stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גראמן G-44 וידג'ן
שירות מבצעי > לאחר המלחמה

כאמור, לאחר המלחמה השיקה גראמן דגם משופר של הווידג'ן. השיפורים כללו תכנון מחודש של גוף המטוס, כך שיכולות השיוט במים שופרו. למטוס נוסף מושב נוסף, ומספר הנוסעים עלה לשישה (כולל הטייס). בתחילת המאה ה-21 עדיין מהווה הווידג'ן מטוס פופולרי בשוק האזרחי בארצות הברית. במינהל התעופה האזרחית (FAA) רשומים 118 מטוסי וידג'ן, 26 מתוכם באלסקה.
שירות מבצעי > בחיל האוויר הישראלי

במלחמת העצמאות תרם המיליונר ההולנדי וים ואן ליר שני מטוסי וידג'ן לחיל האוויר הישראלי המתגבש. חיל האוויר השתמש במטוס לתובלה אווירית בין הבסיסים, בעיקר כמטוסי יבשה רגילים. באחת הנחיתות הנדירות במים, ב-7 בדצמבר 1948 בכנרת, התרסק אחד המטוסים. בהתרסקות נהרגו שלושה אנשי מח"ל וחייל נוסף שטס כנוסע.
המטוס השני הוצא משירות ב-1949 ונמכר לארצות הברית ב-1952.
גרסאות

G-44
G-44A
J4F-1
J4F-2
OA-14
OA-14A
גוסלינג I
SCAN 30
PACE גאנט
מפעילות > גופים צבאיים

אורוגוואי אורוגוואי
ארצות הברית ארצות הברית
ברזיל ברזיל
בריטניה בריטניה
ישראל ישראל
פורטוגל פורטוגל
קובה קובה
תאילנד תאילנד
מפעילות > מפעילים אזרחיים

נורווגיה נורווגיה
ניו זילנד ניו זילנד
מאפיינים > מאפיינים כלליים

צוות: 1
מטען ונוסעים: 4 נוסעים
אורך: 9.47 מטרים
רוחב: 2.62 מטרים
גובה: 4.39 מטרים
מוטת כנפים: 12.19 מטרים
משקל ריק: 1,470 ק"ג
משקל כולל: 2,053 ק"ג
הנעה: 2 × מנועי ריינג'ר L-440 מקוררי אוויר בעלי ששה צילינדרים, 200 כוח סוס
מאפיינים > ביצועים

מהירות מרבית: 153 קשר (246 קמ"ש)
מהירות שיוט: 138 קשר (222 קמ"ש)
טווח: 1,480 ק"מ
תקרת שירות: 4,500 מטרים
קצב טיפוס: 3.6 מטר/שנייה
מאפיינים > חימוש

לעיתים מקלע אחד או שניים בקוטר 7.62 מ"מ, או 0.5 אינץ', יורים דרך חלונות המטוס
במשימות לוחמה נגד צוללות - פצצת עומק אחת במשקל 90 ק"ג
הערות שוליים

1 2  1942 Grumman G44 Widgeon באתר waterwings.com.
↑  U-166 באתר uboat.net.
↑  U-171 באתר uboat.net.
↑  כך על פי המקורות המובאים בערך באנגלית. באתר Uboat.net אין אזכור להטבעת צוללת בתאריך זה.
↑  N13122 Grumman G-44 Widgeon S/N 1312 באתר Joint Base Elmendorf - Richardson.
↑  ארבעת ההרוגים בהתרסקות היו סגן ראלף מוסטר, סגן אוליבר-גרפילד הולטון, סגן אלוין-אברהם לוי וטוראי לודויג-עוזר שטיינר.
↑  דני שלום: מטוסי חיל האוויר - מהטייגר מות' עד הסופה, באוויר - פרסומי תעופה וחלל, עמ' 101.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007588326205171  LCCN: sh2014002170 
גראמן J4F-1 של משמר החופים, 1941
גראמן G-44A וידג'ן
גראמן J4F-2 וידג'ן של צי ארצות הברית
SCAN 30 בהמראה מאגם קליר, בקליפורניה, 2012
גראמן G-44 וידג'ן
דאלאס אוסטין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  29 בדצמבר 1970 (בן 53) קולומבוס, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1989 
 סוגה:  רית'ם אנד בלוז 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה 
 חברת תקליטים:  רוודי רקורדס 
 פרופיל ב-IMDb
 
דאלאס ל. אוסטין (באנגלית: Dallas L. Austin; נולד ב-29 בדצמבר 1970) הוא מוזיקאי, פזמונאי, מפיק מוזיקלי ומפיק קולנוע אמריקאי.
ביוגרפיה וקריירה

