stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בג"ץ עמותת הפורום החילוני נגד שר הבריאות
טענות העותרים

עמותת הפורום החילוני טענה כי המדיניות מהווה כפייה דתית חמורה ומשפילה, שכן מדובר בהתערבות בהחלטות פרטיות ואינטימיות של הפרט. עוד טענה העמותה כי למאבטחים אין סמכות לבצע בדיקות כשרות. עמותת עדאלה טענה כי מדיניות זו מובילה להפרת עקרון איסור ההפליה על רקע לאום ודת המעוגן בחקיקה והחלה על חולים, אנשים עם מוגבלות, עובדים בבתי חולים, סטודנטים הלומדים בבתי חולים ומבקרים. העותרים הסכימו כי אין מניעה שהאוכל שמספק בית החולים יהיה כשר לפסח, אך המחלוקת עוסקת באיסור להכניס חמץ לשימוש בחדר או במרחב האישי שבו שוהה המטופל.
עמותת עדאלה הוסיפה וטענה כי מלבד הכפייה הדתית, מדובר בפגיעה בחולים הערבים, שנכפים עליהם דיני הכשרות.
העותרים הפנו לכך שהזכות לפרטיות מעוגנת בסעיף 7(א) לחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו, שבו נקבע כי "אין עורכים חיפוש ברשות היחיד של אדם, על גופו, בגופו או בכליו".
דיון בעתירה

בתשובת המדינה לבג"ץ, טענה המדינה כי אין למאבטחים סמכות לאכוף את נוהלי הכשרות, אך עובדים אחרים יוכלו להפנות את תשומת לב המבקרים לנוהלי הכשרות. ואולם, סעיף 1 של חוק סמכויות לשם שמירה על ביטחון הציבור, הוא החוק המקנה סמכות למאבטחים, קובע כי "שימוש בסמכויות לפי חוק זה, יהא לשם שמירה על ביטחון הציבור מפני פעילות חבלנית עוינת ומפני אלימות, וזאת במקום ובדרך שיבטיחו שמירה מרבית על כבוד האדם, פרטיותו וזכויותיו".
ב-5 במרץ 2019 נתן בג"ץ צו על תנאי שזו לשונו:
במהלך הדיונים בטרם מתן פסק הדין, הביעו השופטים את הסתייגותם ומורת רוחם מההנחיה שמקבלים המאבטחים למנוע הכנסת מזון לבית החולים, והדגישו את החריגה מסמכות שיש בהנחיה זו. כך, למשל, אמר השופט עוזי פוגלמן לבאי כוח המדינה: "בודק ביטחוני וכשרות זה בשר וחלב. אתם מערבבים מין בשאינו מינו". השופט עופר גרוסקופף אמר: "הנושא של הכשרות זה לא עניינו (של המאבטח). יש הגדרה ברורה של מה תפקידו".
כבר בדיון הראשון, לאור הערות השופטים, הודתה נציגת המדינה כי: "חודד למאבטחים שאינם יכולים למנוע כניסתו של אדם עם מזון אם הוא מתעקש להיכנס."
מהדיונים עלה כי לשיטת המדינה, לא הייתה בעיה חוקית לעשות בדיקת חמץ בגופם של אנשים, וככל שיימצא חמץ על המאבטח להסב את תשומת ליבו של הנכנס בשערי בית החולים לנהלים האוסרים על הכנסת חמץ; אך מנגד אין למאבטח סמכות לכפות על הבא בשערי בית החולים למנוע את כניסתו עם החמץ ככל שזה אינו מכבד את נוהלי בית החולים. ההיגיון בעמדת המדינה הוא אפוא של שימוש בפטרנליזם ליברטריאני (אנ'), דהיינו, הסתמכות על נטייתו של אדם נורמטיבי שלא להכניס מזון לבית החולים בהוראת המאבטח. המדינה הבהירה כי ישנו קושי, במצב המשפטי הקיים, להציב פקחי כשרות של ממש.
הצעות פשרה

כהצעת פשרה, הוצע על ידי המדינה להתיר צריכת חמץ רק במתחמים סגורים ומבודדים, אך השופטים ביקשו מהרבנות לבחון שוב את עמדתה, ולהציע פתרון מידתי אחר, בדמות אכילת חמץ בכלים חד-פעמיים. השופט ניל הנדל אף העיר למדינה כי "נראה שאתם לא מנסים למצוא שום פתרון".
משרד הבריאות אמר כי לא ניתן להגיש אוכל בכלים חד-פעמיים מסיבות בטיחותיות וכלכליות. הצעת הפשרה של המדינה נתפסה כמשפילה על ידי העותרים, ואלה כינו אותה לא פעם כהצעה להקים "מכלאות חמץ בשולי בית החולים". מתחמי החמץ המוצעים היו אמורים לקום, על פי ההצעה, בתצורת אוהלי חמץ, מחוץ לבניינים, במדשאות המתחם. ארבעה חודשים לאחר מכן, הציעה המדינה פתרון דומה, שבסופו של דבר נדחה. מטעם ארגון עדאלה נמסר כי "למרות התנגדות העותרים לפתרון מאוד דומה שהוצג בדיון בפני שופטי בג״ץ, וחרף הביקורת החריפה שהעבירו השופטים במהלך אותו דיון והוצאת צו על תנאי נגד המדינה בגלל החשש לפגיעה בלתי מידתית בזכויותיהם של באי בית החולים - באה המדינה ומציעה את אותה הגברת בשינוי אדרת".
במהלך הדיון בעתירה

