stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ישראל משקלוב
חייו > סיכום פעולתו

בשנות פעילותו בצפת עשה רבי ישראל רבות לביסוס הקהילה. בין יוזמותיו היה הניסיון לחדש את הסמיכה בארץ על מנת לחדש את הסנהדרין, ושליחת שליח (רבי ברוך בן שמואל מפינסק) לחיפוש עשרת השבטים, שאצלם, כך סבר, קיימים חכמים סמוכים שעל ידם ניתן יהיה לחדש את הסמיכה והסנהדרין בארץ ישראל (ע"פ הצעתו של הרדב"ז לאופן חידוש הסמיכה). כמו כן, פעל בצוותא עם ידידו רבי מנחם מנדל משקלוב לבנייתו מחדש של בית כנסת החורבה שבירושלים, הצלחתם הוגדרה על ידי העולים כסימן ל"אתחלתא דגאולה".
הוא מסכם את זיכרונותיו בעצת חז"ל: ”תנו רבנן: דֶבֶר בעיר- כנס רגליך, שנאמר ואתם לא תצאו איש מפתח ביתו עד בקר; ואומר (ישעיהו כו, כ) לך עמי בא בחדריך וסגור דלתיך בעדך; ואומר (דברים לב, כה) מחוץ תשכל חרב ומחדרים אימה.” (תלמוד בבלי, מסכת בבא קמא, דף ס', עמוד ב'). ומוסיף: "רק שיזהרו בכל השמירות לבלי צאת החוצה, ובכל כחי ומוחי ותוכי יגעתי ונתתי את לבי להשיג הלוואות, לתת לכל אנשי כוללנו ולכל עניי כוללנן, שלא היה להם בית הסדר, והושבתים בכפר פקיעין, ששם היה שקט... שהייתי גרמא בהצלת נפשות יקרות". וכך מהציבור שלו מתו רק 10–12 נפש ואילו מהספרדים ושאר האשכנזים, מכל אחת מהקהילות - 300 נפש.
בסיון ה'תקצ"ט נסע לטבריה ונפטר שם, בט' בסיוון ה'תקצ"ט - 1839 שם נקבר.
בתו שיינדל נישאה לרבי ישעיה ברדקי.
ראו גם

עליית תלמידי הגר"א
לקריאה נוספת

אברהם משה לונץ, תולדות הגאון ר' ישראל משקלאוו בעל פאת השלחן, ב-"לוח ארץ ישראל" תרע"ב, ע' 152-139.
רבי ישראל משקלוב, ראשית ישוב הפרושים בארץ ישראל (1808–1826); ויסורי ארץ ישראל (1813–1836) – מופיע בזכרונות ארץ ישראל (העורך: אברהם יערי), הוצאת מסדה, 1947, פרקים ה–ו, עמ' 110–120. (הספר בקטלוג ULI)
יואל שוורץ, רבי ישראל משקלוב ממייסדי היישוב האשכנזי בארץ ישראל, הוצאת ספריית בני תורה, תשס"א.(הספר בקטלוג ULI)
אנציקלופדיה לתולדות חכמי א"י (כרך ב', עמ' רלה-רלו), הוצאת מוסד הרב קוק.
אברהם בנימין ריבלין, אישים בעיר הנצח, (עמ' 81), אל"ף הוצאת ספרים בע"מ.
אריה מורגנשטרן, השיבה לירושלים, חידוש היישוב היהודי בראשית המאה התשע-עשרה בארץ ישראל, הוצאת שלם, ירושלים, התשס"ז.
הערות שוליים

↑  אלי אליאך, ר' עזריאל משקלוב - 250 שנה לעלייתו לא"י, באתר Academia.edu, ‏11/2021
↑  אי"ל פרומקין "תולדות חכמי ירושלים" פרק רביעי עמ' 140
↑  רבי ישראל בהקדמה לספרו פאת השולחן
↑  מובא ב"תולדות חכמי ירושלים ח"ג פ"ד עמ' 143
↑  ריבלין וריבלין, אגרות הפקוא"מ מאמשטרדם, א', תקפ"ו – תקפ"ז, עמ' 218. אלי אליאך, היכן שהה רמ"מ משקלוב בעת המגפה בצפת בתקע"ג (1813), בגליל או בירושלים?, בלוג - הפרושים, 2020
| פרשני התלמוד הירושלמי |
| --- | --- | --- |
| המאה ה-16 | רבי שמואל יפה אשכנזי • רבי אלעזר אזכרי • רבי שלמה סיריליו |  |
| המאה ה-17 | רבי יהושע רפאל בנבנישתי (שדה יהושע) • רבי משה בן שלמה אבן חביב |  |
| המאה ה-18 | רבי אליהו מפולדא • רבי דוד פרנקל (קרבן העדה) • רבי יעקב כהנא • רבי משה מרגלית (פני משה) • הגאון מווילנה • רבי נחום טרייביטש (שלום ירושלים) |  |
| המאה ה-19 | רבי יחיאל מיכל הלוי אפשטיין • רבי אברהם אשכנזי (נחמד למראה) • רבי מאיר מארים שאפיט • רבי יוסף שאול הלוי נתנזון • רבי יהושע אייזיק שפירא (נועם ירושלמי) • רבי יעקב דוד וילבסקי (הרידב"ז) • רבי ישראל משקלוב |  |
| המאה ה-20 | רבי יחיאל בר לב • רבי ישראל חיים דייכס • רבי חיים קניבסקי • רבי יצחק אייזיק קרסילשציקוב • רבי חיים אלעזר שפירא • רבי שאול ליברמן • רבי ישכר תמר • רבי משה פיינשטיין |  |
| פירושים אבודים | הרמב"ם • רבי יהודה בר יקר • רבי מנחם זמבה |  |
| פירושים שלא פורסמו | רבי משה זכות |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312845705171  GND: 1053384440  ISNI: 0000 0000 7150 1196  LCCN: n85015264  NTA: 298839695  SELIBR: 269460  VIAF: 97230429   WorldCat (עם VIAF): 97230429 
קברו של ישראל משקלאוו בבית הקברות הישן בטבריה
לא פה, לא שם

