stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מע'אר (השפלה)
היסטוריה

רכס גבעות מע'אר מתנשא לגובה 94 מטר. ברכס מערות רבות ומכאן קיבל הכפר את שמו (מֻעָ'אר היא מערה בערבית). זאב וילנאי מציין כי בכפר 1250 מוסלמים והבתים הצפופים בנויים במורד הגבעה בצורת מדרגות. על פסגת הגבעה נמצא קבר קדוש לתושבים בשם אבו תקה (אבי האשנב) וייתכן כי בשם זה יש קשר לעיר אלתקא בגבול נחלת שבט דן (ספר יהושע י"ט, מ"ד).
יש חוקרים המזהים ברכס את "הר הבעלה" הנזכר בתיאור גבול שבט יהודה ושבט דן המוזכר בספר יהושע (ט"ו, י"א): "ויצא הגבול אל כתף עקרון צפונה...ועבר הר הבעלה..." ועליו שכנה בַּעֲלָת - עיר בנחלת שבט דן (יהושע, י"ט, מ"ג).
בשטח יש מערות קבורה מתקופת הברונזה התיכונה והרומית-ביזנטית. כן נמצאו במקום חרסים רבים מהתקופה הכלקוליתית עד לתקופה הערבית.
יש עדויות להתיישבות ערבים במקום כבר בתקופה המוסלמית המוקדמת.
במלחמת העולם הראשונה התחולל בגבעות מע'אר קרב עקוב מדם בין יחידות הצבא הבריטי והצבא העות'מאני. הטורקים נהנו מיתרון אסטרטגי ביושבם על הגבעות אך כעבור קרב קשה נסוגו צפונה.
בתקופת המנדט התפתח הכפר וקיבל חשיבות אסטרטגית כשנבנה בסיס תל נוף. הכפר חלש על המסעף לתל נוף.
תושבי הכפר התפרנסו בעיקר מחקלאות והקימו בכספם בית ספר ליד מסעף הכביש לתל נוף.
על פי סקר הכפרים המנדטורי מ-1945 השתרע הכפר ושטחיו החקלאיים על פני 15,390 דונמים, מתוכם היו 2,659 דונמים בבעלות יהודית ו-1,479 דונמים שימשו כשטחים ציבוריים.
בתחילת 1948 משערים שבכפר התגוררו כ-2,020 תושבים.
היסטוריה > במלחמת העצמאות

בתחילת מלחמת העצמאות נמנעו ערביי מע'אר לתקוף את התחבורה היהודית שעברה לרגלי הכפר (היום-כביש 40). אולם בפברואר 1948 הותקפו שיירות בכביש והערכת היישוב העברי הייתה שהתוקפים הגיעו ממע'אר ומעאקיר. בעקבות היריות נותק החשמל לעזה ותושבי מע'אר בקשו לתקוף עובדים של חברת החשמל שבאו לתקן את הקו, ורק בזכות מעורבותו של קצין מהצבא הבריטי העימות נמנע.
תפישת מחנה תל נוף על ידי חטיבת גבעתי הגבירה את תנועת השיירות בכביש זה. כמה מאנשי הכנופיות הגיעו לכפר. הם הסיתו את בני אחת החמולות שהתחרתה על השלטון בכפר והבטיחו לתמוך בהם בתנאי שיעלו את עדרם על שדות גבעת ברנר.
ב-28 במרץ 1948 פתחו שומרי גבעת ברנר באש על מסיגי הגבול ממע'אר ואנשי החמולה המובסים החליטו לנקום בתושבי הקיבוץ, עוד באותו יום הגיעו למקום אנשי צבא ההצלה מיבנא. בכפר הצטרפו אליהם לוחמים מקומיים והם פתחו באש על השיירות העבריות שעברו בכביש.
אנשי צבא ההצלה הביאו אתם שני מוקשים חשמליים מופעלים מרחוק, הטמינו אותם במסעף הכביש לתל נוף, ליד בית הספר של הכפר, והמתינו במבנה בית הספר לשעת כושר להפעילם.
בשעה 17.30 עברו את צומת תל נוף שני משוריינים. בראשון היו נוטרים ובשני שמונה לוחמי חטיבת גבעתי. הערבים הצליחו להפעיל רק מוקש אחד והוא התפוצץ מתחת למשוריין של לוחמי גבעתי. המשוריין התהפך ועלה בלהבות. מתוך מע'אר נפתחה אש שמנעה את חילוץ אנשיו. כל שמונת הלוחמים נשרפו בתוך המשוריין. באותו לילה בוצעה פעולת גמול נגד הכפר ובה פוצץ בנין בית הספר ממנו הופעל המוקש הקטלני, גופות הנספים חולצו והועברו לקבורה, 7‏בחלקה הצבאית בבית העלמין ברחובות ונהג המשוריין - בן-ציון יזרעאל בבית העלמין בראשון לציון.
לוחמי גבעתי שזעמם על מע'אר היה רב, תכננו פעולה לכיבושו. המבצע כונה "מבצע דרור" והוא בוצע על ידי גדוד 53 של החטיבה בפיקודו של יצחק פונדק במסגרת מבצע ברק.
המבצע החל בליל ה-15 במאי 1948. בשעה 01.00 יצא כוח מגבעת ברנר דרומה וכוח מגדרה צפונה. הכוחות הגיעו לנקודת ההיערכות ב-03.00. כן יצאה מגבעת ברנר יחידה של 4 משוריינים שתפקידה היה למנוע מעבר תגבורת למע'אר.
לאחר התקפה קצרה נכבש הכפר. התברר כי הוא פונה מתושביו עוד בתחילת מאי ומאז הוחזק בידי יחידה קטנה של מתנדבים סורים ומקומיים.
בתי האבן והבארות פוצצו ובתי החימר והגרנות הועלו באש זמן קצר לאחר כיבוש הכפר.
לאחר המלחמה נוסד על רוב השטח החקלאי של הכפר, המושב בית אלעזרי. מהכפר נותרו ארבעה בתים המיושבים ובמקומו שוכן הגן הלאומי גבעות מע'אר.
לקריאה נוספת

