stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אח"י נגה
פעילות במלחמת יום הכיפורים > אירועים מיוחדים

תקלות מנוע - ב-22 באוקטובר יצאה הנוגה לכיוון הים האגאי. למחרת, באזור מערבית לרודוס, תקלה במנוע הראשי והאונייה נסחפה לסלעים. הבהילות בהרכבת המנוע בתחילת המלחמה יצרה ככל הנראה תקלה של משאבת שמן, שהשביתה את המנוע. למשימת הגרירה שלה מזרחה נבחרה אח"י משגב בפיקודו של פנחס מילוא. עד להגעת ה"גורר" ביצעה האונייה נוהל עוגן צף אך הרוח החזקה גרפה אותה אל החוף. קציני האונייה עם המפרשן הוותיק יוסף זברק יזמו והעלו את הברזנט החלופי של מחסן הסיפון העליון כמפרש. המפרש נתן לאונייה תנועה, השפעת ההגה חודשה. וכך נותבה האונייה הרחק מהסלעים.
המרחק לישראל היה כ-500 מיל ימי. גוררת יצאה מנמל חיפה לכיוון אח"י נגה. אח"י משגב גררה את אח"י נגה כ-11 שעות עד למפגש עם הגוררת בערך במחצית הדרך כאשר אח"י אילת (סער 2) מאבטחת. ספינות סער תוכננו למהירות מרבית ולא לגרירה הדורשת כח במהירות איטית. הגרירה גרמה לאח"י משגב תקלות תשלובת בשניים מתוך ארבעת הצירים.
בהפלגה אחרת בים שקט במפרץ קאלאמטה בפלופונסוס שוב קרתה השבתה של המנוע. התברר כי הציר של אחת הבוכנות נסדק ונשבר. צוות המכונה פרק את ראש הצילינדר. ציר חלופי חדש נחשף אך לא הצליח להכניסו למקומו. כאן נוצל ניסיונו של מכונאי המילואים הוותיק שפסק להניח את הציר במקפיא למשך שעתיים, טמפרטורה במקפיא 10 מעלות צלזיוס מתחת לאפס. אחרי שעתיים, הוצא הציר מהמקפיא הוכנס חלק למקומו לנשיאת הבוכנה.
צינור מסתבך במדחפים - התדלוקים כולם בוצעו במיומנות רבה ולוטשו לרמה של אומנות. התמיכה בספינות הסטי"ל כללו לעיתים קרובות גם מעבר של אנשי צוות מספינות הסער אל האונייה, לטיפול רפואי ובעיקר מקלחת.
באחת ההפלגות במצב ים רוגש בקרבת מפרץ קלמטה ביוון נכנסה אח"י סער לתדלק. צינור התדלוק התלפף על שנים מתוך ארבעת המדחפים של ספינת הטילים. הורדו צוללים לשחרור המדחפים אך בגלל התנודות לא הצליחו לעבוד. מפקד האונייה קיבל החלטה להיכנס לתוך המפרץ. הים שם היה חלק אבל הרוח הייתה חזקה מאוד ויכולת התמרון תוך כדי גרירה נעשתה מוגבלת. ולא אפשרה לנוגה לפנות שמאלה ולהימנע מלעלות על החוף.
מפקד האונייה חתך בגרזן את חבל הגרירה מה שאפשר לאח"י סער ולאח"י נוגה להטיל עוגנים באופן עצמאי. האירוע באור יום משך תשומת לב רבה אנשי החוף כבר ראו את הספינות נטרפות וחשבו כמנהג האיים איך לחלק את השלל. בעוד הצוללים עובדים בהסרת צינור התדלוק ממדחפי ספינת הטילים. התקבל מברק מהמפקדה המורה לנגה לצאת מידית מהמפרץ. זאת בעקבות תלונה של משרד החוץ היווני על חדירת כלי שיט ישראלים למפרץ קלמטה ללא אישור.
בחזרה מאותה הפלגה ספג מפקד אח"י נגה בקורת על החלטתו להיכנס למפרץ שיצרה את המצב המסוכן. ועל כך שלא התייעץ עם מפל"ג ספינות הטילים יעקב ניצן שנמצא על אח"י סער.
הפלגות אימונים

