stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוסמונד ברוק
קריירה ימית > קריירה מוקדמת

ברוק נולד ב-5 בינואר 1869 ב, והיה בנם הבכור של קומנדר אוסמונד דה בובואר ברוק ולוקרטיה ג'נקינס (לבית קלארק). ברוק התחנך בבית הספר וינדלסאם האוס, ברייטון בין השנים 1878 ל-1881, משם עבר במקום השני מתוך 100 מתחרים לקורס צוערים של הצי המלכותי. ב-1 בינואר 1882 הצטרף לצי המלכותי כצוער בספינת ההדרכה אה"מ בריטניה. הוא הועלה לדרגת פרח קצונה ב-18 באוגוסט 1884, והוצב בקורבטה אה"מ קריספורט בצי הים התיכון, ולאחר מכן הועבר אל אוניית המערכה אה"מ טמרייר שהייתה גם בצי הים התיכון ולאחר מכן לפריגטה אה"מ ראלי בכף התקווה הטובה ותחנת החוף המערבי של אפריקה. בזמן שהיה בתחנה זו הוענק לו תעודה מהחברה המלכותית על הצלת אדם מטביעה. הוא הצטרף לקורבטה אה"מ אקטיב בשייטת ההדרכה בנובמבר 1887 לפני שהועלה לדרגת תת-לוטננט ב-14 באוגוסט 1888.
הוא הועלה לדרגת לוטננט ב-14 בפברואר 1889. ברוק הצטרף לאוניית המערכה אה"מ טרפלגר, אוניית הדגל של סגן מפקד צי הים התיכון, באפריל 1890. לאחר לימודים בבית הספר לתותחנות אה"מ אקסלנט, הוא הפך לקצין ירי בספינת הצריח אה"מ דבאסטיישן בדבונפורט באוגוסט 1894. הוא מונה לקצין תותחים בסיירת אה"מ קמבריון בצי הים התיכון באוקטובר 1894 וקצין ירי באוניית המערכה אה"מ ראמיליס, אוניית הדגל של המפקד העליון של צי הים התיכון, בנובמבר 1895. הוא הועלה לדרגת קומנדר ב-1 בינואר 1900, הוא הפך לקצין בפועל באוניית המערכה אה"מ ריפאלס בשייטת התעלה בינואר 1901 וקצין מבצעים באוניית המערכה אה"מ רינואון, ספינת הדגל של המפקד העליון של צי הים התיכון, באוגוסט 1901. ביולי 1902 הוכרז שהוא מונה למפקד אה"מ אלביון, ספינת הדגל השנייה של תחנת סין, אך המינוי בוטל בשבוע שלאחר מכן. הוא הוצב לזמן קצר באה"מ אמפרס אוף אינדיה, אשר שירתה בצי הבית, בתחילת נובמבר 1902, אך בינואר 1903 הוא הפך לקצין המפקד של ספינת השילוח אה"מ אלקריטי, ששירתה בתחנת סין.
הוא הועלה לדרגת קפטן ב-1 בינואר 1904, ברוק עזב את אלקריטי לאחר שנה בינואר 1904, והפך למפקד של יאכטת האדמירליות החדשה אה"מ אנצ'אנטרס במאי 1904. לאחר מכן הוא הפך לקפטן הדגל של המפקד העליון של צי הים התיכון באוניית המערכה אה"מ באלוורק במאי 1905. הוא מונה לעוזר מנהל המודיעין הימי באדמירליות ב-1906 ולאחר מכן הפך לקפטן הדגל של תת-האדמירל שפיקד על הפלגה השנייה של צי הבית באוניית המערכה אה"מ קינג אדוארד השביעי במרץ 1909, לפני שחזר לאדמירליות כעוזר מנהל הגיוס הימי באוגוסט 1910. לאחר מכן הפך למפקד סיירת המערכה אה"מ פרינסס רויאל באוגוסט 1912. הוא מונה כשליש למלך ב-24 באוקטובר 1913.
קריירה ימית > מלחמת העולם הראשונה

במהלך מלחמת העולם הראשונה, ברוק פיקד על אה"מ פרינסס רויאל בקרב מפרץ הלגולנד באוגוסט 1914 ובקרב שרטון דוגר בינואר 1915. הוא מונה לעמית מסדר האמבט ב-3 במרץ 1915 וקודם לדרגת אדמירל משנה יומיים לאחר מכן, הוא הפך למפקד שייטת סיירות המערכה הראשון עם דגלו באה"מ פרינסס רויאל ולחם בתפקיד זה במהלך קרב יוטלנד במאי 1916. בקרב יוטלנד, ברוק מילא תפקיד חשוב בחזרה על הודעות מתת אדמירל סר דייוויד ביטי, מפקד צי סיירות המערכה, שהרדיו שלו לא היה בפעילות. ברוק מונה לעמית מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש ב-31 במאי 1916. כאשר ביטי מונה למפקד העליון של הצי הגדול בנובמבר 1916, הוא לקח איתו את ברוק כראש המטה שלו.
ברוק מונה לאביר מפקד המסדר הוויקטוריאני המלכותי ב-25 ביוני 1917, לאביר מפקד מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש ב-1 בינואר 1918, ולאביר מפקד מסדר האמבט ב-5 באפריל 1919.
קריירה ימית > אחרי המלחמה

