stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חטיבת עוז במלחמת חרבות ברזל
אבדות

במהלך המלחמה נפלו כ-44 מלוחמי החטיבה (נכון ל-26 בנובמבר 2024).
| אבדות | יחידת מגלן | יחידת דובדבן | יחידת אגוז | בית הספר לקומנדו | סה"כ |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מתקפת הפתע על הנגב המערבי | 9 | 7 | 5 | 0 | 21 לוחמים |
| התמרון הקרקעי ברצועת עזה | 5 | 3 | 3 | 4 | 16 לוחמים |
| זירת יהודה ושומרון | 0 | 1 | 0 | 0 | לוחם |
| התמרון הקרקעי בלבנון | 1 | 0 | 5 | 0 | 6 לוחמים |
| סך הכל | 15 | 11 | 13 | 4 | 44 |
מארק קסאדו

מארק קסאדו טוראס (בספרדית: Marc Casadó Torras; נולד ב-14 בספטמבר 2003) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת הקשר ההגנתי בברצלונה.
קריירת מועדונים

קסאדו נולד בסן פר דה וילמאחור שבמחוז ברצלונה, קטלוניה, ושיחק בקבוצות הנונער של CF וילמאחור, PB סן סלוני, גראנויירס ו-CF דאם. ב-2016 עבר ללה מאסיה, אקדמיית הנוער של מועדון הכדורגל ברצלונה. בעונת 2020/21 שימש כקפטן קבוצת הנוער א' של המועדון וזכה עימה באליפות ספרד, ובעונה הבאה זומן חמש פעמים לסגל ברצלונה אתלטיק. בקיץ 2022 הועלה רשמית לקבוצת המילואים של ברצלונה, וב-5 ביולי האריך את חוזהו במועדון עד קיץ 2024.
ב-27 באוגוסט 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון בניצחון 3–2 על קאסטיון במסגרת הפרימרה דיוויסיון RFEF, וב-1 בנובמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת ובליגת האלופות בניצחון 4–2 על ויקטוריה פלזן במסגרת שלב הבתים של עונת 2022/2023.
בעונת 2023/2024 כיהן קסאדו כקפטן ברצלונה אתלטיק וב-17 במרץ 2024 ערך את הופעת הבכורה שלו בלה ליגה כשהחליף את הקטור פורט בניצחון 3–0 על אתלטיקו מדריד.
קריירה בנבחרת

קסאדו ייצג את ספרד בנבחרות עד גיל 16 ו-17 ב-2019. ב-15 בנובמבר 2024 ערך את הופעתו הבכורה בנבחרת הבוגרת בצחון 2-1 על דנמרק.
הערות שוליים

↑  Marc Casadó: Un líder con estilo, ספורט, [מארק קסאדו: מנהיג עם סטייל], ‏15 באוקטובר 2017'"`UNIQ--nowiki-0000000F-QINU`"'(בספרדית)'"`UNIQ--templatestyles-00000010-QINU`"'
↑  Marc Casadó, todo por el Barça pese a ofertas mejores, מונדו דפורטיבו, [מארק קסאדו, הכל עבור בארסה למרות הצעות טובות יותר], ‏22 ביולי 2022
↑  El Barça renova el futur, amb Marc Casadó i Chadi Riad, L'Esportiu, [בארסה מחדשת את העתיד, עם מארק קסאדו ושאדי ריאד], ‏5 ביולי 2022'"`UNIQ--nowiki-00000013-QINU`"'(בקטלאנית)'"`UNIQ--templatestyles-00000014-QINU`"'
↑  סיקור המשחק, באתר מונדו דפורטיבו
↑  Marc Casado makes Barcelona debut in Champions League win, ספורט, ‏1 בנובמבר 2022
↑  האלופה, למי ששכח: 0:3 לברצלונה על אתלטיקו, באתר ONE‏, 17 במרץ 2024
ולסטימיל פיצק

ולסטימיל פיצק (בצ'כית: Vlastimil Picek; נולד ב-25 באוקטובר 1956) הוא גנרל ופוליטיקאי צ'כי. כיהן כראש המטה הכללי הצ'כי בין השנים 2007–2012, כסגן שר ההגנה הצ'כי בין 2012-2013, כשר ההגנה בין 2013–2014, וכראש עיריית ברנדיס נאד לאבם-סטארה בולסלב.
ביוגרפיה

