stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סטפן גראייק
ביוגרפיה

גראייק נולד בשנת 1915 לחיה וישראל בוורשה שבפולין. בשנות ה-30 נמנה עם מנהיגי תנועת פועלי ציון.
בפרוץ מרד גטו ורשה גראייק היה בין הלוחמים בפיקודו של אליעזר גלר באזור בתי המלאכה של טבנס ושולץ, של התעשיין הגרמני ולטר טבנס. לאחר ימים אחדים יצא מהגטו כדי להכין דירות מסתור ומפלט ללוחמים לאחר הקרבות, וחזר לגטו כדי להוביל לוחמים לדירות שהכין. לאחר המרד התפזרו הלוחמים שנותרו באזור היערות שמסביב לוורשה. גראייק עמד בראש הקבוצה הראשונה של חברי האי"ל, שהתמקמה בחורשת לומיאנקי, כשבעה קילומטרים מוורשה. עם פרוץ המרד הפולני, גראייק ורבים מחבריו הצטרפו לפרטיזנים הפולנים שלחמו באזור בצבא הנאצי. אחרי דיכוי מרד ורשה ב-1944 הסתתר גראייק עם קבוצת חברים בהנהגת מורדי גטו ורשה בדירות ובמרתפי מסתור.
אחרי מלחמת העולם השנייה פעל גראייק בפולין לשיקום שארית הפלטה היהודית בפולין. היה ממייסדי "ועד הבריחה" בלובלין, שהגה את תוכנית הבריחה של שארית הפלֵטה, ריכוזה והכנתה לעלייה לארץ ישראל. בניגוד לאבא קובנר, מנהיג קבוצת הלוחמים שתמכו בהעלאת חברי התנועות החלוציות לארץ ישראל לאלתר, גראייק (בדומה לצביה לובטקין ויצחק צוקרמן) גרס, שיש להישאר באירופה ולרכז את המאמץ בארגון כל הניצולים לעלייה המונית ארצה במסגרת "תנועת הבריחה". מי שהייתה לרעייתו, אוטה וארגון-גראייק, נטלה חלק בפעולה מיוחדת לאסוף ולרכז אלפי ילדים ולהכינם לעלייה ארצה באמצעות תנועת הבריחה.
גראייק עלה לישראל ב-1949 והיה ממקימי קיבוץ לוחמי הגטאות. גם בארץ הוא היה פעיל ציבורית. בין השאר שימש כיו"ר ארגון הפרטיזנים העולמי ויו"ר התאחדות עולי פולין. היה חבר ההנהלה והוועד המנהל של יד ושם.
גראייק חיבר שלושה ספרים על המרד והשנים שלאחריו.
הקים את המרכז היהודי העולמי ללימוד ולחקר יהדות פולין באוניברסיטת תל אביב.
סטפן גראייק נפטר בתל אביב ונטמן בבית העלמין הישן בהרצליה ליד רעייתו, אוטה (1925–2005).
בעלה של נכדתו, שי גראייק, סרן רועי נגרי, נהרג בקרב על בארי במתקפת הפתע על ישראל ב-2023.
ספריו

שלושה ימי קרב. תל אביב: מערכות, 1972
בתום ארבעים שנה. תל אביב: עם עובד, 1984
המאבק על המשך החיים: יהודי פולין בשנים 1949-1945. תל אביב : עם עובד, 1989
הערות שוליים

↑  אנשיל פפר, מת שלום סטפן גראייק, מאחרוני מורדי גטו ורשה, באתר הארץ, 16 ביוני 2008
1 2  סטפן גראייק ז"ל
↑  אוטה גראייק מדריכה קבוצת ילדים
↑  ראובן לייב, שלום לפרטיזן אחרון, באתר News1 מחלקה ראשונה, 17 ביוני 2008
↑  אריאנה מלמד, תיעוד - המאבק על המשך החיים / שלום סטיפן גראייק / הוצאת עם עובד, חדשות, 12 בדצמבר 1989
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007425703305171  GND: 1147519706  ISNI: 0000 0001 1624 3072  LCCN: n85259437  SUDOC: 094684820  VIAF: 39083013   WorldCat (עם VIAF): 39083013 
עצרת מחאה נגד השגריר הגרמני הראשון בישראל. סטפן גראייק צועד ראשון מימין. לידו יצחק זנדמן
מתניהו אנגלמן

מתניהו אנגלמן (נולד בכ' בסיוון ה'תשכ"ו, 8 ביוני 1966) הוא רואה חשבון ומנהל ישראלי המכהן כמבקר המדינה. קודם לכן שימש כמנכ"ל המועצה להשכלה גבוהה, מנכ"ל הטכניון ויו"ר פורום המנכ"לים של ועד ראשי האוניברסיטאות, מנכ"ל המועצה המקומית שוהם, ומשנה למנכ"ל המכללה האקדמית להנדסה ירושלים.
ביוגרפיה

