stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גוטהלף ברגשטרסר
רשימת ספריו

Die Negationen im Kur’ān: Ein Beitrag zur historischen Grammatik des Arabischen. 1911
Verneinungs- und Fragepartikeln und Verwandtes im Qur’ān. 1914
Neuaramäische Märchen und andere Texte aus Ma’lula. 1915
Hebräische Grammatik: 1. Teil. 1918
Neue meteorologische Fragmente des Theophrast, arabisch und deutsch. 1918
Hebräische Lesestücke aus dem Alten Testament 1920
Glossar des neuaramäischen Dialekts von Ma’lula 1921
Zum arabischen dialekt von Damaskus. 1924
Hunain ibn Ishāq über die syrischen und arabischen Galenübersetzungen. 1925
Einführung in die semitischen Sprachen: Sprachproben und grammatische Skizzen. 1928
Hebräische Grammatik: 2. Teil. 1929
Neue materialien zu Hunain ibn Ishāq’s Galen-bibliographie. 1932
Nichtkanonische Koranlesarten im Muhtasab des Ibn Ginnī. 1933
Sammlung nichtkanonischer Koranlesarten. 1934
Grundzüge des islamischen Rechts. 1935 (הפקה ועריכה של יוסף שכט)
Die Geschichte des Korantexts (3rd volume of Theodor Nöldeke's Geschichte des Qorans). 1938
ג'בל מוכאבר (כדורגל)

מועדון כדורגל ג'בל מוכאבר (בערבית: جبل مكبر) היא קבוצת כדורגל משכונת ג'בל מוכאבר במזרח ירושלים, המשחקת בליגת העל הפלסטינית. ג'בל מוכאבר היא אחת משתי קבוצות ממזרח ירושלים המשתתפות בליגת העל הפלסטינית, השנייה היא קבוצת הילאל אל-קודס.
היסטוריה

המועדון הוקם בשנת 1976, כקבוצת חובבים ששיחקה בליגה המקומית במזרח ירושלים. כאשר הוקמה ליגת העל הפלסטינית על ידי הרשות הפלסטינית בשנת 1998 הצטרפה לליגה.
בעונת 2009/10 הייתה אלופת הליגה של הגדה המערבית. בעונה זו גם שברה הקבוצה את שיא ההעברות בכדורגל הפלסטיני עד אז, כשרכשה את הכוכב העזתי איסמעיל לאמור תמורת 30 אלף דולר.
החל מעונת 11–2010, מתקיימת הליגה במתכונת מקצוענית, הקבוצה החלה לגייס תקציב ולהחתים שחקנים ומאמנים מקצועיים. לקבוצה הצטרף עלי חטיב תושב שפרעם, שבעבר שיחק בהפועל חיפה.
בעונת 2015/16 ירדה לליגה השנייה לאחר 10 שנים בליגת העל. אך העפילה חזרה לליגת העל בסוף עונת 2016/17.
אצטדיון

הקבוצה משחקת באצטדיון פייסל חוסייני הנמצא סמוך לכביש 60 בתחומי הכפר א-ראם צפונית לירושלים, מצדה השני של חומת ההפרדה, מאחר ששאר קבוצות ליגת העל הפלסטינית אינם מורשות להיכנס לישראל.
באצטדיון כ-12,500 מקומות ישיבה. האצטדיון נקרא על שם המנהיג הפלסטיני פייסל חוסייני ונחנך באוקטובר 2008.
הישגים

אליפות ליגת העל הפלסטינית
2009-10
השתתפות במפעלים הקבוצתיים של ההתאחדות לכדורגל של אסיה

ליגת העל הפלסטינית מסונפת להתאחדות לכדורגל של אסיה (באנגלית: Asian Football Confederation, ראשי תיבות AFC), ולכן קבוצות אשר מסיימות במקומות הראשונים זוכות להשתתף במפעלים הקבוצתיים של ההתאחדות. ג'בל מוכאבר השתתפה בתחרות גביע הנשיא של ההתאחדות (AFC Champions League) בשנת 2016.
הערות שוליים

↑  יובל הימן, רונאלדו פינת עזה: קבלו את הכוכב העזתי של ג'בל מוכבר, באתר זמן ירושלים, 23 בנובמבר 2009
↑  אביחי חיים, "אהלן וסהלן", אתר גולר, 1 במאי 2012
↑  יואב בורוביץ, כוכב אחד לבד: הכדורגלן עלי אל-חטיב גדל בהפועל חיפה, אבל הצטיין דווקא בקבוצה המזרח ירושלמית ג'בל מוכבר ובנבחרת פלסטין., באתר הארץ, 17 בפברואר 2012
↑  יוני מנדל, הליגה הפלסטינית לקראת סיום דרמטי: הגדה המערבית מחפשת אלופה, אתר שיחה מקומית, 30 באפריל 2015
גדוד נהגי הפרדות (צה"ל)

