stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פוסום זנב-טבעת נהר-הרברט
אקולוגיה > התנהגות ופעילות

פוסום נהר-הרברט הוא יונק לילי; הוא מגיע ממחבואו זמן קצר לאחר השקיעה, וחוזר אליו 50–100 דקות לפני עלות השחר. את שעות היום הפוסום מבלה בשינה בקן מרופד בחללי עצים ולפני היציאה לפעילות הלילית הוא מבלה כשעה בטיפוח פרוותו. באופן כללי הפוסום חי בגפו, אך במהלך היום עשויים ללון בקן מספר פוסומים במקביל. שילובים אופייניים בקן הם זכר ונקבה, נקבה או שתי נקבות עם צאצאיהן, ולעיתים נדירות גם שני זכרים; שיחור מזון משותף פחות נפוץ.
הפוסום אינו נשאר באותו הקן לאורך חייו, ועובר למקום אחר מדי עונה. לאחר המעבר הפוסום בונה קן חדש או מסתפק בקן נטוש של פוסום אחר. כל פוסום פעיל בחופת יער קבועה שגודלה נע בין דונם לשלושה, אולם היא אינה נמצאת בשימוש בלעדי. בדומה ליונקים ליליים אחרים, פוסום נהר-הרברט מסתמך במידה רבה על חוש השמיעה המפותח שלו כדי לאתר פוסומים ואיומים בסביבתו. התקשורת העיקרית בין הפוסומים מתבצעת באמצעות חותמי ריח. הטורפים הפוטנציאליים של פוסום נהר-הרברט הם פיתון השטיחים, ינשוף חזק וינשוף נצי אדום.
אקולוגיה > תזונה

פוסום נהר-הרברט ניזון בעיקר מעלים עם תכולת חלבון גבוהה. מיני צמחים התופסים חלק ניכר מתזונתו הם: אלפיטוניה פטרי (Alphitonia petriei), עץ דם ורוד (Corymbia intermedia), אליוקארפוס (Elaeocarpus), טיליה קרוליניאנה (Tilia caroliniana) סיזיגיום קורמיפלורום (Syzygium cormiflorum), סיזיגיום אליליגנום (Syzygium alliiligneum), אקמנה (Acmena), אקליפטוס לבן (Eucalyptus acmenoides), קדאגי (Corymbia torelliana), מלודינוס (Melodinus) וארז העפרונות (Polyscias murrayi). כמחצית ממזונו של הפוסום נלקט על חופה בגובה 11 מטר או פחות, ורק רבע ממנו בגובה 16–20 מטר מקרקעית היער.
לשיניים הטוחנות של פוסום זה יש קצוות דמויות סהר המאפשרות לו לטחון את העלים ביעילות, והמעי הגס שלו מותאם במיוחד לעיכול עלים, עם תסיסה איטית יחסית לאוכלי עלים אחרים. עם השלמת התסיסה, תכולת המעי הגס ממוחזרת ועוברת שוב תהליך עיכול - כשפעם זו היא נספגת בגוף במהירות.
אקולוגיה > רבייה ומחזור חיים

פוסום נהר-הרברט הוא יונק פוליגמי שמתרבה בדרך כלל פעמיים בשנה: בתחילת החורף ובקיץ. ההיריון נמשך 13 ימים בממוצע ולאחריהם הפוסומית ממליטה צאצא אחד עד שלושה (בממוצע שניים). הפוסומית מפגינה דיאפאוזה עוברית, שמאפשרת לה לעכב את התפתחות העובר. בהתאם לכך, כשאחד הגורים שלה מת או נאבד היא ממליטה מיד גור נוסף, ומסוגלת אף להמליט פעמיים באותה עונה.
הגורים שוהים בכיס של הפוסומית במשך חודשיים וחצי (כ-10 שבועות), ולאחר מכן מטפסים על גבה או נשארים בקן בזמן שהיא יוצאת לתור אחר מזון. בגיל שלושה עד ארבעה חודשים הגורים כבר עצמאיים לחלוטין וניזונים מאותו מזון של הבוגרים. הם עוזבים את האם לאחר פרק זמן נוסף ומגיעים לבגרות בסביבות גיל שנה.
תוחלת החיים של פוסום נהר-הרברט בטבע נעה בן שלוש לשש שנים.
מצב

