stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ספרות ספרדית
ספרות הבארוק הספרדית > פרנסיסקו דה קוודו (Francisco de Quevedo)

פרנסיסקו דה קוודו (1580–1645) היה חסיד של הסגנון המכונה 'קונספטיסמו', שם שנגזר מ-concepto (קונספטו), שהוגדר כ"הבזק מבריק של שנינות המתבטאת בסגנון פתטי או אפיגרמטי". קונספטיסמו מתאפיין בקצב מהיר, ישירות, אוצר מילים פשוט, מטפורות שנונות ומשחקי מילים. בסגנון זה, משמעויות מרובות מועברות בצורה תמציתית מאוד, ומורכבויות של מושגים מודגשות יותר מאשר אוצר מילים משוכלל. הוא נחשב לאחד מגדולי השירה הספרדית. אבל נודע דווקא בשל רומן פיקרסקי בשם 'חיי נוכל' Historia de la vida del Buscón, llamado Don Pablos, ejemplo de vagamundos y espejo de tacaños), שיצא לאור בשנת 1626. קוודו כתב בנימה סאטירית את "La hora de todos y la Fortuna con seso" (הזמן וההון של כולם עם שכל; 1699), הכולל הרבה רמיזות פוליטיות, חברתיות ודתיות. הוא מראה בו את יכולתו בשימוש בשפה, עם משחקי מילים ודמויות פנטסטיות ואמיתיות. הוא ביקר קשות את החברה של זמנו, את אנשי המשפט, את הפרוטסטנטים והיהודים, את הרופאים ואת הכנסייה, ולפיכך קמו לו אויבים רבים. הוא כתב מסה פוליטית בשם 'מדיניות האל, שלטונו של ישו ועריצותו של השטן'. במסה אנטי-מכיאבליסטית זו הוא מתאר את מערכת השלטון הראויה, שבה ישו מוצג כמודל התנהגות.
ספרות הבארוק הספרדית > בלטזר גרסיאן (Baltasar Gracián)

בלטזר גרסיאן (1601-1658) התפרסם תודות לספרות החכמה שלו. הוא הושפע קשות מירידת קרנה של ספרד. בשנת 1647 יצאה לאור יצירתו העיקרית: "חוכמת החיים". (בספרדית: Oraculo manual y el arte de prudencia). לדעת רבים יצירה זו מוכיחה את חוכמתו הרבה ואת בקיאותו החריפה בפסיכולוגיה של האדם. לספרו זה נודעה השפעה על רבים מההוגים, שקמו אחריו וביניהם פרנסואה דה לה רושפוקו, וולטר, ניטשה ושופנהאואר. ניטשה כתב על הספר: "אירופה מעולם לא הפיקה דבר משובח או מורכב יותר בענייני עדינות מוסרית", ושופנהאואר, שתרגם אותו לגרמנית, ראה בספרו "מיוחד לחלוטין... ספר שנכתב לשימוש מתמיד... בן לוויה לחיים עבור אלה שרוצים לשגשג בעולם הגדול." בין יצירותיו האחרות נמנות 'המדינאי דון פרננדו הקתולי' (1640), 'חכמה וכישרון' (1641), 'האדם הנחבא אל כליו' (1646). סגנונו הקב ונקי של גרסיאן מצטיין בדחיסות מושגית וברב משמעות; והוא נחשב מאבות האקזיסנציאליזם.
ספרות הבארוק הספרדית > יוצרי בארוק אחרים

קלדרון דה לה ברקה (1600–1681) (Calderón de la Barca) הוא מחזאי, שיצירתו המפורסמת ביותר היא הדרמה הפילוסופית 'החיים הם חלום' (1635). הוא גם כתב את 'El alcalde de Zalamea'. מתאו אלמן (1547–1615)  התפרסם תודות ליצירתו הפיקרסקית 'חייו של גוסמן דה אלפרצ'ה' (1599), שמהווה מופת בסוגה ספרותית זו. אלונסו דה קסטיו סולורסאנו (Alonso de Castillo Solórzano) חיבר רומנים פיקרסקיים, לרבות את 'טרסה דה מנסנרס, הילדה השקרנית' (1632), 'הרפתקאותיו של הרווק טרפזה (1637) ועוד. מריה דה סייס אי סוטומיור María de Zayas y Sotomayor) (1590–1661)) היא מהסופרות הבודדות של התקופה. היא כתבה רומנים בנושאים ארוטיים. לואיס בלס דה גבארה Luis Vélez de Guevara (1579–1644) היה מתלמידיו של קוודו, והיה כנראה ממוצא יהודי. אנטוניו דה סוליס אי רידבניירה Antonio de Solís y Ribadeneyra (1610-1686) כתב דרמות וכן מסה על קורות כיבושה של מקסיקו. חואן רואיס דה אלרקון Juan Ruiz de Alarcón (1581-1639) אף הוא כתב רומנים פיקרסקיים. מיגל דה מולינוס Miguel de Molinos (1628-1696) כתב פרוזה מיסטית. לואיס דה גונגורה (Luis de Góngora) כתב שירה, במגוון של סוגות ונחשב מגדולי השירה הספרדית. חואן דה לה קוובה כתב מחזות קומיים, שקהל היעד שלהם היה דלת העם.
ספרות ספרד בתקופת הנאורות (Ilustración)

