stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ון פיצג'רלד
ביוגרפיה

ג'ון פיצג'רלד נולד בשנת 1960 וגדל בחווה הקלאית משפחתית. בגיל 15 הוא התחיל לשחק בתחרויות נוער ארצית. בשנת 1979 הוא התיחל להופיע כשחקן טניס מקצועי.
בתחרויות הגברים ב-"גראנד סלאם" פיצג'רלד לא הגיע להצלחות גדולות ולא עלה מעל הסיבוב הרביעי.
בתחרויות זוגות גברים הוא ניצח באליפות אוסטרליה הפתוחה בשנת 1982, אליפות ארצות הברית הפתוחה 1984, אליפות צרפת הפתוחה 1986 ובאליפות וימבלדון 1989. בכך הוא השלים "גראנד סלאם" בתחרות זוגות גברים. בשנת 1991 הוא הניצח ב-3 תחרויות גדולות ורק הספד באליפות אוסטרליה הפתוחה מנע ממנו לקבל גראנד סלאם שנתי. רוב הניצחונות שלו היהו לצד אנדרס יאריד.
בתחרויות זוגות מעורבים פיצ'גרלד ניצח באליפות ארצות הברית הפתוחה 1983 ואליפות וימבלדון 1991. בנוסף לכך הוא הפסיד בגמר 3 פעמים.
פיצג'רלד היה חבר נבחרת גביע דייוויס של אוסטרליה וזכה איתה בגביע פעמיים. לאחר פרישה מטניס הוא היה קפטן של הנחברת משנת 2001 וע לשנת 2010.
פיצ'גרלד השתתף באולימפיאדת סיאול (1988) ואולימפיאדת ברצלונה (1992).
פיצג'רלד פרשם ממשחקים בשנת 1991.
בשנת 1993 הוא קיל מדליה של מסדר אוסטרליה.
רומן פרו

רוֹמָן פול ז'אן-מישל פֶּרוֹ (בצרפתית: Romain Paul Jean-Michel Perraud; נולד ב-22 בספטמבר 1997) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת ריאל בטיס מהלה ליגה.
קריירת מועדונים

פרו נולד בטולוז בשנת 1997, והחל לשחק כדורגל בקבוצת הנוער המקומית בלאניאק, בשנת 2007.
בשנת 2014, הצטרף פרו לקבוצת הנוער של ניס. שנתיים לאחר מכן, הוא הצטרף לשורות קבוצת הבוגרים של המועדון.
ב-8 בדצמבר 2016, ערך פרו את הופעת הבכורה שלו בניס בליגה האירופית נגד קרסנודאר.
באוגוסט 2018, עבר פרו בהשאלה לעונה אחת לפריז. ב-14 בספטמבר 2018, הוא ערך את הופעתו הראשונה עבור המועדון בתיקו 0–0 נגד אז'אקסיו. ב-22 בספטמבר 2018, פרו כבש את שער הבכורה שלו עבור פריז בניצחון 2–1 נגד מץ.
באוגוסט 2019, חתם פרו על חוזה לארבע שנים בברסט. ב-10 באוגוסט 2019, הוא ערך את הופעתו הראשונה עבור המועדון בתיקו 1–1 נגד טולוז. ב-13 בספטמבר 2020, פרו כבש את שער הבכורה שלו עבור ברסט בניצחון 2–0 על דיז'ון.
ב-2 ביולי 2021, חתם פרו על חוזה לארבע שנים בסאות'המפטון. ב-14 באוגוסט 2021, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג עבור סאות'המפטון בהפסד 3–1 לאברטון. ב-2 במרץ 2022, פרו כבש את שער הבכורה שלו עבור סאות'המפטון עם בעיטה מ-30 מטרים בניצחון 3-1 בגביע ה-FA נגד וסטהאם.
במהלך עונת 2022/2023, פרו כבש שער בתיקו 1–1 נגד וסטהאם. ב-6 בנובמבר 2022, הוא כבש בהפסד 1–4 לניוקאסל. פרו כבש צמד ב-28 בינואר 2023 בניצחון 2–1 בגביע ה-FA נגד בלקפול. ב-27 באפריל 2023, נפצע פרו בקרסול בהפסד 0–1 לבורנמות' וסיים את העונה.
ב-28 באוגוסט 2023, חזר פרו לניס בהשאלה לעונה אחת עם אופציה לרכישה.
ב-24 ביוני 2024, פרו חתם בקבוצת ריאל בטיס מהלה ליגה. ב-2 בפברואר 2025, כבש שער מחוץ לרחבה במשחק בית נגד אתלטיק בילבאו שנגמר בתוצאה 2–2.
הערות שוליים

