stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ammoniacum
ה־Ammoniac של פרס

הgum ammoniac של פרס החליף בהדרגה את זה של קירנאיקה בתור ה־ammoniacum המסחרי המיוצא לאירופה. ככל הנראה זה הוזכר לראשונה בספרות האירופית בשנת 1716 על ידי מייקל ברנהרד ולנטיני (אנ'). צמח המקור שלו הוא Ferula ammoniacum (syn. (אנ') Dorema ammoniacum) שמקורו באיראן, טורקמניסטן, אפגניסטן ופקיסטן.
הצמח גדל לגובה של 2½ או 3 מטר וכל הגבעול שלו ספוג בנוזל חלבי, שזורם החוצה על חתכים שנעשים לארכו. הנוזל הזה קורש במהירות לדמעות עגולות, ויוצר את "ammoniacum הדמעות" המסחרי. "גוש ammoniacum", הצורה האחרת של החומר, מורכבת מהצטברויות של דמעות, המעורבות לעיתים קרובות בחלקי הצמח עצמו, כמו גם בגופים זרים אחרים.
לAmmoniacum יש ריח קלוש ורקוב מעט, אשר הופך למובחן יותר בעת חימום. מבחוץ הוא בצבע צהוב-אדמדם, וכאשר שוברים את הדמעות או הגושים הטריים, הם בורקים בברק שעוותי.
הוא מופק בעיקר במרכז פרס, ומגיע לשוק האירופי דרך בומביי .
Ammoniacum קשור קשר הדוק ל־Asafoetida (אנ') ולחלבנה (אומנם, הוא נבדל מהם בכך שאינו מניב Umbelliferone (אנ')) הן ביחס לצמח ממנו הוא מופק והן בהשפעות המיוחסות לו.
ה־Ammoniac של מרוקו

הgum ammoniac של מרוקו קיבל לראשונה תשומת לב באירופה בשנת 1809 כאשר ג'יימס גריי ג'קסון תיאר צמח שמפיק את ה־gum ammoniac של ברבריה. צמח המקור זוהה ככלך מצוי, תת-מין – brevifolia, שמקורו במרוקו, אלג'יריה והאיים הקנריים. למרות שהוא שימש את האוכלוסייה המקומית כצמח מרפא במשך מאות שנים, נראה שהוא מעולם לא קיבל חשיבות מסחרית באירופה.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  Stapf, Otto (1907). "The gums ammoniac of Morocco and the Cyrenaica. (Ferula communis, L., var. brevifolia, Mariz; Ferula marmarica, Aschers. and Taub.)". Bulletin of Miscellaneous Information (Royal Botanic Gardens, Kew). 1907 (10): 375–388. doi:10.2307/4111767. ISSN 0366-4457. JSTOR 4111767.
↑  Von Linné, Carl (1787). Materia medica (5th ed.). Leipzig: Wolfgang Walther. p. 283.
↑  Valentini, Michael Bernhard (1716). Historia simplicium reformata: sub Musei Museorum titulo antehac in vernacula edita. Frankfurt: Officina Zunneriana Apud Johannem Adamum Jungium. p. 279.
↑  "Ferula ammoniacum (D.Don) Spalik, M.Panahi, Piwczynski & Puchalka". Plants of the World Online. Kew Science. נבדק ב-2021-05-17.
↑  Jackson, James Grey (1809). An Account of the Empire of Marocco, and the District of Suse. London: W. Bulmer and Co. p. 83.
↑  "Ferula communis subsp. brevifolia (Link ex Schult.) Elalaoui ex Dobignard". Plants of the World Online. Kew Science. נבדק ב-2021-05-17.
2003 באסטרונאוטיקה

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  |  | 2003  באסטרונאוטיקה |  |
< · 2001 · 2002 — 2003 — 2004 · 2005 · >  פורטל מדעי החלל
בערך זה מצוינים אירועים בולטים שהתרחשו במהלך שנת 2003 ונוגעים לתחום האסטרונאוטיקה.
אירועים בולטים

