stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ההיסטוריה של העם הפלשתיני (ספר)
ביקורות > חיוביות

מצד אחד הספר הפך במהירות למוביל בדירוג המכירות של אמזון לספרים חדשים שרק יצאו בקטגוריית "היסטוריה ישראלית ופלסטינית", לפני שמכירתו הופסקה על ידי אמזון. כמו כן קיבל עשרות ביקורות ודירוגי משתמש חיוביים.
מספר עיתונים ואתרים, הנוטים לימין, סיפקו ביקורת אוהדת לספר ובכללם הג'ואיש פרס, ערוץ 7, ערוץ 20, המודיע, כיפה, סרוגים, רדיו קול חי, "Frontpage Mag", וג'רוזלם פוסט.
ארי ליברמן מ-"Frontpage Mag" כתב שזהו הספר היחיד שצריך לקרוא על הפלסטינים וסקר בביקורתו את האי-היסטוריות של העם הפלסטיני. בביקורת ספרות ב"ג'ואיש פרס" שמדובר בספר המקיף ביותר על ההיסטוריה הפלסטינית, אף על פי שהוא ריק. שמעון כהן מערוץ 7 כתב ש"מי שידפדף בין דפי הספר הזה יגלה שמדובר בדפים ריקים, אות להיעדרה של היסטוריה פלשתינית מדפי ההיסטוריה העולמית", אך הביע תמיהה על אי-כיסוי "מעשי רצח, הרג, חטיפת מטוסים ובני אדם וכיוצא באלה" שלטענת וול התרחשו לאחר תחילת העת החדשה ועל כן אינם מצוינים בספר.
בערוץ 20 ציינו ש"ב-120 עמודים בספרו החדש סוקר וול ומנתח צעד אחר צעד את תולדות העם הפלסטיני מהעת העתיקה לעת החדשה. הקורא יופתע מן הרגע הראשון ולא יוכל להתנתק מהספר עד לסופו." ושהספר יצא לאור בשבוע הספר העברי.
סגנית שר החוץ ציפי חוטובלי בנאום בכנסת פנתה לח"כים הערביים בעודה מחזיקה את התנ"ך ביד אחד ואת ספרו של וול בשנייה ואמרה: "אני ממליצה לאונסק"ו ולחברי הכנסת הערבים לקרוא שני ספרים: את ספר התנ"ך המספר את ההיסטוריה של העם היהודי, ואת רב המכר החדש של אסף וול 'ההיסטוריה של העם הפלשתיני'. הוא ירתק אתכם, משום שהוא ריק כי אין לפלסטינים מלכים ואין להם אתרי מורשת".
ביקורות > שליליות

