פנאיט איסטרטי
חייו > פעילות פוליטית ויציאות ראשונות מחוץ לרומניה

לאחר שהוחזר לבראילה נעצר באשמת חטיפת קטינה, נידון על תנאי וגויס לצבא. מהצבא שוחרר כעבור חודש מסיבות רפואיות. ב-1906 החל לעבוד כשוער בבית מלון בקונסטנצה ומכאן שלח לפרסום את הסיפור הראשון, "מלון המלכה".
איסטרטי ניצל את שהייתו בעיר הנמל קונסטנצה ועלה באופן לא חוקי על ספינה, "הקיסר טראיאן", שהפליגה לאלכסנדריה, במצרים. בקהיר גילה את דודו מצד אביו, ונגליס גאורגיטיס (Vanghelis Gheorghitis), אדם עשיר, הבעלים של "המועדון האוריאנטלי", שהציע לעזור לו אם יפרד מידידו, אך הוא סירב. הוא סייר יחד עם ידידו מיכאיל במצרים, בסוריה ובלבנון והגיע בתחילת 1907 לפיראוס. בפיראוס נפרדו שני הרעים, כשמיכאיל הלך להיות נזיר בהר אתוס. איסטרטי ניסה להגיע לצרפת כנוסע סמוי בספינה שיעדה מרסיי, אך התגלה והורד בנאפולי. בנאפולי התקשה מאוד לקיים את עצמו ולבסוף החליט לשוב לאלכסנדריה עם ספינת דואר. יעדיו הבאים היו פורט סעיד, יפו ודמשק שם פרנס את עצמו בעבודות צביעה וסיוד. בנוסף, צייר שלטים, היה סטטיסט ומוכר כריכים. כשהיה במצרים ניסה להגיע להודו, אך ללא הצלחה. באביב הוא שב לרומניה ושימש כשוער בבית מלון פופסקו בלאקול סראט (האגם המלוח), מקום קיט סמוך לבראילה, יחד עם מיכאיל, שחזר מהר אתוס. לקראת החורף, באוקטובר 1908 נסע פעם נוספת למצרים, יחד עם מיכאיל, ועבד זמן מה כמוכר לימונדה בהליופוליס. ב-1909 קיבל ידיעות על הרעה במצבה הבריאותי של אימו, לכן החליט לשוב לבראילה, שם התגייס לתמיכה בתנועה הסוציאליסטית והחל לפרסם מאמרים ב-România muncitoare (רומניה העמלה). הוא נפרד פעם נוספת ממיכאיל, שנסע לאודסה.
ב-19 באוקטובר 1909 השתתף בהפגנה שארגן החוג "רומניה עמלה" (România Muncitoare). ההפגנה כוונה נגד איסור כניסתו לרומניה של כריסטיאן רקובסקי. ההפגנה התפתחה לקטטה המונית בין המפגינים ובין השוטרים. נעצרו 114 מפגינים ומתוכם שמונה נשארו במעצר לשם הגשת כתבי אישום נגדם - איסטרטי היה אחד מהם. הוא נעצר ונכלא בבית סוהר וקרשט בחברת יתר המנהיגים הסוציאליסטים. התביעה תכננה את הרשעתו במשפט באמצעות עד שהודרך מראש, אך איסטרטי, שהחליף את מקומו בשורת הנאשמים עם נאשם אחר, גרם לכך, שהעד, שהוכן כדי להרשיע אותו ולא ידע על החלפת המקומות, הצביע על הנאשם האחר ולא עליו - איסטרטי זוכה מכל אשמה. ביציאה מבית הסוהר וקרשט קונסטנטין מילה, מנהל העיתונים Adevărul (האמת) ו-Dimineaţa (הבוקר), הציע לאיסטרטי להיות שליח העיתון Dimineaţa בבראילה, בשכר הגבוה ביותר, שהעיתון משלם לכתבים שליחים. איסטרטי קיבל את ההצעה.
איסטרטי פרץ אל זירת העיתונות הארצית ברומניה עם התחקיר Lipitorile porturilor. Cum sunt exploataţi muncitorii în portul Brăila "עלוקות הנמלים. איך מנוצלים הפועלים בנמל בראילה." התחקיר פורסם בעיתון Dimineaţa (הבוקר).
ככתב שליח שלח שתי כתבות על מקרה של דיאקון מטולצ'אה, שאנס ילדה בת 12, שעבדה עבורו. חמו של הדיאקון היה כומר מוכר היטב בבראילה והפרשה עוררה הדים רחבים בטולצ'אה ובבראילה. איסטרטי לא היה מרוצה מהדרך בה התנהלה חקירת הרשויות, לכן נסע לטולצ'אה, אסף עדויות ממקור ראשון ושלח כתבה לעיתון. להפתעתו אף מילה ממה ששלח לא הופיעה בעיתון. בשיחה טלפונית עם מילה הסתבר לו, שהכתבה נפסלה בעקבות פנייה של הבישוף. איסטרטי התפטר מתפקידו והעביר את הכתבה ל-România muncitoare (רומניה העמלה), שם פורסמה ב-28 במרץ 1910.
