stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לירה ישראלית
רקע

עם הקמת המדינה, ירשה מדינת ישראל את מערכת המטבע המנדטורית, שכללה את הלירה הארץ ישראלית או בשם המנדטורי הרשמי: "פונט פלשׂתינאי (א"י)", שנחלקה ל-1,000 מיל. הלירה הארץ ישראלית הייתה שוות-ערך וצמודה ללירה שטרלינג הבריטית. בפברואר 1948, לקראת סיום המנדט, הודיעה ממשלת בריטניה על הוצאת הלירה הארץ ישראלית מגוש השטרלינג.
לקראת הקמת המדינה הוחלט כי בנק אנגלו-פלשתינה של הסוכנות היהודית ינפיק את שטרות המדינה, במקום "מועצת המטבע" של המנדט. מספר קשיים עלו, ראשית לא הוחלט על שם המדינה עדיין, וכדי להדפיס שטרות באיכות גבוהה היה צורך במדפיס זר. כדי להדפיסם על ידי חברת "American Bank Note Company" האמריקנית, היה לכאורה צורך באישור מחלקת המדינה. לבסוף, כדי להימנע מכך, הוחלט שלא לכתוב את שם המדינה, והמילים: "מטבע חוקית לתשלום כל סכום שהוא", הוטבעו בנפרד לאחר הדפסת השטרות. עיצוב השטרות התבסס על גלופות סטנדרטיות, שהיו ברשות המדפיסים ובהן נעשה שימוש גם בשטרות של סין. השטרות החדשים הגיעו למדינת ישראל החדשה ביולי 1948. ב-17 באוגוסט 1948 נחקק החוק שהכריז על השטרות החדשים כהילך חוקי ("פקודת שטרי בנק, תש"ח-1948"), והם נכנסו לשימוש. החלפת שטרי הכסף המנדטוריים של "מועצת המטבע" המנדטורית בשטרות החדשים של "בנק אנגלו-פלשתינה" ארכה עד אוקטובר 1948.
תולדות הלירה הישראלית

ב-1951 ירש "בנק לאומי לישראל בע"מ", חברה ישראלית, את נכסיו והתחייבויותיו של בנק אנגלו-פלשתינה הלונדוני. הונפקה סדרה שטרות חדשה, שעיצובם היה דומה לשטרות הקודמים, אלא שהמטבע הנקוב היה "לירה ישראלית" (והמנפיק בנק לאומי). החלפת השטרות נעשתה ביוני 1952, במהלך הצנע, ולוותה במלווה חובה של 10% שהוטל על המזומנים וחשבונות עובר ושב. שמו של ה"מיל" (החלק האלף של הלירה) הוסב ל"פרוטה". סדרה זו שימשה במשך שלוש שנים.
עם הקמת בנק ישראל, ב-1 בדצמבר 1954, הוטלה עליו מלאכת ניהול המערכת המוניטרית הישראלית, ונקבעה בחוק אחריותו הבלעדית להנפקת המטבע המקומי. ב-1955 הופצו השטרות הראשונים של הלירה הישראלית שהונפקו על ידי בנק ישראל. ביטול ההצמדה ללירה שטרלינג חל ב-1 בינואר 1954, עוד לפני הקמת בנק ישראל. שער הלירה הישראלית פחת עקב כך באופן חד מ-0.357 לירות לדולר אמריקני בספטמבר 1949 (על-פי שער החליפין של הלירה שטרלינג), ל-1.80 לירות לדולר אמריקני (השער שנקבע עם ביטול ההצמדה). תושבים ישראלים, שקיבלו משכורת סדירה או פנסיה מממשלת בריטניה, התבקשו לבחור עם סיום המנדט הבריטי את מטבע התשלומים העדיף עליהם. אלה שהביעו אמון במטבע הישראלי, גילו כי החל מ-1954 הם מקבלים שכר נמוך בהרבה מחבריהם שבחרו במטבע הבריטי[דרוש מקור].
הסדרה הראשונה של השטרות שהנפיק בנק ישראל בשנת 1955 כללה דימויים של נופי הארץ (דוגמת נוף הנגב ונוף עמק יזרעאל). השטרות עוצבו בידי גרפיקאים אמנים של בית הדפוס הגדול לשטרות בלונדון, "תומאס דה לה רו".
ב-1959 הוחלפה סדרת הנופים בסדרת דמויות טיפוסי עובדים, (דוגמת החיילת והדייג). העיצוב נקבע במכרז בו זכו ההאחים שמיר לצד הקדמי ויעקב צים לצד האחורי.
החל מ-1969 הוכנסה בהדרגה למחזור סדרת דימויי האישים (איינשטיין, ביאליק, ויצמן והרצל) ולראשונה הונפק שטר של מאה ל"י (עד אז היה שטר בן חמישים ל"י הגדול ביותר).
בשנות השבעים, בעקבות איחוד ירושלים, הודפסו על גבי השטרות דימויי שערי ירושלים, וכן הודפסו שטרות עם דימויי אישים נוספים (לראשונה אישה - הנריטה סאלד ושטר של חמש מאות ל"י עם דיוקנו של בן-גוריון).
עקב הפיחות בערך הלירה הישראלית, הפכו מטבעות בני פחות מ-10 פרוטות לבלתי-שימושיים, ולכן הוחלט בשנת 1960 לשנות את חלוקת הלירה מ-1000 פרוטות ל-100 אגורות. את שמה של היחידה החדשה קבעה האקדמיה ללשון העברית והוא שאול מן התנ"ך, על-פי הביטוי "אגורת כסף" המופיע בספר שמואל א', פרק ב', פסוק ל"ו.
ב-1962 החליטה הממשלה בהמלצת שר האוצר לוי אשכול לבצע פיחות משמעותי בערך הלירה הישראלית, עד ל-3 לירות לדולר אמריקני.
במהלך שנות ה-60 עלו שוב ושוב טענות בדבר שמו הלועזי של המטבע הישראלי (מקור הלירה ביחידת המשקל ליברה). נטען כי מן הראוי שלמטבע הרשמי יהיה שם עברי, ואף הוצע השם "שקל". ב-4 ביוני 1969 קיבלה הכנסת חוק שקובע כי שמו של המטבע הישראלי הוא "שקל", אולם לא הייתה לחוק משמעות מעשית, כיוון שנקבע בו כי שינוי השם בפועל ייעשה על-פי החלטת שר האוצר במועד שייראה לו מתאים.
בנובמבר 1977 המליץ נגיד בנק ישראל, ארנון גפני, ליישם את החוק מ-1969, ולהנפיק מטבע חדש שייקרא "שקל". במאי 1978 אישרו ראש הממשלה, מנחם בגין, ושר האוצר, שמחה ארליך, את המלצת הנגיד. ב-22 בפברואר 1980 הוכרז על השקל כמטבע החדש של מדינת ישראל, וערכו נקבע ל-10 לירות. החלפת כל המטבעות והשטרות שבמחזור נמשכה כמה חודשים.
המעות