במהלך ריאיון ב-2019 עם די ג'יי ולאד (אנ'), דאלאס אוסטין פירט וציין אירועים שלא ידועים או לא אושרו בעבר, הקשורים בחייו ובקריירה שלו. אוסטין נולד בקולומבוס, ג'ורג'יה לאם חד-הורית שהייתה הבעלים של מסעדה הממוקמת בסמוך לביתם. הוא לא אהב לגור בקולומבוס בגלל תנאי החיים של המשפחה וההתמודדות שלהם עם קשיים כלכליים.
במהלך הקריירה שלו, עבד אוסטין עם אמנים בין-לאומיים כדוגמת: מדונה (Bedtime Stories), פינק ("Don't Let Me Get Me" ו-"Just like a Pill") וגוון סטפאני.
חיים אישיים

לאוסטין יש שלושה ילדים, ביניהם בן, טרון אוסטין, שנולד ב-1997 לזמרת צ'ילי מ-TLC, ואחיינית, שאותה עזר לגדל לאחר מות אחיו, קלוד אוסטין, ב-1994.
הערות שוליים

↑  Dallas Austin | Songwriters Hall of Fame, www.songhall.org
↑  Dallas Austin on Producing Michael Jackson, TLC, Boyz II Men, Monica, Pink (Full Interview) | Ghostarchive, ghostarchive.org
↑  Make It Funky: The Rise & Fall of the Highland Place Mobsters, daily.redbullmusicacademy.com (באנגלית)
↑  Dallas Austin, Today In Madonna History (באנגלית)
↑  Just who is Dallas Austin?, gulfnews.com (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1101199482  ISNI: 0000 0001 1460 9536  LCCN: no2008119481  MusicBrainz: 32c23240-70c7-4f19-8f87-d8adf1f4a7ef  NKC: xx0067175  VIAF: 223149294312180521745   WorldCat (עם VIAF): 223149294312180521745
גדעון סמילנסקי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  2 במאי 1977 (בן 47) רחובות, ישראל
 לאום:  ישראלי
 www.gideonsmilansky.com
 
גדעון (גידי) סמילנסקי (נולד ב-2 במאי 1977) הוא צייר ישראלי.
תיאור

גדעון סמילנסקי נולד ברחובות בשנת 1977. בנעוריו עסק במוזיקה קלאסית. במחצית הראשונה של שנות ה-2000 למד אמנות, ואחר כך קולנוע, במדרשה לאמנות. לאחר לימודיו יצר, ביחד עם גיורא קריב, סדרה של סרטים קצרים אודות אמנים ישראלים בשם "Artist in Action". בשנת 2005 היה סמילנסקי ממקימי הגלריה השיתופית "אלפרד" בתל אביב-יפו. יצירותיו המוקדמות של סמילנסקי עשו שימוש בחומרים כגון נייר ולכה, בעזרתם יצר דימויים פואטיים של דמויות או פרחים. החל משנת 2010 הוא יוצר ציור פיגורטיבי על בד, שנעשה מתוך התבוננות במודל.
תערוכות יחיד

2007 "פרחים", גלריה אלפרד, תל אביב-יפו
2009 "יומן ואיש ישן", גלריה אלפרד, תל אביב-יפו
2012 "בטרם טרף", מוזיאון חיפה לאמנות, חיפה
2012 "בשקט בשקט", גלריה אלפרד, תל אביב-יפו
2014 "חדר התענוגות האחרים", מוזיאון טוקיו לאמנות (TAM), גלריית פלאזה, טוקיו, יפן
2014 "פורטרטים" Art for Thought, טוקיו, יפן
השכלה

2004-1999 המחלקה לאומנות, בית הספר לאמנות - המדרשה, המכללה האקדמית בית ברל
2005-2001 המחלקה לקולנוע, בית הספר לאמנות - המדרשה, המכללה האקדמית בית ברל
2006 לימודים לתואר שני באמנות, אוניברסיטת חיפה, חיפה
פרסים

2005 מלגה, המדרשה - בית הספר לאמנות, מכללת בית ברל, כפר סבא
2005-2004, מלגת קרן תרבות אמריקה-ישראל ע"ש שרת
2006 פרס הסרט הטוב, פסטיבל צ'ינה פורטה, סינמטק תל אביב, תל אביב
2008 פרס הצילום ע"ש רפי בוקאי, פסטיבל צ'ינה פורטה, סינמטק תל אביב, תל אביב
2012 מלגה, קרן יהושוע רבינוביץ' לתרבות, תל אביב
גרגורי ג'אגנבורג

גרגורי "גרג" ג'אגנבורג (באנגלית: Gregory "Greg" Jagenburg; נולד בשנת 1957) הוא שחיין עבר אמריקאי, הוא אלוף עולם (קאלי 1975) וסגן אלוף העולם (ברלין 1978) במשחה ל-100 מטר פרפר.
ביוגרפיה > 1975 > אלוף עולם

