stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הלגה אולב
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

אולב נולד ב-24 במרץ 1887 בגהרן שהשתייכה לאימפריה הגרמנית, ובשנת 1907 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-177 (הסקסוני המלכותי ה-12), עמו לחם מלחמת העולם הראשונה. ב-28 בנובמבר 1914 הוא הועלה לדרגת אובר לוטננט, וב-18 באפריל 1916 הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף אולב לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בפברואר 1929 הוא הועלה לדרגת מיור, וב-1 ביולי 1933 הוא הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. ב-1 באוקטובר 1933 הוא מונה לראש מטה המחוז הצבאי ה-10, וב-1 ביוני 1935 הוא הועלה לדרגת אוברסט. ב-15 ביולי 1936 הוא מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-77 בדיסלדורף, ב-6 באוקטובר 1936 הוא מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-39 בדיסלדורף, וב-1 בפברואר 1939 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ המלחמה הוא מונה לקצין אג"ם של הארמייה החמישית, ובאמצע אוקטובר 1939 הוא מונה לקצין אג"ם של הארמייה השנייה. ב-1 בנובמבר 1939 הוא מונה לקצין אג"ם של קבוצת ארמיות A, והשתתף עמה בחלק הראשון של המערכה על צרפת. ב-1 ביולי 1940 הוא מונה לראש המטה של ראש המינהל הצבאי של צרפת, וב-25 ביולי 1940 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-72. ב-19 בספטמבר 1940 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-290, וב-14 באוקטובר 1940 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-6. ב-1 בדצמבר 1940 הוא הועלה לדרגת גנרל לוטננט, ובמהלך מבצע ברברוסה הוא לחם עם הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-6 במסגרת הארמייה התשיעית. במהלך הקרב על מוסקבה לחמה בתחילה הדיוויזיה כחלק מקורפוס הפאנצר ה-41 במסגרת ארמיית הפאנצר השלישית, ולאחר מכן לחמה כחלק מקורפוס הפאנצר ה-56 במסגרת הארמייה הרביעית, וב-26 בדצמבר 1941 הוענק לו עיטור הצלב הגרמני בזהב. בתחילת יוני 1942 הוא מונה למפקד כוח הסיור של קבוצת ארמיות A, ובסוף 1942 הוא מונה למפקד צוות קרב בארמיית הפאנצר הראשונה בקווקז. ב-1 בפברואר 1943 הוא מונה אז למפקד כוחות העורף בחצי האי קרים, ובאביב 1943 הוא מונה למפקד חצי האי קרים. ב-26 ביולי 1943 הוא מונה למפקד הקורפוס ההררי ה-49, ובאמצע ספטמבר 1943 הוא מונה אז למפקד כוחות הביטחון של קבוצת ארמיות A. ב-1 בדצמבר 1943 הוא הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים, ובאמצע דצמבר 1943 הוא מונה למפקד הכוחות הגרמניים בטרנסניסטריה. ב-1 באפריל 1944 הוא מונה למפקד הכוחות הגרמניים בצפון רומניה, וב-24 ביוני הוא מונה למפקד הקורפוס ה-69 בקרואטיה, עליו פיקד עד סוף המלחמה.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

בתום המלחמה נפל אולב בידי הצבא הבריטי, והופיע כעד במהלך משפטי נירנברג, וב-30 בספטמבר 1947 שוחרר מהשבי. לאחר שחרורו התגורר אולב בדיסלדורף, עד למותו ב-14 באפריל 1964.
יאניס מאסוראס

יאניס מאסוראס (ביוונית: Γιάννης Μασούρας; נולד ב-24 באוגוסט 1996 בפטרס שביוון) הוא כדורגלן יווני המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת אומוניה ניקוסיה מליגת העל הקפריסאית.
קריירת מועדונים

מאסוראס, יליד פטרס שביוון, גדל במחלקת הנוער של אטרומיטוס פטרס המקומית, וב-1 ביולי 2013 חתם על חוזה מקצועני ראשון בפנחאיקי מליגת המשנה היוונית. הוא שיחק במועדון במשך שתי עונות, וברובן שיחק בקבוצת הנוער של המועדון, אך ערך גם 13 הופעות ליגה במדי הקבוצה הבוגרת.
ב-23 ביולי 2015 חתם מאסוראס על חוזה לשלוש שנים בלאריסה מליגת המשנה היוונית. בתום עונת 2015/2016 העפיל עם המועדון לליגת העל היוונית, ובסך הכל ערך 39 הופעות ליגה במדי המועדון במסגרת שתי הליגות הבכירות ביוון.
ב-28 ביוני 2018 חתם באולימפיאקוס מליגת העל היוונית, ממנה הושאל במהלך השנים לפאניוניוס וללאריסה מליגת העל היוונית, לגורניק זאבז'ה מליגת העל הפולנית, ולספרטה רוטרדם מליגת העל ההולנדית.
ב-4 בינואר 2023 חתם מאסוראס על חוזה לשנה וחצי במידז' לגניצה מליגת העל הפולנית, וב-19 במאי, לאחר שערך 14 הופעות ליגה והבקיע שער אחד במדי המועדון, סיים את חוזהו במועדון בהסכמה הדדית.
ב-8 ביולי 2023 חתם בקיפיסיה מליגת העל היוונית, וערך 19 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שער אחד.
ב-10 בפברואר 2024 חתם על חוזה לשנתיים באסטנה מליגת העל הקזחית, אך ב-7 ביוני שוחרר מהמועדון בהסכמה הדדית לאחר שש הופעות ליגה, מכיוון שלא הצליח להתאקלם בקזחסטן.
ב-1 ביולי 2024 חתם על חוזה לשנתיים באומוניה ניקוסיה מליגת העל הקפריסאית.
הערות שוליים