↑  Joueur - Romain PERRAUD - FFF, web.archive.org, ‏2018-01-15
↑  UEFA.com, The official website for European football, UEFA.com (באנגלית)
↑  Agreement for the loan of Perraud to Paris FC, OGC Nice (בצרפתית)
1 2  Calendrier et résultats de la Ligue 2 BKT, ligue1.fr (בצרפתית)
↑  Actualité du Stade Brestois - SB29, www.sb29.bzh (בצרפתית)
↑  Match, Ligue1 (באנגלית)
↑  Match, Ligue1 (באנגלית)
↑  Saints secure Perraud signing, www.southamptonfc.com, ‏2021-07-02 (באנגלית בריטית)
↑  'I can’t wait to start this adventure' – Saints sign French full-back Perraud on four-year deal, Daily Echo, ‏2021-07-02 (באנגלית)
↑  Saints beaten on opening day, www.southamptonfc.com, ‏2021-08-14 (באנגלית בריטית)
↑  "Southampton 3-1 West Ham United: Saints into FA Cup quarter-finals". BBC Sport (באנגלית בריטית). 2022-03-02. נבדק ב-2025-02-04.
↑  "Southampton 1-1 West Ham: Declan Rice goal denies Saints much-needed win". BBC Sport (באנגלית בריטית). 2022-10-14. נבדק ב-2025-02-04.
↑  "Southampton 1-4 Newcastle: Ralph Hasenhuttl not thinking about losing his job". BBC Sport (באנגלית בריטית). 2022-11-04. נבדק ב-2025-02-04.
↑  "Southampton 2-1 Blackpool: Romain Perraud double fires Saints into FA Cup fifth round". BBC Sport (באנגלית בריטית). 2023-01-28. נבדק ב-2025-02-04.
↑  Rob Warlow, Romain Perraud pledges Saints support as 'difficult' season ends with injury, Hampshire Live, ‏2023-05-01 (באנגלית)
↑  Southampton defender Romain Perraud joins OGC Nice on loan | Southampton FC | News, www.southamptonfc.com, ‏2023-08-28 (באנגלית בריטית)
↑  Romain Perraud returns to OGC Nice, OGC Nice (באנגלית)
↑  Perraud departs for Real Betis | Southampton FC | News, www.southamptonfc.com, ‏2024-06-24 (באנגלית בריטית)
↑  Sofascore, Real Betis vs Athletic Club live score, H2H and lineups | Sofascore, www.sofascore.com (באנגלית)
יצחק מרעלי

| --- | --- |

 לידה:  12 בספטמבר 1867 י"ב באלול ה'תרכ"ז אלג'יר, צרפת 
 פטירה:  30 במרץ 1952 (בגיל 84) ד' בניסן ה'תשי"ב אלג'יר, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 מקום פעילות:  אלג'יר
 תקופת הפעילות:  ? – 30 במרץ 1952 
 תחומי עיסוק:  ספרות, שירה, מחקר, פיוט, תרגום וחינוך
 
 תפקידים נוספים:  דיין
 
הרב יצחק מרעלי (בצרפתית: Isaac Morali;‏ 1867–1952) היה משכיל עברי מאלג'יר, משורר ופייטן, חוקר, מתרגם, דיין ומחנך, ממחיי השפה העברית באלג'יר ומראשוני מנהיגי שיטת עברית בעברית. כתב מעל ל-200 פיוטים ושירים, ונחשב לדמות מרכזית בקרב משוררי וחכמי אלג'יריה.
קורות חיים

נולד באלג'יר ב-12 בספטמבר 1867 (י"ב באלול ה'תרכ"ז), לרפאל דוד ולסולטנה מרעלי, בן למשפחת רבנים וסוחרים מקומית ותיקה. את חינוכו המסורתי קיבל תחילה בגיל שש בבית המדרש של הרב מרדכי אטנג'יר ולאחר מכן אצל הרב יצחק אפריאט, ומשם המשיך לישיבת "עץ החיים" שהקים אביו, והרב משה דאדון עמד בראשה. כשרצה לנסוע ללמוד בבית המדרש לרבנים בפריז, נמנע מכך בעקבות אביו, שלא יכל להפרד ממנו. בלית ברירה החל לעבוד בבית המסחר של אביו, ולעיתים היה מקדיש את זמנו ללימוד ולכתיבה. לאחר שלא הצליח במסחר והבין כי עתידו לא בתחום זה, חזר ללמוד בישיבת עץ חיים באלג'יר, ובשנת 1883 (ה'תרמ"ח) הוסמך בה לשוחט ובודק.
מגיל צעיר גילה עניין רב בספרות ושירה עברית. לאחר שאביו הבחין בו מנסה לתרגם לעברית משיריו של ז'אן דה לה פונטן בגיל 16, נתן לו במתנה מנוי ל"המגיד", השבועון העברי הראשון, וכן עותק של הספר "תלמוד לשון עברי" ליהודה ליב בן-זאב. דרך העיתון והספר השתלם באופן אוטודידקטי בשפה העברית, והחל לכתוב בעצמו מכתבים ומאמרים לעיתון "המגיד" החל משנת 1887. בתקופה זו החל להעלות על הכתב את הגיגיו, והוציא חיבורים על פרקי אבות והגדה של פסח בשם "ברית יצחק", "מלי דאבות" ו"זרע יצחק". בשנת 1891 (ה'תרנ"א), לאחר ששוב רצה לנסוע לבית המדרש לרבנים בפריז, החליט אביו להגשים את רצונו, ובשלב הראשון שכר לו מורה פרטי שהכין אותו לבחינות הבגרות של צרפת (Baccalauréat), שבלעדיהן לא ניתן היה להתקבל לבית המדרש בפריז. כשסיים בשנת 1893 (ה'תרנ"ג) את לימודיו בהצטיינות, התכוון לנסוע להמשך לימודיו בפריז, אך בשל פטירת אביו נאלץ להישאר באלג'יר ולנהל את עסקי אביו. למרות ניהול עסקי אביו, המשיך ללמוד ועד מהרה הוכתר בידי רבני העיר בתואר "רב". בשנת 1894 (ה'תרנ"ד) נשא לאישה את אנאיס בת הרב דוד אלנקאוה. בנו הבכור נולד חודשים אחדים לאחר הקונגרס הציוני העולמי הראשון, והוא הוסיף לו את השם "בן-ציון" לרגל המאורע.
קורות חיים > פועלו החינוכי