ברוק הפך לסגן ראש המטה הימי ולורד נציב של האדמירליות ביולי 1919 עם קידום לדרגת תת אדמירל ב-3 באוקטובר. הוא מונה למפקד שייטת הים התיכון עם דגלו באוניית המערכה אה"מ איירון דיוק באפריל 1922. לאחר הניצחון הטורקי באנטוליה בתום מלחמת יוון–טורקיה באוגוסט 1922, ארגן ברוק את חילוץ האזרחים היוונים הנמלטים, ובאמצעות פריסה מיומנת של ספינותיו, הוא הניא את הטורקים המתקדמים, בראשות מוסטפא כמאל אטאטורק, מלתקוף את חיל המצב הבריטי בצ'נקלה באזור הדרדנלים הנייטרלי בספטמבר. על הטיפול הדיפלומטי שלו במשבר צ'נקלה, ברוק זכה לשבחים על ידי ליאו אמרי, הלורד הראשון של האדמירליות, בבית הנבחרים בשנת 1923. הוא הועלה לדרגת אדמירל מלא ב-31 ביולי 1924, הוא העביר את דגלו לאוניית המערכה אה"מ קווין אליזבת מאוחר יותר באותה שנה.
ברוק הפך למפקד העליון של פורטסמות' ביולי 1926 ולאחר שקודם לאביר הגדול של מסדר האמבט ב-1 במרץ 1929 וקודם לדרגת אדמירל הצי ב-31 ביולי 1929, פרש לגמלאות ביולי 1934. הוא השתתף בהלווייתו של המלך ג'ורג' החמישי בינואר 1936, ומת בביתו בווינצ'סטר ב-14 באוקטובר 1947.
משפחתו

בשנת 1917 התחתן ברוק עם איירין קתרין פרנקלין (לבית וייק), בתו של תת-אדמירל סר בולדווין ווייק ווקר, הברונט השני; הייתה להם בת אחת.
סיירת המערכה, אה"מ פרינסס רויאל, שבה לחם ברוק בקרב מפרץ הלגולנד, קרב שרטון דוגר וקרב יוטלנד
החוף בצ'נקלה: ברוק זכה לשבחים על התמודדותו עם משבר צ'נקלה
עמית איסמן

עמית אַיְסְמַן (נולד ב-23 בנובמבר 1967) הוא עורך דין ישראלי המכהן כפרקליט המדינה. קודם לכן כיהן כפרקליט מחוז חיפה (פלילי). בין השנים 2015–2017 שימש משנה לפרקליט המדינה לתפקידים מיוחדים במינוי בפועל.
ביוגרפיה

עמית איסמן סיים את לימודיו התיכוניים במרכז חינוך ליאו באק בחיפה ולמד תואר ראשון במשפטים באוניברסיטת שפילד באנגליה. הוא בוגר תוכנית הסגל הבכיר של מכון אלכא למנהיגות וממשל מטעם ג'וינט ישראל.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

בשנת 1992 החל להתמחות במחוז חיפה של פרקליטות המדינה, והחל משנת 1994 שימש בה תובע פלילי. בהמשך שימש מנהל המחלקה הפלילית במחוז. במסגרת תפקידו הוביל את הרשעת הקטין ברצח מעיין בן חורין, הרשעת הונצ'יאן לין ברצח מישל ג'מיאס, והרשעת מוחמד חשאן וסמיר אבו מוך ברצח קטי דוד, ועסק בתיקים מורכבים. איסמן הגיש את כתב האישום נגד אלירן גולן, לפיו היה פעיל טרור יהודי שהטמין מטעני חבלה בשכונות ערביות בחיפה וניסה לרצוח את חבר הכנסת לשעבר עיסאם מח'ול. ההגנה טענה כי גולן חולה בנפשו, ובשלב מסוים אף הייתה קרובה לחתימה על עסקת טיעון, אולם גולן התאבד בתאו לפני פתיחת משפטו. כן היה מעורב במעצרו של העבריין דוד אטיאס, ופרשת הניסיון להופכו לעד מדינה כנגד העבריין זאב רוזנשטיין.
במרץ 2008 העבירה פרקליטת מחוז חיפה לילי בורישנסקי סמכויות נרחבות לאיסמן, לצד עורכת הדין רונית וינריב.
ביוגרפיה > פרקליט מחוז חיפה (פלילי) ומשנה לפרקליט המדינה

