stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ליאו ליידרמן
ביוגרפיה > השכלה

ליידרמן נולד וגדל בקורדובה שבארגנטינה, שם למד עברית מגן הילדים ועד סוף בית הספר התיכון. היה חבר בתנועת נוער ציונית בלתי מפלגתית. ב-1969 עלה לישראל. למד לתואר ראשון בכלכלה ובסוציולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים, ולתואר שני ושלישי בכלכלה באוניברסיטת שיקגו. עבודת הדוקטורט שלו נכתבה ב-1978 בהנחיית פרופסור רוברט לוקאס, חתן פרס נובל לכלכלה לשנת 1995.
ביוגרפיה > קריירה אקדמית

פרופ' ליידרמן חבר סגל באוניברסיטת תל אביב משנת 1979, מרצה מצטיין בחוג לכלכלה, וחבר הוועד המנהל של "מרכז פנחס ספיר לפיתוח" באוניברסיטה. בשנים 1986-1988 כיהן כראש החוג לכלכלה באוניברסיטה. מחקריו עוסקים באינפלציה ובשערי חליפין, מדיניות לייצוב המשק, מדיניות של בנקים מרכזיים, שווקים פיננסיים, משברים כלכליים (כולל משבר הקורונה) וכלכלות של שווקים מתעוררים. בשנת 2019 החל לכהן כפרופסור אורח בפקולטה לניהול על-שם קולר באוניברסיטת תל אביב. ב-2020 החל לכהן כפרופסור אורח בבית הספר לניהול של אבו דאבי (ADSM). הוא כתב וערך 7 ספרים ופרסם מעל ל-70 מאמרים אקדמיים.
ביוגרפיה > מחקר וייעוץ לבנקים

עבד בבנק ישראל כעובד וכיועץ במשך כ-10 שנים. בשנים 1991–1995 היה יועץ בכיר לנגיד ולמחלקה המוניטרית בבנק. בשנים 1996–2000 היה מנהל חטיבת המחקר בבנק ישראל תחת הנגיד יעקב פרנקל, וכאשר פרש פרנקל מתפקידו כנגיד ב-1999, הועלה שמו של ליידרמן כמועמד להחליפו, אולם לבסוף נבחר ד"ר דוד קליין. ליידרמן סיים את תפקידו ביוני 2000.
מיד לאחר מכן, מונה לתפקיד מנהל מחקר השווקים המתעוררים בדויטשה בנק. במקביל לתפקידיו, שימש עמית מחקר בקרן המטבע הבינלאומית בבנק העולמי. היה חבר בוועדה הממשלתית ליחסים הכלכליים בין ישראל לרשות הפלסטינית.
החל משנת 2003 הוא מכהן כיועץ הכלכלי הראשי של קבוצת בנק הפועלים. ביולי 2013 נבחר כמועמד לנגיד בנק ישראל לאחר שפרופ' יעקב פרנקל ביטל את מועמדותו לתפקיד. כעבור יומיים הסיר את מועמדותו, בטרם אושר בידי ממשלת ישראל וועדת טירקל למינויים בכירים בשירות הציבורי.
ביוגרפיה > חיים אישיים

ליידרמן גרוש ואב לשתי בנות.
ספריו ומאמריו

לאונרדו ליידרמן, Macroeconometric Testing of the Rational Expectations and Structural Neutrality Hypotheses for the United States‏ (1979), הוצאת Foerder Institute for Economic Research באוניברסיטת תל אביב
לאונרדו ליידרמן, On the Monetary-macro Dynamics of Colombia and Mexico‏ (1982) הוצאת Center for Latin American Development Studies באוניברסיטת בוסטון
לאונרדו ליידרמן ואלחנן הלפמן, Real Wages, Monetary Accommodation, and Inflation‏ (1988), הוצאת National Bureau of Economic Research
Political Economy, Growth, and Business Cycles‏ (1992), עורכים: אלכס צוקרמן, צבי הרקוביץ ולאונרדו ליידרמן, הוצאת הספרים של MIT
Inflation and Disinflation: The Israeli Experiment‏ (1993), הוצאת הספרים של אוניברסיטת שיקגו
לאונרדו ליידרמן ולארס סוונסון, Inflation Targets‏ (1995), הוצאת Centre for Economic Policy Research
הערות שוליים

