stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אדולף אייכמן
משפחתו

אייכמן נישא ב-1935 לוורוניקה (ורה) לבית ליבל. לשניים נולדו ארבעה בנים: קלאוס (יליד ברלין, 1936), הורסט (יליד וינה, 1940), דיטר (יליד פראג, 1942) וריקרדו (יליד בואנוס איירס, 1955).
אייכמן סיפר לילדיו שהיטלר רדף אחרי היהודים כיוון שהם זממו לעקר את הגרמנים על ידי הכנסת כימיקלים למים שלהם. כן טען בפניהם שרק רצה לגרש את היהודים מגרמניה, אך נאלץ לרצוח אותם לאחר ששום מדינה לא הסכימה לקבלם. כדי למנוע את חשיפת זהותו, אף סיפר לבניו שהוא דודם, אך הודה על האמת לאחר ויכוח עם בנו הורסט. הוצאתו להורג הייתה נקודת שבר עמוקה במשפחתם.
קלאוס הבכור, שהיה הקיצוני ביותר באמונתו הנאצית, ניסה להביא עדי הגנה עבור אביו, וטען שנכשל בגלל סירוב ישראל להבטיח לעדים חסינות. הוא טען שאביו ביקש "פתרון בעיית היהודים ללא שפיכות דם". הוא התקומם במסיבת עיתונאים בבואנוס איירס, שעות לאחר שאביו נידון למוות, על "חוסר הצדק" בגזר הדין. בריאיון ב-1961 כשביקר בארצות הברית, טען: "כל הדברים שהם מאשימים בהם את אבא שלי הם תעמולה טהורה. פשעי המלחמה האלו לא נכונים", ובגלל כך גורש מהמדינה. ב-1959 התחתן עם מרתה, אישה ממוצא אפריקני, ונולדו להם שני ילדים. מאוחר יותר עזב אותה ועבר לדרום גרמניה, שם נולדו לו עוד שלושה ילדים מאישה אחרת. הוא מת בגרמניה מאלצהיימר ב-2015, בגיל 79.
קלאוס ואחיו הורסט - שהיה הקרוב ביותר לאב, ונאצי אדוק שהניף צלב קרס על בית המשפחה כשנתפס, ואף לבש לעיתים קרובות סרט נאצי על בגדיו כשהיה בקרבת הבית - הקימו יחד תא טרור נאצי כדי לתקוף עסקים יהודים ובתי כנסת. ב-1962, המשטרה פשטה על המטה שלהם לאחר קרב יריות, והחרימה חומרי תעמולה נאצית, רובים ובקבוקי תבערה, עמם תכננו לתקוף אוטובוס של תלמידי בית ספר יהודי. הורסט נשלח בהמשך לשנתיים מאסר על אחזקת כלי נשק וחומרי תעמולה נאצים. עסקי האחים פשטו רגל והם נאבקו לשרוד כלכלית. הורסט היה נשוי לכרמן ברטין לינדמן, שהתמודדה לראשות העיירה גארופה בארגנטינה מטעם מפלגת "אלטרנטיבה חדשה", ופרשה לאחר שעוררה סערה כשהתבטאה בראיון שההיסטוריה סולפה וכי "אייכמן לא היה אדם רע". הוא מת בארגנטינה מסרטן המעי הגס ב-2015, בגיל 75.
דיטר, היה בעבר מנהל עבודות בנייה וחילק את זמנו בין ארגנטינה לגרמניה לפני שפרש לפנסיה. הוא מחזיק בכמה נכסים שאותם הוא משכיר, ויש לו שני ילדים. הוא חי עם אשתו האיטלקייה מרתה ולינוטי, ומתגורר בבואנוס איירס, לא רחוק מבית המשפחה הקודם. גם הוא מעריץ את אביו ומתעקש שהיה חף מפשע.
לאחר חטיפת אייכמן, ורוניקה אשתו חזרה לגרמניה יחד עם בנם הצעיר ריקרדו שהיה בן 5. ריקרדו, ארכאולוג שמתמחה במזרח התיכון, הוא היחיד שהתנער מאביו. בראיון בשנות ה-90 אמר שלאביו הגיע למות בשל מעשיו. הוא גינה אותו בגלוי: "הוצאתו להורג הייתה מוצדקת, הוא רק דמות היסטורית עבורי".
בתרבות

בשנת 2018, יצא בנטפליקס הסרט "מבצע פינאלה" המספר את סיפור לכידתו של אייכמן. תסריט הסרט מתבסס על חומרים שונים כולל הספר "אייכמן בידיי", האוטוביוגרפיה של פיטר מלקין, שסיפק את בסיס הסיפור לסרט. הצילומים החלו בארגנטינה באוקטובר 2017 והסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-29 באוגוסט 2018 וזכה לביקורות מעורבות מהמבקרים. את אייכמן גילם השחקן בן קינגסלי.
ראו גם

