stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יצחק ד'ארבלה
קורות חייו

יצחק דַ'ארְבֶּלֶה נולד בפולטבה שבדרום-מערב האימפריה הרוסית (כיום אוקראינה) בשם יצחק אמציסלבסקי ליעקב ולציפה לאה (הלן) לבית וורשבסקי, משפחה חרדית מחסידות חב"ד, שהעניקה לילדיה חינוך תורני והשכלה כללית.
למד בחדר וסיים גימנסיה רוסית. בשנת 1864 התקבל לאיגוד הסוחרים בפולאטבה.
בספטמבר 1865 החל בלימודי רפואה באוניברסיטת פטרבורג, שם למד עד סוף שנת 1870.
סיים תואר דוקטור לרפואה בסורבון שבפריז.
שימש כקצין רפואה בצבא הצאר. השתתף במלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) בחזית דוברוג'ה תחת פיקודו של גנרל צימרמן. עזב את הצבא הרוסי ועבר לשווייץ, שם טיפל בחולי שחפת.
בעיירת הקייט מונטרה טיפל באציל רוסי בשם פיודור לוקיאנוב, שסבל משחפת.
אמציסלבסקי נישא לבתו, סופיה לוקיאנובה (נוצרייה אורתודוקסית; 1855-1883), חרף התנגדות הוריו, באלכסנדריה שבמצרים. לשניים נולדו בן, ניקולאי (1881) ובת, רחל (1879–1953).
משם הזמין אותו הסולטאן ברגש אבן סעיד (Sultan Barghash of Zanzibar) מזנזיבר, לשמש כרופאו האישי.
הסולטאן הפקיד בידיו גם שליחויות דיפלומטיות חשובות בבירות אירופה. בעת שהותו בזנזיבר שינה את שם משפחתו מאמציסלבסקי לד'ארבלה, על שם אי קטן שהסולטאן העניק לו במתנה לאות הוקרה.
סופיה, רעייתו, יצאה לדרום אפריקה כדי לעבור טיפולים נגד שחפת, אולם נפטרה שם באוקטובר 1883 ממחלתה.
ד'ארבלה יצא מזנזיבר לדרבן בדרום אפריקה, הגיע לשם ביוני 1884 ונשאר שם, לכל הפחות, שלושה חודשים. שם היה בקשר עם הקהילה היהודית ושלח דיווחים לעיתון הג'ואיש כרוניקל בלונדון.
קורות חייו > רופא בראשון לציון

בשנת תרמ"ו (1886) ביקר בפריז, שם הציגו הרב של פריז בפני הברון רוטשילד. רוטשילד שכנע אותו לעזוב את זנזיבר ולעלות לארץ ישראל כדי לשמש רופא במושבה ראשון לציון. בסוף 1887 עלה לארץ והתיישב בראשון לציון. הוא שירת כרופא של ראשון לציון וסביבתה, וכאות הוקרה על מסירותו העניקו לו פקידי הברון רוטשילד חלקת שדה וכרם במושבה.
קורות חייו > מנהל בית החולים רוטשילד בירושלים

ד'ארבלה נישא בירושלים למאלויה (מלוינה; 1865-1950) ילידת ממלכת הונגריה, אחותו של ד"ר יצחק שוורץ.
בשנת 1889, לאחר פטירת גיסו, ד"ר שוורץ, שהיה מנהל בית החולים רוטשילד, נתמנה ד'ארבלה תחתיו כמנהל בית החולים; אנשי ראשון לציון ניסו להניאו מכך, ואף פרסמו מודעה בעיתון "הצבי", אך ללא הועיל.
בירושלים נולדו לבני הזוג שלושה בנים, אדמונדו (1892–1985), פליצ'ה (1895–1974) ואלפרדו (1898–1977).
הוא שימש בתפקידו כעשר שנים, והקדיש את רוב זמנו לניהול בית החולים ולטיפול בחוליו. בתקופת שהותו בירושלים התפרסם ד"ר ד'ארבלה והיה איש חברה בעל מעמד. ביתו, שהיה בסמוך לבית החולים רוטשילד ברחוב הנביאים 54 (משמש משנת 2018 כמלון בוטיק "וילה בראון"), שימש מוקד לבילוי חברתי של החברה הגבוהה בעיר ושל דיפלומטים זרים. בני הזוג ד'ארבלה נהגו לערוך נשפים בביתם ופיזרו הון רב על חיי חברה נוצצים.
בשנת 1899 נאלץ ד"ר ד'ארבלה להתפטר מניהול בית החולים, בעקבות הלשנה של מנהל משק הבית של בית החולים. שנה אחת היה מחסור בעצים, וד'ארבלה ציווה לקחת קורות ששימשו את בית החולים ולהשתמש בהן להסקה. כמו כן, כשראה ד'ארבלה כי יריעות בד ששימשו את בית החולים התבלו, הגה רעיון להשתמש בהן לתפירת כלי לבן, כותנות, מכנסיים וטליתות-קטנות לחולים; הוא לא שם לב שעל הבד מוטבעים שני חותמים, של הנוצרים הפרסביטריאנים ושל בית החולים. כשנתגלע סכסוך בין ד"ר ד'ארבלה לבין מנהל משק הבית של בית החולים, החליט מנהל משק הבית לספר לבעלי בית החולים, משפחת רוטשילד, על מעשה המנהל. הוא שלח לפריז חבילה ובה בגדים שנתפרו מיריעות בית החולים, ועליהם חותם נוצרי וחותם בית החולים. בעקבות המעשה נאלץ ד'ארבלה להגיש את התפטרותו.
קורות חייו > בעל אדמות

