stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רבקה לטימר פלטון
ביוגרפיה > ראשית חייה

פלטון נולדה בדיקייטר, ג'ורג'יה, ב-10 ביוני 1835. והייתה בתו של צ'ארלס לטימר, בעל מטעים משגשג, סוחר ובעל חנות כללית. צ'ארלס היה יליד מרילנד שעבר למחוז דקאלב בשנות ה-20 של המאה ה-19, ואשתו אלינור סוויפט לאטימר הייתה ממורגן, ג'ורג'יה. פלטון היה הבכור מבין ארבעה ילדים; אחותה, מרי לטימר, הפכה גם היא לבולטת ברפורמות של נשים בתחילת המאה ה-20. כשפלטון הייתה בת 15, אביה שלח אותה לגור עם קרובי משפחה בעיירה מדיסון, שם היא למדה בבית ספר פרטי בתוך כנסייה פרסביטריאנית מקומית. לאחר מכן היא המשיכה ללמוד במכללת הנשים מדיסון, שם קיבלה חינוך לאמנויות ליברליות קלאסיות.  היא סיימה את לימודיה בראש כיתתה, בגיל 17, בשנת 1852.בהתבסס על האוטוביוגרפיה שלה, אבותיה של פלטון היו בני וירג'יניה ומרילנד לפני שהתיישבו בג'ורג'יה. בהתאם למסורת המשפחתית, מוצאה התייחס למתיישבים קולוניאליים שהגיעו מאנגליה במהלך המאה ה-16.
באוקטובר 1853 נישאה לד"ר ויליאם הראל פלטון בביתה, והיא עברה לגור איתו במטע שלו ממש צפונית לקרטרסוויל, ג'ורג'יה. היא ילדה חמישה ילדים, בת אחת וארבעה בנים. רק אחד, הווארד ארווין פלטון, שרד את הילדות. בעקבות מלחמת האזרחים נהרס המטע שלהם. מכיוון שהם לא היו מסוגלים כעת להסתמך על עבודת עבדים כאמצעי להפקת הכנסה, ד"ר פלטון חזר לחקלאות כדרך להרוויח כסף עד שיהיו להם מספיק חסכונות כדי לפתוח בית ספר. פלטון ובעלה פתחו את אקדמיית פלטון בקרטרסוויל, שם לימדו היא ובעלה.
ביוגרפיה > זכות בחירה לנשים לבנות

בהצטרפות לאגודת המתינות הנוצרית של האישה ב-1886, הצליחה רבקה לטימר פלטון להגיע למעמד כנואמת לשוויון זכויות לנשים לבנות. עם כניסתה לתחום הציבורי, ללא תלות בקריירה הפוליטית של בעלה, בסוף המאה ה-19, ניסתה פלטון להעסיק גברים ממעמד הביניים כדי לעזור לנשים ממעמד הביניים להשיג מעמד שווה בחברה. היא האמינה שהכרחי שגברים יתנו דין וחשבון, ובמהלך הנאום שלה ב-1887 בוועידת המדינה של איחוד הנזירות הנוצרי, היא טענה שנשים ממלאות באופן פעיל את חובותיהן כנשים ואימהות, אך גברים לא מעריכים את חשיבותן. היא טענה שלנשים צריך להיות יותר כוח בתוך הבית, עם השפעה רבה יותר על תהליך קבלת ההחלטות וחינוך ראוי שניתנו לנשים ולבנות; היא הצהירה עוד כי לנשים צריכה להיות עצמאות כלכלית באמצעות חינוך, הכשרה ובהמשך תעסוקה, וכי לנשים צריכות להיות השפעה רבה יותר על הילדים. ב-1898 כתבה פלטון את "חינוך טקסטיל לנערות ג'ורג'יה" כניסיון לשכנע את המחוקקים בג'ורג'יה שחינוך לבנות הוא הכרחי. במאמר זה היא טענה שזו אחריותו של גבר לדאוג לאשתו ולילדיו. לכן, באחריותו היה להבטיח שזכויות בנותיו והזדמנויות יהיו שוות לאלו של בניו.
עם זאת, אסטרטגיה זו לא פעלה, ובשנת 1900, פלטון הצטרפה לתנועת זכות הבחירה לנשים. מהלך זה הוביל אותה לפעול למען זכויות נשים, לרבות זכות הבחירה, התנועה הפרוגרסיבית, חינוך ציבורי חינם לנשים וקבלה לאוניברסיטאות ציבוריות. פלטון, פעילה בולטת למען זכות הבחירה לנשים בג'ורג'יה, מצאה מתנגדים רבים בבנות ג'ורג'יה אנטי סופרג'יסטיות כמו מילדרד לואיס רתרפורד ודורותי בלאנט לאמאר. במהלך ויכוח ב-1915 עם רתרפורד ואנטי-סופרג'יסטיות אחרות בפני הוועדה המחוקקת של ג'ורג'יה, היושב-ראש התיר לכל אחד מהמתנגדים לדבר במשך 45 דקות אך דרש מפלטון להפסיק לדבר לאחר 30 דקות. פלטון התעלמה ממנו ודיברה 15 דקות נוספות, בשלב מסוים עשתה צחוק מרתרפורד והאשימה אותה באופן מרומז בצביעות. עם זאת, הוועדה המחוקקת של ג'ורג'יה לא העבירה את הצעת חוק זכות הבחירה.  ג'ורג'יה הייתה מאוחר יותר המדינה הראשונה שדחתה את התיקון ה-19 לחוקת ארצות הברית כשהוצע בשנת 1919, ובניגוד לרוב המדינות האחרות באיחוד, ג'ורג'יה לא אפשרה לנשים להצביע בבחירות לנשיאות ב-1920. לנשים בג'ורג'יה לא ניתנה זכות הצבעה עד 1922.
פלטון מתחה ביקורת על מה שראתה כצביעות של גברים דרומיים שהתהדרו ב"אבירות" דרומית עליונה אך התנגדו לזכויות נשים, והיא הביעה את סלידתה מהעובדה שמדינות הדרום התנגדו לבחירה של נשים לבנות זמן רב יותר מאשר אזורים אחרים בארצות הברית. היא כתבה, ב-1915, שנמנעה מנשים השתתפות פוליטית הוגנת
אלא במדינות שזכינו להן על ידי השכל הטוב והיושר הרווח של אנשי אותן מדינות - לאחר שיקול דעת, ועם האינסטינקט האבירי המבדיל בין הזכר האכזרי הגס לבין גדולי האומה שלנו. האם אנשי הדרום יהיו פחות נדיבים, פחות אבירים? הם העניקו לנשים הדרומיות יותר שבחים מאשר הגבר של המערב - אבל לפי מעשיהם, הגברים הדרומיים היו פחות כנים. ביטויים דבשיים נעימים להאזנה, אבל הנשים הנבונות של ארצנו יעדיפו מתנות משמעותיות יותר...
ביוגרפיה > דעות גזעניות

