stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מ. הוק סמית'
ראשית חייו

מ. הוק סמית' נולד בניוטון, קרוליינה הצפונית, להילדת' ה. סמית', נשיא קולג' קטאובה, ולמרי ברנט הוק. כאשר היה בן שנתיים, קיבל אביו משרת הוראה באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל, והמשפחה עברה לשם. סמית' התחנך באקדמיית פלזנט רטריט (Pleasant Retreat Academy), ובעיקר חונך על ידי אביו. ב-1868, כאשר הופסקה עבודתו של אביו באוניברסיטה, עברה המשפחה לאטלנטה, שם הוא יתגורר עד יומו האחרון. סמית' לא למד בבית ספר למשפטים, אלא למד את המקצוע בקריאה עצמית במשרד עורכי דין מקומי. ב-1873, בגיל 17, הוא עבר את בחינות לשכת עורכי הדין והיה לעורך דין באטלנטה.
קריירה משפטית

סמית' החזיק משרד עורכי דין קטן במרכז העיר אטלנטה. המשרד החל להתרחב כאשר הוא החל לייצג בתביעות נזיקין. כאשר התרחבה פעילות המשרד, הוא הכניס ב-1882 לעבודה את אחיו ברטון, שהיה עורך דן מצטיין בעבודה מול חבר מושבעים, והשניים עבדו יחדיו במשך יותר מעשר שנים. הלקוחות המרכזיים של המשרד היו עובדי רכבת רבים שנפצעו במהלך עבודתם. כשלושה רבעים של התיקים שלהם היו קשורים בנזקים אישיים והם זכו בחלק ניכר שלהם.
קריירה פוליטית

סמית' שימש כיושב ראש הוועידות של המפלגה הדמוקרטית של מחוז פולטון ושל ג'ורג'יה, והיה נשיא מועצת החינוך של אטלנטה. ב-1887 הוא רכש את העיתון Atlanta Journal. תמיכתו העיתון בגרובר קליבלנד בבחירות לנשיאות של 1892 משכה את תשומת ליבו של קליבלנד.
קריירה פוליטית > מזכיר הפנים של ארצות הברית

ב-1893, משהושבע קליבלנד לתקופת נשיאותו השנייה, הוא מינה את סמית' כמזכיר הפנים של ארצות הברית. הוא עמל קשות לתקן את חוזי הקרקעות שהושגו קודם לכן על ידי חברות הרכבות, לייעול הטיפול בענייני האינדיאנים, ולפיתוח הכלכלי של מדינות הדרום. כתומך נלהב של קליבלנד ושל מדיניות המטבע הקשה שלו, נסע סמית' בכל רחבי ארצות הברית ב-1896 כדי לסייע למועמדי המפלגה. כאשר בחרה ועידת המפלגה בויליאם ג'נינגס ברייאן כמועמדה לנשיאות, היה סמית' במבוכה: האם הוא יוכל לתמוך במפלגה מבלי לתמוך במצע שלה? התמיכה הסוחפת בתקן הכסף ובברייאן במדינתו ג'ורג'יה, שיכנע אותו לנסות את שתי האפשריות. העיתון שבבעלותו תמך במועמד המפלגה אך המשיך לגנות את מדיניות הכסף. סמית' התפטר מהקבינט כדי להגן על קליבלנד.
קריירה פוליטית > שובו לאטלנטה

סמית' שב לאטלנטה וחידש את עיסוקו בעריכת דין, שהכניס לו רווחים של כ-25,000 דולר לשנה, ובהדרגה בנה מחדש את המוניטין שלו. באפריל 1900 הוא מכר את אחזקותיו בעיתון וניסה את כוחו בסוגי השקעות אחרים, אך היחידי בו הוא נחל הצלחה היה ענף המקרקעין באזור אטלנטה. הוא סייע רבות בארגון הכנסייה הפרסביטריאנית של השדרה הצפונית, ונבחר מחדש למועצת החינוך של אטלנטה.
קריירה פוליטית > מושל ג'ורג'יה

סמית' היה בעל בריתו של המועמד של ברייאן כסגן הנשיא הפופוליסט טום ווטסון, אחד מהפוליטיקאים המשפיעים ביותר בג'ורג'יה. בתמיכתו של ווטסון, נבחר סמית' ב-1907 כמושל ג'ורג'יה. עם זאת, כדי להשיג את תמיכתו של ווטסון, היה עליו לכנות את קהל המצביעים האפרו-אמריקאים "בורים וניתנים לרכישה". סמית' קבע כמה מחוקי ג'ים קרואו, שדרשו מבחני קריאת קרוא וכתוב ובעלות על רכוש לקבלת זכות בחירה. הוא קיים את הבטחתו לווטסון כאשר הוביל את אימוץ התיקון החוקתי שכפה את "סעיף הסבא", שלמעשה שלל מהשחורים בג'ורג'יה את זכות הבחירה. סמית' גם תמך ברפורמה בענף הרכבות וברפורמה במערכת הבחירות. לאחר שאיבד את תמיכתו של ווטסון, הוא הובס בבחירות הבאות על ידי ג'וזף מקי בראון. ב-1911 הוא נבחר שוב כמושל.
קריירה פוליטית > סנאטור

