stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מנחם מנדל כשר
קורות חיים

נולד בוורשה לרבי יצחק פרץ קאַשער ולפערלא (פאולה) לבית פכהולדר. נקרא על שם רבי מנחם מנדל מקוצק על פי בקשתו של רבי יחיאל מאיר מגוסטינין. לדברי נכדו ידע בגיל צעיר את כל שישה סדרי משנה בעל פה. בעודו צעיר לימים התכתב עם כמה רבנים ידועים בענייני הלכה. בהם: הרב יוסף רוזין, הרב מאיר דן פלוצקי מחבר "כלי חמדה", הרב מנחם זמבא, הרב אלחנן וסרמן, הרב אברהם ישעיה קרליץ ("החזון איש"), הרב ירוחם פישל פרלא, הרב שלמה אליעזר אלפנדרי, הרב חיים משה אלישר ועוד. בגיל 19 החל לערוך את הירחון התורני "דגל התורה" בהוצאת אגודת ישראל בפולין, שהופיע בוורשה בשנים תרפ"א-תרפ"ג. לאחר נישואיו עם בתו של הרב ברוך פיירמן מוורטה התיישב שם והתיידד עם רב העיר הרב מאיר דן פלוצקי, ואף נסמך להוראה על ידו.
בשנת ה'תרפ"ד (1924) עלה לארץ ישראל בשליחות האדמו"ר מגור, הקים את ישיבת שפת אמת ועמד בראשה בשנתיים הראשונות לקיומה. באותה תקופה יזם את מפעלו המרכזי "תורה שלמה" ובשנת ה'תרפ"ז הוציא לאור את הכרך הראשון. כדי לקדם את מפעלו זה פרש מראשות הישיבה והיגר לארצות הברית בשנת תרפ"ט.
הרב כשר היה מעורב בעסקי ציבור ובין השאר היה מזכיר מועצת גדולי התורה בפולין, היה בין מיסדי ה"מתיבתא" בוורשה, חבר הנשיאות ומ"מ ראש המתיבתא, והיה חבר ויו"ר של חברת "זיכרון דוד" "מגדל עדר" שפעלה לרכישת קרקעות בין ירושלים לחברון לפני קום המדינה.
עמד בראש הוועד הציבורי שפעל להעלות את האדמו"ר מגור הרב אברהם מרדכי אלתר ועוד כמה מבני משפחתו לארץ ישראל כחצי שנה לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה ובכך הצילם ממוות.
את עיקר פעילותו הקדיש ליצירה התורנית.
מחלוקת עזה הייתה בינו לבין הרב חיים צימרמן בענייני קו התאריך בהלכה. בספרו 'קו התאריך הישראלי' האריך להוכיח הרב כשר את שיטתו בה תמכו גדולי תורה בירושלים, בהם הרב הרצוג, הרב צבי פסח פרנק, הרב זלמן סורוצקין, ועוד.
משפחתו

נישא לאסתר לבית פיירמן, בשנת 1913. נולדו להם 3 בנים ושתי בנות. בין בניו נמנים: הרב משה שלמה כשר, שניהל את מכון הוצאת הספרים של אביו ונפטר כארבעה חודשים אחריו, ושמעון כשר – חוקר, סופר ומשורר.
שני חתניו הם הרב ד"ר אהרן גרינבאום, שהיה מראשי הג'וינט וההדיר את פירושי רב שמואל בן חפני גאון על התורה, ויחיאל פרדמן. בניו של שמעון הם הפרופסור אסא כשר והפרופסור רימון כשר.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | 21 | 22 | 23 | 24 | 25 | 26 | 27 | 28 | 29 | 30 | 31 | 32 | 33 | 34 | 35 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   |   |   |   |   |   |   |   | מנחם מנדל כשר | מנחם מנדל כשר | מנחם מנדל כשר | מנחם מנדל כשר | מנחם מנדל כשר | מנחם מנדל כשר |   |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |   |   |   |   |   |   |   | מנחם מנדל כשר | מנחם מנדל כשר | מנחם מנדל כשר | מנחם מנדל כשר | מנחם מנדל כשר | מנחם מנדל כשר |   |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| משה שלמה כשר | משה שלמה כשר | משה שלמה כשר | משה שלמה כשר | משה שלמה כשר | משה שלמה כשר |   |   | שמעון כשר | שמעון כשר | שמעון כשר | שמעון כשר | שמעון כשר | שמעון כשר |   |   | מרים כשר | מרים כשר | מרים כשר | מרים כשר | מרים כשר | מרים כשר |   |   | אהרן גרינבאום | אהרן גרינבאום | אהרן גרינבאום | אהרן גרינבאום | אהרן גרינבאום | אהרן גרינבאום |   |   |   |   |   |   |
| משה שלמה כשר | משה שלמה כשר | משה שלמה כשר | משה שלמה כשר | משה שלמה כשר | משה שלמה כשר |   |   | שמעון כשר | שמעון כשר | שמעון כשר | שמעון כשר | שמעון כשר | שמעון כשר |   |   | מרים כשר | מרים כשר | מרים כשר | מרים כשר | מרים כשר | מרים כשר |   |   | אהרן גרינבאום | אהרן גרינבאום | אהרן גרינבאום | אהרן גרינבאום | אהרן גרינבאום | אהרן גרינבאום |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |  |  |  |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |  |  |  |
| נעמי כשר | נעמי כשר | נעמי כשר | נעמי כשר | נעמי כשר | נעמי כשר |   |   | אסא כשר | אסא כשר | אסא כשר | אסא כשר | אסא כשר | אסא כשר |   |   | רימון כשר | רימון כשר | רימון כשר | רימון כשר | רימון כשר | רימון כשר |   |   | אפרים גרינבאום | אפרים גרינבאום | אפרים גרינבאום | אפרים גרינבאום | אפרים גרינבאום | אפרים גרינבאום |   |   |  |  |  |  |
| נעמי כשר | נעמי כשר | נעמי כשר | נעמי כשר | נעמי כשר | נעמי כשר |   |   | אסא כשר | אסא כשר | אסא כשר | אסא כשר | אסא כשר | אסא כשר |   |   | רימון כשר | רימון כשר | רימון כשר | רימון כשר | רימון כשר | רימון כשר |   |   | אפרים גרינבאום | אפרים גרינבאום | אפרים גרינבאום | אפרים גרינבאום | אפרים גרינבאום | אפרים גרינבאום |   |   |  |  |  |  |
מורשתו

