stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ררדו ביק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  10 בספטמבר 1961 (בן 63) ארגנטינה 
 ענף מדעי:  כימיה 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  מכון פסטר 
 מוסדות:  אוניברסיטת בר-אילן (1 באוקטובר 1998) 
 ch.biu.ac.il/he/node/546
 
ג'ררדו ביק (נולד ב-10 בספטמבר 1961) הוא כימאי ישראלי, פרופסור חבר לכימיה באוניברסיטת בר-אילן.
אודות

חרארדו ביק נולד ב-1961 בארגנטינה ועלה לישראל בשנת 1979. בישראל נודע כג'ררדו ביק. הוא סיים תואר ראשון, שני ודוקטורט (בהצטיינות יתרה בהנחיית פרופ' חיים גילון) במחלקה לכימיה אורגנית באוניברסיטה העברית בירושלים. את לימודי הפוסט דוקטורט עשה במכון פסטר בליון, צרפת. כשחזר לארץ הוענקה לו מלגת יגאל אלון למדענים צעירים. בשנת 1999 הצטרף לאוניברסיטת בר-אילן ובשנת 2003 מונה לפרופסור חבר.
משנת 1992 הוא חוקר עמית בחברת התרופות Rhone-Poulenc והיה שותף בפיתוח תרופות נגד סרטן העושה שימוש בריפוי גנטי.
הוא היה פרופסור אורח באוניברסיטת פריז 5 במהלך שנת 2010. הוא חבר בוועדת העורכים של כתב העת Journal of Combinatorial Chemistry.
ג'רר פורשלה

ג'רר פורשלה (בצרפתית: Gérald Forschelet; נולד ב-19 בספטמבר 1981) הוא כדורגלן עבר טהיטי, ששיחק בעמדת הקשר.
קריירה

פורשלה התחיל את הקריירה שלו בקאן. ב-17 בפברואר 2001, פורשלה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת במשחק הליגה נגד מונפלייה.
בפברואר 2002, פורשלה חתם בבולטון וונדררס מהפרמייר ליג, בה לא הצליח לצבור דקות משחק. בקיץ 2003, פורשלה הושאל לנשאטל גזמקאס מליגת העל השווייצרית, בה רשם 24 הופעות וכבש 6 שערים.
בקיץ 2004, פורשלה חתם באיסטרס מליגת העל הצרפתית. בתקופתו באיסטרס, פורשלה סבל מפציעות ורשם רק 2 הופעות.
בקיץ 2005, פורשלה חתם בשרלרואה מליגת העל הבלגית, במדיה רשם 14 הופעות וכבש שער אחד.
בינואר 2007 עברה פורשלה חתם באסירינסקה מהליגה השוודית השלישית. בהמשך הקריירה, שיחק בטוביזה וסיטה ספורט.
ג'יימס הרינגטון

| --- | --- |

 לידה:  3 בינואר 1611 אפטון, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  11 בספטמבר 1677 (בגיל 66) לונדון, ממלכת אנגליה 
 מקום קבורה:  כנסיית סנט מרגרט 
 מקום לימודים:  טריניטי קולג' 
 עיסוק:  תאורטיקן פוליטי, סוציולוג, סופר 
 מדינה:  אנגליה 
 בן או בת זוג:  Dayrell 
 
ג'יימס הרינגטון (באנגלית: James Harrington;‏ 3 בינואר 1611 – 10 בספטמבר 1677) היה תאורטיקן פוליטי אנגלי שתמך ברפובליקניזם הקלאסי. הוא ידוע ביותר בשל חיבורו "רפובליקת אוקיאנה" (The Commonwealth of Oceana) (1656).
שנותיו הראשונות

ג'יימס הרינגטון נולד באפטון, נורת'המפשייר, למשפחת אצולה. את חינוכו המוקדם רכש כנראה בבית. ב-1629 הוא החל ללמוד בטריניטי קולג', אוקספורד ועזב שנתיים לאחר מכן ללא תואר. ירושת אביו הספיקה לו לטיול של כמה שנים באירופה, כאשר הוא ראשית התגייס לצבא ההולנדי לתקופה קצרה, כנראה ללא לחימה, ואז טייל בארצות השפלה, דנמרק, גרמניה, צרפת ואיטליה. הרינגטון חזר לאנגליה לפני 1636. בעשר השנים הבאות, שבהן אנגליה נתונה במלחמת אזרחים בין הפרלמנט למלך, נראה שהוא לא היה פעיל במיוחד מבחינה פוליטית.
למרות שהרינגטון היה נאמן פוליטית לפרלמנט, הייתה לו נאמנות אישית למלך צ'ארלס. הוא התערב לטובתו פעמים רבות בשנים 1646–1649, ואף היה משרת שלו במשך תקופה זו. ב-1649, אנשי פרלמנט שכעסו על חוסר הסכמתו לתת להם מידע על אפשרות של בריחה של המלך מנעו ממנו להמשיך לשרת אותו. ישנן שמועות שכאשר המלך נתלה ב-1649 הרינגטון היה לצידו.
אוקיאנה ומאסר