פוסום נהר-הרברט מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), שכן אף על פי שטווח התפוצה הכולל קטן מ-5,000 קילומטרים רבועים, המין נפוץ למדי, חסר איומים משמעותיים, אוכלוסייתו יציבה ומרבית בית הגידול שלו נמצא בתוך אתר מורשת עולמית וחסין מפני כריתת עצים והפרעה אנושית. בשולי טווח התפוצה קיימות אוכלוסיות מקוטעות בשברי יערות, ואלו מאוימות במידה מסוימת מפעילות אנושית.
האיום העיקרי המרחף על הפוסום הוא השפעות ההתחממות הגלובלית; האקולוג ג'ון קנובסקי ממרכז המחקר של יערות הגשם באתרטון, סבור שהעלייה המוגברת בטמפרטורות מכריחה את הפוסום להעפיל למרומי ההרים ומצמצמת את בית הגידול הזמין. בנוסף, העלייה ברמת הפחמן הדו-חמצני עשויה להוביל לשינויים בתהליך המטבולי של עצי האקליפטוס ולגרום לייצור מוגבר של טאנינים רעילים שתפחית את היכולת של המינים הניזונים מהם לעכל חלבונים. התלות של הפוסום אם כן ביערות הגשם צפויה בעתיד להפוך אותו לפגיע במיוחד.
פעולות השימור המומלצות על ידי IUCN: יצירת מסדרונות יער בין אוכלוסיות מבודדות, ייעור מסיבי בתוך שברי יערות המאוכלסים על ידי הפוסום, ועריכת מחקרים אודות הביולוגיה ובית הגידול שלו. אומדן האוכלוסייה אינו ידוע.
הערות שוליים

↑  פוסום זנב-טבעת נהר-הרברט באתר הרשימה האדומה של IUCN
פוסום נהר-הרברט בוגר.
פוסום נהר-הרברט מתבגר.
פוסום נהר-הרברט נע על ענפים.
צחוק של עכברוש (אופרה)

עטיפת הרומן "צחוק של עכברוש"
צחוק של עכברוש היא אופרה קאמרית ישראלית שהלחינה אלה מילך-שריף ללִבְרִית המבוססת על הספר בעל אותו השם מאת נאוה סמל, ועוסקת בשואה ובזיכרונה.
באופרה עשר תמונות, והיא בנויה לשמונה זמרים, מקהלת נערות ותזמורת. משך הצגתה כשעה ושלושים וחמש דקות. האופרה הועלתה לראשונה בהפקת התיאטרון הקאמרי ב-9 באפריל 2005 בבימויו של עודד קוטלר. בהפקה המקורית משתתפים בבת מרום בתפקיד הסבתא (מצו סופרן), מאי ישראלי בתפקיד לימה אנרגלי (סופרן), אלכסיי קנוניקב בתפקיד הכומר (בריטון), עינת ארונשטיין בתפקיד הילדה בבור (סופרן), קלייר מגנאג'י בתפקיד הנכדה (סופרן), יונתן חיימוביץ', בתפקיד סטש (בריטון), יבגני נג'ינץ, בתפקיד האיכרה (מצו-סופרן) וגבריאל לובנהיים בתפקיד האיכר (בס-בריטון) ומקהלת מורן. התזמורת הקאמרית הישראלית בניצוחו של אורי לשמן מלווה את היצירה.
האופרה מגוללת את סיפורה של ילדה יהודייה קטנה בפולין במהלך תקופת השואה, אשר נמסרת בידי הוריה למשמורת אצל משפחת איכרים גויים. במעגל שני של סיפור מסגרת מספרת הילדה, שהיא עתה סבתא, בתל אביב של סוף המאה העשרים, את סיפורה לנכדתה, ובמעגל החיצוני ביותר של הסיפור עומדים בשלהי שנת 2099 החוקרים לימה אנרגלי ושותפה סטש, אשר חוקרים את מיתוס "ילדה ועכברוש" ששרד מימי השואה בספריית הזכרונות האנושית.
האופרה ייצגה את ישראל בתיאטרון העירוני של ורשה בשנת 2005, בפסטיבל אמנויות הבמה בעיר סיביו שברומניה, בתיאטרון הלאומי של בוקרשט בשנת 2008 ובקנדה בשנת 2009.
הערות שוליים

↑  האופרה "צחוק של עכברוש" תציג בקנדה, באתר ynet, 19 באוקטובר 2009
פרדריק קארל פריסקה

| --- | --- |

דיוקן עצמי פרדריק קארל פריסקה, 1901
 לידה:  7 באפריל 1874 אווסו, ארצות הברית 
 פטירה:  24 באוגוסט 1939 (בגיל 65) Le Mesnil-sur-Blangy, צרפת 
 מקום לימודים:  בית הספר לאמנות של מכון שיקגו  ליגת הסטודנטים לאמנות של ניו יורק  אקדמיה ז'וליאן 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  אימפרסיוניזם 
 הושפע על ידי:  פייר-אוגוסט רנואר 
 פרסים והוקרה:  אביר בלגיון הכבוד (1912) 
 
פרדריק קארל פריסקה (באנגלית: Frederick Carl Frieseke;‏ 7 באפריל 1874 - 24 באוגוסט 1939) היה צייר אימפרסיוניסטי אמריקני, שבילה את רוב חייו בצרפת, בעיקר במושבת האומנות בז'ברני. הוא ידוע במיוחד בציור נושאים נשיים, בבית ובחוץ.
רקע וראשית חייו

