stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תערוכת הרכב הבין-לאומית של ניו יורק
היסטוריה

תערוכת הרכב בניו יורק התקיימה לראשונה בשנת 1900 ונחשבת לתערוכת הרכב המודרנית הראשונה בצפון אמריקה. הצופים נדרשו לשלם עבור כרטיס כניסה 50 סנט (שווה ערך ל־13 דולר במונחים של שנת 2010). למרות המחיר, שנחשב לגבוה, השתתפו בתערוכה כ־10,000 איש. בין השנים 1956–1986 התקיימה התערוכה בקוליסאום ניו יורק (אנ'). מאז שנת 1987 מתקיימת התערוכה במרכז הכנסים ג'ייקוב יעבץ סנטר (אנ') הממוקם בשדרה ה־11 בניו יורק.
מאז משנת 2006, במהלך התערוכה מוכרזים המועמדים והזוכים בתואר מכונית השנה בעולם.
הערות שוליים

↑  The Grandmother of All Auto Shows, Wired, 3 November 2010
שליטי נסיכות מולדובה

שליטי נסיכות מולדובה עד האיחוד עם נסיכות ולאכיה
רשימת שליטי מולדובה

|  | גריגורה אלכסנדרו גיקה | 1854 | 1856 | גיקה | מלוכה שנייה |
חסות המעצמות המערביות (צרפת, אוסטריה, פרוסיה, סרדיניה, בריטניה, ובמידה פחותה רוסיה) שנקבעה בהסכם פריז 1856 (1856-1859) 
|  | המועצה המנהלית מחוץ למניין | 1856 | 1856 |  |  |
|  | קאימקאם תאודור באלש | 1856 | 1857 |  |  |
|  | קאימקאם ניקולאיה בוגורידה | 1857 | 1858 |  | בן של שטפאן בוגורידה |
|  | קאימקאמים   שטפאן קטרג'יו, וסילה סטורדזה and אנסטסיה פאנו  (קטרג'יו התפטר ב-1858 ובמקומו בא יואן א. קנטקוזינו)‏ | 1858 | 1859 |  |  |
|  | אלכסנדרו יואן קוזה | 1859 | 1862 |  | בן למשפחת בויארים בעלי שורשים יוונים, נבחר למלוך גם בוולאכיה ועל ידי כך חיזק עוד יותר את האיחוד פרסונלי של נסיכויות הדנובה - Principatele Unite |
איחוד פורמלי של מולדובה וולאכיה ב-1862  קיבל את השם "רומניה" România ; שאר השליטים -ראשי מדינה בתקופת המלוכה ברומניה - נקראו "שליט ("דומניטור") של רומניה" 1862 - 1881 או "מלך רומניה" בין 1881 - 1947
לקריאה נוספת

ברומנית:
Marcel Popa, Horia C. Matei, Mică Enciclopedie de Istorie Universală, Editura Ştiinţifică şi Enciclopedică, Bucureşti, 1983
(מרצ'ל פופה, הוריה מאתיי, אנציקלופדיה קטנה להיסטוריה עולמית, הוצאה לאור מדעית ואנציקלופדית, בוקרשט, 1983).
Constantin C.Giurescu, Dinu C. Giurescu, Istoria Românilor vol.2, Editura Ştiinţifică şi Enciclopedică, Bucureşti, 1976
(קונסטנטין ג'וּרסקו, דינו ק. ג'וּרסקו, תולדות הרומנים - כרך ב, ההוצאה המדעית והאנציקלופדית, בוקרשט ,1976).
Mihai Ţipău - Domnii fanarioţi în Ţările Române, mică enciclpedie, Editura Omonia, Bucureşti, 2008
(מיכאי ציפאו, השליטים הפנרים בנסיכויות הרומניות, אנציקלופדיה קטנה, הוצאה לאור אומוניה, בוקרשט, 2008).
Neagu Djuvara - O scurtă istorie a românilor povestită celor tineri, Editura Humanitas, Bucuresti 2008
(ניאגו ג'ובארה, היסטוריה קצרה של הרומנים מיועדת לצעירים,הוצאת הומניטס, בוקרשט, 2008).
תום סיינטפיט

תום סיינטפיט (בגרמנית: Tom Saintfiet; נולד ב-29 במרץ 1973 במול שבבלגיה) הוא כדורגלן עבר בלגי ומאמן נבחרת גמביה בהווה.
קריירה כשחקן

סיינטפיט שיחק כקשר במועדונים וסטרלו, לומל וורברודרינג חיל.
קריירה כמאמן

סיינטפיט אימן במספר מועדונים ברחבי העולם.
ברמה הבינלאומית, סיינטפיט אימן את נבחרות נבחרת נמיביה, זימבבואה, אתיופיה, תימן, מלאווי, טוגו, בנגלדש, טוגו ומלטה.
ב-18 ביולי 2018 מונה סיינטפיט כמאמן נבחרת גמביה. הוא הוביל את נבחרת גמביה לטורניר הגדול הראשון בתולדותיה, גביע אפריקה לאומות 2021.
בפברואר 2024 חתם טום סיינטפיט בקבוצ הכדורגל הפיליפינית.
הערות שוליים

