stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סטודיבייקר לארק
היסטוריה

סטודיבייקר החלה דרכה כמפעל משפחתי "Studebaker Brothers Manufacturing Company" של האחים ג'ון וקלמנט סטודיבייקר ליצור מרכבות, בשנת 1852.
בשנת 1902 ייצרו את הסטודיבייקר אלקטריק אשר הוטען בסוללות. בשנת 1904 נכנסו לתעשיית הרכב, המונע על ידי מנועי בנזין.
במרוצת השנים שם המפעל שונה ל-"Studebaker Corporation". במלחמת העולם השנייה ייצרו משאיות ומנועים למטוסים. בשנת 1950 החלו לייצר רכב משפחתי מדגם Bullet Nose, "בולט נוס". בשנת 1959 החלו לייצר את הלארק.
בשנת 1958 נקלעה חברת סטודיבייקר מאינדיאנה למצוקה, כשנכנסה כלכלית לתחרות עם שלושת ענקיות הרכב מדטרויט: ג'נרל מוטורס, פורד וקרייזלר. בניסיון הישרדות, הוציאה החברה את הלארק – דגם קומפקטי במונחי הרכב האמריקאי. הוצגו בארצות הברית מספר גרסאות: סדאן 4 דלתות, סדאן 2 דלתות, סדאן 2 דלתות הרדטופ, קונברטיבל (גג-פתוח), Lark Wagon סטיישין 2 דלתות, סטיישין 4 דלתות.
בארצות הברית ובקנדה נמכר דגם ה-"לארק" גם בשם סטודיבייקר קומנדר.
החל מסוף 1960, הסטודבייקר לארק הורכב גם באוסטרליה.
המפעל של סטודיבייקר באינדיאנה נסגר בשנת 1963. ייצור הלארק נמשך עד 1965 במפעל של החברה בקנדה עד לסגירתו הסופית.
השחקנית ז'ה ז'ה גאבור רכשה לארק מודל 1963.
הרכבת הלארק במדינת-ישראל

בהסכם שיתוף הפעולה עם "קייזר-פרייזר" ניתן למפעל בחיפה היתר להרכיב את הלארק. עד לסגירת המפעל בארצות הברית יוצאו לישראל כ-3,500 קיטים להרכבת הלארק. במפעל בחיפה המשיכו להרכיב אל הלארק ולספק חלקי חילוף עד שנת 1969. מאוחר יותר צויד הלארק במנוע שברולט.
הלארקים שהורכבו בארץ היו מדגם סדאן, 4 דלתות.
בארץ, הוצגו 2 דגמי מנוע: 6 צלינדר טורי, בנפח של 2,800 סמ"ק, ובהספק של 90 כ"ס. הדגם השני היה בעל מנוע 8 צילינדר, בנפח 4,250 סמ"ק, ובהספק של 180 כ"ס. בסך הכל הורכבו כ-3,500 קיטים, מתוכם כ-60 בעל נפח המנוע הגדול יותר. מידות הלארק: אורך 4,445 מ"מ, רוחב 1,813 מ"מ, גובה 1,461 מ"מ, מכל דלק בעל קיבולת של 68 ליטר, הרכב עם מעצורי דיסק קדמיים.
מחיר הלארק ב-1960 היה כ-11,000 ל"י. בשנת 1961 מחירו של הלארק היה 10,969 ל"י.
מלבד לציבור הפרטי שרכש את הלארק שהיה נחשב לרכב יוקרתי השתמשו ברכב: הנהגת המדינה, שגרירים של ישראל בעולם וקציני צה"ל מדרגת אל"ם ואלופי צה"ל כולל הרמטכ"ל יצחק רבין. בשנים 1966 ועד 1975 שימשה המכונית ניידת מבצעית במסגרת מערך הסיור והתנועה במשטרת ישראל ורכב מפקדים בכירים, כולל המפכ"ל פנחס קופל. הניידות נחשבו לגדולות ומרווחות, חזקות במיוחד ובעלות אמינות גבוהה. בשנת 1963 לארק הנשיא הייתה מכונית מיוחדת במינה שנבנתה במיוחד לנשיא המדינה זלמן שזר. הייתה זו המכונית היחידה בעולם עם גג מתקפל וארבע דלתות.
שמעון פרס נסע בלארק 1963 לצידו של בן-גוריון.
לארק וחיפושית היו הרכבים הפופולרים ביותר ללימוד נהיגה, מאמצע שנות השישים ועד שנות השמונים של המאה הקודמת.
פרט ללארק יצר אילין גם משאיות טראנסטאר למשך תקופה קצרה, וכאלף טנדרים מדגם צ'אמפ שחלקם יוצאו לאיראן.
ראו גם

