stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עמי בראון
חייו

בראון נולד בתל אביב כאח אמצעי בין שלושה אחים. אחיו הצעיר היה האמן איקה בראון, אשר נהרג בתאונת דרכים בגיל צעיר.
בין השנים 1952–1956 הוא עבד עם טדי קולק במשרד ראש הממשלה, שם עסק בין השאר בהקמת מוזיאון ישראל. בשנת 1959, בבחירות לכנסת הרביעית, היה פעיל במפלגת רפ"י וסייע לדוד בן-גוריון. בשנת 1962 נשלח ללוס אנג'לס על מנת לנהל את סניף רשות ההשקעות של משרד האוצר וכן שימש כקונסול הכללי של ישראל. הוא החל להיכנס לעסקים ונכנס כשותף לחברה מרכזית למסחר והשקעות, אחת מחברות הנכסים הגדולות במדינה.
בשנת 1968 הקים בראון את חברת קוקה קולה בישראל וכיהן כמנכ"לה. בשנת 1973 נשלח לארצות הברית על מנת לשמש בתפקיד ניהולי בקוקה קולה.
בראון נחשב לאחד מאספני האמנות ישראלית החשובים ביותר, אוספו מנה עם מותו יותר מ-3,000 יצירות אותם אסף במשך חמישה עשורים. בין האמנים המיוצגים באוספו יוסף זריצקי, אביבה אורי, אריה ארוך, משה קופפרמן, יחיאל קריזה, יאיר גרבוז ומשה גרשוני. יצירות מהאוסף הוצגו במשכן לאמנות בעין חרוד. בראון הקים את הגלריה של סדנאות האמנים בירושלים ע"ש אחיו איקה בראון. כמו כן תמך בכתב העת "קו" ובכתב העת "סטודיו".
בראון עזר לממן תערוכות רטרוספקטיביות, קטלוגים וספרי אמן לאמנים כמו אביבה אורי, אריה ארוך, שוקי בורקובסקי, מיכאל דרוקס, והילה לולו לין.
בנוסף לאמנות אסף גם עתיקות וכן אובייקטים בעלי מסרים אנטישמיים, עבודות דמשק של אמנים יהודים מסוריה, יודאיקה וספרים.
בשנת 1965 נישא לגבי ולזוג בת אחת, דנה, ציירת. בראון נפטר ב-29 באוקטובר 2010 ממחלת הסרטן, בגיל 81. הובא למנוחות בקיבוץ שפיים.
הערות שוליים

↑  אתר "Billiongraves"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312478005171  BnF: cb165896877 (data)  ISNI: 0000 0001 0053 7797  LCCN: no2010093582  VIAF: 149467637   WorldCat (עם VIAF): 149467637
סיאנס

סיאנס שנערך על ידי ג'ון ביטי, בבריסטול, אנגליה בשנת 1872.
סיאנס (מצרפתית: Séance) הוא טקס מיסטי, שבו מנסים המשתתפים, ליצור תקשורת עם נשמה של אדם מת, או עם רוח רפאים.
מקור השם

מקורו של מונח זה במילה הצרפתית Séance שמשמעה "ישיבה" או "מושב" ומקורה במילה seoir בצרפתית עתיקה (Ancien français). הטקס נקרא כך בשל שיטת ביצועו.
היסטוריה

טקסים מעין אלה מוזכרים לראשונה בספר "להתקשר עם הצד האחר" (Communitation With the Other Side) מאת ג'ורג', ברון ליטלטון משנת 1760, אשר טען בספרו כי יצר קשר עם רוחותיהם של פריקלס, ויליאם פן, וכריסטינה, מלכת שוודיה.
הפופולריות של עריכת טקסי סיאנס גברה באנגליה ובארצות הברית במהלך אמצע המאה ה-19, בעיקר לאחר טקסים שנערכו על ידי הגברת הראשונה של ארצות הברית מרי טוד לינקולן בבית הלבן בנוכחות בעלה, נשיא ארצות הברית אברהם לינקולן לאחר מות בנם. גל נוסף של עליה בהיקף התופעה התרחש לאחר מלחמת העולם הראשונה, וניתן להסבירו בחוסר היכולת למצוא נחמה, או להשלים, עם עובדת אובדנן של מיליוני נפשות, צעירות בחלקן הגדול, באותה מלחמה.
צורת עריכת הטקס

אחת הדרכים הנפוצות לביצוע הטקס היא בישיבה סביב שולחן, עליו מונח לוח מיוחד בו מופיעות כל אותיות האלפבית, הספרות '0' עד '9' ולעיתים גם המילים 'כן' ו'לא'. על הלוח מניחים המשתתפים כוס זכוכית הפוכה (או אמצעי דומה אחר) ולאחר שהם פונים בבקשה לרוחות המתים לקחת חלק בסיאנס ולהשיב לשאלותיהם, הם מניחים ביחד את אצבעותיהם על הכוס שעל הלוח, והרוח, לכאורה במענה לקריאתם ולשאלותיהם, מזיזה כביכול את הכוס על פני הלוח. במהלך הסיאנס נעה הכוס הלוך ושוב על פני הלוח ומתעכבת מדי פעם על אותיות, המצטרפות לכדי מילים, על ספרות או על 'כן'/'לא' וכך מתקבלות התשובות לשאלות המשתתפים.
הסבר מדעי

