stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טריניטי קולג' (אוקספורד)
היסטוריה > דרהאם קולג'

השטח שבו עומד כעת טריניטי קולג' היה שייך במקור לדרהאם קולג', שנבנה עבור נזירים בנדיקטינים מקתדרלת דרהאם. קולג' זה נוסד לאחר רכישת הקרקע בשנת 1291, אם כי נזירים נשלחו לאוקספורד במשך כמה שנים לפני כן. הקרקע נמסרה לכתר במרץ 1545, והוענקה לבעלים פרטיים ב-1553. לאחר מכן נרכשה על ידי עובד המדינה תומאס פופ ב-20 בפברואר 1555, שייסד את טריניטי קולג' זמן קצר לאחר מכן.
היסטוריה > טריניטי קולג'

טריניטי קולג' נוסד בשנת 1555 על ידי סר תומאס פופ בתקופת הרפורמציה הפרוטסטנטית. פופ היה קתולי וחשוך ילדים, והוא קיווה שעם ייסוד הקולג' הוא ייזכר בתפילות תלמידיו. שרידיו עדיין עטופים ליד מזבח הקפלה. הקרן המקורית תמכה בנשיא, 12 עמיתים ו-12 חוקרים, ועד 20 בוגרי תואר ראשון. החברים נדרשו לעבור הסמכה לכהונה ולהישאר רווקים.
הקולג' נשאר מוסד לגברים בלבד עד 1979, כאשר (בדומה לקולג'ים אחרים באוקספורד) הוא החל לאפשר לנשים ללמוד לתואר ראשון. כעת הקולג' הוא מעורב מגדרית לחלוטין וכולל מגורים משותפים. בין 2015 ל-2017, 41.1% מבוגרי התואר הראשון בבריטניה שהתקבלו לטריניטי הגיעו מבתי ספר ממלכתיים.
מבנים

הכניסה הראשית לקולג' נמצאת ברחוב ברוד (אנ'), הממוקם בין קולג' בייליול וחנות הספרים בלקוולס (אנ'), ומול רחוב טורל. הוא מוקף בגדר של כלונסאות ברזל ולא בחומה, והשערים הכחולים הייחודיים שלו מספקים מראה פתוח ונגיש יותר מאשר קולג'ים אחרים באוקספורד. החלק האחורי של הקולג' קרוב אל קולג' סנט ג'ון (אנ'), ויש לו כניסות הן ברחוב סנט ג'יילס (אנ') והן בפארקס רואד (אנ'). בנוסף לארבע חצרות מרובעות (אנ') עיקריות, יש לקולג' מדשאה גדולה וגנים, הכוללים שטח קטן של חורש.
מבנים > חצר דרהאם

טריניטי נבנה סביב חצר מרובעת אחת, הידוע כיום כמרובע דרהאם, על שם קולג' דרהאם שהיה ממוקם שם בעבר.
מבנים > קפלה

הקפלה, שנחנכה ב-1694, הייתה קפלת הקולג' הראשון שתוכנן כולו בסגנון הבארוק. התכנון נעשה על ידי הנרי אולדריץ' (אנ'), עם עצות של כריסטופר רן. בראש המגדל המערבי ניצבים ארבעה פסלי נשים, המייצגים אסטרונומיה, גאומטריה, רפואה ותאולוגיה.
מבנים > חצר הגן

הצד הצפוני של החצר המרובעת תוכנן על ידי כריסטופר רן ונבנה בשנים 1665–1668 כבלוק עצמאי מצפון לחצר המרובעת דרהאם. הצד המערבי נוסף לאותה תוכנית בשנת 1682.
מבנים > החצר הקדמית

החצר המרובעת הקדמית שממוקמת בין החצר המרובעת של דרהאם לרחוב ברוד, נוצרה על ידי הבניינים החדשים (1883–1885) ומגורי הנשיא (1885–1887), שעוצבו על ידי תומאס גרהם ג'קסון (אנ'). היא כוללת גם כמה מבנים ישנים יותר ברחוב ברוד: ארבעה קוטג'ים ישנים ו-קטל הול, בית אבן שנבנה על ידי הנשיא ראלף קטל (אנ') בסביבות 1620.
מבנים > חצר הספרייה

החצר המרובעת של הספרייה ממוקמת בין הבניינים החדשים של ג'קסון והספרייה החדשה שנבנתה בין 1925–1928, כאנדרטת זיכרון לחברי הקולג' שנספו במלחמת העולם הראשונה. הבניין תוכנן על ידי ג'יי אוסבורן סמית', עם הגג המעוגל והמעוטר שעוצב על ידי האדריכל לאונרד שופרי (אנ').
בנייני קמברבאץ' מצפון ומדרום תוכננו על ידי מגווייר (אנ') ומורי ונבנו בשנים 1964–1966. חדר נורינגטון (על שם סר ארתור נורינגטון (אנ'), נשיא לשעבר של הקולג') של חנות הספרים בלקוולס, שגודלו 930 מ"ר, נמצא מתחת לחצר הספרייה.
בשנת 2018 קיבל הקולג' אישור תכנון לבניין חדש, מצפון לחצר הספרייה ולספריית ווסטון (אנ') של האוניברסיטה ויחליף את בניין קמברבאץ' הצפוני.  בניין לוין נפתח בשנת 2022.
חיים סטודנטיאלים