מרדכי מתניהו אנגלמן נולד ברחובות לחסיה (בתו של יהודה קיל) ופרופ' בנימין אנגלמן, פיזיקאי במרכז למחקר גרעיני שורק, חבר סגל הטכניון לשעבר ומקים התכנית לתואר שני בפיזיקה באוניברסיטת תל אביב.
אנגלמן הוא בוגר הישיבה התיכונית נתיב מאיר וישיבת ההסדר הר עציון. שירת בצה"ל בחיל השריון כמפקד טנק.
בצעירותו היה ממגיהי מהדורת "דעת מקרא" שבעריכת סבו יהודה קיל.
אנגלמן הוא בעל תואר ראשון בכלכלה וחשבונאות ותואר שני במינהל עסקים, שניהם בהצטיינות מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
היה מנהל סניף ירושלים של משרד רואי החשבון "פאהן, קנה ושות'".
הוא נמנה עם מקימי עזריאלי - מכללה אקדמית להנדסה ירושלים בה שימש כמשנה למנכ"ל.
לאחר מכן, מונה למנכ"ל המועצה המקומית שוהם, והיה שותף להקמת אזור התעשייה הגדול של שוהם, לצד פרויקטים בהם BOT‏, PPP וחיסכון באנרגיה.[דרוש מקור]
בשנת 2010 מונה למשנה למנכ"ל הטכניון, ובתחילת 2014 מונה למנכ"ל הטכניון. במסגרת זו היה שותף לפעילות הבינלאומית של המוסד האקדמי, במסגרתה הוקמו שלוחות של הטכניון בארצות הברית – ניו יורק ובסין – במחוז גאוונדונג, וכיהן כדירקטור מטעם הטכניון בשלוחות אלו. כחובב ספורט הקים בטכניון קבוצת כדורגל שהעפילה לליגת העל למקומות עבודה.
בשנים 2004–2017 שימש, במקביל לתפקידיו, כיו"ר ועדת הביקורת של ג'וינט ישראל ושל עמותות וחברות בנות של הג'וינט.
ביוני 2018 מונה למנכ"ל המועצה להשכלה גבוהה.
ב-3 ביוני 2019 נבחר למבקר המדינה, בהצבעה חשאית ברוב של 67 חברי כנסת למול 42 מתנגדים ו-5 נמנעים. ב־4 ביולי נכנס לתפקידו.
באפריל 2021 נבחר לנשיא ארגון מבקרי המדינות האירופי (EUROSAI) ברוב של 43 מתוך 48 משתתפים בהצבעה. עד לשנת 2024 יכהן אנגלמן כסגן נשיא היורוסאי, ולאחר מכן יכהן כנשיא עד לשנת 2026 (לאחר מכן, מחליפו כמבקר המדינה יכהן כנשיא היורוסאי עד 2027).
ביוגרפיה > כמבקר המדינה > מדיניות

