stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרשת הצוללות
התפתחות הפרשה > סיכום החקירה

ב-8 בנובמבר 2018 הודיעה המשטרה על סיום חקירתה בפרשה, ופרסמה את עמדתה כי נמצאו ראיות להעמדה לדין של שישה מהנחקרים: אלי מרום, אבריאל בר יוסף, שי ברוש, אליעזר זנדברג ודוד שרן על עבירות שוחד, מרמה והלבנת הון ואת דוד שמרון על עבירות מרמה והלבנת הון. המשטרה המליצה לסגור את התיק כנגד יצחק מולכו. בהמשך הודיעה המשטרה שלעמדתה נמצאו ראיות גם נגד עתליה רוזנבאום, יועצי התקשורת צחי ליבר ונתי מור, רמי טייב ועורך הדין דב הירש.
ב-19 במרץ 2019 ביקש עד המדינה גנור לשנות את גרסתו וטען כי הכספים שהעביר לא היוו שוחד. לדבריו הופעלו עליו לחצים להפוך לעד מדינה. בעקבות זאת הוא נעצר ונחקר באזהרה ביחידה הארצית למאבק בפשיעה הכלכלית. לפי עדות עורך דינו באותם ימים, גנור שינה את גרסתו בעיקר על רקע של ניסיון שלו להעביר כספים שהיו לו בחוץ לארץ לישראל, וקשיים שהוא נתקל בהם בגלל המערכת הבנקאית הבינלאומית.
ב-5 בדצמבר 2019 הודיעה פרקליטות המדינה על כוונתה להעמיד לדין, בכפוף לשימוע, את מיקי גנור, אליעזר מרום, דוד שרן, אליעזר זנדברג, דוד שמרון, רמי טייב ויצחק ליבר. בפברואר 2020 הודיעה הפרקליטות על כוונתה להעמיד לדין, בכפוף לשימוע, גם את אבריאל בר יוסף ושי ברוש.
ב-10 במאי 2021 הוגשו כתבי אישום בגין שוחד נגד מיקי גנור ונגד אבריאל בר יוסף.
כמו כן, הוגשו כתבי אישום בפרשה נגד דוד שרן, אליעזר זנדברג, שי ברוש, רמי טייב ויצחק (צחי) ליבר בעבירות של שוחד, הפרת אמונים הלבנת הון ואישומים נוספים.
מנגד הודיעה הפרקליטות על סגירת התיקים נגד אליעזר מרום שנחשד בקבלת שוחד, ונגד עו"ד דוד שמרון, ובהמשך נסגר גם התיק נגד עו"ד דב הירש.
ב-2020 הגיש עו"ד דוד שמרון תביעת לשון הרע כנגד משה יעלון בגין פוסטים שפרסם בפייסבוק שבהם טען כי שמרון קיבל לידיו מיליוני אירו מרכש הצוללות הגרמניות. בדצמבר 2023 נפסק במסגרת הצעת פשרה של בית המשפט כי יעלון יפצה את שמרון בסך 88 אלף ש"ח.
משפט

ביולי 2022 הגיע אליעזר זנדברג להסדר טיעון עם הפרקליטות שבמסגרתו יודה בעבירת הפרת אמונים, ירצה עבודות שירות וישלם קנס. בדצמבר 2022 הורשע זנדברג בהפרת אמונים, ונגזרו עליו בבית המשפט המחוזי בתל אביב שבעה חודשי מאסר שירוצו בעבודות שירות, קנס של 50 אלף ש"ח ומאסר על תנאי.
שלב ההוכחות בפרשה החל ביוני 2023. כשנתיים לאחר הגשת כתב האישום. ראשון העדים היה תא"ל (מיל') ישעיהו ברקת, היועץ הישראלי לשעבר של מספנת טיסנקרופ, שהעיד בין 8 ביוני 2023 ל-6 ביולי 2023. בשלב החקירה הנגדית שעבר ברקת התגלו סתירות שונות בגרסותיו שאינן מתיישבות עם עדותו במשטרה. במסגרת החקירה הוצגה עדותו של מנכ"ל המספנה דאז וולטר פרייטג מיולי 2017 בציריך שבה סתר את גרסתו של ברקת, כאילו הודח מתפקידו כיועץ לפנות מקום לגנור. בעדותו אמר פרייטג שהחוזה עם ברקת שהיה תקף לצוללות 4 ו-5 הסתיים, והדבר התרחש כשנתיים לאחר פגישתו עם הבכירים בישראל. בנוסף שלל פרייטג כי אלי מרום או אבריאל בר יוסף המליצו על גנור בתור יועץ. עוד עלה מעדותו כי הן ברקת והן גנור קיבלו עמלה של 2% מכלל העסקה.
ועדת בדיקה ממשלתית

