stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ון אולדן קרפנטר

| --- | --- |

 לידה:  28 בפברואר 1876 פארק רידג', ארצות הברית 
 פטירה:  26 באפריל 1951 (בגיל 75) שיקגו, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת הרווארד 
 פרסים והוקרה:  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים 
 
ג'וֹן אוֹלְדֶן קַרְפֶּנְטֶר (באנגלית: John Alden Carpenter‏ 28 בפברואר 1876 – 26 באפריל 1951) היה מלחין אמריקאי. סגנון ההלחנה של קרפנטר נחשב בעיקר ל"מודרניסטי מתון ואימפרסיוניסטי; רבות מיצירות שואפות להכיל את רוח אמריקה, כגון "דרך הבית" הפטריוטית ועוד כמה יצירות בהשראת ג'אז. הוא היה בין ראשוני המלחינים הקלאסיים שכללו ביצירותיהם יסודות של ג'אז ורגטיים.
ביוגרפיה

קרפנטר נולד בפארק רידג', אילינוי ב-28 בפברואר 1876, וגדל בבית מוזיקלי. הוא למד באוניברסיטת הרווארד אצל ג'ון נואולס פיין והיה נשיא "מועדון הזמר" (Glee Club). כמי שנחשב להבטחה גדולה כמלחין, למד כמה שיעורים אצל אדוארד אלגר במהלך טיול לרומא בשנת 1906. בשובו לארצות הברית למד ב-1912 אצל ברנרד ציהן בשיקגו. בתקופת חייו שם, מ-1909 עד פרישתו ב-1936 עבד כסגן-נשיא בעסק המשפחתי לציוד ספנות. לאחר פרישתו הקדיש את רוב זמנו להלחנה. הוא מת בשיקגו ב-26 באפריל 1951.
יצירות

קרפנטר חיבר שלושה בלטים: "חתול משוגע: פנטימימת ג'אז", מבוסס על הקומיקס "חתול משוגע",
עלה בהופעת בכורה בטאון הול של ניו יורק ב-20 בינואר 1922, והיה היצירה הראשונה מאת מלחין קונצרטי שהמילה "ג'אז" הופיעה בכותרתה; היצירה הידועה ביותר שלו, כנראה, היא "גורדי שחקים" (1926), שזירת התרחשותה היא ניו יורק (הצגת הבכורה הייתה במטרופוליטן אופרה), אבל היא מושפעת בה במידה מעיר הולדתו שיקגו.
אחת מיצירותיו המפורסמות ביותר היא הסוויטה התזמורתית האימפרסיוניסטית "הרפתקאות בעגלת תינוקות". היא הוקלטה בסטריאו בשנת 1956 בנגינת תזמורת איסטמן-רוצ'סטר, בניצוח האווארד הנסון לתקליטי מרקורי, שהוציאו אותה לראשונה בתקליט אריך-נגן; בהמשך חזרה והפיקה אותה חברת פיליפס על תקליטור. ב-1932 השלים קרפנטר את "שיר של אמונה" לחגיגות המאתיים לג'ורג' וושינגטון, הסימפוניה הראשונה שלו, בדו מז'ור, בוצעה לראשונה בנורפוק קונטיקט ב-1917 והותקנה ליובל החמישים של התזמורת הסימפונית של שיקגו, שניגנה אותה ב-24 באוקטובר 1940. ברונו ולטר ניצח על ביצוע הבכורה של הסימפוניה השנייה שלו עם הפילהרמונית של ניו יורק ב-1942. עוד הלחין מספר רב של יצירות לפסנתר ושירים, בהם מחזור השירים "Gitanjali", לשירים מאת רבינדרנת טאגור.
הקלטות

קרפנטר הוציא שתי הקלטות מסחריות. בדצמבר 1927 הקליט עם המצו-סופרן מינה האגר גרסת קול ופסנתר למוזיקה שכתב ל"צבעי מים" (ארבע פואמות סיניות עתיקות מתורגמות לאנגלית) לחברת הקלטות קטנה למנויים, "אגודת גרמופון שיקגו". באפריל 1932 הקליט קרפנטר קריינות ל"שיר אמונה" שלו, עם מקהלת הא'קפלה של שיקגו, תזמורת פילדלפיה והמנצח נובל קיין, לחברת ויקטור. קרפנטר הקליט לפחות הקלטה אחת פרטית, לא-מסחרית; קיימת גם אפשרות, שהקלטות פרטיות או משידורי רדיו של ביצועיו שרדו גם הן, למשל בין מסמכיה של מינה האגר בשיקגו.
פרסים ואותות כבוד

קרפנטר קיבל אותות כבוד רבים במהלך חייו:
חברות באחוות המוזיקה "פי מו אלפא סינפוניה"
אביר לגיון הכבוד הצרפתי, 1921
תואר מוסמך לשם כבוד מאוניברסיטת הרווארד, 1922
תואר דוקטור למוזיקה לשם כבוד מאוניברסיטת ויסקונסין, 1933
חברות באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים, 1933
מדליית הזהב של המכון הלאומי לאמנויות ולספרות, 1947
חיים אישיים

