stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קוליבריים
אטימולוגיה

לעיתים קרובות מבלבלים בין קוליבריים לבין הצופיות, אולם מדובר בשתי משפחות שונות מבחינה טקסונומית: בעוד הצופיות הן משפחה בסדרת ציפורי השיר והן נפוצות ביבשת אפריקה וגם בישראל, הקוליבריים הם משפחה בסדרת הקוליבראים, והם נפוצים ביבשת אמריקה בלבד. בלבול זה נובע ממאפיינים פיזיים ואקולוגיים דומים של שתי הציפורים - גודלן הזעיר, צבעיהן המרהיבים ומקורן הארוך והמעוקל, וכן תזונתן, המבוססת בעיקרה על צוף פרחים. תופעת קיום שני טקסונים נבדלים אך בעלי מאפיינים מורפולוגיים דומים, הממלאים תפקידים מקבילים במערכת האקולוגית, מכונה "אבולוציה מתכנסת".
בשנות ה-30 בארץ ישראל הייתה הצופית הבוהקת ציפור נדירה ביותר שנחקרה אך מעט, וחיה בעיקר בנאות מדבר. היא נקראה באותה תקופה "יונק דבש", שם שניתן לה ככל הנראה על ידי החוקר ישראל אהרוני, אך שמה שונה רשמית ל"צופית" ב-1958 על ידי ועדת שמות מיוחדת שהוקמה על מנת לפתח את השפה העברית ולתת שמות מתאימים לצמחים ובעלי חיים שונים שלא היה להם שם מוסכם עד אז. העילה לשינוי השם הייתה שהציפור איננה יונקת את הצוף אלא מלקקת אותו מתוך הפרחים, וכן משום שחלק ניכר ממזונה הוא בכלל חרקים. הקוליברי אמנם משתמש בלשון לצורך שאיבת צוף מהפרחים אך עושה זאת באמצעות גלגול הלשון על מנת ליצור מעין כלי יניקה, ולכן אולי "יונק דבש" מתאים לו יותר.
קיימות שתי משפחות נוספות של ציפורים, דבשניים ונקרות פרחים, אשר דומות לקוליבריים ולצופיות במראה ובהתנהגות, ואף הן התפתחו כל אחת באופן עצמאי. אזור תפוצתן הוא אסיה, אוסטרליה ואוקיאניה.
באנגלית נקרא הקוליברי Hummingbird, וזאת בשל קול הזמזום שנוצר בעקבות הרפרוף המהיר בכנפיו.
תפוצה

הקוליברי נפוץ ביבשת אמריקה בלבד, החל בדרום קנדה ואלסקה שבאמריקה הצפונית ועד ארץ האש, בקצה הדרומי ביותר של אמריקה הדרומית. למרות זאת, רוב המינים חיים באזורים הטרופיים של דרום אמריקה. מינים רבים של קוליברי נודדים מרחקים גדולים יחסית בין אמריקה הדרומית והצפונית. רוב מיני הקוליברי שבארצות הברית וקנדה, שבהם האקלים קר יחסית, מהגרים אל אזוריה החמים של אמריקה הדרומית עם בוא החורף, אף על פי שכמה מינים נשארים בצפון גם בחורף.
מראה וממדים

הקוליברי נודע בעיקר בזכות ממדיו הזעירים ובשל יכולתו לרחף באוויר באותו מקום על ידי רפרוף מהיר מאוד של כנפיו, בין 12 ל-90 פעמים בשנייה.
המין קוליברי זעיר מצוי (Mellisuga helenae) הנפוץ בקובה, הוא הקטן ביותר במשפחת הקוליבריים והוא למעשה העוף הקטן בעולם. משקל ממוצע של פרט בוגר של מין זה הוא בין 1.5 ל-2.5 גרם ואורכו אינו עולה על 5 סנטימטרים. במשפחת הקוליבריים כ-330 מינים שונים. מינים נפוצים וגדולים מעט יותר של קוליברי, כמו למשל קוליברי אדום-הגרון (Archilochus colubris), שוקלים בממוצע בין 4 ל-6 גרמים, ואורכם, כולל המקור והזנב, בין 8 ל-12 סנטימטרים. הגדול ביותר הוא קוליברי ענק (Patagona gigas) ששוקל עד 24 גרם ואורכו עד 23 ס"מ.
נוצות הקוליברי מרהיבות מראה. ברוב הסוגים, נוצות הזכרים צבועות בצבעים כהים, בעיקר גוונים מתכתיים של ירוק, כחול וצהוב, ואילו נוצות הנקבה בדרך כלל בגוונים חדגוניים יותר, כדומת שחור, אפור, חום וירקרק. המקור ארוך ומעוקל כדי למצוץ צוף ביתר קלות. הלשון והזנב ארוכים מאוד, במינים אחדים אף יותר מאורך הגוף.
תעופה