ביום 22 בנובמבר 2020 הורה שר הביטחון, בני גנץ, על הקמתה של ועדת בדיקה "לבחינת התנהלות מערכת הביטחון וכלל הגורמים שהיו מעורבים בתהליך קבלת ההחלטות שנתקבלו ביחס להליכי הרכש של ספינות המגן סער 6 והצוללות". הוועדה אמורה הייתה לכלול את השופט בדימוס אמנון סטרשנוב (יושב ראש), מפקד חיל הים לשעבר אברהם בן-שושן ויעל גריל, לשעבר מנהלת הרכש במשרד ראש הממשלה ומנהלת היחידה הכלכלית של מנהל הרכש במשרד הביטחון. כעבור כחודש התפטרו חברי הוועדה, עקב המגבלות שהטיל היועץ המשפטי לממשלה על עבודתה ועל סמכויותיה. בהמשך, מבקר המדינה לשעבר יוסף שפירא הסכים להיות יושב הראש. בהמשך חזר בו.
ועדת חקירה ממלכתית

ב-5 באוגוסט 2020 דחתה מליאת הכנסת את הצעת החוק של יו"ר האופוזיציה ח"כ יאיר לפיד להקמת ועדת חקירה ממלכתית לרכש ספינות השיט והצוללות לחיל הים.
ביולי 2021 בית המשפט העליון דחה עתירות שבהן התבקש להורות על הקמת ועדת חקירה ממלכתית או ועדת בדיקה ממשלתית בפרשה. העתירות נדחו בשל חוסר סמכות משפטית להתערב בסוגיית ההחלטה על הקמת ועדת חקירה, סמכות הנתונה על פי החוק לממשלה. עם זאת, השופטים ציינו בפסק הדין כי יש שורה של תמיהות שלא ניתנה להן תשובה. "התמונה הנוגעת לתהליך קבלת ההחלטות מדאיגה, ראוי שלספקות יינתן מענה ציבורי", כתבו.
ועדת חקירה ממלכתית > ועדת גרוניס