| --- | --- |

 בימוי:  מייסלון חמוד
 הופק בידי:  שלומי אלקבץ גלית כחלון טוני קופטי סנדרין בראור אביב גלעדי
 תסריט:  מייסלון חמוד
 עריכה:  לב גולצר נילי פלר
 שחקנים ראשיים:  מונא חוא סאנא ג'ממאליה שאדן קנבורה מחמוד שלבי הנרי אנדראוס אחלאם כנעאן תאמר נאפר
 מוזיקה:  MG Saad
 צילום:  איתי גרוס
 מדינה:  ישראל ישראל
 חברה מפיצה:  Tucker Film 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  11 בספטמבר 2016 
 משך הקרנה:  102 דקות
 שפת הסרט:  ערבית
 סוגה:  סרט דרמה, סרט להט"בי
 דף הסרט ב־IMDb
 
שאדן קנבורה מימין עם עופרה רימון באירוע הקרנת הסרט "לא פה לא שם" באוניברסיטת חיפה, 22 במאי 2017
לא פה, לא שם (בערבית: بَر بَحَر - ים-יבשה, באנגלית: In Between - באמצע, בצרפתית׃ Je danserai si je veux - ארקוד אם ארצה) הוא סרט קולנוע ישראלי-צרפתי שביימה וכתבה מייסלון חמוד. זוכה שני פרסי אופיר לשנת 2016.
עלילה

הסרט עוקב אחר שלוש צעירות ישראליות ערביות השוכרות יחד דירה בתל אביב. לילא – עורכת דין מוסלמית-חילונית ילידת נצרת, סלמה – תקליטנית וברמנית ערבייה-נוצרייה ילידת תרשיחא, ונור, סטודנטית מוסלמית-אדוקה מאום אל-פחם.
שלוש הצעירות חוות, כל אחת באופן אחר, ניכור וניתוק מהחברה המסורתית ממנה באו ומהמסגרות בהן משפחותיהן מעדיפות לראות אותן. לילא מתקשה למצוא בן זוג למערכת יחסים רצינית אשר יהיה מוכן להציג אותה למשפחתו מבלי לדרוש ממנה לשנות את אורח חייה, סלמה מסתירה ממשפחתה את היותה לסבית ונור כלואה באירוסין לגבר שאיננה אוהבת ושאינו תומך בשאיפותיה האישיות. גם בלב החברה הליברלית התל אביבית בה מצאו השלוש מפלט מסוים, הן מתקשות להרגיש שייכות בשל מוצאן הערבי.
הפקה

לא פה, לא שם הוא סרטה הראשון באורך מלא של הבמאית מייסלון חמוד. את הסרט הפיק הבמאי שלומי אלקבץ. הסרט נוצר בתמיכת קרן גשר לקולנוע רב תרבותי.
בתפקידים הראשיים מככבים:
מונא חוא - לילא
סאנא ג'ממאליה - סלמא
שאדן קנבורה - נור
מחמוד שלבי
הנרי אנדראוס
אחלאם כנעאן
תאמר נפאר
בנוסף, משתתפים בסרט בתפקידים משניים:
אמיר ח'ורי בתור ג'ורג', אח של סלמא
פיראס נסאר בתור ראבייה
סאמר קופטי בתור ראפיף
פרסים

הסרט הוקרן לראשונה ב-11 בספטמבר 2016, בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של טורונטו, שם זכה בפרס NETPAC לבכורה עולמית או בינלאומית של סרט אסייתי. באותה שנה זכה הסרט גם בפרס ע"ש דני לרנר לסרט ביכורים במסגרת פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה ובשלושה פרסים נוספים במסגרת פסטיבל הסרטים הבינלאומי סן סבסטיאן. פרס ארוסקי לסרט הטוב ביותר מטעם חבר השופטים הצעיר של הפסטיבל, פרס "מבט אחר", המוענק מטעם רשות השידור הספרדית TVE לסרטים המסייעים לקדם שוויון הזדמנויות ולהילחם באפליה, וכן בפרס סבסטיאן. הסרט היה מועמד ב-12 קטגוריות של פרסי אופיר לשנת 2017, וזכה בפרס אופיר לשחקנית הראשית הטובה ביותר עבור תפקידה של שאדן קנבורה ובפרס שחקנית המשנה, אותו קיבלה מונא חוא.
ביקורת