| --- | --- |
 גדוד נהגי הפרדות בחנוכת כביש הגבורה, דצמבר 1948
 פרטים
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:  צה"ל צה"ל
 סוג:  יחידת הובלה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1948–1956 (כ־8 שנים)
 מלחמות:    מלחמת העצמאות  מלחמת סיני
 נתוני היחידה
 ציוד עיקרי:  פרדות וסוסים, גמלים וחמורים
 פיקוד
 יחידת אם:  אגף האפסנאות
 מפקדים:  חיים אפלבוים, פיליפ הרשברג
החייל אדלר זאב (וילי) מגדוד מובילי הפרדות במצעד צה"ל הראשון
גדוד נהגי הפרדות בצה"ל הייתה יחידה שהוקמה בינואר 1948 והפעילה בהמות משא להובלה. היחידה נקראת על שם "גדוד נהגי הפרדות" שנטל חלק במלחמת העולם הראשונה. הגדוד הוקם כשירות הובלה של אגף האפסנאות (אג"א) לאזורים הרריים, והפעיל פרדות וסוסים, גמלים וחמורים. מפקדו הראשון היה הווטרינר חיים אפלבוים ומפקדו השני במשך 4 שנים היה פיליפ הרשברג, עד לפירוקו.
במהלך מלחמת העצמאות השתתף במבצעים רבים בכל החזיתות, לרבות קרבות עשרת הימים ושיירות דרך בורמה לירושלים. במהלך המלחמה הורחב לגדוד הובלה, ובאוקטובר 1948 סופחו אליו שירות הכלבים והשירות הווטרינרי. בשיאו מנה כ-300 חיילים וכ-200 פרדות.
הגדוד פורק בשנת 1949, והפרדות הופעלו כפלוגת תובלה רכובה של חיל ההספקה. הפלוגה הופעלה עד מבצע קדש (1956), ופורקה זמן קצר אחריו.
ג'ירו ד'איטליה 2019

| --- | --- |

קדמת הפלוטון באחד הקטעים
 מדינות:  איטליה איטליה
 סוג:  מרוץ קטעים
 אורך המסלול:  3,546 קילומטרים
 חודש:  11 במאי–2 ביוני
 משך:  21 קטעים
 היסטוריה
 מוביל מנצחי הקטעים:  (2 ניצחונות)   גרמניה פסקל אקרמן   אוסטרליה קיילב יואן   סלובניה פרימוז' רוגליץ'   אקוודור ריצ'רד קאראפאס   ספרד פייו בילבאו
 מנצח אחרון:   הדירוג הכללי - אקוודור ריצ'רד קאראפאס    דירוג ההרים - איטליה ג'וליו צ'יקונה    דירוג הנקודות - גרמניה פסקל אקרמן    - דירוג הצעירים קולומביה מיגל אנחל לופס
 
הג'ירו ד'איטליה 2019 (באיטלקית: Giro d'italia 2019) הוא המהדורה ה-102 של מרוץ הג'ירו ד'איטליה, אחד משלושת הגרנד טורס בענף אופני הכביש. המרוץ התקיים בין ה-11 במאי ל-2 ביוני, וכלל 21 קטעים, שמתוכם שלושה קטעים של נגד השעון (ביניהם קטע הפתיחה בבולוניה וקטע הסיום בורונה). במרוץ ניצח ריצ'רד קאראפאס (מוביסטאר) מאקוודור בזמן של 90:45.1 שעות, כשהוא מקדים את וינצ'נצו ניבאלי (בחריין מרידה) האיטלקי ב-1:05 דקות ואת פרימוז' רוגליץ' (יומבו–ויסמה) הסלובני ב-2:30 דקות. המרוץ אורגן על ידי חברת RCS, כמו שאר מהדורות הג'ירו וכלל בסך הכל כ-3,546 קילומטרים.
עם ניצחונו של קאראפאס, הוא הפך לאקוודורי הראשון שמנצח את המרוץ, ולדרום האמריקאי השני שמנצח את המרוץ אחרי נאירו קינטנה ב-2014. בשאר בקטגוריות, פסקל אקרמן ניצח את קטגוריית הנקודות והפך לגרמני הראשון שעושה את זה. ג'וליו צ'יקונה האיטלקי ניצח את קטגוריית ההרים ומיגל אנחל לופס ניצח את קטגוריית הרוכב הצעיר במרוץ בפעם השנייה ברציפות. בקטגוריית הקבוצות, ניצחה קבוצת מוביסטאר, שבה נמצא מנצח המרוץ קאראפאס וגם מי שסיים רביעי את המרוץ, מיקל לנדה.
קבוצות

במרוץ משתתפות 22 קבוצות, שמתוכן 18 הוא מדרג הוורלד טור הבכיר וארבע מדרג הפרו קונטיננטל שהוזמנו למרוץ על ידי החברה המארגנת, RCS.
קבוצות > קבוצות World Tour

