stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מנדי רייס-דייוויס
ביוגרפיה > פרשת פרופיומו

היא וחברתה כריסטין קילר ניהלו רומן עם שר המלחמה הבריטי, ג'ון פרופיומו, שהסתבך כשהתברר שקילר נפגשה באותו הזמן גם עם נספח הצי בשגרירות ברית המועצות בלונדון, שהתגלה כמרגל.
חשיפת הקשר הבעייתי בתקשורת הובילה להגשת כתב אישום בגין סרסרות נגד האוסטאופת סטיבן וורד, שהכיר בין שתי החשפניות לשר פרופיומו במסיבה בביתו של הלורד ויליאם אסטור. רייס-דייוויס העידה במשפטו של וורד וכשעומתה עם טענתו של הלורד אסטור, שהכחיש את הרומן ביניהם וטען שמעולם לא פגש אותה, ענתה: "Well, he would, wouldn't he?". תשובתה הפכה למטבע לשון, שמשמש לתיאור תגובה צפויה ובלתי נמנעת.
בעקבות הפרשה הזאת התפטר ראש ממשלת בריטניה, הרולד מקמילן.
ביוגרפיה > בישראל

רייס-דייוויס ניצלה את הרעש הציבורי כדי לנסות לעשות קריירה. היא הופיעה כזמרת והקליטה ב-1964 תקליטון בן ארבעה שירים באנגלית שהודפס בבריטניה וצרפת, ובאמצע שנות ה-60 הגיעה לישראל והופיעה ב"מועדון כליף". שם פגשה במסעדן ואיש העסקים רפי שאולי, והם התאהבו ונישאו ב-1966 לאחר שהיא התגיירה. נולדה להם בת אחת, דנה.
שאולי פתח מסעדה ומועדון לילה בתל אביב על שמה, "מנדי'ס". בני הזוג הפכו למובילי הסצנה של הבוהמה התל אביבית במשך מספר שנים. בשנת 1968 הודפס התקליטון של דייוויס במהדורה ישראלית על ידי חברת EMI. הם התגרשו ב-1971 אך נשארו ביחסים טובים.
היא שיחקה במספר סרטים ישראליים:
איריס (1968), לצד גדעון שמר ושמואל קראוס.
קוני למל בתל אביב (1976), לצד מייק בורשטיין.
הרשלה (1977) לצד מייק בורשטיין.
מיליונר בצרות (1978) לצד יהודה ברקן.
קוני למל בקהיר (1983) לצד מייק בורשטיין (לא משחקת אלא מוזכרת ונראית בתמונה, כאשתו של קוני).
ביוגרפיה > לאחר ישראל

היא נישאה עוד פעמיים והופיעה במספר סרטים וסדרות טלוויזיה.
בשנת 1989 יצא לאקרנים סרט קולנוע בשם "סקנדל", המבוסס על אירועי פרשת פרופיומו. איאן מקלן גילם את פרופיומו וברידג'ט פונדה את רייס-דייוויס. לצידם השתתף בסרט גם ג'ון הרט.
רייס-דייוויס נפטרה בשנת 2014 בגיל 70 ממחלת הסרטן בלונדון שבאנגליה.
הערות שוליים

↑  מנדי נכנסת לחברת הגדולים המצוטטים, מעריב, 1 בנובמבר 1979
↑  מנדי רייס רוצה להיות "עקרת בית ישראלית", למרחב, 21 בספטמבר 1966
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007276028005171  BNE: XX4610669  GND: 1287158250  ISNI: 0000 0001 2029 9845  LCCN: n81059361  MusicBrainz: 47d24c42-cd84-4aac-a565-6d9123b55183  NLA: 36221272  NTA: 074268406  Trove: 1231878  VIAF: 86499479   WorldCat (עם VIAF): 86499479
השרפה בבית האבות בחרקיב

| --- | --- |

 תאריך:  21 בינואר 2021
 מיקום:  חרקיב, מחוז חרקיב, אוקראינה
 גורם:  שרפה
 קואורדינטות:  49°59′43″N 36°09′48″E﻿ / ﻿49.995160406537°N 36.163255489291°E﻿ / 49.995160406537; 36.163255489291
 הרוגים:  15
 פצועים:  11
  (למפת מחוז חרקיב מוגדלת) חרקוב לוזובה קופיאנסק איזיום צ'והוייב פרבומייסק סומי רוסיה לו. דונצק דניפרופטרובסק פולטבההשרפה בבית האבות בחרקיב(למפת מחוז חרקיב רגילה) חרקוב לוזובה קופיאנסק איזיום צ'והוייב פרבומייסק סומי רוסיה לו. דונצק דניפרופטרובסק פולטבההשרפה בבית האבות בחרקיב
 
