stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ענבי שועל
הכנת ענבי שועל בבישול

בבישול עם ענבי שועל, נהוג להפריד את הפרי מציפתו ועוקצו. ניתן לחתוך ולקלף את הפירות הבודדים, אך שיטה יעילה יותר היא הקפאתם וטלטולם, עד שהקליפה הקשיחה מתפצחת מעל הפרי.
ענבי שועל בספרות הצפון-אמריקנית

בספר נשים קטנות מג נכשלה בהכנת כמות גדולה של ריבת ענבי שועל, לאחר שבעלה רכש כמות גדולה של צנצנות.
בספר האסופית השקתה אן את חברתה דיאנה ביין ענבי שועל, בחשבה בטעות שזה סירופ אדום.
הערות שוליים

↑  EVALUATION OF FUNGICIDES FOR WHITE PINE BLISTER RUST CONTROL ON BLACK CURRANT, 2004, פרסום מס' 174038 של שירות המחקר החקלאי (ARS) של משרד החקלאות של ארצות הברית.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007560490105171  BnF: cb125669385 (data)  GND: 4180335-8  LCCN: sh85045792  LNB: 000115187  NKC: ph941109 
שיח ענבי שועל
פיל ים דרומי

| פיל ים דרומי |
| --- | --- |
 זכר של פיל ים דרומי
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפים
תת־סדרה:: דמויי כלב
משפחה:: כלבי ים
סוג:: פיל ים
מין:: פיל ים דרומי
שם מדעי
 Mirounga leonina ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


פיל ים דרומי (שם מדעי: Mirounga leonina) הוא מין בסוג פיל ים ממשפחת כלבי ים. כמו ששמו מרמז הוא נפוץ רק בחצי הכדור הדרומי.
מאפיינים

משקלו של הזכר מגיע עד ל-4,000 קילוגרמים, ומשקלן של הנקבות מגיע עד ל-900 קילוגרמים. אורכו מגיע עד ל-7.5 מטרים. פיל הים הדרומי הוא המין הגדול ביותר בסדרת הטורפים. הוא חי ומתרבה בחופי אנטארקטיקה ושם מגדל את צאצאיו שחוזרים לים.
פיל הים מסוגל לצלול עד לעומק של 1,700 מטרים במצוד אחר דגים ודיונונים, יותר מכל יונק ימי אחר, חוץ מהראשתן.
לפיל הים הבוגר אין טורפים למעט האורקה. פרטים צעירים יכולים להיטרף גם על ידי כלב ים נמרי וזכרי אריה ים ניו זילנדי. באיי קמפבל פילי ים צעירים נטרפים גם בידי עמלצים לבנים ובאי מקווארי נמצאו פרטים צעירים עם סימני נשיכה של הכריש ישנן דרומי.
גלריה

מדען מתייג פילי ים באנטארקטיקה
הערות שוליים

↑  פיל ים דרומי באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007560967505171  GND: 4553986-8  LCCN: sh85125616  NKC: ph451654 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יונקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פסופיים

| פסופיים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: עגוראים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: פסופיים
סוג:: פסופי
שם מדעי
 Psophiidae ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


פסופיים או חצוצרנים (שם מדעי: Psophiidae) היא משפחה של עופות טרופיים מסדרת העגוראים, החיה מביערות הגשם של מרכז ודרום אמריקה. במשפחה זו סוג אחד - פסופי ובו שלושה מינים קיימים.
הפסופיים דומים במראם לתרנגולות שחורות ללא כרבולת, עם גרון כחול ועיניים גדולות יותר. גם גודלם כגודל תרנגולת: אורכם 42-45 ס"מ ומשקלם 1-1.5 ק"ג.
לפסופיים יש קריאה קולנית מאד כשהם מכריזים על טריטוריה או קוראים לנקבות.
הם נוטים לחיות על קרקע היער ואינם מרבים לעוף.
מזונם העיקרי הוא פירות שונים, זרעים ומעט חרקים.
מינים

בסוג זה שלושה מינים קיימים:
פסופי אפור כנף (Psophia crepitans)
פסופי חיוור כנף (Psophia leucoptera)
פסופי שחור כנף (Psophia viridis)
פלמינגו (סוג)

| פלמינגו |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: פלמינגואים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: פלמינגואיים
סוג:: פלמינגו
מינים
 פלמינגו מצוי  פלמינגו אמריקני  פלמינגו צ'יליאני
שם מדעי
 Phoenicopterus ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


