stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מערת לה פסייגה
ציורי המערות > גלריה B, מקום מקודש שני

נכנסים דרך גלריה A, אחרי 60 או 70 מטר, נכנסים דרך מנהרה מימין לחדר הגדול הראשון של גלריה B. רחוק מהכניסה המשמשת בימינו יש יציאות ישנות אל מחוץ למערה שנחסמו עם חלוף הזמן. אחת מהן הותאמה לשמש פתח, אך לא ידוע אם בתקופה בה קושט אזור זה, היו הפתחים בשימוש, דבר זה יכול לעזור להבנת נקודת המבט שהאמנים הפרהיסטוריים היו נוקטים בהמשגת סידור הציורים ורמות העיטור של החדר.
צפיפות הציורים בחדר זה פחותה מזו של גלריה A, שאליה הוא מקושר חלקית. בין הציורים יש מספר שווה בערך של איילים וסוסים, עם מספר פחות של בקר, על פי הדפוס המקובל של מערה זו. עם זאת, החדר יוצא דופן בגלל המקוריות של כמה מדמויותיו האחרות, כולל דג, יעל גדול ואידיומורפים כמו מוטות, צורות מפתח וקבוצת סמלים קטנה וחסרת תקדים הידועה בכינויה "הכתובת".
לוח 53
לוחות 54 ו-55
לוח 57
עד כמה שניתן לצפות, סידור כל הדמויות הללו מסתכם בתבנית מתוכננת של הקדמה ללוחות הראשיים של גלריה A, בהנחה שייתכן שזו הייתה הכניסה הראשית. בכניסה (מגלריה A), יש איילה קטנה חרותה, ובהמשך, סמלים מהסוג הקרוי אלפא על ידי לרואה-גוראן (כלומר זכריים), המופיעים משני צידי הגלריה. אחרי הכניסה הבנויה, מימין מופיע דג, ואחריו אייל זכר גדול יחד עם איילה קטנה (שניהם בשחור). מיד לפני שמגיעים למרכז החדר הגדול מופיעים סמלים משני הצדדים, אך הפעם הם מסוג בטא (נקביים), בצבע אדום. המאפיין הבולט של מקדש זה מורכב משלוש קבוצות או לוחות החוזרים על תבנית סוס-בקר המושלמת על ידי בעלי חיים משניים או בלעדיהם. ישנם שלושה לוחות נוספים שבהם מופיעים רק סוסים, כמה מהם על אותם עמודי נטיפים, אחרים על הקירות. בגרעין זה מודגשים כף יד עם שש אצבעות, סמל בצורת סורג, חיה לא מזוהה חרותה בקווים מפוספסים והיעל הזכר היחיד בחדר.
אייל מצויר באדום על לוח 59
סוס חרות בלוח 50
סוס צבוע בשחור בלוח 51
יעל זכר צבוע בשחור בלוח 47
הטכניקות בהן משתמשים הציירים מזכירות, בחלקן, את אלה של גלריה A (וזו הסיבה שהם נחשבו לחדרים קשורים): ציור בצבע אדום, צבע פנימי אדום (טינטה פלאנה), סגרפיטו בסלע הבסיסי ותוספת קווים באותו צבע, אך בגוונים עזים יותר. ההבדל החשוב ביותר הוא שפע השימוש בחריתה, פשוטה ומפוספסת, המיושם במיוחד על הסוסים.
ציורי המערות > גלריה C, מקום מקודש שלישי