בתקופת שהותו בארץ ישראל עסק ד'ארבלה ברכישת אדמות ברחבי הארץ. את ניהול אדמותיו בראשון לציון הפקיד בידי דודנו חיים יעקב קרישבסקי. יחד עם גיסו אלכסנדר אפטקמן (שהיה נשוי לאחותו רוזה) ואחיינו קרישבסקי היה ד'ארבלה בין גואלי אדמות סג'רה.
קורות חייו > חוקר ואיש לשון

ד'ארבלה היה בקי בשתים עשרה שפות. בשנת תרנ"ו (1896) פרסם בירושלים מילון עברי-ספרדי כדי שישמש כלי עזר לדוברי ספרדית הרוצים להשתמש בשפה העברית. הוא חקר את תולדות היהדות הספרדית. לדבריו, לאחר שחקר את שורשי משפחתו, גילה כי ראש משפחת אמציסלבסקי וראש משפחת קרישבסקי היו דודנים וכי מוצאם המשותף הוא ממשפחה ספרדית בשם דה-לטס.
ד'ארבלה היה ממייסדי חברת "שפה ברורה", שבין חבריה היו אליעזר בן-יהודה, הרב יעקב מאיר וחיים הירשנזון. בשל מעמדו הציבורי הרם התמנה ד'ארבלה לעמוד בראשה. כינוס היסוד, בה' באלול תרמ"ט (1889), התקיים בביתו של ד'ארבלה. אליעזר בן-יהודה הסכים למינויו של ד'ארבלה לראש החברה כי "הוא צריך להיות הלב".
קורות חייו > משפחתו

אחיו של ד"ר ד'ארבלה היה יהודה לייב אמציסלבסקי, פעיל ציוני ובעל אדמות בראשון לציון. אחותם, רוזה, נישאה לאלכסנדר אפטקמן, אף הוא בעל אדמות, מגואלי סג'רה. בתם נדיה אפטקמן נישאה לאהרון הלוי, בנו של ההיסטוריון וחוקר השפות השמיות פרופ' הלוי מסורבון. אהרון הלוי היה מורה במקוה ישראל, ולאחר מכן כיהן כמנהל בתי ספר של אליאנס.
לד"ר ד'ארבלה היו חמישה ילדים: ניקולאי וסופיה רחל (מאשתו הראשונה), ועוד שלושה בנים שחיו באיטליה, האחד מהנדס, השני קצין בכיר בצבא האיטלקי, והשלישי איש אקדמיה, נולדו לו נכדים ונכדות מכל ילדיו.
הבת, רחל, נישאה לתיוודר שפר, אזרח אוסטרו-הונגריה, וטרינר בהכשרתו. לשניים נולדו שמונה ילדים. נפטרה בהונגריה.
קורות חייו > אחרית ימיו

לאחר שעזב את משרתו בבית החולים רוטשילד, היגר ד'ארבלה עם משפחתו, בשנת 1900, לפלרמו שבסיציליה, שם עבד כרופא. בעקבות רעידת אדמה שהתחוללה שם (במסינה, בסוף שנת 1908), ירד מנכסיו, ונאלץ לעזוב את סיציליה. והשתקע בתוניס.
הוא תכנן לשוב ארצה, אולם ב-24 ביוני 1911 מת בפתאומיות כשהוא חסר-כול.
נטמן בבית העלמין היהודי בתוניס. מקום קבורתו המדויק אינו ידוע כיום, כיוון שרישומי בית העלמין מתעדים את הקברים רק החל משנת 1927.
עיריית ראשון לציון קראה על שמו רחוב בשיכון המזרח.
לקריאה נוספת

Krishna Somers. The D'Arbela Saga : some African reflections. in Adler Museum Bulletin, vol. 33, no. 2 (December 2007), pp. 17–32.
חיים באר, הרופא ואוהל המשיח: ד"ר יצחק גריגורי בּיי ד'ארבּאלה־אמציסלבסקי, קשר לאחד: מסעות, בתים ואנשים בירושלים, הוצאת עם עובד, תל אביב 2017, עמ' 86 - 99.
הערות שוליים

↑  לפי תדהר נולד בקרמנצ'וג.
↑  חיים מיכל מיכלין, בראי הדורות: אוסף מאמרים, זכרונות ורשימות על ירושלים.
↑  יוסף לנג, "'שפה ברורה' – לבירור ייסודה והתפתחותה", קתדרה לתולדות ארץ ישראל וישובה, מס' 68, ירושלים: הוצאת יד יצחק בן-צבי, תמוז תשנ"ג, יוני 1993, באתר "סנונית".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007578962005171  VIAF: 316605867   WorldCat (עם VIAF): 316605867
פוליטינט

| --- | --- |

 סוג:  אתר אינטרנט 
 תקופת הפעילות:  2006–2009 (כ־3 שנים) 
 
