stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הטור של חבל הבסקים
היסטוריה

המרוץ נוסד בשנת 1924, אז ניצח בו פרנסיס פליסייה הצרפתי. בשנת 1935 התחרה במרוץ ג'ינו ברטלי, אחד מגדולי הרוכבים בכל הזמנים, וניצח את המרוץ, אך המהדורה הזו (1935) הייתה המהדורה האחרונה של המרוץ לפני שהוא הופסק בשל מלחמת האזרחים בספרד, ולא התקיים עד 1968. בשנת 1952 מועדון רכיבה באייבר המרוץ התקיים במתכונת חובבנית של שלושה ימים, והוגדר כ"מיני וואלטה אספניה".
בשנת 1969 חזר המרוץ להיות מקצועי, בחמישה קטעים. חואן אנטוניו גונזלס (1972, 1975, 1977, 1978) ואלברטו קונטדור (2008, 2009, 2014, 2016) הם שיאני הניצחונות במרוץ.
מנצחים אחרונים

| שנה | רוכב | קבוצה |
| --- | --- | --- |
| 1997 | שווייץאלכס צילה | ONCE |
| 1998 | ספרדאיניגו קסטה | ONCE |
| 1999 | צרפתלורן ז'אלאבר | ONCE |
| 2000 | גרמניהאנדראס קלודן | קבוצת טלקום |
| 2001 | ליטאריימונדאס רומשאס | פאסה בורטולו |
| 2002 | ספרדאייטור אוסה | Ibensto.com |
| 2003 | ספרדאיבן מאיו | אוסקלטל - אוסקדי |
| 2004 | רוסיהדניס מנצ'וב | בנסטו |
| 2005 | איטליהדנילו די לוקה | ליקוויגאס - ביאנקי |
| 2006 | ספרדחוזה אנחל גומז מרקנטה | סאווניר - דוואל-פרודיר |
| 2007 | ספרדחואן חוסה קובו | סאווניר דוואל-פרודיר |
| 2008 | ספרדאלברטו קונטדור | אסטנה |
| 2009 | ספרדאלברטו קונטדור | אסטנה |
| 2010 | ארצות הבריתכריס הורנר | רדיושק |
| 2011 | גרמניהאנדראס קלודן | רדיושק |
| 2012 | ספרדסמואל סאנצ'ס | אוסקלטל - אוסקדי |
| 2013 | קולומביהנאירו קינטנה | מוביסטאר |
| 2014 | ספרדאלברטו קונטדור | טינקוף |
| 2015 | ספרדז'ואקים רודריגז | קטיושה |
| 2016 | ספרדאלברטו קונטדור | טינקוף |
| 2017 | ספרדאלחנדרו ולוורדה | מוביסטאר |
| 2018 | סלובניהפרימוש רוגליץ' | לוטו אנ.אל יומבו |
| 2019 | ספרדיון איזאגירה | אסטנה |
| 2021 | סלובניהפרימוש רוגליץ' | יומבו–ויסמה |
| 2022 | קולומביהדניאל מרטינס | אינאוס גרנדיירס |
| 2023 | דנמרקיונאס וינגגור | יומבו–ויסמה |
| 2024 | ספרדחואן איוזו | יו. איי. אי. אמירטס |
ה'שי"ח

ה'שי"ח (5,318) ובקיצור שי"ח – היא שנה עברית  אשר החלה ביום א' בתשרי, אור ל-26 באוגוסט 1557 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 12 בספטמבר 1558.
המולד של תשרי חל ביום רביעי, 3 שעות ו-590 חלקים. לפיכך זו שנה מסוג החא. היא מעוברת, ואורכה 383 ימים.
זו שנה חמישית לשמיטה, ושנת 17 במחזור העיבור ה-280. תקופת ניסן שבשנה זו היא תחילת שנת 26 (סימנה כולזז) במחזור השמש ה-190.
שנה זו היא שנת 1,489 לחורבן הבית, ושנת 1,869 לשטרות.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג החא, ובה 383 ימים.
שנה מעוברת ובה שני חודשי אדר - אדר א' ואדר ב'. חג הפורים נחוג בשנה כזו באדר ב'. בנוסף, בי"ד באדר א' מציינים פורים קטן, ובט"ו באדר א' מציינים שושן פורים קטן.
שנה "חסרה": שבה חשוון וכסלו בני 29 יום כל אחד
ג' בתשרי חל בשבת, ולכן צום גדליה נדחה ליום ראשון ד' בתשרי.
ט"ו באדר ב' חל בשבת, ולכן שושן פורים נחוג שלושה ימים - בערים שהיו מוקפות חומה - מיום שישי י"ד באדר ב' ועד יום ראשון ט"ז באדר ב' - זהו פורים משולש.
י"ד בניסן, ערב פסח, חל בשבת, ולכן חלים דיני ערב פסח שחל בשבת.
היסטוריה של עם ישראל
המשמר הלאומי של צרפת

| --- | --- |


 Honneur et Patrie   (כבוד ומולדת)
 מידע כללי
 מדינה:  צרפת צרפת
 משרד אחראי:  משרד הכוחות המזוינים
 סוכנות אם:   הכוחות המזוינים של צרפת
 תאריך הקמה:  1789, 1831, 2016
 תאריך פירוק:  1827, 1872
 מטה מרכזי:  פריז
 עובדים:  75,000
 תקציב:  311 מיליון אירו
 https://garde-nationale.gouv.fr/
 
