stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תקוות גדולות (סרט, 1946)

| --- | --- |

 מבוסס על:  תקוות גדולות מאת צ'ארלס דיקנס
 בימוי:  דייוויד לין 
 הופק בידי:  אנתוני אוולוק-אלן, רונלד נים 
 תסריט:  דייוויד לין אנתוני הבלוק-אלן ססיל מק'גיברן רונלד נים קיי וולש
 עריכה:  ג'ק האריס 
 שחקנים ראשיים:  ג'ון מילס אנתוני ואגר ג'ין סימונס ואלרי הובסון אלק גינס מרטיטה האנט פינליי קורי
 מוזיקה:  וולטר גוהאר 
 צילום:  גאי גרין רוברט קרסקר צילם את סצנת הפתיחה
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 חברת הפקה:  Cineguild Productions 
 חברה מפיצה:  General Film Distributors (GFD) Ltd. Universal-International
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  26 בדצמבר 1946
 משך הקרנה:  118 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 תקציב:  ₤375,000
 הכנסות באתר מוג'ו:   greatexpectations46
 פרסים:  פרס אוסקר לסינמטוגרפיה הטובה ביותר, שחור-לבן (גאי גרין)  פרס אוסקר לארטדיירקשן הטוב ביותר, שחור-לבן (ג'ון בריאן, Wilfred Shingleton)  מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר 
 דף הסרט ב־IMDb
 
תקוות גדולות (באנגלית: Great Expectations) הוא סרט קולנוע בריטי משנת 1946 שביים דייוויד לין המבוסס על הרומן באותו שם מאת צ'ארלס דיקנס. בסרט מככבים ג'ון מילס, ברנרד מיילס, פיליי קורי, ג'ין סימונס, מרטיטה האנט, אלק גינס וולרי הובסון. הסרט זכה בשני פרסי אוסקר, בקטגוריות התפאורה והצילום הטובים ביותר, והיה מועמד לשלושה פרסי אוסקר נוספים, לסרט הטוב ביותר, לבמאי הטוב ביותר ולתסריט הטוב ביותר.
את ההשראה לסרט קיבל דייוויד לין מעיבוד לתיאטרון שראה ב-1939. בגרסה זו אלק גינס גילם את דמותו של הרברט פוקט ומרטיטה האנט שיחקה בתפקיד מיס האווישם. הם שבו וגילמו את אותן הדמויות גם בסרט הקולנוע. את התסריט כתבו דייוויד לין, אנתוני הבלוק-אלן, ססיל מק'גיברן, רונלד נים וקיי וולש. המפיק היה רונלד נים והצלם גאי גרין. זה היה הסרט הראשון מבין השניים שביים לין המבוססים על רומנים מאת דיקנס, הסרט השני היה "אוליבר טוויסט" מ-1948.
תקציר עלילה

