stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קונסטנדינוס קרמנליס
כהונתו הראשונה כראש ממשלה > פרשת מרטן

באותה תקופה פרצה פרשה הידועה כפרשת מנטן. מקס מרטן היה בזמנו יועץ של המנהל הצבאי הגרמני תחת הכיבוש הנאצי בסלוניקי. הוא נשפט ביוון, הורשע ונידון בשנת 1959 ל-25 שנות מאסר על פשעי מלחמה. אולם ב-3 בנובמבר 1959 קיבל מרטן חנינה, שוחרר לחופשי וגורש לגרמניה המערבית בעקבות לחצים פוליטיים וכלכליים גרמנים. באותה תקופה גרמניה המערבית אירחה כבר אלפי מהגרים כלכליים מיוון.
מעצרו של מרטן ומשפטו קומם במיוחד את מלכת יוון פרדריקה, שהייתה ממוצא גרמני ונכדתו של הקייזר וילהלם השני. היא תמהה "באיזה אופן הבין תובע מחוזי את התפתחות היחסים בין גרמניה ובין יוון".
בהגיעו לגרמניה המערבית, מרטן זוכה מכל ההאשמות מ"חוסר ראיות". ב-28 בספטמבר 1960 פרסמה התקשורת הגרמנית באמצעות "המבורגר אכו" והמגזין "דר שפיגל" קטעים מעדותו של מרטן בפני הרשויות הגרמניות, שבה טען כי קרמנליס, שר הפנים טקיס מקריס ואשתו דוקסולה (אותה תיאר כ"אחייניתו" של קרמנליס) וסגן שר הביטחון גיורגוס תמליס היו בזמנו מלשינים בשירות הכובשים הנאצים. לדברי מרטן, קרמנליס ומקריס אף תוגמלו על שירותיהם באמצעות קבלת עסק בסלוניקי שהשתייך קודם ליהודי יווני שנשלח לאושוויץ. הוא הוסיף שעל רקע זה הפעיל לחצים על קרמנליס ועל מקריס כדי לזכות בחנינה ובשחרור מן הכלא.
קרמנליס דחה את הטענות כחסרות בסיס ומופרכות והאשים את מרטן בניסיון לסחוט ממנו כסף לפני ששטח את האשמותיו. הממשלה המערב-גרמנית תיארה גם היא את ההאשמות כהשמצות והוצאת דיבה. קרמנליס האשים מפלגת אופוזיציה יריבה במסע הכפשות נגדו.
אף על פי שקרמנליס עצמו לא פתח בהליכים משפטיים נגד מרטן, טקוס ודוקסולה מקריס וגם תמליס תבעו את המגזין "דר שפיגל" על הוצאת דיבה. בשנת 1963 אכן מצא בית המשפט ביוון כי "דר שפיגל" חטא בלשון הרע. מרטן לא הופיע בדיוני בית המשפט היווני. פרשת מרטן נשארה באור הזרקורים עד תחילת שנת 1961.
האשמותיו של מרטן נגד קרמנליס לא נידונו כלל בפני בית משפט כלשהו. ההיסטוריון יאניס קטריס, מבקר חריף של קרמנליס, סבר שקרמנליס היה צריך להתפטר מראשות הממשלה ולתבוע את מרטן כאדם פרטי בבתי המשפט הגרמניים כדי לטהר לחלוטין את שמו. עם זאת גם קטריס דוחה את ההאשמות של מרטין כ"חסרות בסיס" ו"כוזבות ללא ספק".
כהונתו הראשונה כראש ממשלה > החזון האירופי