אנגלמן הוא מבקר המדינה הראשון זה למעלה מ-30 שנה שאינו שופט בדימוס. הוא נחשב לבעל תפיסה חברתית ושמרנית ביחס לתפקיד המבקר ודרכי פעילותו.
עם כניסתו לתפקיד הציג גישה של "ביקורת בונה". בהצהרת האמונים בכנסת הציג את גישתו:
ערכה של הביקורת כהליך בונה ותורם הינו יסודי בעיני... כמבקר המדינה אני רואה חשיבות בבניית תוכנית רב-שנתית כבסיס לעבודת הביקורת, בְּשילוב נושאי ביקורת מערכתיים לצד ביקורות בנושאים פרטניים, בבחינת הרלוונטיות של נושאי הביקורת וביצירת הלימה בין נושאי הביקורת לְיעדים לאומיים (לדוגמה: חיזוק הפריפריה, טיוב השירות לאזרח, התייעלות כלכלית והפחתת רגולציה). הדבר חשוב לצורך חיזוק חוסנה הביטחוני והכלכלי של המדינה. ניהול הליכי הביקורת – ראוי שהליכי הביקורת יתנהלו בדרך מכבדת ובונה. ראוי לשמור על אתיקה מקצועית בממשקים מול הגופים המבוקרים ולהתמקד בבחינת הממצאים ולימוד המצב לאשורו במהלך הביקורת. אפעל להמשיך ולשלב כלי ביקורת מתקדמים בהליכי הביקורת שמקיים מבקר המדינה. חשוב לשמר את היוזמות בקרב הנהלות הגופים המבוקרים ואת ניצוץ העשייה, ועל הביקורת לראות בְּחיוב תיקון ליקויים במהלך הביקורת. הביקורת צריכה להביא לידי ביטוי, לצד צילום תמונת מצב בעת עריכתה, את התקדמות הגוף המבוקר וכן תהליכים חיוביים שאירעו בגוף בראייה רב שנתית... הדרך של עידוד התנהלות תקינה, מצוינות ויוזמות אינה עומדת בסתירה לצורך בהצגת ליקויים ונושאים הטעונים שיפור, והשפעתה תורמת רבות לקידום מטרות הביקורת".
את נאומו הראשון בתפקיד פתח בתודה לבנימין נתניהו על התמיכה במועמדותו, אמירה שספגה ביקורת בתקשורת.
אנגלמן הודיע כי במסגרת עבודת מטה ייבחן המבנה הארגוני במשרד מבקר המדינה על כלל יחידותיו. בתחילת מרץ 2020 שינה את תפקודו של האגף לתפקידים מיוחדים, שעסק בשחיתות שלטונית כ-15 שנה, וכעת יעסוק האגף בביקורת סייבר ומערכות מידע. אנגלמן ציין כי הביקורת למניעת שחיתות ציבורית תימשך, אך לא תיועד לאגף מסוים.
ביוני 2020, לקראת סבב גיוס נרחב למשרד המבקר, ביטל אנגלמן את מדיניותו של המשרד לפיה על עובדים חדשים להיות בעלי רישיון עריכת דין או ראיית חשבון, ומאז מונו בעלי תפקידים מגוונים למשרד מבקר המדינה, כדוגמת מומחי מערכות מידע, בעלי תואר שלישי מחקרי בתחומים השונים ועובדות סוציאליות (שחלקן אף מלוות חושפי שחיתויות).
במהלך כהונתו הופנתה ביקורת רבה למדיניותו של אנגלמן כמבקר שאינו חושף שחיתויות, אינו מטיל אחריות אישית ובקושי מצביע על מחדלים. בדוחות שפרסם נטה שלא להשתמש במילים קשות אלא הציג מסקנות והמלצות שהציבור והתקשורת התקשו להבין. הוא נתפס כמי שמשרת את השלטון ומשמש לו חותמת כשרות.
בהקשר זה טען באוגוסט 2021 האלוף במילואים יצחק בריק, כי אנגלמן סירב לפגוש אותו ואת האלוף במילואים יעקב אור ולקבל מידע סודי אודות אי סדרים חמורים מאוד עם חשד לפגיעה בטוהר המידות במנהלת העוסקת בפרויקט ביטחוני בעל חשיבות עליונה.
ביוגרפיה > כמבקר המדינה > ועדת ההיתרים

בספטמבר 2019, המבקר אנגלמן אשרר מחדש את החלטת קודמו, יוסף שפירא, לאשר בקשת הלוואה של ראש הממשלה בנימין נתניהו, בסך 2 מיליון שקלים להגנתו המשפטית מבן דודו, נתן מיליקובסקי. האישור היה בתנאי שההלוואה תהיה בתנאי שוק ובכפוף להסדר ניגוד עניינים שיערך על ידי היועץ המשפטי לממשלה בעניינו.
חברים בוועדת ההיתרים, שהקדנציה שלהם הסתיימה, הביעו כעס על החלטת אנגלמן. משרד מבקר המדינה טען מנגד כי אותם חברים סילפו והדליפו לתקשורת באופן מגמתי את דבריו בוועדת ההיתרים.
בתגובה לזהות החברים החדשים שנבחרו, עתרה התנועה לטוהר המידות לבג"ץ בטענה שהמינויים של חברי הוועדה מגמתיים, בעקבות הרקע של כמה מהמינויים. העתירה נדחתה על ידי בג"ץ בינואר 2020, בנימוק שלא ניתן לקבוע זיקה פוליטית מגמתית על פי פעולות עבר, אלא יש להעלות בעייתיות כזו רק אם תהיינה עדויות לכך שפעולתם של חברי הוועדה חורגת מן הטעם הטוב בפועל.
במקביל לדיון בעתירה, בספטמבר 2019, אישר אנגלמן לנתניהו את ההלוואה מבן דודו, בניגוד להחלטה המוקדמת יותר של ועדת ההיתרים.
ביולי 2020, ועדת ההיתרים (בהרכב חדש) קיבלה את עמדת היועץ המשפטי לממשלה, לפיה חל חוק המתנות על מימון להגנה שביקש ראש הממשלה נתניהו לקבל מאיש עסקים אמריקאי בסך 10 מיליון ש"ח. לפיכך ועדת ההיתרים הודיעה לראש הממשלה כי איננה יכולה לדון ולהכריע בבקשה זו. בנוסף, הוועדה קבעה שעל נתניהו להשיב 30 אלף דולר שקיבל בעבר למטרה זו מבן דודו.
באוקטובר 2022, עת כיהן נתניהו כראש האופוזיציה, קבע בג"ץ בעתירה שהגישה התנועה לאיכות השלטון, כי ההלוואה תוסיף לעמוד בתוקפה, נוכח הסתמכותו על החלטת היועץ המשפטי לממשלה וועדת ההיתרים, ותוחזר בהתאם לתנאים שנקבעו, בכפוף להמשך פיקוח מבקר המדינה באותה מתכונת שבה נעשה הפיקוח בתקופת כהונת נתניהו כראש הממשלה.
ביוגרפיה > כמבקר המדינה > ביקורת על מערכת הביטחון