הקוליברי הוא העוף היחיד המסוגל, בזכות חבטות כנפיו המהירות ומבנה הכנפיים הייחודי, לעוף למעלה ולמטה, אחורה וקדימה, ימינה ושמאלה, ואף לרחף באותו המקום. רפרוף הכנפיים כה מהיר, עד כי לעיתים קרובות בני אדם אינם יכולים לעקוב אחר הכנפיים ורואים את הקוליברי המעופף ככתם מטושטש.
ניתן לעקוב אחרי תנועת כנפיו של הקוליברי כהלכה רק על ידי מצלמה המצלמת את תנועות כנפיו כל כמה אלפיות שנייה. מחקרים שונים בדקו את אופן הריחוף של הקוליברי; וכיום ידוע כי יכולתו לעוף למגוון צדדים ולהישאר באוויר קיימת כתוצאה ממבנה הכנפיים הייחודי והסתמכות על זרמי אוויר, כמו גם על נפנוף כנפיים מהיר מאוד ועל ממדי גופו הזעירים. בשל גודלו ואופן התעופה שלו, היו כאלה שהחשיבו במשך השנים את הקוליברי לחרק ולא לעוף, אולם זו שגיאה.
תזונה

הקוליברי ניזון בעיקר מצוף פרחים שונים. בנוסף, הקוליברים אוכלים גם חרקים קטנים (בעיקר הגוזלים והצעירים שבהם, אולם לעיתים גם הבוגרים, וזאת בשל מנת החלבון שהחרקים מספקים) אותם הם מוצאים על הקרקע, באוויר, ולעיתים על שפת הפרח שממנו הם יונקים. כדי לינוק את הצוף, הקוליברי לא מתיישב על הפרח או פורץ אליו; הוא מתעופף במקומו, מקורו המעוקל נכנס אל תוך הפרח ותוך כדי הוא שולח את לשונו הארוכה והגמישה כדי להביא את הצוף או החרקים אל פיו.
בעת יניקת הצוף נדבקים אבקנים שונים אל גופו, לשונו ומקורו של הקוליברי, וכשהוא עובר מפרח לפרח הוא מעביר למעשה את האבקנים ובכך מסייע בתהליך הרבייה של הפרחים. פרחים רבים בדרום אמריקה מואבקים על ידי הקוליברי בצורה זו.
חילוף חומרים

קצב חילוף החומרים של הקוליברי בזמן מעופו הוא הגבוה ביותר בקרב כל בעלי החיים מלבד החרקים, דבר הכרחי בשל קצב צריכת האנרגיה העצום, יחסית לגודל גופו, של גוף הקוליברי בעת מעופו. בשל כך, הוא נצרך לכמות מזון רבה מאוד. גם לבו של הקוליברי חזק מאוד, אצל אחד מסוגי הקוליבריים, למרות גודלו הזעיר קצב פעימת הלב יכול להגיע ל-1,260 פעימות לדקה אצל שאר הסוגים קצב הלב יגיע ל-50 עד 160 פעימות, וזאת בשל המאמץ האדיר הכרוך במעופו. רוב מיני הקוליברים צורכים במשך יום אחד צוף וחרקים העולים על משקל גופם, וכדי לעשות זאת הם צריכים לבקר במאות פרחים במשך היום.
למרות זאת, במשך הלילה והשינה מאט הקוליברי את קצב חילוף החומרים ודרישת גופו למזון. בזמן השינה, הם נכנסים למצב הדומה לתרדמת חורף קצרה, שבה גופם מתפקד בצורה איטית במידה משמעותית. במשך השהות במצב זה, פעימות הלב וקצב הנשימה צונחים באופן דרמטי, כדי לתת לגופם לנוח ולהקטין עד כמה שניתן את צרכיו.
כמו עופות רבים אחרים, כדי לעוף למרחקים גדולים ללא עצירה מאחסן הקוליברי בגופו כמות מסוימת של שומן ממנה הוא ניזון בזמן המעוף.
רבייה

עם בוא האביב הקוליברים מזדווגים ועונת הטלת הביצים מתחילה. הנקבה בונה קן העשוי ומרופד בנוצות, טחב, ענפים ועלים יבשים וחזזיות, שלעיתים קרובות דבוקים יחדיו בקורי עכביש. בדרך כלל מטילה הנקבה שתי ביצים לבנות. מטבע הדברים, הביצים קטנות מאוד, אולם גדולות יחסית לקוליברי בוגר. משך הדגירה על הביצים נע בין 14 ל-19 ימים. הזכר אינו מסייע כלל לנקבה בדגירה על הביצים או בשמירה על הגוזלים. הגוזלים שבקעו ניזונים מחרקים עשירים בחלבון שאמם תפסה למענם ומקיאה אותם אל הגוזלים כשהם מעוכלים חלקית.
הקוליברי והאדם