בהמלך השנה בוצעו 63 שיגורים, מהם 23 (37%) על ידי ארצות הברית
1 בפברואר – אסון הקולומביה
2 ביוני – שיגור מארס אקספרס - חללית של סוכנות החלל האירופית וסוכנות החלל האיטלקית.
27 בספטמבר – שיגור סמארט-1 - חללית של סוכנות החלל האירופית לחקר הירח.
15 באוקטובר – שיגור שנג'ואו 5 - החללית הסינית המאוישת הראשונה בחלל.
שיגורי לוויינים > שיגורים מאוישים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מועד שיגור | חללית | צוות בשיגור | מועד נחיתה | צוות בנחיתה | זמן טיסה | הערות |
| 16 בינואר   15:39:00 UTC | ארצות הברית STS-107 | ריק האסבנד  ויליאם מק'קול דייוויד בראון   קלפנה צ'אולה מייקל אנדרסון לורל קלארק  ישראל אילן רמון | 1 בפברואר  3:59:32 | ריק האסבנד  ויליאם מק'קול   דייוויד בראון   קלפנה צ'אולה   מייקל אנדרסון   לורל קלארק  ישראל אילן רמון | 15 יממות ו-22 שעות | הטיסה ה-28 של מעבורת החלל אטלנטיס, ביצוע ניסווים שונים. המעבורת נשרפה בחזרה לכדור הארץ. |
| 26 באפריל  03:52:52 UTC | רוסיה סויוז TMA-2 | יורי מלנצ'נקו ארצות הברית אדוארד לו | 28 באוקטובר  02:40:20 UTC | יורי מלנצ'נקו  ארצות הברית אדוארד לו ספרד פדרו דוקה | 184 יממות 23 שעות | חיבור לתחנת החלל הבינלאומית עם חברי משלחת מס' 7, חללית חירום |
| 15 באוקטובר  01:00:03 UTC | הרפובליקה העממית של סין שנג'ואו 5 | יאנג ליוויי | 15 באוקטובר  22:22:48 UTC | יאנג ליוויי | 21 שעות | טיסה המאוישת הראשונה של חללית סינית |
| 18 באוקטובר  05:38:03 UTC | רוסיה סויוז TMA-3 | אלכסנדר קאלרי ארצות הברית מייקל פול ספרד פדרו דוקה | 30 באפריל 2004  02:40:20 UTC | אלכסנדר קאלרי  ארצות הברית מייקל פול הולנד אנדרה קויפרס | 194 יממות 19 שעות | חיבור לתחנת החלל הבינלאומית עם חברי משלחת מס' 8 חללית חירום |
שיגורי לוויינים > חקר גרמי השמיים

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| מועד שיגור | חללית | מטרה | פעילות במהלך שנת 2003 |
| 18 באוקטובר 1989 | ארצות הברית גלילאו | חקר צדק וסביבתי | במהלך השנה הועברו נתונים על איו |
| 10 בינואר | בריטניה ביגל 2 | חקר מאדים | 25 בדצמבר - התרסקות במהלך נחיתה |
| 28 באפריל | ארצות הברית טלסקופ החלל גלקס | חקר בתחום על סגול | טלסקופ פעל עד לשנת 2013 |
| 9 במאי | יפן היאבוסה | נחיתה באסטרואיד איטוקוואה | לאחר הנחיתה הגשושית חזרה לכדור הארץ עם דגימות. |
| 2 ביוני | האיחוד האירופי מארס אקספרס | חקר מאדים | הגיע ליעד בדצמבר והחל מעבר נתונים מהגשושית. |
| 10 ביוני | ארצות הברית ספיריט | חקר מאדים | נחיתה בוצע השנת 2004 |
| 7 ביולי | ארצות הברית אופורטוניטי | חקר מאדים | נחיתה בוצע השנת 2004 |
| 25 באוגוסט | ארצות הברית טלסקופ החלל שפיצר | חקר בתחום תת אדום | טלסקופ פעל עד לשנת 2022 |
| 27 בספטמבר | האיחוד האירופי סמארט-1 | חקר הירח | פעלה במסלול סביב הירח והעבריה נתונים עד להתרסקות מתוכננת בשנת 2006. |
סיכומים שנתיים > לפי מדינה

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| מדינה | שיגורים | הצלחות | כישלונות | הצלחות חלקיות |
| רוסיה | 21 | 21 | 0 |  |
| ארצות הברית | 23 | 23 | 0 |  |
| יפן | 3 | 2 | 1 |  |
| הרפובליקה העממית של סין | 7 | 6 | 1 |  |
| האיחוד האירופי | 4 | 4 | 0 |  |
| הודו | 2 | 2 | 0 |  |
| ברזיל | 0 | 0 | 1 |  |
| Sea Launch | 3 | 3 | 0 |  |
סיכומים שנתיים > לפי אתר שיגור

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| אתר | שיגורים | הצלחות | כישלונות | הצלחות חלקיות |
| רוסיהקזחסטן קוסמודרום בייקונור | 14 | 14 | 0 |  |
| רוסיה קפוסטין יאר | 0 | 0 | 0 |  |
| רוסיה קוסמודרום פלסצק | 7 | 7 | 0 |  |
| רוסיה קוסמודרום סבובודני | 0 | 0 | 0 |  |
| ארצות הברית נמל החלל קייפ קנוורל | 16 | 16 | 0 |  |
| ארצות הברית מרכז החלל קנדי | 1 | 1 | 0 |  |
| ארצות הברית מתקן הטיסות וולופס | 0 | 0 | 0 |  |
| ארצות הברית בסיס חיל האוויר ונדנברג | 6 | 6 | 0 |  |
| ארצות הברית נמל החלל הפסיפי - אלסקה | 0 | 0 | 0 |  |
| צרפת מרכז החלל הגיאני | 4 | 4 | 0 |  |
| יפן מרכז החלל אוצ'ינורה | 1 | 1 | 0 |  |
| יפן מרכז החלל טנגשימה | 2 | 1 | 1 |  |
| הרפובליקה העממית של סין מרכז שיגורי הלוויינים ג'יוצ'ואן | 2 | 2 | 0 |  |
| הרפובליקה העממית של סין מרכז שיגור הלוויינים שיצ'אנג | 3 | 3 | 0 |  |
| הרפובליקה העממית של סין מרכז שיגור הלוויינים טאיואן | 2 | 1 | 1 |  |
| הודו מרכז החלל שריחאריקוטה | 2 | 2 | 0 |  |
| ישראל בסיס פלמחים | 0 | 0 | 0 |  |
| ברזיל מרכז החלל אלקנטרה | 0 | 0 | 0 |  |
| קוריאה הצפונית אתר שיגורים טונחה | 0 | 0 | 0 |  |
| Sea Launch | 3 | 3 | 0 |  |
הערות שוליים