זרם הנאורות התפשט באירופה במאה הי"ח; ומתאפיין בתגובת נגד לבארוק. מבחינה רעיונית, הוא המשכו הישיר של הרנסאנס, וכמוהו הוא מתבסס על גישה ביקורתית מונחית נורמות, התגברות ההגיון על הרגש; והפיכת המדע והפילוסופיה לחוד החנית של החברה, והמפתח לאושרה.
בספרד הנאורות הופיעה על רקע מלחמת הירושה הספרדית (1701–1715), אשר נמשכה יותר מעשור והסתיימה בהסכם אוטרכט (1713) ובהסכם רשטאט (1714). בסוף המלחמה, הוסיף פליפה החמישי למלוך בספרד אך קיבל על עצמו להימנע מאיחוד עם צרפת. כמו כן, אוסטריה קיבלה את רוב שטחיה של ספרד באיטליה ובארצות השפלה הדרומיות. לאחר מותו של פליפה החמישי, עלה פרננדו השישי אשר הקים בספרד רשת כבישים ועודד את המדע ואת האומנויות. קרלוס השלישי ירש אותו והמשיך בדרכו, וחיזק את מערכת חינוך; ומבלי לזנוח את דרכיו של האסולוטיזם, עודד את הנאורות. מלכים אלו למעשה קיימו משטר של אבסולוטיזם נאור, בדומה לצרפת. בניגוד להבסבורגים, שהגבילו מאוד את העשייה המדעית, לרבות באמצעות האינקוויזיציה, המשטר החדש, תחת המלכים הבורבונים הראשונים, שאף להחזיר את ספרד לתור הזהב שלה; ואכן הביא לפריחת תרבותית חסרת תקדים. זאת באה לידי ביטוי בנדידת האליטות האינטלקטואליות מחצר המלך והכנסייה לסלונים ולמוסדות אקדמיים. 'המחדשים' - ה-Novatores באו מכל האליטות התרבותיות של החברה. בין המחדשים נמנים Juan de Cabriada, Antonio Hugo de Omerique, Juan Caramuel, Martín Martínez, Tomás Vicente Tosca, Juan Bautista Corachán, Jorge Juan, Cosme Bueno ו-Antonio de Ulloa. אלו קודם כל תרגמו את כתביהם של גליליאו, קפלר, ליניאוס, ניוטון והאנציקלופדיסטים; ואימצו את התיאוריות שהם פיתחו. כמו כן, הם יסדו שורה שלמה של מוסדות תרבות וכלכלה, עם סדר יום להוציא את ספרד מהעוני ומהבערות. הם הקימו את 'האקדמיה המלכותית הספרדית', שקבעה נורמות לשוניות; אשר על יסודן חובר 'מילון השפה הספרדית'. כמו כן, הוקמה 'האקדמיה ההיסטורית המלכותית הספרדית', 'האקדמיה המלכותית הספרדית לספרות', 'האקדמיה המלכותית הספרדית לאמנות' וכן מוזיאון הפראדו. כתוצאה מהליכים אלו, לאחר מלחמת השחרור (1813) הספרדית הפכה לשפת הדיבור באוניברסיטאות ולשפה בינלאומית.
ניתן להבחין בשלושה שלבים בהתפתחות הספרות הספרדית במאה הי"ח: עד 1750, המחברים נלחמו נגד סגנון הבארוק, שנתפס כמצועצע וכרתורי מדי; תחת סגנון זה, יוצרים כמו ביכרו בשפה פשוטה ונקייה, וכתבו בעיקר מסות ולא ספרות פנאי (Benito Jerónimo Feijoo, Gaspar Melchor de Jovellanos). יוצא מכלל זה הוא José Cadalso y Vázquez de Andrade, אשר כתב Cartas marruecas. עד לסוף המאה הי"ח, חלה עליה חדה בהתעניינות בקלציסיזם הצרפתי והאיטלקי, ומחברי עידן זה הרבו לחקות את הספרות הקלאסית היוונית והרומית. מלבד היוצרים שנמנו, ראויה לציון יצירתם של המשוררים Juan Meléndez Valdés, Tomás de Iriarte ו-Félix María Samaniego; ושל המחזאים Leandro Fernández de Moratín, Ramón de la Cruz, ו-Vicente García de la Huerta.
הרומנטיציזם הספרדי