השרפה בבית האבות בחרקיב היא אסון שאירע ב-21 בינואר 2021, כשאש פרצה בבית אבות בעיר חרקיב, אוקראינה. בשרפה נהרגו 15 בני אדם ו-11 נוספים נפצעו. תשעה בני אדם חולצו ונשלחו לבית החולים. לפי התובעת הכללי של אוקראינה אירינה ונדיקטובה השריפה נגרמה עקב חוסר זהירות עם תנורי חימום חשמליים. הדבר גרם למשרד התובע האזורי בחרקיב להתחיל בהליכים פליליים עקב הפרות לכאורה של תקנות הבטיחות. תנורי חימום חשמליים נחשבים לא בטוחים בחרקיב בגלל תכנון לקוי של תשתית חשמל באזור זה.
לבניין נגרם נזק כבד, וחלק גדול מהקומה השנייה ככל הנראה נהרס. 15 האנשים שמתו ככל הנראה נלכדו בקומה השנייה.
ראש העירייה בפועל של חרקיב, איגור טרחוב, הכריז על 22 בינואר 2021 כיום אבל. נשיא אוקראינה וולודימיר זלנסקי הכריז על 23 בינואר כיום אבל לאומי.
ראו גם

2021 באוקראינה
מרדכי בר מוחא

| --- | --- |

 לידה:  מרץ 1936 מרקש, מרוקו
 פטירה:  אוגוסט 1999 (בגיל 63) י"ח באלול ה'תשנ"ט נשר, ישראל
 מקום קבורה:  בית הקברות בנשר
 מדינה:  ישראל
 השכלה:  גבעת וושינגטון
 מקום מגורים:  נשר
 תקופת הפעילות:  ?–1999 
 
טקס הכנסת ספר תורה לבית הכנסת בגבעת נשר בשנת 1970. ליד הארון הרב מרדכי בר-מוחא, רבה הספרדי של נשר.
אנדרטה לכבודו של הרב מרדכי בר מוחא, בתחילת הרחוב הנושא את שמו בתל חנן
קבר של הרב מרדכי בר מוחא בבית הקברות של נשר
הרב מרדכי ניסים בר מוחא (מרץ 1936 – אוגוסט 1999) היה הרב הראשי הספרדי  של נשר בשנים 1969–1999. מחנך, רב, מוהל, שוחט וחזן.
ביוגרפיה

נולד בשנת 1936 בפורים, לרבי יצחק ולאסתר (נקברו בחדרה). צאצא לשושלת רבנים מיוחסת וענפה בעיר מרקש. אבי סבו, הרב אברהם בר מוחא, היה מקובל וידוע בעיר מרקש כעושה נפלאות. נטמן בהר הזיתים בירושלים. נין לרבי רפאל מסעוד אבן מוחא המכונה "המלאך רפאל" שהיה אב בית דין בעיר מרקש ומחברם של הספרים "פרדס רימונים" ו"פרפראות לחכמה".
למד בעיר מקנס ובעיר מרקש ובוגר ישיבת חב"ד "תומכי תמימים" בעיר ברינואה שבצרפת. בגיל 18 הוסמך כשוחט על ידי הרבנות הראשית במרוקו והיה מפקח בישיבות מרוקו. קיבל הסמכה לרבנות מהרב שלום משאש מהעיר מקנס במרוקו ששימש כרב הראשי של ירושלים.
בשנת 1956 עלה לישראל עם רעייתו שושנה לבית משפחת קדוש ניסים וחסיבה. בתחילת דרכו בישראל התמסר לעניין החינוך. היה מחנך ומנהל בבית הספר ממלכתי דתי "ישורון" בשכונת תל חנן בנשר וחינך את ותיקי נשר.
בשנת 1960 סיים את לימודי ההוראה בגבעת וושינגטון. עם סיום לימודיו, החל בעבודתו כמורה ומחנך בבית הספר "ישורון" בנשר ובתיכון מקיף במגדל העמק ובינתיים החל לשמש גם מוהל ומל אלפי ילדים.
בשנת 1967 מונה לחבר לשכת הרבנות בנשר וקיבל את הכושר מהרבנים הראשים דאז הרב יצחק נסים והרב איסר יהודה אונטרמן. היה הרב הראשי הספרדי בנשר בשנים 1969–1999 במשך שנים רבות במקביל לרב האשכנזי הראשי הרב טוביה בהרי"ר. בשנת תשל"ה התמודד על תפקיד הרב הראשי של חיפה אך לא נבחר.
היה יו"ר המועצה הדתית נשר, יו"ר ארגון הרבנים הספרדים בישראל, יו"ר חבר הרבנים בארץ ישראל וסגן יו"ר חבר המועצות הדתיות בישראל. היה פעיל בסיעת "ליכוד ותמורה" של המפד"ל.
היה עוסק בש"ס ובתורת הקבלה. היה נותן במשך שנים רבות שיעור גמרא כל שבוע בתל חנן ובבן דור.
בי"ח באלול ה'תשנ"ט (1999) נפטר הרב בר מוחא לאחר מחלה שנמשכה אחד עשר חודשים. הוא נפטר בעודו צעיר בן 63 שנים. הותיר אחריו תשעה ילדים. בין בניו יוסי בר מוחא, עיתונאי, והרב דניאל בר מוחא שהיה רבה של מצפה רמון.
ללווייתו הגיעו הרבנים הראשיים דאז הרב אליהו בקשי דורון והרב ישראל מאיר לאו; הרב שאר ישוב הכהן, רב עיר חיפה; הרב שלמה שלוש רב העיר חיפה; וכן בעלי תפקידים ובהם שרים וחברי כנסת.
על שמו רחוב וגן ציבורי בעיר נשר.
הערות שוליים

