stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הקונגרס היהודי העולמי
היסטוריה > שיקום ופיצויים

תוכניות ראשונות של WJC לשיקום העם היהודי ובדרכים לפיצויו הועלו כבר בנובמבר 1944 בוועידה שהתקיימה באטלנטיק סיטי. בוועידה הוחלט לדרוש מגרמניה לאחר המלחמה לפצות את היהודים שנרדפו על ידה ולהשתמש ברכוש יהודי שנשדד לשיקום יהודים. עם סיום המלחמה השתתף הקונגרס היהודי העולמי בפעולות לשיקום הקהילות היהודיות, בסיוע לעקורים ולניצולי השואה ובתביעה להענשת המנהיגות הנאצית על פשעי מלחמה ופשעים כנגד האנושות. ה-WJC לקח חלק פעיל במיוחד בהתווית העקרונות המנחים למשפטי נירנברג ולהצגת העדויות במשפטים.
ב-1949 ה קונגרס היהודי העולמי פנה לגרמניה בקריאה לקבל את האחריות ואת המחויבות על הפשעים שנעשו על ידי העם הגרמני לעם היהודי תחת השלטון הנאצי. ב-1950 ה-WJC פתח בפרנקפורט משרד קישור למעקב אחר ההתפתחויות בנושא. ב-1951 בעקבות בקשתה של ממשלת ישראל הקים נחום גולדמן נשיא הקונגרס את ועדת התביעות. בעקבות הקמת ועדת התביעות הודיע קנצלר גרמניה, קונראד אדנאאור שגרמניה מקבלת על עצמה את האחריות המוסרית ואת חובתה לפיצוי חומרי לעם היהודי וכי היא תיכנס למשא ומתן על כך עם נציגות משותפת של העם היהודי ומדינת ישראל. ב-10 בספטמבר 1952 חתמה ועדת התביעות בראשותו של נחום גולדמן על הסכם עם ממשלת גרמניה שבו שני סעיפום:
יוחק חוק לפיצוי קורבנות הנאצים באופן ישיר על ידי שיפוי והחזרה של רכוש שנגזל כתוצאה מרדיפות הנאצים.
ממשלת גרמניה תעביר לוועדת התביעות סך 450 מארק גרמני לצורכי טיפול, שיקום ויישוב מחדש של קורבנות רדיפות הנאצים.
הסכם דומה נחתם גם מול מדינת ישראל.
ועדת התביעות המשיכה במעקב ובליווי מתמיד של ביצוע ההסכמים. הוועדה דיווחה על כ-278,000 ניצולי שואה שקיבלו פנסיות מממשלת גרמניה. הסכום הכולל של השילומים שהועברו לוועדת התביעות בעקבות ההסכמים הוא כ-60 מיליארד דולר. ב-1992 הקים הקונגרס היהודי את "ארגון ההשבה היהודי העולמי - World Jewish Restitution Organization (WJRO), במטרה שינהל משא ומתן עם הממשלות על השבת רכוש של העם היהודי שנשדד בשואה. הכספים נועדו להבטיח את שימור הפעילות התרבותית והחינוכית היהודית באותן ארצות. ה-WJC מקיים תמיכה בפעולות אלה בפולין, גרמניה והונגריה.
בשנות ה-1980–1990 ניהל WJC משא ומתן עם ממשלות באירופה במגמה להביא להחזרת רכוש יהודי שנשדד בשואה. תהליכים משפטיים נוהלו כנגד בנקים בשווייץ והחזרת פיקדונות של יהודים שנספו בשואה. כמו כן נערכו פעולות לאיתור אוצרות אומנות של יהודים שנשדדו בשואה.
היסטוריה > הקונגרס היהודי העולמי ומדינת ישראל

מאז ייסודו תמך ה-WJC בתנועה הציונית וראה בהקמת בית לאומי לעם היהודי את אחת ממטרותיו. ב-1946 הציג הקונגרס היהודי לוועדת החקירה האנגלו-אמריקאית לענייני ארץ ישראל מזכר המצהיר שהקונגרס רואה בהקמת בית לאומי עצמאי ליהודים, שיוכר כקהיליה (commonwealth) יהודית, בפלשתינה, את התקווה היחידה להחייאת החיים והתרבות של העם היהודי. ה-WJC הפעיל את אנשיו בשכנוע חברות האו"ם להצביע למען ההחלטה על הקמת מדינה יהודית וביום הכרזת מדינת ישראל ב-15 במאי 1948 הכריז הוועד המנהל של הקונגרס היהודי העולמי על הסולידריות של יהדות העולם עם מדינת ישראל.
כדי להדגיש את הסולידריות של ה-WJC עם מדינת ישראל התקיימה אספת המליאה השישית שלו ב-1975 בירושלים, ומאז התקיימו בירושלים כל אסיפות המליאה, פרט לאחת. כמו כן הושג הסכם של שיתוף פעולה עם ההסתדרות הציונית העולמית.
היסטוריה > הקונגרס היהודי העולמי ויהדות ברית המועצות