↑  מהם 3 בעזרת משגר שנבנה באוקראינה
↑  תקלה במהלך הכנות לשיגור
1 2  מיזם בין לאומי שהשתמש במשגר מתוצרת אוקראינה
↑  שימוש במשגר של האיחוד האירופי
אסון הקולומביה
גביע הפדרציה 1963

| --- | --- |
 ענף:  טניס 
 ארגון מפעיל:  הפדרציה הבין-לאומית לטניס 
 תקופת התחרות:  17 ביוני 1963 – 20 ביוני 1963 (4 ימים)
 מספר תחרות:  1 
 מספר משחקים:  15
 מדינות משתתפות:  16
 עיר מארחת:  בריטניה בריטניה
 זוכה:  ארצות הבריתארצות הברית (1)
 
 1964 ← 
 
גביע הפדרציה 1963 הייתה התחרות הראשונה לנבחרות טניס נשים. היא אורגנה על ידי פדרציית הטניס הבינלאומית.
התחרות נערכה במגרשי קוינס פארק, לונדון. התחרות הייתה פתוחה לכל נבחרת שתרשם.
התחרות החלה ב-17 ביוני בהשתתפות 16 נבחרות והסתיימה ב-20 ביוני 1963.
המנצחת של התחרות הייתה ארצות הברית.
לא הוענקו פרסים כספיים.
מהלך התחרות > משחק הגמר

בגלל חשש לגשם המשחק הועבר לאולם.
| ארצות הברית   ארצות הברית   2 | ארצות הברית   ארצות הברית   2 | לונדון, בריטניה   20 ביוני 1963  משטח עץ באולם | לונדון, בריטניה   20 ביוני 1963  משטח עץ באולם | אוסטרליה   אוסטרליה   1 | אוסטרליה   אוסטרליה   1 | אוסטרליה   אוסטרליה   1 | אוסטרליה   אוסטרליה   1 | אוסטרליה   אוסטרליה   1 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| . | . | . | . | 1 | 2 | 3 |  |  |
| 1 | אוסטרליה | מרגרט קורט |  | 6 | 6 |  |  |  |
| 1 | ארצות הברית | דרלין הארד |  | 3 | 0 |  |  |  |
| 2 | אוסטרליה | לסלי טרנר |  | 7  | 0 | 3 |  |  |
| 2 | ארצות הברית | בילי ג'ין קינג  |  | 5 | 6  | 6 |  |  |
| 3 | אוסטרליה | מרגרט קורט/לסלי טרנר |  | 3 | 13 | 3 |  |  |
| 3 | ארצות הברית | דרלין הארד/בילי ג'ין קינג |  | 6 | 11 | 6 |  |  |
יוסף חיים זוננפלד

הכרזה על מינוי רבי חיים זוננפלד לרב העדה. בין החותמים: פרופ' דה האן ומייסד בית החולים שערי צדק, ד"ר משה ואלאך
הרב זוננפלד מקבל את פניו של נשיא צ’כוסלובקיה, טומאש מסריק בעת ביקורו בירושלים, בשנת 1927.
מצבת הרב יוסף חיים זוננפלד בבית העלמין בהר הזיתים. לצדו מצבת רבו הרב אברהם חיים שאג
רחוב על שם הרב בשכונת בית ישראל בירושלים
הרב יוסף חיים זוֹננפלד (בכתיב יידי: זאנענפעלד; ו' בכסלו תר"ט, 1 בדצמבר 1848 – י"ט באדר ב' תרצ"ב, 27 במרץ 1932) היה רבה הראשון של העדה החרדית בירושלים.
קורות חייו

נולד בשם "חיים" (השם יוסף הוסף לו על פי הוראת הגרי"ל דיסקין בסוף ימיו בעת מחלתו) בעיירה ורבו שבמחוז ניטרה (אז בממלכת הונגריה), לאברהם שלמה, שהיה בנו של הרב שמואל נאדאש, הרב של יארגן ותלמיד בולט של החתם סופר ולמרת זאלדה זוננפלד. התייתם מאביו בגיל חמש, ואמו נישאה לתושב העיירה סמינטץ שאליה עברו.
בגיל 11 החל ללמוד אצל הרב יהודה לייב לעפלער, רבה של עיר מגוריו סמינטץ. בגיל 13 חזר לעיירת הולדתו, שם למד אצל הרב חיים צבי מנהיימר, ולאחר כשלוש שנים עבר לפרשבורג לישיבתו של הכתב סופר. לאחר נישואיו עבר לעיירה קוברסדורף, שם למד אצל הרב אברהם שאג-צוובנר.
קורות חייו > בארץ ישראל