יעל [ניצן] רובינשטיין כתבה בביקורת על הסרט: ”נראה כי החגיגות שקידמו את פני הסרט נבעו פחות מאיכויותיו הענייניות (וישנן כאלו) ויותר בכך שהוא מממש משאלת-לב בדבר חֶברה פלסטינית חילונית ומערבית. הסרט הוא "עדות" כביכול לתהליך הגלובליזציה שעוברת החברה הפלסטינית. הייתה הרווחה: הנה עוד מעט קט השלום עומד לפרוץ. הנה יש פרטנר בצד השני. הנה גם "אצלם" הגיעו למסקנה שאין הבדל בין מינים, לאומים ודתות. חזון ה"נעשה מסיבות והכול יהיה בסדר" משתקף בסרט ובהתקבלותו החמה. החיבוק הוא פרי האשליה (הלא-תמיד מודעת) שמדובר ב'קול של דור'”.
הערות שוליים

↑  נירית אנדרמן, סרטה הראשון של מייסלון חמוד, ״לא פה ולא שם״, זכה בשלושה פרסים בפסטיבל סן סבסטיאן, באתר הארץ, 26 בספטמבר 2016
↑  נירית אנדרמן, "פוקסטרוט" זכה בפרס אופיר לסרט הטוב ביותר, באתר הארץ, 19 בספטמבר 2017
↑  יעל [ניצן] רובינשטיין, ‏"אישה ערבייה, מי יידע חייך", השילוח, 4, אפריל 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011097628005171
כריסטיאן השמיני, מלך דנמרק

כריסטיאן השמיני, מלך דנמרק (בדנית: Christian VIII; ‏18 בספטמבר 1786 – 20 בינואר 1848) היה מלך דנמרק מ-1839 ועד למותו ומלך נורווגיה תחת השם כריסטיאן פרדריק (בנורווגית: Christian Frederik) ממאי ועד אוקטובר 1814.
ביוגרפיה > ילדותו

כריסטיאן נולד ב-18 בספטמבר 1786 בקופנהגן, והיה בנם הבכור של פרדריק, נסיך הכתר של דנמרק ונורווגיה ושל רעייתו, סופיה פרדריקה, דוכסית מקלנבורג-שוורין. סבו וסבתו היו פרדריק החמישי, מלך דנמרק ואשתו השנייה, יוליאנה מריה מבראונשווייג-וולפנביטל. כריסטיאן ירש את תכונותיה הטובות של אמו המוכשרת, ונאמר שאופיו החביב והידידותי הפכו אותו לאהוד ביותר בקופנהגן.
ביוגרפיה > נישואיו הראשונים

נישואיו הראשונים של כריסטיאן היו עם בת דודו שרלוטה פרדריקה, דוכסית מקלנבורג-שוורין. השניים נישאו בלודוויגסולסט שבגרמניה ב-21 ביוני 1806. שרלוט פרדריקה הייתה בתם של פרידריך פרנץ הראשון, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין ושל רעייתו לואיזה, נסיכת סקסוניה-גותה-אלטנבורג. בנם הבכור היה כריסטיאן פרדריק שמת בלידתו ב-8 באפריל 1807. בנם השני היה לימים פרדריק השביעי, מלך דנמרק. הנישואים הסתיימו ב-1810 בגירושים, לאחר ששרלוט פרדריקה הואשמה בניאוף.
ביוגרפיה > מלך נורווגיה