הרב כשר לא הותיר אחריו ישיבה או תלמידים. מכון "תורה שלמה" האט את פעילותו לאחר פטירתו. ולאחר פטירת הרב משה כשר והרב גרינבוים פסקה לגמרי. עיקר מורשתו היא בספרים הרבים שהוציא לאור, כפי שהתבטא נכדו, אסא כשר: "כאשר היה מדבר איתי, כמעט כל מילה שנייה היה עם השורש מדפיס. למה הדפסת? מה אני מדפיס? צריך להדפיס, הדפסתי, נדפיס, זה היה עולמו בלי הרף".
עיסוקו במשנת הרוגצ'ובר

באחת הפעמים שהרב כשר שהה בארצות הברית נודע לו שקיימים צילומים זעירים מחידושי הרוגצ'ובר בכתב ידו, וקיימת אפשרות לפענחם ולהוציאם לאור. הרב כשר נרתם מיידית למלאכה, וייסד יחד עם ישיבת רבינו יצחק אלחנן מכון "צפנת פענח" להוצאת דברי תורת הרוגצ'ובר. במשך השנים יצאו לאור על ידיו חידושי הרוגצ'ובר על התורה, על מורה נבוכים ועל כמה ממסכתות התלמוד, כמו כן פרסם גם כמה ספרים על דמותו ושיטתו, אך עדיין המלאכה לא הושלמה.
יחסו לציונות

על אף השתייכותו המוצהרת לחסידות גור, המתנגדת באופן עקרוני לרעיונות הציונות, תמך הרב כשר בציונות באופן חד וברור. את השקפתו בעניין זה ביטא במיוחד בספרו הנרחב "התקופה הגדולה" וכן בספרו "הכוס החמישי" (ראה להלן קישור לספרים אלו).
ספריו