↑  עליו: הקבלה בצפון אפריקה למן המאה הט"ז-סקירה היסטורית ותרבותית, משה חלמיש
↑  ראובן בן צבי, העיר שבה נוסעים אוטובוסים בשבת בוחרת את רבניה, מעריב, 26 במאי 1975
↑  אברהם תירוש, מלחמת הסיעות של השלטון במפד"ל כבר החלה, מעריב, 3 במאי 1976
↑  עליו ראו: בר-מוחא, יוסי, בלקסיקון "העין השביעית" לתקשורת ועיתונות
↑  גני המשחקים בעיר נשר באתר עיריית נשר
מרדכי שלום יוסף פרידמן

רבי מרדכי שלום יוסף פרידמן (י"ז בכסלו תרנ"ז, 22 בנובמבר 1896 – כ"ט בניסן תשל"ט, 26 באפריל 1979) היה אדמו"ר בדור הרביעי לחסידות סדיגורה. מכונה ה"כנסת מרדכי".
לקריאה נוספת

אהרן סורסקי, שושילתא דדהבא, מוסף תורני המודיע, פרשת קדושים תשע"ד
הערות שוליים

↑  The Battle for the Court of Sadiger The Battle for the Court of Sadiger, מגזין טאבלט
↑  רבבות בלוויית האדמו"ר מסדיגורה, מעריב, 27 באפריל 1979, עמ' 12; מת האדמו"ר מסדיגורה, דבר, 27 באפריל 1979, עמ' 4.
↑  The Battle for the Court of Sadiger, Tablet Magazine, ‏2020-12-22, מגזין טאבלט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309221105171  LCCN: nr94010285  VIAF: 299435232   WorldCat (עם VIAF): 299435232
הרמן צונדק

אין תמונה חופשית
הרמן צונדק (Hermann Zondek ‏;1887–1979) היה רופא, פנימאי ואנדוקרינולוג יהודי-גרמני וישראלי. מנהל בית חולים בברלין ולאחר מכן ביישוב ובישראל.
קורות חיים

צונדק נולד בעיירה קטנה באזור פוזן שבגרמניה (כיום במערב פולין) לאברהם ולשרה. אחיו היו הפרופסורים גאורג צונדק וברנרד צונדק. דודו היה הפרופסור לרפואה מקס צונדק. כולם רופאים מפורסמים, בתחומים רפואיים שונים.
קיבל תואר דוקטור לרפואה בשנת 1912 באוניברסיטת ברלין. שירת כרופא צבאי במלחמת העולם הראשונה. משנת 1918 מרצה באוניברסיטה. בשנת 1921 קיבל פרופסורה. בשנת 1926 התמנה למנהל בית החולים העירוני "Am Urban" שבברלין (גר').
ערך מחקרים במחלות חילוף החומרים (אנדוקרינולוגיה), בלוטות הפרשה פנמיות הלב והכליות. סיפרו "מחלת הבלוטות האנדוקריניים" תורגם לכמה לשונות. כמו כן, הוציא מספר ספרי רפואה בגרמנית.
במרץ 1933, עם עליית הנאצים לשלטון הגיעו לבית החולים שניהל אנשי אס אה, והודיעו לו על פיטוריו. באותו הלילה עזב צונדק את גרמניה לציריך שבשווייץ. באוטוביוגרפיה שלו כתב: "רק לאחר שעזבתי את גרמניה, הבנתי שהיהודים חיו עד 1933 בגן עדן של שוטים".
עבד שנה באנגליה לפני עלייתו לארץ.
בשנת 1934 עלו האחים צונדק, הוריהם, אשתו, בנו בנימין ובתו, בריגיטה, לארץ ישראל. צונדק מונה למנהל בית החולים ביקור חולים בירושלים. כן ניהל במוסד זה מחלקה פנימית. הוא התחבב מאוד על השכבות החלשות וטיפל בהם ללא תמורה. עמד בראש המאבק במחלת שחפת. הוצע לו לנהל  את בית  החולים היהודי בקהיר, אך הוא סירב ונשאר בירושלים.
צונדק כיהן כיושב ראש המועצה המדיצינית של ההסתדרות הרפואית בישראל..
בין מטופליו היו הרב קוק  ודוד בן-גוריון.
צונדק חתן פרס סולד לרפואה והיגיינה ציבורית מטעם עיריית תל אביב לשנת 1957.
כעשור לאחר שהתאלמן מעלי אסתר, אשתו הראשונה, התחתן בשנת 1949 עם האנדוקרינולוגית ד"ר גרדה צונדק-וולפסון, שהייתה אסיסטנטית שלו.
נפטר בשנת 1979.
ארכיון על שמו ומשפחתו שמור בספרייה הלאומית.
הנצחה

