stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מנספילד פארק (סרט, 2007)
צוות השחקנים

בילי פייפר - פאני פרייס
מישל ריאן - מריה ברטרם
בלייק ריטסון - אדמונד ברטרם
ג'יימס ד'ארסי - תומאס ברטרם
קתרין סטידמן - ג'וליה ברטרם
ג'מה רדגרייב - ליידי ברטרם
דאגלס הודג' - סר תומאס ברטרם
היילי אטוול - מרי קרופורד
ג'וזף ביטי - הנרי קרופורד
מגי אוניל - גברת נוריס
ג'וזף מורגן - ויליאם פרייס
רורי קיניר - ג'יימס ראשוורת'
ג'וליה ג'ויס - פאני פרייס הצעירה
לוסי הרסט - ג'וליה ברטרם הצעירה
טרה ברווין - מריה ברטרם הצעירה
מרי אנדראקוביץ'

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 ביוני 2000 (בת 24)
 מוקד פעילות:  קרואטיה קרואטיה
 תקופת הפעילות:  מ-2015
 סוגה:  פופ
 פרופיל ב-IMDb
 
מרי אנדראקוביץ' (בקרואטית: Meri Andraković; נולדה ב-28 ביוני 2000) היא זמרת קרואטית. התפרסמה לאחר שהשתתפה בעונה הראשונה של Zvjezdice. בשנת 2020 הוציאה את אלבום הבכורה שלה, Voli, תחת חברת התקליטים קרואטיה רקורדס.
קורות חייה

אנדראקוביץ' נולדה ב-28 ביוני 2000 באוסייק, וגדלה בעיירה הסמוכה בלישיץ'. כבר מילדותה החלה לשיר כתחביב.
בתחילת 2015 הוכרזה כאחת המשתתפות בעונה הראשונה של Zvjezdice.‏ היא הייתה אחת מבין שש האמניות האחרונות, אך לבסוף בחרה לעזוב את התוכנית. סינגל הבכורה שלה, "Sve sam tebi oprostila ja", יצא לאור ב-2016. בתחילת 2018 חתמה על חוזה עם חברת קרואטיה רקורדס. אל אלבום הבכורה שלה, Voli, יצא ב-3 בדצמבר 2020.
ב-9 בדצמבר 2022 נחשף כי מוניאס עתידה להשתתף בקדם הקרואטי לאירוויזיון 2023 עם השיר "Bye Bye Blonde". היא הגיעה למקום התשיעי עם 44 נקודות.
הערות שוליים

↑  Vazdar, Vladimir (19 בדצמבר 2015). "Meri nije više samo zvjezdica" (בקרואטית). Valpovština info. נבדק ב-21 בינואר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Meri Andraković - SS Valpovo" (בקרואטית). SS Valpovo. 7 במאי 2019. נבדק ב-21 בינואר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Milla, Samir (29 באוקטובר 2015). "Meri Andraković: Slava me ne zanima, ja samo želim pjevati" (בקרואטית). Večernji list. נבדק ב-21 בינואר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Meri Andraković među zvijezdama Zvjezdica" (בקרואטית). Valpovština info. 18 באוקטובר 2015. נבדק ב-21 בינואר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "U životu je najvažnije voljeti, to je poruka mojih pjesama" (בקרואטית). Glas Slavonije. 12 בדצמבר 2020. נבדק ב-21 בינואר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Granger, Anthony (9 בדצמבר 2022). "Croatia: Dora 2023 Participants Announced". eurovoix. נבדק ב-5 בינואר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 2c8a3787-67b9-42c7-9688-5a79f818e7ef  VIAF: 95158628098922920917   WorldCat (עם VIAF): 95158628098922920917
מצמוץ

מצמוץ הוא הסגירה והפתיחה המהירות של העפעפיים. הוא פעולה הכרחית של העין המסייעת לפזר דמעות ולהסיר גורמים מגרים ממשטח הקרנית והלחמית. בממוצע, מצמוץ לוקח מעט יותר מעשירית שנייה. מהירות המצמוץ עשויה להיות מושפעת מגורמים כגון עייפות, פגיעת עין, תרופה ומחלה. אדם ממצמץ בממוצע 15 פעמים בדקה. שיעור המצמוץ מוחלט על ידי "מרכז המצמוץ", אבל עשוי להיות מושפע על ידי תמריץ חיצוני. כאשר בעל-חיים (בדרך-כלל אדם) בוחר למצמץ רק עין אחת בתור אות לאחר בקביעה חברתית (צורה של שפת-גוף), הפעולה נקראת קריצת-עין. לעומת זאת, ישנן חיות (לדוגמה, צבים ואוגרים) הממצמצות את עינן האחת ללא תלות בעינן השנייה.
תפקוד ומבנה המצמוץ

