stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אפרים קישון
התקבלות ופולמוס

בחייו היה קישון אדם שנאבק על מקומו בתרבות הישראלית. במשך שנים ניסו כמה יוצרים מן החוגים שנחשבו צעירים וצבריים להציגו כ"עולה חדש נצחי", הנטוע עמוק בתרבות האירופית ותלוש מן המציאות הישראלית, והעלו על נס סופרים דוגמת דן בן אמוץ כסמלים ליצירה ישראלית צברית "חצופה" ואנטי-ממסדית. קישון נעלב מאוד מתיאורים אלה. מעריציו חזרו וטענו כי בפועל הוא עצמו היה אנטי-ממסדי הרבה יותר מן היוצרים התל אביביים הצברים, ואדרבה, הם אלה שהיוו את "הממסד" משום שבפועל שלטו בקרב "קובעי הטעם" התקשורתיים של אז. הוא עצמו הלין על כך שבתיאורים שונים שלו באנציקלופדיות, לקסיקונים ובמות תקשורתיות בארץ הוא תמיד הוצג כ"הומוריסט" או כ"סאטיריקן" שעה שבכל העולם התייחסו אליו כאל סופר ומחזאי. היו שתלו את קיפוחו של קישון בדעותיו הימניות (הגם שקישון לא הרבה להתבטא בנושאים של שלום וביטחון, וכאשר נחתמו הסכמי אוסלו הוא הביע תמיכה זהירה בהם). כאשר עבר לגור בשווייץ בבית שהקצתה ממשלת שווייץ במיוחד עבורו - הרבו חוגי השמאל הישראלי ללגלג על הפטריוטיזם הצבוע שלו כביכול, אך קישון הגיע תכופות לביתו שבישראל ואף רמז לא אחת כי התרחקותו מחוץ לישראל נבעה לא במעט מתחושת העלבון עקב היחס כלפיו. מחוץ לישראל הוא אף הופיע בבמות טלוויזיוניות רבות והגן על ישראל ועל מהלכיה מפני מאשימים ומלעיזים בתקשורת האירופית. כאשר זכה בפרס ישראל, היה זה עבור "מפעל חיים", ולא פרס ישראל לספרות, וגם בכך ראו מעריציו טעם לפגם (טומי לפיד התרעם על כך). היו מי שהסבירו זאת בכך שהפרס ניתן לא רק על יצירתו הכתובה אלא גם על יצירתו הקולנועית ועל מפעלו בהגנה על שמה של ישראל, אך רבים אחרים סברו כי היה כאן ביטוי נוסף לאי-ההכרה המתמשכת בערכו כסופר. שנים אחדות לאחר מותו הלכה החברה הישראלית והכירה בתרומתו העצומה, ומחזותיו מועלים שוב ושוב בתיאטראות ישראל.
באוקטובר 2014 נקבעה לוחית זיכרון בכניסה לביתו ברחוב המתנדב 48 בשכונת אפקה בתל אביב. בינואר 2016 אישרה מועצת עיריית נתניה קריאת רחוב על שמו בשכונת "עיר ימים" במערב העיר. שמו הונצח ברחובות בהרצליה ובבאר יעקב ובכיכר במעלות-תרשיחא. בתל אביב החליף שמו את שמו של רחוב הקישון. מקומות על שמו נקראו בעוד כמה ערים בישראל.
השפעתו

יצירתו של אפרים קישון השפיעה על רבים מן היוצרים ובעלי הטור בישראל בדור שלאחריו.[דרוש מקור] הנטייה לשלב בדרך הומוריסטית תיאורי הווי משפחתי עם ביקורת חברתית, ולעיתים אף פוליטית, מצויה בכתיבתם של מחברים ישראלים דוגמת סייד קשוע. הנטייה להציג את המסר הסרקסטי באמצעות דמויות טיפוסיות, מוגזמות ומשעשעות, חלחלה לכתיבתו של ישראל וורצל. עם זאת, דומה כי אף אחד מן היוצרים הישראלים לא ירש את נטייתו של קישון למשחקי מילים ולחידושי לשון.[דרוש מקור]
ספריו > בעברית