פיליפ "פיפ" פיריפ (אנתוני ואגר) הוא ילד יתום הגדל אצל אחותו המרשעת ובעלה ג'ו גרג'רי (ברנרד מיילס), נפח טוב לב. יום אחד נתקל פיפ באסיר נמלט, אייבל מגוויץ' (פינליי קורי), המאיים על הילד ודורש ממנו להביא לו אוכל ופצירה כדי לנסר את השלשלאות שלרגליו. מגוויץ' נתפס על ידי השוטרים כשהוא תוקף אסיר נמלט אחר, ונלקח לספינת אסירים.
מיס האווישם (מרטיטה האנט) היא אישה תמהונית ועשירה. היא מבקשת מפיפ לבקר בביתה כדי לארח לה לחברה ולשחק עם בת חסותה, אסטלה (ג'ין סימונס) ילדה יפה אך אכזרית. אסטלה לועגת לפיפ בכל הזדמנות על מנהגיו המחוספסים, אבל פיפ מתאהב בה בכל זאת. הביקורים מסתיימים כשמלאו לפיפ 14 שנים והוא אמור להתחיל לעבוד כשוליה של נפח. גם אסטלה עוזבת את הבית ונוסעת לצרפת ללמוד להתנהג כליידי.
שש שנים אחר כך מגיע לבקר את פיפ עורך הדין של מיס האווישם, מר ג'אגרס (פרנסיס ל. סאליבן) ומודיע לו שיש לו מיטיב מסתורי שמציע להפוך אותו לג'נטלמן כזה עם "ציפיות גדולות". פיפ (ג'ון מילס) מניח שהמטיבה האלמונית היא מיס האווישם. הוא נוסע ללונדון, שם ג'אגרס ארגן לו מקום מגורים עם הרברט פוקט (אלק גינס), שגם ילמד את פיפ להתנהג כג'נטלמן. הרברט מספר לפיפ על מיס האווישם, אך לפני שנים רבות ננטשה ביום כלולותיה, והיא נחושה להתנקם בכל הגברים כולם, והיא משתמשת באסטלה ככלי למטרה זו.
אחרי שמלאו לפיפ 21 שנים, מגיע ג'ו גרג'רי לביקור, ומוסר הודעה ממיס האווישם המבקשת מפיפ לבוא לביתה. פיפ שמח למצוא שם את אסטלה שחזרה מחו"ל (ואלרי הובסון). אבל היא מזהירה אותו שוב "אתה חייב לדעת פיפ, אין לי לב". מכאן ואילך אסטלה ופיפ מבלים זמן רב ביחד. היא מתוודה בפניו שלמרות שהיא מפלרטטת עם בנטלי דרמל העשיר, אין בליבה שום רגש אליו. אל פיפ מגיע לפתע אורח מן העבר, מגוויץ', שמגלה לו שהוא מיטיבו המסתורי. פיפ, שהניח שמיס האווישם היא הפטרונית שלו, הבין שהיא רק מנצלת אותו. פיפ, שעולים בלבו חשדות לגבי דרמל, הולך לפגוש את אסטלה בביתה של מיס האווישם. אסטלה מספרת לפיפ שהיא מתכוונת להתחתן עם דרמל. פיפ מתעמת עם מיס האווישם ואומר לה "אני אומלל כפי שתמיד רצית שאהיה". מיס האווישם מבינה לבסוף את הנזק שגרמה, ומבקשת ממנו שיסלח לה. פיפ עוזב את החדר, וכשהיא קמה כדי ללכת בעקבותיו, האש מהאח אוחזת בשמלתה ומיס האווישם עולה בלהבות. פיפ שומע את הצעקות וחוזר בריצה, אך אינו מצליח להציל אותה.
אחרי שפיפ הוזהר שאויבו הוותיק של מגוויץ' (האסיר הנמלט השני מתחילת הסרט) מודע לכך שמגוויץ' נמצא בלונדון, פיפ מתכונן להבריח את מגוויץ' בספינה ליבשת אירופה ולהתלוות אליו לשם. פיפ, הרברט ומגוויץ' חותרים בסירה לעבר הספינה, אבל שוטרים עוצרים בעדם. מגוויץ' ואויבו נאבקים זה בזה במים, מגוויץ' נפצע קשה והשני נהרג כשהוא נתפס בגלגל המשוטים של הספינה. מגוויץ' סיפר לפיפ על בתו הקטנה שמתה, וחשדו של פיפ שמדובר באסטלה מתברר כנכון, כשמר ג'אגרס מספר לו על התינוקת שמיס האווישם אימצה. פיפ מבקר את מגוויץ' הגוסס ומספר לו שבתו חיה ושהיא יפה ועשירה ושהוא פיפ מאוהב בה. אחר כך מגוויץ' נפטר. פיפ נופל למשכב, והוא מועבר לביתו של ג'ו גארג'רי המטפל בו עד להחלמתו. פיפ חוזר ומבקר בבית הנטוש של מיס האווישם ומוצא שם את אסטלה. מתברר מר ג'אגרס גילה לדרמל את זהותם של הוריה, והוא ביטל את האירוסים ביניהם. אסטלה מתכוונת לחיות בבדידות בבית שאותו ירשה. פיפ קורע את הווילונות, פותח את החלונות הגדולים ומאפשר לאור השמש לחדור לתוך החדר; לראשונה אחרי שנים רבות השמש מאירה את החדר ומגלה קורי עכביש, אבק ורקבון. פיפ אומר לאסטלה שהוא מעולם לא הפסיק לאהוב אותה. היא מהססת מעט, ואחר כך היא מחבקת אותו והשניים יוצאים ביחד מהבית.
צוות השחקנים

ג'ון מילס - פיפ המבוגר
ג'ין סימונס - אסטלה הילדה (בגרסה מאוחרת יותר של "תקוות גדולת" משנת 1989 בבימויו של קווין קונור גילמה סימונס את דמותה של מיס האווישם)
ואלרי הובסון - אסטלה המבוגרת, היא גילמה גם את דמותה של מולי
מרטיטה האנט - מיס האווישם
פינליי קורי - אייבל מגוויץ'
פרנסיס ל. סליבן - מר ג'אגרס
ברנרד מילס - ג'ו גרג'רי
אלק גינס - הרברט פוקט המבוגר
אנתוני ואגר - פיפ הילד
ג'ון פורסט - הרברט פוקט הילד
פרדה ג'קסון - גברת ג'ו גרג'רי
איילין ארסקין - בידי
איבור ברנרד - מר ומיק
טורין טאצ'ר - בנטלי דרמל
או. בי. קלרנס - האב הזקן
היי פטרי - הדוד פאמבלצ'וק
אוורלי גרג - שרה פוקט
פרסים

הסרט "תקוות גדולות" זכה בפרס אוסקר לתפאורה הטובה ביותר (לג'ון בריין, ולווילפרד שינגלטון) ובפרס אוסקר לצילום הטוב ביותר בשחור-לבן. הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר, פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר ולפרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר.
לקריאה נוספת

דני מוג'ה, אהבנו כל כך – 100 סרטי מופת, מפה - מיפוי והוצאה לאור, 2003, הערך "תקוות גדולות", עמ' 62–64
The Great British Films, pp. 102–105, Jerry Vermilye, 1978, Citadel Press, ISBN 0-8065-0661-X
שקע קפריסאי

שקע קפריסאי (קווים לבנים) שפקד את ישראל בשלב מוקדם של העונה, בשילוב שקע רום עמוק מאוד שמרכזו ("כדור ירוק") מעט מערבית לקפריסין (מפת 500 + קרקע).
במטאורולוגיה, שקע קפריסאי הוא שקע ברומטרי המתייחס למוקד לחץ נמוך, לרוב בעל מאפיינים חזיתיים. מוקדו נמצא בפינה הצפון מזרחית של הים התיכון, בין האי קפריסין לחופי צפון סוריה ומורדות הרי טורקיה.
גורמי הופעה