בשנת 1858 היגרו סבו וסבתו של פרדריק קארל פריסקה, פרדריק פריסקה ואשתו, מפריצרבה (ליד ברנדנבורג, גרמניה) עם בניהם, כולל הרמן קארל. הם התיישבו בעיירה קטנה במרכז מישיגן. הרמן שירת בצבא האיחוד ואז חזר לאובוסו, שם הקים עסק לייצור לבנים. הוא התחתן עם אווה גרהאם ובשנת 1871 נולדה בתם אדית. בנם, פרדריק קארל, נולד באובוסו בשנת 1874.
אמו נפטרה בשנת 1880 כשפרדריק היה בן שש, ובשנת 1881 עברה המשפחה לפלורידה. הרמן הקים עסק נוסף לייצור לבנים בג'קסונוויל. ארבע השנים בפלורידה השאירו רושם חזק על פרידריך הצעיר. שנים מאוחר יותר, כאשר שקל את חזרתו לארצות הברית מאירופה, התרכז בפלורידה.
דודתו של פרדריק סיפרה כיצד, בניגוד לרוב הבנים, הוא התעניין באומנויות יותר מאשר בספורט. סבתו, ואלטה גולד גראהם, אהבה ציור ועודדה את פרדריק בעיסוקיו האמנותיים. הביקור ב־1893 בתערוכה הקולומביאנית העולמית בשיקגו עוררה את רצונו להפוך לאמן.
השכלה

בשנת 1893 סיים פריסקה את בית הספר התיכון באובוסו, ואז החל את הכשרתו האמנותית במכון לאמנות בשיקגו, ולמד אצל פרדריק וורן פרר וג'ון ונדרפו. לאחר שעבר לניו יורק בשנת 1895, הוא חידש את לימודיו באמנות בליגת הסטודנטים לאמנות בשנת 1897.
הוא עבד כמאייר, מכר קריקטורות שצייר לניו יורק טיימס. בשנה שלאחר מכן הוא נסע לצרפת, שם הוא נשאר למשך שארית חייו, למעט ביקורים קצרים בארצות הברית ובמקומות אחרים. הוא המשיך את השכלתו, נרשם לאקדמיה ז'וליאן בפריז, למד אצל ז'אן-ג'וזף בנג'מין-קונסטנט וז'אן-פול לורנס, לימודיו הביאו אותו גם לאקדמיה כרמן ללמוד אצל ג'יימס אבוט מקניל ויסלר. פריסקה ביקר בהולנד, בקיץ 1898. במהלך תקופה זו הוא רשם וצייר בצבעי מים, מאחר שתכנן להפוך אותם למומחיות שלו, אך איתגר אותו המדריך ויליאם מקונוני לעבוד בצבעי שמן.
חיים ועבודה