בפסקה זו אין מקורות ביבליוגרפיים כלל, לא ברור על מה מסתמך הכתוב בה וייתכן שמדובר במחקר מקורי. 
אנא שקלו לשפר את אמינות הפסקה באמצעות הבאת מקורות לדברים ושילובם בגוף הפסקה בצורת קישורים חיצוניים והערות שוליים.
פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא 'ניסויים' בתוכניות טלוויזיה ופעלולי קוסמים אינם 'מדע'.
הסבר מדעי שניתן לתופעה זו הוא שהמשתתפים מזיזים את הכוס על ידי תופעה הנקראת האפקט האידיאומוטורי, כך שלמעשה הם אלו היוצרים את התשובות לשאלותיהם, מבלי להיות מודעים לכך.
ההוכחות לכך רבות, הרוחות כותבות בעשרות שפות בהתאם להגיה המדוברת במקום, סיאנס לא הצליח מעולם לגלות מידע בעל ערך, הסיאנס לא עובד ללא מגע בכוס, ועוד.
דרן בראון לקח תלמידים מאוניברסיטת רוקהאמפטון בטענה שלמקום יש נוכחות על טבעית מאז ששנים עשר אנשים התאבדו בו בהסכם התאבדות. חלק נרחב בתוכנית גם עסק בהם, שכן התלמידים ביקשו לזהות אותם על פי תמונות אקראיות "על פי חיבור טבעי" ולבסוף תומרנו לבחור בתמונתה של ג'יין, אחת המתאבדות לכאורה. אחר כך שמה של ג'יין גם הופיע בטקס הלוח אויג'ה בו רוח מנחה לכאורה את המשתתפים לאיית שם או תאריך בעזרת לוח עץ וכוס זכוכית. גם בסיאנס עצמו ג'יין עלתה כרוח, ואחת התלמידות הופנטה לחשוב שהיא עצמה ג'יין ודיברה בשמה, נותנת פרטים מדויקים על חייה.
בראון הסביר לאחר מכן באילו תמרונים השתמש, החל במיקום התמונות בבחירת התמונות האקראית והשימוש באפקט האידיאומוטורי כפתרון להזזת הכוס על לוח האויג'ה. המשתתפים אז הוכנסו בסוד שברית ההתאבדות כלל לא התרחשה וג'יין עצמה הוצגה בריאה ושלמה.
בתוכנית של פן וטלר נערך סיאנס על ידי מספר סטודנטים בחדר שבו התאבד ויליאם פרולי (אנ'), הסיאנס התחיל ועבד כשורה, לאחר מכן כוסו עיניהם של המבצעים והסיאנס המשיך, ללא ידיעת עורכי הסיאנס פן וטלר הפכו את הלוח כך שבמקום שבו אמור להיות המילים כן ולא - לא נכתב כלום, כשהסיאנס המשיך התגובות כן ולא הגיעו למקום הריק, אף על פי שעיני הרוח או הנשמה לא כוסו...
הסיאנס ביהדות

חלק מן הפוסקים הרציונלים הכחישו את קיומן של כוחות מיסטיים כל שהם כדוגמת העלאה באוב, לעומתם המקובלים ורבים מהראשונים האמינו בקיומן.
במהלך המאה ה-19 החלו הפוסקים להישאל אודות אנשים ששואלים את המתים בצורה הקדומה של סיאנס. רבי שלמה קלוגר אסר את הדבר מחמת איסור קוסמות או כישוף. רבי יוסף חיים מבגדאד אסר זאת מחמת איסור קוסמות. רבי חיים דוד הלוי נשאל במפורש על סיאנס, ואסר זאת מחמת איסור "דורש אל המתים".
עם זאת הרמ"א פסק שאיסור השבעת חולה לאחר מיתתו, הוא רק בגוף המת ממש ולא ברוחו, וכך סברו פוסקים אחרים, לעומת השולחן ערוך שחלק, בעקבות הרמ"א היו שרצו להתיר לעשות סיאנס, אך הרב קוק אסר לבצעו.
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
ראו גם

העלאה באוב
הגדת עתידות
הערות שוליים

↑  משנה תורה לרמב"ם, הלכות עבודה זרה וחוקות הגויים, פרק י"א
↑  שו"ת טוב טעם ודעת תליתאה ח"ב סימן מ"ח.
↑  בקונטרס ט"ל אורות שבסוף ספר "הוד יוסף". עדות של רבי יעקב בנו של רבי יוסף חיים, שאביו אסר את הדבר.
↑  שו"ת מים חיים ח"ב סימן מ"ט. עשה לך רב ח"ה סימן ס"ט.
↑  שולחן ערוך, יורה דעה, סימן קע"ט
↑  שו"ת דעת כהן סי' סט ראה את דבריו כאן (להורדה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007293862005171  LCCN: sh00009415
סנדי ולש