↑   אפרת נוימן, עכשיו תורו // הפשרה של נתניהו, האתגר של ליידרמן, באתר TheMarker‏, 2 באוגוסט 2013
↑  הצטיינות בהוראה בקורס גדול וקשה, פרופ' לאונרדו ליידרמן בית הספר לכלכלה (הקישור אינו פעיל, 22 ביוני 2017)
↑  יהודה שרוני, ‏פרופ' ליידרמן שובר שתיקה: "ועדת טירקל היתה מאשרת אותי", באתר מעריב השבוע, 4 באוגוסט 2013 (הקישור אינו פעיל, 4 בספטמבר 2023)
↑  שאול אמסטרדמסקי, "המודל המחשבתי של הבנקאות העולמית לא מספק את הסחורה", באתר כלכליסט, 8 בפברואר 2016
↑  אביטל להב, פרופ' ליאו ליידרמן ימונה לנגיד בנק ישראל, באתר ynet, 31 ביולי 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264475205171  BnF: cb129479000 (data)  CiNii: DA06866981  GND: 129228346  ISNI: 0000 0003 7394 9375  LCCN: n84203970  SUDOC: 056981503  VIAF: 20756492   WorldCat (עם VIAF): 20756492
תהלה הרץ

| --- | --- |

תהלה הרץ בוויקימניה 2023 בסינגפור
 לידה:  15 במרץ 1988 (בת 36) כ"ו אדר תשמ"ח ירושלים, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 עיסוק:  מרצה במכללת הרצוג, חוקרת חינוך, מחברת ספרי לימוד
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בר-אילן
 שפות היצירה:  עברית, אנגלית 
 תחום כתיבה:  ספרי לימוד, מחקר
 יצירות בולטות:  המאבק על הרוח: לאום, מקדש וספר – מסדרת שורשים:מגלים היסטוריה   חורבן וגבורה - מסדרת משברים ותקומה
 מספר צאצאים:  4 
 
תהִלה הרץ (נולדה ב-15 במרץ 1988) היא אשת חינוך המרצה במכללות להוראה ומחברת ספרי לימוד. מחקריה של הרץ עוסקים בעיקר בהיסטוריה של החינוך ובנוער על קצה רצף הסיכון בישראל.
ביוגרפיה

הרץ נולדה בירושלים. עבודת הדוקטורט שלה עסקה במוסדות החינוך לילדים עזובים ועבריינים של הנהגת היישוב ושל העיר תל אביב (בשנים 1934–1948). בשנת תשע"ז–2016 ניתן לה תואר דוקטור מטעם אוניברסיטת בר-אילן. בשנת 2020 סיימה את תוכנית הפוסט-דוקטורט במכון מופ"ת. מחקרה עסק בנערות על קצה רצף הסיכון הנמצאות במוסדות הנעולים מסילה וצופיה.
בשנת 2021, פיתחה סדרת ספרים חדשה ללימוד היסטוריה במערכת החינוך, סדרת שורשים: מגלים היסטוריה, שהחליפה את הסדרה הוותיקה ״מדור לדור״. הסדרה נוקטת בשיטות הוראה ואמצעי למידה שונים משל קודמתה, בין אלה ציר זמן שמוטמע לאורך הדף ותכנים המועברים באופן ויזואלי.
שני ספרי הלימוד שכתבה, "חורבן וגבורה" ו"המאבק על הרוח" מסדרת שורשים, הם ספרי הלימוד היחידים (נכון ל-2024) שאושרו ללימוד בבתי הספר הממלכתיים־דתיים לפי התכנית החדשה בהיסטוריה. הספרים יצאו לאור במכון הר ברכה.
כיום מרצה הרץ במכללת הרצוג ומכללת אפרתה בקורסי חינוך והיסטוריה. היא מרכזת את מיזם ויקישטעטל להנצחת קהילות יהודיות שנכחדו בשואה באמצעות כתיבת ערכים בוויקיפדיה העברית.
נשואה ואם לארבעה. מתגוררת בקריית משה בירושלים.
פרסומים > ספרי לימוד

חורבן וגבורה, הר ברכה: מכון הר ברכה, 2015
מסורת ומהפכות: מסורת ומודרנה בתולדות העמים ובתולדות ישראל (עם פנינה רותם), הר ברכה: מכון הר ברכה, 2014
השיבה לציון: עלייה, התיישבות ועצמאות (עם דבורה גלעדי), הר ברכה: מכון הר ברכה, 2016
המאבק על הרוח: לאום, מקדש וספר, הר ברכה: מכון הר ברכה, 2020
פרסומים > מאמרים

'דשואן דשואן!' (جُوعَان جُوعَان): הקמת בית היתומים 'ציון בלומנטל' בירושלים בשלהי מלחמת העולם הראשונה, קתדרה 165, תשרי תשע"ח, עמ' 181–204
Tehila Hertz, Wikishtetl: Commemorating Jewish Communities that Perished in the Holocaust through the Wikipedia Platform, Quest. Issues in Contemporary Jewish History, Issue 13, August 2018
למשמעות סדר השבטים בספר דברי הימים, סיני קנ"ב, תשע"ט, עמ' קמ"ט–קס"ד
"כי הוא סוד האדם": האישה במשנתו של רבי יצחק עראמה, מגדים נ"ט, תש"ף, עמ' 47–64
הערות שוליים