לאחר סמיכתו לרבנות החל לעסוק בחינוך. תחילה ניהל בהתנדבות חוג ללימודי עברית והיסטוריה יהודית למספר צעירים משכילים בני הקהילה היהודית באלג'יר. שיעוריו אלו אף משכו אליהם פרופסורים, עורכי דין ורופאים שחפצו ללמוד עברית.
בחודש אוגוסט 1894 (אב ה'תרנ"ד) ייסד באלג'יר עם דודו, יוסף מרעלי, תלמוד תורה בשם "עץ החיים", שאיחד את תלמודי התורה הקטנים (כותאב) שפעלו עד אותה עת ואִכלס כ-600 תלמידים. הוא מונה לעמוד בראש המוסד כמנהלו, ותיקן בו שינויים ביחס לתלמודי התורה שקדמו לו: ביטול שיטת התרגום לערבית, והנהגת שיטת הלימוד עברית בעברית, וקביעת לימוד הדקדוק העברי, דברי ימי ישראל ואתיקה יהודית כלימוד חובה. מלבד משרתו כמנהל המוסד, העביר שיעורים בעברית לתלמידים. שינוי נוסף שהנהיג בתלמוד תורה כדי למנוע מתלמידים יהודים ללמוד בבתי ספר נוצרים ולחלל את השבת, היה הוספת לימוד גם ביום השבת. את שיעורי השבת מסר בעצמו, ושילב בהם לימוד תנ"ך, סיפורי חז"ל ומוסר. עבור כ-100 תלמידים יהודים שעדיין למדו בבתי ספר נוצרים, השיג אישור מיוחד להתפלל מדי בוקר ולהגיע לשיעורי היהדות שמסר בשבתות.
בקיאותו בתלמוד ובמקרא משכו אליו תלמידים רבים, וביתו שימש להם כמרכז של תורה, תרבות והשכלה. בתקופה בה התמעטו הערכים הרוחניים והמסורתיים, דאג כמחנך לעצב את אופיים של תלמידיו והפיח בהם את רוח ההקרבה העצמית, ולימדם לפעול ולתת מעצמם כאנשי ציבור.
במטרה להפוך את התלמוד תורה לבית מדרש למורים עבריים, יצר קשר בשנת 1899 (ה'תרנ"ט) עם חברת כל ישראל חברים כדי שתשלח מורה מטעמה למוסד. עם הגיעו של המורה שנשלח, משה נהון, הופיעה הדרישה כי זה האחרון ישמש כמנהל המוסד. לאחר ניסיון פשרה בו חולק הת"ת לשניים: אחד ללימודי חול בניהול המורה, ואחד ללימודי קודש בניהול הרב מרעלי, השתלט המורה על הנהלת שני חלקי הת"ת, והרב מרעלי החליט להתפטר ממשרתו לאחר שנפגע על מפעלו שנלקח ממנו. לאחר התפטרותו, הוכתר על ידי רבני ונשיאי הקהילה היהודית בתואר "מנהל כבוד" של הת"ת, אך בתחילה סירב לקבלו, ולאחר הפצרות מצד הרב יעקב מאיר שביקר בתקופה זו באלג'יר, נענה לבקשה, ואף המשיך ללמד עברית במוסד כמורה. בתקופה זו נצרך המורה נהון לאסוף חומר לחיבור ספר על דברי ימי היהודים באלג'יר, והרב מרעלי נענה לסייע לו, ומדי שבוע היה נפגש עמו לשם כך.
לאחר מכן הקדיש את מרבית זמנו לפעילות ספרותית, וכן שימש כדיין וכיהן בתפקידים ציבוריים שונים בקהילה היהודית.
קורות חיים > יצירתו ופרסומיו