↑  Ειδήσεις και νέα τώρα - Πάτρα Ελλάδα (ביוונית)
↑  "AEL FC  |  Official Site  |  Larissa - Greece - Τα νέα αποκτήματα της ΑΕΛ και η κατάρτιση του ρόστερ" (ביוונית). נבדק ב-2025-01-11.
↑  Ο Πανιώνιος ανακοίνωσε την απόκτηση του Μασούρα, www.sport24.gr (ביוונית)
↑  Ολυμπιακός: Δανεικός στον Πανιώνιο ο Μασούρας, www.sport24.gr (ביוונית)
↑  Βρήκε νέα ομάδα ο Γιάννης Μασούρας
↑  Ο Γιάννης Μασούρας δανεικός απ' τον Ολυμπιακό στη Σπάρτα Ρότερνταμ, www.sport24.gr (ביוונית)
↑  Giannis Masouras piłkarzem Miedzi!, miedzlegnica.eu (באנגלית)
↑  Giannis Masouras opuszcza Miedź, miedzlegnica.eu (באנגלית)
↑  FC Astana (באנגלית אמריקאית), נבדק ב-2025-01-11
↑  Футбольный клуб «Астана», fc astana (ברוסית)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "יאניס מאסוראס".
המלט (סרט, 1907)

| --- | --- |

 מבוסס על:  המחזה "המלט" מאת ויליאם שייקספיר
 בימוי:  ז'ורז' מלייס
 תסריט:  ז'ורז' מלייס 
 שחקנים ראשיים:  ז'ורז' מלייס
 מדינה:  צרפת צרפת
 חברת הפקה:  Star Film Company
 הקרנת בכורה:  אוקטובר 1907
 משך הקרנה:  175 מטר
 שפת הסרט:  סרט אילם
 סוגה:  דרמה, סרט אילם 
 דף הסרט ב־IMDb
 
המלט (באנגלית: Hamlet), יצא לאקרנים בארצות הברית בשם "המלט, נסיך דנמרק", היה סרט אילם צרפתי בבימויו של ז'ורז' מלייס. הסרט מבוסס על המחזה "המלט" מאת ויליאם שייקספיר.
הפקה

לקולנוען הצרפתי ז'ורז' מלייס, שהיה מחלוצי הראינוע, היו מפגשים קולנועיים רבים עם מחזותיו של ויליאם שייקספיר. הראשון היה סרטו "The Devil and the Statue" משנת 1901, שרמז למחזה "רומיאו ויוליה", כלל סצנת מרפסת וזוג נאהבים בשם רומיאו ויוליה. סרט קודם שלו משנת 1899 נקרא "קלאופטרה", אך הוא אינו קשור למחזה "אנטוניוס וקלאופטרה". מלייס התמודד עם שייקספיר גם בסרטו "The Venetian Looking-Glass" מ-1905, שכולל את הדמות של שיילוק מהמחזה "הסוחר מוונציה". בעוד שסרטים מוקדמים אלה רק כוללים אלמנטים מיצירותיו של שייקספיר, הסרט "המלט" מ-1907 הוא עיבוד ממשי של המחזה השייקספירי.
מלייס עצמו גילם את המלט. בין האפקטים המיוחדים שהשתמש בהם היה חשיפה מרובה (אנ').
הסרט היה העיבוד הקולנועי הראשון של יצירה שייקספירית שכלל סצנות מרובות. ב-1907 יצר מלייס את סרטו השייקספירי האחרון "שייקספיר כותב את 'יוליוס קיסר'", בו גילם מלייס את שייקספיר.
יציאה לאקרנים