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  6 בדצמבר 1953 (בת 70) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 בן או בת זוג:  סטיבן פוליאקוף (1983–?) 
 פרופיל ב-IMDb
 
סנדי ולש (באנגלית: Sandy Welch; נולדה ב-6 בדצמבר 1953) היא תסריטאית קולנוע וטלוויזיה בריטית.
ביוגרפיה

ולש נולדה בעיר צ'סטר שבאנגליה. היא בוגרת בית הספר הלאומי לקולנוע ולטלוויזיה (אנ').
כתסריטאית כתבה ולש סדרות טלוויזיה רבות עבור ה-BBC. בין השאר כתבה את "The Magnificent 7", עיבוד לרומן "ידידנו המשותף" מאת צ'ארלס דיקנס, ומיני-סדרה "צפון ודרום" עיבוד לרומן באותו שם מאת אליזבת גאסקל. עוד כתבה את התסריט למיני-סדרה "ג'יין אייר" המבוססת על הרומן מאת שרלוט ברונטה ששודר לראשונה ב-2006. ב-2009 עיבדה את הרומן "אמה" מאת ג'יין אוסטן ואת הסיפור "בטבעת החנק".
ב-1999 זכתה ולש בפרס באפט"א לסדרת הדרמה הטובה ביותר על המיני-סדרה "ידידנו המשותף". היא חלקה את הפרס עם קתרין ורינג וג'וליאן פרינו. ב-1999 הייתה מועמדת לפרס אדגר לסרט הטלוויזיה או המיני-סידרה הטובים ביותר עבור "A Dark Adapted Eye". ב-2007 הייתה ולש מועמדת לפרס אמי לתסריט מצטיין למיני-סדרה סרט או ספיישל דרמה עבור המיני-סדרה "ג'יין אייר".
ביוגרפיה > חיים אישיים

ב-1983 התחתנה ולש עם המחזאי סטיבן פוליאקוף. לבני הזוג יש שני ילדים.
תסריטים

גרנג' היל (1981) Grange Hill - 2 פרקים
(1990) 4 Play - פרק אחד
(1992) A Fatal Inversion
(1994) A Dark Adapted Eye
(1995) Tears Before Bedtime
(1996) Frontiers
ידידנו המשותף (1998) Our Mutual Friend
(2001) Sweet Revenge - סרט טלוויזיה
צפון ודרום (2004) North & South
(2005) Magnificent 7 - סרט טלוויזיה
ג'יין אייר (2006) Jane Eyre
אמה (2009) Emma
בטבעת החנק (2009) The Turn of the Screw
רומיאו ויוליה (2014) Romeo and Juliet
הערות שוליים

↑  Petrie, Duncan; Stoneman, Rod (2014). Educating Film-makers: Past, Present and Future. London, United Kingdom: Intellect Books. p. 113. ISBN 1783201851.
↑  Jane Eyre
↑  Awards
↑  "Sandy Welch Profile". theagency.co.uk/. The Agency. נבדק ב-17 ביולי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Stephen Poliakoff". thepeerage.com. נבדק ב-17 ביולי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Emma Screenwriter Q & A". pbs.org/. נבדק ב-17 ביולי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810530890905606  BIBSYS: 2058388  BNE: XX4886945  BnF: cb16553172r (data)  ISNI: 0000 0000 7730 4783  NKC: mzk2015856287  SUDOC: 160436419  VIAF: 94714999   WorldCat (עם VIAF): 94714999
עמוס גרי

אין תמונה חופשית
עמוס גרי (נולד בשנת 1964), הוא רוכב אופניים ישראלי, 4 פעמים ברציפות אלוף ישראל במרוץ אופני כביש (1984 - 1987).
גרי התאמן בקבוצות האופניים של הפועל עפולה ושל הפועל נצרת עילית, לצידם של האחים ירון ויואל גיגי ויהודה גרשוני, אלופי ישראל במרוצי אופני כביש, בהדרכתו של עקיבא רזניק שהקים את הקבוצה מספר שנים קודם כשעלה מברית המועצות. במסגרת הקבוצה ניצח בתחרויות רבות ביניהם ארבעה ניצחונות רצופים באליפות ישראל במרוץ אופני כביש.
הערות שוליים

ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
עין אילה

| --- | --- |
כיכר הכניסה לעין איילה ובה פסל עם עין ואיילות
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: חיפה
מועצה אזורית: חוף הכרמל
גובה ממוצע: ‎18 מטר
תאריך ייסוד: 1949
תנועה מיישבת: תנועת המושבים
סוג יישוב: מושב
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2022
  - אוכלוסייה: 1,147 תושבים
    - שינוי בגודל האוכלוסייה: ‎-1.0% בשנה
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת הכרמל מוגדלת) עין אילה(למפת הכרמל רגילה) עין אילה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום עין אילה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום עין אילה32°37′45″N 34°56′47″E﻿ / ﻿32.6292471910528°N 34.946352540404°E﻿ / 32.6292471910528; 34.946352540404  heמפת היישובים של מועצה אזורית חוף הכרמל (in English: Hof HaCarmel Regional Council) באדום - עין אילה בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 8 מתוך 10
http://einayala.co.il
עֵין אַיָּלָה הוא מושב עובדים של תנועת המושבים במישור חוף הכרמל. הוקם בשנת 1949 על ידי עולים מצ'כוסלובקיה.
היסטוריה

היישוב נוסד ב-15 באוגוסט 1949 על אדמות הכפר הערבי עין ע'זאל, שתושביו עזבו אותו בעקבות מבצע שוטר ואדמותיו הוכרזו נכסי נפקדים. שמו של המושב הוסב באוקטובר 1949 מעין רזאל לעין איילה, המבוסס על שמו של הכפר, שמשמעותו בערבית היא "עין הצבי", אך מזכיר את אייל הכרמל שנכחד בתחילת המאה העשרים.
אזור זה היה מיושב כבר בתקופות קדומות: בתקופה הרומית, הביזנטית ובימי הביניים.
בשנת 2008 נחנך במקום אתר זיכרון לתשעה חיילי חטיבת אלכסנדרוני שנפלו באזור במלחמת העצמאות במבצע שוטר. בכל שנה מתקיים טקס לזכרם של הלוחמים באנדרטה.
כלכלה

ענפי המשק העיקריים במושב הם גידולי שדה, מטעים, ירקות ורפת.
צילום אוויר של המושב ושדותיו
מועדון הנוער במושב
שדרת דקלים בכניסה למושב
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2022.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  מקימים 4 מושבי עולים חדשים, דבר, 15 באוגוסט 1949
↑  י. שיוו, חגיגה משולשת בכרם מהר"ל, דבר, 13 באוקטובר 1949
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007573239305171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מושבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
עופר לוי (כדורגלן)

עופר לוי (נולד ב-19 ביולי 1971) הוא כדורגלן עבר ישראלי המכהן כיום כסגן ראש עיריית הרצליה ויו"ר מרצ הרצליה.
קריירה > קריירה כשחקן

לוי נולד וגדל בהרצליה. התחיל את הקריירה שלו בגיל תשע בקבוצת הנוער של מכבי תל אביב ובגיל 16 עבר למחלקת הנוער של קבוצת בני יהודה תל אביב. בעונת 1992–1993 הועלה על ידי המאמנים אמציה לבקוביץ' ורמי לוי לסגל הקבוצה הבוגרת. לוי היה ממצטייני הקבוצה ואף נבחר לתפקיד הקפטן. בהמשך אף זכה עם הקבוצה בגביע הטוטו. בתחילת עונת 1997–1998 נרכש על ידי מכבי תל אביב, אולם הוא לא הביא לידי ביטוי את יכולתו הטובה מבני יהודה ומכבי תל אביב השאילה אותו בחזרה לבני יהודה כדי לסייע לה במאבקי התחתית. לוי שיחק בבני יהודה 7 עונות, במסגרתן לבש את מדי הקבוצה ב-149 משחקי ליגה וכבש 8 שערים. בשנים הבאות שיחק לוי במספר קבוצות מהליגות הנמוכות (הפועל ירושלים, הפועל רעננה, הפועל אורנית, הפועל הוד השרון), עד שפרש סופית ממשחק פעיל בגיל 32.
קריירה > פעילות פוליטית

לאחר פרישתו ממשחק פעיל מונה לוי למאמן במחלקת הנוער של הפועל רעננה, ובמקביל ניהל את מרכז הספורט ראשונים בהוד השרון והיה פעיל חברתי באזור מגוריו בהרצליה, בעיקר במסגרת ועדי הורים בבתי הספר בהם למדו ילדיו. לקראת הבחירות לרשויות המקומיות שהתקיימו באוקטובר 2018 החליט לוי להצטרף לפוליטיקה המקומית, התמודד בבחירות המקדימות במפלגת מרצ ונבחר כיושב ראש הסניף. בבחירות עצמן זכתה סיעתו של לוי בשלושה מושבים במועצת העיר ולוי הצטרף לקואליציה שהקים ראש העירייה משה פדלון ומונה לסגן ראש העיר ולמחזיק תיק הספורט ותיק הגאווה והסובלנות בעירייה, לוי דרש את הקמת התיק החדש בכפוף להסכמים הקואליציוניים. במקביל מכהן לוי כיושב ראש עמותת הספורט בני הרצליה.
קריירה > חיים אישיים

