stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דיני מכרזים
דיני מכרזים בישראל > היסטוריה > הדין המהותי > מחזקת פטור לחזקת חובה

טרם חקיקת חוק חובת המכרזים נהנתה הרשות הציבורית מחזקת פטור ממכרז, ובתי המשפט סירבו להחיל על הרשות חובת מכרז מכוח העקרונות הכלליים של המשפט המִנהלי. משמעות הדבר הייתה שאם לא הוטלה על הרשות חובה מפורשת לערוך מכרז אזי לא חלה עליה חובה כאמור, והיא הייתה רשאית לבחור לעצמה את צורת ההתקשרות הראויה בעיניה. עם חקיקת החוק התהפכה החזקה מחזקת פטור לחזקת חובה. כיום, כדי שרשות מִנהלית תוכל לבצע התקשרות עסקית ללא מכרז, עליה הנטל להצביע על הוראה הפוטרת אותה מפורשות מחובה זו בנסיבות העניין. בהיעדר אפשרות כאמור, חובה על כל רשות מִנהלית לבצע את כל התקשרויותיה העסקיות באמצעות מכרז פומבי בלבד.
שינוי זה יצר כמה תמורות משמעותיות בדיני המכרזים: ראשית, היקף החובה לערוך מכרזים הורחב באופן משמעותי, שכן קביעת כלל שיורי של חובת עריכת מכרז הרחיבה את תחולתה של חובת המכרז על עסקאות ועל גופים שבמצב הקודם כלל לא היו מחויבים לעריכת מכרזים. שנית, הפיכת חובת עריכת המכרז לכלל ואת הפטור מעריכת מכרז ליוצא מן הכלל הרחיבה אף היא את היקף חובת המכרז, וזאת מכוח הכלל הפרשני שלפיו יש לפרש את הכלל בהרחבה ואת היוצא מן הכלל יש לפרש בצמצום. שלישית, הפיכת החזקה שינתה את נטל ההוכחה. בעוד שקודם לחקיקת החוק רבץ על שכמו של העותר הנטל להוכיח כי במקרה פלוני הפרה הרשות את חובת המכרז, הרי שהחוק הפך את החזקה, ועתה הנטל הוא על הרשות להוכיח כי במקרה פלוני היא רשאית להתקשר ללא מכרז. לשינוי זה, שהוא לכאורה שינוי בסדר דין בלבד, קיימת חשיבות רבה בחיזוק חובת המכרז. כתוצאה משינויים אלה התייחסות הרשויות לחובת המכרז הפכה לרצינית יותר. כיום, במקרים רבים עורכת הרשות מכרזים גם בנסיבות שבהן היא רשאית מבחינת החוק להתקשר ללא מכרז. לשון אחר, נוצרה בקרב הרשות מחויבות פנימית לרעיון המכרז, המהווה חלק מתרבות ארגונית ומצורת חשיבה.
דיני מכרזים בישראל > היסטוריה > הדין המהותי > ממשפט נסתר למשפט גלוי

טרם חקיקת החוק, חלק משמעותי מההסדרים בנושא מכרזי הרשות – וכן עצם הקביעה מתי פטורה הרשות מעריכת מכרז ומתי חלה עליה חובת עריכת מכרז – היו קבועים בהוראות התכ"מ ובפסיקת בית המשפט העליון, שאינה זמינה לאדם מן השורה. עם חקיקת חוק חובת המכרזים עוגן חלק הארי של דיני המכרזים בחוק ובתקנות, שזמינותם רבה לאין שיעור. התוצאה היא שפעילות הרשות הפכה קלה יותר למעקב ולבקרה. הגברת שקיפותן של פעולות הרשות היא כלי מרכזי למניעת שחיתות ומשוא פנים. זאת, בעיקר בשל ההשפעה המרתיעה הקיימת לעין הציבורית הבוחנת. כתוצאה מכך קטנה היכולת של נציגי הרשות לסטות מן הדין, גדל אמון הציבור בתקינות פעולותיה של הרשות, וגדלה נכונותו של הציבור לשיתוף פעולה ול"עשיית עסקים" עם הרשות.
דיני מכרזים בישראל > היסטוריה > הדין המהותי > מהנחיות פנימיות לתקנות

עד לחקיקת חוק חובת המכרזים ותקנות חובת המכרזים היו מכרזי הרשויות מוסדרים על ידי הוראות התכ"מ. המעמד המשפטי של הוראות התכ"מ הוא כשל הנחיה מנהלית, ומשמעות הדבר היא שניתן לסטות מהן ככל שקיימת לכך הצדקה סבירה. בעקבות ההסדרה של עיקרי דיני המכרזים בחוק ובתקנות, מעמדם המשפטי התעצם ולא ניתן לסטות מהם. מבחינת יעילותו של ההסדר, ייתכן כי קשיחות זו גובה לעיתים מחיר.
דיני מכרזים בישראל > הרפורמה בדיני המכרזים בעשור הראשון של המאה ה-21