במאי 1813, כיורש העצר של הממלכות של דנמרק ושל נורווגיה, נשלח כריסטיאן כסטאדהאודר (stattholder, הנציג הבכיר ביותר של מלך דנמרק בטריטוריות שמעבר לים) לנורווגיה כדי לקדם את נאמנותם של הנורווגים לבית אולדנבורג, שניזוקה קשות מהתוצאות ההרסניות של ההשפעה של מזלו הרע של נפוליאון בונפרטה על פרדריק השישי, מלך דנמרק. כריסטיאן עשה באופן אישי כמיטב יכולתו כדי לחזק את הקשרים בין הנורווגים לבין בית המלוכה הדני. למרות שמאמציו נתקלו בהתנגדותם של תומכי האיחוד עם שוודיה, הוא הציב את עצמו בראש תומכי העצמאות הנורווגית לאחר הסכם קיל ואילץ את המלך לוותר על נורווגיה לטובתו של מלך שוודיה. ב-16 בפברואר 1814 הוא נבחר על ידי אספת האצולה הנורווגית להיות עוצר הממלכה. בחירה זו אושרה על ידי האספה המכוננת הנורווגית שהתכנסה באיידסוולד ב-10 באפריל וב-17 במאי נחתמה החוקה וכריסטיאן נבחר פה אחד לתפקיד מלך נורווגיה תחת השם כריסטיאן פרדריק.
לאחר מכן ניסה כריסטיאן לעניין את המעצמות האירופאיות בעניינה של נורווגיה, אך ללא הצלחה. עקב הלחץ שהופעל עליו מצדן של המעצמות ליצור איחוד בין נורווגיה לבין שוודיה, בהתאם לתנאי הסכם קיל ולשוב לדנמרק, הוא השיב שכמלך חוקתי, הוא לא יכול לעשות דבר ללא ההסכמה של הפרלמנט, שלא יוכל להתכנס עד שיופסקו מעשי האיבה מצידה של שוודיה.
שוודיה סירבה לתנאיו של כריסטיאן ובמערכה צבאית קצרה, הובס הצבא הנורווגי על ידי כוחותיו של נסיך הכתר השוודי קרל יוהאן. המערכה הקצרה הסתיימה בחתימתה של אמנת מוס ב-14 באוגוסט 1814. על פי תנאי מסמך זה, העביר המלך כריסטיאן פרדריק את סמכויותיו אל הפרלמנט הנורווגי ואז התפטר מתפקידו ושב לדנמרק. לאחר מכן אישר הפרלמנט את התיקונים הנחוצים בחוקה כדי לאפשר איחוד פרסונלי עם שוודיה וב-4 בנובמבר נבחר קרל השלושה עשר, מלך שוודיה כמלך החדש של נורווגיה.
ביוגרפיה > השיבה לדנמרק

ב-22 במאי 1815, לאחר שובו לדנמרק, נשא כריסטיאן לאישה את רעייתו השנייה, קרולינה אמליה, נסיכת שלזוויג הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג, בתה של לואיזה אוגוסטה, נסיכת דנמרק, אחותו היחידה של פרדריק השישי, מלך דנמרק.
השניים היו חשוכי ילדים וחיו בהתבודדות יחסית כמנהיגים של החברה לספרות ולמדע של קופנהגן עד עלייתו של כריסטיאן לכס המלכות הדני. השקפותיו הדמוקרטיות של כריסטיאן הפכו אותו לאישיות בלתי רצויה בחצרות בתי המלוכה האירופאים, כולל זה של דנמרק. רק ב-1831 העניק המלך פרדריק השישי לכריסטיאן מושב במועצת הממלכה.
ביוגרפיה > מלך דנמרק

ב-13 בדצמבר 1839 עלה כריסטיאן לכס המלכות הדני ככריסטיאן השמיני. למפלגה הליברלית היו תקוות ל"מעניק החוקות", אך הוא אכזב את מעריציו כאשר דחה בהתמדה כל מיזם ליברלי. רפורמות מנהליות היו היחידות שאותן הוא יכול היה להבטיח. בגישתו כלפי אי השקט הלאומי בדוכסויות של שלזוויג והולשטיין הוא נראה לעיתים קרובות הססן ולא שלם עם עצמו, מה שגרם לפגיעה במעמדו שם. רק ב-1846 הוא העניק את תמיכתו לרעיון ששלזוויג תהפוך להיות טריטוריה דנית.
כמה היסטוריונים וביוגרפים מאמינים בכל אופן, שכריסטיאן היה מעניק לדנמרק חוקה חופשית אם היה מאריך ימים ומילותיו האחרונות שתועדו היו "לא עשיתי זאת" (בדנית: Jeg nåede det ikke).
כריסטיאן המשיך כמו קודמו להיות פטרון של האסטרונומיה, העניק מדליות זהב לרגל גילויים של כוכבי שביט על ידי טלסקופ ותמך כספית בהיינריך כריסטיאן שומאכר בהוצאה לאור של כתב העת המדעי Astronomische Nachrichten.
בראותו שבנו החוקי היחידי, מי שלימים ימלוך כפרדריק השביעי, לא מסוגל להעמיד יורשים, החל כריסטיאן לדאוג לסידורים להבטחת סדר הירושה הדני. כתוצאה מכך נבחר מי שלימים ימלוך ככריסטיאן התשיעי כיורש העצר, בחירה שהייתה לרשמית עם חקיקת חוק חדש ב-31 ביולי 1853 לאחר שנחתם הסכם בינלאומי בלונדון.
כריסטיאן השמיני מת מאלח דם ב-1848 בארמון אמיליאנבורג ונטמן בקתדרלת רוסקילדה. בנוסף לבנו היחיד, פרדריק השביעי, מלך דנמרק, היו לו עשרה ילדים מחוץ לנישואים, שהוא הקפיד לדאוג לעתידם.
ליז האביק

| --- | --- |

 לידה:  1962 (בת 62 בערך) נרוויק, נורווגיה 
 מוקד פעילות:  נורווגיה 
 תקופת הפעילות:  מ-1983 
 מקום לימודים:  Copenhagen Business School 
 סוגה:  מוזיקת פופ 
 www.lisehaavik.com
 פרופיל ב-IMDb
 
ליז האביק (בנורווגית: Lise Haavik; נולדה ב-23 בפברואר 1962) היא זמרת נורווגית.
ביוגרפיה