AG2R La Mondiale (צרפת צרפת)
אסטנה (קזחסטן קזחסטן)
בחריין מרידה, (בחריין בחריין)
CCC (פולין פולין)
בורה–הנסגרוהה, (גרמניה גרמניה)
דיימנשן דאטה, (דרום אפריקה דרום אפריקה)
EF Education First-Drapac, (ארצות הברית ארצות הברית)
Groupama–FDJ, צרפת צרפת)
יומבו–ויסמה, (הולנד הולנד)
לוטו–סודאל, (בלגיה בלגיה)
מיצ'לטון - סקוט, (אוסטרליה אוסטרליה)
מוביסטאר, (ספרד ספרד)
דקונינק קוויק-סטפ, (בלגיה בלגיה)
אינאוס, (בריטניה בריטניה)
סאנווב, (גרמניה גרמניה)
טרק-סגפרדו, (ארצות הברית ארצות הברית)
יו. איי. אי. אמירטס, (איחוד האמירויות הערביות איחוד האמירויות הערביות)
קבוצות > קבוצות קונטיננטל-פרו

אנדרוני–ג'יאטקולי סידרמק, איטליה (איטליה איטליה)
ברדיאני–CSF, (איטליה איטליה)
Israel Cycling Academy, (ישראל ישראל)
ניפו–ויני פאנטיני–פאייזנה (איטליה איטליה) (יפן יפן)
רוכבים בולטים > דירוג כללי וטיפוסים

המנצח של המרוץ בשנת 2013 ו-2016 וינצ'נצו ניבאלי (בחריין מרידה) ביחד עם המנצח של שנת 2017, טום דימולן (קבוצת סאנווב) התחרו במרוץ. גם סיימון ייטס (מיצ'לטון - סקוט) שהיה אחד מהרוכבים הדומיננטיים במהדורה של 2018 התחרה, ביחד עם מנצח קטגוריית הרוכב הצעיר של 2018, מיגל אנחל לופס (אסטנה) ופרימוז' רוגליץ' (יומבו–ויסמה). גם מי שסיים את המרוץ במקום ה-3 ב-2015, מיקל לנדה התחרה, ביחד עם בן קבוצתו שסיים את המרוץ ב-2018 במקום הרביעי, ריצ'רד קאראפאס. גם רפא מייקה (בורה–הנסגרוהה) נבחר להוביל את קבוצתו, כשבאוקה מולמה (טרק-סגפרדו) ואילנור זאקארין (CCC) מובילים את קבוצותיהם.
רוכבים בולטים > ספרינטים

אליה ויוויאני (דקונינק קוויק-סטפ), המנצח של קטגוריית הנקודות ב-2018 ומי שהגיע לג'ירו כאלוף איטליה השתתף במרוץ, ביחד עם ארנו דמאר (Groupama–FDJ) שעורך את ההופעה השלישית שלו במרוץ וקיילב יואן (מיצ'לטון - סקוט), שניצח קטע אחד במרוץ ב-2017. גם מנצח קטגוריית הנקודות ב-2017, פרננדו גאביריה (יו. איי. אי. אמירטס), פסקל אקרמן (בורה–הנסגרוהה) שערך את הופעת הבכורה שלו במרוץ וג'אקומו ניצולו (דיימנשן דאטה) שניצח את קטגוריית הנקודות במרוץ ב-2015 ו-2016. עוד ספרינטרים בולטים שהשתתפו הם: סימונה קונסוני (יו. איי. אי. אמירטס), דווידה צ'ימולאי (Israel Start-Up Nation), מטאו מוסקטי (טרק-סגפרדו), סשה מודולו (EF Education First), יאקוב מרצ'קו (CCC ומנואל בלטי (אנדרוני).
רוכבים בולטים > אחרים

עוד רוכבים בולטים שנטלו חלק במרוץ הם: אסטבן צ'אבס (מיצ'לטון - סקוט), ויקטור קמפנרטס (לוטו–סודאל), טנל קנגרט ויו קארת'י (EF Education First), בוב יונגלס (דקונינק קוויק-סטפ), דווידה פורמולו (בורה–הנסגרוהה), דומניקו פוצוביבו (בחריין מרידה), ג'וליו צ'יקונה (טרק-סגפרדו), טוני גלופן (AG2R La Mondiale), יון איסאגירה (אסטנה).
תוצאות > דירוג כללי > מקומות 1–30