על שמו של צונדק הוקמה בשנת 1982 עמותת מכון הרמן צונדק בירושלים, שמטרתה המוצהרת: "הקמת ספרייה רפואית ומעבדת מחקר קליני בתחום האנדוקרינולוגיה".
על שם האחים צונדק רחובות בירושלים ובבאר שבע.
הערות שוליים

↑  ד"ר א. גולדשטיין, ד"ר מ. שכטר, "אוצר הרפואה והבריאות", (לכסיקון רפואי), הוצאת דביר, תל אביב, הדפסה ג', 1957
↑  גרשון ריבלין, אלחנן אורן, (עורכים), דוד בן-גוריון מן היומן (מלחמת העצמאות, תש"ח-תש"ט), משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תשמ"ו, 1986, (עמוד 418, 22.1.1949, שבת, "התקף לב - ואספות - בחירות"), (עמוד 422, 24.2.1949, כ"ה בשבט תש"ט, יום ה', "ב"ג מחלים - ומרכיב ממשלה").
↑  ארכיון הרמן צונדק, בספרייה הלאומית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298124705171  GND: 11877316X  ISNI: 0000 0001 2028 9006  LCCN: no2011170113  NKC: mub2011640912  NTA: 073764787  SUDOC: 076614492  VIAF: 77111671   WorldCat (עם VIAF): 77111671 
שלט בבית החולים שניהל הרמן צונדק בברלין לזכר העובדים שסולקו ממנו ב-1933
גאורגי ציטאישווילי

גאורגי ציטאישווילי (בגאורגית: გიორგი წიტაიშვილი; נולד ב-18 בנובמבר 2000 בראשון לציון) הוא כדורגלן גאורגי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת גרנדה ובנבחרת גאורגיה.
קריירה

נולד בישראל, כאשר אביו, קלימנטי ציטאישווילי, שיחק בקבוצת הפועל ראשון לציון. גאורגי התגלה ככישרון כבר בגיל מאוד צעיר. כשהיה בן 11 רשם התקבל לאקדמיה לכדורגל של דינמו קייב ובגיל 16 חתם על חוזה שחקן בקבוצה. תחילה צורף לסגל של קבוצת הנוער (עד גיל 19) ובתחילת 2018 הצטרף לסגל הקבוצה הבוגרת של המועדון. ב-18 במאי 2018 שותף לראשונה במשחק רשמי - כשחקן מחליף במשחק מול שחטאר דונצק במסגרת הגביע האוקראיני.
בדצמבר 2020 החליטה הנהלת דינמו קייב להשאילו לקבוצת וורסקלה פולטבה. באוגוסט 2021 הושאל לקבוצת צ'רנומורץ אודסה.
ב-1 ביולי 2022 הושאל ללך פוזנן.
ביולי 2023 הושאל לדינמו בתומי לעונה אחת. ביולי 2024 הושאל לגרנדה מהליגה הספרדית השנייה.
נבחרת

ציטאישווילי שיחק בכל שכבות הגיל של הנבחרות הלאומיות של אוקראינה. הוא היה בסגל נבחרת הנוער לאליפות העולם לנוער בשנת 2019, בה זכה עם קבוצתו במקום הראשון. ציטאישווילי נטל חלק בכל משחקי נבחרתו בטורניר והבקיע שער אחד - במשחק הגמר מול נבחרת דרום קוריאה.
במאי 2021, לאחר שהבין שלא יזומן לנבחרת הבוגרת של אוקראינה הסכים להצעה של הנהלת נבחרת גאורגיה. את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת ערך ב-2 בספטמבר 2021, מול  נבחרת קוסובו.
נכלל בסגל נבחרת גאורגיה לטורניר יורו 2024.
תארים

גביע העולם בכדורגל עד גיל 20: 2019
הגביע האוקראיני: 2019/2020
הערות שוליים

↑  საქართველოს ნაკრების შემადგენლობა ევრო 2024-ის მოსამზადებელ ეტაპზე באתר הרשמי של התאחדות הכדורגל הגאורגית, 22 במאי 2024 (בגאורגית)
| נבחרת גאורגיה – יורו 2024 |
| --- | --- | --- |
|  1 לוריה •  2 קקבאדזה •  3 דבאלי •  4 קאשיה •  5 קבירקבליה •  6 קוצ'ורשווילי •  7 קווארצחליה •  8 זיבזיבדזה •  9 דויטאשווילי •  10 צ'קבטדזה •   11 קביליטאיה •  12 ממרדשווילי • 13 גוצ'וליישווילי •  14 לוצ'ושווילי • 15 גוולסיאני • 16 קבקבסקירי • 17 קיטיישווילי • 18 לובז'נידזה • 19 שנגליה • 20 סיגואה • 21 ציטאישווילי • 22 מיקוטאדזה • 23 גוגשאשווילי • 24 טאבידזה • 25 אלטונשווילי • 26 מקבבישווילי • מאמן: סניול |  1 לוריה •  2 קקבאדזה •  3 דבאלי •  4 קאשיה •  5 קבירקבליה •  6 קוצ'ורשווילי •  7 קווארצחליה •  8 זיבזיבדזה •  9 דויטאשווילי •  10 צ'קבטדזה •   11 קביליטאיה •  12 ממרדשווילי • 13 גוצ'וליישווילי •  14 לוצ'ושווילי • 15 גוולסיאני • 16 קבקבסקירי • 17 קיטיישווילי • 18 לובז'נידזה • 19 שנגליה • 20 סיגואה • 21 ציטאישווילי • 22 מיקוטאדזה • 23 גוגשאשווילי • 24 טאבידזה • 25 אלטונשווילי • 26 מקבבישווילי • מאמן: סניול | גאורגיה |
חציון גאומטרי

