אוניות המערכה מסדרת קרוליינה הצפונית
היסטוריית שירות > וושינגטון

USS וושינגטון (BB-56) הונחה ב-14 ביוני 1938, הושקה ב-1 ביוני 1940 ונכנסה לשירות ב-15 במאי 1941 במספנת הצי של פילדלפיה. למרות שנכנסה לשירות, המנוע שלה עדיין לא הופעל במלוא הכוח - כמו אחותה, לוושינגטון היו בעיות גדולות עם רעידות אורכיות, שחוסלו רק לאחר בדיקות רבות שנערכו על סיפון קרוליינה הצפונית. התיקונים אפשרו להפעיל ניסויים של בנאים, שאותם ערכה וושינגטון ב-3 באוגוסט 1941; בהעמסה של כ-45,100 טון, מנועי האונייה הופעלו עד ל-123,850 כוחות סוס (92,350 קילוואט), ובחזרה על הביצועים שוב בפברואר 1942, השיגה 127,100 ו-120,000, כוחות סוס (94,800 ו-89,500 קילוואט).
בתחילת 1942 אדמירל משנה ג'ון וו. וילקוקס בחר בוושינגטון כאוניית הדגל של כוח המשימה 39. ב-26 במרץ 1942 הפליגה וושינגטון, יחד עם הורנט, ויצ'יטה, טוסקלוזה וספינות קטנות יותר, כדי לחזק את צי הבית הבריטי. במהלך ההפלגה, וילקוקס נפל לים; הוא נראה זמן קצר לאחר מכן על ידי המשחתת וילסון, כשפניו כלפי מטה במים, אך בשל ים סוער הם לא הצליחו לחלץ את הגופה. לא ידוע מה בדיוק קרה; יכול להיות שהוא פשוט נשטף על ידי גל, אבל היו השערות שהוא לקה בהתקף לב. הכוח הגיע למעגן הראשי של צי הבית, סקפה פלו, ב-4 באפריל.
וושינגטון ושאר הספינות של TF 39 השתתפו בתרגילים עם צי הבית עד סוף אפריל. יחד עם יחידות בריטיות מסוימות, כוח המשימה יצא מהאי הבריטי כ-TF 99. הם ליוו כמה מהשיירות הארקטיות שנשאו מטענים חיוניים לברית המועצות. תוך כדי ביצוע חובה זו, אוניית המערכה הבריטית המלווה, אה"מ קינג ג'ורג' החמישי, נגחה בטעות משחתת וחתכה אותה לשניים. ממש מאחורי קינג ג'ורג' החמישי, וושינגטון עברה באותו קטע ים וספגה נזק ממטעני עומק מתפוצצים. אף על פי שהנזק לגוף האונייה היה מינימלי - מוגבל למכל דלק דולף אחד בלבד - מכשירים רבים על סיפון האונייה ניזוקו, כולל מגדרי טווח סוללות ראשיים, מפסקי זרם, שלושה בקרי אש ומכ"מי חיפוש. לאחר מכן, הספינות האמריקאיות נכנסו לנמל איסלנדי, Hvalfjörður, עד 15 במאי; הם חזרו לסקפה פלו ב-3 ביוני. ב-4 ביוני אירחה וושינגטון את מפקד כוחות הצי האמריקאי באירופה, אדמירל הרולד ריינפורד סטארק, שהקים מפקדה זמנית על האונייה לימים הקרובים. ב-7 ביוני, ג'ורג' השישי, מלך הממלכה המאוחדת סקר את אוניית המערכה.