הקולג' מציע מעונות לכל הסטודנטים לתואר ראשון. מגורי שנה א' וב' ממוקמים באתר הראשי של הקולג', ושנים ג' ו-ד' בבנייני הקולג' בדרך וודסטוק (אנ').
חיים סטודנטיאלים > מקהלת הקפלה

מקהלת קפלת טריניטי קולג' מורכבת משמונה זמרי מקהלה המקבלים מלגה ומעל לשלושים זמרים בהתנדבות. לקולג' יש את אחת ממקהלות הקפלה הגדולות באוניברסיטה ורוב החברים הם מהקולג'. המקהלה שרה תפילת ערב שבועית ביום ראשון ולעיתים בטקסים שבועיים המציינים אירועים בקולג'. לטריניטי קולג' אין מנהל מוזיקלי, והאחריות נופלת על נגני העוגב ומפוקחת על ידי הכומר.
בוגרים בולטים

במשך למעלה מארבע מאות שנים, למדו בטריניטי מספר סטודנטים בולטים שהובילו קריירות בתחומי אקדמיה, פוליטיקה, מדע, דתות ואמנויות.
ויליאם פיט האב, ראש ממשלת בריטניה לשעבר
פרדריק נורת', ראש ממשלת בריטניה לשעבר
הנרי מוסלי, פיזיקאי ומגלה חוק מוזלי
ספנסר קומפטון, ראש ממשלת בריטניה לשעבר
סר ג'ייקוב ריס-מוג, לשעבר מנהיג בית הנבחרים ולורד נשיא המועצה
סר ריצ'רד ברטון, חוקר וסופר
סר רונלד סיים, היסטוריון רומי
פיליפ, מלך הבלגים נכון ל-2013
גלריה

המדשאות האחוריות, מבט לכיוון מרובע הגן; המבנה הלבן מימין במרכז הוא חדר אוכל זמני (2023).
המרובע הקדמי
פסל הקרדינל ניומן מחוץ למרובע הגן
'The Wilderness'
חדר האוכל הישן בטרינטי קולג' (סגור לרגל שיפוץ 2023)
בתוך הקפלה
מבט מהמדשאה לכיוון וודהם קולג'
בניין ג'קסון
הערות שוליים

1 2  History of Trinity, Trinity College Oxford (באנגלית)
↑  "Trinity College : Annual Report and Financial Statements : Year ended 31 July 2022" (PDF). ox.ac.uk. p. 11. נבדק ב-16 בפברואר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "British Prime Ministers educated at Oxford - University of Oxford".
↑  "Houses of Benedictine monks: Durham College, Oxford".
↑  "Annual Admissions Statistical Report May 2018" (PDF). www.ox.ac.uk.
1 2 3  "Trinity College". british-history.ac.uk. נבדק ב-19 במרץ 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Go Ahead for the Levine Building". Trinity College, Oxford. נבדק ב-12 בפברואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Prince Charles opens Trinity College's Levine Building". BBC News. 13 במאי 2022. נבדק ב-13 במאי 2022. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Undergraduate accommodation".
↑  "Chapel Choir".
| אוניברסיטת אוקספורד |
| --- | --- | --- |
| קולג'ים |   אול סולס   בייליול   ברייזנוז   כרייסט צ'רץ'   קורפוס כריסטי   אקסטר   גרין טמפלטון   האריס מנצ'סטר   הרטפורד   ג'יזס   קיבל   קלוג   ליידי מרגרט הול   לינקר   לינקולן   מודלין   מנספילד   מרטון   ניו   נאפילד   אוריאל   פמברוק   קווינס   סנט אן   סנט אנטוני   סנט קטרין   סנט קרוס   סנט אדמונד הול   סנט הילדס   סנט יוז   סנט ג'ונס   סנט פיטרס   סאמרוויל   טריניטי   יוניברסיטי   וודהם   וולפסון   ווסטר   |  |
| מוסדות פרטיים קבועים |   בלקפרירס   כמפיון הל   ריג'נטס פרק   סנט בנתס הל   סנט סטיבנס הוס   וויקליף הל  |  |
קטגוריה‏ • ‏‏ויקישיתוף
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007378493105171  BnF: cb125314902 (data)  GND: 2072525-5  ISNI: 0000 0001 1552 8367  LCCN: n85145603  SUDOC: 035061413  VIAF: 136107432   WorldCat (עם VIAF): 136107432 
מרובע דרהאם
טריניטי קולג' בשנת 1566 (מבט לצפון), זמן קצר לאחר הקמתו. המרובע הזה הוא כעת מרובע דרהאם.
הכניסה מרחוב ברוד
חדר האוכל של טריניטי קולג' (סגור כרגע לרגל שיפוצים)
חדר האוכל הזמני של טריניטי קולג' (אחרי 2022)
הקפלה
איליה טריינין

