stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'יימס הארטנס
קריירה > חברויות בגופים ציבוריים ותוארי כבוד

הארטנס היה חבר פעיל באגודות ההנדסיות, המדעיות והאומנותיות הבאות:
החברה האמריקאית של מהנדסי המכונות (אנ') (נשיא החברה בשנים 1915-1914).
מועצת ההנדסה האמריקאית (נשיא המועצה בשנים 1927-1925).
החברה למהנדסי מכוניות.(אנ').
המכון למהנדסי מכונות (אנ') הבריטי.
האגודה האמריקאית לקידום המדע (אנ').
החברה האווירונאוטית המלכותית (אנ') הבריטית.
החברה האסטרונומית האמריקאית (אנ').
החבר האסטרונומית המלכותית (אנ') הבריטית.
החברה הבריטית המלכותית לעידוד האומנויות.
המועדון האווירי של אמריקה (אנ').
המועדון האווירי של ורמונט.
הישגיו של הארטנס הוכרו במתן תוארי כבוד מאוניברסיטת ורמונט ב-1910 וב-1920, ומאוניברסיטת ייל ב-1914. ב-1921 העניק לו מכון פרנקלין את מדליית אדוארד לונגסטרת'. באותה שנה העניקו לו החברה הפילוסופית האמריקאית והנאמנות העירונית של פילדלפיה את מדליית ג'ון סקוט.
קריירה > תעופה

הארטנס טס לראשונה בגרמניה ב-1913 בספינת אוויר ממולאת במימן שבנה פרדיננד פון צפלין. ב-1914 הוא למד להטיס מטוס של 35 כוחות סוס של האחים רייט ליד גרדן סיטי, ניו יורק. לאחר מכן קיבל הארטנס את רישיון הטיס שלו מהמועדון האווירי של אמריקה. הוא עודד את פעילותו של המועדון האווירי של ורמונט והיה נשיאו. הוא תרם שטח קרקע למדינה להקמת שדה התעופה של ספרינגפילד, וכך הוקם שדה התעופה הראשון של ורמונט - נמל התעופה המדינתי הארטנס (אנ').
לאחר שחצה את האוקיינוס האטלנטי בטיסה, סייר צ'ארלס לינדברג ברחבי ארצות הברית במטוסו ספיריט אוף סנט לואיס במסע לקידום התעופה. ב-26 ביולי 1927 הוא נחת בספרינגפילד ונאם בפני הקהל שהתאסף בשדה התעופה. בביקורו זה אירח אותו הארטנס בביתו.
קריירה > אסטרונומיה

העניין של הארטנס באופטיקה ובאסטרונומיה הובילו לפיתוח שלו של טלסקופ עם כיפה מסתובבת על מעמד משווני. מאפיין נוסף של הטלסקופ שלו, שעדיין ניצב במעונו לשעבר, היה שהמערכת האופטית של הטלסקופ עברה דרך עדשות בקיר המבנה הכיפתי. מאפיין זה אפשר לצופה להישאר במקום חם בעונת החורף. בעידודו ובתמיכתו הכספית של הארטנס, יזם ראסל ו. פורטר את הקמתו של מועדון יצרני הטלסקופים של ספרינגפילד, שקיים עד היום.
קריירה פוליטית

בשנים 1914–1920 היה הארטנס חבר מועצת החינוך של ורמונט, ושימש כיושב הראש שלה מ-1915 ועד תום חברותו בה. תחת מנהיגותו, נקטה המועצה בצעדים ליצירת תקן אחיד של מסלול ההכשרה למורים ולשיפור המצב הפיזי של בתי הספר הכפריים הקטנים של ורמונט. במהלך מלחמת העולם הראשונה, הוא מונה לתפקיד מנהל המזון הפדרלי של ורמונט. מנהלי המזון היו אחראיים על התרומה למאמץ המלחמתי באמצעות הובלת מערכות לקידום שימור וייצור המזון בקרב הציבור, כולל "יום שני ללא בשר" ו"יום רביעי ללא חיטה", וכן טיפוח של גני הניצחון.
קריירה פוליטית > מושל ורמונט

