אבו מוראלס
עלייה פוליטית > 2003-2005: עלייה לגדולה

בשנת 2003 פרץ סכסוך הגז בבוליביה כאשר פעילים, כולל מגדלי קוקה, מחו נגד הפרטת אספקת הגז הטבעי של המדינה ומכירתו לחברות אמריקאיות מתחת לשווי השוק. הפעילים חסמו את הכביש לתוך לה פאס, וכתוצאה מכך נוצרו עימותים עם המשטרה, בהם 80 נהרגו ו-411 נפצעו, ביניהם קצינים, פעילים ואזרחים, כולל ילדים. מוראלס לא לקח חלק פעיל בסכסוך, במקום זאת נסע ללוב ולשוויץ, שם תיאר את המחאה כ"תחילה של מהפכה שקטה ולא אלימה". הממשלה בבוליביה האשימה את מוראלס ומפלגתו בשימוש בהפגנות כדי להפיל את הדמוקרטיה הפרלמנטרית של בוליביה, בסיוע ארגוני פשע מאורגן, ארגון ה־FARC, וממשלות ונצואלה, קובה ולוב.
מוראלס הוביל את הקולות הקוראים להתפטרות הנשיא סאנצ'ס דה לוסדה בשל מקרי המוות, תוך שהוא זוכה לתמיכה רחבה ממפלגת ה־MAS, קבוצות אקטיביסטיות אחרות ומעמד הביניים. לאחר לחץ כבד, סאנצ'ס התפטר וברח למיאמי. הוא הוחלף על ידי קרלוס מסה, שניסה לאזן בין הדרישות האמריקאיות לדרישות מגדלי הקוקה, אך למוראלס לא היה אמון בו. בנובמבר 2003 בילה מוראלס כ-24 שעות בהוואנה עם נשיא קובה, פידל קסטרו, ולאחר מכן פגש את נשיא ארגנטינה נסטור קירשנר. בבחירות המקומיות של 2004, הפכה ה־MAS למפלגה הלאומית הגדולה בבוליביה, כאשר זכתה ל-28.6% מכלל חברי המועצות בבוליביה. עם זאת, הם לא הצליחו לזכות בראשות העיר באף ערים גדולות, מה שמשקף את חוסר יכולתם לזכות בתמיכה רחבה בקרב מעמד הביניים העירוני. באזור העשיר של סנטה קרוז, התפתחה תנועה משמעותית הקוראת לאוטונומיה. הם תמכו בכלכלה נאו-ליברלית וביקרו בחריפות את מגדלי הקוקה.
במרץ 2005, הנשיא מסה הודיע על פרישה, כאשר הוא מאשים בכך את לחצו של מוראלס ואת חסימות הכבישים והתפרעויות מגדלי הקוקה במחאתם. על רקע החשש ממלחמת אזרחים, הופך אדוארדו רודריגז ולצ'ה לנשיא זמני, על מנת להכין את בוליביה לבחירות הכלליות של 2005. לאחר ששכרו את שירותיו של וולטר צ'אבס הפרואני כמנהל הקמפיין, הקמפיין של מפלגת ה־MAS התבסס בעיקרו על הקמפיין המוצלח של סלבדור איינדה לנשיאות צ'ילה ב-1970. הושקעו מאמצים במיסוד מבנה מפלגה, ולהקנות לה עצמאות רבה יותר מהשפעת התנועה החברתית ממנה המפלגה יצאה. הדבר נעשה כדי לאפשר למוראלס ולשאר מנהיגי המפלגה להגיב במהירות רבה יותר לאירועים ללא התייעצות ארוכה ומורכבת עם כלל חברי התנועה, ולהציג תמונה מתונה יותר לעומת הרדיקליות של חלק מבסיסי התנועה. אף על פי שבתחילה קיווה שחברתו לריצה תהיה אישה, בחר מוראלס באינטלקטואל המרקסיסטי אלברו גרסיה לינארה כסגן הנשיא שלו, כאשר חלק מהעיתונות בוליביאנית העלתה השערות לגבי מערכת יחסים רומנטית בין השניים. יריבו העיקרי היה הנשיא לשעבר חורחה קווירגה ומפלגת המרכז-ימין שבראשתו, שהקמפיין שלהם התרכז בסנטה קרוז ודגל בהמשך הרפורמות הנאו-ליברליות במדינה. קווירגה האשים את MAS ואת מוראלס בקידום הלגליזציה של קוקאין ובהיותו בובה של ונצואלה.
עם אחוז הצבעה של 84.5%, בבחירות זכה מוראלס ב-53.7% מהקולות, בעוד קווירוגה הגיע למקום השני עם 28.6%, והפך לראשון מזה 40 שנה שמנצח ניצחון מוחלט בבוליביה. בהתחשב בכך שהיה הנשיא השישי ממפלגת שמאל שנבחר באמריקה הלטינית מאז 1998, ניצחונו זוהה כחלק מהגל הורוד ששטף את היבשת באותה תקופה. בהיותו הנשיא הנבחר, מוראלס תואר כמנהיג הילידים הראשון של בוליביה, בתקופה שבה כ-62% מהאוכלוסייה זיהו עצמם כילידים. אנליסטים פוליטיים ערכו השוואות בין בחירתו לבין בחירתו של נלסון מנדלה לנשיאות דרום אפריקה ב-1994. הדבר הביא להתרגשות רחבה בקרב הילידים ביבשת אמריקה, במיוחד הבוליביאנים. בחירתו עוררה דאגה בקרב המעמדות העשירים ובעלי האדמות במדינה, שחששו מהפקעת המדינה והלאמה של רכושם, כמו גם בקרב קבוצות ימין קיצוני, שטענו שבחירתו תעורר מלחמת גזעים.
מיד לאחר בחירתו, יצא מוראלס ל"סיבוב הופעות" עולמי חריג במיוחד. ב-30 בדצמבר, התקבל בחום על ידי פידל קסטרו בהוואנה, בירת קובה. לאחר מכן פגש בנשיא ונצאולה הוגו צ'אווס בקראקס הבירה. משם המשיך לספרד בה נפגש עם ראש הממשלה חוסה לואיס רודריגס ספאטרו, ועם המלך חואן קרלוס. הוא המשיך לביקור בצרפת ובלגיה, בהן פגש את הנשיא ז'אק שיראק ואת בכירי האיחוד אירופי אז. לאחר מכן, המשיך מוראלס במסעו ונפגש עם הנשיא חו ג'ינטאו בסין, עם הנשיא תאבו מבקי והארכיבישוף דזמונד טוטו בדרום אפריקה, ולבסוף עם הנשיא לואיז איניסיו דה סילבה (לולה) בברזיל. במשך כשבועיים ביקר מוראלס בכמה מדינות בחיפוש אחר תמיכה פוליטית וכלכלית לסדר היום שלו לשינוי בבוליביה. נטען שהסיור הזה היווה שבירה של מסורת בת עשרות שנים, בהן היעד הבינלאומי הראשון אליו ביקר נשיא נבחר בבוליביה היה ארצות הברית. מסלול הטיול שלו גם חיזק את העמדה כי בחירתו הייתה חלק מהתחזקות של ממשלות ותנועות "אנטי-אימפריאליסטיות" באמריקה הלטינית.
בינואר 2006 השתתף מוראלס בטקס ילידי-רוחני, שבה הוכתר לאפו מלקו (מנהיג עליון) על ידי בני האיימרה, קיבל מתנות מעמים ילידיים ברחבי אמריקה והודה לאלה פצ'אמאמה על ניצחונו.