באליפות העולם שנערכה בקאלי, קולומביה ביולי 1975 זכה ג'אגנבורג בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא אליפות חדש של 55.63 שניות, לפני רוג'ר פיטל ממזרח גרמניה (56.04 שניות) ובן ארצו ביל פורסטר (56.07 שניות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם ג'ון מרפי, ריק קוללה ואנדי קואן בשיא אליפות חדש של 3:49.00 דקות, לפני מערב גרמניה (3:51.85 דקות) ובריטניה (3:52.80 דקות). נוסף לכך, הוא סיים מבמקום רביעי במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:02.97 דקות.
במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו במקסיקו סיטי, מקסיקו באוקטובר אותה שנה הוא זכה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:03.42 דקות, לפני סטיב גרג בן ארצו (2:04.06 דקות) ומדליית כסף במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 56.13 שניות, אחרי בן ארצו 
מייק קרינגטון (56.09 שניות).
ביוגרפיה > 1978

באליפות העולם שנערכה בברלין, מערב גרמניה בשנת 1978 זכה ג'אגנבורג במדליית כסף, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 55.26 שניות, אחרי בן ארצו ג'ו בוטם שקבע שיא אליפות חדש 54.30 שניות ולפני פר ארווידסון משוודיה (55.38 שניות) ולא הצליח להגן על תוארו.
דאלאס (כדורגל)

סמל המועדון בזמן היותו דאלאס ברן (1996–2004)
מועדון הכדורגל דאלאס (באנגלית: FC Dallas) הוא מועדון כדורגל מדאלאס שבטקסס. קבוצת הכדורגל משחקת בליגת ה-MLS. בשנים 1995–2004 נקראה הקבוצה דאלאס ברן (באנגלית: Dallas Burn). מאז אוגוסט 2005 משחקת הקבוצה באצטדיון אצטדיון טויוטה הנמצא בצפון העיר פריסקו. לפני כן, הקבוצה שיחקה באצטדיון Cotton Bowl אליו הגיעה בשנת 2003 לאחר שעברה מאצטדיון דרגון שנמצא בסאות'לייק.
שחקנים מפורסמים

מרק דוד (1996 - 1999)
אדי ג'ונסון (2001 - 2006)
ג'ייסון קרייס (1996 - 2004)
חורחה רודריגס (1997 - 2002)
אוסקר פארג'ה (1998 - 2005)
קרלוס רואיז (2005 - 2008)
תארים

גביע ארצות הברית הפתוח (2): 1997, 2016
שנה אחרי שנה

| שנה | עונה סדירה | פלייאוף | גביע ארצות הברית הפתוח | ליגת האלופות של CONCACAF |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1996 | 2, מערב | רבע גמר | חצי גמר | לא העפילה |
| 1997 | 3, מערב | חצי גמר | אלופה | לא העפילה |
| 1998 | 4, מערב | רבע גמר | חצי גמר | לא העפילה |
| 1999 | 2, מערב | חצי גמר | רבע גמר | לא העפילה |
| 2000 | 3, מרכז | רבע גמר | רבע גמר | לא העפילה |
| 2001 | 3, מרכז | רבע גמר | 32 האחרונות | לא נערך |
| 2002 | 3, מערב | רבע גמר | חצי גמר | לא העפילה |
| 2003 | 5, מערב | לא העפילה | שמינית גמר | לא העפילה |
| 2004 | 5, מערב | לא העפילה | רבע גמר | לא העפילה |
| 2005 | 2, מערב | רבע גמר | גמר | לא העפילה |
| 2006 | 1, מערב | רבע גמר | רבע גמר | לא העפילה |
| 2007 | 3, מערב | רבע גמר | גמר | לא העפילה |
| 2008 | 5, מערב | לא העפילה | רבע גמר | לא העפילה |
| 2009 | 7, מערב | לא העפילה | לא העפילה | לא העפילה |
| 2010 | 3, מערב | גמר | לא העפילה | לא העפילה |

| 2011 | 4, מערב | Wild Card | חצי גמר | שלב הבתים |
| 2012 | 6, מערב | לא העפילה | סיבוב שלישי | לא העפילה |
| 2013 | 8, מערב | לא העפילה | רבע הגמר | לא העפילה |
| 2014 | 4, מערב | רבע גמר | חצי גמר | לא העפילה |
| 2015 | 1, מערב | חצי גמר | שמינית גמר | לא העפילה |
| 2016 | 1, מערב | חצי גמר | אלופה | לא העפילה |
| 2017 | 7, מערב | לא העפילה | רבע גמר | חצי גמר |
| 2018 | 4, מערב | wild card | שמינית גמר | שמינית גמר |
גשר האבן הגדול

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גשר קשת תחתית, סימן נוף 
 כתובת:  מוסקבה 
 מיקום:  טברסקוי ראיון 
 מדינה:  רוסיה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1938
 תאריך פתיחה רשמי:  1938 
 מידות
 אורך:  487 מ' 
 רוחב:  40 מ' 
 מידע טכני
 מפתחים:  3 
 קואורדינטות:  55°44′48″N 37°36′44″E﻿ / ﻿55.746666666667°N 37.612222222222°E﻿ / 55.746666666667; 37.612222222222
 he
 
גשר האבן הגדול (ברוסית:  Большой Каменный мост) הוא גשר קשת מפלדה שמשתרע על נהר מוסקבה בקצה המערבי של הקרמלין במוסקבה, רוסיה. קודמו היה גשר האבן הקבוע הראשון. הגשר הקיים הושלם בשנת 1938 על ידי המהנדס ניקולאי קלמיקוב.