העולה היורד לחיינו, 1951. אוסף טורים שפורסמו בעיתון "אוי קלט", יצא לאור בהונגרית בשם Ige-mige ותורגם לעברית בידי אביגדור המאירי.
אלף גדיא וגדיא, 1954. אוסף הומורסקות שפורסמו בטור "חד גדיא" בעיתון "מעריב".
עין כמונים, 1955. יצא לאור מחדש בשם "השועל בלול התרנגולות", 1972.
לא נורא, 1957. אוסף הומורסקות שפורסמו בטור "חד גדיא" בעיתון "מעריב".
מערכונים, (מקבץ מערכונים) 1957.
הכל תלוי, 1961. אוסף הומורסקות שפורסמו בטור "חד גדיא" בעיתון "מעריב".
באחד האמשים: הומורסקות, 1962. אוסף הומורסקות שפורסמו בטור "חד גדיא" בעיתון "מעריב".
הוא והיא, (מקבץ מערכונים), 1963.
שמיניות באוויר, 1964.
סליחה שניצחנו, 1967 (יחד עם הקריקטוריסט דוש).
עצם בגרון, 1967.
גומזים, גומזים, סאטירות 1969.
בעד, 1970.
אוי למנצחים, 1970 (יחד עם הקריקטוריסט דוש).
הכלבו של אפרים קישון, 1972 הוצאת ספריות מעריב. אוסף הומורסקות שפורסמו בטור "חד גדיא" בעיתון "מעריב". ציורים ביד דוש.
חור במסך, (הומורסקות על התיאטרון) 1973.
פרטאצ'יה אהובתי, 1974.
25 (ציורים של זאב) 1974 בהוצאת משרד הביטחון.
חיוך בבצורת, 1978.
ספר משפחתי, 1980 (לקט)
אלה מסעי יונתן (לילדים), 1981.
הגביע הוא שלנו (לילדים), 1981.
דודים על חוטים (לילדים), 1981.
ההרפתקה הבלתי גמורה (לילדים), 1981.
מסטיק עם פסים (לילדים), 1981.
שבע קומדיות, (הוצא קודם כ"שש קומדיות" ב-1977), 1989.
ספר הסאטירות הראשון, 1989.
ארבינקא, 1991.
ספר הסאטירות השני, 1991.
ספר הסאטירות השלישי, 1992.
הכיפה הסרוגה ועוד כמה סאטירות פרו ישראליות, 1993.
58 מערכונים, 1995.
מלחמת הנמלים (לילדים), 1995.
הרקולס ושבעת הננסים (לילדים), 1995.
אילוף הכלבה הסוררת (לילדים), 1995.
שעיר, לעזאזל, 1998. בהקדמה לספר כתב קישון שהיסודות לספר זה כבר נכתבו בשנות ה-40, כשנרדף על ידי הנאצים.
עד המדינה: פרוטוקול, 1999.
הג'ינג'י עם המפתח, 2002 (לקט).
ספר המסעות, 2003 (לקט).
פרטאצ'יה ללא הפסקה, 2004 (לקט).
נקמתו המתוקה של פיקאסו, 2004. ביקורת על האמנות המודרנית.
משפט האבהות של הנגר יוסף, 2005.
ספר קישוני - מבחר בעריכת נוית בראל, 2015.
ספריו > בהונגרית

Humoreszk, הוצאת נ. טברסקי, ת"א, תשכ"ז
ספריו > באנגלית

The Seasick Whale. An Israeli Abroad
Noah's Ark, Tourist Class
Look back, Mrs. Lot!‎
Unfair to Goliath
Blow Softly in Jericho
The Fox in the Chicken Coop
מחזותיו

שמו הולך לפניו, קומדיה 1953. הוצג בתיאטרון הבימה.
אתה מספר לי, 1954. הוצג בתיאטרון המטאטא.
שחור על גבי לבן, קומדיה 1956. הוצג בתיאטרון הבימה.
אף מילה למורגנשטיין, 1959. הוצג על ידי להקת בצל ירוק.
הכתובה, 1961. הוצג בתיאטרון האוהל. הצגה מחודשת של הכתובה הועלתה בהבימה במרץ 1980. הבמאי היה היי קילוס, את התפאורה הכינה רות דר, ההצגה הועלתה 150 פעמים. בין השחקנים היו: שפרירה זכאי, שמואל וילוז'ני, ניסים עזיקרי, ליא קניג, טובה פרדו, טלי לובראני ועוד.
תוציא את השטקר, המים רותחים, קומדיה 1965. הוצג בתיאטרון הקאמרי.
הו, הו יוליה, 1974. הוצג בתיאטרון הבימה.
סאלח שבתי, 1988. הוצג בתיאטרון הבימה.
משפט האבהות של הנגר יוסף, 2005. מחזה המתרחש בשנת 0 לספירה.
פתוח לרגל שיפוצים
למי אכפת הביקורת
מערכונים לגשש החיוור

אופסייד סטורי
אוסף הבולים
המוסך
קסיוס קליי נגד חלפון (עיבוד: יוסי בנאי)
תיבת הדואר (עיבוד: שייקה אופיר)
פרסים והוקרה (רשימה חלקית)

פרס סוקולוב לעיתונאות (1958)
פרס כינור דוד (1964)
פרס התסריט הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים סן פרנסיסקו על סרטו "סאלח שבתי" (1965)
פרס גלובוס הזהב על סרטו "סאלח שבתי" (1965)
פרס ז'בוטינסקי לספרות ולמחקר (1970)
פרס פסטיבל הקולנוע בברצלונה על סרטו "תעלת בלאומילך" (1970)
פרס השופטים בפסטיבל הקולנוע במונטה קרלו על סרטו "תעלת בלאומילך" (1970)
פרס גלובוס הזהב על סרטו "השוטר אזולאי" (1972)
פרס הבמאי הטוב ביותר בפסטיבל מונטה קרלו על סרטו "השוטר אזולאי" (1972)
פרס השופטים בפסטיבל הסרטים באטלנטה על סרטו "השוטר אזולאי" (1972)
פרס אופיר על מפעל חיים (1993)
פרס ביאליק (1998)
פרס ישראל על תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה (2002)
הנצחה

