משפחת הרצל
מוצאו של הרצל ומשפחתו

הרצל נולד בעיר פשט (חלק מבודפשט), בירת ממלכת הונגריה שבקיסרות האוסטרו-הונגרית. בני משפחתו היו מעורים בחברה הכללית.
על פי עדותו של הרצל למקורבו הסופר אהרון מרקוס מהמבורג, הוא היה מצאצאי המקובל הרב יוסף טאיטאצאק מסלוניקי, שהיה בזמנו ממנהיגי הפזורה היהודית ספרדית ופוסקיה.
לביוגרף הראשון שלו, ראובן בריינין, סיפר הרצל כי הוא צאצא לבן למשפחת אצילים מאנוסי ספרד שהאינקוויזיציה כפתה עליו ועל אחיו להמיר את דתם ולהצטרף למסדר נזירים. שני האחים נשלחו מטעם המסדר לחוץ לארץ וכאשר הגיעו לאינסברוק, אוסטריה, נמלטו והגיעו לטורקיה – שם שבו ליהדות. אולם לדברי הביוגרף עמוס אילון, רבים מיהודי המערב המתבוללים במאה ה-19 התגדרו במוצא ספרדי, משום שמלבד התפארת האצילית שנקשרה ביהודי ספרד של ימי הביניים, מוצא זה הפריד בין יהודי המערב לאוסטיודן העניים מפולין ורוסיה. לטענת אילון, משפחת אביו של הרצל לא הייתה ספרדית אלא אשכנזית ומוצאה משלזיה, בוהמיה ומוראביה. לאחר שעברה בלגרד לשלטון אוסטרי ב-1719, עקרה המשפחה דרומה והתיישבה בה. כעבור 20 שנה, כשחזרה העיר לשלטון טורקי, עקרה המשפחה, מתוך נאמנות לכתר האוסטרי, לזֶמלין, שמעבר לנהר סאווה, בתחום שלטון אוסטריה. בשל "המסירות והנאמנות" שהפגינה, קבלה המשפחה בנובמבר 1753 את הרישיון להישאר בעיר זו לכל ימי חייהם של ההורים וילדיהם.
הראשון בבני משפחת הרצל הידועים היה מויזס (משה) הרצל, שנולד בשנת 1751 והיה זגג בזמלין. אבי-סבו של הרצל, לייבל הרצל, נולד ב-1761 ורוב חייו עבד כשכיר בזמלין. בשלב מסוים עבר לעסוק במסחר ונעשה איש די אמיד. שניים משלושת בניו המירו את דתם לנצרות ורק סבו של הרצל, שמעון לייב, נותר יהודי ואף נעשה אדוק יותר.
שמעון לייב הרצל (1805–1879) היה שמש בית הכנסת של הקהילה הספרדית בזמלין שבסרביה, בתקופה שכיהן בה הרב יהודה שלמה אלקלעי, ממבשרי הציונות. סבתו מצד אביו הייתה רבקה (1809–1888) לבית ביליס. אביו, יעקב הרצל, נולד ב-1835 בזמלין ונפטר ב-1902 בווינה.
אימו של הרצל, ארנסטינה, ז'אנטה נאנט לבית דיאמנט (1836, פשט – 1911, וינה) הייתה בת למשפחה אשכנזית משכילה ומעורה בתרבות ובספרות הגרמנית, הוריה היו גבריאל הירש (הרמן) דיאמנט (1805–1871), שבעצמו נולד בפשט, ויוהנה קטרינה (1806–1872) לבית אבלס – יהודים אמידים מבודפשט.
אמה של יוהנה קטרינה, תרזה אבלס, נאלצה להתפרנס כרוכלת לאחר שבעלה נפטר כעבור ימי נישואין ספורים.