חרף הוצאת הצו על תנאי ולמרות הסתייגות בית המשפט מפרקטיקת בדיקת החמץ ואמירותיו נגד הסמכות, טרם פסק הדין המשיכו בתי החולים לאכוף את איסור הכנסת החמץ באמצעות מאבטחים, והמשיכו לעשות זאת אף בשנה העוקבת.
מטעם אתר "וואלה!" נבדקה מידת האכיפה של האיסור על הכנסת חמץ, ונתגלה כי במרבית בתי החולים האכיפה איננה אפקטיבית בעצירת מי שחדור להפר אותה, אלא נשענת על השילוט והאיסור בלבד.
לשיטת מנכ"ל מרכז רפואי הדסה, זאב רוטשטיין, היות שהמאבטחים הם עובדיו, הרי שכחלק מהפררוגטיבה שלו כמעסיק הוא רשאי להורות להם לבדוק בכליהם של אנשים ולמנוע הכנסת חמץ. עם זאת, עמדתו של מנכ"ל בית החולים הייתה מנוגדת לקביעת בית המשפט באותה עת, ואף לעמדת המדינה בתשובתה לבג"ץ.
תגובת הרבנות

הרבנות הראשית קיבלה היתר מיוחד וחריג מהיועץ המשפטי לממשלה להיות מיוצגת בדיון באמצעות עורך דין חיצוני, פרופסור אביעד הכהן. הרבנות טענה כי דווקא הכנסת חמץ לבתי חולים בפסח פוגעת בזכות לחיים ובחופש הדת, באשר אנשים יימנעו מלהתאשפז בבתי החולים משניתן יהיה לאכול בהם חמץ. הרבנות אף הסתייגה מפתרונות הפשרה, בדמות מתחמי החמץ מזה וכלים חד-פעמיים מזה. בתצהיר התייחס אחראי הכשרות ברבנות הראשית, הרב יעקב סבג, לשתי החלופות שהוצעו כפתרון וכתב כי אימוץ כל אחת מהחלופות עלול להביא "ברמה של 'ודאות קרובה', ליצירת מכשולים גדולים וחמורים בנושא כשרותם של בתי חולים בפסח ולהביא להכשלת הציבור, הטעייתו, רמייתו והונאתו, הן לפגיעה קשה בערכי יסוד חוקתיים אחרים כגון הזכות לחיים (עקב חשש להימנעות שומרי כשרות מקבלת הטיפול שלו הם זקוקים בבית החולים במהלך חג הפסח), עיקרון השוויון, חופש הדת, והן יצירת מחלוקות סכסוכים ומתחים חברתיים שלא לצורך ובעצימות גבוהה שסופם מי ישורנו".
ברבנות טענו עוד כי שמירת אופיו של חג הפסח אינה רק בעלת ערך דתי הלכתי, "אלא לא פחות מכך - ערך לאומי", וכי איסור אכילת חמץ הוא אחד הסמלים הבולטים של החיים בישראל. לטענת הרבנות, בקשתה היא למנוע ממקום שמציג עצמו ככשר לפסח, לגרום לשומרי כשרות לאכול חמץ בימי החג. ברבנות טענו כי אין הוראת חוק המחייבת באופן מפורש בתי חולים לשמור על כשרות, אך בפועל בתי החולים עושים זאת.
באשר לפתרון של הקמת "מתחמי חמץ" בחצרות בתי החולים בפסח, אנשי הרבנות טענו כי הדבר נבדק לעומק ונמצא כי יוביל בסבירות גבוהה לזליגה וערבוב של מזון כשר ושאינו כשר "ומכאן להכשלת הציבור שומר הכשרות". באשר לחלופה של שימוש בכלים חד-פעמיים בתוך בית החולים, הרבנות טוענת כי הדבר עלול לסכן את חיי החולים ולהוביל לשורה של תקלות ונזקים. במשרד הבריאות התנגדו לפתרון זה בעבר, ואמרו כי זוהי חלופה לא ישימה מבחינה טכנית, כלכלית וסביבתית. שימוש בכל בתי החולים בכלים חד-פעמיים בפסח אינו מאפשר את הגשת כל סוגי המזון לחולים, כרוך בעלות של מיליוני שקלים ופוגע בסביבה.
תגובות לאחר פסק הדין