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| מקום | רוכב | קבוצה | זמן |
| 1 | אקוודור ריצ'רד קאראפאס | מוביסטאר | 90:01.47 שעות |
| 2 | איטליה וינצ'נצו ניבאלי | בחריין מרידה | 1:05+ |
| 3 | סלובניה פרימוז' רוגליץ' | יומבו–ויסמה | 2:30+ |
| 4 | ספרד מיקל לנדה | מוביסטאר | 2:38+ |
| 5 | הולנד באוקה מולמה | טרק - סגפרדו | 5:43+ |
| 6 | פולין רפא מייקה | בורה–הנסגרוהה | 6:56+ |
| 7 | קולומביה מיגל אנחל לופס | אסטנה | 7:26+ |
| 8 | בריטניה סיימון ייטס | מיצ'לטון - סקוט | 7:49+ |
| 9 | רוסיה פאוול סיבאקוב | אינאוס | 8:56+ |
| 10 | רוסיה אילנור זאקארין | קטושה–אלפסין | 12:14+ |
| 11 | בריטניה יו קארת'י | EF Education First | 16:36 |
| 12 | ארצות הברית ג'ו דומברווסקי | EF Education First | 20:12+ |
| 13 | צרפת ולנטין מדואה | Groupama–FDJ | 21:59+ |
| 14 | סלובניה יאן פולאנץ | יו. איי. אי. אמירטס | 22:38+ |
| 15 | איטליה דווידה פורמולו | בורה–הנסגרוהה | 22:38+ |
| 16 | איטליה ג'וליו צ'יקונה | טרק - סגפרדו | 27:19+ |
| 17 | ספרד מיקל נייבה | מיצ'לטון - סקוט | 27:46+ |
| 18 | אסטוניה טנל קנגרט | EF Education First | 30:11+ |
| 19 | איטליה דומניקו פוצוביבו | בחריין מרידה | 33:40+ |
| 20 | איטליה פאוסטו מאסנאדה | אנדרוני–ג'יאקטולי | 34:52+ |
| 21 | איטליה ויקטור דה לה פארטה | CCC | 39:51+ |
| 22 | אירלנד אדי דונבאר | אינאוס | 42:26+ |
| 23 | איטליה דמיאנו קרוסו | בחריין מרידה | 49:06+ |
| 24 | קולומביה סבסטיאן הנאו | אינאוס | 58:45+ |
| 25 | אוסטרליה לוקאס המילטון | מיצ'לטון - סקוט | 1:04.31+ |
| 26 | קזחסטן אנדריי זייטס | אסטנה | 1:05.28+ |
| 27 | צ'כיה יאן הירט | אסטנה | 1:05.38+ |
| 28 | איטליה מאתיה קטאנו | אנדרוני–ג'יאקטולי | 1:09.11+ |
| 29 | צרפת אלכסיס ויאלמורז' | AG2R La Mondiale | 1:12.04+ |
| 30 | צרפת פרנסואה בידאר | AG2R La Mondiale | 1:16.55+ |
תוצאות > קטגוריית הנקודות > מקומות 1-10

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| מקום | רוכב | קבוצה | נקודות |  |
| 1 | גרמניה פסקל אקרמן | בורה–הנסגרוהה | 226 |  |
| 2 | צרפת ארנו דמאר | Groupama–FDJ | 213 |  |
| 3 | איטליה דמיאנו צ'ימה | ניפו ויני–פאנטיני פאייזנה | 104 |  |
| 4 | איטליה פאוסטו מאסנאדה | אנדרוני–ג'יאקטולי | 93 |  |
| 5 | אקוודור ריצ'רד קאראפאס | מוביסטאר | 90 |  |
| 6 | איטליה דווידה צ'ימולאי | Israel Cycling Academy | 60 |  |
| 7 | איטליה מירקו מאסטרי | ברדיאני–CSF | 54 |  |
| 8 | איטליה וינצ'נצו ניבאלי | בחריין מרידה | 51 |  |
| 9 | סלובניה פרימוז' רוגליץ' | יומבו–ויסמה | 50 |  |
| 10 | ספרד פלו בילבאו | אסטנה | 48 |  |
תוצאות > קטגוריית ההרים > מקומות 1-10

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| מקום | רוכב | קבוצה | נקודות |
| 1 | איטליה ג'וליו צ'יקונה | טרק-סגפרדו | 267 |
| 2 | איטליה פאוסטו מאסנאדה | אנדרוני–ג'יאקטולי | 115 |
| 3 | איטליה דמיאנו קרוסו | בחריין מרידה | 86 |
| 4 | אקוודור ריצ'רד קאראפאס | מוביסטאר | 75 |
| 5 | ספרד מיקל נייבה | מיצ'לטון - סקוט | 68 |
| 6 | רוסיה אילנור זאקארין | קטושה–אלפסין | 54 |
| 7 | איטליה מאתיה קאטנו | אנדרוני–ג'יאקטולי | 53 |
| 8 | ספרד פלו בילבאו | אסטנה | 46 |
| 9 | ספרד מיקל לנדה | מוביסטאר | 42 |
| 10 | איטליה ג'יאנלוקה בראמבילה | טרק-סגפרדו | 40 |
תוצאות > קטגוריית הרוכב הצעיר > מקומות 1-10