תורה שלמה הוצאה חדשה בתוספת תיקונים והשלמות-44 חלקים, ירושלים תשנ"ב.
התקופה הגדולה, שאליו מצורף הספר קול התור של תלמיד הגר"א, 1969. הספר עוסק בדיון בשאלה על המצב המודרני והגדרת "אתחלתא דגאולה".
מלחמת יום הכפורים בתוספת מאמר "שמע ישראל", ירושלים, תשל"ד. הספר עוסק במשמעותה של אותה מלחמה, על יסוד דברי חז"ל, ספרי ראשונים ואחרונים.
ארבעת הרועים, דרכם של ארבעה מגדולי הרבנים (הגר"א, הבעש"ט, האור החיים והחתם סופר) בנושא הגאולה.
גמרא שלמה בשיתוף עם הרב ברוך נאה, ירושלים תש"ך. יצאו לאור רק שני כרכים על תחילת מסכת פסחים עם שינוי נוסחאות.
הגדה שלמה על הגדה של פסח, עם הרב שמואל אשכנזי.
הגדה ארצישראלית
מפענח צפונות ירושלים תשל"ו (292 עמודים). עוסק בבירורי גדרים ומונחים מספרי הצפנת פענח.
שו"ת דברי מנחם ארבעה כרכים, ירושלים תשל"ז (1376 עמודים).
קו התאריך הישראלי בעריכת הרב זלמן קורן.
שרי האלף בשיתוף עם יעקב דב מנדלבוים. ניו יורק, תשי"ט (888 עמודים). מהד' שנייה: ירושלים, מכון תורה שלמה, תשל"ט (2 כרכים).
שרי האלף,  באתר ויקיטקסט
י"ד מנדלבוים, ’הוספות לספר "שרי האלף"’, נועם, כ"ג (תשמ"א), עמ’ רמד-שיג; שם, כ"ד (תשמ"ב), עמ’ רנב-רעד; שם, כ"ה (תשמ"ג-תשמ"ד), עמ’ רטו-רלג.
ד"ר שמחה עמנואל, ‏הוספות והשלמות לספר שרי האלף, JSIJ‏ 1, 2002.
הרב מרדכי מנחם הניג, לקראת מהדורה חדשה של הספר 'שרי האלף', בית הוועד לעריכת כתבי רבותינו, ירושלים, תשס"ג.
דעת הרבנים וקונטרס מלחמת מצווה, ורשה תרע"ט. ובו התייחסות להשתתפות נשים בבחירות.
כוס חמישי, ניו יורק תש"י. בירור בשיטת המהר"ל בכוס חמישית בליל הסדר.
האדם על הירח לאור התורה והאמונה, ניו יורק, תשכ"ט (72 עמודים). נכתב תוך ארבעה ימים, על פי עדות המחבר, בעקבות הגעת האדם אל הירח.
הרמב"ם ומכילתא דרשב"י, ירושלים תש"ם - הוכחות שלפני הרמב"ם עמדה המכילתא דרשב"י, ופירוש של מאה הלכות במשנה תורה לרמב"ם על פי המכילתא דרשב"י.
חמי טבריה, על כל נושאי חמי טבריה שבתלמוד.
דין מצות יבום בזמן הזה.
בעניין החתך שעושים בתפילין לשים בו היו"ד.
תשובות רש"י, ירושלים תרפ"ה. (40 עמודים)
דגל התורה (ירחון תורני), ווארשא, תרפ"א-ג'.
נועם, 25 כרכים, ירושלים, מכון תורה שלמה.
שמע ישראל, חומש תורה שלמה על הפרשה הראשונה שבקריאת שמע, עם מדרשים ודברי ראשונים ואחרונים, בתוספת מילואים, ירושלים תש"ם. מהדורה מורחבת עם הוספות של בן נינו, ישראל פרנקל, שם תשע"ו
לקריאה נוספת

על דעת רבו, ספר זיכרון, ירושלים תשפ"ד.
הערות שוליים

↑  על ייחוסו לרש"י ראו בהקדמה שכתב לספר תשובות רש"י.
↑  ע"פ ה-Who's who in world Jewry. 1972
↑  אוצר הגנוז ,חשון תשפ"ד, עמ' צז
↑  על פי דברי המחבר[דרוש מקור], הוא החל בכתיבת הפירוש כבר בגיל 15 ולפני תחילת מלחמת העולם הראשונה כבר היה באמתחתו רוב הפירוש לספר בראשית. הוא נמנע לפרסמו בעקבות עצת אביו לאחר שהתייעץ עם כמה אדמו"רים ותלמידי חכמים.
↑  מוסדות תורה באירופה, אברהם זמבא, עמ' 369-370
↑  ראו 'קו התאריך הישראלי', מבוא, עמ' ד-ה
↑  ע"פ ה-Who's who in world Jewry. 1972
↑  יאיר בורוכוב, "יש להדפיס את כתבי הרוגצ'ובי", באתר "שטורעם.נט", ג' באדר תשס"ו.
↑  ביקורת על המהדורה: דניאל גולדשמידט, הגדה שלמה מאת הרב מנחם כשר, בתוך מחקרי תפילה ופיוט, עמ' 421-428
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306834605171  BnF: cb12746054v (data)  GND: 12440751X  ISNI: 0000 0001 0928 0166  LCCN: n83179039  NKC: ola20231202343  NTA: 07096386X  SELIBR: 318764  SNAC: w6gq6x53  SUDOC: 078243807  VIAF: 97947550   WorldCat (עם VIAF): 97947550
מערת הרמב"ן

| --- | --- |

 שמות נוספים:  מערת אל-נוקטה
 היסטוריה
 מאורעות:  תפילה של רמב"ן במקום
 אתר ארכאולוגי
 גישה לציבור:  מבנה בבעלות פרטית
 מיקום
 מדינה:  ישראל 
 מיקום:  עות'מאן בן עפאן 24, ירושלים
 קואורדינטות:  31°47′22″N 35°14′06″E﻿ / ﻿31.7893389°N 35.2348979°E﻿ / 31.7893389; 35.2348979
  (למפת ירושלים מוגדלת) מערת הרמב"ן(למפת ירושלים רגילה) מערת הרמב"ן(למפת הרי ירושלים רגילה) מערת הרמב"ן(למפת הרי ירושלים מוגדלת) מערת הרמב"ן
 