ב-1920 התמודד הארטנס על מועמדות המפלגה הרפובליקנית למשרת מושל ורמונט. כמי שתמך בתיקון ה-19 לחוקת ארצות הברית, הוא החליט לנצל את ההזדמנות של הרחבת ציבור הבוחרים כאשר הותר לנשים להצביע, וכן את קיומן של הבחירות המקדימות שהחליפו את וועידות המפלגה המדינתיות, כדי לעקוף את "כלל ההרים" ולנהל מסע בחירות ישיר כדי להיבחר כמועמד המפלגה. בבחירות המקדימות זכה הארטנס ב-39 אחוזים מקולות הבוחרים, והביס שלושה מועמדים שהיו בעלי מעמד מבוסס. בבחירות הכלליות ניהל הארטנס מסע על בסיס הנושא של עידוד תושבי ורמונט להישאר במדינתם ולא לחפש תעסוקה במדינות אחרות. הוא הביס בקלות את מועמד המפלגה הדמוקרטית פרד סי. מרטין כאשר גרף 78 אחוזים מהקולות מול 21.8 אחוזי הקולות של מרטין.
שלא כמו מושלי ורמונט האחרים, לא כיהן הארטנס טרם כהונתו כמושל באספה הכללית של ורמונט. במהלך תקופת כהונתו בשנים 1921–1923 הוא פעל לשיפור רשת הכבישים של ורמונט וקידם את התעשייה כמפתח להרחבת כלכלת המדינה. הארטנס דבק ב"כלל ההרים" שהגביל את המושלים בכהונה אחת של שנתיים ולא התמודד על כהונה נוספות ב-1922.
מותו

ג'יימס הארטנס נפטר בספרינגפילד ב-2 בפברואר 1934. הוא נטמן בבית הקברות סאמר היל שבעיר.
לקריאה נוספת

Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, pp. 1604-1605
Hartness House—History and Observatory
שמשון ודלילה (רמברנדט)

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  רמברנדט 
 תאריך יצירה:  1628 
 טכניקה וחומרים:  לוח עץ, צבע שמן 
 ממדים בס"מ
 רוחב:  50.1 ס״מ 
 גובה:  61.3 ס״מ  61.4 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  תור הזהב של הולנד 
 מספר יצירה:  812A (גמלדה-גאלרי) 
 מיקום:  גמלדה-גאלרי
 
שמשון ודלילה הוא ציור שמן שצייר רמברנדט ואן ריין בשנת 1628. היצירה מתארת את בגידתה של דלילה בשמשון, לפי המסופר בספר שופטים. הציור מוצג כיום בגמלדה-גאלרי בברלין.
תיאור היצירה

בציור מתואר הרגע הדרמטי שלפני גזיזת שערו של שמשון, אשר תוביל לאובדן כוחו העל-אנושי. שמשון מוצג ישן בחיקה של דלילה, כשגבו מופנה אל הצופה. דלילה יושבת בעמדה חזיתית, פונה לאחור אל עבר הפלישתי המתקרב, ומצביעה על שערותיו של שמשון אותן היא מחזיקה בזהירות. מאחור, בדמדומי הרקע, ניתן להבחין בלוחם נוסף האוחז בחרב שלופה, מה שמרמז על המשך העלילה – שמשון יותקף ויילקח בשבי על ידי אויביו.
קומפוזיציה ואור ושינויים בקומפוזיציה

רמברנדט יצר יצירה רבת עוצמה ומתח, בה הדמויות מסודרות בסדר הגיוני מבחינה מרחבית, כרונולוגית ונרטיבית. התאורה בציור מדגישה את הדרמה של הרגע, תוך שימוש במשחקי אור וצל האופייניים לרמברנדט. הדמויות מוצגות במגוון תנועות המשתלבות זו בזו באופן טבעי והרמוני. רמברנדט ביצע שינויים משמעותיים בהרכב התמונה: בעוד שבגרסה הראשונית הסצנה הייתה מסודרת בצורה סטטית ומשולשת, הוא שינה את ההעמדה לדגם קומפוזיציוני דינמי יותר, הנשען על שתי אלכסוניות מצטלבות. הצטלבות זו מהווה הן את המרכז הוויזואלי של התמונה והן את מוקד הנושא שלה – שערותיו של שמשון. כך הצליח רמברנדט להעצים את הדרמה של הרגע וליצור תחושת מתח וחוסר ודאות בנוגע להמשך העלילה, תוך ויתור על ההבעה המלאכותית שהופיעה בגריזיי לטובת ייצוג מעודן של רגשות אנושיים.
תהליך היצירה

מחקרים טכנולוגיים של הציור מראים כי ההרכב הנוכחי של היצירה התגבש בתהליך עבודה ממושך, שבמהלכו ביצע רמברנדט שינויים מהותיים. ההנחה היא כי נקודת המוצא של היצירה הייתה גריזיי (ציור בגווני אפור) הנמצא כיום ברייקסמוזיאום שבאמסטרדם ומיוחס לרמברנדט. בעוד שבגריזיי הסצנה נראית פחות מגובשת, מרכיבי התמונה מסודרים באופן נפרד והדרמה מודגשת בצורה חדה, הרי שביצירה הברלינאית רמברנדט שיפר את המבנה המרחבי והקומפוזיציוני ושכלל את האופן בו מועברת העלילה. בציור על מדרגה בצד שמאל, מתחת לרגלו של הפלישתי, ניתן למצוא את חתימתו של רמברנדט: RHL (מחובר) 1628.
היסטוריית בעלות