בשנת 1901 נשא קרפנטר לאישה את רו וינטרבותאם, ונולדה להם בת אחת, ז'נבייב בלדווין קרפנטר, בהמשך ז'נבייב קרפנטר היל.
הערות שוליים

↑  נורמן לברכט, "אנציקלופדיה למוזיקה של המאה העשרים", הוצאת לדורי, עמ' 735
↑  תומאס ק. פירסון, "קרפנטר, ג'ון אולדן", מילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין, הוצאת אוניברסיטת אוקספורד
↑  ביוגרפיה של ג'ון אולדן קרפנטר באתר אולמיוזיק
↑  אתר "שירי אמריקה", ביוגרפיה של ג'ון אולדן קרפנטר
↑  ניק מורגן, קרפנטר, ג'ון אולדן (פסנתר) 12 באוקטובר 2018
↑  ספר החברים, 2010-1780: פרק C, הוצאת האקדמיה האמריקאית לאמנויות ומדעים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007284202905171  PLWABN: 9810618696105606  BIBSYS: 2032945  BNE: XX1318806  BnF: cb13954180w (data)  CiNii: DA11665570  GND: 119278359  ISNI: 0000 0000 8366 8575  LCCN: n84220603  LNB: 000049098  MusicBrainz: a9f5516f-bc8b-4564-8d35-c1cd38ed27ad  NDL: 01063570  NKC: xx0091847  NTA: 095874569  RERO: 02-A003078642  SELIBR: 278241  SNAC: w6rv0ngd  SUDOC: 16652767X  Trove: 1505195  VIAF: 27258279   WorldCat (עם VIAF): 27258279
בלאנש לינקולן

בלאנש מֵיֵרְס למברט לינקולן (באנגלית: Blanche Meyers Lambert Lincoln; נולדה ב-30 בספטמבר 1960) היא פוליטיקאית אמריקאית, שכיהנה כחברת הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת ארקנסו בשנים 1999–2011. טרם היבחרה לסנאט הייתה חברת בית הנבחרים של ארצות הברית. בסנאט, הייתה לינקולן יושבת ראש ועדת החקלאות, התזונה ויערנות, והראשונה שייצגה את ארקנסו בסנאט מאז האטי קראווי שנבחרה ב-1932. ב-2010 הפסידה לג'ון בוזמן.
ביוגרפיה