הקונגרס העולמי היהודי השתדל מאז היווסדו לשמור על נייטרליות במאבק הבין-גושי ולנקוט באסטרטגיה מדינית זהירה כלפי הרדיפות השלטון הסובייטי כנגד הדת והתרבות היהודית. לאחר מות סטלין הפכה מדיניותו לאסרטיבית יותר. ב-1956 העביר ה-WJC מזכר למנהיגי ברית המועצות ניקולאי בולגאנין וניקיטה חרושצ'וב בדבר מצב היהודים בברית המועצות ובארצות הקומוניסטיות האחרות. בשנה שאחריה יצא הוועד המנהל של הקונגרס היהודי בקריאה פומבית לקמפיין בינלאומי למען הזכויות הדתיות והתרבותיות של היהודים בברית המועצות ולמען איחוד משפחות של היהודים שהופרדו בגלל המלחמה הקרה. חידוש הקשר עם הקהילות שמאחורי מסך הברזל החל ב-1947 עם הקמתה של הקהילה היהודית בהונגריה.
ב-1960 נערכה בפריז ועידה בינלאומית למען יהדות ברית המועצות שכונסה על ידי הקונגרס היהודי העולמי בראשות נחום גולדמן. ב-1971 התכנסה בבריסל הוועידה העולמית הראשונה של קהילות יהודיות בברית המועצות בחסות הקונגרס היהודי העולמי. הוועידה השנייה למען יהדות ברית המועצות שנערכה בבריסל ב-1976 יצאה בקריאה "לברית המועצות לקיים את הצהרת הלסינקי על זכויות האדם, לכבד את החוקה שלה עצמה ולהכיר בזכותם של יהודי ברית המועצות להתאחד עם אחיהם בארץ ישראל המולדת היהודית ההיסטורית". בהשראת הסיסמה "שלח את עמי" נוצרה תנועה למען יהדות ברית המועצות שזכתה לפרסום רב, הביאה למעורבות של אישי ציבור ומפורסמים ולתמיכה ציבורית נרחבת בארצות המערב. התנועה קראה לאפשר ליהודי ברית המועצות זכויות אדם יסודיות כמו חופש ההגירה, חופש הדת, החופש ללמוד בשפת עמם, ולחיות על פי תרבותם ומורשתם.
הקונגרס היהודי העולמי המשיך להיות מעורב במאבק למען חופש ההגירה של יהודי ברית המועצות עד שנות ה-1990.
הקונגרס היהודי העולמי בשנות ה-1980–2020

נושאים מרכזיים שבהם פעל הקונגרס היהודי העולמי בשנים אלה:
סיוע לשיקום ולחידוש הפעילות של קהילות יהודיות בארצות שהיו תחת שלטון קומוניסטי.
מהלכים דיפלומטיים ומשפטיים כנגד ארגונים, מדינות במטרה להשיב רכוש יהודי שנשדד בשואה. ביניהם, כנגד בנקים בשווייץ המחזיקים בפקדונות של נספים בשואה.
פניה לאו"ם בעניין רכוש הפליטים היהודים מארצות ערב.
המשך הדיאלוג בין יהדות לנצרות באמצעות מגעים שוטפים עם הוותיקן מאז 1945.
קידום דיאלוג בין יהדות לאסלאם באמצעות מגעים עם מנהיגי דת מוסלמיים בולטים.
בשנים 2004–2007 התמודד הקונגרס היהודי העולמי עם שערורייה פומבית שפרצה סביב האשמות באי סדרים כספיים. בכירים בהנהלת הקונגרס לא עמדו אמנם בפני משפט פלילי, אך ההאשמות הביאו לשינויים פרסונליים ולרפורמות בניהול הכספי של הארגון.
הנהגה > נשיאי הקונגרס

1936–1943 – ג'וליאן מק
1944–1949 – סטיבן שמואל וייז
1949–1977 – נחום גולדמן
1977–1979 – פיליפ קלוצניק
1979–2007 – אדגר ברונפמן
2007–הווה – רון לאודר
הנהגה > רשימת הקהילות והארגונים החברים בקונגרס היהודי העולמי > ארגונים חברים

אורט
בני ברית
האיגוד העולמי ליהדות מתקדמת
הארגון הבינלאומי של עורכי דין ומשפטנים יהודים
ההתאחדות העולמית של הסטודנטים היהודים
ההסתדרות הציונית העולמית
הוועדה היהודית הבינלאומית להתייעצויות בין-דתיות
הליגה נגד השמצה
הלל
המועצה הבינלאומית של נשים יהודיות
הסוכנות היהודית
הקונגרס היהודי האפריקאי
ויצו
ועידת רבני אירופה
מזרחי
מכבי
ראו גם

איחוד הקהילות היהודיות של אמריקה הלטינית והקריביים (אנ')
הוועדה הבינלאומית לתביעות ביטוח מתקופת השואה
המועצה הישראלית ליחסי חוץ
הסכם השילומים
הקונגרס היהודי האירופי
ועידת התביעות
תביעת הקונגרס היהודי העולמי נגד בנקים בשווייץ (אנ')
הערות שוליים