הרב יצחק יוסף פנה ליועץ המשפטי לממשלה בבקשה שידחה את יישום ההחלטה עד לתיקון החקיקה. מספר חברי הכנסת הגישו הצעות חוק פרטיות. לבסוף[דרושה הבהרה] הוכנסו סעיפים לחוק זכויות החולה שמאפשרים לבתי החולים לאסור הכנסת חמץ אליהם אך ללא סמכויות לאכוף את האיסור.
משרד עורכי הדין הרצוג, פוקס, נאמן ושות' ציין כי "לדעתנו, המצב המשפטי שנוצר בעקבות פסק הדין מחייב בחינה מעמיקה של פתרונות יצירתיים, על מנת לאפשר לאותם חולים או מבקרים לצרוך מזון כרצונם בתוככי 'המתחם האישי' שלהם (לדוגמה – ליד מיטת החולה בלבד, כשהיא תחומה בין שתי מחיצות כמקובל), תוך שמירה על כללים קפדניים שימנעו אפשרות למגע של המזון החמץ עם כלי אוכל של חולים ומבקרים השומרים על כשרות לפסח."
לקראת חג הפסח תשפ"ב שלח שר הבריאות ניצן הורוביץ מכתב לבתי החולים ובו הזכיר להם כי עליהם לפעול בהתאם לפסיקת בית המשפט. הורוביץ פרסם על כך בחשבון הטוויטר שלו: "מי שמאושפז או בא לבקר קרוב בבית חולים, הדבר האחרון שצריך לעשות זה לחטט לו בתיקים ולחפש חמץ. הדבר הזה נגמר". בעקבות המכתב, יו"ר הקואליציה עידית סילמן איימה ביצירת משבר קואליציוני והגדירה את הכנסת החמץ לבתי החולים כ"קו אדום". סילמן שוחחה עם חברי כנסת מהאופוזיציה במטרה לקדם יחד איתם חקיקה שתאפשר את איסור הכנסת החמץ. ב-6 באפריל 2022 הודיעה סילמן על הפסקת חברותה בקואליציה על רקע הוראתו של שר הבריאות.
מנגד, רב בית החולים איכילוב הדגיש שמעולם לא הייתה בכוונת בית החולים לחטט בתיקים או לאכוף בדרך אחרת את האיסור. לדבריו, בית החולים נוהג רק לתלות שלטים המבקשים מהמבקרים לכבד את החג.
לקראת חג הפסח תשפ"ג, ובעקבות פסק הדין, תיקנה הכנסת את חוק זכויות החולה. לפי התיקון לחוק מנהל בית החולים מוסמך להגביל הכנסת חמץ למבנה בית החולים למטרות כשרות לפסח. התיקון גם מאפשר ליידע את פוקדי בית החולים על ההגבלות שייקבעו.
הערות שוליים

↑  בג"ץ 1550/18 הפורום החילוני נ' שר הבריאות ואח', ניתן ב־30 באפריל 2020
↑  "בג"ץ החמץ" - חיפוש ב-Google, באתר www.google.com
↑   גדעון לוי, חומוס־צ'יפס־סלט בתחתית הכפולה של תיק הרחצה, באתר הארץ, 13 באפריל 2017
↑   אורי משגב, החמור החילוני חייב להתעורר, באתר הארץ, 24 באפריל 2019
↑   אורי משגב, ישראלים, הניחו לפיתות. תבכו על החלב שנשפך, באתר הארץ, 18 באפריל 2017
↑  בג"ץ 1550/18 הפורום החילוני נ' שר הבריאות ואחרים, ניתן ב־5 במרץ 2019
↑  עידו אפרתי, המדינה נסוגה מהצעתה להציב "מאבטחי חמץ" בכניסה למבנים בבתי חולים בפסח, באתר הארץ, 14 ביולי 2019
↑  עידו אפרתי, בג"ץ ביקר את הצעת "מתחמי החמץ" בבתי חולים והורה למדינה לנמק את המדיניות, באתר הארץ, 5 במרץ 2019
↑  ענת יורובסקי, ‏לא כשר / בג"ץ נגד מתחמי חמץ בבתי החולים: "מערבבים מין בשאינו מינו", באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 5 במרץ 2019
↑   ביני אשכנזי, איסור הכנסת חמץ לבתי חולים: המדינה מנסה לנגוס במצה ולהשאיר אותה שלמה, באתר TheMarker‏, 7 במרץ 2019
↑   רם פרומן, חילונים, אל תיתנו יד למונופול הכשרות | דעה, באתר הארץ, 9 ביוני 2020
1 2  מיכאל טוכפלד, בדיקת חמץ, באתר מקור ראשון, ‏16/04/2019
↑  יעל פרידסון, המדינה לבג"ץ: חמץ בבית החולים - רק בחצר, באתר ynet, 14 ביולי 2019
↑  תלם יהב, בג"ץ נתן הכשר לנוהל החמץ בבתי החולים בפסח הנוכחי, באתר ynet, 5 במרץ 2019
↑  קובי נחשוני, גם השנה: אסור להכניס חמץ לבתי החולים, באתר ynet, 16 באפריל 2019
↑  יואב איתיאל‏, האיסור שאיש לא ממהר לאכוף: כמה קל להיכנס לבתי החולים עם חמץ?, באתר וואלה, 23 באפריל 2019
↑   ניר גונטז', אין בהדסה מכונות הנשמה נוספות לחולי קורונה? "נכון", באתר הארץ, 30 במרץ 2020
↑   עידו אפרתי, הרבנות: הכנסת חמץ לבתי חולים בפסח פוגעת בזכות לחיים ובחופש הדת, באתר הארץ, 17 באוקטובר 2019
↑  יעל פרידסון, קובי נחשוני, בג"ץ הכריע סופית: תותר הכנסת חמץ לבתי החולים בפסח, באתר ynet, 10 בינואר 2021
דנג"ץ 3905/20 הרבנות הראשית לישראל נ' עמותת הפורום החילוני ואחרים, ניתן ב־10 בינואר 2021
↑  יעקב מלמד, ‏הראשל"צ למנדלבליט: "הקפא את פסק הדין המאפשר הכנסת חמץ בפסח לבתי החולים", באתר JDN‏, כ״ו באדר תשפ״א
↑  סוגיית הכשרות | ביטול הנוהל שאוסר על הכנסת דברי חמץ לבתי החולים בחג הפסח, באתר הרצוג, פוקס, נאמן ושות', 5 מאי 2020
↑  ציוץ של ניצן הורוביץ, באתר טוויטר, ‏29 במרץ 2022
↑   מיכאל האוזר טוב, בעקבות מכתב על חמץ בבתי חולים, יו"ר הקואליציה תקפה בחריפות את שר הבריאות, באתר הארץ, 3 באפריל 2022
↑  זאב קם, ח"כים בימינה בוחנים קידום חוק של האופוזיציה שיאפשר למנוע הכנסת חמץ לביה"ח, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 4 באפריל 2022
↑  עמית סגל, ‏הממשלה מאבדת את הרוב בכנסת - סילמן פורשת מהקואליציה: "אינני יכולה עוד", באתר ‏מאקו‏, 6 באפריל 2022;
מערכת ישראל היום, ח"כ סילמן לרה"מ בנט: "איני יכולה עוד, הגיעה העת להקים ממשלה ימנית", באתר ישראל היום, 6 באפריל 2022
↑  אלכסנדרה לוקש, רב בית החולים איכילוב: "מאבטחים צריכים לדאוג לביטחון, לא לחפש חמץ", באתר ynet, 5 באפריל 2022
↑   סעיף 9א לחוק זכויות החולה, התשנ״ו–1996, ספר החוקים הפתוח, באתר ויקיטקסט
ג'ון בויד (חייל)