פלמינגו (שם מדעי: Phoenicopterus; בעברית שקיטן) הוא סוג של עופות מים ממשפחת הפלמינגואיים המכיל 3 מינים. בעבר כל מיני המשפחה נכללו בסוג זה אך המין פלמינגו זוטר עבר לסוג ומין יחיד - Phoeniconaias. המינים פלמינגו האנדים ופלמינגו ג'יימס עברו לסוג פלמינגו צהוב-מקור (Phoenicoparrus).
הם מצויים באפריקה, דרום אסיה ואמריקה המרכזית והדרומית. צבע נוצותיהם הוא ורדרד או לבן, או גם ורוד-אדמדם. הצבע הוורוד בא כתוצאה מסרטנים זעירים הנכללים במזונם. בשבי, כדי לשמר את צבעם הוורדרד הם מקבלים למזונם תוספת של ירקות המכילים בטא-קרוטן, כמו גזר, סלק וגמבה. הם ניזונים רק מיצורים קטנים אותם הם מסננים מהמים בעזרת מקורם המיוחד.
חלק מהמינים נודדים מרחקים עצומים בדרך למקורות מים ואפילו מעל הים.
מינים

פלמינגו מצוי (Phoenicopterus roseus)
פלמינגו אמריקני (Phoenicopterus ruber)
פלמינגו צ'יליאני (Phoenicopterus chilensis)
גלריה

פלמינגו מצוי
פלמינגו אמריקני
פלמינגו ממריא
(מאר ציקיטה, קורדובה)
פלמינגו אמריקני
ערבה לבנה

| ערבה לבנה |
| --- | --- |
 ערבה לבנה בנחל עין זהב
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: צמחים
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו־פסיגיים קדומים
סדרה:: מלפיגאים
משפחה:: ערבתיים
סוג:: ערבה
מין:: ערבה לבנה
שם מדעי
 salix alba ‏לינאוס, 1753
תחום תפוצה

ערבה לבנה (שם מדעי: salix alba) היא מין עץ דו-ביתי, נשיר חורף של גדות נחלים ונביעות המושכות מים במשך כל השנה, ממשפחת הערבתיים. בישראל מיוצגת משפחת הערבתיים נוסף על מיני הערבה גם על ידי המין צפצפת הפרת שגדל בסמיכות למיני הערבות, והמייחד אותו הוא עליו הבוגרים שהם מעוגלים ובעלי שינון גדול בחלקם העליון. ישנם 470 מיני ערבה השוכנים בעיקר באזורים הלחים של המקומות הקרים בחצי הכדור הצפוני. שני מיני ערבה גדלים בר בארץ ישראל: ערבה לבנה וערבה מחודדת. המין השלישי, ערבת שלושת האבקנים (.Salix triandra L), עץ נדיר מאוד ומציאותו כיום בישראל מוטלת בספק. בישראל מצויים בני כלאיים בין ערבה מחודדת לערבה לבנה.
ערבה לבנה

ערבה לבנה (שם מדעי: .salix alba L) עץ דו-ביתי (עצי זכר ועצי נקבה), נשיר חורף ופריחה אביבית, הגדל בבתי גידול לחים וטבעיים על גדות נחלים או נביעות מים במשך כל השנה. מין זה כשאר בני מינו בלתי קוצניים, חסרי שרף חלבי הנוטף מחתך טרי בעלה או בגבעול.
הענפים משתלשלים, חומים בהירים עד לבנים (בערבה מחודדת הענפים לעיתים אדמדמים). הענפים והעלים הצעירים שעירים.
הלוואים דמוי אזמל, צרים ומשוננים והם נושרים זמן קצר לאחר הלבלוב (בשונה מערבת שלושת האבקנים שהלוואים משתיירים). בסיס הלוואים אינו דמוי לב (בשונה מערבת שלושת האבקנים).
העלים מסורגים, פשוטים, סימטריים, מוארכים (ולא דמויי מעוין או כליה או ביצה כבצפצפה). ומשוננים בעדינות בשפתם ורוחבם עולה על 2.5 ס"מ (בשונה מערבה מחודדת שרוחב העלה שלה קטן מ-1.8 ס"מ). הם מכסיפים בצד התחתון וירוק רענן יחסית בצד העליון. הטרף מכוסה כרגיל בשערות דקות ועדינות דבר המשווה לעץ גוון לבן (בשונה מערבה מחודדת שעליה וענפיה קירחים). העלים חסרי ריח.
הפרחים ערוכים בעגילים (תפרחת שיבולת רפה של פרחים חד-מיניים). העגילים הזכריים שבהם משולשלים ויורדים. העגילים הנקביים זקופים. הפרחים חסרי עטיף (חסרי עלי כותרת וגביע), במקום העטיף ישנם צופן אחד או שניים דמויי קשקש (ולא צופן דמוי קערה המצוי בצפצפה). כל פרח יושב בחיקו של חפה קרומי ששפתו תמימה (בשונה מצפצפה). כל פרח עטוף בקשקש חיצוני אחד בלבד.
לפרח זכר יש 2 אבקנים או לעיתים רחוקות 3. הזירים מפורדים או מאוחים, קירחים או שעירים בבסיסם.
לפרח נקבה שחלה עילית קירחת, עלה שחלה אחד, מגורה אחת, עמוד שחלה אחד, ועל פי רוב 2 צלקות קצרות. בבסיס הפרח מצוי צופן.
הפרי הבשל יושב או נישא על עוקץ קצר שאורכו קצר ממ"מ אחד (בשונה מערבה מחודדת שעוקץ הפרי הבשל 1.5 מ"מ).
הפרי הלקט קירח המכיל זרעים רבים ונפתח לאורכו בשתי קשוות או לעיתים רחוקות ב-3 או 4 קשוות.
הזרעים קטנים בעלי ציצית של שערות בבסיסם שמתפתחת מעוקץ הביצית.
הפריחה מסוף פברואר ועד תחילת יולי, בעיקר באביב. האבקה באמצעות חרקים. פרי בהפצת הזרעים מצוי בחודשים יולי אוגוסט. הזרעים הנופלים בתנאים המתאימים לנביטה ינבטו תוך 12 שעות. משך חיוניות הזרעים קצר.
בית גידול ותפוצה