ב-13 ביוני 2004 החליטה הממשלה על הקמת ועדת מנכ"לים, שתבחן את הצורך בביצוע שינויים או תיקונים בתקנות חובת המכרזים. ב-13 בדצמבר 2006 קיבלה הממשלה החלטה ליישם את המלצות הדו"ח של ועדת המנכ"לים, ולמנות ועדה בינמשרדית נוספת, בראשות מנכ"ל משרד האוצר דאז, מר ירום אריאב, שתגיש המלצות להסדרת הנושא של התקשרויות הממשלה עם חברות ממשלתיות המהוות זרוע ביצועית של הממשלה ועם רשויות מקומיות. הדעה המקובלת היא שמאחורי מינויה של ועדת אריאב עמד לחץ מצד משרד השיכון לגיבוש הסדר שיאפשר למשרד השיכון להתקשר ללא עריכת מכרז עם חברות מנהלות הנמצאות בבעלות הממשלה, כדוגמת חברת "ערים", וכן יאפשר לו להאריך, ללא התערבות של משרד האוצר, התקשרויות שיש לו עם משרדי תכנון. ב-18 במרץ 2007 הגישה ועדת אריאב את מסקנותיה, אשר אושרו בממשלה ב-15 באפריל 2007. מסקנותיהן של שתי הוועדות היוו את הבסיס לגיבושה של טיוטת תיקון לתקנות חובת המכרזים, אשר משרד האוצר הביא לאישורה של ועדת החוקה חוק ומשפט של הכנסת.
ב-1 ביוני 2009, לאחר 17 ישיבות ארוכות של ועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת, בראשותו של ח"כ פרופסור מנחם בן-ששון, נכנס התיקון לתוקף. התיקון שינה באופן משמעותי רבים מההסדרים שנהגו קודם לתיקון, ולא פחות חשוב מכך, הוסיף הסדרים חדשים בעלי השפעה רבה על הליך המכרז.
ניתן למפות את השינויים בתקנות כמתייחסים לשבעה נושאים עיקריים:
הגברת מרכיב השקיפות בהליך ההתקשרות הציבורי, ובמסגרת זו הטלת חובת פרסום של החלטות בדבר פטור מעריכת מכרז.
מתן עדיפות להליך התחרותי על פני ההליך הפחות תחרותי.
צמצום הוראות הפטור ממכרז.
תוספת של הליכים תחרותיים, שעד כה לא היו זמינים עבור ועדת המכרזים.
הגנה על זכויות העובדים, ככל שמדובר במכרזים לרכישת שירותים עתירי כוח אדם, כגון שמירה וניקיון.
שינוי המוסדי, בכך שכונן אורגן חדש – ועדת הפטור המשרדית – וזאת במסגרת הוראת שעה, שהוארכה מעת לעת.
הטמעת השימוש באינטרנט בהליך הרכש הציבורי.
למעלה מעשור לאחר כניסת הרפורמה לתוקפה קשה עדיין לאמוד את מידת הצלחתה וזאת בעיקר עקב מחסור בנתונים. כך, לא פורסמו נתונים בדבר מידת השימוש באינטרנט בעריכת מכרזים, ולא מוכר מחקר שבחן את השפעת הרפורמה על זכויותיהם של עובדים. התחום היחיד שנבחן ברמה המחקרית הוא מידת השימוש בהוראות הפטור. ממחקר שנערך לאחרונה עולה כי מאז שנת 2008 קיימת דווקא עליה בשיעור ההתקשרויות שנערכות ללא עריכתו של מכרז פומבי. עם זאת, מדובר בנתונים חלקיים בלבד, שאינם כוללים התייחסות לשווי העסקאות שנבחנו, ולכן גם בסוגיה זו קיים קושי להסיק מסקנות סופיות.
קריאה נוספת