| --- | --- |

 לידה:  23 בינואר 1927 אירי, פנסילבניה, ארצות הברית
 פטירה:  9 במרץ 1997 (בגיל 70) וסט פאלם ביץ', ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות הלאומי ארלינגטון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  המכון הטכנולוגי של ג'ורג'יה  אוניברסיטת איווה 
 השתייכות:  ארצות הברית חיל האוויר של ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1945–1975 (כ־30 שנה)
 דרגה:   קולונל
 פעולות ומבצעים
 מלחמת קוריאה  מלחמת וייטנאם
 עיטורים
 לגיון ההצטיינות של ארצות הברית בדרגת לגיונר 
 
ג'ון ריצ'רד בויד (באנגלית: John Richard Boyd‏; 23 בינואר 1927 - 9 במרץ 1997) היה קולונל אמריקאי יוצא חיל האוויר של ארצות הברית אשר היה לסופר ותאורטיקן צבאי מוביל.
ביוגרפיה

בויד נולד וגדל באירי, פנסילבניה. בשנת 1945 התגייס לצבא ארצות הברית ושימש כמדריך שחייה ביפן. בשנת 1948 פרש מן הצבא והשלים שני תארים ראשונים מאוניברסיטת אייווה והמכון הטכנולוגיה של ג'ורג'יה. בשנת 1951 שב לשירות צבאי בחיל האוויר של ארצות הברית. הוא השלים קורס טיס כטייס קרב ולחם במלחמת קוריאה כטייס F-86 סייבר. עם שובו לארצות הברית, אף שלא זקף לזכותו שום הפלה או קרב, נעשה למדריך לקרבות אוויר בבית הספר לטיס לנשק של חיל האוויר. לאחר מכן שירת במספר תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1975 סיים את שירותו ופרש לגמלאות בדרגת קולונל. לאחר פרישתו נעשה לסופר, אסטרטג ותאורטיקן צבאי מוביל. בין היתר פיתח את מעגל קבלת החלטות ש ה-OODA שכלל ארבעה שלבים: התבוננות, התמצאות, החלטה ופעולה (באנגלית: observe, orient, decide, and act, developed ).
לקריאה נוספת

שמעון נוה, "אמנות המערכה : התהוותה של מצוינות צבאית" / שמעון נוה ; מתרגם: מיכאל גוגנהיימר. תל אביב: מערכות, 2001.
הערות שוליים