תפוצתו בעולם משתרעת באזורים אירו-סיביריים, ים-תיכוניים ואירנו-טורניים ונמשכת ממערב אירופה ועד למרכז אסיה. בישראל עץ זה נפוץ בעמק החולה במקורות הירדן ובמרגלות החרמון והוא מחליף את הערבה המחודדת. בישראל עץ זה נדיר ומוגן. ערבה מחודדת היא צמח חצי-צל ואור מלא; עמיד בקרה, וביובש אוויר; רגיש לגיר ולמליחות.
מַחְזוֹר חָזוּתִי (פֵנוֹלוֹגְיָה)

העץ נשיר חורף מסוף דצמבר ועד תחילת אמצע מרץ. אז הלבלוב מתחיל בד בבד עם הפריחה. הפריחה אף מקדימה את הלבלוב ומתחילה בסוף פברואר ומסתיימת בתחילת יוני. התפרחות נוצרות בסתיו של העונה הקודמת. האבקה נעשית באמצעות הרוח או חרקים, הנמשכים אחר צוף ואבקה. האבקנים נושרים אחרי הפריחה כחטיבה אחת. בתחילת יוני הפרי הירוק ניכר והפצת הזרעים בעלי הציצית הלבנה מסתיימת בתחילת אוקטובר. הזרעים נפוצים ברוח ונובטים במהירות, אך החיוניות שלהם קצרה. בצד הריבוי המיני קיים ריבוי וגטטיבי טבעי באמצעות ייחורים (ענפים שבורים שנסחפים במים).
זיהוי ערבי נחל, ערבים

הערבה נזכרת במקרא 5 פעמים בקשר לבתי לגידול לחים - תמיד בלשון רבים ובלשון זכר. 'ערבי נחל' נזכרים בין ארבעת המינים (ויקרא כג, מ), בנוף צמחי המים וביצה באיוב (איוב מ טו). בשם 'ערבים' היא מוזכרת בישעיה (ישעיה מד ד) 'נחל ערבים' (ישעיה טו ז) ובתליית כנורות הגולים 'ערבים' בנהרות בבל (תהלים קלז ב).
ישנה מסורת זיהוי רציפה וחד-משמעית לזיהוי הערבים עם מיני ה-Salix, והסכמה של הרוב המוחלט מקרב החוקרים.
תמונות

פירות ירוקים ופרי שנפתח בשני קשוות
ערבה לבנה
גבעולים צעירים וניצן שעירים של ערבה לבנה
לוואים ארוכים וחופשיים של ערבה לבנה
לוואים ארוכים וצד עליון של העלה של ערבה לבנה
ניצנים שעירים של ערבה לבנה
הערות שוליים