גישה לגלריה C נמצאת, לאחר הכניסה למערה, בדרך למעבר השמאלי לאזור D. לאורך זה נפתח "חדר XI" של גלריה C. גם לגלריה זו, באותה דרך כמו גלריה B, הייתה יציאה ישירה החוצה למרות העובדה שהיא חסומה על ידי הריסות וסלעים. כמו בגלריה B, הכניסות החסומות משנות את תפיסת סידור התמונות עבור הצופה.
לרואה-גוראן מבדיל בין שני חלקים ברורים במקדש זה, הממוקמים במקומות נפרדים באותו החדר, ועם נושאים, טכניקה וכרונולוגיה שונים. בנוסף ישנם שני יעלים במונוגרפיה המקורית המצוינים במספר 67, המיוצרים בצבע מלא חלקי בצבע שחור, שיטה שאינה מצויה באף אחת מהדמויות שנותרו בחדר.
הקבוצה הגדולה הראשונה של חדר XI היא זו שנמצאת בעיקר סביב הכניסה המקורית המשוערת, החסומה כעת. היא מכילה בעיקר איילות, כמה איילים, ראשי בקר שונים וזוג סוסים, ויש גם עז. ישנם סמלים אחרים שקשה לזהותם, חלקם נראים כבעלי חיים, אחרים אנתרופומורפיים, ויש רישום יד בצבע שחור, סמלים בצורת נקודות, סמלים בצורות מוטות ואידיומורפים אחרים, שביניהם בולט מה שמכונה "טרמפה" (Trampa, סוג של עמוד שתוחם, מאחורי סמל, ביזון ואיילה. בהמשך הערך יש הרחבה בנושא). נראה שהסידור של קבוצה זו מתאים למבנה משולש עם וריאציות: פר-סוס-אייל עם סימנים שונים או פר-סוס-אנתרופומורף עם סמלים. האמת היא שהמורכבות של הלוח הזה גדולה, בהתחשב בריכוז הדמויות המגוונות מאוד.
יעל זכר צבוע בשחור בגלריה C
סכמה של ציורי קיר בלוחות 74–75 בגלריה C
סכמה של ציורי קיר בלוחות 79 בגלריה C
ברור שהטכניקה הדומיננטית היא רישום מתאר אדום, אך באחד הלוחות נמצא גם, עבור חלק מהאיילים, חריתה מפוספסת מבוצעת בדייקנות. כמו כן, ישנן דמויות שונות בשחור. בנוסף, יש עבודות בשני צבעים על אחד מראשי הבקר, בהן משלבים בין צביעת פנים הדמות באדום וקווי מתאר שחורים. נראה כי האנתרופומורף המשוער מכיל עד שלושה צבעים (אדום, שחור וצהוב), דבר יוצא דופן באמנות הפלאוליתית. יש כמה דמויות צהובות.
הקבוצה הגדולה השנייה נמצאת סביב אזור הגישה לאזור D, כלומר בצד הנגדי של החדר. המינים המיוצגים מראים בעיקר סוסים, ואחריהם ראשי בקר, ובכמות פחותה אך בהחלט קיימים, נמצאים איילים ויעלים (שעבורם הסמלים משלימים את הקבוצה האמורה). הסמלים הם בעלי מספר בלתי מוגדר, והם מסוגים שונים, כולל סמלים בצורת מפתח ונוצות, וגם מסורגים ומנוקדים. ההפחתה במספר האיילים אינה מתרחשת בשום חלק אחר במערה, שם הם הרוב, ואילו חלקם של הסוסים מוגדל.
סכמה של ציורי הקיר בלוח 86 של גלריה C
ציורים על גבי חריתות בגלריה C
סכמה של ציורי הקיר בלוחות 81 עד 83 של גלריה C
ביזון בצבע כהה מלוח 83 בגלריה C
גם כאן הסידור מורכב. כל האידיומורפים נמצאים באזור הקרוב ביותר לכניסה למערה, ובמצבים שכשציורים מכסים ציורים אחרים הם ציורים חוזרים, אולי בתקופות שונות. ישנן שלוש קבוצות משנה אפשריות של סוסים ללא בקר (רק שניים מהקומפוזיציות הן הצירוף הטיפוסי A-B שנצפה עד לנקודה זו). עם זאת, ישנן הרבה דמויות מבודדות, בייחוד סביב הכניסה לחדר מאזור D.
הטכניקות הדומיננטיות הן חריתה של מספר רב של קווים, כאילו מפוספסים, וציור שחור, יש פחות שימוש בצבעים הצהובים, האדומים והאוכרה. עם זאת, יש דוגמה ליצירה בשני הצבעים, בציור אחד, אם כי הוא לא בולט במיוחד. הטכניקה נבדלת גם מזו של הקבוצה הקודמת ומחזקת את ההפרדה בין שני האזורים בחדר.
ציורי המערות > אזור D

זהו חלק ביניים של המערה, כנראה הרחבה של המקום המקודש של גלריה C, סוג של "שטח אפור", עם פחות ציורים שהם מפוזרים יותר, שביניהם יש מעט עקביות, מלבד זוג קבוצות קטנות אשר ממשיכות לחזור על נושא הדואליזם של הבקר והסוס.
ציורי המערות > ההבדלים בין המקומות המקודשים

ביחד, ניתן לראות הבדלים ברורים בין 'המקדשים' השונים. זה של גלריה A, שהוא המהותי ביותר, אין עבודות חקוקות מלבד כמה ציורים בהם החריתה משולבת עם ציור צבע מלא. היעל נדיר מאוד, אך האיילים כמעט כפולים במספרם מהסוסים ופעמים רבות בתדירות גבוהה יותר מאשר הבקר. יש המון אידיומורפים מלבניים של טקטיפורמים.
בגלריה B, שיש בה פחות ציורים, ואילו תחריטים (פשוטים או מפוספסים) מקבלים חשיבות. האיילים כאן פחותים, למעט בחדר שנמצא בשנות השישים, והאידיומורפים שונים לחלוטין, כאשר מה שנקרא ה"כתובת" בולטת בייחודיות שלה.
בגלריה C יש שני מקדשים עצמאיים, שניהם עם חריתה מפוספסת, אך בעוד שהציורים במקדש הראשון הם בעיקר אדומים, בשני הם בעיקר שחורים; כאן העזים מקבלות חשיבות שלא נראתה בשאר המערה, והאידיומורפים הם די יוצאי דופן, במיוחד אלה שצוירו באדום.
אף על פי שגם בגלריה A וגם בגלריה C יש עבודות בשני צבעים, השיטות שונות.
ביאורים