ב-1911, בעודו מכהן כמושל, נבחר סמית' על ידי האספה הכללית של ג'ורג'יה לאייש את מושבו בסנאט של ארצות הברית של אלכסנדר קליי שנפטר. ב-1914 נבחר הוא נבחר לכהונה נוספת, אך ב-1920 הוא נוצח על ידי ווטסון. לאחר מכן הוא המשיך לעסוק בעריכת דין בוושינגטון הבירה ובאטלנטה.
מותו והנצחתו

מייקל הוק סמית' נפטר באטלנטה ב-27 בנובמבר 1931, ונטמן בבית הקברות אוקלנד שבעיר. הוא היה אחרון חברי הקבינטים של קליבלנד, בשתי תקופות נשיאותו, שנותר בחיים.
על שמו נקרא בית ספר תיכון באטלנטה. במלחמת העולם השנייה נקראה על שמו אחת מאוניות  ליברטי. בניין הוק סמית' אנקס בקמפוס אוניברסיטת ג'ורג'יה נקרא גם הוא על שמו.
הערות שוליים

1 2 3 4  Duncan Maysilles (July 19, 2017). "Hoke Smith (1855-1931)". New Georgia Encyclopedia.
↑  Dewey W. Grantham (March 1, 1967). Hoke Smith and the Politics of the New South. LSU Press. p. 16.
↑  Dewey W. Grantham (March 1, 1967). Hoke Smith and the Politics of the New South. LSU Press. p. 17.
↑  Dewey W. Grantham (March 1, 1967). Hoke Smith and the Politics of the New South. LSU Press. pp. 18-21.
↑  Grantham, Dewey W. (November 1949). "Hoke Smith: Progressive Governor of Georgia, 1907-1909". The Journal of Southern History. 15 (4): 423–440.
↑  Vinson, John Chalmers; Montgomery, Horace (2010). Georgians in profile : historical essays in honor of Ellis Merton Coulter (PDF). Athens: University of Georgia Press. p. 310.
↑  Dewey W. Grantham (March 1, 1967). Hoke Smith and the Politics of the New South. LSU Press. pp. 108-110.
↑  Dewey W. Grantham (March 1, 1967). Hoke Smith and the Politics of the New South. LSU Press. p. 113.
↑  Dewey W. Grantham (March 1, 1967). Hoke Smith and the Politics of the New South. LSU Press. pp. 117-118.
↑  Kenneth Rogers Photographs. "Launch of the SS Hoke Smith". Atlanta History Center - Digital Library of Georgia.
↑  "Hoke Smith Annex". University of Georgia.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007381201805171  GND: 117436488  ISNI: 0000 0000 3463 0159  LCCN: n86071265  NARA: 10610045  NTA: 071493441  SNAC: w6kw6j39  SUDOC: 076914631  US Congress: S000551  VIAF: 1490425   WorldCat (עם VIAF): 1490425
מואסיר

מואסיר רודריגז סנטוס (בפורטוגזית: Moacir Rodrigues dos Santos; ‏21 במרץ 1970 – 20 ביולי 2024), שנודע בשם "מואסיר", היה כדורגלן ברזילאי ששיחק כקשר בנבחרת ברזיל.
מואסיר נפטר בבלו הוריזונטה ב-20 ביולי 2024, בגיל 54.
סטטיסטיקות קריירה

| נבחרת | שנה | הופעות | שערים |
| --- | --- | --- | --- |
| ברזיל | 1990 | 3 | 0 |
| ברזיל | 1991 | 3 | 1 |
| סך הכל | סך הכל | 6 | 1 |
הערות שוליים

↑  Moacir, ex-volante do Atlético-MG, morre aos 54 anos, ge, ‏2024-07-20 (ב־Brazilian Portuguese)
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורגל ובנושא ברזיל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מואסיר".
לוקרנו

לוקרנו (באיטלקית: Locarno) היא עיר שווייצרית בקנטון הדרומי טיצ'ינו, בקצהו הצפוני של אגם מאג'ורה, בסמוך לעיירה אסקונה. אוכלוסייתה נכון ל-2019 מונה כ-15,776 תושבים, מתוכם כ-10,374 שווייצרים וכ-5402 זרים.
בכל שנה בחודש אוגוסט נערך בכיכר הגדולה שבעיר פסטיבל סרטים בינלאומי. הפסטיבל נקרא "פסטיבל לוקרנו" וכמה מיוצרי הקולנוע הישראלים זכו שם בפרסים יוקרתיים.
בשנת 1925 נחתמו בעיר הסכמי לוקרנו.
ערים תאומות

