stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ון סטיוארט מיל
התועלתנות על-פי מיל > התנגדויות לגישה התועלתנית

התנגדויות רבות עלו נגד דבריו של מיל, ובעיקרן האמירה כי העיסוק בחשיבה על אודות התכלית הכללית של החברה, תגזול מהיחיד את הזמן לעיסוק המוסרי ולשיפור החברה שבה הוא נמצא. על כן טען מיל כי אין הוא מבקש שהאדם יערוך בתודעתו מחשבה מעמיקה מדי אודות הטוב הכללי המוסרי, אלא שהאדם יעשה את הטוב ביותר מבחינתו, וכך בני האדם - כסכום כולל - ימצו את התועלת הכללית.
נראה כי התועלתנות של מיל יוצרת עולם שבנוי כולו על יסוד אנושי אגואיסטי, שיוצר עולם שכולו אינטרסים ומוסר ויסודותיו שבריריים. כדי לשבור סברה זו טוען מיל כי יש פער בין תכונות שהופכות את המעשה לתועלתני לבין הפרוצדורה הטובה ביותר לעשותו. האדם המחונך, כך הוא אומר, יבצע את הפעילות התועלתנית מתוך חינוכו הוא, ולא מתוך התוצאה שתניע אותו לפעולה. הפעולה התועלתנית תהיה פעולה המתקיימת בעקבות חינוך האדם, ובכך יוצר האדם גם את התוצאה המקסימלית דרך החינוך.
ביקורת אחת על דברי מיל טוענת כי התועלתנות יוצאת באופן חזיתי נגד התפיסות המוסריות האנושיות הבסיסיות ביותר של האדם. האמירה כי מבין האפשרויות הרבות יש לעשות את זו שתביא את מרב התועלת הכללית היא בעייתית, כאשר מדברים על פגיעה באדם בודד במטרה להגדיל את הרווח הכללי של סביבתו. עמדה זו זוכה ביתר שאת לתמיכתם של הדאונטולוגים, זרם המבטל את הרעיון התועלתני וטוען כי אין מקום לדבר כלל על גישה כזאת, שכן מרב הדיון המוסרי צריך להתרכז בנורמטיביות של הפעולה הנחקרת, או היעדרה של זו.
ביקורת נוספת קובעת כי התועלתנות פוגעת באופן ישיר ביושרת בני האדם, ולכן קשה לקבלה כבסיס לפעולה מוסרית. ברנארד ויליאמס, מהפילוסופים של המוסר המשפיעים ביותר במאה ה-20, נתן את משל "ג'ים והאינדיאנים" להמחשת הבעיה, כאשר העמיד אדם בפני האפשרות להרוג אינדיאני אחד לצורך הצלת אינדיאנים אחרים. מכך יוצא כי חובתו המוסרית של ג'ים היא להרוג את האחד המסכן, אך יש כאן ביטול של היושרה המוסרית של האדם, ולכן אקט בלתי מוסרי אינו יכול לקבל שום הצדקה של פעולה מוסרית.
התועלתנות על-פי מיל > האושר האנושי

"המעשים הם ישרים אם הם נוטים להגדיל את האושר, ובלתי ישרים אם הם נוטים ליצור את היפוכו. האושר פירושו הנאה והעדר כאב. ההנאה והחופש מכאב הם היחידים שמצויים כתכליות".
דבריו של מיל מנוגדים לאמירותיו של אריסטו כי ההנאה היא אלמנט המעמיד את האדם בדרגת מוסריות המקבילה לזו של בהמות. מודעותו של מיל לסברה זו מביאה אותו לטענה כי הנחת המוצא צריכה להיות כזאת שתופסת את האדם כיצור נעלה יותר מן החיה ובעל יכולות קוגניטיביות וערכיות גבוהות יותר. מקסום ההנאה אצל מיל צריך להיות מקסום אותן ההנאות שהאדם מיוחד בהן.
ביבליוגרפיה חלקית

1833 – מחשבות על השירה וסוגיה
תרגם רעואל שועלי, הוצאת דחק, 2018.
1843 – מערכת לוגית.
1848 – עקרונות של כלכלה פוליטית(אנ').
1859 – על החירות .
תרגם אריה סימון, סדרת "ספרי מופת פילוסופיים", האוניברסיטה העברית, תש"ו 1946. יצא במהדורות רבות.
תרגם עפר קובר, ספרי עליית הגג, 2006.
תרגם אהרן אמיר, מרכז שלם, 2006.
1861 – ממשל של נציגים .
תרגם יוסף אור, סדרת "ספרי מופת פילוסופיים", האוניברסיטה העברית, תש"ז 1947. יצא במהדורות רבות.
1863 – התועלתיות .
תרגם יוסף אור, סדרת "ספרי מופת פילוסופיים", האוניברסיטה העברית, תר"ץ 1930. יצא במהדורות רבות.
1869 – שעבוד האישה .
תרגמה שונמית ליפשיץ, הוצאת רסלינג, 2009.
1873 – אוטוביוגרפיה.
הערות שוליים