עם זאת הספר גם זכה לביקורות שלילית מגורמים פרו-פלסטינים ואף תויג על ידי חלקם כגזעני, לצד ביקורות משתמש אוהדות מאוד, הספר גם זכה לתלונות משתמשים, ביקורות משתמש שליליות ודירוגים נמוכים.
במאמר ביקורתי שזכה לסינדיקציה רחבה ג'ונתן קוק טען שהסרת הפלסטינים אינה תופעה חדשה, וכי גולדה מאיר כבר ב-1969 טענה ש"לא היה דבר כזה פלסטינים", וב-1984 בספר מאז ומקדם נטען שהערבים היגרו לארץ בעקבות העלייה היהודית. קוק טען במאמרו שישראלים שמחים להעלים פלסטינים, כפי שמבוטא בספרו של וול, ושיהודים אמריקאיים צעירים עומדים בפני בחירה לזניחת ישראל ותמיכת בפלסטינים לנוכח מחיקת פלסטינים בשמם.
בביקורת ב"הארץ", טען ג'שוע שיינס, שאומות הן תוצאה של המודרנה, ושאין אומה כלשהי עם היסטוריה החוזרת לעת העתיקה, אפילו לא היהודים. לפי שיינס, בניית האומה הפלסטינית התרחשה בד בבד עם בניית האומה היהודית החל מסוף המאה ה-19, אך אין זה אומר שמדובר באומות "ממוצאות", ובכל מקרה הפלסטינים היום, ללא קשר למוצאם ההיסטורי, מקיימים את המאפיינים של אומה. ניסיון להכחיש את הקיום של הצד הנגדי, על-פי שיינס, רק ינציחו את שפיכות הדמים. במאמר אחר ב"הארץ" נטען שאין חדש בספרו של וול, שכן הטענה שהעם הפלסטיני הוא "מומצא" כיציר מודרני של האומות הערביות כנגד ישראל היא טענה רבת שנים של הימין הישראלי.
פרופסור סטיבן ויצמן מהמרכז למחקרי יהדות מתקדמים אמר שספרו של וול הוא שיקוף של הטיעון של שלמה זנד במתי ואיך הומצא העם היהודי? המופעל כלפי הפלסטינים במקום היהודים. בנוסף ויצמן אמר "מה שהיה פוגעני במיוחד בספר הינו שהוא ריק לחלוטין, דרכו של המחבר לטעון שהפלסטינים אינם עם אמיתי ואינם בעלי היסטוריה ממשית - טיעון שחוקרים אחרים טענו בצורות קונבנציונליות יותר".
אחמד דבש בעיתון הלבנוני היומי אל-אח'בר בביקורת על הספר אמר שוול לא ציין שהיישות הציונית נולדה כתוצאה מאגרסיה כנגד הפלסטינים ואונס אדמתם, תקף את המדיניות הארכאולוגית הציונית, וציין שהאוכלוסייה הפלסטינית הילידה היא בעלת שורשים בפלסטין עד לפחות תקופת האבן באלף הרביעי לפני הספירה.
לעומת זאת, בביקורת תוקפנית ב-ANN טענו שלפלסטינים שורשים כנעניים החוזרים אחורה 4500 שנה, ושהספר מהווה תגובה ציונית לא מוצלחת להחלטות אונסק"ו המאשרות את הזיקה הפלסטינית לירושלים הכבושה. בביקורת באל-מודון, נטען שכמו שהספר ריק ישראל עצמה היא ריקה, והספר מהווה חלק משיטה ציונית שטוענת שפלסטין היא ארץ ללא אנשים, במסגרתה הציונים אף גנבו את הקולינריה הפלסטינית וטוענים ברחבי העולם שחומוס ופלאפל הם המצאה ישראלית. בעיתון המצרי יום7, נטען שהספר הוא חלק מפרובקציה מתמשכת ורמייה כנגד הזהות הערבית של העם הפלסטיני, הארץ הפלסטינית, והמקומות הקדושים.
באל-מיאדין טענו שפרסום הספר הריק מדגיש את הצורך בהתנגדות ויציאה להפגנות ביום ירושלים הבינלאומי.
במאמר בעיתון הבוסני Oslobođenje שסקר את היות 2017 שנה עגולה לאירועים ישראליים-פלסטיניים, נכתב שהספר אינו רק הד מהעבר לאמירתה של גולדה מאיר "אין דבר כזה כפלסטינים" אלא שהספר משקף את הלך הרוח של הימין הישראלי למרות שפלסטין מקבלת הכרה גוברת באו"ם.
הסרה מהמכירה באמזון

אמזון הפסיקה למכור את הספר ביוני 2017, והסירה אותו לחלוטין מהאתר שלהם, אך הספר נותר למכירה במקומות אחרים.
במכתב לוול כתבה אמזון:
"במהלך ביקורות איכות של כותר ה-CSP שלך, מצאנו שהספר מוליד חוויית קונה מאכזבת. אינדקטורים לחוויית קונה גרועה עשויים לכלול בקשות להחזרים וביקורות. כתוצאה, הסרנו את הספר ממכירה באמזון". וול בתגובה טען שישנם ספרים ריקים אחרים למכירה באמזון, ובפרט הכותר "סיבות להצביע למפלגה הדמוקרטית", וכי לא הייתה כוונה להטעות קונים פוטנציאליים, שיכלו לראות את תוכן הספר מראש לפני הקנייה, ושחלק מביקורות המשתמש הירודות היו כתוצאה מקמפיין של פעילים אנטי-ישראליים שאורגנו באמצעות האתר "Welcome to Palestine".
לפי "ג'וויש פרס", הסרת הספר מסיבות פוליטיות מאמזון היא צבועה לאור המשך מכירות של כותרים אנטישמיים כגון הפרוטוקולים של זקני ציון וחומרים מסיתים אחרים הקוראים להשמדת ישראל. גם ב"Legal Insurrection", אתר משפטי קונסרבטיבי, טענו שההסרה אינה מוצדקת ופוגעת בחופש הביטוי, בפרט כשאמזון ממשיכה למכור כותרים ריקים אחרים, את מיין קמפף, הפרוטוקולים של זקני ציון, ומרצ'נדיס של "Free Palestine" ("לשחרר את פלסטין"). מנגד טום סווארז במונדווייס טען שטענת הפרוטוקולים של זקני ציון נכונה אמנם ושאף ניתן לקבוע שאמזון מהווה הלכה למעשה "common utility" או משאב ציבורי ולא פרטי, אך שספרו של וול מהווה דה-היומניזציה של העם הפלסטיני לצרוך שעבוד וטיהור אתני של העם הפלסטיני. בהתייחסות להמשך מכירת הפרוטוקולים של זקני ציון באמזון, אמזון הגיבה ש"אמזון מאמינה באופן חזק שאספקת גישה פתוחה לכתבים, גם אם מלאי שנאה או מכוערים, הוא אחד מהדברים החשובים שאנו עושים".
לאחר ההסרה מאמזון, הספר טיפס למקום ה-16 במספר הקוראים בבארנס אנד נובל, לפני שהוסר ממכירה.
ג'ייסון יוז