חטיבת גבעתי במלחמת הקוממיות, הוצאת מערכות, 1959
הערות שוליים

↑  נתונים מסקר הכפרים (1945), שהוצגו מחדש בספר Hadawi, Village statistics 1945, Classification of Land and Area Ownership in Palestine, Beirut, 1970, ומהספר נסרקו לאתר PalestineRemembered.com.
↑  זאב וילנאי:מדריך ארץ ישראל-תל אביב השרון והשפלה, הוצאת "תור",1941
↑  שבעה פורעים נהרגו בהדיפת התקפה על שיירה יהודית בדרום, דבר, 9 בפברואר 1948
עוד קרבן מהתפרעות הכפרים הערביים מראר ועקיר, דבר, 10 בפברואר 1948
↑  עקיר חוסמת את התחבורה, דבר, 11 בפברואר 1948
↑  שמות הנספים: (צוינו בשמם רק 6 מתוך 7 הקבורים בבית העלמין ברחובות) משה מינץ, זאב דויטשלנד, אליעזר אירז'ק, יצחק (אוצי) ילינק, ציון (ציוני) סולימאן, ישראל פלץ ועוד אחד
מרחב n-קשיר

בטופולוגיה, n-קשירות (n-connectedness) היא תכונה טופולוגי של מרחב טופולוגי או של הומומורפיזם טופולוגי, המכלילה קשירות מסילתית ופשיטות קשר. תכונה זו מוגדרת על ידי התאפסות  n חבורות ההומוטופיה הראשונות של המרחב, ובמקרה של הומומורפיזם - על ידי התאפסות חבורות ההומוטופיה של סיב ההומוטופיה המתאים להעתקה.
מרחב קשיר מסילתית הוא מרחב 0-קשיר, בעוד שמרחב פשוט קשר הוא מרחב 1-קשיר. על כן, מונח זה מהווה הכללה למונחים המדוברים. שימוש נפוץ במיוחד ב-n-קשירות הוא במשפט הורוויץ, המייצר איזומורפיזם בין חבורות ההומוטופיה לחבורות ההומולוגיה מסוימות של מרחבים n-קשירים.
מרחב n-קשיר

מרחב טופולוגי  X נקרא n-קשיר (עבור  n\geq 1), אם הוא לא ריק, קשיר מסילתית וכל חבורות ההומוטופיה שלו עד  n מתאפסות:
\forall 1\leq i\leq n:\pi _{i}(X)=0
יש לשים לב כי במקרה הכללי של חבורות ההומוטופיה עבור  n\geq 2, יש משמעות לבחירת נקודת הבסיס. עם זאת, למרחב פשוט קשר (עבורו  \pi _{1}(X)=0) בחירת נקודת הבסיס אינה משנה - שתי חבורות עם נקודות בסיסי שונות שוות (ולא רק איזומורפיות). על כן, להגדרה לעיל אכן יש משמעות.
היות שהקבוצה  \pi _{0}(X) נמצאת בהתאמה לרכיב הקשירות המסילתית של המרחב, הדרישה שהמרחב יהיה קשיר מסילתית שקולה לכך ש- \pi _{0}(X) טריוויאלי. על כן, מרחב לא ריק  X הוא n-קשיר אם ורק אם  \pi _{i}(X)=0 לכל  0\leq i\leq n.
העתקה n-קשירה

העתקה רציפה בין מרחבים טופולוגיים  f:X\to Y נקראת n-קשירה, אם סיב ההומוטופיה המתאים להעתקה  Ff הוא מרחב טופולוגי (n-1)-קשיר. באופן שקול, הפונקציה היא n-קשירה אם ורק אם הפונקציה המושרית  f_{*}:\pi _{i}(X)\to \pi _{i}(Y) מהווה איזומורפיזם עבור  i<n, ומהווה העתקה על עבור  i=n.
השקילות בין ההגדרות נובעת מסדרה מדויקת הקושרת בין חבורות ההומוטופיה של סיב ההומטופיה ושל המרחבים:
\dots \to \pi _{i}(X){\overset {\pi _{i}(f)}{\to }}\pi _{i}(Y)\to \pi _{i-1}(Ff)\to \dots
ראו גם