| --- | --- |

 לידה:  26 בדצמבר 1886 (יוליאני) ריגה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  27 ביוני 1949 (בגיל 62) מוסקבה, ברה"מ 
 ענף מדעי:  תורת המשפט 
 מקום קבורה:  בית הקברות נובודוויצ'יה 
 מקום לימודים:  סורבון 
 מוסדות:  הפקולטה למשפטים באוניברסיטת מוסקבה 
 תלמידי דוקטורט:  Soli Radjabov 
 פרסים והוקרה:  עיטור הדגל האדום של העמל  מדליית ההגנה על מוסקבה  מדליה לגבורת העמל במלחמת המולדת הגדולה 1941–1945 
 
איליה טריינין (ברוסית: Илья Павлович Трайнин‏; 7 בינואר 1887, ריגה - 27 ביוני 1949, מוסקבה) היה משפטן, עיתונאי ומפיק קולנוע יהודי רוסי, ממיסדי תעשיית הקולנוע בברית המועצות.
קורות חיים

איליה טריינין נולד בשנת 1887 בריגה (אז בתחומי האימפריה הרוסית כיום בלטביה) למשפחה יהודית. אביו היה פקיד. מגיל צעיר טריינין החל בפעילות מחתרתית. בשנת 1904 הוא הצטרף למפלגה הקומוניסטית. בשנת 1905, במהלך מהפכת 1905, הוא השתתף בקרבות שהתרחשו בריגה, נעצר אך הצליח להימלט. תוך זמן קצר הוא נעצר שנית ונשפט לגלות בסיביר. לאור גילו הצעיר, גלות לסיביר הוחלפה בגירוש מהמדינה.
בהיותו באירופה טריינין למד משפטים במוסדות שונות. בשנים 1908–1911 הוא התגורר בז'נבה ובהמשך בפריז. הוא כתב מאמרים בעיתונות מפלגתית.
בשנת 1912 טריינין מונה למנהל קבוצה שהייתה אחראית על העברת ספרות מפלגתית לתחומי האימפריה הרוסית.
לאחר מהפכת פברואר טריינין חזר לרוסיה. במאי 1917 הוא הגיע לסמרה והחל לעבוד בעיתון מקומי. לאחר מהפכת אוקטובר טריינין היה חלק של השלטון החדש בעיר.
כאשר ביוני 1918 העיר הועברה לידיים של הצבא הלבן טריינין נעצר אך כעבור 4 חודשים שוחרר על ידי הצבא האדום.
החל ממאי 1919 טריינין כיהן במספר תפקידים במערך הפוליטי של הצבא האדום. באוגוסט 1920 טריינין חזר למוסקבה.
במוסקבה טריינין עבד כעיתונאי והיה מלמד באוניברסיטה של קומינטרן.
בשנת 1925 טריינין נכלל בהנהלת ארגון "סובקינו" שקיבל מונופול על ייצור והפצת סרט קולנוע בברית המועצות. החל משנת 1926 הוא היה מנהל אולפני "מוספילם".
בשנת 1928 טריינין הואשם ב"מסחור" בקולנוע ובשנת 1930 הואשם בכך שקצב הכנסת טכנולוגיה חדשה של קול לסרטים איטית מהצפוי.
בשנת 1931 טריינין החל לעבוד במכון לחקר משפטים של אקדמיה למדעים של ברית המועצות. בשנת 1935 הוא קיבל תואר "דוקטור למדעים" למרות שלא הייתה לו תעודת השכלה פורמלית. בשנת 1939 הוא נבחר לאקדמיה למדעים של ברית המועצות. בשנת 1942 טריינין מונה למנהל מכון למשפטים במקום אנדריי וישינסקי.
בשנים 1942–1948 טריינין היה פרופסור ומנהל קתדרה במכון הממלכתי ליחסים בין-לאומיים של מוסקבה. במקביל הוא עבד במוסדות להשכלה גבוהה בעיר בתחום המשפט, לרבות אוניברסיטת מוסקבה.
טריינין נפטר בשנת 1949 ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'י.
רוברט אבלה

רוברט אבלה (במלטזית: Robert Abela; נולד ב-7 בדצמבר 1977) הוא עורך דין ופוליטיקאי מלטזי, המכהן כראש ממשלת מלטה וכיושב ראש מפלגת העבודה של מלטה. אבלה נבחר לתפקיד בבחירות פנימיות ב-11 בינואר 2020, והחליף קודמו בתפקיד ג'וזף מוסקט לאחר שהתפטר.
חיים אישיים

אבלה נולד לג'ורג' אבלה, נשיאה השמיני של מלטה ולאימו מרגרט, עובדת באוניברסיטה העתיקה של מלטה ומנהלת משרד עורכי הדין של המשפחה. הוא למד בבית ספר האחיות בסנטה לוצ'יה ובמכללת סנט אלויסיוס. בצעירותו, שיחק בנבחרת הכדורסל הלאומית והתמודד באליפויות הלאומיות בשנות התשעים של המאה העשרים.
אבלה למד משפטים באוניברסיטת מלטה עד לשנת 2002, שם הכיר את אשתו לעתיד, לידיה, עימה התחתן בשנת 2008. בשנת 2012 נולדה בתם הבכורה, גיורגיה.
חייו הציבוריים