↑  יוסף קרוק, פרק חמישי, תחת דגלן של שלוש מהפכות - כרך ב', תל אביב: מחברות לספרות, 1972
↑  הישיבה הראשונה, הצפירה, 28 באוקטובר 1917
↑  World Jewish Congress, Unity in Dispersion – A History of the World Jewish Congress, New York 1948, p. 28
↑  World Jewish Congress, Unity in Dispersion – A History of the World Jewish Congress, New York 1948, p. 34
↑  נחום גולדמן, ירושלים, זכרונות, ויינפלד וניקולסון, 1972, עמ' 185 - 186
↑  World Jewish Congress, Unity in Dispersion – A History of the World Jewish Congress, New York, 1948, p. 165
↑  World Jewish Congress, Unity in Dispersion – A History of the World Jewish Congress, New York, 1948, p. 166
↑  נחום גולדמן, זכרונות, ירושלים: ויינפלד וניקולסון, 1972, עמ' 172
↑  איתמר לוין, ‏דו"ח חמור של התובע הכללי בניו-יורק: אי סדרים כספיים וניהוליים חמורים בקונגרס היהודי העולמי, באתר גלובס, 1 בפברואר 2006
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269937605171  BnF: cb118723980 (data)  HDS: 046464  ISNI: 0000 0001 2177 015X  LCCN: n80096503  NKC: ko2004236357  NLA: 35620375  SELIBR: 135873  SUDOC: 026484285  ULAN: 500249233  VIAF: 145097264   WorldCat (עם VIAF): 145097264 
נשיא הקונגרס היהודי העולמי סטיבן וייז נואם בפני האספה הכללית של הקונגרס. מונטריי, 1948
בוועידת החירום של הקונגרס היהודי העולמי באטלנטיק סיטי, 1944. על הבימה סטיבן וייז ונחום גולדמן מייסדי הארגון.
הבימה בכינוס השישי של הקונגרס היהודי העולמי שנערך בירושלים. הנואם: נשיא הקונגרס נחום גולדמן. ראשון מימין: ראש ממשלת ישראל יצחק רבין
משרדי הקונגרס היהודי העולמי בירושלים
מפת טורגו

שרטוט המפה הכולל את שמות כל העצמים המופיעים בה. הצפון מימין, הדרום משמאל, המזרח כלפי מעלה והמערב בתחתית המפה.
איל סן לואי כפי שמוצג במפה
מפת טורגו (בצרפתית: Plan de Turgot) היא מפה של העיר פריז ששורטטה בשנים 1734–1736 על ידי הקרטוגרף, הצייר והמורה לפרספקטיבה לואי ברטז (Bretez) ביוזמת ראש עיריית פריז מישל-אטיין טורגו (Turgot). המפה מתארת את שטח העיר בין הרובע הראשון לרובע האחד עשר של פריז מלמעלה בהיטל איזומטרי מצפון-מערב לדרום-מזרח ובקנה מידה של 1:400 לערך. היא פורסמה ב-1739 באטלס שכלל 20 גיליונות מלבניים לא-חופפים (בגודל של 50X80 ס"מ). לוחות הנחושת המקוריים ששימשו לדפוס התחריט של המפה שמורים במוזיאון הלובר, שאף הדפיס מהם עותקים נוספים במהלך השנים. המפה מפורטת ומדויקת ביותר וכוללת את כל המבנים ואת כל רחובות העיר וסמטאותיה, והיא הייצוג הגרפי הראשון בעל פירוט ודיוק כה רב. על מנת לאפשר את המדידה והציור המדויק הוענק לדה ברטז רישיון מיוחד להיכנס לכל חצר ולכל מבנה בעיר.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
שמירת שבת

.
שלט המורה לא לעשן בשבת במחנה ישראל, 1949
שמירת שבת היא קיום מצוות השבת המתבטאת ביהדות בעיקר על ידי הימנעות מעשיית פעולות ומלאכות האסורות בשבת. פרטי וגדרי שמירת שבת נידונים בהרחבה במסכת שבת ובספרות הלכתית ענפה שמרחיבה את הנידון בה.
חשיבותה במחשבת ישראל