האביק נולדה בנורווגיה. ב-1982 עברה לדנמרק על מנת ללמוד כלכלה באוניברסיטת אודנסה ובבית הספר לעסקים של קופנגן.
ב-1983 השתתפה בתחרות מוזיקה שארגן המגזין "Se og Hør (אנ')", שם הייתה במקום השני. לאחר מכן היא התחברה עם המוזיקאי ג'ון הטטינג ונוצר הצמד "Trax".
היא ייצגה את דנמרק באירוויזיון 1986 עם השיר "Du er fuld af løgn" (אתה מלא בשקרים), וסיימה במקום השישי. זאת, לאחר שניסתה לייצג את דנמרק באירוויזיון 1984 ו-1985. ב-1988 ניסתה לייצג את נורווגיה.
ב-1988 יצא אלבומה הראשון שנקרא על שמה, ב-2003 יצא אלבומה השני, ב-2007 הוציאה אלבום באנגלית.
ליז דארלי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  27 בדצמבר 1981 (בת 42) ניס, צרפת 
 מוקד פעילות:  צרפת צרפת   מונקו מונקו
 תקופת הפעילות:  מ-1999
 סוגה:  מוזיקת פופ 
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 lisedarly.wix.com/officiel
 פרופיל ב-IMDb
 
ליז דארלי (בצרפתית: Lise Darly; נולדה ב-27 בדצמבר 1981) היא זמרת צרפתייה שייצגה את מונקו באירוויזיון 2005. סיימה במקום 24 הכללי ולא העפילה לגמר.
ביוגרפיה

דארלי נולדה ב-27 בדצמבר 1981 בניס שבצרפת.
ב-1999 זכתה בתוכנית המוזיקה Graine de Star Tour.
בשנת 2004 הייתה דארלי מועמדת לייצג את מונקו באירוויזיון, אך דורגה במקום השני על ידי הוועדה הבוחרת.
שנה לאחר מכן, היא נבחרה לייצג את מונקו באירוויזיון 2005 שנערך בקייב עם השיר "Tout de moi" (אנ') (בעברית: הכל בקשר אליי). בתחרות עצמה סיימה דארלי במקום 24 הכללי ולא העפילה לגמר.
ב-2009 הוציאה את אלבומה הראשון, Si j'avais su, écrit. ב-2012 השתתפה בגרסה הצרפתית של The Voice.
מתגוררת ועובדת כיום במונקו.
כריסטיאן השישי, מלך דנמרק

כריסטיאן השישי, מלך דנמרק (בדנית ובנורווגית: Christian VI; ‏30 בנובמבר 1699 – 6 באוגוסט 1746) היה מלך דנמרק-נורווגיה מ-1730 ועד למותו. הוא היה הבכור מבין ילדיהם של פרדריק הרביעי, מלך דנמרק ושל רעייתו לואיזה ממקלנבורג-גיסטרוב, שהגיעו לבגרות. כריסטיאן השישי נחשב לאחד המלכים הפחות ידועים של דנמרק, אך הוא היה מדינאי מיומן, וידוע בשל משטרו הסמכותי. הוא המלך הראשון ממלכי בית אולדנבורג שנמנע מכניסה למלחמה. הוא נישא לסופיה מגדלנה מברנדנבורג-קולמבך ובנו היה פרדריק החמישי, מלך דנמרק.
ראשית חייו

החל מ-1706 שימשו י.ג. הולשטיין ממקלנבורג וי. ו. שרודר מגרמניה כמוריו. הוא הבין את השפה הדנית, אך לצורכי יום יום הוא דיבר גרמנית. ביומניו מופיעות מדי פעם מילים דניות. חינוכו והידע שהוא רכש היו טובים יותר מאלה של אביו ושל סבו, למרות שהוא לא היה שליט מוכשר יותר מהם.
כנסיך הכתר הותר לו על ידי אביו לבחור את האישה שהוא יינשא לה בכוחות עצמו. במהלך מסע ברחבי אירופה בלוויית מנהל משק הבית שלו, אולריק אדולף הולשטיין, החליט כריסטיאן ללא היסוס להינשא לסופיה מגדלנה, אחת מבנות הלוויה בחצרה של כריסטינה אברהרדין מסקסוניה. סופיה מגדלנה הגיעה ממארקגראף משני של בית הוהנצולרן שמצבה הכלכלי היה ירוד. מחצית מאדמתה הייתה משועבדת ואביה של סופיה מגדלנה מת בצעירותו. היו לה 13 אחים ואחיות והיא נחשבה כשידוך בלתי הולם לנסיך הדני, אך המלך נתן את הסכמתו. במכתביו של כריסטיאן, הוא מתאר את תחושותיו בנוגע לאדיקות העזה של הנסיכה, שהזכירו לו את אדיקותו שלו. השניים נישאו ב-7 באוגוסט 1721, כאשר כריסטיאן היה עדיין נסיך הכתר. טקס הנישואין התקיים בפְּרֶצְש (Pretzsch) שבסקסוניה.
מלך

