stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גיל וייס
קריירה > בתיאטרון

ב-2010 הצטרף לתיאטרון חיפה ושיחק בהצגה "הדודה של מנש".
ב-2011 הקים ביחד עם מספר בוגרים נוספים של "בית צבי" את תיאטרון תהל – התיאטרון לקהילה הגאה, ובמהלך השנים הראשונות לפעילותו היה למעשה המנהל האומנותי של התיאטרון והשתתף במקביל במספר הפקות שהתיאטרון העלה, ביניהן:
2011 – בעקבות הזמן האבוד, סיפור אהבה בשלושה פרקים, לצאת נקי
2012 – מלאכים באמריקה
2013 – הכול אודות אמא, קוק, נשארה רק המועקה
2014 – מלכודת מוות
2015 - R&J
במקביל השתתף בהפקות של תיאטרונים נוספים:
2010 - הדודה של מנש (תיאטרון חיפה)
2011 – הוכחה (הספרייה) (עליה היה מועמד לפרס השחקן המבטיח)
2013 – כטוב בעיניכם (המדיטק בשיתוף בית לסין), המלאך (בית לסין)
2015 – צורה לאהבה (הספרייה), נפש יהודי (הספרייה)
2016 - איבנוב (הקאמרי)
2017 – שירות לקוחות (הספרייה)
2022 - דניאל, בעלי (הבימה בשיתוף עם תיאטרון המשולש)
בשנת 2018 החל להופיע בהצגות של תיאטרון יידישפיל, ביניהם:
2018 – המכשפה
2020 - אמא יהודייה בעשרה שיעורים, עלמה ורות
2021 – תפילה - עיבוד עכשיוי ל"טוביה החולב"
2022 - עם רגל אחת במטוס
קריירה > בסדרות טלוויזיה ובקולנוע

2013 - בתפקיד אורח בסרט "מנתק המים"
2016 - בתפקיד אורח בסרט "ילד טוב ירושלים"
2018 - בסדרה "אילת" בתפקיד אסי תשר.
2019 - בסרט "סוף האהבה" בתפקיד ענר.
2020 - במספר סדרות טלוויזיה לילדים ונוער, ביניהן:
כפולה (עונה 5) בתפקיד צור יגאל, מורובוט בתפקיד אלעד שקד, פלמ"ח בתפקיד משה דיין, בת אל הבתולה בתפקיד עמית.
בשנת 2021 השתתף בסדרות מצולמים (עונה 2) בתפקיד אוראל, ובסדרת הנוער שקשוקה בתפקיד תומר.
בנוסף השתתף בתפקידי אורח במספר תוכניות נוספות, כגון: הקלמרים, תאג"ד, סברי מרנן, הבאר, נורמלי, לאבד את אליס, שכונה, אנדרדוגס ועוד
2022 - שקשוקה (עונה 2) בתפקיד תומר.
"המתחם ה-25", בתפקיד עוז השוטר והסגן של האבא המאמץ של יוני. "ברדק" כשחקן משנה.
קריירה > פעילויות נוספות

בשנת 2020 עלה גיל בסדרת רשת של "עשה זאת בעצמך" (ע.ז.ב) – פארודיה על סרטי DIY שמעלים אנשים לא מקצועיים לרשת, בה הוא אירח שחקנים אורחים בכל פרק, ביניהם אניה בוקשטיין, עומר חזן, קים אור אזולאי ועוד.
בלאנש סוויט

| --- | --- |

בלאנש סוויט ב-1915
 לידה:  18 ביוני 1896 שיקגו, ארצות הברית 
 פטירה:  6 בספטמבר 1986 (בגיל 90) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1909 
 בן או בת זוג:  Raymond Hackett (1935–1958)  מרשל ניילן (1922–1929) 
 פרסים והוקרה:  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 פרופיל ב-IMDb
 
בלאנש סוויט (באנגלית: Blanche Sweet; ‏18 ביוני 1896 בשיקגו – 6 בספטמבר 1986 בניו יורק) הייתה שחקנית קולנוע אמריקאית.
ראשית חייה

סוויט נולדה בשם שרה בלאנש סוויט (אם כי רק לעיתים נדירות עשתה שימוש בשמה הפרטי, שרה) בשיקגו שבמדינת אילינוי בארצות הברית בשנת 1896, לאם רקדנית ואב סוחר יין. אמה מתה בינקותה והיא גודלה בידי סבתה, קורה אלכסנדר, ונודעה בתחילה בשם בלאנש אלכסנדר.
ההופעה הראשונה של סוויט על הבמה הייתה כבר בגיל 18 חודשים, מאוחר יותר היא הופיעה כילדה בעשרות תפקידים ונטלה חלק בסיבוב הופעות כשהייתה בת ארבע. היא החלה לעבוד בחברת הסרטים ביוגרף (אנ') בשנת 1909 ושיחקה בסרטים בבימויו של ד. וו. גריפית'. במהלך שנת 1910 החלה לפתח יריבות עם השחקנית מרי פיקפורד, אשר עבדה גם היא עם גריפית'.
קריירה