| מדינת ישראל - מעות לירה ישראלית (ל"י)> קדימה.קדימה | מדינת ישראל - מעות לירה ישראלית (ל"י)> אחורה.אחורה | מדינת ישראל - מעות לירה ישראלית (ל"י)> ערך.ערך | מדינת ישראל - מעות לירה ישראלית (ל"י)> מאפיינים טכניים.מידות | מדינת ישראל - מעות לירה ישראלית (ל"י)> מאפיינים טכניים.צבע ראשי | מדינת ישראל - מעות לירה ישראלית (ל"י)> תיאור.קדימה | מדינת ישראל - מעות לירה ישראלית (ל"י)> תיאור.אחורה | מדינת ישראל - מעות לירה ישראלית (ל"י)> תאריך הנפקה.תאריך הנפקה | מדינת ישראל - מעות לירה ישראלית (ל"י)> . | מדינת ישראל - מעות לירה ישראלית (ל"י)> . |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  | 50 פרוטה | 42 × 70 מ"מ | בחלק אדום ובחלק כחול | ציורים ביטחוניים; הערך ו"מדינת ישראל" בעברית ובערבית; המילים "הצעת מטבע חוקית" בעברית | ציור ביטחוני; המספר "50" | מרץ-יולי 1952 |  |  |
|  |  | 100 פרוטה | 42 × 70 מ"מ | בחלק ירוק ובחלק כחול | ציורים ביטחוניים; הערך ו"מדינת ישראל" בעברית ובערבית; המילים "הצעת מטבע חוקית" בעברית | ציור ביטחוני; המספר "100" | מרץ-יולי 1952 |  |  |
|  |  | 250 פרוטה | 50 × 100 מ"מ | ירוק | ציורים ביטחוניים; הערך ו"מדינת ישראל" בעברית ובערבית; המילים "הצעת מטבע חוקית" בעברית | נוף הכנרת; המספר "250" | 10 בדצמבר 1953 |  |  |
השטרות > סדרת בנק לאומי

| ערך | גודל | צבע | תמונה | תאריך הנפקה | תאריך סיום |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 500 פרוטה | 148X72 מ"מ | ירוק-זית - תכלת |  | ‏9 ביוני 1952 | 7 בפברואר 1961 |
| 1 לירה ישראלית | 150X75 מ"מ | ירוק-ורוד |  | ‏9 ביוני 1952 | 7 בפברואר 1961 |
| 5 לירות ישראליות | 155X80 מ"מ | אדום-חום |  | ‏9 ביוני 1952 | 7 בפברואר 1961 |
| 10 לירות ישראליות | 155X80 מ"מ | אפור-ורוד |  | ‏9 ביוני 1952 | 7 בפברואר 1961 |
| 50 לירות ישראליות | 160X85 מ"מ | חום-ירוק |  | ‏9 ביוני 1952 | 7 בפברואר 1961 |
השטרות > סדרה א'