ביוני 2017 נבחר לפרלמנט של מלטה ושימש כיועצו המשפטי של ראש הממשלה ג'וזף מוסקט. בכל שנותיו בפרלמנט נמנע מלהשמיע ביקורת כנגד ראש הממשלה ג'וזף מוסקט. בעקבות ההתנקשות בעיתונאית דפני קרואנה גליציה, היה סגן ראש הממשלה כריס פרן המועמד הטבעי להחליפו, אולם אבלה החליט להתמודד גם כן על התפקיד.
במהלך מסע הבחירות הביע אבלה תמיכה בנקיטת גישה מחמירה יותר בנושא הגירה, והציג תוכנית חברתית (דיור ציבורי, תרופות חינם לקשישים ותנאי העסקה טובים יותר לעובדי צווארון כחול).
לאורך כל מערכת הבחירות הוא לא התראיין לכלי תקשורת עצמאיים, והסתמך על ראיונות לכלי תקשורת הידידותיים למפלגתו.
ראש ממשלת מלטה

בבחירות שנערכו ב-12 בינואר 2020 ניצח אבלה בבחירות הפנימיות במפלגתו עם 9,342 מהקולות לעומת 6,798 קולות ליריבו כריס פרן. ב-13 בינואר הגיש ראש הממשלה ג'וזף מוסקט את התפטרותו ליו"ר הפרלמנט ג'ורג' ולה ומיד לאחר מכן מונה אבלה לראשות הממשלה.
ג'נט לי

| --- | --- |

 לידה:  6 ביולי 1927 מרסד, ארצות הברית 
 פטירה:  3 באוקטובר 2004 (בגיל 77) בוורלי הילס, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות ווסטווד וילג' 
 שם לידה:  Jeanette Helen Morrison 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1947 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הפסיפיק  תיכון סטוקטון  Merced High School 
 בן או בת זוג:  טוני קרטיס (1951–1962)  Robert Brandt  John Kenneth Carlisle  Stanley Reames 
 צאצאים:  קליי קרטיס, ג'יימי לי קרטיס 
 פרסים והוקרה:  פרס גלובוס הזהב (1960)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'נט לי (באמצע) בחברת שתי בנותיה: ג'יימי לי קרטיס (מימין) וקלי קרטיס (משמאל), מאי 1979
ג'נט לי בסרט מגע של רשע
ג'נט לי (באנגלית: Janet Leigh;‏ 6 ביולי 1927 - 3 באוקטובר 2004) הייתה שחקנית אמריקאית, ידועה בעיקר בתפקידה כ"מריון קריין" בסרטו של אלפרד היצ'קוק, "פסיכו".
ביוגרפיה