בתאריך 9 בפברואר 2016 דאר ישראל הנפיק בול דאר לזכרו של אפרים קישון, שעוצב במשותף על ידי הצלם - מעצב פיני חמו ורננה קישון. על השובל מופיעה חתימת ידו של קישון.
על שמו נקראו רחובות בערים הרצליה, חולון, ראשון לציון, רמלה ובאר יעקב
לקריאה נוספת

גידי נבו, הסַטירה הבורגנית של אפרים קישון, חברה וכלכלה בישראל, ב', 2005.
ירון לונדון, דו-שיח ביוגרפי, ספרית מעריב, תל אביב, 1993.
ירון לונדון, קישון: שמו הולך לפניו, כתר הוצאה לאור, 2017.(הספר בקטלוג ULI)
יובל אליצור, אפרים קישון - הומוריסט כסופר מתוסכל, 31 דמויות ממעצבי דור המדינה, הוצאת "כרמל", 2008, עמודים 211–216
Silja Behre, Ephraim Kishon, Ein Leben für den Humor. München, Langen Müller Verlag, 2024
הערות שוליים

↑  דייויד סלע,'"`UNIQ--nowiki-00000003-QINU`"'70 שנים אחרי, באתר ישראל היום, 11 באוגוסט 2022
↑  Zoltán Vági, László Csősz, Gábor Kádá, The Holocaust in Hungary:,Evolution of a Genocide, Rowman & Littlefield 2013. עמ' 334.
↑  אפרים קישון,'"`UNIQ--nowiki-00000006-QINU`"'אגדה על תעלה בתל אביב, דבר, 10 בפברואר 1952
↑  דייויד סלע,'"`UNIQ--nowiki-00000008-QINU`"'השבוע לפני 70 שנה: התקבל חוק השופטים, באתר ישראל היום, 24 באוגוסט 2023
↑  חגי חיטרון,'"`UNIQ--nowiki-0000000A-QINU`"'"הרמאי" מאת אפרים קישון: אופרה לא מוכרחה להיות מופע ענק, באתר הארץ, 24 בספטמבר 2009
↑  אפרים קישון,'"`UNIQ--nowiki-0000000C-QINU`"'הקץ לשלטון הקומיסרים, מעריב, 18 במאי 1979.
↑  מרב יודילוביץ','"`UNIQ--nowiki-0000000E-QINU`"'אפרים קישון הובא למנוחות, באתר ynet, 1 בפברואר 2005
↑  אפרים קישון,'"`UNIQ--nowiki-00000010-QINU`"'אי אפשר לדעת מראש, מעריב, 31 באוגוסט 1959
↑  אפרים קישון, אלף גדיא וגדיא
↑  אפרים קישון,'"`UNIQ--nowiki-00000013-QINU`"'קצת טירוף, מעריב, 24 במאי 1955
↑  התאחדות  בולאי ישראל, קטלוג  בולי ישראל
↑  '"`UNIQ--nowiki-00000016-QINU`"'רוביק רוזנטל,'"`UNIQ--nowiki-00000017-QINU`"'"קישון: שמו הולך לפניו": מלחמת ששת הימים הרגה את הסאטירה של קישון, באתר הארץ, 30 בנובמבר 2017
↑  '"`UNIQ--nowiki-00000019-QINU`"'משה צימרמן,'"`UNIQ--nowiki-0000001A-QINU`"'המחברת מנסה לפענח את סבך היחסים שנוצר בין קישון ניצול השואה לצאצאי התליינים, באתר הארץ, 9 בדצמבר 2024
| יצירותיו של אפרים קישון (רשימה חלקית) |
| --- | --- | --- |
| מחזות | הכתובה (1959) • אף מלה למורגנשטיין (1959) • הו, הו יוליה (1972) |  |
| סרטים | סאלח שבתי (1964) • ארבינקא (1967) • תעלת בלאומילך (1969) • השוטר אזולאי (1970) • השועל בלול התרנגולות (1977) |  |
| תוכניות טלוויזיה | ייסורי אפרים (1995) |  |
| ספרים | השועל בלול התרנגולות (1955) • נקמתו המתוקה של פיקאסו (2004) |  |
| שונות | חבילה הגיעה |  |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: יהושע קנז | פרס ביאליק לספרות יפה במשותף עם נורית גוברין, אריה סיון  1998 | הבא: אהרן אלמוג, נורית זרחי, יורם קניוק |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263971205171  PLWABN: 9810667777305606  BIBSYS: 90145457  BNE: XX830463  BnF: cb127781996 (data)  CiNii: DA05048536  GND: 11895153X  ISNI: 0000 0001 2101 4506  LCCN: n50047195  LNB: 000022414  MusicBrainz: 7872a5a5-a973-4a9b-8c52-952fa656a84e  NDL: 00445792  NKC: jn20000603384  NLG: 83648  NLK: KAC199615017  NSK: 000013995  NTA: 070688540  RERO: 02-A003456579  SUDOC: 066901405  VIAF: 54274323   WorldCat (עם VIAF): 54274323 
אפרים קישון, איור מאת חיים טופול
קישון עם נורית הירש באירוע בתל אביב
לוחית זיכרון בכניסה לביתו של אפרים קישון בתל אביב
קברו של אפרים קישון בבית הקברות טרומפלדור
חבילה הגיעה, משחק קופסה של אפרים קישון
שרווד סטיוארט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  6 ביוני 1946 (בן 78) בייטאון, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית
 גובה:  1.88
 יד חובטת:  ימין
 יחידים
 מאזן קריירה:  158-224
 דירוג שיא:  60 (1978)
 זכיות בטורנירים:  1
 זוגות
 מאזן קריירה:  357-728
 דירוג שיא:  4 (1980)
 זכיות בטורנירים:  52
 שיאי גראנד סלאם
 זכיות 5 (3 זוגות גברים, 2 זוגות מעורבים)
 אליפות אוסטרליה הפתוחה:  הסיבוב השני
 אליפות צרפת הפתוחה:  הסיבוב השלישי
 וימבלדון:  הסיבוב השלישי
 אליפות ארצות הברית הפתוחה:  הסיבוב השלישי
 