אשר גינצברג, אחד העם, ייחס לשבת מעמד ייחודי וכתב עליה: ”אפשר לאמר בלי שום הפרזה, כי יותר משישראל שמרו את השבת שמרה השבת אותם.” משפט זה שלו זכה לפרשנויות רבות ונפוץ עד כדי כך שרבים טעו לראות בו פתגם יהודי עתיק. למעשה, גינצברג טען במאמרו בעד שמירת השבת כמועד ישראלי (ציוני, בזמנו), אך גם לא סבר שהדרך הדתית היא הדרך לציון בתקופתו.
הרעיון כי השבת שמרה על עם ישראל בגלות אינו חדש, והופיע כבר קודם, כבדברי הכוזרי:
אמר הכוזרי כבר חשבתי בענינכם, וראיתי שיש לאלהים סוד בהשאירכם, ושהוא שם השבתות והמועדים מהגדול שבסבות בהשאיר (נ"א להשאיר) תארכם והדרכם, כי האומות היו מחלקות אתכם לעבדים בעבור בינתכם וזוך דעתכם, והיו משימים אתכם עד (נ"א עוד, וא"ל עם) אנשי המלחמה, לולא אלה העתים שאתם שומרים אותה השמירה הזאת המעולה מפני שהם מאת האלהים ולעילות חזקות, כמו זכר מעשה בראשית, זכר ליציאת מצרים, זכר למתן תורה, וכלם עניינים אלהיים אתם מוזהרים בשמירתם. ולולא הם לא היה אחד מכם לובש בגד נקי, ולא היה לכם קבוץ לזיכרון תורתכם מפני שפלות נפשכם בהתמדת הגלות עליכם. ולולא הם לא הייתם מתנעמים יום אחד באורך ימיכם, וכבר היה לכם בזה ששית ימיכם מנוחת הגוף ומנוחת הנפש (נ"א אשר) אין השרים יכולים עליה, מפני שנפשותם אינם מתיישבות ביום מנוחתם, כי אם יצטרכו ביום ההוא ליגיעה ותנועה, היו נעים ויגעים, ואין נפשותם במנוחה שלמה.
ניתן לומר שגם בימינו השבת, גם אם אינה נשמרת לפי ההלכה, מהווה את אחד המרכיבים בחיי יהודי העולם המבדילים אותם מבני דתות אחרים ומהווים עיקר בשמירת זהותם היהודית. לדבריו של פרופסור וחתן פרס ישראל אליעזר שביד:
הציבור שאיננו שומר מצוות יוצא מרעיונה של שבת כדי לממשו בחיים, הוא יוצא מן האגדה אל ההלכה, ואילו הציבור השומר מצוות יוצא מן ההלכה אל האגדה, מן המימוש בחיים הוא בא אל הרעיון. אין פירוש הדבר שהציבור הלא-אורתודוקסי מתעלם מן ההלכה. אפילו יהודים המגדירים עצמם כחילונים מחפשים את דרכי המימוש של רעיון השבת בהלכה. ראשית, משום שבדרך כלל אין הם רוצים לפרוש מרציפותה ההיסטורית של מורשת תרבותית ומאחדותו של ציבור; ושנית, משום שמחוץ להלכה כמעט לא יימצא להם דבר.
תנאים לשמירת השבת במהלך הדורות

בימי קדם רוב בני האדם היו עצמאים או שכירי יום ובחירתם של יהודים שלא לעבוד בשבת לא פגעה בכושר ההשתכרות שלהם בשאר ימות השבוע, אך עדיין היוותה עול כלכלי. באגדה היהודית מסופר רבות על יהודים שמסרו את נפשם על שמירת השבת וסירבו לסחור ביום המנוחה המסורתי, גם כשהדבר גרר הפסד כספי גבוה.
לאחר המהפכה התעשייתית החלו רבים לעבוד כשכירים קבועים ונדרשו לעבוד בשבת כתנאי לקבלת עבודה. בארצות הברית של סוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 נדרשו הפועלים ברוב בתי החרושת לעבוד בשבת כתנאי לקבלת עבודה. היו גם בעלי בתי חרושת שניצלו את מצוקת שומרי השבת וסגרו את מפעליהם בשבת אך שילמו לעובדים שלהם 5–10 דולר אמריקני לשבוע עבודה, כאשר השכר בבתי חרושת אחרים היה 20–25 דולר. ברוסיה הקומוניסטית, נאסר על יהודים לשבות בשבת והם חויבו להופיע בבתי החרושת ובבתי הספר גם בשבתות ובחגי ישראל (איסורים דומים חלו גם לגבי שמירת כללי הדת הנוצרית ודתות אחרות, אולם הקושי של היהודים היה גדול יותר הן משום ריבוי המצוות הכרוכות בשמירת השבת כהלכה, והן משום שהחברה גילתה סובלנות רבה יותר לאנשים שניסו לשמור על כללי הנצרות). רבים מבין היהודים ששמרו את המצוות בסתר חיפשו דרכי עורמה שונות כיצד להימנע מחילול שבת הכרוך בעבודה ובהשתתפות בלימודים.
בימינו, ברוב מדינות העולם שבהן מתגוררים יהודים, יום השבת מקובל כיום מנוחה (נוסף על יום ראשון) ומציאת עבודה שאינה מחייבת חילול שבת אינה קשה במיוחד. מעבר לכך, ברוב מדינות המערב נהוגים כיום דינים המאפשרים ליהודים לקיים את השבת ואת מועדי ישראל כחלק מעקרון חופש הדת.
בזרמים השונים