↑  רשימת עבודות – המחלקה ללימודי ארץ ישראל וארכיאולוגיה, באתר אוניברסיטת בר-אילן
↑  ד"ר תהלה הרץ, באתר מכון מופ"ת
↑  תקציר מחקר הפוסט-דוקטורט של תהלה הרץ, באתר מכללת הרצוג
↑  עושים היסטוריה: מחליפים את הסדרה הוותיקה ״מדור לדור״, באתר ערוץ 7, ‏6 למאי 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007516710105171  ORCID: 0000-0003-4090-3282  VIAF: 310742295   WorldCat (עם VIAF): 310742295
הרברט סיימון

| --- | --- |

הרברט סיימון
 לידה:  15 ביוני 1916 מילווקי, ארצות הברית 
 פטירה:  9 בפברואר 2001 (בגיל 84) פיטסבורג, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  מדע המדינה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת שיקגו 
 מנחה לדוקטורט:  הנרי שולץ, הרולד לאסוול 
 מוסדות:  אוניברסיטת קרנגי מלון  המכון לטכנולוגיה של אילינוי 
 תלמידי דוקטורט:  אדוארד פייגנבאום, Inderpal S Bhandari, Shmuel Ur, Ferdinand Katz Levy, David S. Brée, Yuji Ijiri, Richard Caruana, אלן ניוול, Julian Feldman, Wei-Min Shen, Robert Kendall Lindsay, Richard E. Korf, Larry H. Reeker, Harry E. Pople, Pat Langley, Mark S. Fox, Sung Deuk Hahm 
 פרסים והוקרה:  John Gaus Award (2000)  פרס הצטיינות במחקר של הוועידה הבינלאומית לאינטלגנציה מלאכותית (1995)  עמית ACM (1994)  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים  פרס האגודה האמריקנית לפסיכיאטריה למפעל חיים בפסיכולוגיה (1993)  עמית האגודה האמריקאית לבינה מלאכותית (1990)  פרס עמיתי ויליאם ג'יימס (1989)  פרס ג'ון פון נוימן (1988)  פרס הארולד פנדר (1987)  המדליה הלאומית למדעים (1986)  פרס ג'וסיה וילארד גיבס (1984)  פרס ויליאם פרוקטר להישג מדעי (1980)  פרס נובל לכלכלה (1978)  פרס טיורינג (1975)  עמית מכובד של האגודה האמריקאית לכלכלה  פרס האגודה האמריקנית לפסיכולוגיה לתרומות מדעיות נכבדות לפסיכולוגיה (1969)  עמית החברה האקונומטרית (1954)  Honorary Fellow of the British Psychological Society 
 
הרברט אלכסנדר סיימון (בשם מלא באנגלית: Herbert Alexander Simon; ‏15 ביוני 1916 – 9 בפברואר 2001) היה חוקר יהודי-אמריקאי בולט בתחומי הפסיכולוגיה, הכלכלה והניהול, מדעי המחשב ופילוסופיה של המדע. שירת כחבר סגל אוניברסיטת קרנגי מלון משנת 1949. ב-1959 נבחר לעמית באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים; ב-1967 נבחר לחבר באקדמיה הלאומית למדעים (ארצות הברית), ב-1975 זכה בפרס טיורינג וב-1978 זכה בפרס נובל לכלכלה על מחקרו הייחודי בתחום הכלכלה ההתנהגותית ותהליך קבלת ההחלטות של גופים עסקיים. ב-1986 זכה במדליה הלאומית למדעים בתחומי מדעי החברה וההתנהגות, וב-1993 בפרס מפעל חיים מטעם האגודה האמריקנית לפסיכולוגיה.
קורות חיים

סיימון נולד במילווקי שבוויסקונסין ב-1916. הוא קיבל תואר ראשון (1936) ותואר דוקטור (1942) מאוניברסיטת שיקגו בתחום מדע המדינה, תוך התמחות במינהל ציבורי. תחום התמחות זה סלל את המשך מחקרו בתחום הציבורי והארגוני ושימש בסיס לתגליותיו בתחום קבלת ההחלטות הארגוני, בזכותן זכה בפרס נובל.
מחקריו