↑  שאול ברונפלד, בגדי המלך החדשים הגרסה האמריקנית, מערכות, גיליון 418, אפריל 2008, עמוד 25.
↑  עפר שלח, "המגש והכסף", הוצאת כנרת זמורה ביתן, 2003, עמודים 39-41.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007582887805171  GND: 130057568  ISNI: 0000 0001 1657 1666  LCCN: n00006520  SUDOC: 122795040  VIAF: 277300637   WorldCat (עם VIAF): 277300637
בית אברלה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית מגורים 
 מיקום:  ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1874
 תאריך פתיחה רשמי:  1874 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות טמפלרית 
 מידות
 קומות:  2 
 קואורדינטות:  31°45′57″N 35°13′19″E﻿ / ﻿31.76597222°N 35.22194444°E﻿ / 31.76597222; 35.22194444
  (למפת ירושלים מוגדלת) בית אברלה(למפת ירושלים רגילה) בית אברלה(למפת הרי ירושלים רגילה) בית אברלה(למפת הרי ירושלים מוגדלת) בית אברלה
 
בית אברלה הוא מבנה דו קומתי במושבה הגרמנית של ירושלים, שנבנה בשנת 1874 על ידי משפחתו של הסוחר והיבואן פאול אברלה.
בראש המבנה, העומד ברחוב עמק רפאים 10, נמצאים עליית גג וגמלון האופייני לבנייה הטמפלרית. על משקוף הבית חקוק תרגום לגרמנית של פסוק מספר תהילים:
אֹהֵב ה' שַׁעֲרֵי צִיּוֹן מִכֹּל מִשְׁכְּנוֹת יַעֲקֹב
הפסוק מופיע על הבית, כמו בבתים טמפלרים רבים בישראל, אשר קבעו עליו ציטוט מן התנ"ך ששימש כמוטו של המשפחה אשר התגוררה בבית.
בעת מלחמת העולם השנייה שימש בן המשפחה כמפקד מחנה ריכוז מילדרוף בגרמניה. אברלה קלט ותיחקר את הצנחן אנצו סרני טרם הוצאתו להורג.
בנו של פאול, וילהלם, בנה את בית וילהלם אברלה במושבת שרונה בראשית שנות השלושים של המאה העשרים.
לקריאה נוספת

דוד קרויאנקר, ירושלים, מבט ארכיטקטוני, מכון ירושלים לחקר ישראל, הוצאת כתר, 1996.
בתי מילנר

בתי מילנר. פרט מתוך גלויה המציגה שכונות חדשות בירושלים. סביבות 1900
בתי מילנר (בשמם המלא: בתי שלמה מילנר; לעיתים בתי שלמה. שמה הרשמי: אגודת שלמה) היא שכונה ירושלמית ותיקה, שכונת חצר ליד בתי אונגרין. נבנתה על ידי שלמה מילנר, חלוץ תעשיית הטחינה בישראל, ונושאת את שמו.
היסטוריה

בשנת ה'תרנ"ב, 1892, הונח היסוד לשכונה עם יסוד "אגודת שלמה", בידי שלמה מילנר, סוחר ותעשיין ביישוב, יליד מרמורש שברומניה. האגודה רכשה מגרש שעליו התקיים בעבר בית חרושת לייצור מרצפות ממלט, של יעקב מן, סמוך לבתי אונגרין ועליו הונחה אבן הפינה לשכונה החדשה. נבנו בשכונה שלושים וחמש דירות, שנמכרו לעניים במחירים נמוכים, במסגרת כולל מרמורש. מלבד בית הכנסת שנוסד בשכונה, הוקדשה בידי האגודה דירה אחת להכנסת אורחים ולמגורי מעוטי יכולת.
השכונה נחנכה ב-1898.
ביוני 1928 נשרפו ארבעה בתים בחצר בתי מילנר בשל שרפה שפרצה בליל שבת.
בשכונה שכנו בית הכנסת "ישועת ישראל" של חסידי ויז'ניץ ובו כולל מרמורוש-ויז'ניץ, ישיבת תפארת צבי וישיבת מיר באחד מגלגוליה הראשונים בירושלים. בין תושביה: האדמו"ר רבי גדליה משה גולדמן מחסידות זוויהל בשנותיו הראשונות בארץ ישראל.
השכונה נחשבת לצפופה במיוחד ונכללה באזורי ההריסה המנדטוריים משנת 1944, אזורים שבשל הצפיפות בהם (בדרך כלל בנייה על יותר מ-90% משטח המגרש) נאסר באופן גורף לבצע בהם כל שינוי או תוספת בנייה, למעט שיפורים סניטריים. הוראה שנאכפה בידי הוועדה המקומית לבנין ערים גם לאחר קום המדינה.
במלחמת העצמאות עמדה השכונה בקו החזית, מול מעבר מנדלבאום, אולם לא ננטשה בידי תושביה למרות ירי הצלפים הבלתי פוסק אל השכונה.
השכונה נחשבת חלק משכונת מאה שערים רבתי, ומבחינה מנהלית היא חלק מתת-רובע 082 (גאולה ומאה שערים).
לקריאה נוספת