החל משנת 1899, קצת יותר משנה מאז הגעתו לפריז, הציג פריסקה בסלון של פריז.
השפעתו של ויסלר ניכרת בציוריו המוקדמים של פריסקה, עם גוונים קרובים. בעבודתו שלאחר 1900, לוח הצבעים שלו התפתח לכיוון של האימפרסיוניסטים, והפך קליל וצבעוני; עם זאת, הוא עדיין שמר על המנהגים החזקים של האמנות בארצות הברית.
בקיץ 1905 הוא בילה לפחות חודש במושבה האמנות בז'יברני. באוקטובר אותה שנה התחתן עם שרה אן אובריאן אותה הכיר שבע שנים קודם לכן. פריסקה ואשתו שהו בכל קיץ בשנים 1906–1919 בז'יברני. הוא החזיק דירה וסטודיו בפריז במשך כל חייו, ושם שהה במהלך החורף. ביתם בז'יברני, היה בעבר המגורים של תאודור רובינסון, והיה סמוך לביתו של קלוד מונה. למרות הקרבה הגאוגרפית, פריסקה לא התיידד עם מונה, וגם מונט לא הייתה עליו השפעה אמנותית. הוא אמר בראיון, "אף אמן בבית הספר [האימפרסיוניסטי] לא השפיע עליי מלבד, אולי, רנואר."
ביתם בז'יברני והגן שהקימו סביבו היו לעיתים קרובות נושאים בציוריו. אשתו הייתה לעיתים קרובות מדגמנת בפניו. הוא גם החזיק סטודיו נוסף בקרבת נהר האפטה. רבים מציורי הערום שלו צוירו שם. אף שהוא היה ידוע כאימפרסיוניסט, חלק מיצירותיו, מדגימות את ההשפעה הפוסט-אימפרסיוניסטית של האמנים פול גוגן ופייר בונאר. המונח "אימפרסיוניזם דקורטיבי" נטבע על ידי מבקר אומנות כדי להתייחס לסגנונו של פריסקה. הוא שילב את הסגנון הדקורטיבי של תנועת הנאבי, עם תחומי עניין אימפרסיוניסטים קלאסיים באווירה ובאור שמש.
הוא התעניין בציור נושאים המוארים על ידי השמש. עם זאת, לעיתים קרובות הפרשנות שלו לאור שמש לא נראית טבעית. "האור אצלו כמעט ולא נראה כמו אור טבעי. למעשה הוא נראה מלאכותי לחלוטין ... תערובת מדהימה של צבעים חלביים בירוק המוקדם של הקיץ".
השפעתו האמנותית של פריסקה הורגשה מאוד בקרב האמריקנים בז'יברני, שרובם הגיעו גם מהמערב התיכון כמוהו והחלו גם הם בלימודי האמנות בשיקגו. בין אותם אמנים היו לואי ריטמן, קארל אנדרסון, לוטון פרקר וקארל בוהר.
פריסקה העדיף את השהייה בצרפת על פני זו שבארצות הברית: "אני חופשי יותר ואין מגבלות פוריטניות השוררות באמריקה - כאן אני יכול לצבוע את העירום כרצוני." הוא מצא את העמדות האמריקאיות מתסכלות, אך לעיתים גם מקור לשעשוע. בביקורו הראשון בביתו באובוסו בשנת 1902, כתב פריסקה, "אני נהנה מאוד להדהים את אנשי הכנסייה הטובים עם ציורי העירום".
ילדתם היחידה הבת פרנסס, נולדה בשנת 1914. בשנת 1920 עברו פריסקה ומשפחתו לחווה בנורמנדי. אמנותו מהתקופה הזו התרכזה בעיקר בדמויות נשים בעירום. תוך כדי פיתוח סגנון מודרני יותר, הוא כלל תמונות היסטוריות ועכשוויים. הוא השתמש בלוח צבעים כהה יותר.
פריסקה ביסס לעצמו מוניטין מעולה במהלך הקריירה.
הוא נפטר בביתו בנורמנדי ב-24 באוגוסט 1939.
פרסים

הוא זכה בפרסים רבים במהלך הקריירה. בשנת 1904 קיבל מדליית כסף בסנט לואיס בתערוכת הרכישה של לואיזיאנה והוענק לו גם מדליית זהב בתערוכת האמנות הבינלאומית במינכן. הוא זכה בפרס ויליאם א. קלארק בביאנלה של גלריית קורקורן לאמנות בשנת 1908, ובמדליית הזהב בתערוכה השנתית של האקדמיה בפנסילבניה באמנויות יפות משנת 1913. התערוכה הבינלאומית פנמה – פסיפיק, שהתקיימה בסן פרנסיסקו בשנת 1915.
הניו יורק טיימס כתב ביוני 1915: "מר פריסקה, שיצירתו המוכרת ידועה היטב לניו יורקים, מציג את המלה האחרונה בסגנון שהיה מודרני לפני שהגיעו המודרניסטים. לכל מה שהוא עושה יש חוש נדיר של עיצוב...הוא מציג ידע מדהים של השפעת האור על הצבעים הנראה בכל ציוריו האחרונים."
פריסקה נבחר כחבר באקדמיה הלאומית לעיצוב (ANA) בשנת 1912, ואקדמאי (NA) בשנת 1914. הוא עוטר באות הלגיון הצרפתי בשנת 1920, הכרה נדירה עבור צייר אמריקני.
הערות שוליים

↑  Kilmer, Nicholas; Mecklenburg, Virginia M.; Sellin, David; Weinberg, H. Barbara (2001). Frederick Carl Frieseke: The Evolution of an American Impressionist. Savannah, Georgia: Telfair Museum of Art
↑  Frederick Carl Frieseke, www.sdl.lib.mi.us
↑  "Frederick Frieseke" (ארכיון)
↑  FREDERICK CARL FRIESEKE 1874, web.archive.org, ‏2010-11-20
↑  Frederick Carl Frieseke | Biography | Hollis Taggart Galleries, web.archive.org, ‏2011-09-28
↑  "Treasures to Go: Artist Biography: Frederick Carl Frieseke", web.archive.org, ‏2011-05-24
↑  "Woman Seated in a Garden", web.archive.org, ‏2011-07-26
↑  Frederick C. Frieseke, Frederick Carl Frieseke, Telfair Museum of Art, 2001
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007451564505171  BnF: cb149742514 (data)  GND: 123235723  ISNI: 0000 0000 6662 0203  LCCN: nr91016925  NTA: 226468216  RKD: 29522  SNAC: w6pn9754  SUDOC: 059194839  ULAN: 500012957  VIAF: 39651129   WorldCat (עם VIAF): 39651129 
פרדריך קארל פריסקה, פריחת הדובדבן, 1913