שרווד סטיוארט (באנגלית: Sherwood Stewart; ‏ נולד ב-6 ביוני 1946) טניסאי עבר אמריקאים. הוא זכה במקום ראשון בתחרויות גרנאד סלאם 5 פעמים (3 בתחרויות זוגות גברים ו-2 תחרויות זוגות מעורבים).
ביוגרפיה

שרווד סטיוארט נולד בבייטואן שבטקסס בשנת 1946.
בשנת 1966 הוא לראשונה שיחק באליפות ארצות הברית הפתוחה והודח בסיבוב השני. בהיותו סטודנט הוא ניצח בתחרויות לסטודנטים.
הצלחות גדולות של סטיוארט היו בתחרויות זוגות גברים. באליפות צרפת הפתוחה 1976 הוא הגיע לתואר הראשון. בהמשך הוא ניצח באליפות צרפת הפתוחה 1982 ואליפות אוסטרליה הפתוחה 1984. בנוסף לכך הוא הפסיד ב-2 משחקי הגמר.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 הוא הגיע להצלחות בתחרויות זוגות מעורבים. הוא שיחק לצד זינה גריסון (וגם אימן אותה). הם ניצחו באליפות אוסטרליה הפתוחה 1987 ואליפות וימבלדון 1988. בנוסף לכך הוא הפסיד ב-2 משחקי הגמר.
ניצחון בוימבלדון 1988 הגיע לסטיוארט כאשר הוא היה בן 42. הוא זשיחק עד לשנת 1990.
סטיוארט היה חבר בנבחרת גביע דייוויס של ארצות הברית וזכה איתה בגביע.
לאחר פרישה סטיוארט לא שיחק בתחרויות לסניורים, אך השתתף בתחרויות בגולף.
חימנו נפטר בשנת 2019.
חופית (יישוב)

| --- | --- |
חופית ונחל אלכסנדר, תצפית מח'ירבת סמארה
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: המרכז
מועצה אזורית: עמק חפר
גובה ממוצע: ‎15 מטר
תאריך ייסוד: 1955
סוג יישוב: יישוב כפרי אחר
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2023
  - אוכלוסייה: 903 תושבים
    - מתוכם, תושבי ישראל: 874 תושבי ישראל
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת נתניה מוגדלת) חופית(למפת נתניה רגילה) חופית(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חופית(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חופית32°23′06″N 34°52′27″E﻿ / ﻿32.384978452716°N 34.8740403698391°E﻿ / 32.384978452716; 34.8740403698391  heמפת היישובים של מועצה אזורית עמק חפר באדום - חופית בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 9 מתוך 10

יישובים בעמק חפר. תצלום אוויר, ספטמבר 2013
שלט ארכיון חופית
חוֹפִית הוא יישוב קהילתי בעמק חפר ליד העיר נתניה, המשתייך למועצה אזורית עמק חפר.
מיקום וגאוגרפיה