בקרב כלל זרמי היהדות נהוג להקדיש את השבת להתכנסות קהילתית ומשפחתית חגיגית, לתפילה, מנוחה ועונג. כל זרמי היהדות רואים בשבת יום קדוש ומשמעותי בדת היהודית. קיימים הבדלים בנוהגי השבת בין הזרמים השונים:
היהדות האורתודוקסית - דבקה בשמירת מנהגי ומצוות השבת על פי כללי ההלכה האורתודוקסית, כמפורט לעיל.
היהדות הקונסרבטיבית - בבתי הכנסת הקונסרבטיביים הגברים והנשים יושבים, כבימי חול, במעורב ויש שהנשים נוטלות חלק שווה בתפילה בציבור, כחזניות וכרבניות. לא פעם נעשה שימוש בבתי הכנסת בשבת, כבחגים, במערכות להגברת קול ובאביזרים חשמליים אחרים. מי שמגוריו מרוחקים מבית הכנסת, רשאי לבוא לבית הכנסת בנסיעה במכוניתו.
היהדות הרפורמית - עיקר עניין התפילה הציבורית בשבת מבחינת הרפורמים היא ההתכנסות הקהילתית ורוממות הרוח. סידור התפילות הרפורמי כולל תיקונים ברוח תפיסתם המודרנית (ביטול התקווה לחידוש הקורבנות והאמונה במלאכים, שוויון בין נשים וגברים, וכדומה) ושילוב קטעי קריאה מודרנית. ברוח תפיסתם הכללית, הרפורמים מפרשים את השביתה ממלאכה בשבת כהמלצה להקדשת היום השביעי לעשייה לבבית ומרוממת רוח אשר מבדילה יום זה מיום החול.
המסורתיים - המסורתיים מציינים את יום השבת באופן סימבולי באמצעות שמירת כמה ממנהגי השבת המסורתיים. בכניסת השבת המסורתיים נוהגים להדליק נרות שבת ולערוך סעודת ליל שבת משפחתית, הכוללת אמירת קידוש על כוס יין. חלקם שומרים בצורה חלקית את יום השבת, נמנעים מהדלקת אש ובישול, או נסיעה ברכב ומגיעים לתפילות בבית הכנסת.
בנצרות

הנוצרים הראשונים, המשיכו לקיים את מצוות התורה ובעיקר את השבת היהודית, כיום מנוחה שבועי. רק בראשית המאה השנייה (בסביבות 110), העבירה הנצרות את יום המנוחה ליום ראשון, המכונה בפי הנוצרים גם "יום האלוהים" (יום תחייתו של ישו). עם השנים, חזרו מספר קבוצות נוצריות לשמור את השבת, לעיתים קרובות בהקשר של יוניטריאניזם (זרם השולל את רעיון השילוש הקדוש).
שמירת השבת בפועל

פירושים נרחבים על מה מדברת מצוות שמירת השבת ביהדות וכיצד בני העם היהודי מצווים לשמור את השבת כך שלא ייגרם חילולה נקבעו בתורה שבעל-פה. כשמתייחסים לשמירת השבת בדרך כלל מתכוונים להימנעות מהאיסורים הרבים שנאסרים לעשייה בשבת. ל"ט "אבות מלאכה" שנעשו בהקמת המשכן, המצריכות מומחיות בעניין לעשייתן הן אבות המלאכה הראשיות והמרכזיות ביהדות האסורות לעשייה בשבת. נוסף על כך, ישנם איסורים הנקראים "תולדות" והן פעולות הנגזרות מהמלאכות העיקריות. עם התקדמות העולם והתפתחותה של הטכנולוגיה סווגו גם מלאכות "מודרניות" כאבות מלאכה או תולדות שאסורות בשבת, כגון נסיעה בכלי רכב או אי הדלקת תאורה. כדי להימנע מחילול שבת נעשה שימוש במוצרים טכנולוגיים מותאמים כמו שעון שבת, פלטת שבת, מקרר עם מצב "שומר שבת" ועוד.
שמירת השבת בדרך כלל מתייחסת למלאכות האסורות בשבת אך ישנן מצוות שחובה לעשותן בשבת כדי לשמרה כיום המנוחה וכיום הקדושה של העם היהודי וכדי לשמור את הייחודיות שבה. עריכת סעודות שבת, קידושים וסדר עריכת קבלת שבת הן מצוות או מנהגים המשלבים עשייה בשבת. מצוות עונג שבת ביהדות, שאיננה כוללת איסורים בשבת אלא עשייה של מצוות ותענוגים בשבת גם כן נחשבת לסוג של מצווה השומרת ומקדשת את השבת ועל כן יהודים מצווים לעשותה בשבת.
שמירת השבת בפועל > התאמת שמירת השבת לעולם המודרני

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
כיום, לאחר גילוי החשמל, פעולות יומיומיות רבות, כגון בישול, הרתחת מים ומיזוג אוויר, מופעלות בשבת על ידי שעון שבת, שמפעיל מכשירים חשמליים באופן אוטומטי כשנכנסת השבת, וכך בני הבית המשתמשים במכשירים לא חוטאים מכיוון שאינם מפעילים אותם בעצמם.
מעלית שבת - ישנן מעליות בהן ניתן להפעיל מצב שבת, ואז פעולת המעלית אוטומטית לגמרי. המעלית עוצרת כל קומה וקומה, ולפני סגירת הדלת מופעלת צפצפה, ואז כבר אסור להיכנס למעלית.
שמירת השבת במדינת ישראל