שווייץ ווה, שווייץ
ארצות הברית לומפוק (אנ'), קליפורניה, ארצות הברית
איטליה מונטקטיני טרמה, טוסקנה, איטליה
איטליה ונציה, ונטו, איטליה
איטליה אורבינו, מארקה, איטליה (מ־1976)
הערות שוליים

↑  Regionalporträts 2021: Kennzahlen aller Gemeinden, bfs.admin.ch (בגרמנית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564317805171  BNE: XX4960486  BnF: cb119619375 (data)  GND: 4036106-8  HDS: 002108  LCCN: n2002032238  LIR: 1387  MusicBrainz: 08c1fb02-e2d0-425d-b68c-3ff979a07a7d  NKC: ge129857  SUDOC: 027617696  VIAF: 155934804   WorldCat (עם VIAF): 155934804 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בשווייץ. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מגפת הקורונה בכף ורדה

| --- | --- |
 במדינות או באזורים:  כף ורדה כף ורדה
 מקרי מוות:  414‏
 מקרי הדבקה:  63,829‏   • 154 מהם חולים פעילים     • 23 מתוכם במצב קשה
 הבריאו:  63,261‏ רענון נתונים
 קואורדינטות:  15°55′00″N 24°05′00″W﻿ / ﻿15.916666666667°N 24.083333333333°W﻿ / 15.916666666667; -24.083333333333
 
מגפת הקורונה פרצה בכף ורדה במרץ 2020.
רקע

ב־12 בינואר 2020 אישר ארגון הבריאות העולמי (WHO) כי נגיף הקורונה הוא הגורם למחלת נשימה בעיר ווהאן, מחוז חוביי, סין.
יחס ההרוגים במקרה של COVID-19 נמוך בהרבה מנגיף הסארס בשנת 2003, אך ההעברה גדולה משמעותית, עם מספר מקרי המוות הכולל.
ציר זמן

ב־20 במרץ אושר המקרה הראשון של COVID-19 במדינה, זר בן 62 מבריטניה.
למחרת ב-21 במרץ אושרו שני מקרים נוספים. שני המקרים היו תיירים מהולנד. שני מקרים אלו והקודם היו כולם באי בואה ויסטה(אנ') לפני שנמצאו כננושאי הנגיף. המוות הראשון הוכרז ב־24 במרץ מי שהיה המקרה המאושר הראשון בכף ורדה.
ב־25 במרץ אושר מקרה רביעי, אזרח כף ורדה בן 43 שחזר מאירופה. למחרת, ב־26 במרץ, הודיע שר הבריאות של כף ורדה כי אשתו של הגבר שחלה חולה גם היא.
מניעה

מאז 16 במרץ נערכים בדיקות בכף ורדה. הבדיקות נערכות בעיר פראיה.
ב-17 במרץ, כאמצעי מניעה, הודיע ראש הממשלה אוליסש קורייה א סילבה על השבתת כל הטיסות הנכנסות מארצות הברית, ברזיל, סנגל, ניגריה, פורטוגל וכל מדינות אירופה שנפגעו מנגיף הקורונה. השעיית הטיסות הייתה בתוקף למשך שלושה שבועות.

ב-28 במרץ לראשונה אי פעם בכף ורדה הוכרז על מצב חירום.
הערות שוליים

1 2 3  COVID-19 Coronavirus Outbreak, by Worldometer, מתוך אתר Worldometer, נכון לתאריך 22 במאי 2023, 11:03 שעון ישראל
↑  "Crunching the numbers for coronavirus". Imperial News. אורכב מ-המקור ב-19 במרץ 2020. נבדק ב-15 במרץ 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "High consequence infectious diseases (HCID); Guidance and information about high consequence infectious diseases and their management in England". GOV.UK (באנגלית). אורכב מ-המקור ב-3 במרץ 2020. נבדק ב-17 במרץ 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "World Federation Of Societies of Anaesthesiologists – Coronavirus". www.wfsahq.org. אורכב מ-המקור ב-12 במרץ 2020. נבדק ב-15 במרץ 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Cape Verde registers an Adverse Analytical Finding of First COVID-19" (באנגלית). 20 במרץ 2020. נבדק ב-24 במרץ 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Coronavírus: Inglês de 62 anos é o primeiro caso confirmado em Cabo Verde" (בפורטוגזית). 20 במרץ 2020. נבדק ב-20 במרץ 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  SAPO. "Covid-19: Há mais dois casos confirmados na Boa Vista. Suspeito de São Vicente é negativo". SAPO Lifestyle (בפורטוגזית). נבדק ב-21 במרץ 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "COVID-19: confirmed the first death from coronavirus in Cape Verde". insp.gov.cv (באנגלית). 24 במרץ 2020. נבדק ב-25 במרץ 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Teste à esposa do primeiro caso da Praia dá positivo (em actualização)". expressodasilhas.cv (בפורטוגזית). נבדק ב-26 במרץ 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Covid-19: Laboratório de Cabo Verde com capacidade para 300 testes diários". A Semana (בפורטוגזית). 16 במרץ 2020. נבדק ב-20 במרץ 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  O'Hare, Maureen; Hardingham, Tamara (17 במרץ 2020). "Coronavirus: Which countries have travel bans?". CNN. נבדק ב-17 במרץ 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "COVID19: Governo declara situação de contingência a nível da Proteção Civil" (בפורטוגזית). Governo de Cabo Verde. 17 במרץ 2020. נבדק ב-20 במרץ 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Governo declara situação de contingência, a nível de Proteção Civil, por causa do Covid-19". TCV (בפורטוגזית). 17 במרץ 2020. נבדק ב-20 במרץ 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Catarina Veiga, Declaração de Estado de emergência pelo Presidente da República de Cabo Verde, www.insp.gov.cv (בפורטוגזית)
ליס אסיה