לאחר שנישאה בגיל שמונה עשרה, פלטון ובעלה היו הבעלים של עבדים לפני מלחמת האזרחים האמריקנית, והיא הייתה חברת הקונגרס האחרונה שהייתה בעלת עבדים.
פלטון דגלה בעד עליונות לבנה. היא טענה, למשל, שככל שג'ורג'יה הוציאה יותר כסף על חינוך שחורים, כך אנשים שחורים ביצעו יותר פשעים. לתערוכת קולומביה העולמית של 1893, היא "הציעה תערוכה דרומית 'הממחישה את תקופת העבדים', עם בקתה ו'אנשים צבעוניים אמיתיים שמכינים מחצלות, צווארונים וסלים - אישה לסובב ולקלף כותנה - ועוד אחת לשחק בנג'ו ולהראות את חייו האמיתיים של העבד - לא הדוד טום' היא רצתה להציג את "הכהים המרוצים - כמו נבדל מהמפלצות של הארייט ביצ'ר סטואו."
פלטון ראתה ב"שחורים צעירים" שחיפשו יחס שווה ל"גורילות חצי מתורבתות", וייחסה להן "תאווה אכזרית" לנשים לבנות. בזמן שחיפשה זכות בחירה לנשים לבנות, היא דחתה את זכויות ההצבעה של אנשים שחורים, בטענה שזה הוביל ישירות לאונס של נשים לבנות.
פלטון גם דגלה בעוד לינץ' בגברים שחורים, ואמרה שזה "גן עדן" בהשוואה לאונס אפשרי של נשים לבנות. ב-11 באוגוסט 1898, פלטון נשא נאום באי טייבי, ג'ורג'יה, בפני כמה מאות חברים באגודה החקלאית של מדינת ג'ורג'יה. היא דחקה להגביר את מעשי הלינץ' כדי להגן על נשים לבנות כפריות מפני אונס על ידי גברים שחורים.
כשאין מספיק דת בדוכן כדי לארגן מסע צלב נגד החטא; ולא צדק בבית המשפט להעניש מיידית פשע; וגם לא גבריות מספיקה בעם כדי לשים זרוע מחסה על תמימות וסגולה - אם זה צריך לינץ' כדי להגן על רכושה היקר ביותר של האישה מפני חיות האדם הרעילות - אז אני אומרת לינץ', אלף פעמים בשבוע אם צריך.
עיתונים הדפיסו מחדש תמליל של נאומה של פלטון כדי לגייס תמיכה במפלגה הדמוקרטית. ב-18 באוגוסט 1898, ה-Daily Record של אלכס מנלי הדפיס מאמר מערכת להפרכה שטען כי אונס לבן של נשים שחורות היה תכוף הרבה יותר, והמגע בין נשים לבנות וגברים שחורים היה לרוב בהסכמה. מאמר המערכת של מנלי שימש כעילה להתקוממות וילמינגטון בנובמבר 1898.
מנלי התראיין ל"בולטימור סאן" שלושה ימים לאחר הטבח, והוא הצהיר שהוא רק רצה להגן על "גברים צבעוניים מושמצים" שהושמצו על ידי פלטון. הוא אמר שמאמר המערכת שלו עוות על ידי עיתונאים לבנים. תגובתה של פלטון הופיעה בגיליון ה-16 בנובמבר של News and Observer בריילי: "כשהכושי מנלי ייחס את הפשע לאינטימיות בין גברים כושים לנשים לבנות בדרום, יש לגרום למשמיץ לחשוש מחבל לינץ' במקום לתפוס מקום בעיתוני ניו יורק".
בשנת 1899, קהל עצום של תושבי ג'ורג'יה לבנים עצרו, עינו וערכו לינץ' באדם שחור, סם הוז, שהואשם באשמת שווא ברצח לבן ובאונס של אשתו של קורבנו. פלטון אמרה שכל "בעל או אב בעל לב אמיתי" היה הורג את "החיה" וכי להוז מגיעה פחות אהדה מכלב משתולל.
ביוגרפיה > יום כסנאטורית