לאחר מותו של צ'ארלס, הרינגטון הקדיש את זמנו לכתיבת רפובליקת אוקיאנה, חיבור שלא היה אהוד כמעט על אף אחד מלבד מחברו. כתב היד הוחרם בזמן הדפסתו, בהוראת הלורד פרוטקטור, אוליבר קרומוול. אך הרינגטון הצליח להשפיע עליו בעזרת בתו של קרומוול; כתב היד הוחזר לו, והספר הודפס שוב ב-1656, עם הקדשה לקרומוול. הרינגטון ואחרים ניסו לקדם את הדעות המיוצגות באוקיאנה באופן מעשי, למשל הצבעה בקלפיות ורוטציה של מושלים ומחוקקים, אך ללא הצלחה.
לאחר הרסטורציה של בית סטוארט ב-28 בדצמבר 1661, הרינגטון נאסר בעוון של חתירה תחת הממשל והושלך ללא משפט למצודת לונדון. אחותו שיחדה את סוהריו כדי לשחררו, אך טרם שהשחרור יצא לפועל הרשויות העבירו אותו לאי סט. ניקולאס שליד פליימות'. קרובים אחרים של הרינגטון הצליחו להביא לשחרורו על ידי העמדת ערבות של 5,000 ליש"ט. לאחר מכן מצבו הבריאותי הידרדר, וגם חדות שכלו הושפעה כנראה, ויש שאומרים שהשתגע. הוא מת ב-1677, ונקבר ליד סר וולטר ראלייה בכנסיית סט. מרגרט שבווסטמינסטר.
גמישות פנוטיפית

גמישות פנוטיפית (Phenotypic plasticity) לעיתים נקראת גם הסתגלות פנוטיפית, היא תופעה ביולוגית נפוצה בה מערך גנטי (גנוטיפ) נתון מבטא פנוטיפים שונים של תכונה מסוימת תחת תנאים סביבתיים שונים.
השלכות

הגמישות הפנוטיפית מאפשרת לאורגניזם לייצר מופעים שונים או רמות ביטוי שונות של תכונות בהתאם לתנאי הסביבה ובכך לעזור לו להתמודד עם תנאים אלה. עם זאת, בתנאים מסוימים מנגנונים של גמישות התפתחותית עלולים גם לגרום למחלות ולפגיעה באורגניזם.
מחקר

העיקרון הוא נושא מחקר מרכזי ורב-תחומי בביולוגיה מודרנית. בביולוגיה אבולוציונית נחקרת האבולוציה של הגמישות הפנוטיפית כתכונה בפני עצמה וכן ההשפעה של תכונה זאת על מהלך האבולוציה. באקולוגיה נחקר מרחב המופעים של תכונות גמישות בכל מין וההשפעה של מרחב זה על יחסי הגומלין של המין עם סביבתו ועל תפקוד המערכת האקולוגית. בגנטיקה ובביולוגיה התפתחותית נחקרים המנגנונים המולקולריים שמאפשרים ביטוי משתנה של תכונות ממבנה גנטי נתון. בתחומים ביולוגיים נוספים גמישות פנוטיפית היא העיקרון מרכזי להסבר תופעות, כמו גמישות התפתחותית של רשתות עצביות בנוירוביולוגיה, דפוסי התנהגות תלויי-הקשר בהתנהגות בעלי חיים, וכו'.
לאחרונה חדר העיקרון ממדעי החיים גם למחקר הרפואי, והתופעה נתפסת כגורם המשפיע על בריאותו של אדם לאורך חייו.
ראו גם

סביבה (פסיכולוגיה)
הפלסטיות של מערכת העצבים
תורשה סביבה והתפתחות האדם
גרמן גילטמן

| --- | --- |

 לידה:  1 בפברואר 1973 (בן 51) זפוריז'יה, ברה"מ 
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1991–2022 (כ־31 שנים)
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד 82  מפקד חטיבה 278  נספח צה"ל ברוסיה
 פעולות ומבצעים
   המערכה ברצועת הביטחון  האינתיפאדה השנייה  מבצע חומת מגן    מלחמת לבנון השנייה  מבצע עופרת יצוקה  מבצע עמוד ענן  מבצע שובו אחים    מבצע צוק איתן
 
גרמן גילטמן (נולד ב- 1 בפברואר 1973) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה ששימש כנספח צה"ל ברוסיה, ואשר פיקד על גדוד 82 וחטיבה 278.
ביוגרפיה

נולד בעיר זפוריז'יה (אז בברית המועצות וכיום באוקראינה). עלה לארץ בשנת 1990. עם גיוסו לצה"ל שובץ בחיל השריון, עבר הכשרה כלוחם, קורס מפקדי טנקים וקורס קצינים. גילטמן שימש במגוון תפקידי מטה ופיקוד בחיל ובכלל זה כמפקד גדוד 82 בחטיבה 7. לאחר מכן היה גם מפקד גדוד 532 בחטיבה 460 ובהמשך סגן מפקד חטיבה 7. השתלם בקורס מפקדי חטיבות ומונה למפקד חטיבה 278 וכסגן מפקד עוצבת הפלדה. בהמשך מונה לנספח צה"ל ברוסיה. לאחר סיום תפקידו הוחלף על ידי בוריס שוסטר.
הערות שוליים