באביב 1974, לאחר חתימת חוזה הפסקת האש, הסתיימו הפלגות אבטחת שיט על ידי ספינות סער. הנגה חזרה למשימה הראשית כאוניית אימונים. מפקדי חיל הים, אישרו למפקד האוניה לבחור את הנמל המתאים לביקור. הזכות נוצלה במלואה והנגה נכנסה למעגנים רבים באיי יוון. כדי להקל על אבטחת האונייה כנגד איומי הטרור הפלסטיני נקבעה מדיניות של הפלגה בלילה ועגינה בנמל באור יום.
אח"י נגה היא אונייה קטנה וההישרדות בים היוותה מאבק מתמשך במרבית הפלגותיה. פעמים רבות קרה שהנוגה הייתה הכלי שיט היחיד של חיל הים שנמצא בים בעת סערה חזקה. החוויות הכי חזקות שחוו הצוות והמתאמנים בנוגה היו הסערות הגדולות של הים התיכון. מדי פעם נוצר מצב החלטה לבחור קורס ומהירות נכונים כדי שהאוניה הישנה לא תתפרק.
מפקדי האונייה נדרשו פעמים רבות להחליט על שינויי כיוון התנועה. היות שהמטרה הייתה אימונים בהפלגה עצמה הייתה גמישות למפקד לשנות את יעד ההפלגה לנמל אחר מבלי לפגוע במטרת האימון. הנמלים המועדפים היו איי יון רודוס ונמל פיראוס. כאשר התקבלה הערכה על היתכנות פעולות מחבלים נעשו נמלי סיציליה ואיטליה יעד מועדף להפלגה.
במהלך הפלגות האימונים זכה צוות האונייה לחוויות רבות. בעת מלחמת קפריסין בקיץ 1974 תקופה יוצאת דופן נמשכו הפלגות האימון. האגן המזרחי של הים התיכון היה מלא באוניות מלחמה מכל מסוגים ודגלים שונים. הצי האמריקאי התרכז בצדו הצפוני של כרתים, בעוד הצי הסובייטי עגן בצדו המזרחי של האי. אליהם הצטרפו ציי יוון, טורקים, בריטים, צרפתים ואיטלקים. השיא קרה ביום אחד, מצפון לקפריסין, זוהו שמונים כלי שיט מלחמתיים. פעם אחרת נקלעה הנגה לתוך כוח משימה של נושאת המטוסים האמריקאית אינטרפיד והמשחתות המגוננות עליה.
באחד הבקרים זינקה מהמים כמאתיים מטר לפני חרטום הנגה צוללת מדגם אוברון של הצי המלכותי הבריטי. המרחק בין שני כלי השיט ברגע היחשפות היה צמוד ונגרמו כמה שניות של חרדה. הצוללת, שהפליגה הרבה יותר מהר מהנוגה, הגדילה את המרחק מותירה אחריה שובל רחב ולבן.
נמל אוגוסטה בסיציליה בסיס לצי האיטלקי היה יעד מועדף. הקשר הראשון עם נמל אוגוסטה נעשה בשנת 1968 כאשר ספינות הסער תדלקו שם בדרכן משרבורג לארץ. אח"י קשת ביקרה שם שבוע לפני מלחמת יום הכיפורים. בביקורים נרקמה מערכת ידידות עם רס"ר הבסיס דינו, הכול יכול, שדאג לכל הנדרש. בהמשך גם הנמלים קטניה ומסינה.
שילוב חיילות בצוות האונייה

באמצע שנות ה-70 החל בצה"ל תהליך של פתיחת תפקידים נוספים לשירות חיילות. קצינת ח"ן ראשית, תא"ל דליה רז, שהחלה את דרכה בחיל הים ביקשה ממפקד חיל הים, אלוף מיכאל ברקאי, לבדוק אפשרות שילובן בצוות כלי שיט. אח"י נגה נקבעה למשימה. המהלך החורג מהמסורת הופעל ללא הכנה מוקדמת לצוות. הוצבו 4 חיילות וקצינה בתפקידי מוכ"מת, אלחוטנית וקשרית ימית. מגורי הנגדים פונו לשם קליטתן ומיד יצאו לים. הפלגה ראשונה הייתה לאי קורפו בים האדריאטי כולל מעבר בתעלת קורינטוס.
לדעת מפקדי האונייה הוכיחו החיילות יכולת וביצעו היטב את התפקידים שהוטלו עליהן. הדרישות מהחיילות היו דומות לדרישות משאר הצוות, וכאשר מי מהן לא עמדה בדרישות נענשה כמקובל. המצאות גברים ונשים יחד בצוות האונייה גרמה למתח. הדבר היה לנושא מרכזי בהצגת החיל למבקרים. שלוש שנים מאוחר יותר הופסק שירות החיילות באח"י נגה. שילוב חיילות בכלי שיט של חיל הים נדחה למספר שנים וכיום מבוצע בצורה אחרת.
גלריה

אח"י נגה מתקדמת מול ים גבה גלי.
ניווט על שולחן המפות של אח"י נגה, 1974.
מסדר על סיפון אח"י נגה רוני איכר מלוה את מפקד חיל הים בנימין תלם, 1975.
צוות אח"י נגה 1976.
מפקד האונייה פנחס מילוא וסגנו אופיר שהם בגשר אח"י נגה.
עמי שראל ודרור עמנואל על שולחן המפות באח"י נגה.
צוות מעורב אח"י נגה בהתעמלות בוקר על הסיפון.
כרמלי קברניט וכוכבי כקצין ראשון בכניסה לנמל מסינה 1984.
קבוצת קציני האונייה בחתונת קצין המכונה יובל מלמד עם בח"ל
המשך שירות > בעת מלחמת לבנון

ב-5 ביוני 1982 יצאה הנגה להפלגה עם קורס חובלים כעבור כ-10 שעות הוחזרה לנמל חיפה.
בפרק זמן קצר הועמסה ביחידת בקרת מידע ומכולת ערכת חלקי חילוף לספינות סער.
ויצאה והתייצבה מול ביירות בטווח האופק למשך שלושה שבועות.
במהלך השהיה ואיסוף המידע לפעילות האיסוף של הכוחות המיוחדים, בוצע תספוק, כולל תדלוק, ספינות טילים וכוחות שייטת 13 שביצעו חסימה ימית בים. בתום 3 שבועות נכנסה הנגה לבסיס חיפה ולאחר יומיים ויצאה שוב לאותה משימה בה שהתה עוד שלושה שבועות.
המשך שירות > המשך הפלגות