↑  ערבה לבנה באתר הרשימה האדומה של IUCN
1 2 3  נעמי פינברון-דותן, אבינעם דנין, המגדיר לצמחי בר בארץ ישראל, ירושלים: כנה, 1998, עמ' 94-95
1 2 3  צמחי המקרא, זוהר עמר, ירושלים: ראובן מס, 2012, עמ' 103-104
↑  .Salix L, POWO plants of the World Online. Published on the Internet, ‏6-2023
↑  .Salix alba L, POWO plants of the World Online. Published on the Internet, ‏6-2023
↑  מיכאלי זהרי, מגדיר חדש לצמחי ישראל, מהדורה חדשה ומורחבת, תל אביב: עם עובד, 1988, עמ' 89
1 2 3  ערבה לבנה, באתר צמחיית ישראל וסביבתה, ‏7-2023
1 2 3  א. פאהן, ד. הלר, מ. אבישי, מגדיר לצמחי התרבות בישראל, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1998, עמ' 81
1 2  נילי ליפשיץ, עזריה אלון (ע), החי והצומח של ארץ ישראל, רמת גן: משרד הבטחון - ההוצאה לאור, החברה להגנת הטבע, 1983, עמ' 23
↑  זהר עמר, צמחי המקרא: בחינה מחודשת לזיהוי כל הצמחים הנזכרים בתנ"ך לאור מקורות ישראל והמחקר המדעי, ירושלים: ראובן מס, 2012, עמ' 104-103
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553423805171  GND: 4528971-2  LCCN: sh85116812 
פירות ירוקים של ערבה לבנה
ענפי ערבה לבנה המזוהים עם ערבי הנחל המקראיים
פנגולין

| פנגולין |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פנגולינאים
תת־סדרה:: Eupholidota
משפחה:: פנגולניים
סוג:: פנגולין
מינים
 4 ועוד מין נכחד
שם מדעי
 Manis ‏לינאוס, 1758

פַּנְגּוֹלִין (שם מדעי: Manis) הוא סוגם של רוב מיני הפנגולינאים - סדרה קטנה של יונקים מכוסי שריון אצטרובלי ואוכלי חרקים קטנים הנפוצים באסיה. בני סוג זה חיים רק ברחבי דרום-מזרח אסיה ובהודו באזורים הטרופיים וחלקם נמצאים בסכנת הכחדה, בייחוד בשל הצייד הלא חוקי של חיה זו למטרות קולינריות ורפואיות.
יש הקושרים אותו אל מגפת הקורונה, כיוון שאותר בהם וירוס בעל רצף שדומה מאוד לזה שנמצא בבני אדם.
מינים

פנגולין פיליפיני (Manis culionensis)
פנגולין הודי (Manis crassicaudata)
פנגולין סיני (Manis pentadactyla)
פנגולין מלאי (Manis javanica)
פנגולין אסייתי ענק (Manis paleojavanica) - נכחד
בעבר נכללו בסוג זה גם המינים פנגולין ענק ופנגולין הכף, שסווגו מחדש לסוג פנגולין גדול (Smutsia) והמינים פנגולין עצים קטן ופנגולין עצים גדול, שסווגו מחדש לסוג פנגולין עצים (Phataginus).
הערות שוליים

↑  מקור השם פנגולין הוא במאלאית PENGGULING משמעותו: "מתגלגל"
↑   בין סנפיר כריש לאבקת פנגולין, הסחר הלא־חוקי פורח בהונג קונג, באתר הארץ, 15 בפברואר 2019
↑  הידען, ניתוח גנום נגיף הקורונה מגלה כי נוצר מהכלאה בין שני נגיפים, באתר https://www.hayadan.org.il, ‏23 מרץ 2020
↑  Helen Briggs, Coronavirus: Pangolins found to carry related strains, https://www.bbc.com, ‏26 March 2020
| פנגולינאים |
| --- | --- | --- |
| פנגולין | פנגולין פיליפיני • פנגולין הודי • פנגולין סיני • פנגולין מלאי |  |
| פנגולין עצים | פנגולין עצים קטן • פנגולין עצים גדול |  |
| פנגולין גדול | פנגולין ענק • פנגולין הכף |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007292604705171
פלמינגו אמריקני

| פלמינגו אמריקני |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: פלמינגואים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: פלמינגואיים
סוג:: פלמינגו
מין:: פלמינגו אמריקני
שם מדעי
 Phoenicopterus ruber ‏ליניאוס, 1758
תחום תפוצה


פלמינגויים במקסיקו
פלמינגו אמריקני (שם מדעי: Phoenicopterus ruber) הוא מין של פלמינגו הקרוב למינים פלמינגו מצוי ופלמינגו צ'יליאניי וכמותם שייך לסוג פלמינגו. הוא גם ידוע בשם פלמינגו הקאריביים, אף שהוא נפוץ גם באיי גלאפגוס שבאוקיינוס השקט.
מאפיינים