סיב ההומוטופיה
משחקים מקודשים (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |

 מבוסס על:  משחקים מקודשים מאת ויקראם צ'נדרה
 סוגה:  מותחן פשע
 כותבים:  Varun Grover 
 בימוי:  Anurag Kashyap, Vikramaditya Motwane 
 שחקנים:  סיף עלי חאן  נוואזודין סידיקי  רדיקה אפטה  ג'יטנדרה ג'ושי
 פסקול:  Sacred Games 
 ארץ מקור:  הודו הודו
 שפות:  הינדית
 מספר עונות:  2
 מספר פרקים:  16
 הפקה
 חברת הפקה:  Phantom Films
 הפצה:  Netflix
 אתר צילומים:  הודו
 אורך פרק:  50.5 דק' 
 שידור
 רשת שידור:  Netflix
 תקופת שידור מקורית:  6 ביולי 2018 – 15 באוגוסט 2019 
 קישורים חיצוניים
 https://www.netflix.com/in/title/80115328
 דף התוכנית ב-IMDb
 
משחקים מקודשים (באנגלית: Sacred Games) הוא סדרת טלוויזיה הודית מסוגת המותחן המבוססת על ספרו של ויקרם צ'נדרה משנת 2006 באותו השם. זו הסדרה הראשונה שנטפליקס הפיקה בהודו. סרטאז' סינג (סייף עלי חאן) הוא קצין משטרה בעייתי במומבאי שמקבל שיחת טלפון מהגנגסטר גאנש גאיטונדה (נוואזודין סידיקי), שדוחק בו להציל את העיר, בתוך 25 ימים. הסדרה מתעדת את האירועים המובילים ליום ה-25 הגורלי.
העונה הראשונה שודרה ביולי 2018. הסדרה הוזמנה לעונה שנייה שצילומיה החלו בנובמבר 2018 ועלתה לשידור באוגוסט 2019.
עלילה

סרטאג' סינג הוא מפקח משטרה בעייתי במשטרת מומבאי, שניזון מכדורי שינה ומחפש מטרה בשירותו במשטרה, למרות שזו מצחינה מרמת השחיתות הפושה בה.הוא מקבל שיחת טלפון אנונימית מגאנש גאיטונדה, פושע ידוע לשמצה אשר נעדר במשך 16 שנים. הוא דוחק בסינג להציל את העיר בתוך 25 ימים, השיחה גורמת לשרשרת אירועים, ששורשן עמוק בעולם התחתון האפל. במסעו לגילוי טיבו של האיום שגאנש דיבר עליו עוזרת לו קצינת הביון של אגף המחקר והניתוח, אנג'אלי מאת'ור.
צוות השחקנים

סייף עלי חאן כמפקח סרטאג' סינג
נוואזודין סידיקי כגאנש גאיטונדה
ראדיקה אפטה כאנג'אלי מאת'ור (עונה 1)
ג'יטנדרה ג'ושי
פרסים

הסדרה זכתה בפרס הדרמה הטובה ביותר בפסטיבל News18 iReel Films. הסדרה זכתה בחמישה פרסים מ-11 מועמדויות, כולל פרס השחקן הטוב ביותר (בדרמה) לנוואדוין סדיקי, שחקן המשנה הטוב ביותר לג'יטנדרה ג'ושי, התסריט הטוב (דרמה), אנסמבל השחקנים הטוב ביותר בסדרה (דרמה).
הערות שוליים

↑  "Sacred Games: can Netflix's Mumbai mob drama turn India on to TV?". The Guardian (באנגלית אמריקאית). 2018-07-04. ארכיון מ-2018-07-04. נבדק ב-2018-07-04.
↑  "News18 iReel Awards: Vikramaditya Motwane's Sacred Games Wins Best Drama". CNN-News18. 7 בספטמבר 2018. נבדק ב-7 בספטמבר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "משחקים מקודשים (סדרת טלוויזיה)".
מרחב אוריסון אוניברסלי

בטופולוגיה, מרחב אוריסון אוניברסלי הוא מרחב מטרי ספרבילי שלם, המכיל עותק איזומטרי של כל מרחב מטרי ספרבילי, באופן מסוים המתאים לבניות באינדוקציה. מרחבים כאלה נקראים על שם אוריסון, שהוכיח שהם קיימים ואיזומטריים זה לזה.
הגדרה

מרחב מטרי ספרבילי שלם U הוא מרחב אוריסון אוניברסלי, אם לכל מרחב מטרי סופי X ונקודה  \ x\in X, לכל איזומטריה  \ f:X-\{x\}\rightarrow U יש המשכה לאיזומטריה  \ {\hat {f}}:X\rightarrow U.
תכונות