↑  אידית דרויאן-אוחיון, חמושים בדרכון, באתר ישראל היום, 3 באוקטובר 2019
↑  יואב איתיאל, בכירי צה"ל חגגו את הסדר עם החיילים, "גפן - מגזין המושבות",‏ 30 במרץ 2010
ערך זה הוא קצרמרבנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גוג'ו ריו

| --- | --- |
 
 ארץ מקור:  יפן יפן, אוקינאווה
 מייסד:  צ'וגון מיאגי סנסיי
 התפתחה מ:  אגרוף שאולין, עגור לבן פוג'יאני
 ספורט אולימפי:  כן (אולימפיאדת טוקיו 2020)
גוג'ו ריו, (מיפנית: 剛柔流) היא שיטת קראטה מסורתית שפירוש שמה "דרך רכה-קשה". מקור השיטה באי היפני אוקינאווה, אך ידוע כי השיטה מושפעת מאמנויות לחימה בנות למעלה ממאתיים שנה שמקורן בדרום סין.
השיטה מבוססת על טכניקות ישרות ומעגליות ולחימה מטווח קרוב. השיטה משתמשת בכלים שונים, כגון משקולות יד ומאקיווארה, העוזרים בפיתוח וחישול הגוף והנפש.
צ'וגון מיאגי סנסיי (宮城 長順, יליד נהה, אוקינאווה, 1888 - 1953) נחשב לאבי השיטה.
הארגון הבינלאומי לגוג'ו ריו

הארגון הבינלאומי של קראטה מסוג גוג'ו ריו הוא Traditional  Okinawan Goju-Ryu Karate Federation, או בראשי תיבות TOGKF. הארגון נוסד בשנת 1979 באוקינאווה, יפן.
בראש הארגון העולמי עומד כיום מוריו היגאונה סנסיי, (חגורה שחורה דאן #10, יליד אוקינאווה, 1938), הנאמן לדרכו (ה"דו") של צ'וגון מיאגי סנסיי ושם לו למטרה לשמר אותה בעזרתם של תלמידיו - תלמידי ומדריכי גוג'ו ריו בכל רחבי העולם.
לארגון סניפים בכל רחבי העולם: ישראל, איטליה, קנדה, צ'כיה, אזרבייג'ן, נמיביה, סרי לנקה, ארגנטינה ועוד מדינות בעיקר באירופה, מזרח אסיה ואמריקה.
מהלך אימון בגוג'ו ריו

מהלך אימון טיפוסי כולל:
מדיטציה קצרה, להכנה נפשית לאימון.
תרגילי חימום, הכוללים מתיחות מקצות האצבעות ועד לראש (בדרך כלל לפי הסדר) ותרגילי כוח ואירובי.
תרגילי יסוד, כלומר התקפות בסיסיות, הגנות, התחמקויות וכו'. בדרך כלל נבחרים התרגילים עליהם יש להתאמן כדי לבצע את התרגילים המתקדמים יותר בהצלחה.
תרגילים מתקדמים, הכוללים שילוב מעניין של תרגילי יסוד, עמידות מוצא ומעברים ביניהם, בהיבט של אופי לחימה מסוים.
עבודה בזוגות, בהם חוזרים על התרגילים המתקדמים כאשר אחד מתקיף והשני מתגונן בעזרת התרגילים שהתאמנו עליהם.
קרבות, בדרך כלל באותו היבט עליו התאמנו באימון, כלומר אם האימון היה בדגש על זרימה, המתאמן יידרש להשקיע יותר בזרימת התרגילים שלו ופחות בהפעלת כוח או דיוק.
קאטות. לעיתים נבחרות קאטה או שתיים שאופיין תואם לאופי האימון הספציפי.
אימון כוח קצר, למיצוי האימון.
שחרור.
מדיטציה קצרה, לחזרה בראש על האימון.
קאטות