כבר ב-1958 הוביל קרמנליס בעקביות עיקשת את סוגיית הצטרפותה של יוון לשוק המשותף האירופי. הוא ראה בשאיפה זו חלום אישי, מה שהוא תיאר כהגשמת "הייעוד האירופי של יוון". הוא סבר כי התקבלות יוון כחלק ממשפחת הלאומים של מערב אירופה הדמוקרטי תעזור להבטיח למולדתו את היציבות הפוליטית הרצויה. קרמנליס הרבה לסנגר על השקפה זו באוזני המנהיגים האירופיים החל מהקנצלר קונראד אדנאואר ועד לשארל דה גול וניהל לאחר מכן בבריסל משא ומתן אינטנסיבי במשך שנתיים. הוא ראה באומה היוונית - יחידה אתנית מיוחדת החיה בגבול בין העולם הסלאבי לעולם הטורקי והשייכת למערב האירופי.
אכן הקמפיין שהוביל הניב פירות וב-9 ביולי 1961 חתמה ממשלת יוון עם השוק המשותף על פרוטוקולים לחוזה השותפות של יוון עם הקהילה הכלכלית האירופית. בטקס התחימה באתונה השתתפו משלחות רמות דרג מגרמניה (בראשות סגן הקנצלר לודוויג ארהרד), מצרפת, איטליה, בלגיה (בראשות שר החוץ פול-אנרי ספאק, אחד מאבות המיזם האירופי), לוקסמבורג והולנד. נכח גם שר הכלכלה של יוון, אריסטידיס פרוטופפדקיס, ושר החוץ שלה, אוונגלוס אוורוף.
ההסכם השפיע עמוקות על הוצאתה של יוון מהבידוד הכלכלי והפרה את תלותה הכלכלית והמדינית בסיוע הכלכלי והצבאי של ארצות הברית, בעיקר באמצעות נאט"ו. יוון הפכה למדינה האירופית הראשונה שזכתה במעמד של מדינה שותפה לשוק האירופי, מחוץ לשש המדינות המייסדות.
בנובמבר 1962 נכנס הסכם השותפות לתוקף והיווה בסיס לדרך לחברות מלאה בקהילה הכללית האירופית עד שנת 1984, אחרי סילוק כל המכסים היווניים על הייבוא מהשוק המשותף. פרטי-כל ההסכם כלל סעיף פיננסי שפתח את אפשרות להלוואות מסובסדות במשך 10 שנים (1972-1962) ליוון בשווי של 300,000,000 דולר, שהיו אמורות לשפר את התחרותיות של כלכלת יוון כהכנה לכניסה למעמד של חברות מלאה בקהילה.
חבילת הסיוע הפיננסי ופרטי כל ההצטרפות הושהו בשנים 1974-1967, שנות הדיקטטורה הצבאית במדינה. יוון הורחקה אז מהשוק האירופי ועזבה גם את מועצת אירופה, כדי להתחמק מהחקירות של פורום זה בנוגע להאשמות בשימוש בעינויים.
אחרי החזרה לדמוקרטיה, בשנת 1975 חידש קרמנליס את מאמציו לקבלת יוון כחברה מלאה באיחוד האירופי.
הוא היה משוכנע שהחברות בקהיליה האירופית תבטיח ליוון את היציבות הפוליטית הרצויה במעבר מדיקטטורה לדמוקרטיה.
במאי 1979 היה לו הסיפוק לחתום את הסכם ההצטרפות המלאה לקהיליה האירופית. בהתאם לחזונו יוון הפכה ב-1 בינואר 1981 לחברה העשירית של האיחוד האירופי, וזאת שלוש שנים לפני המועד שנקבע בפרטי כל.
המשבר הפוליטי הממושך ויציאתו לגלות מרצון

בבחירות בשנת 1961 זכה האיחוד הלאומי הרדיקלי של קרמנליס ב-50.8% מהקולות ו-176 מושבים בפרלמנט. ב-31 באוקטובר הצהיר גאורגיוס פפנדראו, מנהיג "איחוד המרכז" שתוצאות ההצבעה הושפעו על ידי זיופים והטייה לא כשרה של הקולות. היו טענות על שימוש בקולות של נפטרים ובהפחדה. איחוד המרכז טען שתוצאות הבחירות בוימו לפי תוכנית מכונה בקוד "פריקלס" על ידי סוכני צללים "חוץ-ממלכתיים" (παρακράτος), לרבות מפקדי צבא, שירות המודיעין של יוון ו"גדודי ההגנה של הממשר הלאומי" הימני הקיצוני. המחנה השמאלי המיוצג על ידי EDA סירב להכיר בתוצאות הבחירות. אף על פי שאי סדירויות קרו באמת, קיומה של תוכנית "פריקלס" לא הוכחה לעולם. גם לא הוכח שההתערבויות השרירותיות בבחירות השפיעו באופן משמעותי את התוצאות. לדעת קרמנליס באי סדירויות בהצבעה היו מעורבים החוגים מסביב למלך. באווירה שנוצרה חלה הסלמה במתח הפוליטי, כשפפנדראו סירב להכיר בממשלת קרמנליס. ב-14 בנובמבר 1961 יצא פפנדראו למה שנקרא "המאבק הבלתי פוסק" ("ανένδοτος αγών") נגד קרמנליס.
המתח בין קרמנליס למשפחת המלוכה עלה כשהטיל קרמנליס וטו נגד מימונם של פרויקטים שיזמה המלכה פרדריקה. ב-17 ביוני 1963, אחרי חילוקי דעות עם המלך פבלוס, קרמנליס התפטר מראשות הממשלה ויצא לחו"ל בהתחלה למשך 4 חדשים. בינתיים הארץ סערה בעקבות רציחתו של ד"ר גרגוריס למבראקיס, חבר בפרלמנט מטעם השמאל, על ידי קיצונים ימניים, בזמן הפגנה למען השלום בסלוניקי.
האופוזיציה הוקיעה את קרמנליס כשותף מוסרי לרצח.
בבחירות בשנת 1963 הובס האיחוד הלאומי הרדיקלי בראשות קרמנליס על ידי איחוד המרכז שבראשות גאורגיוס פפנדראו. כשהוא מאוכזב עזב קרמנליס את יוון תחת הזיהוי המזויף "טריאנדפילידיס". הוא נשאר 11 שנה בגלות מרצון בפריז. במקומו התמנה בראשות הממשלה פנאיוטיס קנלופולוס, יורשו של קרמנליס בראשות המפלגה ERE (המפלגה הלאומית הרדיקלית)
בשנת 1966 שלח המלך קונסטנדינוס השני את שליחו דמטריוס ביציוס לפריז במשימה לשכנע את קרמנליס לשוב ליוון ולחזור לזירה הפוליטית. לפי עדות מאוחרת של המלך, בשנת 2006, אחרי ששני האישים לא היו כבר בחיים, נחשף שקרמנליס השיב לביציוס שיחזור ליוון רק בתנאי שהמלך יכריז על מצב חירום, בהתאם לסמכויות שעמדו לרשותו.
ממושבו בגלות הוקיע קרמנליס את משטר הקולונלים שהתשלט על יוון ב-21 באפריל 1967
המשבר הפוליטי הממושך ויציאתו לגלות מרצון > רצח למברקיס