| --- | --- |

 לידה:  3 במרץ 1924 רופרסוויל, שווייץ 
 פטירה:  24 במרץ 2018 (בגיל 94) צוליקון, שווייץ 
 שם לידה:  Rosa Mina Schärer
 מוקד פעילות:  שווייץ 
 תקופת הפעילות:  מ-1940 
 סוגה:  מוזיקת פופ 
 שפה מועדפת:  גרמנית, איטלקית 
 חברת תקליטים:  דקה רקורדס 
 מספר צאצאים:  0 
 פרסים והוקרה:  זוכה אירוויזיון (1956) 
 www.lys-assia.de
 פרופיל ב-IMDb
 
ליס אסיה (בגרמנית: Lys Assia‏; 3 במרץ 1924 – 24 במרץ 2018) הייתה זמרת פופ שווייצרית, הזוכה הראשונה בתחרות הזמר של האירוויזיון כנציגת שווייץ בתחרות בשנת 1956.
קורות חייה

אסיה נולדה בשם רוזה מינה שארר בקנטון ארגאו שבצפון שווייץ. בצעירותה למדה ריקוד. מכריה ששמעו אותה שרה, הבחינו מיד בכשרונה הרב והציעו לה להסב את מקצועה לזמרת. בשנת 1940 החלה בקריירה שלה בתור זמרת. היא הפכה במהרה לאחת מזמרות הפופ המצליחות והפופולריות בשווייץ בתקופה ההיא. מול זאת, היו כאלו שהתנגדו לה וקראו שלא לשדר את שיריה בתחנות הרדיו, בטענות על מלל המכיל גזענות במספר משיריה.
תחרות הזמר של האירוויזיון

בשנת 1956 נבחרה לייצג את שווייץ בשני שיריה בתחרות האירוויזיון הראשונה, כפי ששלחה כל מדינה בתחרות זו. בסבב הראשון ביצעה את "Das alte Karussell" ("הקרוסלה הישנה") שמקומו כשאר השירים פרט לזוכה בתחרות זו אינו ידוע. בסבב השני ביצעה את "Refrain" ("פזמון חוזר") וזכתה איתו בתחרות. אסיה ייצגה את שווייץ בתחרות גם בשנת 1957 עם השיר "L'enfant que j'étais" ("הילדה שהייתי") שאיתו סיימה במקום תשיעי מתוך עשרה, ובשנת 1958 עם השיר "Giorgio" ("ג'ורג'יו") שאיתו השיגה מקום שני, בקבלת נקודות בודדות פחות מהזוכה.
אסיה המשיכה לעסוק בתחום המוזיקה, והופיעה כאורחת כבוד באירועי התחרות השונים. כך למשל, באירוויזיון 2008 נטלה חלק בחצי הגמר השני כשהכריזה על תחילת ההצבעה, באירוויזיון 2009 הגישה את הפרס לזוכה ובתחרות ובאירוויזיון 2013 התארחה בחצי הגמר השני לריאיון קצר יחסית.
בספטמבר 2011 הגישה אסיה את שירה "C'était ma vie" ("אלה היו חיי") לבחירת השיר שייצג את שווייץ באירוויזיון 2012. השיר הולחן על ידי ראלף זיגל, המלחין עם מספר השירים הרב בתחרות הזמר של האירוויזיון, ומלחין השיר של גרמניה שזכה באירוויזיון 1982. אסיה סיימה בתחרות במקום ה-8 עם זכייה ב-5.46% מהצבעת הציבור. פטירתה הותירה רושם רב על מעריצי האירוויזיון לאורך כל השנים, ובתחרות האירוויזיון שנערכה באירוויזיון 2018  הוקדש שיר קצר לזכרה.
משיריה