אתר האינטרנט פוליטינט אפשר לגולשים להציע הפניות לתכנים שהם מייצרים בבלוגים, יומני רשת, דיונים בפורומים פוליטיים ובאלבומי תמונות באינטרנט. מערכת פוליטינט עברה על ההפניות ואם היא מצאה אותן כמתאימות, הן התפרסמו באתר. לצדה של כל הפנייה הופיע דירוג הגולשים, כדי שניתן יהיה להבחין מיד בהפניות המומלצות.
פוליטינט, שהוקם בידי עמיחי יעקבי, עיתונאי מחשבים ומומחה תוכן, ויריב חבוט, מייסד אתר הבלוגים "ישראבלוג", היה אתר עצמאי ונטול עמדה פוליטית שהוקם במטרה ללוות את מסע בחירות 2006, כפי שהתבטא על ידי הגולשים ברשת. חברי מפלגות רבים פרסמו בפוליטינט מידע ממקור ראשון ומזווית אישית על התרחשויות חמות והתפתחויות הקמפיינים.
בין הכותבים באתר נמנו עיתונאים ופוליטיקאים כאורי אבנרי, לוי יצחק הירושלמי, דניאל בלוך, רומן ברונפמן, דב חנין ורבים אחרים שכתבו יומן דעות אישי באינטרנט. האתר הביא את דבריהם כפי שנכתבו מבלי שיהיו כפופים לשיקולי עריכה ופוליטיקה מערכתית פנימית. לצדם כתבו בפוליטינט גם בלוגרים וגולשים מעורבים ופעילים פוליטיים מכל קצות הקשת.
באתר הופיעה רשימה של הנושאים הבוערים שעל סדר היום, שהתעדכנה באופן אוטומטי מתוך תוכני הגולשים.
לאחר הבחירות המשיך האתר לשמש את הכותבים לריכוז השיח הפוליטי ברשת הישראלית.
אתר פוליטינט נסגר בסוף 2009.
משפחת קוריאל

קוריאל היא משפחת אנוסים מכובדת וענפה מספרד, מהכפר קוריאל (Curiel) שליד העיר טולדו, שהוגלתה לפורטוגל ב-1492. רוב בני המשפחה חזרו ליהדות לאחר שהצליחו לחמוק מציפורני האינקוויזיציה הפורטוגזית ועברו להתגורר באמסטרדם שבהולנד, בערים ונציה וטריאסטה שבאיטליה, בטורקיה, באיים הקריביים, במקסיקו ובארצות הברית. הם היו מעמודי התווך של הקהילה היהודית ומילאו תפקידים כחברי המעמד ופרנסים. חלק מבני המשפחה קבורים בבית הקברות הפורטוגלי "בית חיים". יש הכותבים גם "כוריאל".
בני משפחה מפורסמים > ישראל די קוריאל

רבי ישראל די קוריאל מחכמי צפת במאה השש עשרה, היה מתלמידיו של רבי יעקב בירב (1474–1546), מגדולי חכמי ארץ ישראל במחצית הראשונה של המאה ה-16. מארגן ניסיון חידוש הסמיכה ב-1538. רבי ישראל די קוריאל היה אחד מארבעת החכמים שהוסמכו על ידי רבי יעקב בירב. וחברו של רבי יוסף קארו, מחבר השולחן ערוך.
מתלמידיו רבי בצלאל אשכנזי (1520–1594), מן האחרונים. מגדולי חכמי התורה במצרים ובירושלים בתקופתו. ורבי מרדכי הכהן, מחבר הפירוש 'שפתי כהן' על התורה.
נכדו ר' ישראל נג'ארה היה רב קהילת יהודי עזה ומחשובי המשוררים היהודים בתקופתו.
בני משפחה מפורסמים > פרנצ'יסקו דה-ויטוריה

פרנצ'יסקו דה-ויטוריה (Fray Francisco de Vitoria, Archbishop of Mexico; ‏1485-1546), בנם של פדרו דה-ויטוריה וקטלינה קומפלודו, אחיהם של יעקב ואברהם קוריאל. לא חזר ליהדות כאחיו. אח במסדר הדומיניקני, התקדם במעלות הכנסייה הקתולית, ב-1527 מילא תפקיד של אינקוויזיטור, ומונה כארכיבישוף הראשון של מקסיקו. בשנת 2004 הוקמה הקרן לצדק על שמו על ידי המסדר הדומיניקני.
בני משפחה מפורסמים > יעקב קוריאל I