הפלמינגו האמריקני נפוץ באיי גלאפגוס, בחופי קולומביה, ונצואלה והאיים הסמוכים, בסמוך לגיאנה וכף אורנג' בברזיל, חצי האי יוקטן, איי הקריביים הצפוניים (איי בהאמה, היספניולה, קובה ואיי טרקס וקייקוס). הפלמינגואים האמריקניים הנראים מעת לעת בדרום פלורידה הם בעיקר כאלה שנמלטו מהשבי.
גובהו של הפלמינגו האמריקני 120–140 ס"מ, משקל הזכרים 2.8 ק"ג ואילו של הנקבות 2.2 ק"ג. רגליו ומרבית נוצותיו ורודות. הנוצות הסוככות בכנפו אדומות, והאברות הראשיות והמשניות (אברות היד והאמה) שחורות. נוצותיהם של פלמינגואים צעירים אפורות, ורק עם התבגרותם הם רוכשים בהדרגה את צבעם הוורוד. אורך מוטת הכנף 140 עד 165 ס"מ. המקור ורוד ולבן, ובקצהו שחור.
מקור הצבע הורוד הוא באצה הנקראת Haematococcus pluvialis אשר מצויה במים בהם מקננים הפלמימגו. האצה משחררות פיגמנט הנקרא Astaxanthin והוא צובע את הנוצות בורוד- אדום. הוא גם מקור הצבע של סרטנים ובעלי חיים ימיים אחרים.
הם חיים במושבות שגודלן עשוי לנוע בין כמה עשרות לעד מאות אלפי פרטים. בתקופת החיזור מציגים הפלמינגואים את כנפיהם לראווה, ומשתחווים עם צווארם למשיכת בנות זוג. בתקופה זו כל הפרטים הבוגרים במושבה משתתפים בכך. בין מאי לאוגוסט הם מטילים ביצה יחידה בצבע לבן, הבוקעת אחרי 28 עד 32 ימים של דגירה. הגוזל בוקע במשקל של כ-85-102 גרם, כשעיניו פתוחות, אך לא מסוגל לדאוג למזונו בעצמו. שני ההורים שותפים לדגירה ובהמשך לגידול הגוזל. הם מגיעים לבגרות מינית לאחר כ-5 שנים. אורך חייהם כ-40 שנה.
הפלמינגו האמריקני הוא אחד המינים המוגנים בהסכם לשימור עופות מים נודדים במרחב אפריקה-אירואסיה (AEWA).
הפלמינגו האמריקני הוא הציפור הלאומית של איי בהאמה.
הערות שוליים

↑  פלמינגו אמריקני באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  Siri Khalsa, Our colorful world, Nutrision news
| פלמינגואים (פלמינגואיים) |
| --- | --- | --- |
| פלמינגו | פלמינגו מצוי • פלמינגו אמריקני • פלמינגו צ'יליאני |  |
| פלמינגו זוטר (סוג ומין יחיד) | פלמינגו זוטר |  |
| פלמינגו צהוב-מקור | פלמינגו האנדים • פלמינגו ג'יימס |  |
גולגולת פלמינגו
Phoenicopterus ruber
פנגולין עצים גדול

| פנגולין עצים גדול |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פנגולינאים
תת־סדרה:: Eupholidota
משפחה:: פנגולניים
סוג:: פנגולין עצים
מין:: פנגולין עצים גדול
שם מדעי
 Phataginus tetradactyla ‏לינאוס, 1766
תחום תפוצה


פנגולין עצים גדול או פנגולין ארך זנב (שם מדעי: Phataginus tetradactyla) הוא מין של פנגולין גדול החי באפריקה המשוונית. הוא קרובו של פנגולין עצים קטן החי באותם אזורים.
מאפיינים

לפנגולין זה זנב ארוך שנתן לו את שמו השני. הוא מגיע לאורך של 30–40 ס"מ עם זנב באורך 60–70 ס"מ ולמשקל של 2-2.5 ק"ג. הזכרים גדולים מהנקבות.
כמו רוב הפנגולינים גם פנגולין זה הוא בעל קשקשים עבים בצבע חום או כתום כהה וראש קטן חסר שיניים אך בעל לשון ארוכה ודביקה וטפרים גדולים. קצצה הזנב בעל עור חשוף ועוזר להיתפס על ענפים והחזיק את משקלם בשל אורכו וחוזקו. הבטן, החלק התחתון של הגפים והפנים בעלי שערות ולא קשקשים.
הם חיים במערב ומרכז אפריקה ביערות גשם, ביצות וגדות נהר בצפון ומערב מסנגל עד אוגנדה ובדרום עד לאנגולה והם נמצאים גם ביערות קונגו וגינאה. הם חיים רוב הזמן על העצים ונדירים יותר בערבות וסוואנות פתוחות. הם נפוצים בחלקים הפנימיים יותר של היערות.
הם חיים בין העצים ביער ונתלים עם זנבם בטיפוסם. הם אפילו יכולים להשתלשל מהזנב אך לא לאורך זמן. מדי פעם הם גם יורדים למים לשחות.
הם אוכלים נמלים וטרמיטים באמצעות לשונם הארוכה והדביקה וקורעים את התל באמצעות הטפרים הגדולים שלהם. בעת התקפה הם מתכרבלים לכדור קשקשים אותו אי-אפשר להתקיף. הטורפים העיקריים שלהם הם נמרים ועופות דורסים.כמו שאר הפנגולינאים המין נמצא בסכנת הכחדה בגלל ציד וכריתת יערות.
כמו רוב היצורים הטרופיים, הם יכולים להתרבות כל השנה. תקופת ההריון היא בערך 140 יום, ובסיומה נולד צאצא יחיד, המגדל קשקשים במהירות. הוא מטפס על גופה של אמו מאחור עד שהוא מתבגר.
הערות שוליים

