stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
The Manuscript
רקע

ב-21 באוקטובר 2022 פרסמה סוויפט את אלבומה העשירי, Midnights, שזכה להצלחה אדירה והפך למוקד התעניינות גדול בקרב כלי התקשורת בעולם. ביום הראשון לצאתו הושמע כ-186 מיליון פעמים בספוטיפיי – שיא כל הזמנים. בשנת 2023 הוציאה את Speak Now (Taylor's Version) ואת 1989 (Taylor's Version) כחלק מפרויקט הקלטת כל ששת אלבומיה הראשונים מחדש עקב מחלוקת המאסטרס שלה עם חברת התקליטים ביג משין רקורדס. ב-4 בפברואר נערך טקס פרסי גראמי ה-66 בו הועמד Midnights לכמה פרסים שונים. כמה ימים לפני הטקס שינתה סוויפט את תמונת הפרופיל שלה ברשתות החברתיות לתצלום בשחור-לבן. מעריצים רבים סברו כי היא עתידה להכריז על מועד הוצאתו של Reputation (Taylor's Version), ההקלטה החוזרת של אלבום האולפן השישי שלה, Reputation‏ (2017), שאופיין באותם צבעים. בד בבד הייתה באתר האינטרנט של סוויפט מעין תקלה, שדיווחה על קוד HTTP‏ 321. בנוסף, נרשם על הצג קוד שגיאה אחר בשם "hneriergrd", שפוענח מאוחר יותר על ידי הסוויפטיז בתהליך אנגרמה כ-"Red herring", מונח המתאר אדם שמנסה להסיח את דעת הקהל מפתרון הבעיה האמיתית. קוד המקור של האתר היה בג'יבריש.
בטקס פרסי גראמי ה-66 זכתה סוויפט בשני פרסים עבור "אלבום הפופ הווקאלי הטוב ביותר" ו"אלבום השנה". בנאום הזכייה הראשון שלה הכריזה על תאריך צאתו של The Tortured Poets Department, וסיפרה כי היא עבדה על יצירתו עוד מ-2022. עטיפתו הרשמית הועלתה לחשבונות השונים שלה ברשתות החברתיות יחד עם צילום של פתק לבן בכתב יד, אשר שילב תרגומים לאנגלית מקוד המקור של אתר האינטרנט ה"תקול" שלה:
וכך אני בודקת את כל ההוכחות / סמל האצולה המוכתם שלי / המוזות שלי נרכשו כמו חבורות / הקמעות והקסמים שלי / צלילי הטיקטוק של פצצות האהבה / הוורידים שלי התמלאו בדיו שחור כזפת / הכל הוגן באהבה ובשירה...

בכבוד רב, יושבת ראש מחלקת המשוררים המעונים.
ב-19 באפריל הכריזה סוויפט בהפתעה על פרסומו של The Tortured Poets Department: The Anthology, אלבום המשך ל-The Tortured Poets Department.‏ "The Manuscript" הוכלל בגרסה זו כרצועה ה-31 והאחרונה.
כתיבה  ותוכן  השיר-

השיר 'The Manuscript' של טיילור סוויפט מתעמק במורכבות של מערכת יחסים מהעבר ובתהליך המעבר הלאה. המילים מספרות את סיפורה של אישה החוזרת בזיכרונות הרומן שלה באמצעות כתב יד מטפורי, המייצג את המסע הרגשי שלה ואת הלקחים שנלמדו. השיר מתחיל בחילופי דברים שובבים בין הגיבורים, המדגישים את הקסם והשנינות הראשוניים שלעיתים קרובות מלווים מערכות יחסים חדשות. האזכור של 'מקצועי' ו'שומרוני טוב' מרמז על דינמיקה שבה אדם אחד יותר משקיע או רציני ביחסים מהשני.
ככל שהשיר מתקדם, הוא משקף את צמיחתו של הגיבור ואת נקודות המבט המשתנות. המילים 'בגילו היא רצתה שהיא בת שלושים' מרמזות על רצון לבגרות ויציבות, בניגוד לחוויותיה המאוחרות יותר ביציאה עם בני גילם שנראים פחות בוגרים. השינוי הזה בנרטיב מאהבה עזה, כמעט אידיאלית, לחוויות מבוססות וריאליסטיות יותר ממחיש את האבולוציה הרגשית של הגיבור. ההתייחסויות לפרטים ארציים כמו אכילת דגני בוקר לילדים או שינה במיטת אמה מוסיפות נופך נוקב, מדגישות את הנוחות המבוקשת בדברים מוכרים ופשוטים בתקופות של סערה רגשית.
פסוקי הסיום של 'כתב היד' מציעים פתרון לנרטיב הרגשי. הגיבורה מכירה בתפקידן של חוויות העבר בעיצוב האני הנוכחי שלה, המוקף במטאפורה של 'לכתוב את מה שאתה יודע'. כתב היד, שהיה פעם דיווח חי על הרומן שלה, משמש כעת כמזכרת רחוקה, המסמלת את צמיחתה ואת הניתוק הרגשי בסופו של דבר מהעבר. הטרנספורמציה הזו קשורה להפליא יחד עם דימויים של שחקנים וציון, מה שמרמז שהחיים, בדומה למחזה, כוללים מעבר בין תפקידים וסצנות, שכל אחד מהם תורם להתפתחות האישית שלנו.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  עולמי | בילבורד גלובל 200 | 50  |  |
|  עולמי | בילבורד גלובל ללא ארצות הברית | 111  |  |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | 51  |  |
|  ארצות הברית | מצעד שירי הסטרימינג | 42  |  |
|  ארצות הברית | מצעד השירים הדיגיטליים | 17  |  |
|  קנדה | קנדה הוט 100 | 51  |  |
יואב אפרתי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1965 (בן 60 בערך) רחובות, ישראל 
 לאום:  ישראלי
 מקום לימודים:  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים (1993) 
 תחום יצירה:  ציור, עיצוב גרפי, רישום 
 פרסים והוקרה:  פרס אוסקר הנדלר (1994) 
 