כריסטיאן היה ביישן ומופנם מטבעו והתרחק מעין הציבור. הזוג המלכותי החדש חי חיי בידוד ולמרות אדיקותם, הם היו מוקפים בפאר. מעבר לווילונות של הכרכרות הסגורות שלהם, התרחשה אחת התקופות הרודניות הפוריטניות ביותר בתולדותיה של דנמרק.
חצר המלכות של כריסטיאן כאילו קפאה בזמן ונאמר שהיא הייתה "מונוטונית לעייפה". המוזיקה בחצר המלכות הייתה דתית ולא התקיימו בה ריקודים. המלך, מסיבות בריאותיות ודתיות כאחד, ארגן לעיתים רחוקות מסעות ציד או השתתף בהם.
זעמו של כריסטיאן על הביגמיה וההפקרות של אביו והצער הכבד שלו על מותה של אמו, הניעו אותו למהלך השלטוני הראשון שלו: שינוי הצוואה של אביו, שלילת חלק גדול מהירושה מאלמנתו של אביו, המלכה אנה סופיה, אשתו השנייה של פרדריק הרביעי, והגלייתה לאחוזת קלאוסהולם, בית ילדותה.
בעשר השנים הראשונות למלכותו נועץ כריסטיאן לעיתים קרובות עם בן דודו, כריסטיאן ארנסט, רוזן שטולברג-ורניגרודה, שלקח חלק כמעט בכל הנעשה בחצר המלכות, מפיטורי טבחים במטבחה של המלכה ועד למהלכים המדיניים. הוא עודד את המלך לשמור ככל האפשר על הברית עם אנגליה, שהובילה לנישואים בין בתו של ג'ורג' השני, מלך בריטניה לבין בנו הבכור של כריסטיאן, עד שלבסוף, בשנת 1740 לערך, השתנתה העדפתו הפוליטית של הרוזן כלפי צרפת והשפעתו נפסקה. שינוי זה התאים למצב הפוליטי-צבאי בגרמניה, שלא אפשר לו יותר, כנסיך גרמני, להיות יועץ מדיני מחוץ לגבולות האימפריה הרומית הקדושה.
צעדו העיקרי של כריסטיאן במדיניות הפנים הייתה הנהגת משטר הצמיתות (בדנית: Stavnsbånd) ב-1733. היה זה חוק שאילץ איכרים להישאר במקום מגוריהם ולהיות כפופים לאצולה המקומית ולצבא. למרות שהרעיון מאחורי חוק זה היה ככל הנראה להבטיח את קיומו של מספר קבוע של איכרים וחיילים, היחס אליו מאוחר יותר היה כשיעבוד מוחלט של האיכרים הדנים. לפיכך, פגע חוק זה במוניטין של כריסטיאן הרביעי. החוק בוטל ב-1788.
באותה שנה בה חוקק חוק הצמיתות, יצא הזוג המלכותי למסע בנורווגיה. בהגיעם לטרונדהיים ב-18 ביולי, נשא פטר הוייר נאום-שיר לכבודם.
השקפותיו הדתיות האדוקות של כריסטיאן השפיעו כמובן על מדיניותו בנוגע לכנסייה. מעל פני השטח נחל המלך ניצחונות, אך הן האצולה והן פשוטי העם הביעו בחשאי את התנגדותם למלך. לאחר מותו, איבדה האדיקות הדתית את מקור כוחה, אך אין משמעות הדבר שלא הייתה לה השפעה. האדיקות הדתית של כריסטיאן השפיעה רבות על השירה באותה תקופה. תוצאה נוספת של אדיקותו של כריסטיאן הייתה הנהגתו של טקס הקונפירמציה ב-1736.
בנוסף לאדיקות ולייחוס של כריסטיאן, מפעלי בנייה רבים היו קשורים אליו והוא ככל הנראה המלך הדני שעסק בפעולות בנייה הרבות ביותר במאה ה-18. בתחום זה לקחה חלק רב גם רעייתו. בין מפעלי הבנייה שלהם ניתן למנות את ארמון כריסטיאנסבורג (נבנה 1742-1732, נשרף ונבנה מחדש ב-1794), ארמון הירשהולם, בית קיץ בצפון זילנד (נבנה 1739-1737, נהרס 1812) והארמיטאז' (נבנה 1736-1734, עדיין קיים). עבור נסיך הכתר פרדריק, נבנה ארמון הנסיך בקלוובודורנה (נבנה 1744-1743, משמש כיום כמוזיאון הלאומי של דנמרק). מפעלי בנייה אלו מומנו על ידי מיסי המעבר במיצר אורסונד מתוך מטרה להציג לראווה את עוצמתה ואת עושרה של ממלכת דנמרק, אך הם גם הפכו לנטל כלכלי על נתיני הממלכה.
מדיניות החוץ של כריסטיאן הייתה שלווה ודנמרק נשארה נייטרלית. בתחום הסחר הייתה זו תקופה של התקדמות. נוסדו אז חברות ובנקים חדשים. תוכניותיו של כריסטיאן להפוך את בתו היחידה למלכת שוודיה על ידי נישואין ליורש הכתר השוודי, לא צלחו.
מלך > חוזה סן אידלפונסו