האונייה המשיכה לשרת בנאמנות את קורס החובלים. ב-6 בספטמבר 1987 יצאה מבסיס חיפה עברה בתעלת סואץ. והגיעה לאילת ב-10 בספטמבר ועלתה לשיפוץ במספנת אילת. לאחר סיום השיפוץ יצאה ב-22 בפברואר 1988 מאילת והפליגה עם מחזור חובלים דרך תעלת סואץ לבסיס חיפה אליו הגיעה ב-25 בפברואר 1988.
מפקדי האונייה

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| רב-סרן | תקופת כהונה כמפקד הספינה | פעילות | תמונה |  |  |
| יוסף יוחנן "הנזי" | 1971 | הבאת האונייה מחוץ לישראל |  |  |  |
| חנינא עמישב | 1971 - 1972 |  |  |  |  |
| חיים גבע | 1972 - 1973 | מלחמת יום הכיפורים |  |  |  |
| פנחס מילוא | 1974-1975 |  |  |  |  |
| רוני איכר | 1975 - יולי 1976 |  |  |  |  |
| עמי שראל | יולי 1976 - 1977 | פיראוס (פעמיים), סלוניקי, רודוס וקורפו. |  |  |  |
| אלי רגב | 1977 - 1978 | איסטנבול |  |  |  |
| עמי שגב | 1978-1980 | אימונים למבצעים מיוחדים |  |  |  |
| דרור עמנואל | 1980-1982 | מלחמת לבנון |  |  |  |
| גיורא בוקסר | 1982 - 1983 | 8 הפלגות עם קורס חובלים וקורס קצינים מתקדם לרודוס. |  |  |  |
| דני כרמלי | 1983 - 1984 | הפלגות לסיציליה - 3, לרודוס - 3 לפיראוס – 2, כרתים – 1, קורפו - 1. |  |  |  |
| שאפט לוי | 1985-1987 | חידוש הפלגות לנמלי טורקיה, כולל איסטנבול, ביצוע מבצעים מיוחדים, אימונים והפלגות חובלים פי"מ בים התיכון. |  |  |  |
| נתן אברהם | 1988 | תדלוק ספינות סער החוזרות ממבצע מקצה שיפורים. הפלגה בתעלת סואץ לשיפוץ במספנת אילת. |  |  |  |
| עופר דובנוב | 1989 -1990 |  |  |  |  |
| פנחס גורביץ | 1991 |  |  |  |  |
לקריאה נוספת

מרדכי אלון, "חיילות האמבטיה", מאמר על שירות בנות באח"י נגה, ידיעות אחרונות, מדור "7 ימים", 21 פברואר 1997.
אופיר שוהם, אוניית מפרש נגה, אח"י פלברה אגדות שקרו באמת, בית החובל, 2020, עמ'47.
הערות שוליים

↑  בשלט שם האונייה בתקופה מאוחרת יותר נכתב  אח"י נוגה מכאן שניתן לכתוב את שם האונייה בשתי הצורות.
↑  מקור השם היא בתו של דוד נמרי.
↑  מקור- יומן מצפ"י חיל הים.
↑  רס"ן פנחס מילוא נעשה מפקדה של הנגה שנה מאוחר יותר.
↑  המשיך וביצע כמה תקופות פיקוד במסגרת מילואים במהלך השנים.
אח"י נגה עוברת בתעלת קורינטוס בדרכה לאי קורפו 1978.
בוגרת חובלים דליה להב בגשר אח"י נגה, 1978
אלעזר בן יאיר

פיטר שטראוס כאלעזר בן יאיר על עטיפת המיני-סדרה "מצדה".
אלעזר בן יאיר (המאה ה-1 לספירה) היה ממנהיגי הסיקריים בתקופת המרד הגדול של היהודים ברומא, ומנהיג המעוז האחרון של המרד  מצדה.
ייחוס משפחתי

אלעזר בן יאיר היה צאצא לחזקיה הגלילי - ממנהיגי המרד במלך הורדוס ובנו יהודה הגלילי ממייסדי הפילוסופיה הרביעית שראתה באל כשליט היחיד ושלטון זר ביהודה אינו בא בחשבון. מבין משפחה זו ניתן למנות רבים שהנהיגו מרידות ברומאים ועושי דבריהם ביהודה ובניהם גם מנחם בן יהודה (דוד או דודנו של אלעזר) שנרצח בירושלים זמן קצר טרם חורבנה.
המרד הגדול