שבתי זכריה, ירושלים של מטה, ירושלים תשס"ג, פרק כד: שכונת בתי מילנר, עמ' 139–142.
בנימין קלוגר, ירושלים שכונות סביב לה : השכונות מחוץ לחומה [...] יסודן ומפעלן [...] בצירוף פנקסי התקנות, ירושלים תשל"ט. אגודת שלמה תרנ"ב: בתי מילנר, עמ' 97.
אלונה ורדי (עורכת), מדריך ישראל החדש, כרך 12: ירושלים, עמ' 98.
הערות שוליים

↑  מובאת אצל יהושע בן-אריה, להלן "קישורים חיצוניים".
↑  תדהר, ב, עמ' 733.
↑  חיים המבורגר, שלושה עולמות, ג, עמ' מב.
↑  דליקה, הארץ, 17 ביוני 1928.
↑  מוסדות הישוב הישן, דואר היום, 5 ביוני 1931.
↑  גולדמן, יסוד צדיק, ירושלים תשע"א, עמ' רנו.
↑  זאב אפלבוים, בוטלו חוקי הבניה הבריטיים, חרות, 29 ביולי 1952.
↑  שבתי זכריה, להלן "לקריאה נוספת".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012859376305171
בג"ץ עמותת פר"ח נגד שר המשפטים

בג"ץ 5304/92 פר"ח 1992 סיוע לנפגעי חוקים ותקנות למען ישראל אחרת (עמותה) נ' שר המשפטים, פ"ד מ"ז (4) 715, עוסק בעתירה שהוגשה לבג"ץ על ידי עמותת פר"ח נגד הליך מאסר החייבים, שעד אז בוצע ללא חקירה הבודקת את היכולת הכלכלית של החייב לפרוע את החוב וללא אפשרות של החייב לשטוח את טענותיו בפני רשם הוצאה לפועל, בטרם האחרון יוציא נגדו פקודת מאסר.
בעקבות הבג"ץ תוקן חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 15) ונקבעו סטנדרטים חדשים בכל הנוגע לטיפול בחייבי הוצאה לפעול, תוך שינוי עמדות בסיסיות שהיו נהוגות מזה שנים רבות במגמה למצוא איזון בין האינטרסים השונים של הזוכים והחייבים. בין היתר, נקבע כי לא יינתן צו מאסר, אלא לאחר שהחייב הופיע בפני רשם ההוצאה לפועל וניתנה לו ההזדמנות לטעון טענותיו.
בעקבות העתירה העניקה האגודה לזכויות האזרח את אות זכויות האדם ע"ש אמיל גרינצוויג לעו"ד אייל שמחוני, שייצג את עמותת פר"ח בהליכים.
רקע

העותרת, עמותת פר"ח, היא עמותה שהוקמה למען שמירת זכויותיה של חבריה, אשר הם פושטי רגל וחייבים, ושל ציבור החייבים בכלל.
לב עניינה של העתירה שהגישה עמותת פר"ח היא הבעייתיות בהליך מאסר החייבים וזאת לאור חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו. הטענה המרכזית שעלתה בבג"ץ זה היא כי מאסר, אשר נעשה מבלי שנבחנת קודם לכן יכולתו הכלכלית של החייב ונסיבותיו האישיות, שלו ושל החוב, פוגע בצורה בלתי מידתית, שלא לתכלית ראויה, ובדרך שאינה הולמת את ערכיה של מדינת ישראל, באחת הזכויות הבסיסיות של הפרט – הזכות לחירות.
העובדות בבסיס פסק הדין

על פי סעיף 6 לחוק ההוצאה לפועל, על זוכה אשר זכה בדינו ומבקש שפסק דינו יבוצע על ידי לשכת ההוצאה לפועל, להגיש בקשה לצו ביצוע פסק דין. משהוגשה הבקשה לביצוע פסק הדין, על המוציא לפועל להמציא לחייב אזהרה ובו נדרש החייב למלא אחר פסק הדין תוך התקופה שנקבעה באזהרה. משחלפה התקופה הקבועה באזהרה, והחייב לא עשה דבר לפירעון חובו וכן לא עשה כל מעשה שיהיה בו כדי להוביל למסקנה שאין ביכולתו לפרוע את החוב, רשאי הזוכה לבקש כי יינקטו כנגד החייב הליכים לביצוע פסק הדין ושתוצא נגדו פקודת מאסר. סמכותו של ראש ההוצאה לפועל להורות על מאסר חייב בשל אי תשלום חוב קבועה בסעיף 70(א) לחוק ההוצאה לפועל, אשר לשונו:
"נתברר לראש ההוצאה לפועל כי... אין דרך אחרת לאלץ את החייב לבצע את פסק הדין. רשאי הוא לתת צו מאסר נגדו לתקופה שלא תעלה על 21 יום".
תקנה 114 לתקנות ההוצאה לפועל, העומדת במוקד הדיון בבג"ץ קובעת כי משהגיש הזוכה בקשה כאמור להוצאת פקודת מאסר נגד החייב, והחייב לא עשה כל מעשה שיש בו כדי להוכיח שהוא חסר יכולת כלכלית, נענה ראש ההוצאה לפועל לבקשה כעניין שבשגרה ומוציא את פקודת המאסר מבלי שהחייב מתבקש להופיע ולטעון לפניו.
הדיון