לאורך חייו כתב מאמרי מחקר והגות, שירה עברית ושירה צרפתית לעיתונים וכתבי עת בעברית, בצרפתית ובערבית יהודית מרחבי העולם, בהם "המגיד", "המצפה", "רוח הזמן", "העברי" (ניו יורק), "החוקר בבית ישראל" (וינה), "אוצר הספרות", "בית ישראל" (כתב עת אלג'יראי בערבית יהודית בעריכת שלום בכ'אש), "המאסף", "הבאר (פולין)", "La Diane",‏ "La Revue Juive de Lorraine" ועוד. בנוסף, פרסם מאמרים ושירה כחלק ממאספים וספרים שונים. בכתיבה עברית סגנונו היה תנכ"י והצטיין במשחקי מילים, ועם זאת, לשונו הייתה פשוטה ומתובלת בבדיחות ובחידודים.
שירתו מבוססת על שירת ימי הביניים של יהדות ספרד וממשיכיה באלג'יריה וכן מושפעת משירי תנועת ההשכלה העברית ומהשירה הצרפתית להם נחשף מנעוריו. שיריו נעו בין פיוטים מסורתיים לשירים יהודים-לאומיים, שירים פטריוטיים לצרפת בזמן מלחמת העולם הראשונה, שירי קינה על סבלם של היהודים בקונסטנטין שבאלג'יריה בזמן הפרעות נגדם בשנת 1934, סבלם של יהודי איטליה וגרמניה תחת מוסוליני והיטלר לקראת מלחמת העולם השנייה ועוד. ספר שיריו "עת מלחמה ועת שלום" (1929) כולל שירים בעברית שחיבר בימי מלחמת העולם הראשונה עם תרגומם לצרפתית גבוהה ובהם נימה פטריוטית צרפתית. שיריו בספר זכו לשבחים מאישים כגון הרב יוסף משאש ופרופ' ישראל לוי.
הרב מרעלי עסק גם בחקר וההדרת השירה של חכמי אלג'יריה בדורות הקודמים, ובמיוחד הריב"ש, ר' יהודה עייאש, הרשב"ץ, ר' יהודה כלאץ והרשב"ש. הוא פעל כדי לאתר כתבי יד עתיקים באלג'יריה עם שיריהם ולאחר מכן פרסמם. בשנת 1897 פרסם את הכרך הראשון לספרו "צפנת פענח", ובו שרידים משיריהם של הריב"ש והרשב"ץ עם מבוא היסטורי והערות פרי עטו בתוספת הערות של החוקר חיים ברודי. הוא המשיך וחיבר מספר אסופות נוספות לשירים של חכמי אלג'יריה שאיתר, אך רק את חלקם הספיק להוציא לאור בחייו. כמו כן קרוב לעשרה מחיבוריו בתחומי היהדות השונים לא ראו אור וחלקם אבדו עם השנים, בהם מסות היסטוריות על יהודי אלג'יריה, וספרי פרשנות לפרקים במקרא ובתלמוד.
פיוטיו ושיריו השתלבו במסורת השירה של יהודי אלג'יריה, ועל פעליו השונים קיבל בשנת 1932 את אות הכבוד "קצין האקדמיה הצרפתית".
הלך לעולמו ב-30 במרץ 1952 (ד' בניסן ה'תש"ב).
חיבוריו

ירקרק חרוץ - על תרי"ג מצוות
צפנת פענח - שירים מאת הרשב"ץ והריב"ש ושאר חכמי אלג'יר שאסף בפרסום ראשון, כולל הערות ומבוא היסטורי
חסד ואמת - שירי ר"א גביזון, בנו ונכדו, כולל הקדמה על ערכם הפיוטי
קול זמרה - דוגמאות משירי הרדב"ז ושירי הרב אברהם חיארי
מדרש הרס"ג - על עשרת הדיברות, בערבית ובתרגום לצרפתית, כולל הערות ומילואים, ארבע מהדורות
רוח ים - כ-200 שירים ופיוטי קודש, מחולק לשבעה מדורים לשבעת ימי השבוע: 1. רוח חן ותחנונים - תפילות והילולים, 2. נגידים - לכבוד ידידים וגדולי הדור, 3. רוח המושל - מכתמים וחידות, 4. רוח היום - להזדמנויות שונות, 5. רוח חכמה - שירים המיוסדים על דברי חז"ל, 6. רוח נבואה - קינות וכתובות על מצבות, 7. רוח קדים - על תורת המשקל ומשקלי השירים
עת מלחמה ועת שלום - שירים עבריים ופואמות פטריוטיות עבריות, כולל תרגום כל יצירה לצרפתית בחרוזים, הערות ורמזים, אלג'יר ה'תרפ"ט
לווית חן - שירים
ילקוט יצחק
עין גדי - פירוש לחד גדיא
ויעתר יצחק לה' - שירים וסליחות לימים נוראים, אלג'יר ה'תרצ"ב
שם אפרים - לזכרו של הרב אפרים אנקווה, 1911
באר יצחק - חידושי תורה
פרקי שירה - לכבוד הרב יעקב מאיר
מחזור לימים נוראים - מהדורה חדשה של מחזור לימים נוראים בנוסח קהילת אלג'יר, כולל הקדמה מפורטת והערות לתיקונים, ובסופו פזמונים ובקשות בשם "ויעתר ליצחק", ושישה פיוטים נוספים לימים נוראים, ה'תרצ"ז
מדרש על עשרת הדיברות לרב סעדיה גאון - בתרגום לצרפתית
ניצחון האור על החושך - מאמר, 1896
לקריאה נוספת