בשנת תרל"ג עלה לארץ ישראל עם רבו ר' אברהם שאג, והשתכן בעיר העתיקה בירושלים.
הוא התקרב לרב משה יהושע יהודה לייב דיסקין רב הישוב הישן בירושלים ולבנו, הרב יצחק ירוחם דיסקין, ועמד לימינם במאבקיהם הציבוריים. בשנת תרל"ח הקים עם הרב דיסקין את "בית הדין של החוגים היראים". השניים איחדו את כולל ורשה וכולל הונגריה. הרב דיסקין מינה את הרב זוננפלד כגבאי בית היתומים דיסקין שהקים. לאחר פטירת רבו הרב שאג, הוא שימש גם כממונה על כולל שומרי החומות וכן כגבאי ראשי של החברה קדישא הכללי בירושלים.
הרב זוננפלד שימש בסוף המאה התשע עשרה כראש כולל אונגרין אוסטראין (כולל שומרי החומות) וכן העביר שיעורים בבית המדרש של הרב ישעיה ברדקי.
עיסוקו בבנין הארץ

הרב זוננפלד עודד את הרחבת היישוב היהודי בירושלים. בשנת תרל"ט הצטרף למועצת "ועד כל הכוללים" שעסקה בגאולת אדמות מידי ערבים והקמת שכונות עליהן. מקצת מהשכונות נבנו על גבי קרקעות שנקנו על שמו, מכיוון שהיה נתין אוסטרי, והחוק העות'מאני אפשר לו לרכוש קרקעות בקלות. בקונטרס התקנות של שכונת "בית ישראל" נכתב: "שטרי המקנה נכתבו על שם הרב רבי חיים זאננענפעלד והרב שלמה זלמן בהר"ן כאשר הסכימו רוב בני החברה".
הרב זוננפלד היה גבאי ראשי בחברת "גמילות חסדים הכללי שערי חסד". והוא כתב בפרוטוקול את החלטת "גמ"ח שערי חסד" להקים שכונה זו. כשהיה מגיע לשכונת שערי חסד שם התגורר נכדו, אמר: "קורת רוח מיוחדת יש לי לבקר בשכונה זו שנבנתה על טהרת הקדש. שכונה זו שלי היא, ויש לי חלק נכבד בהקמתה"[דרוש מקור].
שכונת בתי אונגרין הוקמה על ידי יצחק צבי רצרסדורפר מאנטוורפן, ששלח לו סכום כסף גדול לקנות עשר דירות בעיר העתיקה לטובת עניי ירושלים, ורבי יוסף חיים שכנע אותו לקנות באותו סכום מגרש שעליו יוכלו לבנות מאות בתים לעניי העיר, ואכן יצחק צבי רכש את אדמות בתי אונגרין (שנקראת "נחלת צבי" על שמו) עליהם נבנו שלוש מאות בתים.
עמדותיו > חיבת הארץ

מאז בואו לארץ ישראל לא יצא ממנה מלבד פעם אחת כשנסע לפגישה עם מלך ירדן, ולפני נסיעתו עשה התרת נדרים. לדבריו: ”עדיף להיות בעל מלאכה בארץ ישראל, מאשר רב בחו"ל”.
הרב זוננפלד ראה בפריחתה של ארץ ישראל קיום הנבואה של "ואתם הרי ישראל ענפכם תתנו ופריכם תשאו לעמי ישראל" והחשיב זאת כאתחלתא דגאולה על פי דברי הגמרא. לעת זקנותו, כשלא היה יכול לצעוד רגלית, נסע לעיתים קרובות ברכב לראות את שכונותיה החדשות של ירושלים. גם בסמוך לפרעות תר"פ הקפיד ללכת לכותל המערבי דרך שער שכם, בנימוק שאסור לוותר מפני הפחד על שום פינה בירושלים.
מנחם אוסישקין סיפר שפגש את הרב זוננפלד בכותל בערב ראש השנה תר"ץ, זמן קצר לאחר פרעות תרפ"ט, והלה אמר לו: "זה לא יעזור להם (= לערבים)! אנחנו נשיג את מטרתנו. לא בסימטאות צרות ולא כפופי ראש ניכנס אל המקום הקדוש שלנו. כי אם בדרך המלך ובקומה זקופה. המשך לעבוד את עבודתך באמונה ואולי בקרוב בימינו נזכה לראות את הגאולה האמיתית".
כאשר נוסדה המושבה החרדית מחנה ישראל על ידי אגודת ישראל נסע לבקרה, ושמח למראה יהודים חרדים האוחזים באת ובמעדר וחורשים את אדמת הקודש.
עמדותיו > יחסו לציונות ושיתוף הפעולה עם דה האן

