stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המחלקה הסורית
היסטוריה > רקע

אנשי ההגנה הראשונים הגיעו לסוריה ולבנון כבר ב-1940, ערב השתלטות צרפת של וישי. ז'ק סעד ויצחק יפה התמקמו בדמשק, שלם מואס ושלמה צאלח בביירות, ויוסף קוסטיקה בטריפולי.
יוסף קוסטיקה סיפק מודיעין לקראת הפלגתם של כ"ג יורדי הסירה, ב-18 במאי 1941. אחרי שנותק הקשר עם הסירה ערך קוסטיקה חיפושים וברורים, ודיווח על מציאת שבע גופות.
היסטוריה > הקמה ופעולות ראשונות

המחלקה הסורית הוקמה על ידי עזרא דנין ויהושע פלמון באביב 1941, במסגרת שיתוף הפעולה בין המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית לבין מנהלת המבצעים המיוחדים (SOE) של שלטון המנדט הבריטי. שליחיה הראשונים, ישראל בן-יהודה (עבדו) וחיים לבקוב, יצאו לדמשק באמצע מאי 1941, לקראת הפלישה לסוריה וללבנון. בסוף יוני, אחרי כיבוש דמשק, הוטל עליהם לעבור את קווי האויב ולבצע פעולות חבלה בחלב. הם הטמינו מטעני נפץ, שהוסתרו בתוך ירקות, בשדה התעופה, בתחנת הרכבת ובמשאית תחמושת, והפעילו אותם באמצעות מנגנוני השהיה.
היסטוריה > הרחבת הפעילות

מסתערבים נוספים נשתלו בסוריה ולבנון אחרי הכיבוש הבריטי, במסגרת "התוכנית לארץ ישראל שלאחר כיבוש" (The Palestine Post Occupational Scheme). ברקע עמד החשש מכיבוש האזור על ידי הצבא הגרמני, מדרום או מצפון.
משימות המסתערבים היו מודיעין ותעמולה כנגד יסודות פרו נאציים שנשארו בסוריה; איסוף ידיעות בעלות ערך מדיני וצבאי; בדיקת הלכי הרוח; לוחמה פסיכולוגית בקרב האוכלוסייה המקומית; הקמת תאי פעולה בערים, שישמשו, במקרה של כיבוש, כמוקדים לקשר ופעולות חבלה בעורף הגרמני; והכנת תוכניות חבלה ביעדי תשתית. הוקמה רשת אלחוט ובה ארבע תחנות, ונוצר קשר חשאי עם הקהילות היהודיות.
בספטמבר 1941 הוחדרה ללבנון קבוצה של שנים עשר מסתערבים. מפקד המחלקה בתקופה זו היה אהרון לשם (לישבסקי). בתחילת 1942, עם גיוסו לצבא הבריטי, החליף אותו יגאל אלון, אשר פעל לקידום המחלקה בשלושה מישורים: הגדלתה, שיפור מיומנות המסתערבים, וחתירה לעצמאות פיקודית של הפלמ"ח. המחלקה שולבה בפלוגה א' של הפלמ"ח, ומטה ההגנה מנע מעתה מגע ישיר בין המפקדה הבריטית למסתערבים. שמעון סומך, המכונה סמעאן, גויס כמדריך מקצועי, וירוחם כהן הוחזר מלבנון כדי לאתר ולמיין מועמדים להסתערבות.
אנשי המחלקה עברו הכשרה צבאית ייחודית - סיור, חבלה, שימוש בנשק, קשר ולוחמה זעירה. לימודי ההסתערבות כללו שפה, לבוש, פולקלור ודת. החדירה לארצות היעד נעשתה בכמה דרכים: כערבים פלסטינים, כחיילים ביחידת הבאפס ברכב צבאי, או בגנבת הגבול דרך קיבוצי הצפון. מסתערבים אחדים הועסקו תחילה כפועלים ערבים בחברות בנייה מארץ ישראל, כמו סולל בונה, שפעלו בסוריה ובלבנון. היו מסתערבים שפתחו בתי מלאכה, ואחרים התחזו לסוחרים או לפלאחים. בשלב ראשון צוידו המסתערבים בתעודות זהות מזויפות, והושקע מאמץ רב בהשגת תעודות מקוריות, בכלל זה שוחד לפקידים ולמוכתארים.
רוב המסתערבים היו רווקים צעירים, ושכנים ערבים הציעו לאחדים מהם להינשא לבנותיהם. כפתרון לבעיה, יזם מטה הפלמ"ח קורס למסתערבות, כדי לאפשר שתילת זוגות שיתחזו לנשואים. בינואר 1943 התקיים קורס לבנות בפרדס במושבה רמתיים, בפיקודו של ירוחם כהן. הרעיון לא הגיע לכלל ביצוע.
היסטוריה > הכנות מסתוריות במצרים