לי נולדה כ"ג'נט הלן מוריסון" בעיירה מרסד בקליפורניה. בגיל 20 התגלתה על ידי אולפני MGM שחיפשו שחקנית לתפקידי בחורה כפרית, צעירה ונאיבית. בשנות הארבעים המאוחרות ושנות החמישים שיחקה לי במיוחד תפקידים אלו, בסרטים כגון "אם החורף יגיע" (1947), "נשים קטנות" (1949), "האישה לבית פורסייט", "סקרמוש" (1952), "הודיני" (1953) ואחותי איילין (1955)..
ב-1958 חרגה משורת תפקידים אלו כששיחקה בסרטו של אורסון ולס, "מגע של רשע", דמות מורכבת, אפלה ומסתורית, בעלת אופי מיני בולט. הסרט נחשב עד היום ליצירת מופת של ולס (שסרטו "האזרח קיין" מופיע ברשימות רבות כ"סרט הטוב ביותר שנעשה אי פעם").
בשנים אלו (1951–1962) הייתה נשואה לשחקן טוני קרטיס, והשניים נחשבו ל"זוג הנוצץ" של הוליווד. היו אלו נישואיה השלישיים, לאחר שני נישואי בוסר כושלים בצעירותה. לזוג שתי בנות: ג'יימי לי קרטיס וקלי קרטיס, שחקניות ידועות בזכות עצמן. הם הופיעו בתפקידים הראשיים בסרט "הודיני" (1953).
בשנת 1959 קיבלה את תפקידה הידוע ביותר - תפקיד "מריון קריין" בסרט "פסיכו" של אלפרד היצ'קוק. קריין היא נערה המועלת בכספים, ונמלטת עם הכסף למלון דרכים "בייטס מוטל". שם היא נרצחת על ידי בעל המלון, הפסיכופת נורמן בייטס, בגילומו של אנטוני פרקינס. סצנת הרצח היא סצנה מרכזית בסרט, ומן הסצנות הידועות בתולדות הקולנוע. כאשר קריין מתרחצת במקלחת, מתגנב אליה בייטס ובידו סכין ורוצח אותה במקלחת. הסצנה לא צולמה ברציפות, והיא מורכבת מקטעים בני שניות ספורות המוקרנים ברצף - קריין נהנית מן המים החמים במקלחת, צללית של יד מניפה סכין ומכה בה שוב ושוב (הסצנה צולמה מרחוק ומעבר לווילון האמבטיה, וה"סכין" היא בעצם עיתון מגולגל), וכתוצאה - מתערבל הדם אל פתח הניקוז של האמבטיה. הסצנה היא אפקטיבית ביותר, והיא בין הסצנות המצוטטות והנצפות ביותר בתולדות הקולנוע. על אף שמדובר בסצנת רחצה, לא הצטלמה לי בעירום, כי אם צולמה כשהיא לובשת בגד גוף בצבע עורה.
על תפקיד "מריון קריין" הייתה לי מועמדת לפרס אוסקר, וכן לפרס גלובוס הזהב.
לאחר תפקיד זה החלה לקבל תפקידים רציניים יותר, כגון תפקידה כנערתו של פרנק סינטרה בסרט "השליח ממנצ'וריה" (1962). ב-1963 הופיעה בסרט המוזיקלי "ביי ביי בירדי" לצידו של דיק ואן דייק.
לי הופיעה עם בתה ג'יימי לי קרטיס בסרט "ליל המסכות: 20 שנה אחרי" שצולם בשנת 1998.
בשנת 2005, לאחר מותה, יצא לאקרנים סרט הנעורים "גורל כאילו אכזר כזה" בה לקחה חלק.
לי הייתה פעילה בהנהלת "מוסד הקולנוע והטלוויזיה", ארגון המספק ביטוח רפואי ושירותים רפואיים לאנשי תעשיית הקולנוע והטלוויזיה.
בשנת 1962 נישאה לרוברט ברנדט, ונישואים אלו החזיקו מעמד עד מותה. היא נפטרה בביתה בשכונת בוורלי הילס שבלוס אנג'לס ממחלת דם בשנת 2004, כשמשפחתה לצידה.
הערות שוליים

↑  Roger Ebert, Janet Leigh dies at age 77 | Interviews | Roger Ebert, https://www.rogerebert.com/ (באנגלית)
| פרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר – סרט קולנוע |
| --- | --- | --- |
| 1943–1960 | קטינה פקסינו (1943) • אגנס מורהד (1944) • אנג'לה לאנסברי (1945) • אן בקסטר (1946) • סלסט הולם (1947) • אלן קורבי (1948) • מרסדס מקיימברידג' (1949) • ג'וזפין האל (1950) • קים האנטר (1951) • קייטי חוראדו (1952) • גרייס קלי (1953) • ג'ן סטרלינג (1954) • מריסה פאוואן (1955) • איילין הקרט (1956) • אלזה לנצ'סטר (1957) • הרמיוני גינגולד (1958) • סוזן קוהנר (1959) • ג'נט לי (1960) |  |
| 1961–1980 | ריטה מורנו (1961) • אנג'לה לאנסברי (1962) • מרגרט רתרפורד (1963) • אגנס מורהד (1964) • רות גורדון (1965) • ז'וסלין לגארד (1966) • קרול צ'אנינג (1967) • רות גורדון (1968) • גולדי הון (1969) • מורין סטייפלטון/קארן בלאק (1970) • אן-מרגרט (1971) • שלי וינטרס (1972) • לינדה בלייר (1973) • קארן בלאק (1974) • ברנדה ואקרו (1975) • קתרין רוס (1976) • ונסה רדגרייב (1977) • דיאן קנון (1978) • מריל סטריפ (1979) • מרי סטינבורגן (1980) |  |
| 1981–2000 | ג'ואן האקט (1981) • ג'סיקה לאנג (1982) • שר (1983) • פגי אשקרופט (1984) • מג טילי (1985) • מגי סמית' (1986) • אולימפיה דוקאקיס (1987) • סיגורני ויבר (1988) • ג'וליה רוברטס (1989) • וופי גולדברג (1990) • מרסדס רוהל (1991) • ג'ואן פלורייט (1992) • וינונה ריידר (1993) • דיאן ויסט (1994) • מירה סורבינו (1995) • לורן באקול (1996) • קים בייסינגר (1997) • לין רדגרייב (1998) • אנג'לינה ג'ולי (1999) • קייט הדסון (2000) |  |
| 2001–היום | ג'ניפר קונלי (2001) • מריל סטריפ (2002) • רנה זלווגר (2003) • נטלי פורטמן (2004) • רייצ'ל וייס (2005) ג'ניפר הדסון (2006) • קייט בלאנשט (2007) • קייט וינסלט (2008) • מוניק (2009) • מליסה לאו (2010) • אוקטביה ספנסר (2011) • אן האת'וויי (2012) • ג'ניפר לורנס (2013) • פטרישה ארקט (2014) • קייט וינסלט (2015) • ויולה דייוויס (2016) • אליסון ג'ני (2017) • רג'ינה קינג (2018) • לורה דרן (2019) • ג'ודי פוסטר (2020) • אריאנה דבוז (2021) • אנג'לה באסט (2022) • דאווין ג'וי רנדולף (2023) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007456231805171  PLWABN: 9810576383505606  BNE: XX1148043  BnF: cb14031109z (data)  CANTIC: a11776225  CiNii: DA09966938  GND: 119370093  ICCU: BVEV050715  ISNI: 0000 0001 2137 5360  LCCN: n82272543  MusicBrainz: 0e97ce00-1e98-4b9a-90bf-deec2724e420  NARA: 10569480  NDL: 00514555  NKC: xx0095173  NTA: 073257222  SELIBR: 254618  SNAC: w66x0q31  SUDOC: 03416748X  VIAF: 66665413   WorldCat (עם VIAF): 66665413
ונטספילס (כדורגל)