חציון גאומטרי של קבוצת נקודות במרחב אוקלידי היא הנקודה שסכום מרחקיה (במרחב האוקלידי) מן הנקודות הנתונות הוא הקטן ביותר.
כלומר, החציון של הנקודות  \ x^{1}=(x_{1}^{1},\dots ,x_{n}^{1}),\dots ,x^{m}=(x_{1}^{m},\dots ,x_{n}^{m}) הוא הנקודה  y=(y_{1},\dots ,y_{n}) שעבורה הסכום  \sum _{j=1}^{m}{\sqrt {\sum _{i=1}^{n}(x_{i}^{j}-y_{i})^{2}}} הוא מינימלי. לכל קבוצת נקודות סופית יש חציון גאומטרי יחיד, אלא אם מדובר במספר זוגי של נקודות המסודרות על ישר אחד.  במקרה החד-ממדי החציון הגאומטרי הוא החציון המקובל.
להבדיל ממרכז המסה שמחושב כממוצע חשבוני של הנקודות, אין נוסחה סגורה (אנ') לחישוב חציון גאומטרי, ובמקום זה מקרבים אותו בשיטות איטרטיביות.
ערך זה הוא קצרמרבנושא מתמטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
משפחת גלאס

משפחת גלאס (Glass) היא משפחה בדיונית המופיעה במספר סיפורים קצרים מאת ג.ד. סלינג'ר. כל הסיפורים למעט אחד הופיעו בכתב העת "ניו יורקר", ולאחר מכן קובצו בספרים אחדים: "9 סיפורים", "פראני וזואי", וספר המכיל שני סיפורים - "הרימו את קורת הגג, נגרים" ו"סימור: מבוא".
משפחת גלאס מתגוררת בניו יורק, ההורים הם בסי ולס גלאס, זוג שחקני וודוויל בפנסיה. בסי היא אירית ולס הוא יהודי, בדומה למוצאו של סלינג'ר עצמו, ולמעשה כל בני המשפחה מצביעים עליו ועל חייו בתקופות שונות. שבעת ילדי המשפחה השתתפו בשלב זה או אחר בתוכנית רדיו לילדים מחוננים בשם "איזה ילד חכם" (It's a wise child). הסיפורים מתעדים את הקושי של ילדי המשפחה לחיות בחברה צבועה הטרודה באגו ובכסף, בעוד הם סולדים מצביעות ומשטחיות ומחפשים את הרוחניות.
ילדי המשפחה

סימור גלאס (1917-1948): הבן הבכור והדמות הראשית בסיפורים. סימור אינטליגנטי במידה יוצאת דופן ובאותה מידה גם רגיש. הוא מאמין בזן בודהיזם ועוסק בכך באדיקות. ב-1942 נישא למוריאל, ולמרות אהבתו אליה הוא מודע לשוני הרב ביניהם וחש בדידות עצומה. משפחתה של מוריאל אינה רואה את הקשר ביניהם בעין יפה, נדמה להם שסימור הוא אדם חריג ומוזר עד כדי סכנה, שאינו יאה לבתם. זאת בעיקר כי שכנע את מוריאל לברוח איתו ביום חתונתם, תקרית המתוארת בסיפור "הרימו את קורת הגג, נגרים". סימור מגויס במלחמת העולם השנייה וחוזר הביתה אל מוריאל בשנת 1948 עם נפש מצולקת ממראות המלחמה. התנהגותו שהפכה פרועה אף יותר מעוררת במשפחתה של מוריאל חשש כי יפגע בבתם, ומנסים לגרום לה להיפרד ממנו. סימור אינו פוגע במוריאל, אך מתאבד בירייה. התאבדותו של סימור מתוארת בסיפור "יום מושלם לדגי בננה" - הסיפור הראשון שכתב סלינג'ר אודות המשפחה והנחשב לטוב שבהם. זוהי גם היצירה האהובה ביותר שלו לאחר "התפסן בשדה השיפון".
באדי גלאס (נולד ב-1919): סופר מוכשר שהקדיש את חייו לכתיבה על אחיו האהוב. עד התאבדותו של סימור היה ביניהם קשר קרוב ואמיץ באופן נוגע ללב. באדי מעריץ את סימור ומודה בכך לא מעט פעמים. מותו השפיע עליו מאוד וגרם לו להסתגר בביתו ולנתק קשר עם הסביבה.
ביאטריס "בוּ בוּ" גלאס (נולדה ב-1921): הנשואה היחידה במשפחה. יחסיה עם בנה מתוארים בסיפור "ליד הדוגית" מתוך האוסף "9 סיפורים".
וולט גלאס (1923-1946): האח בעל שמחת החיים במשפחה, נהרג במלחמת העולם השנייה. חברתו באותה תקופה מספרת עליו בסיפור "דוד ויגלי בקונטיקט" מתוך האוסף "9 סיפורים".
ווקר גלאס (נולד ב-1923): אחיו התאום של וולט, בחר להיות נזיר.
זואי גלאס (נולד ב-1930): לפי דעתו של באדי, זואי הוא הבן היפה ביותר במשפחה - הוא בעל עיניים כחולות ועם זאת בעל מראה יהודי. זואי הוא שחקן במקצועו, שונא צביעות ומוצא אותה בכל אחד, אפילו בבני משפחתו. הוא מאשים את הפסיכולוגים במותו של סימור ואת סימור עצמו בכך שהפך אותו לפריק שאינו מסתדר עם איש. זואי מתמכר לסיגריות ומעשן בכל מקום ובכל זמן, גם באמבטיה. מסופר עליו בהרחבה בסיפור "זואי" בספר "פראני וזואי".
פראני (נולדה ב-1935): האחות הצעירה במשפחה. סטודנטית שאינה מוצאת את מקומה בעולם מלא שקרים וצביעות, לכן חווה התמוטטות נפשית, ממנה היא נחלצת בעזרתו של זואי. מסופר עליה בסיפור "פראני" בספר "פראני וזואי".
הביקורת על סיפורי משפחת גלאס