משפחתה של ז'אנטה הגרה להונגריה במאה ה-18 ממוראביה וסלובקיה. אביה היה סוחר בגדים. ז'אנטה נישאה ליעקב הרצל ב-1857, בגיל 19. הם נישאו מתוך אהבה ולא כתוצאה של משא ומתן על שידוך. לדברי עמוס אילון, אישיותה הייתה חזקה יותר בבית מזו של בעלה.
שפת אמו של יעקב הרצל הייתה גרמנית. הוא עזב את זמלין בגיל 15 ועבד בחברת אספקה והובלה של קרוב משפחתו, פיליפ פליישל, בדברצן, שם למד הונגרית, אם כי מעולם לא שלט בה היטב. ב-1856, בגיל 21, עקר לבודפשט ופתח בה עסק משלו. לאחר נישואיו עם ז'אנט, שגשגו עסקיו במהירות והוא התרחב גם לתחום הבנקאות. יעקב הרצל לא הלך בדרך האדיקות של אביו. הוא שימש פרק זמן בתפקיד מנהל "בנק הונגריה", ועסק גם במסחר בעצי יערות.
בתחילת שנות ה-70 אף נחשב יעקב הרצל מיליונר, אולם בעת המשבר הכלכלי במדינה שפרץ בשנת 1873, איבד הון שנאמד בחצי מיליון כתר זהב, בשל מהלך פזיז, ומאז לא שב עוד להיות עשיר.
בבית המשפחה דיברו גרמנית והונגרית, והשתמשו גם באוצר מילים עִברי ויִידִי,[דרוש מקור] שהיה נהוג בסביבה היהודית ובטקסים הדתיים. בשנת 1867, כאשר היה תאודור הרצל ילד, ניתן ליהודים במדינה, כחלק מהחוקה, שוויון זכויות בפועל. אליו נלוותה אצל המנהיגות ההונגרית הציפייה כי יהודי המדינה, שחונכו על ברכי השפה והתרבות הגרמנית, יתקשרו אל התרבות המדיארית והלאומיות ההונגרית.
הרצל נולד והתגורר בילדותו בבית הנמצא סמוך לבית הכנסת הגדול השל הקהילה הנאולוגית ברחוב דוהאן בבודפשט, שבנייתו הסתיימה ב-1859 אביו היה מהמתפללים שם.
מאוחר יותר עברה המשפחה לבניין בולט אחר בסביבת כיכר ויגאדו. תחילה למד הרצל בבית ספר יסודי יהודי, וב-1869 הועבר לגימנסיה ריאלית ציבורית, אך החליט להפסיק את לימודיו במוסד זה בגלל האווירה העוינת כלפי יהודים בשל דתם שהוצגה כעבודת אלילים. תקופת מה קיבל שיעורים פרטיים, ואחר כך עבר ללמוד, בין השנים 1876–1878, בגימנסיה היוקרתית הלותרנית, שבה כמעט מחצית התלמידים היו יהודים.
ב-1878 עברה המשפחה לווינה והתגוררה בדירה גדולה ברחוב פראטֶר 25, ברובע השני, שהיה אזור מגורים אמיד.
אביו, יעקב
יעקב הרצל
אמו, זא'נט
בשנת 1895 מסר הרצל את טיוטת "הנאום אל הרוטשילדים" שכתב, לעיונו של אביו, שהגיב עליו במכתב ארוך. הוא חלק על הנחת היסוד של בנו, שהאנטישמיות תגבר, וסבר כי בעתיד הקרוב היא תיבלם. הוא סבר שזו טעות מצד בנו לתלות את תקוותיו ביהודים העשירים, ויעץ לו: "עליך לפנות אל הקהל הרחב על ידי כתיבת ספר". כמו כן, יעץ לו שלא להקריב את האינטרסים החמריים שלו למען קריירה כאיש ציבור. הרצל שמע לעצתו בדבר כתיבת ספר: הוא שיכתב את הנאום והפך אותו לקונטרס פוליטי – ספרו "מדינת היהודים" (1896).