stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לינופריניים

| לינופריניים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: חכאים
תת־סדרה:: Ceratioidei
משפחה:: לינופריניים
שם מדעי
 Linophrynidae

לינופריניים (שם מדעי: Linophrynidae) היא משפחת דגי גרם טורפים מסדרת החכאים החיים במעמקי אוקיינוסים הטרופיים.
דגים אלה בעלי גוף כדורי, ראשים גדולים המזכירים ראשי קרפדות ולסתות גדולות בתוכם שיניים מחודדות. יש להם מספר זיזי קרניים מעל הגולגולת ומעל החוטם איבר המייצר אור במטרה למשוך את הטרף. לבני משפחה זו ישנו גם מתחת לסנטר גדיל מסועף המזכיר צמח וייתכן שגם מפתה את הטרף להתקרב אליהם. הם כמעט חסרי בשר ולמינים רבים העצמות מובלטות, בייחוד עצמות הלסת.
נקבות החכאים גדולות יותר מהזכרים, באורך 23 ס"מ לעומת 5 ס"מ. צבעם חום כהה בעוד הזכרים חסרי צבע. הזכרים נראים עדינים בהרבה והם בעלי לסתות קצרות. הם חסרי קיבה או שיניים מחפשים נקבה בעזרת חוש ריחם המפותח ועיניהם המותאמות לחושך. לעומתם הנקבות בעלות לסתות מאיימות והם טורפות של דגים ויצורים אחרים הנמשכים לשיניהם.
סוגים

Acentrophryne - בו 2 מינים
סוג יחיד Borophryne apogon
סוג יחיד Haplophryne mollis
Linophryne - בו 22 מינים
סוג יחיד Photocorynus spiniceps
לינוקס (אסטרואיד)

| --- | --- |

 כוכב האם
 כוכב אם:  השמש
 מידע כללי
 סוג:  אסטרואיד
 קטגוריה:  חגורת האסטרואידים 
 מיקום:  חגורת האסטרואידים
 שמות חלופיים:  1985 CT2   1994 TM14
 תאריך גילוי:  12 באוקטובר 1992
 מגלה:  Spacewatch
 על שם:  לינוקס 
 מקום גילוי:  מצפה הכוכבים הלאומי קיט פיק 
 מאפיינים מסלוליים
 אפואפסיד:  ‎376.432×106‎ ק"מ (2.516 AU)
 פריאפסיד:  ‎329.270×106‎ ק"מ (2.201 AU)
 ציר חצי-ראשי:  2.3591374 יחידה אסטרונומית, 2.359219115823504±0.00000000034678 יחידה אסטרונומית
 אקסצנטריות:  0.067989865130362 
 זמן הקפה:  3.62 שנים יוליאניות   1323.116 ימים
 מהירות מסלולית
  ‑ ממוצעת:  19.37 ק"מ/שנייה
 נטיית מסלול:  6.113°
 מאפיינים פיזיים
 ממדים:  4.57±0.201 קילומטר
 אלבדו:  0.1 (?)
 בהירות מוחלטת:  13.7
 טמפרטורה ממוצעת:  181 בקירוב K
 
לינוקס (שם מלא: 9885 לינוקס; באנגלית: Linux 9885) הוא שמו הרשמי של האסטרואיד בחגורת האסטרואידים, שהתגלה ב-12 באוקטובר 1994, במסגרת מיזם מיפוי כוכבי הלכת המינוריים Spacewatch, באוניברסיטת אריזונה. האסטרואיד נקרא על שם ליבת מערכת ההפעלה לינוקס, ושמותיו המשניים הם "1985 CT2" ו-"1994 TM14".
הערות שוליים

↑  על האסטרואיד בבסיס הנתונים האינטרנטי JPL Small-Body Database
ערך זה הוא קצרמרבנושא מדעי החלל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מאוריטניה במשחקים האולימפיים

מאוריטניה משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984). היא מעולם לא השתתפה באולימפיאדת חורף.
לאורך השנים שלחה מאוריטניה משלחות בנות ספורטאים בודדים, בין שניים לשישה, ואיש מהם לא הגיע להישג משמעותי. הענפים היחידים בהם התחרו ספורטאים מאוריטנים עד כה היו אתלטיקה והיאבקות.
ראו גם

מאוריטניה במשחקים הפאראלימפיים
מאוריטניה במשחקים האולימפיים לנוער
מבצע שיער 265

מבצע שיער 265 היה מבצע של חיל האוויר הישראלי, אשר נערך ב-3 באוגוסט 1970, לתקיפת סוללות טילים מצריות וסובייטיות שהוצבו על אדמת מצרים. המבצע היה המבצע האווירי האחרון במלחמת ההתשה. תוצאות המבצע הבהירו לישראל כי לחיל האוויר אין פתרון טקטי למערך הנ"מ מתוצרת סובייטית שנפרש במדינות ערב. מערך זה פגע בעליונות האווירית הישראלית שהופגנה מאז מלחמת ששת הימים. העדר פתרון טקטי לבעיית הטילים בא לידי ביטוי ביתר שאת כשלוש שנים מאוחר יותר במלחמת יום הכיפורים.
רקע