יעקב קוריאל הידוע בכינויו דייגו פרז ד'אקושטא, שודד ים יהודי בים הקריבי היה אחיו של האח פרנצ'יסקו דה-ויטוריה וגיסו של מנואל דה-פונסיקה, רופא פורטוגלי ידוע. בנו של מנואל – לופו דה-פונסיקה היה רופאה האישי של קתרין מלכת פורטוגל. ד'אקושטא היה. הוא היה כה מוצלח שנאמר עליו שהיו לו 3 אוניות-שוד. לאחר שמיצה את עצמו, חזר ליהדות ולשמו המקורי: יעקב קוריאל. עלה ארצה והצטרף לתלמידיו של האר"י הקדוש בצפת ללימודי קבלה. רבי חיים ויטאל מוסר שהוא נקבר למרגלותיו של האר"י.
בני משפחה מפורסמים > אברהם קוריאל

אברהם קוריאל (ג'רונימו נוניס רמירז?) - היה אחיהם של יעקב קוריאל I והאח פרנצ'יסקו דה-ויטוריה. כל שידוע לנו שהוא נפטר בטריפולי.[דרושה הבהרה]
בני משפחה מפורסמים > יעקב קוריאל II

יעקב קוריאל הידוע בכינויו דוארטי נוניס ד'אקושטא,(Duarte Nunes da Costa) - בנם של ג'רונימו נוניס רמירז (אברהם קוריאל הנ"ל?) ושל מריה דה-פונסיקה ואחיינם של האח פרנצ'יסקו די-ויטוריה ויעקב קוריאל I, שהוזכרו למעלה. נולד בליסבון ב-1587. משם עקר לפיזה, איטליה, בשנת 1618 הגיע לאמשטרדם. בזכות קשריו עם דון דוארטי דה ברגנזה, אחיו של מלך פורטוגל, מונה למיופה הכח של מלך פורטוגל בהמבורג, גרמניה בשנת 1640. בעקבות זאת הוענק לו תואר אצולה.
בני משפחה מפורסמים > דוד קוריאל

דוד קוריאל ידוע בכינויו לופו רמירז (Lopo Ramires (1594 - 4/10/1666 - נולד בליסבון, פורטוגל. התגורר ומת באמשטרדם, הולנד. אחיו של יעקב קוריאל II. מרישומי האוכלוסין באמשטרדם עולה שדוד העיד בשנת 1617 על רווקותו של משה מונטאלטו, בנם של רחל ואליהו מונטאלטו.
דוד נישא לרחל דה-פינה בשנת 1617, שנפטרה בשנת 1622. נישא בשנית לרחל אבואב בשנת 1653 והיו להם 3 צאצאים: עמנואל (נולד ב-1654), יצחק (נולד ב-1662) ואסתר (נולדה ב-1666).
דוד קוריאל היה ידוע כפורץ גדירות והקהילה היהודית באמשטרדם הטילה עליו חרם מכ"ב בטבת תי"ד (10 באוגוסט 1651) עד ט"ו בסיוון תכ"ו (18 ביוני 1666) רק לאחר ששילם 1000 גילדן הולנדי לקופת הצדקה של הקהילה. בשנת 1658 עבר להתגורר באנטוורפן וניסה להקים שם קהילה יהודית.
מסופר עליו שהותקף על ידי מהגר גרמני, ניצל בזכות שכניו הנוצרים, אולם נפצע אנושות. השודד נתפס ונשפט. ממשלת הולנד התנצלה בפני קוריאל והוא אפילו הוזמן לצפות בניתוח גופתו באוניברסיטת ליידן.
בני משפחה מפורסמים > משה קוריאל

משה קוריאל (1619-1697), הידוע בכינוייו חרונימו נוניס ד'אקושטא (Jeronimo Nunes da Costa) וג'יולו בנטיוגליו. היה בנו הבכור של יעקב קוריאל II, משה היה מיופה הכח של מלך פורטוגל באמשטרדם במאה ה-17 וחבר ב"אקדמיה של המחוננים". ב-5 בנובמבר 1654 נשא לאשה את רבקה עבאס. נפטר בכ"ד שבט תנ"ז ונקבר בבית הקברות הספרדי-פורטוגלי "בית חיים" באדורקרק ליד אמשטרדם, הולנד.כתב האמנה של משה קוריאל נשמר עד היום על ידי צאצאו מוריס קוריאל בקורסאו שבאמריקה הדרומית. מסופר על משה קוריאל, שהוא תרם את עץ הג'קרנדה הברזילאי(סיגלון חד-עלים) ממנו גילפו את ארון הקודש (ההיכל) והבימה (התיבה), שהוצבו בבית הכנסת הפורטוגזי באמסטרדם.
בני משפחה מפורסמים > שלמה קוריאל

שלמה קוריאל הידוע בכינויו מנואל נוניס ד'אקושטא, בנו של יעקב קוריאל II. ירש את משרתו של אביו כמיופה הכח של מלך פורטוגל בהמבורג. נפטר בשנת 1679.
לימים, חלק מבני משפחת קוריאל עברו לסלוניקי, יוון, ולאחר מכן היגרו אל עבר ארצות צפון אפריקה.
שהותם שם הייתה קצרה מאחר שנאלצו לברוח מבני האומות הערביות שבתוניס ולוב שאיימו על חייהם, והחרימו את כל רכושם. גם שם נחשבה משפחת קוריאל למשפחה מכובדת ועשירה. משם, עברה המשפחה להתגורר ברחבי אירופה. רובם בחרו בפריז, בירת צרפת על מנת להתחיל את חייהם מחדש.
בני משפחה מפורסמים > מהמאה העשרים