בספרו הידוע ביותר, "התנהגות אדמיניסטרטיבית" (1947), העמיד סיימון את קבלת ההחלטות כמהות המינהל הציבורי. הספר אף נבחר בשנת 1989 לחיבור בעל ההשפעה הגדולה ביותר מעולם על תחום תורת המנהל הציבורי. לדבריו, משום שבמגבלת הזמן הארגוני, עיבוד מידע מסוים כרוך בהכרח בוויתור על עיבוד מידע אחר, המשאב החסר ביותר לדבריו במנהל הציבורי איננו כסף, אלא זמן או "יכולת הקשב" של המנהלים.
סיימון טבע את המונחים "רציונליות מוגבלת" (Bounded Rationality) ו"סטיספיקציה" (Satisficing) או מודל השבעת הרצון. במחקריו יצא כנגד המודל הרציונלי לקבלת החלטות, בטענה שההנחות המוקדמות שהוא מניח גורמות לכך שהוא איננו מציאותי ויכולת הניבוי שלו נמוכה מאוד. לטענתו, גם אם מקבל ההחלטות מעוניין לקבל את ההחלטה הרציונלית ביותר, תמיד ישנם גורמים - כגון מגבלות ניהוליות, קוגניטיביות, סביבתיות, הטיות תפיסה וכן מגבלות של זמן או עלות - המונעים ממנו להשיג זאת בצורה מלאה. בעיה נוספת היא הנטייה של בני האדם לשפוט מידע חדש על פי הדימויים הישנים שהם מכירים (ראו לדוגמה "הקונספציה").
סיימון טען כי גופים עסקיים ובני אדם פרטיים טועים לחשוב כי הם מבצעים תהליך קבלת החלטות רציונלי (כלומר מקסום תועלות או רווחים אל מול מינימום עלויות) כאשר למעשה הם "מסתפקים" באוסף מוגבל של ראיות, הנבחנות באופן חלקי בלבד. תהליך זה נקרא סטיספיקציה או "השבעת רצון". כלומר לפי שיטתו, החלטה העומדת ברף הרציונליות המוגבלת, היא לא זו בעלת התועלת המקסימלית, אלא זו העונה על דרישות מינימום התואמות את רמת השאיפה הנדרשת, בהתחשב במגבלות הטבעיות של זמן ועלות.
בנוסף למחקריו בנושאי תהליך קבלת ההחלטות, עסק סיימון עם עמיתים נוספים בתחום הבינה המלאכותית, בעיקר בפיתוח מודלים ותוכנות מחשב אשר התחקו אחר תהליכי קבלת ההחלטות האנושיים ואופטימיזציה ואף השתתף בסדנת דארטמות'.
כמו כן תבע סיימון את המונח כלכלת תשומת הלב.
הגייה אשכנזית

ההגייה האשכנזית של העברית (במינוח ארכאי: הברה אשכנזית) היא דרך הגיית השפה העברית בפי יהודי אשכנז בתקופת הביניים של העברית. בהגייה האשכנזית ניכרות השפעות חזקות של השפות שעימן באה יהדות אשכנז במגע, ובעיקר היידיש, הגרמנית ושפות סלאביות שונות. במהלך תחיית הלשון העברית נטשו מחיי השפה את ההגייה האשכנזית וניסו לאמץ את ההגייה הספרדית. אך בפועל נוצר מיזוג בין צורות ההגייה, מיזוג שהוא הבסיס להגיית העברית המודרנית היום. ההגייה האשכנזית משמשת עד היום בקרב יהודים אשכנזים בתפוצות בעיקר לצרכים ליטורגיים (פולחניים), וכן בקרב קהילות חרדיות (ובקצת קהילות חרד"ליות[דרוש מקור], מכיוון שהרב אברהם יצחק קוק התפלל בהגייה זו) בארץ ישראל.
העברית לא תפקדה כשפת-יומיום בקהילות אשכנז, וההגייה האשכנזית באה לידי ביטוי בשימוש הליטורגי בעברית בבתי הכנסת ובבתי המדרש וכן במילים שאולות מן העברית שנכנסו לתוך היידיש. להגייה האשכנזית קיימות וריאציות שונות: לפי שימוש – בשימוש למדני או ליטורגי (כאשר הרכיב העברי במצב דבוק[דרושה הבהרה]) או בשפת היומיום (שאז הוא מהותך לתוך היידיש); ולפי מקום מוצאן.
מאפייני ההגייה האשכנזית