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| מקום | רוכב | קבוצה | זמן |
| 1 | קולומביה מיגל אנחל לופס | אסטנה | 90:09.13 שעות |
| 2 | רוסיה פאוול סיבאקוב | אינאוס | 1:30+ |
| 3 | בריטניה יו קארת'י | EF Education First | 9:10+ |
| 4 | צרפת ולנטין מדואה | Groupama–FDJ | 14:33+ |
| 5 | איטליה ג'וליו צ'יקונה | טרק-סגפרדו | 19:53+ |
| 6 | אירלנד אדי דונבאר | אינאוס | 35:00+ |
| 7 | אוסטרליה לוקאס המילטון | מיצ'לטון - סקוט | 57:05+ |
| 8 | אוסטרליה בן אוקונור | דיימנשן דאטה | 1:10.23+ |
| 9 | אוסטרליה כריס המילטון | סאנווב | 1:16.36+ |
| 10 | אוסטרליה ג'אי הינדלי | סאנווב | 1:20.43+ |
תוצאות > קטגוריית הקבוצות > מקומות 1-5

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| מקום | קבוצה | זמן |
| 1 | ספרד מוביסטאר | 270:44:14 שעות |
| 2 | קזחסטן אסטנה | 17:36+ |
| 3 | בחריין בחריין מרידה | 18:31+ |
| 4 | ארצות הברית EF Education First | 25:35+ |
| 5 | אוסטרליה מיצ'לטון - סקוט | 30:56+ |
ראו גם

טור דה פראנס 2019
וואלטה אספנייה 2019
הערות שוליים

↑  הקטגוריה מורכבת מהזמן המשולב של שלושת הרוכבים הראשונים בקבוצה
↑  Giro d'italia 2019 | Startlist, procyclingstats.com
↑  הרוכב הצעיר המצטיין עד גיל 25
↑  Giro d’Italia 2019: Chris Froome will not defend title in order to focus on winning fifth Tour de France, Independent.co.uk
↑  Gaviria takes Giro stage three after Viviani disqualified, irishtimes.com
↑  קאראפאס זכה גם ב-10 שניות בונוס, כמו כל מנצח קטע, ועקב כך עקף גם את רוגליץ'
↑  ה"צ'ימה קופי" זה הכינוי של העלייה הגבוהה ביותר במרוץ
↑  UCI could still sanction Miguel Ángel López for punching fan at Giro d’Italia, according to reports, cyclingweekly.com
משמאל לימין: אילנור זאקארין, דומניקו פוצוביבו ופרימוז' רוגליץ' במהלך הטיפוס למוטירולו, קטע 16
מימין לשמאל: מיקל לנדה, וינצ'נצו ניבאלי ו-ריצ'רד קאראפאס במהלך הקטע ה-19
ארנו דמאר לובש את חולצת הצ'יקלמינו של המוביל בקטגוריית הנקודות, דמאר הוביל בקטגוריה בין הקטעים 12–18
ג'וליו צ'יקונה (ימין), מנצח קטגוריית ההרים, לובש את החולצה הכחולה של המוביל בקטגוריה באחד הקטעים.
מיגל אנחל לופס, מנצח הקטגוריה, לובש את החולצה הלבנה של המוביל בקטגוריית הרוכב הצעיר
גוטהרד היינריצי

| --- | --- |

גוטהרד היינריצי
 לידה:  25 בדצמבר 1886 גומבינן, הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 פטירה:  13 בדצמבר 1971 (בגיל 84) קרלסרוהה, גרמניה המערבית גרמניה המערבית
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:  הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית   רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר   גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1905–1945 (כ־40 שנה)
 דרגה:   גנרל-אוברסט
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-16   מפקד הקורפוס ה-7   מפקד הקורפוס ה-12   מפקד הקורפוס ה-43   מפקד הארמייה הרביעית   מפקד ארמיית הפאנצר הראשונה   מפקד קבוצת ארמיות ויסלה
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה המערכה על צרפת  מבצע ברברוסה  הקרב על מוסקבה  הקרב על ברלין
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון וחרבות   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה
 
היינריצי (מימין) עם גנרל גינתר פון קלוגה (משמאל), ספטמבר 1943
גוטהרד היינריצי (בגרמנית: Gotthard Heinrici, ‏ 25 בדצמבר 1886 – 13 בדצמבר 1971), היה מפקד  בכיר בוורמאכט במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