חוזה סן אידלפונסו משנת 1742, שנחתם בין ספרד לבין דנמרק, היה הסכם של ידידות, מסחר וזכויות שיט, שקבע את התנאים ליחסים המסחריים בין שתי המדינות. חוסה דל קמפיליו אי קוסיו, כנציגו של פליפה החמישי, מלך ספרד ופרדריק לודוויג, ברון דהן, נציגו של כריסטיאן השישי, תיאמו את תנאי ההסכם בארמון המלכותי בסן אידלפונסו ב-18 ביולי 1742. הנקודות העיקריות של ההסכם היו:
חופש השיט לציים של שתי המדינות בנמלים של שתיהן, למעט הספינות של ספרד במימי איסלנד, איי פארו, גרינלנד, נורדלנד ופינמרק (החלקים הצפוניים של נורווגיה), שם לא התאפשר שום סחר למעט עם ספינותיה של דנמרק.
ספינות סוחר יכלו להיכנס ולסחור באופן חופשי בנמלים של שתי המדינות, על בסיס הצהרה על הסחורות ותשלום מיסים בהתאם. חומרי גלם דניים לבניית ספינות היו פטורים ממס בספרד. על יבוא הדגים הדנים לספרד הוטל רק מחצית שיעור המס.
ספינות מלחמה של שתי המדינות יכלו להיכנס לנמלים של כל אחת מהן. מוצאן של הסחורות היה חייב להיות מסומן עליהם.
איסר הברחת נשק. הגנה משותפת כנגד התקפות שודדי ים.
ההסכם מעולם לא נכנס לתוקף. הרשויות הספרדיות הבינו שסעיף הפטור על המחצית המס שהוטל על יבוא הדגים מדנמרק, סתר הסכמים עם מדינות אחרות, שבמסגרתם ניתנה עדיפות לסחר עם ספרד. ב-1753 בוטל ההסכם.
מותו

ב-6 באוגוסט 1746, יום לפני חתונת הכסף שלו, מת כריסטיאן השישי בארמון הירשהולם. הוא נקבר בקתדרלת רוסקילדה. מצבת קבורתו של המלך בסגנון הנאו-קלאסיציזם, שעוצבה ונבנתה על ידי יוהנס וידוולט, הוזמנה על ידי אלמנתו של המלך, שלאחר מותו הודתה לאל על "מלך שאין דומה לו שאתו חייתה 25 שנים של אהבה וחדווה שלא השתנו". מצבת השיש על קברו של כריסטיאן הושלמה ב-1768 אך היא לא הוצבה בקתדרלה אלא רק ב-1777. המצבה כוללת סרקופג ושתי דמויות נשים: "צער" (Sorgen) ו"תהילה" (Berømmelsen). היה זה הסרקופג הראשון בדנמרק שנבנה בסגנון הנאו קלאסי והוא מסמן את ראשיתו של סגנון זה בממלכה.
מורשתו

בדורות הבאים נודע כריסטיאן השישי כמנהיג הדתי החשוב ביותר. הוא היה אדוק ביותר ובמהלך כל תקופת מלכותו הוא ניסה להקנות את אדיקותו גם לנתיניו. הלחץ הדתי שהוא כפה, יחד עם חוסר קסם אישי, הפכו אותו לאחד המלכים האבסולוטיים הפחות אהודים בדנמרק. היסטוריונים מתקופות מאוחרות יותר ניסו לשקם את המוניטין שלו. הם הביעו את דעתם שהוא לא היה כה חסר סובלנות כפי שהוא תואר ושהוא היה שליט קפדן וחרוץ. הרושם השלילי נותר בכל אופן במשך שנים רבות.
לכריסטיאן השישי הייתה נטייה להתנזר מחברה אנושית. כמו כן, מאז ימי נעוריו, הוא היה חסיד נלהב של טיפולים רפואיים באמצעות הידרותרפיה.
ישעיהו מאורי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1937 
 פטירה:  8 ביולי 2021 (בגיל 84 בערך) 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מוסדות:  אוניברסיטת חיפה  שאנן - המכללה האקדמית הדתית לחינוך 
 
ישעיהו מאורי (24 באפריל 1937 –  8 ביולי 2021) היה פרופסור בחוג למקרא באוניברסיטת חיפה.
ביוגרפיה

בשנת תשל"ו (1975) קיבל מאורי תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים. עבודת הדוקטור שלו עסקה בנושא "תרגום הפשיטתא לתורה בזיקתו למקורות הפרשנות היהודית" בהדרכתו של משה גושן גוטשטיין.
כיהן כמרצה בחוג למקרא באוניברסיטת חיפה, וכן במכללת שאנן, שבה היה ראש החוג למקרא. לימד גם במחלקה לתנ"ך באוניברסיטת בר-אילן.
תחומי המחקר העיקריים שלו היו: תולדות נוסח המקרא; מגילות מדבר יהודה; המקרא בספרות חז"ל; תרגום המקרא לארמית וסורית; פרשנות המקרא היהודית בימי הביניים.
ספריו