חיילי המשמר בקרב על פריז, 1814.
חיילי המשמר בשנת 1886 בקירוב.
חייל חמוש של המשמר הלאומי. 1870.
המשמר הלאומי של צרפת (בצרפתית: Garde Nationale) הוא כוח מילואים משטרתי, הפועל בצמוד לצבא, וקיים במתכונתו הנוכחית מאז 2016, אך יונק את שורשיו מהמשמר הלאומי הישן שנוסד בשנת 1789, בזמן המהפכה הצרפתית תחת פיקודו של המרקיז דה לה פאייט. במרבית שנות קיומו היה המשמר נאמן למעמד הביניים בצרפת והוא נוסד בנפרד מן הצבא הצרפתי והחזיק ברשותו כוח מילואים צבאי וכוח מילואים משטרתי.
בשנים 1792–1795 התאפיין המשמר בטלטלות רבות בקרב חייליו, ואף חדל מלהתקיים בשנים 1827–1830, אך הוקם מחדש ומילא תפקיד מרכזי במהלך המרד הרפובליקני בפריז של יוני 1832. לאחר מלחמת צרפת–פרוסיה בשנים 1870–1871 המשמר הפך למהפכני ומסוכן, מה שתרם לפירוקו הסופי בשנת 1871.
בשנת 2016 יזם נשיא צרפת פרנסואה הולנד את הקמתו מחדש של המשמר הלאומי, כתגובה לפיגועי נובמבר 2015 בפריז.
ההשבעה הרביעית של ולדימיר פוטין לנשיאות רוסיה

ולדימיר פוטין נשבע בטקס ההשבעה, מאי 2018.
בול רוסי שהוקדש לטקס השבעתו של פוטין, הונפק ב-7 במאי 2018
טקס ההשבעה הרביעית של ולדימיר פוטין כנשיא רוסיה התקיים ביום שני, 7 במאי 2018, בהיכל אנדריי בארמון הקרמלין הגדול במוסקבה. ההשבעה סימנה את תחילת הקדנציה החדשה בת שש שנים של ולדימיר פוטין כנשיא רוסיה. את שבועת כהונתו הנשיאותית העביר יו"ר בית המשפט החוקתי ולרי זורקין. בנוסף, על פי המסורת, ניצבו לצדו ראשי הרשות המחוקקת: יו"ר מועצת הפדרציה ולנטינה מטוויינקו ויו"ר הדומה ויאצ'סלב וולודין.
רקע

הבחירות לנשיאות נערכו ב -18 במרץ 2018. בבחירות השתתפו שמונה מועמדים. ולדימיר פוטין זכה בבחירות בסיבוב הראשון כשזכה ליותר מ-76% מהקולות. פוטין, שנבחר לנשיא בשנת 2012, היה כשיר להתמודד, לאחר שהצהיר על כוונתו לעשות זאת ב-6 בדצמבר 2017 והיה צפוי לנצח. ההכרזה הגיעה בעקבות כמה חודשים של ספקולציות, לאורך המחצית השנייה של 2017, מכיוון שלמרות שצפוי היה להתמודד לקדנציה נוספת, פוטין שחרר הצהרות מתחמקות, לרבות הודעה לפיו שעדיין לא החליט אם ברצונו "לפרוש מתפקידו" ושהוא "עדיין לא החליט אם להתמודד לקדנציה נוספת". מקורות שונים ניבאו שיתמודד כעצמאי כדי לנצל יותר תמיכה מהאוכלוסייה, ולמרות שהיה יכול להיות מועמד גם על ידי מפלגת רוסיה המאוחדת כמו בשנת 2012, פוטין בחר להתמודד כעצמאי.
תכנון > מקום הטקס

ב-19 באפריל נודע כי לוולדימיר פוטין הוצעו שתי אפשרויות לטקס ההשבעה.
הראשונה, האופציה המסורתית, הייתה לערוך את האירוע כמו בעבר בארמון הקרמלין הגדול.
השנייה הניחה כי לראשונה בהיסטוריה, ההשבעה תתקיים בחוץ באחת הכיכרות המרכזיים של מוסקבה. בפרט הוצע לקיים טקס בכיכר איוואנובסקיה הנמצאת בתוך הקרמלין, או בכיכר האדומה. עם זאת, לדברי מזכיר העיתונות הנשיאותי דמיטרי פסקוב, פוטין אינו נוטה לשנות את מקום הטקס וההשבעה תתקיים באופן מסורתי בארמון הקרמלין הגדול.
רעיון דומה היה קיים בעת השבעתו של בוריס ילצין בשנת 1996. אז היה אמור להיערך טקס בכיכר הקתדרלות, אך אז ננטש רעיון זה על מנת לחסוך כסף והטקס נערך בארמון הקרמלין הממלכתי.
תכנון > המכונית הנשיאותית