הרב זוננפלד התנגד לציונות. בתקופה מסוימת היה בקשר עם יעקב ישראל דה האן, אשר נרצח בסופו של דבר בידי אנשי "ההגנה". הוא הסמיך את דה האן ורעיו להידבר עם איל עיתונות בריטי משפיע, הלורד נורת'קליף, כדי לגנות את הציונות ולתבוע מעמד פוליטי נפרד. הרב זוננפלד כתב על הפגישה שאמנם הוא רואה בהקמת בית לאומי דבר חיובי, אך הוא מתנגד ל"ייפוי הכוח שהציונים לוקחים על עצמם כבאי כוח לכל ישראל". ב-1924 יזם דה האן פגישה של הרב זוננפלד עם האמיר עבדאללה, לימים עבדאללה הראשון, מלך ירדן, כדי להבטיח התיישבות יהודית בארץ ישראל תוך ויתור על הרעיון של הקמת מדינה או 'בית לאומי'.
עמדותיו > יחסו לשפה העברית

הרב זוננפלד נלחם נגד הנהגת השפה העברית כשפת הוראה במוסדות החינוך וניהל מאבק בנושא נגד הד"ר חיים ויצמן, הוא סבר שהדבר יגרום לחורבן בתי הספר. למרות זאת לא התנגד לעצם הדיבור בעברית, ואף סבר כי גזירת רבני ירושלים שלא ללמד שפות, לא כוללת את השפה העברית. הוא אמר שאולי שגו החרדים בכך שלא הנהיגו בעצמם את הדיבור בלשון הקודש, ובכך היו נוטלים נשק זה מידי החילונים.
בספר "על חומותייך ירושלים" מתאר משה בלוי, כי בעת שיחה עם הרב זוננפלד על אליעזר בן יהודה אמר לו הרב זוננפלד: ”כלום אתה חושב שאין לו שום צד זכות, בזה שהנהיג את הדיבור בלשון הקודש? אין הקב"ה מקפח שכר כל בריה, ואפילו שכר שיחה נאה, אין עבירה מכבה מצווה, וזכות אינה בטילה אפילו באלפי אלפים חובות”.
עמדותיו > קשיים מבית

אף על פי שעמדותיו היו קיצוניות מעמדות אגודת ישראל העולמית, נחשב הרב זוננפלד מנהיג רוחני של אנשי אגודת ישראל בארץ. הרב זוננפלד התמודד עם קשיים מבית כאשר עלו לארץ חרדים מחוגים מתונים יותר של "אגודת ישראל". מצד אחד הוא נתפס כבעל בריתה של אגודת ישראל בארץ, שמנהיגה הפוליטי הרב משה בלוי פעל בצוותא עמו ועם דה האן כשזה היה בחיים. הרב יהודה גרינוולד נזף בו במכתב על שיתוף פעולה זה, תוך שהוא רומז על אפשרות של ניתוק הקשרים בין רבני הונגריה ליהודי ירושלים. מצד שני, דפוסי החינוך שביקשו למסד בבתי הספר של אגודת ישראל ביישוב החדש, ביניהם לימוד אנגלית, היו בלתי קבילים מבחינתו. הפשרה שהושגה לגבי תלמוד תורה של חסידות גור, שעולים רבים השתייכו אליה, הייתה שהאנגלית תילמד מחוץ לבית הספר[דרוש מקור].
גם הקנאים בתוך עדתו לא תמיד הסבו לו נחת. באחד המקרים פורסם כרוז על ידי הרב מאיר הלר (סעמניצער) מקנאי ירושלים, כנגד הרבי מגור בגין פגישתו עם הרב קוק, שבו נאמר: "לא לחינם הלך הזרזיר אצל העורב, אלא מפני שהוא מינו". הרב זוננפלד פרסם גינוי לכרוז.
עד היום ישנו ויכוח בתוך היהדות החרדית לגבי דעותיו: אנשי אגודת ישראל מצד אחד, ומצד שני חוגי העדה החרדית ובתוכם נטורי קרתא. הפער בין שני המחנות ניכר בשתי הביוגרפיות שנכתבו עליו: "מרא דארעא ישראל" שנכתב מנקודת מבט קנאית, ו"האיש על החומה" שנכתב מנקודת מבט אגודאית.
הרב נח גד וינטרוב, המרבה לצטטו, כתב שהרב זוננפלד הרבה ללמד זכות אפילו על "פושעי ישראל" הגדולים ביותר. עוד סיפר כי דיבר עם הרב זוננפלד ואמר "יימח-שמו" על מנהיג מסוים. הרב זוננפלד הגיב: "חס ושלום, אסור לומר כך על בן ישראל". הוא הסביר כי חובה להילחם בהם, אבל אין לייעץ כך לקב"ה, ובמקום לקלל יש להתפלל שישובו בתשובה.
עמדותיו > המחלוקת עם הרב קוק