סוויט נודעה בתפקידיה האנרגטיים והעצמאיים, בניגוד לדימוי השברירי והפגיע שאפיין את הנשים בסרטיו של גריפית'. אחרי תפקידים רבים, סרטה הראשי האמיתי הראשון היה דרמת המתח The Lonedale Operator (אנ') משנת 1911. בשנת 1913 כיכבה בסרט העלילתי הראשון של גריפית', יהודית מבתוליה, בתפקיד יהודית. ייתכן כי יהודית הוא תפקידה הטוב ביותר של בלאנש סוויט בקריירה שלה. מכל מקום, אין ספק שהוא הזכור ביותר.
בשנת 1914 לוהקה בתחילה על ידי גריפית' לתפקיד הראשי של אלזי סטונמן באפוס הולדתה של אומה, אך התפקיד הוענק בסופו של דבר לשחקנית היריבה ליליאן גיש. באותה שנה נפרדה סוויט מגריפית' והצטרפה לסרטי פרמאונט תמורת שכר גבוה.
במהלך העשור השני של המאה ה-20 סוויט המשיכה להופיע במספר סרטים עם פרופיל גבוה ונחשבה לשחקנית מובילה ופופולרית. היא הופיעה לעיתים קרובות בסרטיהם של ססיל ב. דה-מיל ומרשל נילן (אנ') והוכרה בידי מבקרי הסרטים בזמנה כאחת השחקניות המובילות של עידן הסרט האילם. בתקופה זו ניהלה רומן עם מרשל נילן שבעקבותיו התגרש מאשתו. נילן וסוויט נישאו בשנת 1922. הם התגרשו בשנת 1929 לאחר שסוויט האשימה את נילן בניאופים חוזרים ונשנים.
הקריירה שלה המשיכה לשגשג במהלך השנים הראשונות של שנות ה-20 של המאה ה-20. היא כיכבה בגרסה הראשונה של Anna Christie (אנ'). הסרט ידוע כהפקה הקולנועית הראשונה של מחזה מאת יוג'ין או'ניל. היא כיכבה בסרטים טס לבית דרברוויל משנת 1924 ו-The Sporting Venus (אנ') משנת 1925, שבוימו בידי נילן, והפכה במהרה לאחת הכוכבות הגדולות של חברת מטרו גולדווין מאייר, שנוסדה בשנים אלו.
הקריירה של סוויט החלה לדעוך עם הופעתם של הסרטים המדברים (אנ') (סרטים שכללו פסקול המסונכרן עם התמונה). סוויט הופיעה רק בשלושה סרטים מדברים, כולל הופעה שזכתה לשבחים בסרט Showgirl in Hollywood (אנ') משנת 1930, לפני שפרשה מהמסך באותה שנה והתחתנה עם שחקן הבמה ריימונד האקט בשנת 1935. הנישואין נמשכו עד מותו של האקט בשנת 1958.
את שארית הקריירה שלה בילתה סוויט בתוכניות רדיו ובתפקידי במה משניים בברודוויי. בסופו של דבר הקריירה שלה בשני התחומים הללו דעכה, והיא החלה לעבוד בחנות כלבו בלוס אנג'לס. בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20, קמה מורשת המשחק שלה לתחייה כאשר חוקרי קולנוע הזמינו אותה לאירופה כדי לקבל הכרה על עבודתה.
סוויט זכתה בשנת 1975 בפרס ג'ורג' איסטמן על תרומתה המובהקת לאמנות הקולנוע. היא הייתה נושאו של סרטו התיעודי של אנתוני סלייד משנת 1982 "דיוקן של בלאנש סוויט", שבו היא מספרת על חייה ועל הקריירה שלה. ב-24 בספטמבר 1984 נערך עבורה אירוע הוקרה במוזיאון לאמנות מודרנית בעיר ניו יורק, שם היא הציגה את סרטה "The Sporting Venus" משנת 1925.
מותה

סוויט נפטרה משבץ מוחי בעיר ניו יורק ב-6 בספטמבר 1986. אפרה פוזר מאוחר יותר בגנים הבוטניים של ברוקלין.
פילמוגרפיה נבחרת

The Lonedale Operator (אנ'), שנת 1911
יהודית מבתוליה, שנת 1914
Anna Christie (אנ'), שנת 1923
טס לבית דרברוויל, שנת 1924
The Sporting Venus (אנ'), שנת 1925
האישה בלבן, שנת 1929
Showgirl in Hollywood (אנ'), שנת 1930
הערות שוליים

1 2  
Flom, Eric (2009). Silent Film Stars on the Stages of Seattle: A History of Performances by Hollywood Notables. McFarland. p. 217. ISBN 978-0-7864-3908-9. (באנגלית)
↑  
Pratt, George (1975). "The Blonde Telegrapher: Blanche Sweet" (PDF). pp. 21–24. (באנגלית)
↑  
"Judith of Bethulia (1914)". A Cinema History. (באנגלית)
↑  
הלחמי, יוסי (2004). "גריפית ו"יהודית מבתוליה"" (PDF). סינמטק תל אביב. p. 17.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007345152805171  BIBSYS: 12071132  BNE: XX5373450  BnF: cb14701335n (data)  GND: 1206561947  ISNI: 0000 0000 6656 2365  LCCN: n83201620  NTA: 307809900  SNAC: w6zp623v  SUDOC: 156406217  VIAF: 3857299   WorldCat (עם VIAF): 3857299 
בלאנש סוויט, עמוד השער של המגזין "Photoplay", אפריל 1915
יהודית מבתוליה. בלאנש סוויט בתפקיד יהודית
בעז לב