מרחב אוריסון אוניברסלי מכיל עותק של כל מרחב מטרי ספרבילי. יש מרחבים סטנדרטיים המקיימים תכונה זו: מרחב הסדרות החסומות  \ \ell ^{\infty }, לפי תוצאה של פרשה, ומרחב הפונקציות הרציפות  \ C[0,1] לפי תוצאה של בנך, 1932.
כל איזומטריה בין תת-קבוצות סופיות של U אפשר להמשיך לאיזומטריה של U על עצמו. תכונת ההומוגניות הזו מאפיינת מרחבי אוריסון אוניברסליים: מרחב מטרי ספרבילי שלם המכיל עותק של כל מרחב מטרי ספרבילי הוא אוריסון אוניברסלי, אם ורק אם הוא הומוגני.
הערות שוליים

↑  המאמר התפרסם ב-1927, שלוש שנים לאחר מותו בגיל 26.
משה אשולין

משה אשולין
מצבה לציון הקמת שכונת "אוהל משה"
משה אשולין (9 בדצמבר 1880 – 17 במרץ 1959) היה יזם ארץ-ישראלי, גואל אדמות, מייסד שכונת אוהל משה בתל אביב.
קורות חיים

נולד בז' בטבת 1880 ביפו, ליצחק אשולין, השו"ב של יפו, ולאמו חיה (עיישה), שעלו ממרוקו.
בצעירותו, התחנך בבית הספר "אליאנס" ביפו של חברת כל ישראל חברים. כמו כן, למד לימודי תורה מפי רבי אליהו שמול, שהיה סבו מצד אמו. בבגרותו החל לעבוד כנפח בבית חרושת שטיין.
בשנת 1902 התחתן עם חנה, בת למשפחה שהתגוררה בעזה.
משה אשולין, שהיה מיודד עם התושבים הערבים והכיר את מנהגיהם, גאל אדמות רבות באזור של תל אביב-יפו של ימינו. כך לדוגמה, היה מעורב בהקמת השכונות מחנה יוסף, כרם התימנים, ושכונת ברנר. בנוסף לכל, היה מעורב ברכישת אדמות כרם ישראל, משכנות ישראל ועוד. במהלך עסקאות אלה הסתפק במועט, וראה הצלחה בעמלו על ידי השתתפות במצווה כגון זו.
פעולתו העיקרית והמוכרת ביותר הייתה הקמת שכונת "אהל משה" בשנת 1906, היא השכונה האחרונה מחוץ ליפו שהוקמה טרם הקמת אחוזת בית.
בתקופת מאורעות 1921 ו-1929 שימש ביתו של אשולין, ובעיקר המרתף, כמחסן נשק ותחמושת עבור ארגון ההגנה. אשולין ניצל את קשריו הטובים עם הערבים המקומיים לצורך רכישת נשק שהועבר ללוחמי ההגנה.
אשולין מסר את אקדחו האישי במתנה לאליהו גולומב, זאת לאחר הפצרות רבות.
לקריאה נוספת

יפו-נווה צדק, ראשיתה של תל אביב (הוצאת משרד הביטחון), מרדכי אלקיים, 1990..
הערות שוליים

↑  שמואל תגר, בית משה אשולין, באתר האנציקלופדיה העירונית "תל.אביב.פדיה"
מערבולת אורגון

| --- | --- |
שלט הכניסה למערבולת אורגוןשלט הכניסה למערבולת אורגון
 מידע כללי
 סוג:  אטרקציה תיירותית 
 מיקום:  אורגון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 קואורדינטות:  42°29′35″N 123°05′06″W﻿ / ﻿42.4931°N 123.085°W﻿ / 42.4931; -123.085
 www.oregonvortex.com
  (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה מערבולת אורגון(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה מערבולת אורגון
 
מערבולת אורגון היא אטרקציית דרכים הממוקמת ליד גולד היל שבאורגון ארצות הברית. במקום זה ניתן להבחין במספר תופעות מעניינות, ביניהן אשליה אופטית של "כביש מכושף", וכן תופעות על-טבעיות נוספות.
תיאור

לפני שהחלה עבודת בנייה כלשהי באתר, נפוצה אגדה שהאינדיאנים קראו לשטח המערבולת בשם "אדמה אסורה" ושסוסים שהתקרבו אליה פנו לאחור וסירבו לעבור דרכה.
בשנת 1904 הוקמה בקתה באתר לצורכי מכס, הבקתה החלה להחליק בשנות העשרה המוקדמות ולנטות בזווית גדולה. פני השטח של המערבולת מכילים עליות וירידות שונות היוצרות אשליה אופטית כאילו עצמים מתגלגלים כנגד כוח הכבידה מעלה. ניתן להבחין בתופעה דומה באתרים אחרים בארצות הברית, וביניהן נקודת המסתורין בסנטה קרוז שבקליפורניה. המערבולת מפורסמת גם בכך שהיא "משנה גובה" - שני אנשים בעלי אותו גובה העומדים במקומות שונים יראו בעלי גובה שונה. ישנם אנשים המאמינים כי תופעה זו מזכירה את חדר איימס, אך מדידות שבוצעו באתר הכשילו תאוריה זו.
בתרבות הפופולרית