במהלך מלחמת ההתשה הקימו המצרים בעומק מצרים מערך נ"מ מהצפופים בעולם, עיבו וקידמו אותו בהדרגה אל צידה המערבי של תעלת סואץ. חלקו הגדול של המערך התפרש במסגרת חיל המשלוח הסובייטי שהוצב על אדמת מצרים לבקשת נשיא מצרים גמאל עבד אל נאצר לנוכח כישלון צבא מצרים להתמודד עם תקיפות חיל האוויר הישראלי. בחודשי הלחימה האחרונים של המלחמה, נעשה מאמץ ישראלי גדול למנוע את פרישת סוללות הנ"מ מזרחה ומנגד מאמץ מצרי-סובייטי לפגוע במטוסים הישראלים בשיטות טקטיות שונות (שהבולטת שבהן ביצוע מארבי טק"א רבים). בימיה האחרונים של המלחמה הוחלט לצאת למבצע גדול לפגיעה במערך הטילים שבין אבו סואר לאסמאעיליה.
מהלך המבצע

המבצע תוכנן בשני שלבים: גל הפצצה ראשון של סוללות הטילים והמכ"מים באמצעות מטוסי תקיפה ולאחר מספר שעות שבהן ייאסף מודיעין בדבר הפגיעה במטרות, יבוצע גל תקיפה שני לאותן המטרות שלא הושמדו ושבהן דרושה הפצצה חוזרת ולמטרות חדשות ככל שיתגלו על ידי הטייסים בגל הראשון.
ב-3 באוגוסט 1970 יצאו לתקיפה 8 מטוסי F-4 פנטום מטייסות 201 ו-69 ו-20 מטוסי סקייהוק מטייסות 102, 109 ו-115. המטוסים חצו את תעלת סואץ בגובה נמוך ובשעה 10:05 נסקו ליעף הפצצה על המטרות. מחשש להזנקת מטוסי ירוט שבהם צפוי היה שיטוסו טייסים סובייטים, חומשו באופן חריג המובילים של מבני הסקייהוק בטילי אוויר-אוויר (מטוס הסקייהוק אינו מתוכנן לקרבות אוויר). כן הוכנסו לכוננות יירוט שלוש טייסות המיראז' 3. כנגד המטוסים הישראלים התוקפים שוגרו טילים רבים מדגם SA-2 ו-SA-3 וכן נורתה לעברם אש מתותחי נ"מ. הטייסים הפעילו כנגד סוללות הטילים אמצעי לוחמה אלקטרונית לסירוגין וביצעו תמרוני התחמקות. הטילים הרבים ששוגרו חלפו בסמוך למטוסים ולא פגעו בהם. ההפצצות נמשכו כ- 50 דקות. הטייסים דווחו על פגיעות מדויקות.
בחיל המודיעין נאספו במקביל לתקיפה ולאחריה ידיעות לשם הכנת גל התקיפה השני. אנשי המודיעין הגדירו מטרות שרובן היו מארבי טק"א שנתגלו במהלך התקיפה הראשונה וגם סוללות שנפגעו אך לא הושמדו בגל הראשון. לגל התקיפה השני הוקצו שני זוגות מטוסי פנטום ו-16 מטוסי סקייהוק. אל זוג מטוסי הפנטום הראשון נורו טילים רבים שחייבו את הטייסים לבצע תמרוני התחמקות חריפים. לאחר היציאה נתנו הכוונה לזוג הפאנטומים השני לסוללה נוספת.
גם על זוג הפאנטומים השני, שנכנס לתקיפה על פי הכוונת הזוג הראשון, נורו טילים רבים וירי תותחי נ"מ. מספר 1 נפגע מטיל SA-3 ביעף התקיפה. הצוות ניסה להמשיך במשימה אולם נאלץ לנטוש את מטוסו. מספר 2 המשיך בתקיפה אולם אחד הטילים התפוצץ סמוך לצידו השמאלי. המטוס נפגע, רסיסים מהתפוצצות הטיל חדרו לתאי הטייס והנווט, וגרמו לפציעת הטייס. הצוות שחרר את הפצצות באופן חפוז, וחזר לנחיתת אונס בישראל מבלי לבצע את המשימה.
גורל הטייסים והמטוסים שנפגעו