היישוב נבנה כחצי ק"מ דרומית לנחל אלכסנדר וסמוך לשפכו נמצא מושב מכמורת.
היישוב נמצא בגבול עמק חפר, על כביש החוף תל אביב-חיפה, בין נתניה וחדרה, סמוך לכפר ויתקין.
היישוב נבנה על חולות נודדים – דיונות, שהשתרעו מצפון למושב כפר ויתקין ועד נחל אלכסנדר.
שטח היישוב כ־350 דונם. מספר התושבים כ-700 נפש.
רוב הבתים ביישוב נמצאים על מגרשים בגודל של בין חצי דונם לדונם.
היסטוריה

חופית הוקם בשנת 1953 עבור עובדי ציבור, שנתנו שירותים ליישובים החקלאיים של עמק חפר. המשפחות הראשונות עלו על הקרקע בשנת 1952 ובשנת 1955 הוכר היישוב רשמית כ"חופית". השם ניתן בגלל קרבת היישוב לחוף הים התיכון, וכן על שם הציפור חופית.
ביישוב נמצא צריף היסטורי מתקופת המנדט. צריף זה הוא שריד למחנה בריטי שהיה בחורשת אקליפטוסים בסמוך לקריית חיים והוא הועתק לחופית בסוף שנות ה-50 על ידייושב ראש מועצת הפועלים בנתניה, מרדכי קוסובר.
הצריף שימש כמרכז קהילתי ליישוב הצעיר, בו שכנה מזכירות היישוב. התנהלו בו ישיבות הוועד, נחגגו ימי הולדת והתכנסויות שונות.
הצריף משמש כמועדון נוער של חופית, פעולות וחוגים שונים לתושבים והוא נשמר ומתוחזק על ידי הוועד המקומי של היישוב
אישים

בחופית התגוררו ומתגוררים אישים, כמו:
הצייר והפסל דורון בר אדון, אשר נפטר ב-2024 דורון היה בנו של פסח בר אדון.
אלוף במיל. אורי אור.
בועז איתן.
עפרי גופר ז"ל, איש מוזיקה מחונן, עורך תוכניות המוזיקה של כאן 11, נולד בחופית.
מיה שביט ז"ל, מייסדת מקהלת העפרוני והמנצחת המיתולוגית שלה.
שלומית ניר.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף דצמבר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  זאב וילנאי,'"`UNIQ--nowiki-00000009-QINU`"'אנציקלופדיה לידיעת ארץ ישראל, כרך ח-י, ישראל:'"`UNIQ--nowiki-00000009-QINU`"'עם עובד - תרבות וחינוך, 1978, עמ' 2250. (בעברית)
↑  חופית בעמק חפר
↑  בר אדון חופית (קרמיקה ישראלית) דורון בר-אדון, באתר www.egozigallery.com
בתי חופית ממחלף ינאי לעת ערב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007588268505171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שער ארכיון חופית
הצריף ההיסטורי בחופית
פוניקולי פוניקולה

| --- | --- |
 שיר בביצוע מריו לנצה, לוצ'אנו פבארוטי, אנדראה בוצ'לי, Frédéric François, ג'וזפה די סטפנו, יוסף (יוזף) שמידט, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה
 יצא לאור:  1880 
 סוגה:  שיר נפוליטני 
 שפה:  נפוליטנית 
 כתיבה:  Peppino Turco 
 לחן:  Luigi Denza 
 
פוניקולי פוניקולה (Funiculì, Funiculà) הוא שיר נפוליטני ידוע שנכתב בנפוליטנית על ידי העיתונאי האיטלקי פפינו טורקו למוזיקה של המלחין האיטלקי לואיג'י דנצה בשנת 1880 לרגל פתיחת הפוניקולר בהר וזוב. השיר הושמע לראשונה במלון קוויסיסאנה (Quisisana) שבקסטלמרה די סטאביה (Castellammare di Stabia) ובמהרה הפך פופולרי ביותר והושר בכל רחבי איטליה.
היסטוריה

פפינו טורקו (אנ') הוא שהניע את לואיג'י דנזה (אנ') להלחין את השיר, כדי להנציח את פתיחת הפוניקולר הראשון בהר וזוב באותה שנה. בהמשך להשמעתו הראשונה הוצג השיר על ידי טורקו ודנזה בפסטיבל Piedigrotta (אנ') במהלך אותה שנה והפך לפופולרי מאוד באיטליה ומחוצה לה. בהוצאת Casa Ricordi (אנ'), התווים נמכרו ביותר ממיליון עותקים בשנה.
במהלך השנים השיר בוצע על ידי אמנים רבים ובהם יוזף שמידט, ארנה סאק (אנ'), אנה גרמן (אנ'), מריו לנצה, בנימינו ג'ילי, האחים מילס, קוני פרנסיס, הארומי הוסונו (אנ')(עם מילים מתורגמות ליפנית), פישר-צ'ורה (גר')(עם מילים מתורגמות לגרמנית), גרייטפול דד, לוצ'אנו פבארוטי, ג'וזפה די סטפנו, אנדראה בוצ'לי, אנדרה ריו, אלוין והצ'יפמאנקס, הוויגלס, ואיל וולו.
בשנת 1960, האחים רוברט ב' (אנ') וריצ'רד מ' שרמן (אנ') כתבו סט חדש של מילים באנגלית ללחן של השיר תחת הכותרת Dream Boy. אנט פוניצ'לו (אנ') כללה את השיר באלבום השירים האיטלקי שלה וגם הוציאה אותו כסינגל שהפך ללהיט קטן.
פוניקולי, פוניקולה נבחר לשמש כשיר נושא בסרטו מ-1984 של וודי אלן, דני רוז האיש מברודוויי.
השיר בוצע על ידי מבצעים ישראליים כולל בין השאר ביצוע בשנת 1997 על ידי בנות פסיה עם התזמורת הפילהרמונית הצעירה בניצוחו ועיבודו של דוד קריבושי
לשיר היו גם מספר גרסאות עממיות בעברית. גרסה אחת למילים של לאה נאור שימשה כשיר הסיום למחזמר "גברת קשקשת ותזמורת כלי קשת" בביצוע דליה פרידלנד ועדית שכטמן.
שערוריית ההעתקה