"המלט" יצא בהפקת חברת Star Film Company של מלייס. מספרו הקטלוגי הוא 980–987. הסרט נרשם בספריית הקונגרס ב-15 באוקטובר 1907.
חוקר הקולנוע רוברט המילטון בול כותב במחקרו על הסרטים האילמים לפי מחזות שייקספיריים, שמלייס עיבד את המחזה כך שהסיפור מסופר בשפה קולנועית, וזהו הישג חסר תקדים. סרטים קודמים למחזות השייקספיריים דבקו בטכניקות תיאטרליות בלבד. הם רק צילמו סצנות כפי שהוצגו על הבמה.
בספרו "Shakespeare, Cinema, and Society" משווה ג'ון קולין את סרטו של מלייס להפקות התיאטרון האקספרסיוניסטיות של אדולף אפיה וגורדון קרייג. לדבריו השימוש של מלייס ב"חשיפות מרובות ותמונות אקספרסיוניסיטות דמוית חלומות, היא ברוח רעיונותיהם של אפיה וקרייג". עוד אמר שבדחיסת המחזה לרצף של סצנות קטועות, מצליח מלייס להתרכז בנושא השיגעון בצורה אומנותית ומלאת הבעה.
הגרסה של מלייס נחשבת לאבודה.
הערות שוליים

1 2 3 4  Ball, Robert Hamilton (1968), Shakespeare on Silent Film: A Strange Eventful History, New York: Theater Arts Books, pp. 34–35
↑  Malthête, Jacques; Mannoni, Laurent (2008), L'oeuvre de Georges Méliès, Paris: Éditions de La Martinière, p. 178
1 2  Collick, John (1989), Shakespeare, Cinema and Society, Manchester: Manchester University Press, pp. 76–77
↑  Guneratne, Anthony (2006), "Cinema Studies: 'Thou dost usurp authority': Beerbohm Tree, Reinhardt, Olivier, Welles, and the Politics of Adapting Shakespeare",  in Henderson, Diana E. (ed.), A Concise Companion to Shakespeare on Screen, Malden, MA: Blackwell, p. 38
↑  Malthête & Mannoni 2008, p. 352
↑  Cartmell, Deborah (2008), "Theater on film and film on theater in Hamlet",  in Fotheringham, Richard; Jansohn, Christ; White, R. S. (eds.), Shakespeare's World/World Shakespeares: The Selected Proceedings of the International Shakespeare Association World Congress, Brisbane, 2006, Newark: University of Delaware Press, p. 176
ערך זה הוא קצרמרבנושא סרטים צרפתיים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
המצור על אורליאן

האנגלים תוקפים את העיר
מפקד העיר ז'אן דה דונויס
ז'אן נכנסת במצעד ניצחון לאורליאן
ציור מהמאה ה-15 המתאר את ההתקפות הצרפתיות על המבצרים האנגליים. ז'אן ד'ארק נראית מצד שמאל
ז'אן ד'ארק במהלך המערכה לשחרור הלואר
המצור על אורליאן (באנגלית: Siege of Orléans בצרפתית: Siège d'Orléans) היה קרב שהתרחש במסגרת מלחמת מאה השנים בין ממלכת צרפת לממלכת אנגליה. קרב זה מפורסם במיוחד בשל העובדה שבו, התבלטה לראשונה המצביאה הצרפתייה ז'אן ד'ארק, שלאחר הקרב כונתה "העלמה מאורליאן". הקרב התחולל על השליטה בעיר אורליאן שבצרפת, אשר נחשבה לבעלת חשיבות אסטרטגית רבה. האנגלים הטילו מצור על העיר, אולם בהנהגתה של ז'אן ד'ארק הצליחו הצרפתים להסיר את המצור, ולהנחיל לאנגלים תבוסה קשה.
רקע

מלחמת מאה השנים פרצה בשנת 1337, בין ממלכת צרפת לממלכת אנגליה, ובמהלכה כבשו האגלים חלקים גדולים מצרפת. בשנת 1415 ניצח הנרי החמישי, מלך אנגליה את הצרפתים ניצחון מוחץ בקרב אז'נקור, אולם לא יכל לנצל את הקרב מחמת מצבו הרע של צבאו. עם זאת, הוא שבר את הצבא הצרפתי בצורה כזו שהניחה למלך הנרי לפלוש לצרפת בעתיד ולנחול ניצחונות. בין השנים 1417-1420 ערך הנרי מספר מסעות מלחמה בערים קן ונורמנדי, ובשנת 1420 נאלצו הצרפתים לחתום על חוזה טרואה. במסגרת ההסכם, הוכר הנרי החמישי כיורש העצר של צרפת, ונישא לקתרין דה ולואה, בתם של שארל השישי, מלך צרפת ואיזבו מבוואריה. היה זה שיא שאליו לא הגיע עוד שום מלך אנגלי. שתיים מהממלכות הגדולות באירופה היו כעת מאוחדות תחת שלטונו של הנרי החמישי.
בשנת 1422 מת הנרי החמישי, ואת מקומו כמלך אנגליה ירש בנו מקתרין, הנרי השישי. מכיוון שהנרי השישי היה רק תינוק, מונה ג'ון מלנקסטר, דוכס בדפורד כעוצר ושלט במדינה בשמו. עוד באותה שנה מת גם שארל השישי מלך צרפת, ובנו שארל השביעי הוכתר כמלך צרפת. עם זאת, האנגלים סירבו להכיר בשארל כמלך צרפת בטענה שהוא ממזר, והלחימה התחדשה. בשנת 1426 התחדשה הברית בין אנגליה לבין דוכסות בורגונדיה, ושתיהן פתחו בהתקפה מחודשת על מרכז צרפת. העיר אורליאן, הייתה בעלת חשיבות רבה עבורן, כיוון שהיא אפשרה לצרפתים לשלוט בנהר הלואר, וגם ניתקה את אזורי שליטתם של האנגלים במערב מאזורי השליטה של הבורגונדים במזרח. ניצחונות צרפתיים קטנים באותה שנה, חיזקה התקוממויות באזור הכבוש בידי האנגלים, וסיכנו את מאמצי המלחמה שלהם. עם זאת, הצרפתים לא השכילו לנצל את ניצחונותיהם, והאנגלים ניצלו זאת. בתחילת שנת 1428 הגיעו מאנגליה כ-2,700 חיילים בפיקודו של הרוזן סולסברי, ויחד עם הבורגונדים הגיע הכוח לכדי 10,000 איש.
הקרב > המצור