בפברואר 1943 יצאו ארבעה מאנשי המחלקה - ירוחם כהן, שמעון סומך (סמעאן), מאיר לוי ועובדיה טוביה - לאימונים אמפיביים מיוחדים בצוללת "אוזיריס" בפורט סעיד. בהמשך הועברו לבסיס הצי בעתקה שמדרום לעיר סואץ (לרגלי ג'בל עתקה), לאימונים ייעודיים בהטבעת אוניה באמצעות סירה ערבית נושאת מוקש ענק. מטרת הפעולה הוסתרה מהם, הצעותיהם לשיפור סיכויי המילוט נדחו, ונמנע מהם קשר עם מפקדיהם בפלמ"ח. הלוחמים שיערו כי יוטל עליהם להטביע אונייה של בעלות הברית באחד מנמלי טורקיה הנייטרלית, והפעולה תיוחס למעצמות הציר, כדי לגרום לטורקיה להצטרף אל בעלות הברית. בנוסף, הם חשדו כי לא נועדו לצאת בחיים מן הפעולה, וכל הנראה ראו בהם הבריטים "בשר תותחים". בדרכם אל בסיס היציאה בביירות ירדו האנשים מן הרכבת ויצרו קשר עם מטה ההגנה. כאשר התברר שהבריטים מסרבים לשתף את ההגנה בפרטי התוכנית, הוחלט להסתלק מן המבצע.
היסטוריה > פירוק המחלקה

לאחר ניצחון בעלות הברית במערכה בצפון אפריקה, התרחקה המלחמה מארץ ישראל והסתיימה תקופת השיתוף עם הצבא הבריטי. המחלקה הסורית פורקה בסוף אוגוסט 1943, והמסתערבים הוחזרו ארצה. חלקם השתתפו בהמשך בהקמת "המחלקה הערבית", שפעלה כיחידת מסתערבים במסגרת הפלמ"ח ללא שיתוף עם הבריטים.
ראו גם

המחלקה הערבית
לקריאה נוספת

אניטה שפירא, יגאל אלון - אביב חלדו, הוצאת הקיבוץ המאוחד 2004
גמליאל כהן, המסתערבים הראשונים - סיפורה של המחלקה הערבית של הפלמ"ח, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2002
רזיאל ממט, שלום על הרובים - סיפורם של חיימק'ה לבקוב וחבריו, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1986
ירוחם כהן, לאור היום ובמחשך, הוצאת עמיקם, 1969
ירוחם כהן, איך בסוריה צעד הפלמ"ח, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1972
שלמה יעקבסון, בטלטלה, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1997
הערות שוליים

↑  גמליאל כהן, המסתערבים הראשונים, עמ' 22, לפי ראיון עם יוסף קוסטיקה.
↑  ירוחם כהן, לאור היום ובמחשך, מעריב, 4 באפריל 1969
המוזיאון להיסטוריה יהודית בבלגרד

| --- | --- |

המוזיאון להיסטוריה יהודית בבלגרד
 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון, מוזיאון להיסטוריה, אגודה תרבותית 
 כתובת:  רחוב המלך פטר 71, רובע בלגרד הישנה, בלגרד (Kralja Petra 71, Stari grad, Beograd)
 מיקום:  בלגרד 
 מדינה:  סרביה 
 בעלים:  איגוד הקהילות היהודיות בסרביה
 מייסדים:  אלברט וייס
 מבקרים בשנה:  3,000
 מנהל:  ווייסלאבה ראדובאנוביץ' (Vojislava Radovanović)
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1948
 תאריך פתיחה רשמי:  19 במאי 1960 (באופן שוטף לקהל הרחב)
 קואורדינטות:  44°49′17″N 20°27′25″E﻿ / ﻿44.8213°N 20.4569°E﻿ / 44.8213; 20.4569
 http://www.jimbeograd.org/en
  (למפת בלגרד מוגדלת) המוזיאון להיסטוריה יהודית בבלגרד(למפת בלגרד רגילה) המוזיאון להיסטוריה יהודית בבלגרד
 
המוזיאון להיסטוריה יהודית בבלגרד (בסרבית קירילית: Јеврејски историјски музеј, בסרבית בכתב לטיני: Jevrejski istorijski muzej) הוא מוזיאון הממוקם בבלגרד בירת סרביה, והוא המוזיאון היהודי היחיד במדינה זו. המוזיאון, אשר נחנך ב-1948 ביוזמתו של אלברט וייס, מציג את ההיסטוריה של יהדות סרביה ויהדות יוגוסלביה, ומתמקד בקורותיה של יהדות בלגרד.
היסטוריה ואוספים