כבשאר אירופה כתגובה לזרם הקלסיציסטי, בעיקר במאה הי"ט התפשט הזרם הרומנטי. למעשה הוא מתחיל להתפתח בסוף המאה הי"ח (פרה-רומנטיציזם) ומגיע לשיאו בין השנים 1830 ל-1850. זרם ליברלי זה קיבל את השראתו מרוסו, גטה, היינה ומהמהפיכה הצרפתית וכן דגל בביטוי רגשי. בין הבולטים שבסופרי הזרמים הללו נמצאת Cecilia Böhl de Faber y Larrea, הידועה בכינויה Fernán Caballero; וכן Manuel José Quintana, שהוא ממבשרי הרומנטיציזם הספרדי. נושאי השירה הרומנטית הם האהבה הייצרית, תביעות חברתיות, האני של המשורר וכן הטבע, המתואר כחשוך ומסתורי. עוד ראויים לציון הם המשוררים José de Espronceda, Carolina Coronado, Juan Arolas, Nicomedes Pastor Díaz, Gustavo Adolfo Bécquer, Augusto Ferrán, Rosalía de Castro, Gertrudis Gómez de Avellaneda ו-Pablo Piferrer. בין מחזאיו נמנים Francisco Martínez de la Rosa, Antonio García Gutiérrez, María Rosa de Gálvez, Duque de Rivas, Bretón de los Herreros, Juan Eugenio Hartzenbusch, אנחל דה סאוודרה. בולטת בתקופה זו היצירה Don Juan Tenorio מאת José Zorrilla. בתקופה זו היצירות מתאפיינות בקיום בהן של מרכיבים ליריים, רומנטיים, דרמטיים והן גומרות את ההלל על החרות ומוקיעות את העוני ואת הפערים בין המעמדות.
דור 1868

כהמשך לזרם הרומנטי ותחתיו קמים הזרם הריאליסטי (1850–1870) ולאחר מכן הזרם הנטורליסטי (1870–1898). זרמים אנטי-רומנטיים אלו קמו על רקע הקמת תנועה ספרותית המכונה 'דור 68' 'Generación de 1868', אשר התפתח לאחר מהפכת 1868. כתוצאה מזאת ברחה מלכת ספרד; ירד לחץ הצנזורה; וכן קמו התאגדויות חברתיות ופוליטיות, בעלות אופי דמוקרטי וליברלי, על חשבון מעמדם המועדף של הכנסייה והאצולה. תנועה זו הושפעה במידה רבה מהנובלה הפיקרסקית, לרבות הדון קיחוטה של סרוונטס, וכן מהמחברים הצרפתיים בלזאק ואמיל זולה. מייצגים תנועה זו הם Pedro Antonio de Alarcón, José María de Pereda, Benito Pérez Galdós, Juan Valera, Leopoldo Alas Clarín, Emilia Pardo Bazán ו-Armando Palacio Valdés. בין סופרי הזרמים הללו נמנים Juan Valera, José María de Pereda, Benito Pérez Galdós, Emilia Pardo Bazán, Leopoldo Alas (Clarín), Armando Palacio Valdés, ו-Vicente Blasco Ibáñez. בין המשוררים נמנים Ramón de Campoamor ו-Gaspar Núñez de Arce; בין המחזאים נמנים José Echegaray ו-Manuel Tamayo y Baus; ובין מבקרי הספרות נמנה Menéndez Pelayo.
הרומן הספרדי שלאחר המלחמה

הדור שלאחר המלחמה חווה על בשרו מלבד השבר שלאחר מלחמת העולם השנייה גם ובעיקר את תלאות מלחמת האזרחים, הדיקטטורה של פרנקו ואת ניתוקה של ספרד מההוויה האירופאית, שלאחר המלחמה. בין היוצרים הבולטים של התקופה, שפעלו בספרד ומחוצה לה נמנים Ramón J. Sender, Max Aub, Francisco Ayala, Camilo José Cela, Ignacio Agustí, Gonzalo Torrente Ballester, Carmen Laforet, Miguel Delibes, Luis Romero Pérez, Elena Quiroga, Alejandro Núñez Alonso, Ricardo Fernández de la Reguera, José Luis Castillo-Puche, Ángel María de Lera, Tomás Salvador, Enrique Azcoaga, Ana María Matute, Rafael Sánchez Ferlosio, Mario Lacruz, Jesús Fernández Santos, Juan Goytisolo, Ignacio Aldecoa, Juan Petit, Juan García Hortelano, José María Gironella, Juan Antonio Zunzunegui, Torcuato Luca de Tena ו-Luis Martín Santos. אף על פי שהשלטון החזיר את נשים, למעמדן הנחות שלפני הרפובליקה, קמו כמה סופרות דגולות וביניהן Eulalia Galvarriato, Ana María Matute, Elena Quiroga, Susana March, Mercedes Formica, Dolores Medio, Carmen Martín Gaite, Carmen Kurtz, Elena Soriano ו - Ángeles Villarta Tuñón
מבחינת הספרות, התקופה שלאחר המלחמה אינה עשויה מקשה אחת: בשנות ה-40 שלט 'הרומן האקזיסטנציאליסטי', שנציגיו הבולטים הם Ignacio Aldecoa, Carmen Laforet, Miguel Delibes וכן פרס נובל לספרות חוסה סלה. סגנון זה מתאפיין בבוטותו ובפסימיות שלו. בשנות ה-50 שלט 'הריאליזם החברתי', ונציגיו הבולטים הם Francisco de Cossío, Tomás Borrás, Bartolomé Soler, Huberto Pérez de Ossa, Ramón Ledesma Miranda ו-Darío Fernández Flórez. אף כי עם ברבות השנים, פחתה הצנזורה, בכל זאת מיטב הסופרים של התקופה פעלו בארצות הברית ולא בספרד. דור זה גם מתאפיין בכך, שסופרים שכתבו בקטלנית, גליציאנית ובעיקר בסקית, בזמן הרפובליקה החלו לכתוב בספרדית בזמן פרנקו – אם לא נהרגו או יצאו לגלות. בין סופרים אלו ששפת אימם הייתה קטלנית נמנים Sebastià Juan Arbó, Ignacio Agustí o José María Gironella, Maria Aurèlia Capmany,Josep Pla, Antoni Mus, Salvador Espriu, Agustí Bartra, Merce Rodoreda, Josep Maria Espinas, Estanislau Torres, Víctor Mora, Joaquim Carbó, Concepció González Maluquer, Baltasar Porcel, Maria Beneyto i Cuñat, Robert Saladrigas וכן Guillem Frontera. אשר לתרבות הבסקית, הרי בזמן פרנקו היא נמחצה כמעט לחלוטין בזמנו של פרנקו. בשנות ה-60 שלט 'הרומן המבני'.
פרסי נובל לספרות ספרדית