לוי מתגורר בשכונת הרצליה הירוקה בהרצליה. הוא גרוש ואב לשלושה ילדים. אחותו היא סגנית ראש עיריית תל אביב-יפו מיטל להבי.
תארים > כשחקן

גביע הטוטו: 1997/1998
הערות שוליים

↑  פעם כדורגלן, היום יו"ר מפלגה: עופר לוי יוביל את סיעת מרצ בהרצליה
עמי ברגמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 במרץ 1944 עפולה
 פטירה:  24 במרץ 2020 (בגיל 75)
 פעילות בולטת:  שותף בהקמת בית הספר לעבודה סוציאלית במכללה האקדמית תל-חי, במבצע שלמה, ובתוכנית מחשב לכל ילד
 מקצוע:  יזם חברתי
 תפקיד:  יו"ר עמותת שולמית יו"ר עמותת מטב
 
עמי ברגמן (26 במרץ 1944 – 24 במרץ 2020) היה יזם חברתי ושותף מוביל במיזמים לאומיים וחברתיים, בהם הקמת בית הספר לעבודה סוציאלית במכללה האקדמית תל-חי, מבצע שלמה להעלאת יהודי אתיופיה לישראל, ותוכנית מחשב לכל ילד. שימש כיו"ר הוועד המנהל של עמותת מטב משנת 1994 ועד לפטירתו.
קורות חיים

עמי ברגמן נולד בעפולה לשושנה (ילידת אוקראינה) ואליהו (יליד לטביה) ברגמן. במלחמת העצמאות (1948) עברה משפחתו להתגורר בצפת. לאחר שסיים את לימודי התיכון בשנת 1963 התגייס לצה"ל ושירת כמפקד מחלקה ולאחר מכן כמפקד פלוגה של מתגייסים ממשפחות מצוקה במסגרת שהפכה בהמשך לתוכנית נחט"ם – "נוער וחיילים בטיפול מיוחד", המוכרת בשם נערי רפול.
בשנת 1966 נישא לאילנה סלוצקי ושניהם נרשמו ללימודי עבודה סוציאלית באוניברסיטה העברית בירושלים, אותם סיימו בהצלחה בשנת 1971. בשנת 1972 נפל אחיו, סגן דרור ברגמן. בעקבות נפילת אחיו עבר להתגורר בחיפה כדי להיות קרוב להוריו. בחיפה החל לעבוד בשירות הרווחה לימאים (1973) וללמוד לתואר שני בעבודה סוציאלית באוניברסיטת חיפה.
בשנת 1974 הצטרף לג'וינט ישראל, שם התמחה בפיתוח שירותים חברתיים לאוכלוסיות שונות. אחד המיזמים הבולטים שהוביל היה הקמתו של בית הספר לעבודה סוציאלית במכללת תל חי.
בשנות השמונים קיבל משימות עם קהילות יהודיות שונות ברחבי העולם מטעם ג'וינט ניו יורק – בהן טיפול בקהילות היהודיות בטורקיה ובמצרים ובקהילה היהודית באתיופיה שם פעל למיפוי הקהילה היהודית, לפתרונות מגורים, הקמת מרפאות ופעילות שהכינה את הקרקע למבצע שלמה להעלאת יהודי אתיופיה לישראל.
בשנת 1993 הקים יחד עם חיה שמואל את עמותת שלומית המגייסת לשירות לאומי ואזרחי בעלי פטור משירות צבאי.
בשנת 1994 הצטרף לעמותת מטב כיו"ר הוועד המנהל של העמותה, תפקיד אותו מילא עד יום פטירתו. הוא הוביל את העמותה להיות ארגון מוביל במתן שירותים לאזרחים וותיקים וארגון הסיעוד הגדול בישראל, המעסיק למעלה מ-25,000 עובדים.
בשנת 1996 היה חלק מקבוצת פעילים חברתיים ואנשי עסקים אשר הקימו את מיזם מחשב לכל ילד אשר נועד להעניק מחשבים והקניית יכולות שימוש במחשבים לילדים משכבות מצוקה.
בשנת 2013 לקה באירוע מוחי בעת טיול בחו"ל. בשנת 2014 פרש לגמלאות אך המשיך לשמש כיו"ר הוועד המנהל בעמותת מטב ובעמותת שלומית. לאחר התדרדרות במצבו הבריאותי נפטר ביום 24 במרץ 2020, יומיים לפני יום הולדתו ה-76.
לקריאה נוספת

אליעזר יערי, אל עמי: סיפור חייו של עמי ברגמן, ירושלים: דפוס האוזר, 2021
הערות שוליים

↑  אליעזר יערי, אל עמי, ירושלים: דפוס האוזר, 2021, עמ' 7–16
↑  אודות העמותה, באתר עמותת שלומית
עמי ברגמן, מבצע שלמה להעלאת יהודי אתיופיה, מאי 1991.
ספר מצוות קטן