ב-31 באוקטובר 2021 הגיש שר הביטחון בני גנץ למזכירות הממשלה, הצעת החלטה על הקמת ועדת חקירה ממלכתית לעניין רכש הצוללות וכלי השיט.
ב-23 בינואר 2022 אושרה הקמת ועדת חקירה ממלכתית לעניין רכש הצוללות וכלי השיט על ידי ממשלת ישראל ה-36. עשרים ושישה שרים הצביעו בעד ההחלטה, ראש הממשלה נפתלי בנט נמנע, ושרת הפנים איילת שקד התנגדה.
נקבע שהוועדה לא תחקור את התנהלות הנאשמים בהליך הפלילי אלא נושאים אחרים כמו התנהלות הדרג המדיני.
ב-20 בפברואר 2022 קבעה נשיאת בית המשפט העליון, אסתר חיות, את הרכב הוועדה. בראש הוועדה יעמוד נשיא בית המשפט העליון בדימוס אשר גרוניס, ולצידו יכהנו בוועדה שופט בית המשפט העליון בדימוס צבי זילברטל, נגידת בנק ישראל לשעבר קרנית פלוג, מפקד חיל הים לשעבר האלוף (מיל') אברהם בן-שושן וראש להק הציוד לשעבר, תא"ל (מיל') פרופ' יעקב בורטמן. ביוני 2022 הודיע בן-שושן על פרישתו מהוועדה והוחלף בגדעון פרנק, יו"ר הוועד המנהל של הטכניון וראש הוועדה לאנרגיה אטומית לשעבר.
ב-24 ביוני 2024 שלחה ועדת גרוניס מכתבי אזהרה לראש הממשלה בנימין נתניהו ולארבעה אישים נוספים שהיו מעורבים ברכש הצוללות וכלי השיט - משה (בוגי) יעלון, ששימש כשר לנושאים אסטרטגיים בשנים 2009–2013 וכשר הביטחון בשנים 2013–2016, ליוסי כהן ששימש כראש המל"ל בשנים 2013–2015, רם רוטברג, ששימש כמפקד חיל הים בשנים 2011–2016, ולאבנר שמחוני, ששימש כעובד מל"ל בשנים 2010–2016. ממצאיה היו מבוססים על תמונת המצב כפי שהיא הצטיירה בפני הוועדה בשלב זה, על יסוד החומר שבפניה.
בהחלטת הוועדה הנלווית למכתבי האזהרה, הציגה את הנושאים שהוטל עליה לחקור על פי החלטת הממשלה: א. רכש ספינות סער 6 תוך שינוי מאפייני הספינות וייעודן על ידי חיל הים ועל ידי המל"ל שהוביל לעלייה במחיר הספינות ולעיכוב באספקתן. ב. עיוות תהליך רכש הצוללות על ידי הדרג המדיני והמל"ל באופן שגרם למדינת ישראל נזק של מיליארדי ש"ח. ג. ניסיון שנבלם של ראש הממשלה והמל"ל לקדם רכש ספינות נגד צוללות ללא תיאום עם צה"ל ומערכת הביטחון. ד. ניסיון של המל"ל ללא בחינה סדורה של הנושא וללא דרישה ממערכת הביטחון לקדם הפרטת מספנות חיל הים במעורבות של טיסנקרופ. ה. הסכמה למכר צוללות גרמניות לצד שלישי שטופלה על ידי הדרג המדיני ומל"ל באופן לא מסודר בערוצים סותרים ותוך הסתרת מידע שיצרה סיכון לביטחון המדינה ופגעה ביחסי החוץ שלה. לפי החלטת הוועדה עולה מהתמונה המצטיירת בשלב זה כי בנושאים הנחקרים על ידי הוועדה חל שיבוש עמוק בתהליכי עבודה ובמנגנוני קבלת החלטות בשורה של סוגיות רגישות, תוך יצירת סיכון לביטחון המדינה ופגיעה ביחסי החוץ ובאינטרסים כלכליים של מדינת ישראל..
המחאה הציבורית

בעקבות ביקורת ציבורית על אי חקירת הפרשה ודרישה מהיועץ המשפטי לממשלה אביחי מנדלבליט להורות על פתיחת ועדת חקירה ממלכתית בעניין, החלה בקיץ 2019 מחאה ציבורית שהתאפיינה במיצגי פלסטיק גדולים דמויי צוללות - על כלי רכב בשיירות ותהלוכות. המחאה כללה גם הפגנות מול פוליטיקאים.
לקריאה נוספת

פרדריק ריכטר, שחיתות סודית ביותר, Geheimsache Korruption, בהוצאת Correctiv (אנ') בגרמנית, 2020
מגפת הקורונה בבלגיה

| --- | --- |

 תקופת המגפה:  4 בפברואר 2020 – הווה (4 שנים)
 במדינות או באזורים:  בלגיה בלגיה
 מוקד התפרצות:  בריסל (מחוז) בריסל
 מקרי מוות:  34,310‏
 מקרי הדבקה:  4,798,041‏   • 7,068 מהם חולים פעילים     • 43 מתוכם במצב קשה
 הבריאו:  4,756,663‏ רענון נתונים
  