במאה ה-20 חלה תנופה יוצאת דופן בספרות הספרדית, וחמישה יוצרים ספרדים קיבלו פרס נובל לספרות וביניהם חוסה אצ'גריי, חסינטו בנבנטה, חואן רמון חימנס, ויסנטה אליכסנדרה, וקמינו חוסה סלה.
חוסה אצ'גראי (בשם מלא בספרדית: José María Waldo Echegaray y Eizaguirre) (1832-1916) חיבר למעלה משישים מחזות שהוצגו על הבימות בספרד. הצגה אחת נכתבה בחרוזים והעניקה לו את תהילתו בספרד ובעולם. מחזותיו מושפעים מאלכסנדר דיומא וגם מאיבסן. אצ'גרי הצטיין באקספוזיציה וריתק את הקהל בעזרת מקוריותו ושנינותו. לאצ'גראי הוענק פרס נובל לספרות בשנת 1904 על: "פעילותו הספרותית המזהירה והמקיפה, שהודות לה הצליח להחיות את המסורת הגדולה של הדרמה הספרדית בצורה עצמאית ומקורית". הוא כתב את החיבורים הבאים: עם היד על החרב (1875) En el puño de la espada, או שיגעון או קדושה (1877) O locura ó santidad, בחיק המוות (1879) En el seno de la muerte, המפתה הגדול (1881) El gran galeoto. המחזה עובד בשנת 1908 למחזה שהועלה בברודוויי בשם "כל העולם ואשתו" (The World and His Wife) ובשנת 1920 הפך לסרט אילם בשם זהה; מוות על השפתים (1890); הבן של דון חואן (1892) El hijo de Don Juan; המכובד (1895) El estigma; כתם שמנקים (1895) Mancha que limpia; הספק (1898) La duda; האל המטורף (1900) El loco Dios; זכרונות (1917) Recuerdos.
חסינטו בנאבנטה (בספרדית: Jacinto Benavente Martínez; 1866-1954) נחשב למחזאי הגדול ביותר של ספרד במאה ה-20, והוא זכה לפרס נובל לספרות לשנת 1922. בנאבנטה כתב מעל 170 מחזות ואפילו בגיל 87 חיבר חמישה מחזות חדשים בשנה אחת. השקפת עולמו הייתה פסימית והוא הצטיין בשנינות מרירה. הוא הושפע ממולייר. בשנת 1892 פרסם מחזות רומנטיים, בהם ניכרת השפעתו של שייקספיר. ביצירתו יש ארבע קבוצות עיקריות: סאטירות חברתיות כדוגמת אנשים ידועים (1896); מחזות אלגוריים כדוגמת משחק האינטרסים (1907); מחזות פסיכולוגיים כדוגמת הגברת באהבה (1908); מחזות לילדים כדוגמת הנסיך שלמד הכול מתוך ספרים (1919).
חואן רמון חימנס (1881-1958, Juan Ramón Jiménez) שמו נקשר בעיקר ביצירת דמותו של החמור פְּלָטֶרוֹ, אחד משני הגיבורים הראשיים ביצירה "פְּלָטֶרוֹ וַאֲנִי", המתאר את מערכת היחסים בין חמור כפרי לבין משורר האוהב אותו אהבת נפש. ספר זה אינו רק ספרו המפורסם ביותר של חימנס, אלא גם אחד מנכסיה החשובים ביותר של ספרות ספרד במאה ה-20.
ויסנטה אליקסנדרה (Vicente Pío Marcelino Cirilo Aleixandre y Merlo, 1898-1984) היה משורר ספרדי. חתן פרס נובל לספרות לשנת 1977. נמנה בין חברי קבוצת המשוררים המכונה "דור 1927". עבודותיו המוקדמות של אליכסנדרה נכתבו בסגנון כתיבה חופשי וסוריאליסטי והושם בהן דגש על הטבע. הוא עשה שימוש רב בסמלים לייצוג הארץ והים. שיריו בתקופה הראשונה לכתיבתו הם נוגים וניכרת בהם התחושה שהאנושות איבדה את תשוקתה לחופש, כפי שהוא בטבע. בשנת 1944 פרסם אליכסנדרה את ספרו "Sombra del Paraíso" (צל גן העדן) שבו הוא החל לעסוק בערכים, דוגמת ידידות ואחווה.
קמילו חוסה סלה (בספרדית: Camilo José Cela, 1916-2002) אימץ לו את הסגנון הספרותי הקרוי "טרמנדיסו", מונח הלקוח מתחום מלחמות השוורים, סגנון שמתאפיין בתיאור הצד הנואש של הקיום, במחשכי האימה. הסגנון הזה ילווה את כל יצירתו הכוללת יותר מ-70 רומנים. בשנת 1953 מתפרסם בבואנוס איירס ספרו "הכוורת" שנאסר בספרד על ידי הצנזורה. La colmena ("הכוורת") הפך לסרט קולנוע מהולל בשנת 1982 בספרד, אחרי מותו של פרנקו.
ביבליוגרפיה