↑  Tom Saintfiet named new Gambia coach באתר BBC, ‏ 18 ביולי 2018 (באנגלית)
| נבחרת גמביה – גביע אפריקה לאומות 2021 |
| --- | --- | --- |
|  1 מ. ג'ובה •  2 בוב •  3 א. ג'אלו •  4 אנגום •  5 ע. קולי •  6 מריח •  7 ל. ג'אלו •  8 א. דרבו •  9 סיסאי •  10 מוסא בארו •   11 מודו בארו •  12 גומז • 13 ג'אנה •  14 סונקו סונדברג • 15 סונה • 16 אמבייה • 17 ב. ג'ובה • 18 גאייה • 19 א. קולי • 20 טראוולי • 21 יאנקו • 22 סיבי • 23 בדמוסי • 24 ד. דרבו • 25 סאנה • 26 טוראי • 27 אנז'ייה • 28 אדמס • מאמן: סיינטפיט |  1 מ. ג'ובה •  2 בוב •  3 א. ג'אלו •  4 אנגום •  5 ע. קולי •  6 מריח •  7 ל. ג'אלו •  8 א. דרבו •  9 סיסאי •  10 מוסא בארו •   11 מודו בארו •  12 גומז • 13 ג'אנה •  14 סונקו סונדברג • 15 סונה • 16 אמבייה • 17 ב. ג'ובה • 18 גאייה • 19 א. קולי • 20 טראוולי • 21 יאנקו • 22 סיבי • 23 בדמוסי • 24 ד. דרבו • 25 סאנה • 26 טוראי • 27 אנז'ייה • 28 אדמס • מאמן: סיינטפיט | גמביה |
| נבחרת גמביה – גביע אפריקה לאומות 2023 |
| --- | --- | --- |
|  1 מ. ג'ובה •  2 בארי •  3 ג'אלו •  4 אנגום •  5 ע. קולי •  6 מריח •  7 פאדרה •  8 אדמס •  9 סיסאי •  10 בארו •   11 סניאנג •  12 גומז • 13 טוראי •  14 סונקו סונדברג • 15 מנדי • 16 מאנה • 17 יאנקו • 18 גאייה • 19 א. קולי • 20 מינטה • 21 מ. סאנה • 22 סאר • 23 בדמוסי • 24 דרבו • 25 ב. סאנה • 26 סווה • 27 בוב • מאמן: סיינטפיט |  1 מ. ג'ובה •  2 בארי •  3 ג'אלו •  4 אנגום •  5 ע. קולי •  6 מריח •  7 פאדרה •  8 אדמס •  9 סיסאי •  10 בארו •   11 סניאנג •  12 גומז • 13 טוראי •  14 סונקו סונדברג • 15 מנדי • 16 מאנה • 17 יאנקו • 18 גאייה • 19 א. קולי • 20 מינטה • 21 מ. סאנה • 22 סאר • 23 בדמוסי • 24 דרבו • 25 ב. סאנה • 26 סווה • 27 בוב • מאמן: סיינטפיט | גמביה |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1072595389  ISNI: 0000 0004 5094 7120  LCCN: n2015052569  NTA: 393421694  VIAF: 316739977   WorldCat (עם VIAF): 316739977
תולעת המוות המונגולית

איור של תולעת המוות המונגולית על ידי האמן פייטר דירקס
תולעת המוות המונגולית (במונגולית: олгой-хорхой) היא יצור אגדתי מונגולי בדמות תולעת ענק החיה במדבר גובי. אין בנמצא דיווחים אמינים על אודות קיומה.
על פי המסופר, גודלה של התולעת הוא מ-60 ס"מ עד 1.5 מטר אורך וצבעה אדום.
על פי האגדות המונגוליות, היא יכולה לירוק קדימה חומצה גופרתית ולשחרר זרם חשמלי קטלני.
אטימולוגיה

השם המונגולי של תולעת המוות הוא Олгой-Хорхой (אולגוי-חורחוי). אולגוי משמעו מעי גס וחורחוי פירושו תולעת.
בתרבות המערבית, הפך השם ל-allghoi khorkhoi, allerghoi horhai, orgoj chorchoj (אלע'וי חורחוי, אלרע'וי חורחאי, אורגוי חורחוי) בכוונה לצורתה של התולעת הדומה למעי גס של פרה.
מראה

תאוריה של התולעת מדמים אותה למעי הגס של הפרה. מספרים שהיא בעלת צבע אדום, ולעיתים היא מתוארת כבעלת נקודות כהות וכתמים. לפעמים מסופר שיש לה קוצים שנמצאים בשני קצותיה.
החוקר האמריקני רוי צ'פמן אנדרוס ציטט בספרו "On the Trail of Ancient Man" ‏(1926) את דמדינבאזאר, ראש ממשלת מונגוליה (1922), המתאר את התולעת כך: "צורתה כשל נקניק באורך שני רגלים, אין לה ראש או רגליים והיא כה ארסית עד שמגע בה משמעו מוות מיידי. היא חיה במקומות הנידחים ביותר במדבר גובי...". ציטוט זה נכלל גם בספרו "The New Conquest of Central Asia" ‏(1932) של אנדרוס, אך הוא הוסיף הסתייגות מקיומה של התולעת.
אזור מחיה והתנהגות