השואה
נאציזם
רוצח מכתבה
הפתרון הסופי
לשכה 06
בטינה שטנגנט (מחברת הספר "אייכמן לפני ירושלים")
לקריאה נוספת

איסר הראל, הבית ברחוב גריבלדי, ספרית מעריב, 1975.
חנה ארנדט, אייכמן בירושלים: דו"ח על הבנאליות של הרוע, הוצאת בבל, 2000.
חנה יבלונקה, מדינת ישראל נגד אדולף אייכמן, הוצאת ידיעות אחרונות, 2001.
פיטר מלקין (צבי מלחין), אייכמן בידי.
משה פרלמן, איך נתפס אייכמן, תל אביב 1961.
רוברט מ"וו קמפנר, המקצוע: השמדה; דרכו של אייכמן, ירושלים-תל אביב 1974.
גדעון האוזנר, משפט ירושלים, הוצאת לוחמי הגטאות והוצאת הקיבוץ המאוחד, 1980.
ניל בסקומב, המצוד אחר אייכמן, משכל – הוצאה לאור מיסודן של ידיעות אחרונות וספרי חמד, 2010.
יוסי המי, לשכה 06 - חקירתו של אדולף אייכמן במשטרת ישראל, הוצאת משטרת ישראל, 2020.
אייכמן - ההקלטות האבודות, סדרה ערוץ 1, יוזם הפרויקט, מפיק ותסריטאי שותף: קובי סיט, במאי: יריב מוזר, ישראל 2022
Bettina Stangneth, Eichmann Before Jerusalem: The Unexamined Life of a Mass Murderer, Knopf, 2014, ISBN 9780307959676
אפל מיוזיק: הבא

| --- | --- |

 סוגה:  מציאות
 בימוי:  טיילור כהן
 מנחים:  זיין לואי  ג'ימי יובין
 ארץ מקור:  ארצות הברית
 שפות:  אנגלית
 הפקה
 מפיק:  טארה רזאווי
 הפצה:  אפל מיוזיק  ביטס 1
 שידור
 רשת שידור:  אפל מיוזיק (2017–הווה)
 תקופת שידור מקורית:  17 באוגוסט 2017 – הווה
אפל מיוזיק: הבא היא תוכנית חודשית שמופצת על ידי אפל מיוזיק ומטרתה לזהות ולהציג כישרונות מוזיקליים חדשים, תוך העלאת המודעות אליהם. צוות העורכים של אפל מיוזיק בוחר בכל חודש אמן אותו הם יקדמו, במטרה לעורר כלפיו מודעות גלובלית ולהגדיל את קהל המעריצים שלו. באוגוסט 2017, אפל מיוזיק הוציאה בכורה תוכנית תיעודית, בהם הוצג חלק מהתהליך שכמה מהאמנים עברו. כל חודש יוצא מיני-אלבום חדש בחסות אפל מיוזיק, עבור אותו האמן שנבחר להקליטו. כמו כן, כל אמן שנבחר להשתתף בתוכנית, יקבל את ההזדמנות להופיע באחת מתוך שתי תוכניות הטלוויזיה המצליחות "The Late Late Show with James Corden", או Jimmy Kimmel Live!. בין האמנים שנבחרו להשתתף בתוכנית הם: בילי אייליש, חאליד, ג'סי רייז, באד באני, סיגריד, קלירו, ודניאל סיזר.
אמנ\ית > 2010–2019

| שנה | אמנ/ית | חודש | מקור |
| --- | --- | --- | --- |
| 2017 | 6lack | אפריל 2017 |  |
| 2017 | סיגריד | מאי 2017 |  |
| 2017 | חאליד | יוני 2017 |  |
| 2017 | מר עזי | יולי 2017 |  |
| 2017 | דניאל סיזר | אוגוסט 2017 |  |
| 2017 | בילי אייליש | ספטמבר 2017 |  |
| 2017 | סברינה קלאודיו | אוקטובר 2017 |  |
| 2017 | איימי שארק | נובמבר 2017 |  |
| 2017 | — | דצמבר 2017 |  |
| 2018 | סטפלון דון | ינואר 2018 |  |
| 2018 | — | פברואר 2018 |  |
| 2018 | באד באני | מרץ 2018 |  |
| 2018 | באזי | אפריל 2018 |  |
| 2018 | — | מאי 2018 |  |
| 2018 | — | יוני 2018 |  |
| 2018 | ג'וס וורלד | יולי 2018 |  |
| 2018 | ג'קס ג'ונס | אוגוסט 2018 |  |
| 2018 | גרטה ואן פליט | ספטמבר 2018 |  |
| 2018 | אן סי טי 127 | אוקטובר 2018 |  |
| 2018 | H.E.R. | נובמבר 2018 |  |
| 2018 | — | דצמבר 2018 |  |
| 2019 | סאמר ווקר | ינואר 2019 |  |
| 2019 | טיירה ואק | פברואר 2019 |  |
| 2019 | דין לואיס | מרץ 2019 |  |
| 2019 | פינק סווטס | אפריל 2019 |  |
| 2019 | קופי | מאי 2019 |  |
| 2019 | מייגן די סטליון | יוני 2019 |  |
| 2019 | בורנה בוי | יולי 2019 |  |
| 2019 | קלייר קוטרל | אוגוסט 2019 |  |
| 2019 | לוניי | ספטמבר 2019 |  |
| 2019 | — | אוקטובר 2019 |  |
| 2019 | ג'סי רייז | נובמבר 2019 |  |
| 2019 | — | דצמבר 2019 |  |
אמנ\ית > 2020