ב-1948, כאשר פרסם סלינג'ר את "יום מושלם לדגי בננה", העוסק בסימור ובהתאבדותו, זכה הסיפור לפופולריות עצומה בקרב הקוראים ומבקרי הספרות. הוא נחשב לאחד הסיפורים הקצרים הטובים שנכתבו, ונלמד בבתי ספר רבים.
הביקורת על סיפורי משפחת גלאס החלה עם הוצאתו של הספר "פראני וזואי", אשר על אף שנחשב לספר טוב, ניכרת בו לדעת הביקורת ירידה באיכות הכתיבה של סלינג'ר לעומת "יום מושלם לדגי בננה" ו"התפסן בשדה השיפון", המוגדרים כיצירות מופת. ב"פראני וזואי" מגלה הקורא לראשונה כי לסימור אחים ואחיות וכי למעשה הוא צעיר מחונן העוסק בזן בודהיזם. פרטי מידע אלו גרעו לא מעט מקסמו: מאדם מיוסר שאינו מוצא את דרכו בעולם צבוע, הפך לסנוב שהעולם אינו עומד בסטנדרטים שלו.
סלינג'ר המשיך לכתוב על משפחת גלאס בספר "הרימו את קורת הגג, נגרים", אשר ספג ביקורת קשה. סלינג'ר, אשר היה מוכר כסופר של סיפורים קצרים, הכותב בלשון סלנג ובסגנון אהוב על צעירים, כתב ספר המתואר רבות כמייגע, שברובו פונה באדי אל הקורא, מנסה לספר לו על אחיו סימור, אך למעשה מדבר על בודהיזם והבלים חסרי תכלית.
על סלינג'ר נמתחה ביקורת על כך שאינו כותב על דמויות חדשות, והמוניטין שלו ירד. ב-1965 פרסם את סיפורו האחרון - "האיפוורט" - סיפור ארוך יחסית בעל יותר משישים עמודים המספר על סימור כילד בן 7 המבלה במחנה קיץ, זאת בדרך בלתי שגרתית כמכתב ארוך שכותב סימור למשפחתו, אשר גם הוא דן רבות בזן. הסיפור ספג ביקורות קשות אף יותר מספרו הקודם ולאחריו לא פרסם סלינג'ר דבר.
כרמלה כהן

| --- | --- |

 לידה:  1934 יאשי, ממלכת רומניה 
 פטירה:  2011 (בגיל 77 בערך) 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  אמנות מופשטת 
 הושפעה על ידי:  פליס פזנר מלכין 
 
כרמלה כהן (1934 – 2011) הייתה ציירת ישראלית, ומורה לציור במרכז התרבות בית רוטשילד.
ביוגרפיה