| ערך | גודל | צבע | פני השטר | גב השטר | תמונה | תאריך הנפקה | תאריך סיום |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 500 פרוטה | 130X72 מ"מ | אדום | בית הכנסת בברעם | ציור מופשט |  | ‏4 באוגוסט 1955 | 31 במרץ 1984 |
| 1 לירה ישראלית | 135X72 מ"מ | כחול | מראה בגליל העליון | ציור מופשט |  | 27 באוקטובר 1955 | 31 במרץ 1984 |
| 5 לירות ישראליות | 140X78 מ"מ | חום | נוף בנגב, התיישבות וציוד חקלאי | ציור מופשט |  | 27 באוקטובר 1955 | 31 במרץ 1984 |
| 10 לירות ישראליות | 150X82 מ"מ | ירוק | נוף עמק ושדות מעובדים | ציור מופשט |  | 4 באוגוסט 1955 | 31 במרץ 1984 |
| 50 לירות ישראליות | 160X87 מ"מ | כחול | הדרך לירושלים | ציור מופשט |  | 19 בספטמבר 1957 | 31 במרץ 1984 |
השטרות > סדרה ב'

| ערך | גודל | צבע | פני השטר | גב השטר | תמונה | תאריך הנפקה | תאריך סיום |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| חצי לירה ישראלית | 130X70 מ"מ | ירוק | נחלאית עם סל תפוזים וברקע שדות | קברי הסנהדרין |  | ‏15 באוקטובר 1959 | 31 במרץ 1984 |
| 1 לירה ישראלית | 135X75 מ"מ | כחול | דייג וציוד לדיג על רקע מפרץ | פסיפס מבית הכנסת בעוספיה |  | ‏15 באוקטובר 1959 | 31 במרץ 1984 |
| 5 לירות ישראליות | 140X78 מ"מ | חום | פועל אוחז בפטיש על רקע מפעל | דמות חותם המציג אריה שואג, אשר נמצא בתל מגידו |  | ‏15 באוקטובר 1959 | 31 במרץ 1984 |
| 10 לירות ישראליות | 150X82 מ"מ | סגול | מדען במעבדה | קטע ממגילת ישעיהו ממגילות מדבר יהודה |  | ‏15 באוקטובר 1959 | 31 במרץ 1984 |
| 50 לירות ישראליות | 178X93 מ"מ | חום | חלוצים על רקע התיישבות חקלאית בנגב | המנורה מבית הכנסת בנירים | ‏ | 9 בדצמבר 1960 | 31 במרץ 1984 |
השטרות > סדרה ג'

| ערך | גודל | צבע | פני השטר | גב השטר | תמונה | תאריך הנפקה | תאריך סיום |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 5 לירות ישראליות | 150X75 מ"מ | תכלת | אלברט איינשטיין | המרכז למחקר גרעיני - שורק |  | 13 בינואר 1972 | ‏ |
| 10 לירות ישראליות | 160X82 מ"מ | צהוב-שנהב | חיים נחמן ביאליק | בית ביאליק |  | 6 באוגוסט 1970 | ‏ |
| 50 לירות ישראליות | 170X84 מ"מ | חום-אדמדם | חיים ויצמן | הכנסת | ‏ | 13 בינואר 1972 | ‏ |
| 100 לירות ישראליות | 180X90 מ"מ | כחול | בנימין זאב הרצל | סמל המדינה וסביבו סמלי שבטי ישראל |  | 27 בפברואר 1969 | ‏ |
השטרות > סדרה ד'

| ערך | גודל | צבע | פני השטר | גב השטר | תמונה | תאריך הנפקה | תאריך סיום |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 5 לירות ישראליות | 128X76 מ"מ | חום | הנרייטה סולד ובית החולים הדסה הר הצופים | שער האריות |  | 11 במרץ 1976 | ‏ 31 במרץ 1984 |
| 10 לירות ישראליות | 135X76 מ"מ | ורוד-סגול | משה מונטיפיורי ומשכנות שאננים | שער יפו |  | 30 בינואר 1975 | ‏ 31 במרץ 1984 |
| 50 לירות ישראליות | 141X76 מ"מ | ירוק | חיים ויצמן וספריית ויקס במכון ויצמן | שער שכם | ‏ | 26 בינואר 1978 | ‏ 31 במרץ 1984 |
| 100 לירות ישראליות | 147X71 מ"מ | כחול | בנימין זאב הרצל והכניסה להר הרצל | שער ציון |  | 14 במרץ 1975 | ‏ 31 במרץ 1984 |
| 500 לירות ישראליות | 153X76 מ"מ | שנהב-חום | דוד בן-גוריון והספרייה בקיבוץ שדה בוקר | שער הרחמים |  | 26 במאי 1977 | ‏ 31 במרץ 1984 |
המטבעות > מטבעות הפרוטה