המצמוץ מספק לחות לעין על ידי שטיפה בדמעות וחומר סיכה שהעיניים מייצרות. העפעף מספק יניקה לרוחב העין מצינור הדמעות אל כל גלגל העין לשמירה מהתייבשות.
נמצא שהעפעפיים סגורים בין 3 ל–8 אחוזים מזמן הערות של האדם — הרבה יותר משנחוץ כדי לשמור על העין  לחה. מחקר שפורסם בשנת 2024 מציע שלמצמוץ יש תפקיד נוסף: כשהתמונה אינה משתנה, הקולטנים בעין עוברים הסתגלות ומפסיקים לקלוט. המצמוץ בעצם מכבה את התמונה ומדליק אותה מחדש.
בנוסף, המצמוץ מגן על העין מגורמי גירוי. הריסים הם שערות הצומחות מהעפעף העליון והתחתון היוצרות קו הגנה נגד אבק וגורמים מזיקים אחרים המזיקים לעין. הריסים לוכדים את רוב הגורמים המזיקים לפני שהם מגיעים אל גלגל העין.
ישנם מספר שרירים השולטים בהחזר המצמוץ. השרירים העיקריים, השוכנים בעפעף העליון ואחראים לפעולת הסגירה והפתיחה הם שריר העין החוגי (Orbicularis oculi) והשריר מרים העפעף העליון (levator palpebrae superioris). התכווצותו של שריר העין החוגי סוגר את העין, בעוד הרפייתו ובמקביל התכווצות שריר מרים העפעף העליון פותח את העין. שריר המולר (או שריר העפעף העליון) ושריר העפעף התחתון אחראים להרחבת העין. שרירים אלו אינם אחראים למצמוץ גרידא, אלא חיוניים גם בפעולות רבות אחרות, ביניהן גם פזילה וקריצת-עין.
מצמוץ בחיי היום-יום > בילדים

תינוקות אינם ממצמצים באותו שיעור כמבוגרים, למעשה תינוקות ממצמצים רק בשיעור ממוצע של פעם או פעמיים בדקה. הסיבה להבדל אינה ידועה, אבל ההשערה המוצעת היא שתינוקות אינם דורשים את אותה הכמות של סיכוך עין כמבוגרים בגלל שפקיחת עיניהם קטנה יותר יחסית למבוגרים. בנוסף, תינוקות אינם מייצרים דמעות במהלך החודש הראשון לחייהם. תינוקות גם ישנים בכמות משמעותית יותר שינה ממבוגרים, וכדלקמן, עיניים עייפות ממצמצות יותר. לעומת זאת, במשך הילדות שיעור המצמוץ גדל, ועד גיל ההתבגרות, הוא בדרך-כלל שווה למבוגרים.
מצמוץ בחיי היום-יום > במבוגרים

גברים ונשים אינם נבדלים בשיעור המצמוץ הספונטני, המוערך בממוצע של 10 מצמוצים בדקה בסביבת מעבדה. ברם, כאשר העיניים מתמקדות בעצם למשך זמן ממושך, כמו בקריאה בספר או בצג מחשב, שיעור המצמוץ פוחת לבערך 3 - 4 פעמים בדקה. זוהי הסיבה העיקרית להתייבשות העיניים ולהתעייפותן בזמן קריאה.
מצמוץ העיניים עלול להיות אמת-מידה לאיבחון מצבים רפואיים. לדוגמה: מצמוץ מופרז עלול לסייע לאבחן התקפה של תסמונת טורט, שבץ, ואפילו הפרעה במערכת העצבים. שיעור מופחת של מצמוץ מיוחס למחלת פרקינסון, לחולים מבט חודר ניכר ודמוי-ערמומי אשר ניתן לזיהוי בקלות.

מידת המצמוץ יכולה להעיד על מצב נפשי: אנשים מדוכאים מצמצו עד 18 פעמים בדקה לעומת 28 פעמים במצב נפשי טוב.
הערות שוליים

1 2  Blink and you miss it!
↑   גדעון לב, מחקר חדש מגלה כי המצמוץ משפר את התפיסה הוויזואלית, באתר הארץ, 19 באפריל 2024
↑  	Lindsey Valich, Why do we blink so much? News Center, University of Rochester, April 19, 2024
↑  אורי ברמן, מצמוץ הוא רפלקס טבעי, אבל למה אנחנו לא יכולים להעביר אפילו חמש דקות בלעדיו? ומה המצמוץ שלנו מלמד עלינו? מכון דוידסון, 22 בפברואר 2024
מנוע ונקל

מנוע ונקל או מנוע רוטורי הוא מנוע בעירה פנימית סיבובי. המנוע פותח בשנות ה-50 של המאה ה-20 על ידי המהנדס הגרמני פליקס ונקל והוצע לראשונה במכוניות של חברת NSU. נכון לעשור הראשון של המאה ה-21, עדיין מיוצרים אופנועים ומכוניות עם מנוע זה, אולם הם נדירים יחסית.
מבנה המנוע