.
גרגורי ואן דר ויל

גרגורי קורטלי ואן דר ויל (בהולנדית: Gregory Kurtley van der Wiel; נולד ב-3 בפברואר 1988 באמסטרדם) הוא כדורגלן עבר הולנדי אשר שיחק בעמדת המגן.
קריירה

ואן דר ויל החל לשחק בקבוצות הילדים של איאקס בגיל 8. כשהיה בן 14 עבר לקבוצת הנוער של הארלם ובגיל 17 שב לאיאקס. הוא הצטרף לקבוצת הבוגרים של המועדון בשנת 2006, ואת משחק הבכורה שלו במדיה ערך ב-11 במרץ 2007, במשחק מול טוונטה אנסחדה. בהמשך העונה שותף בעוד שלושה משחקים.
לאחר מינויו של מרקו ואן באסטן למאמן איאקס בעונת 2008/2009, הפך ואן דר ויל לשחקן קבוע בהרכב הפותח של הקבוצה. את שער הבכורה שלו במדי הקבוצה הבקיע ב-1 במרץ 2009, במשחק מול אוטרכט. מעמדו נשמר גם לאחר מינויו של מרטין יול למאמנה של איאקס בעונת 2009/2010. בסיום העונה הוענק לו פרס השחקן הצעיר של העונה. בעונת 2010/2011 הוא היה צריך להתמודד על המקום בהרכב עם ריקרדו ואן ראיין ובהמשך העונה הוא נפצע.
ב-3 בספטמבר 2012 עבר ואן דר ויל לקבוצת פריז סן-ז'רמן הצרפתית. בקבוצה זכה באליפויות רצופות ואחד עשר תארים בסך הכל. ב-4 ביולי 2016 חתם לארבע שנים בפנרבחצ'ה הטורקית. ב-25 באוגוסט 2017 חתם לעונה אחת בקליארי האיטלקית. ב-1 בפברואר 2018 חתם בטורונטו מה-MLS.
בנבחרת הולנד

ואן דר ויל היה חבר בסגל נבחרת הולנד עד גיל 21 בשנת 2007. הוא זומן לראשונה לנבחרת הבוגרת ב-2009, והמשחק הראשון בו השתתף היה משחק ידידות מול נבחרת תוניסיה ב-11 בפברואר אותה שנה, לאחר שנכנס כמחליפו של ג'וני הייטינחה. המשחק הרשמי הראשון היה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2010, מול נבחרת סקוטלנד, ב-28 במרץ. מאז היה המגן הימני הראשון של הנבחרת במרבית משחקיה, לרבות אלו שנערכו במונדיאל עצמו.
גורגוניאון

לוח עץ לשיבוץ בדלת המיועד לשמור על הבית בפני אורחים לא רצויים (תומא רגנודין (Thomas Regnaudin), סביב 1660)
ביוון העתיקה היה במקור הגורגוניאון (ביוונית: Γοργόνειον) תליון אפוטרופאי מטיל אימה המציג את ראש הגורגונה. התליון היה קשור גם לאלים זאוס ואתנה מהמיתולוגיה היוונית, שנאמר עליהם שענדו אותו כתליון. הוא היה גם פופולרי כאיגיס (Αιγίς), מעין מגן אלוהי במיתולוגיה היוונית, שם המופיע, למשל, בפסיפס אלכסנדר ובמדליון גונזגה (Cammeo Gonzaga). אחר כך כונה בשם זה כל שימוש שנעשה בראש הגורגונה - באמנות, בלבוש, בטביעת מטבעות, וכו'.
התפתחות דמות הגורגונה בתרבות היוונית

הומרוס מתייחס לגורגונה בארבעה מקומות, כשהוא מתייחס בכל פעם לראש בלבד כאילו שליצור לא היה גוף. ג'יין אלן הריסון ציינה ש"למדוזה היה ראש ותו לא... מסיכה שהגוף הוצמד אליה אחר כך". עד המאה ה-5 לפנה"ס נהגו לצייר את הראש כמכוער באופן יוצא דופן, עם לשון משורבבת, חטים של חזיר בר, לחיים נפוחות, גלגלי עיניה נעוצות בצופה במבט חודר ונחשים מתפתלים סביבה.
המבט החזיתי הישיר, "שנראה כאילו נשקף מבעד להקשרו האיקונוגרפי ומתגרה ישירות בצופה", היה יוצא דופן באמנות היוונית העתיקה. בכמה מקרים נהגו הוסיף לסנטרה של הגורגונה זקן (ככל הנראה פסים של דם נוטף), מה שגרם לה להראות כאל דמוי דיוניסוס.
הגורגוניאונים שקישטו את המגנים של הלוחמים המצוירים על כדים יווניים מאמצע המאה החמישית גרוטסקיים ומאיימים פחות במידה משמעותית. בתקופה זו, הגורגונה איבדה את חטיה והנחשים היו מעוצבים היטב. פסל השיש ההלניסטי המכונה מדוזה רונדניני מדגים את השינוי שחל בסופו של דבר בתרבות היוונית כלפי דמות הגורגונה שהפכה לאישה יפת תואר.
שימושים