פיצק נולד בטורנוב ב-25 באוקטובר 1956. ב-1975 הוא התגייס לחיל האוויר הצ'כוסלובקי, ובין 1976–1981 למד באקדמיה הצבאית בברנו. במקביל שרת כטכנאי רדיו. ב-1977 הוא הצטרף למפלגה הקומוניסטית של צ'כוסלובקיה והיה חבר בה עד 1990. הוא מילא תפקידים טכניים בכירים בחיל האוויר, ולאחר פירוק צ'כוסלובקיה ב-1993, הוא הצטרף לחיל האוויר הצ'כי.
במאי 2003 מונה פיצק ליועצו הצבאי של נשיא צ'כיה ואצלב קלאוס. ב-1 במרץ 2007 הוא מונה לראש המטה הכללי של צבא צ'כיה. הוא הרמטכ"ל הראשון והיחיד עד כה שלא בא משורות הצבא אלא משורות חיל האוויר. ב-30 ביוני 2012 הוא סיים את הקדנציה שלו ופרש מהצבא. ב-18 בספטמבר של אותה שנה הוא מונה לסגן שר ההגנה אלכסנדר וודרה. ב-13 בדצמבר של אותה שנה, שרת ההגנה החדשה קרולינה פיק, פיטרה את פיצק מתפקידו. פיק נימקה את הפיטורין בטענה שבראש משרד ההגנה צריכים לעמוד אזרחים, ולא אנשי צבא לשעבר. כמו כן, היא טענה שפיצק אינו שולט מספיק בשפות זרות. בפועל, פיטוריו של פיצק היו רק חלק מסדרת פיטורים שערכה פיק במשרד ההגנה. ראש הממשלה פטר נצ'אס טען שהתנהלותה של פיק אינה תקנית, וביקש מהנשיא ואצלב קלאוס לפטר אותה מתפקידה. ב-20 בדצמבר הורה הנשיא על פיטוריה של פיק, ומינה את נצ'אס לשר ההגנה הזמני. יום למחרת, החזיר נצ'אס את פיצק לתפקיד סגן שר ההגנה.
ב-19 במרץ 2013, הנשיא החדש מילוש זמאן מינה את פיצק לשר ההגנה החדש. הוא כיהן בתפקיד עד 29 בינואר 2014. באותה שנה, הוא הצטרף למפלגת "תמיכה לאזרח", שהתמודדה בבחירות המוניציפליות באותה שנה. הוא נבחר מטעם המפלגה לראשות עיריית ברנדיס נאד לאבם-סטארה בולסלב. ב-13 בנובמבר הוא נכנס לתפקיד ראש העיר, וכיהן בו עד 20 באוקטובר 2022.
הערות שוליים

↑  Peake: Generála Picka si vážím. Ve vedení ministerstva mají ale stát civilisté – Projev na 49. schůzi Poslanecké sněmovny dne 14. 12. 2012,
↑  Karolína Peake odpovídala na dotazy čtenářů
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1291190066  ISNI: 0000 0000 7919 1575  NKC: xx0116735  VIAF: 121320032   WorldCat (עם VIAF): 121320032
ג'ים בריידנסטין

ג'ים בריידנסטין (באנגלית: Jim Bridenstine; נולד ב-15 ביוני 1975) כיהן כמנהל נאס"א וכנציג המחוז הראשון של אוקלהומה בבית הנבחרים של ארצות הברית.
ביוגרפיה

בריידנסטין נולד באן ארבור שבמישיגן, ולמד בתיכון בטלסה שבאוקלהומה. ב-1998 סיים תואר ראשון בכלכלה, פסיכולוגיה וניהול באוניברסיטת רייס שביוסטון. לאחר הלימודים התגייס לצי ארצות הברית, הוא הוכשר כטייס E-2 הוקאיי ושירת בנושאת המטוסים "אברהם לינקולן". השתתף בפעילות קרבית במלחמת עיראק ובמלחמת אפגניסטן. הוא עבר הסבה למטוסי F/A-18 הורנט ושירת במרכז לתקיפה ולוחמה אווירית של הצי, כטייס ביום אויב בבית הספר לטיסה קרבית "טופ גאן". במהלך שירותו הצבאי רשם 1,900 שעות טיסה ו-333 נחיתות על נושאות מטוסים ועוטר במדליית האוויר.
ב-2007 השתחרר מהשירות הסדיר ומונה למנהל מוזיאון האוויר והחלל והפלנטריום בטלסה. ב-2009 השלים תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת קורנל. ב-2010 התגייס לשירות בכוחות המילואים של הצי. הוא השתתף במשימות באמריקה הלטינית במסגרת המלחמה בסמים כטייס מטוסי סיור MC-12. ב-2012 קודם לדרגת לוטננט קומנדר.
ביוני 2012 גבר בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית על חבר הקונגרס המכהן ג'ון סאליבן ובאוקטובר ניצח גם בבחירות הכלליות למושב המחוז הראשון של אוקלהומה בבית הנבחרים. הוא הושבע לתפקידו בינואר 2013. מאז נבחר לשתי כהונות נוספות. במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016 תמך במועמדותו של טד קרוז.
ביוגרפיה > חקיקה הקשורה לחלל