הקוליברי הוא בעל חיים סקרן מאוד, הבוחן כל פרט חדש בסביבתו, ולכן ניתן להרגיל אותו להתקרב אל בני אדם, וזאת בעזרת בניית מתקני האכלה שבהם מונח, בדרך כלל, סוכר לבן פשוט יחד עם מים (כלומר, מי סוכר). תערובת זו היא הטובה ביותר לקוליברי, מפני שהיא הקרובה ביותר לצוף שממנו הוא ניזון בטבע. אנשים רגילים כמו גם צפרים רבים, בונים תחנות האכלה כדי לצפות מקרוב באופן האכילה והתעופה המיוחד של הקוליברי.
הקוליברי נחשב לקדוש במספר תרבויות שנעלמו בדרום אמריקה, בהן ניתן למנות את האצטקים, שלהם היה אל בדמותו. בפרו נמצא אתר ארכאולוגי, "קווי נסקה" שמו, שבו צורת קוליברי חקוקה על אזור ענק של עשרות מטרים, וישנן השערות שונות לגבי מטרתו.
במשך תקופות שונות נהגו בני אדם לצוד את ציפורי הקוליברי למען פחלוצם או נוצותיהם היפות. במשך המאה התשע עשרה ובתחילת המאה העשרים נהוג היה באירופה לשבץ פוחלצי קוליברי בכובעיהן או חליפותיהן של נשים בנות המעמד הגבוה. הציד המתמשך הביא את הקוליברי לכדי סכנת הכחדה, אולם אופנה זו חלפה מן העולם והמין ניצל.
סיסטמטיקה וטקסונומיה

בשל המבנה המורפולוגי והאנטומי שלהם, הקוליבריים מוינו בעבר הקרוב כמשפחה בסדרת הסיסאים, יחד עם משפחות הסיסיים והסיסיים המצוייצים. בעבר הרחוק יותר הם שויכו לסדרות התחמסאים, הקוליוסאים וציפורי השיר. בתחילת המאה ה־21 הוצע להפרידם לסדרה נפרדת בשם קוליבראים, אולם החוקרים טרם הגיעו להסכמה בנושא.
המשפחה כוללת כ־100 סוגים בקירוב בשני תתי־משפחות.
הערות שוליים

↑  How fast do hummingbird hearts beat?
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531202505171  LCCN: sh85062944  NDL: 00563012  NKC: ph121715 
הקטן במיני העופות - קוליברי הדבורה.
קוליברי כיפה (Calypte costae)
קוליברי בעת מעופו
קוליברים בתחנת האכלה
אחד מ"קווי נסקה" שבפרו, החקוק בצורת קוליברי
רדוקסיון

כנסייה ישועית ברדוקסיון בצ'יקיטוס שבבוליביה
מפת הרדוקסיונים באזור פרגוואי, ארגנטינה וברזיל
רדוקסיון (בספרדית: Reducción) הוא צורת התיישבות המאפיינת את המושבות הספרדיות בעולם החדש. יישובים אלה אוכלסו בתושביהם הילידים של המושבות במטרה להטמיע בהם את התרבות הספרדית ולבצע פעילות מיסיונרית.
כבר בראשית הקולוניזציה הספרדית של אמריקה, ראה הכתר הספרדי חשיבות בהטמעת התרבות הספרדית ובהפצת הנצרות בקרב הילידים ובדחיקתם של תרבויותיהם הם. חוקי בורגוס מ-1512 קבעו כי על הילידים לגור בסמוך לערים הספרדיות המוקמות ביבשת, כדי להבטיח הליך מתמשך של המרת דת, באמצעות הגעתם של הילידים לכנסיות והתבוננות באורח החיים הספרדי. עיקרון זה נבע הן מאופייה האוונגליסטי של הכנסייה הקתולית, והן ממורשת תהליך הרקונקיסטה בספרד. לעיקרון הייתה גם חשיבות דמוגרפית, כלכלית ופוליטית, שכן הדבר אפשר שליטה אפקטיבית יותר בילידים, וכן גביית מסים יעילה יותר.
ב-1531 הוציאה מלכות המשנה של ספרד החדשה הנחיות להקמת הרדוקסיונים. לפי ההנחיות, בכל רדוקסיון יש להקים כנסייה ובה כומר אחראי. כן נקבע בהן כי הרדוקסיונים ינוהלו באופן קומונלי, וכי משאביהם, לרבות האדמות עליהם יוקמו, יהיו שייכים להם.
מרבית הרדוקסיונים הוקמו בידי הכתר הספרדי, אך כמה מהם הועברו לאחריותם של אנשים פרטיים, שהפעילו אותם בהתאם לעקרונות האנקומיינדה. כל קבוצת רדוקסיונים נקראה קורחימיינטו (Corregimiento), שעליה היה אחראי הקורחידור. הקורחידורים לא קיבלו שכר, והשררה בה נשאו ללא תמורה גרמה למעשי שחיתות רבים.
המסדר הפרנציסקני והמסדר הישועי הקימו אף הם רדוקסיונים, בעיקר במלכות המשנה של פרו. רדוקסיונים אלה היו למפותחים ולמשגשגים ביותר, במיוחד אלה שבאזור פרגוואי של ימינו ובסביבתה, כדוגמת המיסיונים הישועיים בצ'יקיטוס, במזרח בוליביה של ימינו, או המיסיונים הישועיים של הגוארני באזור מדינת פראנה שבברזיל של ימינו ופרובינציית מיסיונס הארגנטינאית, שאף קרויה על שמם.
רומולה (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  הרומן "רומולה מאת ג'ורג' אליוט
 בימוי:  הנרי קינג 
 הופק בידי:  הנרי קינג 
 תסריט:  ויל מ. ריצ'י ג'ולס פורת'מן דון ברטלט
 עריכה:  ו. דאנקן מנספילד
 שחקנים ראשיים:  ליליאן גיש דורותי גיש ויליאם פאוול רונלד קולמן בונאוונטורה איבאנז
 מוזיקה:  לואיס פ. גוטשאלק 
 צילום:  רוי אוברבו ויליאם שור
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  מטרו גולדווין מאייר
 חברה מפיצה:  מטרו גולדווין מאייר 
 הקרנת בכורה:  6 בדצמבר 1924
 משך הקרנה:  120 דק' 
 שפת הסרט:  סרט אילם כתוביות באנגלית
 סוגה:  סרט דרמה, סרט אילם 
 דף הסרט ב־IMDb
 