נצר למשפחה בת שבעה דורות בארקנסו, בלאנש למברט נולד בעיר הלנה שעל גבול ארקנסו-מיסיסיפי, בתם של מרתה (לבית קלי) וג'ורדן בנט למברט. אביה היה חקלאי שגידל אורז וכותנה. אחותה הבכורה, מרי למברט, היא במאית קולנוע. את השכלתה המוקדמת רכשה בבתי הספר הציבוריים המקומיים בהלנה, והייתה נשיאת מועצת התלמידים בתיכון המרכזי של הלנה בשנים 1977–1978. לינקולן למדה באוניברסיטת ארקנסו שבפאייטוויל, שם הייתה חברה באחוות "כי אומגה". ב-1982 סיימה לימודי תואר ראשון בביולוגיה במכללת הנשים רודולף-מייקון השוכנת בלינצ'בורג שבווירג'יניה. במקור, תכננה לינקולן להשתלב בתחום הסיעוד.
לאחר שסיימה את לימודיה הגבוהים, הייתה לינקולן עוזרת בסגל של חבר הקונגרס ביל אלכסנדר, שייצג את מחוז הקונגרס הראשון של ארקנסו בבית הנבחרים של ארצות הברית. עד 1984 עבדה לינקולן במשרדו של אלכסנדר. ב-1992 גברה לינקולן על אלכסנדר בבחירות מקדימות שנערכו במפלגה הדמוקרטית בפער של 21%. לאחר מכן היא זכתה בבחירות הכלליות לבית הנבחרים מטעם מחוז הקונגרס הראשון, וניצחה את טרי הייס הרפובליקני ברוב של 70% מקולות הבוחרים. היבחרה לבית הנבחרים חפפה להיבחרו של הנשיא ביל קלינטון לכהונה שנייה. לינקולן הגדירה עצמה כ"דמוקרטית-מרכזית" ונמנתה בין מיעוט הדמוקרטים שתמכו בהסכם הסחר החופשי של ארצות הברית עם מדינות אמריקה המרכזית. במהלך כהונתה בבית הנבחרים, הייתה לינקולן אחת מ-17 הדמוקרטים היחידים שהצביעו בעד חקיקה שפעלה לשינוי חוקי ההעסקה הפדרליים, חקיקה שהוטל עליה וטו בידי הנשיא קלינטון ב-1995. היא תמכה בקיצוצי המסים של ממשל ג'ורג' ווקר בוש ובאלימינציה של מיסוי על ירושה.
לינקולן נבחרה לתקופת כהונה שנייה בבית הנבחרים ב-1994, וכיהנה בבית הנבחרים עד 1997. לינקולן בחרה שלא להתמודד לתקופת כהונה שלישית ב-1996 בשל היותה בהיריון באותה התקופה. ב-1998 שבה לינקולן לזירה הפוליטית והתמודדה על אחד משני מושביה של ארקנסו בסנאט, שהתפנה עם פרישתו של הסנאטור דייל באמפרס (אנ'). בבחירות הכלליות גברה על יריבה מהמפלגה הרפובליקנית פיי בוזמן, חבר הסנאט של ארקנסו ואחיו של מי שבעתיד יביס את לינקולן וייצג את ארקנסו בסנאט, ג'ון בוזמן. בימיה בסנאט, התמקדה לינקולן בעיקר בסוגיות הנוגעות לחקלאות ולנושאים כפריים. היא הייתה אחת התומכות הבולטות הרשות האזורית דלתא, שנועדה לעודד פיתוח באזור התחתון של הדלתא של מיסיסיפי.
לינקולן נהפכה לסנאטורית הבכירה של ארקנסו בינואר 2003 עם היבחרו של מארק פריור לסנאט האמריקאי, שניצח את הסנאטור המכהן טים הצ'ינסון בנובמבר 2002. ב-2004 נבחרה לינקולן לתקופת כהונה שנייה בסנאט, וגברה על יריבה הרפובליקני ג'ים הולט בשעה שהנשיא בוש ניצח במדינה במהלך בחירות לנשיאות שנערכו באותה השנה. במרץ 2007 קראה לאלברטו גונזאלס, התובע הכללי של ארצות הברית, להתפטר מתפקידו וטענה כי פיטוריהם של שמונֵה תובעים פדרליים יצרו הרעה ביחסי מחלקת המשפטים של ארצות הברית עם הקונגרס. לינקולן הפגינה במהלך כהונתה בסנאט מספר עמדות שמרניות שאינן מזוהות עם המפלגה הדמוקרטית, משום שארקנסו, המדינה אותה ייצגה בסנאט, נעשתה שמרנית ורפובליקנית יותר ויותר. מעמדה במפלגה הדמוקרטית נעשה רעוע: בתוך המפלגה הדמוקרטית ניצב נגדה סגן המושל ביל אלטר שזכה לתמיכת האיגודים המקצועיים. בבחירות לסנאט ב-2010 כשלה בניסיון לעמוד בפני הסחף הרפובליקני בארקנסו, והפסידה לג'ון בוזמן. בשנים 2009–2011 ישבה בראשות ועדת החקלאות, התזונה והיערנות של הסנאט של ארצות הברית.
הערות שוליים

↑  ננסי הנדריקס, Blanche Meyers Lambert Lincoln (1960–), באתר אנציקלופדיית ארקנסו, 28 בפטמבר 2016 (באנגלית)
↑  יצחק בן-חורין, ביל קלינטון - המשאב הפוליטי החדש של אובמה, באתר ynet, 29 במאי 2010
↑  AP‏, UPDATE: Lincoln concedes race to Boozman, באתר arkansasonline.com‏, 2 בנובמבר 2010 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: nr96040314  NKC: mzk2005279216  SNAC: w6699x28  US Congress: L000035  VIAF: 41741717   WorldCat (עם VIAF): 41741717
ג'ים לי

| --- | --- |

ג'ים לי בכנס קומיק-קון שנערך בסן דייגו, 2007
 לידה:  11 באוגוסט 1964 (בן 60) סיאול, קוריאה הדרומית 
 מדינה:  ארצות הברית, קוריאה הדרומית 
 לאום:  ארצות הבריתאמריקני
 עיסוק:  כותב, מאייר ומפיץ קומיקס
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פרינסטון, Mary Institute and St. Louis Country Day School 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 תחום כתיבה:  קומיקס
 יצירות בולטות:  Punisher: War Journal WildC.A.T.s Uncanny X-Men
 פרסים והוקרה:  Harvey Award (1990) Inkpot Award (1992) Wizard Fan Award (1996, 2002, 2003)
 אתר רשמי
 
ג'ים לי (באנגלית: Jim Lee; נולד ב-11 באוגוסט 1964 בסיאול, קוריאה הדרומית) הוא כותב, עורך, מאייר ומפיץ קומיקס קוריאני-אמריקאי, שהחל את דרכו כמאייר עבור חברת מארוול קומיקס בשנת 1987, עם כותרים כ-Alpha Flight ו-Punisher: War Journal, בטרם הוכר בזכות עבודתו בחוברות The Uncanny X-Men. לי מוכר בסגנון הציור המפורט והדינאמי שלו ונחשב לאחד האמנים המפורסמים והמבוקשים ביותר בעשור האחרון.
בשנת 1992, לי ייסד יחד עם אמנים נוספים חברת הפצה משלהם, אימג' קומיקס. בנוסף, ברשותו חברת הפצה בשם Wildstorm Productions, אותה מכר בשנת 1998 לחברת DC קומיקס. לי המשיך לפרסם תחת ליין ויילדסטורם עד לשנת 2010.
ב-18 בפברואר 2010, לי מונה כמפיץ שותף עבור חברת DC קומיקס, יחד עם העורך דן דידיו.
כהוקרה על עבודתו, לי זכה בפרס ע"ש הארווי קורצמן, שלושה פרסים מטעם מגזין ויזארד, וכן פרס אינקפוט (Inkpot Award), המוענק כמדי שנה בכנס קומיק-קון העולמי.
ביבליוגרפיה > DC קומיקס