שקעים קפריסאים מופיעים בעיקר בעונת החורף ובחלק מתקופת עונות המעבר.
לעיתים קרובות מדובר במערכת חזיתית אשר התהוותה במרכז הים התיכון (למשל, במפרץ ג'נובה), והוסעה מזרחה לאזור על גבי זרמי הסילון.
למרות זאת, במקרים מסוימים תתפתח מערכת חזיתית מקומית עקב חדירת אוויר קוטבי ישירה למזרח הים התיכון.
אין זה יוצא דופן למצוא נוכחות של שקע קפריסאי רדוד, אשר אינו נתמך על ידי חזיתיות, בייחוד בחלקו הראשון של החורף כאשר הים התיכון נוטה להיות חמים יותר מסביבותיו. ניתן, לראות זאת כצורה מסוימת של שקע תרמי.
ראו גם

סינופטיקה
תחזית עונתית
מודלים לחיזוי מזג אוויר
שורש מחומש

שורש מחומש (או שורש חֲמָשִי) הוא שורש בעל חמישה רדיקלים, כלומר חמישה עיצורי שורש.
הספרות המקצועית בתחומי המורפולוגיה, הבלשנות הקוגניטיבית ורכישת השפה מתארת את השימוש בשורשים מחומשים פרודוקטיביים (כלומר, כאלה הניטים ביותר ממשקל יחיד או כפועל) ואת השיטתיות שבדרכי גזירתם ובאופן שבו הם ניטים; כמו כן מתועדת שם יצירה לקסיקאלית של שורשים מחומשים בספרות היפה (ראו להלן). מעט שורשים מחומשים מוכרים כתקניים על ידי האקדמיה ללשון העברית – השאר הם בגדר סלנג או בשימוש בז'רגונים שונים (ראו להלן). רובם ככולם ניטים כפועל לפי דוגמת אחד או כמה מהבניינים הכבדים (פיעל, פועל והתפעל) ובאחד או יותר משמות הפעולה הנגזרים מבניינים אלה. שורשים אלה נוצרים במספר אופנים, בעיקר כגזורי־שם (ממילים עבריות, למשל שמרט"פ → "שמרטף", או לועזיות, למשל סנכר"נ → "סִינְכְּרוֹנִיזַצְיָה") אך לעיתים גם בדרכים אחרות, כמו על ידי הלחם בסיסים (דסקל"ד → "dys" + קל"ד) או בגזירה ישירה ממילה זרה (רסטר"ט → restart) או מביטוי שאול (סמלט"ק → small talk)
בעברית ישראלית קיימים גם כמה שורשים משושים.
לפני העברית הישראלית

בעברית בתקופות שקדמו לעברית הישראלית, מהעברית המקראית ועד תחיית הלשון העברית, קיימות אמנם מילים בעלות שורש מחומש, אך שורשיהן בדרך־כלל אינם פרודוקטיביים, למשל "פַּתְשֶׁגֶן", המופיעה בתנ"ך (”פַּתְשֶׁגֶן הַכְּתָב, לְהִנָּתֵן דָּת בְּכָל-מְדִינָה וּמְדִינָה” (אסתר ח' י"ג)) או "תַּרְנְגוֹל", המופיעה בלשון חז"ל, ”שחטו תרנגול זה שקרא ערבית” (שבת ס"ז, ב'). כיוצאי דופן ניתן למנות את השורשים חמרמ"ר (”פָּנַי חמרמרה (חֳמַרְמְרוּ)” (איוב ט"ז ט"ז), ”מֵעַי חֳמַרְמָרוּ” (איכה א' כ'), ”חֳמַרְמְרוּ מֵעַי” (איכה ב' י"א)) וסחרח"ר (”לִבִּי סְחַרְחַר, עֲזָבַנִי כֹחִי” (תהילים ל"ח י"א)), שני שורשים שהרד"ק (1160–1235) פירט את נטיותיהם כפעלים בספרו "ספר מכלול": את חמרמ"ר כניטה בבניין פֻּעַל ואת סחרח"ר בבניין קל. לאחר תחיית הלשון העברית השתמש דוד ישעיהו זילברבוש בנטיית פועל של השורש סחרח"ר בספרו "מפנקס זכרונותי" מ־1936: "עוד אחת מעט וה"אדנות" תתקפני, ולבי יהי מלא ממנה וגם את ראשי תסחרחר".
משלבים

נטיות של שורשים מחומשים קיימות בכל משלבי השפה העברית. כמה שורשים מצויים בשימוש רחב ומופיעים אפילו בפרסומים של משרד החינוך ("סינכרון", "לפלרטט") והשורש טלגר"ף בהטיית הפועל "טִלְגְּרֵף" מופיע ב"מילון אבן־שושן לתלמידי בית הספר – מחודש ומעודכן לשנות האלפיים". שורשים אחרים מופיעים בשימוש יומיומי בסלנג, בז'רגונים של קבוצות מצומצמות או כחידושים ספרותיים או אישיים.
משלבים > חידושים בספרות