הציור היה בתחילה באוספו הפרטי של פרדריק הנדריק, נסיך אורנז', בהאג, תחת המספר הקטלוגי 49, ונזכר לראשונה במלאי בשנת 1632. לאחר מכן עבר לאוסף הפרטי של וילם השלישי, מלך הולנד, בנאאלדוייק, הונסלרסדייק. בהמשך עבר לאוסף הפרטי של פרידריך הראשון, מלך בפרוסיה, תחת המספר הקטלוגי 39, בשנת 1707. משם עבר לברלין, לאוספו הפרטי של פרידריך השני, מלך פרוסיה, ככל הנראה החל משנת 1742. בהמשך נכלל באוסף הציורים של הארמונות המלכותיים בברלין, בארמון העיר, עד שנת 1906. לאחר מכן היה חלק מאוספו הפרטי של וילהלם השני, קיסר גרמניה, עד שנת 1906.
הערות שוליים

1 2 3 4  Staatliche Museen zu Berlin, Gemäldegalerie / Christoph Schmidt, simson-und-delila, Staatliche Museen zu Berlin
↑  Simson und Delila | Rembrandt | Bildindex der Kunst & Architektur - Bildindex der Kunst & Architektur - Startseite Bildindex, www.bildindex.de
| רמברנדט |
| --- | --- | --- |
| יצירותיו | אחשוורוש והמן במשתה אסתר • אברהם מארח את שלושת המלאכים • אישה צעירה במסגרת תמונה • אנדרומדה כבולה אל הסלעים • ארטמיסיה • אריסטו מתבונן בפרוטומה של הומרוס • בת שבע במקלחת • דיוקן עצמי בגיל 63 • דנאה • הוועד של אגודת הדרייפרים • הכלה היהודייה • המלומד מעל דוכן הדרשות • דוד ואוריה • חטיפת אירופה • יוסף מספר על חלומותיו • יעקב מברך את בני יוסף • ירמיהו מבכה את חורבן ירושלים • משה שובר את לוחות הברית • משמר הלילה • משתה בלשאצר • ניקור עיניו של שמשון • סערה בים כנרת • חלום יוסף • סקילתו של סטפנוס הקדוש • עקדת יצחק • פטרוס הקדוש בכלא • שאול ודוד • שובו של הבן האובד • שיעור האנטומיה של ד"ר טולפ • שמשון ודלילה • שמשון מאיים על חותנו |  |
| ראו גם | בארוק • מאוריצהאוס • מוזיאון בית רמברנדט • רייקסמוזיאום |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  Bildindex: 70006407  RKDimages ID: 48131
שביל הסנהדרין

| --- | --- |


אבן ציון של שביל הסנהדרין בחורבת אושא עם מימרה מהמשנה
 מידע כללי
 על שם:  ‏סַנְהֶדְרִין‎ 
 אורך:  70 ק"מ 
 הקמה
 תקופת הבנייה:  ?–2018
 
לשביל הסנהדרין נוצר סימון שביל ייחודי המורכב משלושה צבעים: ירוק, ארגמן וכחול. הסימון על האבן
אבן לציון שביל הסנהדרין במקום בו נמצאת אבן תחום שבת המציינת את תחום השבת של אושה העתיקה. האבן שוכנת מצפון מזרח לאושה העתיקה בדרך לשפרעם
אבן ציון של שביל הסנהדרין העוברת בחורבת אושא; על האבן ציטוטים מהגמרא העוסקים במצוות צדקה
כינוס הסנהדרין, איור משנת 1883
שביל הסנהדרין הוא טרק בצפון הארץ באורך של כ־100 ק"מ העובר בנקודות ציון בתולדות הסנהדרין. השביל הוא יוזמה משותפת של רשות העתיקות, פרויקט ציוני דרך במשרד ירושלים ומורשת, רשויות רבות שהשביל עובר בתחומן, וגופים ירוקים. השביל מתחיל בבית שערים, עובר דרך האתר הארכאולוגי של אושא העתיקה, ממשיך ועובר בתוך העיר שפרעם, ממשיך לתל יודפת, משם לציפורי, ממשיך לארבל, ומסתיים בעיר טבריה.