 
מגפת הקורונה התפשטה לראשונה בבלגיה ב-4 בפברואר 2020.
הערות שוליים

1 2 3  COVID-19 Coronavirus Outbreak, by Worldometer, מתוך אתר Worldometer, נכון לתאריך 22 במאי 2023, 11:03 שעון ישראל
↑   רויטרס, בגלל ספירה שנויה במחלוקת, בלגיה בין המובילות באירופה במספר המתים, באתר הארץ, 17 באפריל 2020
↑  קורונה בבלגיה: הרשויות הורו על הקלות בסגר האזרחי החל מתחילת מאי, באתר מעריב אונליין, 25 באפריל 2020
↑  Belgium’s 6 ‘Golden Rules’ of deconfinement for Phase 4, The Brussels Times, ‏2020-10-27 (באנגלית)
↑  אוריאל לוי, ‏נגיף ללא גבולות | בלגיה מעניקה לאזרחיה הטבות שנועדו לשקם את תיירות הפנים במדינה, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 11 ביוני 2020
↑  Belgian social bubbles increased to 15 people per week, The Brussels Times, ‏2020-06-24 (באנגלית)
↑  היועץ לביטחון לאומי של טראמפ נדבק בקורונה, באתר ynet, 27 ביולי 2020
↑  בריסל סוגרת ברים ובתי קפה, איטליה מחייבת לעטות מסכות, באתר כלכליסט, 7 באוקטובר 2020
↑  Belgium announces second coronavirus lockdown, POLITICO, ‏2020-10-30 (באנגלית)
↑   רונית דומקה, האיש החולה של אירופה: כך נהפכה בלגיה לשיאנית התמותה מקורונה, באתר TheMarker‏, 9 בינואר 2021
↑  Updated: Our practical guide to how Belgium's coronavirus measures affect you, דצמבר 2020
↑  Belgium's latest coronavirus measures explained, The Brussels Times, ‏2021-02-05 (באנגלית)
↑  בלגיה: סגר יוטל למשך 4 שבועות עקב עלייה בתחלואה בקורונה, באתר וואלה, 24 במרץ 2021
↑  במדינה האירופית שלא מתחסנת, הקורונה פשוט משתוללת, באתר ynet, 27 באוקטובר 2021
↑  Reuters (2021-11-17). "Belgium extends mask use, enforces home working as COVID-19 spikes". Reuters (באנגלית). נבדק ב-2021-11-21.
↑  האומיקרון באירופה: 100 אלף נדבקים ביום בבריטניה, ספרד חוזרת למסכות, באתר ynet, 22 בדצמבר 2021
↑  Belgium reverses COVID rules, reopens theaters, cinemas, POLITICO, ‏2021-12-29 (באנגלית אמריקאית)
↑  Belgium to lift most coronavirus measures Monday, POLITICO, ‏2022-03-04 (באנגלית אמריקאית)
Number of cases (blue) and number of deaths (red) on a logarithmic scale based on numbers reported by the World Health Organization. תבנית:Clarify
תחנת הרכבת אלרואי

תחנת הרכבת אלרואי הייתה תחנת רכבת ששירתה את מושב אלרואי (לימים הפך לשכונה בקריית טבעון). התחנה הוקמה ב-1936 ונסגרה ב-1952.
בסמוך לתחנה נמצא מעיין אלרואי.
היסטוריה

מושב אלרואי הוקם ב-1935 והוא שכן על גבולות מסילת הברזל הח'יגאזית שהוקמה על ידי העות'מאנים ב-1905. ב-1936 נענתה הנהלת הרכבת המנדטורית לבקשת התושבים במושב להקים תחנת עצירה בסמוך למושב. התחנה שימשה גם את קיבוץ שער העמקים והיישוב קריית עמל הסמוכים לתחנה.
התחנה נבנתה כצריף עץ פשוט ומאוחר יותר נבנה במקום בניין קטן אשר נבנה מלבני בניין. מבנה התחנה היה למעשה מחסה מפגעי מזג האוויר ותו לא, בדומה לתחנת אוטובוס של ימינו.
ב-1943 יזמה הנהלת הרכבת הקמת מבנה מסודר לתחנה, אך עשור לאחר מכן ב-1952 חדלו הרכבות בקו הרכבת הזה לנסוע והתחנה ננטשה.
ב-1997 יזמו תושבי שכונת אלרואי מיזם שבמסגרתו תשוקם ותשומר התחנה במסגרת חידוש "רכבת העמק". במסגרת עבודות השימור הוצבו במקום קרונות ישנים, אך כאלה שמיועדים למסילה ברוחב תקני ומעולם לא היו בשימוש ברכבות שעברו בתחנה. כמו כן הוחלט להציב מחדש את שלט לוחות הזמנים של הרכבת.
באתר קיימת פינת הנצחה לסמל ניר כהנא, שנהרג בשנת 2005 בפיגוע במחסום קלנדיה.
הערות שוליים