במרץ 2010 החל לשמש כפרקליט מחוז חיפה (פלילי). במסגרת תפקידו הגיש כתב אישום בריגול כנגד אמיר מח'ול, ועוד.
בינואר 2015 מינה פרקליט המדינה שי ניצן את איסמן למשנה לפרקליט המדינה לתפקידים מיוחדים במינוי בפועל. שלא כמקובל בוצע הליך המינוי ללא מכרז, ונמתחה עליו ביקורת. תוארו כפרקליט מחוז חיפה (פלילי) נשמר, אולם בפועל מילאה את תפקידו סגניתו רונית וינריב. במסגרת תפקידו השלים איסמן גיבוש הנחיה המאפשרת העמדה לדין של סרבני גט ואף מאסר, כאשר בית הדין הרבני הורה על כפיית גט. איסמן הוביל מאבק משטרתי במועדוני לילה אשר הפלו צעירים עולי אתיופיה מכניסה לשטחם. ניסיונו לחייב את ארגון "שוברים שתיקה" לחשוף חייל לשעבר אשר העיד שעבר על דיני המלחמה נכשל.
במאי 2017 סיים איסמן את תפקידו כאשר החליפה אותו נורית ליטמן, וביוני אותה שנה שב לתפקידו במחוז חיפה. במסגרת תפקידו הוביל לאורך שנים את תיקי השחקן משה איבגי, ועוד.
במסגרת תפקידו היה איסמן מעורב בהליכי קבלת ההחלטות בתיקי נתניהו. בניגוד לעמדת רוב בכירי הפרקליטות סבר כי התשתית הראייתית בתיק 2000 מאפשרת העמדה לדין באשמת מרמה והפרת אמונים בלבד. כן סבר, לצד אחרים, שאין להגיש כתב אישום באשמת שוחד כנגד שרה נתניהו בתיק 4000. עמדותיו התקבלו על ידי היועץ המשפטי לממשלה אביחי מנדלבליט. איסמן השתתף בשימוע שנערך לנתניהו.
הוא חבר בוועדה לצמצום הרשעות שווא.
ביוגרפיה > פרקליט המדינה

בשלהי 2019 היה בין מועמדי היועץ המשפטי לממשלה מנדלבליט לתפקיד ממלא מקום פרקליט המדינה. במאי 2020 היה בין בכירי הפרקליטות שתקפו בחריפות את ממלא מקום פרקליט המדינה דן אלדד, בטענה שבדיקה שפתח כנגד היועץ מנדלבליט בפרשת הרפז נעשתה משיקולים שאינם ענייניים ופרסומה ברבים היה "מעשה שלא ייעשה".
ב-30 בנובמבר 2020 המליצה ועדת האיתור לשר המשפטים אבי ניסנקורן למנות את איסמן לתפקיד פרקליט המדינה. ב-13 בינואר 2021 מינה אותו ממלא מקום שר המשפטים, בני גנץ, לממלא מקום פרקליט המדינה.
ביוגרפיה > פרקליט המדינה > ממשלת ישראל ה-36

ביוני 2021 הודיע שר המשפטים, גדעון סער, על החלטתו למנות את איסמן לפרקליט המדינה באופן קבוע. המינוי אושר בממשלת ישראל השלושים ושש ב-27 ביוני. שרות הממשלה מרב מיכאלי, אשר התבטאה נגד מינויו הזמני של איסמן, וכן תמר זנדברג ופנינה תמנו-שטה, נמנעו בהצבעה זו. התקופה הראשונה בכהונתו של איסמן כפרקליט המדינה אופיינה כשקטה מבחינה תקשורתית. איסמן מיעט להתראיין, להופיע באירועים ציבוריים ולחתום בשמו על החלטות בתיקים רגישים.
ביוגרפיה > פרקליט המדינה > ממשלת ישראל ה-37

בינואר 2023, בכנס של העמותה למשפט ציבורי בישראל, לאחר תקופה ארוכה בה שמר על שתיקה תקשורתית, התבטא איסמן בחומרה כנגד מה שכינה "ההתקפות על פרקליטות ופרקליטי המדינה". דבריו פורשו בכלי תקשורת כהתייחסות מרומזת, המביעה התנגדות להיבטים מסוימים ברפורמה המשפטית. בפברואר 2023 הביע התנגדות להצעת חוק שהגיש חבר הכנסת משה סעדה, אשר אחד מעיקריה הוא העברת המחלקה לחקירות שוטרים מפרקליטות המדינה למשרד המשפטים והרחבת סמכותה גם לחקירת עובדי פרקליטות המדינה.
הוראה