↑  John Stuart Mill and the 1866 petition, UK Parliament
↑  Presenting the 1866 petition, UK Parliament
↑  John Stuart Mill, Stanford Encyclopedia of Philosophy
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265313105171  PLWABN: 9810690097805606  BIBSYS: 90054289  BNC: 000940649  BNE: XX982464  BnF: cb16832634f (data)  CANTIC: a1047139x  CiNii: DA00728974  GND: 118582461  ICCU: CFIV019265  ISNI: 0000 0001 2145 1271  LCCN: n79007044  LNB: 000033125  NDL: 00450029  NKC: jn20000604033  NLA: 35351912  NLG: 183923  NLK: KAC199618826  NSK: 000013150  NTA: 068423292  RKD: 56133  RSL: 000040163  SELIBR: 205613  SNAC: w68p60pf  SUDOC: 027029662  Trove: 922170  VcBA: 495/2800  VIAF: 100189299   WorldCat (עם VIAF): 100189299 
”הלוגיקה של מיל; או, זכות הצבעה לנשים: 'פנו את הדרך, שם, עבור ה-פרסונות'” קריקטורה מאת ג'ון טניאל מ-1867 המציגה את מיל (לצד לידיה בקר) הודף את ג'ון בול, בעקבות הצעתו הפמיניסטית לשנות את לשון חוק הבחירות מ-Man ל-Person כדי שיכלול גם נשים.
ספריו של מיל אשר תורגמו לעברית
אפריל

ערך זה עוסק בהחודש הרביעי בלוח השנה הגרגוריאני. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
אפריל (מלטינית Aprilis, ההגייה העברית נגזרת מהשפה הגרמנית) הוא החודש הרביעי בלוח השנה הגרגוריאני.
שמו של חודש זה נובע, לפי המסורת האטימולוגית, מהמילה הלטינית aperire, אפֶּרירֶה, שפירושה "לפתוח". אחת ההשערות הרווחות היא שחודש זה היה חודש פתיחת ניצני האביב ברומא. השערה אחרת למקור השם מתייחסת לשמה של אלת האהבה היוונית אפרודיטה, שחודש אפריל הוא החודש המקודש לה.
מדי שנה, חודש אפריל מתחיל בדיוק באותו יום בשבוע, שבו מתחיל חודש יולי. בנוסף, בשנים מעוברות חודש אפריל מתחיל גם באותו יום בשבוע שבו התחיל חודש ינואר.
אפריל הוא אביבי בחצי הכדור הצפוני, ואילו בדרומי הוא סתווי.
המזלות של חודש אפריל הם טלה ושור.
בחודש אפריל יש 30 ימים.
חגיגות יום המלכה שחל מדי שנה בהולנד ב-30 באפריל
חגיגות חג הסונגקראן שחל מדי שנה בתאילנד מ-13 עד 15 באפריל
חודש אפריל. בני זוג מחליפים טבעות בחתונה. אחד מדפי לוח השנה כפי שמופיע בספר השעות "השעות העשירות מאוד של דוכס ברי"
הצלליות

| --- | --- |

 מקום הקמה:  אנגליה 
 מוקד פעילות:  אנגליה
 תקופת הפעילות:  1958–1999   2004 – 2005
 סוגה:  רוק אנד רול
 חברת תקליטים:  EMI
 אתר רשמי
 חברים
 האנק מרווין   ברוס ולש  בריאן בנט
 חברים לשעבר
 ג'ט האריס טוני מיהן בריאן לוקינג ג'ון רוסטיל איאן סמוול  טרי סמארט
 
הצלליות (באנגלית: The Shadows) היא להקת רוק בריטית שפעלה מסוף שנות החמישים ועד 2004.
בתחילה התפרסמה הלהקה כלהקת הליווי של הזמר הפופולרי קליף ריצ'רד, אך במחצית הראשונה של שנות השישים הייתה לאחת הלהקות הפופולריות ביותר בעולם המערבי. אם מחברים את מספר להיטי "להקת הצלליות" (25), יחד עם להיטי "קליף ריצ'רד והצלליות" (33), מתברר כי ללהקה היו במצעד הבריטי יותר להיטים מהביטלס.
הצלליות היו, רוב הזמן, להקה אינסטרומנטלית, ויצרו מציאות חדשה במוזיקה הפופולרית וברוק. הם הביאו את נגינת הגיטרה, ששימשה עד אז ככלי לליווי הזמרים, אל קדמת הבמה ככלי מוביל והם יצרו עיבודים מוזיקליים ברמה גבוהה ממה שהיה מקובל קודם לכן במוזיקת הפופ. המוזיקה של הצלליות ובמיוחד צליל הגיטרה הנקי והמתכתי וסגנון נגינתו של גיטריסט המוביל בלהקה, האנק מרווין, השפיעו על דורות של מוזיקאים ועל יוצרים בולטים במוזיקת הרוק. באמצע שנות השישים, בעקבות ההתפתחויות במוזיקת הפופ, ירדה הפופולריות של הצלליות באופן ניכר, אך הלהקה המשיכה להתקיים, וביוני 2004 קיימה מסע הופעות שכונה "The Final Tour". בספטמבר 2009 יצאה הלהקה למסע הופעות נוסף באירופה יחד עם קליף ריצ'רד.
היסטוריה > שנות החמישים