המאפיין המובהק ביותר של ההגייה האשכנזית הוא מבנה שבע התנועות שלה, הקרוב יותר למבנה התנועות במסורה הטברנית (חיריק, צירי, סגול, פתח, קמץ, חולם, שורוק). זאת לעומת ההגייה הספרדית, שבה יש חמש תנועות (אין בה הבחנה בין הפתח לקמץ הגדול ובין הצירי לסגול, כמו בניקוד הארץ-ישראלי) ולעומת ההגייה התימנית, שבה יש שש תנועות (הפתח והסגול התמזגו, כמו בניקוד הבבלי). אף על פי שמבנה מערכת התנועות נשמר, הביצוע שלהן השתנה, וחלקן מבוצעות כדו-תנועות (דיפתונגים): הצירי מבוצע כדיפתונג ei, והחולם מבוצע כדיפתונג oi (או au), אך יש מקומות (בפרט במערב אירופה) שבהן נשמרה הגיית החולם כ-o. הקמץ מבוצע כ-o, דבר שנראה כשינוי קטן מן העברית הטברנית. הפתח, הסגול, החיריק והשורוק שמרו את הביצועים a,‏ e,‏ i ו-u בהתאמה (יש מקומות שבהם בוצע השורוק כ-i בהשפעת ניבים של גרמנית ויידיש). השווא הנע כבר אינו מבוצע כתנועה חטופה אלא כאפס תנועה, ולמעשה בטל ההבדל הפונמי בין שווא נח ושווא נע.
בשטח העיצורים אבדה הגייתם של העיצורים הלועיים ח וע; העיצור ח נהגה כמו כ רפה והעיצור ע נהגה כמו העיצור הסדקי א, או שאינו נהגה כלל. בנוסף אבדה הגיית העיצורים הנחציים ט, צ וק: העיצור ט בוצע כמו ת דגושה, ק בוצע כמו כ דגושה, וצ בוצע כמו רצף העיצורים תס. בתחום עיצורי בג"ד כפ"ת נשמרה ההגייה הכפולה של ב, כ, פ ות (שההגייה הרפה שלו בוצעה כס ולא כ-th), ולעומת זאת אבדה ההגייה הכפולה של ג וד שנֶהגו רק בביצוע הסותם שלהם (ישנם אשכנזים שמבחינים בין שתי צורות הגייה של ג). מלבד זאת בטלה לגמרי הגיית הדגש החזק.
בשטח ההטעמה חלו תמורות מפליגות: ההטעמה הדקדוקית המלרעית ברובה שהייתה נהוגה בעברית הקלאסית הפכה להטעמה מלעילית כללית. למעט בקריאה ליטורגית כמו קריאת התורה, רוב המילים בוטאו בהדגשת ההברה שלפני האחרונה. כתוצאה מכך הפכה במקרים רבים התנועה האחרונה במילה לתנועה נייטרלית שאיכותה איננה מוגדרת, שבוצעה בדרך כלל כתנועת ə; למשל, המילה מִנְחָה בוצעה מִנְכֶה [minxə'], והמילה תַּכְלִית בוצעה תַּכְלֶס [taxləs'] (ראו להלן).
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
השוואה בין הגיות העברית בתקופת הביניים
|  | הגייה אשכנזית | הגייה ספרדית | הגייה תימנית |
| תנועות | שבע | חמש | שש |
| עיצורים לועיים | התקיימו חלקית | התקיימו | התקיימו |
| עיצורים נחציים | לא התקיימו | התקיימו | התקיימו |
| ביצוע כפול של בג"ד כפ"ת | בכפ"ת(ג) | בכ"פ(ג) | בג"ד כפ"ת |
| שווא נע | לא התקיים | תנועת e | משתנה, נקבע על־פי העיצור שאחריו |
| דגש חזק | לא התקיים | התקיים | התקיים |
| הטעמה | מלעילית | דקדוקית | דקדוקית |
מאפייני ההגייה האשכנזית > ההגייה היומיומית

למעשה התפתחו בתוך ההגייה האשכנזית שתי דרכי הגייה. הגייה אחת הייתה רשמית יותר, דייקנית יחסית ומוקפדת, שבה לא היה נִטרול של התנועה האחרונה, וההגייה השנייה הייתה עממית, מהירה וחטופה יותר, ששימשה בשפת הדיבור (בעיקר במילים עבריות שחדרו ליידיש). בהגייה העממית היטשטשה התנועה האחרונה, ונהגית כשווא נע או שווא נח, כתלות במוצא של הדובר ובמילה הספציפית. למשל, המילה "גדול" בהגייה מוקפדת ליטאית נהגית godoyl, ובהגייה יומיומית נהגית godel או godl. מסיבה זאת של היטשטשות התנועה האחרונה, לעיתים קרובות התמזגו מילים צמודות למילה אחת. לדוגמה, הצירוף בעל־בית בוצע בהגייה הרשמית בצורה בַּל־בַּיִס [bal-'bayis], ובהגייה העממית בצורה בַּלֶבּוּס [bale'bus]; הצירוף קריאת-שמע בוצע בהגייה הרשמית בצורה קְרִיאַס-שְמַע [krias-ʃ'ma] ובהגייה העממית בצורה קְרִישְׁמֶע [k'riʃmə]. וכן "הקדוש ברוך הוא" בהגייה רשמית ליטאית הוא hakodoysh boruch hu ובהגייה היומיומית הוא נהגה hakodesh borchu. וכן רבי אליעזר בהגייה הרשמית הוא rabi eliezer ובהגייה היומיומית הוא reblezer. וכן רבי אלעזר בהגייה הרשמית הוא rabi el'ozor ובהגייה היומיומית הוא reblozor.
חטף פתח יכול להופיע באותיות א'/ ה'/ ח'/ ע'. חטף פתח בתחילת מילה או אחרי אותיות השימוש נהגה כפתח, חוץ ממקרים נדירים כמו המילה "חלות" (מלשון לחול) שהאות ח' נהגית כמו שווא נח. אחרת, כשהוא באות ח' הוא נהגה כשווא נח. כשהוא באותיות א'/ ה'/ ע' בהברה המוטעמת (הברה אחת לפני האחרונה) האות נהגית כמו י' בשווא נח, ובהברה לא מוטעמת נהגית כרגיל בשווא נח. למשל, המילה "טענה" נהגית tayne, ו"טענותיך" נהגית ta'noysecho, והמילה "מערכה" נהגית ma'rocho. וכן לגבי המילים מעשה, מעשר, מעלה, מעמד, הראב"ד, רעיון, מאמר, טהרה, נערה, שאלה (הדיבור העממי מניח בטעות שכל המילים הללו מאותו משקל והוגה את כולן באותו אופן). וכן במילים ארמיות כגון שמעתתא (נהגה shmaytze בגלל ההתלכדות של הת' הדגושה שאחריה ת' לא דגושה), סלקא דעתך, ועוד. היוצאים מן הכלל הם: אם האות שבחטף פתח מגיעה אחרי אות א'/ ה'/ ע' נוספת אז האות החטופה תהגה בשווא נח כרגיל, למשל במילים אהרון, יעבץ, אהבה. וכן בפעלים נהגית בשווא נח כרגיל, למשל במילים מעביר, תאמין.
בנוסף, במילה יעקב הוגים בהגייה היומיומית כאילו רשום יענקב כלומר הוגים yankev. המילה רבי מקוצרת בהגייה היומיומית ל reb. השם ראובן מקוצר לruven (בלי א). בנוסף, יש כמות גדולה של מילים שההגייה העממית הוגה מתוך טעות בחושבה שהמילה מנוקדת אחרת, למשל חתונה עם ת' בפתח במקום קובוץ, חלות (מלשון לחול) עם ל' בחולם במקום שורוק, עוקצין עם ע' בשורוק במקום קמץ קטן, עדיות (מלשון עדות) עם ד' בחיריק במקום שורוק, מרדכי (בשם הפרשן לתלמוד) עם כ' בחיריק במקום פתח בהגייה הגליציאנית, וכן ערכין (מלשון ערך) עם ע' בסגול במקום חטף פתח, שליח עם ש' בשווא במקום בקמץ ועוד.
מאפייני ההגייה האשכנזית > וריאציות מקומיות