בעז לב (נולד ב-9 במרץ 1948) הוא רופא ישראלי המכהן כראש הצוות לטיפול במגפות במשרד הבריאות ונציב קבילות הציבור למקצועות הרפואיים במשרד הבריאות מאז שנת 2015. בנוסף לתפקידיו אלה, בחודש פברואר 2024 מונה למבקר הפנים של משרד הבריאות - ראש אגף בכיר ביקורת פנים. לפני כן שימש כמשנה למנכ"ל משרד הבריאות וראש חטיבת הבריאות מאז 1995. בשנים 2000–2003 כיהן כמנכ"ל משרד הבריאות.
טרם הגעתו למשרד הבריאות שירת בצה"ל וסיים את שירותו כסגן קצין רפואה ראשי, בדרגת אל"ם.
לב הוא בוגר המחזור הראשון של בית הספר לרפואה על שם סאקלר באוניברסיטת תל אביב. הוא התמחה ברפואה פנימית, מחלות זיהומיות ומנהל רפואי וסיים השתלמות עמיתים בתחום רפואת כאב.
שימש כראש היחידה לאתיקה במכון גרטנר והוביל את פרויקט "פרלמנט הבריאות" - שיתוף הציבור בהכרעות רפואיות ותעדוף טכנולוגיות. בין השנים 2000-2005 שימש כחבר הוועדה הציבורית לענייני החולה הנוטה למות.
לב יזם והוביל את פרויקט "היוזמה לעתיד בריא 2020" למיפוי ועיצוב מערכת הבריאות העתידית והיה ממכונני הפרויקט הלאומי "ישראל פעילה ובריאה". כמו כן, מלווה את המועצות הלאומיות לבריאות משחר הקמתן.
ביולי 2020 מונה לחבר במטה המקצועי של הממונה על המאבק בנגיף הקורונה בישראל.
הערות שוליים

↑  ד"ר בעז לב נבחר לתפקיד נציב קבילות הציבור למקצועות רפואיים במשרד הבריאות, באתר משרד הבריאות, 17 בינואר 2016
↑  לעתיד בריא 2020, באתר www.health.gov.il
↑  בועז אפרת‏, המתנגדים לסגר, ואלו שאינם אופטימיים: כוורת הקורונה של גמזו, באתר וואלה, 29 ביולי 2020
ג'ון בלבן

| --- | --- |

 לידה:  13 באפריל 1924 נדב (רו'), קישינה קריש (אנ'), ארד, ממלכת רומניה
 הוצאה להורג:  26 באוגוסט 1953 (בגיל 29) כלא אדלייד (אנ'), אדלייד, אוסטרליה הדרומית, אוסטרליה
 מדינה:  ממלכת רומניה
 מקום קבורה:  בית הקברות של כלא אדלייד
 תקופת הפעילות:  22 בפברואר 1948 – 12 באפריל 1953 (5 שנים)
 מקצוע:  כימאי
 השקפה דתית:  אתאיזם
 בת זוג:  תלמה ג'ויס בלבן (27 בספטמבר 1952 – 12 באפריל 1953)
איוון "ג'ון" בלבן (ברומנית: Ioan "John" Balaban,‏ 13 באפריל 1924 – 26 באוגוסט 1953) היה רוצח סדרתי רומני אשר רצח חמישה אנשים בצרפת ובאוסטרליה בסביבות שנות ה-50 של המאה ה-20. קורבנותיו האחרונים היו בני משפחתו, ולאחר רציחתם נעצר ונידון למוות. הוצא להורג בתלייה בכלא אדלייד (אנ') בעודו בן 29.
ביוגרפיה

איוון "ג'ון" בלבן נולד ב-13 באפריל 1924 בכפר נדב (רו') שבעיירה קישינה קריש (אנ'), מחוז ארד, ממלכת רומניה. מעט ידוע על חייו המוקדמים ועל משפחתו, למעט שאמו עזבה את אביו בשל אופיו האלים והאכזרי. כמו כן נודע כי הלה נהג לשתות לשכרה לעיתים קרובות, ולבסוף תלה את עצמו.
בהיותו בן עשרים החל בלבן להתעניין בפילוסופיה וקרא ספרים רבים העוסקים בנושא, עד שהגיע לידי המסקנה אודות אי קיומו של אלוהים. על אף כן טען כי כעבור זמן-מה חווה התגלות שמיימית, כאשר הבזק אור בהיר וערפילי פילח את חדרו, ומתוכו הופיעה דמות מרשימה בעלת שיער ארוך וכסוף, אותה זיהה בתור אל כלשהו. ”ג'ון, זה בסדר גמור אם אינך מאמין בי יותר. פשוט תעשה מה שהמצפון שלך מכתיב לך לעשות, ואתה תהיה מאושר”, אמרה לו הדמות בטרם נעלמה. בלבן נשבע כי חווייתו לא התרחשה בחלום אלא במציאות, ואמר כי ”אחרי זה חשבתי שאני יכול לעשות כל דבר, ולא פחדתי יותר מהחוק”.
כעבור שנתיים נקלע לתגרה עם קבוצת קומוניסטים, ובמאי 1946 נשלח לאשפוז בבית חולים פסיכיאטרי בקלוז'-נאפוקה לתקופת זמן בת שלושה שבועות. באותה העת קיבל תואר אקדמי בפיזיקה ומטלורגיה. עם שחרורו התגייס לצבא הרומני, בו נותר במשך תשעת החודשים הבאים, אך נמלט לצרפת באוקטובר 1947 על רקע חתימת חוזה פריז והתהדקות האחיזה הסובייטית סביב רומניה, אשר הובילה לסיפוח חלקי של שטחיה.
הרציחות > צרפת