| שנה | אמנ/ית | חודש | מקור |
| --- | --- | --- | --- |
| 2020 | אורוויל פק | ינואר 2020 |  |
| 2020 | ויקטוריה מונה | פברואר 2020 |  |
| 2020 | אינגריד אנדרס | מרץ 2020 |  |
| 2020 | קונאן גריי | אפריל 2020 |  |
| 2020 | דון טוליבר | מאי 2020 |  |
| 2020 | רמה | יוני 2020 |  |
| 2020 | בני | יולי 2020 |  |
| 2020 | הולי הברסטון | אוגוסט 2020 |  |
| 2020 | נתנאל קאנו | ספטמבר 2020 |  |
| 2020 | גיביון | אוקטובר 2020 |  |
| 2020 | ביבדובי | נובמבר 2020 |  |
| 2021 | ארלו פארקס | פברואר 2021 |  |
מזל בתולה

סמל מזל בתולה
הבתולה
בול ישראלי המוקדש למזל בתולה
מזל בתולה הוא אחד המזלות שבגלגל המזלות. באסטרולוגיה המערבית. "בן מזל בתולה" הוא מי שנולד בין 23 באוגוסט לבין 22 בספטמבר. במסורת היהודית מתייחס מזל בתולה לחודש אלול. בלוח השנה במגילות קומראן משויך מזל בתולה לחודש אב. מושג זה מתייחס לרעיון שבתקופה הנתונה השמש ממוקמת בשמיים בין הכוכבים המייצגים את מזל בתולה האסטרולוגי. כיום, אין חפיפה בין קונסטלציית הבתולה לבין אזור השמיים של מזל בתולה בגלל נקיפת ציר כדור הארץ.
הבתולה במיתולוגיה

לא ידוע בוודאות את מי בדיוק הבתולה אמורה הייתה לסמל. במשך ההיסטוריה היא קושרה כמעט עם כל האלות הבתולות כמו ענת, אישתר, איזיס ואתנה. במיתולוגיה היוונית, בדרך כלל היא מקושרת עם אלת הצדק אסטראה, אשר עזבה את הארץ בגלל סלידתה מרשעותם של בני האדם. מאזני הצדק שלה הפכו למזל הבא, מאזניים.
מזל בתולה באסטרולוגיה > שיוך אסטרולוגי

מזל בתולה הוא אחד משלושת מזלות יסוד האדמה, יחד עם מזל שור ומזל גדי. הוא משתייך לקבוצת המזלות המשתנים, יחד עם מזל תאומים, מזל קשת ומזל דגים. הכוכב השליט של מזל בתולה הוא כוכב חמה (מרקורי).
ראו גם

ארבעת היסודות
הערות שוליים

↑  ספר יצירה פרק ה' משנה י"ב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007549043905171  NKC: ph117985
רצח אופי (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |
 מבוסס על:  רצח אופי מאת קיילב קאר
 סוגה:  דרמה תקופתית
 בימוי:  ג'ייקוב ורברוגרן 
 שחקנים:  טד לוין  פאלק הנטשל  רוברט ויזדום  קוריאנקה קילצ'ר  בריאן גראתי  דגלאס סמית  דקוטה פנינג  לוק אוונס  דניאל בריהל 
 ארץ מקור:  ארצות הברית ארצות הברית
 שפות:  אנגלית
 מקום התרחשות:  בודפשט 
 מספר עונות:  2 
 מספר פרקים:  18 
 הפקה
 חברת הפקה:  Paramount Television Studio T Anonymous Content Vanessa Productions, Ltd.
 הפצה:  נטפליקס 
 מוזיקה:  רופרט גרגסון-ויליאמס 
 שידור
 רשת שידור:  TNT
 רשת שידור בישראל:  נטפליקס
 תקופת שידור מקורית:  21 בינואר 2018 – הווה
 קישורים חיצוניים
 http://www.tntdrama.com/shows/the-alienist
 דף התוכנית ב-IMDb
 