בשנת תרע"ד (1913) השתתף עם הרב קוק ב"מסע המושבות", משלחת רבנים שביקרה במושבות החדשות וניסתה להשפיע על אנשיהן שיקפידו על שמירת מצוות. לאחר שראשי המוסדות והישיבות ורוב רבני ירושלים בחרו בשנת תרע"ט (1919) ברב קוק להיות רבה של ירושלים, לא קיבלו הרב זוננפלד והרב יצחק ירוחם דיסקין את הבחירה. הרב זוננפלד המשיך לקרוא לרב קוק "הרב של יפו". בתר"פ (1920) עמד בראש מייסדי "ועד העיר האשכנזי", שנפרד מרבנות ירושלים, ונבחר להיות רבו הראשון. הוא נאבק בסמכויותיה של הרבנות הראשית, בראשות הרב קוק, ופעל לשם כך בקרב שלטונות המנדט.
על הקמת הרבנות הראשית אמר: ”רואים אנו בזה סכנה עצומה והריסה לתורתנו הקדושה חס ושלום, וכל מי שישתתף בבחירה הזאת הרי הוא עובר בשאט נפש על חוקי ודיני תורתנו הקדושה”. יחד עם בית דינו חתם הרב זוננפלד על כרוז שלפיו בספר "אורות" של הרב קוק יש ”כמה פרקים מלאים תהילות ותשבחות לרשעים”.
למרות הבדלי הגישות בהשקפה ובהנהגה, הרב זוננפלד נמנע מלתקוף אישית את הרב קוק, ואף היה איתו בקשרי ידידות קרובים. הוא אף הצהיר כי הוא מתאים בהחלט לאוכלוסיית יפו המחולנת, אך לא יכול לשמש בירושלים.
גם עם הראשון לציון הרב יעקב מאיר עמד הרב זוננפלד במחלוקת גדולה, וכאשר הראשון התיר לבני קהילות רומניה למול ולגייר בנים של יהודים מתבוללים שנישאו לנוכריות, גינה אותו הרב זוננפלד, וכתב בכתב העת התורני 'אוהל מועד': "נבהלתי משמוע הבשורה מחכם הספרדי, והוא באמת עם הארץ גמור, כמעט שאין צריך להשיב עליה לכל מי שיודע פרק בהלכה ברורה".
משפחתו

אשתו הראשונה, שרה, הייתה בתו של שלמה זאלצער, שוחט ובודק בקוברסדורף. נפטרה בתרע"ט (1919). היא ילדה לו שמונה בנים ושלוש בנות.
מתוך אחד עשר ילדיו, נפטרו שמונה בחייו. בנו בכורו, שנקרא על שם אביו, נפטר עוד כפעוט בהונגריה, לפני עלייתו לארץ. באחת המגפות הקשות שהיו בירושלים, שכל בתקופה קצרה שניים מבניו, כלה ונכד.
אשתו השנייה, חיילא, הייתה צעירה ממנו בשלושים שנה. נפטרה בד' באדר תשכ"ח (1968, בגיל תשעים). היא הייתה בתו של הרב מנדל דייטש, דיין בטופולצ'אני, וקודם לכן הייתה נשואה ליהודה לייב אייבנשיץ. בתה מזיווג ראשון הייתה לאה, אשת רבי חיים זאב פינקל.
בנו שמואל בנימין נישא לפרומה, בתו של הרב אברהם אלקנה זקס, מראשי כולל הו"ד.
חתנו היה הרב שמואל הלל שינקר.
מספריו

ספרי הרב זוננפלד יוצאים לאור בשנים האחרונות במהדורות חדשות בהוצאת מכון קרן רא"ם, מייסודו של צאצאו מוטי זוננפלד.
שלמת חיים - שו"ת, התכתבויות עם הרב שלמה סובל (עורך), ירושלים תרצ"ה (ומאז במספר מהדורות); תשע"ח (מהדורה מתוקנת בעריכת הרב שלמה ורנר)
חכמת חיים - ביאור לחומש, בעריכת נכדו הרב שלמה זלמן זוננפלד, ירושלים תשס"ב; מכון קרן רא"ם תשע"ז (מהדורה מחודשת)
תורת חיים - שו"ת, בעריכת הרבנים אשר זוננפלד ושלמה ורנר, מכון קרן רא"ם תשס"ג, תשע"ח (מהדורה מתוקנת)
תורת חיים - הנהגות ופסקים, בעריכת הרב שלמה ורנר, מכון קרן רא"ם תשס"ה, תשע"א (מהדורה מתוקנת ומורחבת)
עקבי חיים - מכתבים ומאמרים בעריכת נכדו הרב יעקב פרידמן
קונטרס פורים המשולש / לרבי יוסף חיים זוננפלד ; בתוספת ביאורים ומקורות ; הלכות פורים המשולש / משולחנם של גדולי ירושלים. ירושלים : קרן רא"ם, תשפ"א.
לקריאה נוספת

שלמה זלמן זוננפלד (נינו), האיש על החומה - שלושה כרכים; באתר היברו בוקס: https://hebrewbooks.org/50064
שלמה זלמן זוננפלד, בדור תהפוכות
משה בלוי, עמודא דנהורא; באתר היברו בוקס: https://hebrewbooks.org/34443
מנחם מנדל גרליץ והרב יוסף משה סופר, מרא דארעא ישראל, שלושה כרכים
הערות שוליים