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1971 (בן 54 בערך) פורת'קאול, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1994 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ייסון יוז (באנגלית: Jason Hughes; נולד ב-18 בדצמבר 1971) הוא שחקן ולשי, הידוע בעיקר מהופעתו בתפקיד וורן ג'ונס בסדרת הטלוויזיה של ה-BBC "החיים האלה" (1996–1997), ובתפקיד סמל בילוש בן ג'ונס בסדרה "רציחות במידסומר" (2005–2013).
ביוגרפיה

יוז נולד בפורת'קאול שמחוז גלמורגן בוויילס. הוא היה שחקן רוגבי מצוין, אבל המורה לדרמה בבית הספר שכנע אותו ללמוד משחק. בנעוריו הצטרף לתיאטרון הלאומי לנוער. הוא למד משחק באקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון (LAMDA), שם זכה בפרס אלק קלונס לשחקן הטוב ביותר. כשעבר לראשונה לגור בלונדון היה שותף לדירה של השחקן הוולשי מייקל שין. יוז סיפר שעזב את הסדרה "רציחות במידסומר" ב-2013 בשל הנסיעות היומיומיות לצילומים במשך עשרה חודשים בשנה שהיו מתישות והחלו להשפיע על בריאותו.
ביוגרפיה > חיים אישיים

ליוז ולאשתו נטשה דאהלברג יש שלושה ילדים: מולי, מקס וקאריס.
פילמוגרפיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1994 |  | London's Burning | טים ג'יימס | סדרת טלוויזיה (פרק אחד) |
| 1995 |  | Peak Practice | רובו גיבס | בפרק "Fighting Chance" |
| 1995 |  | The Bill | קרייג | בפרק "Unfamiliar Territory" |
| 1995 |  | Castles | סיימון | סדרת טלוויזיה (פרק אחד) |
| 1996 |  | Wales Playhouse | סטיב | בפרק "Strangers in the Night" |
| 1996–1997 | החיים האלה | This Life | וורן ג'ונס | סדרת טלוויזיה |
| 1998 |  | King Girl | מר וייטהד | סרט טלוויזיה |
| 1997–1998 | הארי אנפילד וחברים | Harry Enfield and Chums | ג'ייסון | סדרת טלוויזיה (2 פרקים) |
| 1999 |  | Hang the DJ | בראד | סדרת טלוויזיה |
| 1999 |  | The Flint Street Nativity | וורן פייפ / ג'וזף | סרט טלוויזיה |
| 2000 |  | House! | גאווין |  |
| 2000 |  | Brand Spanking New Show | תפקידים שונים | סדרת טלוויזיה |
| 2001 |  | Phoenix Blue | ראלף |  |
| 2002 |  | Shooters | צ'ארלי פרנקלין |  |
| 2002 | הורג אותי ברכות | Killing Me Softly | ג'ייק |  |
| 2002 |  | Plain Jane | הארי ברוס | סרט טלוויזיה |
| 2002 |  | Tarot Mechanic | המכונאי | סרט קצר |
| 2002 | חדר מיון | Casualty | קארל ויליאמס | בפרק "Up to Your Neck in It" |
| 2003 | להעיר את המתים | Waking the Dead | אנדרו קרוס | בפרק "Multistorey" |
| 2004 |  | Say Sorry |  | סרט קצר |
| 2004 | כולה שלי | Mine All Mine | גת'ין מוריס | סדרת טלוויזיה |
| 2005 |  | Feeder | בוב | סרט קצר |
| 2005 |  | Red Mercury | ג'ף קולינס |  |
| 2006 |  | Dead Long Enough | בן ג'ונס |  |
| 2007 |  | This Life + 10 | וורן ג'ונס |  |
| 2009 |  | Coming Up | מארק | בפרק "Pornography" |
| 2013 |  | Dante's Daemon | דניאלטיל / טרנץ' |  |
| 2015 |  | Archer | דאפיד | בפרק "Achub y Morfilod" |
| 2016 |  | Crow | מילוורד |  |
| 2005–2013, 2017 | רציחות במידסומר | Midsomer Murders | בלש / סמל בילוש / מפקח בילוש בן ג'ונס | סדרת טלוויזיה |
| 2017 |  | Death in Paradise | אליוט טיילור | בפרק "The Impossible Murder" |
| 2017 |  | Three Girls | סנדי גת'רי | מיני-סדרה |
| 2018 | מרצ'לה | Marcella | וינס וייטמן | סדרת טלוויזיה; 7 פרקים |
| 2021 |  | The Pact | מקס | מיני-סדרה; 6 פרקים |
תפקידים בתיאטרון