שש שנים לאחר כתיבת השיר, שמע המלחין הגרמני ריכרד שטראוס את השיר בעת ביקור באיטליה, ובחשבו שמדובר בשיר עם איטלקי, שילב אותו בפואמה הסימפונית "מאיטליה" (Aus Italien) (אנ') שלו. דנצה הגיש נגדו תביעה בשל הפרת זכויות יוצרים, וזכה בה, ושטראוס נאלץ לשלם לו תמלוגים בגין כל ביצוע של היצירה שכתב.
מילות השיר בנפוליטנית

Aieressera, oi' ne', me ne sagliette,

tu saie addo'?

Addo' 'stu core 'ngrato cchiu' dispietto farme nun po'!

Addo' lo fuoco coce, ma si fuie

te lassa sta!

E nun te corre appriesso, nun te struie, 'ncielo a guarda'!...

Jammo 'ncoppa, jammo ja',

funiculi', funicula'!
Ne'... jammo da la terra a la montagna! no passo nc'e'!

Se vede Francia, Proceta e la Spagna...

Io veco a tte!

Tirato co la fune, ditto 'nfatto,

'ncielo se va..

Se va comm' 'a lu viento a l'intrasatto, gue', saglie sa'!

Jammo 'ncoppa, jammo ja',

funiculi', funicula'!
Se n' 'e' sagliuta, oi' ne', se n' 'e' sagliuta la capa già!

E' gghiuta, po' e' turnata, po' e' venuta...

sta sempe cca'!

La capa vota, vota, attuorno, attuorno,

attuorno a tte!

Sto core canta sempe

nu taluorno

Sposammo, oi' ne'!

Jammo 'ncoppa, jammo ja',

funiculi', funicula'!
הערות שוליים

↑  פול סמית, תומס קוק ובנו - הרכבת בוזוב, Japan Railway & Transport Review מרץ 1998, עמ' 10-15
↑  Cover versions of Funiculì funiculà written by Luigi Denza, Peppino Turco | SecondHandSongs, secondhandsongs.com
↑  Annette Funicello – Dream Boy (Adapted From Funiculi, Funicula), נבדק ב-2025-02-06
↑  Highlights of Dream Boy written by Richard Sherman, Robert B. Sherman | SecondHandSongs, secondhandsongs.com
↑  Funiculi Funicula (From "Broadway Danny Rose" 1984)
↑  David krivoshei, דוד קריבושי-בנות פסיה 'פוניקולי פוניקולה', נבדק ב-2025-02-06
↑  David krivoshei, 'דוד קריבושי-פוניקולי פוניקולה', נבדק ב-2025-02-06
↑  פוניקולי פוניקולה - גרסאות עממיות - זֶמֶרֶשֶׁת, באתר www.zemereshet.co.il
↑  לאה נאור | השירים | פוניקולי פוניקולה - שיר הסיום למחזמר "גברת קשקשת ותזמורת כלי קשת", באתר www.naorlea.co.il
↑  The Song Remains the Same, Meanjin, ‏2018-12-02 (ב־Australian English)
↑  Richard Strauss – Aus Italien, נבדק ב-2025-02-06
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no97075728  MusicBrainz work: 8f3613c3-d236-3e1f-984c-a19f7d057405   WorldCat (עם LCCN): no97-075728
M48 פטון

| --- | --- |

טנק פטון M48 במוזיאון בתי האוסף לתולדות צה"ל.
 מידע כללי
 סוג:  טנק מערכה
 מדינה מייצרת:  ארצות הברית ארצות הברית
 יצרן:  קרייזלר, פורד, Fisher Body, חברת הרכבות האמריקאית 
 שנת ייצור:  1952
 תקופת השימוש:  1953–1990 (כ־37 שנים) 
 דגם קודם:  M47 פטון
 דגם עוקב:  M60 פטון
 מערכה מרכזית:  מלחמת יום כיפור (כמגח)
 יחידות שיוצרו:  12,000 
 מידע טכני
 אורך:  9.306 מטרים (תותח קדימה)
 רוחב:  3.62 מטרים
 גובה:  3.12 מטרים
 משקל:  48.98 טון (מוכן לקרב)
 מהירות:  48.2 קמ"ש על כביש
 טווח פעולה:  500 ק"מ
 מנוע:  דיזל, 750 כוח סוס
 שריון:  בעובי 25–120 מילימטר
 צוות:  4
 מערכות נשק
 חימוש עיקרי:  תותח 105 מ"מ
 חימוש משני:  שלושה מקלעים 7.62 מ"מ
 