לסימון השביל יועד סימון מיוחד המורכב משלושה צבעים: ירוק המסמל את נופי הגליל, ארגמן במרכז המסמל את ארגמן המלכות - מנהיגים של העם היהודי, וכחול המסמל את הכנרת. הצבעים ירוק וכחול, מצוירים בצורת 3 חיצים. החץ ירוק מורה על הכיוון לבית שערים, החץ הכחול מורה על הכיוון לטבריה.
היסטוריה

השביל הוכשר לקראת חגיגות שנת ה-70 למדינת ישראל בעזרת עשרות אלפי תלמידים, בני נוער ומתנדבים מכלל המגזרים ומכל רחבי הארץ. מנהל "פרויקט שביל הסנהדרין" ברשות העתיקות הוא יאיר עמיצור, שהוביל את הפרויקט ומנהל בשנים האחרונות את החפירות הקהילתיות באושא העתיקה. .
הסנהדרין

הסנהדרין הייתה בית דין של שבעים ואחד (ולדעת רבי יהודה שבעים) דיינים שהיווה ערכאה עליונה לפסיקת הלכה ומשפט בעם היהודי.
לאחר חורבן בית המקדש השני נדדה הסנהדרין ממקום למקום:
גלתה סנהדרין… מלשכת הגזית לחנות ומחנות לירושלים, ומירושלים ליבנה, ומיבנה לאושא, ומאושה ליבנה, ומיבנה לאושה, ומאושא לשפרעם, ומשפרעם לבית־שערים, ומבית־שערים לציפורי, ומציפורי לטבריא.
מסלול השביל

הנתיב חופף בחלקו לשביל ישראל, לשביל ישו, ולדרך הנוף הצופה על הכנרת.
מסלול השביל מחולק לחמישה מקטעים:
מבית שערים לאושא - מקטע זה מתחיל באתר העתיק של בית שערים, עובר דרך פסל אלכסנדר זייד הנמצא בסמוך, ממשיך דרך נחל ציפורי ומגיע לאושא העתיקה.
מאושא לתל יודפת - במקטע זה של השביל, הוא עובר בקברו של רבי יהודה בן בבא שהיה אחד מעשרת הרוגי מלכות, הנמצא בסמוך למחלף סומך, משם השביל ממשיך לעיר שפרעם, השביל עובר ליד בית הכנסת בשפרעם.
מתל יודפת לציפורי העתיקה - במקטע זה השביל עובר השביל בבקעת בית נטופה ומגיע לציפורי, מקום ישיבתו של רבי יהודה הנשיא חותם המשנה.
מהעיר העתיקה ציפורי לארבל העתיקה - במקטע זה עובר השביל ביער קיבוץ לביא, ממשיך לקרני חיטין, מקום קרב קרני חיטין של צלאח א-דין עם הצלבנים, ומגיע לשרידי היישוב העתיק ארבל שם ישב ניתאי הארבלי. השביל עובר בהמשך במצוק הר ארבל הנמצא בסמוך, וממנו משקיפים על הכנרת.
מארבל העתיקה לטבריה - מקטע זה מסתיים בפארק הארכאולוגי של טבריה.
הערות שוליים

↑  השביל ב־Israel Hiking Map
↑  שביל הסנהדרין - סרטון תדמית, באתר יוטיוב
↑  תנועת בני המושבים על שביל הסנהדרין, באתר יוטיוב
↑  תלמידי חמד בשביל הסנהדרין, באתר יוטיוב
↑  תלמידי השלח בשביל הסנהדרין, באתר יוטיוב
↑  סיכום ממצאי החפירה באושה 2019, באתר יוטיוב
↑  מורי השלח בחפירות ארכיאולוגיות באושה העתיקה, באתר יוטיוב
↑  עמיצור ח', פה עשו חכמינו - הלוך אחר חכמים בשביל הסנהדרין, עת מול 262, יד בן צבי, תשע"ט, עמ' 29 - 33
↑   משה גלעד, עוד שביל צץ בצפון, הפעם לכבוד דייני הסנהדרין. לא תלכו?, באתר הארץ, 7 במאי 2018
| ידיעת ארץ ישראל |
| --- | --- | --- |
| כללי | ארץ ישראל • ידיעת ארץ ישראל • מחקר אזור בארץ ישראל |  |
| תחומי מדע | היסטוריה • גאוגרפיה • גאולוגיה • אקלים • החי • הצומח • הצפרות בישראל |  |
| תחומי הפעילות | לימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה • של"ח וידיעת הארץ • סדרות חינוך • לימודי ארץ ישראל • חוגי סיירות • החקלאות בישראל |  |
| מוסדות | בתי ספר שדה • האגודה הגאוגרפית הישראלית • החברה ההיסטורית הישראלית • החברה המזרחנית הארץ-ישראלית • החברה להגנת הטבע • החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה • המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל • המחלקה ללימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה באוניברסיטת בר-אילן • המכון לארכאולוגיה (אוניברסיטת תל אביב) • המכון לארכיאולוגיה ע"ש זינמן • המכון לארכיאולוגיה גלילית • המכון ללימודי ים ע"ש ליאון רקנאטי • המרכז הבינלאומי לשימור ע"ש העיר רומא • המרכז למיפוי ארץ ישראל • המרכז למיפוי ישראל • העמותה הישראלית לפרהיסטוריה • הקרן לחקר ארץ ישראל • יד יצחק בן-צבי • מכון אבשלום • מכון ישראלי לארכאולוגיה • רשות העתיקות • רשות הטבע והגנים |  |
| מסלולים מסומנים | שביל ישראל • שביל ישראל לאופניים • שביל ירושלים • שביל הגולן • שביל הסנהדרין • שביל גולני • שביל הים • סובב כנרת |  |
| חוקרי ארץ ישראל | בנימין מטודלה • אשתורי הפרחי • יהוסף שוורץ • אברהם משה לונץ • אברהם יעקב ברור • זאב וילנאי • יוסף ברסלבי • שמריה גוטמן • צבי אילן • יוסי בן-ארצי • אורי דביר • ספי בן-יוסף • שמואל אביצור • ברוך ספיר • מורה דרך |  |
| ספרי יסוד | ארץ-ישראל: ספר-המסעות • מדריך ארץ ישראל • אנציקלופדיה אריאל • מדריך ישראל • כל ארץ ישראל • אנציקלופדיה לתולדות ארץ-ישראל • אנציקלופדיית החי והצומח של ארץ ישראל |  |
אמר