קאטה היא סדרה של תנועות לחימה, הן הגנתיות והן התקפיות, שמתבצעות באופן יחידני נגד יריב וירטואלי. הן מהוות חלק אינטגרלי חשוב מכל סוג של קראטה ומטרת לימודן לאפשר למתאמן להפנים את מטרתן ומהותן של התנועות שהוא עושה. בשלב מאוחר יותר יוכל המתאמן לשלב את התנועות הללו ברנדורי (קרבות חופשיים) ולפתח אינסטינקטים בהתאם.
בגוג'ו ריו יש 13 קאטות. שלוש קאטות נשימה - סאנצ'ין בשתי וריאציות וטנשו - ו-10 נוספות עם ידיים סגורות. צ'וגון מיאגי סנסיי פיתח את שתי הקאטות הראשונות - גקיסאי-דאי-איצ'י וגקיסאי-דאי-ני - שהדמיון ביניהן רב למעט תנועות מעטות. כל שאר הקאטות פותחו בסין בטרם התגבשות השיטה במאה ה-20. בשל אופייה של השיטה, כמעט בכל הקאטות המתקדמות קיימים אלמנטים של לחימה צמודה או היחלצות מאחיזות בצורות מגוונות, בנוסף על תרגילים לטווחים רחוקים יותר.
הקאטות :
גקיסאי-דאי-איצ'י - "השמדה" מספר אחת - הקאטה הראשונה בגוג'ו ריו. קאטה בסיסית הכוללת בעיקר תנועות בסיסיות ונלמדת בתחילת דרכו של המתאמן. הקאטה נקראה כך כיוון שפותחה על ידי אחד התלמידים המצטיינים של השיטה שגויס לצבא היפני במלחמת העולם השנייה. הוא צפה כי המלחמה תביא מפלה קשה לעמו ולעצמו, ולכן קרא לקאטה על שם עתידו הצפוי (הוא אכן לא חזר בחיים).
גקיסאי-דאי-ני - "השמדה" מספר שתיים - קאטה מתקדמת יותר, דומה למדי לקאטה הראשונה, למעט שינויים קלים בהם עמידת חתול (נקו-אשי-דאץ'), בלימת איקי-אוקה ותנועת טורה-גוץ'.
סייפה (サイファー, Saifa) - הקאטה המסורתית הראשונה למעשה של הגוג'ו ריו, ופותחת את סדרת הקאטות עם ידיים פתוחות (קאי-שו-גאטה). פירוש שמה, "להרוס ולהביס", מייצג היטב את התנועות והרצף שלהן בקאטה. ברמות הגבוהות, היישום של הסייפה מביא לידי ביטוי את היכולת להימלט מאחיזה רבת עוצמה של יריב אחד או שניים.
סיונצ'ין - "דרך ארוכה אל המטרה" - קאטה המאופיינת בתרגילי ידיים ובעמידות חזקות, ללא בעיטות. משלבת תרגילים רכים וקשים לסירוגין.
שיסוצ'ין - "ארבעה שערים \ התקפות" - קאטה המאופיינת בתרגילי ידיים פתוחות המחליפים כיווני התקפה בתדירות גבוהה.
סאן סירו - "שלושים ושש" - קאטה המיועדת, כמו הקאטות הבאות ברשימה, לחגורות שחורות, מאופיינת בהתקפות והפלות בכוח רב.
סאי פאי - "שמונה עשרה" - מאופיינת בתקיפות רכות וקשות לסירוגין.
קורורונפה - "השקט שלפני הסערה"- קאטה מהירה שכוללת התחמקויות.
סאי סאן - "שלוש עשרה".
סופר אינפאי - "מאה ושמונה". זוהי קאטה ארוכה במיוחד, לדרגות גבוהות בלבד, והיא היחידה מכל קאטות גוג'ו ריו הכוללת קפיצה.
קאטות נשימה וכוח זורם:
סאנצ'ין.
סאנצ'ין קאנריו היגאונה סנסי. (כוללת סיבוב).
טנשו.
גוג'ו ריו בישראל

את תורת הגוג'ו ריו הביא לישראל סנסיי (ליאון) יהודה פנטנוביץ' (נולד ב-30 בנובמבר 1938 בקלקרסדוף טרנסוואל, דרום אפריקה, נפטר ב-12 באוקטובר 2006 בישראל), וייסד את קראטה-דו ישראל - הארגון הישראלי לגוג'ו ריו.
בשנת 1972 עלה לישראל ביחד עם אשתו, נורמה - אשר תרמה גם היא רבות לקיומה של השיטה בארץ ותמכה בו, ועם שלושת ילדיו. הוא הקים את המועדון הראשון של שיטת הגוג'ו ריו בפתח תקווה. את השיטה למד בדרום אפריקה מיו סט ג'ונסון והתאמן תחת השיטה עד לדרגה דאן 5, בשנת 1985 חזר למקורות למורהו - סנסיי מוריו היגאונה, יושב ראש הארגון העולמי לגוג'ו ריו, אותו פגש לראשונה שנים קודם לכן, כאשר שהה עמו באותו חדר במלון בחו"ל, ובמשך כל שנות חייו הקפיד על הקראטה האוקינאוי המסורתי כדרך חיים, והעביר זאת לתלמידיו. בדצמבר 2004 קיבל דרגת דאן #8. הדוג'ו עבר לנתניה בתחילת שנות שמונים. סנסיי יהודה היה אדם מאמין והשתמש רבות במקורות היהודיים לחינוך תלמידיו.
הארגון שייסד סנסיי פנטנוביץ' ממשיך בפעילותו גם כיום. הדוג'ו הראשי של הארגון (הונבו דוג'ו) עדיין פעיל בנתניה ואת הארגון הארצי מובילים כיום תלמידיו הבכירים החברים בארגון העולמי IOGKF של סנסאי נקמורה.
ארבעה תלמידים בכירים לשעבר של פנטנוביץ' הפכו למורים בולטים לאמנויות לחימה בישראל. הראשון מביניהם, שעדיין מלמד גוג'ו ריו קראטה בפתח תקווה, הוא רוני קלוגר סנסיי. השני הוא ירון בנימיני, אשר לימד גוג'ו ריו משך שנים רבות, אך ברבות הזמן עבר לתרגל וללמד אמנויות לחימה סיניות. השלישי הוא, יוסי קאבלי, שפרש בתחילת שנות התשעים לאחר מעבר למדינה אחרת, הרביעי הוא תלמידו של יוסי, אילן אופנהיימר, אשר פרש מארגון IOGKF ומלמד גוג'ו ריו בפתח תקווה, בתל אביב וברעננה.
אחד המורים היותר מוכרים באזור הדרום, תאודור שפיר מאורוגוואי אשר מלמד את שיטת הגוג׳ו ריו, עלה לישראל משנת 1974, והיום מלמד באזור המרכז, גם הכשיר שני תלמידים בכירים בולטים לאמנויות לחימה בישראל, הראשון הוא אורליו בוניה, כיום מתגורר בספרד, והשני הוא אלברט בן דוד.
גרגוריוס פלמאס