אברהם אלמאליח, "שרידי משוררי ספרד באלג'יריה; יצחק מרעלי", חמדת ישראל – קובץ לזכרו של מרן חיים חזקיהו מדיני, ירושלים תש"ו עמ' 85-43.
אפרים חזן, ‏פועלו הספרותי של רבי יצחק מרעלי ותוכניתו לכינוס השירה והפיוט באלג'יריה, פעמים 91 (2002), עמ' 65-78.
אפרים חזן, השירה העברית באלג'יריה, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, תשס"ט, עמ' 371-376.
יוסף שטרית, מודרניות לאומית עברית מול מודרניות צרפתית: ההשכלה העברית בצפון-אפריקה בסוף המאה הי"ט, מקדם ומים, ג', תש"ן, עמ' 11-76.
Robert Attal, “Une Correspondance entre le Rabbin Isaac Morali et le commandant Armand Lipman,” Revue des Études Juives 144, nos. 1–3 (1985): 145–167.
Yossef Charvit, Élite rabbinique d’Algérie et modernisation, 1750–1914 (Jerusalem: Gaï Yinassé, 1995).
Abraham Elmaleḥ, “Le dernier des Mohicans de la poésie hébraïque séfarade en Afrique du Nord, Isaac Morali,” Homenaje a Millás Vallicrosa (Barcelona: Consejo Superior de Investigaciones Científicas, 1954), vol. 1, pp. 521–550.
הערות שוליים

↑  ד"ר מרגלית עובדיה, הרב יצחק מרעלי המנהיג: כמורה ומחנך, משורר וחוקר
, עמ' 1
| רבני אלג'יריה |
| --- | --- | --- |
| רבני מחוז אלג'יר | ריב"ש • רשב"ץ • רשב"ש • יהודה כלץ (השלישי) • אברהם אבן טוואה • סעדיה אזוביב • מימון יאפיל • רפאל ידידיה שלמה צרור • יהודה עייאש • שלמה זוראפה • דוד מועטי • סעדיה עמור • משה אייזנבט • אברהם משה פינגרהוט • יצחק מרעלי |  |
| רבני מחוז אוראן ותלמסאן | יעקב ששפורטש • נתן ג'ייאן • חיים קצבי • פארוז קרסינטי • אברהם אנקווה • סמחון חלאווה • יוסף בן וואליד • חיים בלייח • דוד הכהן סקלי • יוסף משאש • מסעוד הכהן (פרחי כהונה) • דוד אשכנזי (רב) • יצחק אלמליח (תלמסאן) • יחיא אמסלם • דוד אבן כליפא |  |
| רבני מחוז קונסטנטין (אלג'יריה) | מימון נג'אר • סידי פרג' חלימי • יוסף גנאסיא • ישועה ללום • רחמים נאהורי |  |
| רבנים נוספים | שלום אביחצירא |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265678405171  BnF: cb12066148d (data)  ISNI: 0000 0000 6642 9927  LCCN: nr96012047  SUDOC: 028927001  VIAF: 24623535   WorldCat (עם VIAF): 24623535
חוה סמואל

| --- | --- |

חוה סמואל (1964) תצלום מאת בטינה אופנהיימר, ארכיון גבריאל טלפיר, מרכז המידע לאמנות ישראלית
 לידה:  16 בנובמבר 1904 אסן, גרמניה
 פטירה:  3 באוקטובר 1989 (בגיל 84) ישראל
 מקום קבורה:  בית עלמין גני אסתר 
 תחום יצירה:  קדרות
 
חוה סמואל ( 16 בנובמבר 1904 – 3 באוקטובר 1989) הייתה אמנית ישראלית, ילידת גרמניה, מחלוצות אמני הקרמיקה בישראל וממייסדי אגודת אמני הקרמיקה בישראל.
ביוגרפיה