דוגמה לחידושים בספרות העברית שהם הטיות פרודוקטיביות של שורשים מחומשים ניתן למצוא כבר ב־1939 ב"ספר רצוף אהבה" של הרב אהרן ראובן טשארני, שבו נמצא הביטוי "אני מתקטנטן" (שורש קטנט"ן, בניין התפעל). במאמרו "ביאליק: ערך לאנציקלופדיה" מ־1944 כתב אברהם רגלסון: "אגדות־ביאליק הן רמות־הסגנון על דרך תנ"כית, וכמה מפסוקיהן הן מְזוּנְגְבָלוֹת־סאטירה ומקונמנות־הומור" (שורש זנגב"ל, משקל מְקֻטָּל), וזלמן שניאור בספרו "דור דור ואנשיו: סיפורים" שיצא לאור על ידי הוצאת יבנה ב־1957 כתב "נגרנו, תפרנו וסנדלרנו" (שורש סנדל"ר, בניין פיעל). בספרו של אליעזר שטיינמן "פני עצמי" שיצא לאור ב־1971, לאחר מותו, הוא כותב: "הזקן התכלבלב. קשקש במקלו." (שורש כלבל"ב, בניין התפעל). ב־1999 כתב פרופ' זאב מגן במאמרו "דמיין: על ג'ון לנון ואהבה": "...כשלחייו המנומשות מתארגמנות והולכות בתשוקה דתית מזרחית" (שורש ארגמ"נ, בניין התפעל); את השורש שעטנ"ז "הפרו" כנרת רוזנבלום בחיבורה "ארבעה בתים ואף אחד בכלל" מ־2008, שבו כתבה: "לגננות בפריז היא מהנהנית ווי, לנו כן, ומדי פעם משעטנזת בווי־כן מתוק להפליא" (שורש שעטנ"ז, בניין פיעל), וגם יואב קרני ב־2009 במאמרו "מי יפרש את האינטרס הלאומי?" בכתבו "האיש הזה [...] הוא גידול פרא של תרבות פוליטית משועטנזת, המתקשה להבחין בין עוצמה ובין כוחניות" (שורש שעטנ"ז, משקל מְקֻטָּל). בספרו של מאיר שלו "הדבר היה ככה" (2009) הוא מצטט אזהרה טיפוסית של סבתו: "אל תקרצרץ לי את הקיר", ומסביר ש"לקרצרץ" (שורש קרצר"ץ, בניין פיעל, מיידיש: "קראץ", שריטה) היא מילה אקולקטית בשימוש שכיח במשפחתו עד היום. הסופר יצחק בן־נר שם בפי דמויות ספרו "המלאכים באים" (1987) חידושים, שמטרתם יצירת עברית עתידנית, בין השאר "לקנקרט" (שורש קנקר"ט, בניין פיעל, מלועזית "קונקרטי").
גם מתרגמים חידשו בנטיות של שורשים מחומשים או לחלופין השתמשו בנטיות מלשון בדיבור, כמו בתרגומה מ־1987 של אליה גילדין ל"הנאוה לאדון" מאת אלבר כהן: "כלב־ים קטן מזקונקן"(שורש זקנק"ן, משקל מקוטל) (בתרגום זה אליה גילדין גם הקדימה וחידשה עם "הכל משועטנז בהצעות מבולבלות וסותרות" – שוב: שורש שעטנ"ז, משקל מְקֻטָּל), בתרגומו של עמנואל לוטם לספר "השען העיוור" מאת ריצ'רד דוקינס: "חוגי ויכוחים המעודדים פריקלוט" (שורש פרקל"ט, משקל קיטול) או בתרגום הספר "מדברים על זה" מאת ג'וליאן בארנס: "לא התכלבלבתי ולא התחנפנתי" (כך במקור).
משלבים > סלנג וז'רגון

בסלנג הישראלי השתרשו כמה נטיות של שורשים מחומשים והפכו לנחלת הכלל: לחנטרש (חנטר"ש), מסמורטט (סמרט"ט), להשטנקר (שטנק"ר), אינגלוז (אנגל"ז), משלומפר (שלמפ"ר), שנירקול (שנרק"ל).
מלבד בסלנג, קיימות נטיות רבות של שורשים מחומשים בז'רגונים מקצועיים או של קבוצות חברתיות מסוימות ואינן בשימוש כללי; לדוגמה, בז'רגון מדעי המחשב: לאנדקס (אנדק"ס) – לציין רשומה באינדקס, להכליל אתר אינטרנט ברשימה של מנוע חיפוש וכדומה, לאנקלד (אנקל"ד) – לגרום להכללת קוד מחשב מקובץ אחד בקובץ אחר (אנ'); בז'רגון העוסקים במכניקת הקוונטים: קווינטוט / מקוונטט (קונט"ט) – החלת קוונטיזציה / דבר שעבר קוונטיזציה; בז'רגון עיבוד סאונד: לקמפרס (קמפר"ס) – לאזן עוצמות צליל; בז'רגון משחקי מחשב: מאבייקט (אביק"ט) – יוצר אובייקטים, לטלפרט (טלפר"ט): לעבור או להעביר באמצעות טלפורטציה; בז'רגון הקוסמטיקה: לשפכטל (שפכט"ל) – לאפר בכבדות או בהפרזה; בז'רגון המחול: לכרגרף (כרגר"ף) – ליצור כוריאוגרפיה.
השתבצות עיצורי שורשים מחומשים בתבנית שורש משולש