"Oh Mein Papa"
"Ein kleiner goldner Ring"
"Refrain"
"Das alte Karussell"
"Holland Mädel"
"Jolie Jacqueline"
"L'enfant que j'étais"
"Giorgio"
"Wenn Die Glocken Hell Erklingen"
"La Golondrina"
"C'était ma vie"
"All in your head"
פילמוגרפיה

"Ein Mann Vergißt Die Liebe" (שנת 1955)
"Schlager Parade"
הערות שוליים

↑  Dana Gablinger‏, 85th birthday of Lys Assia, באתר YouTube‏, 4 במרץ 2009
↑  "Lys Assia, First Lady of the Eurovision Song Contest, dies aged 94". Eurovision.tv. 24 March, 2018
↑  Jarmo Siim,‏ First Eurovision winner Lys Assia enters Swiss selection, באתר האירוויזיון, 29 בספטמבר 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 10048293  BNE: XX1014846  BnF: cb138174944 (data)  GND: 134317513  ISNI: 0000 0001 1576 8803  LCCN: no2005061352  MusicBrainz: 6227e709-dad6-4045-932e-a4939911053e  RERO: 02-A013842767  SUDOC: 166480428  VIAF: 86553841   WorldCat (עם VIAF): 86553841 
ליס אסיה כאורחת כבוד באירוויזיון 2008
מאדאם ד'אוטלינגר

| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־18 
 
מאדאם ד'אוטלינגר או הברונית ד'אוטלינגר הוא כינויה של אישה שנחשבה לאחת מסוכניו של נפוליאון. השמועות סיפרו כי היה לה חלק בהפלתו של הדוכס מאנייה, ובריגול אחרי מלך שוודיה במהלך שהותו בגרמניה.
רקע

בין השנים 1803 - 1805, שהה מלך שוודיה, גוסטב הרביעי אדולף בגרמניה, שם התגורר עם משפחת רעייתו בקרלסרוהה, בירת דוכסות באדן. מטרתו הייתה לשהות בסביבה בה משפחתו תהיה מוגנת יותר, אך גם להכיר מקרוב את הפוליטיקה הגבוהה ולהיות קרוב יותר לגבול הצרפתי, לבחון את צעדיה של צרפת ולנסות לנהל משא ומתן עם המלוכנים הצרפתים הגולים ועם בני משפחת בורבון. בתקופה זו, התמלאה העיר במרגלים צרפתים שהקיפו את המלך, אך כנראה שהמוצלחת ביותר הייתה ד'אוטלינגר.
פעילותה

השמועות סיפרו כי היה לה חלק בנפילתו של הדוכס מאנייה, שהוצא להורג על ידי נפוליאון בשנת 1804 וכי היא הייתה בשירותו של שארל-מוריס דה טלראן. בזכות יכולתה המפותחת להקסים אנשים, היא יצרה קשר עם שרלוט לואיז דה רוהן, אשר נישאה בחשאי לאנייה, והציגה את עצמה בפניה כמעריצה של הדוכס.
עם הגעתה של ד'אוטלינגר לקרלסרוהה, כתבה הרוזנת השוודית קרוליין לוונהאופט, שהתגוררה אז בשטרסבורג, לחברתה הרוזנת גילדנשטול :
"בקרוב תראי את הגעתה לקרלסרוהה של ברונית ד'אוטלינגר מסוימת, אדיבה ושנונה במידה רבה. היא תשמח את כולכם; היא תעריך את הספרות ואת האמנויות היפות כמו הרוזנת אוקסנסטירנה; היא תדבר איתך על אופנה ועניינים אחרים; היא תסובב ביופיה את ראשי אנשיך; אך היזהרו ממנה! ההנחה היא שהיא כלי בידי הדרגים הגבוהים ביותר של המשטרה. היא מסוכנת."
למרות האזהרות סביב הגעתה לקרלסרוהה, ד'אוטלינגר הצליחה לצבור פופולריות רבה בקרב החברה הגבוהה בעיר. השמועות אודותיה סיפרו כי ניהלה מערכת יחסים עם הדוכס שנרצח, והיא אכן הציגה את עצמה כצרפתייה מלוכנית גולה, מוכת יגון עקב מותו של אהובה אנייה, שאף הופיעה בפני הרוזנת גילדנסטולפה לבושה בבגדי אבל.
המלך השוודי רחש אהדה גלויה לאנייה, וזעם מאד על פשעו של נפוליאון כלפיו, כך שמי שנחזתה להיות אהובתו המתאבלת זכתה בקלות בקרבתו.
היא תוארה כיפהפייה שנונה בעלת קסם רב, וכן כבעלת ממון אותו הוציאה בראוותנות. היא אירחה קבלות פנים של האצולה, בהן הופיעה בשירת המנגינה האהובה על הדוכס מאנייה תוך כדי נגינה בנבל, כשהיא מציגה את עצמה כמלוכנית ששמרה על נאמנותה במשך כל הזמן. היא נפגשה עם המלך השוודי ועם המזכירים המלכותיים, גוסטב לאגרבילקה וקרל ארון ארנגרנט, ושני האחרונים התאהבו בה נואשות. כך עלה בידה להשיג את מסמכי המלך שפירטו את תוכניותיו בנוגע לנפוליאון, אותם העבירה לפריז.
הפעם האחרונה בה נראתה הייתה בפריז בשנת 1815, על ידי האציל השוודי דה לה גרדי. הימצאותה שם תומכת במידת מה בחשדות נגדה.
הפניות