לאחר פגיעת הטיל במספר 1 בזוג המוביל דיווח הטייס סרן יגאל שוחט על הפגיעה. הוא ניסה להשתלט על המטוס הפגוע ולהפנותו מזרחה לכוון ישראל, אך לאחר שהחל לאסוף גובה תוך טיסה מזרחה  חדל אחד המנועים לפעול וכעבור שניות אחדות פגע במטוס טיל נוסף. הטייס שוחט והנווט סגן משה גולדווסר פלטו את עצמם מהמטוס הפגוע וצנחו סמוך לאסמאעיליה. במהלך הצניחה שארכה זמן רב נורתה לעברם אש נק"ל מהקרקע. שוחט נפצע ברגליו מהירי באופן קשה והגיע לקרקע כשהוא מעולף מאבדן דם. הוא הועבר לבית חולים מצרי שם נקטעה רגלו הימנית.
הנווט גולדווסר לעומת זאת הגיע אל הקרקע ללא פגע ונתפס על ידי חיילים סובייטים. אלה מסרו אותו לחיילים מצריים שביצעו בו ניסיון ללינץ'. למחרת היום הודיעו המצרים כי שני השבויים שבידם פצועים,  אך לאחר מכן הודיעו כי גולדווסר נפטר. לאחר חודשים אחדים הוחזרה גופתו. לאחר בדיקת הגופה נקבע כי נהרג כתוצאה מהעינויים שעבר. בספר חוץ מציפורים, מספר הטייס יצחק פיר שהיה עד שמיעה לעינויים שעבר גולדווסר בשבי וכנראה גם למותו.
מספר 2 מהזוג השני נפגע מהדף פיצוץ טיל SA-3. המטוס הזדעזע וראש הטייס סרן רענן נאמן הוטח בדופן תא הטייס ועירפל את הכרתו. רסיסי הטיל פערו חורים לכל אורך המטוס והכנף השמאלית וניפצו את לוחות השעונים בשני התאים. אחד הרסיסים חדר לתא הטייס וריסק את ידו של נאמן. נאמן הודיע על הפגיעה ועל כוונתו לנטוש, אך בחלוף שניות אחדות נראה היה שהמטוס ממשיך בטיסה ומגיב להיגוי. נאמן הטיל את החימוש כולו על אדמת המדבר המצרי וביצע תמרונים חריפים ומסוכנים במטרה להתחמק מטילים נוספים ששוגרו לעבר המטוס. כאשר חזר נאמן על כוונתו לנטוש, הודיע הנווט סג"ם יורם רומם "אני לוקח", ובאישורו של נאמן לקח את ההגאים והתחיל להטיס את המטוס לכיוון רפידים. לאחר שחצו את התעלה מזרחה, חבש הטייס את ידו בעוד רומם מטיס את המטוס. לבסוף, על אף הפגיעה הקשה במטוס וידו המרוסקת של הטייס, הצליחו נאמן ורומם להנחית את המטוס בבסיס רפידים כשהם מפעילים חלק מהמערכות הפגועות באופן ידני מתא הנווט.
הטייס נאמן עבר ניתוחים שבהם נקטעו שלוש אצבעות ידו ושיקום ממושך שבסופם חזר להטיס מטוס סקייהוק ולימים מונה למפקד טייסת סקייהוק. הנווט רומם התקדם להיות מוביל בכיר בטייסת 201 ולימים מונה למפקד יחידת המחשב של חיל האויר. מטוס הפנטום הפגוע עבר שיפוץ נרחב, והוחזר לפעילות מבצעית.
תוצאות המבצע

המבצע שהיה האחרון מסוגו במהלך מלחמת ההתשה הוכיח כי לחיל האוויר אין מענה טקטי למערך הנ"מ הצפוף שהוקם בהתאם לדוקטרינה הסובייטית. קושי זה בא לידי ביטוי ביתר שאת כשלוש שנים מאוחר יותר במלחמת יום הכיפורים הן בחזית מצרים והן בחזית סוריה בהן נגרמו לחיל האוויר אבדות כבדות.
פגיעה בשני מטוסי פנטום ישראלים ביום אחד מול מערך סובייטי שכוחותיו נראו בלתי נדלים תסכלה ועודדה את ישראל להסכים ליוזמת רוג'רס להפסקת אש עם מצרים שתסיים את מלחמת ההתשה.
הטייס סרן רענן נאמן עוטר על ידי הרמטכ"ל דוד אלעזר באות המופת על תפקודו במהלך הקרב ובכך שמנע נפילתו ונפילת הנווט בשבי ועל הצלת המטוס.
הנווט סג"ם יורם רומם עוטר בצל"ש הרמטכ"ל על "תושייה, קור רוח ודבקות במשימה"; למרות שהדבר חרג מתחום הכשרתו, הטיס את המטוס, הביאו לנחיתה וסייע בהצלת המטוס והטייס.
הסובייטים דווחו למפקדות על הפלת 11 מטוסים ישראליים. לאחר מכן תיקנו את הדיווח לחמישה מטוסים ישראליים שהופלו. שני מפקדי גדודי ההגנה האווירית שבגזרת התעלה לוטננט קולונל קונסטנטין פופוב ולוטננט קולונל קוטינצב עוטרו ב-26 באוגוסט 1970 באות גיבור ברית המועצות (כוכב הזהב) על מיומנות גבוהה וגבורה בהדיפת מתקפות חיל האוויר הישראלי וכן בסכומי כסף גבוהים. החיילים הסובייטים שהשתתפו בקרב קיבלו את "אות השירות הקרבי".
ביום התקיפה שהה נאצר, נשיא מצרים בפגישה עם מזכ"ל הסובייט העליון ליאוניד ברז'נייב בקרמלין וטען כי הכוחות הסובייטים שבמצרים לא מצליחים להדוף את המתקפות האוויריות הישראליות. במהלך הפגישה התבשרו השניים בדבר הפגיעה במטוסים הישראלים על ידי כוחות סובייטיים ובכך הביאה לסיפוק אצל השניים.
לטענת מוטי הוד, הייתה זו הפעם הראשונה שהופעלה מערכת טילי קרקע אוויר מסוג SA-6 בזירה, ולמעשה  היה זה מארב טק"א שבוצע כנקמה על קרב רימון 20 בו הופלו חמישה מטוסים עם טייסים סובייטים.
לקריאה נוספת