יואב אפרתי (נולד ב-1965 ברחובות) הוא צייר ורשם ישראלי.
ביוגרפיה

בין השנים 1989–1993 למד בבצלאל. בתום לימודיו עבר לתל אביב, שם חי עד היום. מלמד במדרשה לאמנות במכללת בית ברל.
זוכה פרס אוסקר הנדלר לשנת 1994.
הוציא לאור שני ספרי רישום: "מרפק" (1998) ו"חיים קטנים" (2010).
תערוכות יחיד

| --- | --- |
 1994 גלריה קיבוץ לוחמי הגטאות.  1995 גלריה דביר ת"א.  1996 "תפוחים" – מוזיאון בר דויד, קבוץ בר-עם.  1997 "טייס-נווט" – הגלריה העירונית רחובות.  1998 "אוטוביוגרפיה" – גלריה "קו-16" ת"א.  1998 "ציורים פשוטים" – גלריה שלוש ת"א.  2000 "הייתי מעדיף שלא" – גלריה שלוש ת"א.  2001 "החופשה בחיפה" – מוזיאון חיפה.  2001 המחלקה לאומנות אוניברסיטה חיפה.  2002 "אני יפה ואת קופה" – קפה באצ'ו ת"א.  2003 "גואש" – גלריה "קו 16" תל אביב.  2003 מתנ"ס קדימה  2004 "חלה" – קבוץ נחשון.  2007 "עזרת נשים" – מכללת דויד ילין, ירושלים.  2008 "סיפור אהבה" (חדר קטן) גלריה טבי דרזדנר, תל אביב.  2009 "קפל"- קפה נחמה, תל אביב.  2010 "אישה מוארת ואיש שקוע" – קפה בתא וגריגה.  2010 "סרט פרידה"-סדרת רישומים – קפה מרסנד, תל אביב.  2010 "ערום תקוע במדרגות" – קפה באצ'ו ,תל אביב.  2010 "לוח הכפל" – קפה באצ'ו, תל אביב.  2010 "ערוגה" – גלריה ברבור ירושלים.:  2010 "חיים קטנים" – פרוג'קט רום גלריה 39 תל אביב.  2011 "גבר נכנס – אישה יוצאת" – קפה אלכסנדריה, תל אביב.  2011 "רישומים" – מוזאון תל אביב.  2011 RORO – גלריה בעלי המלאכה, תל אביב.  2011 טוטם – קפה אלכסנדריה ,תל אביב.  2012 – גלריה בזל, תל אביב.  2012 – "ארבע קירות" – המכללה האקדמית ספיר.  2013 – "החיים" – גלריה בזל, תל אביב.  2014 "פירות רקובים" – גלריה הקיבוץ תל אביב .  2014 "מלאכים" – גלריה בזל תל אביב.  2016 "טבע" – גלריה בזל תל אביב  2016 "מלצרית" קפה בצ'ו תל אביב  2017 toi toi toi גלריה בזל תל אביב  2018 "איש מעלה אופניים ואישה" שוקן 6 תל אביב (תצוגת קבע)  2018 "פנאן" הקפיטריה של הפקולטה לאמנות המדרשה בית ברל  2018 "החולם" המחלקה לאמנות בצלאל  2020 סקיצות שבזי 36 תל אביב
הערות שוליים

↑  עכבר העיר, ערוגה - יואב אפרתי בגלריה ברבור, באתר הארץ, 10 ביולי 2010
↑  יובל בן-עמי, בעקבות מפריח הציפור, באתר "העוקץ", 9 ביולי 2011
↑   עוזי צור, פיצוץ אדיר של אמנות בתל אביב, באתר הארץ, 10 במאי 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 271095  NLI: 987007306409905171  GND: 1016685254  ISNI: 0000 0003 5804 288X  LCCN: n2012077438  SUDOC: 173122752  VIAF: 205652712   WorldCat (עם VIAF): 205652712 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מבוא לאושר

| --- | --- |

 מבוסס על:  Happiness for Beginners 
 בימוי:  Vicky Wight 
 הופק בידי:  Vicky Wight 
 תסריט:  Vicky Wight 
 שחקנים ראשיים:  אלי קמפר בליית' דאנר Nico Santos לוק גריימס אלכסנדר קוך 
 מוזיקה:  Sherri Chung 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברה מפיצה:  נטפליקס 
 הקרנת בכורה:  27 ביולי 2023 
 משך הקרנה:  103 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  קומדיה רומנטית 
 דף הסרט ב־IMDb
 