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  יצחק מקורביל 
 סוגה:  ספר מצוות 
 
ספר מצוות קטן (סמ"ק) (בשמו המקורי 'שבעת עמודי גולה') הוא ספר הלכה שחובר על ידי רבי יצחק מקורביל ופורסם במאה השלוש עשרה. נדפס לראשונה בקושטא בראשית המאה ה-16.
מטרת החיבור

רבי יצחק מקורביל מצהיר בתחילת ספרו שהספר מהווה סוג של קיצור לספר מצוות גדול (סמ"ג) של רבי משה מקוצי : "גם כל איש אשר לא ידע הפירוש יעיין בספר המצוות אשר ייסד רבי משה מקוצי... ואני לא להתגדר עשיתי, כי אין גידור בזה, כי מעשה הדיוט הוא, אך כי עת הצורך הוא, פן ישתכחו מפי ישראל". לאור הדברים הללו עולה כי מטרת הספר הייתה כנראה להוות ספר פשוט ללומדי תורה. הספר נמנע מהאריכות שבה מובאים הדיונים בספר הסמ"ג ובספר מצוות קטן הדברים מובאים בפשטות ובקיצור. הספר חולק לשבעה "עמודים", ומטרת המחבר שבכל יום ילמדו עמוד אחד, ובכך ההלכות הבסיסיות יהיו שגורות בפי כולם.
מבנה הספר

רבי יצחק מקורביל נשען בייחוד על מנין המצוות של רבי משה מקוצי, אך אין בסמ"ק את כל המצוות המנויות בסמ"ג אלא רק את אלו הנהוגות בזמן הזה. בספר הסמ"ק מופיעות גם מצוות דרבנן השייכות לנושא בו הוא דן. בכך שונה הסמ"ק מהסמ"ג שכן הסמ"ג הביא את המצוות מדרבנן רק בסוף ספרו ולא באמצעו.
רבי יצחק מספר בהקדמתו לספר שהוא חילק את הספר לשבעה חלקים, על מנת שאדם ילמד בכל יום בשבוע חלק אחד. כך אמור הקורא להשלים בכל שבוע את סבב הלימוד בספר זה: "כתבתי אלו המצוות המוטלות עלינו בזמן הזה בשבעה עמודים כנגד שבעת ימי השבוע, ובקשתי כל איש לקרוא בכל יום עמוד אחד למען ייטב לו".
כמו כן מספר רבי יצחק בהקדמתו לספר שהוא שלח את הספר לכמה קהילות יהודיות בצרפת, על מנת שהספר יועתק בכמה שיותר עותקים רבים: "וכל גבאי עיר ועיר יצוו להעתיק את המצוות האלה ולתת השכר מן הקופה ואחר כך יהיו בידיהם למשמרת וכל אשר ירצה להעתיק או ללמוד בו ישאלם ויחזירם בו ביום".
הספר אכן זכה לפופולריות ולתפוצה רבה בקהילות ישראל השונות. ייתכן שהסיבה לכך היא שבספר ישנם גם דברי מוסר, אגדה ואף  משלים.
ההערכה לספר

לצד הפופולריות של הספר בקרב פשוטי העם זכה הספר להערכה רבה אף מצדם של גדולי ישראל. היו ראשונים שקבעו את הספר בתוך סידורי התפילה והמליצו על לימוד בספר במקום קריאת תהילים. כך למשל כתב הרשב"ץ בתשובה (ח"א, סימן נ"א) על הסמ"ק כי "דברי זה הספר קב ונקי וראוי לסמוך עליו". דברי הסמ"ק מובאים פעמים רבות בטור, בבית יוסף ובדרכי משה, ולעיתים קרובות הם נפסקו להלכה.
הפופולריות של הספר ותפוצתו הביאו לכך שהספר הפך לספר הפסיקה הבסיסי במקומות רבים. בעקבות כך בכל מקום היו מוסיפים בגיליון הספר דינים שלא הובאו בגוף הספר. וכך כותב החיד"א (שם הגדולים, מערת ספרים אות ע): "ושלח הספר לכל בני הגולה שיעתיקוהו... ודין גרמא (=וזה גרם) שבאשכנז יש הרבה סמ"ק על קלף, ובכל סמ"ק יש הגהות מתחלפות לא ראי זה כראי זה, דבכל עיר גדולי הדורות כתבו הגהות כפי דעתם. וראיתי כמה סמ"ק כל אחד בהגהות שונות". ההגהות המפורסמות ביותר הן הגהות רבנו פרץ, שעם השנים עורבבו עם דבריו של רבי יצחק עצמו. מהדורה של הסמ"ק ב-1935 (התרצ"ה) שהוצאה לאור על ידי דוד הרפעניס ניסתה לפתור בעיה זאת, והבדילה בין הגהותיו של רבנו פרץ לבין דבריו המקוריים של הסמ"ק. הגהות נוספות שנדפסו הן הגהות רבי משה מצוריך. הגהות אלו ארוכות מאוד, וכוללות בעיקר פסקי בעלי התוספות, והכרעה במחלוקותיהם.
לקריאה נוספת