פוטבולה קלאב ונטספילס (בלטבית: Futbola Klubs Ventspils) הוא מועדון כדורגל מהעיר ונטספילס, לטביה. המועדון הוקם בשנת 1997. אצטדיון הבית שלו הוא אצטדיון ונטספילס אולימפיאקיס שבו 3,200 מושבים.
היסטוריה

הקבוצה זכתה באליפות לטביה בשנת 2006 ובכך העפילה למוקדמות ליגת האלופות. היא הגיעה עד לסיבוב השני, בו הודחה על ידי רד בול זלצבורג. הקבוצה שחזרה את ההישג בעונת 2008/2009. בעונת 2012/2013 הקבוצה שיחקה בליגת האלופות. בסיבוב המוקדמות השני הקבוצה הפסידה לקבוצת מולדה מנורווגיה והודחה מהטורניר.
בסך הכל, זכתה קבוצת הכדורגל של המועדון ב-3 אליפויות רצופות וב-3 גביעים רצופים.
בשנת 2000 שחקן הקבוצה ולדיסלב בזבורודוב הבקיע 7 שערים במשחק הגביע.
תארים

אליפויות לטביה (6)
(2006, 2007, 2008, 2011, 2013, 2014)
הגביע הלטבי (6)
(2003, 2004, 2005, 2011, 2013, 2017)
RFK ריגה

| --- | --- |
 שם מלא:  מועדון הכדורגל של ריגה
 כינוי:  RFK ריגה
 תאריך ייסוד:  14 בדצמבר 1923
 תאריך פירוק:  1940
 ליגה:  בעבר אליפות לטביה בכדורגל
 
RFK ריגה (בלטבית: Rīgas futbola klubs, בתרגום לעברית: מועדון הכדורגל של ריגה, בקיצור RFK ריגה או פשוט RFK) היה מועדון כדורגל היסטורי מהעיר ריגה, בירת לטביה.
היה זה מועדון הכדורגל הלטבי הכי בולט ופופולרי בשנות ה-20 וה-30, היה זה גם מועדון שהיה גרעין הבסיס של הלטבי לנבחרת הכדורגל הלאומית בשנותיה הראשונות ועד למלחמת העולם השנייה, בה הסתיימה דרכה של המועדון. למועדון 8 אליפויות הליגה הבכירה בלטביה מתקופה זו.
היסטוריה

מועדון הכדורגל של ריגה נוסד ב-14 בדצמבר 1923. הרעיון ליצירתו נוצר בשנת 1922 במטרה לאחד את השחקנים הלטבים בקבוצה שיכולה לנצח את קבוצת קייזרוואלד ריגה ריגה הגרמנים ברובם. המייסד והמנהל היה יוריס רדילס, אחד ממארגני הכדורגל הפעילים ביותר בלטביה. בשנת 1923, רוב הכדורגלנים הלטבים הטובים ביותר מ-JKS ריגה עברו ל-RFK. אלה כללו את הרמניס סולטפס, אשמניס, אייכמניס, רוגה, בון, סוקולובס, זמיטים והאחים אדווינס, רודולפס וארווידס ברדה.
בעונתה הראשונה באליפות ריגה, RFK סיימה במקום השני - נקודה אחת אחרי קייזרוואלד. בשנת 1924 ל-RFK היה מנג'ר חדש שניהל גם את נבחרת לטביה בכדורגל - מאלושק מאוסטריה. מכיוון שהיה אסור לאזרחים זרים לשחק בליגה הלטבית באותה עונה, מועדון קייזרוואלד לא שיחק באליפות זו ב-1924. ריגה FK ניצחה בקלות את יריבתה על התואר - ASK ריגה  וגברה על אלופות המחוז מצ'סיס 5–1. אליפות לטביה הראשונה שלו. בשנים 1925 ו-1926 זכתה ריגה FK בתואר השני והשלישי שלה.
בשנת 1927, אולימפיה לייפאיה לקחה את התואר, והשאירה את RFK במקום השני. מספר שחקנים עזבו את המועדון במהלך העונה הזו על מנת להקים קבוצה חדשה - "ריגה וונדררס". אולימפיה גם ניצחה את RFK בקרב על התואר ב-1928 וב-1929.
בשנות ה-30, הופעתו של הכדורגלן הלטבי הטוב ביותר לפני המלחמה, אריקס פטרסונס, הביאה שוב תוצאות טובות עבור המועדון - עם תארים ב-1930 וב-1931. ב-1932, לעומת זאת, הקבוצה סיימה במקום השלישי, אחרי ASK ריגה וריגה ונדררס. התארים הבאים עבור RFK הגיעו ב-1934 וב-1935, כאשר הקבוצה ניצחה את מתחרותה בהפרש גדול.
הפעם האחרונה שבה זכתה RFK בתואר הלטבי הייתה ב-1940, חודשים ספורים לפני הכיבוש הסובייטי של לטביה. לאחר מכן פורקה RFK כשהשחקנים הטובים ביותר שלה הצטרפו ל-FK דינמו ריגה. ב-1941, עם הכיבוש הגרמני של לטביה, חזרה RFK לפעילות וקבוצות כדורגל לטביות אחרות השתתפו באליפויות 1942–1944.
בשנת 1992 שונה שמה של FK Auda לשעבר לריגה FK, אך לאחר מספר עונות ללא תוצאות רציניות, הוא שונה לשם Auda שוב.
בשנת 2014 נוסד מועדון הכדורגל ריגה, שממשיך את שמה של RFK ריגה.
תארים