M48 פטון הוא הטנק האמריקאי הראשון שנחשב לטנק מערכה עיקרי. הטנק שירת בצבאות רבים בעולם, כולל צה"ל, שבו הוא נקרא מגח.
רקע

עוד לפני כניסתו לשירות היה ברור שה-M47 פטון הוא רק מגשר פער נוסף, ומתוך רצון לפתח טנק חדש שאינו מבוסס על ה-M26 פרשינג באופן כל כך נרחב, המשיכו האמריקאים בתוכנית פיתוח נוספת, שפעלה במקביל לזו של ה-M47. תוכנית זו נועדה לייצורו של טנק משוריין יותר מקודמו, חמוש בתותח דומה, אך בעל משקל קטן יותר.
ה-M48 היה שונה מאוד מקודמו, אך למרות זאת הוא קיבל את השם פטון. ב-1953, רק שנתיים אחרי תחילת הפיתוח, נכנס הטנק לשירות הצבא האמריקאי.
M48

ההבדלים הבולטים לעין בין ה-M48 ל-M47 הם בצריח ובתובה. הצריח היה מעגלי יותר וגדול יותר, ועיצובו היה בעל תכונות מיגון טובות משל קודמו. בשל ההגדלה נסגרו הפערים המסוכנים בין התובה לצריח, שהיוו "מלכודות" לפגזי חודר שריון. גם מיקום הצריח השתנה והוזז מעט לקדמת הטנק. החלק האחורי של הצריח הכיל ציוד קשר ומערכות אחרות, ושימש כמשקל נגד לקנה התותח. בכל אלה ניכרת השפעה של טנקים סובייטיים על העיצוב. השינוי העיקרי בתובה היה ביטול מקלע החזית. הדבר ביטל את הצורך במקלען והקטין את הצוות לארבעה. הצוות היה ממוגן על ידי שריון בעובי של בין 25–120 מילימטר. המשקל עלה מעל לצפוי והגיע לכ-45 טון. המנוע היה מנוע בנזין זהה לזה של ה-M47, מה שהיווה בעיה חמורה. המהירות הייתה נמוכה מידי וטווח הפעולה היה 115 ק"מ. ה-M48 הראשונים היו לא אמינים ומיד החל ייצור גרסאות משופרות.
M48A1

הטנקים מגרסה זו עברו שינויים קלים שנועדו להגביר את האמינות, אבל הם גם עברו שינוי אחד נראה לעין: על הצריח נוסף צריחון מפקד, שבו הוצב מקלע 12.7 מילימטר. הצריחון סיפק הגנה למפקד ואיפשר ירי מדויק במקלע, אך המקלע עצמו לא היה אמין כמו מקלעי ה-7.62, מה גם שהצריחון לא איפשר שדה ראייה טוב.
M48A2

השינויים שעברה גרסה זו נרחבים למדי:
שינוי מספר גלגלי התמך מחמישה לשלושה.
המנוע הוחלף למנוע בנזין משופר, עם מערכת הזרקת דלק. המנוע שיפר את המהירות המרבית והטווח.
כתוצאה מהחלפת המנוע, היה צורך לשנות את מיקום ה"גרילר" שכיסה על המנוע (ושימש לעשן הפליטה של המנוע). מכוון שממילא היה צורך לעשות שינוי הוחלט להעביר את ה"גרילר" לאחורי הטנק, מסיבות של חתימת חום.
מערכת ההילוכים שופרה.
שינוי תצורת האורות הקדמיים.
בתת-גרסה שנקראה M48A2C בוטל גלגל קטן שנועד לשמור על מתח השרשרת.
ה-M48A2C, הייתה הגרסה האחרונה של ה-M48 שיוצרה לפני סגירת קו הייצור. אבל היא לא הייתה הגרסה האחרונה של הטנק. גרסאות רבות באו אחריה, כולן היו תוצאה של חבילות שיפורים ושדרוג, הן על ידי האמריקאים עצמם, והן על ידי מדינות לקוח שקנו את הטנק.
M48A3