פעילות המבקר השוטפת הניבה דו"חות ביקורת שהצביעו על שורה של ליקויים במערכת הביטחון:
ההיערכות להגנת העורף מפני איום טילים ורקטות (מיגון פיזי, התרעה ופינוי אוכלוסייה)
היעדר פיקוח על מימון טרור מצד הרשות להלבנת הון ומימון טרור
ההיערכות הלאומית להגנה מפני איום הרחפנים
הבעיות בכיתות הכוננות
תצפיות על בסיסי צה"ל וגניבות והברחות אמל"ח (מתוך הדוח על המשילות בנגב)
תביעות אזרחיות כלפי מחבלים (בתוך דו"ח על מבצע שומר החומות)
ביוגרפיה > כמבקר המדינה > מלחמת חרבות ברזל

בשבוע הראשון למלחמת חרבות ברזל סייר אנגלמן בדרום ישראל, וציין שבדיקת פתע שערך בגבול הצפון העלתה "ליקויים משמעותיים ועל הדרג המדיני וצה"ל לתקנם באופן מיידי". בהמשך חודש אוקטובר 2023, לאחר סיורים נוספים ושיחות עם אזרחים מפונים, קבע אנגלמן כי "הממשלה נכשלת בטיפול בעורף". ב־13 בנובמבר 2023 הגיש אנגלמן למשרד ראש הממשלה ולפורום מנכ"לי משרדי הממשלה מסמך ובו ריכוז הליקויים שמצא עד כה, וציין כי "אין הצדקה להתעוררות המאוחרת של ממשלת ישראל בטיפול בעורף – המכנה המשותף של הליקויים הוא העדר היערכות לשעת חירום".
חיים אישיים

אנגלמן נשוי לאסתר אביגיל (בתו של משה מנדלבאום, לשעבר נגיד בנק ישראל), עובדת סוציאלית ולשעבר מנהלת מחלקת הרווחה במועצה האזורית גזר, ואב לשישה ילדים. מתגורר ביישוב נוף איילון ומנהל אורח חיים דתי.
בנו חגי, לוחם שריון במילואים, נפצע קשה במהלך פעילות מבצעית ברצועת עזה במסגרת מלחמת חרבות ברזל.
אחיו הוא ד"ר שוע אנגלמן, מומחה ללקויות למידה.
אנגלמן עוסק בספורט, בעיקר בריצה, ונכון לשנת 2023 השתתף בשבעה מרתונים.
נתנאל לורך

נתנאל לוֹרְך (24 במאי 1925 – 25 ביוני 1997) היה היסטוריון, דיפלומט ומזכיר הכנסת.
תולדות חיים

נתנאל לורך נולד בשנת 1925 בגרמניה למשפטן ד"ר מרדכי לורך ולבלשנית ד"ר חנה לורך. בשנת 1935 עלה לארץ ישראל עם הוריו, עם אחיו יעקב לורך, ועם אחותו רותי, בעקבות עליית הנאצים לשלטון.
לורך למד בבית הספר "מעלה" ובבית מדרש למורים "מזרחי", ובשנת 1943 קיבל תעודת הוראה. בשנת 1951 סיים את לימודיו לתואר מוסמך בהיסטוריה באוניברסיטה העברית. שנים רבות לאחר מכן, בשנת 1985, הוענק לו תואר דוקטור מטעם האוניברסיטה העברית.
בשנת 1941 הצטרף לורך ל"הגנה" ושימש כמפקד כיתה בגדנ"ע. בשנת 1944 התנדב לחטיבה היהודית הלוחמת (הבריגדה) ועם שחרורו ב-1946 שב לשרת ב"הגנה" בתפקידי מודיעין.
במלחמת העצמאות שירת לורך בחטיבת עציוני, ובמסגרתה השתתף בניסיון הפריצה לעיר העתיקה דרך שער יפו ושימש כמפקד נוטר דאם, בעת הדיפת ההתקפה של הלגיון הערבי על ירושלים היהודית. ב-1950 מונה לשלישו של הרמטכ"ל יגאל ידין. ב-1952 הקים את ענף היסטוריה בצה"ל, ועמד בראשו עד לפרישתו, בשנת 1955, בדרגת סגן-אלוף. לאחר פטירת נשיא מדינת ישראל חיים ויצמן (1952), מונה זמנית לשלישו הצבאי של הנשיא יצחק בן-צבי עד לאיוש התפקיד על ידי יוסף כרמל.
ב-1955 הושאל לורך על ידי צה"ל למשרד החוץ למשך שנתיים ועבר למשרד החוץ ב-1957. בין תפקידיו: קונסול בלוס אנג'לס וממונה על היחסים בציילון (סרי לנקה). בשנת 1960 הקים את מחלקת אפריקה ועמד בראשה. היה שגריר בפרו ובבוליביה, מנהל מחלקת ההסברה ומנהל המחלקה לאמריקה הלטינית.
בראשית 1972 מונה לורך למזכיר הכנסת, וב-1981 נבחר כנשיא איגוד מזכירי הפרלמנטים, חרף איומי החרם מצד מדינות ערב. בשנת 1983 פרש מתפקיד מזכיר הכנסת.
בשנת 1983 שימש כעמית מחקר במכון טרומן לחקר השלום שבאוניברסיטה העברית וכמרצה באוניברסיטת בר-אילן.
לורך נפטר ב-25 ביוני 1997. השאיר אחריו את אשתו אריקה (ספרנית), שלושה ילדים ותשעה נכדים.
בנו אמנון לורך (נולד ב-1953) הוא שותף במשרד עורכי הדין יגאל ארנון ושות', שאת חייו הוא הציל, עת חילץ אותו תחת אש תופת של הלגיון הירדני במלחמת העצמאות. בתו יהלי לורך (נולדה ב-1955) היא גנטיקאית, פרופסור לביולוגיה מבנית באוניברסיטת סטנפורד. נשואה לרוג'ר דויד קורנברג, פרופסור לביולוגיה מבנית בסטנפורד, חתן פרס נובל לכימיה (2006), בנו של ארתור קורנברג, חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה (1959). בנו יפתח לורך (נולד ב-1956) הוא מנכ"ל בחברת טכנולוגיה. נשוי לרות לורך, נשיאת בית המשפט המחוזי מרכז.
על שמו רחוב בירושלים.
יצירתו