רומולה (באנגלית: Romola) הוא סרט דרמה אילם אמריקאי משנת 1924 בבימויו של הנרי קינג. הסרט צולם באתרים באיטליה. מככבים בסרט ליליאן גיש, דורותי גיש, ויליאם פאוול ורונלד קולמן. הוא מבוסס על הרומן באותו שם מאת ג'ורג' אליוט. עותק של הסרט שמור בארכיון הקולנוע והטלוויזיה UCLA.
זה היה הסרט השני אותו ביים הנרי קינג בכיכובם של ליליאן גיש ורונלד קולמן עבור חברת ההפקה העצמאית Inspiration Films. בסרטים שהופקו בחברה זו כיכבו לרוב ליליאן גיש וריצ'רד ברת'למס.
תקציר עלילה

בפירנצה של תקופת הרנסאנס, סוחר פלורנטיני פוגש אדם זר שניצל מספינה טרופה, ומציג את עצמו בשם טיטו מלמה, מלומד צעיר איטלקי-יווני. טיטו מתוודע לפלורנטינים נוספים, בהם נלו הספר ונערה צעירה בשם טסה. כמו כן הוא מתוודע למלומד עיוור בשם ברדו דה ברדי, ולבתו רומולה. טיטו משתקע בפירנצה, עוזר לברדו במחקריו, ומתאהב ברומולה.
צוות השחקנים

ליליאן גיש – רומולה
דורותי גיש – טסה
ויליאם פאוול – טיטו מלמה
רונלד קולמן – קרלו בוצ'ליני
צ'ארלס ויליס ליין – בלדסאר קלבו
הרברט גרימווד – ג'ירולמו סבונרולה
בונאוונטורה איבאנז – ברדו ברדי
פרנק פוליה – אדולפו ספיני
אמליה סאמרוויל – בריג'ידה
טינה צ'קאצ'י רנלדי – מונה גיטה
אדוליו מוצ'י – נלו
אנג'לה סקטיניה – בראטי
אוגו אוצ'ליני – הבישוף של נומורס
אלפרדו מרטינלי – קפטן הספינה
אטילו דאודטי – טומסו
הערות שוליים

↑  "Progressive Silent Film List: Romola". Silent Era. נבדק ב-26 ביוני 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Feature Films Preserved by UCLA | UCLA Film & Television Archive". www.cinema.ucla.edu.
רחוב הגאולה (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  מירוסלאב טרזיץ' 
 שחקנים ראשיים:  גורדאן קיצ'יץ' מיליצה מיכאילוביץ' פרדראג איידוס בויאן ז'ירוביץ' מיודראג קרסטוביץ' ילנה ג'וקיץ' ראדה שרבג'יה פטר בוז´ביץ אוליקס פכמיו מרקו באצ'וביץ' 
 מדינה:  סרביה סרביה
 חברת הפקה:  Kombajn Film
 חברה מפיצה:  ורטיגו מדיה 
 הקרנת בכורה:  12 בדצמבר 2013 
 משך הקרנה:  97 דק' 
 שפת הסרט:  סרבית 
 סוגה:  סרט דרמה 
 www.ustanickaulica.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
רחוב הגאולה (בסרבית: Устаничка улица, או Ustanička ulica) הוא סרט מותחן פוליטי סרבי בבימויו של מירוסלב טרזיץ', ששוחרר לאקרנים ב-13 במרץ 2012.
עלילה