(1992) A Slice of Saturday Night, תיאטרון Auf Tournee בגרמניה, סיור הופעות
מקבת' (1994), תיאטרון קלוויד (Theatre Clwyd)
(1994) The Unexpected Guest, תיאטרון רויאל בווינדזור
(1995) Nothing to Pay, בתיאטרון Thin Language
(1996) Phaedra's Love, תיאטרון רויאל קורט
(1997) Badfinger, תיאטרון דומאר ורהאוס
(1997) The Illusion, תיאטרון רויאל אקסצ'נג' במנצ'סטר
(1997) Snake in the Grass, תיאטרון האולד ויק
(1998) The Herbal Bed, הלהקה השייקספירית המלכותית
(1998) A Real Classy Affair, תיאטרון רויאל קורט
הבט אחורה בזעם (1999) Look Back in Anger, תיאטרון ליטלטון
(2000) In Flame, תיאטרון ניו אמבסדורס
(2001) Kiss Me Like You Mean It, תיאטרון סוהו
(2002) A Wing and a Prayer, בטרסי ארטס סנטר סטודיו
(2003) Fight for Barbara, התיאטרון המלכותי בבאת'
(2003) Design for Living, התיאטרון המלכותי
קליגולה (2003), תיאטרון דונמאר ורהאוס
4.48 פסיכוזה (2004), תיאטרון רויאל קורט וסיור הופעות בארצות הברית
(2013) In The Next Room, or The Vibrator Play, תיאטרון סיינט ג'יימס
(2015) Our Country's Good, תיאטרון אוליבייה
העז, או מי זו סילביה? מאת אדוארד אלבי (2017), התיאטרון המלכותי היימרקט
תפקידים ברדיו

(1995) Green Baize Dream
קדפאל (1995) Cadfael: "Dead Man’s Ransom"
תפוז מכני (1998) A Clockwork Orange
(2003) Cold Calling
(2003) Time for Mrs. Milliner
(2004) Bubble
(2004) The Guest Before You
(2006) School Runs
(2007) Inspector Steine
(2007) Gite a la Mer
הערות שוליים

1 2  "This Life star couldn't be more different in real life; Actor Jason Hughes finds his favourite job is being a househusband". 2 באוקטובר 2001. נבדק ב-30 בינואר 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Lampert, Nicole. (22 November 2013) Jason Hughes tells the real reason he left Midsomer Murders - Daily Mail Online. Dailymail.co.uk. Retrieved on 2016-11-03.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb15592566c (data)  ISNI: 0000 0000 7850 1164  LCCN: no2008165109  NTA: 345606477  SUDOC: 167513249  VIAF: 78605967   WorldCat (עם VIAF): 78605967
השטן בעיר הלבנה

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  אריק לארסון 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  עיון 
 נושא:  התערוכה העולמית של שיקגו, ה.ה הולמס 
 הוצאה
 הוצאה:  Crown Publishing Group 
 מקום הוצאה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תאריך הוצאה:  2003 
 מספר עמודים:  447
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת בבל
 תאריך:  2008
 תרגום:  אור אלכסנדרוביץ'
 מספר עמודים:  535
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  990026244250205171
 
השטן בעיר הלבנה: רצח, קסם וטירוף ביריד ששינה את אמריקה הוא ספר עיון היסטורי של אריק לרסון (אנ') שיצא לאור בשנת 2003. הספר מתרחש בשיקגו במהלך התערוכה העולמית של שיקגו שנערכה ב-1893, והוא מספר את סיפורם של אדריכל היריד העולמי דניאל ברנהאם ושל ה. ה. הולמס, בעל מלון הנחשב לרוצח הסדרתי הראשון בארצות הברית.
השטן בעיר הלבנה מחולק לארבעה חלקים, שלושת החלקים הראשונים התרחשו בשיקגו בין 1890 ל-1893, בעוד שחלק רביעי של הספר מתרחש בפילדלפיה ב-1895 בערך. הספר שזור את סיפורם האמיתי של דניאל ברנהאם, האדריכל הראשי מאחורי התערוכה העולמית של 1893, ושל ה. ה. הולמס, רוצח סדרתי שפיתה את קורבנותיו למותם ב"טירת הרצח" שלו שנבנתה בצורה משוכללת.
הספר זכה בפרס אדגר והיה מועמד לפרס הספר הלאומי.
ביקורת