דני שלום, רוח רפאים מעל קהיר - חיל האוויר הישראלי במלחמת ההתשה, הוצאת באוויר - פרסומי תעופה, כרך ב' עמ' 1081 - 1104
יורם רומם, אני לוקח, הוצאת כנרת זמורה, עמ' 46 - 56
הערות שוליים

↑  עמיה לבליך, חקירות, חוץ מציפורים, שישית, ירושלים: הוצאת שוקן, 1990, עמ' 61
↑  השמיים אינם הגבול, אליעזר (צ'יטה) כהן וצבי לביא, עמודים 427-428
מגדל ירושלים

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  רב-קומות, בית מלון 
 מיקום:  ירושלים ירושלים
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1965–1970 (כ־5 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  1970 
 אדריכל:  ראובן טרוסטלר 
 מידות
 קומות:  17 
 קואורדינטות:  31°46′50″N 35°13′05″E﻿ / ﻿31.78046227°N 35.21813965°E﻿ / 31.78046227; 35.21813965
  (למפת ירושלים מוגדלת) מגדל ירושלים(למפת ירושלים רגילה) מגדל ירושלים(למפת הרי ירושלים רגילה) מגדל ירושלים(למפת הרי ירושלים מוגדלת) מגדל ירושלים he
 
מגדל ירושלים הוא רב הקומות הראשון בירושלים. הבניין משמש למלון ומשרדים.
היסטוריה

במגרש שבו שוכן המגדל נבנה בסוף המאה ה-19 בית מגורים גדול. הבית היה בבעלות ערבית אולם במקום התגוררו מספר משפחות יהודיות. לאחר מלחמת העצמאות הוכרז המבנה כנכס נפקדים ועבר לחזקת רשות הפיתוח. בראשית שנות ה-60 רכשה חברת הבנייה רסקו את המבנה ויזמה את הקמת המגדל.
בשנת 1965 פונו 30 משפחות מהמבנה והוא נהרס. המגדל תוכנן על ידי האדריכל ראובן טרוסטלר.  הבנייה עצמה התבצעה בין השנים 1965 ל-1970. לאחר בניית המגדל נפרץ קו הגובה של ירושלים ונבנו מגדלים שונים בהם המגדלים בקריית וולפסון, מלון לאונרדו פלאזה, מגדל העיר ומרכז כלל, מהלך שעורר ביקורת עקב הפגיעה במרקם ההיסטורי של העיר.
המלון במגדל נפתח ביולי 1970. בסוף 1970 עברו משרדי משרד השיכון למגדל. בעבר שכנו במגדל גם משרדי מערכת השבועון האמריקאי "טיים" בישראל.
בשנת 1999 עבר המלון שיפוץ ושדרוג.
בדצמבר 2023 רכשה רשת מלונות פרימה את המלון תמורת כ-90 מיליון שקל. הרשת הודיעה כי היא תשקיע כ-30 מיליון שקל נוספים בשדרוג החדרים ולובי המלון. המלון החל לפעול תחת שם חדש, מלון "פרימה ורה ירושלים".
הבניין

הבניין, ששוכן ברחוב הלל במרכז ירושלים, נבנה בגובה של 17 קומות והיה לרב הקומות הראשון בירושלים. טרוסטלר תכנן לבניין שני אגפים, אגף לבית מלון ואגף למשרדים, מתחת לשני האגפים נבנו שתי קומות מסחריות. הבניין מחופה באבן נסורה ומחולק באמצעות "חלונות רצועה", חלונות אנכיים באגף המלון וחלונות אופקיים באגף המשרדים. הבחירה בסוג האבן ובחלונות הרצועה נעשה על מנת להוריד את הכובד של הבניין הגדול, שהיה חריג בסביבתו. מתחת לבניין נבנה חניון תת-קרקעי. בשנת 1984 נפל לוח אבן נסורה מחיפוי הבניין, ועיריית ירושלים דרשה שלוחות החיפוי בכל הבניין יחזקו בברגים לתוך המבנה.
אחת הכניסות למבנה ממוקמת ברחוב דרום (המחבר את רחוב הלל לרחוב שמאי) מול הכניסות לקולנוע אורנע וקולנוע אוריון לשעבר. בכניסה זו ממוקם פסאז' בו מספר חנויות.  מתחם החנויות נקרא בפי הירושלמים "פסאז' רסקו". תחילה התמקמו בפסאז' מספר חנויות אופנה והוא זכה להצלחה אך כעבור זמן דעך. ב-1981 נפתח במקום האולם הראשון והמרכזי בירושלים למשחקי ארקייד - "משחקי צמרת" - שכלל מכונות פינבול ומשחקי וידאו. השילוב של הכניסות לבתי הקולנוע ואולמות משחקי המחשב הפכו את הכניסה לאתר בו התקבצו בני נוער רבים שנות ה-80.
לקריאה נוספת