מספרים כי תולעת המוות המונגולית שוכנת בחלקו הדרומי של מדבר גובי. המונגולים אומרים שהאוגלוי-חורחוי יכול להרוג מרחוק בעזרת שתי שיטות:
1. לירוק קדימה, אל עבר הטרף, חומצה גופרתית.
2. לשחרר מטען חשמלי על הטרף.
המונגולים מאמינים שהתולעת גרה מתחת לאדמה, ישנה רוב השנה חוץ מהזמנים שהיא פעילה בהם: תחילת יוני עד סוף יולי. מדווח שראו את התולעת, ברוב הפעמים, כאשר ירד גשם והאדמה הייתה רכה.
המונגולים גם מאמינים, שאם נוגעים בתולעת מתים מיד. הפולקלור המקומי מספר שהתולעת נמשכת לצבע הצהוב. יש סיפורים האומרים שלתולעת יש חיבה לצמחים טפילים כמו צמח הגויו.
השערות קריפטוזואולוגיות

השערה אחת אומרת שתולעת המוות המונגולית היא סוג של צלופח חשמלי שחי על פני האדמה ומתחתיה. השערה זו נתמכת על ידי העובדה שפעם מדבר גובי היה ימת מים, ושצורת חיים זו התפתחה לאחר אלפי שנים.
השערה שנייה תומכת בהשערה הראשונה ואומרת כי התולעת היא ראמפיקטידאה (דג-סכין שחי בחול. צלופחים חשמליים הם ממשפחת דגי הסכין), על פי השערה זו, לפני מיליוני שנים כשאסיה הייתה מחוברת לאפריקה ואפריקה הייתה מחוברת לדרום אמריקה, הראמפיקטידאה עברה בין היבשות לאסיה ושם התפתחה לממדים יותר גדולים.
עוד השערה אומרת, שהתולעת היא נחש יורק (יורק ארס) וגדל לממדי ענק בגלל הפולקלור.
הזואולוג הבריטי, קארל שוקר, מציע השערה שאולי תולעת המוות היא לטאה חסרת רגליים ממשפחת האמפיסבאנידיים.
ניסיונות מחקר

הזואולוג קארל שוקר, הביא את החיה למודעותה של קהילת דוברי אנגלית בשנת 1996 בספרו "The Unexplained" (הבלתי מוסבר), שלפיו נעשו חקירות וניסויים, ובסוף הובא בספר "The Beasts That Hide From Man" (החיות שמסתתרות מהאדם) שהציע שהתולעת היא חיה ממשפחת האמפיסבאנידיים.
לורן קולמן הזכיר את היצור בספרו "Cryptozoology A to Z" (קריפטוזואולוגיה מא' עד ת').
בשנת 2005, יצאה משלחת של Centre for Fortean Zoology לחקור דיווחים חדשים על המפלצת. המשלחת לא מצאה שום עדויות לקיומה של התולעת, אך לא יכלה לשלול את קיומה כי ייתכן שהתולעת ישנה במעמקי המדבר, בגבול מונגוליה/סין.
בשנת 2005, הכתב הזואולוגי, ריצ'רד פרימן, יזם משלחת למציאת התולעת אך חזר בידיים ריקות. פרימן הגיע למסקנה שכל הדיווחים הם שקריים, ודווחו רק זוחלים לא רעילים שמתחפרים באדמה.
תוכנית הריאליטי, "Destination Truth" (היעד אמת), קיימה משלחת למונגוליה בשנים 2006–2007 אבל בלי הצלחה למציאת המפלצת.
כתב טלוויזיוני מניו זילנד, דייוויד פרייר, לקח חלק במשלחת שיצאה למונגוליה באוגוסט 2009. פרייר חזר בידיים ריקות גם כן. למרות זאת, הוא צילם שם סרט דוקומנטרי באורך 90 דקות, ובו ראיין מקומיים שראו את התולעת. אמנם, באתר האינטרנט שלו ציין שרוב הצפיות היו בשנות ה-50 של המאה ה-20.
התייחסות תרבותית