מערת הרמב"ן היא מערה בירושלים, שעל פי האגדה, בשנת 1267 קבע בה רמב"ן את מקומו לתפילה.
המערה עמדה במחלוקת בשאלה האם המקום מוגדר כמקום מקודש לעניין חוק השמירה על המקומות הקדושים; בג"ץ הכריע שהמקום אינו מוגדר כך לעניין חוק זה.
היסטוריה

המערה ממוקמת בירושלים, באזור ואדי אל-ג'וז, ליד קבר שמעון הצדיק בראשיתו של נחל קדרון, המערה חצובה בסלע והיא בגודל של 23 על 25 מ', ובגובה של 5.5 מטר, המערה נתמכת בשני עמודים.
בערבית המערה נקראת "מערת הנקודה" (-אל נוקטה).
רבי אשתורי הפרחי, שסייר במקום בשנת 1322, מתאר את המקום וסביבתו אך לא כותב דבר על מערת הרמב"ן, כך גם רבי משה באסולה ב-1523, הקראי שמואל בן דוד ב-1641, ועוד.
בתחילת המאה ה-19 שימשה המערה כמחצבה ואז קנתה אותה משפחת אבו ג'יבנה. המשפחה השתמשה במקום כמכלאה לצאן ובקר ולאחר מכן הקדישה את המקום לוואקף המוסלמי, לאחר תקופה נבנו סביב המערה מקומות מגורים, והמערה הפכה למטרד תברואתי, ב-1975 העירייה דרשה להעביר את המכלאות מהמקום והמשפחה פנתה לעסקים אחרים, המערה שנעזבה הפכה לאתר אשפה ולמקום מפגש של נרקומנים.
בסוף המאה העשרים שיפץ הרב שבתי אלפייה את המערה.
המערה אינה כלולה ברשימת המקומות הקדושים בתקנות השמירה על מקומות קדושים ליהודים - התשמ"א, לפי מספר עדויות, לאחר תשכ"ז היה שילוט לא-מוסדר מקבר שמעון הצדיק למערת הרמב"ן.
כל הכותבים המציינים את המערה מתארים את מקומה כ"ליד מערת שמעון הצדיק", מספר כותבים מתארים את המערה כבעלת שני עמודי תמיכה; בדו"ח הרשמי של ועדת ביילין נכתב שבמערה כיום אין עמודים.
אהרן ביר כתב ב-1988 שהמערה היא קבר הרמב"ן, אך מדובר בטעות.
המאבק המשפטי

במאי 2000 החלו עימותים במקום בין יהודים בראשות הרב בני אלון (אז ח"כ מטעם האיחוד הלאומי), ובין ערבים בראשות פייסל אל-חוסייני; הטריגר לעימותים לא ברור, העיתונאי דני רובינשטיין העלה שתי סברות, האחת היא גילוי עניין במקום מצד קבוצת תלמידי ישיבה שהתנחלו בקבר שמעון הצדיק, או תכנון של עיריית ירושלים לפיתוח תשתיות בעמק בין ואדי ג'וז לשייח ג'ראח מה שהביא לחשש של המשפחה שיאבדו את השטח.
משפחת אבו ג'יבנה מסרו את השטח לחברת תחבורה שהתחילה להכשיר את המקום לחניון רכב וכלים כבדים, והחלו עימותים במקום.
בעקבות העימותים שר הדתות יצחק כהן מש"ס הכריז על המערה כמקום קדוש, והמערה הייתה אמורה לעבור לידי לאנשי משרד הדתות פעילי "המרכז הארצי לפיתוח מקומות קדושים".
בעלי המערה פנו לבג"ץ והרכב שופטים בראשות כרמי מוסק הורה לערבים להפסיק את העבודות במקום, יוסי ביילין ששימש אחר כך כשר הדתות הקים ועדה לחקור את המקום, והוועדה הגיעה אף היא למסקנה שאפשר להכריז על המקום כמקום קדוש זאת בעקבות עדויות היסטוריות לביקור ותפילה של יהודים במקום, אך הוועדה סיווגה את המקום כקדוש מדרגה נמוכה ומאחר שהסכסוך נוגע לעניין המוסדר בחוק השמירה על המקומות הקדושים, 1967 החוק הירדני מ-1924, אינו חל, ובית המשפט מוסמך לדון בו.
לאחר דיונים ממושכים, בספטמבר 2003 אילץ בג"ץ (בהרכב השופטים מישאל חשין, דורית בייניש, ואסתר חיות) את שר הדתות לבטל את ההכרזה על האתר כמקום קדוש, ואכן השר אשר אוחנה ביטל את ההכרזה.
אליעזר יצחק אילנאה

| --- | --- |

אליעזר יצחק אילנאה
 לידה:  6 בנובמבר 1854 
 פטירה:  31 בדצמבר 1928 (בגיל 74) 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 
אליעזר יצחק אִילָנָאֶה (שֶיינבּוֹים) (6 בנובמבר 1854 – 31 בדצמבר 1928) היה פעיל ציוני ומחלוצי ההגות הפילוסופית בספרות העברית החדשה.
קורות חיים