Juan Andrés, La Literatura Española del siglo xviii (1804), ed. de Davide Mombelli, Madrid, Instituto Juan Andrés, 2017
Friedrich Bouterwek, Historia de la literatura española, Madrid, Verbum, 2002. Versión ampliada.
Historia abreviada de la literatura española, James Fitzmaurice-Kelly, Santiago de Cuba, Archipiélago, 1929. (1.ª ed. en inglés Spanish Literature. A primer., Oxford, Clarendon Press, 1922)
Historia de la literatura española, Ángel Valbuena Prat y Gustavo Gili, Barcelona, 1981 (1.ª ed. 1937).
Historia de la literatura española, José García López, Barcelona, Vicens Vives, 1978 (1.ª edición: Barcelona, Teide, 1948).
Los españoles en la literatura, Ramón Menéndez Pidal, Madrid, Espasa Calpe, 1971 (1.ª ed. 1949).
Literatura española del siglo xx, Pedro Salinas, Madrid, Alianza Editorial, 1972 (1.ª ed. México, 1949).
Historia de la literatura española, Gerald Brenan, Barcelona, Crítica, 1984. Es traducción de The literature of the Spanish people, 1953.
Historia de la literatura española, Arturo Berenguer Carisomo, Buenos Aires, Laserre, 1968. (1.ª edición Historia de la literatura española, cuarto año. Con antología. 1960).
Nueva y manual historia de la literatura de la literatura española, Juan Chabás, La Habana, Empresa Consolidada, 1962. (1.ª ed. 1953)
Historia de la literatura española (6 vols.), Royston Oscar Jones (dir.), Barcelona, Ariel, 1974. ISBN 978-84-344-8326-2 Es traducción de A Literary history of Spain, Londres, Ernest Benn, 1971.
Historia de la literatura española, José María Díez Borque y José Simón Díaz (eds.), Madrid, Aldus, 1975. (1.ª ed. Madrid, Guadiana, 1974).
Historia y crítica de la literatura española (9 vols.), Francisco Rico (ed.), Barcelona, Grijalbo, 1980.
הערות שוליים

↑  ‏•‏‏ ו. מונטגומרי ואט, תולדות ספרד האסלאמית, תרגם עמנואל קופלביץ, הוצאת כרמל, ירושלים, 2017.

   ‏•‏‏ פרד ברונר, אילן רחום, המעצמה העולמית הראשונה – ספרד, אירופה ואמריקה בראשית העת החדשה, הוצאת כרמל, ירושלים, 2007.

   ‏•‏‏ יצחק אביב, מהפכה ומהפכה-שכנגד בספרד – הרפובליקה השנייה ומלחמת האזרחים 1931–1939, האוניברסיטה המשודרת, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תל אביב, תשנ"א 1991.