גורגוניאונים הופיעו לראשונה באמנות יוונית בתחילת המאה השמינית לפנה"ס. אחד מהמקרים המוקדמים ביותר של ייצוג הגורגוניאון היה סטאטר מאלקטרום שנתגלה בחפירות בפריום. דוגמאות נוספות מתחילת המאה השמינית לפנה"ס נתגלו בטירינס. אבל יש גם דוגמאות לכאורה קדומות יותר. דמות דומה נתגלתה בארמון קנוסוס, המתוארך למאה ה-15 לפנה"ס. הארכאולוגית הליטאית אמריקנית מריג'ה ג'ימבוטס (Marija Gimbutas) אפילו טוענת שדמות הגורגונה מופיעה לפחות מ-6,000 לפנה"ס, כפי שהמסכה מקרמיקה מתרבות ססקלו (Σέσκλο) מוכיחה.
במאה השישית לפנ"ס היו גורגינאונים מהסוג הקלאסי המכונה "מסכת האריה" נפוצים מאוד במקדשים יווניים, במיוחד בקורינתוס ובסביבתה. בסיציליה היה נפוץ המנהג לקשט גמלונים בגורגוניאונים, כנראה שהמקרה הקדום ביותר היה במקדש אפולו בסירקוזה. סביב 500 לפנה"ס נפסק המנהג להשתמש בהם לקישוט בניינים מונומנטליים, אך עדיין השתמשו בהם כרעף קצה של מבנים קטנים במהלך המאה שבאה אחר כך.
מלבד מקדשים הופיעה דמות הגורגונה על בגדים, כלי אוכל, כלי נשק ומטבעות שנמצאו ברחבי אגן הים התיכון מאטרוריה ועד חוף הים השחור. מטבעות גורגונה נטבעו ב-37 ערים, דמותה הייתה שנייה בפופולריות על מטבעות עתיקים רק לכמה מאלים האולימפיים העיקריים. על רצפות פסיפס הופיעה דמות הגורגונה בדרך כלל בסמוך לסף הכניסה לבית, כשהיא כאילו מגינה על הבית מפולשים עוינים. דמות הגורגונה מעל דלת הפתח לתנורי ייבוש והתכה באטיקה נועדה להגן מפני תאונות.
דמות הגורגונה נשארה פופולרית אפילו בתקופת הנצרות, בייחוד באימפריה הביזנטית, כולל רוס של קייב, ודמותה עברה תחייה במערב בידי האמנים של הרנסאנס האיטלקי. בתקופה המודרנית בחר ג'אני ורסצ'ה בגורגוניאן כלוגו עבור חברת האופנה שלו.
מקור

לדברי ג'ימבוטס, הגורגוניאונים מייצגים היבטים מסוימים של פולחן האלה האם הקשורים ב"אנרגיית החיים הדינמית". היא הגדירה את הגורגוניאון כדמות אירופאית במהותה. לעומתה טענה ג'יין אלן הריסון (Jane Ellen Harrison) שתרבויות פרימיטיביות רבות משתמשות במסכות פולחניות דומות במטרה להרתיע את בעליה של המסכה מלעשות מעשים רעים. לטענת הריסון הסדר הכרונולוגי של יצירת הגורגוניאון היה כדלקמן "החפץ הפולחני בא תחילה, ואז נולד הסיפור על המפלצת על מנת להסביר את קיומו, ואז מומצא הגיבור על מנת להסביר מי הרג את המפלצת."
גלריה

פסל השיש הלניסטי המכונה מדוזה רונדניני.
הגורגונה מדוזה (130 לספירה) מהמוזיאון הרומאי-גרמני בקלן.
רציפת פסיפס רומאית מפלנסיה שבספרד.
ראש הגורגונה, דרכמה מכסף שהוטבעה באתונה בערך 520 לפנה"ס.
לקריאה נוספת

Gimbutas, Marija (2001). The Living Goddesses. University of California Press. ISBN 0520229150.
Harrison, Jane Ellen (1991). Prolegomena to the Study of Greek Religion. Princeton University Press. ISBN 0691015147.
Marconi, Clemente (2007). Temple Decoration and Cultural Identity in the Archaic Greek World. Cambridge University Press. ISBN 052185797X.
Ogden, Daniel (2008). Perseus. Routledge. ISBN 0415427258.
Potts, Albert A. (1982). The World's Eye. University of Kentucky. ISBN 0813113873.
Vassilika, Eleni (1998). Greek and Roman Art in the Fitzwilliam Museum. Cambridge University Press. ISBN 0521625572.
הערות שוליים