להקת הליווי הראשונה של קליף ריצ'רד נקראה הדריפטרס (להבדיל מהלהקה האמריקאית המפורסמת בעלת אותו שם). הם נקראו "קליף ריצ'רד והדריפטרס" וליוו אותו כשהקליט בקיץ 1958 בחברת EMI את להיטו הגדול הראשון "Move It". מנהל הלהקה, ג'וני פוסטר, התבקש על ידי המפיק מ-EMI, נורי פראמור, למצוא גיטריסט טוב יותר ללהקה. פוסטר היה מעוניין להחתים את הגיטריסט טוני שרידן, אך כשהלך לשמוע אותו מנגן במועדון לונדוני שהיה מרכז של נגנים צעירים, הוא התרשם מגיטריסט צעיר אחר והחליט להחתימו. הגיטריסט היה האנק מרווין בן ה-17 שהגיע ללונדון מניוקאסל יחד עם חברו, גיטריסט גם הוא, ברוס וולש. מרווין שהתקיים בדוחק רב, הסכים לחתום בתנאי שגם וולש יוחתם ואמנם, שניהם צורפו ללהקה. מרווין כגיטרה מובילה וולש על גיטרה קצב. בתור גיטרה בס ניגן, איאן סמוול, הגיטריסט של הדריפטרס שגם כתב את "Move It", אבל גם הוא הוחלף במהרה על ידי ג'ט האריס. עמדת התופים בה ניגן מתופף הדריפטרס, טרי סמרט, אוישה עד מהרה גם היא על ידי מתופף חדש, טוני מיהן, וכך, הוחלפו כל הדריפטרס, חוץ מקליף ריצ'רד. בתחילת 1959 הלהקה החלה להופיע ולהקליט. תחילה הקליטו שלושה סינגלים, הראשון ווקאלי, השני אינסטרומנטלי והשלישי גם הוא ווקאלי, אך אף לא אחד מהם הצליח להיכנס למצעד הבריטי. מעט לאחר מכן הוחלף השם ל"צלליות" (כדי למנוע בלבול והפרת זכויות השם עם הלהקה האמריקאית המצליחה "דריפטרס"), ואז, ב-1960, הוציאה הלהקה סינגל עם הקטע "Apache", ללחן של ג'רי לורדן. הקטע האינסטרומנטלי, אשר הציג צליל גיטרה חדש ומהפכני, זינק לראש המצעד הבריטי ושהה חמישה שבועות בראש המצעד.
היסטוריה > שנות השישים

ללהקה שניגנה את "אפאצ'י" וזכתה מאוחר יותר לכינוי "הצלליות המקוריים" היו ב-1960 ו-1961 עוד להיטים רבים. מהם ניתן לציין את: "Man of Mystery",‏ "F.B.I",‏ "The Frightened City",‏ "Kon Tiki" ו-"The Savage". הלהקה אף הוציאה בספטמבר 1961 אלבום כשם הלהקה "The Shadows".
באוקטובר 1961 הוחלף טוני מיהן במתופף חדש, בריאן בנט ובאפריל 1962 הוחלף בעמדת גיטרת הבס ג'ט האריס בבריאן לוקינג. ההרכב החדש של הלהקה שרד רק 18 חודשים אך הצליח לשמור על הפופולריות של הלהקה תוך כדי שיפור וגיוון של צליל הלהקה ושמירה על ייחוד בסגנון המוזיקלי מול עלייתו של המרזיביט, צלילן של הלהקות הליברפוליות כמו: הביטלס, המחפשים וג'רי והפייסמייקרס.
חילופי הנגנים לא נפסקו בלהקה וב-1963 היה זה לוקינג שעזב ואת עמדת גיטרת הבס תפס ג'ון רוסטיל. הרכב זה של הלהקה הצליח להתגבש וליצור חדשנות מוזיקלית במספר דרכים. הם ניסו מגוון גדול יותר של גיטרות, הרחיבו וניסו סגנונות מוזיקליים חדשים מבחינתם והצליחו ליצור מרקם מוזיקלי ברמה גבוהה.
בשנת 1965 המליצו להם חברי הביטלס לנסות בכל זאת לשיר. הלהקה אימצה את הרעיון, אך אף על פי שהצליחה להכניס שני להיטים מושרים ל-20 הגדולים במצעד הבריטי (ועוד כמה קטעים קוליים שהופיעו על אלבום), נראה היה כי בגדול, הקהל הרחב העדיף אותם במתכונת המוכרת. לאחר אותו ניסיון, קטעים מושרים אמנם הופיעו על תקליטי הלהקה בהמשך הקריירה שלה, אבל באופן כללי הם היו פחות חשובים מבחינת התפיסה השיווקית, הן של הלהקה והן של חברת התקליטים.
במשך שנות ה-60 השתתף קליף ריצ'רד במספר סרטים והצלליות ליוו אותו והופיעו גם הם באותם סרטים: "אקספרסו בונגו", "הצעירים", "חופשת קיץ", "חיים נפלאים", "Finders Keepers" ובתור המריונטות, בסרטו של גרי אנדרסון, "Thunderbirds Are GO". הלהקה אף ליוותה את ריצ'רד במספר הפקות מוזיקליות על בימות לונדון, בין היתר, בהצגות "סינדרלה" ו"אלאדין". השתתפותה של הלהקה בכל ההפקות האלו לא הייתה רק לשם ליוויו של ריצ'רד. הם פיתחו באותן שנים את כישוריהם ככותבי שירים ולחנים. אם בסרטו הראשון של ריצ'רד, "The Young Ones", הם כתבו רק שירים בודדים, הרי שב-"Finders Keepers" ב-1966 הם כתבו כמעט את כל פסקול הסרט.
בדצמבר 1968, השלימה הלהקה הקלטת אלבום שציין עשור להקמתה, "Established 1958". בחלק מקטעי האלבום הם ליוו את קליף ריצ'רד ובאחרים היו אלו הצלליות לבדם בקטעים אינסטרומנטליים. ברוס ולש חש כי הלהקה השיגה את כל מה שרצתה וכי מיצתה את עצמה ומיד לאחר צאת האלבום הודיע על פרישתו מהלהקה. דומה היה כי בכך יבוא הקץ על קיום הלהקה, אלא שהם הקליטו אלבום נוסף ללא ולש, "Shades of Rock" ואף יצאו לסיבוב הופעות ביפן בו ליווה אותם הקלידן אלן הוקשאו. הלהקה אף הגיעה לישראל בראשית שנות השישים יחד עם קליף ריצ'רד. הלהקה קיימה הופעה בקולנוע "תל אביב" לעיני כאלפיים צופים.
היסטוריה > שנות השבעים