ההגייה האשכנזית עצמה לא הייתה אחידה בכל הקהילות באירופה, והיו שינויים בהגייה, בעיקר בהגיית התנועות, בקהילות שונות באירופה. ההבדלים האלה היו מקבילים להבדלים בהגיית היידיש והושפעו מן השפה המקומית בכל אזור. כך למשל בליטא ביצעו קמץ בתנועת o ושורוק בתנועת u (ברוך אתה = Boruch Ato [בּוֹרוּךְ אַתּוֹ בהגייה הספרדית]) ואילו בגליציה ביצעו קמץ בהברה פתוחה בתנועת u ושורוק בתנועת i (ברוך אתה = Burich Atu [בּוּרִיךְ אַתּוּ בהגייה הספרדית]) וקמץ בהברה סגורה כמו בהגייה הליטאית (יָדָהּ = Yudoh [יוּדוֹהּ בהגייה הספרדית]). כיום, מרבית החסידים משתמשים בהגייה הגליציאנית לעומת הליטאים והחסידויות שמקורן בליטא, המשתמשים בהגייה הליטאית עם השפעות פולניות.
לתנועת החולם היו ארבע הגיות שונות: בפולין, הונגריה ומקומות נוספים הגו את החולם כדיפתונג oy; בחלק מליטא נהגה חולם הדומה לצירי – דיפתונג ey, יש המאמינים שמקורו במסורת בבל; ובקרב יהודי גרמניה היו שתי הגיות שונות – בצפון גרמניה ובערים הגדולות ביצעו את החולם כדיפתונג au, בהשפעת הגרמנית, ובדרום גרמניה הגו חולם כדיפתונג ou או פשוט כ-o. היום רוב משתמשי ההגייה האשכנזית אימצו את החולם הפולני, אך בקרב יהודי ארצות הברית ומדינות דוברות אנגלית אחרות, נפוץ החולם o בהשפעת האנגלית, ובקרב חסידי חב"ד נפוץ החולם שהתפתח בליטא שנע בין דיפתונג oy לדיפתונג ey.
תנועת הצירה נהגתה לרוב כדיפתונג ey אך במקומות מסוימים נהגתה כדיפתונג ay, הגייה זו נפוצה כיום בקרב החסידויות גור, בעלז, סאטמר ואצל חלק מחסידי ויז'ניץ.
היסטוריה