מעמדו של קרמנליס התערער עוד יותר וטענותיו של פפנדראו ל"מדינת צללים" קיבלו עוד יותר תמיכה אחרי רציחתו של גריגורי למברקיס, חבר פרלמנט מן השמאל, על ידי ימניים קיצוניים בעת הפגנה למען השלום בסלוניקי במאי 1963. מאוחר יותר נחשפו קשרים בין קיצונים אלה לזנדרמריה המקומית.
בנוסף בקיץ 1963 המתח בין קרמנליס למשפחת המלוכה הגיע לשיא בנוגע לביקור מתוכנן על ידי הזוג המלכותי בבריטניה. קרמנליס התנגד לביקור כי חשש, בין היתר, מהפגנות לטובת האסירים הפוליטיים שעדיין נכלאו ביוון מתקופת מלחמת האזרחים. חינו של קרמנליס ירד בעיני המלכה פרדריקה ויורש העצר, בנוסף קרמנליס נתקל בהתנגדות המלך פבלוס לתיקונים לחוקה שהוא הציע כדי להעצים את סמכויות הממשלה, כן הוא מתח בקורת על סגנון החיים האקסטרווגנטי של משפחת המלוכה ועל כוחו המופרז של המלך בתחום הצבא. כשהמלך דחה את ההצעה לדחות את הדיקור בלונדון, קרמנליס התפטר ועזב את המדינה. בהיעדרו בראש המפלגה נבחר ועד מורכב מפניוטיס קנלופולוס, קונסטנדינוס רודופולוס ופנאגיס פפליגורס.
המשבר הפוליטי הממושך ויציאתו לגלות מרצון > שובו לשלטון

אחרי ההפיכה בקפריסין שדרכה תכננה הכת הצבאית היוונית את הדחתו של נשיא קפריסים, הארכיבישוף מקריוס ואיחוד קפריסין עם יוון, טורקיה פלשבה לצפון קפירסים והכשילה את התוכנית . ב-23/24 ביולי 1974 המנהיגות הצבאית ונציגי העולם הפוליטי ביוון פנו לקרמנליס לוב ליוון לשחת בידיו את רסני השלטון. בהגיעו לאתונה התקבל קרמנליס בשמחה רבה המונית. בראש ממשלת איחוד לאומי הוא הצליח להחזיר את הדמוקרטיה לארצו.
השנים האחרונות

בשנת 1995 עזב קרמנליס את החיים הפוליטיים כשהוא בן 88, אחרי שניצח ב-5 מערכות בחירות לפרלמנט, היה ראש ממשלה למשך 14 שנה, ונשיא הרפובליקה במשך 10 שנים. בסך הכול היה פעיל הפוליטיקה היוונית למעלה משישים שנה. הוא הפקיד את ארכיונו האישי לקרן הנושאת את שמו.
קונסטנדינוס קרמנליס נפטר אחרי מחלה קצרה בשנת 1998 בגיל 91.
משפחתו

אשתו של קרמנליס הייתה הסופרת עמליה מגפנו (ביוונית: Αμαλία Μεγαπάνου) ((יוו') .לזוג לא היו ילדים. הם הכירו בפריז, נישאו בשנת 1951 והתגרשו בשנת 1972.
אחיינו קוסטס קרמנליס כיהן גם הוא כראש ממשלת יוון - בשנים 2004–2009.
הנצחה

2005 "אנדרטה תרבותית" על במת האודיאון הרודיאון באתונה - מופע אור-קולי לזכרו של קונסטנדינוס קרמנליס בבימוי גאורגיוס רמונדוס ובמוזיקה מאת סטברוס קסרחקיס
2011 - חניכת פסלו של קרמנליס בתסלוניקי, בנוכחות אנדוניס סמאראס ואוונגלוס וניזלוס
מיוזמת קרן קרמנליס.-באוניברסיטת טאפטס בארצות הברית במרכז ללימודים הלניים ואירופיים של בית הספר פלצ'ר הוקמה קתדרה על שם קונסטנדינוס קרמנליס
לקריאה נוספת

Richard Clogg A Concise History of Greece, Cambridge University Press 1992
2013 Olivier Delorme - La Grece et les Balkans,Gallimard, Paris,
2020 Evanthis Hadzivassiliou Konstantinos Karamanlis in Eleftherios Venizelos ,Kevin Featherstone, Dimitri A. Sotiropoulos (ed) - The Oxford Handbook of Modern Greek Politics
הערות שוליים