1 2  Vassilika page 20.
1 2 3 4 5  Potts, 1982, pages 26-28.
1 2  Harrison, 1991, pages 187-188.
↑  Ogden, 2008, page 35.
↑  Gimbutas, 2001, page 25.
1 2  Marconi, 2007, pages 214-217.
↑  Harrison, 1991, page 189, figs. 27-30.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1024144984 
גורגוניאון בדמות אדם, כוס יוונית, סוף המאה השישית לפנה"ס, Cabinet des médailles de la Bibliothèque nationale de France, פריז, צרפת
גשר האנחות

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גשר להולכי רגל, אטרקציה תיירותית 
 על שם:  אנחה 
 כתובת:  המרכז ההיסטורי של ונציה 
 מיקום:  ונציה 
 מדינה:  איטליה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1614
 תאריך פתיחה רשמי:  1614 
 חומרי בנייה:  אבן 
 אדריכל:  Antonio Contin 
 מידות
 אורך:  11 מ' 
 קואורדינטות:  45°26′03″N 12°20′27″E﻿ / ﻿45.434055555556°N 12.340861111111°E﻿ / 45.434055555556; 12.340861111111
  (למפת ונציה מוגדלת) גשר האנחות(למפת ונציה רגילה) גשר האנחות
 
גשר האנחות (באיטלקית Ponte dei Sospiri) הוא גשר מקורה ידוע בוונציה המחבר בין ארמון הדוג'ה לבין בית הכלא העתיק של העיר ונמתח מעל תעלת פאלאצו (Rio di Palazzo (איט')). הגשר בן המאה ה-16 עשוי מאבן גיר לבנה ויוצר מסדרון סגור המחבר בין שני הבניינים. הגשר תוכנן על ידי אנטוניו דה פונטה (Antonio da Ponte), שתכנן גם את גשר הריאלטו.
בקירות הגשר חלונות מכוסים בעיטורי אבן כבדים, המשמשים כסורגים. האסירים שנשפטו למאסר בארמון הדוג'ה היו מובלים על הגשר אל הכלא חסר החלונות. כינויו של הגשר הוענק לו במאה ה-19 על ידי לורד ביירון, שדמיין את אנחות הנידונים הזוכים להצצה אחרונה בעולם החיצון מבעד לחלונות המסורגים בדרכם לכלא.
השם "גשר האנחות" הוענק לגשרים נוספים בעולם, בהם גשרים בבריטניה (Bridge of Sighs, Oxford)‏, (Bridge of Sighs, Cambridge)‏, (Bridge of Sighs, Chester), ספרד, גרמניה (Seufzerbrücke), הונגריה (Sóhajok Hídja), שוודיה (Långholmsbron) ופרו (ספ').
גדעון נאור

נסאו גדעון נאור (נולד בה'תרפ"ט, 1929) הוא איש ציבור ישראלי שכיהן כראש המועצה האזורית שער הנגב וכראש ועד היישוב וראש מועצת קריית גת בין השנים 1958–1965.
ביוגרפיה

נולד בצ'כיה וב-1939, עלה לארץ ישראל. באוגוסט 1947, יחד עם חבריו יוצאי הפלמ"ח מתנועת הנוער העובד, עבר הכשרה בקבוצת גבע, והיה ממייסדי קיבוץ גבים בנגב. שירת בחטיבת הנגב של הפלמ"ח לחם במלחמת השחרור, כמפקד הקיבוץ.
ב-1955 נבחר לשמש ראש המועצה השלישי של המועצה האזורית שער הנגב.
במהלך כהונתו, החלה הקמת שדרות בתחומי המועצה, והיא פעלה ללא מינהל עצמאי, תחת הנהגת המועצה המקומית, עד 1958.
בשנות החמישים עבר לקריית גת, ושימש כרכז של ועדת חריג – ועדה בינמשרדית בראשות מנכ"ל משרד העבודה שניהלה את העיר.
ב-1958 נבחר ליו"ר ועד היישוב, מעט לאחר בחירתו הפך היישוב למועצה מקומית והוא היה לראש המועצה הראשון של קריית גת, הוא שימש בתפקיד במשך 2 קדנציות. הוא היה אז ראש הרשות המקומית הצעיר ביותר בישראל – בן 29 בלבד.
במהלך כהונתו יזם את הקמת גוש עיירות הפיתוח, והיה חבר הנהלה. היה חבר הנהלת מרכז השלטון המקומי, כנציג הראשון של עיירות הפיתוח.
ביוגרפיה > תפקידים נוספים