מחקרים שנעשו הגיעו על פי עדויות שונות למסקנה שההגייה האשכנזית לא הייתה נהוגה באופן זה מאז תחילת התיישבות היהודים במרכז אירופה.
לדעתו של שד"ל בספרו אוהב גר, שורשיה של ההגייה האשכנזית נעוצים עוד בהגייה הארצישראלית בתקופת בית שני.
מסתבר שעד המאה ה-13 הייתה נהוגה באשכנז מערכת הגייה "קדם-אשכנזית", שבה חמש תנועות בלבד, בדומה להגייה הספרדית, ורק במאה ה-13 התפתחה השיטה הנוכחית שבה שבע תנועות. מצב עניינים זה מעלה מיד את השאלה מה גרם לשינוי שבו הפכה מערכת של חמש תנועות למערכת מורכבת יותר של שבע תנועות, בניגוד לנטייה הטבעית של פישוט המערכת הלשונית. בין ההסברים שהוצעו הועלתה האפשרות שבמאה ה-13 התפתחה באשכנז מוּדעות גבוהה לדקדוק העברי ונטייה לחזרה למסורת הטברנית, שהביאה לאימוץ קריאה מדויקת יותר של התנ"ך. ואולם לא נמצאו עדויות חיצוניות לתהליך מעין זה. ב-2003 העלה אשר לאופר את ההשערה שההגייה בת שבע התנועות הייתה ההגייה של חבל הדנובה, וההגייה בעלת חמש התנועות הייתה ההגייה של אזור הריין, בריטניה וצפון צרפת, אבל היהודים באזורים האלה נפגעו קשות מהגירושים והפרעות ועברו ברובם מזרחה, והמעט שנשארו באזור אימצו את ההגייה של אזור הדנובה. את השערתו דחה לחלוטין אילן אלדר.
בעת תחיית העברית הספרותית לקראת סוף המאה ה-19 באירופה, נשמרה ההגייה האשכנזית. השירה שנכתבה על ידי משוררי התקופה, ובראשם חיים נחמן ביאליק, נכתבה בהגייה אשכנזית ובהטעמה מלעילית.
לעומת זאת, כשהחלה החייאת הדיבור העברי בארץ ישראל, בראשית המאה ה-20, הוחלט לאחר דיונים בוועד הלשון לאמץ דווקא את ההגייה הספרדית. מה שאירע למעשה הוא יצירתה של הגייה עברית חדשה המשלבת בין ההגייה האשכנזית להגייה הספרדית: בשטח התנועות – נשתמרה מערכת חמש התנועות של ההגייה הספרדית, אך לא התקיים ביצוע השווא הנע והדגש החזק, שהיו בהגייה הספרדית. בשטח העיצורים – נשתמר אי ביצועם של העיצורים הנחציים, כפי שהיה נהוג בהגייה האשכנזית ואצל מרבית דוברי ההגייה הספרדית. את העיצורים הלועיים (ח וע, ובמידה פחותה יותר ר) יש שהוגים (חלק מהמזרחים) ויש שאינם (אשכנזים וחלק מהמזרחים). בניגוד להגייה הספרדית, ובהתאם לזו האשכנזית, הגיית דגש חזק לא נשמרה. בניגוד להגייה האשכנזית, ובהתאם לזו הספרדית, לא השתמר ההבדל בין ת רפה לת דגושה. בשטח ההטעמה – נשתמרה ההטעמה הספרדית, הדקדוקית.
שינוי ההגייה גרר דיון הלכתי בשאלה האם מותר לשנות את ההגייה האשכנזית המקובלת בתפילה. בציונות הדתית מקובלת כיום ההגייה הישראלית כמעט לגמרי בנוסח התפילה וקריאת התורה, אך בעבר היו שהקפידו על הגייה אשכנזית בתפילה (מלאה או רק בעת אמירת שם ה'), או אף בדיבור. בציבור החרדי-אשכנזי (וחלק מקהילות החרד"לים) מקובלת ההגייה האשכנזית בתפילה (המשתנה מעט לפי מקומות מוצא של קהילות שונות), אך בדיבור עברי רגיל נעשה שימוש בעיקר בהגייה הישראלית.
הספרות והשירה העברית המשיכו להתקיים בהגייה אשכנזית עד שנות השלושים, ואז החלה להיכתב שירה עברית בהגייה הישראלית החדשה (שירים מסוימים מושרים עד היום בהטעמה מלעילית, לרבות ההמנון הלאומי של מדינת ישראל).
לקריאה נוספת

שמעון שרביט, מבטאיה של העברית לאור הספרות הרבנית לדורותיה, בתוך: ספר שבטיאל: מחקרים בלשון העברית ובמסורות העדות, רמת גן, תשנ"ב. עמ' 316–337
ביאורים