מבוא לאושר (באנגלית: Happiness for Beginners) הוא סרט קומדיה רומנטית אמריקאי משנת 2023 בכיכובם של אלי קמפר ולוק גריימס. זהו עיבוד לרומן משנת 2015 באותו שם של הסופרת קתרין סנטר (אנ') . הרומן עובד למסך ובוים על ידי הבמאית ויקי וייט.
לאחר גירושין, הלן (אלי קמפר) מזמינה קורס הישרדות בשביל האפלצ'ים שם היא פוגשת את ג'ייק (לוק גריימס), חבר של אחיה הצעיר דאנקן.
הסרט משודר בנטפליקס החל מ-27 ביולי 2023.
עלילה

הלן הגרושה מזמינה קורס הישרדות לשביל האפלצ'ים למתחילים. בזמן שהיא מחפשת את אחיה דאנקן על מנת לתת לו המפתחות של ביתה, היא רואה את חברו של אחיה ג'ייק.
הגרוש של הלן, מייק, שולח לה הודעה ומזכיר לה כי זה היה אמור להיות יום הנישואים השישי שלהם מה שמוביל לפלאשבק מהחתונה בו היא נזכרת שגם ג'ייק וגם דאנקן שהיו בחתונה לא אהבו את מייק.
בדרך למסע הלן נפגשת עם ג'יג'י (בליית' דאנר), הסבתא שגידלה אותה ואת אחיה. למחרת היא מגיעה למוטל בקונטיקט. בבוקר מדריך הטיולים הצעיר בקט (בן קוק) מסביר את התוכנית לטיול. כשהמטיילים מציגים  את עצמם, הלן בת ה-40 מגלה שהיא אחת המשתתפים המבוגרים בטיול ואז היא רואה את ג'ייק, החבר של אחיה.
היא משוחחת עם ג'ייק בניסיון לשכנעו לעזוב אך כיוון שהוא מסרב הלן מציעה להם לא ליצור אינטראקציה ולשמור על הקשר שלהם חשאי. זמן קצר לאחר שהאוטובוס מוריד את הקבוצה בנקודת ההתחלה של הטיול הלן נפצעת ברגלה. ג'ייק, רופא ואיש רפואת שטח, חובש את הפצע שלה ומברך אותה על גירושיה.
זמן קצר לאחר מכן, הלן זוכה לנזיפה על כך שהיא דורכת על בול עץ, אחד מתוך כללים רבים שהם היו צריכים לשנן. חברתה לאוהל של הלן, וינדי, מתלהבת מג'ייק, אבל להלן הוא נראה ילדותי.
למחרת בבוקר, הלן מבקשת מג'ייק עזרה עם שלפוחיות מכיוון שיש לה נעליים לא טובות.
וינדי מנסה לקדם חשיבה חיובית. כולם לומדים להכיר אחד את השני. אחד המטיילים יו (ניקו סנטוס) משתף שהוא שאף להיות שחקן אבל עכשיו מוכר ביטוח. כשהם לאחר מכן לבד, הלן מתעמתת עם ג'ייק על הבהייה והריחוף שלו. הוא עונה שהוא פשוט חושש שהיא תחזור למייק, מכיוון שהוא לא מספיק טוב בשבילה.
לאחר טיול של עשרה ימים, בקט מזמין אותם לטייל במסלול קצר בו הם מתחלקים לקבוצות לפי מהירות.
בקבוצת הטיולים של הלן, הם מרכלים על ג'ייק ווינדי, כאשר מוזכרת נשיקה ביניהם. בזמן שכולם בודקים את המפה, יו שובר את רגלו, בעוד מייסון קופא, הלן דואגת לעזרה.
הלן משיגה את הקבוצה המובילה לאחר רדת הלילה, אז הם מחליטים ללכת למצוא אותם עם עלות השחר. כשהיא חולקת אוהל עם ג'ייק, היא מספרת לו על אחיה האמצעי נתן. נתן טבע כשהלן הייתה בת שש והיא הרגישה אחראית עליו. המשפחה התפרקה, כשאביהם, ואז אמם, עזבו אותם. שניהם מקנאים: ג'ייק בגלל שהיא עונה כל הזמן להודעות של מייק והלן בגלל הנשיקה שלו עם וינדי, למרות שזה היה במהלך משחק של אמת או חובה.
מוקדם בבוקר, הם נושאים את יו על אלונקה מאולתרת לאמבולנס אשר ממתין במרחק של חמישה קילומטרים משם. למחרת עם רדת החושך הלן מחפשת את ג'ייק, שנעדר. כשהיא מוצאת אותו הוא אסיר תודה, הוא מחבק אותה ואז מסביר שהוא ירש מחלת עיניים ניוונית (רטיניטיס פיגמנטוזה) ולכן הוא מתעוור בהדרגה. זה משפיע עליו בעיקר בלילה וזו הסיבה שהוא הפסיק לעסוק ברפואה. הם כמעט מתנשקים אבל מפריעים להם.
למחרת, בחזרה במלון, הלן מתחמקת מפעילויות הפרידה לאחר שהיא שומעת שלג'ייק יש מישהי שמחכה לו בבית. כשהיא נוסעת לסבתה, היא יכולה לחשוב רק עליו. לבסוף קוראת את השיר של פבלו נרודה שג'ייק נתן לה, היא מבינה שיש לו רגשות כלפיה.
כשדנקן מגיע לבית הסבתא, הלן מתנצלת ונשבעת להיות אחות טובה יותר. הוא מתעקש שהיא תצא איתו ועם הסבתא לחגוג יום הולדת. ג'ייק מופיע והם לבסוף מתנשקים, לאחר שהוא מתוודה שהוא אוהב אותה במשך שנים. הסרט מסתיים במונטאז' של בקט הפונה שוב ושוב לקבוצות חדשות רבות של מטיילים, האושר הגדול שלו.
דמויות