ג'נט מסלין מ"הניו יורק טיימס" שיבחה את הספר כ"חי" ו"תוסס", והתייחסה לאופן שבו המחקר שערך לארסון על האירועים "המוזרים והמדהימים" הרבים של התערוכה ב-1893 "ניתנים לצורה ואנרגיה" על ידיו. "נטיות דרמטיות".
עיבודים לספר

ב-2007 שודר בערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק סרט תיעודי בטלוויזיה בהשראת הספר.
לאונרדו דיקפריו רכש על הספר ב-2010 בגלל רצונו להפיק על בסיסו סרט. הגרסה הקולנועית, כפי שתוכננה במקור, הייתה מבוים על ידי מרטין סקורסזה ובהפקת משותפת של סרטי פרמאונט, Double Feature Films ו-Appian Way Productions (חברת ההפקות של דיקפריו) אך הדבר מעולם לא יצא לפועל ודיקפריו מכר את הזכויות.
ב-2019 הולו הודיעה כי היא החלה לפתח סדרה המבוססת על הספר. בינואר 2022 הוכרז שהשחקן קיאנו ריבס היה במשא ומתן לככב בסדרה ושטוד פילד (אנ') היה צפוי לביים את שני הפרקים הראשונים. ההפקה והצילומים היו אמורים להתחיל במרץ 2023 והיו צפויים להיערך בשיקגו ובטורונטו, כשהסדרה הייתה צפויה לעלות ב-2024. באוקטובר 2022, נודע כי ריבס החליט לעזוב את הפרויקט, פילד עזב אף הוא מספר ימים לאחר מכן.
במרץ 2023 נודע כי הולו החליטה לא להמשיך עם הפקת הסדרה ומכרה את הסדרה למפיצים אחרים.
הערות שוליים

↑  Magazine, Smithsonian; Solly, Meilan. "The Enduring Mystery of H.H. Holmes, America's 'First' Serial Killer". Smithsonian Magazine (באנגלית). נבדק ב-2022-08-31.
↑  Maslin, Janet (2003-02-10). "BOOKS OF THE TIMES; Add a Serial Murderer to 1893 Chicago's Opulent Overkill". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2023-03-20.
↑  Smith, Sid (24 בספטמבר 2007). "Condensed 'Madness' a compelling Chicago tale". Chicago Tribune. נבדק ב-2023-03-22. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Fleming, Mike Jr. (16 בדצמבר 2011). "Warner Bros Sets Black List Top Scribe Graham Moore For 'Devil In The White City'; Leonardo DiCaprio To Play Serial Killer". Deadline Hollywood. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Leonardo DiCaprio Teams With Martin Scorsese for 'Devil in the White City'". The Hollywood Reporter. נבדק ב-2017-09-03.
↑  Otterson, Joe (February 11, 2019).
 "'Devil in the White City' Series in the Works at Hulu from Leonardo DiCaprio, Martin Scorsese." Variety. Retrieved February 18, 2019.
↑   Epting, Claire (4 בינואר 2022). "Keanu Reeves to Star In Scorsese Produced 'Devil in the White City' Series". ScreenCrush. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "The Devil in the White City sets spring production date in Chicago". | Reel Chicago - At the intersection of Chicago Advertising, Entertainment, Media and Production (באנגלית אמריקאית). 2022-08-29. נבדק ב-2022-08-31.
↑  "Keanu Reeves Exits Hulu's Devil in the White City Series". Vulture (באנגלית אמריקאית). 2022-10-07. נבדק ב-2022-10-08.
↑  "Devil in the White City: Director Todd Field Exits Hulu Show". 10 באוקטובר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Otterson, Joe (2023-03-07). "'Devil in the White City' Series Not Moving Forward at Hulu". Variety (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2023-03-20.
↑  Rice, Lynette (6 במרץ 2023). "Hulu Drops 'Devil In The White City'; ABC Signature Hopes To Find New Home For Limited Series". Deadline Hollywood. נבדק ב-6 במרץ 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Gularte, Alejandra (2023-03-07). "The Devil in the White City Adaptation Isn't Happening". Vulture (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2023-06-01.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: f3934977-8648-4224-90b1-7563353553b6  VIAF: 5715151052081033530002   WorldCat (עם VIAF): 5715151052081033530002
התיאטרון וכפילו

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  ארטונן ארטו
 שפת המקור:  צרפתית
 סוגה:  מסה 
 הוצאה
 הוצאה:  בבל
 הוצאה בשפת המקור:  Gallimard
 תאריך הוצאה:  1938
 מספר עמודים:  187
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  בבל
 תאריך:  1995
 תרגום:  אוולין עמר
 פרסים
 רשימת 100 הספרים של המאה של לה מונד 
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  978-84-350-1502-8
 
