stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יהואש (מלך יהודה)
מלכותו

התנאים המיוחדים של עליית יהואש למלוכה הביאו לתוצאות מפליגות בכל הנוגע למעמד המקדש כוהניו בממלכה. במשך כל תקופת מלכותו של בית דוד, עד לעליית יהואש, אין זכר להתערבות הכוהנים בעניינים המדיניים. הפעם, בשל התפקיד המכריע שמילא יהוידע הכהן בהכתרתו של יהואש, ולנוכח העובדה שבעת הכתרתו היה יהואש בן 7 שנים בלבד ("בֶּן-שֶׁבַע שָׁנִים יְהוֹאָשׁ בְּמָלְכוֹ" מלכים ב', י"ב, א'), דבר שהפך את יהוידע ליועץ ליהואש, לפחות בימי קטנותו - כל אלו הציגו את יהוידע בעיני העם כמציל המלוכה. התקופה בה שימש עוצר - כל ימי קטנותו של יהואש - ביצרו עוד יותר את מעמדו של "כהן הראש" ביהודה. עובדה זו אפשר שהייתה לצנינים בעיני אנשי חצר מסוימים. שכן לפי מסורת הנמסרת בספר דברי הימים - אך לא בספר מלכים - לאחר מות יהוידע הכהן, לקראת סוף ימי יהואש (מלך 38 שנים) פרצו סכסוכים בין המלך ויועציו לבין הכהן הראשי, זכריה בן יהוידע. סכסוך זה נסתיים בהוצאתו להורג של זכריה בפקודת המלך יהואש:
וְאַחֲרֵי מוֹת יְהוֹיָדָע בָּאוּ שָׂרֵי יְהוּדָה וַיִּשְׁתַּחֲווּ לַמֶּלֶךְ אָז שָׁמַע הַמֶּלֶךְ אֲלֵיהֶם. וַיַּעַזְבוּ אֶת-בֵּית ה' אֱלֹהֵי אֲבוֹתֵיהֶם וַיַּעַבְדוּ אֶת-הָאֲשֵׁרִים וְאֶת-הָעֲצַבִּים וַיְהִי-קֶצֶף עַל-יְהוּדָה וִירוּשָׁלִַם בְּאַשְׁמָתָם זֹאת. וַיִּשְׁלַח בָּהֶם נְבִאִים לַהֲשִׁיבָם אֶל-ה' וַיָּעִידוּ בָם וְלֹא הֶאֱזִינוּ. וְרוּחַ אֱלֹהִים לָבְשָׁה אֶת-זְכַרְיָה בֶּן-יְהוֹיָדָע הַכֹּהֵן וַיַּעֲמֹד מֵעַל לָעָם וַיֹּאמֶר לָהֶם כֹּה אָמַר הָאֱלֹהִים לָמָה אַתֶּם עֹבְרִים אֶת-מִצְוֹת ה' וְלֹא תַצְלִיחוּ כִּי-עֲזַבְתֶּם אֶת-ה' וַיַּעֲזֹב אֶתְכֶם. וַיִּקְשְׁרוּ עָלָיו וַיִּרְגְּמֻהוּ אֶבֶן בְּמִצְוַת הַמֶּלֶךְ בַּחֲצַר בֵּית ה'. וְלֹא-זָכַר יוֹאָשׁ הַמֶּלֶךְ הַחֶסֶד אֲשֶׁר עָשָׂה יְהוֹיָדָע אָבִיו עִמּוֹ וַיַּהֲרֹג אֶת-בְּנוֹ וּכְמוֹתוֹ אָמַר יֵרֶא ה' וְיִדְרֹשׁ.
מכל תקופת מלכותו הארוכה יחסית של יהואש בחר בעל ספר מלכים לציין שני אירועים בלבד (שניהם חוזרים ומוצגים גם בדברי הימים):
מלכותו > בדק בית המקדש

האירוע הראשון היה דבר בדק בית המקדש שנעשה במצוות המלך, אירוע שמתואר בפירוט רב יחסית:
מלכותו > חזאל מלך ארם

האירוע השני היה מסעו של חזאל מלך ארם נגד יהודה:
ספר דברי-הימים מביא אירוע זה מיד לאחר תיאור הסכסוך בין הכהונה ליהואש, סכסוך שהביא להמתתו של זכריה. בעל ספר דברי הימים ראה בכך חטא גדול של יהואש ש"לֹא-זָכַר יוֹאָשׁ הַמֶּלֶךְ הַחֶסֶד אֲשֶׁר עָשָׂה יְהוֹיָדָע אָבִיו עִמּוֹ וַיַּהֲרֹג אֶת-בְּנוֹ" בעל הספר מוצא גם חטא ביהואש על ש"עַזְבוּ אֶת-בֵּית ה' אֱלֹהֵי אֲבוֹתֵיהֶם וַיַּעַבְדוּ אֶת-הָאֲשֵׁרִים וְאֶת-הָעֲצַבִּים וַיְהִי-קֶצֶף עַל-יְהוּדָה וִירוּשָׁלִַם בְּאַשְׁמָתָם זֹאת. וַיִּשְׁלַח בָּהֶם נְבִאִים לַהֲשִׁיבָם אֶל-ה' וַיָּעִידוּ בָם וְלֹא הֶאֱזִינוּ". האירוע של פלישת חזאל מלך ארם מובא בספר דברי הימים מיד לאחר דברי האשמה אלו, כרמז לכך שפלישה זו הייתה עונש משמים על חטאי יהואש. בעל ספר מלכים מביא לעומת זאת את דבר הפלישה בלי דברי פרשנות אלו. ואם כי מציין הוא בתחילת התיאור על מלכות יהואש ש"רַק הַבָּמוֹת לֹא-סָרוּ עוֹד הָעָם מְזַבְּחִים וּמְקַטְּרִים בַּבָּמוֹת", אך בה במידה מציין הוא גם, שיהואש עשה את "הַיָּשָׁר בְּעֵינֵי ה' כָּל-יָמָיו", והוא אינו יודע, ובכל אופן - אינו מביא את הספור בדבר הסכסוך עם זכריה בן יהוידע. אין בכל אופן יסוד לפקפק בפרשת הסכסוך בין הכהונה לבית המלוכה, ואפשר שאחד המקורות לסכסוך היה הפקעת אוצרות המקדש לטובת תשלום לחזאל על מנת שיסוג מירושלים.
מותו