| --- | --- |

איקונין של פלמאס מן המאה ה-14
 לידה:  1296? ביזנטיון, האימפריה הביזנטית
 פטירה:  14 בנובמבר 1359 (בגיל 63 בערך) סלוניקי, האימפריה הביזנטית
 קאנוניזציה:  1368
 חג:  14 בנובמבר
 מחלוקות:  עם האנטי-הסיכיסטים
הקדוש גרגוריוס פַּלַמַאס (ביוונית: Γρηγόριος ο Παλαμάς‏; 1296? – 14 בנובמבר 1359) היה נזיר ותאולוג ביזנטי, ארכיבישוף סלוניקי. פלמאס, שניסח אפולוגטיקה שיטתית להגנת התורה המיסטית של ההֶסִיכאזם, מוכר בנצרות האורתודוקסית כקדוש וכאחד מאבות ומורי הכנסייה.
ביוגרפיה > שנים מוקדמות

גרגוריוס פלמאס היה בנו של הסנטור קונסטנטינוס פלמאס, נצר לבית אצולה מאנטוליה שהיה ממקורבי הקיסר אנדרוניקוס השני. בגיל שבע מת אביו והקיסר נטל את האפוטרופסות עליו. הוא התחנך בידי המלומד החשוב תאודורוס מטוכיטיס (אנ') שלימדו את תורת אריסטו ומדעים, ונצפה לו עתיד כאיש ציבור. גרגוריוס הצעיר גילה במהרה עניין רב בלימודי דת ובחיי הנזירים, ונטש את חיי העולם בערך בגיל עשרים כדי לידור נדר נזורה. הוא אף שכנע את אמו ואת אחיו ואחיותיו לעשות כמותו.
ב-1316 התיישב בהר אתוס אצל אב-המנזר ניקודמוס, שדגל בשיטת ההסיכאזם – ησυχασμός, מלשון "הדממה" או "שלווה" ביוונית. תורה זו החלה להתפתח מאות רבות קודם אך השתכללה רק במאה ה-12. עיקרה היה השגת חוויה של דבקות מוחלטת באלוהי, בנפש אך גם בגוף, באמצעות מדיטציה, שינון מנטרי של תפילת ישו (”אדני ישו, בן האלוהים, סְלַח־לִי אֲנִי הַחוֹטֵא”) ומחוות גופניות. חלק מהמתרגלים דיווחו על הרגשה של אור זך האופף אותם. למרות תפוצתה בקרב חוגי נזירים, נותרה אזוטרית ומחוץ לתשומת לבן של רשויות הכנסייה או הקיסרות.
ניקודמוס מת לאחר שלוש שנים, וגרגוריוס עבר ללאורה הגדול שעל ההר. הוא העדיף התבודדות על פני חיי קהילה נזיריים ופרש מעל אחיו לתקופות ארוכות כדי לעסוק בהסיכאזם בדבקות, אם כי לא נטש את החיים המשותפים. לאחר עוד שלוש שנים עזב את הלאורה כדי להתבודד וללמוד את רזי ההסיכאזם מאב-המנזר גרגוריוס הגדול בסקיטה (קהילת נזירים מתבודדים) גלוסיה שעל ההר, שם שהה שנתיים. ב-1325 אילצו פשיטות טורקיות אותו ונזירים אחרים לצאת את אתוס לסלוניקי, בה הוסמך לכמורה ב-1326. את חמש השנים שלאחר מכן העביר בהתבודדות והרהור במנזר בברהוריה. הוא שב לאתוס בעקבות מתקפות סרביות באזור ושם כיהן כאב-המנזר אֶספִיגְמֶנוּ למשך זמן מה. ב-1334 החל לכתוב חיבורים, ובין מסותיו נמנו דיונים בהמשכה הכפולה של רוח הקודש והגיוגרפיות של קדושים.
באותה שנה ממש, פרסם הנזיר האורתודוקסי ברלעם מקלבריה עשרים-ואחת מסות נגד הכנסייה הלטינית, במסגרת המשא-ומתן שהתנהל אז על איחוד מחדש בין מזרח ומערב. ברלעם תקף בין היתר את הוספת המילים "ומן הבן" להצהרת האמונה, מהם השתמע שרוח הקודש נמשכת מן האב והבן בשילוש הקדוש גם יחד. כדוגל נוקשה בנאופלטוניזם ובתורתו של פסבדו-דיוניסיוס האראופגיטי, הוא נימק זאת בכך שאין שום אפשרות להגיע להבנה אודות מהותו המסתורית של האל הנמצאת מעבר להשגת אנוש, שניתן לתארה על דרך השלילה בלבד.
ביוגרפיה > התקבלותו