בהשבעה בוצע שימוש בפעם הראשונה בלימוזינה מדגם חדש "אאורוס סנאט" תוצרת רוסיה, במקום המרצדס-בנץ S 600 גארד פולמן ששימש את נשיא רוסיה קודם לכן. עם זאת, לפני טקס השבעה דווח כי מכונית זו לא תשמש במהלך הטקס, משום שהרכב שלא מצא חן בעיני מנהל הטקס. במקום זאת, תוכנן להשתמש במרצדס פולמן הישנה.
אירועים קודמים > תעודת נשיא רוסיה

ב-3 באפריל 2018 מסרה יו"ר ועדת הבחירות המרכזית אלה פמפילובה לפוטין את האישור הרשמי ותעודת נשיא רוסיה. בהצגת האישור בתחילת אפריל, אלה פמפילובה הפרה את המסורת לפיה האישור מוענק תמיד עם כניסת הנשיא לתפקיד (לא לפני 6 במאי). בנוסף, פמפילובה בירכה גם את פוטין על הניצחון הבטוח. הנשיא הנבחר הגיב בתודה לה ולעמיתיה שעבדו במהלך מערכת הבחירות. הוא ציין שזו עבודה לאומית נהדרת, חשובה מאוד למדינה והיא בוצעה ברמה הטכנית והארגונית הגבוהה ביותר. הוא הוסיף שהבחירות הללו היו השקופות והנקיות ביותר בתולדות המדינה.
אירועי הטקס > הטקס

הטקס החל ברבע ל-12, שעון מוסקבה, כאשר באולם אנדריי הוכן דגל רוסיה והדגל הנשיאותי. לאחר מכן חיילי משמר הקרמלין הכניסו לאולם את השרשרת הנשיאותית והעתק מיוחד של החוקה הרוסית. לאחר הצגת הדגל והסמלים הנשיאותיים הוזמנו לבמה יו"ר מועצת הפדרציה ולנטינה מטוויינקו, יו"ר הדומה ויאצ'סלב וולודין ויו"ר בית המשפט החוקתי ולרי זורקין. במקביל עזב ולדימיר פוטין את משרדו בארמון הסנאט וצעד לארמון הקרמלין הגדול. בעת המעבר נעשה שימוש לראשונה ברכב אאורוס סנאט.  בחצות היום הגיע ולדימיר פוטין לארמון הקרמלין הגדול, שם עבר באולמי אלכסנדר וגאורגי וטיפס על הבמה באולם אנדריי.
לאחר עלייתו של פוטין לבמה, יו"ר בית המשפט החוקתי ולרי זורקין דחק בפוטין להישבע על פי סעיף 82 בחוקה הרוסית. פוטין נשא את השבועה לתושבי רוסיה בנוכחות חברי מועצת הפדרציה, חברי הדומה, שופטי בית הדין החוקתי הרוסי ואישים בכירים שהוזמנו אישית על ידו לנכוח בטקס. פוטין נשא את שבועת המשרה, באופן מסורתי בהנחת ידו הימנית על החוקה. לאחר שפוטין נשבע, אמר זורקין שפוטין נכנס רשמית לתפקידו כנשיא רוסיה. לאחר ההשבעה, התזמורת הנשיאותית ביצעה את המנון רוסיה, הדגל הנשיאותי הועלה מעל לארמון הסנאט ופוטין קיבל את המצעד המסורתי של חיילי משמר הקרמלין לכבודו.
בשלב זה, נשא ולדימיר פוטין את נאומו הראשון באורך 1224 מילים. נאום זה היה הארוך ביותר בהיסטוריה של הטקס, כשהשיא הקודם היה נאום הבכורה של בוריס ילצין בשנת 1991, אז הנאום כלל 748 מילים. בנאומו הודה פוטין לאזרחי רוסיה על האמון והתמיכה שנתנו לו בבחירות. פוטין דיבר על המשימות שיש לפתור, מכיוון שהן יקבעו את גורלה של רוסיה לעשרות שנים. כמו כן, פוטין כינה את משימות העדיפות של המדינה, כשיפור איכות החינוך והטיפול הרפואי, כמו גם אספקת הגנה על אמהות וילדות. בנאומו, סיפר פוטין על תוכניותיו לקדנציה החדשה, הוא הבטיח לעשות הכל כדי להגביר את כוחה, שגשוגה ותפארתה של המדינה. בנאום ציין פוטין כי במשך יותר מאלף שנות היסטוריה, רוסיה מתמודדת שוב ושוב עם תקופות מעורערות והשווה את רוסיה לעוף חול: "במשך יותר מאלף שנים ההיסטוריה של רוסיה התמודדה שוב ושוב עם תקופות של סערה... ותמיד נולדו מחדש, כמו עוף החול, המגיע לגבהים כאלה שאחרים לא היו, נחשבו כבלתי נגישים ועבור ארצנו, נהפוך הוא, הפכו לקרש קפיצה חדש, אבן דרך היסטורית חדשה לעתיד, דחיפה חזקה קדימה."
לאחר החלק העיקרי של טקס ההשבעה, ולדימיר פוטין נסע לכיכר הקתדרלות, שם ערך ביקורת על כוחות משמר הקרמלין. סקירת הכוחות סימנה את כניסתו לתפקיד של המפקד העליון של הכוחות המזוינים. במהלך המצעד בירך פוטין את המשמר במלאת 82 שנה, שכן באותו יום, 7 במאי, חוגג המשמר את יום השנה להקמתו. לאחר המצעד שוחח פוטין עם מתנדבים ונציגי ארגוני נוער שהוזמנו לטקס.
אירועים לאחר הטקס > שירות תפילה