↑  פנגולין עצים גדול באתר הרשימה האדומה של IUCN
| פנגולינאים |
| --- | --- | --- |
| פנגולין | פנגולין פיליפיני • פנגולין הודי • פנגולין סיני • פנגולין מלאי |  |
| פנגולין עצים | פנגולין עצים קטן • פנגולין עצים גדול |  |
| פנגולין גדול | פנגולין ענק • פנגולין הכף |  |
פלומריה ריחנית

| פלומריה ריחנית |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: גנציינאים
משפחה:: הרדופיים
סוג:: פלומריה
מין:: פלומריה ריחנית
שם מדעי
 Plumeria rubra ‏לינאוס, 1753
פְּלוּמֶרִיָה ריחנית או פִיטְנָה (שם מדעי: Plumeria rubra) היא עץ נוי ממשפחת ההרדופיים הנפוץ בישראל.
מאפיינים

הפלומריה היא סוג בן 11 מינים שמקורו באמריקה הטרופית והסוב-טרופית. הסוג מורכב ברובו ממיני עצים ושיחים נשירים. מקור הפלומריה הוא בוונצאולה, מדינות מרכז אמריקה ומקסיקו, אך היא משגשגת בכל אזור בעל אקלים טרופי. הפלומריה קרובה מבחינה בוטנית להרדוף הנחלים וכמוהו מכילה שרף חלבי רעיל ביותר. ניתן להרבות את הפלומריה הן בצורת ייחורים והן על ידי הנבטה של זרעים.
מיני הפלומריה השונים נבדלים זה מזה בצבע הפרחים ובצורת העלים. פרח הפלומריה הריחנית הוא פרח גדול בעל מרקם רך ועסיסי, צבעו לבן ובמרכז כתם צהוב גדול שמכסה גם את עלי הכותרת. יש גם זנים בהם הפרח הוא בגווני ורוד עדינים עד עזים, וגם בהם כתם צהוב. פרחי הפלומריה ריחניים ובשעות הלילה מגבירים את ריחם על מנת למשוך אליהם עשים להאבקה. לפרחי הפלומריה אין צוף ולמעשה הם מוליכים שולל את העשים שעוברים מפרח לפרח ומאביקים אותם.
הסוג פלומריה נקרא על שמו של החוקר והבוטנאי הצרפתי בן המאה השבע עשרה שארל פלומיה (Charles Plumier) אשר סייר בעולם החדש ותיעד מינים רבים של חיות וצמחים. בשפות לטיניות המין פלומריה ריחנית נקרא גם פרנג'יפני (Frangipani) על שם משפחת פרנג'יפאני - משפחת אצולה איטלקית שפיתחה בושם המופק מפרחי הצמח. בשפת הנאוואטל האצטקית שמו של הפרח הוא קאקאלוֹסוּצ'יל (נכתב: Cacaloxuchitl) שפירושו הוא "פרח העורב" והאצטקים השתמשו בו למטרות רפואיות רבות. בעברית הפלומריה הריחנית מכונה גם פִיטְנָה.
במדינות רבות ברחבי אסיה הפרח משמש כמנחה במקדשים בודהיסטים, משום שעל פי האגדה בודהה עצמו היה בגלגול קודם עץ פלומריה.
בישראל נפוצה הפלומריה הריחנית כעץ נוי, בעיקר בערים ויישובים. ישנם זנים רבים של פלומריה ריחנית בהם הפרחים באים בצבעים שונים, רובם מתורבתים. בישראל נפוץ הזן הלבן, בו מרכז הפרח צהוב. הפלומריה הריחנית פורחת החל מסוף האביב ועד סוף הקיץ (מיוני עד נובמבר).
תמונות

פלומריה ריחנית בישראל, תקריב על הפרחים
פלומריה עם פרחים ורודים-צהובים
תקריב על הפרחים
עץ פלומריה ריחנית בתל אביב, ישראל
עץ פלומריה ריחנית לבנה באל-באהג'ה, עכו, ישראל
עץ פלומריה
עץ פלומריה ריחנית ורודה באל-באהג'ה, עכו, ישראל
עץ פלומריה בפקיסטן
הערות שוליים