לאחר מספר ימים של מהומות קשות בירושלים, השתלטו הסיקריים, בראשות מנחם בן יהודה הגלילי, על מבצר מצדה, הרגו את חיל המצב הרומאי שהחזיק במבצר, והפכו אותו למעוזם.
לאחר שרוחות המרד השתלטו על העיר ירושלים, עזב הנציב הרומי גסיוס פלורוס את העיר, והותיר בה גדוד (קוהורטה) של חיילים. כן הגיעו לעיר כאלפיים אנשי צבא מצבאו של אגריפס השני, אשר מלך בצפון הארץ, והיה שליט בובה של הרומאים, על מנת לדכא את המרידה. תושבי ירושלים הונהגו בידי אלעזר בן חנניה ממשפחת הכהן הגדול חנניה, ששכנע את הכהנים שלא להקריב קורבנות לשלום הקיסר, ובכך הביא למעשה הסמלי שסימל את תחילת המרידה, כאשר הלחימה כנגד פלורוס ואנשיו כבר החלה מזה מספר ימים. היהודים בהנהגתו של אלעזר לחמו כנגד חיל המצב הרומי וכנגד אנשיו של אגריפס, אשר התבצרו במצודת אנטוניה, והצליחו להביסם. אנשיו של אגריפס גורשו מהעיר, ואילו הרומאים נהרגו. לפעולות אלו הצטרפו הסיקריים בהנהגת מנחם. הם נתנו לפעולות נופך קיצוני, ובין היתר הביאו לשריפת בית הכהן הגדול, ארמונות אגריפס השני וברניקי, והארכיון בו נשמרו שטרי החוב, וכל זאת בהתרסה כנגד השלטון היהודי הקיים.
בימים שלאחר מכן הייתה ירושלים תחת שלטון הסיקריים ושלטונו של מנחם. הסיקריים הסתובבו כאשר פגיון קטן ("סיקה", על שמו הם נקראו), מוסתר מתחת לגלימותיהם, ועסקו גם ברצח מתנגדיהם. מנחם רצח גם את הכהן הגדול חנניה, ושלט באכזריות. העם מאס בו לאחר כמה ימים, והוא נרגם באבנים. אנשיו נרדפו, וכמה מהם, ובראשם אלעזר בן יאיר, נסו בחזרה אל מצדה והתבצרו בה.
כדי להתקיים היו הסיקריקים שעל המצדה יורדים ושודדים את יישובי הסביבה ואחר כך חוזרים למקלט הבטוח שבראש המצדה.
על פי יוסף בן-מתתיהו, בתקופת הפסח של שנת 68 החליטו לבזוז את היישוב עין גדי, תוך ביצוע טבח מחריד בגברים, נשים וילדים - 700 במספר, ושבו למצדה עם הביזה. החוקרים מאמינים כי טענתו של בן-מתתיהו בדבר מספר ההרוגים מוגזמת מעל לכל ספק, וקיימת מחלוקת גם לגבי עצם מעשה הטבח. גולגולות שנתגלו באזור עין-גדי ועליהן סימני אלימות מחזקות את הטענה בדבר מעשה הטבח הנ"ל.
לאחר חורבן בית המקדש

לאחר חורבן ירושלים בתשעה באב, שנת 70 לספירה, נותרו אלעזר ואנשיו מבוצרים במצדה. כן נותרו מספר אלפי קנאים מבוצרים בהרודיון ובמכוור. בארץ נותר לגיון רומי, הוא הלגיון העשירי פרטנסיס, ובראשו לגאטוס. כן הוצב בארץ נציב. בתחילה היה זה בסוס, אך הוא מת מיתה טבעית, והוחלף על ידי פלביוס סילבה. בתחילה כבשו הרומאים את ההרודיון, ולאחריו נכבשה מכוור. בשנת 73 היו אנשיו של אלעזר היחידים שנותרו שהתנגדו התנגדות פעילה לרומאים.
מצדה עומדת בראשו של הר גבוה, כששתי דרכים מובילות אליה. האחת, ממזרח, והיא מכונה "שביל הנחש", בשל היותה תלולה ומפותלת, והשנייה ממערב. המלך הורדוס ביצר את המקום והקיפו בחומה. כאשר הגיעו הרומאים למקום, היה אלעזר מבוצר היטב, ועמו צידה ומים שיכולים היו להספיק למצור ארוך. הרומאים הקיפו את ההר בדייק, ולאחר מכן החלו לבנות סוללה על הצד המערבי של הרמה מאלפי טונות של אבנים ואדמה כבושה על מנת להגיע אל המבצר. יוסף בן מתתיהו לא מציין ניסיונות משמעותיים של הסיקריקים לתקוף את הצרים תוך כדי התהליך. זהו הבדל משמעותי מדיווחיו על מצורים אחרים על מבצרים יהודיים, מה שאולי מעיד על כך שלסיקריקים לא היה הציוד או הכישורים להילחם בלגיון הרומאי.
עם זאת, יושבי מצדה הקשו על בניית הסוללה, על ידי הפלת אבנים מראש ההר על הפועלים, קשתים וכו'. לבסוף השתמשו בשבויים יהודים כפועלים לבניית הסוללה. אלעזר לא הסכים לפגוע ביהודי, וכך אופשרה בניית הסוללה. הסוללה הושלמה באביב לאחר כשניים או שלושה חודשי מצור, ואפשרה לרומאים לבסוף לפרוץ את חומת המבצר בעזרת איל ניגוח. לאחר שהצליח המצביא סילבה לפרוץ את החומה הראשונה, גילה כי הקנאים הקימו במקום חומה שנייה מעץ. בחמישה עשר בניסן הצית סילבה את החומה, אשר עלתה באש במהלך היום. בלילה התכוננו הרומאים להיכנס למבצר עצמו, ולכבשו מידי אלעזר ואנשיו.
נאום אלעזר