וילהלמינה סטאלברג (in Swedish)</link> : Anteqningar om Svenska kvinnor (הערות על נשים שוודיות)
ברנט פון שינקל (in Swedish)</link> : Minnen Ur Sveriges Nyare Historia (זכרונות מההיסטוריה המוקדמת של שוודיה)
מאנאס

מאנאס (קירגיזית Манас) הוא אפוס קירגיזי מסורתי, הנקרא על שם גיבורו הראשי - מאנאס, אשר איחד את השבטים הקירגיזיים. שירת המאנאס מכילה מעל לחצי מיליון שורות בחרוזים, ונכנסה לספר השיאים של גינס כאפוס הארוך ביותר.  למרות שאפוס המהאבהארטה ההודי ארוך יותר, הרי שמספר השורות במאנאס גדול יותר, הגם שהן קצרות יותר מאלו שבמהאבהארטה. עקב היותם של הקירגיזים נוודים הרי שהאפוס הועבר במשך הדורות בעל פה בלבד, תופעה ייחודית כשלעצמה בשל אורכו העצום.
האפוס מספר את סיפורו של הגיבור הקירגיזי מאנאס, תולדות חייו, ומלחמותיו כנגד השבטים הקלמיקים. האפוס מחולק לשלושה חלקים המספרים את סיפורו של מאנאס עצמו, של בנו סמטיי, ושל נכדו סייטק.
לאפוס חשיבות רבה בתרבות הקירגיזית, וקטעים נבחרים ממנו מצוטטים בידי אנשים שמקצועם בכך ("מאנאסצ'י" - манасчы) בניגון מיוחד ובליווי מוזיקלי.
הערות שוליים

↑  Longest poem ever published
מאדאם בובארי (מיני-סדרה)

| --- | --- |

עטיפת ה-DVD
 מבוסס על:  מאדאם בובארי מאת גוסטב פלובר
 סוגה:  דרמה תקופתית
 כותבים:  היידי תומאס גוסטב פלובר (רומן)
 בימוי:  טים פייוול
 שחקנים:  פרנסס או'קונור יו בונוויל גרג וייז יו דנסי
 ארץ מקור:  הממלכה המאוחדת
 שפות:  אנגלית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  2
 הפקה
 מפיק:  טוני רדסטון ברנרד קירצ'פסקי
 מוזיקה:  ג'ון לון
 שידור
 רשת שידור:  WGBH-TV (ארצות הברית) BBC Two (הממלכה המאוחדת)
 תקופת שידור מקורית:  6 בפברואר 2000 – הווה 
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
מאדאם בובארי (בצרפתית: Madame Bovary) היא מיני-סדרה בריטית משנת 2000, בבימויו של טים פייוול. הסדרה מבוססת על הרומן באותו שם מאת הסופר הצרפתי גוסטב פלובר. המיני-סדרה שודרה בשני חלקים מ-6 עד 13 בפברואר בערוץ WGBH-TV בארצות הברית, וב-10 ו-11 באפריל בערוץ BBC Two בממלכה המאוחדת.
צוות השחקנים

פרנסס או'קונור – אמה בובארי
יו בונוויל – צ'ארלס בובארי
איילין אטקינס – מארי לואיז
יו דנסי – לאון דופואי
גרג וייז – רודולף
טרוור פיקוק – רואו
קבלה

המיני-סדרה הייתה מועמדת לפרס באפט"א לטלוויזיה בקטגוריית עיצוב התלבושות הטוב ביותר ובקטגוריית האיפור ועיצוב השיער הטובים ביותר. פרנסס או'קונור הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר במיני-סדרה או בסרט טלוויזיה.
הערות שוליים

1 2  List of awards on IMDb
מוד נייתן

| --- | --- |

 לידה:  20 באוקטובר 1862 ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  15 בדצמבר 1946 (בגיל 84) 
 מדינה:  ארצות הברית 
 