רצח אופי (באנגלית: The Alienist) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת דרמת מתח פסיכולוגית תקופתית, המבוססת על הרומן בעל אותו שם (אנ') מאת קיילב קאר. עונתה הראשונה של הסדרה כללה עשרה פרקים ששודרו לראשונה ברשת TNT ב-21 בינואר 2018, לפני הצגת הבכורה הרשמית שלה ב-22 בינואר 2018. פרק הסיום של העונה הראשונה שודר ב-26 במרץ 2018.
בסדרה מככבים דניאל בריהל, לוק אוונס ודקוטה פנינג כצוות אד הוק שחובר באמצע שנות 1890 בניו יורק כדי לחקור רוצח סדרתי שרוצח ילדי רחוב. הסדרה משלבת עובדות עם בדיות על ידי הכללת דמויות שהן דמויות היסטוריות, כמו תיאודור רוזוולט, שכיהן בתפקיד מפכ"ל המשטרה בשנים 1895-1897. ב-16 באוגוסט 2018, TNT הזמינה סדרת המשך המבוססת על רומן ההמשך. העונה השנייה, תחת הכותרת The Alienist: Angel of Darkness (המבוססת על רומן ההמשך בשם זה (אנ')), אמורה לצאת לבכורה ב-19 ביולי 2020. זכויות ההפצה הבינלאומיות נרכשו על ידי Netflix.
בישראל, הסדרה ניתנת לצפייה באמצעות שירות ההזרמה של נטפליקס.
תקציר עלילת הסדרה > עונה 1

שנת 1896, כאשר סדרת מקרי רצח של זונות ממין זכר מתרחשים בניו יורק, המפכ"ל החדש, טדי רוזוולט, קורא לד"ר לאסלו קרייזלר, פסיכולוג פלילי וג'ון מור, מאייר עיתונים, לנהל את החקירה בסתר. מצטרפת אליהם שרה האוורד, מזכירת המפכ"ל, כמו גם האחים התאומים היהודים מרקוס ולוציוס אייזקסון, שניהם בלשים במחלקת המשטרה של ניו יורק (NYPD).
הצוות מוצא התנגדות בתוך המשטרה לחקירתם, בעיקר מצד קפטן קונור והפקח בירנס שפרש לאחרונה, שניהם מחויבים יותר להגן על המוניטין של החברה הגבוהה של ניו יורק מאשר למצוא את הפושעים; כמו גם מהאזרחים העניים והמעמד הנמוך והפועלים שלא סומכים עליהם מפני שהם באים מבחוץ.
תקציר עלילת הסדרה > עונה 2

שנת 1897. על רקע הוצאתה להורג בכיסא חשמלי של מרתה נאפ בכלא סינג סינג, לאחר שהואשמה ברצח תינוקה, שרה האוורד, יחד עם לאסלו קרייזלר ועיתונאי הניו יורק טיימס ג'ון מור, מקימים סוכנות בילוש פרטית פורצת דרך והם עושים הכל כדי לגלות את הרקע למקרה ויעשו ככל שנדרש כדי למצוא את בתו החטופה של אציל ספרדי. בעוד שרה מתעמקת בחקירות פשיעה, ג'ון עושה כמיטב יכולתו למצוא איזון בין חייו האישיים והמקצועיים כשהוא חוקר את העולם התחתון של ניו יורק.
סקירת סדרה

| עונה | עונה | שם העונה | פרקים | פרקים | שודרה לראשונה (ארצות הברית)> הפרק הראשון | שודרה לראשונה (ארצות הברית)> הפרק האחרון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | The Alienist | 10 | 10 | 21 בינואר 2018 | 26 במרץ 2018 |
|  | 2 | The Alienist: Angel of Darkness | 8 | 8 | 19 ביולי 2020 | 2 באוגוסט 2020 |
שחקנים ודמויות