רפאלה קוריאל - מעצבת בגדים מן העיר מילאנו.
אוג'ניו קוריאל (אנ') - הדוד של רפאלה שהיה פרטיזן איטלקי יהודי מהעיר טריאסטה שנאבק בשלטון הנאצי פשיסטי בזמן מלחמת העולם השנייה, נרצח בעיר מילאנו בשנת 1945.
אנרי קוריאל - קומוניסט יהודי-מצרי, מנהיג התנועה הדמוקרטית לשחרור לאומי ומיוזמי "שיחות פריז" בין אש"ף לאנשי שמאל ישראלים. בן דודו של אוג'ניו. לזכרו נקראו רחובות ובתי ספר בכל רחבי איטליה.
רוני קוריאל - מאמן אגרוף תאילנדי ואיש חינוך. מייסד העמותה סא"ל-ספורט ואמנויות לחימה לקידום ילדים ונוער, עמותה שמטרתה להוציא ילדים ובני נוער מחיי פשע באמצעות העיסוק בספורט ואמנויות לחימה.
ענת קוריאל - סופרת ומשוררת.
רן קוריאל - מנכ"ל משרד החוץ ושגריר ישראל בתפוצות לשעבר.
אברהם קוריאל - אדריכל שותף במשרד אמר-קוריאל שתכנן בין השאר את מגדל המפרש בחיפה ואת בתי המשפט בהרצליה, לוד, בת ים, ופתח תקווה.
לקריאה נוספת

שאול רגב (מהדיר), דרשות ומאמרים לרבי ישראל די קוריאל, עם מבוא לתולדותיו. ירושלים: יד הרב נסים, תשנ"ב.
בצלאל ססיל רות, תולדות האנוסים, מאנגלית: ש. גילאי, דעת/עם עובד, 1952
יוסף קפלן, מנוצרים חדשים ליהודים חדשים, ירושלים: מרכז שזר, 2003
מנצרות ליהדות: חייו ופעלו של האנוס יצחק אורוביו די קאסטרו, ירושלים: י"ל מאגנס, תשמ"ג.
יום טוב עסיס, ומשה אורפלי, (עורכים), יהדות פורטוגל במוקד: מחקרים על יהודים ויהודים-בסתר, ירושלים: י"ל מאגנס, תשס"ט
הערות שוליים

↑  מריה דה-פונסיקה, הועלתה למוקד עם אחיה טומס דה-פונסיקה בתאריך 31 ביולי 1611 בליסבון. מריה וטומס הם אחיהם של רחל (ג'רונימה) דה-פונסיקה שנישאה לאליהו מונטאלטו. השלושה הם צאצאיו של ד"ר לופו דה-פונסיקה המוזכר לעיל. משפחת קוריאל הצליחה לפדות את גופתה של מריה מהאינקוויזיציה הפורטוגזית ולהעבירה לקבורה בבית קברות יהודי אי שם בצפון אירופה. כותב שורות אלו עבר על רישומי בתי הקברות הידועים אולם לא מצא עדות למאורע.
↑  מעניינת העובדה, שיהודים מונו לתפקידים דיפלומטיים בכירים על ידי המלוכה ואילו היו מגיעים לחצי האי האיברי היו נאסרים מיידית על ידי האינקוויזיציה.
↑  המשרה עברה בירושה מאב לבן עד שבוטלה בשנת 1759, לפי גרסה אחרת ב-1795.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1233790188  VIAF: 31162178729807850539   WorldCat (עם VIAF): 31162178729807850539
חדית' האבנים והעצים

חדית' האבנים והעצים היא חדית' שלפיה בעתיד האבנים והעצים יסגירו למוסלמים  את היהודים שמסתתרים מאחוריהם כדי שהמוסלמים יוכלו להרגם בעת אל-מַלְחַמַה אל-כּ֫וּבְּרַא (אנ') בין מוסלמים ליהודים באחרית הימים, בעוד שהעץ עַ'רְקַד (בערבית: غرقد, תעתיק: עַ'רְקַד) יגן על יהודים.
מין עץ הע'רקד מזוהה עם המין ימלוח או עם המין אטד.
מקורות בספרות החדית'

בספרות החדית' המקובלת לכל הפחות על האסלאם הסוני דווח כי נביא האסלאם מוחמד אמר למוסלמים:
לא תגיע השעה עד שהמוסלמים יילחמו ביהודים והמוסלמים יהרגו אותם עד שהיהודי יסתתר מאחורי האבן והעץ, והאבן או העץ יגידו: "יא מוסלמי, יא עבד אללה ! זה יהודי מאחורי, אז בוא תהרוג אותו !" — חוץ מהע'רקד, שהוא מהעצים של היהודים.
מקורות בספרות החדית' > קטעי חדית' המאזכרים את הע'רקד