שורשים מחומשים (בדומה לשורשים מרובעים ומשושים) נוטים בדרך כלל לפי תבניות הנטייה של שורשים משולשים, כשעיצורי השורש המחומש מתארגנים בשלוש יחידות המקבילות לשלושת עיצורי שורש תלת־עיצורי. כל יחידה כזו קרויה "שורשן". הכינויים המסורתיים "פ"א הפועל", "עי"ן הפועל" ו"למ"ד הפועל" מתארים בהרחבה את השורשן הראשון, השני והשלישי של כל שורש. כל שורשן מכיל עיצור יחיד או כמה עיצורים. מאחר שהשורשנים משתמרים בכל צורות הנטייה, ניתן לייצג באופן גרפי את שלושת השורשנים על ידי תבנית תלת־תאית,  │ │ ,
ולייצג בעזרתם תבניות התארגנות שונות של עיצורי שורשים מחומשים לשורשנים. כך למשל נצררים שלושת העיצורים למ"ד, גימ"ל ורי"ש של השורש טלגר"פ לשורשן /lgr/, כך שאפשר לייצג את תבנית ההתארגנות של חמשת עיצורי השורש בתוך המבנה התלת־עיצורי באופן גרפי:  ♦│♦♦♦│♦ . המעוינים מראים, שבנטיות השורש המחומש הנתון, השורשן הראשון והשלישי הם של עיצור יחיד, בעוד השורשן השני הוא צרור תלת־עיצורי מהעיצור השני, השלישי והרביעי של השורש המחומש (במקרה של טלגר"פ: הצרור /lgr/).
הגדרת צרור העיצורים כשורשן יחיד מאפשרת החלת הבניינים והמשקלים התלת־עיצוריים על נטיות שורשים בני יותר משלושה עיצורים; כך למשל למשקל קִטּוּל, שבו גזורות מילים כמו "סִכּוּי", "עִצּוּר" או "חִלּוּף", משתייכת גם מילה כמו "טִלְגְרוּף", כשהשורשן השני במילים אלה הוא, בהתאמה, כ"ף, צד"י, למ"ד והצרור לג"ר (/sikuj/, /ʕiʦur/[‏, ‏/χiluf/, (/tilgruf/).
גם המילה "שְׁנִרְקוּל" נגזרת על דוגמת משקל קִטּוּל, אבל תוך יצירת שני שורשנים בני צרורות דו־עיצוריים כל אחד, צרור ראשון מהאות הראשונה והשנייה וצרור שני מהאות השלישית והרביעית: /ʃnirkul/ – תבנית השורשנים של השורש שנרק"ל בייצוג גרפי היא לפיכך:  ♦♦│♦♦│♦ ; באופן דומה יוצרת הטיית השורש פרור"דמורפיקס(הקישור אינו פעיל) את המילה "פִרְווּרְד", אבל במילה זו השורשנים הדו־עיצוריים הם השני (מצרור של העיצור השני והשלישי) והשלישי (מצרור של העיצור הרביעי והחמישי: /firwurd/, תבנית השורשנים של השורש פרור"ד בייצוג גרפי היא לפיכך:  ♦│♦♦│♦♦ .
השתבצות עיצורי שורשים מחומשים בתבנית שורש משולש > שימור צרורות העיצורים שבמקור השורש בתבנית השורשנים

תבנית צרירת העיצורים בנטייה נוטה לשמר את צרורות העיצורים הקיימים במקור ממנו נגזר השורש, כך שזה עדיין ניתן לזיהוי בתצורות השורש השונות ("Cluster transfer"); כך ניטה רסטר"ט בתבנית  ♦│♦♦│♦♦  ומניב "רִיסְטַרְטְתִי" (|/ristarteti/), מה שמשמר את צרורות העיצורים שבמקור "restart", בעוד פלרט"ט ניטה בתבנית  ♦♦│♦♦│♦  ומניב "פְלִירְטַטְתִי" (/flirtateti/), מה שמשמר את צרורות העיצורים שבמקור "flirt", וקמפר"ס ניטה בתבנית  ♦│♦♦♦│♦  ומניב "קִימְפְּרַסְתִּי" (/kimprasti/), שמשמר את צרורות העיצורים שבמקור "compress". כך גם ניטה השורש קונט"ט בתבנית  ♦♦│♦♦│♦  ומניב "מקוונטט" (/mekvuntat/) תוך שימור צרורות העיצורים שבמקור "quant" ("קוונט"), והשורש אביק"ט ניטה בתבנית  ♦│♦♦│♦♦  ומניב "מאבייקט" (/meabjekt/) תוך שימור צרורות העיצורים שבמקור "objekt" ("אובייקט").
השתבצות עיצורי שורשים מחומשים בתבנית שורש משולש > פירוק צרור עיצורים בשורשן