דוד קרויאנקר, המשולש הירושלמי, ביוגרפיה אורבנית, ירושלים: הוצאת כתר ומכון ירושלים לחקר ישראל, 2011.
הערות שוליים

↑  בניין משרדים בן 15 קומות יוקם בירושלים, על המשמר, 27 באפריל 1965
↑  נחום ברנע, מגדלי בבל ושלום ירושלים, דבר, 4 באוגוסט 1972
↑  פתיחת מלון "מגדל ירושלים" מסמלת מיפנה בפעולות רסקו, מעריב, 7 ביולי 1970
↑  אהוד גוט, הושלמה העברת משרד השיכון לבירה, מעריב, 16 בדצמבר 1970
↑  מיכל מרגלית, ‏ירושלים: 65 שקל למ"ר בבניין רסקו, באתר גלובס, 10 באוגוסט 2008
↑  אביבה קרול, ‏משרד התיירות אישר מענקים לשיפוץ מלונות בירושלים ובטבריה ב-50 מיליון ש', באתר גלובס, 22 בדצמבר 1999
↑  הדר קנה, רשת פרימה רכשה מלון בירושלים בסכום של 90 מיליון שקל, באתר TheMarker‏, 3 בדצמבר 2023
↑  נגה שילון, לא מכיר, לא יודע, כל העיר, 26 באפריל 1985
↑  רן לוי, זהירות. בניינים נשירים, כל העיר, 26 באפריל 1985
↑  הופיעה כתובת חדשה בפינת פסאז' רסקו, כל העיר, 15 בנובמבר 1985
↑  זיוה שטרנהל, פאסאז' רסקו: שרידי מרכז־אופנה יוקרתי, כל העיר, 25 בינואר 1980
↑  רחל מהגר, מקומות חדשים - צמרת שתיים — "משחקי צמרת", כל העיר, 28 באוגוסט 1981
מדיניות הכלב האחד

מדיניות הכלב האחד היא מדיניות של הממשל בסין, לפיה כל משפחה יכולה לגדל לכל היותר כלב אחד. המדיניות גם מגבילה את גובה הכלבים - עד 35.5 סנטימטרים, ואוסרת על גידול כלבים פראיים ומסוכנים. בנוסף נאסר על נטישת הכלבים, ועל טיול עימם במקומות ציבוריים כגון שווקים ופארקים.
המדיניות מיושמת משנת 2006 בבייג'ינג. בהמשך הורחבה גם לערים גואנגג'ואו (מ-2009), צ'נגדו, ושאנגחאי (מ-2011).
המדיניות יושמה לראשונה ב-2006, לאחר שחלה עלייה במקרי המוות בעקבות הידבקות במחלת הכלבת - 2,651 מקרי מוות מהמחלה דווחו בשנת 2004; רק 3% מהכלבים בסין היו מחוסנים מפני המחלה. באזורים אחרים בסין, המדיניות הקיימת לרוב היא הטלת קנסות שונים על בעלי כלבים. ב-2006 נערך מבצע ממשלתי בו נטבחו בתוך חמישה ימים 50 אלף כלבים באזור יונאן לאחר מספר מקרי הידבקות בכלבת.
הטלת המגבלות הובילה למספר הפגנות מחאה מצומצמות בבייג'ינג. כן עלו תגובות מעורבות מצד ארגוני בעלי חיים שונים ברחבי העולם, כגון התנגדות מצד הארגון האמריקאי "Humane society" (שאנשיו טענו כי הפתרון להתפשטות הכלבת בסין הוא הגברת החיסונים לכלבים ולא הגבלת מספרם), לעומת הבעת תמיכה במדיניות מצד ארגון "אנשים למען יחס מוסרי לבעלי חיים" (שאנשיו טענו כי הדבר אולי ימנע מאנשים לנסות לגדל יותר כלבים ממה שהם מסוגלים).
ראו גם

מדיניות הילד האחד
הערות שוליים

↑  Guangzhou lowers dog registration fee and starts one-dog policy
↑  Shanghai adopts 'One-Dog Policy'
1 2  Beijing Sets a ‘One Dog’ Policy to Combat Rabies
↑  Yunnan Dog Massacre, July 2006
מדס גילברט

| --- | --- |

 לידה:  2 ביוני 1947 (בן 77) פרוסגרון, נורווגיה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אוסלו (1973)  בית הספר הקתדרלי באוסלו 
 מוסדות:  בית החולים האוניברסיטאי של צפון נורווגיה (1976) 
 פרסים והוקרה:  מפקד במסדר אולב הקדוש (2013)  Erik Bye's Memorial Prize (2009)  Fritt Ords honnør (2009) 
 