כהן נולדה ביאשי, רומניה. אביה ארתור ליבוביץ' היה צייר, והיא רכשה מאביה מיומנויות של רישום אקדמי, וציור שמן על בד. עלתה לישראל ב-1950 ונישאה לחנן כהן. נולדו להם בן ובת.
למדה ציור מהאמנים אברהם ישכיל, ואברהם נסטי. כן למדה אצל הציירת פליס פזנר מלכין, ובתקופה בה ייסדה את מרכזי התרבות והקהילה בית רוטשילד ובית הגפן, העלו השתיים מספר תערוכות משותפות במוסדות אלו.
עסקה בהוראת ציור, במרכז התרבות בית רוטשילד. במקביל עבדה בתכנון בתים ומבני ציבור בחברת "שיכון עובדים".
בשנת 1968 הציגה את תערוכת היחיד הראשונה שלה בבית הגפן.
הייתה חברה באגודת הציירים והפסלים בישראל, ולתקופת מה כיהנה כיו"ר סניף חיפה והצפון של האגודה.
סגנון הציור של כהן היה בתחילה סגנון ציור מופשט, אך לאורך השנים עברה לציור דוממים, דמויות ונוף כנושאים מרכזיים. טכניקת הציור כוללת טיפול בשכבות צבע תוך ניצול האור מבעדן, עיסוק במעברים בין צבעים, וטכניקת הספומאטו הכוללת יצירת הדרגתיות איטית וערפל עדין בצבעים.
ציוריה הופיעו במספר תערוכות יחיד, בהן תערוכות במוזיאון העירוני בחיפה. עבודותיה נמצאות באוספים רבים בארץ ובעולם.
תערוכות

בית רוטשילד - חיפה - 1965
בית האמנים ע"ש זריצקי תל אביב - 1966
הגלריה בבית הגפן - חיפה - 1968
בית האומנים ע'ש שאגאל - חיפה - 1968
הגלריה בבית הגפן- חיפה - 1969
בית ציוני אמריקה תל אביב - 1969
גלריה נחמני - חיפה - 1972
גלריה נחמני - חיפה - 1976
בית האומנים ע"ש שאגאל - חיפה  - 1977
תיאטרון חיפה - תערוכה קבוצתית - "הים" - 1977
גלריה ריץ - חיפה - 1981
בית יד לבנים - פתח תקווה 1981
בית אריאלה- תל אביב - 1981
אודיטוריום חיפה - 1981
המוזיאון העירוני - נהריה - 1982
המוזיאון העירוני - נהריה - 1983
בית נגלר - קריית חיים - 1983
המוזיאון הימי הלאומי - חיפה - 1984
מוזיאון חיפה לאמנות  - חיפה - 1985
האודיטוריום בעכו - 1985
אודיטוריום חיפה - 1987
אודיטוריום חיפה - 1988
בית האומנים ע"ש שאגאל - 1990
אודיטוריום חיפה - 1994
גלריה

"סירות", שמן על קנבס, 1991
"הים", שמן על קנבס, 1976
אוטופורטרט - איור 1975
"ספינה" - שמן על קנבס, 1976
"שתי נשים" - שמן על קנבס, 1984
קזינו סוצ'י

| --- | --- |

אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  קזינו 
 כתובת:  רחוב האסטוני 51, קרסנאיה פוליאנה, סוצ'י
 מיקום:  סוצ'י 
 מדינה:  רוסיה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 5 בינואר 2017
 תאריך פתיחה רשמי:  5 בינואר 2017
 עלות:  66 מיליון דולר
 
 קואורדינטות:  43°41′05″N 40°15′18″E﻿ / ﻿43.684619582453°N 40.255022001969°E﻿ / 43.684619582453; 40.255022001969
 casinosochi.ru
  (למפת רוסיה מוגדלת) מוסקבה סנקט פטרבורג נובוסיבירסק אנאדיר נורילסק סקנדינביה אי רו פה  קזחסטן איראן סין מונגוליה ק. יפן האוקיינוס השקט  אוקיינוס הקרח הצפוניקזינו סוצ'י(למפת רוסיה רגילה) מוסקבה סנקט פטרבורג נובוסיבירסק אנאדיר נורילסק סקנדינביה אי רו פה  קזחסטן איראן סין מונגוליה ק. יפן האוקיינוס השקט  אוקיינוס הקרח הצפוניקזינו סוצ'י
 
קזינו סוצ'י (ברוסית: «Казино Сочи») הוא בית הימורים בעיר סוצ'י הפועל באזור המשחקים "קרסנאיה פוליאנה", שגודלו מגיע לכדי 165 אלף מ"ר ופועל בו גם בית הקזינו "בומרנג". מסעדת הקזינו, "ברונלו", הוכתרה על ידי מגזין Time Out בתור מסעדת הפרימיום הטובה ביותר בעיר והקזינו תואר בתור "הקזינו המפואר ביותר באירופה".
היסטוריה

הקזינו בסוצ'י נחנך ב-5 בינואר 2017 וכולל 70 שולחנות משחק, 569 מכונות מזל, 10 שולחנות לפוקר. בבית הקזינו פועלות 2 מסעדות, ספה ומתחם אירועים, שמביאים 43,000 מבקרים מדי חודש
מיקום

הקזינו ממוקם במתחם בית המלון מריוט והוא פותח לקראת ההכנות לאירוח אולימפיאדת החורף (2014). הקזינו נבנה בעלות השקעה של 4 מיליארד רובלים (כ-66 מיליון דולר) והוא מופעל על ידי חברת Domain LLC, שהיא המפעילה הבלעדית ברוסיה של בתי הימורים מורשים.
אחרי שממשלת רוסיה סגרה למעלה מאלף בתי קזינו ברחבי רוסיה ואסרה על הימורים בכל שטחי המדינה, למעט בארבעה אזורי הימורים ייעודיים (לרבות אזוב-סיטי, מחוז אלטאי ובפרימוריה מחוץ לולדיווסטוק) סוצ'י הפכה לאחד מבתי הקזינו הבודדים שפועלים במערב דרום רוסיה, כשבהמשך הממשלה צפויה לקדם גם הקמת קזינו בחצי האי קרים, סמול לעיר יאלטה.
תחבורה