All-Star Batman and Robin #1-10‏ (2005–2008)
Coup d'état: Sleeper‏ (Authority)‏ (2004)
Batman #608-619 ‏(2002–2003)
Batman: Gotham Knights (Batman Black and White) #1 ‏(2000)
Flinch #1 ‏(1999)
Justice League of America vol. 4 #0 (עמוד אחד בלבד, 2006)
Just Imagine Stan Lee with Jim Lee creating Wonder Woman‏ (2001)
#26 Bullets‏ 100 (עם אמנים אחרים, 2001)
Orion (Tales of the New Gods) #12 ‏(2001)
Robotech #0‏ (2002)
Superman vol. 2 #204–215 ‏(2004-2005)
Superman/Batman #26 (שני עמודים, עם אמנים אחרים, 2006)
Weird War Tales one-shot‏ (2000)
Justice League #1 ‏(2011 ואילך)
ביבליוגרפיה > אימג' קומיקס

Darker Image (Deathblow) #1-2 ‏(1993)
Deathblow (איור מלא): #1-3; (עם טרבור סקוט): #0 (1993-1996)
Deathmate #Black (עם אמנים אחרים, 1993)
Divine Right #1–12‏ (1997–1999)
Gen¹³ #0, 4-7 ‏(1994)
Grifter/Shi #1, (מיני סדרה בת שני חלקים, עם טרוויס צ'רסט, 1996)
Invincible #51 (עטיפה)
Moonlight and Ashes: Fire From Heaven #2 (מיני סדרה בת שני חלקים, 1996)
Savage Dragon #13 ‏(1994)
StormWatch #47 ‏(1997)
WildC.A.T.s (איור מלא): #1-13; (עם אמנים אחרים): #32, 50 (1992–1998)
ביבליוגרפיה > מארוול קומיקס

Alpha Flight #51, 53, 55-62, 64 ‏(1987–1988)
Daredevil Annual #5 ‏(1989)
Fantastic Four vol.2 #1–6 ‏(1996–1997)
Iron Man vol.2 #6 (עם אמנים אחרים, 1997)
Marvel Comics Presents Namor #33 ‏(1989)
Punisher Annual #2 ‏(1989)
Punisher: War Journal #1–13, 17-19 ‏(1988–1989)
Solo Avengers (Mockingbird) #1 ‏(1987)
Stryfe's Strike File #1 (עם אמנים אחרים, 1993)
Uncanny X-Men #248, 256–258, 267–277 ‏(1990–1991)
X-Men vol. 2, #1–11 ‏(1991–1992)
ביבליוגרפיה > מארוול/אימג'

WildC.A.T.s/X-Men: The Silver Age ‏(1997)
בית המטבחיים הישן של תל אביב

| --- | --- |

המבנים ששרדו מבית המטבחיים הישן של תל אביב. במרכז מגדל המים ומשני צדדיו בניני משרדים
 מידע כללי
 סוג:  בית מטבחיים 
 מיקום:  תל אביב-יפו 
 מדינה:  ישראל 
 קואורדינטות:  32°05′39″N 34°46′55″E﻿ / ﻿32.094194444444°N 34.781944444444°E﻿ / 32.094194444444; 34.781944444444
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת תל אביב מוגדלת) בית המטבחיים הישן של תל אביב (למפת תל אביב רגילה) בית המטבחיים הישן של תל אביב (למפת גוש דן רגילה) בית המטבחיים הישן של תל אביב (למפת גוש דן מוגדלת) בית המטבחיים הישן של תל אביב   he בית המטבחיים הישן של תל אביבhe בית המטבחיים הישן של תל אביבמפת  צפון __ תל אביב (in English: Tel Aviv) [‌גוש דן וסביבותיו‌]מצפון: __ רמת השרון (in English: Ramat HaSharon), __ הרצליה (in English: Herzliya) ממזרח: __ פתח תקווה (in English: Petah Tikva), __ בני ברק (in English: Bnei Brak), __ רמת גן (in English: Ramat Gan) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
השלט המוצב במקום
בית המטבחיים הישן של תל אביב - הוא בית המטבחיים הראשון של תל אביב. הוא הוקם בתחילת שנות ה-30 מצפון לגבולות תל אביב של אותן שנים ושימש את תושבי העיר עד ששכונות העיר התקרבו למקום והוחלט להעביר את הפעילות לבית מטבחיים חדש. רוב המבנים במקום נהרסו, לאחר סגירתו, למעט שלושה מבנים. במהלך הקמתו נחפר תחתיו סליק ששימש את ההגנה.
ההיסטוריה של המקום