איסמן מלמד בפקולטה למשפטים באוניברסיטת חיפה קורס "שיקול הדעת של התביעה הכללית בהליך הפלילי הלכה למעשה".
הוא מרצה גם בפקולטה למשפטים בקריה האקדמית אונו, באשכול לימוד בתוכנית לתואר ראשון במשפטים, בנושא: "סוגיות מתקדמות בדין הפלילי הפרוצדורלי". כמו כן, תוך קידום שיתוף פעולה עם הקריה האקדמית אונו, עו"ד איסמן קידם את שילובם במחוז של פרקליטים ועובדים נוספים מהמגזר החרדי. בנוסף, קידם ייסוד קליניקה משפטית בפרקליטות המחוז, המכשירה סטודנטים מהקריה האקדמית אונו בעבודה משפטית בתחום הפלילי.
הליך משמעתי

באוקטובר 2017 העידה פרקליטה על אמירות מיניות פוגעניות אשר, לדבריה, השמיע איסמן כלפיה. בתום הליך משמעתי פנימי בו נחשפה אמירה נוספת, ושימוע שנערך לאיסמן, קבעה במאי 2018 מנכ"לית משרד המשפטים אמי פלמור כי תירשם לו התראה. עוד נקבע כי התבטאויותיו אינן מהוות הטרדה מינית אלא התנהגות שאינה הולמת. לדברי פלמור, איסמן הואשם ב"שני משפטים בקריירה של עשרים שנה, במהלכה אין חולק שמדובר בפרקליט שהוא אחד הלוחמים הגדולים בפשיעה בכלל, ועבירות מין בפרט". לאחר מעשה טען יהודה יפרח כי נאמר לו שאחת התלונות אשר הוגשה נגד איסמן נבעה מנקמנות אישית, כתוצאה מבקשתו מהפרקליטה לעבור חדר בבניין. בינואר 2021 פורסם בעיתון "הארץ" מאמר, עליו חתומות פרקליטות ששמן לא פורסם, החוזר על הטענות כלפי איסמן, ומבקר את מינויו.
בדצמבר 2020 פרסם מאמר בעיתון "הארץ", בו התנצל על שתי האמירות.
חיים אישיים

איסמן נשוי לליסה ואב לשלושה. מתגורר בשכונת אחוזה שבחיפה. הוא בן־דוד מדרגה שנייה של עמית סגל.
אוהד את קבוצת הכדורגל מכבי חיפה.
אלסטייר מורגן

| --- | --- |

 לידה:  28 במאי 1958 (בן 66) קמברלי, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Alastair William James Morgan 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 השכלה:  בית ספר סנט אנדרוז  בית הספר שרבורן  טריניטי קולג' 
 מעסיק:  אוניברסיטת גקושואין, Ministry of International Trade and Industry, Department of Trade and Industry, משרד החוץ, חבר העמים והפיתוח 
 תפקיד:  ambassador of the United Kingdom to North Korea (2015–דצמבר 2018) 
 
אלסטייר ויליאם ג'יימס מורגן (נולד ב-28 במאי 1958) הוא שגריר הממלכה המאוחדת לרפובליקה הדמוקרטית העממית של קוריאה.
במהלך הקריירה הדיפלומטית שלו, מורגן שירת בעיקר בנציגויות הממלכה המאוחדת במדינות מזרח אסיה, בדגש על סין ויפן. מורגן כיהן כמזכיר הראשון של שגרירות הממלכה המאוחדת בטוקיו בין 1991 ועד 1996, כמנהל השקעות בטוקיו בין 2002 ועד 2006, כיועץ מסחרי בבייג'ינג בין 2007 ועד 2010, וכקונסול כללי בגואנגג'ואו בין 2010 ועד 2014.
החל מדצמבר 2015, מורגן מכהן כשגריר הממלכה המאוחדת לקוריאה הצפונית.
ראו גם

יחסי הממלכה המאוחדת-קוריאה הצפונית
שגרירות הממלכה המאוחדת בפיונגיאנג
הערות שוליים

↑  "Change of Her Majesty's Ambassador to the Democratic People's Republic of Korea". GOV.UK (הודעה לעיתונות). 11 במאי 2015. נבדק ב-25 במאי 2016. {{cite press release}}:  (עזרה)
↑  "British Ambassador to Democratic People's Republic of Korea: Alastair Morgan". GOV.UK. נבדק ב-25 במאי 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אדולף, דוכס הולשטיין-גוטורפ

סמל האצולה של אדולף, דוכס הולשטיין-גוטורפ
אדולף, דוכס הולשטיין-גוטורפ (בגרמנית: Adolf von Schleswig-Holstein-Gottorf; ‏25 בינואר 1526 – 1 באוקטובר 1586), היה דוכס הולשטיין-גוטורפ בין השנים 1544–1586, ומקים בית הולשטיין-גוטורפ, שהיה ענף של בית אולדנבורג.
ביוגרפיה