השורשים כרגר"פ ושעטנ"ז ניטים עקרונית בתבנית השורשנים  ♦│♦♦♦│♦ , אבל השורשן השני שלהם מכיל גם את התנועה /a/ בין אות השורש השנייה לשלישית כך ששלושת העיצורים אינם צרורים בצרור יחיד; אפשר לייצג זאת בתוך ייצוג תבנית השורשנים כך: ; ♦│♦a♦♦│♦  (התא האמצעי של עי"ן הפועל לא מכיל צרור עיצורים יחיד אלא עיצור + תנועת /a/ + צרור של שני עיצורים). תנועה זו אינה שייכת לדפוסי הנטייה של הבניינים והמשקלים שבהן השורשים ניטים אלא נשמרת בכל נטיות השורש כחלק ממנו, בדומה לרדיקלים (לְכַרַגְרֵף, מְכֻרַגְרָף:/leχaragref/‏, /‏meχuragraf/; לְשַׁעַטְנֵז, מְשֻׁעַטְנָז: |/leʃaʔatnez/‏, ‏/meʃuʔatnaz/. ה־/a/ הנוספת בנטיות השורש כרגר"פ מקבילה לעיצור אל"ף (בתעתיק פונטי: /ʔ/) בשורש המשושה המקביל, כראגר"פ; ה־/a/ הנוספת בנטיות השורש שעטנ"ז קיימת למעשה, אם כי לא רשמית, בנטיות שורשים מרובעים שאות השורש השנייה שלהם היא עי"ן, כמו שעב"ד, פעפ"ע, כעכ"ע וכו'. התקן הלשוני אמנם מכתיב לעיתים את הגייתה של העי"ן בשווא נח ("מְשֻׁעְבָּד", "פִּעְפֵּעַ", "לְכַעְכֵּעַ" וכו'), אך מאחר שצרורות העיצורים שהיו נוצרים באופן הגייה זה (במקרים אלה עי"ן־בי"ת /ʕb/, עי"ן־פ"א /ʕp/ ועי"ן־כ"ף /ʕk/) זרים לפונולוגיה של דוברי עברית ישראלית רבים, נוספת בלשון הדיבור אחרי העי"ן התנועה /a/, או שהעי"ן העיצורית מוחלפת בתנועה /a/, ותנועה זו נותרת יציבה בכל נטיות השורש בתבנית השורשנים  ♦│♦a♦│♦  כך שגם כאן במקום צרור־עיצורים בשורשן השני יש תנועת /a/ המפרקת את הצרור (השוו: *לְשַׁעַבֵּד / *לְפַעַפֵּעַ / *לְכַעַכֵּעַ →← לְשַׁעַטְנֵז / לְכַרַגְרֵף; *שִׁעַבֵּד / *פִּעַפֵּעַ / *כִּעַכֵּעַ →← שִׁעַטְנֵז / כִרַגְרֵף; *מְשֻׁעַבָּד / *מְפֻעַפָּע →← מְשֻׁעַטְנָז / מְכֻרַגְרָף וכו' – הכוכבית מציינת כאן רק שאופן הניקוד אינו תקני, לא שאופן ההגייה אינו רווח).
תיאור דקדוקי על־פי שיטת בן־דוד

הדקדוק העברי המסורתי ערוך לניתוח של שורשים בני שלושה עיצורים: בדיון בפעלים מיוצגים עיצורי השורש על ידי האותיות פ–ע–ל (העיצור הראשון מכונה פ"א הפועל, השני הוא עי"ן הפועל וכדומה), ובדיון במשקלים של שמות עצם על ידי האותיות ק–ט–ל. לפי שיטתו של בן־דוד, העיצור הרביעי והחמישי של שורש מחומש מיוצגים על ידי האותיות בי"ת וגימ"ל בהתאם: פ–ע–ל–ב–ג לפעלים, ק–ט–ל–ב–ג לשמות עצם.
כך לדוגמה שקולות המילים "אִנְגְּלוּז", "שְׁפִּכְטוּל"ויקימילון ו"אִנְדּוּקְס"ויקימילון על דוגמת משקל קִטּוּל (שבו שקולות מילים כמו "סיכוי", "עיצור" או "חילוף"), כשלפי שיטת בן־דוד שקולה המילה "אִנְגְּלוּז" במשקל קִטְלְבּוּג, המילה "שְׁפִּכְטוּל" במשקל קְטִלְבּוּג והמילה "אִנְדּוּקְס" במשקל קִטְלוּבְג.
תיאור דקדוקי על־פי שיטת בן־דוד > גזירה תוך הכפלת עיצורים

בניינים ומשקלים של שורשים תניניים, שנוצרו על ידי הכפלת עיצורי השורש המקורי שממנו הם נגזרו, מיוצגים על־פי שיטת בן־דוד על ידי הכפלת האותיות פעלב"ג וקטלב"ג בהתאמה לאותיות שהוכפלו, כך למשל בניין הפועל "סְמֻרְטַט" מייוצג בשיטת בן־דוד כבניין "פְּעֻלְבַּב", התואר "מְקְוֻנְטָט" משויך למשקל מְקְטֻלְבָּב ואת המילה "פְלִרְטוּט" יש לשייך למשקל קְטִלְבּוּב תוך הכפלת האות בי"ת, בניין הפועל "הִתְקְטַנְטֵן"ויקימילון מיוצג בשיטת בן־דוד כבניין "הִתְפְּעַלְעֵל" והתואר "מְשְׁפֻנְפָן"ויקימילון משויך למשקל "מְקְטֻלְטָל".
תיאור דקדוקי על־פי שיטת בן־דוד > הלחמים