| ערך | מאפיינים טכניים> קוטר | מאפיינים טכניים> משקל | מאפיינים טכניים> הרכב | מאפיינים טכניים> שוליים | תיאור> צד נושא | תיאור> צד ערך | תיאור> תמונה | תאריך> הנפקה | תאריך> סיום |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 פרוטה | 21 מ"מ | 1.3 גרם | 97% אלומיניום, 3% מגנזיום | חלקים | עוגן, שם המדינה בעברית ובערבית; מקורו במטבע מן המאה ה-1 לפנה"ס על מטבעות אלכסנדר ינאי | ערך המטבע בעברית, שנת ההנפקה ושני ענפי זית בהיקף |  | 25 באוקטובר 1950 | 22 בפברואר 1980 |
| 5 פרוטות | 20 מ"מ | 3.2 גרם | 95% נחושת, 3% בדיל, 2% אבץ | חלקים | נבל, שם המדינה בעברית ובערבית; מקורו במטבעות מתקופת מרד בר כוכבא | ערך המטבע בעברית, שנת ההנפקה ושני ענפי זית בהיקף |  | 28 בדצמבר 1950 | 22 בפברואר 1980 |
| 10 פרוטות | 27 מ"מ | 6.1 גרם | 95% נחושת, 3% בדיל, 2% אבץ | חלקים | כד בעל 2 ידיות, שם המדינה בעברית ובערבית; מקורו במטבעות מתקופת מרד בר כוכבא | ערך המטבע בעברית, שנת ההנפקה ושני ענפי זית בהיקף |  | 4 בינואר 1950 | 22 בפברואר 1980 |
| 10 פרוטות | 24.5 מ"מ | 1.6 גרם | 97% אלומיניום, 3% מגנזיום | מסולסלים | כד בעל ידית אחת ומסביבו שני ענפי דקל, שם המדינה בעברית ובערבית | ערך המטבע בעברית, שנת ההנפקה ושני ענפי זית בהיקף |  | 18 בספטמבר 1952 | 22 בפברואר 1980 |
| 10 פרוטות | 24.5 מ"מ | 1.6 גרם | 97% אלומיניום, 3% מגנזיום | חלקים | כד בעל ידית אחת ומסביבו שני ענפי דקל, שם המדינה בעברית ובערבית | ערך המטבע בעברית, שנת ההנפקה ושני ענפי זית בהיקף |  | 27 בספטמבר 1956 | 22 בפברואר 1980 |
| 25 פרוטה | 19.5 מ"מ | 2.8 גרם | 75% נחושת, 25% ניקל | חריצים | אשכול ענבים, שם המדינה בעברית ובערבית | ערך המטבע בעברית, שנת ההנפקה ושני ענפי זית בהיקף |  | 4 בינואר 1950 | 22 בפברואר 1980 |
| 50 פרוטה | 23.5 מ"מ | 5.6 גרם | 75% נחושת, 25% ניקל | חריצים | עלה גפן, שם המדינה בעברית ובערבית | ערך המטבע בעברית, שנת ההנפקה ושני ענפי זית בהיקף |  | 11 במאי 1949 | 22 בפברואר 1980 |
| 100 פרוטה | 28.5 מ"מ | 11.3 גרם | 75% נחושת, 25% ניקל | חריצים | עץ דקל, שם המדינה בעברית ובערבית | ערך המטבע בעברית, שנת ההנפקה ושני ענפי זית בהיקף |  | 25 במאי 1949 | 22 בפברואר 1980 |
| 100 פרוטה | 25.6 מ"מ | 7.3 גרם | 90% פלדה, 10% ניקל | חלקים | עץ דקל, שם המדינה בעברית ובערבית | ערך המטבע בעברית, שנת ההנפקה ושני ענפי זית בהיקף |  | 21 באפריל 1955 | 22 בפברואר 1980 |
| 250 פרוטה | 32.2 מ"מ | 14.1 גרם | 75% נחושת, 25% ניקל | חריצים | שלוש שיבולים, שם המדינה בעברית ובערבית | ערך המטבע בעברית, שנת ההנפקה ושני ענפי זית בהיקף |  | 11 באוקטובר 1950 | 22 בפברואר 1980 |
| 500 פרוטה | 37.1 מ"מ | 25 גרם | 50% כסף, 37.5% נחושת, 12.5% ניקל | חריצים | שלושה רימונים, שם המדינה בעברית ובערבית | ערך המטבע בעברית, שנת ההנפקה ושני ענפי זית בהיקף |  | 22 במאי 1952 | 22 בפברואר 1980 |
המטבעות > מטבעות סדרת האגורה