אדולף נולד ב-25 בינואר 1526 בדובורג, והיה בנם השלישי של פרדריק הראשון, מלך דנמרק ושל אשתו השנייה, סופיה מפומרניה, בתם של בוגיסלב העשירי, דוכס פומרניה, ושל אנה יגלו, דוכסית פומרניה. אדולף חונך על ידי פיליפ הראשון, רוזן הסן, והוא אף בילה ארבע שנים בטירתו בקאסל.
ב-23 במאי 1544 נחתמה אמנת שפייר, שבה חולקה דוכסות שלזוויג-הולשטיין בין אדולף ואחיו כריסטיאן השלישי, מלך דנמרק ויוהאן השני, דוכס שלזוויג-הולשטיין-האדרסלב. לפי האמנה שלושתם יחזיקו בתואר דוכס שלזוויג-הולשטיין, ובנוסף נקבע שהאח הצעיר פרדריק יהפוך לנסיך-בישוף של הילדסהיים. אדולף, שקיבל את אזור טירת גוטורפ, ייסד את בית הולשטיין-גוטורפ, שהיה ענף של בית אולדנבורג.
בשנת 1580 מת אחיו יוהאן השני, דוכס שלזוויג-הולשטיין-האדרסלב ללא יורשים, ובעקבות כך חולקה נחלתו בין אדולף ואחיינו, פרדריק השני, מלך דנמרק.
אדולף הפקיד את ניהול הדוכסות בידי יוהאן רנטצאו, בעת שהשתתף בדיאט של אוגסבורג, שהיווה את נקודת השיא של כוחו של הקיסר קרל החמישי. בשנת 1553 חזר אדולף לנחלתו, ובשנת 1556 הוא ירש את אחיו הצעיר פרדריק בתפקיד הבישוף של שלזוויג.
משפחתו

ב-17 בדצמבר 1564 התחתן אדולף עם כריסטינה מהסן, בתם של פיליפ הראשון, רוזן הסן וכריסטינה מסקסוניה, ממנה נולדו לו 10 ילדים:
פרידריך השני, דוכס הולשטיין-גוטורפ (1568–1587).
סופיה מהולשטיין-גוטורפ (1569–1634), התחתנה עם יוהאן השביעי, דוכס מקלנבורג-שוורין.
פיליפ, דוכס הולשטיין-גוטורפ (1570–1590).
כריסטינה מהולשטיין-גוטורפ (1573–1625), התחתנה עם קרל התשיעי, מלך שוודיה.
אליזבת מהולשטיין-גוטורפ (1574–1587).
יוהאן אדולף, דוכס הולשטיין-גוטורפ (1575–1616).
אנה מהולשטיין-גוטורפ (1575–1625), התחתנה עם אנו השלישי, רוזן פריזיה המזרחית.
כריסטיאן מהולשטיין-גוטורפ (1576–1577).
אגנס מהולשטיין-גוטורפ (1578–1627).
יוהאן פרידריך מהולשטיין-גוטורפ (1579–1634), הנסיך-בישוף של ברמן, ליבק ופרדן.
הערות שוליים

↑  Cf. Carsten Porskrog Rasmussen, "Die dänischen Könige als Herzöge von Schleswig und Holstein", Frauke Witte and Marion Hartwig (trls.), in: Die Fürsten des Landes: Herzöge und Grafen von Schleswig, Holstein und Lauenburg [De slevigske hertuger; German], Carsten Porskrog Rasmussen (ed.) on behalf of the Gesellschaft für Schleswig-Holsteinische Geschichte, Neumünster: Wachholtz, 2008, pp. 73-109, here pp. 87seq. ISBN 978-3-529-02606-5
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9811484394105606  BNE: XX5265693  GND: 118812319  ISNI: 0000 0003 9585 0616  LCCN: n86097157  NTA: 072482516  SUDOC: 231027125  VIAF: 290673768   WorldCat (עם VIAF): 290673768
אמא רוסיה

פסל אשה (אמא רוסיה) באנדרטת המלחמה בפארק טרפטו
אמא רוסיה (Матушка-Русь, נהגה מָטוּשְקָא-רוּס) היא האנשה של המדינה רוסיה, כחלק מהמסורת של האנשת מדינות. האנשה זו הייתה קיימת כבר מתקופת ימי הביניים, שהתבטאה בהאנשת רוסיה כדמות נשית ואמהית.
אמא רוסיה (לצד האנשה נפוצה נוספת של רוסיה: "אמא מולדת (ברוסית: Родина-мать, רוֹדִּינָא-מָאט) הייתה ההאנשה הנפוצה ביותר של רוסיה.
שימוש

במהלך מהפכת אוקטובר ומלחמת האזרחים הרוסית, שימשה ההאנשה בעיקר את התומכים בלבנים במהלך המלחמה. ההאנשה הוצגה כנלחמת בבוגדים הבולשביקים, אשר תוארו ככאלה שתוקפים את "אמא רוסיה" מבפנים.
פסלים