לאחר טקס ההשבעה, הלך פוטין לקתדרלת הבשורה, בכניסה אליה המתין לו הפטריארך קיריל. הם נכנסו יחד לקתדרלה. התפילה הכילה בקשה שאלוהים ייתן לנשיא את הכוח והחוכמה לנהל את המדינה. בסוף התפילה קרא הפטריארך קיריל תפילה מסורתית. לאחר מכן פנה הפטריארך לפוטין בשם אנשי הדת, המנזרים והנאמנים. הוא ציין שכל האנשים הללו תמכו בפוטין, כשהוא רואה אותו כמנהיג, לא רק בניהול בהצלחה של המדינה, אלא גם כאדם המסור לארץ המולדת, שהמסורת הרוחנית היא המסורת שלו. הפטריארך איחל לנשיא בריאות טובה וכוח למלא את כל ההבטחות שהביע בנאומו.
אורחים

בטקס השתתפו כחמשת אלפים אורחים. בפרט, בנוסף לשופטי בית המשפט החוקתי וחברי האספה הפדרלית, שנוכחותם בטקס ההשבעה נדרשת על ידי החוקה, השתתפו בטקס גם מתנדבים ועובדי מטה הבחירות של ולדימיר פוטין. יחד עם זאת, על פי המסורת, השתתפו בטקס מושלי הסובייקטים הפדרליים, מנהיגים דתיים ופוליטיקאים רוסים בכירים אחרים, בפרט ראש עיריית מוסקבה לשעבר יורי לוז'קוב והגברת הראשונה לשעבר ניינה ילצינה.  על פי המסורת, דמויות מצטיינות מתחום האמנות, המדע והספורט השתתפו בהשבעה. לדוגמה, המוזיקאי יורי בשמט, שחקן ההוקי איליה קובאלצ'וק, השחקן סטיבן סיגל, יו"ר דירקטוריון גזפרום, ראש הממשלה לשעבר ויקטור זובקוב, מנכ"ל גזפרום נפט אלכסנדר דיוקוב ואחרים.   בנוסף, בטקס השתתף קנצלר גרמניה לשעבר גרהרד שרדר.
תגובה בינלאומית

מספר מנהיגים זרים בירכו את הנשיא ולדימיר פוטין על כניסתו לתפקיד ובהם:
אילהם אלייב, נשיא אזרבייג'ן
אנטולי ביבילוב, נשיא דרום אוסטיה
איגור דודון, נשיא מולדובה
ראול חג'ימבה, נשיא אבחזיה
דונלד טראמפ, נשיא ארצות הברית
אלכסנדר ווצ'יץ', נשיא סרביה
שי ג'ינפינג, נשיא הרפובליקה העממית של סין
צפייה

על פי חברת המחקר מדיאסקופ צפו בשידור טקס ההשבעה יותר מ-5.8 מיליון רוסים. האירוע שודר על ידי חמישה ערוצי טלוויזיה: הערוץ הראשון, רוסיה 1, רוסיה 24, NTV, רשת "מיר" ו-OTR.
המוזיאון להיסטוריה של מוסקבה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  היסטוריה
 כתובת:  רוסיה 
 מיקום:  מוסקבה 
 מדינה:  רוסיה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1896
 תאריך פתיחה רשמי:  1896 
 קואורדינטות:  55°44′12″N 37°35′31″E﻿ / ﻿55.736672222222°N 37.591855555556°E﻿ / 55.736672222222; 37.591855555556
 mosmuseum.ru
  (למפת מוסקבה מוגדלת) המוזיאון להיסטוריה של מוסקבה(למפת מוסקבה רגילה) המוזיאון להיסטוריה של מוסקבה
 
מגדל סוחארב
המוזיאון להיסטוריה של מוסקבה (ברוסית: Музей истории Москвы) הוא מוזיאון הממוקם במוסקבה בירת רוסיה והמוקדש להיסטוריה של העיר.
היסטוריה