היינריצי נולד בפרוסיה המזרחית ב-25 בדצמבר 1886 למשפחה בעלת מסורת צבאית. בן דודו היה גנרל גרד פון רונדשטט. בגיל 19 התגייס לצבא, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-95 (התורינגי ה-6). במלחמת העולם הראשונה השתתף בחזית המזרחית בקרב טננברג, ובחזית המערבית בצרפת, שם נפגע מהרעלת גזים במהלך קרב ורדן. לאחר החלמתו הוא מונה לקצין מטה בדיוויזיה ה-203, שבה שירת עד תום המלחמה. במהלך המלחמה, היינריצי עוטר אחת עשרה פעמים, כולל שני הדרגות של צלב הברזל וצלב האבירים של מסדר בית הוהנצולרן עם חרבות.
לאחר המלחמה נשאר היינריצי ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1924 מונה למפקד פלוגה 14 ברגימנט ה-13 (וירטמברג), ובשנת 1926 הועלה לדרגת מיור. בשנת 1930 הועלה היינריצי לדרגת אוברסט לוטננט, ומונה למפקד הגדוד ה-3 ברגימנט ה-3 (הפרוסי). בשנת 1933 הועלה לדרגת אוברסט, ומונה למפקד אגף במשרד המלחמה.
לאחר עליית הנאצים לשלטון, עלייתו בדרגה בוורמאכט הייתה איטית בגלל מספר סיבות: הוא לא הצטרף למפלגה הנאצית, וכבן לכומר פרוטסטנטי הוא נהג לעיין בספר התנ"ך וללכת לכנסייה בימי ראשון. שליח מיוחד מברלין נשלח אליו והודיע לו כי היטלר רואה את פעילותו הדתית כעומדת בסתירה למטרות הנאציונל-סוציאליזם, אולם היינריצי המשיך בשלו. בנוסף לכך הייתה אשתו חצי יהודייה (מישלינג), אבל משפחתו קבלה אישור מהיטלר שהם אמנם לא גרמנים טהורים (אשתו וילדיהם היו מישלינג) אך הם לא חלק מהגזע היהודי, בעקבות קביעה זו, בני המשפחה קיבלו תעודת דם גרמני.
היינריצי היה קצין עיקש נועז ותובעני. הוא נלחם עם אנשיו בחמת זעם כה גדולה עד שפקודיו כינו אותו בגאווה "הננס הארסי שלנו" (Unser Giftzwerg), כלומר, הממזר העשוי ללא חת.
ב-1 בינואר 1936 הועלה היינריצי לדרגת גנרל מיור, ב-12 באוקטובר 1937 מונה למפקד הדיוויזיה ה-16, וב-1 במרץ 1938 הועלה לדרגת גנרל לויטננט.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

היינריצי הוחזק כשבוי מלחמה עד 19 במאי 1948. הוא מת בעיר קרלסרוהה ב-13 בדצמבר 1971 בגיל 84 ונקבר בעיר פרייבורג בטקס צבאי מלא.
היינריצי מופיע כדמות מפתח בספרו התיעודי של קורנליוס ראיין - "הקרב האחרון" המבוסס על ראיונות שלו עם המחבר.
לקריאה נוספת

קורנליוס ראין: הקרב האחרון, הוצאת א. לוין-אפשטיין
אנטוני ביוור: נפילת ברלין, הוצאת יבנה, 2003
ג'ים פולסום

ג'יימס אלישע פולסום האב (באנגלית: .James Elisha Folsom Sr;‏ 9 באוקטובר 1908 –  21 בנובמבר 1987) היה פוליטיקאי אמריקאי מאלבמה, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אלבמה ה-42 בשנים 1947–1951 ובשנים 1955–1959. הוא היה מושל אלבמה הראשון שנולד במאה ה-20.
ראשית חייו

ג'ים פולסום נולד במחוז קופי שבאלבמה למשפחה ממוצא אנגלי. לפני שהתגייס לשירות בצבא ארצות הברית ובצי הסוחר של ארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה, עבד פולסום כאיש מכירות בענף הביטוח. הוא למד באוניברסיטת אלבמה, באוניברסיטת סמפורד ובאוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון, אך מעולם לא סיים את לימודי התואר.
לפני שהתמודד בבחירות על משרת מושל אלבמה, הפעם היחידה בה הוא ניצח בבחירות הייתה כאשר הוא נבחר כנציג לוועידה הארצית של המפלגה הדמוקרטית ב-1944. בוועידה זו הוא היה תומך נלהב של סגן הנשיא הנרי וולאס, והעדיף אותו על פני הארי טרומן שבסופו של דבר נבחר כמועמד המפלגה לתפקיד ונבחר בבחירות הכלליות של אותה שנה.
מושל אלבמה