במהלך כהונתו בקונגרס בריינדסטין התמקד בנושאים הקשורים לחלל ולפיתוח השקעה מסחרית בתעשיית החלל. בבית הנבחרים מכהן כחבר הוועדה לענייני הכוחות המזוינים ובו ועדת המדע, הטכנולוגיה והחלל.
בשנת 2015, הוכרז על ידי העיתון "space news" כאחד מחמשת המשפיעים ביותר בתעשיית החלל. באפריל 2016, הגיש החלטת בית הנבחרים H.R. 4945 "חוק הרנסאנס לחלל האמריקאי" (The American Space Renaissance Act), אשר נועד לגבש חקיקה ותקנות מול החלל האזרחי, ביטחוני, ומסחרי.
ב-5 בספטמבר 2017 מינה הנשיא טראמפ את בריידנסטין למנהל נאס"א. ב-19 באפריל 2018 אישר הסנאט את מינויו, ברוב של 49–50 קולות. ב-23 באפריל הושבע והחל כהונתו. הוא התפטר מתפקידו בתחילת כהונתו של הנשיא ג'ו ביידן.
ביוגרפיה > לאחר הקריירה הפוליטית

לאחר פרישתו מנאס"א מונה בריידנסטין לחבר הנהלת חברת AGC, לחבר הנהלת Viasat וליו"ר הוועדה המייעצת לחברת  Voyager Space Holdings.
חיים אישיים

בריידנסטין נשוי למישל והם הורים לשני בנים ובת.
הערות שוליים

↑  Ex-aviator pilots through Congress, ‏thehill.com, ‏28 באוקטובר 2013
↑  '"`UNIQ--templatestyles-00000004-QINU`"'"5 Space Leaders Making a Difference - SpaceNews.com". SpaceNews.com (באנגלית אמריקאית). 2015-08-25. נבדק ב-2016-12-02.
↑  '"`UNIQ--templatestyles-00000006-QINU`"'"Bridenstine introduces American Space Renaissance Act - SpaceNews.com". SpaceNews.com (באנגלית אמריקאית). 2016-04-13. נבדק ב-2016-12-02.
↑  White House nominates Bridenstine as NASA administrato, ‏spacenews.com, ‏1 בספטמבר 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2019063562  US Congress: B001283  VIAF: 3075155708716622580009   WorldCat (עם VIAF): 3075155708716622580009
פוזה (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |

 סוגה:  סדרת דרמה, סדרת להט"ב 
 יוצרים:  ראיין מרפי, בראד פלצ'וק 
 שחקנים:  אוון פיטרס קייט מארה ג'יימס ואן דר ביק מקיילה ג'יי רודריגז דומיניק ג'קסון בילי פורטר אינדיה מור ראיין ג'מאל סוויין שרליין וורד היילי סהר אנג'ליקה רוס אנג'ל ביסמרק קוריאל דילון ברנסייד סנדרה ברנרד ג'ייסון איי. רודריגז
 פרסים:  GLAAD Media Award for Outstanding Drama Series, פרס פיבודי, פרס אמי לשחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה 
 ארץ מקור:  ארצות הברית 
 שפות:  אנגלית 
 מקום התרחשות:  ניו יורק 
 מספר עונות:  3 
 מספר פרקים:  25 
 הפקה
 מפיק:  ג'נט מוק, גבירתנו ג'יי, Lou Eyrich 
 מפיקים בפועל:  ראיין מרפי, בראד פלצ'וק, נינה ג'ייקובסון 
 חברת הפקה:  כוח צבע, אולפניי הטלוויזיה של פוקס 
 הפצה:  פוקס המאה ה-20 בטלוויזיה, נטפליקס 
 טכניקת צילום:  מצלמה יחידה 
 שידור
 רשת שידור:  FX Networks
 רשת שידור בישראל:  yes EDGE   yesVOD
 פורמט (תמונה):  HDTV
 פורמט (קול):  Dolby Digital
 תקופת שידור מקורית:  3 ביוני 2018 – 6 ביוני 2021
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
פוזה (באנגלית: Pose) היא סדרת דרמה אמריקאית מועמדת פרס אמי.
הסדרה נוצרה על ידי ראיין מרפי, בראד פלצ'וק וסטיבן קנלס, ועלתה לשידור לראשונה ב-3 ביוני 2018 בערוץ FX Networks. את הסדרה מפיקים מרפי, שרי מארש, נינה ג'ייקובסון (אנ') ובראד סימפסון.
העונה השנייה של הסדרה שודרה לראשונה ב-11 ביוני 2019 והעונה השלישית ב-6 ביוני 2021, לאחר שצילומיה נדחו בגלל מגפת הקורונה.
עם צאתה זכתה הסדרה לשבחים מצד המבקרים והקהל, והיא מועמדת לפרס אמי על עונתה הראשונה.
הסדרה היא ראשונה מסוגה ומהפכנית בשל כמות השחקנים והשחקניות הטרנסג'נדרים הלוקחים חלק בעשייתה.
תקציר העלילה