| --- | --- |

מראה האתר, כיום על גדת אגם אסד
 מדינה:  סוריה סוריה
 תאריך נטישה:  1187 לפנה״ס 
 קואורדינטות:  35°59′14″N 38°06′37″E﻿ / ﻿35.98724353°N 38.11024189°E﻿ / 35.98724353; 38.11024189 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת סוריה מוגדלת) דמשק חלב חומס לטקיה חמה דיר א-זור אל-חסכה א-רקה הים התיכון  ישר. לבנון ירדן עיראק טורקיהאמר(למפת סוריה רגילה) דמשק חלב חומס לטקיה חמה דיר א-זור אל-חסכה א-רקה הים התיכון  ישר. לבנון ירדן עיראק טורקיהאמר  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מפת ערי סוריה באלף השני לפנה"ס
ערך זה עוסק בעיר עתיקה בסוריה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
אֶמַר (באכדית: 𒂍𒈥, בתעתיק לאותיות לטיניות É-mar) הוא שמה של עיר אמורית עתיקה ששכנה על הברך הגדולה, בחלקו המרכזי של נהר הפרת. באתר נמצאה כמות גדולה של לוחות בכתב יתדות, בדומה לאתרים אוגרית, מארי ואבלה, הכתובים אכדית אך מכילים מאפיינים לשוניים ותרבותיים שמיים מערביים. מציאת הלוחות הפכה את האתר לאחד האתרים הארכאולוגים החשובים בסוריה. מהטקסטים מהאתר, המתוארכים בין המאה ה־14 לפנה"ס ועד נפילת אמר בשנת 1187 לפנה"ס, ניתן ללמוד שהעיר הייתה מרכז סחר חשוב בתקופת הברונזה המאוחרת.
העיר התגלתה באתר תל מסכנה (تل مسكنة), השוכן היום על גדתו של אגם אסד ליד העיר מסכנה (אנ'), במחוז חלב בסוריה.
היסטוריה

אמר הייתה עיר אסטרטגית כמרכז סחר, שבה משלוחים שהגיעו בכלי שיט על הפרת הועברו לתעבורה במסלול יבשתי. באמצע האלף השלישי לפנה"ס העיר הייתה בתחום השפעתה של אבלה והיא מוזכרת בטקסטים בארכיון אבלה. על פי הארכיון של מארי, במאה ה־18 לפנה"ס, העיר הייתה בתחום השפעתה של הממלכה האמורית ימחד. לא נמצאה מסורת של מלכים מקומיים בעיר. בנוסף היא מוזכרת בטקסטים שנמצאו בחתושש, אוגרית, ובאשור באותה עת אמר הייתה חלק מהמרחב החתי ובתחום השפעתם של מלכי כרכמיש שהיה מלכים וסאל של החתים. העיר הייתה עיר ראשית על גבול פרובינציה חתית שהייתה ידועה בשם "ארץ אסתתה" (Astata) שכללה גם את תל פרי.
באתר עצמו נמצאו טקסטים כתובים המתוארכים למאה ה־13 לפנה"ס ולתחילת המאה ה־12 לפנה"ס. הלוחות מכילים מסמכים שרובם כתובית באכדית והם מהמאה ה־13 לפנה"ס, עוסקים בעסקות פרטיות, רשומות משפטיות, עסקות בתחום הנדל"ן, נישואים, צוואות, ואימוצים. בבית של אחד הכוהנים נמצאה ספרייה שהכילה טקסטים ספרותיים במסורת מסופוטמית וטקסטים העוסקים בטקסים מקומיים. הטקסטים העוסקים במנהגים דתיים הושוו למנהגי המקרא, ומהווים עדות חשובה למקורה של הדת הישראלית הקדומה במסורות הלבנט כולו.
נמצאו ממצאים ארכאולוגיים ומסמכים עד תחילת המאה ה־12 לפנה"ס. העיר חרבה יחד עם ערים רבות נוספות בעת נפילת הממלכות במשבר תקופת הברונזה המאוחרת. על פי הממצאים העיר נהרסה בשנת 1187 לפנה"ס, בשנת סיום מלכותו של המלך הכשיתי מבבל מלי־שיפאק השני (Meli-Shipak II).
היסטוריה > האתר בתקופות מאוחרות לעיר אמר