↑  פלומריה ריחנית באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  Plumeria rubra, World Flora Online Data, ‏14-1-2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NDL: 01170653
פקת השפלה

| פקת השפלה |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכרסמים
תת־סדרה:: Hystricognatha
משפחה:: פאקות
סוג:: פקה
מין:: פקת השפלה
שם מדעי
 Cuniculus paca ‏לינאוס, 1766
תחום תפוצה


פקת השפלה (שם מדעי: Cuniculus paca) הוא מין של מכרסם גדול החי באמריקה המרכזית והדרומית באקלימים טרופיים לחים והוא אחד מהמכרסמים הגדולים ביותר בעולם.
תפוצתה משתרעת ממקסיקו לאורך אמריקה המרכזית ולאורך יער האמזונס ועד ארגנטינה וגם באיים הקאריביים. הם מעדיפים אזורים הקרובים לנהרות אגמים גדולים. בעבר הם נחשבו לשייכים למשפחת האגוטיים, אך היום שייכים למשפחה עצמאית הפאקות.
הפקה מזכירה בצבעה גור של טפיר וכמוהו זה עוזר לה להסתוות ביערות הגשם. הם חומות או שחרחרות ובעלי פרווה די גסה עליה באזור הבטן ישנם פסים צהובים מקוטעים. רגליהם קצרות ומשמשות בעיקר להליכה ולא לאחיזה. זנבם קצר ומעוגל ופרצופם גדול ובעל שיניים גדולות. משקלם הממוצע 6-12 ק"ג.
מזון: הפקות צמחוניות ואוכלות בלילה עלים, גבעולים, שורשים, פטריות ופירות כמו אבוקדו. למרות שהוא נראה מגושם הוא מתמחה בטיפוס על עצים.
טורפים: טורפיהם העיקריים של הפקות הם היגואר, הפומה, זאב הרעמה, הקיימן והאנקונדה. הם גם ניצודים על ידי אנשים רבים עקב בשרם המשובח. להגנה הם מזנקים לתוך הנהר ושוחים במהירות.
הערות שוליים

↑  פקת השפלה באתר הרשימה האדומה של IUCN
פסופי אפור כנף

| פסופי אפור כנף |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: עגוראים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: פסופיים
סוג:: פסופי
מין:: פסופי אפור כנף
שם מדעי
 Psophia crepitans ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


להקת פסופים שותים בסורינאם
פסופי אפור כנף (שם מדעי: Psophia crepitans; מכונה לעיתים אגמי מחצצר) הוא מין עוף ממשפחת הפסופיים שבסדרת העגוראים החי על קרקעית יערות הגשם של אמריקה הדרומית. פסופי זה, בשונה מקרוביו לסוג, בעל גב ואגן בצבע אפור אך שאר הגוף שחור.
הוא מגיע לאורך 48-56 סנטימטר ומשקלו עד 1.3 ק"ג. הוא בעל גוף עגלגל ומגושם, צוואר ורגליים ארוכות וראש קטן עם מקור צהוב קצר. הוא מזכיר במראהו את ההוקיים החיים באותם אזורים אך למעשה קרוב הרבה יותר לעגוריים שוכני הביצות. עוף זה נחשב למעופף חלש והוא יעדיף לעוף רק כמוצא אחרון ובמקום זאת לברוח בעת תקיפה.
זה הוא עוף מתלהק. ניתן לצפות בלהקה בת 50 פרטים משוטטת על קרקעית היער בחיפווש אחר מזון: פירות של עצי יער שונים וזחלי חרקים, החיים באדמה. כמה שבטי אינדיאנים מחזיקים בעופות אלה כחיות מחמד.
תת-מינים

לפסופי ישנם 2 תת-מינים:
Psophia crepitans napensis - מצוי בדרום-מזרח לקולומביה, צפון-מזרח פרו וצפון-מערב ברזיל.
Psophia crepitans crepitans - מצוי בדרום-מזרח קולומביה, ונצואלה, גויאנה וצפון ברזיל.
הערות שוליים

↑  פסופי אפור כנף באתר הרשימה האדומה של IUCN
פקארי מגוון

| פקארי מגוון |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
תת־סדרה:: דמויי חזיר
משפחה:: פקאריים
סוג:: פקארי
מין:: פקארי מגוון
שם מדעי
 Pecari tajacu ‏ליניאוס, 1758
תחום תפוצה
 בכחול: תחום התפוצה של פקארי מגוון