אלי קמפר בתור הלן
לוק גריימס בתפקיד ג'ייק
ניקו סנטוס בתפקיד יו
בליית' דאנר בתור ג'יג'י - הסבתא של הלן
בן קוק בתור בקט - המדריך
שייוון וובסטר בתור ווינדי
ג'וליה שיפלט בתור סו
גאס בירני בתור קיילי
אסטבן בניטו בתור מייסון
אלכסנדר קוך בתור דאנקן
מרי נילי בתור לולו
הערות שוליים

↑  Sarrubba, Stefania (30 ביוני 2023). "First Trailer for Yellowstone star's new Netflix movie". Digital Spy. נבדק ב-1 ביולי 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
אבדייבקה

אבדייבקה (באוקראינית: Авдіївка, הגייה: אַבְדִיִיבְקָה; ברוסית: Авдеевка, הגייה: אַבְדֵיֶיבְקָה) היא עיירה במזרח אוקראינה במחוז דונצק, והייתה המבצר החזק ביותר של הצבא האוקראיני  במערכה בין רוסיה לאוקראינה מאז תחילתה בשנת 2014.
לפני פרוץ מלחמת רוסיה אוקראינה בפברואר 2022 אוכלוסיית העיירה מנתה מעל 30 אלף תושבים.
בעקבות קרבתה לבירת המחוז והעיר המרכזית באזור, דונצק, היא הוותה קו חזית בין הכוחות הרוסיים והבדלניים ובין הצבא האוקראיני מאז תחילת הקונפליקט. נכון ל-18 בפברואר 2024 העיירה נפלה לשליטת הרוסים, לאחר כ-10 שנים בהן הייתה קו החזית בין האוקראינים לכוחות הצד הרוסי.
לאחר שחרור העיר נותרו בה כ-500 תושבים, להערכת הצבא הרוסי ומספר זה גדל בהתמדה.
באוגוסט 2024 הכריזו שלטונות מחוז דונייצק על תוכנית לשיקום העיר.
היסטוריה

העיירה הוקמה בשנת 1770 ככפר על ידי צמיתים רוסים שברחו מאזורי קורסק, וורונז' ופולטבה. הכפר נקרא על שם המתיישבת הראשונה, אבדִיִיבקה.
בשנת 1778 קיבלה העיירה הכרה רשמית על ידי מושל אזור נובורוסיסק, שהכריז עליה כרכוש המדינה.
בשנת 1798 דווחה בעיירה אוכלוסייה של 500, שעוסקים בחקלאות, בעיקר של דגנים.
האדמה הפורייה של האזור, ומיקומו של הכפר על הדרך לעיר הנמל מריופול, משכו אליו מהגרים. בשנת 1861 היו בכפר 2,300 תושבים.
בכפר הוקמה תחנת רכבת, אך הוא ראה צמצום באוכלוסייה עד ל-2,153 בשנת 1897, כנראה בגלל רעב שהתרחש כמה שנים קודם לכן באזור הוולגה.
בשנת 1900 הוקם בכפר מפעל לבנים, וכנראה גם בזכות ילודה גבוהה במיוחד, אוכלוסיית הכפר עמדה בשנת 1908 על 5,475, מתוכם 865 בתי אב עסקו בחקלאות.
היסטוריה > המאה ה-20