המערבולת הוזכרה בסרטים, משחקי מחשב ובסדרות טלוויזיה שונות:
על טבעי (סדרת טלוויזיה)
סם ומקס מתגלגלים בדרכים
תיקים באפלה
גרוויטי פולס
מסעות ההלך

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ג'ון בניאן 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  אלגוריה, מדע בדיוני 
 נושא:  אלגוריה 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1678 
 
הספר מסעות ההלך (באנגלית: The Pilgrim's Progress) הוא אלגוריה בשני חלקים מאת המטיף האנגלי ג'ון באניין (אנ'). החלק הראשון פורסם ב-1678, והשני ב-1684. הוא נמנה עם החשובות שביצירות הספרות באנגלית. ביטויים מתוכו, כגון "יריד ההבלים", השתגרו בלשון, ויצירות ספרותיות רבות, כגון "נשים קטנות", מתייחסות אליו.
עלילה > חלק ראשון

גיבור הספר הוא משיחי (שם המעיד על בעליו, באנגלית: Christian), הלך היוצא למסע מעיר ההרס (העולם הזה) אל העיר השמיימית (העולם הבא). על גבו של ההלך משא כבד, המייצג את חטאיו. הוא פוגש במבשר, וזה מורה לו את הדרך אל השער המוביל אל דרך המלך לעיר השמיימית. ההלך לא מצליח לשכנע את אשתו ואת ילדיו להצטרף אליו, והוא עוזב את ביתו, כדי להציל את נפשו.
בדרכו אל השער ההלך כמעט טובע בביצת הדיכאון, אבל עזרה מושה אותו מתוכה. שומר השער - רצון-טוב - מפנה את ההלך אל דרך המלך ואל מקום הישועה, שם יוכל להשתחרר ממשאו. ואומנם, ההלך מגיע לגבעה שבראשה צלב ולמרגלותיה קבר פתוח, ושם מותרות רצועות המשא והוא נופל ונעלם בתוך הקבר. שלושה אנשים זוהרים מברכים את ההלך, מלבישים אותו בבגדים חדשים, ונותנים לו מגילה שעליו למסור בפתח העיר השמיימית.
ההלך מטפס במעלה גבעת הקושי, מתארח בארמון ושמו יופי בראש הגבעה, ויורד אל עמק הענווה מעברה האחר. שם הוא נאבק בשד אפוליון (אבדון) במשך חצי יום ולבסוף פוצע אותו בחרב הפיפיות שלו.
בלילה הוא נכנס לגיא צלמוות וכשהוא יוצא ממנו זורחת השמש על יום חדש.
ההלך פוגש בנאמן, שבא, כמוהו, מעיר ההרס, ושניהם ממשיכים אל יריד ההבלים בעיר הבל. הם נכלאים בגלל סלידתם מהסחורות שמציע היריד, ונאמן נשפט ומוצא להורג בדקירות, בסקילה ובשרפה על המוקד. ההלך בורח וממשיך בדרכו, והפעם מתלווה אליו מלא-תקווה מהעיר הבל.
השניים חוצים בשלום את האדמה המכושפת ובאים אל ארץ בעולה. הם חוצים את הנהר העמוק (המסמל את המוות) שמפריד בינה ובין הר ציון ובאים אל העיר השמימית שעל ההר.
עלילה > חלק שני

החלק השני מציג את מסעם של בני משפחתו של ההלך. הם עוברים באותם מקומות שההלך עבר בהם, אבל מסעם מתארך, שכן הבנים נישאים בדרך ומולידים ילדים. מורה הדרך שלהם הוא נדיב-לב. הוא הורג ארבעה ענקים ומשתתף בגירוש החיה המפלצתית שהפילה חתתה על העיר הבל.
בהקדמה למהדורה מ-1957 כותב אלכסנדר וויתרספון, פרופסור לאנגלית באוניברסיטת ייל:
חלק II, שהופיע ב-1684, הוא הרבה יותר מסתם ספר המשך או הדהוד של החלק שקדם לו. הוא מבהיר ומבסס ומחזק את הסיפור מחלק I. אלומת האור מפנסו של באניין מתרחבת ומאירה גם את משפחתו של כריסטיאן ואנשים אחרים, נשים וילדים. יש יותר אירועים ותקריות מחיי היומיום, ומקומו של האושר בחיי עולי הרגל הולך וגדל יחסית למקומם של הקשיים. אל האמונה והתקווה מחלק I מצטרפת מידת הצדקה, הטובה במידות. שני החלקים של מסעות ההלך מהווים שלם, והשלם הזה הוא, ללא ספק, הספר הדתי המשפיע ביותר שנכתב בשפה האנגלית.
עולי הרגל בחלק השני פגיעים וחלשים יותר מאלה שבחלק הראשון: נשים, ילדים ואנשים עם בעיות פיזיות ונפשיות. כאשר החבורה עוזבת את ביתו של גָיוס, מתמהמה הססן ונראה כאילו בכוונתו להישאר שם. נדיב-לב מעודד אותו להצטרף ואומר לו כך:
אולם, אח יקר, ... שליחותי היא לנחם נכאי רוח ולתמוך בחלשים. חייב אתה להתלוות אלינו. נמתין לך ונושיט לך את עזרתנו. למענך לא נדבוק בדעות ובמעשים מסוימים, לא נתפלמס לפניך בנושאים שנויים במחלוקת, נהיה לך הכול, ובלבד שלא תיוותר מאחור.
תרגומים