בן יאיר ראה כי נגזר דינו של המבצר ליפול, אסף את אנשיו, ודיבר אל לבם להתאבד ביחד במקום ליפול בשבי. נאומו, כפי שהושם בפיו על ידי יוסף בן מתתיהו, החל בקריאה לשמור על הכבוד ועל החירות ולהעדיף את המוות על פני עבדות ואונס, ושכנע חלק גדול מהמאזינים:
הוי אנשים גיבורי החיל! הן מני-אז קיבלנו עלינו, לבלתי עבוד את הרומאים, וגם לא אדונים אחרים, זולתי את אלוהים לבדו, כי רק הוא מושל האדם באמת ובצדק. והנה הגיעה השעה המצוה עלינו להשלים בפועל כפינו את משאת נפשנו, ואל נעטה בשעה הזאת קלון עלינו. ואחרי אשר בחלה נפשנו בעבדות שאין בה סכנה, לא נבחר לנו הפעם חיי-עבדות עם שפטים נוראים -- והן זה יהיה חלקנו מאת הרומאים, אם נפול חיים בידם. כי הנה אנחנו היינו הראשונים להרים יד בהם, ואנחנו נשארנו האחרונים להילחם איתם. והנה אני חושב, כי צדקה עשה איתנו אלוהים בתת-בידנו למות מות גיבורים בני-חורין, כאשר לא היה לאל יד אחיהו, אשר באה מפלתם כחתף. והנה גלוי וידוע לפנינו, כי מחר יבוא אידנו, אך הרשות נתונה לנו לבחור מות גיבורים, אנו ומחמדי-עינינו יחד.
...על כן תמותנה-נא נשינו בטרם נטמאו, ימותו נא בנינו בטרם טעמו טעם עבדות. ואחרי כן נגמול איש לרעהו חסד גיבורים, ומה טוב ומה יפה יהיה בנשאנו את חירותנו אלי קבר, ולפני מותנו נשחית באש את הרכוש ואת המבצר. ויודע אני נכונה כי יתעצבו הרומאים אל לבם, אם לא יתפסונו חיים, ויבושו מתקוותם למצוא שלל. רק את הצידה נשאיר להם, למען תהיה לעדה אחרי מותנו, כי לא ספנו ברעב ובמחסור, כי אם בחרנו במוות מחיי עבדות, כאשר קיבלנו על עצמנו מראש.
הנאום, הנחשב ליצירת מופת רטורית, שכנע את מרבית לוחמי מצדה, אולם חלקם לא הסכימו להתאבד. בן יאיר נשא נאום נוסף, בו הוכיח את מאזיניו על רכות לבם, פירט את הזוועות הצפויות להם לאחר הכניעה לרומאים, והצליח לשכנע את כולם. לפי יוסף בן מתתיהו, אנשיו של אלעזר שמעו לדבריו, וכרתו ברית התאבדות בה החלו בהרג הנשים והילדים, ולאחר מכן הרגו את עצמם. רק שתי נשים וחמישה ילדים, שהסתתרו בצינורות המוליכים את המים אל העיר, הצליחו להינצל, ותשע מאות ושישים איש נטלו את נפשם בכפם, ובהם מנהיגם אלעזר. מותם של הקנאים הנצורים במצדה היה סיומו של המרד הגדול, ולאחריו לא נותרה עוד התנגדות לרומאים על אדמת יהודה, עד לפרוץ מרד בר כוכבא עשרות שנים לאחר מכן.
ממצאים ארכאולוגיים

מצדה זוהתה לראשונה בשנת 1842 ובמאה העשרים נחשפה על ידי ארכאולוגים, ובהם יגאל ידין. עיקרי הסיפור אודות המצור שהובא בכתבי יוסף בן מתתיהו אושש בראיות רבות. שרידי המצור הרומי, הסוללה שהוקמה, ושרידי המחנות הרומיים נתגלו אף הם. כמו כן התגלה שבר חרס (אוסטרקון) ועליו רשום בעברית השם בניאיר. הארכאולוג ידין הניח שהאוסטרקון, יחד עם עוד שמונה אוסטרקונים ועליהם רשומים שמות אחרים של גברים, הם "פתקי הגרלה" אשר שימשו להטלת הגורל מי הלוחם שיהרוג את חבריו בטרם יתאבד. האוסטרקונים מוצגים במוזיאון שבאתר מצדה.
תרבות

בשנת 1981 יצאה לאקרנים המיני-סדרה "מצדה" המגוללת את סיפורה של מצדה בשלהי המרד הגדול. את תפקידו של אלעזר בן-יאיר גילם השחקן פיטר שטראוס.
במיני-סדרה "נשות מצדה" (The Dovekeepers) אשר יצאה בשנת 2015 ומבוססת על הספר "The Dovekeepers" (אנ') מאת אליס הופמן (אנ'), דמותו של אלעזר בן-יאיר מופיעה כבן הזוג של אחת הנשים הבדיוניות המגוללות את סיפורן בפני יוספוס פלביוס (סם ניל). את דמותו של אלעזר בן-יאיר מגלם השחקן מידו חמאדה (אנ').
הנצחה