עלילת הסדרה מתרחשת בניו יורק, כשהעונה הראשונה מתרחשת בשנים 1987–1988, העונה השנייה בתחילת שנות ה-90 והעונה השלישית בשנות ה-90 המאוחרות. הסדרה עוקבת אחרי חייהן של מספר דמויות המהוות חלקים שונים בחברה הניו יורקית, בהם עובדי תאגידי דונלד טראמפ החיים אורח חיים יוקרתי, וכן תושבי מנהטן תחתית המשתייכים לסצנת התרבות הלהט"בית, ובפרט - ריקודי הווגינג והנשפים.‏ הדמויות הראשיות בסדרה עוסקות בריקוד ודוגמנות על מנת לזכות בגביעים בתחרויות המתרחשות בסצנת הנשפים הקווירית והמחתרתית של העיר ניו יורק. הדמויות הראשיות בוחרות לחיות בצורה של "משפחות מבחירה" ומתארגנות יחד לחיים משותפים בבתים. כך הן יוצרות לעצמן מערכת תמיכה חלופית, במקום המשפחה הביולוגית, שלעיתים קרובות מתנכרת ומגרשת אותן מהבית בעקבות הזהות המינית או ההזדהות המגדרית שלהן.
שחקנים ודמויות > שחקנים ראשיים ומשניים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | אודות הדמות | מספר הפרקים שבהם הופיעה הדמות (נכון לסוף העונה השנייה) |
| --- | --- | --- | --- |
| מקיילה ג'יי רודריגז | בלנקה רודריגז-אוונג'ליסטה | אישה טרנסג'נדרית, נשאית HIV, מכנה את עצמה על שם לינדה אוונג'ליסטה, לשעבר בת משפחת אבונדאנס | 18 |
| דומיניק ג'קסון | אלקטרה אבונדאנס | אישה טרנסג'נדרית, האם של בית משפחת אבונדאנס | 18 |
| בילי פורטר | פריי טל | מנחה אירועי נשפים של הקהילה הלהט"בית בניו יורק | 17 |
| אינדיה מור | אנג'ל אוונג'ליסטה | אישה טרנסג'נדרית, לשעבר בת משפחת אבונדאנס, מנהלת רומן עם סטן | 18 |
| ריאן ג'מאל סוואין | דיימון ריצ'רדס-אוונג'ליסטה | רקדן חסר בית, המצטרף הראשון למשפחת אוונג'ליסטה | 17 |
| צארליין וודרד | הלנה סנט-רוג'רס | המורה לריקוד של דיימון | 8 |
| דילון בורנסידה | ריקי אוונג'ליסטה | בן-זוגו של דיימון | 14 |
| היילי סהר | לולו אבונדאנס | בת משפחת אבונדאנס | 16 |
| אנג'ליקה רוס | קנדי אבונדאנס | בת משפחת אבונדאנס | 14 |
| אנג'ל קוריאל ביסמרק | ליל פפי אוונג'ליסטה | בן משפחת אוונג'ליסטה | 18 |
| אוון פיטרס | סטן בוס | בעלה של פאטי, עובד במגדל טראמפ, מנהל רומן עם אנג'ל | 8 |
| קייט מארה | פאטי בוס | אשתו של סטן | 6 |
| ג'יימס ואן דר ביק | מאט ברומלי | הבוס של סטן | 5 |
שחקנים ודמויות > שחקנים אורחים

בין השחקנים שהופיעו בסדרה בתפקידי אורח: כריסטופר מלוני וקתרין ארב.
הפקה > פיתוח

ב-16 במרץ 2017, הוכרז כי FX הזמינה מההפקה פרק פיילוט. הפיילוט נכתב על ידי ראיין מרפי, בראד פלצ'וק, וסטיבן קנלס, אשר כולם לימים יפיקו את הסדרה לצד נינה ג'ייקובסון, בראד סימפסון ושרי מארש. חברות הפקה שהיו מעורבות ביצירת הפיילוט כללו את FX Productions ואת אולפני הטלוויזיה של Fox21. ליומי מלדונאדו ודניאל פולנקו יהיו הכוריאוגרפיות של סצנות מסיבות הנשף של הסדרה. מאוחר יותר הוכרז כי ג'נט מוק ו-Our Lady J הצטרפו לצוות הכתיבה של הסדרה ואמורות גם להפיק את הסדרה.
ב-27 בדצמבר 2017, הוכרז כי FX הזמינה מההפקה את העונה הראשונה של הסדרה, בת 8 פרקים. ב-12 ביולי 2018 הוכרז כי הוזמנה גם עונה שנייה של הסדרה.
הפקה > ליהוק