מסעות ההלך תורגם ליותר מ-200 שפות.
מיסיונרים פרוטסטנטים נהגו לתרגם אותו מיד אחרי שתרגמו את הביבליה.
תרגומים > תרגומים לעברית

בונין, ג'ון, ספר הליכות אורח במסעו מן העולם הזה אל העולם הבא, לונדון, 1843. מהדורות נוספות נדפסו ב-1851, 1858 וב-1891. שם המתרגם לא מוזכר, אבל זהו המומר והמיסיונר סטניסלב הוגא.
ג'והן באניין, מסעות ההלך : בנסעו מן העולם הזה אל העולם הבא, ראשון לציון, הגפן, 1987. תרגום זה כולל את החלק הראשון בלבד, והוא "נערך בשנית על ידי ליאורה קרדיק וצוות הגפן; מבוסס על תרגום לעברית של פ. לברטוב, לונדון 1891."
ג'והן באניין, מסעות ההלך ובני משפחתו מן העולם הזה אל העולם הבא, החותם, 2005. תרגום: מאיה רכניצר.
תרגומים > תרגומים לעברית > תרגום הכותרת

מילים שונות נבחרו לאורך השנים לתרגום המילה pilgrim הן בתרגומי הספר והן בספרים ובמאמרים המתייחסים אליו:
אורח - הבחירה במילה זו ב'ספר הליכות אורח במסעו מן העולם הזה אל העולם הבא' עשויה להיראות תמוהה בעיני הקורא המודרני. בלשון חז"ל המילה משמשת, כמו היום, למי שמבקר בבית מכריו או מתאכסן בו זמן מה: "אורח טוב מה הוא אומר? -- כמה טרחות טרח בעל-הבית בשבילי" (ברכות נח.). אלא ש'אורח' בלשון המקרא הוא הלך, עובר אורח: "וַיִּשָּׂא עֵינָיו, וַיַּרְא אֶת-הָאִישׁ הָאֹרֵחַ בִּרְחֹב הָעִיר" (שופטים יט יז). הלשון העברית בתקופת ההשכלה הייתה מקראית וכזאת היא שפת התרגום של 'ספר הליכות אורח'.
הלך - משמש בשני התרגומים הישראליים.
צליין
עולה רגל
תרגומים > תרגומים לעברית > תרגום שמות הגיבורים

רוב השמות בספר מייצגים תכונות ומושגים והם תורגמו בהתאם. מספר קטן תועתק, למשל מתי. שמו של הגיבור במקור הוא כריסטיאן (Christian) ושם אשתו כריסטיאנה. בכל שלושת התרגומים שלעיל שם הגיבור הוא משיחי, על פי מקור המילה היווני: christo, כלומר, 'זה שמשוח'.
הערות שוליים

↑  John Bunyan, The Pilgrim's Progress, (New York: Pocket Books, Inc., 1957), vi.
↑  הציטוט מתוך תרגומה של מאיה רכניצר: מסעות ההלך ובני משפחתו מן העולם הזה אל העולם הבא מאת ג'והן באניין, החותם, 2005.
↑  John Bunyan, The Pilgrim's Progress, W.R. Owens, ed., Oxford World's Classics, (Oxford: Oxford University Press, 2003), xiii
↑  ספר הליכות אורח, באתר WorldCat
↑  זיהוי זה של המתרגם שגוי, כנראה, שכן לברטוב (Paul Philip Levertoff) נולד ב-1875.
↑  לפי אוצר הלשון העברית, י. כנעני, מסדה.
↑  שרלוט ברונטה, ג'יין אייר, אור-עם 1986. תרגום: טלה בר. עמוד 431.
↑  מרטין אסלין, תיאטרון האבסורד, תרגום: אליקים ירון, זמורה ביתן, 1985. עמוד 271.
↑  ד"ר ארזי ויטלא, ישימון צחיח וקודר: הומור, ריאליה ואקטואליה בעקבות מסע תענוגות לארץ הקודש של מרק טוויין
באתר אורות ישראל מכללה אקדמית לחינוך.
↑  לואיזה מיי אלקוט, נשים קטנות, כתר, 1993. תרגום: טלי נתיב-עירוני. עמוד 18.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007585861705171  BnF: cb12178378r (data)  GND: 4214832-7  LCCN: n80005817  VIAF: 316392366   WorldCat (עם VIAF): 316392366 
תחריט מתוך מהדורה שנדפסה בלונדון ב-1778
מפרץ פלמה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מפרץ 
 מידע נוסף
 מדינות באגן הניקוז:  ספרד 
 קואורדינטות:  39°28′30″N 2°38′00″E﻿ / ﻿39.475°N 2.6333°E﻿ / 39.475; 2.6333
  (למפת ספרד מוגדלת) מדריד ברצלונה בילבאו חיחון סרגוסה ואיאדוליד מאלגה קורדובה סביליה גרנדה פלמה מורסיה ויגו ולנסיה מרידה צרפת צרפת פורטוגל מרוקו אלג'יריהמפרץ פלמה(למפת ספרד רגילה) מדריד ברצלונה בילבאו חיחון סרגוסה ואיאדוליד מאלגה קורדובה סביליה גרנדה פלמה מורסיה ויגו ולנסיה מרידה צרפת צרפת פורטוגל מרוקו אלג'יריהמפרץ פלמה(למפת האיים הבלאריים רגילה) פלמה דה מיורקה קלביה איביזה מאון הים התיכוןמפרץ פלמה(למפת האיים הבלאריים מוגדלת) פלמה דה מיורקה קלביה איביזה מאון הים התיכוןמפרץ פלמה he
 