   ‏•‏‏ שלמה בן עמי, ספרד בין דיקטטורה לדמוקרטיה: 1936–1977, ספרית אפקים, עם עובד, תל אביב, 1977.
1 2  Bleznick, vol II (1971). Representative Spanish Authors, (3 ed.). Oxford University Press
↑  Linda Fish Compton: Review of Andalusian Lyrical Poetry and Old Spanish Love Songs: The "Muwashshah" and Its "Kharja." by S. G. Armistead", Hispanic Review, Vol. 46, No. 1. (Winter, 1978), pp. 92-95
↑  שירת אל סיד, תרגום ומבואות: אריה סתיו. הוצאת רימונים, 2008; איל סיד, תרגם והקדים מבוא משה אטיאש, הוצאת דפוס רפאל חיים הכהן, ירושלים תשכ"ח (1967).
↑  Historia abreviada de la literatura española, James Fitzmaurice-Kelly, Santiago de Cuba, Archipiélago, 1929.
↑  David T. Gies (Ed.). The Cambridge History of Spanish Literature. Cambridge University Press, 2008.
↑  Nueva y manual historia de la literatura de la literatura española, Juan Chabás, La Habana, Empresa Consolidada, 1962. (1.ª ed. 1953)
↑  מלחמה זו פרצה ב-1701 לאחר מותו של המלך הספרדי האחרון מבית הבסבורג, קרלוס השני. קרלוס הוריש את כל שטחו לפליפה, דוכס אנז'וּ (פליפה החמישי), נכדו של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת. קיסר הקיסרות הרומית הקדושה לאופולד הראשון נאבק להגן על תביעת שושלתו לכס המלוכה הספרדי. ממלכת אנגליה וכן הרפובליקה ההולנדית, שזה לא כבר קיבלה את עצמאותה מספרד, כנסו למלחמה לצד הקיסרות הרומית הקדושה, בהתנגדותה להגמוניה הצרפתית. מדינות אלו גם שאפו לשמור על זכויותיהן של המדינות הפרוטסטנטיות
↑  המלחמה ניטשה לא רק באירופה אלא גם בצפון אמריקה, ששם היא ידועה כמלחמת המלכה אן.
↑  Juan Andrés, La Literatura Española del siglo xviii (1804), ed. de Davide Mombelli, Madrid, Instituto Juan Andrés, 2017
1 2  Friedrich Bouterwek, Historia de la literatura española, Madrid, Verbum, 2002. Versión ampliada.
↑  רובן דריו (Rubén Darío; 18 בינואר 1867 – 6 בפברואר 1916) היה משורר ניקרגואי, שנחשב לאחד ממבשרי תחילתה של הספרות הספרדית המודרנית. השפעתו של דריו על ספרות ספרד במאה ה-20 הייתה עצומה, ורבים חושבים שאין רבה ממנה. הוא זכה לכינוי "הנסיך של השפה הספרדית".
1 2 3  Literatura española del siglo xx, Pedro Salinas, Madrid, Alianza Editorial, 1972
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007410286705171  BnF: cb11932273q (data)  GND: 7507710-3  NDL: 00571701  NKC: ph127846
סם בנקמן-פריד

| --- | --- |

 לידה:  5 במרץ 1992 (בן 32) סטנפורד, קליפורניה, ארצות הברית 
 שם לידה:  Samuel Benjamin Bankman-Fried 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום מגורים:  איי בהאמה, פאלו אלטו, הונג קונג 
 ידוע בשל:  מנכ"ל FTX
 השכלה:  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (2014)  בית הספר של קריסטל ספרינגס אפלנדס 
 תפקיד:  מנהל כללי (11 בנובמבר 2022) 
 פרסים והוקרה:  Asia's Most Influential Hong Kong (2021)  טיים 100 (2022) 
 