בניגוד לגלילים שבהם משתמשים במנוע שתי פעימות ובמנוע ארבע פעימות, במנוע ונקל משתמשים בבית מנוע אפיטרוכואידי, שבתוכו מסתובב רוטור. צורת הרוטור היא משולש רולו שדפנותיו קמורות, שכל אחת מהן פועלת כמו בוכנה. על כל צד של הרוטור ישנם אטמי מתכת שאוטמים את הצדדים של תא השריפה הזמני הנוצר בין הרוטור לדופן בית המנוע.
בית המנוע האפיטרוכואידי גורם לכך ששלושת הלהבים של הרוטור יהיו תמיד במגע עם הדפנות, וכתוצאה נוצרים 3 נפחים אטומים של גז הסובבים עם הרוטור סביב בית המנוע. כל חלק בבית המנוע מבצע שלב כלשהו בתהליך הבעירה.
בניגוד למנועים אחרים, במנוע ונקל אין שסתומים, וסעפות היניקה והפליטה מגיעות אל בית המנוע. סעפת הפליטה מחוברת ישירות למפלט, וסעפת היניקה מחוברת ישירות למאייד. מספר החלקים הנעים במנוע זה נמוך ביותר מאשר במנוע בעירה פנימית עם גלילים (3 לעומת 40), עובדה זאת מביאה לכך שהאמינות של המנוע גבוהה במיוחד ביחס למנועים אחרים.
מבנה המנוע > גל הזיזים (Camshaft)

בחלק זה ישנם תנוכים (אונות), המורכבים בצורת מדרגות המאונכות לו. התנוך פועל למעשה, כמו גל הארכובה (crankshaft) במנוע בוכנות רגיל, כאשר כל רוטור מרים את אחד התנוכים, תוך כדי שהוא נע במסלולו סביב בית המנוע. כיוון שהתנוכים בנויים במאונך לגל הזיזים, הכח שהרוטור מעניק להם יוצר מומנט הגורם לגל הזיזים להסתובב.
מבנה המנוע > שכבות המנוע

מנוע ונקל בנוי בשכבות – בדרך כלל חמש שכבות שמוחזקות ביחד על ידי טבעות וברגים ארוכים. נוזל הקירור זורם דרך מעברים המקיפים את כל החלקים והשכבות. שתי השכבות החיצוניות מכילות את האטמים ואת גלגלי השיניים המסובבים את גל הזיזים. בנוסף הן אוטמות את שני האזורים של בית המנוע, שמכילים את הרוטורים. המשטח הפנימי של שכבות אלו, חלק מאוד, זאת על מנת לעזור לאטמים של הרוטור לתפקד. סעפת היניקה ממוקמת על כל אחת מהשכבות הנ"ל.
השכבה הבאה היא למעשה בית המנוע, המכיל את סעפת הפליטה. חלק זה של בית המנוע מכיל את הרוטור. השכבה המרכזית מכילה 2 חריצי יניקה - אחד בשביל כל רוטור. היא גם מפרידה בין 2 הרוטורים ולכן המשטח החיצוני שלה חלק מאוד. במרכזו של כל רוטור יש גלגל שיניים פנימי גדול שמסתובב סביב גלגל שיניים קטן יותר, שקבוע אל בית המנוע. חלק זה קובע את מסלולו של הרוטור. בנוסף הרוטור מסתובב על תנוך מעגלי גדול של גל הזיזים.
אופן הפעולה

ליבו של המנוע הוא הרוטור, שהוא החלק השקול בפעולתו לבוכנה במנוע בוכנות. הרוטור מורכב על תנוך עגול וגדול שנמצא על גל הזיזים, התנוך אשר פועל כמו גל הארכובה ונותן לרוטור את ההנפה שהוא צריך כדי לסובב את גל הזיזים. בזמן שהרוטור מסתובב בתוך בית המנוע, הוא דוחף את התנוך במעגלים דקים, שלוש פעמים לכל כיוון של הרוטור.
כאשר הרוטור זז בתוך בית המנוע, שלושת התאים שנוצרו על ידיו משנים את גודלם, שינוי הגודל הזה יוצר פעולת שאיבה.
אופן הפעולה > יעילות

יעילותו של מנוע ונקל נובעת מכך שבסיבוב אחד של הרוטור מתבצעים שלושה תהליכי בעירה (המקבילים ל"פעימות עבודה" במנוע בוכנה). אמנם גל הזיזים (השקול לגל ארכובה במנוע ארבע פעימות) סובב שלושה סיבובים על כל פעימת בעירה, אך כיוון שמתרחשות שלוש פעימות בעירה בסיבוב אחד מתקבל למעשה תהליך בעירה אחד לכל סיבוב של גל הזיזים. כך מתקבלת יעילות עבודה השקולה ליעילות של מנוע שתי פעימות וטובה פי שניים מיעילותו של מנוע ארבע פעימות. מאפיין יעיל נוסף של מנוע ונקל הוא בכך שאין צורך בהמרת פעולת המנוע מתנועה קווית (של בוכנות במנוע בוכנה) לתנועה סיבובית (של גל ארכובה).
היסטוריה