חוה (אוה) סמואל נולדה בעיר הגרמנית אסן במשפחה בת ארבעה ילדים. אביה, ד"ר סולומון סמואל שימש כחזן וכרב הקהילה הליברלית בעיר. סבה היה חזן. אמה, אנה לבית פרידלנדר, הייתה ציירת. בית המשפחה נטה לאמנות. אחיה, הנס-יוחנן היה נגן עוגב ואילו אחותה אדית סמואל הייתה אמנית בובות. היא למדה גם עברית אצל מרים סובל (שעלתה גם היא ארצה בהמשך).
הוריה ודודתה ססיליה (אחות אביה) גורשו לטרזיינשטאט באוגוסט 1942 ונספו שם
בין השנים 1921–1923 למדה סמואל אמנות בבית הספר "פולקוונג" (Folkwang-Schule) באסן. בעת שהותה בכפר האמנים וורפסדוודה (Worpswede), בשנת 1923, נחשפה לרעיונות של תנועת הבאוהאוס, והושפעה מיצירותיו של פרנק מאזארל (Masereel). את ההתמחות בקרמיקה עשתה בין השנים 1924–1927 בבית המלאכה לקרמיקה "מרגרטנהוה" בראשות וויל לאמארט (Lammert). בשנת 1931 למדה בבית הספר לאמנות מעשית בשטוטגרט.
בשנת 1934 עלתה לארץ ישראל והתיישבה בירושלים. בירושלים הקימה בית מלאכה לקרמיקה בשם "היוצר", בשיתוף המהנדס יצחק רייך. היה זה בית המלאכה הראשון לקרמיקה בקרב היישוב היהודי בארץ ישראל. בית המלאכה מוקם בחצר בית הספר "תורה ומלאכה", שנסגר בשנת 1930. בחודש מאי 1933 נערכה ב"בית הנכות בצלאל" תערוכה מעבודותיה של סמואל. ביוני 1933 הצטרפה לבית המלאכה האמנית פאולה אהרונסון, במקומו של רייך שעזב. השתיים חלקו חדר מגורים בביתה של משפחת בן-דוד ברחוב הנביאים בעיר.
בשנת 1934, בעקבות נישואיה של פאולה, סגרו השתיים את בית המלאכה בירושלים והקימו בית מלאכה לקרמיקה בשם "כד וספל" בראשון לציון. בית המלאכה הכיל תנור בעל שני מבערים ומדחס. העבודות של "כד וספל" כללו מגוון רחב של כלי חרס העשויים בטכניקות קרמיות שונות. בשנת 1936 עזבה פאולה את בית המלאכה בין הפריטים שעוצבו ב"כד וספל" היו דמויות קרמיקה מזוגגת היצוקות בתבניות אותן עצבה סמואל. דמויות אלו, כגון "מוכרת התרנגולות", מאופיינות במוטיבים יהודיים או מזרחיים וכוללות דמויות של מנגנים, דמויות מזרחיות ודמויות מן המסורת היהודית. בנוסף, עיצבה סמואל כלים שונים ועליהם עיטור בסגנון מזרחי, כגון "כד עם דמות פרש". הוריה ודודתה ססיליה (אחות אביה) גורשו לטרזיינשטאט באוגוסט 1942 ונספו שם.
על העבודות הציבוריות שיצרה נמנים: תבליטי המזלות (1948) עבור מבנה "קולנוע קסם" בתל אביב-יפו, קיר קרמיקה (1965) עבור בית העם במושב סתריה, קיר קרמיקה בבית יד לבנים בראשון לציון וכן קיר (1973) במרתף יקב כרמל מזרחי בעיר.
בשנת 1979 נסגר "כד וספל" וסמואל עברה להתגורר בשכונת תל גנים (רמת גן).
חוה סמואל נפטרה בשנת 1989.
יצירתה

למרות שעיקר יצירתה של חוה סמואל היה בתחום הקרמיקה, הרי שהרבתה להציג גם ציור ורישום בתערוכות שונות. היא גישרה ביצירתה בין היותה ציירת להיותה קדרית וב-1940 עדיין הציגה כציירת במוזיאון תל אביב. התייחסותה של סמואל לקדרות היא מנקודת המוצא הדואלית של ציירת ופסלת, גם אם הציור תופס רק חלק קטן מהכלי. זהו ציור דקורטיבי, ספונטני, אך מאופק, שנושאיו בעיקר: הטבע (פרחים וחיות האזור), דמויות מזרחיות וסיפורי התנ"ך. יצירות הקרמיקה שלה כללו דמויות ופריטים היצוקים בתבנית ומעוטרים בזיגוג צבעוני. רבים מפריטים אלו נשאו מוטיבים מן התרבות היהודית. כלי הקדרות שיצרה במפעל עוטרו בציור חופשי שהושפע גם מן הארכאולוגיה הארץ ישראלית. על הייחודיות של סגנונה נכתב ש"סגולתה של חווה סמואל הקדרית בכך שאינה נרתעת מן הקישוט הצבעוני. לפי שהיא ציירת וקדרית כאחת, היא נמנית עם המועטים בארץ, במשך שנים הייתה היחידה, שלא הדירה מאמנותה את השימוש בעיטורים ובזיגוג. ולא מפני שיצירותיה היו לוקות בלי קסם הצבע ובלי חן העיטורים, אלא מפני שמעולם לא חסרה את כוח הדמיון ואת חדוות המשחק היוצרת".
גלריה

לוח זיכרון להכרזת המדינה
בית דיזנגוף, בשדרות רוטשילד, תל אביב
מוכרת התרנגולות
יציקת חלקים בתבנית ובניה ידנית, צביעה וזיגוג, גובה 28 ס"מ
אוסף ניצה סמואל
חנוכיה, שנות הארבעים המאוחרות
יציקה בתבנית, צביעה וזיגוג, 5x25x20.5 ס"מ
אוסף פרטי
כד עם עיטור יעלים
גובה 26 ס"מ
אוסף יורם סמואל
כד עם עיטור יעלים (גובה 26 ס"מ), קערה עם עיטור תרנגול (קוטר 28 ס"מ) וכד עם עיטור דגים
יד לנופלים, 1964
תבליט קרמי, 3x2.5 מ'
בית יד לבנים, ראשון לציון
ללא כותרת, 1965
תבליט קרמי
בית יובל, סתריה
קערה מעוטרת בדמויות חלילנים
עבודה באבניים, חריטה וציור, קוטר 28 ס"מ
כדים בעיצוב סמואל, אוסף גבי ועמי בראון
תבליט "תעסוקה", סניף בנק לאומי, רחובות
גלגל המזלות בבניין קולנוע קסם בתל אביב, בתקופה בה שימש כמשכן הכנסת 1949-1950
תערוכות > תערוכות יחיד