יהואש נרצח על ידי קושרים מבין עבדיו, היינו – אנשי חצרו. תיאור זה משותף לבעל ספר מלכים ולבעל ספר דברי הימים. אך בעוד שספר מלכים מביא ידיעה זו ללא פרשנות: "וַיָּקֻמוּ עֲבָדָיו וַיִּקְשְׁרוּ-קָשֶׁר וַיַּכּוּ אֶת-יוֹאָשׁ בֵּית מִלֹּא הַיֹּרֵד סִלָּא. וְיוֹזָכָר בֶּן-שִׁמְעָת וִיהוֹזָבָד בֶּן-שֹׁמֵר עֲבָדָיו הִכֻּהוּ וַיָּמֹת וַיִּקְבְּרוּ אֹתוֹ עִם-אֲבֹתָיו בְּעִיר דָּוִד" (מלכים ב', י"ב, כ"א–כ"ב). רומז ספר דברי הימים לשתי סיבות לקשר: סיבה פוליטית - כישלונו של יהואש נגד הארמים, וסיבה פוליטית-ממסדית או סיבה דתית של זעם האל - בשל רציחתו של זכריה בן יהוידע: "וּבְלֶכְתָּם מִמֶּנּוּ כִּי-עָזְבוּ אֹתוֹ בְּמַחֲלֻיִים רַבִּים הִתְקַשְּׁרוּ עָלָיו עֲבָדָיו בִּדְמֵי בְּנֵי יְהוֹיָדָע הַכֹּהֵן וַיַּהַרְגֻהוּ עַל-מִטָּתוֹ וַיָּמֹת וַיִּקְבְּרֻהוּ בְּעִיר דָּוִיד וְלֹא קְבָרֻהוּ בְּקִבְרוֹת הַמְּלָכִים" (דברי הימים ב', כ"ד, כ"ה). בעל ספר דברי הימים אף יודע לציין שיהואש נקבר אמנם בעיר דוד, אך לא בקברות המלכים – עובדה המתפרשת כעונש שנענש יהואש. ספר מלכים מוסר בעניין זה גרסה מנוגדת: "וַיִּקְבְּרוּ אֹתוֹ עִם-אֲבֹתָיו בְּעִיר דָּוִד".
ראו גם

כתובת יהואש
הערות שוליים

↑  ספר מלכים ב', פרק י"ב, פסוק ב': "בִּשְׁנַת-שֶׁבַע לְיֵהוּא, מָלַךְ יְהוֹאָשׁ, וְאַרְבָּעִים שָׁנָה, מָלַךְ בִּירוּשָׁלִָם; וְשֵׁם אִמּוֹ, צִבְיָה מִבְּאֵר שָׁבַע."
↑  תלמוד בבלי, מסכת מגילה, דף י', עמוד ב': "ואמר רבי לוי: מסורת בידינו מאבותינו אמוץ ואמציה אחים היו"
↑  המלכה עתליה: סיפורה המרתק של המלכה הנשכחת אשר שלטה בממלכת יהודה (שחר ענבר), באתר רשת עושים היסטוריה
↑  .M, Liverani. L'histoire de Joas, VT, 24,1974,43
↑  אהובה אשמן, "ועתליה מלכת על הארץ" (מל"ב יא 3) על הגבירות במקרא, בית מקרא: כתב-עת לחקר המקרא ועולמו, 2004
↑  על כתובת אדרימי ראו: נ, נאמן וא, קמפינסקי. עיון מחודש בכתובת אידרימי מאללח', בתוך חפירת ומחקרים, בעריכת י. אהרוני, ת"א, 1970, 211-220; וכן Edward L. Greenstein, David Marcus, The Akkadian Inscription of Idrimi, Journal of the Ancient Near Eastern Society 8, 1976, עמ' 59–96
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007384063005171  GND: 119358336  LCCN: n86070767  VIAF: 74661427   WorldCat (עם VIAF): 74661427
שנות ה-80 של המאה ה-15