מאדס פרדריק גילברט (נולד ב-2 ביוני 1947) הוא רופא נורווגי מומחה ברפואת חירום. מנהל מחלקת רפואת חירום בבית החולים האוניברסיטאי של צפון נורווגיה (אנ') ופרופסור לרפואת חירום באוניברסיטת טרומסו (אנ').
גילברט הוא חבר מפלגת השמאל הנורווגית "המפלגה האדומה של נורווגיה" והתפרסם בפעילותו ההומניטרית כרופא בעיקר בקרב האוכלוסייה הפלסטינית, בלבנון וברצועת עזה.
ספרו "Eyes in Gaza" ("עיניים בעזה") מתעד את חוויותיו בעזה במבצע עופרת יצוקה בתקופה שנאסרה הכניסה לעזה על עיתונאים זרים.
גילברט מבקר חריף של מדיניות ישראל והמערב, בעת שירותו בעזה העביר תדיר דיווחים תומכים בגרסת הפלסטינים וחלקם זכו לתהודה רבה בעולם. כשחזר לנורווגיה זכה לשבחים רבים מאנשי המרכז-שמאל, בהם ראש הממשלה דאז, ולימים מזכ"ל נאט"ו, ינס סטולטנברג. מאידך, הימין הנורווגי גינה אותו וסיב ינסן מנהיגת מפלגת הקידמה גינתה אותו כשופר של תעמולה אנטי-ישראלית. בתגובה, טען נגדה שר החוץ יונס גר סטיורה שגילברט פועל כמיטב המסורת הרפואית של עזרה לעשוקים, ושורת אישים פוליטיים מהשמאל ומהימין: אודון ליסבאקן (אנ'), ארנה סולברג ולארס ספונהיים (אנ'), טענו נגדה שהיא זו שתומכת בטרור הישראלי נגד הפלסטינים.
בעקבות מכתב פתוח ששלח יחד עם ידידו לכתב העת הרפואי 'לאנסט'. דובר משרד החוץ הישראלי, יגאל פלמור (אנ') האשים את גילברט בהפצת שקרים מרושעים. אך גילברט עמד על דבריו.
ב-2012, בעת מבצע עמוד ענן חזר גילברט לעזה והספיק לעבוד בבית החולים שיפא לפני שהפסקת האש נכנסה לתוקף.
ב-2014 אסרה עליו ישראל להיכנס לרצועת עזה. תחילה נמסר כי האיסור הוא ללא הגבלת זמן, הדבבר עורר מחאה בנורווגיה ובקשה רשמית של הממשלה הנורווגית שההחלטה תבוטל. גילברט פרסם בלאנסט בתגובה מכתב שנחתם על ידי 23 רופאים ומדענים נוספים, שבו נטען כי ישראל הכריזה על מצב חירום כדי להסוות טבח בפלסטינים ובמיוחד שמה למטרה פגיעה בנשים וילדים. בהמשך התנצל עורך הלאנסט, ריצ'רד הורטון, על פרסום המכתב. ישראל הרשמית הגיבה כי אסרה את כניסתו לישראל בלבד וכי אם המצרים יאפשרו לו להיכנס ממעבר רפיח, שהיה סגור באותם ימים, יוכל לפעול ברצועה.
גילברט תקף את ארגון רופאים ללא גבולות על שלא נקט עמדה ברורה אנטי ישראלית. זאת לאחר שמנהיג הסניף הנורווגי של הארגון ביקר את גילברט בחריפות על שהביע תמיכה בפיגועי 11 בספטמבר בארצות הברית.
גילברט זכה בפרסים רבים על פעילותו ההומניטרית.
הוא מתראיין בקביעות בנושא הישראלי-פלסטיני בערוץ אל-ג'זירה.
ליל וינגייט

ליל וינגייט הוא שמה של אחת מהפעולות הגדולות של תנועת המרי העברי בתל אביב, שנערכה בליל שבין 24 ו-25 במרץ 1946, ונועדה להוריד מעפילים בחוף תל ברוך וליצור הפגנת כוח פומבית של כוח המגן העברי בתל אביב.
רקע

תנועת המרי העברי קמה באוקטובר 1945 כאיחוד של מחתרות ההגנה, האצ"ל והלח"י לצורך פעולה משותפת כנגד מוסדות השלטון הבריטי בארץ. בחורף 1946 שהתה בארץ ועדת החקירה האנגלו-אמריקנית לבירור שאלת ארץ ישראל, לפיכך הפסיקה ההגנה, ביוזמתה, את פעולותיה הצבאיות. אולם, משהתמהמהה הוועדה בעבודתה ולא גילתה כל כוונה ללחוץ על הממשלה הבריטית להגדיל את מכסות העלייה, החליטה ההגנה לעשות זאת בעצמה.
בליל 25 במרץ עמדה לעגון בחופי תל אביב ספינת המעפילים אורד וינגייט (על שם צ'ארלס אורד וינגייט, הקצין הבריטי שסייע בהקמת פלגות הלילה המיוחדות) כשעל סיפונה 248 מעפילים מאיטליה. המפקדה הארצית של ההגנה, בתיאום עם המפקדה המאוחדת של תנועת המרי החליטה לארגן מבצע הורדה שבסופו יוסתרו המעפילים בבתי תושבים בתל אביב. במקביל, תוכנן, יפעלו חוליות רבות ברחבי העיר כדי לחסום את דרכם של בריטים ולשבש מתקני צבא ובכך להקשות על הצבא הבריטי לפעול כנגד הורדת המעפילים.
הפעולה