ההופעה הספרותית הראשונה של היצור הייתה ספרו של הסופר איוון יפרמוב, Olgoi-Khorkhoi.
לתולעת הופעה קצרה בספרם של האחים ארקאדי ובוריס סטרוגאטסקי - The Land of Crimson Clouds - הארץ של ענני קרימסון (1959).
ברומנו של ויליאם גיבסון - Spook Country - ספוק קאנטרי (2007) יש הזכרה של תולעת המוות המונגולית.
התולעת היא נושא אחד מירחוני הקומיקס, של הקומיקס ווקטור 13 של AD 2000.
בשנת 2009, סרט מדע בדיוני קצר של "הדראבלקאסט" מראה צורה הומוריסטית, בסיפור קולי שנקרא "In search of the Mongolian Death Worm" (בחיפוש אחר תולעת המוות המונגולית).
בסדרת האנימה "גוין סאגה", יש כמה מקרים שכח אליטה בשם "Monghol" (מונגהול), מותקף על ידי תולעת אדומה גדולה אשר מנגיעתה מתים באופן מיידי.
בסדרת הילדים הפופולרית "בובספוג" מוקדש פרק שלם לתולעת כאשר סנדי מנסה להרוג את התולעת אך בובספוג מנסה למנוע בעדה לעשות זאת.
בסדרת המדע בדיוני "Lost Girl" הוצגה התולעת כזקנה המסוגלת לירות חשמל מעיניה.
ראו גם

קריפטוזואולוגיה
הערות שוליים

↑  Daniel Harris - The Mongolian death worm - Unexplained Mysteries, www.unexplained-mysteries.com
↑  The Mongolian Death Worm, www.virtuescience.com
שרגא ברוש

| --- | --- |

 לידה:  26 בספטמבר 1953 (בן 71) רמת גן, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  תואר ראשון בכלכלה ובמנהל עסקים, אוניברסיטת בר-אילן
 מקצוע:  תעשיין
 תפקיד:  יו"ר נשיאות הארגונים העסקיים
 
שרגא ברוש (השני משמאל) בסמינר הכלכלי שנערך במעון התאחדות התעשיינים הספרדית בעת ביקורו של נשיא המדינה, ראובן ריבלין (במרכז) בספרד, נובמבר 2017
שרגא ברוש (נולד ב-26 בספטמבר 1953) הוא תעשיין ישראלי, בשנים 2005-2012 ובנוסף בין השנים 2020-2015 הוא כיהן כנשיא התאחדות התעשיינים בישראל וכיושב ראש נשיאות הארגונים העסקיים.
ביוגרפיה

ברוש נולד וגדל ברמת גן. אביו יעקב היה מנהל שיווק בחברת "קריסטל" לייצור תנורים ומכונות כביסה, שאותה רכש והפך לחברת "י. ברוש ובניו". למד טכנאות אלקטרוניקה בבית ספר אורט ועבד במפעל המשפחתי. לאחר גיוסו לצה"ל שובץ בחיל הקשר וסיים קורס קצינים ב-1973. במלחמת יום הכיפורים שירת ברפידים ובמהלך המלחמה מונה לסגן קצין קשר חטיבתי. בשירות המילואים התקדם עד לדרגת סגן-אלוף ומפקד גדוד קשר.
קריירה מקצועית

לאחר שחרורו מצה"ל הצטרף לחברה המשפחתית, ב-1998 רכשה החברה מפעל טקסטיל בקשיים בשם "איילת-ברקן", ומאז מפעילה את המפעל, העוסק בייצור סיבים סינתטיים לשטיחים, באזור התעשייה ברקן, כשבמקביל נסגר מפעל ייצור התנורים והשלד הבורסאי שלו נמכר בשנת 2000.
ביוני 2006 הקים את חברת "צ'רצ'יל ונצ'רס", חברת רכישה למטרות מיוחדות (חברת "ספאק"), שבמרץ 2007 גייסה 100 מיליון דולר בבורסת AMEX בניו יורק. החברה לא הצליחה לאתר השקעה, החזירה את הכספים למשקיעים ונסגרה.
במרץ 2012 רכש את מפעל סלינה בנצרת לייצור אריזות פלסטיק גמישות לתעשייה ולחקלאות, תמורת כ-31 מיליון ש"ח. בדצמבר 2018 מכר את קרקעות המפעל ברווח של 57 מיליון ש"ח.
בשנת 2014 הקים, בשותפות עם אחיו ועופר עיני, את חברת "עושרד" המשווקת גז טבעי למפעלים.
קריירה מקצועית > התאחדות התעשיינים

מאמצע שנות השמונים ממלא ברוש תפקידים בהתאחדות התעשיינים. בשנת 2001 מונה על ידי נשיאות התאחדות התעשיינים, בראשות עודד טירה, ליו"ר מכון היצוא, וב-2005 החליף את טירה בתפקיד נשיא ההתאחדות, בו כיהן עד לחודש ינואר 2012. בינואר 2015 נבחר שוב לנשיאות ההתאחדות ופרש בשנת 2020.
קריירה מקצועית > הרשעה בפלילים