↑  נולד כחיים זוננפלד, והשם יוסף נוסף לו על ידי הרב משה יהושע יהודה לייב דיסקין, כשחלה וחייו היו בסכנה (הרב שלמה זלמן זוננפלד, האיש על החומה, עמ' 23, הערה 10).
↑  שלמה זלמן זוננפלד, האיש על החומה, ירושלים, תשל"ה- 1965
↑  יצחק הרשקוביץ, ר' יוסף חיים זוננפלד, האיש והאגדה, ציון, פב ד, תשע"ז, עמ' 504-503
↑  פנחס גרייבסקי, נחלת צבי (בתי אונגארן), ספר היישוב, בפרויקט בן יהודה
↑  האיש על החומה ח"ב עמ' 158
↑  סנהדרין קי
↑  "האיש על החומה", חלק ב', עמ' 313
↑  עמודא דנהורא עמודים כ"ט ואילך.
↑  ישראל שפירא, ‏כשהגרי"ח זוננפלד סירב להפקיר את שער שכם, באתר כיכר השבת, 14 ביוני 2020
↑  מנחם אוסישקין, "על יד הכותל", בתוך "ספר המועדים" כרך ז, עמ' 7–356, הובא בטור של זאב ולק, [המובא כאן]
↑  עמודא דנהורא, עמ' ל-ל"א. ראו עוד: ישראל שפירא, ‏כשהגרי"ח זוננפלד הרים על נס את מפעל ההתיישבות, באתר כיכר השבת, 13 ביוני 2020
↑  יוסף חיים זאננענפעלד, תשובה גלויה, דואר היום, 15 בפברואר 1922
↑  Margalit Shilo, Girls of Liberty: The Struggle for Suffrage in Mandatory Palestine, Brandeis University Press, 2016. עמ' 117.
↑  Roger Friedland, Richard Hecht, To Rule Jerusalem, University of California Press, 2000. עמ' 60.
↑  על חומותייך ירושלים, עמ' קטז
↑  האיש על החומה, ח"ב עמ' 270. על חומותיך ירושלים, משה בלוי, עמ' קטו
1 2  בלוי משה, על חומותיך ירושלים עמ' קט"ו, תל אביב: הוצאת "נצח", התש"ו
↑  הרב יהודה גרינוולד, שו"ת זיכרון יהודה, בודפשט תרפ"ג, ח"א סי' ר'. מכתב מאייר תרע"ג.
↑  הנ"ל, פגי חן, עמ' ו
↑  הנ"ל, אש המזבח על ספר קהלת, עמ' קו
↑  עקיבא פרוש, קול שופר, ירושלים: חברי ועד אגודת הקדש בעיה"ק ירושלם, תר"פ; מובא גם בספר מרא דארעא ישראל, חלק ב', בפרק פרשת הרבנות
↑  שלמה זלמן זוננפלד, האיש על החומה, כרך חלק ג, ירושלים, תשל"ה, עמ' 399
↑  "האיש על החומה", כרך שלישי, פרק "האמת והעימות", מעמ' 399)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268481105171  GND: 130300551  ISNI: 0000 0000 6687 9485  LCCN: n84077475  NTA: 306121565  SELIBR: 256256  VIAF: 55250855   WorldCat (עם VIAF): 55250855
ייצור נשק על ידי ארגונים פלסטינים

כבר לפני פרוץ האינתיפאדה השנייה, ארגוני טרור פלסטינים ייצרו נשק לתקיפות נגד ישראל. עיקר המאמץ הושקע בפיתוח וייצור רקטות ארטילריות, ולאחר מכן חמאס בנה גרסאות משלו גם לטילים נגד טנקים ורקטות נגד טנקים. בדרך כלל הנשק שבידי הפלסטינים מוברח מהגבול המצרי לרצועת עזה ומהגבול הירדני לגדה המערבית, ובגדה עצמה מיוצר נשק קל.
נשק בייצור מקומי > כלי טיס בלתי מאויש

אבביל 1
נשק בייצור מקומי > רקטות > משגר רקטות מרובות

אל קודס 3 (בייצור של תנועת החמאס והג'יהאד האסלאמי הפלסטיני)
נשק בייצור מקומי > רקטות > רקטות ארטילריה קצרות טווח

קסאם מסוג 1, 2, 3 ו-4 (חמאס)
רקטת אל קודס סוג 101 ו-2 (הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני)
אל נאסר-3 (ועדות ההתנגדות העממית)
אל נאסר-4 (ועדות ההתנגדות העממית). ב-14 באוגוסט 2008 הציגו בארגון ועדות ההתנגדות העממית את הטיל שהוא גרסה משודרגת של הנאסר-3.
Saria-2 (תנזים)
רקטת קפאח (פת"ח)
רקטת ג'נין-1 (פת"ח)
רקטת ערפאת סוג 1 ו-2 (גדודי חללי אל-אקצא)
רקטת Aqsa-3 (גדודי חללי אל-אקצא)
אל-סמוד (החזית העממית לשחרור פלסטין)
נשק בייצור מקומי > טילים נגד טנקים