פליקס ונקל החל לפתח רעיונות הנוגעים למנוע רוטרי ב-1951 במסגרת עבודתו בחברת NSU. ב-1957 הציגה NSU אב טיפוס של המנוע, אך נדרשו מספר שנים נוספות כדי להביאו לרמה המתאימה לשיווק במכוניות סדרתיות. ב-1964 החלה NSU למכור את ה-"ונקל ספיידר" שהייתה המכונית הראשונה בעולם שהונעה במנוע רוטרי. ב-1967 הוצג NSU Ro 80 שהיה הדגם הנודע ביותר שיוצר עם מנוע רוטרי אך בעיות האמינות שלו היו כנראה בין הסיבות לקריסת NSU.
סיטרואן אמי דגם m35 יוצר עם מנוע ונקל, אך יוצרו 267 יחידות בלבד.
בשנת 1973 יוצר על ידי סיטרואן דגם ה-סיטרואן GS בגרסת מנוע ונקל, 2X497.5 סמ"ק המפיק 106 כ"ס. הגרסה הייתה קרויה: Citroën GS Birotor. יוצרו 847 יחידות בלבד.
זכויות הייצור של מנוע ונקל נמכרו במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20 למספר חברות, ביניהן מאזדה, סיטרואן, ניסאן, סוזוקי, ימאהה ועוד. רוב החברות נטשו פיתוח כלי רכב עם מנוע זה עוד בשלב התכנון. סוזוקי הייתה הראשונה להציע אופנוע עם מנוע ונקל, ה-RE-5 ב-1965. בתחום המכוניות רק מאזדה פיתחה והציעה באופן רציף מכוניות עם מנוע ונקל מ-1967 ועד ימינו. במהלך השנים הצליחה מאזדה לשפר את אמינותו וביצועיו של המנוע, ומכונית הספורט שלה, RX-7, הייתה נושאת הדגל בתחום, עד שהופסק ייצורה ב-2012.
ראו גם

מנוע דיזל
NSU Ro 80
מנוע ונקל
אופן הפעולה של מנוע ונקל. "A" מסמל את אחד הלהבים של הרוטור. "B" מסמל את גל הזיזים.
מרדכי מלעכוויטש

רבי מרדכי יפה מלעכוויטש (תק"ב (1742) – י"ג בשבט תק"ע (1810)) מתלמידי רבי שלמה מקרלין ומייסד חסידות לעכוויטש ממנה הסתעפו חצרות קוברין, סלונים, קוידנוב ונובומינסק. היה נשיא קופת מעות ארץ הקודש מטעם כולל רייסין.
ביוגרפיה

נולד בנעשוויז בשנת תק"ב לרבי נח הפרנס מנעשוויז ממנו נתייתם בילדותו. בתחילת דרכו היה נוסע לרבי לוי יצחק מברדיטשוב שהתבטא פעם כי עליו עומד שליש העולם אך לאחר מכן דבק ברבו המובהק רבי שלמה מקרלין. כמו כן נסע יחד עם רעו רבי אשר מסטולין (הראשון) לרבי ברוך ממז'יבוז'.
לאחר נישואיו המשיך להתגורר בנשוויז עד לאחר פטירת רבו רבי שלמה (בכ"ב בתמוז תקנ"ב, 1792) אז התחיל להנהיג עדה בלכוביץ' שבליטא (אז הייתה תחת השלטון הרוסי, כיום בבלארוס). חסידיו נאמדו באלפים. בשנת תקנ"ט נאסר על ידי הממשלה הרוסית עקב הלשנה של המתנגדים יחד עם רבי שניאור זלמן מלאדי ה"בעל התניא" ורבי אשר מסטולין ושוחרר בחודש כסלו באותה שנה.
היה מיודד מאוד עם רבי אברהם מקאליסק על אף שלא התראו מעולם, וכן מונה על ידו לשמש כנשיא קופת מעות ארץ הקודש מטעם כולל רייסין (-רוסיה הלבנה), בתפקיד זה פעל רבות לתמיכה ביישוב החסידי בארץ ישראל, והיה נוסע לאסוף כספים בעבורם.
נפטר בסטולין בי"ג בשבט ה'תק"ע כששהה שם לרגל חתונת נכדו רבי שלמה חיים פרלוב. בנו רבי נח המשיכו בהנהגת החסידות ובנשיאות קופת ארץ ישראל.
משנתו