לאחר ששב מלימודיו האקדמאים בארצות הברית, שימש בתפקידים בכירים נוספים:
משנה למנכ"ל משרד העבודה
משנה למנכ"ל חברת "שיכון עובדים"
מנכ"ל מכון היצוא הישראלי
מנהל שיווק רשת השוק המקומי של "פולגת"
מנהל המרכז לשיתוף פעולה בינלאומי במשרד החוץ
ספריו

הדאגה להסדרת אספקת המים: מחקר גישוש במסגרת המחקר על מבנהו מעמדו ותפקידיו של השלטון המקומי בישראל - מחקר גישוש במסגרת המחקר על מבנהו מעמדו, בהוצאת המרכז לחקר התיישבות כפרית ועירונית, 1974
השלטון המקומי - מעמדו ותפקידיו, בהוצאת המרכז לחקר התיישבות כפרית ועירונית, 1978
אין רגע דל, סיפור חיים של חזון והגשמה – ספר אוטוביוגרפי, יצא לאור ב-2001
הערות שוליים

1 2  אתר מוזיאון הפלמ"ח
↑  ג. נאור יתמנה יו"ר ועד קרית־גת, דבר, 4 באפריל 1958
1 2 3  ספריו באתר סימניה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297400205171  ISNI: 0000 0000 5285 3954  LCCN: nr2002034608  VIAF: 29471774   WorldCat (עם VIAF): 29471774
גליזה 65

גליזה 65 (מגרמנית: Gliese 65), נקרא גם לוּיטן 726-8 הוא כוכב כפול המורכב מזוג ננסים אדומים הנמצאים במרחק של 8.7 שנות אור ממערכת השמש בקבוצת הכוכבים לווייתן. זו אחת ממערכות הכוכבים הקרובות ביותר לכדור הארץ אך בהירותה הנמוכה לא מאפשרת להבחין בה ללא טלסקופ. המערכת התגלתה בשנת 1948 על ידי האסטרונום ההולנדי וילם יקוב לויטן שהכניס אותה תחת הציון Luyten 726-8 לקטלוג הכוכבים בעלי תנועה עצמית גדולה, שכן המערכת נעה ביחס לשאר הכוכבים במהירות זוויתית של 3.37 שניות קשת בשנה. לויטן עצמו גילה יותר מאוחר שמדובר בזוג כוכבים ולא בכוכב בודד.
מאפיינים

שני הננסים מקיפים זה את זה במסלול אליפטי כך שהמרחק ביניהם משתנה מ-2.1 יחידות אסטרונומיות ועד ל-8.8 יחידות אסטרונומיות וזמן ההקפה הוא 26.5 שנים. שני בני הזוג הם כוכבי הבזק ולכן קיבלו שניהם גם ציון של כוכבים משתנים. גליזה 65 A נקרא גם BL בלווייתן וגליזה 65 B נקרא גם UV בלווייתן.
מאפיינים > גליזה 65 A

גליזה 65 A הוא ננס אדום מסוג ספקטרלי M5.6Ve עם מסה של כעשירית מסת שמש, רדיוס של כ-0.14 רדיוס שמש וטמפרטורת פני השטח שלו היא כ-2,800 קלווין. הוא מאיר בעוצמה של כ-50 מיליוניות מעוצמת ההארה של השמש באור נראה, אך יותר מפי 20 מכך באור תת-אדום. מסתו הנמוכה קרובה מאוד לגבול התחתון שמאפשר היתוך גרעיני של מימן ולו הייתה נמוכה ב-20% הוא היה ננס חום. לויטן עצמו גילה את ההשתנות של גליזה 65 A קצת אחרי גילויו, וזיהה שהוא כוכב משתנה מתפרץ מסוג כוכב הבזק ובשל כך קיבל הכוכב את הציון BL בלווייתן. לעומת זה לויטן לא זיהה שגם בן הזוג הוא כוכב הבזק, למרות שההתפרצויות של גליזה 65 B חזקות בהרבה.
מאפיינים > גליזה 65 B

גליזה 65 B הוא ננס אדום מסוג ספקטרלי M6Ve עם מסה ורדיוס כמעט זהים לאלו של גליזה 65 A, אך טמפרטורת פני השטח שלו מעט נמוכה יותר והיא כ-2,670 קלווין ומשום כך עוצמת ההארה שלו נמוכה יותר והוא מאיר בעוצמה של כ-32 מיליוניות מעוצמת ההארה של השמש באור נראה (וכמו גליזה 65 A, הרבה יותר מכך באור תת-אדום). מעט אחרי שלויטן גילה את היותו של גליזה 65 A כוכב משתנה, גילו האסטרונומים אלפרד ג'וי ומילטון הומסון שגם גליזה 65 B משתנה והוא קיבל את הסימון UV בלווייתן. מהר מאוד התברר שההתפרצויות של UV בלווייתן חזקות בהרבה משל BL בלווייתן והשינוי בבהירות שלו מגיע עד ל-6 דרגות בהירות, כלומר הבהירות גדלה פי 250 ומגיעה לדרגת בהירות 6.8. בשל ההתפרצויות הדרמטיות שלו, הפך UV בלווייתן לאב-טיפוס של כוכבי הבזק והם נקראים על שמו גם "משתני UV בלווייתן".
סביבה

