הברית ולמד עיתונאות באוניברסיטת בוסטון, שלוש שנים לאחר מכן החל לעבוד בעיתון הבוסטון גלוב בתור פרשן ענייני המזרח התיכון ונשלח מטעם העיתון ללוות את ועדת החקירה האנגלו-אמריקאית, ועידת השולחן העגול והיה העיתונאי הראשון שחדר למחנות המעצר בקפריסין.
ב-1947 עבר מן העיתונות האנגלית אל העיתונות היידית והצטרף לצוות העורכים של הפורוורד בניו-יורק, שם עבד כסופר העיתון באו"ם וכעורך חדשות חוץ. ב-1950 עבר מבוסטון לניו-יורק ושימש כפרשן מדיני בתחנת הרדיו של הפורוורד, מספר המאזינים לסקירתו השבועית הגיע למאות אלפים. בימי מלחמת סיני ומלחמת ששת הימים שידר מישראל לניו-יורק על המתרחש, באותן שנים היה נחשב בן-ישראל לעיתונאי היהודי המוביל בארצות הברית.
בנוסף לקריירה העיתונאית והספרותית שלו בן-ישראל היה מחזאי ותרם לתיאטרון הסאטירי כל הרוחות מחזות ופזמונים, אחד ממחזותיו "הגפיר האמיץ יחיא" הוצג בכל רחבי ישראל וזכה להצלחה נרחבת.
חיים אישיים

ב-1932 התחתן עם בת-שבע שנפטרה שנתיים לאחר מכן, ב-1936 נישא לבת יצחק צבי. בן-ישראל נפטר ב-1989 בניו-יורק. סבו היה הסופר יצחק אליעזר ליזרוביץ.
הערות שוליים

↑  שלמה (גלפר) בן-ישראל, באתר www.e-vrit.co.il
↑  5405 | Encyclopedia of the Founders and Builders of Israel, tidhar.tourolib.org
↑  בְּצִפָּרְנֵי מִפְלְצוֹת אָדָם - ש. בן-ישראל - ספריית הבלש - חוברת ב', באתר בית אוצר
↑  שלמה בן-ישראל, באתר בית אוצר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301227305171  PLWABN: 9810594406605606  VIAF: 97188258   WorldCat (עם VIAF): 97188258
שירי ארץ אהבה

שירי ארץ-אהבה הוא אלבום האולפן העשירי של הזמר הישראלי, עמיר בניון, שיצא בשנת 2013. האלבום מורכב כולו מגרסאות כיסוי של בניון לשירים עבריים קלאסיים של יוצרים בולטים כדוגמת נעמי שמר, נתן יונתן, מאיר אריאל, שמוליק קראוס, ארקדי דוכין ועוד.
בעקבות האלבום יצא בניון לסיבוב הופעות הנושא את שם האלבום.
רשימת השמעה

| מס' | שם | מילים | לחן | משך |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | יש בי אהבה  | ארקדי דוכין | ארקדי דוכין | 4:32 |
| 2. | משירי ארץ אהבתי  | לאה גולדברג | דפנה אילת | 3:35 |
| 3. | ילדות נשכחת  | יעקב גלעד | יהודית רביץ | 3:36 |
| 4. | סוף לסיפור  | יענקלה רוטבליט | יהודית רביץ | 3:12 |
| 5. | נאסף תשרי  | נתן יונתן | צביקה פיק | 4:04 |
| 6. | פגישה לאין קץ  | נתן אלתרמן | נעמי שמר | 4:26 |
| 7. | אחרי עשרים שנה  | יענקלה רוטבליט | שמוליק קראוס | 4:07 |
| 8. | נוף ילדות  | שלמה ארצי | שלמה ארצי | 4:34 |
| 9. | שדות גולדברג  | מאיר אריאל | מאיר אריאל | 3:57 |
| 10. | עטוף ברחמים  | אהוד בנאי | רמי קליינשטיין | 4:28 |
| 11. | עכשיו התור לאהבה  | עוזי חיטמן | עוזי חיטמן | 3:27 |
| 12. | אל בורות המים  | נעמי שמר | נעמי שמר | 3:02 |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 47:00 |
שמיניות סווינג

בתיבה הראשונה נראות שמיניות הטריולה ובתיבה השנייה כיצד הן מנוגנות במקצב סווינג
שמיניות סווינג הן צורה סגנונית לנגינת שמיניות במוזיקת הג'אז והסווינג. אם נחלק את הפעמה לשלושה חלקים (טריולות) וננגן את החלק הראשון והשלישי בלבד, נקבל "שמיניות סווינג". בדומה לחלוקה רגילה של שמיניות, לכל פעמה מנוגנים שני צלילים. אך בניגוד לחלוקה רגילה של שמיניות, שבה כל צליל מנוגן באופן אחיד ושווה מבחינת זמן (חצי פעמה לכל צליל), החלוקה של שמיניות סווינג אינה שווה. הצליל הראשון המודגש, שהוא על הפעמה, מקבל שני שלישים ממנה לעומת הצליל השני שמקבל רק שליש. לכן שמיניות סווינג יוצרות תחושה מיוחדת מבחינה מקצבית, שמכונת "גרוב". תחושה מקצבית זו היא אחד המאפיינים הבולטים ביותר של ג'אז וסווינג.
מקור הסגנוניות הזו היא במוזיקת הג'אז שניגנו העבדים בארצות הברית. הם הכירו מוזיקה אפריקאית ושילבו אותה (וכך נוצר הבלוז) עם מקצב הצבא האמריקאי שמבוסס בעיקר על טריולות. הם לא ידעו כיצד לנגן שמיניות מערביות שוות, לכן הם ניגנו אותן בחלוקה לטריולות, המהוות רבע, בלי התו השני וכך נוצרו שמיניות הסווינג.
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שומר גן החיות