במהלך מלחמת האזרחים הרוסית פעל באזור דרום מזרח אוקראינה צבאו של האנרכיסט נסטור מאכנו, שפעל והזיק לאמצעי תחבורה באבדייבקה וסביבתה.
בין 1923 ל-1931 הכפר וסביבתו הוו תת-מחוז ברפובליקה הסובייטית של אוקראינה, ושוב פעם ב-1938.
במהלך מלחמת העולם השנייה הכפר היה תחת שליטה גרמנית מ-21 באוקטובר 1941 ועד 8 בספטמבר 1943, כאשר נכבש על ידי הצבא האדום.
בשנת 1956 קיבלה אבדייבקה מעמד של עיר ובשנת 1963 החלה לפעול תחנת הקוק של אבדייבקה, שעד היום נחשב למפעל הדלק הכימי הגדול באוקראינה. באותה שנה אבדייבקה איבדה את סטטוס התת-מחוז שלה, והיא צורפה לתת מחוז יאסינובטה עד 1990, קצת לפני פרישת אוקראינה מברית המועצות.
בשנת 2001 אוכלוסיית העיירה עמדה על 37,200.
כלכלה

בעיר קיימים מספר מפעלים בתוכם מפעל АКХЗ ("מפעל כימיקל קוק של אבדייבקה") לייצור דלק מוצק מסוג קוק, שמופק מפחם הנכרה במכרות הרבים בדונבאס. מפעל זה הוא הגדול ביותר באירופה. המפעל הפסיק את עבודתו בתחילת שנת 2023 עקב הקרבות באזור.
תחבורה

בשנות השמונים של המאה ה-19 הוקמה באבדייבקה תחנת רכבת, שקידמה את חשיבותה הכלכלית.
בהמשך לבניית מפעל AKX3 לזיקוק פחם בשנות ה-60 של המאה ה-20, הוקם בעיר קו רכבת חשמלית, כדי להקל על תנועת העובדים למפעל. קו רכבת כזה, הוא יוצא דופן בעיר קטנה ואכן הקנה לאבדייבקה פרסום רב.
הסכסוך הרוסי-אוקראיני

לאחר הדחת נשיא אוקראינה ויקטור ינוקוביץ', במהלך הפיכת יברומאידאן, התקוממו מחוזות  דונצק ולוגנסק, שתמכו בנשיא והתנגדו להפיכה. מרבית הערים במחוזות אלו הצטרפו להתקוממות נגד השלטון החדש באוקראינה. הצבא האוקראיני הצליח להגיע לאבדייבקה לפני הבדלנים, וכך הפכה אבדייבקה לחזית מרכזית בקרבות בין הבדלנים של הרפובליקה העממית של דונצק ובין צבא אוקראינה.
העיר הופגזה באופן מתמשך עד 2016, כאשר הצבא האוקראיני הקים מערכת חפירות והגנה באזור, שניתקה את הבדלנים בעיר דונצק ובעיר הורליבקה. מ-2016 ההפגזות הפרו-רוסיות זזו מהעיר עצמה לאזור התעשייתי שלה.
בשנת 2017 התרחש קרב בן כשבוע בין הבדלנים לכוחות האוקראינים, שכנראה התרחש בגלל הקרבה הגדולה מדי בין אבדייבקה ובין העיר דונצק, שהייתה תחת שלטון בדלני. בקרבות נהרגו עשרות חיילים ואזרחים, ללא שינוי אמיתי בשטח. במהלך הקרב נותקה אספקת החשמל והמים של העיר, וכמה אלפים עזבו אותה, אך חזרו לאחר שוך הקרבות.
כמשך כל תקופת הסכסוך האוקראיני-רוסי, ביצר הצבא האוקראיני את העיר והפך אותה למעוז החזק ביותר בדונבאס. מתוך העיר ביצע הצבא האוקראיני התקפות רבות על השטחים שנשלטו על ידי הרפובליקה העממית של דונצק. משהתחילה הפלישה הרוסית לאוקראינה בסוף פברואר 2022, נשלט האזור ממזרח לעיר על ידי מספר מיליציות בדלניות.
הסכסוך הרוסי-אוקראיני > 2024

בבוקר 10 בפברואר 2024 החל הצבא הרוסי בהתקפת פתע על העיר מצפון ומדרום. התקפה זו סיימה למעשה את "מתקפת הנגד" הכושלת של צבא אוקראינה לכיוון העיר מליטופול, כיוון שהצבא האוקראיני החיש תגבורות עצומות לצורך הגנה על אבדייבקה. לאחר שלושה חודשים הצליח צבא הפדרציה הרוסית לחצות את העיר ולנתק את חלקה המערבי מחלקה המזרחי. לאחר פעולת הניתוק, החלו חיילים אוקראינים להימלט מאבדייבקה, עד שב-18 בפברואר (על פי חלק מהדיווחים גם בימים לאחר מכן) החיילים האוקראינים האחרונים באבדייבקה נמלטו מהעיר או נפלו בשבי.
ראו גם