היוזמה להקמת המוזיאון בשנת 1896 הייתה בעקבות התערוכה התעשייתית הרוסית שנערכה בניז'ני נובגורוד באותה שנה. בתערוכה הציגה העיר מוסקבה את התפתחות העיר והקדמה שבה (תנאי הסניטציה והרפואה בעיר, החינוך בעיר, ומוסדות הצדקה שבה). תצוגה זו הפכה לבסיס תצוגת המוזיאון. מועצת העיר תרמה את המוצגים להקמת המוזיאון.
במהלך המאה ה-20 עבר המוזיאון בין מספר מבנים ושינה את שמו מספר פעמים. בשנת 1921 נקרא המוזיאון בשם "המוזיאון העירוני של מוסקבה" ומוקם במגדל סוחארב עד להריסתו בשנת 1937. בשנת 1940 שונה שמו ל"מוזיאון להיסטוריה לשיקום העיר מוסקבה" ובשנת 1987 קיבל את שמו הנוכחי.
במוזיאון למעלה ממיליון מוצגים המתארים את ההיסטוריה של העיר ואת החיים בעיר מאז הקמתה ועד ימינו. בין היתר מוצגים במוזיאון מוצגים ארכאולוגיים שהתגלו בעיר, אוסף מפות ותמונות של העיר המציג את גדילתה, ומספר רב של תצלומים משלהי המאה ה-19 ועד ימינו. עוד מוצגים במוזיאון פריטי ריהוט ולבוש תקופתיים.
הערות שוליים

| מוסקבה |
| --- | --- | --- |
| תולדות מוסקבה | נסיכות מוסקבה • הקרב על מוסקבה • מוסקבה החדשה |  |
| ממשל ופוליטיקה | ראש עיריית מוסקבה (1991 • 1996 • 1999 • 2003 • 2013 • 2018 • 2023 • 2028) הדומה העירונית של מוסקבה (1993 • 1997 • 2001 • 2005 • 2009 • 2014 • 2019) • בית עיריית מוסקבה • הבית הלבן • בניין הדומה • בניין גוסטרוי • בניין משרד החוץ |  |
| מחוזות מוסקבה | מחוז מרכז • מחוז צפון • מחוז צפון מזרח • מחוז מזרח • דרום מזרח • מחוז דרום • מחוז דרום מערב • מחוז מערב • מחוז צפון מערב • מחוז זלנוגרד • מוסקבה החדשה • טרויצק |  |
| השכלה ותרבות | האוניברסיטה הממלכתית • הספרייה הממלכתית • פסטיבל הסרטים הבינלאומי במוסקבה • התזמורת הפילהרמונית • VGIK |  |
| מוזיאונים | המוזיאון ההיסטורי הממשלתי • גלריית טרטיאקוב • מוזיאון פושקין • המוזיאון להיסטוריה של מוסקבה • המוזיאון לאדריכלות הרוסית ע"ש שצ'וסב • מוזיאון החלל הרוסי • המוזיאון הזואולוגי של אוניברסיטת מוסקבה • מרכז התערוכה של כל רוסיה • מרכז התערוכות והכנסים סוקולניקי |  |
| כיכרות | כיכר מנז' • כיכר רבוליוציי • כיכר תיאטרלנאיה • כיכר פושקינסקאיה • כיכר לוביאנקה • כיכר קומסומולסקאיה • כיכר בולוטנאיה • כיכר ארבאט • כיכר אירופה • כיכר סטאריה • כיכר טריומפלנאיה  • כיכר בורוביצקאיה |  |
| שדרות ורחובות | רחוב טברסקאיה • ארבאט • רחוב ארבאט החדש • קוטוזובסקי פרוספקט • פטרובקה • פרוספקט מירה • לנינגרדסקי פרוספקט • לנינסקי פרוספקט |  |
| מבני תרבות | תיאטרון בולשוי • תיאטרון הצבא הרוסי • קרמלין איזמאילובו |  |
| צבא וביטחון | משטרת העיר • לוביאנקה • בניין משרד ההגנה |  |
| כלכלת מוסקבה | מוסקבה סיטי • הבורסה • המטבעה • גום • צום • מוסאנרגו • MGTS |  |
| תחבורה ציבורית | מטרו • מטרו 2 • חשמלית • כביש הטבעת • הטבעת המרכזית • הקוטרים המרכזיים • נמל התעופה דומודדובו • נמל התעופה ונוקובו • נמל התעופה שרמטייבו • תחנת האוטובוסים המרכזית • תחנת האוטובוסים שערי דרום • תחנת האוטובוסים שערי צפון • מונורייל • רכבל • הרכבת המהירה לסנקט פטרבורג |  |
| כנסיות ומבני דת | קתדרלת ישו המושיע • בית הכנסת קורל • הקתדרלה הקתולית • מסגד הקתדרלה • מנזר דונסקוי • מנזר נובוספסקי • קתדרלת קאזאן • מנזר דנילוב |  |
| ספורט | המתחם האולימפי לוז'ניקי • קומפלקס הספורט אולימפיסקי • אולימפיאדת מוסקבה (1980) • קרמלין קאפ • מונדיאל 2018 • אוטקריטיה ארנה • VEB ארנה • VTB ארנה • RZD ארנה • מגה-ספורט ארנה • צסק"א ארנה • אליפות העולם באתלטיקה 2013 • גמר ליגת האלופות 2008 |  |
| פארקים וגנים ציבוריים | פארק זריאדיה • פארק גורקי • ודנ"ח • לוסיני אוסטרוב • פארק סוקולניקי • פארק איזמאילובסקי • פארק ביטצבסקי • אי החלומות |  |
| אנדרטאות ופסלים | הפועל ואשת הקולחוז • פסל פיוטר הגדול • אנדרטת מינין ופוז'ארסקי • אנדרטת כובשי החלל • שער הניצחון • פסל ולדימיר הגדול  • אנדרטת יורי גגארין |  |
| אתרי מורשת עולמית | הקרמלין • הכיכר האדומה • מנזר נובודוויצ'י • כנסיית העלייה השמיימה בקולומנסקויה |  |
המשמר המלכותי (בחריין)