על שמו של אלעזר בן יאיר בחר מנהיג הלח"י אברהם שטרן את כינויו המחתרתי "יאיר".
שני הרים סמוכים למבצר מצדה נקראים על שמו: הר אלעזר מדרום למצדה והר בן יאיר מצפון מערב למצדה.
שמו של אלעזר בן יאיר מונצח ברחוב בירושלים, בבאר שבע, ברמת גן וברחוב ראשי בערד, הסמוכה למצדה.
ראו גם

סיקריים
מצדה
המרד הגדול
חורבן בית המקדש השני
הערות שוליים

↑  אביחי בקר, הטבח בעין גדי, באתר הארץ, 27 במרץ 2001
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007568800105171  GND: 1147227454  VIAF: 9890151247972444270002   WorldCat (עם VIAF): 9890151247972444270002 
שלט המציין את רחוב אלעזר בן יאיר בעיר ירושלים
אלפא רומיאו 1900

| --- | --- |

Alfa Romeo 1900, שנת 1954
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  אלפא רומיאו
 שנות ייצור:  1950–1959
 יחידות שיוצרו:  17,243
 הרכבה:  איטליה איטליה
 מודל קודם:  Alfa Romeo 6C (אנ')
 מודל אחריו:  אלפא רומיאו 2000
 מרכב:  Front-engine, rear-wheel-drive layout (אנ')
 אורך:  4,400 מ"מ
 רוחב:  1,600 מ"מ (דגם 4 דלתות)  1,630 מ"מ (דגם קופה)
 גובה:  1,490 מ"מ (דגם 4 דלתות)  1,350 מ"מ (דגם קופה)
 משקל:  900-1,053 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,630 מ"מ (דגם 4 דלתות)  2,500 מ"מ (דגם קופה)
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, 1,884 סמ"ק המפיק 80 כ"ס, 90 כ"ס, 100 כ"ס  4 צילינדרים, 1,975 סמ"ק המפיק  90 כ"ס ב-5,200 סל"ד  4 צילינדרים, 1,975 סמ"ק המפיק 117 כ"ס, יחס דחיסה 8.0:1
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 4 מהירויות  תמסורת ידנית - 5 מהירויות
 מהירות מרבית:  180 קמ"ש (מנוע 1,975 סמ"ק המפיק 117 כ"ס)
אלפא רומיאו 1900 (באיטלקית: Alfa Romeo 1900) היא מכונית סלון, אשר יוצרה במספר תצורות ספורטביות, תוצרת יצרנית הרכב האיטלקית אלפא רומיאו אשר יוצרה באיטליה בין השנים 1950–1959.
תצורות "אלפא רומיאו 1900"

4 דלתות - סלון.
2 דלתות - קופה.
2 דלתות - קבריולה.
2 דלתות - ספורט.
תצורות "אלפא רומיאו 1900" > דגמים

"1900".
"TI".
"Super".
"TI Super"
"אלפא רומיאו 1900"

יוצרו 17,243 יחידות.
מנוע בנזין.
מנוע הנעה אחורית.
דגמי "אלפא רומיאו 1900" (דגם 4 דלתות "TI SUPER") שירתו את משטרת איטליה.
תמונות

"אלפא רומיאו 1900", דגם "L", שנת 1952
"אלפא רומיאו 1900", דגם "SS Coupe", שנת 1955
"אלפא רומיאו 1900", דגם "SS Coupe", שנת 1955  - מבט לתא הנהג
"אלפא רומיאו 1900" - קבריולט
"אלפא רומיאו 1900", דגם "Super Sprint", שנת 1956
"אלפא רומיאו 1900", דגם "ספורט ספיידר"
"אלפא רומיאו 1900", 4 דלתות
"אלפא רומיאו 1900", 4 דלתות
"אלפא רומיאו 1900", 4 דלתות
"אלפא רומיאו 1900" דגם "S", שנת 1956,  4 דלתות
"אלפא רומיאו 1900" דגם "S", שנת 1954, 4 דלתות
ראו גם

אלפא רומיאו
אלפא רומיאו דיסקו וולנטה
הערות שוליים

↑  "אלפא רומיאו 1900", סלון, 4 דלתות carfolio.com/specifications/models/car
↑  "אלפא רומיאו 1900" דגם "סופר ספרינט", שנת 1956 archive.org/web/20110707003019
↑  "אלפא רומיאו 1900" ספרינט קופה - מפרט carfolio.com/specifications/models
↑  "אלפא רומיאו 1900" קבריולה conceptcarz.com/vehicle/z14034/alfa-romeo-css
↑  "אלפא רומיאו 1900" ספורט ספיידר autoweek.com/article/1954-alfa-romeo-1900-sport-spider
↑  "אלפא רומיאו 1900" poliziadistato.it/articolo/view/1393
אמנת רמסר