תומאס וו. הארדוויק, מושל ג'ורג'יה, תכנן להתמודד כמועמד בבחירות הבאות לסנאט האמריקני, שהיו אמורות להיות ב-1924. עם זאת, הסנאטור המכהן תומאס א. ווטסון מת באופן בלתי צפוי ב-26 בספטמבר 1922. כמושל, הארדוויק היה רשאי למנות מחליף לווטסון עד שניתן יהיה לארגן בחירות מיוחדות. הארדוויק חיפש מינוי שלא יתחרה בבחירות הקרובות, ולהתנדב בקרב הנשים המצביעות החדשות (שהיו מנוכרות כלפיו בגלל התנגדותו של הארדוויק לתיקון ה-19). ב-3 באוקטובר, בחר הארדוויק בפלטון לכהן כסנאטורית, משום שהיא הייתה נציגה ידועה ומוערכת של תנועת זכות הבחירה לנשים. הקונגרס לא היה צפוי להתכנס רק לאחר הבחירות המיוחדות, שהיו אמורות להיערך ב-7 בנובמבר, כך שלא היה סביר שפלטון תושבע אי פעם. וולטר פ. ג'ורג' ניצח את הארדוויק ב-55% עד 33% בפריימריז של המפלגה הדמוקרטית, ונבחר ללא התנגדות בבחירות המיוחדות. במקום לתפוס את מקומו מיד כשהסנאט התכנס מחדש ב-21 בנובמבר, ג'ורג' התיר להשביע את פלטון. זה נבע בין השאר משכנוע של פלטון  ומקמפיין תמיכה שהשיקו הנשים הלבנות של ג'ורג'יה. ג'ורג' הרוויח מהמחווה, בכך שהציג את עצמו כידיד של תנועת זכות הבחירה. כך הפכה פלטון לסנאטורית הראשונה, שכיהנה עד שג'ורג' נכנס לתפקיד יום אחד לאחר מכן.
ביוגרפיה > אחרית חייה

פלטון התראיינה לסרט ב-9 באפריל 1929 בביתה בג'ורג'יה, כשדנה בהישגיה הפוליטיים ובזיכרונותיה של עדות לחלק ממסלול הדמעות בסביבות שנת 1838. הראיון נערך עבור Fox Movietone News.  פלטון המשיכה לכתוב ולהרצות עד ימיה האחרונים, וסיימה את ספרה, "הסיפור הרומנטי של הנשים של ג'ורג'יה", זמן קצר לפני מותה באטלנטה, ג'ורג'יה ב-24 בינואר 1930. שרידיה נקברו בבית הקברות אוק היל בקרטרסוויל.
הערות שוליים

1 2  "Mrs. Felton Dies. Appointed for One-Day Term From Georgia, She Said She Hoped to See Women in Senate. Active Almost to the Last, She Had Gone to Atlanta at 94 to Attend to School Business". The New York Times. 25 בינואר 1930. נבדק ב-3 בפברואר 2009. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Jennifer Steinhauer (21 במרץ 2013). "Once Few, Women Hold More Power in Senate". The New York Times. נבדק ב-30 במרץ 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Martin, Sara Hines (2002). More Than Petticoats: Remarkable Georgia Women. Guilford, Connecticut: TwoDot. ISBN 978-0-7627-1270-0.
↑  Country Life in Georgia in the Days of My Youth: Also Addresses Before Georgia Legislature Woman's Clubs, Women's Organizations and Other Noted Occasions. Index printing Company. 1919.
↑  Phillips LaCavera, Tommie (30 באוקטובר 2001). "Among Clarke County's notable women were first black female education administrator; vocal opponent of women's suffrage". Athens Banner-Herald. אורכב מ-המקור ב-20 באפריל 2019. נבדק ב-19 באפריל 2009. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Mallonee, Laura (21 בנובמבר 2022). "The Nation's First Woman Senator Was a Virulent White Supremacist". Smithsonian Magazine (באנגלית). ארכיון מ-13 דצמ' 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Senate Stories | Rebecca Felton and One Hundred Years of Women Senators". U.S. Senate Historical Office. 21 בנובמבר 2022. ארכיון מ-1 אוק' 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  McHenry, Robert (9 בינואר 2008). "Persons of Color and Gender in National Politics". Britannica Blog. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Former U.S. Senator Rebecca Felton". Moving Image Research Collections. 9 באפריל 1929 – via YouTube. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007425304005171  GND: 1193701333  ISNI: 0000 0000 2483 1897  LCCN: n80010324  SNAC: w62g8bk2  SUDOC: 127835687  US Congress: F000069  VIAF: 38206627   WorldCat (עם VIAF): 38206627 
"אשת המאה"
ב-11 באוגוסט 1898, פלטון נשאה נאום שטען כי, לאור חוסר היכולת של הכנסייה או בתי המשפט להגן על נשים לבנות מפני "החיות האנושיות הרעילות - אז אני אומרת לינץ'; אלף פעמים בשבוע אם צריך". נאומה של פלטון היה הנושא של מאמר ההפרכה של אלכסנדר מנלי ב-18 באוגוסט 1898, "דיילי רקורד" ששימש בתורו עילה להתקוממות וילמינגטון בנובמבר 1898.
פלטון ליד שולחנה בסנאט
גדול הדור