ביוני 2018 נעצר יחד עם אחיו, בחשד להשתמטות ממס. בספטמבר 2019 הודיעה פרקליטות מיסוי וכלכלה על כוונתה להגיש כתב אישום, בכפוף לשימוע, נגד ברוש, בחשד לקבלת דבר במרמה בנסיבות מחמירות, זיוף מסמך ושימוש במרמה, עורמה ותחבולה במזיד ובכוונה להתחמק ממס. בעקבות ההחלטה התפטר ברוש מתפקידו כנשיא התאחדות התעשיינים. ביולי 2020 הוגש כתב האישום נגדו, וביולי 2023 הורשע בזיוף וקבלת דבר במרמה. ב-14 במרץ 2024 נגזרו עליו 14 חודשי מאסר, קנס של מאה אלף ש"ח ו-12 חודשי מאסר על תנאי.
בדצמבר 2021 הגישו חברות שבשליטתו ובשליטת אחיו, "י. ברוש שיווק ושירותים" ו"קבוצת מפעלי י.ברוש", בקשה לעיכוב הליכים, לאחר שצברו חובות של 248 מיליון ש"ח.
באפריל 2022 אושרה מכירת בית מגוריו ברמת גן לטובת נושיו
פעילות ציבורית > פוליטית

ברוש היה חבר בתנועת הליכוד.
בשנים 1993–2006 היה חבר מועצת העיר רמת גן, במסגרת רשימתו העצמאית של צבי בר, ומשנת 1996 שימש סגן וממלא מקומו של בר. במסגרת זו היה אחראי על תחום התרבות, החינוך הלא פורמלי ותרבות הפנאי בעיר וכיהן ביושב ראש מפעלי בית עמנואל . מתפקידיו אלו התפטר עם מינויו לנשיא התאחדות התעשיינים. לקראת הבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2013, הוצב במקום ה-28 והסמלי ברשימתו של ישראל זינגר, שנבחר לראשות העיר.
חיים אישיים

ברוש נשוי לתמי, פרופסור לביומכניקה, ואב לשניים. מתגורר ברמת גן, למד לתואר ראשון בכלכלה ובמנהל עסקים באוניברסיטת בר-אילן.
פרסים

בשנת 2009 זכה בעיטור מפקד מסדר כוכב הסולידריות האיטלקי מטעם נשיא איטליה.
הערות שוליים

↑  מה מסתתר מאחורי הברוש - מפעל "י. ברוש ובניו", מעריב, 13 בינואר 1987
↑  שרגא ברוש עומד לרכוש את מפעל "איילת-ברקן", באתר גלובס, 15 בינואר 1998
יצחק דנון וסטלה קורין-ליבר, ‏ביהמ"ש אישר את הסדר הנושים בחברת איילת ברקן, באתר גלובס, 2 ביוני 1998
↑  הדס מנור, ‏אושרה למפעל איילת ברקן השקעה של 3.75 מיליון דולר במסלול מענקים, באתר גלובס, 23 במרץ 2004
↑  הדס מנור, ‏ברוש מגיע לצמרת, באתר גלובס, 5 בינואר 2005
↑  שירלי יום-טוב, חברת בלנק צ'ק שבראשה עומדים הישראלים שרגא ברוש ואיציק פישר רוצה לגייס 100 מיליון דולר בארה"ב, באתר TheMarker‏, 17 ביולי 2006
↑  טלי ציפורי, ‏שלד בורסאי נוסף קרם עור וגידים; צ'רצ'יל ונצ'רס גייסה 100 מיליון דולר ב-AMEX, באתר גלובס, 4 במרץ 2007
↑  הדיווח ל-SEC
↑  חן מענית, ‏ביהמ"ש אישר לשרגא ברוש לרכוש את מפעל סלינה ב-31 מיליון שקל, באתר גלובס, 8 במרץ 2012
↑  ענת דניאלי, הסיבוב של שרגא ברוש בנצרת: 57 מיליון שקל בתוך שבע שנים, באתר כלכליסט, 9 בדצמבר 2018
↑  גולן חזני, עיני וברוש בדרך לאקזיט של 15–20 מיליון שקל בחברת הגז, באתר כלכליסט, 10 בספטמבר 2015
↑  מיקי פלד, חוזר לתפקיד: שרגא ברוש נבחר לנשיא התאחדות התעשיינים, באתר כלכליסט, 6 בינואר 2015
↑  עמרי מילמן, נשיא התעשיינים שרגא ברוש ואחיו נעצרו בחשד להעלמת מסים, באתר כלכליסט, 28 ביוני 2018
↑  עמיר קורץ, כתב אישום בכפוף לשימוע נגד נשיא התאחדות התעשיינים שרגא ברוש, באתר כלכליסט, 18 בספטמבר 2019
↑   אורה קורן, "שרגא האמין שהוא עושה טוב — אבל זה לא הצליח. הוא נשאר זמן רב מדי בתפקיד", באתר TheMarker‏, 7 באוקטובר 2019
↑  גלעד מורג, הוגש כתב אישום נגד נשיא התאחדות התעשיינים לשעבר שרגא ברוש, באתר ynet, 22 ביולי 2020
↑  ליטל דוברוביצקי, נשיא התאחדות התעשיינים לשעבר הורשע בזיוף וקבלת דבר במרמה, באתר ynet, 16 ביולי 2023
↑  עמיר קורץ, 14 חודשי מאסר לשרגא ברוש שהורשע בעבירות מס בגובה 1.55 מיליון שקל, באתר כלכליסט, 14 במרץ 2024
↑  ליטל דוברוביצקי, במקביל לבקשה לעיכוב הליכים: קבוצת ברוש מבקשת מביהמ"ש לשלם שכר לעובדים, באתר כלכליסט, 13 בדצמבר 2021;
ליטל דוברוביצקי, ביהמ"ש נעתר לקבוצת שרגא ברוש: הוציא צו עיכוב הליכים, באתר כלכליסט, 13 בדצמבר 2021
↑  ליטל דוברוביצקי, הסתבכות התעשיין שכשל: ימכור את הבית ב-10.6 מיליון שקל כדי לשלם חוב, באתר ynet, 1 במאי 2022
↑  המקומון רמת גן-גבעתיים, גיליון 1488, 21.03.2024
↑  Brosh Dott. Shraga, Commendatore dell'Ordine della Stella d'Italia (già Stella della solidarietà italiana)
תשע מלכות