מוד נייתן (באנגלית: Maud Nathan;‏ 20 באוקטובר 1862 - 15 בדצמבר 1946) הייתה נשיאת ליגת הצרכנים של ניו יורק, פעילה פוליטית וסופרג'יסטית יהודיה אמריקאית שפעלה למען שיפור תנאי עבודתן של נשים וזכותן להצביע.
קורות חיים

נייתן נולדה למשפחה יהודית ניו יורקית אריסטוקרטית, אחת מארבעת ילדיהם של אנני אוגוסטה (Annie Augusta) ורוברט ויקס נייתן (Robert Weeks Nathan). למשפחתה שורשים עמוקים בארצות הברית: קרוביה לחמו במלחמת העצמאות של ארצות הברית, ונייתן היא בין השאר צאצאית של גרשום מנדס סיישאס (Seixas;‏ 1745 - 1816) - מן המנהיגים הדתיים היהודים הראשונים שנולדו והתחנכו בארצות הברית. אחד מדודניה הוא בנג'מין קרדוזו, שופט בית המשפט העליון, ודודנית נוספת שלה היא המשוררת אמה לזרוס. אחיינה הוא הסופר והמשורר רוברט נייתן.
אחותה הצעירה של נייתן, אנני נייתן מאייר (1867 - 1951), הייתה סופרת שתמכה ועודדה השכלה גבוהה לנשים, והייתה המייסדת של ברנרד קולג' (Barnard College) בניו יורק – קולג' הנשים הראשון לתואר ראשון בעיר.
בגיל 17, נישאה לקרוב משפחתה, פרדריק נייתן. לשניים נולדה בת אחת, אנט פלורנס נייתן (Annette Florance Nathan), שנפטרה כשהייתה בת 8. פטירתה של אנט הובילה את נייתן לפעילויות צדקה רבות. לאחר שפגשה בג'וזפין שוֹ לואל (Josephine Shaw Lowell) ובעידודה, החלה נייתן להתעניין בשיפור תנאי העסקת נשים. נייתן שימשה כנשיאת ליגת הצרכנים של ניו יורק, תפקיד בו החזיקה לפחות 20 שנה. הליגה ביקשה לשפר את תנאי העבודה של מוכרניות בניו יורק. ממצאיה של נייתן בנושא העסקת נשים לימדו אותה כי הנשים שעבדו בחנויות קמעונאיות בניו יורק סבלו מתנאי עבודה ירודים, משכר נמוך תמורת שעות עבודה ארוכות ואף מהטרדה מינית.
נוסף על היותה נשיאת ליגת הצרכנים של ניו יורק, כיהנה נייתן כסגנית ליגת הנשים העירונית של ניו יורק (Woman’s Municipal League of New York). היא האמינה באחריותם החברתית של הצרכנים, כמי שצריכים לגלות אחריות באשר לתנאי עבודה במפעלים וסדנאות יזע וצריכים לנהוג כצרכנים אחראיים במהלך קניותיהם.
תמיכתה בזכות הצבעה לנשים, נושא שלמענו פעלה רבות, גרמה למתח במשפחתה כשאחיה ואחותה התנגדו לכך. עם זאת, בן זוגה, פרדריק נייתן (שנפטר ב-1919), תמך בה ואף הוביל, בין השאר, את ליגת הגברים עבור זכות בחירה שוויונית (Men’s League for Equal Suffrage).
מוד נייתן נפטרה ב-1946, בגיל 84.
הערות שוליים

↑  Myrna Goldenberg, Annie Nathan Meyer, Jewish Women's Archive.
↑  Seymour “Sy” Brody, מוד נייתן, בספרייה היהודית המקוונת (באנגלית)
↑  Anne Kaufman, מוד נייתן, באנציקלופדיה לנשים יהודיות (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007278169605171  GND: 170427463  ISNI: 0000 0000 8440 9188  LCCN: n85374330  SNAC: w6g46wch  VIAF: 35918115   WorldCat (עם VIAF): 35918115
מאיר רוטנברג

ערך זה עוסק בבלשן עברי, חוקר מקרא ופרשן תנ"ך. אם התכוונתם לאיש תנועת העבודה, ראו .
| --- | --- |
מאיר רוטנברג
מאיר רוטנברג
 לידה:  1895
 פטירה:  1992 (בגיל 97 בערך)
 ענף מדעי:  בלשנות
 מקום מגורים:  פולין, ישראל
 תרומות עיקריות
 טען במחקריו שמבחינת פסוקי המקרא ניתן להסיק 30 כללי תחביר ששמשו את כותבי התנ"ך אך לא היו מוכרים בתקופות מאוחרות יותר.
מאיר רוטנברג (1895–1992), בלשן עברי, חוקר מקרא ופרשן תנ"ך.
ביוגרפיה