| --- | --- |

סמל המשמר המלכותי
 פרטים
 מדינה:  בחריין בחריין
 סוג:  משמר מלכותי
 פיקוד
 מפקד נוכחי:  נאצר בן חמד אל חליפה
חיילי המשמר המלכותי, דצמבר 2007
המשמר המלכותי של בחריין (בערבית: الحرس الملكي البحريني) הוא יחידה של כוח ההגנה של בחריין (אנ'). ביוני 2011, המלך חמד מינה את בנו בן ה-24 נאצר בן חמד אל חליפה (אנ') למפקד המשמר המלכותי.
המנהיג הפוליטי של האופוזיציה עלי סלמאן טען ב-2009 כי "אף שיעים לא גויסו לשרת במשמר המלכותי, אף על פי שהם מהווים למעלה ממחצית האוכלוסייה".
הערות שוליים

↑  "Bahrain". The 2011 US Department of State Background Notes. United States Department of State. נבדק ב-2 במרץ 2012. The Bahrain Defense Force (BDF) numbers about 13,000 personnel. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Captain Shaikh Nasser promoted to colonel and appointed BDF Royal Guard Commander". Bahrain News Agency. 19 ביוני 2011. נבדק ב-12 במרץ 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Colonel Shaikh Nasser To Head Royal Guard". Bahrain Tribune. 20 ביוני 2011. נבדק ב-12 במרץ 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "'Jobs for favourites' claims denied". Gulf Daily News. 25 במרץ 2009. נבדק ב-12 במרץ 2012. Shi'ites are just five per cent of the Defence Ministry and 20pc of the Interior Ministry and all work in low posts without any promotion, while there are no Shi'ites in the Royal Guard. {{cite news}}:  (עזרה)
המשמר המלכותי הדני

| --- | --- |
סמל המשמר
סמל המשמר
 פרטים
 מדינה:  דנמרק דנמרק
 שיוך:   הצבא המלכותי הדני
 סוג:  רגימנט
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  30 ביוני 1658 – הווה (366 שנים)
 מלחמות:  המלחמה הדנית-שוודית (1658–1660) מלחמת סקונה מלחמת תשע השנים מלחמת הירושה הספרדית המלחמה הצפונית הגדולה מלחמת הקואליציה הרביעית מלחמת שלזוויג הראשונה מלחמת שלזוויג השנייה מלחמת העולם השנייה מלחמות יוגוסלביה מלחמת עיראק מלחמת אפגניסטן (2001–2014)
המשמר המלכותי (בדנית: Kongelige Livgarde) הוא רגימנט מיוחד בצבא המלכותי הדני, אשר נוסד ב-30 ביוני 1658 בידי פרדריק השלישי, מלך דנמרק. המשמר אחראי על ביטחונה של משפחת המלוכה הדנית, אך משמש גם כרגימנט סדיר של הצבא. חיילי המשמר עוברים אימונים צבאיים רגילים, לצד אימונים מיוחדים באבטחה.
היסטוריה