הפוליטיזציה של המחלוקת ההסיכית הבטיחה, בתורה, את ניצחון הפלמיזם לכשגבר קנטקוזנוס. עוד לפני שכבש את קונסטנטינופול, הקריבה אנה את אקינדינוס והפטריארך מתוך ציפייה לפשרה. בינואר 1347 כינסה סינוד נוסף בו טוהר פלמאס והחלטות 1341 תוקפו שוב. אקינדינוס הודח וגורש. בפברואר כבש קנטקוזנוס את הבירה והוכתר לקיסר-שותף עם יוחנן החמישי הצעיר.
יוחנן הארבעה-עשר הודח ממשרת הפטריארך והוחלף על ידי איזידורוס, פלמיסט קנאי. באותה שנה חיבר גרגוריוס פלמאס תמצות של משנתו, "מאה וחמישים הפרקים". הוא הדגיש שוב כי כל נוצרי יכול להגיע לידיעה והשגה מלאה של האל מתוך התמסרות מלאה, וכי מאידך מהותו וטיבו של הבורא הם מעבר לתפישת האדם; רק ההבדל בין הווייתו הנסתרת לתולדותיו הגלויות אפשר את הניגודיות המשלימה הזו. הוא מונה לארכיבישוף סלוניקי, אם כי העיר הייתה גדושה במתנגדי קנטקוזנוס ורק ב-1350 החל לכהן בפועל. ניצחונה של גישתו היה הדרגתי, כשרבים בהיררכיה הכנסייתית מוחים על הלהיטות בה מינה איזידורוס בישופים פלמיסטים, אך מוחץ. תאולוגים רבים שהתנגדו לו בכנות מטעמים אמוניים – חלקם היו תומיסטים – העדיפו לעזוב את הכנסייה המזרחית ולהמיר את דתם לקתוליות. ב-1351 כונס שוב סינוד מיוחד ומורחב שקידש חד-משמעית את התורה הפלמיסטית וערך לה קנוניזציה מלאה.
הארכיבישוף מסלוניקי חלה ב-1352. ב-1354, בעת שיט בים, נשבה על ידי הטורקים ובילה שנה בחזקתם, עד ששולם כופר. את שנותיו האחרונות העביר בסלוניקי עד למותו ב-1359. הוא נקבר בהאגיה סופיה (סלוניקי). ב-1368 הכריז עליו עוד סינוד מיוחד כקדוש וכאחד מאבות ומורי הכנסייה. בשל הטבע המועצתי של הכנסייה האורתודוקסית, המחייב קבלה אוניברסלית של דעות כדי שיחשבו כמחייבות את הכלל – מעט מאוד השקפות חדשות התקבלו לאחר שבע הוועידות האקומניות שתמו ב-787 – הוא מהאחרונים שזכה למעמד כזה. ההסיכאזם התפשט מעבר לביזנטיון והתקבל בקרב הנזירים בכל המרחב האורתודוקסי.
לקריאה נוספת

Aristeides Papadakis, Gregory Palamas, בתוך: William M. Johnston, Encyclopedia of Monasticism, Taylor & Francis, 2000. עמ' 998-1000.
Micahel D. Peterson, Gregory Palamas בתוך: The New Westminster Dictionary of Church History, Westminster John Knox Press, 2008. עמ' 284-285.
גרמן טיטוב

| --- | --- |

גרמן טיטוב
 לידה:  11 בספטמבר 1935 מחוז אלטאי, ברית המועצות
 פטירה:  20 בספטמבר 2000 (בגיל 65) מוסקבה, רוסיה
 מידע כללי
 בשירות:  קוסמונאוט בשירות תוכנית החלל הסובייטית
 לאום:  ברית המועצות סובייטי
 השכלה:  אקדמיית חיל האוויר הסובייטי על שם ז'וקובסקי (1968)  האקדמיה הצבאית של המטכ"ל של צבא רוסיה (1972) 
 עיסוק בעבר:  טייס
 תקופת השירות:  1960–1992 (כ־32 שנים)
 דרגה:  קולונל-גנרל בחיל האוויר הסובייטי
 זמן שהייה בחלל:  יום, שעה ו-18 דקות
 משימות
 ווסטוק 2
 
 עיטורים
   
 
גרמן סטפנוביץ' טיטוב (ברוסית: Герман Степанович Титов;‏ 11 בספטמבר 1935 – 20 בספטמבר 2000) היה טייס החלל הרביעי בתולדות האנושות, והשני שהשלים הקפה מלאה סביב כדור הארץ.
ביוגרפיה