בתחילת שנות השבעים הופיעו מרווין וולש, יחד עם המוזיקאי האוסטרלי ג'ון פראר, כלהקה ווקאלית שנקראה "מרווין וולש ופראר". הם הקליטו שני אלבומים ומספר סינגלים שזכו לשבחים מהביקורת ואלבום שלישי, ללא ולש. הופעותיהם לא זכו להצלחה גדולה ומרווין אף תיאר את ירידתם מהבמה במועדון מסוים – "ירדנו מהבמה לקול פסיעותינו". הסיבה לחוסר ההצלחה הייתה נעוצה, כנראה, בכך שהשלישייה ניגנה חומר מקורי בעוד שהקהל ציפה לשמוע ולחזות בלהיטים המפורסמים של הצלליות.
ב-1973 התאחדו הצלליות מחדש. וולש חזר ללהקה והמשיך לנגן גיטרה קצב. לאחר מותו של ג'ון רוסטיל, צורף ללהקה ג'ון פראר והלהקה הוציאה אלבום חדש "Rocking With Curly Leads". בחלק מקטעי האלבום השתמש מרווין בווקודר כדי לשנות את צליל הגיטרה הייחודי שלו. דבר זה, יחד עם הצבתו של פראר בחלק מהקטעים כגיטרה מובילה, העניקו צליל רענן ושונה ללהקה.
ב-1975 נבחרה הלהקה על ידי מנהל ה-BBC לייצג את אנגליה בתחרות האירוויזיון. הם שרו את השיר "Let Me Be The One" וזכו במקום השני לאחר הלהקה ההולנדית Teach In והשיר "Ding-A-Dong". החשיפה המחודשת של הלהקה סייעה לה במצעדי הפזמונים והם הוציאו אלבומים נוספים שזכו להצלחה. הבולט שבהם היה אוסף שיצא ב-1977, "20 Golden Greats" והגיע למקום הראשון במצעד המכירות הבריטי. הצלחת האלבום הביאה למסע הופעות גדול בו הצטרף ללהקה קלידן להקת סקאי, פרנסיס מונקמן. הצלליות הוציאו עוד אלבום שהגיע לראשות מצעד המכירות ובלט בו הלהיט "Don't Cry For Me Argentina".
הלהיט האחרון של הלהקה שהוקלט עבור חברת EMI היה ביצוע אינסטרומנטלי לשיר הקאונטרי המפורסם "Ghost Riders In The Sky" (שלצורך העניין שמו קוצר ל-"Riders In The Sky" על העטיפה), שהוקלט בהפקת דיסקו מעודכנת עם אפקטים חדשניים (לתקופה), מתוך מגמה להישאר רלוונטיים גם עבור דור הדיסקוטקים החדישים.
היסטוריה > שנות השמונים