אליפות לטביה :
אלופה (8): 1924, 1925, 1926, 1930, 1931, 1934, 1935, 1940
סגנית (6): 1923, 1927, 1928, 1929, 1933, 1938
הגביע הלטבי:
זכייה (2): 1937, 1939
דורה הלר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 במרץ 1968 (בת 56) מזרח ברלין גרמניה
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל ישראל
 ספורט
 ענף ספורט:  טריאתלון איש הברזל
 תקופת הפעילות:  מ-החל משנת 2003
 הישגים
 שיאים אישיים:  חצי איש ברזל: 5:53 שעות (2010)   איש ברזל: 10:44 שעות (2013)
 
דורה הלר (נולדה ב-28 במרץ 1968, מזרח ברלין) היא אתלטית ישראלית, אלופת ישראל בתחרות ישראמן (2011 ו-2013) ואלופת ישראל בתחרות חצי ישראמן (2010).
ביוגרפיה

דורה הלר נולדה במזרח ברלין שבגרמניה. הוריה, קלאוס וקרלה, רופאים במקצועם ושחיינים חובבים. להלר אח הצעיר ממנה, אולי (1970), המתגורר במינכן. בילדותה נהגה לרכוב על אופניים, לשחות, לרוץ למרחקים ארוכים ולרכב על סוסים להנאתה. היא רכבה על אופני פלדה לבית הספר וחזרה, כעשרה קילומטרים ביום.
בשנת 1984 עברה יחד עם משפחתה לפרנקפורט שבמערב גרמניה, ובשנת 1988 עלתה לישראל לבדה מטעמי ציונות במסגרת הסוכנות היהודית וחיה בקיבוץ עין השופט.
הלר למדה באוניברסיטת תל אביב בחוג להיסטוריה בשנים 1990–1998 וקיבלה תואר ראשון ותואר שני. בשנים האלה גם הכירה את בן זוגה הראשון, גדי אלגזי, ונולדו להם שלושה ילדים, מיתר (1991), ענבר (1994) וזמיר (1998).
בין השנים 2000–2002 למדה הלר סיעוד בבית חולים איכילוב ובשנים 2003–2007 עבדה באסותא במחלקה לטיפול נמרץ[דרוש מקור], שם פגשה את בן זוגה לשעבר, מייק מילגרם, וילדה את בנם המשותף, אייבי (2007) . בשנת 2007 עברה להתגורר עם משפחתה במצפה רמון.
בין השנים 2003–2005 הלר התמודדה עם מחלת האנורקסיה שנבעה מהאופי התחרותי וההישגי שלה. לאורך כל חייה היא הציבה לעצמה סטנדרטים גבוהים, גם בתחומים שלא עוסקים בספורט כמו לימודי התואר הראשון והשני. הלר מספרת כי בתקופה שהתמודדה עם המחלה היא התחרתה נגד עצמה; הן בגוף והן בנפש. בן זוגה חשף אותה לעולם הספורט התחרותי, דבר שתיעל את יצר התחרות למקום בריא וספורטיבי, בעזרת הגוף והנפש ולא נגדם.
כיום, היא עובדת כאחות במרפאה בשדה בוקר.
הלר, משמשת כשופטת בתחרויות טריאתלון, ריצות קצרות וריצות ארוכות בישראל ומחוצה לה.
קריירה ספורטיבית