נמל פלמה, ממוקם בתוך המפרץ.
חוף פלמה, ממוקם בתוך המפרץ.
שקיעה במפרץ פלמה
מפרץ פלמה הוא מפרץ שנמצא מדרום לפלמה דה מיורקה, ספרד. המפרץ נמצא בדרום מערב האי הבלאארי של מיורקה. הנמל של פלמה דה מיורקה ממוקם על החוף הצפוני יחד עם כמה חופים מפורסמים. המפרץ גובל במערב כף קאלה פיגוארה, בצפון בעיר פלמה, בדרום הים התיכון ובמזרח הכף הלבן.
הערות שוליים

↑  "PALMA DE MAJORCA AREA HOLIDAY APARTMENTS & VILLAS - 1,047 HOLIDAY APARTMENTS IN PALMA DE MAJORCA AREA". homeaway.co.uk. אורכב מ-המקור ב-13 במרץ 2014. נבדק ב-13 במרץ 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Palma Bay, Mallorca". seemallorca.com. נבדק ב-13 במרץ 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Tourism in Palma in Balearic Islands, Spain". spain.info. נבדק ב-13 במרץ 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑    Anna Nicholas, ‏How to spend the perfect weekend in Palma, The Telegraph, 1 June 2023
ערך זה הוא קצרמרבנושא גופי מים ובנושא גאוגרפיה של ספרד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ממלכת איטליה במלחמת העולם הראשונה

| --- | --- |
דגל ממלכת איטליה
 צד בעימות:  חלק ממדינות ההסכמה
 תאריך כניסה לעימות:  23 במאי 1915
 העילה למלחמה:  הכרזת מלחמה על האימפריה האוסטרו-הונגרית
 תאריך סיום העימות:  4 בנובמבר 1918
 אירועי הסיום:  כניעת האימפריה האוסטרו-הונגרית
 ראש המדינה:  ויטוריו אמנואלה השלישי, מלך איטליה
 ראש המדינה בפועל:  אנטוניו סלנדרה פאולו בוזלי ויטוריו אמנואלה אורלנדו
 מפקדים בולטים:  לואיג'י קאדורנה, ארמנדו דיאז
 נתוני המדינה
 אוכלוסייה:  36 מיליון
 פוטנציאל לגיוס:  5.6 מיליון
 נתוני הצבא
 הצבא המלכותי:  1.5 מיליון (290,000 צבא סדיר, השאר מילואים, מתנדבים ומגויסים)
 הצי המלכותי האיטלקי:  40,000
 תוצאות המלחמה
 אבדות בנפש:  462,000 הרוגים  953,000 פצועים
 
ממלכת איטליה התחילה את מלחמת העולם הראשונה כשותפה מכורח הברית המשולשת לגרמניה ואוסטרו-הונגריה, במעמד של מדינה נייטרלית. אולם, לאחר משא ומתן חשאי שניהלה עם הצדדים חתמה איטליה על ברית לונדון והצטרפה למדינות ההסכמה כשנה לאחר פרוץ המלחמה, במאי 1915. לאחר מלחמה סטטית בחזית צפון איטליה, שהקיזה הן את דם החיילים האיטלקים והן את דמם של יריביהם האוסטרו-הונגרים, מוטטו לבסוף האיטלקים, בסיוע בריטי, צרפתי ואמריקאי את קווי ההגנה האוסטרים. הלחימה בחזית האיטלקית תמה ב-3 בנובמבר 1918 בהכנעת האימפריה האוסטרו-הונגרית. אולם, למרות השתתפות האיטלקים ומחיר הדמים ששילמו, לא זכתה איטליה בהישגים טריטוריאליים משמעותיים בהסכם ורסאי, דבר שהוביל לחוסר יציבות בשנים שלאחר מכן ולעליית בניטו מוסוליני.
מנייטרליות לכניסה למלחמה