בליל ה-22 בפברואר 1948 או בשעות הבוקר של היום למחרת רצח בלבן את ריווה קוואס בת ה-32, פולנייה שעבדה בתור כימאית בקרבת מקום, בדירת הסטודיו (אנ') שלה שברובע אוטויל (צר'), פריז, לאחר שסירבה לקיים עמו יחסי מין. בהודאתו המאוחרת טען שנתקף בזעם לאחר שסירבה להצעותיו המיניות וחנק אותה למוות, ”לא הייתה לי כוונה להרוג אותה אבל הרגשתי שאני מוכרח לעשות זאת”. מיד לאחר הרצח שינה בלבן את מקום מגוריו, ומאוחר יותר גם עזב את פריז.
הרצח נותר בלתי מפוענח עד למעצרו של בלבן כעבור מספר שנים בגין הרציחות שביצע בשטחי אוסטרליה. באפריל 1953 הודיעה משטרת אדלייד לאלכסנדר דאנקן (אנ'), מפכ"ל משטרת ויקטוריה והנציג האוסטרלי באינטרפול דאז, כי בלבן הודה שרצח אישה בשם ריווה קוואס בפריז ב-1948. הדיווח הועבר לידי המשטרה הלאומית של צרפת, שאישרה את אמיתותו של הפשע. חוקריו האוסטרליים של בלבן קיבלו שאלות מידי רשויות החוק הצרפתיות שהתבקשו לשלב בחקירתם, עליהן ענה הלה במסגרת הודאה כתובה בה נקב בפרטים מדויקים כגון שמות רחובות ומספרי בתים אשר סייעו בחשיפת האמת.
הרציחות > אוסטרליה

בשנים הבאות היגר בלבן לאוסטרליה כחלק מזרם ההגירה בתום מלחמת העולם השנייה (אנ'), והגיע למלבורן, ויקטוריה, על גבי האונייה "נסיך הלניה", בינואר 1951. על הספינה שהו כ-954 נוסעים משמונה עשר לאומים שונים שמוצאם באירופה, מתוכם קבוצה צרפתית קטנה בה נכלל בלבן, אשר נודעה כי התלוננה על תנאי השהות וסירבה לעבוד או לשתף פעולה עם אנשי הצוות. בעקבות זאת נקלע בלבן לתגרה עם אחד מקציני ההגירה, ונכלא בתאי המעצר של הספינה עד להגעתה ליעדה הסופי.
עד לסוף אותה שנה התמקם בלבן באדלייד, אוסטרליה הדרומית. בחודש נובמבר פורסם מכתב פרי עטו בעיתונים החדשות (אנ') והאדוורטייזר (אנ'), בו טען כי על מחלקת ההגירה להפיק תקליטי פונוגרף שיעזרו ללמד אוסטרלים חדשים (אנ') את השפה האנגלית. כתובתו מאותה העת נרשמה בתור כיכר ויטמור (אנ'), אדלייד.
במהלך שהותו באוסטרליה התפרנס בלבן מעבודות כפיים מזדמנות כגון קטיפת ענבים ורתכות. אף על פי שהוזכר שמו בעיתונים בני אותה העת בתור תעשיין וכימאי בעל התמחות במטלורגיה, לא עלה בידו למצוא עבודה התואמת את תחום התמחותו.
כעבור שנה מהגעתו לאוסטרליה הכיר בלבן אישה גרושה בשם תלמה קאד, בעלת בית קפה קטן בשם "סאנשיין סנאק שופ" ברחוב גאואר (אנ'), אדלייד. קאד התגוררה בדירה מעל בית הקפה יחד עם בנה בן ה-6, פיליפ, ולעיתים עם אמה בת ה-66, סוזן אקלנד, אשר נהגה לבקרה אותה מעת לעת לתקופות זמן ארוכות, על אף שהתגוררה ברחוב צ'רצ'יל, קילבורן (אנ'). השניים נישאו זה לזה ב-27 בספטמבר 1952 בכנסיית האיחוד קלייטון וסלי (אנ') שבפרוור נורווד (אנ').
נישואיהם קצרי הימים לא החזיקו מעמד והתפרקו עד לדצמבר 1952, אז שכר בלבן חדר מגורים ברחוב גובר, צפון אדלייד, בו עבר להתגורר. בהמשך האשים את חמתו בפרידתם, ובהצהרה שמסר לידי המשטרה לאחר שרצח את שתיהן, טען כי סוזן אקלנד אהבה להתערב ולחטט בענייניהם הפרטיים, ”היא עשתה צרות לאשתי ולבעלה הראשון, והיא עשתה את אותו הדבר לנו”.
הרציחות > אוסטרליה > הרצח של זורה קוזיק