| ערך | מאפיינים טכניים> קוטר | מאפיינים טכניים> משקל | מאפיינים טכניים> הרכב | מאפיינים טכניים> שוליים | תיאור> צד נושא | תיאור> צד ערך | תיאור> תמונה | תאריך> הנפקה | תאריך> סיום |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 אגורה | 21 מ"מ | 1.3 גרם | 97% אלומיניום,  3% מגנזיום | מסולסלים | שלוש שיבולים, "ישראל" בעברית וערבית | העריך "1 אגורה",  שנת ההטבעה העברית |  | 12 במאי 1960 | 22 בפברואר 1980 |
| 5 אגורות | 17.5 מ"מ | 2.3 גרם | 92% נחושת, 6% אלומיניום, 2 ניקל | חלקים | שלושה רימונים, "ישראל" בעברית וערבית | העריך "5 אגורות",  שנת ההטבעה העברית |  | 20 באוקטובר 1960 | 22 בפברואר 1980 |
| 10 אגורות | 21.5 מ"מ | 5 גרם | 92% נחושת, 6% אלומיניום, 2 ניקל | חלקים | עץ דקל, "ישראל" באנגלית, עברית וערבית | העריך "10 אגורות",  שנת ההטבעה העברית |  | 6 במאי 1960 | 31 במרץ 1984 |
| 25 אגורות | 25.5 מ"מ | 6.5 גרם | 92% נחושת, 6% אלומיניום, 2 ניקל | חלקים | נבל שלו שלושה מיתרים, "ישראל" בעברית וערבית | ערך המטבע "25 אגורות", שנת ההטבעה העברית |  | 17 במרץ 1960 | 22 בפברואר 1980 |
| חצי לירה | 24.5 מ"מ | 6.8 גרם | 75% נחושת, 25% ניקל | מחורצים | סמל ישראל, "ישראל" באנגלית, עברית וערבית | העריך "1/2 לירה ישראלית", שנת ההטבעה העברית |  | 12 בספטמבר 1963 | 31 במרץ 1984 |
| לירה אחת | 27.5 מ"מ | 9 גרם | 75% נחושת,  25 %ניקל | מחורצים וחלקים לסירוגין  לחלופין  מחורצים | שלושה רימונים, סמל המדינה, "ישראל" בעברית, ערבית ואנגלית  לחלופין  סמל המדינה, "ישראל" בעברית, ערבית ואנגלית | ערך המטבע "1 לירה ישראלית",  שנת ההטבעה העברית |   | 12 בספטמבר 1963 | 31 במרץ 1984 |
| 5 לירות | 30 מ"מ | 11.2 גרם | 75% נחושת,  25 %ניקל | חלקים | אריה שואג, סמל המדינה,  "ישראל" בעברית, אנגלית וערבית | ערך המטבע "5 לירות ישראליות",  שני כוכבים בשני צדי העריך,  שנת ההטבעה העברית |  | 21 בספטמבר 1978 | 31 במרץ 1984 |
ראו גם

המטבע הצבאי בשטחים (ישראל)
הערות שוליים

↑  1
↑  סדרת בנק אנגלו-פלשתינה, התש"ח - 1948, באתר בנק ישראל
↑  ליטל לוין, הכרזת העצמאות הכספית של ישראל, באתר הארץ, 17 באוגוסט 2010
↑  תולדות בנק ישראל, באתר בנק ישראל
↑  סדרת בנק לאומי לישראל, התשי"ב - 1952, באתר בנק ישראל
↑  שערים היסטוריים עד 1977, באתר בנק ישראל.
↑  אלעזר לוין, הפיחות הגדול ביותר של הלירה, באתר News1 מחלקה ראשונה, 9 בפברואר 2007
↑  האישה המצולמת בשטר היא צרויה (שקדי) רונן, חיילת משוחררת בת 20, תושבת שכונת כרם התימנים בתל אביב. הגבר הוא צנחן צעיר בן 20 בשם אריה אייל. התמונה המקורית צולמה על גג הסטודיו של צלמניית פרי אור בתל אביב, ועברה ריטוש ושינוי לפני שהודפסה על השטר. (ידיעות אחרונות, 25.11.2019)
↑  במטבעות שערכם 5 ו-10 פרוטות נפלה שגיאה לשונית, שכן ערכי המטבעות הוטבעו בצורה "5 פרוטה" ו-"10 פרוטה" (בהתאמה), בעוד עבור מספרים בין שתיים לעשר, השם הנמנה צריך לבוא בצורת הרבים. במטבעות 10 פרוטות משנת ה'תשי"ז תוקן שם הערך לצורה התקנית.
אורוגוואי