אילנאה נולד כאליעזר יצחק שיינבוים בשנת 1854 בעיר המחוז קוברין שבפלך גרודנה של האימפריה הרוסית (בתחום המושב היהודי, רוסיה הלבנה), בנם של יוסף שלמה שיינבוים, שנודע בכינויו יאָשע מינקעס (יוֹשֶה מינקֶס, 'בנה של מינה'), סוחר, ואסתר גיטְל (בתו של אב"ד קאמניץ, הרב אברהם דוב הלוי, נכדתו של ר' אלכסנדר זיסקינד מהורדנא, בעל "יסוד ושורש העבודה", ודודניתו של יחזקאל קוטיק), שניהלה פונדק ומסבאה שהיו מוקד משיכה לעשירי האזור. להוריו נולדו עשרים ושניים ילדים ששלושה-עשר מהם נפטרו; התשעה הנותרים היו שלושה בנים ושש בנות.
בילדותו למד שיינבוים תנ"ך, תלמוד, קריאה ודקדוק עם מורים פרטיים, ולאחר מכן השתלם בשפה הרוסית בלימוד עצמי. בגילאי 14–18 למד ש"ס ופוסקים אצל ר' זלמן סנדר שפירא, שהיה גיסו ומגדולי התורה ורב בעיר קרינקי. ובלילות למד השכלה כללית, ואת השפה הגרמנית למד בעזרת תרגום התנ"ך של משה מנדלסון.
למד פולנית וצרפתית בעזרת מילונים וספרי לימוד ברוסית וגרמנית. וגמר את כל קורסי הגימנסיה בלימוד עצמי, בהן יוונית ולטינית.
נישא לנעמי ממשפחת רחמיאלביץ, שהיו בעלי אחוזה במחוז רצ'יצה בפלך מינסק שברוסיה הלבנה. ומשנת 1877 עסק בסחר יערות ומשלוח רפסודות מאחוזתו של חותנו על נהר הדנייפר.
בשנת 1898 עבר להומל, שם עבד בסחר רהיטים ועסק בהגות ובמחקר. כן לקח חלק בעבודה ציבורית לאומית וציונית, פעל למען הקרן הקיימת, אוצר התיישבות היהודים והשקל הציוני, כיהן כראש אגודת חובבי שפת עבר והוועד המפקח של "החדר המתוקן". ייסד את הספרייה העברית, והיה מורשה הוועד האודיסאי של חובבי ציון. בשנת תרע"ב נבחר כחבר כבוד בהסתדרות הציונית בהומל.
בשנת 1904 עבר את בחינות הבגרות על מנת שיוכל להתקבל כרב מטעם במאזיר, אך לאחר שהתעודה הייתה בידו והציעו לו לקבל משרת רבנות מטעם הממשלה, הוא בחר להמשיך ולעסוק במסחר. ונשאר סוחר ועסקן, הוגה דעות וסופר מדעי.
בשנת תרע"ג ביקר בארץ ישראל במשך שבעה שבועות, ולאחריהם חזר לרוסיה, סגר את עסקיו והתכוון לעלות ארצה, אולם בשל פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914 נשאר לסייע לפליטים מאזורי הקרבות. ולאחר מהפכת פברואר בשנת 1917 סייע בפעילות ציונית לאומית. תחילה השתתף בוועידה הציונית הכול-רוסית השביעית בפטרוגרד, ונבחר מטעם הציונים לעירייה ולוועד הקהילה בהומל. ייסד את "בית העם", גני ילדים ובתי ספר בעברית. כן הרצה בנושאים מדעיים וספרותיים ופעל כדי לעודד את הנוער לשפה ולתרבות עברית.
פעילותו נפגעה בעקבות המהפכה הבולשבית ומלחמת האזרחים, ובשנת 1921 עלה לארץ ישראל והשתקע בבית הכרם בירושלים ועִברת את שם משפחתו לאילנאה ("אילן נאה", פירוש השם "שיינבוים" ביידיש). בארץ ייסד את "מסיבות השבת" והמשיך בעבודתו הספרותית-פילוסופית.
פרסם מאמרי בקורת על ספרי מחקר ופילוסופיה ב"הארץ" וב"אספקלריה".
נפטר בבית החולים הדסה בירושלים בי"ח בטבת תרפ"ט, בן 74. נקבר בבית העלמין בהר הזיתים. הותיר אחריו שלושה בנים, בהם הסופר והמשורר עזריאל זליג ורופא השיניים ד"ר אברהם דב גדליהו.
עד ימיו האחרונים כתב את ספרו "מעבר לחושיות", שראה אור לאחר מותו.
ארכיונו שמור בספרייה הלאומית.
כתביו