חוק חובת המכרזים, התשנ״ב–1992, ספר החוקים הפתוח, באתר ויקיטקסט
תקנות חובת המכרזים, התשנ״ג–1993, ספר החוקים הפתוח, באתר ויקיטקסט
פנחס נרקיס, דיני מכרזים: הלכה ומעשה, פתח תקווה: אוצר המשפט, 2018. (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  ד"ד אורן שבת, העתירה המנהלית והסעדים במכרזים ציבוריים, פרלשטיין-גינוסר, 2017, עמ' 72-63, מסת"ב 978-965-7098-66-0
↑  בג"ץ 313/82 צוקר נ' עיריית תל אביב, פסקה 3 (לא פורסם, 26.10.82
↑  חוזר מנכ"ל 1/2011 מיום 4.4.2011, ריכוז הנחיות בנושא תאגידים עירוניים, סעיף 7 (ג).
↑  בג"ץ 1635/90 יוסף ז'רז'בסקי נ' ראש הממשלה, פ"ד מה (1) 749, 859 (1991).
↑  בג"ץ 292/61 בית אריזה רחובות נ' שר החקלאות, פ"ד טז (1) 20 (1962).
↑  בג"ץ 991/91 פסטרנק נ' שר הבינוי והשיכון, פ"ד מה (5) 50 (1991).
↑  פריט 5 לתוספת הראשונה לחוק בתי משפט לעניינים מינהליים, תש"ס-2000
↑  ד"ר אורן שבת, העתירה המנהלית והסעדים במכרזים ציבוריים, פרלשטיין - גינוסר, 2017, עמ' 409-395, מסת"ב 978-965-7098-66-0
↑  ד"ר אורן שבת, העתירה המנהלית והסעדים במכרזים ציבוריים, פרלשטיין-גינוסר, 2017, עמ' 442-427, מסת"ב 978-965-7098-66-0
↑  גבריאלה שלו, "מכרזים ציבוריים לאחר חוק חובת המכרזים", משפט וממשל ב' (1995) 455, 458.
↑  http://takam.mof.gov.il/doc/hashkal/horaot.nsf
↑  בג"ץ 246/71 מגרש מסודר נ' שר האוצר, פ"ד כו (1) 449, 452 (1972); בג"ץ 2709/91 חפציבה נ' מִנהל מקרקעי ישראל, פ"ד מה (4) 428, 435 (1991).
↑  עומר דקל, 133-132, 143-141., המכון למחקרי חקיקה ולמשפט השוואתי, עמ' 133-132, 143-141(הקישור אינו פעיל)
↑  http://www.pmo.gov.il/PMO/Archive/Decisions/2004/06/des2045.htm.
↑  החלטת הממשלה מס' 972 מיום 31.12.06. http://www.pmo.gov.il/PMO/Archive/Decisions/2006/12/des972.html
↑  תקנות חובת המכרזים (תיקון), התשס"ט-2009, ק"ת 6750.
↑  Arie Reich (2014-12-24). "The 2009 Reforms of Israel's Mandatory Tenders Regulations: One Step Forward, Two Steps Backward?".
ארמון רזידנץ בווירצבורג

חזית הארמון מכיוון הגן באורך 168 מטרים
תוכנית הארמון והגנים
ארמון רזידנץ בווירצבורג (בגרמנית: Würzburger Residenz), הוא מבנה גדול בסגנון הבארוק בפאתי מרכז העיר וירצבורג במדינת בוואריה בגרמניה. בנייתו החלה בשנת 1720 והושלמה בשנת 1744. פנים המבנה, שנבנה בתקופת משפחת שנברון (אנ') בתכנון של האדריכל בלתזאר נוימן (אנ'), הושלם בשנת 1781.
המבנה שימש כמקום מושבם של הנסיכים-בישופים של וירצבורג עד שבוטלו הישויות הפוליטיות-דתיות על ידי החרמת הנכסים הדתיים על ידי המדינה. הארמון הוא אחד המבנים העיקריים של הבארוק הדרום גרמני ובהקשר האירופי יש לראותו כאחד מבנייני המגורים הבארוקיים המאוחרים החשובים ביותר, ולכן הוא נמצא בשורה אחת עם ארמון שנברון בווינה וארמון ורסאי ליד פריז.
בשנת 1981 נוסף הארמון, המבנים הנספחים אליו והכיכר הגדולה שלפניו לרשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו. בהכרזה על אתר המורשת נכתב כי הארמון הוא "בו זמנית ההומוגני ביותר ויוצא הדופן מבין ארמונות הבארוק,... בית המגורים מייצג מימוש אמנותי ייחודי כתוצאה מתוכנית השאפתנית, מקוריותה של רוח היצירה והאופי הבינלאומי של הסדנה שיצרה אותו. אולי שום מונומנט מאותה תקופה לא יכול לטעון להסכמה כזו על כישרון".
היסטוריה > המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20

המעמד העצמאי של הנסיכות הדתית של וירצבורג בוטלה במסגרת תהליך החילון בשנים 1802–1803. אחר כך היו שמונה שנים של אינטררגנום שבהן השליט של ווירצבורג היה פרדיננד השלישי, הדוכס הגדול של טוסקנה (שלט 1806–1814), במהלכן הוא התגורר בכמה חדרים מהגוש הדרומי, מה שמכונה Toskanaräume (חדרי טוסקנה), מעוצבים בסגנון האימפריה (אנ'). הקיסר נפוליאון בונפרטה ישן במעון כאשר עצר בווירצבורג שלוש פעמים בין 1806 ל-1813. ב-2 באוקטובר 1806 הוא חתם כאן על הכרזת המלחמה נגד פרוסיה. מיטה זוגית נאו-קלאסית וכונניות הותקנו בחדר השינה בחדרי הדירות הקיסריות הצפוניות עבורו ואשתו מארי לואיז בשנת 1812.
בשנת 1814 הפכה וירצבורג לחלק מממלכת בוואריה. שערי הברזל המחושל של המעבר לחצר הכבוד, שהפרידו למעשה את האזור הפנימי הזה מהכיכר הגדולה שלפני הארמון, נהרסו בשנת 1821. במקומם נמצאת כיום מזרקת פרנקוניה (Frankoniabrunnen) שיצר פרדיננד פון מילר הצעיר. המזרקה נחנכה בשנת 1894 כמחווה של העיר וירצבורג וכל פרנקוניה ללואיטפולד, הנסיך העוצר של בוואריה, שנולד בשנת 1821 בארמון רזידנץ וירצבורג עצמו.
ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת ובעלה אלברט, נסיך סקסה-קובורג-גותה שהו בארמון בדרכם לטירת רוזנאו בקובורג (שבה נולד אלברט), באוגוסט 1845. בשנת 1921 נפתח הארמון לציבור.
היסטוריה > חורבן במלחמת העולם השנייה והבנייה מחדש