עקב אי הסכמות בקשר לזכויות יוצרים, עזבה הלהקה ב-1980 את חברת התקליטים EMI וחתמה חוזה עם חברת פולידור. שם אלבומה הראשון בחברה החדשה היה סמלי: "Change of Address". בגלל נושא זכויות היוצרים ורצונה של חברת פולידור להוציא מחדש על תקליטיה את להיטי הלהקה, הקליטה הלהקה מחדש את כל להיטיה. הם עשו זאת תוך שימוש בציוד הקלטה חדיש, ובה בעת, תוך שימוש בכלי הנגינה וההגברה המקוריים וגם תוך שימוש בעיבודים המקוריים, כל זאת, במטרה להישמע דומה ככל האפשר ללהיט המקורי. במהלך שנות השמונים קיימה הלהקה הופעות ובמקביל, הוציאה הלהקה 11 אלבומים חדשים. חלקם היה אלבומי אוסף וחלקם הכיל חומר מקורי וברוב המקרים זכו האלבומים להצלחה מסחרית נאה. ב-1990 הודיע מרווין כי הוא פורש לטובת קריירת סולו.
שנות האלפיים

ב-2004 התאחדה הלהקה שוב למסע הופעות "סופי" שזכה לשם: "farewell tour". הם אף הקליטו לכבוד האירוע שיר חדש, "Life Story", אותו הלחין מחבר "Apach", ג'רי לורדן. מסע ההופעות היה כה מוצלח וחברי הלהקה אף נהנו ממנו מאוד ובעקבותיו יצא מסע הופעות נוסף, "The Final Tour", שהתקיים ברחבי אירופה וננעל בברמינגהאם.
שנות האלפיים > השפעת הלהקה

בעוד סיפור ההצלחה של הלהקה הוא עובדה מוגמרת בבריטניה, אירופה ויפן, בארצות הברית לא הצליחו הצלליות כמצופה.
בנוסף, קיים פער גדול מאוד בין היחס לה זוכה הלהקה כיום למקום החשוב השמור לה בהתפתחות המוזיקה הפופולרית. מאמצע שנות השבעים ועד היום, נחשבת הלהקה על ידי הביקורת לאנאכרוניסטית, ממוסחרת ובמידה רבה, שמה משמש כפרודיה למי שממשיך למחזר מוזיקה מלפני 40 ו-50 שנה. מתוך ביקורת זו, ניתן גם להבין, כי המוזיקה של הצלליות נשארה פופולרית במשך כל אותן שנים בקרב קהל נרחב במיוחד בבריטניה ובאירופה. קהל אשר לא כתב טורי ביקורת בעיתונות אך היה מוכן לרכוש את אלבומי הלהקה.
מול אותה ביקורת צוננת, ניצבים עשרות מוזיקאים, ובמיוחד גיטריסטים, מהשורה הראשונה של מוזיקת הפופ והרוק בשנות השישים והשבעים, אשר טוענים כי בחרו בכיוון המוזיקלי שלהם ובחרו בגיטרה ככלי הנגינה המועדף עליהם, הודות למוזיקה של הצלליות ולנגינתו של האנק מרווין. בין הבולטים שבהם ניתן למנות את: אריק קלפטון, פרנק זאפה, ג'ף בק, דייוויד גילמור, בריאן מיי, טוני איומי, ג'ורג' האריסון, מרק נופלר, ניל יאנג ופיט טאונסנד.
ב-1996 יצא האלבום "Twang" בו משתתפים גיטריסטים מהשורה הראשונה בעולם אשר ביצעו באלבום את גרסאותיהם ללהיטי הצלליות כמחווה ללהקה ובמיוחד להאנק מרווין. בין המשתתפים באלבום ניתן לציין את: ריצ'י בלקמור, בריאן מיי, פיטר גרין, ניל יאנג, מרק נופלר, פיטר פרמפטון, אנדי סאמרס והנק מרווין עצמו.
הצלליות הגיעו להופעה בישראל זמן קצר לפני פרוץ מלחמת ששת הימים, במאי 1967. הלהקה הופיעה באצטדיון רמת גן ביחד עם אמנים נוספים, בהם פיט סיגר, ננה מושקורי, וז'ק ברל. זה היה ביקורה השני של הלהקה בישראל: בספטמבר ובאוקטובר 1963, ליוותה הלהקה את קליף ריצ'רד בסיבוב ההופעות שלו בישראל.
גם על המוזיקה הפופולרית בישראל הייתה לצלליות השפעה גדולה. חלק גדול מלהקות הפופ הראשונות בישראל, שהוקמו בראשית שנות השישים, חיקו את הצלליות בהרכב כלי הנגינה שלהם, בעיבודים ואף שרו רבים מלהיטיהם. מבין המוזיקאים הבולטים שהושפעו מנגינת מרווין והצלליות ניתן למנות את יצחק קלפטר, מיקי גבריאלוב, חיים רומנו, גרי אקשטיין, שלמה מזרחי ויוסי פיאמנטה.
דיסקוגרפיה

בסוגריים – המיקום אליו הגיע האלבום/סינגל במצעד המכירות הבריטי.
דיסקוגרפיה > אלבומים