כאמור, תקנה 114 אשר עומדת במוקד הדיון בבג"ץ זה, קובעת את סמכותו של רשם ההוצאה לפועל להוציא צו מאסר כנגד חייב לפי סעיף 70(א) לחוק. הצדדים הסכימו כי בטרם רשאי ומוסמך ראש ההוצאה לפועל להורות על מאסרו של חייב, עליו לבחון אם החייב הוא בעל אמצעים וביכולתו לשלם את החוב, ובנוסף אם אין דרך אחרת לאלצו לבצע את פסק הדין. אולם המחלוקת בין הצדדים נגעה לאופן בו תתבררנה עובדות אלו לראש ההוצאה לפועל.
הדיון > טענות העותרת

עמותת פר"ח טענה כי תקנה 114 לוקה בחוסר סבירות וחורגת מסמכות סעיף 70(א) ועל כן יש לבטלה. זאת משום שהיא מאפשרת לראש ההוצאה לפועל להוציא צו מאסר מבלי שהחייב הובא בפניו וניתנה לו ההזדמנות להתרשם ולבחון אם ביכולת החייב לשלם את החוב ואם אין דרך אחרת לאלצו לבצע את פסק הדין. בכך, לטענת עמותת פר"ח, התקנה גורמת למצב משפטי שגוי ולפגיעה חמורה בכבוד האדם וחירותם של חייבים שאין ביכולתם לשלם את החוב. כמו כן, לטענת העמותה, יש לפרש את המונח " נתברר" כך שכוונת הסעיף היא שראש ההוצאה לפועל יברר עובדות אלה לאחר שהחייב הוזמן להופיע בפניו ולאחר שניתנה לו ההזדמנות לשטוח את טענותיו בפניו.
הדיון > טענות המשיבים

שר המשפטים והמפקח הכללי של משטרת ישראל טענו כי אין לבטל את תקנה 114, שכן ראש ההוצאה לפועל רשאי להוציא פקודת מאסר אף מבלי שהחייב יובא לפניו, וזאת כל עוד שהחייב לא עשה מעשה שיעיד על כך שהוא חסר יכולת. כמו כן לעניין פירוש סעיף 70 (א), טענו המשיבים כי יש לפרש את המונח "נתברר" כך שראש ההוצאה לפועל אינו חייב להתרשם במו עיניו מהחייב, על מנת לברר אם ביכולת החייב לשלם את החוב ואם אין דרך אחרת לאלצו לבצע את פסק הדין.
פסק הדין

בית המשפט סקר באופן נרחב את הנוהג המצוי והקיים בעניין מאסר חייבים וקבע כי נוהג זה, אשר מעוגן בתקנה 114 ומאפשר מאסרם של חייבים ללא שניתנת להם האפשרות לטעון טענותיהם בפני ראש ההוצאה לפועל, גורם למציאות עובדתית עגומה, חמורה וקשה שיש בה משום שלילת חירותו של החייב ופגיעה חמורה בכבודו כאדם.
כמו כן, קבע בית המשפט כי על אף שהדרישה להבאת החייב לפני ראש ההוצאה לפועל כתנאי להוצאת פקודת מאסר תפגע ביעילות מערכת ההוצאה לפועל, מדובר בפגיעה מועטת אל מול הפגיעה המהותית והעקרונית הנגרמת לחייב, לחירותו ולכבודו עקב כך שפקודת המאסר נגדו מוצאת שלא בפניו, ומבלי שמתאפשר לו לטעון את טענותיו בטרם תישלל חירותו על ידי ראש ההוצאה לפועל.
בית המשפט הדגיש את חשיבותה של זכות האדם לחירות אישית וקבע כי כאשר קיימת מחלוקת לעניין אופן פרשנותו של סעיף מסוים, יש להעדיף את הפירוש המצמצם את הפגיעה בזכות יסוד, ואם אכן קיימת פגיעה, אזי יש לבחון אם הפגיעה עומדת בתנאי פסקת ההגבלה.
בית המשפט ניתח את הסוגיה לפי פסקת ההגבלה וקבע כי לפי סעיפים 5 ו-8 לחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו, חוק הפוגע בחירותו של אדם ומאפשר מאסרו של חייב ללא שניתנה לו הזכות לטעון טענותיו בפני ראש ההוצאה לפועל בטרם מאסרו, נדרש למלא אחר שלושה תנאים:
שהדבר הולם את ערכי מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית. בית המשפט סקר את עקרונות המשפט העברי והמשפט ההשוואתי וקבע כי אכן אמצעי המאסר הוא בהתאם לערכי מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית.
שהחוק נועד לתכלית ראויה – בית המשפט קבע כי ברור שהתכלית שלשמה ננקט המאסר היא תכלית ראויה – שכן התכלית היא ביצוע פסק דין של בית משפט ותשלום חוב.
שהפגיעה בזכות לחירות היא במידה שאינה עולה על הנדרש – בית המשפט קבע כי אמצעי המאסר אינו פוגע בזכות לחירות במידה שעולה על הנדרש, אלא להפך – יש בו משום מידה הדרושה כדי להתגבר על עורמתו של חייב אשר ביכולתו לפרוע את חובו, אך בוחר שלא לעשות כן ובכך מסרב למלא אחר פסק דינו של בית המשפט.
פסק הדין > החלטה

