הכנסייה הבפטיסטית וסטבורו
פסק דין שניידר נגד פלפס

הפגנות של אנשי הכנסייה לצד לוויותו של חייל שנהרג בשנת 2006 הובילו לתהליך משפטי ממושך, שבסופו, בשנת 2010, הכריע בית המשפט העליון של ארצות הברית, בפסק דין תקדימי, שהתבטאויות בנושאים בעלי עניין ציבורי והמצוקה הרגשית שהתבטאויות אלה גורמות לא יכולות להוות עילה לתביעת נזיקין, אפילו במקרים שבהם התבטאויות אלה מפורשות כשערורייתיות או פוגעניות.
ב-10 במרץ 2006 הפגינו חברי הכנסייה מחוץ לבית לוויות במרילנד, בשעה שנערכה בו הלווייתו של מתיו שניידר, נחת אמריקני שנהרג בתאונה בעיראק שבוע קודם לכן. חברי הכנסייה החזיקו שלטים עם ססמאות כגון "חיילים מתרוממים", "אלוהים שונא אותכם" ו"תודה לאל על החיילים המתים". בנוסף, הם פרסמו מודעות אינטרנט בהן הם האשימו את הורי ההרוג על החינוך הקתולי שנתנו לבנם, בטענה שהם גידלו את בנם לשטן וכדומה.
אלברט שניידר, אבי החייל ההרוג, תבע את הכנסייה, את פרד פלפס ואת שתי בנותיו בבית המשפט המחוזי במרילנד. הוא האשים את הנתבעים בלשון הרע, הסבה מכוונת של מצוקה רגשית ועבירות נוספות. האב טען שהמצוקה הרגשית שהסבו לו ההפגנות גרמה לו לדיכאון ולהחמרה של מחלת הסוכרת. במרילנד, על מנת להוכיח הסבה מכוונת של מצוקה רגשית, על התובעים להראות שהנתבעים עסקו במכוון בפעילות "קיצונית ושערורייתית". השופט הורה למושבעים לבחון, בין השאר, האם אופן הביטוי של אנשי הכנסייה היה שערורייתי ופוגעני. המושבעים פסקו לטובת התובעים, ובית המשפט פסק פיצויים בסך 5 מיליון דולר. אולם, הכנסייה ערערה לבית המשפט הפדרלי הרביעי לערעורים, שקיבל את טענתה כי פעילות המפגינים חוסה תחת ההגנה של חופש הביטוי, המובטח בתיקון הראשון לחוקת ארצות הברית. פסק הדין עורר זעם ציבורי, ומנחה הטלוויזיה ביל או'ריילי הבטיח לכסות את כל הוצאות המשפט של משפחת ההרוג בעתיד.
שניידר ערער על ההחלטה לבית המשפט העליון של ארצות הברית. בית המשפט העליון הסכים לדון בערעור, ובפניו ניצבה השאלה האם פעילות הכנסייה חוסה תחת הגנת התיקון הראשון לחוקה, הגם שהיא הופנתה כביכול כלפי אזרחים פרטיים בעניין פרטי. בית המשפט התבקש גם להכריע האם זכות הביטוי גוברת על הזכות לחופש הדת ולהתכנסות בלתי-אלימה; והאם הנוכחים בלוויה מהווים קהל שבוי שזכאי להגנה מפני תקשורת שאינה רצויה בעיניהם. ‏22 ארגוני זכויות אזרח וחופש העיתונות הגישו לבית המשפט עמדות כידידי בית המשפט התומכות בזכות הכנסייה להפגין.
שופטי בית המשפט העליון הכריעו לטובת המשיבים ברוב של 8 מול 1. נשיא בית המשפט ג'ון רוברטס כתב את החלטת הרוב. בהחלטתו נכתב שהמפגינים, אנשי הכנסייה, זכאים להגנה מיוחדת תחת התיקון הראשון לחוקה. רוברטס לא קיבל את טענתו של שניידר, שההתבטאויות של אנשי הכנסייה עסקו בנושא פרטי וכוונו באופן ישיר כלפיו וכלפי משפחתו. התקדים שקבע פסק הדין נוגע להגנה על התבטאויות שערורייתיות ופוגעניות. רוברטס כתב שההגדרה של התבטאות כ"שערורייתית" היא גמישה ביותר, ובמקרים מעין אלה סביר שהמושבעים לא יהיו נייטרלים ויהוו כלי להשתקה של התבטאויות מעוררות מחלוקת ומרגיזות. הסיכון לחופש הביטוי הוא גדול מידי, ולכן התיקון הראשון לחוקה מגן גם על התבטאויות שנתפסות כשערורייתיות ופוגעניות:
מילים הן כלי רב עוצמה. הן יכולות להניע קהל לפעולה, לדמעות של צער ושמחה, וכמו במקרה זה, להסב כאב רב. על פי העובדות שלפנינו, איננו יכולים להגיב לכאב זה באמצעות הטלת עונש על הדוברים. כאומה בחרנו בדרך אחרת - להגן אפילו על התבטאויות פוגעניות בנושאים ציבוריים, על מנת להבטיח שאנו לא שמים מעצורים בפני הדיון הציבורי. בחירה זו מצריכה אותנו להגן על וסטבורו מפני אחריות נזיקית באשר להפגנותיהם במקרה זה.
המקור באנגלית
Speech is powerful. It can stir people to action, move them to tears of both joy and sorrow, and—as it did here—inflict great pain. On the facts before us, we cannot react to that pain by punishing the speaker. As a Nation we have chosen a different course—to protect even hurtful speech on public issues to ensure that we do not stifle public debate. That choice requires that we shield Westboro from tort liability for its picketing in this case.
רוברטס ציין בהחלטתו שהמפגינים נשמעו להוראות רשויות החוק, וסירב להכיר במשפחת שניידר כקהל שבוי. שבעה שופטים הצטרפו לעמדתו. השופט סטיבן ברייר הצטרף להחלטה, אך הגיש עמדה נפרדת לפיה הפסיקה מתייחסת רק להפגנות ולא לפרסומים האינטרנטיים שקדמו להן.
השופט סמואל אליטו היה היחיד שהתנגד להחלטה, בציינו כי "מחויבותנו הלאומית העמוקה לדיון חופשי ופתוח אינה רישיון לתקיפה המילולית המרושעת שהתקיימה במקרה זה". אליטו כתב שהכנסייה משתמשת במכוון ובאופן אסטרטגי בפגיעה במשפחה על מנת להשיג סיקור תקשורתי, זאת מתוך ציפייה ש"התקיפה מצד המשיבים תפגע במשפחה ובחברים של הנפטר, ומשום שהתקשורת נמשכת בעל כורחה למראה אנשים באבל. ככל שההפגנות בלוויה הן שערורייתיות יותר, כך הכנסייה הבפטיסטית וסטבורו יכולה לקבל פרסום רב יותר".