צחיח מוסלם – חדית' 2922 (הובא לעיל)
צחיח מוסלם – חדית' 6984
צחיח מוסלם – חדית' 6985
סונן אבן מאג'ה, 36:152.
מקורות בספרות החדית' > קטעי חדית' דומים שלא מאזכרים את הע'רקד אלא רק מאזכרים אבנים מדברות או גם עצים מדברים

צחיח מוסלם – חדית' 6981
צחיח מוסלם – חדית' 6982
צחיח מוסלם – חדית' 6983
צחיח אל-בוח'ארי – חדית' 176
צחיח אל-בוח'ארי – חדית' 177
צחיח אל-בוח'ארי – חדית' 791
עקידת אהל אל-סונה ואל-ג'מאעה – חדית' 21
היחס למקורות אלה

רוב המוסלמים כיום הם מוסלמים סונים ובקרב רבים מהם אם לא בקרב רובם, קטעי חדית' אלה נחשבים לאמינים. עם זאת, אין הכרח שכל מוסלמי המגדיר עצמו "סוני" יקבל קטעי חדית' אלה כאמינים.
מוסלמים סונים מקלים יטענו שניתן להתעלם מקטעי חדית' אלה כלא אמינים ו\או כסותרים את הקוראן.
מוסלמים סונים מחמירים יטענו שמצב זה אמור להתרחש רק לאחר ביאתו השנייה של ישו לפי האסלאם בכדי להנהיג את המוסלמים נגד כוחותיו של דג'אל באל-מַלְחַמַה אל-כּ֫וּבְּרַא (אנ') באחרית הימים, כאשר מצד אחד קבוצה אחת של "יהודים צדיקים" תתאסלם לפני המלחמה ומצד שני קבוצה שנייה של "יהודים רשעים" תסרב להתאסלם ותצטרף לחײַלים של דג'אל ורק אז כל היהודים יושמדו (לפחות אלה מהם שהגיעו לבגרות מינית, קרי, גיל לחימה), ולכן אין לפרש מכך שמוסלמים בכל מקום ובכל זמן צריכים לבצע רצח עם ביהודים. עם זאת, מוסלמים סונים מחמירים קיצוניים (את'רים) אולי יטענו ש"אחרית הימים כבר כאן" וכי חדית' זה לכל הפחות מצדיק מלחמה צבאית בין מוסלמים ליהודים.
ניתוח ביקורתי של מקורות אלה > היעדר אזכור ע'רקד ביהדות

במקורות היהדות לא נזכר כל עץ בשם ע'רקד וגם ימלוח ואטד אינם מקודשים ביהדות: הם אינם חלק מארבעת המינים של חג סוכות, משבעת המינים שנשתבחה בהם ארץ ישראל, אינם נמנים עם צמחי הקטורת, אינם משמשים להבדלה ולא נהוג לאכול את פירותיהם בט"ו בשבט.
האזכור העיקרי לעץ בשם "אטד" במקורות היהדות הוא שלילי ונמצא בספר שופטים, פרק ט' במשל יותם שנשא יותם בן גדעון על הר גריזים כמחאה בפני בעלי שכם על מינוי אחיו אבימלך בן גדעון לשופט אחרי שביצע טבח באחים של שניהם (בני גדעון) כאשר במשל זה הוא משווה את אחיו אבימלך לאטד כעץ קוצני וחסר תועלת בכללותו.
ניתוח ביקורתי של מקורות אלה > שימוש במקורות אלה בהסתה אנטי-ישראלית או אנטי-יהודית

קטעי חדית' אלה משמשים לעיתים להסתה נגד מדינת ישראל או יהודים וכיום במידה נרחבת במדיה חברתית. ההסתה כוללת לרוב הכללות כוזבות על יהודים כ"רוצחי נביאים", "חמדנים", "מתנשאים", "אויבי אלוהים" או "אויבי האנושות לפני שהם אויבי המוסלמים" וכדומה.
לפי פעיל השלום הפלסטיני-אמריקני מוחמד דג'אני דאודי סקירה מקיפה של הקוראן תוביל מסקנה שחדית' כזה לא יכול להתקבל שכן הוא סותר במוצהר את האמונה האסלאמית ושמוסלמים מאמינים שהקוראן הוא דבר האל והחדית' הוא דבר האדם וכן שחדית' זה נכתב כ-150 שנים לאחר מות מוחמד, שאמינותו מוטלת בספק ושהוא הפך כלי של מוסלמים מסוימים להסית נגד יהודים.
ניתוח ביקורתי של מקורות אלה > הטענה שאזרחי ישראל נוטעים עצי ע'רקד

מוסלמים סונים קיצוניים מסוימים טענו שיהודים ישראלים נוטעים עצי ע'רקד ב"כל רחבי פלסטין" כחלק מהתכוננותם למלחמה גדולה. פעיל האסלאם הסוני הסורי עבד אל-נאפע אל-ריפאעי (عبد النافع الرفاعي) אף טען שעיריית ירושלים חייבה את תושבי העיר לנטוע עצי ע'רקד בגינותיהם כדי להגן על יהודים ביום הדין.
ראו גם