האתר נשאר שומם במשך שנים רבות. בתקופה מאוחרת יותר הוקם ליד שרידי אמר יישוב בשם ברבליסוס, ששכן על גבולה המזרחי והלא יציב של האימפריה הרומית. בשנת 253 התקיים במקום קרב ברבליסוס, בין המלך הפרסי־סאסאני שאפור הראשון והכוחות הרומיים. היישוב המשיך להתקיים גם בתקופת האימפריה הביזנטית.
ארכאולוגיה

חפירות ההצלה הראשונות נערכו בעקבות עליית המים בעקבות סגירת סכר טבקה ויצירת אגם אסד. החפירות נערכו בין השנים 1972–1976 על ידי שתי משלחות ארכאולוגיות צרפתיות בניהולו של ז'אן־קלוד מרגורון (Jean-Claude Margueron). בחפירות התגלה מתחם מקדשים מתקופת הברונזה המאוחרת, שכלל מקדש לאל בעל ואולי גם לבת זוגו עשתרת.
לאחר סיום החפירות של המשלחות הצרפתיות, האתר שלא היה שמור נבזז בשיטתיות. לוחות רבים נמצאו בשוק העתיקות האפור לאחר שהם הוצאו מהקשרם. ב־1992 החלה מחלקת העתיקות והמוזיאונים של סוריה לנהל את האתר ובחפירות החדשות התגלו שכבות קדומות יותר, המתוארכות לתחילת תקופת הברונזה התיכונה (המחצית השנייה של האלף השלישי והמחצית הראשונה של האלף השני לפנה"ס). אלה התקופות שהוזכרו בארכיון של מאיר וארכיונים נוספים. ב־1996 הצטרפה למשלחת הסורית משלחת חפירה מאוניברסיטת טיבינגן בגרמניה.
במסגרת החפירות נמצאו כ־1,100 לוחות בכתב יתדות באכדית, 800 במסגרת החפירות המאורגנות ו־300 שהגיעו משוק העתיקות. בנוסף נמצאו 100 לוחות בשפה החורית ולוח אחד בשפה החתית. כל הלוחות למעט לוח אחד הם מתקופת הברונזה המאוחרת. בלוחות הכתובים אכדית (שמית־מזרחית) נמצאו עשרות מילים שמיות־מערביות.
לקריאה נוספת

Jean-Claude Margueron, Quatre campagnes de fouilles à Emar (1972-1974) : un bilan provisoire, Syria. Archéologie, Art et histoire 52, 1975, עמ' 53–85 doi: 10.3406/syria.1975.6525 (בצרפתית)
Jean-Claude Margueron, Maquettes architecturales de Meskene-Emar, Syria. Archéologie, Art et histoire 53, 1976, עמ' 193–232 doi: 10.3406/syria.1976.6555 (בצרפתית)
Stefania Mazzoni, Les sceaux d’Emar, Syria. Archéologie, Art et histoire 82, 2005, עמ' 331–336 doi: 10.3406/syria.2005.8697 (בצרפתית)
לקריאה נוספת > לוחות אמר ומידע המופק מהם

Eugen J. Pentiuc, West Semitic Vocabulary in the Akkadian Texts from Emar, Eisenbrauns, 2001, ISBN 90-04-36987-2 (באנגלית)
Daniel E. Fleming, The Installation of Baal's High Priestess at Emar; a Window on Ancient Syrian Religion., Scholars Press, 1992, ISBN 1-55540-726-9 (באנגלית)
Daniel E. Fleming, Time at Emar: The Cultic Calendar and the Rituals from the Diviner's Archive, Eisenbrauns, 2000, ISBN 1575060442 (באנגלית)
Joan Goodnick Westenholz, Cuniform Inscriptions in the Collection of the Bible Lands Museum Jerusalem: The Emar Tabltes, Styx, 2000, ISBN 9056930230 (באנגלית)
Daniel Arnauld, Les textes d'Emar et la chronologie de la fin du bronze récent, Syria. Archéologie, Art et histoire 52, 1975, עמ' 87–92 doi: 10.3406/syria.1975.6526 (בצרפתית)
הערות שוליים