סגן התובע לפשעי מלחמה בסרביה, דושאן איליץ' הוא פרקליט צעיר במשרד התובע הכללי של סרביה בבלגרד הגר עם אביו, פרופסור מכובד למשפטים ואשתו אירנה. יום אחד התובע הראשי מעביר לידיו תיק חשאי של חקירת פשעי מלחמה שבוצעו במהלך מלחמות יוגוסלביה על ידי יחידה צבאית שפורקה, כשהוא מצליח למצוא ניצול אחד בלבד בשם מיצ'ון החי בצניעות עם אשתו ידראנקה. הם גם מצפים לילד. למרות שהחיים לא נתנו להם הרבה, הם מוצאים נחמה באהבתם ובילד שבדרך. עם זאת, אף אחד לא יודע שמיצ'ון הוא למעשה מישהו אחר והעבר חוזר ורודף אותו עד שיום אחד התחושות המוקדמות האפלות מתגשמות.
שחקנים ודמויות

גורדן קישיץ' - דושאן איליץ'
אוליקס פהמיו - סרדויה גוברושה / מיצ'ון דובניאק
ראדה שרבדז'יה - וראנש
פטאר בוז'וביץ' - גרבאווי
הפקה

צילומי הסרט נערכו באפריל 2011 והסתיימו לאחר 42 ימי צילומים ביוני. הצילומים נערכו בגולובץ', ווייוודינה ובבלגרד.
קרל אוטו קוך

| --- | --- |

קארל אוטו קוך
 לידה:  2 באוגוסט 1897 דרמשטאדט, הקיסרות הגרמנית 
 הוצאה להורג:  5 באפריל 1945 (בגיל 47) בוכנוואלד, גרמניה הנאצית 
 מדינה:  גרמניה 
 בן או בת זוג:  אילזה קוך (25 במאי 1937–5 באפריל 1945) 
 השתייכות:  צבא הקיסרות הגרמנית 
 תקופת הפעילות:  מ-1916 
 דרגה:  שטנדרטנפיהרר 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה 
 עיטורים
 צלב הברזל, דרגה שנייה 
 
קארל אוטו קוך (בגרמנית: Karl Otto Koch; 2 באוגוסט 1897 – 5 באפריל 1945) היה קצין אס אס גרמני, מפקדם הראשון של מחנות הריכוז בוכנוואלד וזקסנהאוזן. שימש כמפקד מחנה הריכוז מיידנק מספטמבר 1941 עד לאוגוסט 1942. בתקופה זו גנב חפצי ערך וכסף מהיהודים שנרצחו. ביצע פשעים נגד האנושות. אשתו, אילזה קוך, לקחה חלק בפשעים במחנות בוכנוואלד ומיידנק.
קורות חייו

קוך נולד בדרמשטאדט, סיים בית ספר למסחר והיה פקיד בנק. אביו נפטר כשהיה בן 8. בשנת 1916 התנדב להצטרף לצבא הקיסרות הגרמנית, ולחם בחזית המערבית עד שנפל בשבי הבריטי. חזר לגרמניה באוקטובר 1919.
בשנת 1930 הצטרף למפלגה הנאצית וכעבור שנה לאס אס. בשנת 1934 מילא תפקידי פיקוד שונים במחנות הריכוז הונשטיין (KZ Hohnstein), זקסנבורג, אסטרווגן וליכטנבורג והכיר את אשתו לעתיד אילזה קלר. בשנת 1935 מונה למפקד בית המאסר הנודע לשמצה קולומביה האוס שבברלין. במאי 1936 לאחר נישואיו לאילזה קלר עברו השניים להתגורר במחנה זקסנהאוזן, שהיה אחראי להקמתו ועליו פיקד לאחר מכן.
באוגוסט 1937 מונה למפקד מחנה הריכוז בוכנוואלד שהוקם אז, והועלה לדרגת אס אס שטנדרטנפיהרר. בהמשך הוא הוחלף על ידי הנס הלוויג.
בספטמבר 1941 מונה למפקד מחנה מיידנק, שהיה אז מחנה שבויים סובייטים של הוואפן אס אס שבלובלין. בעת פיקודו הורחב מאוד המחנה: הובאו אליו אסירים, בהם יהודים, נבנו משרפות, וגדל מאוד מספר האסירים שנרצחו במחנה. ביולי 1942 הייתה בריחה של אסירים רבים מהמחנה, הוא הושעה מתפקידו והועמד למשפט, ובפברואר 1943 זוכה. הוא מילא תפקידי ארגון ביחידות משמר הדואר.
באוגוסט 1943 נאסר, הואשם ברצח, מעילות, זיוף מסמכים, באיומים על פקידים וב״פשעים אחרים״ (רציחות מחוץ להוראות, ואוספים של פיסות עור אדם עם ציורי קעקע וראשי אדם מצומקים). בראשית 1945 דן אותו שופט האס אס קונראד מורגן למיתה בבית הדין העליון של האס אס, וב-5 באפריל 1945 הוצא להורג על-ידי כיתת יורים.
בשנת 2006 הוצג במוזיאון מחנה זקסנהאוזן אלבום תמונות, שהעניקו עובדי הסגל לקוך לרגל יום הולדתו ה-40, המנציח את הקמת המחנה ואת השגרה בו בשנה לאחר הקמתו. האלבום נמצא בארכיון ה-NKVD במוסקבה.
משפחתו