במרץ 2017, ריאן מרפי וצוותו החלו ללהק את הסדרה. ב-25 באוקטובר 2017, הוכרז כי השחקניות הטרנסג'נדריות מקיילה ג'יי רודריגז, אינדיה מור, דומיניק ג'קסון, היילי סהר, אנג'ליקה רוס והשחקנים הסיסג'נדרים ריאן ג'מאל סוואין, בילי פורטר ודילון בורנסידה לוהקו לתפקידים הראשיים. על פי צוות ההפקה של הסדרה, זהו צוות השחקנים הטרנסג'נדרי הגדול ביותר אי פעם לסדרת טלוויזיה מתוסרטת. הסדרה הייתה אמורה לכלול מעל ל-50 דמויות של טרנסג'נדרים. יום למחרת הוכרז כי אוון פיטרס, קייט מארה, ג'יימס ואן דר ביק וטטיאנה מסלני הצטרפו אף הם לצוות השחקנים הראשי של הסדרה.
ב-27 בדצמבר 2017 פורסם כי מסלני פרשה מהסדרה בעקבות כך שהדמות שהייתה אמורה לגלם שוכתבה לאישה אפרו-אמריקאית בת 50. הדמות לוהקה מחדש, וצארליין וודרד קיבלה את התפקיד.
הפקה > צילומים

צילומי פרק הפיילוט החלו בניו יורק באוקטובר 2017.‏ צילומי הפרקים הבאים של העונה הראשונה היו אמורים להתחיל בפברואר 2018.‏ מרפי ביים את שני הפרקים הראשונה של הסדרה ומוק ביימה את הפרק השישי, ובכך הפכה לאישה הטרנסג'נדרית הראשונה שאינה לבנה אשר כתבה וביימה פרק של סדרת טלוויזיה אמריקאית.
הפצה > שיווק

ב-12 באפריל 2018,‏ FX שחררה את הטיזר הראשון לסדרה. כמו כן, הוכרז כי מועד עלייתה לשידורה של הסדרה נקבע ל-3 ביוני 2018.‏ ב-3 במאי 2018 שוחרר הטריילר הרשמי הראשון.
הפצה > הקרנת בכורה

ב-17 במאי 2018 התקיימה הקרנת הבכורה העולמית של הסדרה, בהיכל המרשטיין שבמנהטן.
תגובות וביקורות

הסדרה קיבלה תגובות חיוביות בעיקר מצד המבקרים עם הקרנת הבכורה שלה. באתר האינטרנט ‏Rotten Tomatoes‏, אתר דירוג ביקורות, לסדרה דירוג של 96% עם ציון ממוצע של 7.67 מתוך
10, המבוסס על 56 ביקורות. על פי דעת הרוב, הסדרה "טעונה באנרגיה, בשלווה ובביטחון, הסדרה מסתחררת בין שפע אמנותי לבין דרמת סבון נפלאה, ומהווה תוספת חדשה וטרייה ללקסיקון של ראיין מרפי". באתר ‏Metacritic‏, שמשתמש בממוצע משוקלל, הוענק לסדרה ציון של 75 מתוך 100, בהתבסס על דעות של 27 מבקרים, תוך תציון כי "הביקורות [היו] נוחות בדרך כלל."
ראו גם

ערב שבת בכנסייה
פאבל שטפקה

| --- | --- |
פאבל שטפקה
פאבל שטפקה
 לידה:  15 בספטמבר 1954 (בן 70) צ'כוסלובקיה רודה נאד מוראבה, צ'כוסלובקיה
 מדינה:  צ'כיה 
 השתייכות:   צבא צ'כוסלובקיה  צבא צ'כיה
 תקופת הפעילות:  1973–2007 (כ־34 שנים)
 דרגה:  גנרל ארמייה
 תפקידים בשירות
 ראש המטה הכללי הצ'כי
 עיטורים
 מדליית הזהב הגדולה להוקרה על שירות הרפובליקה האוסטרית 
 
פאבל שטפקה (בצ'כית: Pavel Štefka; נולד ב-15 בספטמבר 1954) הוא גנרל צ'כי בדימוס אשר שימש כראש המטה הכללי הצ'כי בין השנים 2002–2007.
ביוגרפיה