גדול הדור הוא תואר שמקורו בתלמוד, המשמש לציון אישיות יהודית בולטת ומכובדת. במקורו התלמודי כוון התואר לאישיות ציבורית חשובה ובעלת השפעה, אך לאו דווקא בעלת גדלות תורנית. מאוחר יותר הפך לכינוי של התלמיד החכם הגדול ביותר בדור, לדעת המשתמש בביטוי וייתכן שיהיו במקביל כמה "גדולי הדור". הדעות חלוקות לגבי היקף ומהות סמכותו של גדול הדור, ויש הטוענים כי קיימת מצווה לשמוע לדבריו.[דרוש מקור]
ככל הנראה בראשית המאה העשרים הוכנס, על משקל התואר "גדול הדור", התואר "גדולים" (נהגה מלעיל בהברה אשכנזית 'גדוילים') לרבנים בולטים ומשפיעים. תואר זה נפוץ לאחר הקמת מועצת גדולי התורה בכנסייה הגדולה בווינה בשנת 1923 (ה'תרפ"ג). כיום משמש תואר זה במגזר הליטאי, כביטוי לרב שיש להתחשב בדעתו מכוח מעמדו כ"גדול".
משמעות התואר בתלמוד

התלמוד משתמש בתואר "גדול דור" בהתייחס לאמוראים וגם לאישים מתקופת התנ"ך, בהם אברהם – "אברהם גדול הדור היה", עמרם - "עמרם גדול הדור היה – והיו הכל נשמעין לדבריו", יהושע בן נון, אלעזר הכהן, עלי הכהן, אלימלך ובניו ובעז. כן השתמשו בתלמוד בתואר גדולי הדור בהתייחס לתנאים כמו שמעיה ואבטליון. לגבי אישים מתקופת האמוראים שימש התואר גדול הדור רק בהתייחס לאמוראי ארץ ישראל ולא לגבי אמוראי בבל. כך למשל מציין התלמוד: "אמר אביי: גדול הדור רבי, גדול הדור שעמו ר' יעקב בר אחא. ואיכא דאמרי: גדול הדור ר' יעקב בר אחא, גדול הדור שעמו רבי". כן כונו בתואר זה רבי יהושע בן לוי, רבי יעקב בר אידי ורבי שמואל בר נחמני, רבי זירא ורב שמואל בר רב יצחק.
לדברי אברהם אורנשטיין, בתקופת האמוראים שימש התואר "גדול הדור" לתיאור פעילות והשפעה ציבורית, ללא קשר לגדלות תורנית. את מסקנתו זו הוא תומך בראיות הבאות:
חז"ל התייחסו גם אל גויים כגדולי הדור: "אברהם זימן כל גדולי הדור".
אלישע בן אבויה מספר על רבי אליעזר ורבי יהושע בנפרד מ"גדולי הדור" שהגיעו לברית המילה שלו.
דברי התלמוד: "לעולם ימכור אדם כל מה שיש לו וישא בת תלמיד חכם. לא מצא בת תלמיד חכם – ישא בת גדולי הדור".
הביטוי "גדול הדור" ביחס לאדם בעל מעמד גבוה שאינו דווקא תלמיד חכם דווקא, מופיע גם בדברי רבי יצחק מווינה: "אין איסור לקרות עם הארץ נכבד עשיר וגדול הדור לפני תלמיד חכם".
בתקופת הראשונים