האנציקלופדיה העברית, הערך רבי 'יצחק בן יוסף מקורביל', כרך כ, עמ' 178.
רבי חיים טשרנוביץ, תולדות הפוסקים, חלק ב', עמ' 93-95.
J. D. Galinsky, The Original Layout of the Semak: A Chapter in the Development of the Glossed Hebrew Book, Diné Israel, 37 (2023)
ספר מצוות גדול

.
| --- | --- |

שער ספר מצוות גדול ונציה ה'ש"ז
 מידע כללי
 מאת:  רבי משה מקוצי
 תורגם לשפות:  לטינית
 סוגה:  מניין המצוות
 הוצאה
 מקום הוצאה:  ונציה
 תאריך הופעה ראשונה:  ה'ש"ז
 מהדורות נוספות
 פרשנים:  רבי יצחק מקורביל, רבינו פרץ, רא"ם, מהרש"ל ועוד
 קישורים חיצוניים
 היברובוקס:  9079
ספר מצוות גדול (סמ"ג) הוא ספר הלכה המבאר את יסודות תרי"ג מצוות לפי התלמוד והפוסקים. הספר נכתב בידי רבי משה מקוצי בשנת 1250 (ה' אלפים י') והודפס לראשונה בשנת 1488.
הספר מחולק לשני חלקים: מצוות עשה ומצוות לא תעשה. הרמב"ם היווה מקור מרכזי עבור רבי משה בכותבו את ספרו. דברי הרמב"ם מצוטטים כמעט בכל עמוד מעמודי הספר אם כי לאו דווקא באזכור שמו של הרמב"ם לצדם, ורבי משה הוסיף לכל הלכה את מקורם בדברי חז"ל. שני ספרים נוספים המהווים מקור עיקרי לסמ"ג הם ספר יראים וספר התרומה. כמו כן מוזכרים בספר דברי חז"ל ודברי ראשונים נוספים מצרפת ואשכנז.
הטור מביא את דבריו לעיתים, והבית יוסף מביא את דבריו רבות, ואף לעיתים פוסק כמותו בשולחן ערוך.
מטרת החיבור

רבי משה כותב בהקדמה לחיבורו שבעקבות דרשות על קיום מצוות שמסר בציבור הרבה אנשים ביקשו ממנו לכתוב יסודות לתרי"ג מצוות. לאחר שסירב מספר פעמים ראה מראה בחלום, וכך הוא מתאר:
"בתחילת האלף השישי בא אלי עניין מראה בחלום: "קום עשה ספר תורה משני חלקים". ואתבונן על המראה, והנה השני חלקים לכתוב ספר מצוות עשה בחלק אחד וספר מצוות לא תעשה בחלק שני. ולכן הנני משה בן יעקב נתתי את פני לחבר שני הספרים..."
רבי משה מוסיף עוד בהקדמה שהוא כתב את הספר כדי לתת כלי עזר לרוצים לקיים את מצות תלמוד תורה בשלמות.
פירושים על הספר

פירושים רבים נכתבו על ספר זה, ביניהם הערות של רבי אייזיק שטיין, ופירושיהם של הרב אליהו מזרחי ומהרש"ל, וכן הספר "ברית משה" שנכתב על יד רבי משה חיים בן רבי אברהם אהרן.
הספר המפורסם ביותר שנכתב על "ספר מצוות גדול" הוא ספר מצוות קטן שנכתב על ידי רבי יצחק מקורביל כקיצור של הספר, עם הגהות של רבנו פרץ שנדפסו איתו ואף התערבבו במקרים רבים עם גוף דבריו, וכן עם הגהות נרחבות מאת רבי משה מציריך המכונות הסמ"ק מצוריך.
קיצור ספר מצוות גדול מאת רבי אפרים בן אברהם, נדפס על ידי יהושע הורביץ בקובץ על יד תשס"ד, וכספר נפרד בהוצאת מאגנס, וכן קיצור סמ"ג אשר יצא לאור על ידי סבסטיאן מינסטר יש אומרים שהוא גם מחברו ויש אומרים שהוא רק המוציא לאור, ומחבר אלמוני או רבי אברהם סבע.
לקריאה נוספת

צ' מלאכי, פירושים לסמ"ג וסמ"ק, קריית ספר מא (תשכ"ו), 392-396
הערות שוליים

↑  סמ"ג מהדורת מכון ירושלים מכון שלמה אומן לא תעשה חלק א, מבוא עמ' 17-18
↑  ראו פירוט כאן.
↑  ראו צ' מלאכי, פירושים לסמ"ג וסמ"ק, קרית ספר מא (תשכ"ו), 392-396
סימונידס