לצורך דיון בהלחמים מציע בן־דוד לייצג את אותיות השורש של הבסיס הראשון על ידי האותיות קט"ל ואת אותיות השורש של הבסיס השני על ידי האותיות שצ"ד (לדוגמה: משקל המילה "צְלָפְחָד" הוא קְטָשְׁצָד). על כן, שם העצם "שמירטוף"ויקימילון (הלחם של שומר+טף) שקול במשקל קְטִלְשׁוּץ ושם התואר "משמורטף"ויקימילון במשקל מְקְטֻלְשָׁץ, שם העצם "דיסקלוד" (הלחם של דיס+קל"ד) שקול במשקל קִטְשְׁצוּד והפעלים "שמירטף"ויקימילון ו"דיסקלד" ניטים בבניינים פְּעִלְשֵׁץ ופִּעְשְׁצֵד בהתאמה.
סתירות בדקדוק תקני

במקרים מסוימים אי אפשר ליישם את חוקי הדקדוק התקני לפי הנחיות האקדמיה ללשון העברית בנטיית שורשים מחומשים מבלי שתיווצרנה סתירות. לדוגמה: בכתיב תקין יש לנקד את התחילית מ"ם בבניין פועל בינוני בשווא: מְשֻׁפָּר— מְשֻׁפֶּרֶת— מְשֻׁפָּרִים— מְשֻׁפָּרוֹת. אם משמרים חוק זה בנטיית השורש שלמפ"ר וכותבים מְשְׁלֻמְפָּר— מְשְׁלֻמְפֶּרֶת— מְשְׁלֻמְפָּרִים— מְשְׁלֻמְפָּרוֹת, תתקבל תופעה שלפי הדקדוק התקני אינה יכולה להתקיים בעברית: רצף של שני שוואים ששניהם כביכול שוואים נעים (שווא בראש מילה הוא תמיד נע, שווא שני מתוך שני שוואים רצופים – חוץ מבסוף מילה – הוא תמיד נע). מחברי המילון העולמי לעברית מדוברת פתרו סתירה זו בכך שוויתרו על חוק ניקוד התחילית מ"ם בשווא וניקדו אותה בסגול: מֶשְׁלֻמְפָּר, מֶסְמֻרְטָט. סתירה דומה יכולה אגב להתקיים גם בשורשים מרובעים, לדוגמה בנטיית השורש שנר"ר: "לְשְׁנוֹרֵר", "מְשְׁנוֹרֵר". מילון אבן־שושן החליף במקרה זה את השווא בראש המילה בחיריק: "לִשְׁנוֹרֵר", "מִשְׁנוֹרֵר" וכדומה; בכך אמנם נמנעת סתירה בחוקי הדקדוק התקניים אבל המילה מנוקדת באופן שאינו משקף את אופן הגייתהּ.
סתירה מסוג אחר צצה בנטיות שבהן שורש משולש ניטה כך שאות השורש השנייה שלו דגושה בדגש חזק ומנוקדת בשווא נע, למשל: האות כ"ף במילים "סִכְּנוּ", "הִסְתַּכְּנוּת". בשורשים מרובעים, את מיקומה של אות השורש השנייה של השורש המשולש תופסות האות השנייה והשלישית של השורש המרובע, כשאות השורש השנייה מנוקדת בשווא נח והשלישית אחריה בשווא נע, למשל: האותיות קו"ף ורי"ש במילים "סִקְרְנוּ", "הִסְתַּקְרְנוּת". כשמטים בנטייה כזאת שורש מחומש שאצלו נצררות האות השנייה, השלישית והרביעית לצרור של שלושה עיצורים, כמו האותיות נו"ן, כ"ף ורי"ש במילים "סִנְכְּרְנוּ" ו"הִסְתַּנְכְּרְנוּת", נוצר רצף של שלושה שוואים רצופים, דבר בלתי אפשרי לפי הדקדוק התקני.
סתירות כאלה אינן בעייתיות כלל בכל הנוגע לשימוש מעשי במילים בעלות שורשים מחומשים: בדוגמאות שלעיל מחליטים דוברי עברית איך לבטא כל שווא באופן אינטואיטיבי כך שנוצרת הגייה נוחה. הבעיה קיימת אך ורק בחוסר יכולתו של התקן הלשוני לכלול תצורות חדשות כגון אלה, כך שכל עוד התקן לא יעודכן וישוכלל, צורות מסוימות בנטיות של שורשים מחומשים כגון כאלה יישארו תמיד בלתי-תקניות.
דוגמאות