גרמן טיטוב נולד ב-11 בספטמבר 1935 במשפחתו של מורה לרוסית. בכפר במחוז אלטאי. הוא נתן לילדיו שמות על פי דמויות מיצירות של אלכסנדר פושקין. לאחר שסיים את לימודיו התיכוניים התקבל גרמן לבית הספר לטיס. בשנת 1957 סיים את לימודיו והוסמך לתפקיד של טייס קרבי בדרגת סגן.
טיטוב התאמן יחד עם עוד מספר עשרות טייסים צעירים בתוכנית החלל הסובייטית והיה אמור להחליף את יורי גגארין במקרה חירום. לאחר טיסתו ההיסטורית של גגארין נבחר טיטוב להיות הקוסמונאוט השני ושוגר לחלל ב-6 באוגוסט 1961, בחללית "ווסטוק 2". טיסתו הייתה ארוכה יותר מזו של גגארין פי 14 לערך, ובמהלכה ביצע טיטוב 17 הקפות סביב כדור הארץ.
ב 7 בינואר 1962 ביקר טיטוב במקאסאר כאורחו של סוקרנו. במהלך נסיעתם בעיר הוטל רימון יד לעבר רכבי השירה. אנשים נקטלו מהפצוץ, היו דווחים סותרים על מספרם. טיטוב וסוקרנו נצלו. 6 פושעים שהורשעו בניסיון הרצח הוצאו להורג.
עד שנת 2021 היה טיטוב האדם הצעיר ביותר שטס לחלל – הוא טס בגיל 25 ו-11 חודשים.
לאחר טיסתו המשיך טיטוב לשמש בתפקידים בכירים בתוכנית החלל הרוסית עד לשנת 1992. בשנת 1995 הוא נבחר לדומה (הפרלמנט הרוסי) מטעם המפלגה הקומוניסטית.
גרמן טיטוב נפטר ב-20 בספטמבר 2000 מהתקף לב בעת שהותו בסאונה.
הערות שוליים

↑  כאן: https://time.com/archive/6830829/indonesia-into-space/ אזכור שמו בכתבה באנגלית, יש גם תאורים באינדונזית.
| ברית המועצות תוכנית החלל הסובייטית והרוסית רוסיה |
| --- | --- | --- |
| תוכניות לא מאוישות | תוכנית ספוטניק • תוכנית לונה • תוכנית ונרה • תוכנית לונוחוד • תוכנית מארס • תוכנית זונד • תוכנית וגה |  |
| תוכניות מאוישות | תוכנית ווסטוק • תוכנית ווסחוד • תוכנית סויוז • תוכנית סאליוט • אינטרקוסמוס • פדרציה • מאדים 500 • תוכנית חקר הירח הרוסית • תחנת השירות המסלולית הרוסית |  |
| משימות בולטות | ספוטניק 1 • ספוטניק 2 • לונה 2 • ווסטוק 1 • סויוז 1 • סויוז 11 • ונרה 11 • אפולו-סויוז |  |
| חלליות, מעבורות ומשגרים | ווסטוק • ווסחוד • סויוז • מעבורת החלל בוראן • מעבורת החלל פטיצ'קה • מעבורת 2.02 • מעבורת 2.03 • תחנת החלל מיר • פרוגרס • קליפר • תוכנית מיר ומעבורות החלל • מיר-2 • תחנת החלל הבין-לאומית (המקטע הרוסי) • LK • משגר ווסטוק • משגר ווסחוד • משגר סויוז • משגר מולניה • פרוטון • זניט • N-1 • אנגרה • תחנת החלל המסלולית הלאומית |  |
| קוסמונאוטים ומתכננים | יורי גגארין • גרמן טיטוב • ולנטינה טרשקובה • אלכסיי ליאונוב • לייקה • (קוסמונאוטים נוספים) • סרגיי קורוליוב • ולנטין גלושקו • ולדימיר צ'לומי • קרים קרימוב • קונסטנטין ציולקובסקי |  |
| קוסמודרומים | קוסמודרום בייקונור • קוסמודרום פלסצק • קוסמודרום ווסטוצ'ני • קוסמודרום סבובודני • קפוסטין יאר |  |
| השר לבניית מכונות כלליות וראשי רוסקוסמוס | סרגיי אפאנסייב • יורי קופטב • אנאטולי פרמינוב • ולדימיר פופובקין • אולג אוסטפנקו • איגור קומארוב • דמיטרי רוגוזין • יורי בוריסוב |  |
| חברות ותאגידי חלל פרטיים | תאגיד החלל הרוסי אנרגיה • מחקר מדעי לבניית מכונות •  אנרגומאש • מערכות המידע הלווייניות רשטניוב |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810650835005606  BNE: XX1209312  GND: 118622943  ISNI: 0000 0001 0900 1382  LCCN: n83149291  LNB: 000181242  NDL: 00526784  NKC: skuk0001386  NLA: 35128630  NTA: 250201518  PIC: 392013  RERO: 02-A013499787  SELIBR: 200048  SUDOC: 230334105  VIAF: 51662650   WorldCat (עם VIAF): 51662650
גראנד אסט