ערך זה עוסק במשורר לירי. אם התכוונתם למשורר היאמבי, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  556 לפנה״ס איוליס, יוון 
 פטירה:  468 לפנה״ס (בגיל 88 בערך) אגריג'נטו, איטליה 
 שפות היצירה:  יוונית עתיקה 
 
סִימוֹנִידֶס איש קיאוס (ביוונית עתיקה: Σιμωνίδης ὁ Κεῖος; ‏468-556 לפנה"ס) היה משורר יווני לירי מפורסם שזכה להימנות ברשימה המכובדת של יוצרים בדמות הקאנון האלכסנדרוני ההלניסטי, שרק מעטים התכבדו בו. סימונידס נהג להסתופף בצל קורתם של שליטים גדולים, מצנטים תרבותיים.
בצעירותו

סימונידס היה דודו של המשורר הנודע באקכילידס. הוא נולד באיוליס (אנ') – עיר ידועה באי קיאוס, וכישוריו התפרסמו עוד בצעירותו, כאשר חיבר פיוטים ליריים לחגיגות הדתיות לכבוד האל אפולו ואף הורה שירה ומוזיקה בעיר הולדתו.
חיפוש מצנטים

סימונידס, כמשוררים ובכלל כאמנים בני דורו, חיפש לעצמו פטרונים כלכליים, אשר בחסותם יוכל לממש את כישוריו. ביודעו כי בעיר הולדתו עלולים כישורים להיבלם עקר סימונידס לאתונה, עיר גדולה במרכז יוון, והסתפח לחצרו של היפרכוס הידוע, מי שנחשב לפטרון הסופרים והמשוררים. בשנת 514 לפנה"ס נרצח היפרכוס, וסימונידס עלה צפונה לתסאליה שבצפון-מזרח חצי האי הבלקני, שם יצר ופעל בחסות שתי משפחות תסאליות ידועות בפטרוניותן: סקופאס ואלאוס. עם אחת מהן הסתכסך, והדבר עלה לו כמעט בפרנסתו.
עיסוקו בפוליטיקה

כמה עובדות גרמו לו לעסוק בפוליטיקה: רדיפתו אחר פטרונים שונים, זו שחשפה אותו לידע אודות תככים פוליטיים; היותו מקורב לפוליטיקאים מפורסמים כגון תמיסטוקלס האתונאי ופאוסניאס הספרטני; כישוריו ורגישותו המדינית והחברתית – כל אלה הביאו אותו לכך שהוא יצטייר בעיני סביבתו הקרובה וגם הרחוקה כמבין דבר ועניין בתחום הפוליטיקה, ואף מסופר עליו כמי שגישר ופישר בין שני יריבים, היירו ותארו, שהיו נכונים להתכתש עד מוות עם כוחות הצבא שברשותם.
רגישותו הפוליטית, ההלנית, הביאה אותו לכך שיחבר יצירות לא רק מתחום הדת והפולחן ובוודאי שלא רק על פי הזמנות הפטרון האישי שלו, אלא גם מתוך ראייה מחד והערכה מאידך לאירועים היסטוריים חשובים בתולדות יוון. כך למשל חיבר יצירות הנוגעות לשני הקרבות הקלאסיים בתקופת הפלישות הפרסיות: קרב מרתון וקרב תרמופילאי. ביצירותיו מגלה סימונידס הערצה רבה לגיבורי הקרב, לבכירים ולזוטרים.
יצירותיו

מיצירותיו של סימונידס, ממש כמו משוררים מפורסמים בני דורו, כמעט לא שרד דבר. כמה אלגיות קצרות, אך המציגות כישרון לירי משובח. אלגיה היא שיר צער או אבל (מקור המילה הוא פריגי ומשמעו "חליל"), ובמאה השישית לפנה"ס קיבלה האלגיה, בזכותם של המשוררים סימונידס ותאוגניס, תוכן מעורב: הטפת מוסר, ותיאור תענוגות האהבה.
סימונידס כתב הרבה אפיגרמות (מיכתמים), שבהם ידע לסגל תוכן רב-משמעות למסגרת מצומצמת. במיכתמו לכבוד גיבורי תרמופילאי העלה על נס את זכר הקורבן ההירואי שלהם בשתי שורות קצרות ומאוזנות. התפרסמו מיכתמיו, ובעיקר האישיים שבהם, כשופעי חום וגוונים מלטפים. סימונידס כתב גם עשרות רבות של פרגמנטים ליריים, ונודע גם כמחבר מוכשר של שירי דיתירמבוס.
מספרים כי יצירותיו היו כה מפורסמות עד כי יכול היה לתבוע כל סכום, אף אגדי, עבור כל אחת מהן, והיו אף שהאשימוהו באהבת בצע.
לצד כישוריו הליריים קנה לו שם אף כמי שהציג בפעם הראשונה את ההבדלים בין אותיות-תנועה ארוכות וקצרות ונחשב גם לממציא המנמוניקה: תורת השבחת הזיכרון.