עיסא
אנטישמיות מוסלמית
ביאורים

↑  נכתב לפעמים גם ר'רקד או גרקד, ובאנגלית נכתב Gharqad.
 בערבית ישנו גם שם חלופי הרבה פחות נפוץ: "ע'רדק" (غردق, באנגלית נכתב Ghardaq).
↑  לפי גרסה זו חוד'ייפה בן אל-ימאן (אנ') אמר: "בדרך זו אללה יגרום להשמדת היהודים והמוסלמים יהיו המנצחים. הם (המוסלמים) ישברו את הצלב, ישחטו את החזיר, ויבטלו את הג'יזיה".
הערות שוליים

↑  Nitraria retusa, Nitraria tridentata, Salt tree, Hebrew: ימלוח פגום, Arabic:غرقد كليل, florainisrael.com
↑  gerloff.co.il, ‘Gharqad’, the Tree of the Jews.
↑  Oman Med J. 2016 Jul; 31(4): 245–252., doi: 10.5001/omj.2016.49, by Madhu. C. Divakar,*Amani Al-Siyabi, Shirley. S. Varghese, and Mohammed Al Rubaie, The Practice of Ethnomedicine in the Northern and Southern Provinces of Oman
↑  Denis, Ojalvo, salom.com, The Jewish Tree ‘Gharqad’,09.15.15
↑  According to sunnah.com, it is narrated by Abu Huraira in Sahih Muslim 2922 (Book 54, Hadith 103 ; Book 41, Hadith 6985).
1 2  University of Baltimore Law, Incitement in the Mosques: Testing the Limits of Free Speech and Religious Liberty, by Kenneth Lasson
↑  Fikra Forum, On the Significance of Dialogue, by Mohammed Dajani, May 13, 2016
↑  Fikra Forum, Dealing with Hate Sermons, Mohammed Dajani, Sep 5, 2017
↑  Oxford Academic, The Gharqad Tree, by Anne Marie Oliver, Paul F. Steinberg, April 2006, pages 20-24, https://doi.org/10.1093/acprof:oso/9780195305593.003.0007
↑  Christians for Israel International, Johannes Gerloff, ‘Gharqad’, the Tree of the Jews, 23 August 2021
↑  Syrian Islamic Scholar Abdul Nafee Al-Rifai: Jerusalem Municipality Made It Mandatory To Plant Gharqad Trees In People's Gardens In Order To Protect The Jews From The Muslims On Judgement Day
מדיטק

תבנית:מבנה
סמליל המדיטק שהיה בשימוש עד 2020 ,ומאז את עכשיו והלאה הסמליל החדש של מידעטק הוא

174212464468.jpg
המֶדְיָטֶק (מצרפתית: Médiathèque‏) הוא מוסד תרבות בחולון המשלב בין ספרייה עירונית מרכזית, תיאטרון לילדים סינמטק חולון וסינמטק הילדים, מוזיאון העיצוב חולון, ספריית החומרים, המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס והמרכז לאמנות דיגיטלית.
הבניין, בהיקף של כ-7,600 מ"ר, נבנה בהשקעה של כ-100 מיליון ש"ח, שחלקם נתרמו על ידי מפעל הפיס. הבניין החדש תוכנן על ידי משרד האדריכלים ברוך-סלומון.
הספרייה

ספריית המדיטק היא הספרייה המרכזית מבין שמונה הספריות בעיר חולון. הספרייה משלבת מרכז מידע וספריית השאלה לילדים, לנוער ולמבוגרים. הספרייה נוסדה בשנות ה-50 של המאה ה-20 בשם "ספריית מיטרני", ועברה למשכנה החדש באפריל 2004.
בספרייה מאגרי מידע ואוספים ייחודיים, בשילוב טכנולוגיה מתוחכמת ועדכנית לצד פעולות תרבות והעשרה. בספרייה נערכות פעולות תרבות והעשרה לילדים ולמבוגרים: שעת סיפור, מיני הצגות, הדרכות במוזיקה לבתי הספר, עידוד קריאה לילדי הגן, הדרכת תלמידים להיכרות עם משאבי הספרייה. למבוגרים מתקיימים חוג לספרות, מפגשי ערב, ערבי ספרות לדוברי רוסית וחוג לכתיבה יוצרת למבוגרים.
מדורי הספרייה:
מדורי השאלה לילדים, לנוער ולמבוגרים.
מדור למוזיקה.
מדורי עיון לילדים ולמבוגרים.
מדור כתבי עת.
המרכז הישראלי לעיצוב - ספרייה לעיצוב וספריית חומרים וטכנולוגיות.
במאי 2019, פרצה שרפה נרחבת בבית הקפה במקום. בעקבות הפיח והעשן הרבים, נסגרה הספרייה עד תחילת 2020.
התיאטרון לצעירים

התיאטרון לצעירים הוא תיאטרון שמיועד להצגות לילדים ונוער. בתיאטרון 3 אולמות מופעים, וסטודיו בו לומדים את אמנויות הבמה תלמידים מגיל הגן ועד גיל תיכון. התיאטרון מפיק בעצמו 5 הצגות בשנה ומארח הצגות של תיאטראות מרחבי הארץ.
בנוסף, מתקיימות בתיאטרון פעילויות תרבותיות שונות, ביניהן מופעי מחווה ליוצרים ישראלים.
הסינמטק