ערך זה עוסק במדינה בדרום אמריקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
הרפובליקה המזרחית של אורוגוואי (בספרדית: República Oriental del Uruguay) היא מדינה השוכנת בחוף הדרום-מזרחי של יבשת דרום אמריקה. אורוגוואי גובלת במזרח באוקיינוס האטלנטי, מצפון בברזיל, ממערב בארגנטינה ובדרום בשפך נהר ריו דה לה פלטה.
האזור שכיום הוא אורוגוואי יושב לראשונה על ידי קבוצות של ציידים-לקטים לפני כ-13,000 שנה לערך. האזור הצמיח מספר תרבויות דומיננטיות, וחלק מהזמן נשלט על ידי אימפריות שונות מברזיל ומארגנטינה. בעת שהגיעו האירופאים לראשונה לאורוגוואי נשלט האזור על ידי שבט הצ'רואה, כאשר הפורטוגלים הקימו את המעוז הקולוניאלי הראשון ב-1680; בניגוד למדינות השכנות, לאירופאים לקח זמן רב יותר ליישב את הארץ. הספרדים הקימו את העיר מונטווידאו, כיום הבירה, כמעוז צבאי בתחילת המאה ה-18 ובכך ביססה את שליטתה עקב המאבק הצמוד על השטח עם מעצמות אירופאיות אחרות. אורוגוואי זכתה לעצמאות לאחר מאבק ארוך בין 1811 ל-1828, תוצאה של המערכה שניהלו פורטוגל, ספרד ארגנטינה וברזיל, אולם לאורך שאר המאה ה-19 היא סבלה מהתערבות זרה מתמשכת. ב-1828 היא הוכרה כמדינה עצמאית ונפרדה מהאימפריה הברזילאית, והתנערה מהשפעות המדינות השכנות והאירופאיים לקראת תחילת המאה ה-20. בתחילת המאה פרחה דמוקרטיה באורוגוואי, אך היא נקטעה בהפיכה צבאית ב-1973 לאחר שורה של משברים כלכליים. הממשל הצבאי, שנתמך על ידי ארצות הברית בדומה למקביליו בצ'ילה ובברזיל, רדף מתנגדים פוליטיים, פעילי שמאל ומרקסיסטים, והשליך רבים למאסר בעינויים או לכיתת יורים; הצבא ויתר על השלטון בעבור ממשלה אזרחית בשנת 1985. מאז אורוגוואי היא רפובליקה במערכת של דמוקרטיה נשיאותית ורב-מפלגתית.
אורוגוואי היא מדינה מפותחת עם כלכלה עתירת הכנסה, והיא מדורגת במקום הראשון באמריקה הלטינית בדמוקרטיה, שלום, שחיתות נמוכה, וממשל אלקטרוני. אורוגוואי היא גם הראשונה מבין מדינות אמריקה הדרומית בכל הקשור לחופש העיתונות ולצמיחה כלכלית. אורוגוואי היא המדינה בעלת הכי הרבה חיילים משתתפים במשימות שמירת השלום של האומות המאוחדות ביחס לגודל האוכלוסייה. אורוגוואי היא המדינה המדורגת הכי נמוך במדד הטרור העולמי מבין כל מדינות אמריקה הדרומית, ומדורגת במקום השני ביבשת בחופש כלכלי, שוויון הכנסה, תמ"ג לנפש והשקעות חוץ ישירות. אורוגוואי היא המדינה השלישית ביבשת בשיעור הפיתוח האנושי, צמיחת התמ"ג, ותקינות התשתיות. אורוגוואי נחשבת לאחת המדינות המתקדמות והליברליות ביותר מבחינה חברתית באמריקה הלטינית. היא מדורגת גבוה במדדים של זכויות אדם ואזרח וזכויות להט"ב. סמים קלים, נישואים של זוגות מאותו המין והפלות הם חוקיים באורוגוואי.
אטימולוגיה

שמה של אורוגוואי נובע מהשם "ריו אורוגוואי", שמקורו בשפה ילידית מקומית. ישנן מספר פירושים לשם, המקובל שבהם הוא "נהר הציפורים", כיוון ש"אורו" היה כינוי נפוץ בקרב הילידים לציפור בר. השם עשוי להתייחס גם לחילזון נהר בשם אורוגואה שהיה מצוי בשפע על פני חופי נהר הריו דה לה פלטה.
אחד הפירושים הפופולריים ביותר של השם הוצע על ידי המשורר האורוגוואי הנודע חואן זורילה דה סן מרטין (אנ'), והוא "נהר הציפורים המצוירות"; פרשנות זו, על אף שהיא מפוקפקת, עדיין מהווה את הפרשנות המקובלת בקרב העם האורוגוואי.
בתקופה הקולוניאלית הספרדית, ובמשך זמן מה לאחר מכן, אורוגוואי וכמה מהטריטוריות השכנות נקראו הבנדה המזרחית (כלומר "הגדה המזרחית" בהתייחס לנהר אורוגוואי), ולאחר מכן במשך כמה שנים "המחוז המזרחי". מאז עצמאותה, המדינה ידועה בשם "הרפובליקה המזרחית של אורוגוואי", שמתייחס לנהר גם כן.
היסטוריה > התקופה הטרום-קולוניאלית