↑  Joan Goodnick Westenholz, Cuniform Inscriptions in the Collection of the Bible Lands Museum Jerusalem: The Emar Tabltes, Styx, 2000, עמ' 121, 129
↑  ראו למשל: Daniel E. Fleming, The Israelite Festival Calendar and Emar's Ritual Archive, Revue Biblique 106, 1999, עמ' 8–34; Noga Ayali-Darshan, The Seventy Bulls Sacrificed at Sukkot (Num 29:12-34) in Light of a Ritual Text from Emar (Emar 6, 373), Vetus Testamentum 65, 2015, עמ' 9–19
↑  Christoph Uehlinger, Distinctive or diverse? Conceptualizing ancient Israelite religion in its southern Levantine setting, Hebrew Bible and Ancient Israel 4, 2015, עמ' 12–13 doi: 10.1628/219222715X14343676549106
↑  Eugen J. Pentiuc, West Semitic Vocabulary in the Akkadian Texts from Emar, Eisenbrauns, 2001, ISBN 90-04-36987-2
איבן ברסקוור

| --- | --- |

 לידה:  3 באפריל 1905 ליובליאנה, סלובניה 
 פטירה:  7 במאי 1986 (בגיל 81) 
 מדינה:  סלובניה 
 מקצוע:  מהנדס 
 מידע חסיד אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסיד אומות העולם (6 בדצמבר 1998) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  איבן ברסקוור
 
איבן ברסקוור (בסלובנית: Ivan Breskvar‏, 3 באפריל 1905, ליובליאנה – 7 במאי 1986), סלובני חסיד אומות העולם, שהציל יהודים בזמן מלחמת העולם השנייה.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים

איבן נולד בלובליאנה בירת סלובניה. ב-1931 עבר לעיר ואראז'דין בקרואטיה, הקים משפחה והיו לו 3 ילדים. הוא עבד כמהנדס טקסטיל במפעל לייצור מוצרי משי. תוך זמן קצר קודם למנהל מחלקת אריגת המשי, שם פגש את מילאן בלאס, יהודי יליד סלובניה, שהיה מהנדס כימי מומחה לצביעת משי. כשהגרמנים פלשו ליוגוסלביה, מילאן בלאס היה פטור מגירוש מכיוון שהייתה לו תעודה כעובד חיוני. בסתיו 1942, דודתו מילאן, ואחותו, שהתגוררו בכפר ליד לודברג, היו מיועדים לגירוש. אולם, השופט המחוזי של לודברג הצליח לשכנע את האוסטאשה לשחרר את כל הילדים מתחת לגיל חמש שהיו להם קרובי משפחה שהיו מוכנים לטפל בהם. בלאס רץ לנקודת הכינוס ואסף את ודראן הארי תינוק בן חמישה חודשים ואת ארתור רוזנר בן הארבע. אימותיהם נשלחו לסטארה גראדישקה, ולאחר מכן לאושוויץ, שם נספו. בלאס, החליט להשאיר את ארתור אצלו ולשלוח את ודראן למשפחה בכפר קרז'י נבוז'ס (Cerje Nebojse), במרחק של כ-50 ק"מ משם. איבן נרתם לעזור לבלאס והתנדב להעביר עבורו את ודראן התינוק לכתובת החדשה. איבן התלבש כמטפס הרים ויצא עם התינוק רכוב על אופניו עם הזריחה. מכיוון שהמסע היה רצוף סכנות רבות, הוא החביא את התינוק בתוך החבילה שלו וחתך חור כדי שראשו וזרועותיו של התינוק יוכלו להישאר בחוץ וכך הביא ודראן למקום המסתור. זמן מה לאחר מכן, כשבלאס החליט שארתור אינו בטוח איתו, איבן נחלץ שוב לעזרתו וליווה את ארתור לכפר הרחוק. שני הילדים היהודים שהו אצל משפחת קומריץ' עד סוף המלחמה.
לאחר המלחמה

בסוף המלחמה אסף בלאס את שני הילדים. ודראן (לימים יאיר פלגי) עלה לארץ עם כמה קרובי משפחה. ארתור נשאר בוואראז'דין והתחתן עם בתו של איבן, סוניה ברסקוור. איבן נפטר ב-7 במאי 1986.
הכרה והנצחה

ב-6 בדצמבר 1998 הכיר יד ושם באיבן ברסקוור כחסיד אומות העולם. הטקס נערך בווינה, אוסטריה ושמו נחקק בקיר הכבוד בגן חסידי אומות העולם ביד ושם, ירושלים.
הערות שוליים

1 2 3  Sinagoga Maribor, Ivan Breskvar
1 2 3  The Righteous Among The Nations Ivan Breskvar, יד ושם
עומרי גלזר