רש"י בפירושו לתלמוד כותב, במקום שבו מנתה הגמרא רק את רבן שמעון בן גמליאל ורבי יהושע בן קרחה במקום שהיו בו רבנים נוספים, שרק שני אלו נמנו כי הם היו גדולי הדור. כן נעשה שימוש דומה במונח על ידי בעלי התוספות ובפירוש רש"י לתלמוד בבלי, מסכת תענית, דף כ"ט, עמוד א'.
החל מהמאה ה-16 מופיע התואר "גדול הדור" פעמים רבות בטענות שיש לפסוק הלכה כצד מסוים מאחר שרב שהיה גדול הדור נהג כך. ספר חרדים מצוטט ככותב בעניין המחלוקת האם יש להפריש תרומות ומעשרות מפירות שביעית: "וכן היה נוהג ומנהיג גדול הדור מהר"ר משה מיטראני גם גדול הדור כבוד מהר"ר יוסף קארו בסוף ימיו כשחבר שולחן ערוך כתב סתם ...". הרב שלמה לוריא כתב בספר "ים של שלמה" על רבינו שלום מווינה: "אבל חלילה לי לחלוק על הגאון ... ומהרי"ל גדול בדור כתב עליו ... אף שנראה לי מתוך רוב דעת הפוסקים להתיר מ"מ ... יש לנהוג כמותו".
היחס לפסקי הלכה של גדול הדור

בהתייחס לדברי התלמוד, ששמואל הנביא עבר על איסור המורה הלכה בפני רבו, הקשו התוספות מדוע שמואל נחשב מורה הלכה בפני רבו, הרי שמואל באותו יום פגש את עלי לראשונה? ותרצו: "גדול הדור היה, ובא ללמוד לפניו". המהרי"ק כתב שמדברי תוספות אלו לומדים שהאיסור להורות הלכה בפני רבו חל גם על גדול הדור שאינו רבו, אם הוא בא ללמוד בפניו, ורבי ישראל איסרלן (בספרו תרומת הדשן) כותב שהאיסור חל לגבי גדול הדור אפילו לא בא ללמוד בפניו וכן נפסק בשולחן ערוך.
היו שהסבירו שהאיסור להורות בפני גדול הדור חל רק על עניינים חמורים, כמו בענייני עגונות, ממזרים ושאר פסולים, ושאלות כלליות גדולות, בעוד בעניינים חמורים פחות גדולי הדור מוחלים ועל כן כל רב יכול להורות בהם.
בישראל, החל מהמחצית השנייה של המאה ה-20, משמש התואר "גדול הדור" בחברה החרדית ולעיתים גם בחברה החרדית-לאומית לרב המהווה סמכות אידאולוגית והלכתית עליונה. בהשקפת העולם החרדית, "גדול הדור" הוא המנהיג העליון שיש להישמע לכל הכרעותיו. הרב אברהם שרמן הרחיב על החובה להישמע לגדולי הדור בפסק דין בו ביטל למפרע גיור בהסתמך על כללים שהופיעו בכרוז עליו חתמו הרבנים שלמה זלמן אוירבך, שמואל הלוי ווזנר, יעקב ישראל קניבסקי, אלעזר מנחם מן שך, יוסף שלום אלישיב והרב נתן גשטטנר. את פסק הדין פרסם בקובץ מיוחד תחת הכותרת: "סמכותם הייחודית של גדולי ישראל בנושאים של גרות ועגינות". לעומתו, טען הרב שלמה דיכובסקי: ”לאחר שבטל בית הדין הגדול שבירושלים, לא הייתה עוד סמכות על בישראל, למרות שבכל הדורות היו גדולי דור”. והוסיף: ”אי אפשר לשאול את דעתו של גדול הדור, שעיניו לא ראו אוזניו לא שמעו את הצדדים”. הרב דב ליאור כתב שיש לשמוע לגדול הדור, אולם כאשר יש מחלוקת בין גדולי הדור ניתן להעדיף ללכת כשיטתו של גדול אחד על פני גדול אחר. לעומתו כתב הרב אורי שרקי: ”הרעיון שהלכה כגדול הדור הוא המצאה חדשה. אין לזה כל מקור, וגם מעולם לא פסקו כך. אוי לדור שנפל למיתוס”.
כבוד גדול הדור

בשולחן ערוך נפסק שאין צריך להסב בליל הסדר לפני "תלמיד חכם מופלג בדורו" ושיש לקום לפניו מלוא קומתו. הדעות חלוקות בשאלה האם דין זה שגדול הדור נחשב לרבו, חל גם לשאר עניינים כמו אבלות או רק בעניינים אלו.
בעניין מצוות והדרת פני זקן, המחייבת לעמוד בפני תלמיד חכם בד' אמותיו ובפני רבו המובהק מיד כשרואהו ועד שנעלם מעיניו או שמתיישב, פסק השולחן ערוך שכל "מופלג בחכמה" דינו כרב מובהק, והרמ"א מבאר (על פי דברי התוספות ותרומת הדשן) שגדול הדור נחשב למופלג בחכמה.
הגדרת גדול הדור