פקארי מגוון או פקארי צווארון (שם מדעי: Pecari tajacu) הוא מין יונק מהסוג פקארי המצוי באזורי צפון-מרכז ודרום אמריקה. הוא ידוע גם בשם "חזיר מקסיקני" אך זו טעות נפוצה. למרות הדמיון הפיזי לחזיר, הפאקרי אינו שייך למשפחת החזיריים אלא למשפחת הפקאריים.
הפקארי המגוון מצוי באמריקה הטרופית. ניתן למצוא אותם בערים ובשטחים חקלאים ואף ישנן אוכלוסיות היכולות להתקיים בפרברים של פיניקס וטוסון שבאריזונה.
פקארי מגוון ניזון בעיקר מפירות, שורשים, פקעות, אגוזים, עשב, וחולייתנים קטנים. באזורים המיושבים על ידי בני אדם, הם ניזונים גם מצמחי נוי ופקעות של צבעוני.
פקארי מגוון נחשב כיצור יום, כלומר פעיל בעיקר בשעות היום. הוא חי בקבוצות של עד 12 פרטים (בממוצע בין 6 ל-9 פרטים). בדרך כלל ישנים במחילות או תחת שורשי עצים. אף על פי שבדרך כלל מתעלמים מהאדם, במקרה שחשים באיום ובסכנה הם עלולים לתקוף אנשים. בנוסף, יש להם ניבים ארוכים, שנשחזים בכל פעם שהפקארי פותח וסוגר את הפה, המשמשים להם כהגנה. לפקארי ישנו מנגנון נוסף, במקרה שהסכנה מאוד קרובה, הוא משחרר ריח מושק חזק.
בגן החיות התנ"כי שבירושלים נכתב בעברית וביידיש "הפקארי אינו חזיר!!"(ביידיש:דאָס איז נישט אַ חזיר!!), כדי למנוע התנכלות של המבקרים.
הערות שוליים

↑  פקארי מגוון באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  בגן החיות התנ"כי נכתב בעברית וביידיש "הפקארי אינו חזיר!!", כדי למנוע התנכלות של המבקרים (דאָס איז נישט אַ חזיר!!, בבלוג "עונג שבת")
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007284185105171  GND: 4158926-9  LCCN: sh85027978
פלוסית גמה

| פלוסית גמה |
| --- | --- |
פרודניה
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: חרקים
סדרה:: פרפראים
תת־סדרה:: Glossata
משפחה:: תנשמיתיים
סוג:: Autographa
מין:: פלוסית גמה
שם מדעי
 Autographa gamma ‏לינאוס, 1758

פלוסית גמה, המכונה גם תנשמית גמה, (שם מדעי: Autographa gamma) היא מין של עש ממשפחת התנשמיתיים. הבוגרים מעופפים גם בשעות היום וגם בדמדומים.
תיאור

אורך גופה 17-19 מ"מ, מוטת כנפיה 30-45 מ"מ. צבעה חום-אפור. הכנפיים צבועות בדוגמה מסובכת של גוני חום ואפור שונים, המקנים לה הסוואה מצוינת. על כל אחת מכנפיה הקדמיות יש ציור של האות היוונית גמא בצבע לבן-כסוף, ומכאן שמה. כנפה האחורית חומה עם פס לבן בשוליה. צבעי הכנפיים משתנים מבוגר לבוגר, ותלויים באקלים שבו הזחל גדל.
תפוצה

מין זה נפוץ באירופה, בחלקים מאסיה ובצפון אפריקה. הפרטים בדרום תחום תפוצתו יציבים (אינם נודדים). באביב הבוגרים נודדים צפונה ומגיעים עד לאיסלנד, גרינלנד ופינלנד. מספרי הנודדים משתנים משנה לשנה, ויש שנים שפלישות המוניות של המין מתרחשות. גל שני של נודדים מגיע בקיץ. במרכז אירופה ובאיים הבריטיים הבוגרים מצויים במספרים משמעותיים ממאי והלאה. באביב המאוחר האוכלוסייה מתדלדלת, כיוון שהבוגרים אינם שורדים במזג האוויר המתקרר. יש פרטים שעפים שוב דרומה כדי לחרוף באגן הים התיכון ובאגן הים השחור.
בישראל הבוגרים מתחילים להופיע בספטמבר-אוקטובר ונעדרים בקיץ. באביב אוכלוסיית הבוגרים בישראל מגיעה לשיאה. כיוון שאוכלוסייה זו גדולה בהרבה ממה שהיה יכול להתפתח מהזחלים המקומיים, החוקרים מניחים שחלק גדול ממנה הוא פרטים שהגיעו לישראל מדרום, חלקם בדרכם לאירופה.
הבוגרים חיים במגוון רחב של בתי גידול, במיוחד בשטחים פתוחים. נפוץ לראות את הבוגרים בגנים, כשהם באים לשתות צוף.