שטפקה נולד ב-15 בספטמבר 1954 ברודה נאד מוראבה. הוא למד בגימנסיה הצבאית יאן ז'יז'קה באופבה. ב-1973 הוא סיים את לימודיו והתגייס לצבא צ'כוסלובקיה. הוא החל ללמוד בבית הספר הצבאי הגבוה של כוחות היבשה בווישקוב, אותו סיים ב-1977. הוא מונה למפקד פלוגה בגדוד הרובאים הממונע, וב-1982 החל ללמוד באקדמיית המטה הכללי של הצבא הפולני בוורשה. בין 1985–1991 הוא שימש כראש מטה גדוד הרובאים הממונע, ולאחר מכן כמפקד בית הספר לקצינים בברטיסלבה וכראש מחלקת המבצעים של חיל השריון. ב-1991 החל ללמד באקדמיה הצבאית בברנו.
בעקבות פירוק צ'כוסלובקיה ב-1993, הוא המשיך לשרת בצבא צ'כיה. ב-1994 מונה למפקד הבריגדה הממוכנת ה-6, וב-1996 עבר לתפקיד סגן מפקד הקורפוס ה-2. ב-30 בנובמבר 2002 הוא מונה לראש המטה הכללי. ב-8 במאי 2006 הוא הועלה לדרגת ארמדני גנרל - הדרגה הגבוהה ביותר בצבא הצ'כי.
ב-28 בפברואר 2007 סיים שטפקה את תפקידו כרמטכ"ל. עם פרישתו, הוא חשף לציבור את "פרשת הכספים השחורים". פרשה זו התרחשה בתקופת כהונתו של שטפקה, כאשר קבוצת קצינים רשמו סכומי כסף גדולים על הוצאות לא קיימות, ושמרו את הכסף לעצמם. חלקו של שטפקה בפרשה נותר לא ברור עד ינואר 2008, אז הודיעה שרת ההגנה ולסטה פרקנובה כי למרות ששטפקה ידע על קיומן של הקרנות השחורות, הוא לא השתמש בכסף.
הערות שוליים

↑  Na nesrovnalosti v hospodaření generálního štábu upozornil Pavel Štefka
↑  Parkanová: Štefka se ke kauze černých fondů nepostavil
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1291188444  ISNI: 0000 0000 5647 5807  NKC: jo2004259837  VIAF: 84168542   WorldCat (עם VIAF): 84168542
זלמן ונדרוף

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  17 בינואר 1877 סלוצק 
 פטירה:  22 בספטמבר 1971  (בגיל 94) מוסקבה, ברה"מ 
 מדינה:  ברית המועצות, רוסיה 
 מקום קבורה:  בית הקברות ודנסקויה 
 שפות היצירה:  יידיש 
 
זלמן ונדרובסקי (ברוסית: Залман Вендровский; ‏1877 – 22 בספטמבר 1971) שנודע בשם העט זלמן ונדרוף (Залман Вендров; ביידיש: זלמן ווענדראָף) היה סופר יידיש ועיתונאי.
ביוגרפיה

זלמן ונדרוף (ונדרובסקי) נולד בסלוצק למשפחה של שוחטים ומלמדים. הוא קיבל חינוך מסורתי בחדר ולמד אצל מורים פרטיים. בגיל 16, בחיפושיו אחר פרנסה עבר ללודז', והחל לעבוד במפעל טקסטיל. בזמן עבודתו כתב מאמרים על חייהם של עובדי הטקסטיל ובשל כך פוטר מעבודתו בשנת 1899.
ב-1900, בעזרת דרכונו של אחיו, חצה את הגבול של האימפריה הרוסית והגיע לאנגליה, שם עבד ולמד לימודי ערב. שם הוא גם הכיר את מנהיג התנועה האנרכיסטית רודולף רוקר, התקרב לחוגים ציוניים ואנרכיסטיים, וכתב עבור כתבי עת יהודים אנרכיסטיים. באנגליה התחתן ונדרוף עם ילידת מוסקבה, שנאלצה לברוח מרוסיה בשל השקפותיה הפוליטיות. ב-1905 הם עברו למוסקבה, למרות סיכוייהם הקלושים לקבל אישור מגורים שם, מחוץ לתחום המושב. במשך זמן מה הצליח ונדרוף להישאר במוסקבה ללא אישור שהיה. באותה תקופה הוא התפרנס ממתן שעורים פרטיים באנגלית. ב-1906 הוא שוב עזב את רוסיה והפעם לארצות הברית, שם החל לעבוד ככתב בכתבי עת ביידיש במשרה חלקית.
שנתיים מאוחר יותר, נשלח ונדרוף לוורשה כשליח היומון היידי האמריקאי "דער מארגען זשורנאל". החל מ-1909 הוא היה גם חבר מערכת של העיתון היומי "היַינט", העיתון היידי בעל התפוצה הרחבה ביותר באירופה. ב-1911 העיתון "היינט" מימן את סיורו בארץ ישראל.
קובץ הסיפורים שלו "פראוואָזשיטעלסטוואָ" (רישיון מגורים) יצא לאור בוורשה ובווינה בשנים 1912–1913. רבים מספריו תורגמו לרוסית וזכו לתהודה רבה. כתביו על חיי היהודים בתחום המושב אף זכו להתייחסות בדיונים בדומה הממלכתית של האימפריה הרוסית.
ב-1915, בעיצומה של מלחמת העולם הראשונה, כאשר נסוג הצבא הרוסי מוורשה, עבר ונדרוף למוסקבה והתגורר שם מאז. הוא הפך לאחד הסופרים החשובים והנקראים ביותר ביידיש.
אחרי מהפכת אוקטובר ב-1917, עבד ונדרוף בארגונים יהודיים שונים ובקומיסריאט (משרד) לענייני הלאומים.
בסוף שנת 1918 החל ונדרוף לעבוד בעיתון "דער אמת" – עיתון הקומיסאריאט היהודי בממשלתו של לנין. לאחר סגירת העיתון בפברואר 1919, עבד ונדרוף במקומות שונים, כולל תקופה קצרה בתיאטרון "הבימה" העברי.
ב-1922 החל ונדרוף לעבוד עבור (JTA ‏(Jewish Telegraphic Agency – סוכנות הידיעות היהודית), וזמן קצר לאחר מכן עבור העיתון הניו יורקי "דער טאָג" (היום) ואחר כך עבור ה"פארווערטס" (קדימה) הסוציאליסטי. בו זמנית כתב גם עבור עיתונים יידיים לא-סובייטיים אחרים. השלטון היה מעוניין להציג באור חיובי את החברה הסובייטית, וראה בחיוב את פעילותו של ונדרוף, ואף עודד אותה. כתיבתו עבור כתבי עת מחוץ לברית המועצות הופסקה בשנות השלושים. בסוף שנות השלושים החל פרי-עטו להופיע בכתבי עת סובייטיים ביידיש.
בתקופת מלחמת העולם השנייה, בהיותו בשנות הששים לחייו, עבד ונדרוף בתוכניות רדיו מוסקבה ביידיש והיה פעיל בוועד האנטי-פשיסטי היהודי.
בדצמבר 1950, זמן לא רב אחרי מעצרם של כל חברי הוועד, הגיע גם תורו של ונדרוף. הוא נידון ל-10 שנות מאסר באשמת תעמולה אנטי-סובייטית. ב-1956 הוא שוחרר ושב למוסקבה. בשנים שלאחר שחרורו נהנה ונדרוף ממעמד של זקן סופרי היידיש בברית המועצות, וככזה הוא השתתף במפגש של מספר סופרי יידיש סובייטיים עם משלחות מחו"ל במסגרת פסטיבל הנוער הבינלאומי שהתקיים במוסקבה ב-1957. הוא המשיך לפרסם מאמרים בעיתון היידי בפולין "פאלקס-שטימע" (קול העם) ובביטאון "יידישע שריפטן" (כתבים ביידיש).
ונדרוף נמנה עם חמשת האינטלקטואלים היהודים שחתמו במרץ 1962 על מכתב גלוי הדוחה את ההאשמות באנטישמיות המופנות כלפי ברית המועצות. המכתב הופץ בכל רחבי העולם על ידי סוכנות הידיעות הסובייטית "נובוסטי" ועורר הד רב ברחבי העולם.
זלמן ונדרוף נפטר במוסקבה בשנת 1971, והוא בן 94.
יצירותיו

