צרפת בימי הביניים
חברה וממשלה > הממשל המלכותי > מועצת המלך

מלכי צרפת, באופן מסורתי, תמיד ביקשו את עצתם של פמלייתם (וסאלים, אנשי דת וכו') לפני קבלת החלטות חשובות. בימי הביניים המוקדמים, הפמליה סביב המלך נקראה לפעמים הפמיליה; מאוחר יותר שימש הביטוי "הוטל דו רואי" או "הבית המלכותי" עבור אנשים הקשורים ישירות אל המלך, בעוד (במאה ה-12), אלה שנקראו לייעץ למלך בניהול הממלכה לבשו צורה של מוסד ספציפי (ונפרד) שנקרא חצר המלך (בלטינית: "Curia Regis", לימים Conseil du Roi), אם כי עד אמצע המאה ה-13 הבחנות בין "hotel du roi" ו-curia regis היו פחות ברורים.
בנוסף למועצת המלך, השלטון המייעץ במדינה היה תלוי גם במוסדות אחרים לסירוגין וקבועים, כגון אספת המעמדות, הפרלמנטים והאצולה הפרובינציאלית. הפרלמנט של פריז - כמו כל בתי המשפט הריבוניים של הממלכה - נולד בעצמו מתוך מועצת המלך: במקור גוף מייעץ של ה-Curia Regis, מאוחר יותר (במאה ה-13) שניחן בתפקידים שיפוטיים, הפרלמנט הופרד ממועצת המלך ב-1254.
חצר המלך תפקדה כגוף מייעץ תחת המלכים הקפטינגים הראשונים. היא הורכבה ממספר יועציו המהימנים של המלך אך רק מעטים נסעו עם המלך בכל עת. במאה ה-12 המאוחרת היא הפכה לגוף שיפוטי עם כמה שהסתעפו כדי להישאר מועצת המלך. במאה ה-14 כבר לא נעשה שימוש במונח curia regis. עם זאת, היא שימשה כקודמת לאספות ריבוניות מאוחרות יותר; הפרלמנט שהיה גוף שיפוטי, לשכת החשבונות שהייתה גוף פיננסי ומועצת המדינה של צרפת.
הרכב מועצת המלך השתנה ללא הרף במשך מאות שנים ובהתאם לצרכיו ורצונותיו של המלך. מועצות מימי הביניים לא כללו בדרך כלל:
המלכה (הן כבת זוג המלכה והן כמלכה האם) - השפעתה של המלכה איבדה שליטה פוליטית ישירה כבר במאה ה-13, למעט בתקופות של עוצרות; המלכה, אם כן, השתתפה רק באופן חריג במועצה.
יחסים קרובים עם המלך, כולל בנים צעירים יותר, נכדים ונסיכים של קו הדם המלכותי ("prince du sang") מענפים זוטרים של המשפחה - אנשים אלו נחשדו לעיתים קרובות בשאפתנות פוליטית ובמזימות.
מצד שני, מועצות מימי הביניים כללו בדרך כלל:
נסיך הכתר ("הדופין") - אם היה בוגר להשתתף במועצה
"הגדולים" - החברים החזקים ביותר של הכנסייה ושל האצולה.
האריסטוקרטיה הפיאודלית שמרה על שליטה רבה במועצת המלך עד המאות ה-14 וה-15. התפקידים החשובים ביותר בחצר היו אלה של הקצינים הגדולים של הכתר של צרפת, ובראשם ה-Connétable (קצין הצבא הראשי של הממלכה; הוקם על ידי המלך פיליפ הראשון ב-1060) והקנצלר. תפקידים אחרים כללו את ה-Grand Chambrier שניהל את האוצר המלכותי יחד עם ה-Grand Bouteiller (גראנד באטלר), לפני שהוחלף מתפקידים אלו על ידי לשכת החשבונות (Chambre des comptes, שנוצרה על ידי המלך פיליפ הרביעי) ותפקידו של מפקד הכספים (נוצר בשנת 1311). מלכים מסוימים לא הצליחו להפחית את חשיבותה של האצולה הפיאודלית (לואי העשירי, פיליפ השישי, ז'אן השני ושארל השישי), בעוד שאחרים הצליחו יותר (שארל החמישי ולואי האחד עשר).
במהלך מאות השנים, מספר המשפטנים (או ה"לגיסטים"), שהתחנכו בדרך כלל על ידי האוניברסיטה של פריז, גדל בהתמדה כאשר ההיבטים הטכניים של העניינים שנלמדו במועצה הצריכו יועצים מיוחדים. באו מהאצולה הפחותה או הבורגנות, משפטנים אלו (שתפקידיהם העניקו להם לפעמים או ליורשיהם מעמד אצולה, בתור מה שנקרא "אצולת הגלימה" או אצילי הקנצלר) סייעו בהכנה והכנסת לצורה משפטית של החלטות המלך, והם היוו את המרכיבים המוקדמים של שירות אזרחי וממשל מלכותי אמיתי, אשר - בגלל קביעותם - סיפקו תחושה של יציבות והמשכיות למועצה המלכותית, למרות הארגונים המחודשים הרבים שלה. בניסיונותיהם ליעילות רבה יותר ניסו המלכים לצמצם את מספר היועצים או לכנס "מועצות מופחתות". לשארל החמישי הייתה מועצה של 12 חברים.
למועצה היה רק תפקיד מייעץ: ההחלטה הסופית הייתה תמיד של המלך. אף על פי שמשפטנים נהגו לשבח (במיוחד מאוחר יותר במאה ה-16) את היתרונות של ממשל מייעץ (בהסכמת יועציו, המלך יכול היה להטיל ביתר קלות את ההחלטות החמורות ביותר שלו, או שההחלטות הכי לא פופולריות שלו ייפלו על יועציו), חוות דעת משפטית רגילה מעולם לא קבעה שהמלך כבול להחלטות מועצתו; אולם ההפך הועלה על ידי אספת המעמדות בשנים 1355–1358.
תפקידה של המועצה נגע לכל העניינים הנוגעים לממשל ולממשל המלכותי, הן בעתות מלחמה והן בעתות שלום. במועצתו קיבל המלך שגרירים, חתם על הסכמים, מינה מנהלים ונתן להם הוראות (הנקראות, מהמאה ה-12 ואילך, מנדמנטים), מפורטות על חוקי הממלכה (הנקראים תקנות). המועצה שימשה גם כבית משפט עליון והעניקה צדק מלכותי באותם עניינים שהמלך שמור לעצמו (מה שנקרא "משפט צדק") או החליט לדון בהם באופן אישי.
ישיבות המועצה, בתחילה לא היו סדירות, קיבלו לוח זמנים קבוע שהפך ליום יום מאמצע המאה ה-15.