לאחר תום מלחמת העולם השנייה, בעקבות שואת יהודי יוגוסלביה, ועם חידוש פעילותו של "אגוד הקהילות היהודיות ביוגוסלביה", יזם אלברט וייס את הקמתו של ארכיון היסטורי לתולדות יהודי המדינה. הוא יצא בקול קורא לקהילות השונות לאסוף חמרים. ב-1948 נוסד הארכיון ובמשך 10 שנים נאספו אליו 10,000 תעודות, מסמכים, צילומים ואביזרים. הארכיון ובהמשך המוזיאון, מוקמו בבניין אשר שימש כבית מדרש של הקהילה הספרדית בבלגרד. הבניין הוקם ב-1928 לפי תכנון של האדריכל שמואל סומבול. ב-1953 התקיימה התערוכה הראשונה במקום. לאורך השנים נאספו גם חפצי יודאיקה מהקהילות השונות. ב-19 במאי 1960 נפתח המוזיאון רשמית ובאופן שוטף לקהל הרחב. ב-1969 שופץ המבנה ובוצע ארגון מחדש של תצורת המוזיאון ובכלל זה הצגת תערוכות קבע. בראשית שנות ה-80 של המאה ה-20 החלו להתקיים במקום כנסים אקדמיים בסוגיות העוסקות והמשיקות ליהדות יוגוסלביה, כאשר הכנס הראשון שנערך ב-1980 עסק בשאלת הפרשנות לממצאים הארכאולוגיים בצ'לארבו. חלק נרחב מתכני המוזיאון מוקדשים להשתתפות יהודי יוגוסלביה במאבק הפרטיזני בתקופת מלחמת העולם השנייה.
ב-2005 הועברו מהמוזיאון בבלגרד למוזיאון ארצות הברית לזכר השואה מסמכים נבחרים העוסקים בשואת יהודי יוגוסלביה מטעם המדינות השונות אשר שלטו ביוגוסלביה לאחר חלוקתה: גרמניה הנאצית, בולגריה, איטליה ומדינת קרואטיה העצמאית.
הערות שוליים

↑  זוסיה עפרון, אמנות יהודית ביוגוסלאוויה, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות - יוגוסלאוויה, הוצאת יד ושם, ירושלים, 1988, עמודים 340-338.
↑  Selected records from the archives of the Jewish Historical Museum, Belgrade, באתר "מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה" (באנגלית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263197005171  GND: 16520-7  ISNI: 0000 0001 2168 6054  LCCN: n82138109  NKC: zmp20181014834  NSK: 000039233  VIAF: 138970038   WorldCat (עם VIAF): 138970038
הפינגווינים של מדגסקר בהרפתקת חג מולד

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  גארי טרוסדייל 
 הופק בידי:  טרסה צ'נג 
 תסריט:  Michaël La Chance 
 עריכה:  קלייר נייט 
 מדבבים:  טום מקגראת' כריסטופר נייט כריס מילר ג'ון דימאג'יו אליסה גבריאלי ביל פייגרברייק
 מוזיקה:  ג'יימס דולי
 צילום:  טריסטאן אוליבר 
 מדינה:  ארצות הברית
 חברת הפקה:  DreamWorks Animation PDI/DreamWorks
 חברה מפיצה:  דרימוורקס
 הקרנת בכורה:  7 באוקטובר 2005 (יחד עם הסרט "וולאס וגרומיט והארנב הקטלני")
 משך הקרנה:  12 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט חג המולד, סרט קומדיה, סרט לכל המשפחה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
הפינגווינים של מדגסקר בהרפתקת חג מולד (באנגלית: The Madagascar Penguins in a Christmas Caper) הוא סרט קצר בהנפשה ממוחשבת משנת 2005. הסרט, שאורכו כ-12 דקות, הופץ בקולנוע יחד עם הסרט "וולאס וגרומיט והארנב הקטלני". הסרט מתמקד בדמויות הפינגווינים אשר גרים בגן החיות בתור מרגלים, ומתרחש לפני הסרט "מדגסקר", הסרט בראשון בזיכיון בעל אותו שם.
עלילה