מעט ידוע על התקופה הפרה-קולוניאלית של אורוגוואי, בשל היעדר תיעודים היסטוריים. כמו כן, כמעט כל בני הצ'רואה, העם הילידי באורוגוואי, הושמדו ברצח עם שביצעו בהם הספרדים. על פי עדויות ארכאולוגיות מאתר "ארטיגס", אורוגוואי יושבה לראשונה על ידי בני אדם לפני כ-13,000 שנה בערך על ידי ציידים-לקטים. גילויים אלו שינו את התפיסה לגבי תאריך ההגעה הראשוני של בני אדם אל היבשת, שכן עד מציאת האתר ההערכה הייתה מאוחרת יותר.
במזרח אורוגוואי נמצאו רגמים רבים ששימשו לקבורה והם מעשה ידי אדם, חלקם בני כ-5,000 שנה, אולם מעט מאוד ידוע על הקבורים בהם או האנשים שבנו אותם. ככל הנראה, מדובר היה בעמים נודדים, שלא השאירו תיעוד כתוב ונעו ממקום למקום. נמצאו עדויות ארכאולוגיות לגידול של כלבים מבויתים וחקלאות.
הקבוצה האתנית הילידית באורוגוואי נקראה צ'רואה, ומרבית תושביה הילידים השתייכו לקבוצה זו. האזור היה מיושב על ידי עמים נודדים שונים, כמו צ'אנה, אראצ'ן וגוארני. עמים אלה התבססו על ציד, דיג וחקלאות אירעית, וככל הנראה אף אחד מהם לא כלל באף זמן יותר מ-10,000–20,000 איש.
היסטוריה > קולוניאליזם > התקופה הקולוניאלית המוקדמת

הפורטוגלים היו האירופים הראשונים ש"גילו" את אזור אורוגוואי של ימינו ב-1512. הספרדים הגיעו מעט אחריהם ב-1516. ההתנגדות העזה של הילידים והקרבות הקשים איתם, לצד היעדר זהב וכסף בצורה נרחבת בשטח, הוביל להתיישבות איטית של האירופאים בין המאות ה-16 וה-17. ההתיישבות של הספרדים והפורטוגלים בשטח במקביל הובילה למתח הולך וגובר בין הצדדים, שהתפרץ לעיתים לכדי קרבות ממשיים. בשנת 1603 החלו הספרדים להפיץ בקר ברחבי אורוגוואי. התנאים הגאוגרפיים של אורוגוואי – מישורים רחבים ועתירים צמחייה נמוכה ואקלים קריר – היו אופטימליים לגידול בקר, והוא הפך למקור הכנסה משמעותי של הספרדים. על כן, הספרדים החלו להגדיל את ההתיישבות שלהם באזור, ויישוב הקבע הספרדי הראשון נוסד בשנת 1624 על גדות הריו נגרו. בתגובה, בשנים 1669–1671 בנו הפורטוגלים מבצר ראשון בעיר קולוניה דל סקרמנטו.
מונטווידאו נוסדה על ידי הספרדים בתחילת המאה ה-18 כמעוז צבאי מול הפורטוגלים. מיקומה על גדות הריו דה לה פלטה הפך את הנמל שלה למשגשג מאוד, והיא הייתה המתחרה הכלכלית העיקרית לבואנוס איירס, שמצידו השני של שפך הנהר. בשנים 1806 ו-1807 ניסה הצבא הבריטי לכבוש את בואנוס איירס ומונטווידאו כחלק ממלחמות נפוליאון. מונטווידאו למעשה הייתה תחת כיבוש בריטי מפברואר עד ספטמבר 1807.
היסטוריה > קולוניאליזם > מאבק לעצמאות