רבי ישראל איסרלן (במאה ה-15) והרמ"א (במאה ה-16) כתבו לגבי גדול הדור שהוא צריך להיות מפורסם. הגדרה נוספת נתנה על ידי מהר"ם מינץ, שגדול הדור הוא מי שהרבנים נשמעים אליו וסומכים על הוראותיו וההגדרות הבאות בנוסף לגדלות תורנית מובהקת. לפי הרב אורי שרקי, "גדולי הדור הם הגאונים בתורה על כל חלקיה בעלי מידות תרומיות והבנה מעמיקה בהלכות ציבור".
רבים סוברים כי במציאות החיים לאחר הקמת מדינת ישראל וריבוי הקהילות והציבורים שבה, כבר אין רב אחד בלבד שנחשב 'גדול הדור', אלא יש מספר גדולים בכל דור.
בקרב חלק מהציבור הדתי לאומי נטען שלעת הזו אי אפשר לקבוע שרב מסוים הוא גדול הדור, והקביעה הזו נעשית באופן לא ענייני. הרב חיים נבון כתב: ”אין שום הגדרה ל"גדול הדור". וממילא אין גם שום חובה לציית דווקא ל"גדול הדור" ולא לרבנים אחרים. "גדול הדור" זהו בדרך כלל תואר חיבה שתלמידים מעניקים לרבותיהם, והאהבה מקלקלת את השורה”. הרב יובל שרלו טען שהשאלה מי גדול הדור נתונה למניפולציות ומסחור, ושהקריטריונים להגדרה עוברים שינויים בין הדורות בהתאם למי שרוצים להעמידו בראש, ולפיכך אין משמעות לתואר והוא רק כרוך בביזוי התורה.
בתקופת מדינת ישראל

פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא כי לא ברור מי קובע את זהותם של גדול הדור, כמו כן ישנו בלבול בין המושג "מנהיג הציבור החרדי" לבין גדול הדור שלפי הפתיח מדבר על דמות יהודית גדולה, וככל הידוע לא רק החרדים הם יהודים.
עד הקמת מדינת ישראל לא היה אדם שנשא בתואר "גדול הדור" באופן בלעדי, אם כי היו בודדים שהתקרבו לכך, כמו החפץ חיים ורבי חיים עוזר גרודזנסקי בקרב יהדות אירופה[דרושה הבהרה]. בקרב הציבור הליטאי בתקופת קום המדינה כונו כך החזון איש ורבי יצחק זאב סולובייצ'יק. בהמשך שימש תואר זה להתייחסות לרב שך ולרב יעקב ישראל קניבסקי. בתקופתו של הרב שך כמנהיג הציבור הליטאי נעשה שימוש רב לגביו בתואר "גדול הדור" בממדים שלא היו בעבר. הדבר נבע בעיקר בשל מעמד-העל שלו לאורך תקופה של כשלושים שנה, שהעניק לו עוצמה רבה בציבור הליטאי ובציבור החרדי בכלל. לאחריו הרב המרכזי שכונה "גדול הדור" בציבור הליטאי היה הרב יוסף שלום אלישיב, וכן הרב אהרן יהודה לייב שטיינמן. לאחר פטירתם כונו הרב חיים קניבסקי והרב גרשון אדלשטיין, ראש ישיבת פוניבז', כגדולי הדור. לאחר פטירתם, מכונים שני ראשי ישיבת סלבודקה, הרב דוב לנדו והרב משה הלל הירש, כגדולי הדור. מיעוט מהציבור הליטאי, המכונה "הפלג הירושלמי", לא קיבל את סמכותם של חמשת האחרונים, וטען כי גדול הדור היה הרב שמואל אוירבך.
מרבית המכונים "גדול הדור" נמנים עם הציבור הליטאי, ועיקר השימוש בו נעשה על ידם. בקרב החסידים האדמו"ר הוא המנהיג, והוא שם בראש מעייניו את הדאגה לאנשי החסידות שלו. לפיכך רק יוצאי דופן מקרב הרבנים החסידיים שאינם אדמו"רים נקראו או נקראים "גדול הדור", ובהם הרב מטשיבין דב בריש ווידנפלד והרב שמואל הלוי ואזנר. עם זאת, ישנם המתייחסים באופן דומה ל"צדיק הדור", אדמו"ר מוערך במיוחד, כמו רבי אהרן רוקח, מבעלז, שזכה להערכה רבה גם בקרב חסידויות אחרות, וכן ה"אמרי אמת" מגור והאדמו"ר מלובביץ'. תואר דומה הוא "פוסק הדור", כינוי לרב שפסקיו מקובלים על מרבית הציבור, ושמגיעות אליו הכרעות הלכתיות סבוכות.
יוצאי יהדות ספרד בקום המדינה, פחות הכפיפו עצמם לדמות רבנית אחת, והמונח "גדול הדור" יובא לציבור החרדי־ספרדי מאוחר יותר. מאז אמצע שנות ה-80, שבהן הפך הרב עובדיה יוסף למנהיג הספרדי המשפיע והבולט ביותר, נחשב הוא בקרב חלק גדול מציבור זה "גדול הדור".
בקרב דתיים לאומיים הראשון והבולט ביותר היה הרב קוק, שנפטר ב-1935 ומהווה דמות ייחודית ומשפיעה עד ימינו. אחריו בלט בנו הרב צבי יהודה הכהן קוק.[דרוש מקור][מפני ש...] בארצות הברית בלטה דמותו של הרב יוסף דוב סולובייצ'יק, שנחשב למנהיגה של הציונות הדתית שם עד פטירתו בתחילת שנות ה-90, ובישראל – הרב אברהם שפירא והרב מרדכי אליהו, שהיו פעילים עד פטירתם בסוף העשור הראשון של המאה ה-21. מאז פטירתם אין רב המוכר כגדול הדור המובהק.
ראו גם