פולסום נבחר לראשונה כמושל אלבמה ב-1946 על בסיס מצע הניו דיל הליברלי שתקף את האינטרסים התאגידיים ואת העשירים. הוא ניהל מסע בחירות ססגוני עם קבוצת הילבילי, ונופף בסחבה ובדלי שעליהם הוא אמר שהם "ינקו" את הקפיטול של מדינת אלבמה. יריבו במירוץ, הנדי אליס, תקף את פולסום באומרו שבחירתו תאיים על חוקי ההפרדה הגזעית ותעודד את ארגוני העובדים שבגיבוי הקומוניסטים.
ב-3 במרץ 1948 עלה שמו של פולסום לכותרות הראשיות ברחבי ארצות הברית כאשר כריסטין ג'ונסטון בת ה-30, אלמנה שפגשה את פולסום בסוף שנת 1944 כאשר היא עבדה כקופאית במלון טוטוילר בברמינגהאם, הגישה נגדו תביעת אבהות בטענה שהוא היה אביו של בנה בן 22 החודשים. ביוני אותה שנה נסגרה התביעה בהסדר כספי. שנים לאחר מכן, הודה פולסום בראיון שהוא אכן היה אביו של בנה של ג'ונסטון.
ב-5 במאי 1948, ללא פרסום מוקדם, נשא פולסום לאישה את ג'מל מור בת ה-20, שעבדה כמזכירה במחלקת הכבישים של אלבמה, ושאותה הוא הכיר במהלך מסע הבחירות שלו ב-1946 והמשיך להיפגש איתה מאז על בסיס יומי.
על כל פנים, על אף תביעת האבהות של ג'ונסטון ושערוריות נוספות במהלך כהונתו, נבחר פולסום בקלות לתקופת כהונה שנייה בלתי רצופה ב-1954. כפי שצוין באחד המחקרים, פולסום הביא לשלטון אוסף של מחוקקים שנתנו לו רוב הן בבית הנבחרים של אלבמה והן בסנאט שלה. באותה תקופה הגבילה חוקת אלבמה את המושל בהגבלת כהונה של לא יותר מתקופת כהונה רצופה אחת, הגבלה שהייתה שכיחה במדינות אחרות בדרום באותה תקופה. במסע בחירות זה עשה פולסום, שהתנשא לגובה של 203 ס"מ, שימוש בסיסמה "ידידו הגדול של האדם הקטן".
ב-1958 המתיק פולסום גזר דין מוות שנגזר על ג'ימי וילסון (אנ'), אפרו-אמריקאי שנידון למוות על ביצוע שוד מזוין. המקרה של וילסון עורר מחאות בינלאומיות, אך כמה תומכי ההפרדה הגזעית קראו לפולסום לא להמתיק את העונש. פולסון התנגד לעונש מוות, בציינו שהוא תמיד יעניק חנינה בכל מקרה "שבו אוכל למצוא לכך סיבה כלשהי". באופן רגיל הוא חנן מורשעים שחורים, בהאמינו שהרשעתם הייתה בלתי מוצדקת או שהעונש שהוטל עליהם נבע משיוכם הגזעי.
על כל פנים, פולסום לא התערב במקרה אחר שנוי במחלוקת. באותה שנה הוצא להורג על כיסא חשמלי ג'רמיה ריבס (אנ') במקרה שגם הוא עורר מחאות. מאוחר יותר הודה פולסום ששתיקתו נבעה מסיבות פוליטיות. הוא אמר שהוא לא היה יכול להעניק חנינה לאדם שחור שהורשע באונס של אישה לבנה, שכן מהלך שכזה היה הורס אותו מבחינה פוליטית.
לאחר כהונתו

ב-1962 התמודד פולסום שוב בבחירות על משרת המושל מול בן חסותו משכבר הימים ג'ורג' וולאס, אך נוצח. סיסמה לגלגנית שהתייחסה למוניטין של פולסום על כך שלקח שוחד, צצה במהלך מסע הבחירות: "לפעמים לכולם ומעט עבור ג'ים הגדול". פולסום התייחס לעיתים ל"תגמולי המשרה" ואמר פעם לקהל במסע הבחירות, "אני מודה בגניבה. קהל זה שקיבלתי, תצטרך לגנוב כדי לקבל אותו... גנבתי בשבילך, ובשבילך, ובשבילך".
מסע הבחירות של פולסום ניזוק גם בשל הופעה בטלוויזיה שבה הוא הופיע כשהוא שתוי לחלוטין ולא היה מסוגל לזכור את שמות ילדיו. הן הופעה זו והן הסיסמה הזיקו לו בציבור.
ב-1966 התמודד שוב פולסום בבחירות למשרת המושל והתמודד מול שלושה דמוקרטים מובילים בבחירות המקדימות, חבר בית הנבחרים של ארצות הברית לשעבר, קארל אליוט, המושל לשעבר ג'ון פטרסון, והתובע הכללי של אלבמה, ריצ'מונד פלאוורס האב. אף על פי כן, אף אחד מהם לא ניצח בבחירות המקדימות, ומי שנבחרה הייתה החלופה למושל היוצא ג'ורג' וולאס: אשתו הראשונה לורלין וולאס. בבחירות הכלליות הביסה וולאס בקלות את המועמד הרפובליקני חבר בית הנבחרים ג'יימס ד. מרטין.
מאז ועד יומו האחרון לא נבחר עוד פולסום למשרה ציבורית.
שנותיו האחרונות