מנועו של ה-M48 נותר בעייתו הגדולה ביותר גם בגרסת ה-A2. המנוע אומנם שיפר את הביצועים, אך עדיין היה בעייתי, במיוחד מבחינת הטווח (260 קילומטר). בעיה זו תוקנה ב-M48A3, על ידי החלפת המנוע במנוע דיזל בן 750 כ"ס, שסיפק טווח פעולה של 465 קילומטר, ללא ירידה בביצועים. צריחון המפקד שונה והוכנסו בו חרכי תצפית של זכוכית חסינת כדורים, בנוסף לכמה שיפורים אחרים. כל השיפורים נעשו בטנקים קיימים, ולא יוצרו חדשים.
M48A5

ה-M48A5 היה השדרוג האחרון של ה-M48 שנעשה על ידי האמריקאים. השדרוג בוצע בשנות ה-70 של המאה ה-20 ונועד למעשה להביא את ה-M48 לרמתו של ה-M60 פטון. להלן השיפורים העיקריים שנערכו:
תותח ה-90 מילימטר הוחלף בתותח 105 מילימטר, כמענה לטנקים הרוסיים שחומשו בתותחי 100 מילימטר.
בקרת האש שופרה.
שולבו מערכות אינפרה אדום.
M67

ה-M67 היה טנק להביור, ששימש את האמריקאים במלחמת וייטנאם. התותח הוחלף בלהביור שירה נאפלם בוער למרחק של כמה מאות מטרים.
M48 בצבאות העולם

טנקי M48 שירתו לא רק בצבא האמריקאי אלא גם בצבאות אחרים בכל העולם. גרמניה, יוון, טורקיה, איראן, ירדן, לבנון, תאילנד ומדינות נוספות אימצו את ה-M48 והמשיכו בשיפור הטנק באמצעים שונים, כגון מערכות בקרת אש ממוחשבות, מיגון ריאקטיבי, מערכות מיסוך, מערכות פינוי מוקשים ועוד.
מגח

בישראל שירת הטנק מסוף שנות השישים תחת השם מגח, עבר שיפורים רבים, ויצא משרות סדיר באמצע העשור הראשון של שנות ה-2000 ומשירות מילואים ב-2014.
גלריה

פטון M48A1
פטון M48A2 עם כף בולדוזר
פטון M48A2 עם גשר מתקפל
פטון M48A3 בצה"ל, עם שני מקלעים
פטון M48A5 עם זרקור אינפרא-אדום מעל הקנה
פטון M48A5 עם גשר מתקפל בתצוגה
ראו גם

פרא (רכב קרבי משוריין)
טנק הלהביור פטון M67.
תנין זקן

| --- | --- |

 סינגל בביצוע אריק איינשטיין
 מתוך האלבום ילדים
 יצא לאור:  1976
 תאריך הקלטה:  1975
 סוגה:  שירי ילדים
 שפה:  עברית
 אורך:  2:51
 חברת תקליטים:  פונוקול
 כתיבה:  אנדה עמיר-פינקרפלד
 לחן:  שם טוב לוי
 עיבוד:  שם טוב לוי
"תנין זקן" הוא שיר מאת אריק איינשטיין. את השיר כתבה המשוררת אנדה עמיר-פינקרפלד והלחין ועיבד המוזיקאי שם טוב לוי, ויצא לאור באלבום "ילדים" משנת 1976.
השיר הוצג כמועמד למצעדי הפזמונים השבועיים של הגל הקל (שעברו בהמשך לרשת ג') ב-15 ביוני 1976. השיר זכה להצלחה יחסית וצעד עשרה שבועות, עד 30 באוגוסט 1976. בשיאו הגיע למקום השישי במצעד (2.8.1976).
ראו גם

לו הייתי מלך
כושי כלב קט
הערות שוליים

↑  אריק איינשטיין, שם טוב לוי – ילדים (1976), באתר סטריאו ומונו
↑  מצעדי הפזמונים מאז ועד היום, באתר פייסבוק, ‏28 במרץ 2021
יוון

ערך זה עוסק ביוון של ימינו. אם התכוונתם לתרבות המתקדמת בעת העתיקה, ראו .
יוון (ביוונית: ‏Ελλάδαקובץ:Ellada.ogg‏Ⓘ‏, תעתיק: אֵלַדַֿה) או הרפובליקה ההלנית (ביוונית: Ελληνική Δημοκρατία, תעתיק: אֵלִינִיקִי דִֿימוֹקְרַטִיַה) היא מדינה בדרום-מזרח אירופה, השוכנת בקצה הדרומי של חבל הבלקן לחוף הים התיכון. יש בה כ-3,000 איים, והיא גובלת בצפון עם בולגריה, אלבניה ומקדוניה הצפונית, במזרח עם טורקיה והים האגאי, במערב עם הים היוני ובדרום עם הים התיכון.
יוון העתיקה נחשבת בעיני היסטוריונים רבים כערש תרבות המערב.
בשנת 1981 הצטרפה יוון כחברה בקהילה האירופית, שהפכה בהמשך בשנת 1993 לאיחוד האירופי.