ממלכת איטליה הייתה חתומה מאז 1882 עם גרמניה ואוסטרו-הונגריה על הסכם הגנה הדדי שנקרא "הברית המשולשת". עם זאת, ב-1902 חתמה עם צרפת חוזה סודי נפרד, שרוקן את הברית המשולשת מתוכנה. עם הזמן אף הבינו המדינאים האיטלקים שהסכם עם האוסטרו-הונגרים לא יסייע להם להשיג את הטריטוריות האיטלקיות שנמצאו בשליטת האימפריה האוסטרו-הונגרית כדרום טירול, טרנטינו, טרייסט, דלמטיה, איסטריה  וצארה (זאדר).
עם פרוץ המלחמה סירבה איטליה להפעיל את הברית, בטענה הפורמלית שהברית היא ברית הגנתית ואילו אוסטרו-הונגריה הייתה התוקפנית במלחמה. במהלך החודשים שלאחר מכן ניהלו ראש ממשלת איטליה אנטוניו סלנדרה ושר החוץ שלה, סידני סונינו, משא ומתן חשאי עם מדינות ההסכמה, שהגיע לקיצו עם חתימת ברית לונדון. הברית, שנחתמה ב-26 באפריל 1915 בין איטליה לבין בריטניה, צרפת ורוסיה, הבטיחה לאיטלקים לאחר הניצחון נתחים מהאימפריה האוסטרו-הונגרית וחלק מן המושבות הגרמניות באסיה ובאפריקה, בתנאי שאיטליה תכריז מלחמה על אוסטרו-הונגריה בתוך חודש.
כעת היה על סלנדרה להביא את ההחלטה על כניסה למלחמה בפני הפרלמנט. חלק גדול של האוכלוסייה – קתולים, סוציאליסטים ואחרים, דגלו בנייטרליות אבל התנועה הלאומנית דרשה התערבות מידית. לאחר הפגנות גדולות של מצדדי המלחמה הכריזה איטליה ב-23 במאי 1915, מלחמה על אוסטריה. ב-26 במאי 1916 הכריזה איטליה מלחמה גם על גרמניה.
הכניסה למלחמה לוותה בהתלהבות לאומנית ובקריאות מיליטריסטיות, כמו זו של המשורר גבריאלה ד'אנונציו, לפיהן על הלטינים (איטליה וצרפת) לשבור, לרסק ולהשמיד את ה"הונים" (הגרמנים והאוסטרים) ולהטביע אותם בנהרות של דם.
המערכה המלחמתית בחזית איטליה > קרבות הנהר איזונצו

מפקד הצבא האוסטרו-הונגרי, קונרד פון הצנדורף, החל לתכנן מתקפה גדולה נגד האיטלקים אותה כינה בשם "משלחת עונשין" (Strafexpedition), כדי להעניש את איטליה, בעלת הברית לשעבר, על בגידתה. הצנדורף תכנן מתקפה גדולה באזור טרנטינו, משם עתיד היה הצבא האוסטרו-הונגרי להתקדם לעבר עמק הפו ולסגור על הצבא האיטלקי הערוך בעמק (כיום סוצ'ה בסלובניה). בצורה כזאת הוא תכנן להוציא את איטליה מהמלחמה במתקפה אחת. הצנדורף ביקש מעמיתו הגרמני, גנרל אריך פון פאלקנהיין, שיאפשר לו להעביר כוחות אוסטרו-הונגריים מחזית גליציה לטירול ולהחליפם בכוחות גרמניים, אבל פלקנהיין סירב היות שבאותה תקופה לא הייתה גרמניה עדיין במלחמה עם איטליה. אי לכך, הצנדורף החליט לבצע את המתקפה בעצמו – הוא ריכז כוח גדול של 300 גדודים ו-2,000 תותחים. בכל קרבות האיזונצו פיקד על הצבא האוסטרו-הונגרי הגנרל סבטוזר בורוייביץ'.
מנגד, קיבל הרמטכ"ל האיטלקי, לואיג'י קאדורנה, דו"חות מודיעין על ההתקפה האוסטרו-הונגרית ופקד על מפקד הארמייה הראשונה, רוברטו ברוזטי, לנקוט מיד קו הגנה, אך האחרון התעלם מכך ובחר לפתוח בהתקפות מקומיות מעמק האיזונצו ולהתקדם משם לעבר ליובליאנה וטריאסטה.
האוסטרים נהנו מיתרון טופוגרפי, והאיטלקים לא הצליחו לפרוץ את קו החזית. הגנרלים האיטלקים שילחו עוד ועוד התקפות באותו מבנה אחיד, בהם הסתערו חיילים איטלקים מלמטה על עמדות מבוצרות ונקטלו באמצעות אש מקלעים. מיוני 1915 עד ספטמבר 1917 נערכו אחד-עשר קרבות על האיזונצו שגבו מהאיטלקים כ-150,000 הרוגים, וההישג היחידי היה כיבוש העיר גוריציה בקרב השישי על האיזונצו באוגוסט 1916. עם זאת הדיווחים שהועברו על ידי קאדורנה לעורף (הן למלך והן לציבור) סיפרו רק על הצלחות וניצחונות.