עלילת הסרט מתמקדת בפינגווינים ממדגסקר ומתרחשת לפני הסרט "מדגסקר". הפינגווין הכי צעיר בחבורה, פרייווט, מחליק החוצה מגן החיות בערב חג המולד על מנת לבקר את טד, דוב הקוטב הבודד. כאשר טייל ברחובות מנהטן, הוא נתפס על ידי נאנא (הסבתא העצבנית ממדגסקר ומדגסקר 2) אשר חושבת שהוא צעצוע לעיסה לכלב האכזרי שלה, מר לועס. שלושת הפינגווינים האחרים, סקיפר, קובלסקי וריקו, מצילים את פרייווט מהדירה של נאנא בטרם יהיה מאוחר מדי. הם נקלעים מול כאוס מול מר לועס, בזמן שנאנא צופה במשחק בטלוויזיה. כאשר הם גמרו, הם שמו פצצת דינמיט (שריקו שמר לפני כן) ומשכו את תשומת ליבה של נאנא כאשר היא האשימה את מר לועס במה שקרה.
בסוף הסרט, הפינגווינים ביקרו את טד דוב הקוטב והזמינו אותו לביתם. אולם הוא הזמין אורחים נוספים כשהם שרו יחד שיר פארודי על "ג'ינגל בלז".
דמויות ומדבבים

סקיפר הפינגווין (טום מקגראת')
פרייבט הפינגווין (כריסטופר נייט)
קובלסקי הפינגווין (כריס מילר)
ריקו הפינגווין (ג'ון דימאג'יו)
נאנא (אליסה גבריאלי)
טד דוב הקוטב (ביל פייגרברייק)
הפיצול האלבני–סובייטי

הפיצול האלבני–סובייטי הייתה ההידרדרות ההדרגתית של יחסים בין ברית המועצות ובעלות בריתה לרפובליקה העממית של אלבניה. הפיצול התרחש בשנים 1955–1961 כתוצאה מהתקרבותו של מנהיג ברית המועצות ניקיטה חרושצ'וב ליוגוסלביה ובהמשך בגלל הדה-סטליניזציה, כולל מאמצים להרחיב מדיניות זו לאלבניה כפי שקרה במדינות אחרות של הגוש המזרחי באותה תקופה.
הפיצול האלבני-סובייטי לא היה ציבורי עד 1960, כאשר במהלך ועידת נציגי מפלגות הקומוניסטים והפועלים בבוקרשט, המשלחת האלבנית, בראשותו של היסני קאפו, לא תמכה בדעותיו האידאולוגיות של חרושצ'וב בנוגע לפיצול סיני-סובייטי.
ההנהגה האלבנית בראשות אנוור הוג'ה ראתה את מדיניותו של חרושצ'וב בניגוד לדוקטרינה המרקסיסטית-לניניסטית והגינויו על יוסיף סטלין כפעולה אופורטוניסטית שנועדה לתת לגיטימציה לרוויזיוניזם בתוך התנועה הקומוניסטית הבינלאומית. הפילוג הסובייטי אלבני, שהתרחש במסגרת הפיצול הגדול יותר בין סין לברית המועצות, הגיע לשיאו בסיום היחסים בשנת 1961, אולם אלבניה לא נסוגה מברית ורשה עד 1968, בעיקר כתגובה לפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה.
ראו גם