פרדריך קארל פריסקה, נערה בכחול מסדרת פרחים, 1915
פרדריך קארל פריסקה, השתקפות (מרצ'לה), 1909
פרדריך קארל פריסקה, עירום בשמש,1915
פיברואדנומה

| --- | --- |

 תחום:  אונקולוגיה 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  345779 
 MeSH:  D018226
 סיווגים
 ICD-11:  2F30.5 
 
פיברואדנומה (באנגלית: Fibroadenoma) הוא הגידול השפיר השכיח ביותר של השד. פיברואדנומה של השד הם גושים המורכבים מרקמה סיבית ובלוטית (אדנומה). בשד קיימים ה-Lobules, בועיות שמייצרות חלב ו-Ducts, צינורות שנושאים את החלב לפיטמה. פיברואדנומות מתפתחות מה-Lobules. הרקמה הבלוטית וה-Ducts צומחים מעל ל-Lobule ויוצרים גוש מוצק. גם סרטן השד יכול להופיע כגוש, ולכן רופאים עשויים להמליץ על דגימת רקמה (ביופסיה) כדי לשלול סרטן בחולים מבוגרים. שלא כמו סרטני השד, הפיברואדנומה היא גוש שקל להסיר אותו וקצוותיו מוגדרים.
לעיתים קוראים לפיברואדנומה עכבר השד בשל הניידות הגבוהה שלה בשד.
קליניקה

המקרה הטיפוסי הוא הנוכחות של גוש ללא כאבים, מציק, בודד, ונייד שגדל לאט בשד של אישה בגיל הפוריות. בשד הגברי, גידולי fibroepithelial הם נדירים מאוד, והם בעיקר גידולי phyllodes. קיימים דיווחי מקרה נדירים ביותר של הפיברואדנומה בשד הגברי, לעומת זאת מקרים אלה עשויים להיות קשורים לטיפול ב antiandrogen.
בדיקה והדמיה

פיברואדנומה מאובחנת בדרך כלל באמצעות בדיקה קלינית, אולטרסאונד או ממוגרפיה, ולעיתים קרובות דגימה ביופסיית בעזרת מחט של הגוש.
אטיולוגיה ואפידמיולוגיה

זהו גידול השד הנפוץ ביותר בקרב נשים בגיל ההתבגרות. מתרחש גם במספר קטן של נשים בגיל הבלות. השכיחות של הפיברואדנומה יורדת עם העלייה בגיל, באופן כללי היא מופיעה לפני גיל שלושים. פיברואדנומה באופן חלקי תלויה בהורמונים, לעיתים קרובות יש נסיגה לאחר הפסקת הווסת. הפיברואדנומה הוא היפווסקולרית (דלה בכלי דם) לעומת סרטנים אחרים ובמיוחד הממאירים.
צריכה גבוהה יותר של פירות וירקות, מספר גבוה יותר של לידות, שימוש בגלולות למניעת הריון ופעילות גופנית מתונה קשורים בתדירות נמוכה יותר של פיברואדנומה.
פתולוגיה > ציטולוגיה

ממצאי האבחון בביופסית מחט מורכבים מתאי סטרומה בשפע, המופיעים כגרעינים דו־קוטביים חשופים, במהלך כל הדגימה; גיליונות של תאי אפיתל די אחידים בגודל, המסודרים בדרך כלל בשני דפוסים, כמו קרן צבי או בדפוס חלת דבש. גיליונות אפיתל אלה נוטים להראות מכתים כחול Metachromatic טיפוסי על מכתים Diffuke. תאי Foam ותאי Apocrine גם ניתן לראות, אם כי אלה הן תכונות שמשמשות פחות לאבחון.
פתולוגיה > מקרוסקופית

כתשעים אחוז מהפיברואדנומות הן פחות משלושה סנטימטרים בקוטר. רוב רובם של עשרת האחוזים הנותרים שקוטרם ארבעה סנטימטרים או יותר מתרחש בעיקר אצל נשים מתחת לגיל עשרים. הגידול הוא עגול או דמוי ביצה, אלסטי ויש לו משטח חלק. בדרך כלל החתך של פני השטח מופיע כאחיד ויציב, והוא אפור לבן או שזוף בצבע. סוג ה-Pericanalicular הקשה ועם כמוסה שלמה, לעומת ה-Intracanalicular הרך שאין לו כמוסה שלמה.
פתולוגיה > מיקרוסקופית