כתוצאה מפשיטה אווירית הרסנית ב־1 במרץ 1945, נשרף הארמון כמעט לחלוטין ורק הבניין המרכזי עם אולם הכניסה, אולם הגן, גרם המדרגות, האולם הלבן והאולם הקיסרי שרדו את התופת וגגותיהם נהרסו. מעליית הגג האש אכלה דרך תקרות ורצפות עץ, וכל הריהוט וחיפויי העץ של הקירות שלא אוחסנו במקום אחר נטרפו על ידי הלהבות. חלק גדול מהריהוט והקטעים הגדולים של חיפוי הקירות של החדרים התקופתיים הוסרו בזמן, וכך חמקו מההרס. קמרונות האבן של נוימן עמדו בקריסת עליית הגג הבוערת. עם זאת, מכיוון שהגגות נעלמו, נזק נוסף נגרם בתקופה שלאחר מכן בגלל הגשמים. בקפלת החצר, למשל, רוב ציורי הפרסקו על התקרה של בייס נכנעו לנזק המשני של השריפה, למרות הקמרון השלם, ונאלצו לשחזרם בעמל רב.
בשנים 1945–1987 שוחזר הבניין וחללי פנים למצבם הנוכחי. הבנייה המחודשת עלתה כ-20 מיליון אירו.
היסטוריה > הכללת המבנה ברשימת אתרי המורשת של אונסקו

ארמון רזידנץ וירצבורג עם גני החצר והכיכר מולו נוספו לרשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו בשנת 1981. על פי הערכת הגוף המייעץ, הכללה ברשימה הייתה "צעד ... רצוי כל כך עד שהצעת הרפובליקה הפדרלית של גרמניה אינה דורשת הצדקה ארכנית".
תיאור > מבחוץ

הארמון נבנה על בסיס בגודל 92 × 167 מטרים. המבנה הראשי מורכב מאגף מרכזי עם שני אגפים צדדיים, הבלוקים הצפוני והדרומי, כל אחד עם שתי חצרות פנימיות. בצד הפונה לעיר האגפים הצדדיים משתרעים לאורך של 55 מטרים מהמבנה הראשי ומקיפים חלקית את חצר הכבוד. מתחת לגג בעל השיפוע הכפול יש כרכוב, מעוטר באגרטלים ובפסלים. החזית סביב השער הראשי בחצר הכבוד מעוטרת במיוחד. היא חסרה את קומת הביניים התחתונה (ראו להלן), אך יש בה מרפסת גדולה מעל שלושת השערים הנגישה מהאולם הלבן (Weisser Saal). מעל הכניסה ממוקם שלט אצולה גדול של פרידריך קרל פון שנבורן. קפלת החצר (Hofkirche) משולבת לחלוטין בחלקו המערבי של האגף הדרומי וכמעט שלא ניתן להבחין בה מבחוץ.
במקור הייתה הכניסה לחצור הכבוד חסומה על ידי גדר ושערי ברזל מחושל. יצירת המופת הזו של עבודות ברזל מאת יוהאן גאורג אוג (Joh. Georg Oegg) נהרסה בשנת 1821 ונמכרה במכירה פומבית, מכיוון שבן משפחתו של מלך בוואריה לא אהב אותה.
ממדי הכיכר שמול הארמון הם סביב 200 מטר על 100 מטר והיא משמשת בעיקר לחניה. מזרקת פרנקוניה (Frankoniabrunnen) משנת 1894 ממוקמת בכיכר.
תיאור > פנים הארמון

הארמון כולל ארבע קומות, קומת קרקע עם תקרה גבוהה וקומה עליונה כשמעל כל אחת יש קומת ביניים. אלו שימשו להחייאת החזית והציעו מקום למגורי משרתים, מטבחים ומשרדי מנהל.
הארמון כולל כמעט 400 חדרים.
תיאור > פנים הארמון > גרם המדרגות