↑  שני הפרסומים הונפקו במונקו מכיוון שהנסיך אלבר הראשון, נסיך מונקו היה מתומכי החפירות מאז שביקר באתר בשנת 1909. הוא היה חובב ארכאולוגיה גדול, תמך מאוד בחפירה זו ובאחרות, ואחד המאובנים של בני האדם נקרא לכבודו "אדם גרימאלדי", אחד מהשמות הרבים שניתנו למאובנים של הומו ספיינס.
↑  הערכה זו היא תחת אזהרה שהיא תלויה בשיטת החפירה הארכאית שהייתה בספרד בשנות החמישים. למעשה, זוהי עובדה ידועה לשמצה ומוכחת שבערמות האשפה של החפירות הוותיקות שבוצעו במונטה קסטיו ניתן למצוא דגימות שהושלכו, שהן בפועל חפצים בעלי חשיבות ארכאולוגית.
↑  לרואה-גוראן מחלק את אמנות המערות הפלאוליתית לארבעה סגנונות, מסגנון I של חריתות פשוטות ועד סגנון IV המתקדם ביותר.
↑  גם מערת שובה וגם מערת ניו נכללו בסגנון III, אבל כרונולוגיה אבסולוטית מיקמה אותן בתקופת התרבות הגרווטית (אנ') (לפני 25,000 שנים). נראה שקרה ההפך במערת לאס צ'ימנאס הסמוכה ללה פסייגה, שהציורים שבה שויכו לאותה תקופה ("בעלי החיים המלווים אותם הם סגנון III, בצורה מושלמת", לרואה-גוראן), אבל, מאז, תיאורך פחמן-14 הוכיח כי הם צעירים בהרבה ושייכים לתרבות המגדלנית.
הערות שוליים

↑  D. L. Hoffmann; C. D. Standish; M. García-Diez; P. B. Pettitt; J. A. Milton; J. Zilhão; J. J. Alcolea-González; P. Cantalejo-Duarte; H. Collado; R. de Balbín; M. Lorblanchet; J. Ramos-Muñoz; G.-Ch. Weniger; A. W. G. Pike (2018). "U-Th dating of carbonate crusts reveals Neandertal origin of Iberian cave art". Science. 359 (6378): 912–915. doi:10.1126/science.aap7778. PMID 29472483.
↑  Breuil, H., Alcalde del Río, H., and Sierra, L., Les Cavernes de la Région Cantabrique (Espagne), Ed. A. Chêne. (Monaco 1911).
↑  Breuil, H., Obermaier, H., and Alcalde del Río, H., La Pasiega à Puente Viesgo, Ed. A. Chêne (Mónaco, 1913)
↑  González Echegaray, Joaquín (1994): 'Consideraciones preliminares sobre el arte rupestre cantábrico', in Complutum, Vol. 5, New Series of publications of the Complutense University of Madrid, pp 15-19. ISSN 1131-6993.
↑  Paul G. Bahn, Jean Vertut, 	Journey Through the Ice Age, University of California Press, 1997, ISBN 9780520229006
מפות המערות במכלול המערות של מונטה קסטיו
אחת הכניסות החסומות למערה
עימות בקר מול סוס (A-B בטרמינולוגיה של לרואה-גוראן)
מפת מערת לה פסייגה
מפת ומתווה של ציורי הסלע בגלריה A, המקום המקודש הראשון
מפת ומתווה של ציורי הסלע בגלריה B, המקום המקודש השני
מפת ומתווה של ציורי הסלע בגלריה C, המקום המקודש השלישי
סימנים טקטיפורמיים בגלריה A
"לה טרמפה"
הציור המכונה "הכתובת של לה פסייגה"
ציור של ביזון במערה
נובו-אוגריובו

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אחוזה, מעון רשמי 
 שימוש:  משכנו של נשיא רוסיה
 כתובת:  הכפר אוסובו, חבל אודינצובו, מחוז מוסקבה
 מיקום:  אוסובו 
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 בעלים:  המנהל לענייני נשיא רוסיה
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  המאה ה-19 – הווה
 קואורדינטות:  55°43′55″N 37°11′48″E﻿ / ﻿55.73194°N 37.19667°E﻿ / 55.73194; 37.19667
  (למפת מוסקבה מוגדלת) נובו-אוגריובו(למפת מוסקבה רגילה) נובו-אוגריובו
 
נובו-אוגריובו (ברוסית: Ново-Огарёво) היא אחוזה באזור רובליובקה שבנפת אודינצובו, מחוז מוסקבה מערבית למוסקבה, הנחשבת למעון המגורים הרשמי ואחד מהמעונות הרשמיים של נשיא רוסיה.
היסטוריה