עד שנת 1929 שירת בית המטבחיים של יפו את תושבי תל אביב. מאורעות תרפ"ט שפרצו ב-23 באוגוסט 1929 מנעו מתושבי תל אביב גישה לשירות השחיטה. יומיים לאחר מכן הורה מאיר דיזנגוף להקים משחטה זמנית בשכונת מחלול והחל לפעול אצל הבריטים לקבלת היתר להקמת משחטה קבועה בתל אביב. הבריטים סירבו לבקשה ובנובמבר 1929 אף סגרו את המשחטה הזמנית. לאחר כחצי שנה של דיונים אינטנסיביים בין רשויות המנדט להנהלת העיר (דיזנגוף, ישראל רוקח, הרב עוזיאל ועוד) ומחאה על אי אישור הקמת המשחטה במהלכה שבתו תושבי תל אביב מאכילת בשר, הסכימו השלטונות להקמת מתקן קבוע ואף תיקצבו אותו ב-10,500 לירות.
מועצת העיר הקצתה שטח של 20 דונם בקרבת הנהר הירקון ורחוק משכונותיה הצפוניות של העיר. משימת ההקמה הוטלה על מהנדס העיר יעקב בן-סירה ולניהול המשחטה מונה הווטרינר העירוני ד"ר אריה לויט. במהלך בניית האתר הנהלת ההגנה בעיר החליטה על הקמת סליק במרתף הבניין ובמשך תקופה ארוכה חפרו אנשי ההגנה, בהובלת משה אגוזי, באדמת הכורכר בעזרת כלי עבודה ידניים כדי לא למשוך את תשומת הלב של הבריטים. האדמה שהוצאה בזמן החפירות שימשה למילוי גדר אבנים שנבנתה מסביב לאתר.
בית המטבחיים נחנך ב-4 בינואר 1931 והוא כלל אזור קבלת הבקר, אולם שחיטה, משרדים, חדרי עובדים, חדרי שירות, מגדל מים ואיסוף אשפה. במקום עבדו כ-140 איש.
עם השנים התרחבה העיר צפונה והמשחטה החלה להוות מטרד לשכנים ולכן נבנה ב-1981 בית מטבחיים חלופי והפעילות באתר הראשון נפסקה.
שרידי האתר

לאחר הפסקת הפעילות באתר נהרסו בו רוב המבנים למעט מגדל מים ושני מבני משרדים המשמשים כחדרי ניתוח לחתולים חסרי בית. על שאר השטח הוקמו מבני מגורים וגן ציבורי על שם צבי ברנדר. האתר ממוקם ליד רחוב יוחנן הורקנוס ומצפונו ממוקמת כיכר היל.
גלריה

במרכז ד"ר אריה לויט בפתיחת בית המטבחיים 1931
במרכז ד"ר אריה לויט בפתיחת בית המטבחיים 1931
ד"ר אריה לויט בפתיחת בית המטבחיים 1931
הערות שוליים

↑  בית המטבחיים ששירת את יפו היה ממוקם בין פרדסי אבו כביר
↑  לפני מינויו לתפקיד בתל אביב שימש לויט בתפקיד דומה גם באזור בית שאן וחברון
↑  במקביל לתפקידו במשחטה מונה לויט גם כמנהל גן החיות של תל אביב
↑  לאחר הקמתו הוגדר כבית המטבחיים המשוכלל ביותר במזרח הקרוב והפך למודל חיקוי לבתי מטבחיים שנבנו בירושלים וחיפה
ג'סי מרטין

ג'סי מ. מרטין (באנגלית: Jesse M. Martin;‏ 1 במרץ 1877 –  22 בינואר 1915) היה פוליטיקאי אמריקאי מארקנסו, איש המפלגה הדמוקרטית, שבחודש ינואר 1909 כיהן כמושל ארקנסו בפועל במשך שלושה ימים מתוקף תפקידו כנשיא הסנאט של ארקנסו.
ראשית חייו

ג'סי מרטין נולד ליד העיירה לונדון שבארקנסו כחמישי מבין 11 ילדיהם של החוואי ג'ספר ג' מרטין ומרתה (לבית ג'ונסון) מרטין. הוא סייע לאביו בעבודות החווה,אך לאחר שהשלים את חוק לימודיו לימד בבית ספר. בגיל 22 הוא החל ללמוד בהנדריקס קולג' שבקונוויי, ולאחר מכן באוניברסיטת ארקנסו. לאחר סיום לימודיו הוא היה שימש כפקיד של מחוז פופ במשך ארבע שנים. לאחר מכן הוא התקבל ללשכת עורכי הדין של ארקנסו והיה לשותף במשרד עורכי דין.
ב-1902 נשא מרטין לאישה את מולי פרגוסון. לשניים נולד בן אחד.
קריירה פוליטית