כרבו, המשיך את דרכה של חסידות קרלין המדגישה את חשיבות התפילה בהתלהבות. כן הדגיש בקרב חסידיו את הצורך באמונה פשוטה, וזאת על ידי שינון ענייני אמונה וי"ג עיקרי אמונה.
וכך היה מפרש את הפסוק (ירמיה ז, כח) "אבדה האמונה נכרתה מפיהם" – מדוע אבדה האמונה מלבם מפני שנכרתה מפיהם, שאינם חוזרים בפה. וכן כתוב (תהילים קטז, י) "האמנתי כי אדבר" – על ידי הדיבור נחקקה האמונה בלב.
דברי תורתו נדפסו בספרים: "דברי שלום" לנכדו הגה"ק רבי שלום מברייהין - קוידינוב, "משמרת שלום" ושאר חיבורים להנ"ל, "אור ישרים", "תורת אבות" ו"מירא דכיא".
צאצאיו

רבי נח מלעכוויטש ממלא מקומו באדמו"רות.
רבי אהרן מלעכוויטש, חתנו של רבי אשר מסטולין, נפטר בחיי אביו בג' בשבט תקס"ו.
רבי שלמה מלעכוויטש.
חתנו רבי משה אהרן נכד רבי חיים חייקל מאמדור.
מתלמידיו

רבי מיכל מלעכוויטש, (נפטר י"ח באדר ה'תקפ"ז).
רבי משה פאלייר מקוברין
רבי יחיאל רבה של ניי מוש, (נפטר בי' בטבת ה'תרי"ב).
רבי שלום רבה של וילייקה שבמינסק.
רבי ישראל רבה של איבניץ.
רבי נחום שו"ב
רבי יואל מצ'פלא, (נפטר בשנת תקצ"ב).
רבי יוסף מדלאטשיץ
הערות שוליים

↑  מיוחס בן אחר בן לרבי מרדכי יפה בעל ה"לבוש"
↑  ישיבת בית אברהם סלונים, תורת אבות, קונטרס מעשי אבות, ירושלים תשכ"א, עמ' רעג אות א'
↑  מקובל כי רבי ישראל מרוז'ין העיד עליו שהוא גדול תלמידי רבי שלמה מקרלין.
↑  משה חיים קליינמן, אור ישרים מכון ברכת יוסף, אשדוד תשס"ב, עמ' נג.
↑  ישיבת בית אברהם סלונים, תורת אבות, ירושלים תשכ"א - תשס"ט, עמ' קמט.
↑  על ידי ר' משה חיים קליינמן, בריסק תרפ"ד, ונדפס מחדש על ידי מכון ברכת יוסף, אשדוד תשס"ב, עמודים טו - עג.
↑  על ידי רבי שלום נח ברזובסקי מסלונים, ירושלים תשכ"א ותשס"ט.
↑  על ידי ר' פנחס אייכנשטיין ומכון תפארת ישראל, ישראל תשע"ו.
↑  ראו אודותיו ב"שם הגדולים החדש", מערכת הגדולים, אות מ', סימן מה.
↑  בנו רבי ברוך היה חותנו של הבית הלוי מבריסק.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299879305171  LCCN: n94123868  VIAF: 65710446   WorldCat (עם VIAF): 65710446
מים צלולים

מים צלולים הוא סינגל של הזמרת-יוצרת הישראלית ריטה, שיצא לאור ב-8 בפברואר 2013. השיר נכתב על ידי ריטה, הולחן על ידי עינן פרל ועובד על ידי בן ארצי וגלעד שמואלי.
בשנת 2015 נכלל השיר באלבום "ריטהאוסף".
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2013)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2013)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2013)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2013)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | רשת ג' | 2 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2013)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2013)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2013)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2013)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 44 |  |
|  ישראל | רשת ג' | 35 |  |
רשימת השמעה

| מים צלולים> מס' | מים צלולים> שם | מים צלולים> מילים | מים צלולים> לחן | מים צלולים> עיבוד | מים צלולים> משך | מים צלולים>  | מים צלולים>  | מים צלולים>  | מים צלולים>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | מים צלולים  | ריטה | עינן פרל | בן ארצי, גלעד שמואלי | 3:42 |  |  |  |  |
ביקורות

| דירוגים מקצועיים> ציוני ביקורות.מקור | דירוגים מקצועיים> ציוני ביקורות.ציון |
| --- | --- |
יוסי חרסונסקי: 
השיר זכה לביקורת חיובית מצד יוסי חרסונסקי: "ריטה מביעה שמחה בטון נוגה מאופק, לא רצה לפני השיר, מנסה להיות בתוכו. הקצב הרקיד, הלחן המעוגל, המבע המתכוון, ליווי שירת הרבים – כולם מרכיבים שיר מחניף שנשמע כמו איזו תפילה של אמונה גדולה, שכבר דוהר על מסלול אמצע הדרך המחניף של ריטה. יש תחושה של ריטה יותר בתוך עצמה גרה".
מרי אן לי

| --- | --- |

 לידה:  יולי 1824 פילדלפיה, ארצות הברית 
 פטירה:  25 בינואר 1899 (בגיל 74) 
 מדינה:  ארצות הברית 
 