לורך חיבר ספרים ומאמרים רבים, שרובם עוסקים בהיסטוריה הצבאית של מדינת ישראל ובתולדות הדיפלומטיה והמדינאות בישראל. ספרו הידוע ביותר הוא "קורות מלחמת העצמאות".
ספרו האוטוביוגרפי "היום יפנה" יצא לאור ב-1997, זמן קצר לפני פטירתו.
ללורך מיוחס התרגום העברי של השיר "שניים סינים עם כינור גדול".
ספריו

קורות מלחמת העצמאות, תל אביב: מסדה, תשי"ח (מהדורה ב: תשכ"ג; מהדורה מעודכנת: גבעתיים: מסדה, 1989.)
הנהר הלוחש: על פרו וישראל, תל אביב: מערכות, תשכ"ט 1969
שבעה פרקים ביחסי ישראל–אמריקה האיברית, תל אביב: מכון מרכזי ליחסי תרבות ישראל–אמריקה האיברית, ספרד ופורטוגאל, תשל"ז
מלחמות ישראל: קווי דמיון ושוני במלחמות ישראל–ערב, ירושלים: מרכז ההסברה – שירות הפרסומים, תשל"ז 1977 (מהדורה מעודכנת, בעריכת נורית גבזה: תש"ם 1980.)
מלחמת ישראל: מלחמת הערבים ביהודים מאז 1920, ירושלים: כתר, 1978 (מהדורה מצולמת בתוספת מבוא ונספח: ירושלים: אריאל ('ספרי איכות: סדרת ספרים נבחרים בנושא ארץ ישראל'), תש"ס 1999.)
בין ישראל לעמים, תל אביב: עם עובד, תשמ"א 1980
מלחמת יום הכיפורים: 6–24 באוקטובר 1973, ירושלים: מרכז ההסברה – שירות הפרסומים, תשמ"ד 1984 (ספר קצר) (מהדורה חדשה: תשמ"ז 1987.)
הכנסת מזווית אחרת, תל אביב: עידנים/ידיעות אחרונות, 1984
מדינה קטנה מול מעצמה גדולה: "האולטימטום הבריטי לישראל בדצמבר 1948; האיום הסובייטי על ישראל בנובמבר 1956, דיסרטציה, האוניברסיטה העברית בירושלים, תשמ"ה 1985 (זיכה אותו בפרס יצחק שדה לספרות צבאית לשנת 1989.)
בצבת מעצמות: ישראל ולחצי המעצמות בשלהי מלחמת העצמאות ומערכת קדש, תל אביב: מערכות, תש"ן 1990
אסטרטגיות בתש"ח, תל אביב: מל"א – המרכז למחקרים אסטרטגיים ע"ש יפה, אוניברסיטת תל אביב ('ההרצאה השנתית לזכרו של שמעון סירקין'), תש"ן
היום יפנה: שבעים שנותי הראשונות ומשהו על שקדם להן, מעין אוטוביוגרפיה, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תשנ"ז 1997
The Edge of the Sword: Israel's War of Independence, 1947-1949; translated from the Hebrew; foreword by S.L.A. Marshall; epilogue by Yigael Yadin, New York: G.P. Putnam’s Sons, 1961. (2nd revised edition: Jerusalem: Massada Press, 1968.) (תרגום של קורות מלחמת העצמאות)
One Long War: Arab Versus Jew Since 1920, Jerusalem: Keter Books; New York: Herzl Press, 1976. (מלחמת הערבים ביהודים מאז 1920)
Las guerras de Israel: arabes contra judios desde 1920; traduccion de Jaime Pineiro, Barcelona: Plaza y Janés, 1979. (בספרדית)
El libro de Netanel, Tel Aviv: Aurora, 1995. (Articles previously published in the periodical Aurora, 1989-1994.)
El filo de la espada; traductor, Reuvén Meltzer; editor, Emilio D. Abraham, Tel Aviv: Grupo Editorial Aurora, 1999. (תרגום לספרדית של קורות מלחמת העצמאות)
הערות שוליים