דניאל בריהל כד"ר לאסלו קרייזלר, פסיכיאטר שהתמקד לאחרונה בילדים הסובלים ממחלות נפשיות, שנקרא על ידי חברו לשעבר מהרווארד תיאודור רוזוולט לנסות להבין את הפסיכולוגיה שמאחורי מעשי רצח ילדים מזעזעים. הוא גרמני ובא ממשפחה אמידה. מתגורר לבדו לצד נערתו המשרתת. יש לו זרוע פגועה, ולעיתים קרובות הוא מחפש תובנה אצל חולים עבריינים בחקירותיו ובמחקריו.
לוק אוונס כג'ון שולר מור, קריקטוריסט ומאייר מה"ניו יורק טיימס", כמו גם איש חברה שלמד בהרווארד עם ד"ר קרייזלר ורוזוולט. מתגורר עם סבתו, ומנוכר מאביו בעקבות מות אחיו. הוא יפה תואר, אך הוא אלכוהוליסט ומבקר קבוע בבתי בושת, ונשאר לא נשוי לאחר ארוסתו עזבה אותו לטובת גבר אחר. כמו רוזוולט, הוא מכיר את שרה מאז שהייתה צעירה.
בריאן גראתי כתאודור רוזוולט, אז המפכ"ל החדש של משטרת ניו יורק. למד בהרווארד עם ד"ר קרייזלר ומור, שניהם קוראים לפתוח בחקירה סודית ומקבילה בנושא מעשי הרצח בילדים. הוא מעסיק את שרה האוורד כמזכירתו, לאחר שהכיר את אביה, וחושב עליה טובות.
רוברט ריי ויזדום כסיירוס מונטרוז.
דגלאס סמית כמרקוס אייזקסון, בלש יהודי צעיר שרוזוולט מגייס לעבוד עם קרייזלר, מור והווארד. הוא אחיו התאום של לוציוס, וכמו אחיו, בקיא היטב במדע ובחקירת זירת פשע. הוא מסתבך עם סוציאליסט יהודי.
מתיו שיר כלוציוס אייזקסון, אחיו התאום של מרקוס ובלש ב-NYPD. הוא הרבה יותר זהיר ומאופק ממרקוס, ושש להשתמש בטכניקות המדעיות האחרונות כדי לפתור פשעים.
ק'אוריאנקה קליצ'ר כמרי פאלמר, עוזרתו של קרייזלר. אילמת ומשתמשת בשפת הסימנים כדי לתקשר ויש לה חיבה לקרייזלר.
מאט לינץ' כסטיבי טאגרט.
דקוטה פנינג כשרה האוורד, אשת חברה צעירה שהופכת למזכירה של רוזוולט והאישה הראשונה המועסקת על ידי משטרת ניו יורק. היא בילתה בבית הבראה לאחר מות אביה, שרוזוולט ומור הכירו שניהם. היא מורכבת ונחושה לא לאפשר לעמיתיה הגברים לזלזל בה. היא מסתבכת בקשר בין רוזוולט לקרייזלר ומור. הדמות מבוססת באופן רופף על סיפורה האמיתי של איזבלה גודווין, הבלשית הראשונה של ניו יורק.
הערות שוליים

↑  Megan Vick (11 בינואר 2018). "TNT's The Alienist Doesn't Have to Be a Limited Series". TV Guide. נבדק ב-29 בינואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Cynthia Littleton (12 בינואר 2018). "The Alienist Premiere Brings Gilded Touch to Paramount Backlot". Variety. נבדק ב-29 בינואר 2018. ...the long-awaited limited series adaptation of 'The Alienist'. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Sean T. Collins (26 במרץ 2018). "The Alienist Series Finale Recap: 'His Awful Mystery'". The New York Times. נבדק ב-23 באפריל 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Neela Debnath (21 באפריל 2018). "The Alienist on Netflix: Was Theodore Roosevelt really New York's police commissioner?". Daily Express. נבדק ב-27 באפריל 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Dave Nemetz (16 באוגוסט 2018). "The Alienist Sequel Angel of Darkness Ordered at TNT, Lead Cast to Return". TVLine. נבדק ב-16 באוגוסט 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Matt Webb Mitovich (18 ביוני 2020). "Alienist Season 2 Premiere Moved Up, Will Air Two Episodes Every Sunday". TVLine. נבדק ב-18 ביוני 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Patrick Munn (15 בפברואר 2017). "Netflix Finalising Global Deal for TNT's Caleb Carr Adaptation The Alienist". TVWise. נבדק ב-23 באוגוסט 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Denise Petski (28 בנובמבר 2016). "The Alienist: Daniel Brühl & Luke Evans Cast in TNT Drama Series". Deadline Hollywood. נבדק ב-28 בנובמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Definition of ALIENIST".
↑  Nellie Andreeva (19 באפריל 2017). "The Alienist: Brian Geraghty Replaces Sean Astin in TNT Series". Deadline Hollywood. נבדק ב-19 באפריל 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Erik Pedersen (8 בפברואר 2017). "The Alienist: Robert Wisdom & Q'orianka Kilcher Cast in TNT Drama Series". Deadline Hollywood. נבדק ב-8 בפברואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Patrick Hipes (28 בפברואר 2017). "The Alienist: Douglas Smith Cast as Regular, Ted Levine as Recurring in TNT Series". Deadline Hollywood. נבדק ב-28 בפברואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Denise Petski (17 בפברואר 2017). "Casual Casts Maya Erskine for Season 3; Matthew Shear Joins The Alienist". Deadline Hollywood. נבדק ב-25 בפברואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Dani Levy (15 בפברואר 2017). "TV News Roundup: Matt Lintz Joins The Alienist as Series Regular, Cloak & Dagger Adds to Cast". Variety. נבדק ב-25 בפברואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Nellie Andreeva (14 בינואר 2017). "Dakota Fanning to Star in TNT Drama Series The Alienist – TCA". Deadline Hollywood. נבדק ב-14 בינואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Purdom, Gwendolyn. "The True Story Behind Dakota Fanning's Serial Killer Show, The Alienist". POPSUGAR Entertainment (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-10 באוגוסט 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
מוזיקה מזרחית

| --- | --- |
 מקורות סגנוניים:  מוזיקה ערבית, מוזיקה גאורגית מוזיקה יוונית, מוזיקה טורקית
 מקורות תרבותיים:  יהדות ארצות האסלאם, מזרחים
 מוצא:  ישראל 
 כלים:  מערכת תופים, קמנצ'ה, תוף גאורגי (דולי) דרבוקה, בנדיר, זורנה, תוף מרים, עוד, שליש, דודוק, כינור, אקורדיון גאורגי (גרמון) בגלמה, בוזוקי, חלילית, נאי, מקלדת אלקטרונית, גיטרה חשמלית, מנדולינה
 פופולריות מיינסטרים:  שנות ה-70, שנות ה-90 עד ימינו
 נגזרות:  רוק מזרחי, פופ מזרחי
 סצנות אזוריות
 המזרח התיכון, הקווקז, דרום אירופה
 