קייזר-אילין תעשיות
תעשיית רכב בישראל
אפרים אילין
סטודיבייקר
סטודיבייקר אלקטריק
סטודבייקר-גרפורד
סטודיבייקר דיקטטור
סטודיבייקר פרזידנט
סטודיבייקר Big Six
סטודיבייקר Light Four
סטודיבייקר Light Six
סטודיבייקר אוואנטי
סטודיבייקר Flight Hawk
סטודיבייקר Golden Hawk
סטודיבייקר Silver Hawk
סטודיבייקר Gran Turismo Hawk
סטודיבייקר לנד קרוזר
סטודיבייקר Scotsman
סטודיבייקר סטארליט
סטודיבייקר קופה אקספרס
סטודיבייקר צ'אמפ
לקריאה נוספת

לארק – סטודיבייקר - בני אביעד
והלארקים לצה"ל - 27.1.0.2012, - The Israel Motor Industry
האלוף של סטודיבייקר The Israel Motor Industry
אתר אדיולינק, סטודיבייקר XUV
האוטו שלנו: כשכמעט היינו מעצמת רכב (ישראל היום, שישבת, יריב פלג ודייוויד סלע, 8 באפריל 2021)
הערות שוליים

↑  לארק 1960,(2:18 דקות), יו-טיוב
↑  אודי עציון "אז למה לא מייצרים מכונית בישראל?" ידיעות אחרונות, ידיעות רכב, 9 בפברואר 2018, עמוד 14
↑  אספנות, קלאסיות, כלי רכב, אופנועים - פורום אספני כלי הרכב, מקונספט להיטרוד - אספנות? אתם תקבעו- הפעם סטודיבייקר
↑  לארק 1964, (2:00 דקות), יו-טיוב
↑  אתר ritzsite, דגמי לארק
↑  מוזיאון סטודיביקייר, (16:11 דקות), יו-טיוב
↑  ז'ה ז'ה גאבור בלארק 1963, (2:00 דקות), יו-טיוב
↑  קיצור תולדות תעשיית הרכב בישראל - ארגון מנהלי תחבורה  נועם קום, 17.4.2013
↑  מחיר ה"לארק" - 11,000 ל"י כולל מסים והיטלים שונים, דבר, 24 ביוני 1960
↑  אלי שאולי, ג'נרל נגד סטודיבייקר, באתר ynet, 18 בפברואר 2003
↑  אביחי ברוך‏, שוטרים וגלגלים, באתר וואלה, 16 במרץ 2007
↑  גניבת רכב בישראל - אנשים בישראל, פרק : המכוניות המשרתות את המשטרה במניעת גנבות ומרדפים, שנת 1966 עד 1975
↑  לארק סטודיבביקר בני אביעד ("במבט לאחור" - טורבו, בני הספל)
↑  מאמרים, איזו מכונית ייבחרו החכים החדשים?, באתר News1 מחלקה ראשונה, 17 בפברואר 2003
משמורת ילדים

.
משמורת ילדים עוסקת ביחסים המשפטיים והמעשיים שבין הורה לילדיו, כגון הזכות של ההורה לקבל החלטות עבור ילדו והחובה של ההורה לדאוג לצורכי ילדיו.
מחקרית הוכח כי לילדים הכי טוב להיות במשמורת הוריהם הביולוגים, שכן גנטית להורים היכולת להבין בצורה הטובה ביותר את צורכי ילדיהם. אלא אם מדובר בחשיפה למצבי סיכון וחשיפה קיצוניים של אלימות, התעללות או הזנחה. כמו כן, הילדים זקוקים לנוכחות אקטיבית של שני הוריהם להתפתוחת תקינה ונורמטיבית.
בישראל קיימת הבחנה בין "משמורת" ובין "אפוטרופסות".
אפוטרופוסות (הקרויה לעיתים "משמורת משפטית"): כוללת את הזכות והחובה לדאוג לכל צרכיו של הקטין (צרכיו החינוכיים, הבריאותיים וכדומה). לפי ההסדר החקיקתי בישראל, הוריו הביולוגיים של קטין הם האפוטרופוסים הטבעיים שלו (סעיף 14 לחוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות). גם לאחר פרידה או גירושים של ההורים, שני ההורים נשארים האפוטרופוסים לילדיהם הקטינים, ואחראים במשותף להחליט החלטות בנוגע לגידולו, חינוכו ועתידו של הילד, תוך שמירה ודאגה לצרכיו ולשלומו.
משמורת (או "משמורת פיזית", או "חזקה על הילד") - מתייחסת למקום מגוריו וסידור הלינה הקבוע של הקטין. בישראל, בעת פרידה, לרוב מוגדר עבור הקטין הורה יחיד[דרוש מקור] (בדרך כלל האם[דרוש מקור]) שעליו מוטלת החזקה על הקטין. הביטוי השגור "משמורת ילדים", מכוון אף הוא למונח זה. המילה משמורת איננה מופיעה בחוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות, ונוצרה בפסיקתם של בתי המשפט.
(ההבחנה בין "משמורת פיזית" ובין "משמורת משפטית", היא ייבוא מאנגלית, שבה המונח custody משמש לשניהם.)
סמכות הערכאות המשפטיות לדון בענייני משמורת