וושינגטון יצאה מהים הצפוני לכיוון ארצות הברית ב-14 ביולי בליווי של ארבע משחתות; עם הגעתו למספנת הצי בניו יורק ב-23, היא זכתה לשיפוץ מלא שלקח חודש עד להשלמתו. היא הפליגה לתעלת פנמה ולאוקיינוס השקט ב-23 באוגוסט והגיעה ליעדה, האי טונגה, ב-14 בספטמבר, שם הפכה לאוניית הדגל של אדמירל וויליס "צ'ינג" לי. במהלך החודשים הקרובים, וושינגטון התמקדה בהגעה בטוחה של שיירות אספקה לחיילים הנלחמים בגוודלקנל. ב-13 בנובמבר התגלו שלוש יחידות של ספינות יפניות במסלול לגוודלקנל, אחת מהן מכוונת להפציץ את שדה הנדרסון בזמן שהלילה העניק להן הגנה מפני מטוסים. כוח ההפצצה היפני הראשון נהדף על ידי כוח משחתות-סיירות אמריקאית. ב-14 בנובמבר, היפנים ארגנו גיחה נוספת כדי לנטרל את שדה התעופה. וושינגטון, דקוטה הדרומית וארבע משחתות נשלחו ליירט את הכוח היפני באותו לילה. היפנים, שהורכבו מאוניית המערכה המהירה קירישימה, שתי סיירות כבדות, שתי סיירות קלות ותשע משחתות, הטביעו בתחילה שלוש משחתות אמריקאיות וגרמו נזק משמעותי עליון לדקוטה הדרומית. עם זאת, וושינגטון נותרה בלתי מזוהה ובחצות ירתה על קירישימה מטווח של 5,800 יארד (5 ק"מ; 3 מיילים ימיים), טווח נקודתי עבור תותחי 16 אינץ'/45 קליבר של וושינגטון. וושינגטון ירתה שבעים וחמישה פגזי 16 אינץ' ו-107 פגזי 5 אינץ' במהלך העימות, קלעה 20 פגזי סוללה ראשיים ו-17 פגזים משניים, תקעה את ההיגוי והשביתה את הסוללה הראשית של קירישימה וגרמה להצפה מתקדמת בלתי נשלטת. קירישימה התהפכה בשעה 03:25 בבוקר 15 בנובמבר 1942, ו-212 אנשי צוות אבדו. אש מכוונת מכ"ם מהסוללה המשנית של וושינגטון פגעה גם במשחתת איינאמי בצורה כה חמורה שהיה צריך להטבי אותה. זמן קצר לאחר הקרב, החלו היפנים לפנות את גוודלקנל.
עד אפריל 1943, שהתה וושינגטון ליד בסיסה בקלדוניה החדשה, וסיפקה הגנה לסיירות וקבוצות קרב שתמכו במערכה באיי שלמה. כשחזרה לפרל הארבור, היא התאמנה לקרב ועברה שיפוץ לפני שחזרה לאזור הלחימה בסוף יולי. מאוגוסט עד סוף אוקטובר, וושינגטון פעלה מחוץ לאפייט. לאחר מכן היא הצטרפה לארבע אוניות מערכה ושש משחתות כקבוצת משימה (TG) 53.2 לתרגילים; השתתפו גם אנטרפרייז, אסקס ואינדפנדנס. לאחר מכן TG 52.2 הפליגה לאיי גילברט כדי להוסיף כוח אש נוסף לתקיפות שפגעו בהם באותה העת. בהפלגתה בסוף נובמבר, וושינגטון יצאה תחילה למאקין כדי לספק הגנה לספינות שם, ולאחר מכן הפליגה לאושן איילנד כדי להתכונן להפגיז את נאורו עם אחותה קרוליינה הצפונית, כל ארבע אוניות המערכה מסדרת דקוטה הדרומית, ונושאות המטוסים באנקר היל ומונטריי. כל אוניות הראשה תקפו לפני עלות השחר ב-8 בדצמבר; נושאות המטוסים תקפו שוב זמן קצר לאחר מכן. לאחר מכן הפליגו הספינות חזרה לאפייט, והגיעו ב-12 בדצמבר. בחג המולד, וושינגטון, קרוליינה הצפונית וארבע משחתות עזבו את אפייט לאימון ירי. בסוף ינואר, היא הפכה לחלק מ-TG 50.1 כדי ללוות את נושאות המטוסים המהירות בקבוצה זו בזמן שהם פתחו בתקיפות על טארואה וקווג'לין. היא גם עברה כדי לפגוע בקווג'לין עם התותחים שלה ב-30 בינואר.