בין יולי לאוקטובר 1428, הרוזן סולסברי נע מפריז (שהייתה אז בשלטון אנגלי) מערבה וכבש את הערים שבסביבה. אולם תחת להמשיך מערבה לאנז'ה שינה בפתאומיות כיוון מזרחה אל אורליאן. הוא פסח אליה כדי לכבוש את העיירות של הסביבה, ואז סב על עקביו ועד 7 באוקטובר כבר שהה במרחק של מיל אחד מחומות העיר. במקביל, הדוכס סאפוק תפס את האזורים במעלה הנהר ממזרח לאורליאן. ב-5 באוקטובר נפלו ז'רגו (Jargeau) ושאטונף-סור-לואר (Châteauneuf-sur-Loire). הבורגונדים פתחו גם בהתקפה וכבשו את סאלי-סור-לואר (Sully-sur-Loire). אורליאן הייתה כעת מכותרת.
המפקד הצרפתי של העיר, ז'אן דה דונואה, החל במהירות להכין את העיר למצור. הוא בנה סוללת עפר גבוהה בסמוך לגשר שהיה על הלואר, בתקווה לשלול את יתרונו של הגשר כעמדה להצבת תותח. הפרברים הדרומיים של העיר פונו, וכל המבנים נהרסו עד היסוד במטרה למנוע מהאנגלים ליהנות מהם. באופן רשמי החל המצור ב-12 באוקטובר, אולם הפגזה ארטילרית גדולה על ביצורי העיר החלה רק ב-17 באוקטובר. ב-21 באוקטובר תקפו האנגלים חזיתית את הטירה הסמוכה לעיר, אולם נהדפו במטר של חיצים ושמן רותח. ניסיון אנגלי לחתור תחת הביצורים נכשל גם הוא. ב-24 באוקטובר תקפו האנגלים שוב, והפעם כבשו את הטירה. הצרפתים הנמלטים פוצצו חלק ממנה בנסיגתם, כדי לעכב את המרדף.
עם נפילת הטירה נראה היה שגורלה של אורליאן נחרץ, כיוון שהאנגלים יכלו להשתמש בגשר שלה כדי לעבור את הלואר ולהיכנס לאורליאן. עם זאת, תגבורת צרפתית גדולה בפיקודו של ז'אן דה ברוס מנעה מהם לעשות זאת. האנגלים החלו במאמצים לתקן את גשרי הטירה, אולם כעבור כמה ימים נפצע סולסברי בפניו מאש תותחים צרפתית, כאשר פיקח על הבנייה. הפעולות האנגליות הופסקו בהמתנה להחלמתו, אולם הוא מת כעבור שבוע בלבד. שבוע זה העניק לצרפתים זמן לשקם את הביצורים שנפגעו ולהתכונן למצור החדש. באמצע נובמבר בדפורד מינה כמפקד החדש של המצור את הדוכס סאפוק. סאפוק החליט לנטוש את טקטיקת ההתקפה, ולהרעיב את העיר עד כניעתה. לא היו לו די חיילים לצורך כיתור, והוא החליט לבנות מעוזים שימנעו מהצרפתים להבריח אספקה פנימה. במהלך החודשים הקרובים, שבעה מעוזים הוקמו על הגדה הצפונית של הלואר, וארבעה על הגדה הדרומית. הקמת המעוזים הייתה קשה מאוד, שכן הצרפתים הנואשים תקפו שוב ושוב, הורסים כל מה שהאנגלים בונים. כמו כן, מכיוון שכאמור לעיל הפרברים הדרומיים של העיר נהרסו, לא היה לאנגלים מחסה מפני הצינה בחודשי החורף.
הקרב > קרב הדגים המלוחים