הפיצול הסיני–סובייטי
הפיצול היוגוסלבי-סובייטי
הערות שוליים

↑  Mihai Croitor, Sanda Croitor (2020), Sub zodia Dragonului: Lungul marș către ruptura sovieto-albaneză (1956-1961), Editura Mega, p.35-39
| ברית המועצות (1955–1980) המלחמה הקרה ארצות הברית |
| --- | --- | --- |
| ברית המועצות • הגוש המזרחי • ברית ורשה | ארצות הברית • הגוש המערבי • נאט"ו | ברית המועצות • הגוש המזרחי • ברית ורשה | ארצות הברית • הגוש המערבי • נאט"ו |  |
| שנות ה-40 | מבצע מהדק נייר • ההתנגדות האנטי-קומוניסטית בפולין • שיטת הסלמי • משבר איראן • מלחמת האזרחים הסינית • מלחמת הודו-סין הראשונה • מלחמת האזרחים ביוון • מצב החירום המלאי • הפיצול היוגוסלבי-סובייטי • הסגר על ברלין • בריחת המוחות מגרמניה המזרחית |  |
| שנות ה-50 | מלחמת קוריאה • בהלת הלבנדר • המרד המזרח גרמני • משפטי פראג • הפיצול האלבני–סובייטי • המרד ההונגרי • משבר סואץ • משבר הספוטניק • משבר ברלין השני • ויכוח המטבח • הפיצול הסיני-סובייטי • מלחמת וייטנאם |  |
| שנות ה-60 | משבר קונגו • משבר מטוס הריגול U-2 • מלחמת האזרחים בגואטמלה • הפלישה למפרץ החזירים • משבר הטילים בקובה • מלחמת האזרחים של צפון תימן • האביב של פראג • הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה |  |
| שנות ה-70 | ביקור ניקסון בסין • מלחמת יום הכיפורים • משבר האנרגיה העולמי • מבצע מוקינגברד • המהפכה האתיופית • מלחמת האזרחים באנגולה • מבצע קונדור • מבצע טוקאן • מלחמת האזרחים במוזמביק • מלחמת אוגדן • סכסוך לוב–צ'אד • מלחמת אפגניסטן |  |
| שנות ה-80 | החרם על אולימפיאדת מוסקבה • החרם על אולימפיאדת לוס אנג'לס • יוזמת ההגנה האסטרטגית • אייבל ארצ'ר 83 • תקרית הנגיחות בים השחור • אירועי כיכר טיין-אן-מן • סתיו העמים • נפילת חומת ברלין • מהפכת הקטיפה • המהפכה הרומנית • הפיקניק הפאן-אירופי |  |
| שנות ה-90 | איחוד גרמניה מחדש • איחוד תימן • התפרקות צ'כוסלובקיה • התפרקות ברית המועצות • התפרקות יוגוסלביה • תקרית הטיל הנורווגי |  |
| מושגי יסוד | הגוש המזרחי • הגוש המערבי • מסך הברזל • קומוניזם • קפיטליזם • מרוץ חימוש • המרוץ לחלל • מלחמה גרעינית • השמדה הדדית מובטחת • הקו החם מוסקבה-וושינגטון • המלחמה הקרה השנייה |  |
| מדיניות | דוקטרינת טרומן • תורת הבלימה • מקארתיזם • דוקטרינת אולבריכט • דוקטרינת הלשטיין • דוקטרינת ברז'נייב • דוקטרינת אייזנהאואר • דטאנט • אוסטפוליטיק • דוקטרינת רייגן • גלאסנוסט • פרסטרויקה • דוקטרינת סינטרה |  |
| דיפלומטיה | פגישות בין מנהיגי בעלות הברית במלחמת העולם השנייה • ועידת טהראן • ועידת יאלטה • ועידת פוטסדאם • הסכמי פריז ולונדון • הסכמי הלסינקי • סאל"ט • האמנה למניעת ניסויים גרעיניים • פסגת מלטה |  |
| כלכלה | תוכנית מרשל • קומקון • הנס הכלכלי בגרמניה • הקהילה הכלכלית האירופית |  |
| ארגונים | נאט"ו • ברית ורשה • CIA • ק.ג.ב. • שטאזי • ברית בגדאד • המדינות הבלתי-מזדהות • תנועת "סולידריות" בפולין |  |
| גרמניה | חומת ברלין • ברלין המערבית • ברלין המזרחית • הגבול בין גרמניה המערבית לגרמניה המזרחית • צ'ק פוינט צ'ארלי • מחנה המעבר מריינפלדה • אני ברלינאי • מר גורבצ'וב, הפל חומה זו! |  |
| רשימת ערכים מלאה | רשימת ערכים מלאה |  |
הוצאת אוניברסיטת ייל

| --- | --- |

 מדינה:  ארצות הברית 
 מטה הארגון:  ניו הייבן 
 בעלות:  אוניברסיטת ייל 
 מייסדים:  ג'ורג' פרמלי דיי 
 יושב ראש:  ג'ורג' פרמלי דיי 
 תקופת הפעילות:  1908–הווה (כ־116 שנים) 
 yalebooks.yale.edu
 
ג'ורג' פארמלי דיי, מייסד הוצאת אוניברסיטת ייל
הוצאת אוניברסיטת ייל היא הוצאה לאור אוניברסיטאית הקשורה לאוניברסיטת ייל. היא נוסדה בשנת 1908 על ידי ג'ורג' פארמלי דיי, והפכה למחלקה רשמית של אוניברסיטת ייל ב־1961, אך נותרה עצמאית מבחינה כלכלית ותפעולית.
נכון לשנת 2020, מוציאה הוצאת אוניברסיטת ייל לאור כ־300 ספרים חדשים בכריכה קשה וכ־150 בכריכה רכה מדי שנה, ויש לה קטלוג בן כ־5,000 ספרים מודפסים. ספרים שראו אור בהוצאה זכו חמש פעמים בפרס הספר הלאומי, פעמיים בפרסי חוג מבקרי הספרות של ארצות הברית ושמונה פעמים בפרס פוליצר.
ההוצאה מחזיקה משרדים בניו הייבן, קונטיקט ובלונדון, אנגליה. ייל היא ההוצאה האוניברסיטאית האמריקאית היחידה עם פעילות הוצאה לאור בקנה מידה מלא באירופה. היא מייסדת שותפה של חברת ההפצה TriLiteral LLC, לצד הוצאת המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT Press) ו־הוצאת אוניברסיטת הארוורד. TriLiteral נמכרה ל־LSC Communications בשנת 2018.
סדרות ומיזמי הוצאה לאור > סדרת ייל למשוררים צעירים