1907 – אָן א היים (ללא בית)
1911 – זרח און בולאני
1912 – הומאָרעסקן און דערציילונגען (הומורסקות וסיפורים)
1912 – באקאנטע פארשוינען (פנים מוכרות)
1912 – 1914 – הומאָריסטישע שריפטען (כתבים הומוריסטיים), 5 כרכים
1912 – דערלעבט (קורות)
1919 – מסות "ארבעט און נויט" (עבודה וצרכים)
1941 – ספר אוטוביוגרפי "אויפן שוועל פון לעבן" (על שפת החיים); מוסקבה
1957 – Рассказы о былом (סיפורים מלפנים), ברוסית; מוסקבה
1962 – Opowiadania z przesłości (סיפורים מלפנים), בפולנית; ווארשה
1967 – אונדזער גאס (הרחוב שלנו); מוסקבה
1980 – Наша улица (הרחוב שלנו), ברוסית; מוסקבה. פורסם אחרי מותו.
לקריאה נוספת

רבקה רובין, שרייבער און ווערק; יידיש בוך, ווארשע; Новости, Москва 1968
האנציקלופדיה העברית, כרך טז, עמ' 394, ערך ונדרוף, זלמן
אליל נוער

אליל נוער (באנגלית: Teen Idol) הוא ידוען שנערץ ומהווה מודל לחיקוי לבני נוער רבים. למרות שאליל הנוער נערץ בעיקר בקרב בני נוער, ייתכן שיהיה נערץ גם בקרב שכבות גיל אחרות.
בעולם > אלילי הנוער המוקדמים

תרבות אלילי הנוער התחזקה בשנות ה-20 של המאה ה-20, בתקופת הראינוע. לרוב שחקנים ששיחקו בסרטים אלמים נהפכו במהרה לנערצים בקרב הציבור ובקרב בני הנוער במיוחד. דוגמה בולטת לאליל נוער של התקופה הוא רודולף ולנטינו, שחקן איטלקי ששיחק בסרטים הוליוודיים, בהם גם רקד, והיה נערץ בקרב נשים בעיקר בגלל מראהו החיצוני. דוגמה נוספת היא השחקנית ג'ודי גרלנד, שהייתה פופולרית במיוחד בשנות הארבעים והחמישים.
בעולם > שנות החמישים והשישים