התיאטרון וכפילו  (Le Théâtre et son Double) הוא אוסף של מאמרים שנכתבו על ידי המשורר הצרפתי והמחזאי אנטונן ארטו. האוסף פורסם בשנת 1938. בעברית יצא הספר לאור בשנת 1995, בהוצאת בבל ובתרגום אוולין עמר.
המאמרים קוראים תיגר על מוסכמות תיאטרליות נפוצות, ובעיקר על כך שהשפה תופסת מקום מרכזי בדרמה. בספר ארטונן ארטו יוצא כנגד תיאטרון המתקיים כצורה ספרותית מאולצת שאינה רלוונטית. במקום זאת הוא נותן מקום דווקא לחוויה החושית של הצופה בתיאטרון ומעודד את הלהט והדחיפות שבהבעה כיוון שביכולתן לנפץ את שאננות הקהל. רעיונות אלה שאב ארטו מן התיאטרון הבאלינזי ואחרים, בהם ראה מסורת של הבעה חושית שנשתמרה ועדיין תופסת מקום חשוב בחיי הקהילה.
החלקים המפורסמים יותר ב"תיאטרון וכפילו" הם הפרק "הקץ ליצירות מופת", בו ארטו תוקף את מה שהוא ראה כקאנון תיאטרלי וספרותי מיושן, חסר רלוונטיות ואליטיסטי. וכן הפרק תיאטרון האכזריות, מניפסט שהתפרסם לראשונה בשנת 1932. במניפסט טוען ארטו כי "עלינו לשים קץ לתלותו של התיאטרון בטקסט ולגלות מחדש את הרעיון של מעין שפה יחידה במינה, אי-שם בין המחווה למחשבה". המניפסט דן במאגיות, בסכנה בפואטיקה ובמאפיינים אחרים ומהותיים שאבדו לתיאטרון המערבי.
הספר והרעיונות שבו לא איבדו מהרלוונטיות שלהם גם היום, והשפיעו על תפיסת הבימוי של אנשי תיאטרון מפורסמים כגון פיטר ברוק, ריצ'רד שכנר והתיאטרון החי. בישראל, הושפע מרעיונותיו חנוך לוין.
ראו גם

רשימת 100 הספרים של המאה של לה מונד
הערות שוליים

↑  תרגום: אוולין עמר, ארטונן, ארטו, בבל, 1995, עמ' 98
הנמקה (ספרות)

הנמקה בספרות היא הפעולה הפרשנית, המספקת סיבות להופעת אלמנטים בטקסט. המונח נטבע על ידי מאיר שטרנברג במאמר Mimesis and Motivation: The Two Faces of Fictional Coherence מגיליון 33 של כתב העת Poetics Today. שטרנברג טוען שהתהליך הפרשני הוא תהליך פונקציונליסטי. הקורא מאתר אלמנטים בטקסט, ומנסה להבין מדוע הם שם, איזה תפקיד הם ממלאים בטקסט. המונח מתחלק לשני סוגים בסיסיים: הנמקה מימטית והנמקה רטורית.
הנמקה מימטית והנמקה רטורית