בחוקיה של מדינת ישראל אין התייחסות ספציפית לשמירת השבת, חלק מחוקיה של מדינת ישראל ניתנים להתייחסות לכניסת שבת בחוקי המדינה בנושאי השבת, לדוגמה, סגירת בתי עסקים ולחדול מעשיית עסקאות בשבת במרכזי ערים ובמרכזי מגורים יהודים בשבת הוא חוק במדינת ישראל, אלא שעל פי הנהוג, כבר כמה שעות לפני כניסת שבת נסגרים בתי העסקים. (כדי שפעולות סגירת בתי העסק לא יהיו בשבת עצמה, דבר שיחלל את השבת). ניתן לראות תופעה זו בריכוזי מגורים חרדיים שם נסגרים בתי העסקים כבר בשעות הצהריים המוקדמות בעוד שבערים אחרות ימשיכו העסקים לפעול בזמנים אלו.
ישנן שעות במהלך יום שישי שמתחילתן חל האיסור להפעיל בתי עסקים וכל בתי העסקים שממשיכים לפעול בשעות הללו עשויים להיקנס בשל עבירה על החוק. למרות זאת ולמרות כל החוקים שחוקקה מדינת ישראל בדבר, ישנם בתי עסקים הממשיכים לפעול עד זמן כניסת השבת עצמה, ובזמן כניסת השבת עצמה הם מתחילים בפעולת סגירת העסקים דבר שמקובל בחלק מהמקומות בישראל אך מהווה מקור לחיכוך ולא פעם גרם לעימותים בין בעלי העסק לבין מוחים חרדים. מכיוון שבית העסק נסגר עם כניסת השבת, פעולת סגירתו נעשית בזמן השבת, דבר שנחשב לחילול שבת.
בנוסף לכך מקפידים בריכוזי מגורים חרדיים שטרם כניסת השבת סוגרים את הדרכים למכוניות. שהרי אם הכביש נסגר טרם כניסת השבת אז בשבת כבר לא ייסעו בו מכוניות וכך שמירת השבת לא תופר. בריכוזים מגורים חרדיים נהוג להפעיל צופר הקרוי צפירת שבת, הצופר פועל טרם השבת ובזאת מבשר לתושבים כי הגיעה העת לחדול ממעשים המפרים את שמירת השבת.
ראו גם

ל"ט אבות מלאכה
כניסת שבת
הערות שוליים

↑  ראו, קונקורדנציה: שבת, בחיפוש חלקי מילים, אתר סנופי קונקורדנציה
↑  ד"ר יום-טוב לוינסקי, אנציקלופדיה של הווי ומסורת ביהדות(1975), כרך ב', עמ' 740-41
↑  גדולה שבת שנתקדשה בשלש קדושות: מעשה, דיבור ומחשבה, אתר 'שומר שבס'
↑  מתוך: על פרשת דרכים, מאמר נ"א - שבת וציוניות, בפרויקט בן יהודה
↑  (הקישור אינו פעיל, 2 בינואר 2018)הפלס 1, עמוד 562
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
”זכור את יום השבת” בפפירוס נאש, המאה השנייה לספירה
אומנים עמלים על בנייתו של המשכן בציורו של הצייר ההולנדי ג'רארד הואט
סגירתו של כביש המוביל כלי רכב לכותל המערבי בשבת. כך השבת נשמרת באזור הכותל המערבי
שלט שנהג ש"י עגנון לתלות ליד ביתו, ובו בקשה לעוברים ברחוב שלא להפר את מנוחת השבת.
איליי ויטני

| --- | --- |

 לידה:  8 בדצמבר 1765 וסטבוראו, ארצות הברית 
 פטירה:  8 בינואר 1825 (בגיל 59) ניו הייבן, ארצות הברית 
 מקום מגורים:  ארצות הברית
 מקום קבורה:  בית הקברות גרוב סטריט 
 מקום לימודים:  קולג' ייל  Leicester Academy 
 פרסים והוקרה:  היכל התהילה הלאומי לממציאים (1974) 
 בן או בת זוג:  Henrietta Frances Edwards 
 צאצאים:  Eli Whitney Jr. 
 תרומות עיקריות
 מנפטת הכותנה, מכונה שהפרידה בין הגרעינים והסיבים של הכותנה
 