באביב 1429, רק דרומה ומערבה של העיר היו מכוסים כמו שצריך. החלק הצפוני נותר פתוח לעת עתה, אולם סאפוק ניסה לפצות על כך באמצעות סיורים אנגליים כבדים שנערכו באזור. סיורים אלו אכן מנעו משלוחי אספקה קטנים, אולם מדי פעם הצליחו הצרפתים באמצעות גייסות גדולים לפרוץ אותם ולהחדיר מזון לעיר. מצבה של אורליאן נראה קשה, והניע את הפרטיזנים הצרפתיים באזור הכבוש בידי האנגלים להפסיק את פעילויותיהם האחרות, ולהתרכז בהחלשת הכוח האנגלי. הפרטיזנים התרכזו בעיר בלויס בהנהגת הרוזן קלרמון, והצטרף אליהם כוח מממלכת סקוטלנד שאז תמכה בצרפת.
לקלרמון נודע ששיירת אספקה אנגלית עומדת לנוע מפריז לכיוון אורליאן. פגיעה בשיירת האספקה הזו פירושה פגיעה חמורה במאמצי המלחמה האנגליים. קלרמון הציב מארב לאנגלים בז'נוויל (Janville), והצטרף אליו ז'אן דה דונויס, מפקד אורליאן שהצליח לעבור את הקווים האנגליים. הכוח הצרפתי-סקוטי תקף ב-12 בפברואר. האנגלים התאוששו במהירות, סידרו את העגלות בצורת מעגל והתבצרו במרכז. בשל העובדה שהאנגלים נשאו עמם כמות גדולה של דג מלוח, הקרב זכה לכינוי "קרב הדגים המלוחים". קלרמון שראה את האנגלים מתבצרים, פקד על אנשיו לא לתקוף אלא להמתין עד שיובא למקום תותח שיפוצץ את העגלות בקלות. עם זאת, הכוחות הסקוטיים בפיקודו של ג'ון סטיוארט דרנלי לא חפצו לשבת בחיבוק ידיים, ופתחו בהתקפה כשהם מותירים את הצרפתים מבולבלים. האנגלים שראו זאת, מיהרו לפרוץ את הטבעת, ותקפו את הסקוטים המעטים. לאחר מכן הביסו את הצרפתים שהיו עדיין מבולבלים ולא מוכנים. דרנלי נהרג ודונויס נפצע. האנגלים הצרים על אורליאן קיבלו את כל האספקה. על אף שהקרב היה קטן יחסית, הוא היווה מכה קשה למורל הצרפתי, והמפקדים האשימו זה את זה בכישלון. קלרמון הנרגז פרש לאחוזותיו וסירב להמשיך ולהשתתף בלחימה. במרץ הציע דונויס הנואש לפיליפ השלישי, דוכס בורגונדיה להפוך את אורליאן לארץ נייטרלית בשליטה בורגונדית. פיליפ נסע לפריז והציע זאת לבדפורד, אולם בדפורד סבר שהמצור על אורליאן עומד להסתיים בקרוב, וחפץ להפוך את העיר האסטרטגית לנחלה אנגלית ולא בורגונדית. פיליפ הזועם הסיג את הכוחות הבורגונדיים שהשתתפו במצור.
תוצאות