ילדים יהודים בתלבושת חזנים מסורתית, מופיעים יחדיו בבית כנסת באלכסנדריה, מצרים, בתחילת המאה ה-20.
מוזיקה מזרחית, או מוזיקה ים תיכונית, או הזֶמֶר המזרחי הישראלי, הם שמות לסוגה מוזיקלית בזמר העברי שנוצרה בישראל ומבוססת על המוזיקה המסורתית של יהודים בני עדות ספרד והמזרח כמו גם על מוזיקה ערבית קלאסית במדינות מוצאם ומדינות ערב השכנות, היכן ששגשגו מוזיקאים יהודים בעיקר בשל היותם מיעוט. זמר זה מושפע מהמוזיקה הערבית, היוונית, הגאורגית, הטורקית, ומהמוזיקה הארצישראלית שנוצרה משנות ה-30 ועד שנות ה-50.
מקורה של המוזיקה המזרחית > רקע

יהודים מזרחיים שעלו מארצות ערב יצרו במהלך 50 השנים האחרונות סגנון מוזיקלי ישראלי ייחודי המשלב אלמנטים של מוזיקה ערבית, טורקית ויוונית. בשונה מהסגנון העברי החדש שצמח בישראל בראשית דרכה, הסגנון המזרחי הוא ספונטני יותר.
לאחר מלחמת העולם השנייה עלו משפחות יהודיות רבות למדינת ישראל החדשה, שנוסדה ב-1948. העליות ממדינות ערב הביאו עימן מוזיקאים ונגנים שפעלו בתחום המוזיקה בארצות מוצאם, בניהם סאלח ודאוד אל-כוויתי, זמרים ומוזיקאים יהודים עיראקים שהיו ידועים במרחב הערבי בזמנם. מי שנחשב לאחד מחלוצי הזמר המזרחי בישראל, ג'ו עמר, עלה ממרוקו, היה חזן, מלחין, וזמר הלחין ושר בשפה העברית בעיקר בהתבסס על שירי הקודש של יהדות מרוקו. חלקם של המוזיקאים והזמרים השתלבו בתזמורת קול ישראל בערבית, ערוץ השידור העיקרי ובעצם היחידי ששידר מוזיקה ערבית במדינת ישראל.
על רקע זה, התנועה של ה"מוזיקה מזרחית" התחילה בשנות החמישים עם אמנים תוצרת בית בשכונות עם ריכוז גבוה של יהודים ממדינות ערב שהיו מנגנים ושרים, בחתונות ובאירועים אחרים. מתוך קהילות אלו צמחו זמרים ונגנים אשר ביצעו בין השאר שירים בעברית, אבל בסגנון ערבי, ניגנו בכלים ערביים מסורתיים – העוד, הקאנון והדרבוקה. בשנות ה-60, הם הוסיפו לצליל גיטרה אקוסטית וחשמלית וכך הצליל שלהם הפך לאקלקטי יותר. זמרים קישטו בדרך כלל את שירתם בסלסולים, וההגשה הייתה לרוב בצליל באף או גרוני. האינטונציה הייתה בדרך כלל מערבית, לעומת זאת; לא נעשה שימוש בסולמות הרבע-טון האופייניים למוזיקה הערבית. בשנות ה-80 נעשה לראשונה שימוש בסינתיסייזרים ובכלים אלקטרוניים במוזיקה המזרחית.
מילות השירים היו במקור טקסטים הלקוחים מהמקורות היהודים, מהספרות העברית הקלאסית, כולל שירים של משוררים עבריים מימי הביניים. מאוחר יותר הוסיפו טקסטים של משוררים ישראלים, והחלו לכתוב גם מילים מקוריות. דוגמה לכך הוא השיר "חנהלה התבלבלה", ששר יזהר כהן עם מילים מאת המשורר נתן אלתרמן, בלחן מסורתי. זמרים גם תרגמו את אהובי הילדות מערבית לעברית והוסיפו אלקטרוניקה וקצב מהיר יותר.
מקורה של המוזיקה המזרחית > שנות ה-70 ואילך