מרי אן לי (באנגלית: Mary ann Lee;‏ יולי 1823 – 25 בינואר 1899) הייתה אחת הבלרינות המקצועיות האמריקאית הראשונות.
ביוגרפיה

מרי אן לי נולדה בפילדלפיה להורים אנשי תיאטרון, ולמדה שם אצל פול אזאר מן האופרה של פריז. הופעתה הראשונה בבלט הייתה ב-1837 בתפקיד פאטימה ב"נערה מקשמיר" בתיאטרון רחוב צ'סטנאט בפילדלפיה. באותה הפקה הופיעה לראשונה אוגוסטה מייווד. לילה אחר לילה קצרו שתי הנערות תשואות וזרי פרחים.
לי למדה בניו יורק אצל ג'יימס סילוויין, והופיעה לראשונה בניו יורק ביוני 1939 בתיאטרון הבאוארי. היא לא הגבילה את עצמה לריקוד אלא שיחקה גם במלודרמות וביצירות אחרות לבמה. היא יצאה למסע הופעות בארצות הברית ואחר למדה אצל מנהל הבלט ז'אן קוראלי בפריז. בשובה לארצות הברית, הביאה עמה את ההוראות לכמה בלטים פופולריים. היא הייתה הראשונה שרקדה את ז'יזל בבוסטון בשנת 1846.
לי רקדה עם ג'ורג' וושינגטון סמית ויצאה עמו למסעות הופעות. בשנת 1847,בגיל 24, פרשה מן הריקוד מסיבות בריאותיות. היא נישאה לוויליאם ואנהוק, סוחר פילדלפי. לזוג נולדו שלושה ילדים. היא חזרה פעמים אחדות לבמה, ובהמשך חייה לימדה ריקוד. היא מתה בפילדלפיה בשנת 1899 ונקברה בבית הקברות לורל היל. מבקרים ואוהבי-בלט גם יחד היו תמימי דעים בשבחים שחלקו ללי. לו התמידה בקריירה שלה במקום לפרוש, סביר להניח שהייתה נעשית לכוכבת בעלת שם בינלאומי.
הערות שוליים

↑  Britannica Online Encyclopedia: Mary Ann Lee אנציקלופדיה בריטניקה אונליין, "מרי אן לי"
↑  ג'יימס ט. אדוארד, קולג' רדקליף, "נשים אמריקאיות ידועות-שם 1607–1950: מילון ביוגרפי", הוצאת אוניברסיטת הרווארד 1971, עמ' 388
מסע צבא צרפת החופשית בפזאן

מסע צבא צרפת החופשית בפזאן הוא מסע מלחמה שערכו יחידות מצבא צרפת החופשית במהלך מלחמת העולם השנייה בחבל פזאן שבדרום לוב בין החודשים דצמבר 1942 וינואר 1943. יחידות צבא צרפת החופשית בפיקודו של הגנרל פיליפ לקלרק יצאו מבסיסיהם שבצ'אד והדפו את צבאות איטליה הפשיסטית שהחזיקו בפזאן. לאחר הקרב חברו יחידות צבא צרפת החופשית ליחידות צרפתיות ששהו באלג'יריה ואל הארמייה השמינית של הצבא הבריטי להמשך הלחימה. פזאן נותרה תחת ממשל צרפתי עד לאיחודה עם ממלכת לוב ב-1951.
רקע היסטורי