↑  נתנאל לורך ז"ל, באתר ההנצחה של משרד החוץ (ארכיון)
↑  דיאנה בחור-ניר, "איך התקבלתי לסטאז' אצל יגאל ארנון", באתר כלכליסט, 15 באפריל 2010
↑  יהלי לורך באתר בית הספר לרפואה, אוניברסיטת סטנפורד (באנגלית).
↑  לורך רות, באתר News1 מחלקה ראשונה, 13 בינואר 2004.
↑  ביקורת: ימימה אבידר-טשרנוביץ, "הנהר הלוחש", דבר, 29 במאי 1970
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264742705171  BnF: cb123994979 (data)  GND: 1127563068  ISNI: 0000 0000 8206 1499  LCCN: n50043419  MusicBrainz: 229147c4-1fac-41f0-8adc-b9c07f808c4b  NTA: 130646628  SUDOC: 067023215  VIAF: 22226172   WorldCat (עם VIAF): 22226172
ניב אחיטוב

| --- | --- |

 לידה:  1943 (בן 82 בערך) 
 ענף מדעי:  ניהול 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת תל אביב 
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב 
 תלמידי דוקטורט:  יובל אלוביץ 
 צאצאים:  נטע אחיטוב 
 
ניב אחיטוב (נולד ב-1943) הוא פרופסור אמריטוס בפקולטה לניהול באוניברסיטת תל אביב, מופקד הקתדרה למחקרים בהערכת מידע ע"ש מרקו ולוסי שאול, מנהל אקדמי של המכון לחקר האינטרנט, ומנהל מכון הנרי קראון למחקר עסקים בישראל. החל מאוקטובר 2011 הוא כיהן כנשיא מרכז אקדמי דן עד לשילובו, באפריל 2013, במרכז ללימודים אקדמיים, שם מכהן אחיטוב כדקאן בית ספר "דן" ללימודי היי-טק. תחומי עיסוקיו הם אסטרטגיה וניהול מערכות מידע, מדיניות טכנולוגיית המידע בארגון, השלכות חברתיות ועסקיות של האינטרנט, וניהול ומדיניות עסקית. אחיטוב זכה בפרסים על תרומתו במחקר, עשייה והוראה בתחום מערכות המידע.
ביוגרפיה

למד לתואר ראשון במתמטיקה באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנות ה-70 ניהל את מחלקת המחשוב בבנק ישראל. קיבל שני תוארי מוסמך, במנהל עסקים ובמערכות מידע, בפקולטה לניהול באוניברסיטת תל אביב, החל בפעילות אקדמית וציבורית ענפה בתחומי עיסוקיו. בשנת 1979 קיבל תואר דוקטור בניהול בפקולטה לניהול באוניברסיטת תל אביב. בשנים 1978–1981 הוא היה חבר סגל בתחום מדעי הניהול ומערכות מידע בפקולטה לניהול באוניברסיטת קלגרי ובאוניברסיטת בריטיש קולומביה (UBC) בקנדה. מאז מילא תפקידים רבים באקדמיה ובסקטור הציבורי והעסקי.
ניב נשוי לשופטת המחוזית בדימוס, נורית אחיטוב. לזוג שלושה ילדים. בתו היא העיתונאית נטע אחיטוב.
ביוגרפיה > אוניברסיטת תל אביב

בשנת 1981 החל ללמד באוניברסיטת תל אביב כמרצה בכיר. ב-1985 הועלה לדרגת פרופסור חבר, וב-1989 הועלה לדרגת פרופסור מן המניין. משנת 1995 אחיטוב היה מופקד על הקתדרה למחקרים בהערכת מידע ע"ש מרקו ולוסי שאול עד פרישתו לגמלאות. משנת 2003 שימש המנהל האקדמי של המכון לחקר האינטרנט. ומשנת 2008 שימש מנהל מכון הנרי קראון למחקר עסקים בישראל.
אחיטוב מילא תפקידים נוספים באוניברסיטה, בהם הוא כיהן כסגן נשיא וכמנכ"ל האוניברסיטה בין השנים 1999–2002, וכדקאן הפקולטה לניהול ע"ש רקנאטי בין השנים 1989–1994. כיהן כיו"ר הוועדה לספריות העתיד ויו"ר הוועדה לקורסים וירטואליים, והשתתף בוועדה לתכנון אסטרטגי באוניברסיטה. כיהן כמנהל המרכז לחקר עסקים גלובליים ע"ש מקס פרלמן, כמנהל המכון למערכות מידע ניהוליות ע"ש מרסל ואני אדמס, וכיו"ר תוכנית הלימודים במערכות מידע.
ביוגרפיה > פרסומים מחקריים