בעיר פעלו במשולב כוחות פלמ"ח, חי"ש, חי"מ, גדנ"ע ויחידות נוספות. מתכנן המבצע היה בכיר ההגנה, יהושע גלוברמן. הכוחות התארגנו בשלוש חגורות מן החוף ומזרחה, שמטרתן הייתה לחסום את הבריטים. את ה"חגורה" המזרחית ביותר איישו אנשי פלמ"ח ותפקידם היה לחסום את הכבישים המובילים למרכז העיר, על מנת למנוע מהבריטים להחיש תגבורת למקום; את החגורה המרכזית איישו בעיקר אנשי חי"ש ובחגורה הצמודה לחוף הוצבו אנשי פלמ"ח ופלי"ם, שתפקידם היה להוריד את המעפילים. בנוסף הוצבו בנקודות כינוס בעיר אנשי גדנ"ע וחי"ם שהיו אמורים ליצור המון בתוכו ייטמעו המעפילים עם הורדתם. הבריטים הבחינו בתכונה יוצאת דופן וחשו שדבר-מה עומד להתרחש.
במשך הלילה נתקלו כוחות צבא ומשטרה בריטים באנשי ההגנה במספר נקודות חסימה. ההיתקלות החמורה ביותר אירעה בפינת הרחובות מרמורק ויהודה הלוי (היום רחוב אבן גבירול). משוריין בריטי שסייר סביב שרונה ("הקריה") הבחין בפעילות החשודה באזור, וכשהתקרב פתחה עליו באש חוליית ההגנה שהתבצרה במרפסת הבית הסמוך, בפיקודה של חברת הפלמ"ח, ברכה פולד, בת ה-19. כוח בריטי מן המחנה הסמוך נזעק לעזרת המשוריין. בחילופי האש נורתה ברכה פולד ממקלע הברן של המשוריין. היא נפצעה אנושות, ונלקחה על ידי הבריטים לחקירה במשטרת יפו, רק לאחר החקירה נלקחה לבית החולים הממשלתי, שבו נפטרה מפצעיה לאחר זמן קצר.
האונייה התגלתה על ידי הבריטים בשעות הערב, עוד לפני שהצליחה להתקרב לחוף. היא הוקפה במשחתות בריטיות שליוו אותה לנמל חיפה, משם נשלחו המעפילים למחנה המעצר בעתלית.
לכאורה היה "ליל וינגייט" כישלון חרוץ, אולם הוא היה אפקטיבי ביחסי הציבור של תנועת המרי. "ליל וינגייט" היה הוכחה ליכולתה של ה"הגנה" לתכנן ולבצע פעולות בהיקף רחב בשילוב עם העורף האזרחי. הודות לכך, הוגבר החלק הגלוי של המאבק נגד הבריטים ותל אביב הפכה למרכז המחאה הגלויה נגד הספר הלבן. הלווייתה של ברכה פולד, למחרת, הפכה להפגנת מחאה ענקית נגד מדיניות הבריטים להגבלת העלייה לארץ ישראל.
הנצחה

תושבי הרחוב הסמוך למקום נפילתה של ברכה פולד קראו לרחובם על שמה. באוקטובר 1950 החליטה עיריית תל אביב לקרוא לרחוב רשמית על שמה. ב-1989 הציבה העירייה שלט הנצחה לליל וינגייט ליד רחוב אבן גבירול 2 (בית אליהו), בסמוך למקום נפילתה של ברכה פולד.
שלט הנצחה ברחוב אבן גבירול המתאר את הפעולה
רחוב ברכה פולד בתל אביב
מונטנגרו במשחקים הפאראלימפיים

מונטנגרו השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים בבייג'ינג (2008), כשנתיים לאחר שהכריזה על עצמאותה. עד אז, השתתפו הספורטאים המונטנגרים במשחקים כחלק מהמשלחת היוגוסלבית (ובמשחקים הפאראלימפיים אתונה (2004), כחלק ממשלחת סרביה ומונטנגרו) במשחקי החורף לא נטלה מונטנגרו חלק מעולם.
המשלחות הפאראלימפיות אותן שלחו המונטנגרים למשחקים היו משלחות קטנות. במשחקים הפאראלימפיים טוקיו (2020) זכתה פיליפ רדוביץ' במדליה הראשונה של מונטנגרו, בטניס שולחן.
ראו גם