סמואל בנקמן-פריד (נולד ב-6 במרץ 1992), הידוע גם בראשי התיבות שלו SBF הוא יזם יהודי-אמריקאי, משקיע ומיליארדר לשעבר, שהורשע בשורת עבירות שחיתות והונאה ונידון ל-25 שנות מאסר. הוא המייסד והמנכ"ל לשעבר של FTX, בורסת מטבעות קריפטוגרפיים, שלוחתה בארצות הברית, FTX.US, ו"אלמידה ריסרץ"' (אנ'), חברת מסחר כמותי במטבעות קריפטוגרפיים. FTX חוותה משבר כושר פירעון בסוף 2022, שהוביל לקריסה במטבע הקריפטו שלה FTT. בנקמן-פריד הודיע כי יפסיק את הפעילות באלמידה ריסרץ' והתפטר מתפקיד המנכ"ל של FTX, שהגישה בקשה לפשיטת רגל.
הונו של בנקמן-פריד הגיע בשיאו ל-26 מיליארד דולר. באוקטובר 2022 היה לו שווי נקי מוערך של 10.5 מיליארד דולר. עם זאת, ב-8 בנובמבר 2022, על רקע משבר הפירעון של FTX, השווי הנקי שלו ירד ב-94% ביום ל-991.5 מיליון דולר, לפי "מדד המיליארדרים של בלומברג" (אנ'), הירידה הגדולה ביותר ביום אחד בתולדות המדד. על פי מדד זה נכון ל-11 בנובמבר 2022 אין לבנקמן-פריד עושר משמעותי. לפני שהונו של בנקמן-פריד נשחק בנובמבר 2022, הוא היה תורם מרכזי למפלגה הדמוקרטית ולמטרות שמאל פוליטי רבות. הוא היה התורם האישי השני בגודלו לג'ו ביידן בבחירות של 2020 ותרם באופן אישי 5.2 מיליון דולר ו-40 מיליון דולר למפלגה הדמוקרטית במהלך בחירות האמצע בארצות הברית ב-2022.
ב-12 בדצמבר 2022, בנקמן-פריד נעצר באיי בהאמה והוסגר לארצות הברית. כתב האישום נגדו בפני בית המשפט המחוזי בארצות הברית במחוז הדרומי של ניו יורק כולל שמונה אישומים פליליים בגין עבירות כולל הונאה בנקאית, הונאת סחורות, הונאת ניירות ערך, הלבנת הון והפרות של חוקי מימון קמפיינים. ב-22 בדצמבר שוחרר בנקמן-פריד בערבות חוב של 250 מיליון דולר, בתנאי שיתגורר בבית הוריו בקליפורניה. בפברואר 2023 נוספו ארבעה אישומים נוספים ב-11 באוגוסט 2023 בוטלה הערבות שלו על ידי שופט פדרלי בגלל ניסיונות, לכאורה, להשפיע על עדים שעומדים להעיד נגדו במשפט והוא הוחזר למעצר בבית המעצר בברוקלין.
ב-2 בנובמבר 2023 הורשע בבית משפט בניו יורק בכל שבעת הסעיפים נגדו.
ב-28 במרץ 2024 הוא הורשע בהונאת משקיעים בסכומים שהגיעו למיליארדי דולרים ונידון לעונש של 25 שנות מאסר למרות שהתובעים הפדרליים ביקשו עונש של 40-50 שנים, עונש זה נחשב לאחד הארוכים שהוטלו על נאשם בפשע צווארון לבן.
ראשית חייו

בנקמן-פריד נולד ב-1992 בקמפוס של אוניברסיטת סטנפורד למשפחה יהודית של אקדמאים. הוא בנם של ברברה פריד וג'וזף בנקמן, שניהם פרופסורים בבית הספר למשפטים בסטנפורד. דודתו לינדה פריד (אנ') היא הדיקנית של בית הספר לבריאות הציבור של אוניברסיטת קולומביה. אחיו, גייב בנקמן-פריד, הוא סוחר לשעבר בוול סטריט. בנעוריו השתתף בנקמן-פריד מספר פעמים בתוכנית קיץ לתלמידי תיכון מוכשרים מתמטית. הוא למד בתיכון בבית הספר Crystal Springs Uplands (אנ').
מ-2010 עד 2014, בנקמן-פריד למד במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס וסיים תואר בפיזיקה עם חטיבה במתמטיקה.
קריירה

בקיץ 2013 החל בנקמן-פריד לעבוד בג'יין סטריט קפיטל, חברה להשקעות נוסטרו, בסחר בקרנות סל בינלאומיות בתחילה כמתמחה, ולאחר סיום לימודיו במשרה מלאה.
בספטמבר 2017 עבר בנקמן-פריד לברקלי, שם עבד לזמן קצר ב"מרכז לאלטרואיזם אפקטיבי" (אנ') כמנהל הפיתוח מאוקטובר עד נובמבר 2017. בנובמבר 2017, הוא הקים את אלמידה ריסרץ', חברה למסחר כמותי – סוג של מסחר אלגוריתמי. נכון לשנת 2021, בנקמן-פריד החזיק בכ-90% ממניות החברה. בינואר 2018 ארגן בנקמן-פריד סחר ארביטראז', שהגיע ל-25 מיליון דולר ליום, שניצל את המחיר הגבוה יותר של הביטקוין ביפן בהשוואה לאמריקה. לאחר שהשתתף בכנס מטבעות קריפטוגרפיים בסוף 2018 במקאו, הוא עבר להונג קונג. הוא הקים את FTX, בורסת נגזרים של מטבעות קריפטוגרפיים, באפריל 2019, שהושקה בחודש שלאחר מכן.
ב-8 בדצמבר 2021, העידו בנקמן-פריד ובכירים נוספים בתעשייה בפני הוועדה לשירותים פיננסיים (אנ') על הסדרת תעשיית המטבעות הקריפטוגרפיים.
ב-12 במאי 2022, נחשף כי ""Emergent Fidelity Technologies Ltd, שבבעלות רוב של בנקמן-פריד, קנתה 7.6% ממניות חברת רובין הוד.
בספטמבר 2022, נחשף שבנקמן-פריד הציע לאלון מאסק מיליארדי דולרים כדי לממן את רכישת טוויטר. על פי הודעות שפורסמו במסגרת התביעה בין טוויטר למאסק, ב-25 באפריל 2022, כתב בנקאי ההשקעות מייקל גריימס שבנקמן-פריד יהיה מוכן להתחייב עד 5 מיליארד דולר.
בנקמן-פריד השקיע יותר מ-500 מיליון דולר בחברות הון סיכון, כולל 200 מיליון דולר ב-Sequoia Capital. סקוויה פרסמה כתבת פרופיל מחמיאה של בנקמן-פריד אותה היא הסירה לאחר משבר כושר הפירעון של FTX.
בנקמן-פריד הצהיר שהוא תומך באלטרואיזם אפקטיבי. הוא חבר בארגון "Giving What We Can" (אנ') ואמר שהוא מתכנן לתרום את הרוב הגדול של הונו לעמותות צדקה אפקטיביות במהלך חייו. הוא הקים למטרה זו את קרן FTX Future, שביו חברי הצוות שלה היה ויליאם מקאסקיל, אחד ממייסדי תנועת האלטרואיזם האפקטיבית. לאחר קריסת FTX, כל הצוות התפטר. Future Fund התחייבה ל-160 מיליון דולר במענקים והשקעות צדקה עד 1 בספטמבר 2022.
קריירה > משבר כושר הפירעון ב-FTX