אחיטוב פרסם עשרות מאמרים מחקריים בתחום מערכות מידע ניהוליות המתמקדות בתכנון ופיתוח, מדיניות, ניהול, אבטחת מידע, כלכלת מידע ויישום ושימוש במערכות מידע. הוא פרסם גם מאמרים בנושאים הקשורים לפער הדיגיטלי ולנגישות המידע בעידן האינטרנט. בשנת 1990 דורג במקום השלישי בעולם בין אנשי המדע במערכות מידע לפי איכות וכמות המאמרים שפורסמו על ידו בין השנים 1985-1990.
חיבר ספרים והשתתף בכתיבת פרקים בספרים. בין ספריו הבולטים הספרים "עולם ללא סודות: על חברת המידע הפתוח" (עם עובד, 2001), "מערכות מידע לניהול", ו"Principles of Information Systems for Management", (האחרון פורסם בארבע מהדורות ונמכר בעשרות אלפי עותקים בארצות הברית ובעולם).
ביוגרפיה > פעילות אקדמית מחוץ לאוניברסיטת תל אביב

אחיטוב לימד בכמה אוניברסיטאות בעולם, בהן אוניברסיטת ניו יורק, מכון סטיבנס לטכנולוגיה בניו ג'רזי, אוניברסיטת קלרמונט בקליפורניה, אוניברסיטת צ'ולה לונקורן בבנגקוק ואוניברסיטת פריז-דופין בפריז.
אחיטוב היה נשיא מרכז אקדמי דן, שאותו הקים יחד עם יזמים ואנשים מהתעשייה הטכנולוגית בארץ בשנת 2011. באפריל 2013 הודיעה הנהלת המכללה על כשל כלכלי ועל מיזוגה עם המרכז ללימודים אקדמיים, שם המשיך אחיטוב לעמוד בראש פעילות בית הספר.
ביוגרפיה > חברות בוועדות ודירקטוריונים ופעילות ציבורית

אחיטוב כיהן כדירקטור בכמה חברות וארגונים, ביניהם חברת השקעות דיסקונט, קבוצת עזריאלי, רפק תקשורת ותשתיות, ואייס אוטו דיפו. היה חבר ועדת ההשקעות בחברת הביטוח מגדל. בין השנים 1996–1999 היה יו"ר הדירקטוריון של "מעלות" - חברה ישראלית לדירוג ניירות ערך, שלוחתה של חברת "סטנדרד אנד פורס" בישראל. ארגונים שבהם אחיטוב כיהן כדירקטור בעבר כוללים את מטריקס, הראל השקעות ביטוח וקריית עתידים.
בשנת 1994 מונה אחיטוב על ידי שר המדע לחבר בוועדה הלאומית למערכות מידע ותשתיות, תפקיד אותו מילא במשך כחמש שנים. ובשנת 2006 מונה על ידי ראש הממשלה לחבר הוועדה הלאומית לטכנולוגיה של חברת המידע, במשך כשלוש שנים.
תפקידים נוספים שאחיטוב ממלא כיום הם חברות בוועד המנהל של מרכז האתיקה, חברות בוועדת ההיגוי של שותפות תל אביב לוס אנג'לס, וחברות בהנהלת תיאטרון בית ליסין. הוא גם כיהן כחבר ההנהלה בקבוצת הכדורגל של הפועל תל אביב.
אחיטוב תרם לחברות רבות בייעוץ ניהולי ובתכנון מערכות מידע ניהוליות, הוא היה אחד העורכים של כתב העת MIS Interrupt במשך כמה שנים, והיה חבר מערכת של כמה כתבי עת חשובים העוסקים בתחום הניהול ומערכות המידע.
בשנים 2017–2018 כיהן כראש הוועד המנהל של עמותת הל"ל
ביוגרפיה > נציגויות בחוץ לארץ

אחיטוב היה הנציג של ממשלת ישראל באונסקו בתחום טכנולוגיית המידע, משנת 1996 ועד 2011. הוא היה חבר בוועדת IFAP - Information for All Program של אונסקו משנת 2007. הוא חבר בוועדה המייעצת האקדמית של המכון לחדשנות ויצרנות מידע, בסן פרנסיסקו (The Institute for Innovation and Information Productivity) משנת 2007 ועד 2011. הוא משמש כנציג של האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים בוועדה הבינלאומית לטיפול בנתונים לצורכי מדע וטכנולוגיה, בפריז (The Committee on Data for Science and Technology -- CODATA) משנת 2006.
ביוגרפיה > פרסים