בשעות הערב המוקדמות של ה-5 בדצמבר 1952 נמצאה גופתה של זורה קוזיק, מהגרת יוגוסלבית בת 29, בתוך בקתת פח מאחורי אכסניה בצפון פרייד, טורנסוויל (אנ'). גופתה אותרה לראשונה בידי אחת מחבריה, מכר בולגרי בשם איוון ננקינסף שהיה חלק מקבוצת בת עשרה אנשים אשר התגוררה באותה אכסניה. גרונה שוסע ועשרות חתכים עיטרו את פלג גופה העליון והתחתון. כמו כן נמצא אולר קטן בתוך קערת מים מלאת דם שנחה מאחורי המיטה.
למחרת היום הגיעו שוטרים למקום מגוריו של בלבן ותשאלו אותו לגבי הרצח. עותקי עיתונים שדיווחו אודות המקרה נמצאו על מיטתו, וכאשר הוצגה בפניו תמונה של קוזיק המנוחה הכחיש הלה כי הכיר אותה. הוא נלקח לחקירה בתחנת המשטרה בה דבק בגרסתו, ושוחרר לחופשי.
כעבור יומיים, ולאחר שמצאו הבלשים רמזים נוספים, שבו חזרה לביתו של בלבן ועצרו אותו. כאשר הוצגו בפניו מספר עדויות שהצביעו על היכרות מוקדמת בינו לבין הקורבן, נאלץ להודות כי פגש את קוזיק באחד המלונות בעיר בזמן שישב בו עם מכר רומני ושתה לשכרה. לאחר שחברו עזב טען כי הוא וקוזיק עזבו את בית המלון במונית לכיוון בית מלון נוסף בטורנסוויל, אך הכחיש כי עלה עמה לחדרה. בלבן שוחרר לחופשי ונעצר בשנית כעבור מספר ימים. מעצרו הוארך בשבועיים בזמן שהמשטרה חיפשה אחר עדויות נוספות, ובהמשך הוארך שוב.
בראשית 1953 התקיים שימוע בדבר אישום הרצח של זורה קוזיק נגד איוון בלבן, הנמשך כחמישה ימים תחת שיפוטו של השופט ל. אי. קלארק. בתום הצגת הראיות קבע קלארק כי על אף שהתיק ביסס מעבר לכל ספק את ”החשד הכבד ביותר” כנגד הנאשם, הוא נכשל בהוכחת אשמה פרימה פצ'ה (אנ') בעניין מקרה הרצח, משמע שלא הוצגו עדויות ראייה או ראיות מכריעות אחרות בדבר הוכחת אשמתו של בלבן. כמו כן הוסיף כי ”אין זה סביר שאף חבר מושבעים ירשיע את הנאשם על פי הראיות הללו”. בלבן שוחרר ב-12 בינואר אותה שנה, ונטען כי בכה בזמן שיצא מהאולם.
למחרת היום לשחרורו התראיין בלבן בידי מספר כתבים. הלה סיפר להם בקול שקט ורגוע, ובאנגלית קלוקלת, כי חש שנולד מחדש, ומעתה כל רצונו היה להשקיע את זמנו בהליכות ארוכות לאורך העיר ולהתרשם מאנשיה. כמו כן טען כי כאשר ירוויח די כסף ירכוש מכונת כתיבה ויכתוב רומן אודות העליות והמורדות בחייו.
בלבן הודה ברצח של קוזיק רק כעבור מספר חודשים ולאחר שנעצר בגין רציחתן של אשתו וחמתו. לדבריו, פגש אותה ב-5 בספטמבר 1952 במלון הרויאל אדמירל שברחוב הינדלי, לפני שנסעו במונית יחדיו למקום מגוריה בבקתת הפח שמאחורי אכסניית המהגרים. לאחר ששתו בירה טען כי ביקשה ממנו קוזיק חמש לירות שטרלינג בתמורה לקיום יחסי-מין עמו. בחקירתו התעקש על כך שהתנגד לזנות, והוסיף ”הייתה זו הדרך בה היא הציעה לי לעשות זאת שגרמה לי לסרב לה ובסופו של דבר גם להרוג אותה”. הוא מצא אולר קטן בפינת החדר איתו שיסע את גרונה וגופה, ולאחר מכן שטף את ידיו בקערת מים שלתוכה זרק את הסכין. בתום הרצח עזב את המקום ונסע לבית מלון הצלב הדרומי ברחוב המלך ויליאם.
מעצר

בשעות הראשונות למעצרו הודה בלבן בפני חוקריו ברצח זורה קוזיק, שהתרחש בדצמבר 1952, וכן ברצח של ריווה קוואס, אותו ביצע בפריז ב-1948, מה שהוביל את הרשויות המקומיות ליצור קשר עם מקביליהן בצרפת על מנת לבדוק לפשר דבריו. שני אישומי רצח בגין המקרה של קוזיק ושל אשתו תלמה, עם זאת, הוגשו נגדו עוד באותו היום, ומעצרו הוארך עד לתום ההליכים.
משפט