1932 – גלריה ציון (פופר), ירושלים
1932 – מוזאון בצלאל, ירושלים
1934 – גלריה פולורמכר, תל אביב
1940 – בית נכט, רחובות
1944 – גלריה שלוסר, ירושלים
1952 – בית העם, ראשון לציון
1955 – בית צבי, רמת גן (בשתוף עם אדית סמואל)
1957 – טרקלין אמנות, חיפה 1960 גלריה 97, תל אביב
1960 – תמונות וקרמיקה, גלריה אטליה 27, תל אביב
1967 – "יצירות קדרות ופסול קרמי 1932-1967 ", מוזיאון הארץ, תל אביב
1967 – מוזאון הארץ, תל אביב
1969 – בית מניה ביאליק, תל אביב (בשתוף עם אדית סמואל)
1976 – גלריה יוגנהיים, בולר, גרמניה 1978 בית העם, ראשון לציון
1979 – גלריה יפו העתיקה, יפו
1981 – בית יד לבנים, ראשון לציון
1984 – בית תרבות, אפיקים
1985  – "50 שנות יצירה בחומר", בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים
2011  – "רוח מן החומר" מוזיאון ראשון-לציון, ראשון-לציון
תערוכות > מבחר תערוכות קבוצתיות

1925 – מוזיאון פולקואנג, אסן, גרמניה
1936-69 – תערוכות ציור ופיסול באגודת הציירים והפסלים בישראל
1940 – מוזיאון חל אביב (קבוצה של שלושה ציירים)
1951 – גלריה בן-אורי, לונדון
1952 – תערוכה ארצית של הציור והפיסול בישראל, למלאות 20 שנה ליסוד המוזיאון, מוזיאון תל אביב, תל אביב
1969 – מוזיאון עירוני, חולון
1970 – קרמיקה ישראל 70, מוזיאון תל אביב
1980 – קרמיקה מישראל, מינכן
1991 – "ראשית הקראמיקה הישראלית 1962-1932", מוזיאון הרצליה לאמנות, הרצליה
1998 – קרמיקה ישראלית ובינלאומית מן המאה ה-20 – תצוגה ומכירה פומבית סות'ביס, תל אביב
2004 – "דרך אניה בלב ים" תערוכת קיץ, גלריה נורה, ירושלים
2014 – "On the Flip Side", בית בנימיני, המרכז לקרמיקה עכשווית, תל אביב-יפו
2014 – "לאה גולדברג, המשוררת שאהבה לצייר", מוזיאון האדם והחי, רמת גן
פרסים

1949 – שני פרסים בתחרות קרמיקה, בית הנכות הלאומי "בצלאל", ירושלים
לקריאה נוספת

גדעון עפרת, "ראשית הקראמיקה הישראלית 1962-1932", אגודת אמני הקרמיקה בישראל. (ראו הטקסט המלא באתר "המחסן של גדעון עפרת").
ניר פלדמן, חומר מן הרוח, חוה סמואל חלוצת הקרמיקה הישראלית, מוזיאון ראשון-לציון, ראשון לציון, 2011.
הערות שוליים

↑  שיתוף פעולה נוסף וחלקי בין השניים היה בשנת 1955.
↑  ראשית הקראמיקה הישראלית 1962-1932, באתר המחסן של גדעון עפרת, ‏2011-01-18
↑  קטלוג "מוזיאון הארץ" (שמו הראשוני של מוזיאון ארץ ישראל / מוז"א) ציורים, רישומים, קריקטורות", בעריכת: רוס יוסף, דפוסת: מוזיאון ארץ ישראל, תל אביב, 1967, מאמרו של אורי בושביץ באסופה.
↑  על המשמר, 22 במרץ 1949
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 275518  NLI: 987007267675205171  GND: 116779543  ISNI: 0000 0000 6679 1248  LCCN: no2011154576  VIAF: 83133175   WorldCat (עם VIAF): 83133175 
חוה סמואל עם מירה ליבס לשמאלה, ליד התנור
יואל היילפרין (הראשון)

רבי יואל היילפרין (נפטר לפני שנת ה'תפ"א), היה רב ואב"ד (אב בית דין) במספר עיירות.
ביוגרפיה

אביו של רבי יואל היה רבי יצחק אייזיק היילפרין שכיהן כאב"ד ור"מ בטיקטין, בנו של רבי אליעזר ליפמן היילפרין, בנו של רבי משה היילפרין מברסט (מחבר ספר "זכרון משה" על פירוש רש"י לתורה), בנו של רבי זבולון אליעזר היילפרין. אמו של רבי יואל (אשת רבי יצחק אייזיק) הייתה אסתר בת רבי הירץ מסטנוב.
בתחילה כיהן רבי יואל כאב"ד ור"מ בלוצק. בשנת ה'תנ"א נתקבל לכהן כאב"ד ור"מ בפינסק. בשנת ה'תנ"ב, כשנתקבל רבי נפתלי כ"ץ מאוסטרוה לכהן כרב ואב"ד בפוזנן, נקרא רבי יואל למלא את מקומו באוסטרוה.
בסוף ימיו נתקבל לאב"ד ור"מ בלבוב, אבל נפטר באוסטרוה בטרם שעלה בידו לעבור לגור בלבוב, ונקבר באוסטרוה.
רבי יואל נמנה בין ראשי "ועד ארבע ארצות" ובין ראשי הוועד של "חמשה ראשי קהילות מדינת ליטא".
שמואל יוסף פין זיהה אותו עם רבי יואל בעל שם, מקובל שפעל בתקופה זו. דברים אלו נדחו על ידי יעקב דוב מנדלבוים.
צאצאיו