הבניין המקורי נבנה במאה ה-19 לפי הנחיות סרגיי אלכסנדרוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, שהיה בעליו. המבנה נבנה בסגנון אנגלי, והיה מוקף בגן רחב-ידיים.
המשכן הנשיאותי שבנובו-אוגריובו נבנה בשנות ה־50 על בסיס אחוזה מהמאה ה־19, על פי הזמנה של גאורגי מלנקוב בהנחיית בתו, שהייתה אדריכלית. אך ב־1955 הודח מלנקוב מתפקידו, ומאז משמש האזור כמשכנם של האליטות של ברית המועצות ורוסיה ושל המנהיגים הסובייטים.
מאז 1991 היה האזור למשכן לחברי ממשלה, אף על פי שכמעט ולא השתמשו בו. בשנת 2000 הפך נשיא רוסיה ולדימיר פוטין את נובו-אוגריובו למעון נשיאותי רשמי עם בריכת שחייה וחומה בגובה 6 מטרים שמקיפה אותו. המעון שופץ, ומאז הוא נוהג לבלות שם את חלק מחופשותיו ולארח במשכן מדינאים זרים. במקביל, האזור הפך לאזור יוקרה עם רמת אבטחה גבוהה, ופקידים בכירים נוהגים לגור שם. גם כאשר ולדימיר פוטין כיהן כראש הממשלה, הוא המשיך להתגורר במשכן. משנת 2012 שוב הפך למעון מגורים נשיאותי.
מרחק קצר מנובו-אוגריובו שוכן פטרובו-דלנֶיֶה, כפר שבו התגורר חרושצ'וב עד מותו. משכן נשיאותי נוסף נמצא בזבידובו.
גלריה

בוריס ילצין וביל קלינטון בנובו-אוגריובו, 1994.
ולדימיר פוטין וטוני בלייר בנובו-אוגריובו, 2005.
פוטין ובוש במעון, מאי 2002.
פוטין ואנגלה מרקל, מרץ 2008.
פוטין ואובמה, יולי 2009.
פוטין וכלבתו קוני, בחצר האחוזה.
נעמה ריבה

| --- | --- |

 לידה:  21 באוגוסט 1984 (בת 40) קריית מוצקין, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  בית הספר לעיצוב של אוניברסיטת חיפה 
 מעסיק:  הארץ 
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  naama.riba
 טוויטר:  naamuli84
 
נעמה ריבּה (נולדה ב-21 באוגוסט 1984) היא עיתונאית ישראלית המשמשת ככתבת "הארץ" לענייני אדריכלות, עירוניות ואמנות.
ביוגרפיה

נעמה ריבה נולדה וגדלה בקריית מוצקין. בגיל 8 עברה עם משפחתה לקריית חיים שבחיפה. את לימודיה התיכוניים השלימה בשנת 2002 בבית הספר התיכון מקיף קריית חיים, במגמת אמנות וביולוגיה.
בשנת 2003 התגייסה לצה"ל ושירתה כמש"קית ת"ש בבסיס ההדרכה של חיל התותחנים במחנה שבטה. לאחר שירותה הצבאי עבדה בהדרכת נוער פוסט-אשפוזי בפנימייה הטיפולית טוקאיר שבקיבוץ בחן בעמק חפר.
בשנת 2011 השלימה לימודי תואר ראשון בארכיטקטורה וחינוך, עם תעודת הוראה (B.Arch.Ed), במרכז האקדמי לעיצוב ולחינוך ויצו חיפה, והוסמכה כאדריכלית. פרויקט הגמר שלה, "Life density", הוצג במסגרת תערוכה העוסקת בדיור הציבורי בגלריית בית האדריכל ביפו בדצמבר 2011. בזמן לימודיה עבדה בתפקידים שונים בתחום החינוך וההוראה: עוזרת הוראה בסטודיו אדריכלי, מנחה בבית הספר לעיצוב "סטודיו B6", הדרכת קבוצות בנושאי עיצוב מוצר ובית חכם במסגרת עמותת "תעשיידע" העוסקת בחיבור ושיתוף פעולה בין מערכת החינוך לקהילה העסקית בישראל, מדריכת פעוטות בפנימיית בית שבתאי לוי בחיפה ומדריכה בשלוחה החינוכית של המכון למורשת בן-גוריון בחיפה.
עם תום לימודיה החלה לעבוד ככתבת האדריכלות של פורטל Xnet מקבוצת ידיעות אחרונות, בה כיהנה גם כחברת מערכת. במקביל כתבה מאמרים בנושא אדריכלות ועיצוב לכתבי העת "דומוס" ו"בניין ודיור". לאחר שלוש שנים וחצי, בשנת 2015, עברה לעבוד במערכת "הארץ", שם היא משמשת בתפקיד דומה ומרבה לכתוב בנושאי דיור, תכנון עירוני, אמנות ושימור אדריכלי של מבנים.
בשנת 2015 שימשה ריבה, יחד עם ערן טמיר טאוויל, כאוצרת התערוכה "גן שלנו: גני ילדים בישראל" שעסקה בהשפעתו של חוק חינוך חינם מגיל שלוש על בניית גני ילדים בישראל, והציגה את הסוגיות התכנוניות שעלו ממה שנחשב לאחד ממבצעי הבנייה המורכבים במדינה – הקמת כ-2,500 כיתות גן בתוך פחות מארבע שנים.
בנובמבר 2021 אצרה, יחד עם ענת שפירא, תערוכה בשם "טופס 17" שהוצגה במסגרת שבוע האיור והציגה התמודדות של מאיירים עם מחלות שונות.
ריבה מנחה אירועים ופאנלים שונים בנושא אורבניות, עיצוב ותכנון, באופן עצמאי ובמסגרת אירועים כגון "לילה לבן" ו"בתים מבפנים" הנערכים אחת לשנה בתל אביב. בנוסף, ריבה מלמדת עיתונות במחלקה לסוציולוגיה, למדע המדינה ולתקשורת של האוניברסיטה הפתוחה.
פעילות ציבורית