במהלך התקופה הסובייטית הוקמו פסלים רבים אשר מייצגים את ההאנשה של "אמא רוסיה". רוב הפסלים הוקמו על מנת להנציח את מלחמת המולדת הגדולה. בין הפסלים ניתן למנות את:
אמא מולדת (וולגוגרד): פסל על גבעת מאמייב בעיר וולגוגרד שברוסיה, המנציח את קרב סטלינגרד. הפסל מציג דמות נשית (המייצגת את רוסיה), נושאת חרב וקוראת לנוכחים לקום להגנת המולדת.
אמא מולדת (קייב): פסל ענק השוכן בקייב, בירת אוקראינה. הפסל המייצג את דמותה של המולדת, ניצב על גבעה הצופה אל נהר דנייפר, דרומית-מזרחית למרכז העיר, והוא חלק ממוזיאון המלחמה הפטריוטית הגדולה השוכן מתחתיו ולמרגלותיו.
אמא מולדת (סנט פטרבורג): פסל אשר שוכן בבית הקברות פיסקריובסקויה לזכר הנופלים, אשר מנציח את הנופלים של העיר במלחמת העולם השנייה.
ציפי מור

| --- | --- |

מור, 2013
 לידה:  31 במרץ 1954 (בת 70) חיפה, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  שחקנית, סופרת ומדבבת
 https://zipimor.co.il
 פרופיל ב-IMDb
 
ציפורה (ציפי) מור (נולדה ב-31 במרץ 1954) היא שחקנית, סופרת ומדבבת ישראלית. ידועה בעיקר מגילום דמותו של רגע בתוכניות הטלוויזיה לילדים "רגע עם דודלי" ו"בבית של פיסטוק".
ביוגרפיה

מור נולדה בשם ציפורה מושקוביץ בחיפה, לזוג הורים שחקנים ניצולי שואה. בילדותה עברו לרמת גן ולאחר מכן לתל אביב.
בסוף שנת 1971 התגייסה לצה"ל ושירתה בלהקת פיקוד דרום, כולל בתקופת מלחמת יום הכיפורים, תוך שהלהקה שרה לחיילים בחזית הדרום, לעיתים תחת אש. במהלך שירותה השתתפה בתוכניות "מדרום תפתח הטובה" (1972) ו"חול בקפה" (1973).
קריירה

לאחר שחרורה מהצבא הופיעה בהצגות שונות, ביניהן : "טוב לאהוב" (במסגרת התוכנית "מועדון הצועני השורק של דן אלמגור) ו"הבזאר הגדול" בכיכובו של דני ליטני.
פרסומה העיקרי של מור הגיע בסוף שנות ה-70 ובתחילת שנות ה-80, כאשר גילמה את דמותו של רגע, בתוכנית הילדים "רגע עם דודלי". הצלחת הסדרה הובילה להפקת סדרת המשך בשם "בבית של פיסטוק", בה גם הופיעה מור לצד ספי ריבלין.
ב-1985 גילמה אחות בסרטו של נדב לויתן "בנות".
ב-1989 השתתפה בסדרת הטלוויזיה לילדים "הצצקנים".
ב-1992 גילמה את המן הרשע בתוכנית הטלוויזיה "פרפר נחמד", ובאותה השנה גילמה אמא בקלטת לילדים שביים שמי זרחין ששמה הוא "בובה מתי" בכיכובו של מתי כספי.
ב-1996 גילמה גננת בקלטת לילדים שביימה רחל שיין ארגמן וכתב מאיר שלו "אבא עושה בושות".
ב-2006 גילמה את הניה בסרטו של חנן פלד "מכתבים לאמריקה".
ב-2012 השתתפה בסדרת טלוויזיה לילדים "צור משלנו" של ערוץ הידברות.
במשך שנים ארוכות הופיעה מור, לרוב בתפקידי משנה או בתפקידי אורח, בסדרות טלוויזיה שונות, עמן ניתן למנות את "החברים של ברני", "החתול שמיל", "מה פתאום?!" ו"שמיניות באוויר". מור הופיעה גם בהצגות ילדים, ובהן "סיפורים שענת אוהבת במיוחד", "מומיש ידיד ההפתעות", "עגולנד", "תעלולי פיג'מה", "רגע עם דודלי", ו"עוץ לי גוץ לי". כמו כן, שימשה באמצע שנות ה-80 כקריינית קישור בקלטות שירי הילדים המוקדמות של אריאלה סביר ובשנות ה-90 עסקה בדיבוב סדרות מונפשות שונות, בהן פרקי "לוני טונס" (בתפקיד הסבתא בסרטוני טוויטי וסילבסטר החתול) והגרסה הישראלית לסדרה "החברים של ברני" שם דובבה ושיחקה בתפקיד בובה-בון בגרסה העברית.
בשנת 2004 כתבה מור ביחד עם ארלט ספדיה את מילות השיר "בוא ניסע" לזמרת אביבה אבידן שהופיע באלבומה של אבידן שיצא באותה השנה שנקרא "אמונה".
בשנת 2012 השתתפה ציפי מור בפסטיבל שירי הילדים "ילד פלא" בניהולו האומנותי של אלי ניסמן.
משנת 2008 מור עשתה הסבה לעולם הילדים וכיכבה בהצגות רבות כמו "סבא אליעזר והגזר" לצד דודיק סמדר/אדם, "הבית של יעל", "פיטר פן" ו"עוץ לי". וכן במופע יחיד למבוגרים בשם "צחוק מביא אור עם ציפי מור" בשנת 2014.
בשנת 2015 השתתפה שוב בפסטיבל "ילד פלא" בניהולו של אלי ניסמן.
בשנת 2016 השתתפה בסדרת הטלוויזיה לילדים "המסעדה של מיקי".
בשנת 2022 שיחקה בהצגה "אף פעם לא מאוחר מדי" לצדו של אברהם סלקטר בתיאטרון ה"יידישפיל".
כתיבה