הסמכות המקורית לדון בקביעת החזקה על הילד נתונה לבית משפט לענייני משפחה.
בית הדין הרבני עשוי לרכוש סמכות מכוח כריכת הסוגיה בתביעת גירושין, או מכוח הסכמת הצדדים. בפועל, הסמכות קיימת בערכאה שבה החל תהליך תביעת הגירושין.
קביעת המשמורת בפועל

בעת פרידה, מצויה בידי ההורים היכולת לגבש הסכם עצמאי ביחס לענייני המשמורת. אם הערכאה השיפוטית מוצאת כי ההסכם תואם את טובת הקטינים, קרוב לוודאי שההסכם יאושר, ויינתן לו תוקף של פסק דין.
סוגי המשמורת הקיימים

משמורת מלאה/ יחידנית - אחד ההורים נוטל על הילדים חזקה מלאה, נפוץ כאשר אחד ההורים גר בחוץ לארץ וההורה השני נדרש להיות עם הילדים באופן כולל. ההורה השני לרוב מורשה לבקר את ילדיו כמות פעמים מוגדרת בשבוע או לארח אותם בסופי שבוע. במקרים מסוימים ניתן לטעון למשמורת מלאה כאשר אחד ההורים לא כשיר מבחינה משפטית לפקח על ילדיו, למשל במקרה של בעיות נפשיות.
משמורת מפוצלת - כל הורה נוטל חזקה על ילדים אחרים, כך שהם גדלים בצורה מפוצלת. לרוב אינה נקבעת בשל הבעייתיות שהיא יוצרת לתא המשפחתי ולקרע בין הילדים עצמם וביניהם לבין הוריהם.
משמורת משותפת - שני ההורים חולקים במידה שווה לחלוטין בחזקה על ילדיהם, זאת להבדיל מהמושג "זמני שהייה" או "זמני שהות" עם הילדים (שכונו בעבר "הסדרי ראייה") שיכולים להיות שווים לחלוטין או שונים בין הורה להורה. בדרך כלל נהוג להסתכל על זמני שהיית הורה עם ילדיו במשך תקופת רצף של שבועיים, בימי חול.
בנוסף לכך, במקרים רבים בהם הצדדים הסכימו על מתווה משמורת ילדים מסוים במסגרת הסכם גירושין כולל, ולאחר מכן אחד מהם הפר את המתווה, בית המשפט לא יטיל סנקציות על ההורה שהפר את המתווה ויחליט על משמורת הילדים מחדש, בנימוק שזוהי טובת הילד.
משמורת משותפת

ריצ'רד קאן (Richard Kunn), פרופסור לפסיכולוגיה באוניברסיטת ג'ון קארול ובאוניברסיטת קנט, הממונה לשעבר על הוועדה לשלום הילד והמשפחה בארצות הברית, נשיא האגודה הלאומית של הפסיכולוגים החינוכיים, וחבר במועצה לזכויות הילד, קבע כי במדינות בהן יש נטייה לקבוע משמורת משותפת, השיעור הממוצע של הגירושין ירד. ממצאים אלה מצביעים על כך, שמדיניות ציבורית המקדמת משמורן יחיד, עשויה לתרום לשיעור הגירושין הגבוה.
רוברט באוסרמן (Robert Bauserman), דוקטור לפסיכולוגיה ועוזר מנהל המחלקה לבריאות ולהיגיינה נפשית בבולטימור, קובע במחקרו כי ילדים במשמורת משותפת מסתגלים טוב יותר מאשר ילדים הגדלים עם משמורן יחיד. במסגרת המחקר נערכו השוואות נפרדות לגבי הסתגלות כללית, היחסים במשפחה, ביטחון עצמי, הסתגלות רגשית והתנהגותית והסתגלות ספציפית לגירושין. התוצאות תאמו את ההנחה, שמשמורת משותפת יכולה להועיל לילדים, מאחר שהיא מסייעת לשמור על קשר מתמשך חיובי עם שני ההורים.
מנגד, יש הטוענים כי ישנם יתרונות ברורים לקביעת המשמורת על פי כלל ברור - בהיעדר חזקה המאפשרת קיצור הליכים, עלולים להימשך ענייני המשמורת זמן רב, ולהותיר את הילדים חסרי פתרון קבע[דרוש מקור].
חוק "חזקת הגיל הרך"