בנובמבר 2022, חשף מנכ"ל חברת Binance צ'אנגפנג ז'או בטוויטר שהחברה שלו מתכוונת למכור את אחזקותיה ב-FTT, האסימון של FTX. בינאנס קיבלה FTT כחלק ממכירת ההון העצמי שלה ב-FTX בשנת 2021. ז'או פרסם את הציוץ שלו זמן קצר לאחר דיווח מאתר "CoinDesk" שקבע כי עיקר ההחזקות של אלמידה ריסרץ', חברת המסחר הכמותי של בנקמן-פריד, היו ב-FTT. בלומברג ו-TechCrunch דיווחו שלכל מכירה של בינאנס תהיה כנראה השפעה גדולה על מחיר ה-FTT עקב נפח המסחר הנמוך של האסימון. ההודעה של ז'או על המכירה הצפויה והמחלוקות בין ז'או לבנקמן-פריד בטוויטר הובילה לירידת מחירי ה-FTT ומטבעות קריפטוגרפיים אחרים.
ב-8 בנובמבר, ז'או הודיע כי בינאנס נכנסה להסכם לא מחייב לרכישת FTX עקב משבר נזילות ב-FTX. ז'או הודיע עוד בטוויטר שהחברה תשלים בדיקת נאותות בקרוב, והוסיף כי כל בורסות הקריפטו צריכות להימנע משימוש באסימונים כערבות. הוא גם כתב שהוא מצפה ש-FTT יהיה "תנודתי מאוד בימים הקרובים ככל שהדברים יתפתחו". באותו יום, מחירו של אסימון ה-FTT ירד ביותר מ-80% תוך 24 שעות. ב-9 בנובמבר דיווח הוול סטריט ג'ורנל כי בינאנס חוזרת בה מרכישת FTX. בינאנס ציטטה דיווחים על טיפול שגוי של FTX בכספי לקוחות וחקירות תלויות ועומדות של FTX כסיבות לכך שהחברה לא תמשיך בעסקה. בתוך כך, בנקמן-פריד כבר לא היה מיליארדר, לפי מדד המיליארדרים של בלומברג.
כמו כן, ב-9 בנובמבר, בלומברג דיווחה כי רשות הוועדה לניירות ערך ולבורסות והוועדה למסחר בחוזים עתידיים חוקרות את FTX ואת אופי הקשרים שלה להחזקות אחרות של בנקמן-פריד.
מקורות אנונימיים שצוטטו על ידי רויטרס ציינו שבנקמן-פריד העביר מוקדם יותר ב-2022 לפחות 4 מיליארד דולר מ-FTX לאלמידה ריסרץ' ללא כל גילוי למקורבים או לציבור. המקורות אמרו שהכסף שהועבר כלל כספי לקוחות, וכי הוא נתמך על ידי FTT ומניות של רובין הוד. מקור אנונימי שצוטט על ידי הוול סטריט ג'ורנל הצהיר שבנקמן-פריד חשף כי אלמידה חייבת ל-FTX כ-10 מיליארד דולר, אשר הובטחו באמצעות כספי לקוחות המאוחסנים ב-FTX כאשר ל-FTX היו, באותו זמן, 16 מיליארד דולר בנכסי לקוחות. לפי מקורות אנונימיים שצוטטו על ידי הוול סטריט ג'ורנל, מנכ"לית אלמידה ריסרץ', קרוליין אליסון, אמרה לעובדים שבנקמן-פריד היה מודע לכך ש-FTX הלוותה את כספי לקוחותיה לאלמידה כדי לעזור לה לעמוד בהתחייבויותיה.
בנקמן-פריד התפטר מתפקיד המנכ"ל של FTX ב-11 בנובמבר באותו היום שבו FTX וגופים קשורים הגישו בקשה לפשיטת רגל.