↑  R.Clogg עמ' 6
1 2 3 4 5  אתר הקדתרה על שם קרמנליס
↑  O.Delorme  עמ' 1005
↑  R.Clogg  עמ'  154
↑  אתר קרמנליס
↑  Clogg 1987 עמ' 40
↑  Clogg 1987 עמ' 43-42
↑  Clogg 1987 עמ' 44-43
↑  Clogg 1987 עמ' 44
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9812677860405606  BIBSYS: 90184900  BnF: cb119681725 (data)  GND: 118640070  ISNI: 0000 0001 2126 6463  LCCN: n81133832  NARA: 10568584  NLA: 35948747  NLG: 20145  NTA: 07098770X  RERO: 02-A003076060  SNAC: w67d2zxk  SUDOC: 082266670  Trove: 1158927  VIAF: 243149196510874791927   WorldCat (עם VIAF): 243149196510874791927
קסנרה

קסנרה (בספרדית: Casanare) הוא אחד מ-32 המחוזות של קולומביה. המחוז נמצא במזרח קולומביה והוא גובל במחוזות אראוקה בצפון, בוויצ'דה במזרח ובדרום-מזרח, במטה בדרום, ובקונדינמרקה ובבויאקה במערב.
המחוז משתרע על שטח של 44,640 קמ"ר. במחוז מתגוררים כ-370,000 תושבים (הערכה ל-2017). בירת המחוז היא יופל.
היסטוריה

בתקופת האימפריה הספרדית האזור היה שייך לפרובינציית קסנרה, שבירתה הייתה פורה (הנמצאת גם במחוז קסנרה המודרני). באזור התפתחו כמה מרידות החל מסוף המאה ה-18 שהיו הניצנים למאבק בשלטון הספרדי שהוביל לעצמאות האזור.
לאחר קבלת העצמאות של רפובליקת קולומביה הגדולה מהאימפריה הספרדית בתחילת המאה ה-19 האזור נכלל במחוז בויאקה. לאחר פיצול הרפובליקה ב-1830 היו ניסיונות של המקומיים לגרום לכך שהוא ישתייך למדינת ונצואלה החדשה, אך בסופו של דבר האזור נכלל ברפובליקת גרנדה החדשה והשתייך לפרובינציית קסנרה שכללה את שטחי מחוז קסנרה העתידי ועוד מספר מחוזות מודרניים. ב-1857 הרפובליקה הפכה לפדרלית והפרובינציה נכללה במדינת בויאקה. ב-1863 הרפובליקה הפכה לארצות הברית של קולומביה והמדינות המקוריות המשיכו להתקיים. ב-1866 טריטוריית קסנרה פוצלה ממדינת בויאקה ועברה לשליטה ישירה של השלטון הפדרלי. ב-1886 ארצות הברית של קולומביה הפכה לרפובליקת קולומביה הלא-פדרלית והאזור נכלל במחוז בויאקה. בעשרות השנים שלאחר מכן האזור עבר שינויים רבים מבחינת המעמד המנהלי שלו אך בסופו של דבר הוא נשאר חלק ממחוז בויאקה.
ב-28 בנובמבר 1973 פוצלה מהמחוז האינטנדנסיה (יחידה דומה למחוז אך במעמד פחות יותר ותחת שליטה הדוקה יותר של השלטון המרכזי) קסנרה שחפפה לשטחי המחוז העתידי ושבירתה הייתה יופל. ב-4 ביולי 1991 שודרג מעמד האינטנדנסיה למחוז.
כלכלה

כלכלת המחוז מסתמכת בעיקר על גידול מקנה, חקלאות והפקת נפט משני שדות שהתגלו בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20.
הערות שוליים

↑  קסנרה באתר האגודה הגאוגרפית של קולומביה (בספרדית).
| מחוזות קולומביה |
| --- | --- | --- |
| מחוז הבירה | בוגוטה |  |
| מחוזות | אטלאנטיקו • אמסונאס • אנטיוקיה • אראוקה • בויאקה • בוליבר • גואאיניה • גואביארה • ואופס • ואיה דל קאוקה • וילה • ויצ'דה • טולימה • לה גואחירה • מגדלנה • מטה • נורטה דה סנטנדר • נריניו • סוקרה • סן אנדרס ופרובידנסיה • סנטנדר • ססאר • פוטומאיו • צ'וקו • קאוקה • קונדינמרקה • קורדובה • קינדיו • קלדס • קסנרה • קקטה • ריסרלדה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007535789905171  GND: 4228922-1  LCCN: n97121471  MusicBrainz: 42bba264-eebd-49bb-9219-23d4e4b8ca9d  VIAF: 144424611   WorldCat (עם VIAF): 144424611
רג'ינלד בארקלי