"הרצאה על דבר הציונות והמטריאליות", וילנה: דפוס גארבער, תרס"ו 1906. (חוברת)
יסודי המציאות וההכרה: ניסיון להתיר איזו חידות מ"חידות העולם", ורשה: תושיה ('ביבליותיקה גדולה'), תרע"ג.
מעבר לחושיות: תורת הנפש ומסתוריה עם תמונת המחבר ותולדותיו; מבוא לספר מאת הוגו ברגמן, ירושלים: דרום, תר"ץ. (ראה אור לאחר מותו)
"הצהרת בלפור והצדק בין-הלאומי"; בהוצאת חבריו וידידיו של המחבר המנוח ז"ל בתל אביב, תל אביב: דפוס אתין ושושני, תר"ץ. (חוברת)
כתביו > תרגום

וילהלם ירוזלם, מבוא לתורת הפילוסופיה, ירושלים – ברלין: מוריה ודביר, תרפ"ד 1923.
לקריאה נוספת

'אילנאה (שינבום), אליעזר יצחק', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 524–525. (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  הודעת פטירה, ר' יצחק אילנאה ז"ל, דואר היום, 1 בינואר 1929
↑  בנה של מנה בתוך זכרונות קוֹטיק – פרק עשרים-וששה, באתר פרויקט בן-יהודה
↑  ק. ס., אליעזר יצחק שינבום איננו!, דואר היום, 2 בינואר 1929
↑  ארכיון אליעזר יצחק אילנאה בספרייה הלאומית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308084205171  ISNI: 0000 0000 7017 0006  LCCN: nr93008767  VIAF: 97173086   WorldCat (עם VIAF): 97173086
בתי כנסת בטהראן

בתי הכנסת בטהראן משקפים את ההיסטוריה ואת חיי היום יום של קהילת יהודי טהראן.
השכונות היהודיות

בסוף המאה ה-18, בתקופת שלטונה של השושלת הקאג'ארית, הוקם בין חומות העיר העתיקה בטהראן גטו יהודי, במטרה לצמצם עד כמה שאפשר את המגע בין היהודים למוסלמים. אחד מרחובות הגטו כונה "סמטת שבעת בתי הכנסת" בשל שבעה בתי הכנסת שפעלו בו.
בתחילת המאה ה-19, בשל הצפיפות הגדולה שנוצרה בגטו, ותנאיי התברואה הירודים, החלו היהודים לצאת מתחומי הגטו, ולהתיישב בשכונת עודלאג'אן, אחת מחמש השכונות הגדולות בעיר. הבתים והסמטאות הישנים של הגטו נהרסו במהלך השנים, ובמקומם נבנו פארקים ובניינים חדשים.
היהודים המשיכו להתגורר בשכונות נפרדות בהן הוקמו בתי כנסת, בתי ספר, מקוואות ואטליזים כשרים. בשכונות אלה יכלו לקיים בצורה נוחה יותר את אורח החיים היהודי. השכונות הציעו להם גם סוג של הגנה נגד תוקפנות אפשרית של שכניהם המוסלמים.
יהודים אמידים בעלי בתים רחבי מידות, הקדישו אזור מסוים בתוך בתיהם להקמת מקום תפילה ציבורי, כפתרון זמני לבעיית המחסור בבתי כנסת. עם הזמן נבנו בשכונת עודלאג'אן בתי כנסת חדשים דוגמת בית הכנסת עזרא יעקב, ונפתחו בתי כנסת בתוך בנייני בתי הספר. בתקופת השיא פעלו בשכונת עודלאג'אן חמישה עשר בתי כנסת. באמצע המאה העשרים, המצב הסוציו-אקונומי של השכונה הידרדר ומנגד נבנו שכונות חדשות בצפון טהראן, כגון אמיר אבאד (אנ'), יוסף אבאד ואחרות. היהודים עזבו את השכונה והתיישבו בשכונות החדשות. מתוך חמישה עשר בתי הכנסת שנבנו בעודלאג'אן לפני שנת 1920, פעילים היום רק שלושה, וזאת רק בשבתות ובחגים: בית הכנסת מולא חנינא, בית כנסת עזרא יעקוב ובית הכנסת חדש (חכים אשר) שהוגדר מבנה לשימור. המתפללים שפוקדים את בתי הכנסת אינם בני השכונה אלא מגיעים משכונות סמוכות.
אופי ומראה בתי הכנסת