בטבלה הבאה מומחשים העקרונות והתופעות שתוארו לעיל בעזרת דוגמאות של תצורות שונות הגזורות משורשים מחומשים. מלבד יוצאי דופן מועטים, התצורות אינן מוכרות כתקניות על ידי האקדמיה ללשון העברית אלא משמשות בסלנג, בז'רגונים או כחידושים ספרותיים. הטבלה אינה עורכת השוואות בין התצורות שבה לבין תצורות מקבילות של שורשים שאינם מחומשים או דרכי ביטוי חלופיים, למשל "להתאשכנז" לעומת "להשתכנז", "משלומפר" לעומת "מרושל", "צמירמורים" לעומת "צמרמורות" או "לפרוורד" לעומת "לעשות פורוורד". הטבלה גם לא משקפת עד כמה התצורות שבה רווחות בשפה (ואין בה משום טענה לגבי זאת), אך המילים שבה סדורות באופן מקורב על פי תוצאות החיפוש באינטרנט בעזרת מנוע החיפוש של גוגל – המילים שבתחילת הטבלה נמצאו פעמים רבות יותר והמילים שבסופה פחות (גם מילים שרווחות פחות או שכמעט אינן בשימוש כלל ונמצאו רק פעמים בודדות באינטרנט, תורמות להמחשת התנהגותם של שורשים מחומשים פרודוקטיביים).
הבניינים והמשקלים ניתנים מנוקדים לפי שיטת בן־דוד, כמוסבר לעיל. הדוגמאות הנטויות מובאות בכתיב חסר ניקוד; האותיות יו"ד וו"ו נכללו לעיתים לצורך שיפור הקריאוּת, גם אם חוקי הכתיב חסר הניקוד מכתיבים את השמטתן: בעיקר להבהרת אופן התקבצותם של צרורות העיצורים בנטיות הגזורות מהבניינים פִּעֵל וּפֻעַל ומהמשקלים קִטּוּל וּמְקֻטָּל.
תבנית השורשנים מדגימה גרפית על פי העיקרון שהוסבר לעיל את האופן שבו עיצורי השורש המחומש משתבצים לתוך התבנית התלת־עיצורית של שורש משולש רגיל בנטיות השורש המחומש.
מספר התצורות מייצג את מספר הבניינים והמשקלים שבהם נגזר כל שורש; וריאציות במין דקדוקי, גוף, זמן ומספר לא נספרו כתצורה נפרדת.
הטבלה ניתנת למיון אלפביתי על־פי השורש, למיון על־פי שפת המקור של השורש, למיון עולה או יורד לפי מספר תצורות ולמיון לפי תבנית שורשנים. לחצו על סמלי החצים () בראשי העמודות כדי למיין את שורות הטבלה מחדש.
דוגמאות > הערות לטבלה

↑  אפשרות אחת לניתוח המילה "היסמרטטות" (להבדיל מ"הסתמרטטות") היא מתוך אנלוגיה לנטיית שורשים מרובעים במשקל הִתְקַטְּלוּת (שם הפעולה של בניין התפעל). בשורשים שפ"א הפועל שלהם היא עיצור שורק, משׂוכּלת המוספית תי"ו של בניין הִתְפַּעֵל עם פ"א הפועל, לדוגמה: סנ"נ ← *"התסננות" ← "הסתננות". כך גם בנטיית שורשים מרובעים עם פ"א הפועל שורקת, לדוגמה: סלס"ל ← *התסלסלות ← הסתלסלות. לפי ניתוח זה, ניצקו האותיות ס–ר–ט–ט מתוך השורש סמרט"ט לתוך המשקל הִתְקַטְּלוּת כמו שורש מרובע – *התסרטטות ← *הסתרטטות – ובנוסף לכך החליפה המ"ם מהשורש סמרט"ט את המוספית תי"ו של בניין הִתְפַּעֵל: *הסתרטטות ← הסמרטטות. התצורה הסופית דומה לתצורה עם שיכול עיצורים אף על פי שלמעשה העיצורים שבה אינם משוכלים. ראו גם להלן: נטיית הפועל "להזדנגף". אפשרות שנייה לניתוח המילה "היסמרטטות" היא לפי משקל הִקַּטְלוּת, שהוא שם הפעולה של בניין נפעל; אף על פי שהשורש סמרט"ט לא ניטה לפי דוגמת בניין נפעל, ניתן "ליצוק" את אותיות השורש לתוך משקל זה – השוו: מלשון "נִשְׁאַר" ← "הִשָּׁאֲרוּת", מלשון "נִשְׁדַד" ← "הִשָּׁדְדוּת" – מתוך השורש סמרט"ט, הצרור ס–מ מחליף את פ"א הפועל (השי"ן ב"הִשָּׁדְדוּת") והצרור ר–ט מחליף את עי"ן הפועל (הדל"ת הראשונה ב"הִשָּׁדְדוּת").
1 2  מלבד "סְמַרְטֶטֶת", ביטוי סלנג היתולי, והמונח הרפואי "ארגמנת", קיימות גזירות היתוליות נוספות על דוגמת משקל קַטֶּלֶת – בדומה לנַזֶּלֶת: אַנְגְלֶזֶת; בדומה לטַרֶשֶׁת: חַנְטַרֶשֶׁת.
1 2 3 4 5  ראו הסבר לעיל.
1 2  התצורה "ריסטורט" (9 מופעי גוגל ב־6 במאי 2010) מעידה על תבנית השורשנים  ♦│♦♦│♦♦ , אשר משמרת את צרורות העיצורים הקיימים במילה "restart" (ובדומה לתבנית השורשנים של פרור"ד); לעומתה התצורה "ריסטרוט" (3 מופעי גוגל ב־6 במאי 2010) מעידה על תבנית השורשנים  ♦│♦♦♦│♦ .
↑  נכון ל־15 במאי 2010 קיימים גם מופע יחיד של נטיית השורש שפכט"ל על דוגמת בניין התפעל ("משתפכטלים", ב־tzura.co.il) ומופע יחיד של נטייה על דוגמת בניין פועל ("שפוכטל על ידי", ב־fullgaz.co.il), מה שמעלה את מספר נטיות השורש ל־5.
1 2  ראו הסבר לעיל.
ראו גם

שורש (שפות שמיות)
שורש משושה
תחדיש