נעמה ריבה פעילה בנושאים של עירוניות מתחדשת וחללים ציבוריים במרחב האורבני, והיא אחת ממנהלות קהילת "עירוניות מתחדשת בישראל" בפייסבוק. היא אחת מיוזמות פרויקט "tlvPOPS" הממפה את השטחים הפתוחים לרווחת הציבור ("זיקות הנאה") בתל אביב, ומדרג אותם על פי קריטריונים כמו: גודל, מיקום, צל, הימצאותם של מתקנים ועוד. במסגרת הפרויקט, יזמה ריבה את אירועי "הנאה בזיקה" במהלכם יצאו פעילים לשטחים אלו על מנת לקיים בהם פיקניקים משותפים לשם העלאת המודעות של התושבים ושל נבחרי הציבור לחשיבותו של המרחב הציבורי ההולך ונעלם לטענתם. על פעילותה זו זכתה בשנת 2016 ב"אות האיש ההולך" לאקטיביזם עירוני מטעם המגזין "Time Out תל אביב".
ריבה יזמה את אירוע "פארקינג דיי" בשכונת פלורנטין בתל אביב, במסגרת מאבקם של תושבי השכונה למניעת הריסת הגינה היחידה שהייתה בה על ידי עיריית תל אביב. במסגרת האירוע, חסמו התושבים מקומות חניה ברחבי השכונה וקיימו בהם פיקניקים לשם העלאת המודעות לחשיבותם של שטחים פתוחים במרחב העירוני.
ריבה השתתפה גם במאבק להסרת פסלו של דוד עזריאלי מרחבת הכניסה לקניון עזריאלי בתל אביב. הפסל הוצב על המדרכה ללא קבלת היתר מעיריית תל אביב, ומשזו לא נקטה פעולה להסרתו, יזמה ריבה, יחד עם האדריכלית ניצן קלוש, פעולות מחאה נגד הפסל. פעולות אלה היוו זרז להסרת הפסל ממיקומו והעברתו לרחבת קניון עזריאלי בחיפה.
בנוסף, פעילה ריבה במאבק למען הפעלת תחבורה ציבורית בשבתות ובחגים. היא אחת המפעילות של עמוד הפייסבוק "מקדמים את התחבורה הציבורית 24/7", שהוא העמוד הגדול והפעיל ביותר בישראל בנושא זה[דרוש מקור]. במסגרת פעילותה, יזמה ריבה קמפיינים ציבוריים בנושא הפעלת התחבורה הציבורית בשבתות וארגנה מחאות כנגד אישי ציבור כמו שר התחבורה ישראל כ"ץ ושרת המשפטים איילת שקד.
חיים אישיים

בשנת 2021 חלתה בסרטן השד, ולאחר החלמתה הצטלמה לתערוכה "גוף-עבודה" כחלק מתערוכת הצילום הבינלאומית התשיעית, PHOTO IS:RAEL, שעסקה במחלימות מהמחלה.
מתגוררת בגבעתיים, עם בן זוגה, האנימטור אריק ניניו.
הערות שוליים

↑  מספר תעודה 4485508, ראו רישום בפנקס המהנדסים והאדריכלים, לפי שם משפחה ריבה ויישוב גבעתיים
↑  מיה מנע‏, חדש בקיוב: מי זז השבוע?, באתר וואלה, 23 ביולי 2015
↑  יובל סער, הגן בקומה השביעית, באתר פורטפוליו, 24 במרץ 2015
↑  ענת שפירא, המחלה כמטאפורה ב"טופס 17": לאייר את הכאב, לצייר את הפחד, באתר Time Out תל אביב, 22 בנובמבר 2021
↑  מנהלי ומנהלות "עירוניות מתחדשת בישראל", באתר פייסבוק
↑   עמית נויפלד, פיקניק בחצר הקדמית של שרי אריסון, באתר הארץ, 8 בפברואר 2014
↑  אות האיש ההולך לאקטיביזם אורבני: האנשים שמשנים את המציאות שלנו, באתר Time Out תל אביב, 14 באפריל 2016
↑  נעמה ריבה על זכייתה ב"אות האיש ההולך", באתר יוטיוב, 20 במאי 2016
↑  לי פלר, גינת ההפגנות: תושבי פלורנטין במאבק למען ריאה ירוקה, באתר Time Out תל אביב, 25 ביוני 2014
↑  עידו קינן, המסע נמשך: הפסל המגלומני של דוד עזריאלי יועבר לחיפה, באתר Time Out תל אביב, 23 באוקטובר 2014
↑  אריק בנדר, ‏המחאה הבאה נגד כץ: שלושה ימים ללא תחבורה בשבועות, באתר מעריב אונליין, 13 באפריל 2015
↑   דניאל שמיל, חג שמח לבעלי המכוניות - כל השאר שיישארו בבית, באתר TheMarker‏, 15 באוקטובר 2014
↑   נעמה ריבה, "בתערוכה הזאת הנשים דורשות מחדש את הגוף שלהן", באתר הארץ, 21 בנובמבר 2021
נמל התעופה הבין-לאומי לונג טאן