גרם המדרגות בסגנון בארוק, קיבל חשיבות כחלק מחדר קבלה רשמי. גרם המדרגות של הארמון וירצבורג עובר לכל אורך האולם בשטח של 18 × 32 מטרים, ללא עמודים. מתחת לקמרון בלא תמיכה יצירת מופת של בנייה בגובה מקסימלי של 23 מטר.
החלק הנמוך ביותר של המדרגות מוביל מאולם הקבלה, לעבר קיר ריק ואז מתפצל לשני גרמי מדרגות שכיוונם הפוך. לפיכך, המארח בחלק העליון הצליח לראות תחילה את מבקריו שהתרחקו ממנו בתחילת הטיפוס במדרגות. כשהאורחים הסתובבו והתקרבו, נחשף בפניהם פרסקו התקרה העצום מעל יותר ויותר.
פרסקו זה, הגדול בעולם, שנוצר בשנים 1750–1753 על ידי הצייר הוונציאני ג'ובאני בטיסטה טייפולו מציג ציורים של ארבע היבשות: אירופה, אמריקה, אסיה ואפריקה. כל יבשת מיוצגת על ידי נוף טיפוסי וחיות (או הדימוי של הצייר לבעלי החיים הללו) ודמות אלגורית נשית. אירופה מחזיקה שרביט, מסומלת על ידי שור ויש לה ילד שמשחק בתותח. באמריקה יש ילידים עם נוצות, שמתרגלים קניבליזם של אסירים ותנין. באסיה יש טיגריס ופיל, הצלבים של גולגולתא נראים ברקע. לאפריקאים יש גמל, ושיירה של אמגושים עם טורבנים. טייפולו נעזר בעבודתו על ידי בנו ג'אנדומניקו ואמן הסטוקו אנטוניו בוסי. יש גם ציור של הנסיך-בישוף עם מרקוריוס המתקרב מהאולימפוס בעוד אפולו משגר את הסוסים הנושאים את מרכבת השמש, מוקף בהתגלמות הכוכבים. בפרסקו נראה גם טייפולו עצמו (בפינה הדרום-מערבית) ונוימן, במרכז החזית הדרומית, נשענים על תותח.
כהכנה לביצוע של הפרסקו הגדול, טייפולו שרטט גרסה מוקטנת של היצירה; סקיצה זו מוצגת במוזיאון המטרופוליטן לאמנות.
אדריכל החצר בלתזר נוימן נאלץ להיאבק בחששות מפני הסכנות שבקמרון עצום שכזה. בניגוד לקמרון הצבעוני, במדרגות ובקירות כמעט ואין קישוט בכלל. בעוד הקמרון מעוצב בסגנון הבארוק, שאר גרם המדרגות כבר מעוטר בסגנון הבא, הנאו-קלאסי.
במקור רצה נוימן להוסיף גרם מדרגות שני בצד השני של האולם הלבן, אך יועציו של הנסיך-בישוף הטילו וטו עקב העלויות הכרוכות בכך.
גרם המדרגות הופיע בצד האחורי של הגרסה הסופית של שטר בן 50 מארק גרמני כשבצד הראשי מופיע דיוקנו של נוימן.
תיאור > פנים הארמון > האולם הלבן

"האולם הלבן" (Weisser Saal) בסגנון רוקוקו היה חדר לקבלת קהל ונשלט על ידי עיטורי הסטוקו של אנטוניו בוסי. עבודות הסטוקו הלבנות על רקע אפור בהיר מורכבות מכמות גדולה של קישוטי רוקאי (אנ') (סגנון קישוט עשיר, מקור המילה רוקוקו), מעורבבים בציורים של פריטים אמיתיים, במיוחד של מטרות צבאיות.
היעדר הזהב והצבע מאפשר לעין לנוח בין פאר המדרגות לבין האולם הבא, אולם הקיסר. חמש נברשות קריסטל שימשו להארת החדר.
תיאור > פנים הארמון > אולם הקיסר

אולם זה נפתח מזרחה מהאולם הלבן וממוקם במרכז חזית הגן. הוא שימש לקבלת מבקרים נכבדים, כולל הקיסרים לעתיד במסעם לפרנקפורט ובנסיעה חזרה לווינה. הוא נוצר בשנים 1749–1751 בעלות עצומה.
קירות האולם הקיסרי מחופים בעבודות סטוקו שיש בגווני אדום, לבן וצהוב. הכיפה צבועה בצבע לבן, מעוטרת בעבודות סטוקו מוזהבות וגם בציורי קיר של ג'ובאני בטיסטה טייפולו, ומציגה היסטוריה אידיאלית של הדיוקסיה של וירצבורג. תמונה אחת, "Die Trauung Kaiser Barbarossas und der Beatrix von Burgund durch den Würzburger Fürstbischof 1156" מציגה את נישואיהם של פרידריך הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה וביאטריס הראשונה, רוזנת בורגונדי, שהוקדשה על ידי גרולד, הבישוף של וירצבורג. בתמונה שממול נראה פרידריך השני ממנה את הבישוף של וירצבורג לדוכס פרנקוניה. על גבי הכיפה ציור מראה את "מסע הכלה" (Brautfahrt): אפולו במרכבת השמש מוביל את הכלה ביאטריס המוקפת בוונוס, קרס ובכחוס לעבר הקיסר פרידריך השני, המלווה על ידי בישוף וירצבורג.
בנו של ג'ובאני, דומניקו, יצר את הציורים מעל הפתחים: יוסטיניאנוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית מפרסם את הקורפוס יוריס קיוויליס, הקיסר קונסטנטינוס הגדול מורה על הוצאתו להורג של גאלוס, אמברוזיוס מונע גישה לכנסייה בפני הקיסר תאודוסיוס הראשון. פסלי הסטוקו של בוסי מציגים את פוסידון ויונו כמו גם את פלורה ואפולו.
תיאור > פנים הארמון > הדירות הקיסריות הצפוניות והדרומיות או קייזרצימר