עד גיל 35 עסקה הלר בספורט באופן חובבני בלבד, היא התאמנה על אופני כושר, שחייה, ריצה ורכיבה על סוסים. בן זוגה, מייק, עודד אותה לעזוב את אופני הכושר לטובת רכיבה על אופני כביש, ומשם החלה את דרכה המקצועית בשילוב של ריצה למרחקים ארוכים, רכיבה על אופניים ושחייה תחרותית. הלר משתתפת בתחרויות לפי קבוצות גיל הנבדלות מתחרויות מקצועיות, והמתחרה העיקרית המתמודדת מולה בישראל היא נינה פקרמן המשתתפת אף היא בתחרויות מקצועיות.
בשנת 2009 השתתפה הלר בטור טראנס אלפ. בשנת 2010 היא זכתה במדליית זהב בתחרות חצי ישראמן בתוצאה של 5:53 שעות וסיימה במקום עשירי בקבוצת הגיל שלה בתחרות איירון-מן שנערכה בגרמניה. ב-18 ביולי אותה שנה היא השתתפה בתחרות צ'אלנג' רות בתוצאה של 10:52 שעות, שנערכה אף היא בגרמניה.
קריירה ספורטיבית > אלופת ישראמן

בשנת 2011 זכתה הלר במדליית זהב בתחרות ישראמן בתוצאה של 11:44:04 שעות. בשנת 2012 היא זכתה במדליית כסף בתחרות ישראמן בתוצאה של 11:48:14 שעות, אחרי אירנה מאזין (11:45:45 שעות), שניצחה אותה לאחר קרב צמוד שהוכרע רק בשלב מאוחר בריצה ולפני מרים בר און (13:04:02 שעות). אותה שנה, היא סיימה במקום חמישי בקבוצת הגיל שלה בטריאתלון אבו דאבי (3 ק"מ שחייה, 200 ק"מ רכיבה באופניים ו-20 ק"מ ריצה). בשנת 2013 היא זכתה בפעם השנייה במדליית זהב בתחרות ישראמן בתוצאה של 12:41:41 שעות, לפני אירנה מאזין (13:01:11 שעות) וקרן מרץ (13:06:57 שעות). אותה שנה היא קבעה את שיאה האישי בתחרות איירון-מן בפרנקפורט, גרמניה בתוצאה של 10:44 שעות.
הספורט והתזונה הם חלק בלתי נפרד מחייה של הלר. היא ומשפחתה צמחוניים וכולם עוסקים בספורט, הן לשם ההנאה והן לשם התחרות. מיתר, בנה הבכור, מתחרה אף הוא בטריאתלון ותחרויות איש הברזל. הוא זכה במקום שלישי לגילו בתחרות חצי איש-ברזל, במקצה האולימפי, שנערכה בחיפה בשנת 2012.
הערות שוליים

↑  מור אלזון, מאנורקסית במשקל 42 ק"ג - למנצחת טריאתלונים, באתר ynet, 13 במרץ 2013
↑  דורה הלר כותבת על הצ'אלנג' רות בגרמניה, באתר שוונג, 28 ביולי 2010
↑  דורה הלר מסכמת את טריאתלון אבו דבי, באתר Bonk, ‏12 במרץ 2012
↑  ריאיון עם דורה הלר, באתר SportWeb,‏ 15 ביולי 2012
בסיג'

איש הבסיג' (מימין) ושוטר (משמאל) עוצרים צעיר איראני ליד הפרלמנט בטהראן, 24 ביוני 2009
בסיג' (או בשמם המלא: נִירוּ-יֶ מֻקַאוֶומַתֶ בַּסִיג' – "כוח גייסות ההתנגדות"; בפרסית: نیروی مقاومت بسیج) הוא ארגון מיליציית מתנדבים צבאי למחצה שהוקמה באיראן בשנת 1979 בפקודת האייתוללה חומייני הכפוף למשמרות המהפכה האסלאמית. הבסיג', בהיותו חלק ממשמרות המהפכה, מוגדר כארגון טרור על ידי ממשלות ארצות הברית, בחריין וסעודיה. מאז יולי 2019 גולמרזה סולימאני הוא מפקד הבסיג'.
היסטוריה

בראשית ימיו כלל הכוח גברים שהיו צעירים או מבוגרים מדי מכדי להתגייס לצבא (כלומר, גברים מתחת לגיל 18 ומעל לגיל 45), ונשים בכל הגילאים לרוב ממעמד סוציו-אקונומי נמוך אשר נשלחו על ידי חומייני להילחם במלחמת איראן–עיראק.
חומייני היה מתייחס מדי פעם לבסיג' כ"צבא עשרים מיליון", בטענה שכ-75% מאוכלוסייה באותה תקופה (שמעורכת ב-38.5 מיליון תושבים) שייכים או ניתן לגייס לבסיג'. הוא הרחיב ואמר, שמדינה עם 20 מיליון מתושביה כצבא שלהם, תהיה בלתי מנוצחת.  באסיג' היה ארגון עצמאי עד 17 בפברואר 1981, ולאחר מכן שולב במבנה ארגון משמרות המהפכה על ידי הפרלמנט האיראני  על מנת לסיים את היריבות הבין-שירותית בין השניים, לפי אכבר האשמי רפסנג'אני .