שנות ה-80 של המאה ה-15 היו העשור התשיעי של המאה ה-15, החלו ב־1 בינואר 1480 והסתיימו ב־31 בדצמבר 1489.
באירופה עומד עשור זה כנקודת מפנה ביחס כלפי מיעוטים, שבאה לידי ביטוי באישורים שהתחילו לתת אפיפיורים לקיום אינקוויזיציות וסוגים אחרים של רדיפה.
אירועים בולטים בעולם

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
אירועים בולטים בעולם > מלחמה ופוליטיקה > מלחמות

1485 – כוחותיו של מתיאש הראשון, מלך הונגריה כבשו את וינה.
אירועים בולטים בעולם > מלחמה ופוליטיקה > סכסוכים לאומיים ואזוריים

1 ביוני 1485 – מתיאש הוניאדי כובש את וינה והופך אותה לבירה שלו.
22 באוגוסט 1485 – קרב בוסוורת' – הנרי טיודור מביס את ריצ'רד השלישי והופך להיות מלך אנגליה. בעקבות כך בא הקץ למלחמות השושנים באנגליה.
אירועים בולטים בעולם > מלחמה ופוליטיקה > אירועים פוליטיים משמעותיים

6 במרץ 1480 – שליטי ספרד פרננדו השני ואשתו איזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה חותמים על אמנת טולדו-אלקסובס: הם מכירים בכיבושיו של אפונסו החמישי, מלך פורטוגל באפריקה; בתמורה, זה האחרון מעביר את האיים הקנריים לרשות ספרד. בכך בא קץ למלחמות הירושה בחצי האי האיברי
28 ביולי 1480 – מהמט השני נכשל בניסיונו לכבוש את האי רודוס מידי מסדר אבירי רודוס
17 בספטמבר 1480 – האינקוויזיציה הספרדית ממנה את שני האינקוויזיטורים הראשונים ומתחילה בפעילותה נגד יהודים מומרים שמוצאם ביהדות ספרד
אוקטובר 1480 – "ההתקוממות הגדולה על נהר האוגרה" – נסיכות מוסקבה תחת הנהגתו של איוואן השלישי נפטרת סופית משליטתה של הורדת הזהב
1480 – לודוביקו ספורצה הופך לדוכס מילאנו (שולט עד 1499)
1480 – בסיועו של המתווך לואי האחד עשר, מלך צרפת, מוכרז שלום בין לורנצו דה מדיצ'י והאפיפיור סיקסטוס הרביעי
1480 – מונומוטפה (כיום זימבבווה): מלך מונומוטפה מוטפה נפטר ובנו ניאהומה יורש את כס המלוכה (שלט עד 1490)
1 בינואר 1481 – האינקוויזיציה הספרדית התחילה לפעול
14 במאי 1483 – הכתרתו של שארל השמיני מלך צרפת
6 ביולי 1483 – ריצ'רד השלישי מוכתר למלך אנגליה
11 ביוני 1484 – ג'יימס הרביעי, מלך סקוטלנד מוכתר כמלך
29 באוגוסט 1484 – אינוקנטיוס השמיני אפיפיור ה-213 לאחר מות סיקסטוס הרביעי
1485 – הסולטאן באיזיט השני מוציא צו מלכותי (פירמן) הקובע עונש מוות לכל העוסק בדפוס באימפריה העות'מאנית, בנימוק שההמצאה "תעמיד לרשות המאמינים ספרים בכמות העולה על זו הרצויה".
1486 – מתיאש הוניאדי מארגן את יחידת ההוסרים ראשונה.
18 בינואר 1486 – חתונת הנרי השביעי, מלך אנגליה ואליזבת מבית יורק מסמלת את סיום מלחמת השושנים.
24 במאי 1487 – המתחזה למברט סימנל מוכתר בדבלין כאדוארד השישי, מלך אנגליה
1487 – פרסומו של הספר, "פטיש המכשפות", שמסמל בעיני היסטוריונים רבים נקודת מפנה ביחס הכנסייה כלפי מכשפות והשטן. הספר מניח את התשתית לתפיסות הדמונולוגיות שהופכות בהדרגה לנפוצות ומקובלות בעולם המערבי. הספר מתפרסם לצד בולה של האפיפיור המורה למלכים לסייע לנזירים באיתור והעמדה לדין של בני בריתו של השטן.
25 בנובמבר 1487 – אליזבת מיורק מוכתרת מלכת אנגליה
24 ביוני 1488 – ג'יימס הרביעי, מלך סקוטלנד מוכתר כמלך
אירועים בולטים בעולם > מלחמה ופוליטיקה > קולוניאליזם ואימפריאליזם

28 ביולי 1480 – הפלישה העות'מאנית לאוטרנטו – צבא האימפריה העות'מאנית פולשת לאוטרנטו שבאיטליה. לאחר נפילת העיר לידי העות'מאנים קורא האפיפיור סיקסטוס הרביעי לצאת למסע צלב חדש
1487 – כיבוש מאלגה על ידי הנוצרים.
14 במרץ 1489 – מלכת קפריסין נאלצת למכור את הממלכה לוונציה. האי הופך למושבה ונציאנית
כלכלה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
1486 – סיגיזמונד, הארכידוכס של טיירול, מנפיק את מטבע הכסף הגדול הראשון של אירופה, הגוּלדנגרוֹשן.
התנקשויות, חיסולים, וניסיונות התנקשות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
22 באוגוסט 1485 – ריצ'רד השלישי, מלך אנגליה נהרג בקרב בוסוורת' על ידי חייל ולשי
1486 – טיזוק, השליט האצטקי של טנוצ'טיטלאן מת מהרעלה. איוצוטל יורש את מקומו.
אסונות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
3 במאי 1481 – 3 רעידות אדמה קשות באי רודוס גובות את חייהם של כ-30,000 הרוגים
מדע וטכנולוגיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מדע וטכנולוגיה > חקר העולם