סעיף 25 לחוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות, מורה כי במקרה שהורים לא מגיעים להסכמה, הערכאה השיפוטית רשאית להכריע מי יחזיק בקטין, "ובלבד שילדים עד גיל 6 יהיו אצל אמם אם אין סיבות מיוחדות להורות אחרת". הסעיף קובע חזקה משפטית לפיה הגיל הרך של הילד מהווה שיקול מכריע המעניק לאם את המשמורת הפיזית במקרי מחלוקת בשאלת החזקה הפיזית (ר' דו"ח שניט עמ' 4).
חזקת הגיל הרך התפתחה במשפט המקובל במאה ה-19. בפועל, במקרים רבים יוצרת החזקה מציאות שבה בפועל הילדים ללא כל קשר לגילם, בסופו של דבר, תמיד יישארו בחזקת אמם, אם מכיוון שאחיהם הקטנים יימסרו לחזקת האם והערכאה המשפטית לא תרצה להפריד בין אחים, אם מכיוון שלאחר גיל שש, הערכאה המשפטית תימנע מלשנות את המצב הקיים. מכיוון שכך, בפועל, המשמורת הזמנית ובעקבותיה המשמורת בפועל ניתנות לאם במרבית המקרים.
חוק "חזקת הגיל הרך" > המלצות ועדת שניט

הוועדה המליצה להחליף את סעיף 25 לחוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות בנוסח הבא:
(א) לא הגיעו ההורים במקרה של פרידה לידי הסכמה כאמור בסעיף 8 על הסכם הורות או שהסכם ההורות שהגיעו אליו לא קויים, כולו או חלקו, רשאי כל אחד מהם לבקש מבית המשפט לקבוע את אופן מימוש האחריות ההורית (להלן – הסדר הורות); הורה יצרף לבקשה או לתשובתו לבקשה הסכם הורות שמולא על ידו.
(ב) בבוא בית המשפט לקבוע הסדר ההורות על פי טובת הילד כאמור בסעיף 3, יביא בין היתר בחשבון, בהחלטה מנומקת, את מכלול העניינים הבאים:
(1) צרכיו ההתפתחותיים המשתנים של כל ילד בהתאם למצבו, לגילו, להבטחת היציבות בחייו ולצרכיו המיוחדים ככל שהם קיימים;
(2) רצון הילד, ככל שכשריו המתפתחים מאפשרים לבררו על ידי שמיעתו בבית המשפט או בדרך אחרת שמתאימה לילד כפי שיקבע בית המשפט, ומתן משקל ראוי לדברי הילד לפי גילו ומידת בגרותו של הילד;
(3) זכותו של הילד לקשר משמעותי, אישי, ישיר וסדיר עם שני הוריו;
(4) נכונותם של ההורים לשתף פעולה במימוש אחריותם ההורית;
(5) כישוריו של כל אחד מההורים לממש את האחריות ההורית;
(6) הטיפול שהעניק כל אחד מההורים לילד;
(7) זכותו של הילד לקשר משפחתי ומידת הנכונות והיכולת של כל אחד מההורים לאפשר את מימוש הקשר.
(ראו סעיף 9 להמלצות הוועדה, תחת הכותרת: "הסדר הורות על ידי בית המשפט במקרה של פרידה").
ב-19 בינואר 2012 הודיע שר המשפטים, יעקב נאמן כי החליט לאמץ את המלצות ועדת שניט וכי משרדו יגבש הצעת חוק ברוח המלצות הוועדה.
ב-6 בספטמבר 2012 פרסם משרד המשפטים את תזכיר "חוק הורים וילדיהם" אשר מתבסס על המלצות שתי ועדות ציבוריות: הוועדה בנושא "הילד ומשפחתו" (ועדת משנה, בראשות ד"ר תמר מורג, של הוועדה לזכויות הילד בראשות השופטת סביונה רוטלוי), ו"הוועדה לבחינת ההיבטים המשפטיים של האחריות ההורית בגירושין" (ועדת שניט). החוק המוצע מסדיר את נושא האחריות ההורית למימוש זכויות הילד על פי האמנה לזכויות הילד, הן במסגרת המשפחתית והן לאחר פירוד ההורים.
ב-26 בנובמבר 2014 פרסם משרד המשפטים נוסח עדכני של הצעת החוק המכיל תיקונים בעקבות הערות שהוגשו על ידי הציבור לתזכיר החוק.
חוק "חזקת הגיל הרך" > השלכות ועדת שניט על הפסיקה הקיימת