איליי ויטני, הבן (אנגלית: .Eli Whitney, Jr;‏ 8 בדצמבר 1765, מסצ'וסטס, ארצות הברית – 8 בינואר 1825) היה ממציא ותעשיין אמריקאי. הוא המציא את המנפטה, מכונה שהפרידה בין הגרעינים והסיבים של הכותנה. המצאה זו הביאה להרחבה עצומה של גידול הכותנה ושל העבדוּת בארצות הברית ובסופו של דבר לפרישת מדינות הדרום מהאיחוד (מארצות הברית) ולמלחמת האזרחים האמריקנית. ויטני היה הראשון שמימש ויישם יצור רובים מחלקים סטנדרטיים חליפיים (interchangeable). הוא שכלל, פרסם והפיץ את הרעיון של חלוקת היצור למשימות פשוטות. ייצור מוצרים מורכבים מחלקים חליפיים נקרא בזמנו "שיטת הייצור האמריקאי". היא מהווה את הבסיס לייצור ההמוני בקווי ייצור שקידם את המהפכה התעשייתית במדינות הצפון בארצות הברית ודחף את פיתוח התעשייה שם לעדיפות מכרעת על מדינות הדרום. המצאותיו של ויטני הניעו והאיצו תהליכים שהביאו למלחמת האזרחים בארצות הברית (שפרצה 36 שנים לאחר מותו) אך גם הבטיחו את ניצחון מדינות הצפון אשר שמר על אחדות ארצות הברית וביטל בה את העבדות.
אחד מצאצאיו הוא פיליפ ה. סמית', ממציא דיאגרמת סמית'.
תולדות חיים עד המצאת מנפטת הכותנה (ג'ין)

איליי ויטני נולד במסצ'וסטס. בצעירותו עבד בבית המלאכה בחווה של אביו וגילה כישרון מכני בולט. למד משפטים באוניברסיטת ייל בניו הייבן (קונטיקט) והשתתף גם בשיעורי מדעים ומתמטיקה. עם סיום לימודיו בשנת 1792 (בגיל 27 המבוגר יחסית לתקופתו) קיבל ויטני הצעה מבעל מטעים דרומי ליד העיר סוואנה להתגורר במטע שלו וללמד את בנותיו. הוא נענה להצעה משום שהיה צריך להחזיר הלוואות שנטל למימון לימודיו וכדי להתכונן לבחינות הסמכה לעורך דין.
עקב חילוקי דעות עם בעל המטעים עבר ויטני להתגורר במטע קרוב של קטרין גרין, אלמנתו של גיבור מלחמת העצמאות האמריקאית הגנרל נתנאל גרין. שם הוא נפגש עם בעלי מטעים שכנים ולמד על הצורך במכונת ניפוט (מנפטה) להפרדת הגרעינים המחוספסים מהסיבים של כותנה קצרת סיב. זן כותנה זה הוא עמיד לשינויי מזג אוויר וניתן לגדלו על פני שטחים נרחבים מאוד במדינות החוף האטלנטי הדרומי ומפרץ מקסיקו ובעמק המיסיסיפי הדרומי. לא כדאי היה לגדל כותנה קצרת סיבים שגרעיניה מחוספסים משום שניפוט ידני שלה בעזרת מסרק הוא איטי ביותר (כחצי ק"ג סיבים ביום עבודה) ומחיר סיבים קצרים הוא נמוך. באותה תקופה גידלו בארצות הברית רק כותנה ארוכת סיבים ("כותנת האיים") כגידול לוואי במטעי האורז. גרעיני כותנה זו חלקים ונוחים יותר לניפוט ידני אך היא רגישה לשינויי מזג וניתן לגדל אותה רק בשטחים מצומצמים מאוד ליד החוף האטלנטי הדרומי בלבד.
תוך חודשים ספורים (1793) המציא ויטני מכונת מנפטה (ג'ין) שבה מסתובב מסרק גלילי המושך סיבים דרך סבכה צפופה (מסרק סטטי) שאינה מאפשרת לגרעינים לעבור דרכה. בה בעת מסתובב גם גליל מברשות המנקה מהמסרק הגלילי את הסיבים שעברו את הסבכה. דגם מנפטה קטן הופעל על ידי ידית סיבוב ידנית (ארכובה) והפריד גרעינים וסיבים בקצב מהיר פי 50 לעומת ניפוט ידני. דגמים גדולים הונעו על ידי פרדות או בכוח המים והספק הניפוט שלהן היה הרבה יותר גדול. עקרונות הפעולה של המנפטה הזו ישימים עד היום במנפטות מודרניות. ויטני רשם פטנט והקים חברה ליצור והפעלת מנפטות גדולות. הפטנט הופר והועתק. ויטני ניהל עשרות משפטים ופסקי הדין השפיעו על תיקון ופרשנות חוק הפטנטים. כתוצאה הרוויח ויטני מעט מאוד כסף מהמצאתו אך רכש ניסיון בהקמה ותפעול של מפעל ייצור בניו הייבן המונע בכוח המים.
ההשפעה של המצאת המנפטה