האנגלים לא ראו עצמם כמנוצחים, אדרבה כל הערים והכפרים סביב לאורליאן היו עדין בידיהם, ולאחר תקופת התאוששות ניתן יהיה להטיל מחדש את המצור על אורליאן. עם זאת, היה ברור שהצרפתים לא יסתפקו בהישגיהם וינסו לשחרר גם את שאר עמק הלואר. לפיכך, החליט סאפוק לדחות את הטלת המצור מחדש, וקודם כל לדאוג להגן על מה שנותר בידי האנגלים. פרצו חילוקי דעות בין ז'אן, שרצתה להגשים את חלומה, להותיר באורליאן כוח קטן ולצעוד עם שאר הצבא ישירות אל ריימס, לבין שאר המפקדים שרצו קודם כל לנקות את שאר עמק הלואר מהכוחות האנגליים. בסופו של דבר נכנעה ז'אן לדעותיהם של עמיתיה, וכמה שבועות מאוחר יותר יצאה בראש הצבא לשחרור עמק הלואר. הצבא שלה גדל ללא הפסקה, בשל זרם מתנדבים שרצו לשרת תחת העלמה המפורסמת.
ב-12 ביוני שוחררה ז'רגו (Jargeau), מאונג (Meung) ב-15 בו, ובוז'נסי (Beaugency) ב-17 בו. נפילת שלוש הערים האסטרטגיות הללו בידי הצרפתים, החזירה למעשה את השליטה בעמק הלואר לידי הצרפתים. הצבא האנגלי בפיקוד סאפוק ולורד טלבוט החל בנסיגה אל פריז, אולם ב-18 ביוני הביס כוח החלוץ של ז'אן (שלא היה תחת פיקודה של ז'אן) את האנגלים בקרב פאטאי. התבוסה האנגלית הייתה מוחצת, טלבוט וסאפוק נלקחו בשבי. רק לאחר מכן הסכימו שאר המפקדים לדעתה של ז'אן שיש למהר לריימס, אולם ז'אן התעקשה שגם שארל השביעי ישתתף במסע כדי שיוכתר כמלך בקתדרלת ריימס ששם הוכתרו רבים ממלכי צרפת. שארל מצדו שנא מלחמות, והעדיף להגיע להסדר עם הבורגונדים ששלטו בריימס.
בינתיים, ביקשו האנגלים מהמלך-ילד האנגלי הנרי השישי להגיע מהר לפריז, שם הוא נמשח למלך צרפת בבזיליקת סן-דני. לבסוף הסכים שארל לעלות יחד עם ז'אן ולכבוש את ריימס, והמסע יצא לדרכו ב-29 ביוני. ב-1 ביולי הם הגיעו לאוסר, אולם היא סגרה את שעריה בפני המשחררים. ב-3 ביולי הם הגיעו לסן-פלורנטין (Saint-Florentin), שנכנעה לאחר התנגדות סמלית. טרואה נפלה ב-11 ביולי, ושאלון-אן-שמפאן ב-15 בו. הם הגיעו לריימס למחרת, וב-17 ביולי הכתירה ז'אן את שארל למלך צרפת בטקס מפואר שתואר רבות בספרות ימי הביניים המאוחרים. ז'אן ד'ארק עצמה קיבלה ממלך צרפת החדש תואר אצולה.
הנצחה

כיום, העיר אורליאן מנציחה את הסרת המצור ממנה באמצעות פסטיבל שנתי, הכולל אלמנטים מודרניים מימי הביניים ואישה המייצגת את ז'אן ד'ארק לבושה בשריון מלא ורוכבת על סוס. יום הסרת המצור נחגג באורליאן ב-8 במאי, שבו גורשו האנגלים סופית מהעיר, כך שהוא יוצא בו זמנית עם יום הניצחון באירופה, שבו נחגגת בשאר מדינות המערב כניעת גרמניה הנאצית. ההיסטוריון הבריטי אדוארד שפרד קריזי, מונה את המצור על אורליאן כאחד מ-"15 הקרבות המכריעים של העולם", בשורה אחת עם קרב גאוגמלה, הארמדה הספרדית וקרב ווטרלו.
לקריאה נוספת

כתריאל בן אריה, מלחמת מאה השנים, הוצאת לביא, 1990.
Beaucourt, G. du Fresne de (1882) Histoire de Charles VII, v.2 Paris: Societe Bibliographique.
Cousinot de Montreuil, G. (1864) Chronique de la Pucelle ou chronique de Cousinot, edited by M. Vallet de Viriville, 1864, Paris: Delays. online
Paul K. Davis Besieged: 100 Great Sieges from Jericho to Sarajevo (Oxford: Oxford University Press, 2001)
Kelly deVries, Joan of Arc: a Military Leader (Sutton Publishing, 1999)
Régine Pernoud and Marie-Véronique Clin, Joan of Arc: Her Story (New York, St. Martin's Press, 1998)
Quicherat, J. (1841–47) Procès de condamnation et de réhabilitation de Jeanne d'Arc dite La Pucelle, Paris: Renouard. v.1 v.2, vol. 3
J.R. Ramsay Lancaster and York: A century of English history, AD 1399-1485 (Oxford: Clarendon, 1892). v.1
Stephen Cooper, The Real Falstaff, Sir John Fastolf and the Hundred Years' War, (Pen & Sword 2010)
הערות שוליים

↑  תמונות מהחגיגה בשנת 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007539679905171  LCCN: sh95001874  NKC: ph549769
מיס תבל 1958

| --- | --- |
 תקופת התחרות:  26 ביולי 1958 
 מספר מתמודדים:  36 
 עיר מארחת:  לונג ביץ' 
 
מיס תבל 1958 היא תחרות מיס תבל ה-7 במספר, התחרות נערכה בלונג ביץ'.
התחרות הונחתה על ידי ביירון פאלמה, 36 מתמודדות לקחו בה חלק.
בתחרות זו זכתה נציגה קולומביה שזוהי השתתפותה הראשונה של המדינה בתחרות, בנוסף ביצעו את הופעת הבכורה שלהם בתחרות המדינות פולין וסורינאם.
מלכת היופי הישראלית מרים הדר קיבלה את התואר "הנואמת הטובה ביותר.
תוצאות

| תואר | מתמודדת |
| --- | --- |
מיס תבל 1958:  קולומביה קולומביה - לוז מרינה זולואגה
סגנית ראשונה:  ברזיל ברזיל - אדלגיסה קולומבו
סגנית שנייה:  
סגנית שלישית:  ארצות הברית ארצות הברית - ארלין האוול
סגנית רביעית:  פולין פולין - אליצ'ה בוברובסקה
15 המועמדות הסופיות:  דנמרק דנמרק - אווי נורלונד  גרמניה גרמניה - מרליס בהרנס  יוון יוון - מרילי קלימופולו  הולנד הולנד - קורינה רוטשייפר  ישראל ישראל - מרים הדר  פרו פרו - ביטריז בלוארטה  סורינאם סורינאם - לולה סאבוגל  שוודיה שוודיה - בלאנקה הרדיה
הערות שוליים