לאחר תבוסת צרפת במהלך המערכה על צרפת בשנת 1940, נותרו רוב מושבות צרפת באפריקה בשליטת צרפת של וישי. המדינאי הצרפתי השחור פליקס אבואה ששימש כמושל צ'אד הוביל את גוש מושבות אפריקה המשוונית הצרפתית לתמיכה באנשיו של שארל דה גול שלחמו במסגרת צבא צרפת החופשית. לצ'אד נשלח הקולונל פיליפ לקלרק שהוכיח עצמו כאיש צבא מוכשר במהלך הקרב על גבון.
אפריקה המשוונית הייתה נכס אסטרטגי חשוב, אך השפעתה הישירה על הלוחמה באפריקה הייתה משנית. הלחימה נערכה במזרח, באזור אתיופיה, סנגל ואריתריאה במסגרת המערכה במזרח אפריקה ובצפון, בלוב, תוניסיה ומצרים במסגרת המערכה בצפון אפריקה. צבא צרפת החופשית השתתף במערכות אלו באופן חלקי ומשני. עיקר תרומת ההחזקה של בעלות הברית בצ'אד הייתה השמירה על הקו הפתוח בין מושבות בריטניה בגאנה ובין ח'רטום וקהיר. קו סקונדי-טקורדי - ח'רטום שעבר דרך שדה התעופה הסמוך למפקדתו של לקלרק בלארגו, שימש כעורק תחבורה חשוב במאבק במדבר המערבי, ומעבר לכך כנקודת מעבר לחיילים ולציוד בדרך אל המזרח התיכון ודרך איראן אל ברית המועצות. עם זאת, היה זה תפקיד פאסיבי, שלא תאם את מזגם של לקלרק ודה גול, ואת רצונם בהשפעה ישירה על המערכה המתחוללת מסביבם.
עוד בשנת 1940 החל לקלרק במתקפות כנגד בסיסי האיטלקים בלוב, כאשר עיקר חייליו הם מחיל הרגלים הסנגלי, חיילי מדבר ניידים המנוסים בפשיטות מדבר, ועמם סגל קצינים צרפתי שגילה יוזמה ומסירות. בשנת 1941 הצליח לכבוש את נווה המדבר אל-כופרה במסגרת הקרב על אל-כופרה, והחזיק בו. בפברואר 1942 פשט על מורזוק וגרם לצבא המצוי שם נזק כבד. עם זאת, המסע אל העמדות האיטלקיות מעמדותיו של לקלרק בפור לאמי ובפיה לארגו היה מסע ארוך וקשה, דרך מאות קילומטרים של אדמת מדבר, כאשר כוחותיו של לקלרק סבלו מנחיתות ומחוסר ניידות. עם זאת לא ויתרו דה גול ולקלרק על החלום להתערב בלחימה בצפון אפריקה, ולחבר את כוחות צרפת החופשית מצ'אד דרך בסיסי האיטלקים בפזאן עם הכוחות הלוחמים בצפון כנגד האיטלקים והגרמנים. לקלרק הגיע לצ'אד כשהוא מצויד בפקודתו של דה גול להכין מתקפה זו.
בסוף שנת 1942 השתנה המצב הצבאי. תבוסת כוחות הציר בקרב אל עלמיין גרמה לנסיגה של כוחות גרמניה ואיטליה במצרים ובלוב, כשבעקבותיהם שועטת הארמייה השמינית של הצבא הבריטי. מבצע לפיד בו נחתו יחידות של צבא ארצות הברית והצבא הבריטי בחופי מרוקו ואלג'יריה הביא לנוכחות צבאית משמעותית יותר של בעלות הברית באפריקה, כאשר בתוניסיה התרכז ריכוז גדול של כוחות הציר לקראת המערכה בתוניסיה. נראה כי בשלו התנאים לחבירה צרפתית מאזור אפריקה המשוונית אל הכוחות הלוחמים באזור הים התיכון.
המצב הפוליטי אף הוא חייב פעולה של אנשי צרפת החופשית. לאחר מבצע לפיד הושם בראש הכוחות הצרפתיים במושבות צפון אפריקה האדמירל ז'אן פרנסואה דרלאן, איש וישי שהיה מעורב בשיתוף הפעולה עם הגרמנים. לאחר שזה נרצח, בדצמבר 1942, הושם בראש הכוחות הגנרל אנרי ז'ירו, שהיה אמנם, נאמן למטרת בעלות הברית, אך היה יריב פוליטי של דה גול. דה גול ואנשיו, שלחמו מזה כשנתיים כנגד הגרמנים, היו חייבים לפעול על מנת להראות כי עודם גורם חשוב במערך הכוחות.
בספטמבר 1942 פקד דה גול על לקלרק להתחיל בפעולות ההכנה, וב-28 בנובמבר ניתנה פקודת הביצוע, לנוע לכיבוש פזאן ולאחר מכן לנוע צפונה בכיוון טריפולי בהתחשב במבצעי בעלות הברית באזור. לקלרק דיווח ישירות לדה גול, אך נאמר לו להתחשב בהוראותיו של הגנרל הרולד אלכסנדר מפקד הכוחות הבריטים בצפון אפריקה.
סדר הכוחות

