שר הטבעות: שני הצריחים
ההבדלים בין הסרט לספר

לספר "שני הצריחים" סוף פתוח, דבר הפחות נהוג בעולם הקולנוע. בסרט הפך הקרב בנקרת הלם לשיא העלילה ועל כן נעשו התאמות מסוימות במבנה העלילה.
פתיחת הספר - מותו של בורומיר - הופיעה בסרט הקודם, בעוד שסופו - כאשר האחווה הולכת לאייזנגארד ופרודו וסאם נלחמים בשילוב - הועבר לסרט השלישי בסדרה.
שינוי משמעותי נוסף הוא שבסרט תיאודן אחוז דיבוק ונשלט על ידי סארומן, בעוד שבספר הוא פשוט מדוכא ומרומה על ידי גרימא לשון נחש. לאחר מכן, תיאודן לא בטוח עדיין מה יעשה, ובורח לנקרת הלם. בספר הוא רוכב אל המלחמה, ומוצא עצמו מכותר כאשר הוא שוקל לעזור לארקנבראנד, שר החבל המערבי. דמותו של ארקנבראנד לא קיימת כלל בסרטים: דמותו שולבה לדמותו של איאומר בתור המפקד של הרוהירים אשר מגיע עם גנדלף בסוף הסרט. איאומר עצמו נוכח במשך כל הקרב בספר.
בדרך לנקרת הלם, הפליטים מאדורס מותקפים על ידי וארגים. קטע זה בסרט נוצר ככל הנראה בהשראת קטע מתוך הספר "אחוות הטבעת" בה האחווה נלחמת בהם. בסרט לעומת זאת נוצרת עלילת משנה חדשה בה אראגורן נופל במשך הקרב עם הווארגים מצוק גבוה אל תוך נהר ובעקבות כך מניחים כי הוא נהרג בקרב. ג'קסון הוסיף את עלילת המשנה הזו כדי להוסיף מתח לעלילה. קטע זה גם משתלב עם עלילת משנה חדשה נוספת בה ארוון מחליטה לעזוב את הארץ התיכונה לאחר שהיא מאבדת תקווה בעתידה עם אהובה. ארוון מעולם לא תוארה בספר כמי ששקלה פעולה מסוג זה.
שינוי יותר גדול תוכנן בתחילה. ארוון ואלרונד יבקרו את גלדריאל, וארוון תלווה צבא עלפים לנקרת הלם להילחם לצדו של אראגורן. במשך צילומי הסרט, התסריט שונה, בעיקר מפני שהתסריטאים מצאו רעיונות טובים יותר להראות את הקשר הרומנטי וכמו כן עקב ביקורות רבות מצד מעריצי הספרים. בעקבות כך נוצר הקטע החדש בו ארוון עוזבת מערבה, וקטע הדיאלוג נותר אך נערך מחדש לקטע טלפתי. בכל זאת, שינוי עיקרי אחד נשאר: המלחמה של העלפים בנקרת הלם. אף על פי כן, ג'קסון רואה בשינוי כרומנטי מאוד כאשר העלפים חוזרים להילחם למען העתיד של הארץ התיכונה. בסרט, האלדיר, עלף שבספר מוזכר מעט מאוד, מקבל תפקיד הרבה יותר מרכזי כאשר הוא זה שמוביל לבסוף צבא עלפים לנקרת הלם.
שינוי נוסף מהעלילה המקורית היא שזקן-עץ איננו מחליט בתחילה להכריז על מלחמה באופן מיידי. שינוי זה מוסיף למתח ומעצים את תפקידם של מרי ופיפין בעלילה. בסרט ההוביטים מראים לזקן-עץ את ההרס שהותירו אחריהם סארומן וצבא האורקים, דבר אשר מעורר בו כעס רב. שינוי נוסף במבנה העלילה הוא שההוביטים פוגשים את גנדלף הלבן בשלב מוקדם בעלילה, שינוי אשר נוצר ככל הנראה על מנת להסביר מדוע ההוביטים לא מופתעים כאשר הם פוגשים אותו לאחר ההרס של אייזנגארד.
החלטת יוצרי הסרט להשאיר את שילוב לסרט השלישי משמעה הייתה כי פארמיר היה חייב להוות מכשול ולעכב את פרודו וסם. בספר, פארמיר (בדומה לאראגורן) מסיק במהרה כי הטבעת מסוכנת והיא מהווה פיתוי לבאים בקרבה והוא איננו מהסס רבות בטרם הוא מאפשר לפרודו ולסם להמשיך במסעם. בסרט, פארמיר מחליט בתחילה כי הטבעת תועבר לגונדור ולאביו, כדי להוכיח את שוויו לאביו, שאיננו מעריכו כראוי. בסרט, פארמיר לוקח את פרודו, סם והטבעת עמו לקרב של אוסגיליאת - לשם הם אינם הולכים בספר. ג'קסון מרמז על כך לצופים כאשר סם אומר, "אנחנו אפילו לא היינו צריכים להיות כאן, אבל אנחנו כאן". לאחר שפארמיר נוכח לדעת עד כמה הטבעת משפיעה על פרודו במהלך ההתקפה של הנאזגול, פארמיר משנה את דעתו ונותן להם ללכת. שינויים אלו מפחיתים מהניגודיות החזקה שבין דמותם של פארמיר ובורומיר כפי שהם מוצגים בספרים.
בעוד שטולקין נתן בספריו מספר אפשרויות שונות לשני מגדלים, הוא יצר לבסוף איור לכריכת הספר וכתב בסוף הספר "אחוות הטבעת" קטע אשר זיהה אותם כמינאס מורגול ואורתאנק. בסרטו של ג'קסון, אשר אינו כולל את מינאס מורגול, מצוין כי שני המגדלים הם אורתאנק וברד דור, אשר מסמלים את התאחדות של כוחות הרוע כדי להשמיד את הגזע האנושי אשר נותן נופך נוסף לעלילת הסרט.