בשנת 1811, המצביא חוסה חרוואסיו ארטיגס, שנחשב לאבי האומה האורוגוואית, פתח במרד נגד השלטונות הספרדיים, והביס אותם ב-18 במאי בקרב על לאס פידראס (אנ').
ב-1813 כינסה הממשלה החדשה של ארגנטינה, שתכריז על עצמאותה 3 שנים מאוחר יותר, אספה מכוננת בבואנוס איירס, בה השתתף גם אריטגס והביע תמיכה ברעיון הפדרליזם, בדורשו אוטונומיה פוליטית וכלכלית לכל אזור ובפרט לאורוגוואי, תחת משטר מרכזי אחד. אולם, האספה קבעה שלטון ריכוזי ודחתה את רעיון הפדרציה. כתוצאה מכך, הודיע ארטיגס על היפרדותו מארגנטינה ובתחילת 1815 כבש מידי הספרדים את מונטווידאו. מעט לאחר מכן הפך ארטיגס לשליט החדש של משטר עצמאי דה פקטו באורוגוואי. האזור שהיה תחת שליטתו כלל גם מחוזות שעתידים להיות חלק מארגנטינה.
ב-1816 כבשה ממלכת ברזיל את אורוגוואי עם כוח של כ-10,000 חיילים; בינואר 1817 נפלה מונטווידאו ושלטונו העצמאי הקצר של ארטיגס הסתיים. לאחר כמעט ארבע שנים נוספות של מאבק, סופחה לבסוף אורוגוואי לממלכת ברזיל באופן רשמי, כמחוז בשם "מזרח בנדה". האימפריה הברזילאית זכתה לעצמאות מפורטוגל בשנת 1822. מושל מחוז מזרח בנדה, חואן אנטוניו לאוואליה (אנ'), התנגד למעבר השלטוני, ובתמיכת הפרובינציות המאוחדות של ריו דה לה פלטה, כיום ארגנטינה, הכריז על עצמאות אורוגוואי ב-25 באוגוסט 1825. ההכרזה הובילה למלחמת ארגנטינה–ברזיל, בה השתתפה גם אורוגוואי. לאחר סיום המלחמה וחתימת הסכם מונטווידאו, הוכרה אורוגוואי כמדינה עצמאית. ה-25 באוגוסט נחגג כיום העצמאות, שהוא חג לאומי. חוקת אורוגוואי אומצה ב-18 ביולי 1830.
היסטוריה > המאה ה-20

לקראת תחילת המאה ה-20 התבססה באורוגוואי כבר דמוקרטיה שלטונית איתנה, ובמערכת בחירות שנערכה ב-1903 ניצח מנהיג הקולורדו השמאליים, חוסה באטל ואורדוניז. בשנה שלאחר מכן, פרצו הבלאנקו במרד כפרי עקוב מדם לאחר שהפסידו בבחירות, במה שהפך ל-8 חודשים של מלחמה בין השלטונות למיליציות כפריות בהובלת הבלאנקו. המרד הופסק רק כאשר מנהיג המורדים, אפאריסיו סרוויה, נהרג בקרב. כוחות השלטון יצאו כשידם על העליונה, ומאז לא התרחשו מרידות אלימות נוספות במדינה בסדר גודל כזה. לבאטל היו שתי קדנציות (1903–1907 ו-1911–1915) שבמהלכן, תוך ניצול יציבות האומה והשגשוג הכלכלי הגובר, הוא הנהיג רפורמות גדולות, כגון תוכנית רווחה, השתתפות של המדינה בכלכלה וסבסוד חינוך ושירותי בריאות.
לאחר השפל הגדול הודח באטל מהנשיאות ובמקומו עלה לשלטון גבריאל טרה ממפלגת הבלאנקו הימנית. הוא הושבע במרץ 1931, כתוצאה של עליית הימין הפוליטי בהשפעה ישירה של המשבר. האקלים החברתי המתוח לאחר הנפילה הכלכלית הוביל להתנפצויות תכופות בין פעילי שמאל למשטרה, ובסופו של דבר ב-1933 קיים טרה הפיכה שלטונית, פיזר את האספה הכללית ופיטר את השרים ממפלגת הקולורדו. ב-1934 הוציא טרה חוקה חדשה למדינה, המעבירה את רוב הסמכויות לידי הנשיא, אך עדיין הותירה את מערכות הבחירות על כנן. אף על פי כן, הבחירות שהותרו לא אפשרו ייצוג של מפלגת הקולורדו. לצד כך, הוא ביטל חלק מהרפורמות הסוציאליסטיות של קודמו והסיר התערבות ממשלתית בשוק.
ב-1938 נערכו בחירות כלליות וגיסו של טרה, הגנרל אלפרדו בלדומיר, נבחר לנשיא. תחת לחצים מצד ארגונים מקצועיים ודמוקרטיים, לצד מחאות עממיות, בלדומיר נאלץ להכריז על בחירות חופשיות, שחרור חופש העיתונות וניסוח חוקה חדשה. לאחר כינון דמוקרטיה מחודשת נבחר בלדומיר לנשיאות בשנית, וביצע מספר מהלכים מדיניים, ביניהם הכריז על אורוגוואי כמדינה נייטרלית.
בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20, בין היתר בגלל ירידה עולמית בביקוש למוצרי חקלאות שמקורם באורוגוואי, סבלו תושבי המדינה מנפילה כלכלית וירידה חדה ברמת חייהם. עקב כך, התעוררו ארגוני סטודנטים לוחמניים והאבטלה הובילה רבים להצטרף לכנופיות פשע. קבוצה חמושה, הידועה בשם טופאמארוס, קמה בשנות ה-60, ועסקה בפעילויות פשיעה כמו שוד בנק, חטיפה והתנקשות, לצד ניסיונות חוזרים להילחם ברשויות במטרה להפיל את הממשלה.