שניים מהמוזיקאים המזרחיים הפופולריים הראשונים היו הזמר זוהר ארגוב והמלחין והזמר אביהו מדינה. ארגוב גדל בשירה בבית כנסת עם מוזיקה תימנית מאוד מוגדרת. הלהיט המזרחי המובהק שלו היה הפרח בגני, שזכה במקום ראשון בפסטיבל. זוהר ארגוב היה זמר בעל יכולת קולית מרשימה. שירים שביצע הפכו ללהיטים ידועים והוא נהנה מפופולריות רבה. לאחר התאבדותו בכלא הוא הפך לאייקון בישראל. על סיפור חייו נכתב המחזה "המלך", המתאר את נפילתו לשימוש בסמים ואת צרותיו עם החוק. אביהו מדינה הלחין להיטים פופולריים רבים עבור זוהר ארגוב.
גם זמרות החלו למלא חלק נכבד במוזיקה המזרחית הפופולרית. אמנית פופולרית הייתה זהבה בן. הודות לקשריה עם מרוקו והמזרח התיכון היא החלה את הקריירה שלה בביצוע שיריה של הזמרת המצרית אום כולתום.
המוזיקה הישראלית הים תיכונית הייתה פופולרית בקהילות יהודי המזרח, שהיוו אחוז נכבד מכלל האוכלוסייה הישראלית. עם הזמן הפופולריות המתמשכת של השירים המזרחיים הביאה למספרי השמעות רבות יותר בתחנות רדיו שונות, אולם התהליך היה הדרגתי. הממסד הרשמי הגביל בתחילה את מידת ההשמעות של המוזיקה המזרחית ברדיו משום שהיא לא נחשבה מספיק 'ישראלית אותנטית'. החוקר החברתי, סמי שלום שטרית, כתב "הממסד החינוכי והתרבותי עשה כל מאמץ להפריד בין הדור השני של עולי המזרח למוזיקה זו, על ידי סוציאליזציה אינטנסיבית בבתי ספר ובתקשורת.
בשנות השמונים לאחר פרישה מכדורגל, הקים יוסי שטרוזמן (אביה של השדרנית שלמור שטרוזמן) את "מועדון הפלקה" בדרום תל אביב, שהיה הבמה המרכזית לזמר הים תיכוני בשנות ה-80 וה-90. במועדון הופיעו הזמרים עופר לוי, שרית חדד, אייל גולן וישי לוי, בזמנים שלא התירו להם הופעות באולמות או שידורים ברדיו.
חדירתה של מוזיקה מזרחית למיינסטרים הישראלי הייתה תוצאה של לחץ של מלחינים ומפיקים מזרחיים כמו אביהו מדינה, הפופולריות הבלתי ניתנת להכחשה, של הסגנון, ואימוץ הדרגתי של אלמנטים של מוזיקה מזרחית על ידי אמנים ישראלים פופולריים. ירדנה ארזי, אחת הזמרות הפופולריות בישראל, הקליטה ב-1989 אלבום בשם "דמיון מזרחי", וכללה חומרים מקוריים וכמה שירים ישראלים קנוניים.
קבלתה של מוזיקה מזרחית, במהלך שנות ה-90, מקבילה למאבק החברתי של ישראלים ממוצא ספרדי ומזרחי להשיג קבלה חברתית ותרבותית. "היום, המוזיקה המזרחית הפופולרית החלה למחוק את ההבדלים ממוזיקת הרוק, ואנחנו יכולים לראות לא מעט אמנים הופכים למיינסטרים. המעבר הזה לתרבות המיינסטרים כולל הטמעה תרבותית", כותב חוקר הספרות והמבקר מתי שמואלוף.
מקורה של המוזיקה המזרחית > קלטות השמע

עובדה מקובלת כיום היא שהמצאת קלטת השמע על ידי תאגיד פיליפס ורשת הפצת הקלטות המסחרית בתחנת הרכבת בתל אביב השפיעה רבות על הפופולריות של המוזיקה הישראלית הים תיכונית. קלטות אפשרו לאוכלוסייה המזרחית ליצור ולהפיץ מוזיקה משלה בתוך הקהילות שלה. הם גם אפשרו יותר אינטגרציה מוזיקלית. אפשר לקבל את אום כולתום ושכנה שלה שהיא זמרת בהתהוות. קלטות שמע היו גורם דומיננטי בצמיחת המוזיקה הישראלית הים תיכונית בשנות ה-70. לאחר שהייתה מועדפת לראשונה באירועים פרטיים, כמו חתונות וימי הולדת, הקלטת חתונות הפכה למצרך מבוקש במעברות המזרחית ("מחנה המעבר"). הקלטות הללו הן שגרמו לאתנומוזיקולוגית איימי הורוביץ להתחיל לחקור את סגנון המוזיקה החדש והפורח הזה.
לאחר שהחברים והשכנים של ראובני החלו להציע לקנות את הקלטות, הוא הבין שאולי תהיה לו הזדמנות מצוינת בידו. מאוחר יותר הוא ואחיו הפכו לאחת מחברות ההקלטות למוזיקה מזרחית הגדולות בישראל.
שילוב עם סגנונות מוזיקה אחרים