פיברואדנומה הוא גידול שפיר מורכב משני אלמנטים: אפיתל וסטרומה. הגידול הוא קשרי וכמוס שנכלל בשד. התרבות האפיתל מופיעה ביחידת הצינור הטרמינלי ומתוארת כחללים המוקפים בסטרומה פיברופלסטית. בהתאם לקשר בין שני המרכיבים האלה ישנן שתי תכונות היסטולוגיות עיקריות: Intracanalicular ו-Pericanalicular. לרוב שני הסוגים נמצאים באותו הגידול.
א. Intracanalicular fibroadenoma: התפשטות סטרומה שולטת ודוחסת את הצינוריות, שהם לא סדירים ומצטמצמים לחריצים.
ב. Pericanalicular fibroadenoma : הסטרומה הסיבית מתרבה מסביב חללי הצינוריות, כך שהם יישארו עגולים בחתך.
הטיפול

רוב הפיברואדנומות נשארות במקומן, ובמעקב על ידי הרופא. חלקן מטופלות על ידי כריתה כירורגית. הגידולים מוסרים עם חלק קטן של רקמת השד הנורמלית אם החקירות שלפני הניתוח מובילות למסקנה כי צריך לעשות זאת. כמות קטנה של רקמה נורמלית יש להסיר במקרה שהנגע יתברר כגידול Phyllodes בבדיקה מיקרוסקופית.
מכיוון שביופסית מחט נחשבת כדרך אבחון אמינה, חלק מהרופאים מחליטים לא להסיר את הגידול ומעדיפים לעקוב אחרי הגידול ולהתבונן בו לאורך זמן באמצעות בדיקות קליניות וממוגרפיה, לקבוע קצב הצמיחה של הגידול. שיעור צמיחה של פחות משישה עשר אחוזים לחודש בנשים מתחת לגיל חמישים, ושיעור צמיחה של פחות משלושה עשר אחוזים לחודש בנשים מעל חמישים שנה פורסמו כשיעורי צמיחה בטוחים להמשך טיפול לא ניתוחי ותצפית קלינית.
חלק מהפיברואדנומה מגיבים לטיפול עם Ormeloxifene.
הפיברואדנומה לא הוכחה כחוזרת על עצמה לאחר כריתה מלאה או הופכת לגידולי Phyllodes שמחייבים כריתה חלקית או שלמה.
ישנם גם טיפולים טבעיים כדי לצמצם פיברואדנומה, כגון Fibrosolve, אבל אין מחקרים ברורים שנעשו כדי להוכיח את יעילותם.
הטיפול > טיפול אולטרסאונד

לאחרונה הוכר באירופה טיפול אלטרנטיבי שנקרא Ecotherapy שמשתמש באולטרסאונד ממוקד בעוצמה גבוהה לטיפול בפיברואדנומה בשד. השיטה הזו מסתמכת על חימום רקמות להרס תאי הפיברואדנומה. ה-Ecotherapy הייתה בשימוש במשך זמן רב בטיפול גידולים שונים כגון ערמונית, כבד ורחם שם הוכחה יעילותה. גלי אולטרסאונד בתדירות גבוהה נמצאים בשימוש לתקופה קצרה של זמן תחת סימולציה כדי להשיג את התוצאות הטובות ביותר. ישיבות מרובות עשויות להידרש כדי להשיג תוצאות אופטימליות. חברה צרפתית, Theraclion, מפתחת מכשיר Echotherapy לטיפול בגידולים שפירים, במיוחד בפיברואדנומה בשד.
מחקר נוסף על היעילות והשימוש בשיטה מוסיף להתבצע.
הטיפול > קור קיצוני להרוס רקמות פגועות (Cryoablation)

ה-FDA אשרה ב-2001 Cryoablation (השימוש בקור קיצוני להרס של רקמה) של הפיברואדנומה כאלטרנטיבה בטוחה, יעילה ופולשנית באופן מינימלי, כדי לפתח הסרה כירורגית. בתהליך ההדמיה, האולטרה סאונד משמש מדריך בדיקה לתוך המסה של רקמת השד. לאחר מכן טמפרטורות קרות מאוד משמשות כדי להרוס את התאים הלא תקינים, ובמשך הזמן התאים נספגים בחזרה לתוך הגוף. התהליך יכול להתבצע בסביבה משרדית עם הרדמה מקומית בלבד ויוצר באופן משמעותי פחות צלקות מאשר ניתוחים פתוחים, ואין עיוות של רקמת השד. מחקר ממכון הודו למדעי הרפואה בניו דלהי הוכיח כי 30% מהפיברואדנומות יכולים להראות רגרסיה עם טיפול של 3 חודשים של Ormeloxifene. המינון בשימוש במחקר אקראי זה היה 30 מ"ג ביום למשך 3 חודשים.
אגודת מנתחי שד האמריקנית ממליצה על הקריטריונים הבאים להקמת מטופל כמועמד לCryoablation של הפיברואדנומה:
הנגע חייב להיות נראה לעין באופן סונוגרפי.
אבחון הפיברואדנומה חייב להיות מאושר בהיסטולוגיה.
הנגע חייב להיות פחות מארבעה סנטימטרים בקוטר.
תמונות של הפיברואדנומה