| --- | --- |
לוטננט רג'ינלד בארקלי; מתוך "מסע בין כוכבים: הדור הבא", 1990.
לוטננט רג'ינלד בארקלי; מתוך "מסע בין כוכבים: הדור הבא", 1990.
 שם סרט:  "מסע בין כוכבים: המפגש"
 תוכנית טלוויזיה:  "מסע בין כוכבים: הדור הבא" "מסע בין כוכבים: וויאג'ר"
 הופעה ראשונה:  הפרק "Hollow Pursuits", עונה 3 של "מסע בין כוכבים: הדור הבא", 1990.
 הופעה אחרונה:  הפרק "Endgame", פרק סיום הסדרה של "מסע בין כוכבים: וויאג'ר", 2001.
 מספר הופעות:  5 פרקים של "מסע בין כוכבים: הדור הבא" 6 פרקים של "מסע בין כוכבים: וויאג'ר" סרט קולנוע אחד
 גילום הדמות:  דווייט שולץ
 מידע
 גזע:  אנושי
 מין:  זכר
 מקצוע:  מהנדס
 שיוך:  צי הכוכבים
 אזרחות:  פדרציית הכוכבים המאוחדת
לוטננט רג'ינלד אנדיקוט בארקלי השלישי (באנגלית: Reginald Endicott Barclay III), בגילומו של דווייט שולץ, הוא דמות בדיונית ביקום הבדיוני של זיכיון "מסע בין כוכבים", המופיע כדמות חוזרת בסדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים: הדור הבא". מאוחר יותר, בכמה מהעונות האחרונות של "מסע בין כוכבים: וויאג'ר", הוא הופיע כדמות אורחת, שם הוא ממלא תפקיד חיוני בהקמתו של קשר קבוע עם ספינת החלל האבודה.
סקירה כללית

שרה היילי, פרופסור באוניברסיטת רוצ'סטר, יצרה את דמותו של רג'ינלד בארקלי בתסריט שכתבה לסדרה "מסע בין כוכבים: הדור הבא", לפרק "Hollow Pursuits". לדברי היילי, בארקלי הוא התיאור הסאטירי של מעריצי "מסע בין כוכבים", האובססיביים עם דמויות בדיוניות. יש לו מאפיינים רבים הקשורים לסטריאוטיפים שליליים רבים של חנונים. בעודו בעל מיומנויות טכניות ברמה גבוהה מאוד והתלהבות כנה, בארקלי נראה בדרך כלל כמוכה-חרדה, נבוך (בנוכחות מספר רב של אנשים) ומודע מדי לעצמו, בדרכים שעשויות להעיד על תסמונת אספרגר, הפרעת אישיות נמנעת וחרדה חברתית. יש לו עניין אובססיבי בפנטזיה, שנראה שמשמשת אותו לצורך בריחה מאינטראקציה אישית. החרדות של ברקלי נוטות להפוך לפחדים ספציפיים (כמו פחד מלהיות משוגר) והיפוכונדריה. ההתגברות על פחדיו וההימנעות החברתית שלו הפכו למרכזן של עלילות שנפרשות על פני עונות רבות, ובמספר מסדרות "מסע בין כוכבים" השונות.
סקירה כללית > מסע בין כוכבים: הדור הבא

בארקלי היה דמות מזדמנת ב-"מסע בין כוכבים: הדור הבא", כמהנדס, אשר לעיתים קרובות שימש כאתנחתא קומית. התמכרותו להולוגרמות נראתה לראשונה בפרק "Hollow Pursuits", שבו הוא יוצר מראית עין של קציני גשר הפיקוד של האנטרפרייז, שהם עכשיו לגמרי קשובים לכל גחמה של ברקלי. תוך שהם מתנהגים באופן שונה לחלוטין מהתנהגותם של "עמיתיהם" (הדמויות ה"אמיתיות" שעל פיהן נוצרו ההולוגרמות), הם שימוש כדי לחזק את ההערכה העצמית של בארקלי. עם עידוד מהמהנדס הראשי ג'ורדי לה פורג', ברקלי גואל את עצמו ועוזר לחשוף את הסיבה לכשל קריטי רב מערכתי על האנטרפרייז בזמן כדי למנוע את ההרס של הספינה.
בפרק "The Nth Degree", גזע עתיק ממרכז גלקסיית שביל החלב, הסית'ריאנים, משתלט על מוחו של ברקלי, ומגדיל את האינטליגנציה שלו בקצב מהיר. תחת השפעה זו, ברקלי תופס פיקוד על האנטרפרייז-D ומביא את הספינה לעימות עם הסית'ריאנים, אשר מסבירים לפיקארד שהם בסך הכל רוצים חילופי מידע עם הפדרציה. לאחר חילופי הדברים, הסית'ריאנים מחזירים את האנטרפרייז לחלל הפדרציה, משאירים את ברקלי עם הזיכרון שלו אודות האינטראקציה ויכולות משופרות במשחק השחמט. בפרק זה אף רואים את ברקלי מנסה את מזלו במשחק, כשהוא מבצע את התפקיד הראשי בהפקתה של ד"ר קראשר של "סיראנו דה ברז'ראק". בעוד שהביצועים שלו בתחילה לא היו טובים, לאחר השיפורים שעברו על מוחו - הביצועים המשופרים שלו השאירו את הצופים מרותקים, והרשימו מאוד את ד"ר קראשר.
בפרק "Realm of Fear", ברקלי מתמודד עם הפוביה שלו מטרנספורטרים, כאשר הוא משובץ לצוות חוליית נחיתה שנדרשת להשתמש בהם. למרות שהוא מסוגל להרשות לעצמו להיות משוגר, הוא מאמין שהוא רואה יצורים גדולים דמויי-תולעת במהלך תהליך השיגור. כאשר לא נמצאת כל עדות לבעיה, ברקלי מאמין שהוא משתגע. עם זאת, מאוחר יותר הוא מגלה כי אלו הם למעשה ניצולי אדם הלכודים בתוך אלומת טרנספורטר. בעזרתו של ברקלי, האנשים האלה מחולצים בהצלחה.
בפרק "Ship in a Bottle", ברקלי, שלא במתכוון, משיב לחיים הולוגרמת-סימולציה בעלת תודעה של אויבו המושבע של שרלוק הולמס, פרופסור ג'יימס מוריארטי (אשר הופיע בעבר, בפרק "Elementary, Dear Data") בעת ביצוע עבודת תחזוקה להולודק. כתוצאה מכך, פיקארד, דאטה ובארקלי נלכדו בתוך סימולציה של האנטרפרייז שנוצרה על ידי מוריארטי, אשר באמצעות מניפולציות מאלץ אותם לחקור ולמצוא דרך בה יוכלו הולו-סימולציות להפוך ל"אמיתיות" מחוץ להולודק. כאשר התחבולה מתגלה, מוריארטי מולך שולל ונכנס אל תוך סימולציה בתוך הסימולציה, ומאוחסן במחשב שבו הוא ממשיך להתקיים, תחת המחשבה שהצליח להשתחרר מההולודק.
בפרק "Genesis", לתאי ה-T של ברקלי יש תגובה מוזרה לטיפול רפואי שהוא מקבל, שגורמת ליצירת וירוס אווירי אשר גורם לברקלי לעבור תהליך ההפוך לאבולוציה, שגורם לגופו להשתנות לזה של צורה קדומה של עכביש, כאשר הקורבנות האחרים של המחלה חוזרים אף הם, לצורות אבולוציוניות קדומות שונות שלהם, לאחר שמספר רק של אינטרונים רדומים בגופו הפכו לפעילים בטעות. עם ההתאוששות, המחלה נקראת על שמו, שכן הוא היה ראשון שנדבק בה: תסמונת ברקלי.
סקירה כללית > מסע בין כוכבים: המפגש