נמל התעופה הבינלאומי לונג טאן הוא נמל תעופה עתידי המתוכנן לקום בלונג טאן (אנ') שבווייטנאם. הצורך בהקמת נמל תעופה חדש באזור נבע מהצפיפות העולה בנמל התעופה הבינלאומי טן סון נהאט של הו צ'י מין סיטי והרצון להקמת נמל תעופה חדש שיחליף את נמל התעופה המיושן שהוקם בתקופת מלחמת וייטנאם ליד אזור עירוני צפוף ומיושב. סיבה נוספת היא לקדם תיירות בדרום וייטנאם ולפתח אזורים שננטשו לאחר איחוד וייטנאם וקביעת הבירה האנוי בצפון המדינה.
הקמת נמל התעופה החדש היא פרויקט שאפתני ארוך טווח לפיתוח המטרופולין המרכזי של דרום המדינה. הבנייה התחילה בשנת 2015 ועתידה להמשך כעשר שנים עד לפתיחתו בשנת 2025. בשלב ראשון יפתחו שני מסלולי טיסה כאשר רוב הטיסות הבינלאומיות צפויות להתקיים עדיין מנמל התעופה הישן. בשלב השני מתוכננת הקמת מסלול טיסה שלישי והנמל יהפוך באופן רשמי לנמל תעופה בינלאומי לטיסות כלל ארציות. בשלב השלישי והאחרון לאחר שנת 2030 מתוכננת הקמת מסלול טיסה רביעי.
משפחת אסטרואידים

תרשים של נתוני אסטרואידים ממוספרים: אורך ציר ראשי (ביחידות אסטרונומיות) על ציר X לעומת נטיית מסלול (במעלות) על ציר Y בנטרול השפעות סביבתיות. משפחות אסטרואידים נראות כצבירים מודגשים. פערי קירקווד בולטים מחלקים את אזור הליבה (A, B+C, D, E+F+G)
תרשים דומה עם אקסצנטריות ( בשבר עשרוני, ככל שקרוב ל 0 המסלול יותר עגול ) על ציר X לעומת נטיית מסלול (במעלות) על ציר Y
משפחת אסטרואידים היא קבוצת אסטרואידים ממוצא משותף שחולקים מסלולי הקפה דומים מבחינת ציר ראשי, אקסצנטריות ונטיית מסלול. מעריכים שמקור רוב המשפחות הוא בהתנגשות בין גופים שמימיים. מושג כללי יותר הוא 'קבוצת אסטרואידים' שלחבריו אין מוצא משותף למרות שהם חולקים מספר מאפיינים במסלול ההקפה.
גילוי

האסטרונום היפני קיוצוגו היראיאמה היה הראשון שזיהה משפחת אסטרואידים. ב-1918 הוא מצא שהדמיון במסלולם של מספר רב של אסטרואידים אינו יכול להיות יד המקרה וקבע שחייב להיות להם מוצא משותף. הוא שיער שחברי המשפחה הם שרידיה של התנגשות בדומה להשערת ההתנגשות הענקית. חמש המשפחות שזיהה נקראות על שמו משפחות היראיאמה.
התגלית לא הייתה טריביאלית היות שלכל אחד מהאסטרואידים המרכיבים משפחה יש מאפייני מסלול המשתנים במעט במחזוריות של אלפי ועשרות אלפי שנים ( באנגלית: osculating orbit ). הסיבה לכך היא מידת השפעה שונה של כוחות הכבידה באזור (בעיקר של צדק) ונקיפה שונה בעת התקרבות לפריהליון. היראיאמה היה הראשון שנטרל השפעות אלה מהנתונים, אם כי לא לחלוטין, וכך הוכיח שלאורך מיליוני שנים נתוני המסלול של חברי המשפחה נותרים דומים (באנגלית: proper orbit).
התרחבות והצטמצמות המושג

ב-1951 המשיך דירק ברואר (Dirk Brouwer) את מחקרו של היראיאמה, אישר את קיומן של משפחות היראיאמה והוסיף להן אחרות. עד 1990 מחקרים אחרים, המבוססים על בסיסי נתונים שונים אך שכללו מידה של סובייקטיביות בפירוש שניתן להם, הציעו רשימות של משפחות נוספות, מה שהוביל בסופו של דבר לאי-התאמות וסתירות. ב-1969 ג'יימס ר. ארנולד (James R. Arnold) הניח שאסטרואידים שמאפייני מסלולם מראים ריכוזיות בהתפלגות פואסון, שייכים לאותה משפחה. ב-1971 שופרה עבודתו כך שתתאים לתוצאותיו של ברואר וב-1978 היא הותאמה גם למשפחות היראיאמה. ב-1979 קוזאי (Kozai) מצא שקיימת מידה רבה של שרירותיות בטכניקה זו ויחד עם אי ההתאמות בין התוצאות השונות הוטל ספק בנוגע לאמינות המשפחות החדשות. לכן, רק משפחות היראיאמה נלקחות בחשבון למחקרים פיזיקליים. מחקרים אחרי 1989 הראו אי התאמה כימית במשפחות החדשות מה שמבטל אפשרות למוצא משותף.
איתור משפחות נעשה היום בעזרת מחשב ועל ידי אלגוריתמים כגון:
HCM - שיטת הקבצה היררכית (Hierarchical Clustering Method): איתור לפי השכן הקרוב ביותר למסלול
WAM - שיטת בדיקה של Wavelet ‏(Wavelet Analysis Method): חיפוש צפיפויות חריגות במסלול
מספר, שוני ומיקום