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  פביאן ביילינסקי 
 הופק בידי:  פבלו בוסי
 תסריט:  פביאן ביילינסקי 
 שחקנים ראשיים:  גסטון פאולס, ריקרדו דרין, לטיסיה ברדיסה
 מוזיקה:  סזאר לרנר 
 מדינה:  ארגנטינה 
 חברה מפיצה:  אולפני וולט דיסני, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  31 באוגוסט 2000
 משך הקרנה:  114 דקות
 שפת הסרט:  ספרדית 
 סוגה:  סרט פשע, סרט שוד, סרט דרמה 
 תקציב:  1.5 מיליון דולר
 הכנסות:  $12,413,888 (15 באוקטובר 2020)
 הכנסות באתר מוג'ו:   ninequeens
 דף הסרט ב־IMDb
 
תשע מלכות (בספרדית: Nueve Reinas) הוא סרט קולנוע ארגנטינאי בסגנון דרמת פשע משנת 2000, שנכתב ובוים על ידי פביאן ביילינסקי. בסרט מככבים גסטון פאולס, ריקרדו דרין, לטיסיה ברדיסה ותומאס פונסי.
הסרט זכה בפרסים רבים בפסטיבלים ברחבי העולם, בהם שבעה פרסי איגוד מבקרי הקולנוע בארגנטינה.
בשנת 2004, הופק הסרט האמריקאי "Criminal" ("פושע"), שמבוסס על סיפור העלילה של "תשע מלכות".
תקציר העלילה

שני נוכלים זעירים, מרקוס המחוספס והוותיק וחואן הצעיר והמקסים, נפגשים במקרה. מרקוס, שמוצג כאיש חסר מצפון שמרמה את כולם, כולל את משפחתו, מציע לחואן ללמד אותו מספר תרגילים ליום אחד. חואן, הזקוק לכסף כדי לשחרר את אביו מהכלא, מסכים. בהמשך היום מרקוס פוגש את שותפו לשעבר שמספר לו על איש עסקים עשיר שנמצא בעיר ומעוניין לקנות בולים נדירים ויקרי ערך ("תשע מלכות").
מרקוס וחואן מחליטים לשתף פעולה כדי לעקוץ את האספן העשיר, אך בדרך הם נתקלים בשלל בעיות ונאלצים לאלתר. ככל שהעלילה מסתבכת, קשה יותר לדעת מי מרמה את מי, עד לסוף המפתיע.
תוכי המחילות

| תוכי המחילות |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: תוכאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: תוכיים
סוג:: Cyanoliseus
מין:: תוכי המחילות
שם מדעי
 Cyanoliseus patagonus ‏וייו, 1818
תחום תפוצה


תוכי המחילות (שם מדעי: Cyanoliseus patagonus) הוא מין יחיד בסוגו של תוכי בעל נוצות ירוקות כהות הנפוץ בדרומה של אמריקה הדרומית. הוא קרובם הרחוק של הארה והקוניור הזהוב.
מאפיינים

תוכי המחילות קטן יחסית ואורכו נע בין 43 ל-47 ס"מ. לתוכי זה נוצות ראש בצבע ירוק-זית, מצח שחור ומקור אפור קטן יחסית. צידי החזה לבנים והבטן אפורה כהה עם אחוריים אדומים ונוצות ברכיים צהובות. הכנפיים ירוקות עם קצוות שחורים וכחולים בהירים והזנב ירוק כמו הראש וארוך ביותר. הרגליים קטנות ביותר ביחס לגוף וצבעם ורוד.
הוא חי בטבע במורדות הרים ובערבות יבשות בארגנטינה ובצ'ילה וחלק מהאוכלוסיות נודדות בחורף לאורוגוואי. חלקם אפילו מצליחים לעוף עד לאיי פוקלנד. בניגוד לתוכים אחרים מין זה הוא מונוגומי וגם חי בחבורות. את קנם הם בונים בקבוצות ליד גדות נהר וחלק גם במערות. הנקבות מטילות שתי ביצים כל פעם.
תת-מינים