בהמשך ניסה פולסום להתמודד על משרות ציבוריות אך יריביו הפוליטיים לא התייחסו אליו ברצינות. בשנותיו האחרונות בריאותו נעשתה רופפת. במאמר במגזין פיפל מ-1976 דווח שהוא היה עיוור כמעט לחלוטין עם חמישה אחוזי ראיה בלבד, וחרש כמעט לחלוטין.
ג'ים פולסום נפטר בעיר קולמן שבאלבמה ב-21 בנובמבר 1987. הוא נטמן בבית הקברות המקומי.
בנו של פולסום, ג'ים פולסום הבן, שכינויו הוא "ג'ים הקטן" (כמו אביו, קומתו גבוהה, אך הוא מכונה כך בשל כינויו של אביו, "ג'ים הגדול"), הוא גם פוליטיקאי בולט באלבמה. בשנים 1887–1993 הוא כיהן כסגן מושל אלבמה. כאשר המושל הרפובליקני ה. גאי האנט הועבר מתפקידו לאחר שהורשע בפלילים, הושבע פולסום הבן במקומו. ב-1994 התמודד פולסום הבן בבחירות לתקופת כהונה מלאה כמושל, אך הובס על ידי המושל הרפובליקני לשעבר פוב ג'יימס. ב-2006 הוא החליט לשוב לפוליטיקה ובסופו של דבר נבחר שוב למשרת סגן המושל, תפקיד בו הוא כיהן בשנים 2007–2011.
לפולסום האב היו תשעה ילדים, שניים מאשתו הראשונה שרה, ושבעה מאשתו השנייה ג'מל. אשתו הראשונה, שרה קרנלי, נפטרה ב-1944 בשל סיבוכים בהריון. ב-1948 הוא נשא לאישה את ג'מל, והשניים היו נשואים עד יומו האחרון.
הערות שוליים

↑  Grafton, Carl; Permaloff, Anne (1985). Big Mules and Branchheads: James E. Folsom and Political Power in Alabama (Paperback, 2008 ed.). Athens, Georgia: University of Georgia Press. pp. 113–114.
↑  Hammond, Ralph (January 18, 1955). "Jim and Jamelle - a Love Story". The Gadsden Times. No. Inaugural Edition.
↑  Big Mules and Branchheads James E. Folsom and Political Power in Alabama By Anne Permaloff, Carl Grafton, 2008, P.14.
↑  The Little Man's Big Friends - Portside.org
1 2  "ExecutedToday.com » jim folsom"
↑  Frances Coleman, From Edwin Edwards to Donald Trump, voters are sometimes willingly blind, al.com, Jul. 16, 2021.
↑  "George Wallace". The Telegraph. 15 September 1998. Archived from the original on 13 September 2010.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007323345805171  GND: 1145152058  ISNI: 0000 0000 2640 6683  LCCN: n84123102  VIAF: 21084611   WorldCat (עם VIAF): 21084611
גייל בנסון

| --- | --- |

 לידה:  26 בינואר 1947 (בת 77) ניו אורלינס, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 
גייל מארי לה-ג'וני בירד בנסון (באנגלית: Gayle Marie LaJaunie Bird Benson; נולדה ב-26 בינואר 1947) היא אשת עסקים אמריקאית, המחזיקה בקבוצות הספורט ניו אורלינס סיינטס מה-NFL וניו אורלינס פליקנס מה-NBA.
ביוגרפיה

בנסון נולדה וגדלה בניו אורלינס, והחלה את הקריירה שלה בתפקידי קבלה ומזכירות תוך כדי עיסוק בעיצוב פנים.
ב-8 באפריל 1967 נישאה לנאס סולומנה, והשניים התגרשו ב-1972. ב-1977 נישאה לתומס בירד, והחלה לעסוק יחד איתו בשיפוץ וחידוש נכסים ועסקים. לאחר גירושיהם ב-1987, המשיכה לעסוק בעיצוב פנים והקימה את חברת "Gayle Bird Interiors".
ב-2004 נישאה לטום בנסון. לאחר מותו, בשנת 2018, הפכה לבעלים של קבוצות הספורט ניו אורלינס סיינטס מה-NFL וניו אורלינס פליקנס מה-NBA. בדצמבר 2014 הודיע לבתו ולנכדיו על כוונתו לנשל אותם מהירושה, ואלו בתגובה הגישו תביעות משפטיות המערערות על החלטתו לבחור בגייל כיורשת שלו, והטילו ספק בכשירותו הנפשית, אך התביעות כשלו.
בשנת 2016, רודני הנרי, עוזרו האישי לשעבר של טום בנסון, הגיש תביעה שהאשימה את ניו אורלינס סיינטס וגייל בנסון בגזענות ובהפרות של חוקי העבודה הפדרליים. בתביעה נטען כי גייל בנסון התייחסה אליו בחוסר כבוד בגלל גזעו. בורר ה-NFL פסק לטובת הנרי ונגד הקבוצה בתלונת העבודה, ופסק לו גמול שעות נוספות, תשלום חוזי בגין פיטוריו ושכר טרחת עורך דין; עם זאת, אותו בורר פסק נגד הנרי בטענות לגזענות.
ביולי 2017 רכשה עם בעלה את גרעין השליטה בחברת ומבשלת הבירה פאובורג (אנ').