כאשר כל הדלתות נפתחות בין האולמות הללו הן יוצרות אנפילדה שנמתחת לאורך חזית הגן המשתרעת לאורך 150 מטרים. חדרים אלה שימשו כאולמות קבלה וכלינה לאורחים חשובים.
הרושם של שתי הדירות נוצר מרצף של חדרים בעלי דרגת קישוט הולכת וגדלה. החדר המעוצב ביותר של הדירה הדרומית הוא שפיגלזאל (Spiegelsaal) או חדר המראות. כול קירותיו מחופים בלוחות זכוכית, שחלקן האחורי מעוטר באמצעות ציורים, או רישומים שנחרטו לרקע זהב ועליהם ציורים בצבע מבריק כהה. כל הציורים והשרטוטים מציגים סצנות מהמזרח הרחוק, במיוחד סיניות. החלק הדרומי כולל גם את "האולם הטוסקני" (Toskanasaal). גולת הכותרת של הדירה הצפונית היא חדר לכה ירוק. חיפויי הקיר הרב-שכבתיים שלה מורכבים מצבע ירוק מתכתי מעוטרים בציורים וקישוטי זהב.
תיאור > פנים הארמון > קפלת החצר

קפלת החצר (Hofkirche) היא דוגמה מצוינת לסגנון הבארוק הפולחני בגרמניה. עיצוב הפנים נשלט על ידי הקירות המעוקלים ושלושה קמרונות כיפתיים סגלגלים.
הקפלה משתרעת כלפי מעלה דרך שתי הקומות המרכזיות של הארמון. העמודים התומכים עשויים שיש בצבע אגט. העמודים של שני המזבחות הצדדיים וששת הפסלים עשויים משיש לבן, שגולפו בג'נובה. המזבחות הצדדיים מבוססים על עיצובים של הילדברנדט וצוירו בשנת 1752 על ידי טייפולו (בדרום עליית מריה לשמים, בצפון המלחמה בשמיים (אנ')). המזבח הגבוה עשוי סטוקו שנוצר כדי להיראות כמו שיש על ידי אנטוניו בוסי. מעל המזבח נמצא טריפוריום ובמרכזו פסל העיבור ללא חטא וחדרי תפילה משני הצדדים. בוסי היה אחראי גם על עבודות הסטוקו הצבעוניות על התקרה (1735) ויחד עם הציירים הוגלר (Högler) ותלהופר (Thalhofer) הכין את הפרסקו בכיפות (1735–1736): מות הקדושים של שלושת השליחים הפרנקונים קיליאן, טוטנן וקולונט (מעל בית המקהלה), הכתרת הבתולה (אנ') (במרכז) והמלחמה בשמיים (מעל העוגב).
תיאור > גני החצר

הארמון נבנה כאשר וירצבורג הייתה עדיין עיר מבוצרת. לכן, גם הגן היה צריך להיות מתוכנן בתוך הביצורים. הפתרון כלל שני באסטיונים של חומת העיר המבוצרת, תוך שימוש בהבדלי הגובה שלהם ליצירת נוף מאוד מיוחד. ממערב למזרח יש שיפוע של עלייה בקרקע, עד שמגיעים למפלס החומה. בסמוך לבית המגורים עצמו, גני החצר (Hofgarten) מעוצבים בסגנון בארוקי רשמי מאוד. רחוק יותר, הסגנון משתנה לגן אנגלי עם יערות וכרי דשא קטנים. עיצובים לחלק הקודם נעשו על ידי יוהאן לוקאס פון הילדברנדט, נוימן ופרנסואה דה קוביי (אנ'). הוא נוצר בעיקר בשנים 1759–1770. יוהאן פטר אלכסנדר וגנר (אנ') הוסיף פוטי, אגרטלים, כדים ושתי קבוצות פסלים מונומנטליות, אונס אירופה וחטיפת פרספונה, הממוקמות בציר המרכזי בין האורנז'רי לביתן הדרומי של הארמון. הדמויות התווספו לפארק תחת הנסיך-בישוף אדם פרידריך פון זיינסהיים, שעוטר באופן דומה את הפארק בפייטשוכהיים (גר'). שלושה שערים מונומנטליים מובילים לגני החצר. אלו הוזמנו על ידי פרידריך קרל פון שנבורן מאמן הברזל גאורג אוג (Georg Oegg).
כיום