הנמקה מימטית היא הנמקה במונחי העולם המיוצג. כלומר, סיבתו של אירוע מסוים בעולם המיוצג היא אינהרנטית לאותו עולם. ב"החטא ועונשו" (פיודור דוסטויבסקי) הגיבור, רוצח זקנה ואת אחותה. כאשר הקורא שואל את עצמו מדוע רסקולניקוב עשה זאת, הוא יכול לספק הנמקות מחומרי העולם המיוצג: סיבות פסיכולוגיות, אידיאליסטיות, או העוני של רסקולניקוב. במקרה זה, הקורא מסביר אלמנט בעולם המיוצג באמצעות אלמנטים אחרים.
הנמקה רטורית היא הנמקה במונחי השדר. כלומר, הנמקה באמצעות פניה להשפעות והרשמים שהמחבר רצה ליצור, המסר שהוא ניסה להעביר, וכן הלאה. כאשר הקורא שואל מדוע בחר דוסטויבסקי גיבור שרוצח, הוא בוחר לנמק אלמנטים בטקסט באמצעות פניה למטרותיו המשוערות של היוצר.
בקריאה של טקסט, טוען שטרנברג, הקורא מניח שלמחבר יש כוונות מסוימות, בין אם זה מסר שברצונו להעביר ובין אם ברצונו לייצר השפעה או רושם בקורא. סיפוק נימוק רטורי לאירוע מסוים בטקסט פירושו כינון של מחבר מובלע, מבנה פרשני, שאינו המחבר ושמוסק על ידי הקורא במהלך הקריאה.
שטרנברג טוען כי מאחורי כל הנמקה מימטית בטקסט הספרותי ישנה הנמקה רטורית. כלומר, בתהליך הפרשני לא די לומר שרסקולניקוב הפך לרוצח בשל סיבות פסיכולוגיות, למשל, אלא מדוע דוסטויבסקי בחר ליצור גיבור רוצח, ומדוע הוא בחר מניע זה ולא אחר לרצח. במובן זה, אם כן, התהליך הפרשני הוא תנועה מקומה אחת של הטקסט - העולם המיוצג, והשרשרת הסיבתית המיוחדת לו - לקומה השנייה - השדר, נימוק הדברים באמצעות ניסיון להבין את מטרות הדובר.
אולם בעוד שמאחורי כל הנמקה מימטית חבויה הנמקה רטורית, לא תמיד ישנה הנמקה מימטית מאחורי כל הנמקה רטורית. ישנם חלקים בטקסט שניתן לנמק אותם רק במונחי השדר, כלומר רק בהנמקה רטורית. בסיפורים רבים, למשל, קטעי האקספוזיציה אינם מנומקים באופן מימטי, והופעתם בטקסט יכולה להיות מנומקת רק באמצעות פניה למחבר, והמידע שבכוונתו להעביר לקורא.
תפיסה זו של הטקסט היא פונקציונליסטית. בבסיסה עומדת ההנחה שהקורא מנסה למצוא כוונה בטקסט. עם זאת, אין לבלבל בין הנמקה לבין אינטגרציה, הכוללת בתוכה את ההנמקה, אולם היא רחבה ממנה.
הנמקה ריאליסטית והנמקה אסתטית

כאשר מדובר באופן סיפור העלילה (סדר ההצגה, הצגת נתונים או השמטתם, הדגשת חלק, חזרה, שינוי הדובר ונקודת המבט ושימוש בטכניקות ספרותיות אחרות) ולא בפירטי העלילה עצמה מקובל לדבר על הנמקה ריאליסטית מול הנמקה אסתטית.
הנמקה ריאליסטית היא הנמקה מימטית, כלומר היא מנוסחת במונחי העולם המיוצג והיא מציגה צורך עלילתי, למשל רצונה של אחת הדמויות פעולותיה או אופייה, או לפחות מתיישבת ונובעת מהעלילה, למשל הבאת תוכן של מכתב שהדמות קוראת או כותבת. הנמקה ריאליסטית היא דוגמה לכך שמאחורי הנמקה מימטית בטקסט הספרותי ישנה הנמקה רטורית, שכן אופן סיפור העלילה הוא מהגדרתו אחד הכלים המרכזיים (לצד העלילה עצמה) להעברת מסר ויצירת רושם ולא תלוי באופן חד-חד-ערכי בתוכן העלילה.
הנמקה אסתטית היא פנייה לנימוקים אומנותיים של יופי, תחושות ואווירה. היא נובעת משיקולי המחבר ולכן היא הנמקה רטורית. ההנמקה האסתטית יכולה להיות ברורה ומוגדרת, למשל ציון של פריטים הקשורים למוות בסביבתה של הדמות ללא צורך עלילתי לשם יצירת אווירה מורבידית, או עמומה ומיוחסת לאידיאלים אומנותיים.
אשליית העולם המיוצג

במקרים רבים ניתן למצוא יצירות אמנות סיפוריות, שבהן "רואים את יד המחבר". כלומר, מקרים שבהם ברור שקטע מסוים הוכנס ליצירה על מנת לשרת את מטרותיו של המחבר, יהיו אשר יהיו. ניתן להסביר תחושה זו באמצעות המונחים "הנמקה מימטית" ו"הנמקה רטורית".
במקרים בהם לאלמנטים מסוימים בטקסט אין הנמקה מימטית, ניתן לראות את מטרותיו של המחבר. מאחר שלא ניתן לנמק הופעת אלמנטים אלו באמצעות ההיגיון של העולם המיוצג, הקורא נאלץ לנמק אותם באמצעות ההיגיון של השדר. כך, למשל, בספר "קורות טום ג'ונס, אסופי" לפילדינג, ישנם קטעים רבים בהם הדובר פונה ישירות לקורא, ודן בדמויות, בספרות ובפילוסופיה. לפניה זו לקורא אין הצדקה מימטית, שכן הדובר אינו דמות בעולם המיוצג, אולם יש לה הצדקה במונחי מטרות המחבר, האפקטים והמסרים שהוא מנסה לעביר לקורא.
במקרים אחרים, שבהם ניתן לחוש בכוונות המחבר, ניתן למצוא בטקסטים, שבהם הסיבתיות של העולם המיוצג רופפת יחסית. סיפורים המשתמשים בדאוס אקס מכינה, למשל, מכניסים לעלילת הסיפור אירוע נוסף, שאינו נובע מתוך ההיגיון הפנימי של העולם המיוצג או מתוך השרשרת הסיבתית שהוצגה לקורא. כאשר ההנמקה המימטית להופעתו של אירוע מסוים חלשה, ההנמקה הרטורית שמאחוריה גלויה יותר לעין.
אשליית העולם המיוצג > רישות העולם הבדיוני