מחוז דונצק
מלחמה אוקראינה רוסיה
דונצק
הרפובליקה העממית של דונצק
הערות שוליים

↑  Avdiivka, www.encyclopediaofukraine.com.
↑  דיווחים של מיליציית נובורוסיה ל-22 בספטמבר 2014.
↑  אוקראינה: הסלמה בלחימה בין הבדלנים לצבא, באתר ישראל היום, 3 בפברואר 2017.
↑  סוכנות הידיעות‏, הסלמה באוקראינה: הבדלנים הפרו-רוסים במתקפה נרחבת נגד הצבא, באתר וואלה, 1 בפברואר 2017.
↑  Tim Lister, Maria Kostenko, Victoria Butenko, Ukraine: Trapped and left for dead, injured Ukrainian soldiers in Avdiivka exchanged desperate messages as the town fell, CNN, ‏2024-02-19 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1022114026  LCCN: nb2017005875  LNB: 000334786  VIAF: 25169017016266980790   WorldCat (עם VIAF): 25169017016266980790
אלכסנדר פלדבאום

| --- | --- |

 לידה:  16 באוגוסט 1913 יקטרינוסלב, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  15 בינואר 1969 (בגיל 55) מוסקבה, ברה"מ 
 ענף מדעי:  הנדסת מכשור ובקרה, טכנולוגיית אוטומציה, הנדסת חשמל, automated control system 
 מקום קבורה:  בית הקברות דונסקויה החדש 
 מקום לימודים:  המכון להנדסת אנרגיה של מוסקבה  הפקולטה למכניקה ולמתמטיקה של אוניברסיטת מוסקבה 
 מנחה לדוקטורט:  אלכסנדר אנדרונוב 
 מוסדות:  V.A. Trapeznikov Institute of Control Sciences 
 תלמידי דוקטורט:  Petar V. Kokotovic 
 פרסים והוקרה:  מדליה על גבורת העמל  מדליה להנצחת 800 שנים לייסוד מוסקבה  פרס סטלין  פרס סטלין, דרגה 2 
 
אלכסנדר פלדבאום  (ברוסית: Александр Аронович Фельдбаум ‏; 16 באוגוסט 1913, דניפרו - 15 בינואר 1969, מוסקבה) היה מדען סובייטי ממוצא יהודי. הוא התמחה בתחום תורת הבקרה ובניית מחשבים.
קורות חיים

אלכסנדר פלדבאום נולד בשנת 1913 בדנייפרופטרובסק (אז בתחומי האימפריה הרוסית כיום באוקראינה. בגלל אירועי מלחמת האזרחים ברוסיה הוא לא התחיל ללמוד בבית ספר בגיל 7 כמקובל ובשנת 1924 התחיל ללמוד ישירות בבית ספר תיכון לצד תלמידי השנה החמישית.
בשנת 1937 פלדבאום סיים לימודים במכון להנדסת אנרגיה במוסקבה ובשנת 1941 קיבל בהצטיינות תואר נוסף מאוניברסיטת מוסקבה.
בשנת 1936, עור לפני סיום לימודי הנדסה, פלדבאום החל לעבוד במכון לאלקטרוטכניקה במוסקבה. בשנת 1939 הוא פרסם מאמרו הראשון בתחום תורת הבקרה. בשנת 1943 הוא סיים עבודת תואר שלישי.
בשנת 1945 פלדבאום החל ללמד באקדמיה של מערכות תותחנים במוסקבה. הוא העביר קורסים בתחום הנדסת חשמל ותורת הבקרה עד לשנת 1964. פלדבאום כיהן באקדמיה כראש קתדרה ופרופסור. בשנת 1953 הוא סיים עבודת פוסט-דוקטורט.
על פעילות תחום תורת הבקרה בשנת 1951 לפלדבאום הוענק פרס ברית המועצות על בניית מחשב אנלוגי ראשון (ביחד עם בוריס קוגן).
בשנת 1960 פלדבאום פיתח תורת בקרה כפולה.
בשנת 1961 פלדבאום החל לעבוד במכון לבעיות בקרה של אקדמיה למדעים של ברית המועצות. במכון הוא המשיך להוביל בניית מחשב אנלוגי.
פלדבאום היה בעל 38 פטנטים ופרסם כ-38 ספרים שחלקם תורגמו לשפות אחרות.
פלדבאום נפטר בשנת 1969 ונטמן בבית העלמין דונסקויה החדש.
גארי אבלב

| --- | --- |

 לידה:  10 בינואר 1928 מוסקבה, ברה"מ 
 פטירה:  23 בדצמבר 2013 (בגיל 85) מוסקבה, רוסיה 
 ענף מדעי:  אימונולוגיה, אונקולוגיה, ביוכימיה 
 מקום לימודים:  הפקולטה לביולוגיה של אוניברסיטת מוסקבה (1950)  Faculty of Biology and Soils, Moscow State University 
 מוסדות:  הפקולטה לביולוגיה של אוניברסיטת מוסקבה 
 פרסים והוקרה:  פרס ברית המועצות  פרס ויליאם ב' קולי (1975)  מדען כבוד של הפדרציה הרוסית  מדליה על הישגים למען המולדת דרגה שנייה  Prizvanie Prize 
 