מאיר רוטנברג נולד למשפחה חרדית אדוקה בעיירה רימנוב שבגליציה, שהייתה אז בממלכה האוסטרו הונגרית. אף שאביו ביקש שילמד רק לימודי קודש ורצה שיהיה לרב, בחר הילד רוטנברג ללמוד גם לימודים כלליים וקרא הרבה בחשאי. לאחר מות אביו הוא התמסר ללימודים כלליים, ובגיל צעיר כבר הציע דרכים חדשות להוראת המתמטיקה, שאומצו באוניברסיטה של ורשה. מאיר רוטנברג למד מקטנות מספר שפות: עברית ויידיש, פולנית וגרמנית וגילה כישרון בלשני יוצא דופן.
מאיר רוטנברג החל את דרכו כמורה לעברית. לאחר נישואיו ניסה את כוחו במסחר אך נכשל ואיבד את רכושו. במקביל לעבודות שונות בהם עבד הוא עסק בלימוד התנ"ך ואף שלח מספר מאמרים לעיתון דבר בארץ ישראל, וזכה על פירושיו לדמי סופרים ולשבחים.
בעת מלחמת העולם השנייה נמלט עם משפחתו הקטנה לברית המועצות, ושם גלה לסיביר. בגלל מחלה בכיב התריסריון הוא קיבל פטור מעבודה וניצל את זמנו ללימוד תנ"ך בספר של נביאים אחרונים וכתובים עם תרגום לגרמנית וללא פירושים נוספים שקנה מאחד הגולים האחרים. בהיעדר כל ספרים אחרים הוא נאלץ ללמוד ולבאר את כל הכתובים לבדו ללא עזרה של מפרשים אחרים. לאחר תום מלחמת העולם השנייה עבר למחנה פליטים באירופה בה המשיך במחקריו בתנ"ך ויכל לבדוק את רעיונותיו אל מול ספרי הפרשנים. בסוף 1948 עלה לארץ ישראל וביקש להשיג תמיכה להמשך מחקריו לתנ"ך. אולם למרות המלצות שקיבל מקאסוטו, אפשטיין ומאיר מדן לא הצליח לזכות במלגה והוא נאלץ להתמסר לעבודה כעורך לשוני בכתב עת של המכון לפריון העבודה והייצור - "המפעל". לאחר כתשע וחצי שנים הוא חלה שוב, עבר ניתוח בכיב התריסריון ואושפז במשך שבעה חודשים בבית חולים השרון בפתח תקווה. בעקבות זאת יצא לפנסיה ויכל להתמסר למחקרי התנ"ך שלו. הוא פרסום מאמרים בלשוננו וזכה בפרס זלצמן של האקדמיה ללשון העברית. החל ממאי 1970 הוא קיבל תמיכה מ"קרן ישראל מץ" בניו יורק אשר מימנה את הוצאת ספריו. בשנת 1979 יצא לאור ספרו הראשון, ובו הביא את פירות מחקרו על "כללי תחביר נעלמים" בטקסט המקראי.
מאיר רוטנברג הוכר בארץ כחוקר מקורי וחשוב, חרף היותו אוטודידקט. פרסומיו עשו לו שם, והוא זכה לכיבודים ולפרסים, בעיקר באקדמיה ללשון העברית. חרף מחלותיו, זכה מאיר רוטנברג להאריך ימים, ולראות את עבודותיו נדפסות ומתפרסמות. הוא נפטר בגיל 97. לאחר מותו, בשנת 2007, הוציא לאור בנו, יוסף רותם, את ספרו האחרון "כי טובים דודיך מיין", על ספר "שיר השירים".
מחקריו

רוטנברג טען במחקריו שמבחינת פסוקי המקרא ניתן להסיק 30 כללי תחביר ששמשו את כותבי התנ"ך אך לא היו מוכרים בתקופות מאוחרות יותר. חלק מכללי תחביר אלו כוללים השמטת מילים אשר נראו לכותב כמובנים מאליהם, אך בתקופות מאוחרות יותר הביאו לכך שהפסוקים היו קשים להבנה.
לגבי מגילת שיר השירים טען רוטנברג שהיא מתארת נערה שנחטפה להרמון המלך מעין גדי.
ספריו

כי טובים דודיך מיין, פירוש מקורי לשיר השירים, הוצאת כרמל ירושלים 2007, יצא בעריכת בנו יוסף רותם.
הוראות מעניינות לביטויים מקראיים, רשפים תל אביב, תשמ"ז 1987.
כללי תחביר נעלמים של לשון המקרא, הקדמה מאיר מדן, אחרית דבר משה ויינפלד, רשפים, תל אביב, תשל"ט 1979.
הפתגמים שבספר משלי: פירוש חדש לששים פתגמים, רשפים, תל אביב, תשמ"ד 1983.