| --- | --- |

 מקום יצירה:  ראמסר 
 תאריך יצירה:  2 בפברואר 1971 
 שפות:  צ'כית 
 
לוגו אמנת רמסר
אמנת רַמסָר (שמה הרשמי: אמנה על מקווי מים בעלי חשיבות בינלאומית, במיוחד כבתי גידול לעופות מים) היא אמנה בינלאומית העוסקת בשימור מקווי מים (Wetlands) ובתי גידול לחים ובשימוש בר-קיימא בהם, מתוך הכרה בתפקיד האקולוגי הבסיסי שלהם ובערכם הכלכלי, המדעי והתרבותי. היא קרויה על שם העיר ראמסר שבאיראן, שם נחתמה האמנה ב-1971.
החל מ-1997 נחגג מדי שנה יום רמסר, המציין את תאריך חתימת האמנה ומוקדש לשמירה על בתי הגידול הלחים.
האמנה

האמנה עובדה ונחתמה על ידי 21 מדינות ב-2 בפברואר 1971, בכינוס שנערך בראמסאר בחסות המשרד האיראני לאיכות הסביבה. היא נכנסה לתוקף ב-21 בדצמבר 1975. תיקונים לאמנה נתקבלו פעמיים, בפריז (1982) ובעיר רגינה שבקנדה (1987).
נכון לאוקטובר 2021, חתומות על האמנה 172 מדינות. מדינת ישראל חתמה על האמנה ב-1993, אשררה אותה ב-1996, והיא נכנסה בה לתוקף ב-1997.
אתרי רמסר

האמנה מגדירה מקווי מים באופן רחב, לרבות שטחי ים שעומקם בשעת השפל מגיע עד לשישה מטרים, ברכות דגים, שדות אורז ובריכות אידוי למלח.
מכוח האמנה נוצרה רשימה של למעלה מ-2,000 מקווי מים בעלי חשיבות בינלאומית, הידועים כאתרי רמסר. האתרים הכלולים ברשימה מכסים יחד שטח של 2 מיליון קילומטרים מרובעים. המדינה בה מצוי מספר האתרים הרב ביותר (170) היא הממלכה המאוחדת. המדינה שבה שטח הקרקע הגדול ביותר של אתרים שברשימה היא בוליביה, שבה הם משתרעים על פני 140 אלף קילומטרים מרובעים.
בישראל הוכרו שני אתרי רמסר – שמורת החולה ושמורת עין אפק.
יישום האמנה

מטה מוסדות האמנה, המשותף להם ולאיגוד השימור העולמי, נמצא בגלנד שבשווייץ. המוסדות כוללים מזכירות, ועדה מדעית, וועדה מתמדת. המדינות החתומות על האמנה נפגשות בכינוס הנערך אחת לשלוש שנים.
האמנה מיושמת בשיתוף פעולה עם חמישה ארגונים בינלאומיים: איגוד השימור העולמי, BirdLife International, המכון הבינלאומי לניהול מים, Wetlands International, והקרן העולמית לשימור חיות הבר. ארגונים אלה מסייעים ליישום האמנה על ידי מתן ייעוץ טכני מקצועי, מעניקים סיוע כספי, ומשתתפים בביצוע מחקרי שדה. נציגיהם משתתפים בוועדה המדעית והם בעלי מעמד של משקיפים בכינוסים התלת-שנתיים של המדינות החתומות על האמנה.
הערות שוליים

↑  Convention on Wetlands of International Importance, especially as Waterfowl Habitat.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NDL: 00577571  NKC: unn2014829909 
שמורת החולה, אחת משני אתרי רמסר בישראל
אמסונאס

ערך זה עוסק במדינה בוונצואלה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
אמסונאס (בספרדית: Amazonas) היא אחת מ-23 המדינות המרכיבות את ונצואלה. המדינה, הנמצאת בדרום ונצואלה, גובלת באפורה בצפון, בבוליבר בצפון ובמזרח, בברזיל במזרח ובדרום ובקולומביה במערב.
המדינה משתרעת על שטח של 177,617 קילומטרים רבועים, והיא המדינה השנייה בגודלה מבחינת שטח, אחרי בוליבר. במדינה מתגוררים 146,480 תושבים (נכון ל-2011), מה שהופך אותה למדינה הכי פחות מאוכלסת בוונצואלה (לא כולל הדפנדנסיות הפדרליות של ונצואלה). בירתה והעיר הגדולה ביותר בה היא פוארטו אייקוצ'ו.
מקור השם

המדינה נקראת על שם נהר האמזונאס (אמסונאס היא ההגייה הספרדית של השם). נהר האמזונאס עצמו אמנם לא עובר במדינה, אך נהר ריו נגרו, יובל של האמזונאס, כן עובר באמסונאס.
היסטוריה