מור כתבה שני ספרי ילדים: "רגע עם רוני" (1998) ו"רק רגע" (2006).
חיים אישיים

מור הייתה נשואה למתופף אלון הלל, ובנם הוא המוזיקאי רונן הלל.
משנת 2010 מור בזוגיות עם מעצב הבלונים קובי זינגר.
מתגוררת ברמת גן.
פילמוגרפיה חלקית

| שנה | כותרת | תפקיד |
| --- | --- | --- |
| 1976–1981 | רגע עם דודלי | רגע |
| 1981–1983 | בבית של פיסטוק | רגע |
| 1985 | בנות | אחות |
| 1989 | הצצקנים |  |
| 1992 | פרפר נחמד |  |
| 1992 | בובה מתי | אמא |
| 1993 | זהו זה! |  |
| 1995 | הקומדי סטור | רגע |
| 1995 | אבא עושה בושות | גננת |
| 1997 | החברים של ברני | בובה בון/אמא אווזה |
| 2006 | מכתבים לאמריקה | הניה |
| 2016 | נשואים פלוס | רינה |
| 2021 | נבסו | ורדה |
| 2022 | חאנשי | מורה |
הערות שוליים

↑  סיפור אישי - ציפי מור (מוסקוביץ), באתר "שרים במדים"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300296305171  ISNI: 0000 0000 7047 7921  MusicBrainz: ee53c435-34d6-46f0-a83f-bda55c3ad557  VIAF: 97394886   WorldCat (עם VIAF): 97394886 
הצמד "רגע וגלי": ציפי מור וגליה ישי, 1985
איגור סימוטנקוב

איגור ויטאלייביץ' סימוטנקוב (ברוסית: Игорь Витальевич Симутенков; נולד ב-3 באפריל 1973 במוסקבה) הוא מאמן כדורגל רוסי, כדורגלן לשעבר.
כיום, הוא עובד כעוזר מאמן בזניט סנקט פטרבורג.
קריירת מועדונים

סימוטנקוב התחיל את הקריירה המקצוענית שלו בליגה הסובייטית עם דינמו מוסקבה ב-1990. הוא בילה את חמש השנים הבאות עם דינמו, שלוש העונות האחרונות בליגה הרוסית, שבה התבלט כמלך שערים עם 21 שערים בעונת 1994 והוכתר לכדורגלן השנה. לאחר שעבר לסרייה א' הוא שיחק בשורות רג'אנה ובמשך חמש עונות שיחק באיטליה (האחרונה עם בולוניה), כשהוא מבקיע 23 שערים.
בשנת 1999, הוא עבר למועדון הספרדי טנריף, ושיחק בה 3 עונות. הוא חתם בקנזס סיטי וויזארדס ב-2002, מליגת MLS והיה לכדורגלן הרוסי הראשון שמשחק בארצות הברית. איגור הבקיע ארבעה שערים בעונתו הראשונה (ועוד אחד בגמר), שבעה שערים בעונתו השנייה (ועוד שניים בשלבי הפלייאוף), לפני שפציעה במהלך עונתו השלישית השביתה אותו ממשחק והבקיע שער בודד. הוא הבקיע את שער הזהב בגמר של 2004 גביע ארצות הברית הפתוח, אך שוחרר על ידי הוויזארדס בעונת 2004 וחזר לרוסיה כשהוא חותם על חוזה עם רובין קאזאן.
בסוף עונת 2005, הופיע 3 פעמים בלבד במדי רובין, ולבסוף הכריז על פרישתו מכדורגל מקצועי. הוא אמר שכבר אינו מסוגל לשמור על רמת משחק גבוהה בשל פציעות חוזרות ונשנות. עם זאת, ב-2006 עוד נכלל בסגל של דינמו וורונז', מהליגה השנייה.
סימוטנקוב ידוע בשל פרשת סימוטנקוב שבו בית הדין האירופאי לצדק הכיר בהשפעה הישירה של הסכם השותפות בין הקהילה האירופית ורוסיה. בפסק דין זה נמצאו פריצות בחקיקה של האיחוד האירופי בעניין אזרחותו הספרדית.
קריירה בינלאומית