במהלך האירועים המתוארים בסרט הקולנוע "מסע בין כוכבים: המפגש", ברקלי נותר תחת פיקודו של קפטן פיקארד לאחר חורבנה של האנטרפרייז-D בסופו של הסרט הקודם. כאשר האנטרפרייז-E נוסעת אחורה בזמן אל 2063, סגן ברקלי מגשים את אחד מחלומותיו: ללחוץ את ידו ולשוחח עם זפרם קוקרן.
סקירה כללית > מסע בין כוכבים: וויאג'ר

ברקלי מופיע כדמות אורחת ב-"מסע בין כוכבים: וויאג'ר". ההופעה הראשונה שלו היא בעונה 2 פרק 3, "Projections", אם כי זה כדמות הולוגרפית. בפרק זה, נטען כי ברקלי עבד עם ד"ר לואיס צימרמן על פיתוח תוכנית הרופא EMH, למרות שהופעתו של ברקלי היא תוצאה של התמוטטות הולוגרפית, ייתכן כי מידע זה שגוי.
במהלך עבודתו הפרויקט "Pathfinder" של צי הכוכבים, ברקלי הופך אובססיבי בנוגע לצוות האבוד של ספינת החלל וויאג'ר, התקוע ברביע דלתא מזה למעלה מחמש שנים. הוא שוב יוצר סימולקרה על ההולודק, הפעם של אנשי הצוות של וויאג'ר, אך על סמך העובדות העומדות לרשותו בלבד, אודות האישיויות האמיתיות שלהם. בעזרתן של הולוגרמות אלו, ושל דיאנה טרוי - שאיתה הוא פיתח ידידות קרובה - הוא ממציא שיטה להשתמש במיקרו-חור תולעת על מנת ליצור תקשורת דו-כיוונית עם וויאג'ר. בתחילה, נדחית הצעתו של ברקלי, אך הוא מפר את הפקודות הניתנות לו, פורץ אל תוך המעבדה ומצליח ליצור קשר. בתקרית זו, ברקלי מתמודד עם נסיגה בהתמודדות שלו עם התמכרותו להולודק; כפי שהוא מגלה לדיאנה, הוא איבד את "משפחתו" לאחר שעזב את האנטרפרייז, ולא ידע איך להתמודד אלא עם אנשים מזויפים.
בעקבות עבודתו של ברקלי על פרויקט Pathfinder הוא קודם לדרגת לוטננט מלא (בעבר הוא היה בדרגת לוטננט זוטר בלבד). במהלך תקופה זו, הולוגרמה שלו נשלחה לוויאג'ר, כדי לעזור להם למצוא את הדרך הביתה, אבל ההולוגרמה שונתה על ידי פרנגי שמנסה לרכוש את הננו-גשושיות של שבע מתשע. ברקלי וטרוי מצליחים להבין מה קורה, וברקלי הצליח להונות את הפרנגי מלנטוש את התוכנית שלהם על ידי התחזות להולוגרמה שטוענת כי וויאג'ר חמושה בכבדות יותר מאשר הפרנגי.
בעתיד אלטרנטיבי, המוצג בפרק סיום הסדרה של "מסע בין כוכבים: וויאג'ר" - "Endgame", נראה בארקלי המבוגר מלמד באקדמיה של צי הכוכבים, והוא בדרגת קומנדר. באותו הזמן, בארקלי כבר הספיק להתגבר על הרגליו האישיותיים השליליים, והוא הרבה יותר בטוח בעצמו.
בתרבות הפופולרית