בסוף המאה ה-18 ותחילת המאה ה-19 נוצר עודף עבדים בארצות הברית וירד ערכם עקב ריבוי טבעי של עבדים וקפאון הביקוש לגידולים עיקריים במטעי העבדים: טבק, אורז ואינדיגו. בעקבות אירופה המערבית, גם בקרב בעלי עבדים בארצות הברית התרבו הקריאות לביטול העבדות (למשל תומאס ג'פרסון) וכן יוזמות של בעלי מטעים לשחרור עבדיהם (למשל ג'ורג' וושינגטון).
המצאת המנפטה (1793) הוזילה עשרות מונים את מחיר סיבי הכותנה והפכה אותם לסיבים העיקריים של תעשיית הטקסטיל שהובילה את המהפכה התעשייתית באירופה. ב-68 השנים הבאות עד מלחמת האזרחים גדל יבול הכותנה במדינות הדרום בארצות הברית פי 1000 ויותר (כמעט כולו כותנה קצרת סיב) וערכו הגיע ל-60% מערך התוצר החקלאי שם. יצוא הכותנה ממדינות הדרום סיפק כשני שלישים מיבול הכותנה העולמי וכ-57% מכלל היצוא של ארצות הברית.
גידול הכותנה (במיוחד הקטיף) היה עתיר עבודה והגדיל את הביקוש לעבדים ואת מחירם. בתקופה זו גדל מספר העבדים פי שישה, גדלה החשיבות של העבדות לכלכלת מדינות הדרום וגברה ההתנגדות שם לביטולה. בשנת 1–1860 פרשו מדינות הדרום מארצות הברית משום שחששו מביטול העבדות ודרשו את התרת העבדות בטריטוריות החדשות שנכבשו ממקסיקו (ואולי גם משום שהתנגדו לייקור מוצרי יבוא עקב מכסי מגן לטובת תוצרת התעשייה הצפונית). אחת מכל שש משרות בבריטניה ומשרות רבות במדינות אחרות במערב אירופה היו תלויות בכותנה. דעת הקהל במדינות הדרום הייתה משוכנעת שמדינות אירופה יתערבו לטובתן כדי להבטיח את הספקת סיבי הכותנה וכדי למנוע משבר כלכלי (נאום הסנטור המונד בסנט 1858: "...כותנה היא מלך...איש לא יעז להילחם בכותנה"). פרישת מדינות הדרום גרמה לפרוץ מלחמת האזרחים בארצות הברית (1861-65).
מימוש יצור רובים מחלקים חילופיים

בשנת 1798 זכה ויטני בחוזה ממשלתי לייצור והספקת 10,000 רובים תוך שנתיים, הגם שלא עסק בכך קודם לכן. עד אז יוצר כל רובה על ידי בעל מלאכה מומחה שייצר והתאים חלקים (למשל הדק) לכל רובה בנפרד. חלקים של רובה אחד לא התאימו כמובן לרובה שיוצר על ידי בעל מלאכה אחר ואפילו לא לרובה אחר שיוצר על ידי אותו בעל מלאכה. כתוצאה, גם נַשָּקִים בצבא נאלצו לעבד ולהתאים חלקים לרובים שהתקלקלו.
ויטני הציע לייצר את הרובים מחלקים סטנדרטיים חליפיים. שאיפה זו לא הייתה חדשה אך טרם מומשה. כדי ליישם אותה חישב ויטני דיוקי ייצור דרושים והמציא מכונות ומתקני ייצור ומדידי אַפיצוּת. הוא חילק את תהליך הייצור למשימות פשוטות שכל אחת מהן בוצעה בתחנת עבודה נפרדת וביחד היוו התחנות קו ייצור שלם. המשימות הפשוטות צמצמו מאוד את המומחיות הנדרשת מעובדי יצור ואת תקופת ההכשרה שלהם. בתמיכת הנשיא ג'פרסון ושר הצבא (בוגר ייל) הסכים הממשל לדחיית האספקות. הרובים סופקו בפיגור רב רק לאחר 10 שנים. ויטני פרסם והפיץ את שיטת ייצור החלקים החליפיים למוצרים מורכבים, כמו מרכבות ומנועי קיטור, בקו ייצור.
במאמר שפִרסם בעיתון ענה ויטני להאשמות שמחיר ייצור רובים במפעלים פרטיים יקר מיצור במפעלים ממשלתיים. במאמרו הוא הסביר שחישוב העלות האמיתית צריך לקחת בחשבון עלויות פחת וריבית הנובעות מהשקעות בהקמת המפעל וקו היצור ורכש מכונות. מפעלים ממשלתיים התעלמו מעלויות אלו. משום כך נחשב ויטני לחלוץ תורת התמחיר.
ההשפעה של ייצור חלקים חילופיים בקו ייצור

ייצור מוצרים מורכבים מחלקים סטנדרטיים חילופיים כונתה בעולם במאה ה-19 "שיטת הייצור האמריקאית". היא תרמה תרומה חשובה למהפכה התעשייתית ולהתפתחות התעשייה במדינות הצפון בארצות הברית. ערב מלחמת האזרחים ייצרו מדינות הצפון 80% מהיצור התעשייתי בארצות הברית (ועוד 10% יוצרו במדינות הגבול הדרומיות שלא פרשו). היתרון התעשייתי המכריע היה גורם חיוני לניצחון מדינות הצפון במלחמת האזרחים. ניצחון זה שמר על שלמות ארצות הברית וביטל בה את העבדות.