סינמטק חולון החל לפעול באוקטובר 2008, והוא מורכב משני אולמות צפייה. הסינמטק הוקם ביוזמת הבמאי רנן שור. בערב הפתיחה שלו נערכה מחווה לסרטים של אפרים קישון שמעולם לא הוצגו; ניתן תואר יקיר הסינמטק לשחקנית-במאית רונית אלקבץ והוכרזו 10 במאים צעירים כ"במאי הדור הבא". מנהלת הסינמטק בשנת ההקרנה הייתה מור אלדר. בפברואר פרשה אלדר ושירה כרמי נבחרה לניהול הסינמטק.
הקמת הסינמטק בחולון מהווה חלק ממגמה של עיריית חולון להפוך את העיר למרכז תרבותי אזורי.[דרוש מקור]
הסינמטק > סינמטק הילדים

בית קולנוע אשר מציג תוכן ייחודי לילדים, הראשון בישראל. מבנה הביצה שנועד לשעת סיפור, פורק והורכב מחדש כבית קולנוע צבעוני ומשוכלל ובו 104 מקומות ישיבה. הוא תוכנן על ידי האדריכל שאול קנר, והושק בשנת 2021. הסינמטק מציע סרטים לילדים קלאסיים ועכשוויים מישראל והעולם.
המדיטק במבט מכיוון קניון חולון
הכניסה האחורית, המבנה הצהוב בצורת ביצה הוא מבנה שעת סיפור
פרט מחזיתו הדרומית של המבנה, 10/07
בית הקפה והרחבה
הערות שוליים

↑  בצרפתית ובשפות נוספות ספרייה נקראת "ביבליוטק" (Bibliothèque; ביבליוס=ספר - במקור, מיוונית עתיקה βιβλίον, טקה=קופסה, תיבה θήκη). עם הוספת סוגי מדיה נוספים, כגון מוזיקה, סרטים ותמונות, הוחלף ה"ספר" (ביבליוס) ב"מדיה" ליצירת "מדיטק" (Médiathèque).
↑  חופית כהן-אולאי, השרפה ב'מדיטק': הספריה טרם חזרה לפעילות ובמסעדת 'בלנה' עדיין מתקשים לעכל, באתר mynet‏ חולון, 6 ביוני 2019
↑  mynet, כוכבי הקולנוע חנכו סינמטק חדש בחולון, באתר mynet (כפי שנשמר בארכיון האינטרנט), 15 באוקטובר 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297840105171  VIAF: 129555031   WorldCat (עם VIAF): 129555031 
לוגו הסינמטק
סולסלייק

סולסלייק (באנגלית: Soulslike, מאוית גם: Souls-like, בתרגום חופשי לעברית: כמו נשמות) הוא תת-סוגה של משחקי וידאו, בתוך סוגת הפעולה-תפקידים, ששמה דגש על לוחמה מאתגרת ברמת קושי גבוהה, לרוב באמצעות נשק קר, כגון חרבות וכידונים, ולעיתים נדירות באמצעות נשק חם, כגון אקדחים ורובים.
המקור לתת-הסוגה ולשמה הוא המשחק "Demon's Souls (אנ')" משנת 2009 וסדרת משחקי "Dark Souls (אנ')" מהשנים 2011–2016, שנוצרו על ידי מפתחת המשחקים היפנית "FromSoftware (אנ')".
משחקיות

משחקי סולסלייק מאופיינים בעיקר בלוחמה מאתגרת במיוחד שדורשת מהשחקן ללמוד את דפוסי ההתקפות של אויביו, לרבות בוסים מסוכנים במיוחד, על מנת לזהות מתי לחמוק ומתי ליזום פגיעה וזאת תוך ניהול מד אנרגיה (מכונה: מד סטמינה) המאפשר ביצוע של פעולות מסוימות בטרם יש להמתין שיתמלא מחדש. בתת-סוגה זו השחקן צפוי להיכשל פעמים רבות בטרם יזהה ויפנים את דפוסי ההתקפה של אויביו ואת דפוסי התגובה שיביאו להבסתם.
מאפיין בולט נוסף הוא איסוף נשמות של אויבים שהובסו, כסוג של מטבע המשמש את השחקן לרכישת שדרוגים, וקיומו של סיכון לאבד את הנשמות שנאספו ולא נוצלו, במידה ודמות השחקן תיהרג ויכשל ניסיונו להשיבם באמצעות חזרה למקום המוות ויצירת מגע מחודש איתן.
משחקי סולסלייק מאופיינים גם בהדרכה מינימלית לשחקן באשר למיקומים שאליהם עליו לחתור להגיע על מנת להתקדם. בחלק ממשחקים אלה ניתנת לשחקן האפשרות למצוא ולפתוח קיצורי דרך משמעותיים בין אזורים שונים.
הופעה מחדש של אויבים שהובסו לאחר הגעה לנקודת שמירה מהווה מאפיין נוסף.
לא כל משחק סולסלייק כולל את כל המאפיינים השונים של תת-הסוגה.