בשנת 1924 נישא ונולד לו בן בכור. בשנת 1931 התגרש הזוג. ב-25 במאי 1936 נישא לאילזה קוך, ולזוג נולדו בן ושתי בנות. אילזה נודעה בכינויים "המכשפה מבוכנוואלד" ו"הכלבה מבוכנוואלד" בשל אכזריותה כלפי האסירים.
הערות שוליים

↑  LUBLIN MAIN CAMP (aka MAJDANEK), Indiana University Press, 2009-05-22, עמ' 875–898
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007451591205171  PLWABN: 9810676495205606  GND: 12444055X  ISNI: 0000 0000 5402 3209  LCCN: no2007138593  NKC: osd2015887872  SNAC: w60k2t1t  VIAF: 3405469   WorldCat (עם VIAF): 3405469
רחוב דומנאסקה

| --- | --- |

תמונת רחוב דומנאסקה ב-1905, בגאלאץ. הצריח בסוף הרחוב בתמונה, הוא של "בית הלדר"
 מידע כללי
 על שם:  המילה דומן ברומנית שמשמעותה "אדון"
 אורך:  3.5 ק"מ 
 מיקום
 עיר:  גאלאץ 
 קואורדינטות:  45°26′55″N 28°03′10″E﻿ / ﻿45.448553156924°N 28.052774648436°E﻿ / 45.448553156924; 28.052774648436
 he
 
הארמון האדמיניסטרטיבי בגאלאץ, ברחוב דומנאסקה, שנבנה לפי תוכניותיו של יון מינקו. על חזית הבניין יש שני פסלים המייצגים את התעשייה ואת החקלאות
ארמון הבישופות ברחוב דומנאסקה - משמש כמוזאון לאומנות
בעבר ארמון הצדק וכעת מבנה הרקטור של אוניברסיטת דנובה התחתונה, ניצב ברחוב דומנאסקה מול בניין העירייה
הקתדרלה האורתודוקסית בגאלאץ, ברחוב דומנאסקה
התיאטרון הדרמטי של גאלאץ, ברחוב דומנאסקה
בית אאושניט ברחוב דומנאסקה 70
רחוב דומְנֶאַסְקְה (ברומנית: Strada Domnească) הוא עורק תנועה חשוב ונודע בעיר גאלאץ, ברומניה. הרחוב התפרסם הודות לכך שנבנו לאורכו בניינים רבים בסגנון נאו-ברנקובאני, מבנים נאים מאוד. לאורך הרחוב נשתלו תרזות רבות וריח פרחיהן באביב בישם את סביבתם ימים רבים.
שם הרחוב נגזר מהמילה דומן (ברומנית Domn), שמשמעותה "אדון". בתקופה הקומוניסטית שונה שם הרחוב ל"רחוב הרפובליקה".
הערות שוליים

↑  Istoria celei mai frumoase case din Galaţi. Ceasul de pe acoperiş al bijutierului Helder mergea cu precizie astronomică şi tot oraşul se lua după el (ברומנית)
↑  Vântul puternic a dărâmat Casa Helder din Galaţi FOTOGALERIE (ברומנית)
↑  Strada Domneasca Galati (ברומנית)
רומואלד טראוגט

| --- | --- |

 לידה:  16 בינואר 1826 Šastakova, קמניץ, בלארוס 
 פטירה:  5 באוגוסט 1864 (בגיל 38) ורשה, האימפריה הרוסית 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, Polish National Government 
 השכלה:  גימנזיום סוויסלוץ' 
 צאצאים:  Alojza Traugutt 
 דרגה:  גנרל 
 פעולות ומבצעים
 מרד ינואר  מלחמת קרים  המהפכה ההונגרית של 1848 
 עיטורים
 מסדר סנטה אנה, דרגה 2  Cross of Independence with Swords 
 
רומואלד טראוגט (בפולנית: Romuald Traugutt;‏ 16 בינואר 1826 – 5 באוגוסט 1864) היה גנרל וגיבור מלחמה פולני הידוע בעיקר בשל פיקודו על מרד ינואר של 1863. מאוקטובר 1863 עד אוגוסט 1864 הוא היה מנהיג המרד. הוא עמד בראש הממשלה הלאומית הפולנית מ-17 באוקטובר 1863 עד 20 באפריל 1864, והיה שר החוץ שלה.
ביוגרפיה