קיימות בין 20 ל-30 משפחות המוכרות באורח אמין ועוד כמה עשרות קבוצות נוספות שמאפייניהן המשותפים מוטלים בספק. מספר החברים בכל משפחה משתנה מעשרה לערך במשפחות קומפקטיות ועד מספר מאות. המשפחות הגדולות כוללות מספר לא ידוע של גופים קטנים נוספים שטרם זוהו או נבדקו. מניחים ששליש מחגורת האסטרואידים משתייך למשפחה כלשהי.
מירב המשפחות נמצאות בחגורת האסטרואידים גם אם חלקן כמו משפחת פאלאס, משפחת הונגריה או משפחת פוֹקֵאָה מראות נטיית מסלול העולה על זו של מישור החגורה או שהציר הראשי שלהן קטן מזה של החגורה. מספר מחקרים מצביעים על קיומן של משפחות בין האסטרואידים הטרויאנים.
שייכותם של אסטרואידים הנמצאים בגבולות הקבוצה אינה ודאית ולכן מספר החברים המדויק במספר רב של משפחות איננו ידוע.
כמו כן יש אסטרואידים זרים הנמצאים ברקע, בקרבת מסלול המשפחה ואשר יכולים לחדור גם למרחבה המוגדר. בדיקת תכונות ספקטראליות שמגלות את הרכב האסטרואיד עשויה להצביע אם הוא שייך למשפחה או לא. דוגמה בולטת מהווה קרס, האסטרואיד הגדול מכולם, שנמצא במשפחת גלפיון ואשר פעם נקראה 'משפחת קרס'.
משפחה אחת זוהתה סביב כוכב הלכת הננסי הָאוּמִיָה שמעבר למסלולו של נפטון.
מוצא והתפתחות

המשפחות נוצרות כתוצאה מהתנגשויות בין אסטרואידים. במירב המקרים הגוף שיוצר אותם מתפרק לחלוטין, אך קיימות משפחות שמוצאן מגוף ראשי ומחומרים שניטחו ממנו בזמן התנגשות. ההתנגשות הותירה בגוף המרכזי מכתש. דוגמה לכך הן המשפחות וֶסְטָה, משפחת פאלאס, היגְיָה ומאסאליה. במשפחות אלה יש גוף אחד גדול וצביר אסטרואידים קטנים. למשפחות אחרות כדוגמת משפחת פלוֹרה יש מבנה פנימי מורכב שניתן להסבר רק על ידי מספר התנגשויות שקרו באותו אזור של החלל בזמנים שונים. תהליך ההיווצרות המתואר מסביר את ההרכב הגאולוגי הדומה של גופים מאותה משפחה. יוצאת דופן היא משפחת וסטה שנוצרה מגוף בו הספיקה להיעשות דיפרנציאציה גאולוגית.
גילן הממוצע של המשפחות הוא מיליארד שנה, תקופה קצרה בהרבה מגילה של מערכת השמש. לכן סביר להניח שהן שיירים של הערפילית שקדמה למערכת זו. היעלמותן ההדרגתית של המשפחות קורית על ידי התפזרותם בתוך מסלול הגופים הקטנים יותר עקב אפקט יארקובסקי שדוחף אותם לתהודה מסלולית עם שדה הכבידה של צדק ולהפרעות מסלול הנגרמות על ידי צדק וגופים גדולים אחרים. האסטרואידים הגדולים ממשיכים להצטמצם בגודלם עקב התנגשויות נוספות. מכאן עולה ההשערה שבמשפחות העתיקות מספר הגופים הקטנים היה נמוך יותר ועל כך מתבססת השיטה לחישוב גיל המשפחות הקיימות היום.
התוצאות שחושבו מראות גילאים הנעים בין מיליוני שנים, כמו במקרה של משפחת קארין, למאות מיליוני שנים.
מניחים שהמשפחות העתיקות ביותר איבדו את כל חבריהן הקטנים והבינוניים כמו משפחות מטיס ואמלטאה. עדות נוספת למשפחות עתיקות שהתפזרו ונעלמו מגיעה מבדיקות של יחסי היסודות הכימיים במטאוריטים ברזליים. בדיקות אלו מאששות את קיומם של חמישים עד מאה גופים גדולים דיים שגלעינם הגאולוגי נחשף בשרשרת התנגשויות ויצר את המטאוריטים הנופלים כיום.
רשימת משפחות אסטרואידים > משפחות עם 1000 חברים או יותר