משפט הרצח של זורה קוזיק נפתח ב-22 ביולי אותה שנה בבית המשפט הפלילי של אדלייד, כאשר בלבן טען לחפות מפשע בפני האישום שהועלה נגדו. בהצהרת הפתיחה מסר התובע הראשי, רג'ינלד צ'יימברליין, שהנאשם כבר מסר הודאה מפורטת אודות הפשעים שביצע וכי ”ההגנה היחידה עליה יוכל להסתמך כעת היא אי שפיות”.
אחת העדויות הבולטות שנמסרו במהלך המשפט הגיעה מטעם הפסיכיאטר דוקטור ה. סאות'ווד, אשר טען כי בלבן סבל מהפרעה נפשית ”המזוהה עם סכיזופרניה בצורתה הפרנואידית”, ובנוסף הביע את מוכנותו לסווג את הנאשם בתור ”חולה נפש על פי הגדרת חוק החולי הנפשי”.
שאלת שפיותו של בלבן הפכה במהרה למוקד העניינים, כאשר ביום למחרת עלה לדוכן העדים דוקטור ה. בירץ', המפקח הממשלתי של אוסטרליה הדרומית על מוסדות פסיכיאטריים, כדי להעמיד למבחן את עדותו של סאות'ווד. הלה טען כי בלבן סבל מאישיות פסיכופתית ותיאר אותו בתור ”אדם אשר לא ניתן להגדיר כמטורף, חולה בנפשו או בעל לקות כלשהי, אלא כזה שאינו מסוגל או אינו רוצה לציית לסטנדרטים של חברה נורמלית בשל אישיותו החריגה”. כמו כן הוסיף כי מתוך כל הראיות אליהן נחשף, גיבש את הדעה המקצועית לפיה מניע מיני הוא זה שהכתיב את מרבית פעולותיו של בלבן, וביניהן הפשעים.
ביום האחרון למשפט, ה-29 ביולי, מסר חבר המושבעים את פסק הדין בתום דיון קצר, אשר מצא את בלבן אשם. כאשר נשאל האם הוא מעוניין להצהיר דבר-מה בטרם יימסר גזר הדין הסופי, השיב בלבן: ”אני רוצה לציית לחוק, ואני חושב שאני חף מפשע”. השופט, לאחר מכן, גזר עליו עונש מוות בתלייה.
הוצאה להורג

הוצאתו להורג של בלבן נקבעה ל-26 באוגוסט אותה שנה. ב-7 באוגוסט נמסרה עתירה מטעמו לידי בית המשפט העליון של דרום אוסטרליה (אנ') אשר ביקשה להגיש ערעור כנגד הרשעתו. ערעורו נשמע במהלך שישה ימים בידי בית המשפט לערעורים פליליים, אשר הכיל בהרכבו את כלל השופטים של בית המשפט העליון. החלטת בית המשפט נמסרה ב-17 באוגוסט, והערעור נדחה.
במהלך השבוע שקדם להוצאתו להורג נטען כי בלבן ניסה לתקוף את אחד הסוהרים בפראות ואף לחנוק אותו למוות, על אף שאותו סוהר או כמה סוהרים אחרים הצליחו להשתלט עליו במהרה ולהכניעו.
בלבן הוצא להורג בתלייה בבית הסוהר אדלייד בשעה 08:00 בבוקר ב-26 באוגוסט 1953. הדרכים המובילות לבית הסוהר נסגרו כשעה לפני כן, והסוהרים החלו לפטרל ברחבי האגפים הפנימיים והחיצוניים של המקום מתוך ציפייה להיתקלות במחאות כנגד עונש המוות, אולם אף מפגין לא הופיע.
חוקר מקרי המוות העירוני ערך בדיקה בגופתו של בלבן, אירוע בו הורשתה התקשורת להשתתף, וקבע כי מת כתוצאה מדבר שכונה באותה העת בשם "תליית משפטית". הוצאתו להורג חנכה את מגדל התלייה החדש שנבנה בשטחי בית הסוהר. והוא נקבר ברחבה הנמצאת בין חומותיו הצפוניים של המקום, המשמשת גם כבית קברות.
הקורבנות