| --- | --- |

 מדינה:  צרפת צרפת
 מושל:  סטפן פראטסי (Stéphane Fratacci)
 מחוזות בחבל:  ארדן  אוב  מארן  אוט-מארן מרת ומוזל מז מוזל בא-רן או-רן ווז'   200 קנטונים, 5,195 ערים (קומונות)
 בירת החבל:  שטרסבורג
 שטח:  57,433 קמ"ר
  ‑ הנקודה הגבוהה:  גרון בלו 
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בחבל:  5,561,287 (1 בינואר 2021)
  ‑ צפיפות:  97 נפש לקמ"ר (2012)
 קואורדינטות:  48°35′56″N 7°45′36″E﻿ / ﻿48.5989°N 7.7599°E﻿ / 48.5989; 7.7599 
 https://www.grandest.fr/
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה      (למפת גראנד אסט מוגדלת) שטרסבורג מילוז מץ נאנסי אפינאל ורדן שאלון-אן שמפאן  ריימס שרלוויל מזייר  טרואה שומון בורגון-פראנש-קונטה איל דה פראנס  או-דה פראנס  בלגיה לוקסמבורג גרמניה שווייץגראנד אסט(למפת גראנד אסט רגילה) שטרסבורג מילוז מץ נאנסי אפינאל ורדן שאלון-אן שמפאן  ריימס שרלוויל מזייר  טרואה שומון בורגון-פראנש-קונטה א. דה פ.  או-דה פראנס  בלגיה לוקס. גרמניה שווייץגראנד אסט tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
גראנד אסט (בצרפתית: Grand Est) הוא חבל בצפון צרפת, החל מ-2016. בירת המחוז היא שטרסבורג. החבל הורכב משלושה חבלים קודמים: אלזס, שמפאן-ארדן ולורן בעקבות רפורמה מנהלית שעברה צרפת המטרופוליטנית. מספר חבלי הארץ ירד מ-22 ל-13 חבלי ארץ. החבל מורכב מעשרה מחוזות: ארדן, אוב, מארן, אוט-מארן, מרת ומוזל, מז, מוזל, בא-רן, או-רן וווז'.
מושל החבל הוא סטפן פראטסי, שנכנס לתפקידו ב-2016. בירת החבל היא שטרסבורג.
ב-1 בינואר 2016 ניתן לחבל שם זמני אלזס-שמפאן-ארדן-לורן, שם שנוצר מאיחוד שמות החבלים. ביולי 2016 מועצת החבל נתנה לחבל את השם גראנד אסט, שם שאושרר במועצת המדינה של צרפת. משמעותו "מזרח גדול" המתאר את מיקום החבל ביחס לצרפת המטרופוליטנית.
גאוגרפיה

חבל זה נמצא בצפון מזרח צרפת המטרופוליטנית וגובלת עם המדינות בלגיה, לוקסמבורג וגרמניה בצפונה, עם גרמניה ושווייץ ממזרחה. בדרומה היא גובלת עם חבל בורגון-פראנש-קונטה וממערב בחבלים איל-דה-פראנס ואו-דה-פראנס. מרכז החבל נמצא בקומונה וואה-ואקון (Void-Vacon) שבמחוז מז.
הגבול המזרחי שלה הוא נהר הריין, שבקונגרס וינה הפך להיות עורק מסחר עיקרי בתוך אירופה.
דמוגרפיה

נכון לשנת 2012 בחבל היו 5,548,955 תושבים.
רשימת ערים עם מעל ל-20 אלף תושבים:
| עיר | חבל לשעבר | 2014 |
| --- | --- | --- |
| שטרסבורג | אלזס | 274,394 |
| ריימס | שמפאן-ארדן | 181,893 |
| מץ | לורן | 119,551 |
| מילוז | אלזס | 110,755 |
| נאנסי | לורן | 105,067 |
| קולמר | אלזס | 67,257 |
| טרואה | שמפאן-ארדן | 60,009 |
| שרלוויל-מזייר | שמפאן-ארדן | 49,759 |
| שאלון-אן-שמפאן | שמפאן-ארדן | 45,225 |
| טיונוויל | לורן | 41,325 |
| אגנו | אלזס | 34,406 |
| אפינאל | לורן | 32,387 |
| שילטינהים (Schiltigheim) | אלזס | 31,691 |
| וונדבר-לה-נאנסי (Vandœuvre-lès-Nancy) | לורן | 30,569 |
| סן-דיזייה (Saint-Dizier) | שמפאן-ארדן | 25,280 |
| אפרנה (Épernay) | שמפאן-ארדן | 23,529 |
| שומון | שמפאן-ארדן | 22,678 |
| מונטיניי-לה-מץ (Montigny-lès-Metz) | לורן | 21,990 |
| סארגמין (Sarreguemines) | לורן | 21,605 |
| פורבך | לורן | 21,475 |
| דייה-דה-ווז' | לורן | 21,053 |