1482–1483 – מסעות המחקר של ממלכת פורטוגל מגיעות לממלכת קונגו
1487 – דיאש מגיע לכף התקווה הטובה
6 בינואר 1488 – בארתולומיאו דיאש הוא האירופאי הראשון שמקיף את כף התקווה הטובה
תרבות פופולרית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
22 באפריל 1488 – מהדורה ראשונה של תנ"ך שלם ומנוקד יוצאת לאור בבית הדפוס של משפחת שונצינו בעיר סונצ'ינו, איטליה
אישים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הערות שוליים

↑  מירי אליאב-פלדון, אויב מדומיין: צייד המכשפות, באתר אוניברסיטת תל אביב, דקות 10:30-4:56
↑  עמי איילון, האם הייתה מהפכת דפוס במזרח התיכון? (עמ' 52)
↑  מירי אליאב-פלדון, אויב מדומיין: צייד המכשפות, באתר אוניברסיטת תל אביב, דקות 10:30-4:56
↑  Southern Africa - European and African interaction from the 15th through the 18th century, אנציקלופדיה בריטניקה
| עשורים במאה ה-15 |
| --- | --- | --- |
|  | << • 1400–1409 • 1410–1419 • 1420–1429 • 1430–1439 • 1440–1449 • 1450–1459 • 1460–1469 • 1470–1479 • 1480–1489 • 1490–1499 • >> |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  KulturNav: f6f96b73-6940-41b7-96f1-2a19af8d7026 
22 באוגוסט 1485 – הנרי טיודור מביס את ריצ'רד השלישי והופך להיות מלך אנגליה
המצור על רודוס (1480)
ריצ'רד השלישי
אורן ציבלין

| --- | --- |

אורן ציבלין בסטודיו, 2011
 לידה:  12 ביוני 1969 (בן 55) 
 מדינה:  ישראל ישראל
 
אורן ציבְלין (נולד ב-12 ביוני 1969) הוא עיתונאי, סופר, תסריטאי ופרסומאי ישראלי.
ביוגרפיה

ציבלין גדל והתחנך ברמת גן, בוגר בתי הספר "הגפן" ו"אוהל שם" בעיר. החל את דרכו העיתונאית כבר בגיל 9 ככתב צעיר של העיתון "משמר לילדים". בין השאר ראיין בתקופה זו את נשיא המדינה, יצחק נבון. כנער עבר לעיתון "מעריב לנוער", שם שימש ככתב נוער במשך חמש שנים, ערך טור אישי ופרסם מאות כתבות.
ביוגרפיה > קריירת כתיבה ועיתונות

ציבלין כתב ופרסם את ספרו הראשון, "סחבק מדבר", בקיץ 1987 בגיל 18. ספר סלנג שזכה להצלחה והיה לרב מכר. אף על פי שקיבל ביקורות שליליות, נתן זך כתב עליו ביקורת בשבועון 'העולם הזה' בה הציע לתת אותו במתנה לבן של חברים שאינך סובל. וכתב ש"מדובר בהתבהמות נוספת באקלים התרבותי, ובפריצת של כל הנורמות התרבותיות, בהתנוונות. מי שהיום סחתבקים שלך יקראו לך מחר 'מניאק'". מיד עם גיוסו לצבא כתב את ספרו השני "36 בפנים! מדריך ציבלין למתגייס". בסך הכל כתב ציבלין למעלה מ-30 ספרי ילדים ונוער, במקביל, ערך ציבלין עשרות ספרי ילדים לידיעות אחרונות והוצאת מודן.
את שירותו הצבאי עשה ככתב צבאי של העיתון "במחנה", והיה החייל הראשון בצבא הסדיר שערך עיתון צבאי – "במחנה גדנ"ע"[דרוש מקור]. לאחר שחרורו שימש כרכז כתבים וכעורך של עיתון הנוער "ראש 1". מגיל 22 ערך במשך חמש שנים את קבוצת עיתוני "כולנו" ("כולנו", "פילון", "זומביט", ו"ניצני מדע").
ביוגרפיה > קריירה בטלוויזיה

בשנות התשעים נכנס ציבלין גם לתחום הטלוויזיה, ערך והגיש את תוכנית האירוח לנוער "מוקש" בערוץ 2, בטלוויזיה החינוכית - "מתגלגלים" וב"פיספוסים" השתתף כיועץ ומחבר השאלות בסדרת תוכניות בנושא "סלנג". תוכניות החג של קשת, שידורי הילדים של ערוץ 1 לאחר רצח רבין ועוד[דרוש מקור]. בנוסף גיבש רעיונות לתוכניות טלוויזיה מצליחות כגון "הקרנבל של מיכל" בהנחיית מיכל ינאי, וכן עסק בתסריטאות ילדים[דרוש מקור]. בשנת 1997 החל לערוך תוכניות בערוץ הילדים, ובמשך שלוש שנים ניהל את המו"לות והיזמות של ערוץ 6 וערוץ 8.
ב-2001 יזם את הקמת תחנת רדיו באינטרנט לבני נוער בשיתוף קבוצת התקשורת מעריב החזקות.
ביוגרפיה > קריירה עסקית