| --- | --- |
 ריווה קוואס (1916 – 22 בפברואר 1948) בת ה-32. נולדה בפולין והיגרה לצרפת, בשנותיה המאוחרות עבדה בתור כימאית והתגוררה בדירת סטודיו ברובע אוטויל שבפריז, נרצחה על ידי בלבן לאחר שסירבה לקיים עמו יחסי-מין.  זורה קוזיק (1923 – 5 בדצמבר 1952) בת ה-29. נולדה ביוגוסלביה והיגרה לאוסטרליה ב-1948. תחילה התגוררה באזור קימבה (אנ'), אוסטרליה הדרומית, וכעבור ארבע שנים עברה לגור במעין קומונת מהגרים בטורנסוויל (אנ'), אדלייד. נרצחה על ידי בלבן לאחר שהציעה לקיים עמו יחסי מין בתמורה לתשלום.  תלמה ג'ויס בלבן (2 באפריל 1923 – 12 באפריל 1953) בת ה-30. נולדה בקנסינגטון (אנ'), אוסטרליה הדרומית, בתם של ארתור וסוזן אקלנד. אביה מת ב-1937. נישאה לברוס קאד, יוצא צבא אשר שירת בכוח האימפריאלי האוסטרלי בתור נהג והגיע מסקארבורו (אנ'), אוסטרליה המערבית, ב-1945. השניים עברו לגור יחדיו ברחוב ג'ורג', נורווד. בנם, פיליפ, נולד באוקטובר 1946. כעבור ארבע שנים עברו לגור ברחוב פישר שבפרוור פולרטון (אנ'). באותה שנה התגרשו, וצו הרחקה על תנאי הוצא כנגד קאד בשל אופיו האלים. תלמה התחתנה בשנית עם ג'ון בלבן ב-27 בספטמבר 1952 בנורווד, כאשר באותה העת הייתה בעלת בית הקפה סאנשיין שברחוב גאוגר, אדלייד. בהמשך נרצחה על ידי בלבן במהלך התפרצות זעם שחווה, לטענתו מפני שהיא ואמה ניסו להפוך אותו לעבד.:  סוזן ג'יין אקלנד (1887 – 12 באפריל 1953) בת ה-66. נולדה בדנדנונג (אנ'), ויקטוריה, בתם של ג'ורג' וסוזן פיין, השלישית מבין שבעת ילדיהם. נישאה לארתור אקלנד במאי 1914 בקנסינגטון (אנ'), אוסטרליה הדרומית. בתה היחידה, תלמה, נולדה באפריל 1923. בעלה מת ב-1937. נרצחה על ידי בלבן בתקיפות פטיש בזמן שישנה לצדו של נכדה.  פיליפ וינסנט קאד (30 באוקטובר 1946 – 23 באפריל 1953) בן ה-6. נולד באדלייד, בנם של תלמה ג'ויס בלבן ובעלה הראשון, ברוס קאד. נרצח על ידי בלבן, שהכה אותו במהלומות פטיש ופצע אותו באופן אנוש ב-12 באפריל 1953, ומת כעבור מספר ימים מפצעיו בבית החולים לילדים של אדלייד (אנ') ב-23 באפריל אותה שנה.
לקריאה נוספת

| --- | --- |
קיד, פול בנג'מין (אנ'); הרוצחים הסדרתיים של אוסטרליה; הוצאת מקמילן, סידני, 2000; פרק 11, הרומני המטורף, עמודים 106–108 (מסת"ב 978-1-74261-144-0): Kidd, Paul Benjamin; Australia's Serial Killers; Macmillan Publishers, Sydney, 2000; Chapter 11 The Romanian Maniac, Pages 106–108 (ISBN: 978-1-74261-144-0)
גדוב

| --- | --- |

 מדינה:  פולין פולין
 פרובינציה:  פולין קטן (פרובינציה) פולין קטן
 מחוז:  וייליצ'קה
 גובה:  260 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  4,457 (31 במרץ 2021)
 קואורדינטות:  49°54′N 20°11′E﻿ / ﻿49.900°N 20.183°E﻿ / 49.900; 20.183
 אזור זמן:  UTC+1
 http://www.gdow.pl
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת פולין מוגדלת) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיגדוב(למפת פולין רגילה) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיגדוב(למפת פרובינציית פולין קטן רגילה) קרקוב טרנוב נובי סונץ' אושוויינצ'ים שוויינטוקז'יסקיה שלזיה פ ו ד ק ר פ צ ק י ה סלובקיהגדוב(למפת פרובינציית פולין קטן מוגדלת) קרקוב טרנוב נובי סונץ' אושוויינצ'ים שוויינטוקז'יסקיה שלזיה פ ו ד ק ר פ צ ק י ה סלובקיהגדוב  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
גדוב (בפולנית: Gdów; ביידיש: גדאוו) הוא כפר במחוז וייליצ'קה שבפרובינציית פולין קטן בפולין, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
הכפר נזכר לראשונה במאה ה-13, וביישוב התקיימו ירידים שנתיים. בשנת 1846 נערך במקום קרב בין המורדים הפולנים ובין כוחות הצבא האוסטרי.
יהודי גדוב

יהודי הכפר היו כפופים לקהילת וייליצ'קה, וקברו את מתיהם בבית העלמין שבה. בשנת 1880 נמנו ביישוב קרוב ל-400 יהודים מתוך כ-1,500 תושבים, ואלו עסקו ברוכלות ובמלאכה.
בנובמבר 1918 ובנובמבר 1919 נערכו ביהודי הכפר פרעות בידי איכרי הסביבה, תוך הרס וביזה של רכוש יהודי. בשנת 1921 נמנו ביישוב 245 יהודים. בין מלחמות העולם התקיימה בכפר פעילות ציונית.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמלטו רבים מיהודי הכפר מזרחה. עם כיבוש הכפר בידי הגרמנים הוטלו על יהודי המקום הגבלות תנועה, וחלקם נלקחו לעבודות כפייה. אנשי ס"ס וגסטאפו שהגיעו לכפר מעת לעת ממישלניצה, נהגו להתעלל ביהודי המקום, לשדוד רכוש, ולגבות תשלומי כופר מהקהילה. בסוף 1939 הוקם ביישוב יודנרט, אשר נצטווה לספק לגרמנים מדי יום עובדים יהודים. עד מרץ 1942 הוחרם על ידי הגרמנים כל רכוש ועד הקהילה.
באביב 1942 נאסר ראש היודנרט בכפר, ונרצח, וכן נאסרו חברי היודנרט הנוספים, והועלמו. באוגוסט 1942 גורשו יהודי הכפר לוייליצ'קה, שם התקיימה אקציה כעבור מספר ימים, במהלכה שולחו רוב יהודי הכפר למחנה ההשמדה בלז'ץ.
דוד פלדמן (חזן)