בסרט הקולנוע משנת 2010 "צוות לעניין" קיימת התייחסות אל רג'ינלד ברקלי כחבר צוות שחקנים בדיוני של סרט מזויף, שנוצר על ידי הצוות, כחלק מאחת מהתוכניות שלהם. זוהי בדיחה פנימית המיועדת אל דווייט שולץ, ששיחק את דמותו של "מרדוק" בסדרת הטלוויזיה המקורית "צוות לעניין", ועשה הופעת אורח בסצנה.
הערות שוליים

↑  Joyrich, Lynne (Winter 1996). "Feminist Enterprise? "Star Trek: The Next Generation" and the Occupation of Femininity". Cinema Journal. 35 (2): 61–84. doi:10.2307/1225756. JSTOR 1225756.
| מסע בין כוכבים: הדור הבא |
| --- | --- | --- |
| יוצר הסדרה | ג'ין רודנברי |  |
| שחקנים ראשיים | פטריק סטיוארט • ג'ונתן פרייקס • לוואר ברטון • מייקל דורן • גייטס מק'פאדן • מרינה סירטיס • ברנט ספיינר • ויל ויטון • דניס קרוסבי • דיאנה מולדואר |  |
| דמויות ראשיות | ז'אן-לוק פיקארד • ויליאם רייקר • ג'ורדי לה פורג' • וורף • בוורלי קראשר • דיאנה טרוי • דאטה • וסלי קראשר • טאשה יאר • קתרין פולאסקי |  |
| דמויות משנה | מיילס או'בריאן • רג'ינלד בארקלי • גאורון • גאינן • רו לארן • סארק • סילה • זפרם קוקרן • קיו • קיילאס • תומאס רייקר |  |
| גזעי חייזרים | אל-אוריאנים • אנדרואיד • באג'ורנים • בטאזואיד • בורג • וולקנים • פרנגי • קיו • קרדאסים • קלינגונים • רומולאנים |  |
| מושגים | אנטרפרייז-D • אנטרפרייז-E • הולודק • וייזור • טרנספורטר • מאקי • מנוע עיוות • משכפל • מתרגם אוניברסלי • פדרציית הכוכבים המאוחדת • הצו העליון • צי הכוכבים • הקרב בוולף 359 • רביע גלקטי • סוגיות מוסריות |  |
| סרטי הקולנוע | דורות • המפגש • המרד • נמסיס |  |
| פרקים בולטים | Encounter at Farpoint • The Big Goodbye • Pen Pals • Q Who • Yesterday's Enterprise • The Best of Both Worlds • Redemption • Darmok • The Outcast • The Inner Light • All Good Things... |  |
| ראו גם | זיכיון מסע בין כוכבים • מסע בין כוכבים: פיקארד • אימזדי |  |
| מסע בין כוכבים: וויאג'ר |
| --- | --- | --- |
| יוצרי הסדרה | ריק ברמן • ג'רי טיילור • מייקל פילר • על-פי "מסע בין כוכבים" מאת ג'ין רודנברי |  |
| שחקנים ראשיים | קייט מאלגרו • רוברט בלטרן • רוקסן דוסון • רוברט דאנקן מקניל • אית'ן פיליפס • רוברט פיקארדו • טים רוס • ג'רי ראיין • גארט וונג • ג'ניפר ליאן |  |
| דמויות ראשיות | קתרין ג'יינוויי • צ'קוטי • ב'לאנה טורס • טום פאריס • ניליקס • הדוקטור • טובוק • שבע מתשע • הארי קים • קס |  |
| דמויות משנה | אוון פאריס • איצ'ב • רג'ינלד בארקלי • בות'בי • נעמי וויילדמן • סמנתה וויילדמן • ססקה • מיראל פאריס • לואיס צימרמן |  |
| גזעי חייזרים | אוקמפה • בורג • גזע 8472 • הולוגרמה • וולקנים • הירוג'נים • וידיאנים • טלקסיאנים • פוטונים • קיו • קייזון • קלינגונים |  |
| מושגים | הולוגרמה רפואית לשעת חירום • הולודק • וויאג'ר • טכנובאבל • טרנספורטר • טרקי • מאקי • מנוע עיוות • משכפל • מתרגם אוניברסלי • פדרציית הכוכבים המאוחדת • הצו העליון • צי הכוכבים • רביע גלקטי • סוגיות מוסריות |  |
| פרקים בולטים | Threshold • Endgame |  |
| ראו גם | זיכיון מסע בין כוכבים |  |
לוטננט רג'ינלד בארקלי ; מתוך "מסע בין כוכבים: המפגש", 1996.
רומולוס אוגוסטולוס

פלביוס רומולוס אוגוסטוס (Flavius Romulus Augustus) (נולד בסביבות 460 לספירה, מת אחרי 511) המכונה גם רומולוס אוגוסטולוס היה הקיסר האחרון של האימפריה הרומית המערבית.
חייו