אף על פי שהמלצות ועדת שניט לא אומצו כחוק, השפעות המלצותיה על הפסיקה הן נרחבות ביותר עד שכיום יש כאלה האומרים כי משמורת משותפת היא הכלל ולא החריג במשמורת ילדים.
יתרה מזאת, לאחרונה, בשל המאבק בעקבות ועדת שניט ובעקבות ביקורת של ד"ר יואב מזא"ה על מושג המשמורת, במספר פסקי דין של בתי המשפט לענייני משפחה ננקטת גישה של אי פסיקת משמורת לאף אחד מההורים, עקב ההבנה שלמשמורת אין משמעות מעשית לשיח בין ההורים.
עם זאת, פסיקת בית המשפט העליון מ-3 באפריל 2014 קבעה, כי כל עוד לא שונה החוק יש לפסוק בהתאם לחזקת הגיל הרך: "אנו אין לנו אלא החוק כמות שהוא, ולפיו חלה בענייננו, בקטין שטרם מלאו לו שש, חזקת הגיל הרך. לסתירת חזקה זו מסיבות מיוחדות, על פי סיפת סעיף 25 לחוק, יש צורך בראיות כבדות משקל, מטבע הדברים" (בע"מ 1858/14 פלוני נ' פלונית).
חוק "חזקת הגיל הרך" > ביקורת על המלצות ועדת שניט

במסקנות דעת הרוב בוועדה ובהצעת החוק המבוסס עליהן, תומכים ארגונים ועמותות שונים, ביניהם: א' זה אבא, הקואליציה למען הילדים והמשפחה, הקשב"ה - התנועה לקידום שוויון בהורות, הורים ושווים, הפמיליסטים - שדולת המשפחה, עמותת הורות משותפת=טובת הילד, הורות=שווה, מלוכדים למען הילדים, אבות למען צדק, משפחה חדשה, פורום נשים ציוניות והתנועה למען עתיד ילדינו.
מאידך, מתנגדים פעילות פמיניסטיות וארגוני נשים כגון נעמת, "שדולת הנשים", "עמותת בת מלך", ועוד. בין המתנגדות למסקנות ועדת שניט נמצאות פרופ' אסתר הרצוג ויו"ר נעמת טליה לבני. הביקורת שלהם מבוססת על מכלול של טענות:
ביטול חזקת הגיל הרך ללא קביעת חזקה חלופית והסתפקות במערכת כללים עמומה מסבכת את ההתדיינות המשפטית ויוצרת חוסר ודאות, המוביל לריבוי התדיינויות משפטיות ממושכות.
מערכת הכללים שמציעה הוועדה להכרעה בסכסוכי משמורת תגביר את הצורך להסתייע בחוות דעת של פקידי סעד ואת מידת ההסתמכות של השופטים על חוות דעת אילו. קיימים ספקות רבים בנוגע למהימנותן ולתקפותן של חוות דעת אלו.
ביטול חזקת הגיל הרך יוביל לפגיעה ברווחתם הנפשית של ילדים צעירים, מכיוון שברובן המכריע של המשפחות הדמות ההורית המטפלת בתינוק או בפעוט היא האם, פרידה ממנה בגיל הרך עלולה לפגוע ברווחתו הנפשית של הילד.
שדה הגירושים בישראל נשלט בליבתו על ידי הדין הדתי, המתאפיין באפליה קשה כנגד נשים.
השינוי עלול להוביל לפגיעה כלכלית בילדים. אבות ישתמשו בתוכנית ההורית ככלי להפחתת המזונות אך בפועל לא ימלאו את חלקם בתוכנית. פתיחת התיק מבחינה משפטית במקרים מעין אלו היא יקרה, ובסופו של דבר ימשיכו נשים לשמש כמטפל העיקרי או הבלעדי, אך יוותרו עם פחות מזונות עבור הילדים.
קביעת תוכניות הוריות עם חלוקת זמן דומה או שווה קשיחה בין ההורים כאשר הם אינם מסוגלים לתקשר בצורה אפקטיבית או לשתף פעולה אחד עם השני, משפיעה לרעה על הילד.
משמורת ילדים בחו"ל > בקנדה

ב-1985 נחקק בקנדה "חוק הגירושין" שכלל:
החוק קובע כי יש לשקול את טובת הילד בקביעת המשמורת.
בחלק מן הפרובינציות בקנדה יש חקיקה מפורשת של שיקולי טובת הילד ובחלק השופטים משתמשים בקריטריון המטפל העיקרי - טובתו של הילד היא שימשיך לחיות עם ההורה שהיה המטפל העיקרי בו.
חיוב ליצור במעמד הגירושים מסמך המפרט את הסדרי ההורות לאחר הגירושין, "תוכנית ההורות".
"חזקת ההורה הידידותי". על פי חזקה זו נתן בית המשפט, במצב בו המשמורת המשותפת לא מתאפשרת, משמורת להורה שמתחייב לשלב יותר את ההורה השני בחיי הילדים.
חיוב ההורים לפני פנייה להליכי הגירושין לפגוש איש מקצוע שיידע אותם לגבי ההליך המשפטי והשלכותיו וינסה להציע להם פתרון של גישור.
מתן אפשרות, לכל קרוב אחר של הילדים, להגיש בקשה לקביעת הסדרי ביקור עבורם (תקנה שכיוונה בעיקר לסבים ולסבתות).
משמורת ילדים בחו"ל > בארצות הברית