| --- | --- |

 לידה:  10 בנובמבר 1888 אקרמן, בסרביה
 פטירה:  23 במאי 1970 (בגיל 81)
 מוקד פעילות:  צ'רנוביץ; תל אביב
דוד פלדמן (10 בנובמבר 1888 - ליל י"ח באייר ה'תש"ל, 23 במאי 1970) היה חזן נודע שפעל באירופה עד מלחמת העולם השנייה. התפרסם כחזן הראשי של צ'רנוביץ, משרה שבה החזיק במשך עשרות שנים. ניצול השואה, עלה לארץ ישראל ב-1944, שימש כחזן ראשי בבתי כנסת בתל אביב והופיע ברחבי העולם.
ביוגרפיה

נולד לשרה רחל (לבית סטמבול) ולבנימין פלדמן באקרמן שבבסרביה. למד בחדר ובגימנסיה.
בגיל צעיר החל להתעניין בחזנות. תחילה שימש במקהלתו של החזן ישראל סווט. ואחר כך למד תאוריה ופיתוח קול אצל המנצח דוד נובקובסקי ומומחים נודעים נוספים באודסה. כן למד בבית הספר לחזנים בצ'נסטוכוב בניהולו של המלחין הידוע אברהם בר בירנבאום.
בגיל 19 התמנה כחזן בית הכנסת "עדת ישורון" בוורשה, על מקומו של החזן זלמן ראזומני שעבר אז לאודסה. בהמשך עבר בעצמו לאודסה והתמנה כחזן בית הכנסת של הקצבים בעיר.
באודסה השתתף בקביעות בחוג "עונג שבת" בבית הכנסת 'יבנה' שהיה מוקד להתכנסות אנשי רוח, תרבות וציונות באודסה. מאודסה עבר למיקולאייב שבה שימש חזן הטמפל הכוראלי.
נישא לרבקה (רגינה) בת שלמה זלמן אלטהיים.
אחרי המהפכה הבולשביקית התמנה כחזן הראשי בצ'רנוביץ שברומניה, משרה בה כיהן כ-23 שנים.
בתחילת שואת יהודי רומניה עשה בגטו צ'רנוביץ, אך הצליח להימלט וב-4 באפריל 1944 עלה לארץ ישראל.
הוא התפרסם בהופעותיו ברדיו ובמסעי החזנות שערך ברחבי ארץ ישראל והתקבל כחזן ראשי בתל אביב.
לאחר קום מדינת ישראל, הופיע ברחבי העולם בקונצרטים ובבתי כנסת וזכה לפרסום רב.
בשנת 1970 נפטר דוד פלדמן ונקבר בבית העלמין קריית שאול.
הערות שוליים

↑  נתונים באתר חברה קדישא תל אביב, לפי מצבתו. וראו גם: מעריב, 25 במאי 1970, עמוד 7 מודעה על גילוי מצבה לרגל שלושים יום לפטירתו.
↑  החזנות בביסאראביה, בתוך: אנציקלופדיה של גלויות, כרך 11: האיגוד העולמי של יהודי ביסאראביה (חברי המערכת: ק"א ברתיני, ב"י מיכלי, יצחק קורן), יהדות ביסאראביה, ירושלים: חברת אנציקלופדיה של גלויות, תשל"א 1971. עמ' 664.
↑  דוד פלדמן באתר GRAVEZ
בלוטה אמפיקרינית

בלוטת אמפיקרינית או בלוטה אנדו-אקסוקרינית (באנגלית: Amphicrine gland) היא בלוטה שמתפקדת הן כבלוטה אקסוקרינית (הפרשת חומרים לחללים בגוף או לסביבה חיצונית) והן כבלוטה אנדוקרינית (הפרשת הורמונים ישירות למחזור הדם).
הכבד והלבלב מתפקדים כבלוטות אמפיקריניות.
סוגים > בלוטה אמפיקרינית הומוטיפית

בלוטה אמפיקרינית הומוטיפית מכונה כך, כאשר לסוג תא אחד תפקוד הן אקסוקריני והן אנדוקריני, כפי שקורה בהפטוציטים בכבד.
סוגים > בלוטה אמפיקרינית הטרוטיפית

בלוטה אמפיקרינית הטרוטיפית מכונה כך, כאשר מדובר בסוגים שונים של תאים באותו איבר אשר כשאחד מהם אקסוקריני והשני אנדוקריני, כפי שקורה בתאי הלבלב, שהתאים באיי לנגרהנס הם אנדוקריניים, ואילו התאים האצינרים הם אקסוקריניים.