תחנת הרכבת אסטוסדוק נמצאת במרחק של 2 ק"מ מהקזינו ונמל התעופה הבינלאומי של סוצ'י-אדלר נמצא במרחק 45 ק"מ.
הערות שוליים

↑
↑    מאיר תורג'מן, בטיילת של סוצ'י, באתר "ידיעות אחרונות", 16 ביולי 2017
1 2  רותם אלון גלעדי, ‏סוצ'י: לנפוש כמו פוטין במרחק שעתיים טיסה, באתר ‏מאקו‏, 10 בנובמבר 2019
↑  קזינו סוצ'י באתר World Casino Directory.com
↑  The government allowed Domain LLC to open casino in Sochi
↑  LLC Domain באתר AG Brief
ערך זה הוא קצרמרבנושא רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אליהו יוסף ריבלין

| --- | --- |
 לידה:  1805 ה'תקס"ה איליה 
 פטירה:  1865 (בגיל 60 בערך) י"ב תמוז ה'תרכ"ה 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 מקום פעילות:  דריבין (אנ'), פולאצק, חברון וירושלים
 תקופת הפעילות:  ?–1865 
 השתייכות:  חב"ד
 תחומי עיסוק:  עמד בראש עדת חסידי חב"ד בארץ ישראל
 רבותיו:  מנשה מאיליה, דובער שניאורי, מנחם מנדל שניאורסון (הצמח צדק) 
 חיבוריו:  "אוהלי יוסף"
 בת זוג:  פעשה הדסה ריבלין
 
אליהו יוסף ריבלין (ה'תקס"ה, 1805 - י"ב תמוז ה'תרכ"ה, 6 ביולי 1865) היה רב ומשפיע חב"די שפעל ברוסיה הלבנה ואחר כך בארץ ישראל.
תולדותיו

ריבלין נולד בשנת 1805 באיליה ליד סמרגון, באימפריה הרוסית (כיום בבלארוס), לרב אריה לייב ריבלין ולבת-ציון ריבלין, אחייניתו (בתו של אחיו, צבי הירש ריבלין), שהייתה משפחה חב"דית. בתחילה היה מתומכי תלמידי הגאון מווילנה, ואחר כך חזר להיות מחסידי האדמו"ר האמצעי מחב"ד.
למד תחילה מאביו ואחר כך מרבי מנשה מאיליה (בעל "אלפי מנשה"). נישא לפעשה הדסה ריבלין.
שימש תחילה רב העיירה דריבין (אנ') ולאחר מכן רבה של העיר פולאצק (שתיהן בבלארוס של ימינו).
בשנת 1847 עלה לארץ ישראל, לאחר שחלה במחלה קשה, וקיבל לשם כך את אישורו של הצמח צדק, והתיישב בירושלים.
בארץ ישראל הוא עמד בראש עדת חסידי חב"ד, והיה בין מקימי קהילת חב"ד בחברון וממייסדי בית הכנסת צמח צדק בירושלים.
נפטר בירושלים בי"ב תמוז ה'תרכ"ה (6 ביולי 1865) ונקבר בבית הקברות היהודי בהר הזיתים.
כתביו

אוהלי יוסף, דיני קידוש השם, צדקה וכלאים, ירושלים ה'תרכ"ח (1865).
בשנת 1957 הוציא פרופסור יוסף יואל ריבלין (אביו של הנשיא, ראובן ריבלין) את כתביו של הרב אליהו יוסף ריבלין מחדש, בברכת הרבי מלוּבָּבִיץ'.
לקריאה נוספת

יוסף גור-אריה, חסידות חב״ד בחברון מראשית היישוב החב״די בארץ־ישראל עד שנת 6681, הוצאת להבות, 2001.
ניסן ב"ק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1815 ברדיצ'ב, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  1889 (בגיל 74 בערך) 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 
'בתי ניסן ב"ק' לפני חורבנם
בית הכנסת תפארת ישראל בבניינו, לפני 1948
קבר ניסן ב"ק בהר הזיתים
ניסן בָּ"ק (תקע"ה/ 1815, ברדיצ'ב - י' בכסלו תר"ן/ דצמבר 1889, ירושלים) היה מדפיס ספרים ואיש ציבור בישוב הישן בארץ ישראל במאה התשע עשרה.
המסורת המשפחתית רואה בשם ב"ק את ראשי התיבות 'בעל קורא', תפקיד בו שימש אחד מאבות המשפחה. על פי גרסה אחרת, ב"ק הוא ראשי תיבות: "בן קדושים", כי אחד מאבות המשפחה נהרג על קידוש השם.