מאז הקמתה ב־1919, ההוצאה מוציאה לאור את ספרם הראשון של הזוכים בתחרות המשוררים הצעירים של ייל. הזוכה הראשון היה הווארד באק; הזוכה ב־2022 היא מרי־אליס דניאל. זוכים ידועים מן העבר הם אדריין ריץ', רוברט האס, וג'ון אשברי.
סדרות ומיזמי הוצאה לאור > סדרת הדרמה של ייל

ההוצאה נותנת חסות משותפת, יחד עם התיאטרון הרפרטוארי של ייל, לתחרות מחזאות בשם "סדרת הדרמה של ייל". הזוכה בתחרות השנתית מקבל פרס על שם דייוויד צ' הורן על סך 10,000 דולר, הוצאה לאור של כתב היד בהוצאת אוניברסיטת ייל, והקראה מבוימת בתיאטרון הרפרטוארי של ייל. הן את הפרס והן את ההוצאה לאור והפקת ההקראה מממנת קרן דייוויד צ'ארלס הורן.
סדרות ומיזמי הוצאה לאור > סדרת עוגן לתנ"ך של ייל

בשנת 2007 רכשה הוצאת אוניברסיטת ייל את סדרת Anchor Bible, אוסף בן יותר מ־115 כרכים של מחקרים במקרא ובברית החדשה, מקבוצת המו"לות דאבלדיי. כותרים חדשים וכותרים מקטלוג העבר נדפסים כעת תחת המותג Anchor Yale Bible Series.
סדרות ומיזמי הוצאה לאור > סדרת עתיד הדמוקרטיה האמריקאית

בהוצאה רואה אור סדרה בשם Future of American Democracy, ש"מטרתה לבחון, לחזק, ולחדש את החזון ההיסטורי של הדמוקרטיה האמריקאית בסדרת ספרים של הוגי דעות בולטים באמריקה", בשיתוף עם הקרן לעתיד הדמוקרטיה האמריקאית.
סדרות ומיזמי הוצאה לאור > סדרת למאר בתולדות המערב

סדרת למאר להיסטוריה של מערב ארצות הברית (לשעבר סדרת Yale Western Americana) הוקמה בשנת 1962 כדי להוציא לאור חיבורים שישפרו את הבנת החברה במערב האמריקאי, ויתרמו להבנה רחבה יותר של חשיבות המערב בחיים הפוליטיים, החברתיים, והתרבותיים של ארצות הברית.
סדרות ומיזמי הוצאה לאור > סדרת הרצאות טרי

בשנת 1923 החלה להתקיים באוניברסיטת ייל סדרת הרצאות שנתית (4 הרצאות במשך חודש מדי שנה) על שם דווייט ה' טרי, שעניינן עידוד העיסוק בדת במסגרת המחקר המדעי. בחלק גדול מהשנים, נערכה סדרת ההרצאות לכדי ספר, שראה אור בהוצאת אוניברסיטת ייל.
סדרות ומיזמי הוצאה לאור > Yale Nota Bene

בשנת 2000 הכריזה ההוצאה על סדרה חדשה בשם Yale Nota Bene, שבמסגרתה יראו אור בהדפסה חוזרת כותרים קלאסיים של הוצאת אוניברסיטת ייל, בכל התחומים, הן בתחומי העיון והמחקר והן חיבורי ספרות יפה.
ביקורת ציבורית > טענה לרשלנות בהוצאת "פעולה אנושית" מאת פון מיזס

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. חסרה תגובת ההוצאה להאשמה זו.
ב־1963 הדפיסה ההוצאה מהדורה מתוקנת של "פעולה אנושית" מאת לודוויג פון מיזס. בגיליון ה־5 במאי 1964 של כתב העת השמרני National Review, כתב הנרי האזליט מאמר בשם "Mangling a Masterpiece", ובו האשים את הוצאת אוניברסיטת ייל בכך שעימדו וסידרו את המהדורה החדשה בצורה חובבנית בכוונה, בשל העמדה האידאולוגית השונה של ההוצאה.
ביקורת ציבורית > שערוריית קריקטורות מוחמד

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. חסרה תגובת ההוצאה להאשמה זו.
באוגוסט 2009, הוחלט בהוצאה למחוק את עותקי הקריקטורות המעורבות בפולמוס של פרשת קריקטורות מוחמד, יחד עם כל שאר התמונות של מוחמד, מתוך ספר אקדמי בשם "הקריקטורות שהרעידו את העולם", מאת פרופסור ייטה קלאוזן (אנ').
הערות שוליים