בשנת 2000 נכנס לתחום הפרסום, הוא הקים יחד עם אייל גרינברג, בנה של ג. יפית, את חברת הפרסום לילדים ונוער "ג. קיד". בין השאר ניהלו מסעות פרסום עבור חברת עלית ורשת מסעדות ברגר קינג. אחר כך הקים את קבוצת הפרסום "ציבלין". בה ציבלין משמש כמנכ"ל ומנהל קריאייטיב. בין לקוחות החברה היו רשת האופנה לילדים "סקאל קידס" מקבוצת סקאל, יבואנית הממתקים חברת סידס.
ב-2004 הקים במסגרת קבוצת "ציבלין" את "ציבלין הוצאה לאור" המתמחה בהוצאת לאור של מגזינים וספרים לצעירים ומשפחה, אשר מנסה להוות חממה לדור הבא של סופרי ומאיירי הילדים והנוער ומעודדת יצירה ישראלית מקורית בצד תרגומים ועיבודים חדשים של ספרי איכות מהארץ ומהעולם. בין הסופרים בהוצאה לאור ניתן למנות את יהודה אטלס, חיים נחמן ביאליק, עודד בורלא, אורי לברון, כרמי כץ, שרון חסקל ועוד.
ב-2010 החלה "ציבלין הוצאה לאור" את "פוד-קיפוד", עיתון מצויר לילדים. בספטמבר 2015, רכשה את מגזין הנוער "מעריב לנוער", בדצמבר 2015 רכשה את מלוא המניות במגזין "הורים וילדים", וב-2017 את מגזין הטיולים והתיירות מסע אחר.
בספטמבר 2016 רכש ציבלין את רשת הצעצועים אימג'ינריום לאחר שזו נקלעה לקשיים.
חיים אישיים

אורן ציבלין גרוש ואב לשניים, צמחוני מגיל צעיר ומתגורר ביפו.
ספריו

"סחבק מדבר" – ספר סלנג שפורסם בסוף שנות ה-80
"בגוף ראשון" (עם הילה טימור)
"שתוק שמן"
חמישיית ספרי "הקרנבל של מיכל"
"החיוך העצוב של דובי הפנדה"
"ארז שלי"
"הדגדוג שהלך לאיבוד"
"בקצה" (קובץ סיפורים)
"סופעולם" (רומן)
"האף של אבא"
"החלום הקסום של דומבי"
"אמא כן ואבא גו"
"סיפור שהתחיל בנשיקה לצפרדע"
"אבל אמא – זה לא אני"
"לא מפחדים מכיתה א'"
"להיות כאן ילד" (אלבום, 50 שנות ילדות ישראלית)
"36 בפנים"
"משפחת כאפות"
הערות שוליים

1 2 3  ירון פריד, תופעה - רב־מכר לבני הנעורים - סחבק מתחנף, כותרת ראשית, 25 במאי 1988
↑  סחבק מדבר העם, "העולם הזה", גיליון 2608 מ-26 באוגוסט 1987, עמוד 26
↑  אפי לנדאו, "כולנו" ו״כולנו לילדים" נמכרו לבעלי "פילון", חדשות, 25 בדצמבר 1991
↑  TheMarker digital, WFM - רדיו אינטרנט חדש לצעירים, באתר TheMarker‏, 23 באפריל 2001
סמדר הירש, ‏קבוצת מעריב משיקה רדיו אינטרנט לבני נוער - WFM, באתר גלובס, 22 באפריל 2001
↑  TheMarker digital, עלית וברגר קינג יוצאות בקמפיין למבצע משותף, באתר TheMarker‏, 5 במרץ 2001
↑  עדי דברת, ציבלין תקשורת צעירים יטפל בתקציב סקאל קידס, באתר TheMarker‏, 1 בינואר 2008
↑  עדי דברת, סידס העבירה תקציבי סניקרס, מארס, טוויקס, באונטי ופז לציבלין תקשורת צעירים, באתר הארץ, 18 בדצמבר 2007
איילה צורף, הקמפיין האפקטיווי של השבוע: XL עם רונה לי שמעון, באתר TheMarker‏, 11 ביוני 2009
↑  שירי לב-ארי, הוצאת ספרים חדשה לילדים, באתר הארץ, 31 במאי 2004
↑  יעל דר, "פוד-קיפוד": עיתון מצויר חדש לילדים קטנים, באתר הארץ, 19 בספטמבר 2010
↑  לי-אור אברבך, ‏אורן ציבלין רוכש את מלוא השליטה ב"מעריב לנוער", באתר גלובס, 2 בספטמבר 2015
↑  לי-אור אברבך, ‏אורן ציבלין רכש את מלוא המניות במגזין "הורים וילדים", באתר גלובס, 14 בדצמבר 2015
↑  רנן נצר, ‏אושיית הילדים והנוער שהפך לאימפריית פרסום ותקשורת, באתר גלובס, 17 בספטמבר 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299371805171  ISNI: 0000 0000 6905 9562  LCCN: n88232296  VIAF: 97358970   WorldCat (עם VIAF): 97358970
פטריק סיל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  7 במאי 1930 הממלכה המאוחדת בלפסט, צפון אירלנד, הממלכה המאוחדת
 פטירה:  11 באפריל 2014 (בגיל 83) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 השכלה:  בייליול קולג'  קולג' סנט אנתוני 
 עיסוק:  עיתונאי
 תחום סיקור:  המזרח התיכון
 בן או בת זוג:  Rana Kabbani (1985–2014) Lamorna Heath 
 צאצאים:  אורלנדו סיל 
 