1961 The Shadows (UK #1)
1962 Out of The Shadows (UK #1)
1963 Greatest Hits (UK #2) [אוסף]
1964 Dance With The Shadows (UK #2)
1965 The Sound of The Shadows (UK #4)
1966 Shadow Music (UK #5)
1967 Jigsaw (UK #8)
1970 Shades of Rock (UK #30)
1974 Rockin' With Curly Leads (UK #45)
1975 Specs Appeal (UK #30)
1977 20 Golden Greats (UK #1) [אוסף]
1977 Tasty
1979 String of Hits (UK #1)
1980 Another String of Hot Hits (UK #16) [אוסף]
1980 Change of Address (UK #17)
1981 Hits Right Up Your Street (UK #15)
1982 Life In The Jungle (UK #24)
1983 XXV (UK #34)
1984 20 Original Greats [אוסף]
1984 Guardian Angel (UK #98)
1986 Moonlight Shadows (UK #6)
1987 Simply Shadows (UK #11)
1989 Steppin' To The Shadows (UK #11)
1989 At Their Very Best (UK #12)
1990 Reflection (UK #5)
1993 Shadows In The Night - 16 Classic Tracks (UK #22) [אוסף]
1994 The Best of Hank Marvin and The Shadows (UK #19) [אוסף]
1997 The Shadows play Andrew Lloyd Webber and Tim Rice (UK #41)
1997 The Very Best of The Shadows - The First 40 Years (UK #56) [אוסף]
1998 50 Golden Greats (UK #35) [אוסף]
2004 Life Story (UK #7) [אוסף]
2007 The complete Singles 1959-1980 [קופסה, 4 דיסקים]
דיסקוגרפיה > סינגלים

1960 Apache (#1)
1960 Man of Mystery (#5)
1961 F.B.I. (#6)
1961 The Frightened City (#3)
1961 Kon Tiki (#1)
1961 The Savage (#10)
1962 Wonderful Land (#1)
1962 Guitar Tango (#4)
1962 Dance On (#1)
1963 Foot Tapper (#1)
1963 Atlantis (#2)
1963 Shindig (#6)
1963 Geronimo (#11)
1964 Theme For Young Lovers (#12)
1964 The Rise and Fall of Flingel Bunt (#5)
1964 Rhythm And Greens (#22)
1964 Genie With The Light Brown Lamp (#17)
1965 Mary Anne (#17)
1965 Stingray (#19)
1965 Don't Make My Baby Blue (#10)
1965 The War Lord (#18)
1966 I Met A Girl (#22)
1966 A Place In The Sun (#24)
1966 The Dreams I Dream - לא נכנס למצעד
1967 Maroc 7 (#24)
1975 Let Me Be The One (#12)
1978 Don't Cry For Me Argentina (#5)
1979 Theme From 'The Deer Hunter' (#9)
1980 Riders In The Sky (#12)
1980 Equinoxe Part V (#45)
1981 The Third Man - לא נכנס למצעד
המקור לנתוני המצעדים
הערות שוליים

↑  קליף ריצ'ארד הוברח ע"י פעולת הטעייה בתום הופעתו בבירה, הַבֹּקֶר, 6 באוקטובר 1963
↑  שגיא בן נון‏, יצחק קלפטר: "אני בן 70, אני מבין שאלו השנים האחרונות שלי", באתר וואלה, 5 באפריל 2020
↑  אגדת גבריאלוב, באתר גפן מגזין המושבות, 25 בדצמבר 2015
↑  דליה קרפל, היי, ג'ו, באתר הארץ, 25 באוקטובר 2005
↑  דודי פטימר, ‏60 שנה ללהקה ששיגעה את העולם בסיקסטיז - "הצלליות", באתר מעריב אונליין, 5 בספטמבר 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007408563105171  BnF: cb139064627 (data)  GND: 1093736-5  ISNI: 0000 0001 2259 8814  LCCN: n83143840  MusicBrainz: c7cf4584-bfb1-4cf5-be41-aef384310bbb  NKC: xx0026398  VIAF: 311764964   WorldCat (עם VIAF): 311764964 
הצלליות עם קליף ריצ'רד בנמל התעופה סכיפהול, 1962
בנק ארץ ישראל בריטניה

בנק ארץ ישראל בריטניה בע"מ היה בנק ישראלי, חברה בת של בנק בריטי, שניהם בשליטתה של משפחת ויליאמס, שבראשה עמד נחום זאב ויליאמס, יהודי בריטי ונדבן ידוע, חמיו של מנכ"ל הבנק, יהושע בן-ציון. בחודש יולי 1974 התמוטט הבנק, ונכנס להליך ממושך של פירוק. מנכ"ל הבנק, יהושע בן-ציון, הועמד לדין ונידון לעונש כולל של 12 שנות מאסר וקנס של 25 מיליון לירות ישראליות.
תולדות הבנק