↑  Bradley, George (1998). "Introduction". The Yale Younger Poets Anthology. New Haven and London. p. 24.
↑  "Donatich Appointed New Director of Yale University Press". Press release. Yale University. 11 בדצמבר 2002. נבדק ב-2011-01-25. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  TriLiteral
↑  "LSC Buys TriLiteral; Turner Purchases Gürze Books". PublishersWeekly.com. נבדק ב-2018-07-08.
↑  A collection that comes with ‘warnings’ wins Yale Younger Poets Prize, YaleNews, ‏2022-03-24 (באנגלית)
↑  Yale Drama Series: Prize for Emerging Playwrights from the Yale University Press website
↑  "Yale University Press Acquires Anchor Bible Series from Doubleday". Yale Books Unbound. Yale University Press. 2007-09-25. נבדק ב-2017-01-24.
↑  The Future of American Democracy Series from the Yale University Press official website
↑  Official website of the Future of American Democracy Foundation
↑  Basbanes, Nicholas A. A World of Letters: Yale University Press, 1908-2008, New Haven and London, 2008. p. 222, Centennial Highlights
↑  The Lamar Series in Western History from the Yale University Press official website
↑  "Yale Press launches new imprint with 'global bookstore appeal'". Yale Bulletin and Calendar. Yale University Press. 29 (3). 22 בספטמבר 2000. אורכב מ-המקור ב-2012-02-09. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  ""Mangling a Masterpiece" by Henry Hazlitt, National Review, Tuesday, May 5th, 1964". {{cite journal}}: Cite journal requires |journal= (עזרה)
↑  GaryNorth.com (2 במאי 2013). "Publishing Atrocity: The 1963 Edition of Human Action". {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Patricia Cohen (13 באוגוסט 2009). "Yale Press Bans Images of Muhammad in New Book". The New York Times. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310835005171  PLWABN: 9810637929905606  BIBSYS: 9045953  BnF: cb161892298 (data)  CiNii: DA14323744  GND: 5262965-X  ISNI: 0000 0001 0679 2262  LCCN: n92085293  NKC: kn20100329014  NLA: 47601606  SUDOC: 131202251  TePapa: 49425  Trove: 1479425  VIAF: 121971897   WorldCat (עם VIAF): 121971897 
הלוגו המקורי של הוצאת אוניברסיטת ייל, בעיצוב פול ראנד.
היום העולמי לאחווה האנושית

| --- | --- |

 סוג:  יום בין-לאומי
 סיבה:  להעצים סובלנות בין התרבויות והדתות השונות
 חוגגים:  מדינות החברות באומות המאוחדות וארגונים בין-לאומיים אחרים
 מתקשר עם:  האומות המאוחדות
 מועד
 תאריך:  4 בפברואר
היום העולמי לאחווה האנושית הוא יום בין-לאומי שנקבע על ידי האו"ם ל-4 בפברואר ומטרתו קידום סובלנות רבה יותר בין התרבויות והדתות השונות. היום נקבע על ידי האו"ם ב-21 בדצמבר 2020, החלטה 75/200 – לראשונה בשיתוף של מצרים ואיחוד האמירויות הערביות, ובהמשך הזמינה העצרת הכללית של האו"ם את כל המדינות החברות בה וארגונים בין-לאומיים אחרים לציין את היום הזה.
היום העולמי לאחווה האנושית התקבל על ידי מנהיגים שונים בעולם. ראש הכנסייה הקתולית האפיפיור פרנציסקוס, השייח' אחמד א-טייב האימאם הגדול של אל-אזהר ונשיא ארצות הברית ג'ו ביידן תמכו ביוזמה.
היסטוריה

במפגש בעיר אבו דאבי שבאיחוד האמירויות הערביות, שהתקיים ב-4 בפברואר 2019, חתמו האפיפיור פרנציסקוס והשיח' אחמד א-טייב, על "מסמך האחווה האנושית לשלום עולמי וחיים משותפים", המסמך ידוע גם בשם "הצהרת אבו דאבי". הצהרה זו היוותה ההשראה להחלטה שקבעה את ה-4 בפברואר כיום האחווה הבין-לאומי. על בסיס המסמך של האחווה אנושית הוקמה גם הוועדה העליונה לאחווה האנושית. באיגרת האפיפיורית "Fratelli tutti", האפיפיור פרנציסקוס קובע שהכל נוצר בהשראת פגישתו עם השייח' אחמד אל-טייב.
ציון היום