לפני עלות השחר ב-1 בפברואר, כשהשמים עדיין אפופים בחושך, התנגשה וושינגטון באינדיאנה כאשר זו עזבה את המערך כדי לתדלק ארבע משחתות. אינדיאנה הודיעה ברדיו שהיא עומדת לבצע פנייה לכיוון צד שמאל מתוך המערך, אך זמן קצר לאחר שהחלה את הפנייה, הקפטן שלה הורה לבצע היפוך, חזרה לימינה. כשבע דקות לאחר מכן, היא נגלתה לעיני תצפיות על סיפון וושינגטון בטווח של 1,000 יארד (3,000 רגל; 914 מטרים). למרות שהצוותים בשתי האוניות ניסו בטירוף להתחמק אחת מהשנייה, זה לא הועיל; וושינגטון העניקה לאינדיאנה מכה קשה וגירדה חלק גדול מאחור של הצד הימני של האונייה. הקצה הקדמי של וושינגטון ניזוק קשות, כאשר כ-60 רגל (18 מטרים) של החרטום נפלו מטה ואל המים. עשרה אנשי צוות, שישה מוושינגטון, נהרגו או נרשמו כנעדרים. לאחר חיזוקים זמניים לקטע הפגוע, היא נאלצה להפליג לפרל הארבור כדי להצטייד בחרטום דמה כדי לאפשר הפלגה לפוג'ט סאונד. כשהגיעה לשם, היא קיבלה שיפוץ מלא, יחד עם חרטום חדש; עבודה זו נמשכה ממרץ עד אפריל. וושינגטון לא נכנסה שוב לאזור המלחמה עד סוף מאי.
לאחר מכן השתתפה וושינגטון במערכה על איי מריאנה ופלאו, ושימשה שוב כספינת ליווי, אם כי היא נותקה ב-13 ביוני לירות על עמדות יפניות בסאיפאן ובטיניאן. עם הגיחה של רוב הספינות הנותרות בצי הקיסרי היפני שאותרו על ידי צוללות אמריקאיות, וושינגטון, יחד עם שש אוניות מערכה נוספות, ארבע סיירות כבדות וארבע עשרה משחתות חיפו על נושאות המטוסים של TF 58; ב-19 ביוני, עם התקפה של מטוסים רבים, החל קרב ים הפיליפינים. וושינגטון הצליחה להביס את ההתקפות, תדלקה והמשיכה ללוות נושאות מטוסים עד שהקימה קבוצת משימה חדשה עם שלוש אוניות מערכה וליווי. לאחר עצירה ממושכת באטול אנווטאק, היא תמכה בחיילים שהסתערו על פלליו ואנגאור לפני שחזרה לתפקידי חיפוי. חובה זו נמשכה מ-10 באוקטובר עד 17 בפברואר 1945.
אוניית המערכה הפגיזה את איוו ג'ימה בין 19 ל-22 בפברואר כתמיכה בפלישה לשם לפני שליוותה נושאות מטוסים ששלחו פשיטות מטוסים על טוקיו ומטרות באי קיושו. ב-24 במרץ וב-19 באפריל הפגיזה וושינגטון את אוקינאווה; לאחר מכן היא יצאה לפוג'ט סאונד כדי לקבל שיפוץ, לאחר שהייתה בפעולה במשך רוב הזמן מאז השיפוץ שלה במרץ-אפריל 1944. זה נמשך עד יום VJ והטקס הרשמי שלאחר מכן על סיפון מיזורי, אז וושינגטון קיבלה פקודות להפלגה לפילדלפיה, לשם היא הגיעה ב-17 באוקטובר. כאן קיבלה לתוספת של 145 דרגשים כדי שתוכל להשתתף במבצע מרבד קסמים. היא הפליגה לסאות'המפטון עם צוות מצומצם של 84 קצינים ו-835 אנשי צוות, והחזירה 185 קציני צבא ו-1,479 חיילים מגויסים בחזרה לארצות הברית; זו הייתה ההפלגה היחידה שהיא ערכה לתמיכה במבצע. אוניית המערכה הוכנסה למילואים בבייון, ניו ג'רזי ב-27 ביוני 1947, לאחר רק קצת יותר משש שנות שירות. וושינגטון מעולם לא הופעלה מחדש. היא נמחקה מפנקס כלי השיט של הצי ב-1 ביוני 1960 - בדיוק 21 שנים מאז השקתה - היא נמכרה ב-24 במאי 1961 לגריטה.