C. p. andinus
C. p. byroni
C. p. conlara
C. p. patagonus
הערות שוליים

↑  תוכי המחילות באתר הרשימה האדומה של IUCN
תוכים על עמודים בצ'ילה
תשע הנשמות של כריסטופר צ'אנט

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  דיאנה וין ג'ונס
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  פנטזיה
 הוצאה
 הוצאה:  מת'ואן 
 תאריך הוצאה:  אוגוסט 1988 
 מספר עמודים:  311
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  כתר
 תאריך:  2003
 תרגום:  נטע ידיד
 סדרה
 סדרת ספרים:  העולמות של קרסטומנסי
 ספר קודם:  חיי קסם
 הספר הבא:  שבוע המכשפות
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002499809
 
תשע הנשמות של כריסטופר צ'אנט (באנגלית: The Lives of Christopher Chant) הוא ספר פנטזיה לילדים ונוער, שנכתב בידי הסופרת הבריטית דיאנה וין ג'ונס. ספר זה הוא חלק מסדרת הספרים העולמות של קרסטומנסי, העוסקת בעולם הדומה למציאות אך בעל מאפיינים קסומים, שבו תמיד יש אדם הנושא בתואר "קרסטומנסי", אשר אחראי למנוע שימוש בכשפים לרעה בעולמו שלו ובעולמות המקבילים הרבים. הספר תורגם לעברית מיד לאחר הספר הראשון בסדרה, חיי קסם, אף שבאנגלית הוא יצא רביעי. מבחינה כרונולוגית, "תשע הנשמות" מתרחש ראשון.
ברוב ספרי הסדרה, הקרסטומנסי המכהן הוא כריסטופר צ'אנט, שספר זה מספר על ילדותו.
תקציר העלילה

כריסטופר צ'אנט הוא ילד בעל יכולת קסומה - הוא מסוגל לנדוד בשנתו אל עולמות אחרים. כאשר דודו ראלף מגלה את היכולת הזאת, הוא משכנע את כריסטופר להשתתף בסדרה של ניסויים יחד עם סוכן בשם טקרוי. במהלך הניסויים מסייע כריסטופר להעברת חבילות שונות מהעולמות האחרים. דודו ראלף זקוק לו מאחר שכריסטופר מסוגל להישאר מוצק בעולמות האחרים יותר מכל אדם אחר.
אביו של כריסטופר, שלא אוהב את דוד ראלף, בטוח שלבנו יש יכולות קסם. הוא שולח אותו למומחה, המגלה כי כריסטופר הוא קוסם רב עוצמה - בתנאי שאינו נוגע בכסף. לאחר מכן, כריסטופר נשלח אל טירת קרסטומנסי, שם מספר לו רב המג גבריאל דה וויט כי יש לו תשע נשמות והוא מיועד להיות הקרסטומנסי הבא.
כריסטופר לא רוצה להיות הקרסטומנסי הבא, והוא מעדיף לבלות את זמנו בחברת טקרוי בעולמות האחרים. באחד העולמות הוא פוגש ילדה שהיא התגלמותה החיה של האלה האכזרית אשת. הוא מתחבר איתה ואף מביא לה ספרי קריאה העוסקים בילדות רגילות שהולכות לפנימייה. אשת החיה מתלהבת מהספרים ורוצה לבוא לעולמו של כריסטופר, אך כריסטופר מסרב לעזור לה.
כריסטופר מאבד את הנשמות שלו בקצב מסחרחר, וכצעד מנע לוקח ממנו גבריאל נשמה אחת ונועל אותה בכספת. זמן קצר לאחר מכן מתגלה כי דוד ראלף הוא בעצם "הצל", מבריח מיומן שבעזרתו של כריסטופר הבריח חומרים מסוכנים מעולמות אחרים. טקרוי נלכד בידי עובדי הטירה, אך מחפה על כריסטופר ומסתיר את חלקו באירועים.
אשת החיה מצליחה להגיע אל עולמו של כריסטופר, וכריסטופר מסתיר אותה מעובדי הטירה ומתכנן לשחרר את טקרוי. דוד ראלף מצליח לחטוף את גבריאל ולפזר את נשמותיו ברחבי העולמות המקושרים, וצבאה של האלה אשת מגיע אל עולמו של כריסטופר וצר על הטירה.
טקרוי, אשת החיה וכריסטפור יוצאים למסע רוח כדי למצוא את נשמותיו של גבריאל. הם מוצאים אותן בעולם הידוע בכינוי 11, ושם נושאים ונותנים בעבורן עם שליט המקום. לבסוף מוחזר גבריאל למקומו, ואשת החיה נשארת לגור עם כריסטופר, שמקבל עליו את תפקידו לעתיד כקרסטומנסי.
תחריט העץ פלאמאריון