עם הקמתה של ונצואלה האזור היה חלק מפרובינציית גואיאנה (שמרכזה היה במדינת בוליבר של היום).
ב-1864 ונצואלה הפכה למדינה פדרלית ובשטחי המדינה של היום נוצרה הטריטוריה הפדרלית אמסונאס. ב-1881, בתקופת הנשיא אנטוניו גוסמאן בלנקו, הוחלט לפרק את הטריטוריה לשתי טריטוריות: טריטוריית אמסונאס וטריטוריית אלטו אורינוקו. ב-1893 הוחלט לאחד מחדש את שתי הטריטוריות לטריטוריית אמסונאס שבירתה הייתה סן פרננדו דה אטבפו. ב-1928, בתקופת הנשיא חואן ויסנטה גומס, הוחלט להעביר את בירת הטריטוריה לפוארטו אייקוצ'ו.
ב-1992 הטריטוריה קיבלה מעמד של מדינה.
כלכלה

כלכלת אמסונאס היא נחשלת למדי. הכלכלה המקומית מבססת בעיקר על חקלאות וגידול מקנה אשר תוצריהם לא מיוצאים אל מחוץ לאמסונאס. יש תיירות אקולוגית באזור, אך אין במדינה תשתיות שיאפשרו לנצל את מלוא הפוטנציאל שלה.
הערות שוליים

1 2  מפקד האוכלוסין והדיור הלאומי ה-14 - תוצאות עבור מדינת אמסונאס, מכון הסטטיסטיקה הלאומי של ונצואלה (בספרדית).
| מדינות ונצואלה |
| --- | --- | --- |
| מדינות | אמסונאס • אנסואטגי • אפורה • ארגואה • בוליבר • ברינס • גואריקו • דלטה אמקורו • ורגאס • טאצ'ירה • טרוחיו • יארקוי • לרה • מונגס • מירנדה • מרידה • נואבה אספרטה • סוליה • סוקרה • פורטוגסה • פלקון • קוחדס • קרבובו |  |
| ישויות פדרליות נוספות | הדפנדנסיות הפדרליות • מחוז הבירה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb120366841 (data)
אליעוז רבין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  19 באוגוסט 1953  (בן 71) פתח תקווה
 מוקד פעילות:  ישראל 
 שפה מועדפת:  עברית 
 שיתופי פעולה בולטים:  רוני וייס
 
אליעוז רבין (נולד ב-19 באוגוסט 1953) הוא פזמונאי ומנהל ישראלי, שניהל חברות ותאגידי ביטוח, מנכ"ל חברת "דבר פשוט", לייעוץ עסקי. בשנות ה-70, חיבר שירים שהופיעו בקדמי אירוויזיון, פסטיבל שירי הילדים ובמצעדי הפזמונים.
ביוגרפיה

רבין נולד בתל אביב (שכון דן) ושיחק בילדותו ככדורגלן (שוער) בהכח ר"ג, בית"ר רמלה, ואס"א תל אביב. את שירותו הצבאי עשה בלהקת חיל התותחנים בה שר וניגן בגיטרה. לאחר שחרורו, סיים תואר ראשון בספרות אנגלית ובתיאטרון באוניברסיטת תל אביב.
רבין אב לחמישה, וגר בהרצליה. אשתו הראשונה היא הזמרת-יוצרת ג׳יני רבין.
ביוגרפיה > קריירה מוזיקלית ואמנותית

את שירותו הצבאי עשה בלהקת חיל התותחנים בה שר וניגן בגיטרה.
בשנות ה-70 חיבר להיטים רבים, רובם בשיתוף פעולה עם המלחין והמעבד רוני וייס ובהם: לקראת אירוויזיון 1976,  "זה טוב זה טוב" לשוקולד מנטה מסטיק כשיר מייצג לישראל, אך הפסיד ל"אמור שלום", "הנה הלילה" לאילנית 1977, ילדיסקו ולמה לא לשרי שהופיעה בפסטיבל הזמר והפזמון 1978, "בת הזמן" (כשהשמש עולה) לחופני כהן, ו״ציפורים״ לדודו זכאי. כמו כן כתב חלק מהפזמונים בסדרת הטלוויזיה הלימודית, הילדים משכונת חיים.
ב-1980 כתב מילים לשישה שירים בסרט "כוכב השחר" אותם שר נועם קניאל ללחנים של אביו, אלי קניאל.
רבין שיחק את דמותו של חיים, בסדרה תא גורדין ודמות של עורך דין, בסדרה חסמבה דור 3. הוא עוסק רבות בתרגום שירים, ובין השאר תרגם את יצירות ג'ורג' גרשווין, אנטוניו קרלוס ג'ובים ועוד.
ביוגרפיה > קריירה בענף הביטוח והניהול

במקביל לכתיבת השירים, רבין עבד בתחום הביטוח, ניהל את אגף ביטוח חיים בפניקס, היה בין מקימי חברת ביטוח ישיר, בה שימש סמנכ"ל שיווק ומכירות. היה מנכ"ל חברת הביטוח "עילית" (מוזגה לימים לכלל ביטוח). בהמשך כיהן כיו"ר אמפא מוצרי צריכה, כמנכ"ל ידיעות תקשורת, מנכ"ל נביעות טבע הגליל וניהל את אוטוסרב שרותי רכב. רבין עוסק גם בייעוץ עסקי ובבעלותו חברת "דבר פשוט" לייעוץ עסקי. ב-2008 יצא לאור ספרו "הספר - נכתב עבור מי שרצה לעבור לפי הספר אבל לא ידע על איזה ספר מדובר" בהוצאת מטר.