הגנים והחדרים הייצוגיים שתוארו לעיל פתוחים לקהל הרחב. חדר זיכרון מוקדש לחורבן הארמון במרץ 1945. הוא מכבד גם את מייג'ור ג'ון דייוויס סקילטון (John Davis Skilton), "איש המונומנטים" של צבא ארצות הברית, שסייע בשימור רבים מאוצרות האמנות לאחר הגעתו לווירצבורג ביוני 1945.
שאר הארמון תפוס על ידי מוזיאון מרטין פון וגנר (אנ') (עבר לכאן בשנת 1963) ושלוחות של אוניברסיטת וירצבורג.
הערות שוליים

1 2  Würzburg Residence Building phases – chronological table
1 2  Würzburg Residence with the Court Gardens and Residence Square
↑  Wie kam Tiepolo nach Würzburg ?
↑  Würzburg Residence Building history
↑  Allegory of the Planets and Continents 1752
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007604782205171  BIBSYS: 90719883  GND: 4192605-5  ISNI: 0000 0001 2215 4981  LCCN: n81026681  MusicBrainz: 384333b5-c5cb-4528-8bdc-6ceaa3112cb9  NKC: xx0307376  SUDOC: 142872474  ULAN: 500311825  VcBA: 494/38559  VIAF: 125003773   WorldCat (עם VIAF): 125003773 
ארמון רזידנץ בווירצבורג בזמן הבנייה (1731)
גרם המדרגות של ארמון רזידנץ בווירצבורג
מזרקת פרנקוניה
הפרסקו של טיפולו על קמרון גרם המדרגות
אולם הקיסר
קפלת החצר
מבט לארמון מגני החצר עם חטיפת פרספונה מלפנים
איידה ברני

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  6 בנובמבר 1886 ניו הייבן, ארצות הברית 
 פטירה:  7 במרץ 1982 (בגיל 95) ניו הייבן, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות גרוב סטריט 
 השכלה:  אוניברסיטת ייל (1911)  מכללת סמית' (1908) 
 מעסיק:  רולינס קולג', מרדית' קולג', לייק ארי קולג', מכללת סמית', אוניברסיטת ייל 
 פרסים והוקרה:  פרס אנני ג'אמפ קאנון (1952)  חברת האגודה המלכותית לאסטרונומיה 
 
איידה ברני (באנגלית: Ida Barney; 6 בנובמבר 1886 – 7 במרץ 1982) הייתה אסטרונומית אמריקאית שפיתחה שיטות חדשות שתרמו רבות בענף האסטרומטריה (ענף באסטרונומיה המשמש למדידתם של מרחקים בין גרמי השמיים השונים ומדידת שינויי מיקומם). שיטות אלה הגבירו את מהירותן ודיוקן של מדידות כוכבים ותרמו ליצירת מפות אשר מתארות את מסלולי הכוכבים. היא התפרסמה בעיקר במדידתם של כמאה וחמישים אלף כוכבים. על תגליותיה, זכתה בשנת 1952 בפרס אנני ג' קאנון לאסטרונומיה.
ביוגרפיה

ברני נולדה ב-6 בנובמבר 1886, בניו הייבן, קונטיקט שבארצות הברית. אביה היה סמואל אבן ברני (Samuel Eben Barney) שהיה פרופסור להנדסה אזרחית, ואמה הייתה איידה בושנל ברני (Ida Bushnell Barney). ברני אהבה צמחים והייתה צפרית נלהבת. היא אף הייתה נשיאת מועדון הצפרות של ניו הייבן (1956-1958). ב-1908 סיימה ברני תואר ראשון במכללת סמית', מסצ'וסטס, והחלה את לימודי הדוקטורט שלה במתמטיקה באוניברסיטת ייל, אותם סיימה בהצטיינות שלוש שנים לאחר מכן. לאחר שסיימה את לימודי הדוקטורט בשנת 1911, עבדה ברני כפרופסורית למתמטיקה במכללת רולינס (אנ') למשך כשנה, כאשר לאחריה חזרה למכללת סמית', שם הייתה מנחה למתמטיקה. בשנת 1917, הועסקה ברני כפרופסורית למתמטיקה במכללת Lake Erie (אנ'), שם נשארה במשך כשנתיים. בשנת 1920 חזרה למכללת סמית', שם פעלה כמרצה זוטרה עד לשנת 1921. בשנה זו פרשה ברני מהוראת המתמטיקה, כיוון שחשה מתוסכלת מניסיונה ללמד מתמטיקה תלמידים בעלי יכולת הבנה מועטה או חוסר עניין בתחום הנלמד. בשנת 1922 מונתה לתפקיד עוזרת מחקר באוניברסיטת ייל, מה שהיווה את תחילת דרכה בתחום האסטרונומיה. בתפקיד זה עסקה עד שנת 1949, בה קודמה לעמדת עמיתת מחקר, ובעמדה זו נשארה ברני עד פרישתה מהעולם האקדמי בשנת 1955.
פעילות מחקרית