עומרי גלזר (נולד ב-11 במרץ 1996) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת השוער בכוכב האדום בלגרד מליגת העל הסרבית ובנבחרת ישראל.
קריירת מועדונים

גלזר החל את דרכו במחלקת הנוער של מכבי תל אביב, ובגיל 17 הצטרף לקבוצת הנוער של הפועל רעננה. ב-16 במאי 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, כשפתח בהרכב בהפסד 2–4 להפועל פתח תקווה במחזור האחרון של עונת 2014/2015. בעונת 2015/2016 ערך שש הופעות בליגת העל.
ב-23 ביוני 2016 חתם גלזר במכבי חיפה, ששילמה עבורו מיליון שקל. ב-13 בספטמבר 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, במשחק מול הפועל כפר סבא במסגרת גביע הטוטו. תחילה שימש כשוער מחליף לאוהד לויטה, ואת הופעת הבכורה שלו בליגה במדי הקבוצה ערך ב-1 באוקטובר 2016 בתיקו 0–0 נגד עירוני קריית שמונה. עקב פציעתו של לויטה שנמשכה כחודש וחצי שימש גלזר כשוער ראשון בתקופה זו, ובעקבות יכולתו הטובה המשיך בהרכב גם לאחר החלמתו של לויטה מהפציעה, ובסך הכל ערך 26 הופעות ליגה בעונת 2016/2017.
בעונת 2017/2018 גילה גלזר יכולת חלשה, כמו יתר הקבוצה שנקלעה לתחתית הטבלה. גלזר פתח את העונה כשוער ראשון וערך 24 הופעות בליגה, אך ב-1 במרץ 2018, במהלך משחק דרבי מול הפועל חיפה ברבע גמר גביע המדינה, מסר גלזר את הכדור לשחקן היריבה גילי ורמוט וספג שער, שהביא בסופו של דבר להדחתה של הקבוצה מהגביע. גלזר הוחלף במחצית ולא שותף במשחקי הקבוצה עד תום העונה.
ב-18 ביולי 2019 הושאל לעונה אחת לסקציה נס ציונה.
ב-15 ביוני 2021 חתם לשלוש שנים בהפועל באר שבע.
בגמר גביע המדינה של עונת 2021/22 פתח גלזר בשער והדף שלוש בעיטות בדו-קרב פנדלים שהכריע את המשחק ובסופו הפועל באר שבע זכתה בגביע המדינה בפעם השלישית בתולדותיה. בגביע אלוף האלופים באותה עונה, שוב הוביל לזכייה של הפועל באר שבע בתואר, לאחר שהדף שני פנדלים בדו-הקרב שבסיום המשחק.
במשחק המכריע במסגרת פלייאוף הקונפרנס ליג של עונת 2022/2023, מול מועדון הכדורגל אוניברסיטטה קראיובה, הדף שני פנדלים בדו-קרב שבסיומו עלתה הפועל באר שבע לשלב הבתים של המפעל.
ב-22 ביוני 2023 חתם לשלוש שנים בהכוכב האדום בלגרד מליגת העל הסרבית, וקיבל את חולצה מספר 18.
ב-19 בספטמבר 2023 שבר את שיא מספר ההצלות הגבוה ביותר במהלך משחק ליגת אלופות, עם 13 הצלות במהלך המשחק. הוא עשה זאת בהפסד 1–3 מול מנצ'סטר סיטי במהלך שלב הבתים.
נבחרות ישראל

לזכות גלזר ארבע הופעות בנבחרת הנוער של ישראל עד גיל 19, ותשע הופעות בנבחרת הצעירה עד גיל 21.
ב-6 בנובמבר 2016 זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת, על-ידי המאמן הלאומי אלישע לוי, לקראת משחקה מול נבחרת אלבניה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018. ב-2 בספטמבר 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בבוגרים של נבחרת ישראל כשגם פתח בהרכב, בהפסד הביתי 0–1 למקדוניה. מאז קמפיין מוקדמות יורו 2023, משמש כשוער הראשון של הנבחרת.
חיים אישיים

גלזר נולד וגדל בשכונת רמת החייל שבתל אביב.
לגלזר גם דרכון רומני.
נשוי לבלוגרית האופנה שירה מורג ובינואר 2025 נולד בנם הראשון.
תארים

אליפות: 2020/2021
גביע המדינה: 2021/2022
אלוף האלופים: 2022
אליפות: 2023/2024
גביע המדינה: 2023/2024
שוער העונה בליגת העל מטעם אתר ONE וארגון שחקניות ושחקני הכדורגל: 2021/2022, 2022/2023
תגלית העונה בליגת העל מטעם אתר ONE וארגון שחקניות ושחקני הכדורגל: 2016/2017