המשמר הוקם ב-30 ביוני 1658 בידי פרדריק השלישי, מלך דנמרק. הוא נקרא בתחילה "המשמר הרגלי המלכותי", וזאת מכיוון שב-1661 הקים המלך פרידריק גם את משמר הפרשים המלכותי. ב-1866 פורק משמר הפרשים, ומאז המשמר הרגלי נודע בפשטות בתור "המשמר המלכותי".
מטרתו המקורית של המשמר הייתה להגן על המלך ועל משפחת המלוכה, אולם בפועל הוא לקח חלק ברוב מלחמותיה של דנמרק. זמן קצר לאחר הקמתו הוא נשלח להשתתף במלחמה נגד שוודיה, ומילא חלק חשוב בהגנה על הבירה קופנהגן. בין השנים 1675–1679 הוא השתתף במלחמת סקונה, ושנה לאחר מכן לקח חלק במלחמת תשע השנים. המשמר השתתף גם במלחמת הירושה הספרדית, במלחמה הצפונית הגדולה, ובהגנה על קופנהגן ב-1807. המשמר השתתף גם במלחמת שלזוויג הראשונה ובמלחמת שלזוויג השנייה. ב-1940 ניסו חלק מחיילי המשמר להתנגד לפלישת גרמניה הנאצית לדנמרק, וב-1943 התנגד המשמר לניסיון הגרמני לפרוק מנשקו את הצבא הדני (מבצע ספארי).
במסגרת נאט"ו, חיילי המשמר נשלחו ככוח שמירת שלום לקפריסין, יוגוסלביה, אריתריאה, עיראק ואפגניסטן. בעיראק נהרג אחד מחיילי המשמר ובאפגניסטן איבד 14 איש.
המשמר המלכותי מקיים מדי יום טקס חילופי משמרות ברחבת ארמון אמליאנבורג, אשר מהווה מוקד משיכה מרכזי לתיירים בקופנהגן. ב-2008 נערכו בקופנהגן חגיגות 350 להקמת המשמר.
המשמר המלכותי המרוקאי

| --- | --- |

 פרטים
 מדינה:  מרוקו מרוקו
 שיוך:  הכוחות המזוינים של מרוקו
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1088–הווה (כ־936 שנים) 
 נתוני היחידה
 ייעוד:  אבטחת שלומם של משפחת המלוכה המרוקאית
 פיקוד
 יחידת אם:  הצבא המלכותי
המשמר המלכותי המרוקאי (בערבית: الحرس الملكي المغربي) הוא גדוד בצבא המלכותי המרוקאי האחראי על אבטחת שלומם של מלך מרוקו ומשפחת המלוכה המרוקאית. רשמית המשמר המלכותי המרוקאי הוא חלק מהצבא המלכותי המרוקאי, אולם הוא נמצא בשליטה מבצעית ישירה של המלך.
המשמר כולל 6,000 חיילים, האחראים בין היתר גם  על אבטחת הארמון המלכותי, מאוזוליאום מוחמד ה-5, ושאר המתקנים המלכותיים.
הערות שוליים

↑  El Hamel, Chouki (2013). Black Morocco: A History of Slavery, Race, and Islam (באנגלית). Cambridge University Press. ISBN 978-1-107-02577-6.
הדיוויזיה ה-126 (ורמאכט)

| --- | --- |
סמל הדיוויזיה
סמל הדיוויזיה
 פרטים
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:   ורמאכט
 סוג:  דיוויזיית חיל רגלים
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  15 באוקטובר 1940 – 8 במאי 1945 (4 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים
הדיוויזיה ה-126 (בגרמנית: 126. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הוורמאכט במלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה לחמה בחזית המזרחית, והושמדה בסוף המלחמה בכיס קורלנד.
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-15 באוקטובר 1940, על בסיס יחידות מהדיוויזיה ה-11 והדיוויזיה ה-253, והועמדה תחת פיקוד פאול לאוקס. במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-10 במסגרת הארמייה ה-16, ולאחר מכן לחמה בקרבות השונים בזירה הצפונית, ובכלל זה בקרב על לנינגרד. בסוף 1944 נלכדה הדיוויזיה יחד עם שאר קבוצת ארמיות צפון בכיס קורלנד, שם לחמה עד לכניעתה לרוסים בסוף המלחמה.
מפקדים

פאול לאוקס (15 באוקטובר 1940 - 8 באוקטובר 1942)
הארי הופה (8 באוקטובר 1942 - 3 במאי 1943)
פרידריך הופמן (3 במאי 1943 - 7 באוגוסט 1943)
הארי הופה (7 באוגוסט 1943 - 28 בנובמבר 1943)
גוטהרד פישר (28 בנובמבר 1943 - 14 בפברואר 1945)
קורט היילינג (14 בפברואר 1945 - 8 במאי 1945)
ה'שכ"ד

ה'שכ"ד (5,324) ובקיצור שכ"ד – היא שנה עברית  אשר החלה ביום א' בתשרי, אור ל-18 בספטמבר 1563 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 6 בספטמבר 1564.
המולד של תשרי חל ביום שישי, 22 שעות ו-665 חלקים. לפיכך זו שנה מסוג זשג. איננה מעוברת, ואורכה 355 ימים.
זו שנה רביעית לשמיטה, ושנת 4 במחזור העיבור ה-281. תקופת ניסן שבשנה זו היא תחילת שנת 4 (סימנה דיזז) במחזור השמש ה-191.
שנה זו היא שנת 1,495 לחורבן הבית, ושנת 1,875 לשטרות.
אירועים