↑
| מיס תבל |
| --- | --- | --- |
| שנות החמישים | 1952 • 1953 • 1954 • 1955 • 1956 • 1957 • 1958 • 1959 |  |
| שנות השישים | 1960 • 1961 • 1962 • 1963 • 1964 • 1965 • 1966 • 1967 • 1968 • 1969 |  |
| שנות השבעים | 1970 • 1971 • 1972 • 1973 • 1974 • 1975 • 1976 • 1977 • 1978 • 1979 |  |
| שנות השמונים | 1980 • 1981 • 1982 • 1983 • 1984 • 1985 • 1986 • 1987 • 1988 • 1989 |  |
| שנות התשעים | 1990 • 1991 • 1992 • 1993 • 1994 • 1995 • 1996 • 1997 • 1998 • 1999 |  |
| העשור הראשון של המאה ה-21 | 2000 • 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 |  |
| העשור השני של המאה ה-21 | 2010 • 2011 • 2012 • 2013 • 2014 • 2015 • 2016 • 2017 • 2018 • 2019 |  |
| שנות העשרים | 2020 • 2021 • 2022 • 2023 • 2024 |  |
18 במרץ

18 במרץ הוא היום ה-77 בשנה (78 בשנה מעוברת), בשבוע ה-12 בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 288 ימים.
אירועים היסטוריים ביום זה

37 – קליגולה מוכתר לקיסר
235 – חיילים רומים, הזועמים על ותרנותו, רוצחים את הקיסר אלכסנדר סוורוס ואת אמו יוליה אוויטה ממאה ליד מיינץ ומעלים לשלטון את מקסימינוס במקומו
417 – זוסימוס מתמנה לאפיפיור
731 – גרגוריוס השלישי מתמנה לאפיפיור
1229 – פרידריך השני, קיסר הקיסרות הרומית הקדושה מכריז על עצמו כמלך ירושלים
1314 – ז'אק דה מולאי, ראש מסדר אבירי היכל שלמה, מועלה על המוקד בפריז, ומטיל קללה לפני מותו על פיליפ היפה
1438 – אלברכט השני, מלך גרמניה, מבית הבסבורג, הוכתר מלך גרמניה
1871 – ההמונים כובשים את פריז ומכריזים על הקמת הקומונה הפריזאית
1900 – נוסד מועדון הכדורגל ההולנדי אייאקס אמסטרדם
1915 – מלחמת העולם הראשונה – הקרב הימי בגליפולי
1921 – נחתם "הסכם ריגה", בין רוסיה ופולין שסיים את המלחמה הפולנית-סובייטית ונתן לרפובליקה הפולנית השנייה שליטה על חלקים גדולים מליטא כולל וילנא בירתה ההיסטורית
1922 – מהטמה גנדי נשפט לשש שנות מאסר בעוון מרי אזרחי. מתוכן הוא מרצה שנתיים
1938 – מקסיקו מלאימה את כל תשתיות הנפט הזרות בשטחה
1940 – מלחמת העולם השנייה – אדולף היטלר ובניטו מוסוליני נפגשים ומחליטים על הקמת ברית משותפת נגד צרפת ובריטניה
1944 – התפרצות הר הגעש וזוב באיטליה הורגת 26 וגורמת לאלפים לברוח מבתיהם
1945 – מלחמת העולם השנייה – 1,250 מפציצים מטילים פצצות על ברלין
1952 – נערכת הקרנת הבכורה של הסרט הישראלי "חתונה בעיירה"
1959 – נשיא ארצות הברית דווייט אייזנהאואר חותם על החוק שהפך את הוואי למדינה ה-50 של ארצות הברית החל מ-21 באוגוסט
1962 – צרפת ואלג'יריה חותמות על הסכם שלום ובכך מביאות לידי סיום את מלחמת אלג'יריה
1965 – הקוסמונאוט הרוסי אלכסיי ליאונוב הוא האדם הראשון המבצע הליכת חלל במסגרת משימת ווסחוד 2
1965 – שמעון אגרנט מתמנה לתפקיד נשיא בית המשפט העליון
1970 – הנסיך נורודום סיהאנוק מודח מהשלטון בקמבודיה
1974 – מסתיים משבר האנרגיה העולמי שהטילו מדינות אופ"ק על המערב לאחר מלחמת יום הכיפורים
1980 – במהלך תדלוק משגר ווסטוק, לקראת שיגור לוויין הריגול ממשפחת Tselina-D, קרתה התפוצצות בקוסמודרום פלסצק שהרגה 48 איש
1986 – נסגר רחוב נחלת בנימין בתל אביב ומתחילות עבודות לשם הפיכתו למדרחוב
1990 – הגשושית היפנית היטן מבצעת יעף ליד הירח, ומשחררת את החללית האגורומו (Hagoromo). בכך הפכה למדינה השלישית להקיף את הירח
1995 – מייקל ג'ורדן מבצע את הקאמבק הראשון שלו לליגת הכדורסל ה-NBA ושולח פקס בן שתי מילים לתקשורת: "I'm Back" – "אני חוזר"
2011 – גשושית המסנג'ר של נאס"א הפכה לחללית הראשונה בתולדות האנושות שנכנסה למסלול אליפטי סביב כוכב חמה
2011 – גשושית הניו הורייזונס של נאס"א חלפה על פני מסלולו של כוכב הלכת אוראנוס
2013 – השבעת ממשלת ישראל השלושים ושלוש
2016 – שיגור סויוז TMA-20M המביאה את משלחת 47 לתחנת החלל הבין-לאומית
2019 – ממריאה הטיסה האחרונה מנמל התעופה אילת
נולדו