חתנו של רבי יואל היה רבי בצלאל כ"ץ שמילא את מקומו כאב"ד באוסטרוה, בנו של רבי נפתלי כ"ץ הנ"ל, ואביו של רבי יצחק אייזיק כ"ץ אב"ד אוסטרוה (סבו של רבי יצחק אייזיק כץ מחבר הספרים "ברית כהונת עולם" ו"זכרון כהונה").
הערות שוליים

1 2  עזריאל גינציג (אנ'), ‏"בעל-שם, יואל (הראשון) בר' יצחק אייזיק היילפרין", יהודה דוד אייזנשטיין (עורך), אנציקלופדיה אוצר ישראל, ניו יורק: פרדס, תשי"ב, חלק ג, עמוד 139, באתר היברובוקס
↑  דעת קדושים, עמוד 60
↑  דעת קדושים, עמוד 57–60
↑  דעת קדושים, עמוד 59 בשם גדולת שאול.
↑  ה"ר יואל ב"ר יצחק אייזיק היילפרין, אנשי שם, באתר היברובוקס,
מור"ר יואל היילפרין ז"ל מאוסטרא אב"ד לבוב, מליצי אש, באתר היברובוקס
↑  בהסכמה על ספר "צפנת פענח חדש"  בתאריך יום ג' דברים ה'תמ"ט חתם: "החונה בק"ק לויצק", וכן בהסכמה לספר "בית הילל" , בתאריך ג' בתשרי ה'תנ"א חתם: "חונה בק"ק לויצק".
↑  ה"ר יואל ב"ר יצחק אייזיק היילפרין, אנשי שם, באתר היברובוקס,
כלילת יופי, באתר היברובוקס
↑  בהסכמה לספר "דברי חכמים" (בשער הספר: "ספר דברי חכמים והוא מתחלק לשני חלקים, שם האחד דעת חכמה... ושם השני הוא מקור חכמה...")  (בשנת ה'תנ"א) חתם: "החונה בק"ק פינסק" (הספר נדפס בשנת ה'תנ"ב).
↑  כלילת יופי, באתר היברובוקס
↑  פני ארי' זוטא, נדפס בווילהרמרשדורף, ה'ת"פ, באתר היברובוקס
↑  בהסכמה לספר "ברית שלום" , (בירוסלב, בתאריך יום ב', כ"ד בתשרי ה'תע"ג) חתם: "חו' (=חונה) בק"ק אוסטרא ומצ"פ (=ומצודתו פרושׂה) בק"ק לבוב והגליל". (הספר נדפס בפרנקפורט, ה'תע"ח). ודומה לזה חתם בהסכמה לספר "פני משה"  (בתאריך יום א', ב' בשבט ה'תע"ו) ובהסכמתו לספר "עיר חומה"  (בתאריך כ"ד באלול ה'תע"ב ביריד ירוסלב).
↑  ה"ר יואל ב"ר יצחק אייזיק היילפרין, אנשי שם, באתר היברובוקס,
כלילת יופי, באתר היברובוקס
↑  ה"ר יואל ב"ר יצחק אייזיק היילפרין, אנשי שם, באתר היברובוקס
↑ חתימתו מופיעה יחד עם ראשי הוועדים בהסכמות למספר ספרים שנדפסו באותה תקופה:
הסכמת ועד ארבע ארצות לספר "צפנת פענח חדש"  בתאריך יום ג' דברים תמ"ט.
הסכמת ועד ארבע ארצות לספר "בית הילל" , בירוסלב בתאריך ג' בתשרי תנ"א.
הסכמת ועד "חמשה ראשי קהילות מדינת ליטא" על ספר "דברי חכמים" ("מתחלק לשני חלקים שם האחד דעת חכמה... ושם השני הוא מקור חכמה" – מלשון שער הספר) , בשנת תנ"א.
הסכמת ועד ארבע ארצות לספר "ברית שלום" , בירוסלב, בתאריך יום ב', כ"ד בתשרי תע"ג (הספר נדפס בפרנקפורט, תע"ח).
↑  פנקס זאמאשטש, עמ' 230–231.
↑  דעת קדושים, עמוד 63, בשם ספר ברוך מבנים אשר
↑  כלילת יופי, באתר היברובוקס
↑  נצר משרשים. גזע קעה.
↑  הקדמה, זכרון כהונה, באתר היברובוקס
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312862405171  VIAF: 97211687   WorldCat (עם VIAF): 97211687