בתי הכנסת בטהרן פעלו תמיד כמרכזים קהילתיים, בנוסף למקומות תפילה. רבות מהפעילויות החברתיות והתרבותיות של הקהילה התנהלו ומתנהלות בבית הכנסת.
מרבית בתי הכנסת בטהראן נמצאים בבניינים בהם פועלים בתי ספר. בדרך כלל אלה בניינים של שלוש קומות בהם קומה אחת (קרקע או עליונה) מוקדשת לבית הכנסת. במקרים אלה חזית הבניין פשוטה ללא עיטורים ואינה מבליטה את קיום בית הכנסת.
בתי כנסת מעטים נבנו כבניינים עצמאים, לדוגמה בית הכנסת חיים, בית הכנסת הראשון שנבנה מחוץ לשכונת עודלאג'אן (1913) ובית הכנסת יוסף אבאד שנחנך בשנת 1965. גם במקרים אלה מדובר מבנה צנוע בין קומה אחת או שתיים, מעוטר בצורה מאופקת, שאינו בולט בסביבתו הקרובה.
מקרה מיוחד הוא בית הכנסת מולא חנינא שנבנה בשנת 1903 בשכונת עודלאג'אן. בשל המצב התברואתי הקשה בשכונה, שגרם להתפרצות מגפת הטיפוס, בית הכנסת הקציב חדר לרופא היהודי רוחאללה ספיר כדי שזה יוכל לטפל במקום ללא תשלום בחולים יהודים מהשכונה. בשנת 1942, הוקם בסמוך לבית הכנסת מרכז הצדקה ובית החולים ד"ר ספיר, בית החולים היהודי היחיד בטהראן, שנסגר בשנת 2020 בגלל בעיות כלכליות.
בשל מיעוט האוכלוסייה היהודית, לא נבנים בתי כנסת חדשים בעיר. בטהראן היו בשנת 2011 עשרים ושישה בתי כנסת מתוכם שלושה עשר בתי כנסת פעילים.
ראו גם

בית הכנסת אברישמי
בית הכנסת איתיפאק
בית הכנסת זרגריאן
בית הכנסת מולא חנינא
בית הכנסת ראה-י דנש
בית הכנסת דניאל
בית הכנסת ח'וראסאניה
בית הכנסת חיים
בית הכנסת יוסף אבאד
בית הכנסת עזרא יעקוב
בית הכנסת פול-י צ'ובי
בית הכנסת באג' סבא
הערות שוליים

↑  Sarchal: The Forgotten History of Tehran’s Jewish Ghetto, Zaman Collective (באנגלית)
↑  Seven Synagogue Alley, 7 dorim, ‏11 בנובמבר 2020 (בפרסית)
↑  Narciss M.Sohrabi, Tehran synagogues: the socio-cultural topographies and architectural typologies
↑  Hakim Asher Synagogue - חיפוש ב-Google, באתר www.google.com
↑  מצגת של תמונות מבתי כנסת באיראן, באתר Iranian Jewish Culure (באנגלית)
אנדרה דיי

| --- | --- |

אנדרה דיי, 2016
 לידה:  30 בדצמבר 1984 (בת 40) ארצות הברית אדמונדס, וושינגטון, ארצות הברית
 שם לידה:  קסנדרה מוניק בייטי
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2012
 מקום לימודים:  תיכון סן דייגו לאמנויות 
 עיסוק:  זמרת-יוצרת • שחקנית
 סוגה:  בלוז • נשמה • דיסקו פופ • R&B
 חברת תקליטים:  וורנר מיוזיק גרופ
 פרסים והוקרה:  אשת השנה (2024) 
 andraday.com
 פרופיל ב-IMDb
 
קסנדרה מוניק בייטי (באנגלית: Cassandra Monique Batie; נולדה ב-30 בדצמבר 1984), הידועה בשם הבמה אנדרה דיי (Andra Day), היא זמרת-יוצרת מסוגת הרית'ם אנד בלוז וסול, ושחקנית אמריקאית, זוכת פרס אמי, פרס גראמי ופרס גלובוס הזהב ומועמדת פרס אוסקר על תפקידה בסרט "ארצות הברית נגד בילי הולידיי".
אלבום הבכורה שלה, Cheers to the Fall, שיצא בשנת 2015 והגיע למקום 48 במצעד בילבורד 200. בטקס פרס גראמי 2016, האלבום היה מועמד לאלבום R&B הטוב ביותר והסינגל הראשי של האלבום, "Rise Up", היה מועמד לתפקוד המו"פ הטוב ביותר. דיי שיתפה פעולה גם לצידו של הזמר סטיבי וונדר. בנובמבר 2016, יצאה לסבב הופעות ראשון הנקרא "Cheers to the Fall Tour".
קורות חיים