| שם משפחה> שם | שם משפחה> מספר חברים | אורך ציר ראשי ב-UA> מינימום | אורך ציר ראשי ב-UA> מקסימום | אקסצנטריות> מינימום | אקסצנטריות> מקסימום | נטיית מסלול> מינימום | נטיית מסלול> מקסימום |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| (4) וסטה Vesta | 7865 | 2,256 | 2,482 | 0,080 | 0,127 | 0,100 | 0,132 |
| (5) אסטראאה Astraea | 2120 | 2,552 | 2,610 | 0,146 | 0,236 | 0,054 | 0,095 |
| (10) היגיאה Hygiea | 2402 | 3,067 | 3,241 | 0,100 | 0,166 | 0,073 | 0,105 |
| (15) אאונומיה Eunomia | 6845 | 2,521 | 2,731 | 0,117 | 0,181 | 0,203 | 0,256 |
| (20) מאסאליה Massalia | 4758 | 2,335 | 2,474 | 0,145 | 0,175 | 0,019 | 0,033 |
| (24) תמיס Themis | 3950 | 3,062 | 3,240 | 0,114 | 0,192 | 0,009 | 0,048 |
| (93) מינרווה Minerva | 1833 | 2,720 | 2,816 | 0,115 | 0,155 | 0,147 | 0,169 |
| (135) הרתה Hertha | 11 428 | 2,288 | 2,478 | 0,134 | 0,206 | 0,032 | 0,059 |
| (145) אדאונה Adeona | 1399 | 2,573 | 2,714 | 0,153 | 0,181 | 0,193 | 0,213 |
| (158) קורוניס Koronis | 5601 | 2,816 | 2,985 | 0,016 | 0,101 | 0,029 | 0,047 |
| (170) מריה Maria | 2030 | 2,523 | 2,673 | 0,067 | 0,128 | 0,231 | 0,269 |
| (221) אאוס Eos | 10 336 | 2,950 | 3,146 | 0,022 | 0,133 | 0,148 | 0,212 |
| (434) הונגריה Hungaria | 1117 | 1,883 | 1,988 | 0,051 | 0,097 | 0,344 | 0,378 |
| (490) וריטס Veritas | 1136 | 3,143 | 3,196 | 0,049 | 0,079 | 0,151 | 0,172 |
| (668) דורה Dora | 1101 | 2,744 | 2,811 | 0,188 | 0,204 | 0,129 | 0,143 |
| (847) אגנייה Agnia | 2033 | 2,713 | 2,819 | 0,063 | 0,083 | 0,056 | 0,076 |
| (1040) קלומפקאה Klumpkea | 1096 | 3,083 | 3,174 | 0,176 | 0,217 | 0,279 | 0,298 |
| (1726) הופמייסטר Hoffmeister | 1315 | 2,754 | 2,818 | 0,041 | 0,053 | 0,066 | 0,088 |
| (2076) לווין Levin | 1145 | 2,254 | 2,323 | 0,130 | 0,153 | 0,088 | 0,106 |
ראו גם

משפחת קארין
משפחת היראיאמה
נייתן צ'ן

נייתן צ'ן (באנגלית: Nathan Chen; נולד ב-5 במאי 1999) הוא מחליק אמנותי אמריקאי, אלוף אולימפי (בייג'ינג 2022), שלוש פעמים ברציפות אלוף העולם (מילאנו 2018, סאיטאמה 2019 וסטוקהולם 2021), ושש פעמים ברציפות אלוף ארצות הברית (2017–2022) בהחלקה אמנותית על קרח ליחידים. זוכה מדליית כסף וארד אולימפית (בייג'ינג 2022, פיונגצ'אנג 2018) בתחרות הקבוצתית. הוא שיאן העולם בתוכנית הקצרה, בתוכנית החופשית ובמשולב.
ביוגרפיה

צ'ן נולד בסולט לייק סיטי שביוטה, הצעיר מבין חמישה ילדים של הטי ואנג וג'ידונג שהיגרו מסין ב-1988. הוא החל להתאמן בהחלקה על קרח בגיל שלוש. ב-2010 זכה באליפות ארצות הברית לנערים בהחלקה אמנותית וב-2011 זכה בתואר בפעם השנייה. ב-2012 זכה באליפות ארצות הברית לנוער, סיים שלישי ב-2013 וזכה שוב ב-2014.
ביוגרפיה > קריירת בוגרים

ב-2016 זכה במדליית ארד באליפות ארצות הברית לבוגרים. בשנים 2017–2019 הוא זכה 3 פעמים ברציפות במדליית זהב באליפות ארצות הברית. נוסף לכך, הוא זכה באליפות ארבע היבשות ב-2017, במדליית כסף בגמר הגרנד-פרי ב-2017 ובמדליית זהב בגמר הגרנד-פרי ב-2018.
הוא היה המחליק הראשון בהיסטוריה שרשם חמש קפיצות סיבוביות-מרובעות במקצה אחד.