פטריק אברהם סיל (באנגלית: Patrick Abram Seale;‏ 7 במאי 1930 – 11 באפריל 2014) היה עיתונאי יהודי-בריטי.
ביוגרפיה

סיל נולד בבלפסט, צפון אירלנד, הממלכה המאוחדת. אביו היה תאולוג יהודי רוסי ואימו מיילדת תוניסאית-איטלקייה. סיל למד בבייליול קולג' ובקולג' סנט אנטוני, שם התמחה בהיסטוריה של המזרח התיכון.
במשך שש שנים עבד בסוכנות רויטרס, בעיקר כעיתונאי לענייני כלכלה, ויותר מתריסר שנים באובזרבר, ככתב המסקר את המזרח התיכון, אפריקה והודו. טוריו פורסמו בעיתונים דוגמת "אל-חיאת" ו"הדיילי סטאר".
סיל נישא פעמיים. מנישואיו הראשונים הוא אב לבן. ב-1978 התאלמן מאשתו, וב-1983 נישא בשנית ונולדו לו בן ובת.
סיל מת בגיל 83 כתוצאה מגידול מוחי.
ספריו

סיל כתב ספרים רבים. כמה מהם ראו אור בעברית, והם:
המהפכה הצרפתית 1968, עם מורין מק'ונביל, מאנגלית: יוסף עוזיאל, הוצאת עם עובד, 1968.
סוריה: מאבק אל הצמרת, מאנגלית: אליקים רובינשטיין, הוצאת מערכות, 1968.
אסד: המאבק על המזרח התיכון, מאנגלית: גדעון טורי, הוצאת מערכות, 1993.
הערות שוליים

↑  Tim Llewellyn, Patrick Seale, Syria specialist and former Observer correspondent, dies aged 83, The Guardian, ‏13 באפריל 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310076605171  BnF: cb123960426 (data)  GND: 1151920916  ISNI: 0000 0001 1564 0391  LCCN: n50004908  LNB: 000195206  NDL: 00474772  NKC: zcu2011629175  NTA: 073269107  SUDOC: 033055114  VIAF: 29617633   WorldCat (עם VIAF): 29617633
משפחת עבו

הרב הקונסול יעקב חי עבו ורעייתו אסתר מלכה, עם שומר הראש הטורקי, הקאוואס
משפחת עבו היא משפחה יהודית שעלתה לארץ ישראל מאלג'יר ב-1817 והשתקעה בצפת והייתה מעורבת במספר מיזמי התיישבות יהודית חקלאית בגליל ובעמק החולה. לצד זאת ניהלו בני המשפחה סוכנות קונסולרית צרפתית בגליל.
שם המשפחה עבו נובע מהשם הפרטי עבו שהוא שם ברברי ומהווה קיצור לשם הערבי עבדאללה ומקביל לשם המקראי עובדיה.
מוצא המשפחה

מייסד השושלת שמואל עבו נולד באלג'יר ב־1789. ב־1817 עלה שמואל עם משפחתו והוריו לארץ ישראל והתיישב בצפת.
בשנת 1870 הקים הרב שמואל עבו את היישוב היהודי הראשון שהוקם במאה ה-19 על אדמת הר מירון, ובחודש אייר תרל"ח (1878), ביוזמתה ובעידודה של משפחת עבו, התיישבו כ-30 משפחות מצפת בשיפולי הכפר הערבי ג'עוני (שמה הקודם של ראש פינה) והקימו שם מושבה בשם "גיא אוני".
בפברואר 1874 מונה שמואל עבו לסוכן קונסולרי צרפתי בצפת.
משפחת עבו רכשה אדמות בכל סביבות צפת. הם קנו אדמות מזרחה לצפת, באזור החולה, יחד עם עוד משפחות מצפת כדוגמת משפחת ממן ומשפחת מזרחי. ב-1872 התיישבו האחים שלמה ושאול מזרחי מצפת, בניו של הרב חיים נחום מזרחי, רב ודיין בכולל הספרדים בצפת, על אדמתם, ולצידם התיישבו עוד שבע משפחות מן הקהילה הספרדית בעיר, שהיו אריסים על אדמות משפחת עבו. שם ניתן למקום: מי מרום. לימים, כאשר יהודים ממזריץ' ייסדו שם את מושבתם, יסוד המעלה, חברה אליהם משפחת מזרחי שנמנית עם מייסדי המושבה. במקביל רכשו בני עבו גם את האדמות במירון וב-1872 לערך הושיבו בהן אריסים, יהודים קרובי משפחה. האדמה ההררית במקום הגבילה את אפשרויות העיבוד החקלאי, האיכרים היהודים עזבו והאדמות הוחכרו לפלאחים ערבים. רק השומרים במקום נותרו יהודים. פעילות מסוג זה הייתה גם נחלתה של הקהילה האשכנזית בצפת והנהגתה, כמו רכישת אדמות בעין זייתון וההתיישבות בגיא אוני ב-1878, בעידודם ובתמיכתם של מנהיגי הקהילה כמו הרב שמואל הלר ומרדכי סגל.
אחד ממפעליו החשובים של הרב שמואל עבו היה הקמת המבנה מעל קבר רבי שמעון בר יוחאי בהר מירון. עד לבואו היה המבנה מוזנח ונטוש; הוא גידר את חלקת הקבר, הקים את מבנה בית הכנסת שמעליו ושיקם את הריסות בית הכנסת של האר"י בצפת. לאחר הרעש הגדול סייע לבנות מחדש את הרובע היהודי בצפת, שחרב, ואף הזמין לשם כך פועלים מקצועיים מדמשק. הרב שמואל עבו רכש בשנת 1870 כ-7,000 דונם של אדמה חקלאית בכפר מירון, ויישב במקום עשרות משפחות יהודיות מיוצאי כורדיסטן.
יעקב חי עבו - הדור השני לשושלת