גארי אבלב  (ברוסית: Гарри Израйлевич Абелев ‏; (10 בינואר 1928 - 23 בדצמבר 2013) היה ביוכימאי סובייטי-רוסי ממוצא יהודי. הוא התמחה בתחום אימונולוגיה ואונקולוגיה.
קורות חיים

גארי אבלב נולד בשנת 1910 במוסקבה למשפחה יהודית. בשנת 1945, לאחר סיום לימודי בית ספר, הוא התחיל ללמוד ביולוגיה באוניברסיטת מוסקבה וסיים את הלימודים בשנת 1950.
בשנת 1950 אבלב התחיל לעבוד במכון לאפידמיולוגיה ומיקרוביולוגיה של אקדמיה למדעים של ברית המועצות. הוא עבד במכון שנים רבות וסיים את הקרירה במכון כמנהל מעבדה. לתפקיד זה הוא מונה לאחר פטירת לב זילבר.
בשנת 1955 אבלב סיים עבודת תואר שלישי ובשנת 1963 פוסט-דוקטורט.
בשנת 1964 אבלב החל ללמד באוניברסיטת מוסקבה וקודם לדרגת פרופסור.
בשנת 1977 אבלב החל לנהל מעבדה במרכז הלאומי למחקר רפואי לאונקולוגיה ע"ש בלוחין.
בשנת 1987 אבלב נבחר לחבר בהתכתבות של אקדמיה למדעים של ברית המועצות. בשנת 2000 קיבל מעמד של חבר בפועל של האקדמיה.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 אבלב עשה מספר מחקרים בתחום חקר פעילות חלבון עוברי. בהמשך הוא חקר פעילות של רטרו-וירוסים. הוא הציע שיטות חדשות לביצוע ניסויים בתחום.
בשנת 1962 הוא פרסם ספר בתחום אונקולוגיה ביחד עם לב זילבר. הוא כתב ספרים נוספים. במהלך הקריירה אבלר הדריך 22 עבודות תואר שלישי ו-4 עבודות פוסט-דוקטורט.
בשנת 1978 לאבלב הוענק פרס ברית המועצות. בשנת 1975 הוא קיבל פרס ויליאם קולי של מכון לחקר הסרטן (ארצות הברית). לאבלב הוענק עיטור רוסי.
בגלל סירובו לשתף פעולה עם הק.ג.ב בתקופה הסובייטית הוא לא היה יכול לצאת מגבולות ברית המעוצות להשתתפות בכנסים בין-לאומיים למרות הזמנות רבות שקיבל. בשנת 2007 אבלב חתם על "מכתב 10 חברי אקדמיה" לולדימיר פוטין בו פורטו בעיות של חיזוק השפעת הכנסייה הרוסית על החברה.
אבלב נפטר בשנת 2013 ונטמן בבית העלמין ווסטריאקובסקויה.
המקדש הכלקוליתי בעין גדי

| --- | --- |

 היסטוריה
 תקופות:  התקופה הכלקוליתית 
 אתר ארכאולוגי
 ארכאולוגים:  בנימין מזר, עמנואל דונאייבסקי, יוחנן אהרוני, טרודה דותן 
 מיקום
 מדינה:  ישראל 
 קואורדינטות:  31°28′05″N 35°23′21″E﻿ / ﻿31.467956°N 35.38922°E﻿ / 31.467956; 35.38922
  (למפת הר חברון מוגדלת) המקדש הכלקוליתי בעין גדי(למפת הר חברון רגילה) המקדש הכלקוליתי בעין גדי(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום המקדש הכלקוליתי בעין גדי(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום המקדש הכלקוליתי בעין גדי
 
מראה המקדש
המתקן העגול הפולחני במרכז המקדש
המזבח
המקדש הכלקוליתי בעין גדי כולל שרידים של מקדש מהתקופה הכלקוליתית בארץ ישראל. התקופה המשוערת היא 3,800 לפנה"ס - 4,500 לפנה"ס. האתר התגלה כבר בשנת 1956 על ידי הארכאלוג יוחנן אהרוני.
שרידי המקדש התגלו ברמה מעל לקיבוץ עין גדי בין הנביעה הראשית של מעיין עין גדי, כ–150 מטר ממקום הנביעה, לבין נחל דוד. משערים כי המקדש בעין גדי היה מקדש מרכזי. המיקום הוא סלע מזדקר ממורד הצוק במרומי נוה מדבר עין גדי. ליד המקדש לא נתגלו שרידים של יישוב ומכאן ההנחה כי המקדש שימש לפולחן לאנשים שבאו מרחוק. המבנה המרכזי של המקדש הוא מלבני: 20 מטר על 5.5 מטר, ובו מתקן עגול ומזבח.
בשנת 1961 משלחת ארכאולוגית בראשות פסח בר אדון מצאה במערת המטמון בנחל משמר מטמון, שהיה טמון בכוך עטוף במחצלת, וכלל 442 חפצים מהם 429 מנחושת ובהם שרביטים וכלי שנהב. יש הסבורים שאלו כלי הקודש של המקדש הכלקוליתי בעין גדי, המרוחק כ-12 ק"מ מהמקום, ואשר היו בו סימנים של עזיבה מהירה אך ללא סימני הרס מכוון.
גילוי המקדש