ב-1909 החל מרטין את הקריירה הפוליטית שלו כאשר נבחר לסנאט של ארקנסו. הוא נבחר לנשיא הסנאט. ב-1907 נבחר ג'ון סבסטיאן ליטל כמושל ארקנסו. חמישה שבועות לאחר השבעתו, הוא התפטר בשל התמוטטות עצבים שממנה סבל. לפי חוקת ארקנסו באותה תקופה, במקרה של התפנות משרת המושל, ירש אותו נשיא הסנאט המדינתי. לפיכך, מונה במקומו של ליטל כמושל בפועל נשיא הסנאט דאז ג'ון אייזק מור. עם סיום מושב הסנאט, נבחר כנשיאו במקומו של מור קסנופון אוברטון פינדול, שכיהן כמושל פועל עד ל-11 בינואר 1909, אז התפזר הסנאט בנשיאותו של פינדול, והסנאט החדש בחר במרטין כנשיא. במועד זה נותרו עדיין שלושה ימים עד להשבעתו של המושל הנבחר החדש ג'ורג' וושינגטון דונגי, ובהם כיהן מרטין כמושל בפועל.
ג'סי מרטין נפטר ב-22 בינואר 1915.
הערות שוליים

↑  ג'ון סבסטיאן ליטל באנציקלופדיה של ארקנסו (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1211769062  VIAF: 9895159248477604870006   WorldCat (עם VIAF): 9895159248477604870006
ג'ורג'ו וזארי

| --- | --- |

דיוקן עצמי
 לידה:  30 ביולי 1511 ארצו, רפובליקת פירנצה 
 פטירה:  27 ביוני 1574 (בגיל 62) פירנצה, הדוכסות הגדולה של טוסקנה 
 שם לידה:  Giorgio II Vasari 
 תקופת הפעילות:  1527–1574 (כ־47 שנים) 
 תחום יצירה:  ציור רנסנס, אדריכלות 
 זרם באמנות:  רנסאנס 
 הושפע על ידי:  Guillaume de Marcillat 
 יצירות ידועות:  גלריית אופיצי, חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר 
 פרסים והוקרה:  מסדר הדרבן המוזהב 
 בן או בת זוג:  Niccolosa Bacci 
 
ג'ורג'ו וזארי (באיטלקית: Giorgio Vasari;‏ 30 ביולי 1511 – 27 ביוני 1574) היה צייר ואדריכל איטלקי. ידוע בעיקר בשל חיבורו "חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר", העוסק בביוגרפיות של כ-300 אמנים איטלקים בתקופות הרנסאנס והפרוטו-רנסאנס.
ביוגרפיה

וזארי נולד בעיר אַרֶצו שבחבל טוסקנה. בהמלצת בן-דודו, לוקה סיניורלי, הוא הפך לתלמידו של גוליאלמו דה מרסיליה, צייר ויטראז'ים. בגיל 16 הוא נשלח לפירנצה, למד שם ברוח ההומניסטית והכיר את מיכלאנג'לו, שציוריו השפיעו רבות על וזארי.
בשנת 1529 הוא ביקר לראשונה ברומא ולמד את יצירותיהם של רפאל ובני תקופתו. ציוריו המנייריסטיים של וזארי הוערכו יותר בתקופת חייו מאשר לאחר מכן. הוא הועסק על ידי פטרוני אמנות ממשפחת מדיצ'י ועבד ברחבי איטליה. רבים מציוריו שרדו עד היום, כשהחשובים מביניהם הם ציור הקיר והתקרה שהוא צייר במשך 10 שנים בפאלאצו וקיו בפירנצה, וציורי הקיר הלא גמורים בתוך הכיפה הענקית של הדואומו של פירנצה, אותם סיים הצייר פדריקו צוקרי.
וזארי היה יותר בולט כאדריכל מאשר כצייר. שער הכניסה של גלריית אופיצי, אותו תכנן, מהווה יצירה ייחודית של תכנון אורבני המשמש גם ככיכר ציבורית וגם כרחוב ייחודי בסגנון הרנסאנס. וזארי גם בנה את המבנה המחבר בין האופיצי לארמון פיטי ומכסה את פונטה וקיו, הנקרא כיום מסדרון וזארי, על שמו של האמן.
וזארי נהנה ממוניטין רב בזמנו וצבר ממון רב. בשנת 1547 בנה לעצמו מעון מרשים בעיר הולדתו, אותו הוא גם קישט בציורים רבים, שכיום משמש כמוזיאון לזכרו. הוא נבחר כאחד מחברי מועצת העיר, ולבסוף נבחר כראש המועצה.
בשנת 1563 השתתף בייסוד האקדמיה לאמנויות של פירנצה ("Accademia del Disegno", כיום האקדמיה לאמנות של פירנצה), שבראשה עמד (באופן סמלי) מיכלאנג'לו.
וזארי מת בפירנצה ב-27 ביוני 1574.
חיי האמנים