אירועי היום כוללים אירועים בהשתתפות המדינות החברות בעצרת הכללית של האומות המאוחדות (האו"ם), מנהיגים דתיים ונציגים מהחברה האזרחית בנוסף ל"פרס זאיד לאחווה אנושית", המוענק ליחידים או ישויות מכל מקום בעולם על תרומתם העמוקה לאחווה האנושית.
הערות שוליים

↑  Guterres: 'Let us build bridges between the faiths', UN News, ‏2022-02-04 (באנגלית)
↑  Nations, United. "International Day of Human Fraternity | United Nations". United Nations (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2022-02-02.
↑  UN General Assembly (75th Sess.: 2020-2021), International Day of Human Fraternity :, 2020-12-28
1 2  The International Day of Human Fraternity | UNAOC, United Nations Alliance of Civilizations (UNAOC) (באנגלית אמריקאית)
↑  International Day of Human Fraternity, Human Fraternity, ‏2021-04-01 (באנגלית אמריקאית)
↑  Pope Francis: ‘Embrace human fraternity to stop endless destruction’ - Vatican News, www.vaticannews.va, ‏2022-02-04 (באנגלית)
↑  Celebration of International Human Fraternity Day is commemoration of humaneness: Al Azhar’s Imam, wam
↑  "Biden joins pope, imam in calling for 'human fraternity'". Washington Post (באנגלית אמריקאית). ISSN 0190-8286. נבדק ב-2022-02-11.
↑  US President Joe Biden on International Day of Human Fraternity: "We have the opportunity to build a better world", Human Fraternity, ‏2022-02-04 (באנגלית אמריקאית)
↑  First-ever International Day of Human Fraternity focuses on tolerance, UN News, ‏2021-02-04 (באנגלית)
↑  United Nations, International Day of Human Fraternity | Messages, United Nations (באנגלית)
↑  HIGHER COMMITTEE OF HUMAN FRATERNITY, Human Fraternity, ‏2021-04-01 (באנגלית אמריקאית)
↑  Zayed Award, Zayed Award (באנגלית)
המחלקה הערבית

|  פרטים |
| --- | --- |
 כינוי:  המסתערבים שירות מודיעין 18
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:  פלמ"ח פלמ"ח צה"ל צה"ל
 סוג:  ריגול וחבלה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1943–1950 (כ־7 שנים)
 מקים היחידה:  ירוחם כהן
 מלחמות:    מלחמת העצמאות
 פיקוד
 מפקדים:  ראו להלן
 
המחלקה הערבית, שנודעה בכינויה השחר או המסתערבים, הייתה יחידה של הפלמ"ח ואחר כך, יחידה במחלקת המודיעין של צה"ל בשם שירות מודיעין 18, שאנשיה עסקו בריגול וחבלה בקרב ערביי ישראל ובמדינות השכנות. היחידה פעלה משנת 1943 עד 1950.
רקע

עם נפילת צרפת במלחמת העולם השנייה התקרבה מאוד המלחמה ליישוב בארץ ישראל, שכן סוריה ולבנון היו תחת שלטון צרפתי, אשר סר למרות ממשלת וישי הפרו-נאצית. היישוב העברי התגייס לעזרת הצבא הבריטי. ב-12 במאי 1941 יצאו לטריפולי עשרים ושלושה לוחמי פלמ"ח וחייל בריטי (כ"ג יורדי הסירה), אשר היו אמורים לחבל בבתי הזיקוק בעיר.  יוסף קוסטיקה סוכן המחלקה הסורית ולוחם ביחידת המסתערבים של ההגנה, נשלח לטריפולי לאסוף מודיעין על בתי הזיקוק, לקראת הפעולה. הלוחמים חולקו לשתי קבוצות. קבוצה אחת הייתה אמורה לפוצץ את המפעלים, וקבוצה שנייה, שאנשיה הוסוו כערבים, הייתה אמורה לבצע פעולת הסחה ממזרח לבתי הזיקוק. אולם פעולה זו לא יצאה לפועל - הסירה והלוחמים נעלמו בים. בחודש יוני נפרשה בסוריה רשת של מסתערבים ("המחלקה הסורית") תחת הנחייתו של יגאל אלון. אלו ביצעו פעולות חבלה שונות כדי לפגוע במאמצי המלחמה. שניים מאנשי הרשת, חיים לבקוב וישראל בן-יהודה, נסעו לחלב מצוידים במטעני נפץ מוסתרים בתוך ירקות. הם הטמינו את המטענים בקרונות רכבת תחמושת שחנתה בתחנת הרכבת בעיר והסתלקו מהמקום לנקודת המפגש, שם שמעו את קול הנפץ. באותו לילה בוצעו שלושה-עשר פעולות חבלה שכאלו ברחבי המדינה.