בשנת 2005 קיבל אחיטוב פרס איל"א (האיגוד הישראלי לטכנולוגיית מידע) על מפעל חיים בתחום ניהול מערכות מידע בעקבות תרומתו הרבה במחקר, בעשייה, בהכשרת תלמידים, ובעקבות המוניטין הבינלאומיים שצבר בתחום.
בשנת 2011 קיבל אות הוקרה מטעם המועצה הציבורית של לשכת מנתחי מערכות מידע בישראל על תרומתו בביסוס וקידום תחום מערכות המידע, במחקר ובפרסומים מדעיים בכתבי עת חשובים בארץ ובעולם, בכתיבת ספרים חשובים בתחום, בהכשרת תלמידים, בגיבוש תוכניות לימודים אקדמיות, ובהנחיית עבודות דוקטורט של תלמידים שהפכו לאנשי אקדמיה בכירים.
מספריו

N. Ahituv and S. Neumann, Principles of Information Systems for Management, Wm. C. Brown Company Publishers, Dubuque, Iowa, 1982, 528 pages; revised second edition 1986, 606 pages; revised third edition 1990, 653 pages; revised fourth edition (with H. N. Riley) 1994, Wiley, 679 pages.
N. Ahituv and O. Berman, Operations Management of Service Networks - A Practical Quantitative Approach, Plenum Press, New York, 1988, 293 pages.
N. Ahituv, S. Neumann and M. Zviran, Information Systems for Management, Dyonon Publishing House, Tel Aviv University, 1996 (in Hebrew), 357 pages.
N. Ahituv, A World Without Secrets: On The Open Information Society, Am Oved Publishers, Tel Aviv, Israel, 2001 (in Hebrew), 188 p.
הערות שוליים

↑  קתדרת מרקו ולוסי שאול למחקרים בהעכרת מידע, מופקד על הקתדרה: פרופ' ניב אחיטוב, באתר הפקולטה לניהול, אוניברסיטת תל אביב
↑  המכון למחקר עסקים בישראל ע"ש הנרי קראון – HCIBRI, מנהל המכון - פרופ' ניב אחיטוב, באתר הפקולטה לניהול, אוניברסיטת תל אביב
↑  פרופ' ניב אחיטוב, באתר המרכז ללימודים אקדמיים
↑  מנכ"ל אוניברסיטת ת"א פרופ' ניב אחיטוב פורש, באתר TheMarker‏, 23 ביולי 2002
↑  ניב אחיטוב באתר הוצאת עם עובד
↑  היום הושק בפתח-תקווה מוסד אקדמי חדש ללימודי מחשבים, באתר TechTime, ב-21.02.2011
↑  עולם ללא סודות: על חברת המידע הפתוח, ניב אחיטוב, באתר סימניה
↑  יניב הלפרין, ‏פרופ' ניב אחיטוב: "המרכז האקדמי דן נכשל כי רצה להיות מכללת בוטיק", באתר "אנשים ומחשבים", 2 באפריל 2014
↑  אהוד קינן, עוד ועדה תטפל בבעיית הפער הדיגיטלי, באתר ynet, 8 במרץ 2007
↑  דו"ח פעילות שותפות תל אביב לוס אנג'לס, באתר הסוכנות היהודית
↑  הוועד הישראלי לאונסקו, דו"ח פעילות, 2006-2007
↑  פרסי איל"א, באתר איל"א – איגוד ישראלי לטכנולוגיית המידע
↑  אות הוקרה לראשוני ומקימי תחום מערכות המידע באקדמיה יוענק בכנס השנתי של לשכת מנתחי מערכות, באתר RS-IT, ב-14.03.2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007279276605171  dblp: 97/2900  VIAF: 2780226   WorldCat (עם VIAF): 2780226
נשרים (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |

לוגו הסדרה
 סוגה:  חינוכי, הרפתקאות
 יוצרים:  אסתר נמדר חן קלימן
 כותבים:  אסתר נמדר
 בימוי:  מרקו כרמל
 שחקנים:  אורי בן ברוך מורין אמור להב גולן תובל שפיר אליענה מגון סיוון פרסלר ברק חסיד יעל לבנטל אודי גוטשלק שרון אלימלך קובי שטמברג אלון דהן מוסא זחאלקה
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 שפות:  עברית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  10
 תוכנית המשך:  מבצע קיפוד
 הפקה
 מפיקים בפועל:  גיורא חמיצר ואבי גולן
 חברת הפקה:  נגה תקשורת
 אורך פרק:  24 דקות
 שידור
 רשת שידור:  לוגי
 תקופת שידור מקורית:  1 בנובמבר 2009 – 13 בנובמבר 2009
נשרים היא סדרת הרפתקאות ישראלית בכיכובם של אורי בן ברוך, מורין אמור, להב גולן, תובל שפיר ואליענה מגון, שהופקה על ידי ערוץ לוגי. הסדרה עלתה לאוויר בשנת 2009 ובמסגרתה שודרו 10 פרקים.
ב-29 במאי 2019 הסדרה ירדה משירות ה-VOD של HOT.