| --- | --- |

כרזת הסרט בישראל
 בימוי:  פרנק קוראצ'י 
 הופק בידי:  אדם סנדלר, קווין ג'יימס, ברי ברנרדי, גינו פלסטו, ג'ניפר אץ, תוד גרנר, ג'ייק גיארפוטו, אימי קין, צ'ארלס נווירת', ג'ף סוסמן
 תסריט:  קווין ג'יימס, ניק בקאי, רוק רובן, דוויד רון, ג'יי סצ'ריק,
 עריכה:  סקוט היל 
 שחקנים ראשיים:  קווין ג'יימס, רוסריו דוסון, לזלי ביב, קן ג'ונג, דוני וולברג, ג'ו רוגן, נאט פאקסון
 מדבבים:  סילבסטר סטאלון מאיה רודולף באס ראטן דון ריקלס ניק נולטי Faizon Love שר ג'ון פאברו ג'אד אפאטו אדם סנדלר 
 מוזיקה:  רופרט גרגסון-ויליאמס 
 צילום:  מייקל ברנט 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  האפי מדיסון 
 חברה מפיצה:  סרטי קולומביה, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 8 ביולי 2011   אנגליה 29 ביולי 2011
 משך הקרנה:  102 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  קומדיה רומנטית, סרט ילדים 
 הכנסות:  $169,852,759
 הכנסות באתר מוג'ו:   zookeeper
 www.zookeeper-movie.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
שומר גן החיות (באנגלית: Zookeeper) הוא סרט קומדיה רומנטית משנת 2011. הסרט דובב לעברית בישראל ושודר גם בגרסה באנגלית. הוא זכה לביקורות מעורבות. הסרט בוים על ידי פרנק קורצ'י.
עלילה

החיות בגן חיות מסוים מחליטות לשבור שתיקה על מנת לעזור לשומר גן החיות האהוב עליהן למשוך את תשומת הלב של האישה ששבתה את ליבו.
שולמית מלמד

| --- | --- |

מלמד עם שר החינוך נפתלי בנט בוועידת ערוץ 7 בירושלים ב-2017
 לידה:  7 בספטמבר 1939 (בת 85) שדה יעקב, פלשתינה (א"י)
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  צייטלין  מכללת אפרתה 
 עיסוק:  מנהלת ערוץ 7
 בן או בת זוג:  זלמן ברוך מלמד 
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  100003780534399
 טוויטר:  shulamitme
 
שולמית מלמד (נולדה ב-7 בספטמבר 1939) היא מחנכת ומנהלת אתר האינטרנט ערוץ 7, מיוזמי הקמתו של האתר ושל תחנת הרדיו הפיראטי "ערוץ 7" שקדמה לו.
ביוגרפיה

נולדה בשדה יעקב ליוסף ולק, מורה ומפקח מחוז ירושלים, פרופסור לחינוך באוניברסיטת בר-אילן וראש מכון ליאו בק, ולרבקה, בתו של הרב חיים יהודה אריה וייל. בגיל 7 נסעה עם הוריה לשנה לבלגיה, שם ניהל אביה בית ילדים בכפר מרקין עבור יתומים ניצולי שואה.
שימשה כמחנכת בבתי הספר עמינדב, המאירי, נעם וחורב. היא נמנית עם מקימי ההתנחלות בית אל בכ' בחשוון תשל"ח.
בשותפות עם יעקב כץ (כצל'ה) ויואל צור הקימו את תחנת הרדיו הפיראטי "ערוץ 7" מתוך תחושה שהתקשורת בישראל מוטה שמאלה. עוד לפני סגירתה של תחנת הרדיו החל לפעול אתר האינטרנט "ערוץ 7", ששולמית מלמד נמנתה עם מקימיו. כיום עומדת מלמד בראש הערוץ.
ב-2003 נשפטה לעבודות שירות בעקבות חלקה בהקמת רדיו ערוץ 7.
ב-2012 תחקיר של עיתון "הארץ" חשף כי הייתה שותפה בחברה שעסקה ברכישת קרקעות ביהודה ושומרון. חברה שהייתה מעורבת בזיוף מסמכי בעלות של קרקעות בשכונת האולפנה.