המקדש התגלה בשנת 1956 במהלך סקר ארכאולוגי שבוצע סביב האזור מסביב אזור מעיין עין גדי על ידי יוחנן אהרוני. בסקר נמצאו שרידי מבנה עתיק, ללא כל חרסים, ולכן תקופת המבנה לא זוהתה. בשנת 1957 בוצע סקר נוסף על ידי יוסף נוה. במסגרת הסקר ביצע גם חפירת בדיקה, הוא מצא חרסים מהתקופה הכלקוליתית, ושיער כי במקום שוכן "בניין ציבורי ואולי מקדש(?)".
בשנת 1961 החלו חפירות ארכאולוגיות בתל גורן ליד עין גדי במשלחת בראשותו של בנימין מזר טרודה דותן ועמנואל דונאייבסקי. במקביל נחפרה גם מערת המטמון בנחל משמר, בעקבות גילוי המטמון, הגבירה את חשיבות חפירה של אתר המבנה. בשנת 1962 בעונה השנייה של החפירות בתל גורן, הופקדה משימת החפירה של המקדש בידי דוד אוסישקין שהיה סטודנט לתואר שני, שביקש לחפור את המבנה כבר בעונת החפירה הראשונה. האתר כולו נחפר בעונה זו. הפרסום המדעי של החפירה ראה אור בשנת 1980.
מבנה האתר

המקדש נחפר בשנת 1962, כמו כן חוזקו הקירות שלו. מ. יפה שיחזר את ה"מתקן העגול" - הפולחני - שהיה במרכז המקדש. דוד אוסישקין אשר פיקח על החפירות במשלחת של בנימין מזר ועמנואל דונאייבסקי, מעריך כי מבנה המקדש הותאם לתנאים הטופוגרפיים, שכן בשלושה צדדים גובלים קירות המקדש בקצה כתף-הסלע.
המקדש מורכב מארבעה מבנים, אחד מלבני ורחב והשאר מבנים מרובעים קטנים, כולם מצויים בתוך חצר. באתר נמצא שריד טיח, אולי של ציורי קיר, ציורים כאלה נמצאו באתרים דומים. המבנה המלבני - היה בית השער, הוא מכוון למעיין. לאורך קירותיו היו ספסלים והיה מעין "חדר המתנה". אחד החדרים היה בו ריצוף נאה ואולי היה משכן הכהנים.
מול הפתח ובסמוך לקיר האחורי, הוקם מזבח. נמצאו בו שרידים של חומרים שנשרפו: ענפים דקים, עצמות, שבלולים, גושי חימר, חרוזים ושברי צלמיות חרס. נמצא בסיס אבן בהירה עגולה עשויה מגבישי קלציט שכנראה הובאו לכאן. משני צידי המזבח נמצאו בורות ובהם כלי חרס ששימשו להגשת מנחות: בזיכים - גביעים קטנים שבסיסן מחודד, קערות וקעריות וכן "קובעות-חרס".
משמעות הגילויים

לפי כלי החרס, שרידי המנחות, נקבע תאריך האתר למחצית השנייה של האלף הרביעי לפנה"ס. הממצא החשוב, להוציא כלי החרס, היה מבהט: שבר כלי גלילי, לו תחתית שטוחה ודפנות ישרות. הוא כלי הבהט הקדום ביותר שנמצא בארץ ישראל. הוא כנראה הובא ממצרים.
הפולחן של המקדש היה קשור במים. המקדש היה בין שני מעיינות. כמו כן המתקן הפולחני במרכז כלל אגן עגול בגודל 90 ס"מ ועומק 40 ס"מ ששימש לאגירת נוזלים. האגן היה כנראה מטוייח. ונמצא במקום גם מרזב להוצאת המים.
הארכאולוג דוד אוסישקין ציין: "עובדות מספר מתירות לנו להניח במידה רבה של ודאות, שנושאיה של תרבות זו היו מהגרים שהביאו עימם תרבות משלהם".
לקריאה נוספת

דוד אוסישקין, המקדש הכלקוליתי (הע'סולי) בעין גדי, (בתוך) מדבר יהודה וים המלח בעריכת צבי אילן, הוצאת החברה להגנת הטבע, 1973.
דוד אוסישקין, "מקדש הכלקוליתי בעין גדי: במלאת חמישים שנה לחפירתו", קדמוניות 144, 2012, עמ' 78-71
הערות שוליים

↑  את הממצאים ניתן לראות היום במוזיאון ישראל בירושלים.
↑  דוד אוסישקין, "מקדש הכלקוליתי בעין גדי: במלאת חמישים שנה לחפירתו", קדמוניות 144, 2012, עמ' 71
↑  לפי דוד אוסישקין - לא לפני 1973