עם הזמן נוצרו מיזוגים של מוזיקה מזרחית עם סגנונות מוזיקליים אחרים, כולל רוק, פופ והיפ הופ.
שילוב עם סגנונות מוזיקה אחרים > רוק ומטאל

רוק מזרחי הוא מונח רחב המשלב בתוכו כמה סגנונות מוזיקליים שונים. הוא מוגדר על ידי שילוב של מוזיקת רוק עם כלים, יצירות וטכניקות שירה מזרח תיכוניות. ניתן להשוות את הסגנון עם רוק מתקדם, שכן סולמות ומקצב מזרח תיכוניים נוטים לשבור נורמות מערביות. כמה דוגמאות הן אורפנד לנד, כנסיית השכל, אלגיר והסולן אביב גדג', יוסי סאסי ודודו טסה. דוגמה בולטת נוספת היא פורטיסחרוף, צמד יצירתי המורכב מהאמנים רמי פורטיס וברי סחרוף. גם לפורטיס וגם לסחרוף יש רקע מזרחי וספרדי חלקי (טורקי ועיראקי). האלמנטים המזרחיים במוזיקה שלהם נעים בין עדינים מאוד למאוד ברורים לפעמים. השניים החלו את הפרויקט שלהם ב-1989 בעקבות התפרקות קבוצת הפוסט פאנק Minimal Compact. שתי הקבוצות מציגות כמה נושאים מזרח תיכוניים, כולל שיר אחד בערבית ג'יבריש, "סנדניה", מתוך תקליט הבכורה שלהם Foreign Affair.
ניתן להגדיר את המיזוג בין מוזיקה מזרחית ומוזיקת מטאל כמטאל מזרחי. תת-ז'אנרים אחרים של רוק ממעטים לקטלג את ההשפעות המזרחיות שלהם.
שילוב עם סגנונות מוזיקה אחרים > פופ

באמצע שנות ה-90, לייבלים של פופ מזרחי כבר החלו להפוך מפעילות מחתרתית להפצת קלטות בתוך הקהילה המזרחית לתעשיית מוזיקה הרבה יותר פורמלית וסטנדרטית. מוזיקאים ומפיקים של אותה תקופה החלו לשלב יותר אלמנטים של רוק, טכנו, דאנס, יורופופ וריתם אנד בלוז, תוך שימת דגש חזק על השורשים היווניים, הטורקיים והערבים. לצד דוגמאות קודמות כמו עפרה חזה ואתניקס, אמנים מאוחרים יותר כמו זהבה בן, אייל גולן, שרית חדד ואחרים חוללו מהפכה בז'אנר והביאו אותו לקהלים הרבה יותר גדולים. כמה שירים מהתקופה הזו כבר הפכו ללהיטים במדינות שכנות, כולל יוון ומדינות ערב. הפופ המזרחי הפך למטרה ללעג ולעיתים קרובות התעלמות מתרבות הפופ המרכזית של ישראל באותה תקופה. למרות שמבחינה דמוגרפית הם אולי היו פופולריים באותה מידה, רוב תחנות הרדיו סירבו לנגן פופ מזרחי, והעדיפו פופ ורוק בהשפעות אמריקאיות ואירופיות. ההבחנה בין פופ מזרחי למיינסטרים הייתה ברורה. מכיוון שרבים מלהיטי פופ מזרחי עדיין היו הפקות בתקציב נמוך, מבקרי מיינסטרים ותקשורת התעלמו בעיקר מהז'אנר, כשהתירוץ היה של פופ מזרחי חסר עומק אמנותי. רוב השירים היו שירי אהבה פשוטים למדי, תרגומים של שירים יווניים/ים תיכוניים או שירי נושא יהודיים, עם כתיבת שירים לפי נוסחה מסוימת. זו הסיבה שהשוואות ל"תנועות נגד שהפכו למיינסטרים" גלובליות פחות מתאימות, כאשר מוזיקת היפ הופ ורגאיי היא חדשנית ביותר, כמו גם אוריינטציה פוליטית ומחאה. עם זאת, יש הסכמה רחבה שלשירים רבים של פופ מזרחי יש בהם הרבה יותר ממה שנראה בתחילה, אז אולי רבים מהם הובנו במידה מסוימת שלא כהלכה כי הקדימו את זמנם. היו גם מקרים רבים של השפעה הדדית של שתי התנועות בפופ הישראלי כבר ב-1985, כשכמה כותבי שירים אשכנזים ידועים התפעלו מהסאונד המזרחי. במהלך במהלך העשורים הראשונים של שנות ה-2000, הפופ המזרחי גדל והפך לצורה הבולטת של מוזיקת הפופ בישראל. ב-2019 הזמר עומר אדם הופיע בפארק הירקון בפני קהל של 50,000 בני אדם, הפרש של 1,000 אנשים בלבד לשבירת השיא של כוורת ב-2013 עם קהל של 51,000 בני אדם.