ב-1987 חוקקה מדינת וושינגטון שבארצות הברית את "חוק ההורות" אשר כלל את כל החידושים הקנדיים (למעט חזקת ההורה הידידותי). בהשראת "חוק ההורות" חוקקה אנגליה ב-1989 את "חוק הילדים" (יצוין כי עוד קודם לכן, בשנת 1925 בוטלה החזקה בחוק, לפיה ילדים עד גיל 7, נותרים אוטומטית אצל האם, אולם בפועל, במרבית המקרים בתי המשפט המשיכו לקבוע משמורת לאם). אוסטרליה תיקנה ב-1995 את "חוק הגירושין" שלה בהשראת החוק האנגלי. הצעות החוק המקוריות בכל הארצות האלה כללו העדפה חד משמעית לחלוקה שווה של האחריות ההורית וזמני השהות בין האב והאם, אך העדפה זו הושמטה לבסוף בעקבות לחץ מסיבי של הלובי הפמיניסטי. בסופו של דבר החוקים באנגליה ואוסטרליה לא כללו שום הנחיה לבית המשפט בדבר הסדר הורות מועדף והדברים נותרו לשיקול דעתו של בית המשפט (מה שמכונה "הגישה הנייטרלית") ובוושינגטון הצליח הלובי הפמיניסטי להכניס לחוק שיקול (להבדיל מחזקה) הנקרא "המטפל העיקרי". על פי שיקול זה, מי שטיפל בילדים יותר לפני הגירושין ימשיך לטפל בהם יותר ויהפוך להורה העיקרי לאחר הגירושין, בעוד ההורה השני יהפוך למשני.
בינתיים בארצות הברית, עד פברואר 2007, 23 מדינות הכניסו לחוקי הגירושין שלהן העדפה למשמורת (פיזית) משותפת או לחלוקת זמן ההורות באופן שווה.
משמורת ילדים בחו"ל > באוסטרליה

בשנת 2006 נעשה ניסיון באוסטרליה להחליף את הגישה הנייטרלית בהוראות פוזיטיביות (מחייבות) בחוק למשמורת משותפת, אולם בעקבות לחץ מצד ארגוני הנשים, שהביא בין השאר לכך שראש הממשלה המכהן באותה עת, שהבטיח את השינוי במצע הבחירות שלו, חזר בו מהיוזמה והשינוי לא בוצע. עם זאת, נקבע בחוק כי ההורים מחויבים לנסות ליישב את הסכסוך ביניהם, טרם הפנייה לערכאות משפטיות וכי אם הדברים מגיעים לבית המשפט, על בית המשפט לקחת בחשבון לצורכי החלטתו את היכולת של כל אחד מההורים לאפשר ולעודד קשר עם הורה האחר.
משמורת ילדים בחו"ל > בצרפת

בצרפת, האחריות ההורית מוגדרת כמערכת זכויות וחובות לרווחתו של הילד, שנתונה להורים עד הגעתו של הילד לבגרות. פרידה או גירושין, אינם משנים את האחריות ההורית. בית המשפט יעניק משמורת יחידנית רק במקרים ספציפיים בהם טובת הילד דורשת זאת. גם כאשר נקבעת משמורת פיזית משותפת אחד מהבתים תמיד יסומן כביתו העיקרי של הילד.
משמורת ילדים בחו"ל > בדנמרק

בדנמרק, ההורים נושאים באחריות משותפת גם במקרה של גירושין או פרידה. הם רשאים להסכים ביניהם כי הילד ישהה רק אצל אחד מהם, אבל ההחלטה טעונה אישור של המושל המחוזי.
משמורת ילדים בחו"ל > בהולנד

בשנת 1947 שונה החוק בהולנד ונקבע כי האחריות ההורית (ללא קשר למשמורת הפיזית) מוטלת בשווה על שני ההורים. בשנת 1995 בוטל השימוש במונח "משמורן" בחוק, והמונח "אחריות הורית" נקבע במקומו. לאחרונה התקבל תיקון לחוק, המגדיר את האחריות ההורית, בין היתר, כפיתוח הקשר עם ההורה השני.
משמורת ילדים בחו"ל > מדינות נוספות

אירלנד וסקוטלנד אימצו את החוק האנגלי[דרושה הבהרה] בשינויים קלים. בלגיה אימצה בשנת 1995, את המשמורת (הפיזית) המשותפת. כן נקבעה בחוק, הזכות לשמור על קשר עם הילד גם לסבים ולסבתות, ולכל אדם שהוכיח כי קיימת הצדקה לאפשר לו קשר עם הילד.
ראו גם