אמונת חכמים
מצווה לשמוע לדברי חכמים
צדיק הדור
לקריאה נוספת

בנימין בראון ונסים ליאון (עורכים), "הגדולים" - אישים שעיצבו את פני היהדות החרדית בישראל, הוצאת מכון ון ליר והוצאת מאגנס, אלול תשע"ו (2016).
הערות שוליים

1 2  אברהם אורנשטיין, הערך גדול הדור, אנציקלופדיה לתוארי כבוד בישראל ב, עמ' 711
↑  יהדות, שיעורים, זמנים, באתר ישיבה
↑  חנוך גרינוולד, מה"חזון איש" עד הרב אדלשטיין: אלה גדולי הדור החרדים, באתר www.israelhayom.co.il, ‏30/5/2023
↑  תלמוד בבלי, מסכת קידושין, דף ל"ב, עמוד ב')
↑  תלמוד בבלי, מסכת סוטה, דף י"ב, עמוד א' ובפירוש רש"י שם.
↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא בתרא, דף צ"א, עמוד א'
↑  אברהם אורנשטיין, הערך גדול הדור, אנציקלופדיה לתוארי כבוד בישראל ב, עמ' 715
↑  תלמוד בבלי, מסכת מועד קטן, דף כ"ב, עמוד ב'
↑  תלמוד בבלי, מסכת חולין, דף צ"ח, עמוד א'
↑  תלמוד בבלי, מסכת גיטין, דף כ"ג, עמוד ב'
↑  תלמוד בבלי, מסכת פסחים, דף מ"ט, עמוד ב'
↑  צוטט בהגהת הרמ"א לשולחן ערוך, אורח חיים, סימן רפ"ב, סעיף ג'
↑  "ורבנן טובא בהדייהו אלא שהם היו גדולי הדור" תלמוד בבלי, מסכת בבא מציעא, דף פ"ד, עמוד ב'
↑  תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף ל"א, עמוד ב'
↑  בנימין יהושע זילבר, אז נדברו חלק ג-ד, עמוד 278
↑  ים של שלמה, ט"ז, אוצר הגדולים, ח', עמ' ק"ט
↑  תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף ל"א, עמוד ב'.
↑  שו"ת מהרי"ק, שורש קס"ט, באתר אוצר הספרים היהודי השיתופי, ד"ה ואשר הבאת ראיה מעלי
↑  תרומת הדשן, סימן קלח
↑  דביר אזולאי, גדול הדור, ח' אב ה'תשס"ט, אתר ישיבת מרכז הרב
↑  יוסי כץ, סערה בעולם הדיינות: הגרי"ש סמכות-העל?, "בחדרי חרדים", 11 בפברואר 2010
↑  דעת הרב ליאור לגבי עלייה להר הבית, באתר "ישיבה"
1 2  גדולי הדור ופסיקת הלכה, אתר הרב שרקי, אייר-סיון תשס"ז
↑  שולחן ערוך, אורח חיים, סימן תע"ב, סעיף ה'
↑  שו"ת מהר"ם מינץ סימן צט.
↑  הרב שמואל אליהו, מיהו גדול דור, הרב יעקב אריאל, באתר מכון התורה והארץ
↑  חיים נבון, מהי הגדרת "גדול הדור", אתר כיפה, א' בשבט תשס"ח
↑  קובי נחשוני, "מעמד הרבנים נקבע במניפולציות מכוערות", באתר ynet, 26 בנובמבר 2008
↑  הרב זלמן ברוך מלמד, מיהם גדולי הדור?, באתר "ישיבה", ל' אייר ה'תשס"ז[דרושה הבהרה]
| חיי הקהילה היהודית |
| --- | --- | --- |
| תפקידים על-קהילתיים | חכם באשי • שד"ר • אדמו"ר • גדול הדור • רב ראשי |  |
| תפקידים מקומיים | מרא דאתרא • רב • דיין •  פרנס • שליח ציבור • גבאי • גבאי צדקה • בעל קורא • מוהל • שוחט • מלמד • דרשן  • סופר סת"ם • בלנית • משגיח • משגיח כשרות |  |
| מוסדות | תלמוד תורה • ישיבה • ישיבה קטנה • ישיבה גדולה • כולל אברכים • מקווה • בית כנסת • בית מדרש • חברה קדישא |  |
| דברים שבקדושה | מניין • היכל/ארון קודש • חזנות • תפילת עמידה • שחרית • מנחה • ערבית • מוסף • קריאת התורה • שמע ישראל • ברכה • קידוש • רשימת תפילות וברכות |  |
| ניהול חיי הקהילה | בית דין • תקנות הקהילה • פדיון שבויים  • כתב מגידות |  |
| תפקידים היסטוריים | אב הכנסת |  |
כלי קודש ופרנסים • מוסדות יהודיים
TLC: שולחנות, סולמות וכיסאות (2018)