תחילת דרכה בתחום האסטרונומיה הייתה רצופת מהמורות, שכן פרנק שלזינגר (אנ'), הפרופסור אשר הנחה אותה ופיקח עליה, האמין שלנשים אין כל יכולת לתרום במחקר תאורטי, ובנוסף האמין שנשים העוסקות בתחום האסטרונומיה לא אמורות לפתח המצאות משמעותיות כלל. לכן, התחום היחיד בו יכלה ברני לחקור היה מעשי בלבד. ברני התייחסה לשנות המחקר שלה באסטרונומיה כאל השנים השמחות ביותר בחייה, אך רגזה על כך שמעמדה ושכרה היו נמוכים בהרבה מאלו של גבר עם יכולות וכישורים דומים.
בשנת 1922 הצטרפה ברני לצוות מצפה הכוכבים של אוניברסיטת ייל. באותה התקופה בה החלה לעסוק באסטרונומיה, חלה התקדמות מהירה מאוד בתחום המדידות האסטרונומיות, כיוון שאוניברסיטאות רבות החלו ליזום פרויקטים אדירים בתחום. פרויקטים אלה התאפשרו הודות לשני גורמים: מימון מוגבר והיכולת החדשנית להתקין מצלמות מיוחדות לטלסקופים. בהנחייתו של פרופסור פרנק שלזינגר, ברני החלה לעבוד על פרויקט מקיף שנעשה במטרה למדוד כוכבים על לוחות צילום ולקבוע את מיקומם.
הידע המתמטי הרב שרכשה במהלך לימודיה תרם לה מאוד בביצוע העבודה המייגעת והמפרכת של מדידת קואורדינטות שמיימיות על לוחות צילום - עבודה שתרמה לדיוק רב יותר של מדידות אסטרונומיות. לאחר שמדידותיה הניבו תוצאות, היא השוותה את תוצאות מדידותיה עם אלו המופיעות בקטלוגים ישנים של כוכבים כדי לבחון תנועה עצמית של גרמי שמיים. עבודה מסוג זה נחשבה למפרכת, אך למרות זאת נאמר על ברני שהיא לבטח נהנתה מביצועה.
באמצעות שיטות אלה, ולאחר עמל רב במשך 23 שנים, סיימה ברני את יצירת מרבית 22 הכרכים המציגים את מיקומם, גודלם ותנועתם העצמית של כ-400,000 כוכבים, מתוכם כ-147,000 פרי עבודתה של ברני. את הנתונים המופיעים בכרכים גילתה וניתחה ברני בעצמה לאחר מדידות רבות שביצעה. לכל אורך התהליך פעלה כמחברת או כעוזרת המחבר וכתורמת ראשית לכתיבת הערכים והנתונים המצויים בכרכים אלה. שמה נחתם גם על הכרכים האחרונים שעוד היו בתהליך כתיבתם בזמן פרישתה מהעולם האקדמי בשנת 1955, עד סיום כתיבת האחרון שבהם בשנת 1959. עבודה זו הייתה עבודת חייה.
תרומתה לתחום כוללת גם מדידת תמונות שצולמו על ידי מצלמות המוצמדות לטלסקופים וביצוע חישובים מתמטיים הדרושים להמרת מיקומי הכוכבים לקואורדינטות שמיימיות. שלזינגר, מנחה של ברני, פיתח בשנת 1933 אמצעי מדידה חדש, התורם למהירות ולדיוק של מדידות במיקרוסקופ. לאחר פרישתו בשנת 1941, החלה ברני לנהל את הפרויקט באופן מלא, והייתה המחברת היחידה של הכרכים הנותרים. תחת ניהולה, הועברו המדידות של לוחות הצילום ל-IBM Watson Scientific Laboratory, שם הושלמו ושופרו באמצעות מכשיר אלקטרוני חדש. השימוש במכשיר זה, מכשיר מרכז-תמונות אוטומטי (Automatic Image-Centering Device), הביא לדיוק מרחבי רב יותר והפחית תשישות עינית (Eye fatigue). השיטות החדשניות שפיתחה ברני וכל גילוייה השונים תרמו רבות לידע האסטרונומי של האנושות, לדיוק ולמהירות של השיטות הנהוגות במחקרים בתחומים אלה. בנוסף, המספר הרב של חישוביה ומדידותיה עודנו תקף ומוערך מאוד, ובזכות דיוקו הרב ועושרו של קטלוג הספרים שיצרה, כרכיו עודם מהווים חלק מלימודי התנועה העצמית של כוכבים ומלימודי אסטרונומיה כלליים.
פרסים והוקרה

בשנת 1952, זכתה ברני בפרס אנני ג' קאנון, פרס שניתן על ידי האגודה האמריקאית לאסטרונומיה (אנ') כל שלוש שנים, לנשים שתרמו תרומות יוצאות מן הכלל לתחום האסטרונומיה.
בנוסף, האסטרואיד Barney (5655) שהתגלה ב-29 בספטמבר 1973 ב-Palomar נקרא על שמה.