הבנק נוסד בארץ ישראל בשנת 1930 ביוזמת התאחדות עולי פולין, בשם "בנק העולים ארץ ישראל פולניה", והחל לפעול בתחילת 1931. בשנת 1937 נרכש הבנק על ידי נחום זאב ויליאמס. בשנת 1945 שונה שם הבנק ל"בנק ארץ ישראל בריטי", ולאחר מכן שונה פעם נוספת ל"בנק ארץ ישראל בריטניה". קבוצת ויליאמס כללה השקעות נוספות בישראל, בתחומים שונים - ביטוח, בנייה, יקב ועוד. בשנת 1954 מונה יהושע בן-ציון למנכ"ל הבנק. הבנק גדל בהדרגה, והפך לבנק הרביעי בגודלו בישראל.
בשנת 1963 הציע מנכ"ל הבנק, יהושע בן-ציון, לנתן גוטווירט, איש עסקים יהודי מבלגיה, להשקיע 100,000 דולר בפיתוח אדמות אשדוד. עסקה זו הגיעה לדיון בבית המשפט העליון, שמתח ביקורת חריפה על התנהלות הבנק בעסקה, ופסק שעל הבנק להחזיר למשקיע את השקעתו בצירוף הוצאות משפט.
בשנת 1969, עם התערערות מצבו של הבנק, מונה דוד הרשקוביץ כמנכ"ל משותף, לצדו של בן-ציון, וכעבור חודשים אחדים מונה דוד פרידמן כמנכ"ל משותף שלישי.
קריסת הבנק

תחילת הסתבכותו של הבנק מתוארת בפסק הדין שבו הורשע בן-ציון:
באמצעות הבנק ערכה קבוצת ויליאמס עסקות עתידיות בשוק הסחורות, בהיקף גדול מאוד. למימון עסקאות אלה קיבלה קבוצת ויליאמס מ"בנק ארץ ישראל בריטניה", בשנים 1972–1973, הלוואות בסך 47 מיליון דולר, חרף ההסכמים המפורשים של הבנק עם המפקח על הבנקים. ההלוואות ניתנו בדרכים שנועדו לעקוף את הנחיותיו של המפקח על הבנקים, והן לא נפרעו.
לאחר מלחמת יום הכיפורים הורע מצבו של הבנק, ונעשו ניסיונות למכור אותו לבנק המזרחי ולבנק לאומי.
ב-9 ביולי 1974 השתלט בנק ישראל על "בנק ארץ ישראל בריטניה".
פירוק הבנק

עם השתלטותו על הבנק פרסם בנק ישראל הודעה על ההסדרים לתשלום הפקדונות בבנק למפקידיהם, ולפיה ישולמו בהדרגה כל סכומי הפקדונות. לבנק מונה מנהל מורשה, חנוך פינקלשטיין מבנק לאומי, ונעשו ניסיונות למכירתו. משכשלו ניסיונות אלה נכנס הבנק להליך ממושך של פירוק. חברת הביטוח "צור", שהייתה בבעלות הבנק, נמכרה לחברת "הסנה", באוגוסט 1974.
למפרק הבנק מונה יוסף מילוא, ולאחר פטירתו הועבר התפקיד לכונס הנכסים הרשמי. למפרק הוגשו תביעות חוב בסכום כולל של כ-250 מיליון דולר, מתוכן אושרו תביעות ב-132 מיליון דולר. הנושה העיקרי היה בנק ישראל, בעקבות הסכומים ששילם לבעלי הפקדונות בבנק. הנושים קיבלו 57% מהסכומים שתבעו. בדצמבר 2006 הודיע משרד המשפטים שהסתיימו הליכי הפירוק של בנק ארץ-ישראל בריטניה.
ועדת שמגר

בעקבות התמוטטות הבנק הוקמה ועדה, שנתבקשה לבחון את הנסיבות שהביאו להתמוטטות ואת הצעדים שיש לנקוט בתחום הפיקוח על הבנק לשם מניעת הישנות מקרים כאלה. בוועדה היו חברים היועץ המשפטי לממשלה מאיר שמגר, החשב הכללי חיים שטסל, ראש מחלקת המחקר בבנק ישראל ד"ר צבי זוסמן והמשנה ליועץ המשפטי לממשלה מאיר גבאי. הוועדה הגישה את הדו"ח שלה בחודש מאי 1975, ובו נמתחה ביקורת על תפקודו של בנק ישראל בתקופה שקדמה להתמוטטות הבנק.
מסקנות אישיות

מנכ"ל הבנק, יהושע בן-ציון, הועמד לדין והורשע בעבירות של גנבה על ידי מנהל, מרמה ורישומים כוזבים, וכן בעבירה על חוק הבנקאות ועל תקנות ההגנה (כספים), ונידון לעונש כולל של 12 שנות מאסר וקנס של 25 מיליון לירות ישראליות. הוא ריצה רק כשלוש שנות מאסר, לאחר שקיבל חנינה מנשיא המדינה, אפרים קציר, עקב מצב בריאותו. בעקבות ניסיונה של המדינה לגבות מבן-ציון את הקנס שהוטל עליו, ניסיון שלא צלח, הוכרז בן-ציון כפושט רגל ב-20 בדצמבר 1976.
נגיד בנק ישראל בעת קריסתו של בנק ארץ ישראל בריטניה היה משה זנבר, והמפקח על הבנקים היה ד"ר מאיר חת. חת הגיש את התפטרותו לנגיד זמן קצר לאחר קריסת הבנק, אך הנגיד דחה את התפטרותו. בסופו של דבר פרש חת מבנק ישראל בסוף אפריל 1975. חת המשיך למלא תפקידים בכירים בענף הבנקאות, ובהם יו"ר בנק לאומי.
על בנק ישראל ועל הנגיד, משה זנבר, נמתחה ביקורת חריפה, אך זנבר המשיך בכהונתו עד לתום חמש השנים שנקצבו לה מלכתחילה.
לקריאה נוספת