טראוגט נולד באחוזת שסטקובה במחוז Hrodna שבאימפריה הרוסית (כיום הכפר שסטקובה במחוז קמניץ שבבלארוס). הוא סיים את לימודיו בגימנסיה סוויסלוץ' ב-1842 והצטרף לצבא.
לפני המרד היה לוטננט קולונל בצבא האימפריה הרוסית, שם זכה בהצטיינות במלחמת קרים. הוא פרש מהצבא ב-1862 והסתבך עם לאומנים פולנים. לאחר שהוביל יחידת פרטיזנים במרד הראשוני, הוא הפך למנהיג כוחות המורדים באוקטובר 1863.
לאחר שההתקוממות נכשלה, טראוגט נבגד על ידי ארתור גולדמן,     נעצר בדירתה של הלנה קירקורובה ונידון למוות על ידי בית המשפט הרוסי. הוא נתלה ליד מצודת ורשה ב-5 באוגוסט 1864, בן 38, יחד עם מפקדי המורדים ראפאל קראייבסקי, יוזף טוצ'יבסקי, רומן ז'ולינסקי ויאן יז'ראנסקי. הכנסייה הקתולית שוקלת את הקדשתו בשל מסירותו הגורפת לאלוהים והקרבתו למען מולדתו פולין.  אחד מהביוגרפים המוקדמים שלו היה האב מריאן, יוזף ג'רז'בובסקי (1897–1964), שהקדיש שלושה כרכים לחייו וליצירתו של טראוגט.
הנצחתו

בשנת 1916 הוקמה בוורשה אנדרטה במקום הוצאתו להורג,  ובשנת 1925 הוקדש האזור סביבה כפארק טראוגט.  בשנת 1945, הוא זכה לכבוד על בול הדואר הראשון של הרפובליקה של פולין שקמה מחדש, כחלק מסט של שלושה בולים לכבוד גיבורים לאומיים.  הוא זכה קודם לכן בבול ב-1938 שנקבע למלאת 20 שנה לעצמאותה של פולין לאחר מלחמת העולם הראשונה.  פולין הנפיקה בולים נוספים לכבודו ב-1962  ו-1963.  הוא הונצח גם על השטר הפולני של 20 זלוטי של שנות ה-80.
בית הספר התיכון בצ'נסטוחובה נקרא על שמו, ועמוד זיכרון שלו הוקם בשנת 1933 בצ'חוצ'ינק.
יש גם אנדרטה לטראוגוט בעיירה סוויסלוץ' בבלארוס.
הערות שוליים

↑  Рамуальд Траўгут на Кобрыншчыне (Romuald Traugutt in the Kobryn area) (in Belarusian
1 2  Lerski, Jerzy Jan (editor) (1996) "Traugutt, Romuald" Historical dictionary of Poland, 966-1945 Greenwood Publishing, Westport, Connecticut, pages 609-610, מסת"ב 0-313-26007-9
↑  "Aresztowanie Romualda Traugutta". PolskieRadio.pl. נבדק ב-2019-04-19. Wydał go urzędnik wydziału skarbowego Rządu Narodowego, Artur Goldman. (He was deceived by an official of the National Government tax department, Artur Goldman.)
↑  Kieniewicz, Stefan (1983). Warszawa w powstaniu stycziowym (בפולנית). Wiedza Powszechna. p. 220. ISBN 9788321403038. Artur Goldman.. złożył zeznania obciążają (Artur Goldman .. gave testimony against Traugutt ..)
↑  Davies, Norman (2005-02-24). God's Playground A History of Poland: Volume II: 1795 to the Present (באנגלית). OUP Oxford. ISBN 9780199253401.
↑  Toman, Eugeniusz (2015-07-29). Podniebni żołnierze (בפולנית). e-bookowo. ISBN 9788360593271. ..do rosyjskiej policji zgłosił się niejaki Artur Goldman i ich dowódcę zadenuncjował..(....a man named Artur Goldman reported to the Russian police and denounced..)
↑  Noiński, Emil (2017). "Opiekunka dyktatora. Losy Heleny Kirkorowej (1828–1900) w Powstaniu Styczniowym i na zesłaniu syberyjskim". Studia z Historii Społeczno-Gospodarczej XIX i XX Wieku (בפולנית). 17: 89. doi:10.18778/2080-8313.17.05. ISSN 2450-6796.
↑  Kłoczowski, Jerzy (2000) A History of Polish Christianity Cambridge University Press, Cambridge, England, page 222, מסת"ב 0-521-36429-9
↑  Jarzębowski, Józef. Traugutt, nakładem Archidiecezjalnego Instytutu Akcji Katolickiej, Warszawa, 1938.
↑  Brandys, Kazimierz (1984) A Warsaw diary 1978-1981 Chatto & Windus, London, page 16, מסת"ב 0-7011-2903-4
↑  Chrościcki, Juliusz A. and Rottermund, Andrzej (11978) Atlas of Warsaw's Architecture (translated by Jerzy Dłutek from Atlas Architektury Warszawy) Arkady, Warsaw, page 226, in Wroclaw a street was named after his name.רומואלד טראוגט, באתר OCLC (באנגלית)
↑  The stamp was issued with a denomination of 25 groszy and is listed in Scott's Standard Postage Stamp Catalogue as Poland #341. "Poland" Scott, volume 5 (2011)
↑  The stamp was issued with a denomination of 2 złoty and is listed in Scott's Standard Postage Stamp Catalogue as Poland #331. "Poland" Scott, volume 5 (2011)
↑  The stamp was issued with a denomination of 60 groszy and is listed in Scott's Standard Postage Stamp Catalogue as Poland #1062. "Poland" Scott, volume 5 (2011)
↑  The stamp was issued with a denomination of 60 groszy and is listed in Scott's Standard Postage Stamp Catalogue as Poland #1111. "Poland" Scott, volume 5 (2011)
↑  "History of Ciechocinek" The Official Tourism Website of Kujawsko-Pomorskie Province
↑  Ужо сёньня: Дзень памяці Рамуальда Траўгута і Вячаслава Адамчыка (Today: Remembrance Day of Ramuald Traugutt and Viačaslaǔ Adamčyk)(in Belarusian)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007418481005171  PLWABN: 9810623215005606  CiNii: DA13122576  GND: 128591528  ISNI: 0000 0001 1065 2027  LCCN: n85170523  NKC: js2005269456  SUDOC: 130580929  VIAF: 60139381   WorldCat (עם VIAF): 60139381 
10 זלוטי עם רומואלד טראוגט (1933)
קרל אוגוסט, נסיך הכתר של סקסוניה-ויימאר-אייזנך