דיי נולדה ב-30 בדצמבר 1984 באדמונדס, וושינגטון. לאחר מכן עברה לדרום קליפורניה בגיל שלוש וגדלה בסן דייגו ובקליפורניה וסביבתה עם משפחתה. היא החלה לשיר בגיל צעיר בכנסייה הראשונה של המתודיזם המאוחדים בצ'ולה ויסטה, קליפורניה. היא למדה בבית הספר היסודי לפארק ולנסיה, אותו היא זוכה בזכות טיפוח העניין שלה באמנויות הבמה. בגיל 12 השתתפה ביום לצלילי זמרי הג'אז הבולטים כמו דיינה וושינגטון, בילי הולידיי ואלה פיצג'רלד, שכול הזמרים נחשבים כהשפעות על הסגנון המוזיקה שלה כיום. ב-11 ביולי 2019, קיבלה את התואר חבר כבוד בדלתא סיגמא תטא סורוריטי, התאגיד.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2015: Cheers to the Fall
2024: Cassandra (Cherith)
דיסקוגרפיה > מיני-אלבומים

2016: Spotify Sessions
2016: Merry Christmas from Andra Day
הופעות > סיבובי הופעות

2016: Cheers to the Fall Tour
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2017 | מרשל | זמרת מועדונים |  |
| 2017 | מכוניות 3 | תה מתוק | דיבוב |
| 2021 | ארצות הברית נגד בילי הולידיי (אנ') | בילי הולידיי |  |
| 2024 | Spotify Sessions | איישה |  |
| 2024 | הישועה (אנ') | אבוני ג'קסון |  |
צבי שראל

אין תמונה חופשית
צבי שראל (1927 – מאי 2016) היה איש חינוך ישראלי.
ביוגרפיה

ד"ר (ח"י) צבי שראל (לבית פישמן) – נולד בשנת 1927 בהונגריה. ניצול שואה, עלה לישראל בשנת 1949.
איש חינוך ותיק, עסק במחקר ובהוראה, בפיתוח תוכניות לימוד במוסדות ממלכתיים וציבוריים, בהכשרת מורים ובהשתלמותם. מחקריו התמקדו בחקר השיח והסוציולינוויסטיקה, בלשנות הטקטס ואוריינות ובתחומי מחקר של חקר הלשון והחינוך הלשוני, על מנת לענות בין השאר על הצורך למרכז מידע למורים המלמדים לשון ב"מוקד טקסטואלי".
מחקריו התפרסמו בכתבי עת שונים: "פרקים", "מעלות", "בלשנות עברית חפ"שית", "לשון ועברית", "בארי".
היה המייסד של כתב העת "חלקת לשון" ומעורכיו.
הקים את מאגר מילו"א (משאבי לשון ואוריינות)(הקישור אינו פעיל) – במכללת ליפשיץ, הנקרא על שמו,
ייסד את הלקסיקון המקראי (בהכנה).
1958 - האוניברסיטה העברית בירושלים - תואר ה BA במדעי הרוח + תעודת הוראה תיכונית.
1974 – אוניברסיטת תל אביב – תואר MA בהצטיינות – מדעי החינוך (המגמה למינהל ופיקוח).
1985- האוניברסיטה העברית בירושלים – תואר דוקטור במדעי הרוח – "מבנים של שיח בספרי לימוד עבריים במדעי הרוח והקשירות התקשורתית של פרחי הוראה".
שימש כסגן מנהלת תיכון עירוני י"א בתל אביב משנת 1969.
היה נשוי, אב לשלושה ילדים, סב לשמונה נכדים ונינה. נפטר במאי 2016 בגיל 89.
הערות שוליים

↑  אתר "נשמה"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007295961105171  ISNI: 0000 0000 5098 9807  LCCN: nr91037353  VIAF: 25012737   WorldCat (עם VIAF): 25012737
הרמן ברנשטיין

| --- | --- |

 לידה:  21 בספטמבר 1876 קודירקוס נאומייסטיס, האיחוד הפולני-ליטאי 
 פטירה:  31 באוגוסט 1935 (בגיל 58) שפילד, ארצות הברית 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, ארצות הברית 
 שפות היצירה:  יידיש, אנגלית 
 
הרמן ברנשטיין (באנגלית: Herman Bernstein;‏ 21 בספטמבר 1876 – 31 באוגוסט 1935) היה עיתונאי, סופר, משורר ומחזאי, דיפלומט יהודי-אמריקאי, ופעיל ציוני בארצות הברית.
קורות חיים > ראשית ימיו

נולד למשפחה יהודית דתית בעיירה ולדיסלבוב שבמחוז שאקי בליטא, ובהיותו בן 6 עבר עם משפחתו למוהילב.
בשנת 1893 היגר עם משפחתו לארצות הברית, ונאלץ לעבוד בנעוריו בסדנאות היזע בניו יורק כדי לפרנס את משפחתו.
בשנת 1901 נישא לסופי פרידמן, ממנה נולדו לו ארבעה ילדים.
הוא ייסד בניו-יורק את כתב העת ביידיש Der Tog.