.
.
.
וידאו של פיברואדנומה

Fibroadenoma Video
הערות שוליים

↑  Shin SJ, Rosen PP (ביולי  2007). "Bilateral presentation of fibroadenoma with digital fibroma-like inclusions in the male breast". Arch. Pathol. Lab. Med. 131 (7): 1126–9. doi:10.1043/1543-2165(2007)131[1126:BPOFWD]2.0.CO;2. PMID 17617003. {{cite journal}}:  (עזרה)
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
פיברואדנומה
מבט מקרוסקופי של הפיברואדנומה בשד
פרובינקיה היספניה קיטריור

חצי האי האיברי בעת החלוקה הראשונה לפרובינקיות - היספניה קיטריור בכתום
היספניה קיטריור (לטינית Hispania Citerior - "היספניה הקרובה") הייתה פרובינקיה בתקופת הרפובליקה הרומית אשר נוסדה בשנת 197 לפנה"ס, היינו 21 שנים לאחר תחילת כיבושו של חצי האי האיברי בידי הרומאים. היא התקיימה עד שהקיסר אוגוסטוס חילק מחדש את האימפריה הרומית לפרובינקיות בשנת 27 לפנה"ס וסמוך להשלמת כיבושו של כל חצי האי. הפרובינקיה השתרעה בצפון-מזרחו של חצי האי האיברי וכללה את שטחם של קטלוניה וסביבותיה וכן את האיים הבלאריים. בירתה של הפרובינקיה הייתה בעיר הרומית טאראקו (Tarraco), כיום טרגונה בקטלוניה.
היספניה קיטריור הייתה אחת משתי פרובינקיות רומיות שהשתרעו בחצי האי האיברי באותה תקופה, והפרובינקיה האחרת הייתה היספניה אולטריור (Hispania Ulterior - "היספניה המרוחקת") שהשתרעה לאורך חופי הים התיכון מדרום וממערב לראשונה.
ראו גם

טרגונה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 115374340X  VIAF: 1730152080585407230009   WorldCat (עם VIAF): 1730152080585407230009
פרובינקיה גרמאניה סופריור

מיקום פרובינקיית גרמאניה סופריור באימפריה הרומית
גרמאניה סופריור (בלטינית: Germania Superior; בעברית: גרמניה עילית) הייתה פרובינקיה רומית באזור גרמאניה שהשתרעה מדרום לריין במעלה הנהר בניגוד לגרמאניה אינפריור שהשתרעה במורד הריין. הפרובינקיה השתרעה על האזורים הכלולים היום בדרום-מערב גרמניה, מערב שווייץ ומחוזות אלזס ויורה שבצרפת. היישובים העיקריים בפרובינקיה היו בזאנסון, שטרסבורג, ויסבאדן ובירת הפרובינקיה, מיינץ. האזור של הריין הזורם דרך גרמאניה סופריור נקרא "הריין התיכון".
האזור של גרמאניה סופריור נכבש על ידי יוליוס קיסר בשנת 58 לפני הספירה. בין השנים 28–32 לפני הספירה לקח אוגוסטוס קיסר לאחריותו הישירה את האזור, ביחד עם פרובינקיות נוספות, בטענה שהוא מצוי בסכנה.
בשנת 27 לפני הספירה הכליל אוגוסטוס קיסר את האזור בתוך פרובינקיית גאליה בלגיקה.
בשנים הבאות הוצבו יחידות צבא רבות באזורי גרמאניה סופריור ותחתית במסגרת ההגנה מפני השבטים הגרמאניים ויציאה למסעות כיבוש וענישה בגרמאניה. במסגרת זאת הוקמו בגרמאניה סופריור מבצרים במיינץ, קסנטן (אנ') (קסטרה וטרה) ששימשו כבסיסי יציאה עבור הלגיונות הרומיים, בין השאר של דרוסוס יוליוס קיסר. במיוחד בוצר קטע הגבול בין הריין לדנובה המכונה הלימס של גרמאניה סופריור-רייטיה.
בשנים 69–70 התרחש באזור המרד הבטאווי אשר הצליח בהתחלה בהשמדת ארבעה לגיונות רומיים, והשמדת כל המבצרים הרומיים לאורך הריין. עם תפיסת השלטון על ידי אדריאנוס הוא יצא למסע לכיבוש מחדש של האזור והמבצרים נבנו מחדש. בסביבות שנת 90 לספירה ארגן הקיסר דומיטיאנוס מחדש את פרובינקיית גאליה בלגיקה וחילק אותה בין אזור אזרחי לאזור צבאי. האזור הדרום מזרחי של הפרובינקיה הפך לפרוביניקת גרמאניה סופריור.
הערות שוליים