סימוטנקוב כבש תשעה שערים ב-20 גביעים במדי נבחרת רוסיה, ששיחקה ביורו 1996, אך הופעתו האחרונה הייתה ב-1998.
קריירת אימון

ב-2007 הוא אימן קבוצה מהליגה השנייה קבוצת טורפדו-RG. מ-2007 עד סוף שנת 2009, אימן את נבחרת רוסיה שהורכבה מילידי 1993. ב-18 בדצמבר 2009, מונה לעוזר מאמן בזניט סנקט פטרבורג עם לוצ'אנו ספאלטי כמאמן ראשי.
חיים אישיים

הוא נשוי ליוליה ולשניים בן בשם ואדים סימוטנקוב, שנולד להם בטנריפה, ספרד ב-4 באוגוסט 2001. הוא בוגר אקדמיית זניט סנקט פטרבורג ובעונת 2018/19 שיחק במדי זניט ב'. ב-12 ביולי 2021 צורף לרשימת שחקני זניט סנקט פטרבורג לעונת 2021/2022 בליגת העל הרוסית בכדורגל.
הערות שוליים

↑  Игроки ФК "Зенит" (14 ביולי 2021). "Симутенков Вадим Игоревич". Росссийская премьер-лига (ברוסית). {{cite web}}:  (עזרה)
| נבחרת רוסיה – יורו 1996 |
| --- | --- | --- |
|  1 חרין •  2 טטרדזה •  3 ניקיפורוב •  4 צימבלר •  5 קובטון •  6 קרפין •  7 אונופקו •  8 קנצ'לסקיס •  9 קוליבנוב •  10 מוסטובוי •   11 קיריאקוב •  12 צ'רצ'סוב • 13 בושמנוב •  14 דוברובולסקי • 15 שאלימוב • 16 סימוטנקוב • 17 בסצ'סטניך • 18 ינובסקי • 19 רדימוב • 20 גורלוקוביץ' • 21 קוקלוב • 22 אובצ'יניקוב • מאמן: רומנצב |  1 חרין •  2 טטרדזה •  3 ניקיפורוב •  4 צימבלר •  5 קובטון •  6 קרפין •  7 אונופקו •  8 קנצ'לסקיס •  9 קוליבנוב •  10 מוסטובוי •   11 קיריאקוב •  12 צ'רצ'סוב • 13 בושמנוב •  14 דוברובולסקי • 15 שאלימוב • 16 סימוטנקוב • 17 בסצ'סטניך • 18 ינובסקי • 19 רדימוב • 20 גורלוקוביץ' • 21 קוקלוב • 22 אובצ'יניקוב • מאמן: רומנצב | רוסיה |
אילן אור (ראש מועצה)

אילן אור (נולד ב-2 ביוני 1964) הוא פוליטיקאי ישראלי שכיהן כראש המועצה המקומית יסוד המעלה (2013–2024).
ביוגרפיה

אילן אור נולד וגדל בקריית גת. בשנת 1982 התגייס לצה"ל והחל את דרכו ביחידה מובחרת בחיל הים[דרוש מקור]. בהמשך, עבר לשרת כקצין מודיעין בחיל מודיעין השדה. בתום שירותו התגייס לשירות הביטחון הכללי, שם שירת למעלה משני עשורים ועסק בתפקידים בכירים. במהלך שירותו יצא לשליחות בת שלוש שנים לניו יורק, ארצות הברית. לאחר פרישתו הקים חברה לייעוץ ביטחוני ופיתוח טכנולוגיות ביטחוניות.
ב־1993 עבר להתגורר ביסוד המעלה.
בין השנים 2011–2013 שימש אור בהתנדבות כיו"ר "שותפות 2000", ארגון המייצר ממשקיי שותפויות בין קהילות יהודיות בקנדה לרשויות המקומיות והאזוריות באצבע הגליל.
בין השנים 2013–2024 שימש כראש המועצה המקומית "יסוד המעלה" שבאצבע הגליל.
אור הוא בעל תואר ראשון במדעי החברה במגמת מדעי המדינה ותקשורת מאוניברסיטת בר-אילן, ותואר שני במדיניות ציבורית למנהלים מבית הספר לבכירים של האוניברסיטה העברית בירושלים. כמו כן, הוא בוגר של לימודי פיננסים למנכ"לים של המרכז הישראלי לניהול, ובוגר קורס דירקטורים של המכללה למנהל. משמש כמגשר מוסמך בהתנדבות בסוגיות משפטיות במרכז הגישור של מרכז השלטון המקומי בישראל.
אור משמש מנכ"ל חברת-בת של ההסתדרות הציונית העולמית, "ביחד הביתה ערבות הדדית בע"מ", שהוקמה לאחר טבח שבעה באוקטובר לצורך סיוע למנהלת החטופים, הנעדרים, השבים ובני משפחותיהם.