ב-1910 איסטרטי ייצג את בית החרושת למסמרים של בראילה בקונגרס של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית. באותה שנה הוא נבחר להיות מזכיר עובדי הנמל בבראילה, ובתפקיד זה ארגן, לצד שטפאן גאורגיו, ההתנגדות לתקנון החדש של הנהלת הנמל ואת השביתה של עובדי הנמל, שביתה של עשרות אלפי עובדים. באוקטובר 1910 התמנה איסטרטי לתפקיד הגזבר של סינדיקט עובדי נמל בראילה תמורת שכר חודשי של 120 לאי. מינוי זה מנע ממנו את האפשרות להמשיך להתפרנס מצביעה וסיוד. לצד שטפאן גאורגיו, שהיה מנהיג עובדי נמל בראילה, איסטרטי ארגן הפגנות ותהלוכות רחוב ונאם בפני ההמונים. נאומיו היו מתחילים בשקט ומסתיימים בעוצמה ובהתלהבות רבה. הוא עסק בפרטים רבים, אפילו בארגון המקהלה, שהתלוותה לתהלוכות הרחוב ובבחירת המשתתפים והמשתתפות בה (באותה תקופה נשים נרתעו מזמרה בציבור) וגייס מורה זקן שיתן שיעורי זמרה לחברי המקהלה. איסטרטי המשיך ביתר שאת את היוזמות של שטפאן גאורגיו, אותו תיאר כ"אח" שלו. שטפאן גאורגיו, בדומה לאיסטרטי, היה חולה בשחפת, אך להבדיל מאיסטרטי, מחלתו הייתה בשלב חמור יותר. איסטרטי, שנהג לבלות את החורפים באקלים החם והיבש של קהיר, שהיטיב עם מצבם הגופני של חולי שחפת, שכנע את גאורגיו לעשות כמוהו, אך מחסור בכסף מנע זאת ממנו. הוא פנה להנהגה הסוציאליסטית, כדי לנסות לגייס כספים להצלת גאורגיו ולבסוף גויס די כסף לשילוחו למצרים, שם נפגש עם איסטרטי באלכסנדריה, אך הכסף לא הספיק להמשך נסיעה לקהיר (מזג האוויר באלכסנדריה היה קר ולח יותר, לכן פחות מתאים) ולצורכי קיומו במצרים. השניים נעזרו בבעל מסעדה מקומית, הרמאן בינדר, יהודי שמוצאו מגאלאץ, שברומניה, שם היה פעיל בעצמו בחוגים הסוציאליסטיים. היהודי הזה עזר להם במזון וגם יתר הקהילה היהודית באלכסנדריה, לקראת חג הפסח, סיפקה לאיסטרטי עבודה כסייד, עבודה עליה שילמו ברוחב יד, כדי שיוכל לפרנס את עצמו ואת חברו גאורגיו החולה מאוד.
בעת פעילותו הפוליטית בבראילה התחבר עם שטפאן גאורגיו ויחד הם יצאו לבלות את חורף 1910 במצרים - שניהם חולי שחפת, שהתקשו לעבור את החורף הרומני. לאחר שובו לרומניה, אושפז בנובמבר 1911 בסנטוריום פילארט. בינואר 1912 שוב יצא למצרים יחד עם שטפאן גאורגיו ובתחילת 1913 שלח מקהיר מאמרים ל"רומניה עמלה". חייו במצרים היו קשים, לכן שב לרומניה. הוא פרסם סיפורים ומאמרים והשתתף בפעילות פוליטית. איסטרטי קיבל את תפקיד עורך כתב העת "רומניה עמלה" ומונה להיות מזכיר החוג להוצאה לאור סוציאליסטית ושוב נסע לקהיר.
ב-1912 נוסד "איגוד עובדי התובלה של רומניה", שמרכזו נקבע בבראילה ובראשו עמד פנאיט איסטרטי.
ב-1914, בבראילה, לאחר ששב מצרפת בחודש מרץ לאחר קבלת הידיעה על מותו של שטפאן גאורגיו, איסטרטי הקים את איגוד הצבעים והסיידים. ב-6 במרץ 1915, לאחר שנה למותו של שטפאן גאורגיו, איסטרטי פרסם שני מאמרים גדולים עליו ב-Tribuna transporturilor (טריבונת המובילים), מאמרים שתפסו את כל שטח כתב העת. הוא נואש מחבריו באיגודים ונסוג מהפעילות בנמל גם על רקע חילוקי דעות אידאולוגיים - איסטרטי נתפס כשמאלני מדי בעיני חבריו.