ועדת שיפמן
ועדת שניט
עמותת הורות משותפת=טובת הילד
א' זה אבא
הערות שוליים

↑  Bernet, William. "Child custody evaluations." Child and Adolescent Psychiatric Clinics 11.4 (2002): 781-804.
↑  Steinbach, Anja. "Children's and parents’ well‐being in joint physical custody: A literature review." Family process 58.2 (2019): 353-369.
↑  אירית דוד, משמורת ילדים, באתר דין – עורכי דין ומידע משפטי בישראל. ‏24/03/2009
↑  בג"ץ 8543/03 פלוני נ' פלונית.
↑  מיכל אביב, הסכם משמורת ילדים: משמורת משותפת או הורה משמורן יחיד?, באתר דין – עורכי דין ומידע משפטי בישראל. ‏12/01/2017
↑  תביעת משמורת בהליך גירושין, באתר כל זכות
↑  זהר הר-נוי, מהגרים מההסכם, באתר News1 מחלקה ראשונה, 16 במאי 2017
↑  סקירה השוואתית מאת פרופ' ריצ'רד קאן ודר' ג'ון גואידובלדי -

Child Custody Policies and Divorce Rates in the US
Children's Rights Council, USA, 1997.
↑  חזקת הגיל הרך בישראל ובעולם – סקירה משפטית, עו"ד נתי פרלמן הלשכה המשפטית של הכנסת, תחום חקיקה ומחקר משפטי. 20 מאי 2012.
1 2  חזקת הגיל הרך בישראל ובעולם – סקירה משפטית עו"ד נתי פרלמן הלשכה המשפטית של הכנסת, תחום חקיקה ומחקר משפטי, 20 מאי 2012.
↑  תזכיר חוק הורים וילדיהם, התשע"ב-2012, הופץ ב-6 בספטמבר 2012 על ידי משרד המשפטים באתר החקיקה הממשלתי
↑  תמ"ש 17120/07 פלונית נ' אלמוני.
↑  יואב מזא"ה "'משמורת ילדים': מושג מהותי או כותרת חלולה?" מחקרי משפט כח 207 (2013).
↑  תמ"ש (ראשון לציון) 29024/06 ט.ל. נ' א.ל. (פורסם בנבו, 23.02.2012); תמ"ש (פ"ת) 17089-11-10 פלונים נ' אלמונים.
↑  עו"ד תמר הר-פז – יו"ר "פורום נשים ציוניות", גירושין זה לא אומר שלילד אין אבא - ארגוני נשים נגד טובת הילד, באתר onlife‏ - אתר תוכן ואקטואליה לנשים, 19 בנובמבר 2011.
↑  טליה לבני, חזקת הגיל והתרגיל, באתר ynet, 28 באפריל 2008
↑  Jennifer McIntosh, Bruce Smyth & Margaret Kelaher, Overnight care patterns and psycho-emotional development in infants and young children, in POST-SEPARATION PARENTING ARRANGEMENTS AND DEVELOPMENTAL OUTCOMES FOR CHILDREN:COLLECTED REPORTS 85 (Jennifer McIntosh, Bruce Smyth, Margaret Kelaher, Yvonne Wells &Caroline Long eds., 2010) (Report to the Australian Government Attorney-General’s Department, 2010_.
↑  דפנה הקר, רות הלפרין קדרי, "כללי ההכרעה בסכסוכי משמורת – על סכנותיה של אשליית הדמיון ההורי במציאות ממוגדרת, משפט וממשל טו' תשע"ג, עמ' 160-161
↑  [Jennifer E. McIntosh & Bruce Smyth, Shared-Time Parenting: An Evidence-Based Matrix for Evaluating Risk, in PARENTING PLAN EVALUATIONS: APPLIED RESEARCH FOR THE FAMILY COURT 155, 175–176 (Kathryn Kuehnle & Leslie Drozd eds., 2011)].
↑  [Bruce Smyth et al., Legislating for Shared-Time Parenting After Parental Separation: Insights from Australia?, 77 Law and Contemporary Problems 109-149 (2014))].
↑  CANADA,DEPARTMENT OF JUSTICE, FINAL FEDERAL-PROVINCIAL-TERRITORIAL REPORT ON CUSTODY AND ACCESS AND )CHILD SUPPORT: PUTTING CHILDREN FIRST 80 (2002.
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו ייעוץ משפטי.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007538482205171  BnF: cb11961071v (data)  LCCN: sh85034952
עד מומחה

עד מומחה הוא עד המביא לבית המשפט את מומחיותו בנושא הספציפי המופיע בתביעה משפטית. בניגוד לעד רגיל, שעדותו מתמקדת בעובדות הידועות לו, עד מומחה מתמקד במשמעות של העובדות שהוצגו לבית המשפט. כל צד לדיון יכול להביא עד מומחה משלו, ולפעמים נשכרים שירותי המומחה על ידי השופט. חוות דעתו של העד המומחה אמורה להיות עצמאית ומשוחררת מהתשלום ("דמי עד מומחה") שהוא מקבל מהצד ששכר את שירותיו.
עד מומחה נדרש בתביעות המצריכות ידע מקצועי (להבדיל מידע משפטי), כזה שאין לצפות מהשופט להתמודד איתו בכוחות עצמו. בתביעות העוסקות בנושאים רפואיים, למשל, מובא פעמים רבות עד מומחה שהוא רופא שהתמחה בתחום הרפואי הנדון. בתביעות העוסקות בנושאי טכנולוגיה מובא מומחה טכני רלוונטי. בתחומי הביטוח יכול שיבוא שמאי היכול להעריך נזקי רכוש
מאפיינים