יאסין (חמאס)
אל-באנה (פיתוח של חמאס שנמצא בשימוש גם על ידי פלגים אחרים)
אל בטאר (פיתוח של חמאס שנמצא בשימוש גם על ידי פלגים אחרים)
נשק בייצור מקומי > מרגמות

שרייה-1 מרגמה 240 מ"מ (אנ') (פת"ח והחזית העממית לשחרור פלסטין)
נשק בייצור מקומי > נשק קל

קרלו (תת מקלע)
הערות שוליים

↑  "Gaza's rocket threat to Israel". 21 בינואר 2008. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Archived copy" (PDF). www.tau.ac.il. אורכב מ-המקור (PDF) ב-23 במאי 2006. נבדק ב-15 בינואר 2022. {{cite web}}:  (עזרה);  (עזרה)
↑  "Website of 'Izz Al-Din Al-Qassam Brigades - Hamas' Military Wing - Details Weapons Manufactured in Gaza to be Used Against Israel, Including Suicide Belts, Anti-Tank Mines, Rockets and Mortars, and Others".
1 2 3  "Palestinian Weapons Production and Smuggling: Missiles, Rockets & Mortars". אורכב מ-המקור ב-2020-03-16.
↑  Ha'aretz 15 August 2008 PRC: Our new rocket can reach as far as Ashdod
↑  "Yassin RPG – the Underground RPG of Gaza". 14 בנובמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Say hello to 'Carlo,' the cheap, lethal go-to gun for terrorists".
לוחית העופרת מהר עיבל

לוחית העופרת מהר עיבל היא ממצא ארכאולוגי של לוחית עופרת קטנה, שהתגלה בסינון עפר מחפירה ארכאולוגית בהר עיבל. מגלי הלוחית טוענים שהיא כוללת כתובת עברית קדומה, אך פרשנות זאת התקבלה בסקפטיות בקהילה המדעית, והמאמר שפרסם את הממצא ופירש את הכתובת ספג ביקורות ממומחים בתחום. על פי הארכאולוג עמיחי מזר הלוחית היא משקולת ששימשה להשקעת רשתות דייגים במים, כמותה נמצאו באתרים רבים בישראל.
הלוחית הוצגה לתקשורת ב-24 במרץ 2022, טרם הפרסום המדעי של הממצא, ונטען לגביה כי היא מתקופת הברונזה המאוחרת, וכי כתובה עליה הכתובת העברית הקדומה ביותר שהתגלתה אי פעם. לדברי הצוות שהציג את הממצא, מדובר בקמע שנושא כתובת בת 40 אותיות בכתב "פרוטו-אלפביתי" ובשפה עברית קדומה, הכולל מספר פעמים את המילה "ארור" ופעמיים את השם "יהו", שעל פי אנשי הצוות הוא כתיבה עתיקה של השם יהוה. בניגוד למקובל בקהילה המדעית, בתחילה חוקרי הלוחית לא הציגו תצלומים של הכתובת, עקב זאת מספר אפיגרפים וארכאולוגים מתחו ביקורת על המתודולוגיה שלהם, והטילו ספק במסקנותיהם. ב-12 במאי 2023 פורסם המחקר, לאחר ביקורת עמיתים על טכניקות הסריקה אך לא על הפענוח או עצם זיהוי כתובת על החפץ, וזאת בכתב העת Cultural Heritage. הפרסום ספג ביקורת חריפה מצד אפיגרפים וארכאולוגים אשר טענו שמדובר בכתב עת שולי שאינו עוסק בפענוח כתובות או בארכאולוגיה מקראית; שלאחר בחינת הצילומים שפורסמו במחקר אין בידם ספק כי הלוחית לא מכילה כל כתובת, אלא שהסימנים שהוגדרו כאותיות הם חריצים שנוצרו בעופרת באופן טבעי כתוצאה מהתפוררותה במשך השנים; ושמגלי הלוחית חיברו בין הסימנים הפזורים על הלוחית באופן אקראי כדי ליצור מילים לפי משאלות לבם. גם אחד המשתתפים בפרסום, ד״ר פטר גרט ון דר וין, הסתייג מהפענוח שבמאמר וטען כי במקרה הטוב אפשר לזהות רק שש אותיות, ועוד יש להוכיח כי לא מדובר בשקעים וחריצים שנוצרו באופן טבעי. על הטענות הנוגעות על פענוח האותיות וצירופן למלים ומשפטים (אך לא על הביקורת הנוגעת לזיהוי החריצים כאותיות) השיבו מגלי הלוחית שהקושי לקבל את הממצאים מצד הקהילה האפיגרפית מובן, ונובע מהיותה של הכתובת כתובת פרוטו סינאית מאוחרת במיוחד, מהצורה הלא אחידה של אותיות בתוך הכתובת כנהוג בכתובות מאותה תקופה, ומהכתיבה הסיבובית של הכתובת, כמו בכתובות סינאיות ואף צפאיות (אנ').