קרל אוגוסט, נסיך הכתר של סקסוניה-ויימאר-אייזנך (בגרמנית: Karl August von Sachsen-Weimar-Eisenach‏; 31 ביולי 1844 – 20 בנובמבר 1894) היה נסיך הכתר של סקסוניה-ויימאר-אייזנך, אולם מכיוון שמת קודם לאביו לא ירש את הכתר, ובנו עלה לשלטון לאחר מות אביו ב-1901.
ביוגרפיה

קרל אוגוסט נולד ב-31 ביולי 1844 בויימאר שהשתייכה לדוכסות הגדולה של סקסוניה-ויימאר-אייזנך, לקרל אלכסנדר, הדוכס הגדול של סקסוניה-ויימאר-אייזנך ולסופיה, נסיכת הולנד, בתם של וילם השני, מלך הולנד ואנה פבלובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה. קרל אוגוסט התחנך בצעירותו על ידי מוריץ פרמרן ובאוניברסיטת ינה, ולאחר מכן למד באוניברסיטת לייפציג ובאוניברסיטת היידלברג. לאחר מכן התגייס קרל אוגוסט לצבא סקסוניה-ויימאר-אייזנך, ואף לחם עמו במלחמת צרפת–פרוסיה, ובינואר 1871 השתתף בשם אביו בטקס ההכרזה על הקמת הקיסרות הגרמנית בארמון ורסאי.
מכיוון שהיה נכדו של וילם השני, מלך הולנד, היה קרל אוגוסט השני בתור לרשת את המלוכה מ-1890 עד מותו. ב-20 בנובמבר 1894 מת קרל אוגוסט בקאפ מרטין בצרפת משחפת. ב-1901 מת אביו קרל אלכסנדר, הדוכס הגדול של סקסוניה-ויימאר-אייזנך, ובנו וילהלם ארנסט, הדוכס הגדול של סקסוניה-ויימאר-אייזנך עלה לשלטון במקומו.
משפחתו

ב-26 באוגוסט 1873 התחתן קרל אוגוסט עם פאולינה, נסיכת סקסוניה-ויימאר-אייזנך, בתם של הרמן, נסיך סקסוניה-ויימאר-אייזנך ואוגוסטה, נסיכת וירטמברג, ממנה נולדו לו שני ילדים:
וילהלם ארנסט, הדוכס הגדול של סקסוניה-ויימאר-אייזנך (1876–1923)
ברנהרד, נסיך סקסוניה-ויימאר-אייזנך (1878–1900)
רופרט ונסיטרט

| --- | --- |

רופרט ונסיטרט, יולי 2017
 לידה:  10 בפברואר 1958 (בן 66) קרנלי, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 בן או בת זוג:  Emma Kate Watson (1987–?) 
 פרופיל ב-IMDb
 
רופרט ניקולס ונסיטרט (באנגלית: Rupert Nicholas Vansittart; נולד ב-10 בפברואר 1958) הוא שחקן אופי אנגלי. הוא הופיע במגוון תפקידים בקולנוע בטלוויזיה, על במת התיאטרון וברדיו, לעיתים קרובות הוא מגלם דמויות קומיות. הוא ידוע בעיקר מהופעתו בתפקיד לורד אשפורדלי בסדרת הדרמה של ITV "בקצב הלב" ובדמות לורד יון רויס בעונות הרביעית עד השביעית של הסדרה "משחקי הכס" של HBO.