1075 – אל-זמח'שרי, איש דת מוסלמי (נפטר ב-1144)
1555 – פרנסואה, דוכס אנז'ו (נפטר ב-1584)
1496 – מרי טיודור, אשתו של לואי השנים עשר מלך צרפת (נפטרה ב-1533)
1634 – מאדאם דה לה פאייט, סופרת צרפתיה (נפטרה ב-1693)
1690 – כריסטיאן גולדבך מתמטיקאי פרוסי (נפטר ב-1764)
1837 – גרובר קליבלנד, הנשיא ה-22 וה-24 של ארצות הברית (נפטר ב-1908)
1844 – ניקולאי רימסקי-קורסקוב, מלחין רוסי (נפטר ב-1908)
1869 – נוויל צ'מברלין, ראש ממשלת בריטניה (נפטר ב-1940)
1893 – וילפרד אוון, משורר אנגלי (נפטר ב-1918)
1903 – גליאצו צ'אנו, שר החוץ של איטליה (הוצא להורג ב-1944)
1914 – שניאור ליפסון, פיזיקאי ישראלי ממייסדי האוניברסיטה הפתוחה (נפטר ב-2001)
1915 – ריצ'רד קונדון, סופר אמריקאי (נפטר ב-1996)
1919 – ג.א.מ. אנסקומב, פילוסופית אנליטית בריטית (נפטרה ב-2001)
1922 – יהודה פריהר, קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה, שירת כנספח צה"ל בארצות הברית ובקנדה (נפטר ב-1994)
1927 – ג'ון קנדר, מלחין אמריקאי של מספר מחזות זמר מצליחים כחלק מהצמד קנדר ואב יחד עם פרד אב
1928 – פידל ראמוס, נשיאה ה-12 של הפיליפינים (נפטר ב-2022)
1932 – ג'ון אפדייק, סופר אמריקאי (נפטר ב-2009)
1936 – פרדריק וילם דה קלרק, נשיא דרום אפריקה בשנים 1994-1989 (נפטר ב-2021)
1937 – יונתן ברקאי, משורר, שחקן ומורה ישראלי (נפטר ב-2020)
1941 – עוזי בנזימן, עיתונאי ישראלי
1942 – אברהם בנמלך, עיתונאי ואיש רדיו ישראלי
1944 – אמנון ליפקין-שחק, הרמטכ"ל ה-15 של צה"ל (נפטר ב-2012)
1947 – גרסיאלה מונטס, סופרת ארגנטינאית
1951 – דן עופרי, קריין ושדרן רדיו ישראלי
1953 – אביבה אבידן, זמרת ישראלית
1953 – אלי לוונטל, כדורגלן ישראלי
1959 – איירין קארה, זמרת ושחקנית אמריקאית (נפטרה ב-2022)
1959 – לוק בסון, במאי קולנוע צרפתי
1964 – מוטי איוניר, כדורגלן ישראלי ומאמן כדורגל
1964 – קרן מור, שחקנית ישראלית
1966 – ג'רי קאנטרל, זמר וגיטריסט אמריקאי
1970 – יעל חנין, פיזיקאית ישראלית
1976 – ליאת תמרי, שחקנית ישראלית
1978 – דוד דהן, תסריטאי ויוצר טלוויזיה ישראלי
1979 – אדם לוין, זמר וסולן להקת מארון 5
1999 – שחר טבוך, שחקן, זמר ומנחה ישראלי