↑  למעט בקריאה הפורמלית, כגון הקריאה בתורה, שלעיתים מקפידים להבדיל בה בין סוגי השווא.
↑  לדוגמה, מֵייאייס השם הוֹיסוֹ זוֹיס – "מאת ה' הייתה זאת".
↑  להלן סרטון שבו ניתן לשמוע את ההגייה הגליציאנית, וספציפית, את המילים "והאר עינינו" נהגות "וְה֫וּאַיְר עַיְנַ֫יְנִי": והאר עינינו בתורתך ודבק ליבנו במצוותיך – פיוט עברי הנאמר בברכת 'אהבת ישראל' שלפני קריאת שמע, נשמע כאן במבטא גליצאי, ובניגון חסידי של חצר בלז.
↑  להלן סרטון שבו ניתן לשמוע הגייה של חולם כדיפתונג ey – המילים "נוֹפת תיטוֹפנה" נהגות "נֵיְפֶס תִיטֵיְפְנוֹ": הרבי מלובביץ' קורא במבטא ליטאי את הפסוק במשלי: "כִּי נֹפֶת תִּטֹּפְנָה שִׂפְתֵי [זָרָה, וְחָלָק מִשֶּׁמֶן - חִכָּהּ]".
↑  "ביאליק הפרגמטי ניסה לקבל עליו את עול השינוי – בבחינת המשורר הלאומי שכותב שירה ללאום שלו בהגייה בה הוא מדבר. הוא נכשל נחרצות בניסיון הזה – לכתוב בהגייה החדשה – וכמעט שלא המשיך לכתוב שירה אחר כך."
↑  עם זאת, לפעמים בעברית מדוברת, מבטאים את הצירי קצת שונה מהסגול, כגון במילה 'ביצה'.
הערות שוליים

↑  כגון 'בריך שמיה' (ברוך שמו), שם תואר בגוף שלישי בארמית מסתיימות ב'xיה' (ey).
↑  חן מלול, שאול טשרניחובסקי מבקש: אל תקראו את שיריי, 21 ביוני 2018
↑  אוהב גר, קרקא 1895, עמ' 97–100
↑  אשר לאופר, "הרהורים על ההגייה הקדם-אשכנזית", בתוך: קול ליעקב, אסופת מאמרים לכבוד פרופ' יעקב בן-טולילה, באר שבע 2003, בייחוד עמ' 269-70.
↑  אילן אלדר, לשאלת מקורותיה של מסורת ההגייה האשכנזית, מסורות טז–יז, תשע"ד, עמ' 53–68
התעתיק לאנגלית של שם הישיבה מבהיר שזו ישיבה אשכנזית
ישיבת ברכת התורה, בעיר העתיקה בירושלים. השלט באנגלית מבהיר את ההיגוי האשכנזי, האות ת' שאינה דגושה מבוטאת כאות ס'. לעומת זאת, האות ת' במילה תורה היא דגושה, ולכן מבוטאת בהתאם.
סאדיק ביי

| --- | --- |

 לידה:  9 באפריל 1999  (בן 25) שארלוט, קרוליינה הצפונית, ארצות הברית
 עמדה:  סמול פורוורד
 גובה:  2.01 מטרים
 מספר:  14
 מכללה:  אוניברסיטת וילאנובה
 דראפט:  בחירה מספר 19, 2020 ברוקלין נטס
 קבוצות כשחקן
 2020–2023   2023–2024   2024–:  דטרויט פיסטונס   אטלנטה הוקס   וושינגטון ויזארדס
 הישגים כשחקן
 חמישיית הרוקיז של העונה ב-NBA‏ (2021)
סאדיק ביי (באנגלית: Saddiq Bey; נולד ב-9 באפריל 1999) הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בקבוצת וושינגטון ויזארדס בליגת ה-NBA, בעמדת הסמול פורוורד.
קריירת משחק בתיכון

ביי הוא בנה של דרוונה ביי, מנהלת תיכון ששיחקה כדורסל בליגת המכללות באוניברסיטת צפון קרוליינה בשארלוט. הוא למד בבית הספר הקתולי דימאתה (אנ') בשנתו הראשונה בטרם עבר לתיכון סידוול פרנדס (אנ'), ששם דגש על מצוינות ספורטיבית לצד אקדמית. בשנתו הראשונה בתיכון התנשא לגובה 1.75 מ' בלבד. בשנתו השלישית ביי רשם ממוצעים של 14.5 נקודות, 6.5 ריבאונדים, 2 אסיסטים ו-2 חטיפות למשחק, והוביל את סידוול לגמר האזורי. הוא נפצע בעקב בשנתו הרביעית ופספס מספר משחקים. בשנתו הרביעית רשם ממוצעים של 21 נקודות ו-8 ריבאונדים למשחק.
לקראת המעבר לליגת המכללות, דורג ביי במקום ה-83 במחזור התיכון שלו על ידי האתר 247Sports. תחילה התחייב לאוניברסיטת המדינה של קרוליינה הצפונית, ב-2 בנובמבר 2017. במאי 2018 ביקש מהאוניברסיטה שחרור, אך זו סירבה לשחררו לקבוצתה אחרת באזור החוף האטלנטי. לאחר שבחן תחילה אופציות לשחק באוניברסיטת וייק פורסט, בבוסטון קולג' (שתי אלו באזור החוף האטלנטי) ובאוניברסיטת ואנדרבילט, ב-15 ביוני חתם לבסוף באוניברסיטת וילאנובה. מאמן וילאנובה ג'יי רייט ניסה לגייס את ביי עוד כשהיה שחקן פעיל בתיכון, אך ניסה לגייסו בצורה אינטנסיבית יותר לאחר שעומארי ספלמן עזב את הקבוצה לליגת ה-NBA, והתפנתה מלגה.