מונטנגרו במשחקים האולימפיים
מונטנגרו במשחקים האולימפיים לנוער
לוחית גל

בירוק - רכיב השדה החשמלי המקביל לציר האופטי. בכחול - רכיב השדה החשמלי הניצב לציר. באדום - השדה הכולל (סכום שני הרכיבים). אור מקוטב קווית נכנס ללוחית חצי גל בזווית של 45 מעלות ביחס לציר האופטי, וניתן לחשוב עליו כמורכב משני גלים: גל בקיטוב מקביל לציר האופטי של הלוחית, וגל המקוטב בניצב לציר האופטי של הלוחית. בתוך הלוחית, הגל בעל הקיטוב המקביל מתקדם לאט יותר מהגל עם הקיטוב הניצב. בקצה הרחוק של הלוחית, הגל בעל הקיטוב המקביל צבר מופע (פאזה) של חצי אורך גל יותר מהגל עם הקיטוב הניצב, וכתוצאה מכך הקיטוב של הגל המשולב במוצא הוא בניצב לקיטוב הגל הנכנס.
לוחית גל (באנגלית: Waveplate או Wave plate, וכן Retarder, מילולית: "מעכב") היא רכיב אופטי שטוח המשנה את הקיטוב של גל האור העובר בתוכו.
עקרון הפעולה

בשימוש באור בלתי מקוטב, לוחית גל מתפקדת כחלון פשוט, דהיינו כאלמנט אופטי שטוח דרכו עובר אור ללא שינוי מהותי. כאשר האור מקוטב, לוחית הגל (האידיאלית) משנה את המופע (פאזה) בין רכיבי הקיטוב של הגל באופן שונה לכל אחד מרכיבי הקיטוב מבלי להנחית את עוצמתו או לשנות את כיוונו. בשילוב עם רכיבים אופטיים השולטים בקיטוב, כמו חלונות ברוסטר, מקטבים על בסיס מפצלי קרניים קובייתיים או מקטבים ליניאריים, לוחיות גל יכולות ליצור מגוון רכיבים אופטיים כמו שסתום, מסנן, מכוון או מתג אופטי. לוחיות גל נמצאות בשימוש במגוון תחומים, כמו בלייזרים לחיתוך תעשייתי, בלייזרים המשמשים לניתוחים, לתקשורת, בביולוגיה ומינרולוגיה ואפילו למדידת ריכוז סוכר ביצור אלכוהול.
לוחית גל עשויה מחומר אנאיזוטרופי, חומר שמקדם השבירה שלו בציר אחד שונה ממקדם השבירה בציר אחר. לוחית גל בדרך כלל מורכבת מגביש עם שבירה כפולה ליניארית, שעוביו והאוריינטציה שלו במרחב נבחרו היטב להשגת התוצאה הרצויה. הגביש נחתך כך שהציר האופטי שלו מקביל למשטח של הלוחית. הציר האופטי נקרא גם הציר הבלתי רגיל, בהיותו הציר בעל מקדם השבירה הבלתי-רגיל, ונהוג לסמן מקדם שבירה זה כ־ne. מקדם השבירה בציר הניצב מסומן no, ונקרא מקדם שבירה רגיל. בחומר בעל שבירה כפולה, מקדמי השבירה הללו שונים זה מזה. כיוון שמקדם השבירה פרופורציונלי להופכי של מהירות התקדמות האור בתווך, הציר בעל מקדם השבירה הנמוך יותר, בו האור מתקדם מהר יותר בתווך, נקרא הציר המהיר, ובהתאמה הציר בעל מקדם השבירה הגבוה יותר נקרא הציר האיטי. הפרש המהירות הזה גורם לרכיבי הגל המקוטבים לאורך כל אחד משני הצירים להתקדם במהירות שונה במעבר דרך לוחית הגל, דבר היוצר הפרש מופע (נקרא גם הפרש פאזה או רטרדציה) בין רכיבי הקיטוב.
כאשר מקדם השבירה הבלתי-רגיל קטן יותר ממקדם השבירה הרגיל, כמו בקלציט, הציר הבלתי-רגיל נקרא "הציר המהיר" והכיוון המאונך לו (שנמצא על מישור משטח הלוחית) נקרא "הציר האיטי".
אור מקוטב הנכנס ללוחית הגל ייצא במצב קיטוב התלוי בעובי הגביש ובקיטוב ההתחלתי. הרטרדציה בין שני רכיבי הקיטוב (ביחידות של גל) מסומנת כ- \Gamma , וקשורה להפרש בין מקדמי השבירה Δn, לעובי הגביש L ולאורך הגל λ לפי הנוסחה הבאה:
\Gamma ={\frac {2\pi \,\Delta n\,L}{\lambda }}\quad \quad {\biggl (}\Delta n\equiv n_{e}-n_{o}{\biggr )}רטרדציה יכולה לקרות במשטחים המצופים בציפויים אופטיים, בהחזרה ממראה מוטה, בהחזרה פנימית מלאה או בהתקדמות דרך חומר בעל שבירה כפולה.
לוחית גל יכולה להיות עבה על מנת לאפשר עמידות בטיפול וניקוי, והפרש המופע שהיא גורמת הוא מספר שלם של אורכי גל ועוד הפרש המופע הרצוי. לוחית כזו נקראת לוחית מסדר גבוה (multiple order). דרך אחת לחשוב על השפעתו של מספר שלם של אורכי גל הוא האלגוריה לשעון: שעון המראה את השעה שתים עשרה היום או בעוד שבוע נראה בדיוק אותו דבר למרות הזמן שחלף בין שתי הדגימות.