כהיסטוריון האמנות האיטלקי הראשון, וזארי ייסד ז'אנר חדש: אנציקלופדיה של ביוגרפיות של אמנים. ספרו, "חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר" (Le Vite delle più eccellenti pittori, scultori, ed architettori), שיצא לאור בשנת 1550 והוקדש לקוזימו דה מדיצ'י, דוכס טוסקנה, משמש מקור חסר תקדים לחוקרי אמנות והיסטוריה כיום. הספר כולל מחקר יקר לאין ערוך של השיטות הטכניות בהן השתמשו באמנות של התקופה. וזארי היה הראשון שהשתמש במילה "רנסאנס" בדפוס. הספר שוכתב והורחב בשנת 1568 ונוספו לו פורטרטים של האמנים.
הספר נוטה מאוד לטובת האמנים הפלורנטינים, ומייחס להם את כל ההתפתחויות החדשות באמנות הרנסאנס, כגון המצאת אמנות הגילוף. אמנויות באזורים אחרים באירופה, ובעיקר אמנות ונציאנית, נתקלות בהתעלמות שיטתית בספר. בין המהדורה הראשונה לשנייה וזארי ביקר בוונציה ולכן במהדורה השנייה הוא נותן יותר יחס לאמנות הוונציאנית (ומכניס סוף סוף גם את טיציאן לספר), אולם עדיין הספר נשאר לא נייטרלי.
בתוך הביוגרפיות של וזארי ניתן למצוא רכילויות משעשעות רבות. רבות מהאנקדוטות שלו נראות אמיתיות, אולם ככל הנראה רובן המצאת דמיונו. אנקדוטות אחרות הן בדיות ברורות, כמו הסיפור על ג'וטו הצעיר שצייר זבוב על ציור של מורו צ'ימבואה, לאחר שזה האחרון ניסה במשך זמן רב להעיף זבוב אמיתי מהציור. אולם רוב ההערות האסתטיות של וזארי היו מדויקות וללא משוא פנים. הוא לא ניסה לחקור לגבי תאריכים מדויקים, כפי שעושים היסטוריונים מודרניים של האמנות. הביוגרפיות שלו נכונות ביותר לגבי האמנים מתקופת חייו. למרות הבעיות העובדתיות הרבות בספרו של וזארי, הוא עדיין נחשב לקלאסיקה.
מיצירותיו של וזארי

ניצחון החיילים הפלורנטינים בקרב סן ויצ'נזו, ציור קיר פאלאצו וקיו
פרסאוס ואנדרומדה, פאלאצו וקיו
אליהו הנביא, גלריית אופיצי
לורנצו דה מדיצ'י, גלריית אופיצי
שישה משוררים טוסקניים: משמאל לימין:מרסיליו פיצ'ינו, כריסטופורו לנדינו, פרנצ'סקו פטרארקה, ג'ובאני בוקאצ'ו, דנטה אליגיירי, גווידו קוולקנטי.
ברנארדטו דה מדיצ'י במוזיאון בודה
שער הכניסה לגלריית אופיצי
מסדרון וזארי
חלק מציורי הקיר בתוך הכיפה הענקית של הדואומו של פירנצה
אלגוריה של צדק ואמת במוזיאון קפודימונטה (אנ') בנאפולי
השער של ספרו של וזארי על חיי האמנים
ג'ורג'ו בלאדונה

| --- | --- |

 לידה:  7 ביוני 1923 רומא, ממלכת איטליה 
 פטירה:  12 במאי 1995 (בגיל 71) רומא, איטליה 
 מידע כללי
 מדינה:  איטליה, ממלכת איטליה 
 ספורט
 ענף ספורט:  ברידג' 
 
ג'ורג'ו בלאדונה (באיטלקית: Giorgio Belladonna; ‏7 ביוני 1923 - 12 במאי 1995) היה שחקן ברידג' איטלקי שנחשב לאחד מגדולי שחקני הברידג' בכל הזמנים.
קריירה

בלאדונה זכה ב-16 אליפויות עולם לקבוצות ביחד עם חבריו לקבוצה הכחולה שייצגה את איטליה ונחשבת קבוצת הברידג' הטובה ביותר בכל הזמנים. שותפו בקבוצה זו בחלק מאליפויות העולם היה בניטו גארוצו, וביתר האליפויות ולטר אווארלי.
איגוד הברידג' העולמי (WBF) דירג אותו כראשון בעולם במשך שנים רבות. בנוסף לכך הוא זכה עשר פעמים באליפות אירופה לקבוצות בשנים 1956 עד 1979 ושלוש פעמים במקום ראשון באולימפיאדות לברידג' בשנים 1964, 1968 ו-1972. בלאדונה נחשב גם לתאורטיקן חשוב. הוא הממציא העיקרי של שיטת ההכרזה רומן קלאב וביחד עם גארוצו המציא את שיטת ההכרזה Super Precision.
בלאדונה נחשב לממציא הרעיון של משחק בקלף קטן מתחת לקלף גדול. טכניקת משחק כזו מכונה בז'רגון המקצועי של שחקני ברידג' Belladonna coup
ביוגרפיה