הקמת מוסד הצנזורה על הדפוס העברי.
נוסדה החברה קדישא של קהילת פראג.
נולדו

כ"ג באייר – רבי אליהו לואנץ, רב ומקובל אשכנזי, רבן של מספר קהילות בגרמניה, ולבסוף אב"ד קהילת וורמייזא. (נפטר בה'שצ"ו)
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג זשג, ובה 355 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "שלמה": שבה חשוון וכסלו בני 30 יום כל אחד.
י"ג באדר חל בשבת, ולכן תענית אסתר מוקדמת ליום חמישי י"א באדר.
היסטוריה של עם ישראל
הדיוויזיה ה-121 (האימפריה הגרמנית)

| --- | --- |

סמל מפקדת דיוויזיה בצבא הקיסרי הגרמני
 פרטים
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 שיוך:   צבא הקיסרות הגרמנית
 סוג:  דיוויזיה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  19 במרץ 1915 – 17 בדצמבר 1918 (3 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה
 פיקוד
 מפקדים
הדיוויזיה ה-121 (בגרמנית: 121. Division) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם הראשונה, ופורקה עם סיומה.
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-25 במרץ 1915, ולמפקדה מונה ארנסט וגנר. בתחילה לחמה הדיוויזיה בחזית המערבית והשתתפה בקרב ורדן ובקרב על הסום, וב-18 ביולי 1916 הועברה הדיוויזיה לחזית המזרחית, שם לחמה במתקפת ברוסילוב. בשנת 1917 הועברה הדיוויזיה שוב לחזית המערבית, שם היא השתתפה בקרב פשנדל ובשנת 1918 היא לחמה במתקפת האביב, ובכלל זה בקרב השני על המארן, ולאחר מכן לחמה בקרב השני על הסום ובמתקפת מאה הימים. לאחר המלחמה חזרה הדיוויזיה לגרמניה, ופורקה ב-17 בדצמבר 1918.
מפקדים

גנרל חיל הרגלים ארנסט וגנר (19 במרץ 1915 – 24 במאי 1915)
גנרל-לויטננט קורט פון דיטפורת (25 במאי 1915 – 8 בדצמבר 1917)
גנרל-מיור לודוויג ברסלר (9 בדצמבר 1917 – 17 בדצמבר 1918)
לקריאה נוספת

Ruhmeshalle unserer Alten Armee. Herausgegeben auf Grund amtlichen Materials des Reichsarchivs, Militär-Verlag, Berlin 1927, S. 66, 113–114
הדיוויזיה ה-122 (ורמאכט)

| --- | --- |
סמל הדיוויזיה
סמל הדיוויזיה
 פרטים
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:   ורמאכט
 סוג:  דיוויזיית חיל רגלים
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  7 באוקטובר 1940 – 8 במאי 1945 (4 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים
הדיוויזיה ה-122 (בגרמנית: 122. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט במלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה לחמה בחזית המזרחית, והושמדה בסוף המלחמה בכיס קורלנד.
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-7 באוקטובר 1940, על בסיס יחידות מהדיוויזיה ה-32 והדיוויזיה ה-258, והועמדה תחת פיקוד זיגפריד מכולץ. במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-28 במסגרת הארמייה ה-16, ולאחר מכן לחמה בקרבות השונים בזירה הצפונית, ובכלל זה בקרב על לנינגרד. בסוף 1944 נלכדה הדיוויזיה יחד עם שאר קבוצת ארמיות צפון בכיס קורלנד, שם לחמה עד לכניעתה לרוסים בסוף המלחמה.
מפקדים

| שם | כהונה | הערה |
| --- | --- | --- |
| זיגפריד מכולץ | 7 באוקטובר 1940 - 8 בדצמבר 1941 |  |
| פרידריך באייר | 8 בדצמבר 1941 - 17 בפברואר 1942 |  |
| זיגריד מכולץ | 17 בפברואר 1942 - 1 באוגוסט 1942 |  |
| קורט קיל | 1 באוגוסט 1942 - 10 באוקטובר 1942 |  |
| גוסטב הונדט | 10 באוקטובר 1942 - נובמבר 1942 |  |
| זיגריד מכולץ | נובמבר 1942 - 1 בדצמבר 1942 |  |
| אדולף וסטהוף | 1 בדצמבר 1942 - 8 בינואר 1943 |  |
| אדולף טרוביץ | 8 בינואר 1943 - 15 במאי 1943 |  |
| אלפרד טילמן | 15 במאי 1943 - 27 ביוני 1943 |  |
| קורט קיל | 27 ביוני 1943 - 1 בפברואר 1944 |  |
| יוהאן אלברכט פון בליכר | 1 בפברואר 1944 - 4 בפברואר 1944 |  |
| הרו ברויזינג | 4 בפברואר 1944 - 25 באוגוסט 1944 |  |
| פרידריך פנגוהר | 25 באוגוסט 1944 - 20 בינואר 1945 |  |
| ברונו שאץ | 20 בינואר 1945 - 8 במאי 1945 |  |