תרגום הפשיטתא לתורה והפרשנות היהודית הקדומה, הוצאת מאגנס, ירושלים, תשנ"ה (הספר בקטלוג ULI)
סוגיות בנוסח המקרא ובפרשנותו, הוצאת שאנן, חיפה תש"פ
יוסף ואחיו, קריית שמואל 2014. (הספר בקטלוג ULI)
ממאמריו

"השפעת המדרש על תרגום הפשיטתא לתורה בבחירת המילים", תרביץ מו (תשל"ז), עמ' 212–230.
"על יחסו של תרגום התורה המיוחס ליונתן בן עוזיאל למקורות ההלכה", תעודה ג (תשמ"ג), עמ' 235–250.
"מדרשי חז"ל כעדות לחילופי נוסח במקרא: תולדות המחקר ויישומו במהדורת 'מפעל המקרא'", עיוני מקרא ופרשנות ג, ספר זיכרון למשה גושן-גוטשטיין, בעריכת משה בר-אשר ואחרים, רמת גן תשנ"ג, עמ' 267–286.
"'תיקון סופרים' ו'כינה הכתוב' בפירוש רש"י למקרא", נטיעות לדוד: ספר היובל לדוד הלבני, בעריכת יעקב אלמן, אפרים בצלאל הלבני וצבי אריה שטיינפלד, ירושלים תשס"ה, עמ' צט–קח.
"'אגדות חלוקות' בפירוש רש"י למקרא", שנתון לחקר המקרא והמזרח הקדום 19 (2009), עמ' 155–207.
לי דן

| --- | --- |

לי דן בתרגום ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל, כיכר רבין, 2016
 לידה:  13 באוגוסט 1979 (בת 45) דן, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 מקצוע:  מתורגמנית לשפת הסימנים הישראלית
 מספר צאצאים:  3 
 
לי דן (נולדה ב־13 באוגוסט 1979) היא מתורגמנית לשפת הסימנים הישראלית, המופיעה בשידורי טלוויזיה רבים כשהיא מתרגמת את הנאמר לשפת הסימנים הישראלית.
ביוגרפיה

דן נולדה וגדלה בקיבוץ דן. בצה"ל שירתה כמורה חיילת בבית הספר "אורט גאולה" ובארגון "שמע" לחירשים וכבדי שמיעה.
לדן שמיעה תקינה, והיא פועלת כמתורגמנית לשפת הסימנים בשידורי טלוויזיה רבים: "רק בישראל" (שם שולבה גם בתוכן התוכנית בתור גאג), "ארץ נהדרת", שידורי חדשות, ועוד. בנוסף, פועלת דן כמתורגמנית בהצגות חיות (לדוגמה: "ילדים חורגים לאלוהים", תיאטרון באר שבע).
מלבד עיסוקיה כמתורגמנית, מתנדבת דן בעזרה לחירשים בתחומים שונים, כמו בתקשורת עם הרשויות, ומתרגמת בסיטואציות שונות, כמו בבתי משפט, בתי חולים ובאירועים. את טקס יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל בכיכר רבין תרגמה דן עד להחלת כתוביות סמויות בשידורי הטלוויזיה בישראל, ותרגמה גם את טקס הזיכרון ליצחק רבין.
דן הופיעה בסרט הדוקומנטרי "האישה מהבועה" שביימה נטע לוי, שתיעד את חייה ושודר בערוץ yes דוקו. הסרט ליווה אותה גם בהכנות לחתונתה עם גלעד דקל. היא הופיעה בהצגה "על אביסו זה לא" (הוצגה בישראל, בניו יורק ובצרפת) ובהצגה "שפת ההם". בשתי ההצגות התקיימה הצגה בשפת הסימנים, ללא תרגום נלווה.
בשנת 2019 תרגמה לשפת הסימנים את האירוויזיון שנערך בישראל; האירוויזיון הראשון שהונגש לחירשים על מסך שלם. לאחר מכן תרגמה דן באותו אופן את תוצאות הבחירות לכנסת העשרים ושתיים והבחירות לכנסת העשרים ושלוש, לצד מתורגמנים נוספים.
עקב היעדרה של חקיקה מתאימה, בועת התרגום בשידורי הטלוויזיה קטנה מדי ואיננה מאפשרת להבין את הנעשה בה. במבצע שומר החומות התנדבה דן לתרגם את שידורי החדשות הטלוויזיוניים. לאחר מכן, ארגנה והשתתפה בצוות מתורגמניות מתנדבות, שתרגמו את שידורי החדשות השוטפים בגודל מלא על גבי המסך, ארבע פעמים ביום, באמצעות תוכנת Streamyard. אחרי פעילותה של דן, שילבה כאן חדשות בשידוריה ביוטיוב תרגום לשפת הסימנים על גבי חצי מסך עד לסיום המבצע.
ביוגרפיה > חיים אישיים

דן הייתה נשואה לגלעד דקל, ולהם שני בנים. אחרי שהתגרשה, נולד לה בן שלישי מאב חירש.