↑  Mary T. Boatwright, Daniel J. Gargola and Richard J. A. Talbert. A Brief History of the Romans (New York: Oxford University Press, 2006), p. 224.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9814035669205606  GND: 4104622-5  HDS: 008417  SUDOC: 027769453
פרובינקיה טריפוליטניה

| --- | --- |

 
 טריפוליטניה בתוך דיוקסיית אפריקה, כ-400 לספירה
 
Notitia Dignitatum - Dux provinciae Tripolitanae
טריפוליטניה הייתה פרובינקיה רומית. בין המאה ה-2 לפנה"ס למאה ה-3 לספירה היא נודעה בשם סירטיקה; במאה ה-3 שונה שמה לטריפוליטניה שמשמעותו "אזור שלושת הערים", בהתייחסו לאואה (טריפולי המודרנית של לוב), סברתה ולפטיס מגנה.
לאחר התבוסה של קרתגו במלחמות הפוניות, רומא העתיקה ארגנה את האזור (יחד עם מה שהוא כיום תוניסיה המודרנית ומזרח אלג'יריה), לפרובינקיה המכונה אפריקה, והפקידה אותו תחת ניהולו של פרוקונסול.
טריפוליטניה הייתה האזור הפחות עירוני באפריקה הרומית.
במהלך הרפורמות של דיוקלטיאנוס של סוף המאה ה-3, כל צפון אפריקה הוכנסה לדיוקסיה החדשה שהוקמה באפריקה, שטריפוליטניה הייתה חלק ממנה.
הערות שוליים

↑  Mattingly, D. J. (1988). "The Olive Boom. Oil Surpluses, Wealth and Power in Roman Tripolitania". Libyan Studies (באנגלית). 19: 27. doi:10.1017/S0263718900001060. ISSN 0263-7189.
פרובינקיה כרתים וקירנאיקה

| --- | --- |

 מדינה / טריטוריה:  רומא העתיקה
 בירת הפרובינקיה:  גורטין 
 קואורדינטות:  35°03′44″N 24°56′49″E﻿ / ﻿35.062141°N 24.946957°E﻿ / 35.062141; 24.946957 
 he
 
כרתים וקירנאיקה (בלטינית: Cyrenaica et Creta) הייתה פרובינקיה רומית. כיום קירנאיקה היא החלק המזרחי של החוף הים תיכוני של לוב, ואילו כרתים היא אי השייך ליוון.
העת העתיקה

קירנאיקה הייתה פרובינקיה רומית לחופה הצפוני של אפריקה בין מצרים לנומידיה; היא הייתה יוונית לשעבר (ביוונית: Ἐπαρχία Κρήτης καὶ Κυρήνης). האזור הוא היום החלק המזרחי של החוף הים-תיכוני של לוב.
האזור המזרחי של הפרובינקיה נקרא מַרְמַרִיקָה (אין בו עיר גדולה), אבל החלק החשוב היה המערבי, שבו חמש ערים, ולכן הוא קרוי פֵּנְטַפּוֹלִיס (פֵּנְטַא - חמש, פּוֹלִיס - עיר) – קִירֵני (שעל שמה קרויה הפרובינקיה), אַפּוֹלוֹניה, אָרְסִינוֹ, בֵּרֶנִיקֶה (היום בנגאזי) ובַּארְקָה - כשהעיר המרכזית הייתה קירני. אחרי רעידת אדמה בשנת 365 לספירה, עברה הבירה לפּטוֹלֵמַאיס.
לאחר שנכבשה על ידי אלכסנדר מוקדון, היא עברה מדור לדור בשושלת בית תלמי, ולאחר מכן לרומא. היא נותקה באופן חלקי מהממלכה התלמיית על ידי תלמי השמיני וניתנה לבנו, תלמי אפיון, שמת ללא יורשים בשנת 96 לפנה"ס, ולכן סופחה לרפובליקה הרומית. בשנת 20 לפנה"ס הפכה קירנאיקה לפרובינקיה בחסות הסנאט הרומי.
למרות שיש עדיין מחלוקת באשר לשטח המדויק שרומא ירשה, בשנת 78 לפנה"ס הייתה קירנאיקה לפרובינקיה רשמית ומאורגנת יחד עם כרתים.
בשנת 296 לספירה קירנאיקה לא שרדה את הרפורמות של דיוקלטיאנוס, והיא חולקה לשתי פרובינקיות: ליבּיה סוּפּריוֹר כללה את הפנטפוליס וליבּיה אינְפריוֹר כללה את מרמריקה, שבירתה החדשה היא העיר האלכסנדרית לשעבר פּאראטוֹניוּם.
האימפריה הרומית בשנת 120 לספירה כשכרתים קירנאיקה מודגשת