ככלל, עדות מומחה מוגשת כחוות דעת כתובה, ולבעל הדין הנגדי יש זכות להגיש חוות דעת נגדית. בדומה לעדות רגילה, הצדדים רשאים בדרך כלל לחקור מומחה על חוות דעתו. במקרים רבים ממונה מומחה "נייטרלי", על ידי בית המשפט, בהסכמת הצדדים או בלעדיה. מומחה כזה מכונה מומחה מטעם בית המשפט. מומחה שחוות דעתו נדרשת לשם הכרעה בין חוות דעת סותרות מכונה מומחה מכריע, ואם הוא ממונה בהסכמת הצדדים חוות דעתו באה במקום חוות הדעת המנוגדות. השימוש במומחים נפוץ באופן מיוחד בתביעות מסוגים מסוימים, כגון בתביעות רשלנות מקצועית או רשלנות רפואית. בתביעות נזיקין על פי חוק פיצויים לנפגעי תאונות דרכים יש חשיבות לחוות דעת רפואית, ומשום כך נקבעו סדרי הדין המיוחדים לפיהם הצדדים אינם מביאים עדויות מומחים מטעמם, אלא ממונה מומחה רפואי מטעם בית המשפט, זאת כדי לחסוך בעלויות ולייעל את ההליך.
השופט אליקים רובינשטיין הביע ביקורת על השיטה בה שני הצדדים מביאים חוות דעות של מומחים, לאור ההבדלים הגדולים בין חוות הדעת של שני הצדדים:
"אפתח בהערה, כי תיק זה מדגים באופן שכמעט אין למעלה הימנו את מה שבעיני הוא כשל קשה בשיטה הנוהגת בתביעות מעין אלה, של חוות דעת רפואיות משני הצדדים. מבלי לפגוע באיש, אין בר דעת יכול שלא להתרשם בתיקים רבים, כי תוכן חוות הדעת קשור במזמין. בולט הפער בין חוות הדעת ש"במקרה" באו מטעם צד אחד, והתומכות בגישתו, אל מול אלה ש"במקרה" באו מטעם צד אחר והתומכות בגישתו. ועוד, האם וכיצד ניתן מניה וביה להידרש להתייחסותם הקוטבית של מומחים רפואיים לפרקטיקות במחלקות ליולדות? האם וכיצד ניתן מניה וביה להידרש לכך שאף האבחנה באשר למחלה ממנה סובל המשיב אינה מוסכמת בין המומחים, מומחה המשיב מגדירה כדיפלגיה ספסטית ואילו מומחה המערערת מגדירה כפרפלגיה ספסטית? האם ניתן מניה וביה – בשכל הישר הפשוט והבהיר – לקבל שרופא אחד ישקיף על המשיב, רחמנא ליצלן, כמעט כשבר כלי, ואילו האחר יציג אותו כאדם מן היישוב הכשיר לעבודה במידה רבה מאד?"
בעקבות זאת הוא ביקש להרחיב את השיטה של מומחים מכריעים אשר פרנסתם מגיעה רק מייעוץ לבית המשפט באופן בלתי תלוי בצדדים.
מיהו מומחה?

כל אדם יכול להתיימר להיות מומחה במקצועו. בתי המשפט בישראל נוטים להשתמש בהנחיית בית המשפט העליון של ארצות הברית, שבהלכת דאוברט קבע שאלות שעליהן חייב השופט לענות לפני שהוא מסכים שעד הוא אכן מומחה:
האם התאוריה המוצעת נבחנה באופן מדעי?
האם התאוריה המוצעת הוצגה בפני הקהילה המדעית?
מהו גודלה של השגיאה האפשרית?
האם התאוריה התקבלה על ידי הקהילה המדעית?
בהלכת דאוברט ניתנה גמישות מסוימת, בכך שנקבע בה שלא כל ארבעת הגורמים נחוצים בכל מקרה ומקרה.
לגופו של עניין, עד מומחה יכול להיות אדם בעל הסמכה מסוימת, כגון רופא, מהנדס, מומחה זיהוי פלילי וכדומה, ויכול להיות אדם בעל ידע נרחב בתחום מסוים, כגון: בולאות, צלילה, צילום וכדומה.[דרוש מקור: האמנם? יש לקשר לפס"דים רלוונטים]
בכל מקרה, המומחה חייב לשכנע את בית המשפט במומחיותו ואחר כך בנכונות העובדות שהוא מביא בחוות דעתו.