מאיר חת, "התמוטטות בנק ארץ-ישראל בריטניה – מבט לאחר 25 שנים", בספר: חמישים שנות כלכלת ישראל, המסלול האקדמי המכללה למינהל, 2002
הערות שוליים

↑  "בנק העולים", דבר, 23 בינואר 1930
↑  בנק העולים, דבר, 25 בינואר 1931
↑  בנק ארץ ישראל בריטי, דבר, 30 במרץ 1945
↑  ביקורת על בנק בביהמ"ש העליון, דבר, 3 באוקטובר 1972
↑  אריאל וינשטיין, סמנכ"ל בנק לפיתוח התעשיה נתמנה למנכ"ל בבנק א"י בריטניה, מעריב, 28 בספטמבר 1969
↑  ע"פ 173/75 מדינת ישראל נגד יהושע בן-ציון, ניתן ב-18 בספטמבר 1975
↑  הודעה מטעם בנק ישראל, דבר, 11 ביולי 1974
↑  דניאל בלוך, ועדת הכספים החליטה לזרז מכירת א"י בריטניה, דבר, 14 ביולי 1974
ניתנה ארכה של שבועיים למו"מ על מכירת "בנק ארץ ישראל בריטניה", דבר, 20 בספטמבר 1974
↑  הסנה רכשה את חברת הביטוח צור, דבר, 23 באוגוסט 1974
↑  נועם שרביט, ‏אחרי 32 שנים: הסתיים פירוק בנק א"י-בריטניה; הנושים קיבלו 75 מיליון דולר, באתר גלובס, 17 בדצמבר 2006
↑  אברהם קושניר, נגיד בנק ישראל ומפקח הבנקים לא ביצעו ההמלצות, דבר, 12 במאי 1975, המשך
↑  חת פורש מתפקיד המפקח על הבנקים; מסר במקומו, דבר, 17 במרץ 1975
↑  דניאל בלוך, ביקורת קשה על בנק ישראל ונגידו, דבר, 10 ביולי 1974
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 848151433024256420008   WorldCat (עם VIAF): 848151433024256420008 
בנק העולים (הבניין בצד שמאל), רחוב יפו ירושלים, שנות ה-40
פגסוס (תוכנה)

| --- | --- |

 מערכת הפעלה:  iOS, אנדרואיד 
 סוג רישיון:  רישיון חופשי 
 קטגוריה:  תוכנת ריגול
 
פגסוס היא תוכנת ריגול, שפותחה על ידי חברת הסייבר הישראלית קבוצת אן. אס. או. טכנולוגיות (NSO Group). ניתן להתקין אותה באופן סמוי על מכשירי טלפונים ניידים (ומכשירים אחרים) אשר מריצים את רוב הגרסאות של iOS ואנדרואיד.
פרטים שהודלפו מתוכנת פגסוס, שפורסמו ב-2021, מצביעים על כך שהיא מסוגלת לנצל פרצות אבטחה בכל הגרסאות של ה-iOS עד גרסת iOS 14. על פי כלי תקשורת בולטים, שהמרכזי שבהם הוא העיתון האמריקאי ה"וושינגטון פוסט", פגסוס לא רק מאפשרת מעקב אחרי כל התקשורת מהטלפון (הודעות דוא"ל, חיפושים באינטרנט ועוד) אלא גם יכולה לעקוב אחרי שיחות טלפון, להשתלט על המצלמה והמיקרופון על מנת לצותת או לצלם תמונות, לעקוב אחרי מיקום המכשיר (בעזרת GPS), וכן לשלוח מסרים מהמכשיר.
חברת NSO שפיתחה את פגסוס מצהירה כי בעזרת התוכנה היא מספקת ל"ממשלות טכנולוגיה המסייעת להן להילחם בטרור ובפשיעה" ואף פרסמה חלקים של חוזים המחייבים את לקוחות החברה להשתמש במוצריה לחקירות פליליות ולחקירות ביטחוניות בלבד. אך בפועל, מדינות וגופים רבים מנצלים את התוכנה על מנת לעקוב אחרי עיתונאים, מנהיגי מדינות ופעילים למען זכויות אדם, וכן אחרי יעדי מודיעין משטרתי, חלקם לא חשודים בפשע.
תוכנת הריגול נקראה על שם הסוס המכונף פגסוס במיתולוגיה היוונית, דבר הרומז לעובדה שהתוכנה מתפקדת כסוס טרויאני.