| TLC: שולחנות, סולמות וכיסאות (2018)>  הפוסטר הרשמי של האירוע בכיכובם של סת' רולינס ודין אמברוז.מידע |
| --- | --- | --- |
ארגון: WWE
מותג (ים): Raw סמאקדאון 205 לייב
תאריך: 16 בדצמבר 2018
עיר: סן חוזה, קליפורניה
אולם: SAP Center
מספר צופים: 13,408
שיר (י) הנושא: "Body Talks" בביצוע The Struts
ספונסר (ים): WWE Elite Collection Kay Jewelers
סדרת אירועי שלם וצפה של ה-WWE
| סטארקייד | TLC: שולחנות, סולמות וכיסאות (2018) | :NXT UK TakeOverBlackpool |
סדרת אירועי TLC: שולחנות, סולמות וכיסאות
| 2017 | TLC: שולחנות, סולמות וכיסאות (2018) | 2019 |
TLC: שולחנות, סולמות וכיסאות (2018) היה אחד מאירועי השלם וצפה של ארגון ההיאבקות האמריקאי, ה-WWE, ששודר בערוץ של ה-WWE Network. האירוע כלל את שלושת המותגים (Raw,‏ סמאקדאון ו-205 לייב) ונערך ב-16 בדצמבר 2018, באולם ה-SAP Center שבסן חוזה, קליפורניה. האירוע היה העשירי בסדרת אירועי TLC: שולחנות, סולמות וכיסאות.
שנים עשר קרבות התנהלו באירוע, כולל שניים שהתקיימו במופע המקדים לאירוע. בקרב המרכזי, אסקה ניצחה את בקי לינץ' ושארלוט פלייר בקרב TLC: שולחנות, סולמות וכיסאות משולש על אליפות הנשים של סמאקדאון, זאת הייתה הפעם הראשונה שתואר אליפות הנשים של סמאקדאון שימש כקרב מרכזי של אירוע שלם וצפה. בקרב הלפני אחרון, דין אמברוז ניצח את סת' רולינס וזכה באליפות הבין יבשתית. עוד ברשימת הקרבות, דניאל בריאן ניצח את AJ סטיילס ושמר על אליפות ה-WWE, רונדה ראוזי ניצחה את ניה ג'קס כתוצאה מהכנעה ושמרה על אליפות הנשים של Raw, וברון סטרומן רשם ניצחון על הג'נרל מנג'ר של Raw, ברון קורבין, בקרב TLC: שולחנות, סולמות וכיסאות, שלמעשה זיכה אותו בהזדמנות נוספת להתאבק על תואר האליפות האוניברסלית באירוע הרויאל ראמבל. בנוסף לכך, קורבין איבד את הסמכות הניהולית שלו.
אירוע

| --- | --- |

תפקיד:: שם:
צוות השידור באנגלית: מייקל קול (Raw/גמר טורניר ה-MMC)
צוות השידור באנגלית: קורי גרייבס (Raw/סמאקדאון)
צוות השידור באנגלית: רנה יאנג (Raw/גמר טורניר ה-MMC)
צוות השידור באנגלית: טום פיליפס (סמאקדאון)
צוות השידור באנגלית: דייוויד אוטונגה (סמאקדאון)
צוות השידור באנגלית: ויק ג'וסף (205 לייב/גמר טורניר ה-MMC)
צוות השידור באנגלית: נייג'ל מקגינס (205 לייב)
צוות השידור באנגלית: פרסי ווטסון (205 לייב)
צוות השידור בספרדית: קרלוס קבררה
צוות השידור בספרדית: מרסלו רודריגז
צוות השידור בגרמנית: קרסטן שייפר
צוות השידור בגרמנית: קלווין קני
כרוזים: גרג המילטון (205 לייב/סמאקדאון/גמר טורניר ה-MMC)
כרוזים: ג'וג'ו (Raw)
שופטים: דנילו אנפיביו
שופטים: מייק קיודה
שופטים: ג'ון קון
שופטים: דן אנגלר
שופטים: דריק מור
שופטים: צ'אד פטון
שופטים: הית' סלייטר
שופטים: ריאן טראן
מראיינות: צ'ארלי קארוסו
מראיינות: קיילה ברקסטון
פאנל לפני האירוע: ג'ונתן קואצ'מן
פאנל לפני האירוע: בוקר טי
פאנל לפני האירוע: סם רוברטס
פאנל לפני האירוע: דייוויד אוטונגה
אירוע > מופע מקדים

שני קרבות התקיימו במהלך המופע המקדים. בקרב הראשון, באדי מרפי הגן על תואר האליפות במשקל קל נגד סדריק אלכסנדר. בסיום, מרפי ביצע על אלכסנדר את מהלך הסיום שלו, "חוק מרפי", שהספיק לו כדי לנצח ולשמור על התואר בהצלחה.
בקרב השני, אליאס התחרה נגד בובי לאשלי בקרב סולם שבו גיטרה הייתה תלויה על וו התלייה. אליאס ניצח בקרב לאחר שטיפס על הסולם והסיר מוו התלייה את הגיטרה. לאחר הקרב, לאשלי תקף את אליאס.