גליזה 65 נמצא במרחק של כ-2.9 שנות אור מהכוכב τ בלווייתן, שנראה ממנו ככוכב בהיר במיוחד עם דרגת בהירות נראית 0.4. ניתן להיעזר בקרבה זו על מנת לאתר את גליזה 65 באמצעות טלסקופ, כ-2.3 מעלות מדרום-דרום-מערב ל-τ בלווייתן. במרחק של כ-3.5 שנות אור מגליזה 65 נמצא כוכב ההבזק YZ בלווייתן, אך הוא לא ניתן לראייה בעין אנושית ללא ציוד עזר ממרחק זה. במרחק של כ-5 שנות אור ממנו נמצא הכוכב ε בארידנוס. גליזה 65 נע בכיוונו ובעוד כ-31,500 שנים הוא יחלוף במרחק קטן משנת אור אחת ממנו ואז ε בארידנוס יראה ממנו ככוכב בהיר במיוחד עם בהירות מדרגה 1.5-. לפני כ-29,000 שנים היה גליזה 65 במרחק של כ-7.2 שנות אור ממערכת השמש, אך מאז הוא הולך ומתרחק וכיום ממרחק של 8.7 שנות אור, השמש תראה ממנו ככוכב בהיר למדי עם דרגת בהירות 2.
הערות שוליים

1 2 3 4  Thomas Wm Hamilton: Our Neighbor Stars: Including Brown Dwarfs, p. 18
1 2  VizieR: LHS 9 & LHS 10, LHS Catalogue, 2nd Edition (Luyten 1979)
1 2  SIMBAD: גליזה 65 A
1 2  SIMBAD: גליזה 65 B
1 2  Robert Prokop: Observing the Nearest Stars, p. 70
↑  General Catalogue of Variable Stars: UV Ceti
גיא רוז

| --- | --- |

 לידה:  3 במרץ 1867 סן גבריאל, ארצות הברית 
 פטירה:  17 בנובמבר 1925 (בגיל 58) פסדינה, ארצות הברית 
 שם לידה:  Guy Orlando Rose 
 מקום לימודים:  אקדמיה ז'וליאן  מכון האמנות של סן פרנסיסקו 
 זרם באמנות:  אימפרסיוניזם 
 הושפע על ידי:  אמיל קרסן, קלוד מונה 
 
גיא רוז, הדוגמנית, 1919
גיא אורלנדו רוז (באנגלית: Guy Orlando Rose;‏ 3 במרץ 1867 - 17 בנובמבר 1925) היה צייר אימפרסיוניסטי אמריקאי ותושב קליפורניה, שקיבל הכרה לאומית בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה העשרים.
ראשית חייו

גיא אורלנדו רוז נולד ב -3 במרץ 1867 בסן גבריאל בקליפורניה. הוא היה הילד השביעי של לאונרד ג'ון רוז ואמנדה ג'ונס רוז. אביו היה סנטור בולט בקליפורניה. הוא ואשתו גידלו את משפחתם הגדולה בחווה ובכרם בדרום קליפורניה - בעיירה רוזמיד בעמק סן גבריאל נושאת את שם המשפחה.
בשנת 1876 נורה גיא רוז בטעות בפניו במהלך מסע ציד עם אחיו, הוא היה רק בן תשע. תוך כדי התאוששותו החל לשרטט ולהשתמש בצבעי מים וצבעי שמן. הוא סיים את לימודיו בתיכון בלוס אנג'לס בשנת 1884. לאחר סיום הלימודים עבר לסן פרנסיסקו ושם למד אמנות בין השנים 1885 - 1888 בבית הספר לעיצוב באוניברסיטת סן פרנסיסקו בקליפורניה אצל וירג'יל ויליאמס, וורן א. רולינס, והאמן יליד דני אמיל קרסן. בשנת 1886 הוא קיבל ציונים מכובדים בציור ובציור שמן. שנה לאחר מכן הוענקה לו מדליית הזהב ע"ש אייברי של בית הספר לציור שמן ובנושא טבע דומם מטעם האגודה לאמנות בסן פרנסיסקו.
ב־12 בספטמבר 1888, נרשם רוז לאקדמיה ז'וליאן בפריז ולמד עם בנג'מין-קונסטנט, ז'ול לפבר, לוסיין דוקט וז'אן-פול לורנס כשהיה בפריז. בשנים 89–1888 זכה במלגה באקדמיה דלקוזה ותרם תמונות נופים לסלוני פריז בשנת 1890, 1891, 1894, 1900 ו 1909. הוא פגש את האחים פרנק וינסנט דומונד ופרדריק מלוויל דומונד באקדמיה ז'וליאן - פרנק וינסנט דומונד וגיא רוז נשארו חברים לכל החיים.