רומולוס היה בנו של פלביוס אורסטס, פוליטיקאי רומי שהיה ככל הנראה ממוצא גרמאני בחלקו[דרוש מקור]. אורסטס מונה לתפקיד ראש הצבא (מגיסטר מיליטום) על ידי הקיסר הרומי יוליוס נפוס בשנת 475. ב-28 באוגוסט 475 אורסטס חולל הפיכה והשתלט על הממשלה ברוונה, בירת האימפריה הרומית המערבית מאז שנת 402. יוליוס נפוס נמלט לדלמטיה שבבלקן, ושם שלט עד מותו בשנת 480.
אורסטס הפך לשליט בפועל של הפרובינקיות שממערב לדלמטיה, אך לא נחשב כשיר לרשת את הכתר בעצמו, ולכן הכריז ב-31 באוקטובר 475 על בנו רומולוס כקיסר (אימפרטור). ההכרזה לא הוכרה על ידי קיסר האימפריה הביזנטית, זנון.
בעת התרחשות האירועים היה רומולוס ילד כבן עשר ותפקד כבובה תחת שלטון אביו. זמן קצר אחרי שאורסטס סירב להעניק אדמות להתיישבות לשכירי החרב ההרולים, הסקירים והטורקילינגים התחוללה הפיכה תחת הנהגתו של אחד ממפקדי הצבא, הגרמאני אודואקר. אורסטס נלכד ליד פיאצ'נצה ב-28 באוגוסט 476 והוצא להורג.
אודואקר התקדם לרוונה ולכד את העיר והקיסר הצעיר בה. רומולוס הוכרח לוותר על כיסאו ב-4 בספטמבר 476. מכיוון שאחר ויתורו על הכתר לא מונה קיסר אחר, ויתור זה נחשב לקיצה של האימפריה הרומית המערבית, אף כי חלקה המזרחי המשיך להתקיים עד שנת 1453. השלטון בפועל בשטחי הפרובינקיות הרומיות המערביות, מכל מקום, היה מסור מזמן בידי מנהיגי השבטים הגרמאניים.
בגלל גילו הצעיר, חס אודואקר על חייו של הקיסר לשעבר ושלח אותו למחוז קמפניה, שם גרה משפחתו. הוא גם העניק לו פנסיה שנתית, אותה המשיך להקציב לו גם מנצחו של אודואקר, תאודוריק הגדול בשנת 507 ושוב בשנת 511. רומולוס ייסד מנזר ששרד משך מאות בשנים, אך ככל הנראה לא חי עד תקופת שיקום הסמכות הרומית באיטליה בשנת 536.
יצירות המתייחסות לדמותו

פרידריך דירנמט כתב מחזה על שמו, שבו הוויתור של רומולוס מוצג בצורה אירונית-קומית.
הלגיון האחרון - סרט מ-2007, המבוסס באופן חופשי על ימי נפילתה של האימפריה הרומית, ומתאר את חייו כקיסר שנלחם על חייו כמנהיג הלגיון האחרון
קלאוס דיביאזי

קלאוס דיביאזי (באיטלקית: Klaus Dibiasi, נולד ב-6 באוקטובר 1947) הוא קופץ למים איטלקי בעבר. הוא 3 פעמים ברציפות אלוף אולימפי (מקסיקו סיטי 1968, מינכן 1972 ומונטריאול 1976) ופעמיים ברציפות אלוף עולם (בלגרד 1973 וקאלי 1975) בקפיצה למים מפלטפורמה קשיחה מ-10 מטר.
דיביאזי היה לקופץ המים הראשון והיחידי בהיסטוריה של המשחקים האולימפיים שזכה ב-3 מדליות זהב ב-3 אולימפיאדות רצופות ובזכייה במדליה אולימפית כלשהי ב-4 אולימפיאדות. הוא מדורג במקום השביעי בהיסטוריה של המשחקים האולימפיים מבין כלל הספורטאים בצבירת מדליות בתחרות אחת, קפיצה מפלטפורמה קשיחה מ-10 מטר (3 זהב ו-1 כסף).
דיביאזי היה לקופץ המים האיטלקי הראשון והיחידי שזכה במדליית זהב אולימפית. הוא מדורג במקום השמיני מבין כלל הספורטאים האיטלקיים בצבירת מדליות זהב אולימפיות בכלל (ששת הראשונים הם סייפים) ובמקום הראשון ביחד עם הגולש האלפיני אלברטו טומבה מבין כלל הספורטאים האיטלקיים בצבירת מדליות אולימפיות אישיות.
הוא נחשב לאחד מקופצי המים הגדולים בהיסטוריה.
ביוגרפיה

קלאוס דיביאזי נולד בסולבאד הול שבטירול שבאוסטריה להורים ממוצא איטלקי. הוא חזר עם משפחתו לבולצנו שבדרום טירול איטליה כשהיה ילד. הוא התאמן בהדרכת אביו, קרלו, שהיה אלוף איטליה בקפיצה למים בשנים 1936-1933 ועשירי במשחקים האולימפיים שנערכו בברלין, גרמניה בשנת 1936 בקפיצה מפלטפורמה קשיחה מ-10 מטר.