עם התפתחות הטכנולוגיה באמצע המאה העשרים היה קל הרבה יותר לשווק את אלילי הנוער לקהל הרחב: פוסטרים, תקליטים, השמעות רבות ברדיו והופעות רבות בתוכניות אירוח. באותה תקופה גם התגבש הדימוי המקובל של אליל הנוער: נאה, מוכשר ובעל תדמית שמתאימה לבני נוער.
מבין אלילי הנוער הבולטים של התקופה: אלביס פרסלי, ג'יימס דין, קליף ריצ'רד, בובי וי, הביטלס, הרולינג סטונז, פרנקי אבלון והמאנקיז.
בעולם > שנות השבעים והשמונים

בשנות ה-70 של המאה ה-20 התפתחו מספר סגנונות מוזיקה שהתפתחו לתרבויות, הבולטת מביניהן הייתה תרבות הפאנק - תרבות של צעירים המוחים נגד הממסד. להקות פאנק, כגון הראמונס, הסקס פיסטולס והקלאש, פיתחו תדמית פרועה שכללה הילולות סמים ומין. להקות אלו היוו מודל לצעירים, דבר שגרם למחאה גדולה בקרב הוריהם.
בשנת 1981 עלה באמריקה ערוץ ה-MTV, ערוץ המשדר וידאו קליפים, הערוץ היווה חלק גדול מתרבות הפופ וגרם לזמרים דוגמת מייקל ג'קסון, מדונה, פרינס וג'ורג' מייקל להפוך לכוכבים הגדולים של התקופה.
בעולם > שנות התשעים ועד היום

ה-MTV עזר לעלייתה של תופעה חדשה בשנות ה-90 של המאה ה-20 - להקות בנים, הסגנון של להקות אלה היה ברור והדגיש את הדימוי של אליל הנוער: כל אחד מחברי הלהקה נהנה מתדמית ששיווקה אותו היטב: אחד ביישן, אחד שרירי, אחד בלונדיני וכו', להקות אלה זכו מיד להצלחה בקרב בנות נוער עקב השיווק המאסיבי שניתן ללהקה. דוגמאות בולטות ללהקות בנים כאלו כוללות את הלהקות בקסטריט בויז ואן סינק. בנוסף ללהקות הבנים באותה תקופה, גם להקות הבנות שעבדו על אותו קונספט כמו להקות הבנים זכו להצלחה רבה בקרב בני הנוער. דוגמה בולטת ללהקת בנות כזו היא להקת הספייס גירלז. בסוף שנות התשעים התפרסמו גם שתי זמרות פופ צעירות בעיקר בקרב בני הנוער והפכו לאלילות הנוער הבולטות של התקופה בריטני ספירס וכריסטינה אגילרה לאחר שני הלהיטים, "Baby One More Time", ו-"Genie in a Bottle".
התופעה של כוכבי פופ שפנו בעיקר לבני נוער במטרה לנצל את ההערצה לרווח מסחרי, הוליד תת-סגנון מוזיקלי שנקרא "טין פופ" (Teen Pop, בתרגום חופשי: "פופ של בני נוער") שנודע לשמצה ביצירת להיטים קליטים, סוכרניים וממוסחרים, שבהם הודגשו המקצב הפשוט, הקליל והקליט על חשבון תכנים אמנותיים ומסר.
בנוסף בשנות התשעים אלילי נוער רבים התפרסמו גם במסגרת סדרות טלוויזיה וסרטים מצליחים. דוגמאות בולטות הם השחקנים ג'ייסון פריסטלי ולוק פרי שכיכבו באותה העת בסדרה "בוורלי הילס 90210".
במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 אלילי הנוער הבולטים היו נערים ונערות צעירים (חלקם התפרסמו אף לפני גיל 15), רובם התפרסמו במסגרת סדרות וסרטים של ערוץ דיסני שהיו מיועדים לילדים ובני נוער, הכוכבים הבולטים של תקופה זו הם: הילרי דאף, מיילי סיירוס, זאק אפרון, האחים ג'ונאס, דמי לובאטו וסלינה גומז. נערים אלה זכו לשיווק מאסיבי ביותר ונהנו מהצלחה בעיקר בקרב ילדים. בנוסף, אלילי נוער רבים התפרסמו במסגרת סרטים מצליחים כגון: הארי פוטר, דמדומים ועוד.
בעקבות הפרסום הרב לו זכו, במהלך העשור השני של המאה ה-21 ובמהלך שנות ה-20 של המאה ה-21 הזמרים ג'סטין ביבר, אריאנה גרנדה, שון מנדס, טיילור סוויפט, ליידי גאגא והלהקות ואן דיירקשן ובלאקפינק הפכו לדוגמאות בולטות מההווה לאלילי נוער אשר זכו להצלחה בינלאומית, וידועים בעיקר בשל קהל מעריצים צעיר גדול במיוחד.