עם פטירתו של הרב שמואל עבו בשנת תרל"ט (1879), עברה כהונת הרבנות ומשרת הקונסול לבנו, יעקב חי עבו, אשר היה הראשון מבני משפחת עבו שנולד בארץ ישראל. הרב יעקב חי עבו, המשיך בדרכו הציבורית של אביו והרחיב את בניין בית הכנסת של הרשב"י. בשלהי שנות השמונים הוסיף ביוזמתו ליישוב במירון אוכלוסייה יהודית של בעלי מלאכה מצפון אפריקה.
בשנת 1882 סייע הרב יעקב חי עבו לדוד שוב לקנות את אדמות ראש פינה, ורכש את הקרקעות למושבות יסוד המעלה של עולי מזריץ' בשנת 1883, ומשמר הירדן של עולים מפולין ומאשכנז בשנת 1884. דוד שו"ב מספר בזכרונותיו, המופיעים בספרו של אברהם יערי, זכרונות ארץ ישראל כי כאשר גזרו השלטונות הטורקים על הפסקת ההתיישבות בראש פינה, פנה לשלטונות בדמשק כשהוא מצויד במכתב המלצה מן האחים עבו לחכם באשי בדמשק, הרב מרקדו אלקלעי. שתדלנות זו הועילה, והגזירה בוטלה.
הרב יעקב חי עבו נשא לאישה את אסתר מלכה, בת רבי יצחק כהן, נכדת הרב נפתלי כהן צדק מליברפול, תוך כדי ביקור שערכה בארץ עם משפחתה.
הוא נפטר בביתו בצפת, בג' בטבת תר"ס, 1899, לאחר תאונה קשה.
מאיר עבו – הדור השלישי

עם פטירתו של יעקב חי עבו עברה כהונת הקונסוליה של צרפת לאחיו, הרב יצחק מרדכי עבו. אולם בכל יתר התחומים, החברתיים והציבוריים, ועל אף גילו הצעיר (שלושים) תפקד הבן, מאיר עבו, כראש המשפחה, כשלצידו רעייתו רחל. מאיר עבו נולד בא' בתשרי תרל"א (26.09.1870) בצפת.  הוא המשיך להתגורר בבית עבו ההיסטורי בצפת ולמד ב"חדר" ספרדי בילדותו, ובנעוריו למד בבירות; אחר כך למד כמה שנים בבית הספר הצבאי פוליטקניק סקול באנגליה. כאשר מאיר עבו חזר לצפת, הוא עבד כמזכיר בקונסוליה הצרפתית. שליטתו בשפה הערבית סייעה בידו להתחבר עם מנהיגים ונכבדים ערבים. הוא סייע נלחם נגד המרות הדת וניסיונות המיסיון, סייע למושבות בגליל העליון, ועזר למושבה משמר הירדן לזכות בבעלות על הקרקעות שלה בבית המשפט. בשנת 1915 ניסו 12 צעירים לעבור את הגבול צפונה כדי להתנדב לצבא הצרפתי. הם נתפסו, והשלטונות הטורקיים אסרו אותם על מנת להעמידם לדין באשמת בגידה. מאיר עבו הפעיל לחץ חזק על אנשי השלטון והצליח לשחרר את קבוצת הצעירים ולהחזירם לביתם. מאיר עבו נפטר בצפת, בי' בכסלו תש"ח (23 בנובמבר 1947).
מסורת ל"ג בעומר