פלאמאריון
הדפס העץ פלאמאריון (בצרפתית: Gravure sur bois de Flammarion) הוא הדפס עץ בנושא אסטרונומיה, שיוצרו אינו ידוע. הוא מכונה כך על שם קאמי פלאמאריון, מחבר הספר שבו התגלה לראשונה. הספר, שיצא לאור בפריז בשנת 1888, עוסק במטאורולוגיה פופולרית.
בהדפס נראה גבר משרבב את ראשו, ידו ומקלו אל מאחורי הקלעים של השמיים. הוא מביט בהשתאות במנגנונים אסטרונומיים מופלאים, הנגלים לעיניו.
כיתוב התמונה בספר היה: "מיסיונר מימי הביניים מדווח שמצא את נקודת המפגש שבין שמים לארץ". בגוף הטקסט מסופר כי לפי דבריו, הוא הצליח להגיע לאופק.
ההדפס היה נפוץ מהמאה ה-19, שאז נתגלה. נטען כי על פי סגנונו, הוא נוצר במאה ה-16 ורק המסגרת הדקורטיבית נתווספה במאה ה-19.
הערות שוליים

↑  Camille Flammarion, L'atmosphère: météorologie populaire, 1888
תיכון עירוני י"ד

| --- | --- |

 בית ספר תיכון
 מגמות:  דיפלומטיה, אמנות העיצוב, ערבית, כימיה, תיאטרון, תקשורת, כלכלה, מינהל עסקים, פסיכולוגיה, מדעי המחשב, פיזיקה, ביולוגיה וספרות.
 שכבות לימוד:  ז'–י"ב
 מספר כיתות:  41
 בעלי תפקידים
 מנהלת:  יעל איילון
 באחריות:  תל אביב-יפו
 תלמידים
 :  1380
 מיקום
 מיקום:  חטיבה עליונה: שיכון דן 
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°06′44″N 34°49′43″E﻿ / ﻿32.11220556°N 34.82856944°E﻿ / 32.11220556; 34.82856944
 ironiud.co.il
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) תיכון עירוני י"ד(למפת גוש דן רגילה) תיכון עירוני י"ד(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תיכון עירוני י"ד(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תיכון עירוני י"ד  he תיכון עירוני י"דhe תיכון עירוני י"דמפת  צפון __ תל אביב (in English: Tel Aviv) [‌גוש דן וסביבותיו‌]מצפון: __ רמת השרון (in English: Ramat HaSharon), __ הרצליה (in English: Herzliya) ממזרח: __ פתח תקווה (in English: Petah Tikva), __ בני ברק (in English: Bnei Brak), __ רמת גן (in English: Ramat Gan) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
תיכון עירוני י"ד (תיכון עירוני י"ד על שם יוסף בורשטיין) הוא בית ספר על-יסודי בתל אביב שנוסד בשנת 1969, במקום בית הספר היסודי "דן". בית הספר ממוקם ברחוב אבן ספיר בשכונת שיכון דן ומשרת את תלמידי צפון מזרח העיר.
היסטוריה

עירוני י"ד הוא בית ספר שש-שנתי לתלמידי כתות ז'–י"ב, הוא מחולק לחטיבת ביניים וחטיבה עליונה, שתי החטיבות מהוות בית-ספר על-יסודי אחד בהנהלה אחת.
בית הספר מפעיל את תוכנית "מזהות אישית לזהות חברתית" במסגרתה משלחות תלמידים מבית הספר נוסעות לביקורים הדדיים בלוס אנג'לס, ברלין וברול. בית הספר מפעיל כיתה מיוחדת לבעלי לקויות למידה ומסלול מואץ ללימודי מחשבים בו נבחנים תלמידי כיתות י' בבחינת הבגרות במחשבים בהיקף של 5 יחידות לימוד. בשנת 2011 הוקמה לראשונה כיתת מסד נחשון.
מנהלי בית הספר בעבר היו: אורי גרוסמן (עד שנת 1980), חמדה קריזלר (1980–1985), דוד לבון (1985–2011), והראל גוטשטיין (2011–2017). כיום מכהנת בתפקיד יעל איילון.
נכון לשנת 2021 מונה בית-הספר כ-1,380 תלמידים.
אחוז המתגייסים לצה"ל מבית הספר הוא מהגבוהים בתל אביב. בשנת 2008 דובר על למעלה מ-95% מכלל תלמידי בית הספר - האחוז הגבוה בעיר.
היסטוריה > תמיכת המנהלת בתושבי עזה במהלך מלחמת חרבות ברזל

בדצמבר 2023, נערכה הפגנה של תלמידי בית הספר בעקבות פוסט תמיכה בסבל העזתים שפרסמה המנהלת, יעל איילון, בזמן מלחמת חרבות ברזל, שבו תמונה של ההרס ברצועת עזה עם הכיתוב "לא מראים לנו את ההשלכות של פעולות צה"ל בעזה, אבל אנחנו חייבים לדעת מה נעשה בשמנו". בעקבות הדברים הושעתה המנהלת, אך ב-3 בינואר קיבלו הורי התלמידים הודעה מהעירייה שהמנהלת תשוב לתפקידה, ובבית הספר התנהלו הפגנות תלמידים נגד חזרתה עוד באותו יום.
ראו גם

רשימת בוגרי בית הספר