אחרי שאנו מצמצמים את היצירה למרכיבים התימטיים שלה אנו מגיעים לחלקים שלא ניתן יותר לצמצמם. החלקיקים הקטנים ביותר של החומר התימטי: "ערב ירד", "רסקולניקוב הורג את הזקנה", "הגיבור מת". וכן הלאה. הנושא של החלק שלא ניתן לצמצם אותו יותר ביצירה נקרא מוטיב: בעצם לכל משפט יש מוטיב משלו.
מוטיבים הקשורים הדדית יוצרים את הקשרים התימטיים של היצירה. מנקודת ראות זאת, הסיפור הוא לא יותר מקיבוץ של מוטיבים המסודרים בסדר הגיוני, סיבתי וכרונולוגי. העלילה היא הקיבוץ של אותם מוטיבים אבל עם השייכות והסדר שיש ביצירה המקורית. התפקיד האסתטי של העלילה הוא זה שמצביע בפני הקורא על הארגון של כל המוטיבים האלה . אירוע אמיתי, שלא הפך לבידיוני בגלל המחבר, הוא זה שיוצר את הסיפור. עלילה בכללותה היא יצירה אמנותית.
טומשבסקי בחיבורו Thematics מונה שלושה סוגי הנמקות: הקמופוזיציונית, והאמנותית בונות את ההנמקה האסתטית; ההנמקה הריאליסטית לפי טומשבסקי נובעת מהרצון של הקורא ליצור לו אשליה או מראית עין של מציאות. הפורמליסטים הרוסים, ובהם גם טומשבסקי סיווגו את מרכיבי הטקסט לפי התפקיד המיועד להם.
ראו גם

אינטגרציה (ספרות)
מחבר מובלע
דאוס אקס מכינה
דובר (ספרות)
מימזיס
הערות שוליים

↑  Robert P. Hughes, Lee T. Lemon, Marion J. Reis, Russian Formalist Criticism: Four Essays, The Slavic and East European Journal 12, 1968, עמ' 367 doi: 10.2307/304032
↑  דינגוט, נ. חרמון, נ., "הפואטיקה של הסיפורת", כרך ב', יחידות 4-7, רמת אביב: האוניברסיטה הפתוחה, 1988
השן שהתנדנד לה הילד

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  מאיר שלו
 איורים:  מישל קישקה
 שפת המקור:  עברית
 הוצאה
 הוצאה:  עם עובד
 תאריך הוצאה:  נובמבר 2020
 מספר עמודים:  30
השן שהתנדנד לה הילד הוא ספר ילדים שנכתב על ידי מאיר שלו ואויר על ידי מישל קישקה, ספר זה יצא לאור בנובמבר 2020 בהוצאת עם עובד .
תקציר העלילה

בשונה מהמצב המוכר לבני האדם, בו ילד מתלונן על כך שאחת משיניו מתנדנדת, הסיפור מציג את נקודת מבטה של השן שמרגישה שהילד מתנדנד לה. כשהילד מגלה שמתנדנדת לו שן, הוא נבהל מאוד, והקוראים עלולים לחשוב שיתוארו תחושותיו של הילד, אך מאיר שלו, החליט להפתיע אותנו בכך שהציג בסיפור את השן כגיבורה הראשית, ועשה האנשה לדמות השן, אשר הופכת בסיפור להיות בעלת תכונות ורגשות רבים.
אמצעים רטוריים

מאיר שלו עושה האנשה לדמות השן: השן מתארת רגשות מעורבים בכל מיני מצבים בסיפור, למשל: כשאימו של הילד מכנה אותה בשם "שן חלב", היא נעלבת וקוראת לילד ולאימו בכינוי הנתפס בעיניה כמלגלג. בשלל מצבים מהמציאות, מתואר שהשן היא שחשה תחושות לעומת הילד, כגון: כשלילד קשה לנגוס בתפוח, השן מרגישה זאת במקומו ומחליטה לקשור את הילד לדלת בשונה מהמוכר.
לאורך הסיפור משולבים משחקי מילים ושעשועי לשון רבים בהקשר לשיניים ואלו מוסיפים להנאת הקורא.