הכוחות היוצאים למערכה מצד צרפת החופשית מנו בעיקרם שתי פלגות ושני גדודים, שכללו בעיקר רגלים, אך גם "פלוגה כבדה" ו"פלוגת סיור ממונעת", וכן סוללת תותחים או חצי סוללה לגדוד. התותחים בהם השתמשו היו בעיקרם תותחים נגררים בקוטר 75 מ"מ, וכן תותח נ"מ אחד מסוג "בופורס". סך כל הכוח העיקרי - 2,400 חייל לאלו נוספו פלוגת סיור רכובה על גמלים, עתודה ניידת וגדוד ממונע. בסך הכל מנה הכוח היבשתי שיצא למתקפה - 3,650 קצינים וחיילים. הסיוע האווירי ניתן מלהק "ברטאן" של חיל האוויר של צרפת החופשית, שכלל כ-14 מטוסים מסוגים שונים. עיקר הכוח היו חיילים מקומיים ואנשי הגדודים הסנגלים. 175 קצינים ומש"קים היו צרפתים.
הכוח האיטלקי המוצב בעמדות ההגנה כלל בין 5,000 ל-6,000 חיילים מקומיים, ומספר לא ידוע של איטלקים, שכן כשהתחילה המערכה נסו רבים מהם צפונה. עם תחילת המערכה נמצאו במקום כ-600 איטלקים. הכוח היה חמוש היטב, וכלל גם אלמנטים של חיל אוויר ושריון, אך מצבו המורלי היה גרוע, והוא סבל מקשיי לוגיסטיקה חמורים.
המסע הצבאי

על אף שהפקודה לצאת לקרב ניתנה על ידי דה גול כבר ב-2 בדצמבר השתהתה תחילת המתקפה עד 12 בדצמבר שכן רומל הצליח לעצור את התקדמות הארמייה השמינית באל עגילה. ב-12 בדצמבר יצאו הכוחות לדרכם מבסיסם בפיה לארגו. המסע מפיה לארגו אל העמדות הקדמיות של האיטלקים בפזאן ארך עשרה ימים. ב-22 בדצמבר יצאו שני טורים בכיוון קאטרון ואום אל ארנב. ב-12 בינואר נפלה סבהא שהיוותה את המכשול העיקרי בדרך לטריפולי, יעדם הסופי של הכוחות. ב-13 בינואר נפלה מורזוק, שהיוותה מעוז חשוב, ויעד חוזר ונשנה להתקפותיו של לקלרק בשנה שקדמה למבצע. בתאריך זה הודיע דה גול ברדיו לעם הצרפתי על הניצחון בפזאן.
במשך כמה ימים נוספים המשיכה הלחימה. ב-23 בינואר הגיעו כוחות צרפת החופשית אל הון והעיירה הסמוכה סוקנא, וחברו שם לכוחות הארמייה השמינית. ב-24 בינואר נכבשה העיירה מיזדה, הנמצאת מרחק 160 ק"מ דרומית לטריפולי.
עם תחילת המערכה נשלח קולונל בשם קרטיה ליצור מגע עם אנשיו של אנרי ז'ירו באלג'יריה. אלו החלו בתקיפת מוצבים איטלקים בפזאן, ואף הצליחו לכבוש את המוצב גאת. ניסיונם של האלג'יראים לכבוש את רדאמס נכשל, ולקלרק שלח מערבה כוח שיסייע להם. ב-25 בינואר נכבשה אף רדאמס על ידי הכוח המשולב.
אבדות הצרפתים בכל הלחימה היו טייס אחד הרוג, טייס פצוע, ו-50 חיילים פצועים. אבדותיהם של האיטלקים לא ידועות, רובם נסו צפונה כאשר החלה הלחימה. בשבי נפלו 600 איטלקים וכ-5,000 חיילים מקומיים ששוחררו מייד לבתיהם.
תוצאות הקרב

בנאומו ברדיו ב-13 בינואר אמר דה גול:
מאמץ זה של חיילינו הטובים, כאילו ניחם מעט את צרפת בעניה... כן! המסות הממושכות והקשות של הכנה קפדנית תחת שמי קו- המשווה, היגיעות המפרכות של טורים המשולחים במדבריות חול ואבן, הטיסות המתישות, הקרבות העקובים מדם שנוהלו נגד המוצבים, חילות התימרון ומטוסי האויב. כל האנשים הטהורים והחזקים שנשאו בעול, החל במצביאם הצעיר והמהולל ועד לחייל האלמוני ביותר, כולם תרמו מנחה צנועה המוגשת בכל להט נפשם לענותה ולגאוותה של צרפת.
מעמדה של פזאן היה שנוי במחלוקת. הבריטים רצו לשמור אותה תחת מינהל בריטי, ואף שלחו מספר קצינים שישמשו כקציני מנהלה, עוד בטרם החל הקרב. דה גול עמד על כך שפזאן תישאר תחת ממשל צרפתי, שכן היא הקשר הגאוגרפי בן המושבה הצרפתית בתוניס ובין צ'אד. בסופו של דבר נותרה פזאן תחת ממשל צרפתי עד לשנת 1951.
לקלרק וכוחותיו חברו אל הארמייה השמינית, והמשיכו בלחימה. כוחות אלו הצטיינו בלחימה במערכה בתוניסיה, ולאחר המשיכו ללחימה ביתר המערכות, עד לשחרור צרפת.