לאות תודה על פועלו של הרב שמואל עבו בשיקום הרובע היהודי בצפת, בעידוד ההתיישבות בגליל, ובגאולת קברו של התנא הקדוש, רבי שמעון בר יוחאי - העניקה לו הקהילה בצפת ספר תורה על שמו, ובערב ל"ג בעומר תקצ"ג (1833) הובל ספר תורה זה לראשונה בשירה ובריקודים מבית עבו לבית הכנסת של הרשב"י במירון, וחגיגות ל"ג בעומר המסורתיות נפתחו ברוב עם. הייתה זו תחילתה של מסורת משפחתית, שהפכה במרוצת הזמן לחלק בלתי נפרד מהפולקלור הדתי עממי של חגיגות ל"ג בעומר בצפת, והתפשטה על פני כל הארץ.
שנים אחדות לאחר מכן הוחלף ספר התורה הראשון, שנידבו יהודי צפת, בספר תורה עטור כסף וזהב, שתרם בנו של הרב שמואל, הרב יצחק מרדכי עבו. ספר תורה זה נישא עד היום בתהלוכה החגיגית מבית עבו למירון, ובתום חג השבועות, חוזר לארון הקודש בבית הכנסת בנאה ("הצדיק הלבן") בצפת - עד לערב ל"ג בעומר הבא.
לקריאה נוספת

צבי אילן, מי מרום, אחוזתה של משפחת עבו, קדמה ליסוד המעלה, במערכה, גיליון 278, 1984, עמ' 6–11
יחיאל בריל, יסוד המעלה, יד בן צבי, ירושלים, 1978, עמ' 22, 99, 189, 225-223
בן-ציון דינור, ספר תולדות ההגנה, חלק א', הוצאת מערכות ועם עובד, תל אביב, תשט"ו-תשל"ב, עמ' 63, 114, 120
עבר הדני, משמר הירדן: מושבת-הספר שנפלה, תרמ"ד-תש"ח - 1884–1948: מפי מייסדיה, בניה ולוחמיה, תל אביב: דפוס ישראל, תשכ"ה, עמ' 17–19, 83-81
יהודה גרינקר ומרדכי חריזמן, נחשוני החולה, הוצאת יסוד המעלה, עמ' 11, 29,
זאב ענר, סיפורי משפחות: סיפורן של 50 משפחות בתולדות היישוב, עמ' 137–145, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1990
משה דוד שו"ב, ראשיתה של יסוד המעלה, בתוך: אברהם יערי, זכרונות ארץ ישראל, רמת גן, 1974, חלק א' עמ' 534–548
נתן שור, תולדות צפת, הוצאת עם עובד-דביר, 1983, עמ' 227–228, 232-235
דוד תדהר, אנציקלופדיה לחלוצי היישוב, עמ' 303 ,310 ,314 ,315 ,4514 ,4926
הערות שוליים

↑  מקור השם בן אבו, בן עבו, באתר "אנו – מוזיאון העם היהודי"
↑  יוסף שרביט, ‏צרפת בגליל במאה התשע-עשרה: על פי התכתובת הקונסולרית של משפחת עבו, קתדרה 108, יולי 2003, עמ' 104-75
↑  המגיד, 20.6.1883, עמ' 199, מכתבו של לורנס אוליפנט; המליץ, 5.11.83, עמ' 1289–1290, מכתבו של אלברט גולדשמידט.
↑  צבי אילן, הכמיהה להתיישבות יהודית בעבר הירדן 1947–1971, ירושלים תשמ"ה עמ' 53.
↑  עוד על ההתיישבות במירון: הרוזן, ההתנחלות, עמ' 29; פינס, בנין הארץ, עמ' 14; סוקולוב, ארץ חמדה 173-172.
↑  רבקה אמבון, הרב שמואל הלר (1803 – 1884) ומקומו בקהילה היהודית בצפת, עבודת דוקטור, הפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת תל אביב, 2016. ר' שמואל הלר מצפת - הפקולטה למדעי הרוח - אוניברסיטת תל אביב, עמ' 217-189
↑  לפי הכתבה הזו ב"חרות" מ-9 במאי 1958, היה זה בנו שגידר את חלקת קבר הרשב"י ויישב את יוצאי כורדיסטן בכפר מירון
↑  דוד תדהר (עורך), "מאיר עבו", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך א (1947), עמ' 303
↑  (־1956) [ץאַק דוד־עשריה סעקניעמ דוד־עשריה], Ohio State University Press, 2020-10-09, עמ' 275–287
ספר התורה של משפחת עבו
הרב הקונסול יעקב חי עבו
מאיר עבו ובנו ורפאל עבו – מובילי המסורת בדור השלישי והרביעי 1933, תהלוכת ספר התורה מבית עבו בצפת
רפאל עבו (משמאל), ולצידו דוד תדהר האוחז בספר התורה המשפחתי, טקס ל"ג בעומר, 1950
שמר (דמות מקראית)

| --- | --- |
 לידה:  לפני 889 לפנה"ס
 פטירה:  אחרי 876 לפנה"ס
 
שֶׁמֶר היה אדוני הר שומרון. הוא מכר את ההר לעמרי, מלך ממלכת ישראל, במחיר שתי כיכרות כסף (מספר שמות עולה כי סכום זה שווה לכ-66 ק"ג של כסף). עמרי כונן במקום את עיר בירתו, שומרון, שנותרה כבירת ממלכת ישראל במשך יותר ממאה וחמישים שנה, עד לחורבן הממלכה; יישוב במקום התקיים עד לימי הורדוס.