בית המשפט קבע פה אחד, בפסק דינו המפורט של השופט מנחם אלון יחד עם השופטים אהרון ברק ואליהו מצא, לקבל את העתירה של עמותת פר"ח וקבע כי דינה של תקנה 114 להתבטל באופן מיידי, שכן הותקנה בחוסר סמכות ועומדת בניגוד גמור להוראותיו של חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו.
משמעות ההחלטה היא כי יש לפרש את סעיף 70(א) לחוק ההוצאה לפועל כך שהפגיעה בזכות לחירות תהיה מינימלית, ועל כן בית המשפט קבע כי לא יינתן צו מאסר, אלא לאחר שהחייב הופיע בפני ראש ההוצאה לפועל וניתנה לו האפשרות לשטוח את טענותיו בפניו.
על הזוכה המבקש להוציא פקודת מאסר נגד החייב, להגיש ראשית בקשה מתאימה לראש ההוצאה לפועל, כאשר האחרון יקבע מועד לדיון בבקשה בנוכחות הצדדים. רק לאחר שיתברר לראש ההוצאה לפועל שהחייב הוא בעל יכולת ואין דרך אחרת לאלצו לבצע את פסק הדין, רשאי ראש ההוצאה לפועל, לפי שיקול דעתו, להוציא צו מאסר נגד החייב.
בעקבות פסק הדין

בעקבות הבג"ץ תוקן חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 15). התיקון התמקד בדרכי ההמצאה של אזהרות מטעם ההוצאה לפועל ונקבע כי לא יינתן צו מאסר, אלא לאחר שהחייב הופיע בפני ראש ההוצאה לפועל. כמו כן, נקבע כי נקודת המוצא היא שביכולתו של חייב לשלם את חובו, אלא אם הוכיח כי אין באפשרותו לעשות כן באמצעות מסמכים או מידע המצוי בידיו בדבר יכולתו הכלכלית. עם זאת, נקבע בתיקון שההוראות המגבילות את השימוש במאסר חייבים לא יחולו על חוב מזונות.
עם השנים חלו שינויים נוספים בחוק ההוצאה לפועל אשר מטרתם צמצום הפגיעה בזכות לחירות של האדם, כגון תיקון 29 לחוק ההוצאה לפועל שנכנס לתוקף בשנת 2011, ובמסגרתו הוענקו לזוכה בתיק ההוצאה לפועל כלי אכיפה יעילים יותר לצורכי גביית חובו. במקביל, תיקון מספר 29 צמצם במידה נכרת את האפשרות להטלת מאסר על חייב המשתמט מתשלום חובותיו ונקבע כי לא ייעשה שימוש במאסר כנגד חייבים שאינם מסוגלים לפרוע את חובם או כנגד חייבים שבתום לב אינם משתפים פעולה עם ההליכים לחקירת יכולתם. גם תיקון זה נקבע על בסיס ההנחה הקובעת כי עדיף לפגוע בנכסיו וקניינו של החייב, לרבות, הטלת צו עיכוב יציאה מהארץ, שלילת רישיון הנהיגה וכדומה, מאשר לפגוע בחירותו של האדם בדרך של מאסר.
במאי 2014, אושרה הצעת חוק ביוזמתה של ח"כ מרב מיכאלי, המבטלת באופן מוחלט את האפשרות לאסור חייבים כאמצעי לגביית חובות, אולם החלטה זו הוקפאה בכנסת הקודמת וטרם נכנסה לתוקף.
ראו גם

חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו
חירות האדם
כבוד האדם וחירותו בדרכי ההוצאה לפועל
הוצאה לפועל (ישראל)
לקריאה נוספת

מנחם אלון כבוד האדם וחירות בדרכי ההוצאה לפועל הוצאת מאגנס, 1999.
דוד בר-אופיר הוצאה לפועל – הליכים והלכות הוצאת פרלשטיין גינוסר, מהדורה שישית, 2006.
דוד בר-אופיר "בג"ץ פר"ח ומה שאחריו" כבוד האדם וחירותו בדרכי ההוצאה לפועל (פרופ' מ' אלון עורך, הוצאת י"ל מאגנס, תש"ס).
דוד בר-אופיר "חוק יסוד: כבוד-האדם וחירותו ודיני ההוצאה לפועל" המשפט ג (תשנ"ו).
רון חריס, "נפילתו ועלייתו של מאסר החייבים", עיוני משפט כ(2) (1996).
רון חריס, "ממאסר להפטר: הצעת סדר-יום חדש לחקיקת דינים לאכיפת חיובים" עיוני משפט כ"ג 641 (2000).