בלאדונה היה עובד ציבור שהתגורר ברומא. בצעירותו היה שחקן כדורגל. הוא למד ארכיטקטורה ומשפטים אך לא סיים את לימודיו. בשנת 1944 למד ברידג', אבל הפך למקצוען שאינו עובד בעבודה אחרת רק לאחר 26 שנים.
בלאדונה היה נשוי ואב לבן ובת.
בשלהי הקריירה שלו שיחק בקבוצת ברידג' מקצוענית של עומר שריף שהופיעה במשחקי ראווה.
ראו גם

בניטו גארוצו
פייטרו פורקה
הקבוצה הכחולה (ברידג')
גאייר הלגמו
ריקסי מרקוס
הערות שוליים

↑  European Youth Team Championships, "The All-Time Bridge Greats: Giorgio Belladonna", Bulletin 11 of 18th European Youth Team Championships, July, 17, 2002. eurobridge.org.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb11891027t (data)  ISNI: 0000 0000 6640 886X  LCCN: no2003007761  NTA: 304064599  SUDOC: 026715597  VIAF: 9842882   WorldCat (עם VIAF): 9842882
גיל חבה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל ישראל
 ספורט
 ענף ספורט:  שחייה תחרותית, כדורעף 
 
גיל חבה (נולד ב-1971) הוא ספורטאי פאראלימפי לשעבר.
בשנת 1985 התחשמל חבה בן ה-14 בתאונת עבודה בקיבוץ. כתוצאה מהתאונה הוא קטוע יד שמאל ונפגע קשה ברגל ימין, ובמהלך תקופת האשפוז סבל גם ממוות קליני. לאחר השיקום החל לעסוק בספורט, היה שחקן כדורסל בנבחרת בקעת בית שאן והחל לעסוק בשחייה תחרותית במרכז הספורט לנכים ברמת גן.
בשנת 1990 התנדב לשירות צבאי וסיים תקופת שירות מלאה בתפקידי חינוך וידיעת הארץ.
בשנת 1992 החל להתאמן בבית הלוחם בתל אביב בכדורעף והשתתף עם הנבחרת באליפות אירופה ובאליפות העולם. היה חבר הנבחרת הלאומית אל המשחקים הפאראלימפיים אטלנטה (1996) והמשחקים הפאראלימפיים סידני (2000).
חבה הוא מורה דרך מוסמך, בוגר לימודי ארץ ישראל, תושב אשחר, נשוי ואב לשלושה.
בשנת 2010 החל לכהן כחבר מועצה אזורית משגב.
הערות שוליים

↑  סיפורו של גיל חבה
↑  נציג חדש לאשחר
|  משלחת ישראל למשחקים הפאראלימפיים אטלנטה (1996)  |
| --- | --- | --- |
|  אתלטיקה | זיו בר-שירה •  נחמן וולף • יוגב קנזי |  |
|  הרמת משקולות | דותן מישר • ברוך מסאמי |  |
|  טניס | תקווה אהרוני • כנרת וואלך • גיל נאור • אייל שרטוב |  |
|  טניס שולחן | שלמה אהרוני • זאב גליקמן • אליהו עטיה • שגיא צוקרמן |  |
| כדורת דשא |  יצחק בראנס •  תמי כרמלי • עקיבא פרבר |  |
|  כדורעף | נבחרת ישראל בכדורעף (גברים) (רונן אביבי, יאיר בן-דור, חגי זמיר, גיל חבה, חיים פיינטוך, נסים פרנקו, חן צור, אליעזר קלינה, צבי קרש) |  |
|  קליעה | יהורם בן-חיים • אברהם הדסי •  דורון שזירי • אליהו חברה |  |
|  רכיבה | אורי בשה • סיוון מור • איתי צוק • אייל שחר |  |
|  שחייה | שלום אייגר • חנוך בודין • רון בולוטין •  זיו בטר •  יזהר כהן • אוריאל מוזס • ערן שמש |  |
|  משלחת ישראל למשחקים הפאראלימפיים סידני (2000)  |
| --- | --- | --- |
|  אתלטיקה | נחמן וולף •  יוגב קנזי |  |
|  הרמת משקולות | חגית בריל |  |
|  טניס | גיל נאור • אייל שרטוב |  |
|  טניס שולחן |  זאב גליקמן |  |
|  כדורעף | נבחרת ישראל בכדורעף (גברים) (יאיר בן-דור, אבי בן-שמחון, דניאל גלעדי, גיל גרוס, עדי דויטש, חגי זמיר, גיל חבה, נסים פרנקו, חן צור, אליעזר קלינה, צבי קרש (קפטן)) |  |
|  סיף | אלישע עזרא |  |
|  קליעה | אברהם הדסי •  דורון שזירי • אליהו חברה |  |
|  רכיבה | איתי צוק |  |
|  שחייה | חנוך בודין • רון בולוטין • יזהר כהן •  קרן לייבוביץ' • אוריאל מוזס • יצחק ממיסטבאלוב • ערן שמש |  |
|  שיט | צוות סונאר (ארנון אפרתי, דרור כהן, גדי ספקטור) |  |