↑  החיים שלנו תותים: טיול למעיין אלרואי ועץ התותים המתוקים, באתר וואלה, 20 במאי 2016
↑  דודו דיין, טבע הדברים, לשמוע את שקשוק הקרונות: ביקור בתחנת אלרואי, באתר ynet, 9 במאי 2010
ערך זה הוא קצרמרבנושא תחבורה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
| רכבת העמק |
| --- | --- | --- |
| מסילות קשורות | מסילת הרכבת החיג'אזית • מסילת הרכבת דרעא–צמח • מסילת העמק • מסילת השומרון • הרכבת הצבאית העות'מאנית | תחנת חיפה מזרח |
| אישים | לורנס אוליפנט • עבדול חמיד השני • יהודה לבנוני • יעקב מושלי • היינריך אוגוסט מייסנר • קלוד קונדר • ברוך קטינקא • גוטליב שומאכר | תחנת חיפה מזרח |
| ארגונים ומוסדות | הרכבת המנדטורית • משמר הרכבת • משפחת סורסוק | תחנת חיפה מזרח |
| תחנות | אל חמה • אלרואי • בית שאן • חיפה מזרח • חיפה מרכז • כפר יהושע • עפולה • צמח | תחנת חיפה מזרח |
| גשרים | אל חמה • נהר הירדן • נחל יששכר • נחל קישון • נחל תבור | תחנת חיפה מזרח |
| אירועים | ליל הגשרים • ליל הרכבות • קרב סמח' | תחנת חיפה מזרח |
| הנצחה | חצר גשר הישנה • מוזיאון רכבת ישראל • רכבת האלונים • רכבת העמק (סרט) | תחנת חיפה מזרח |
פאוני קטלן

בגאומטריית המרחב, פאוני קָטָלָן הם הפאונים התלת-ממדיים הקמורים שחבורת הסימטריות שלהם פועלת טרניזיטיבית על הפאות, אבל לא על הקודקודים. לכן כל הפאות שלהם חופפות זו לזו, אך אינן משוכללות. פאונים אלה דואליים לפאונים הארכימדיים, שחבורת הסימטריות שלהם פועלת טרנזיטיבית על הקודקודים (ולא על הפאות). הם נקראים על שם אז'ן שרל קטלן.
יש שלושה-עשר פאונים ארכימדיים, ובהתאם לכך, שלושה-עשר פאוני קטלן. שניים מהם בעלי כיווניות ימנית או שמאלית, וביחד 15 פאונים שונים (עד כדי דמיון במרחב). פאון קטלן מאופיין על ידי תבנית פאות, המכתיבה כמה פאות נפגשות בכל קודקוד של פאה מסוימת. לדוגמה, לפאון שתבניתו היא V4.6.8, יש קודקוד אחד שנפגשות בו ארבע פאות, קודקוד אחד שנפגשות בו שש פאות וקודקוד אחד שנפגשות בו שמונה פאות. תבנית הפאות של פאון קטלן זהה לתבנית הקודקודים של הפאון הדואלי שלו.
| שם (תבנית פאות) | דמות שקופה | דמות אטומה | פרישה | פאות | מקצועות | קודקודים | טיפוס חבורת הסימטריה | פאון דואלי |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| טטרהדרון טריאקיסי   (V3.6.6) |   |   |   | 12 | 18 | 8 | Td |   ארבעון קטום |
| רומביק דודקהדרון   (V3.4.3.4) |   |   |   | 12 | 24 | 14 | Oh |   קובוקטהדרון |
| אוקטהדרון טריאקיסי  (V3.8.8) |   |   |   | 24 | 36 | 14 | Oh |   קובייה קטומה |
| הקסהדרון טטראקיסי (V4.6.6) |   |   |   | 24 | 36 | 14 | Oh |   תמניון קטום |
| איקוסיטטרהדרון דלתואידי (V3.4.4.4) |   |   |   | 24 | 48 | 26 | Oh |   רומביקובוקטהדרון |
| דודקהדרון דיסדייקיסי (V4.6.8) |   |   |   | 48 | 72 | 26 | Oh |   קובוקטהדרון קטום |
| איקוסיטטרהדרון מחומש (2 צורות כיווניות)  (V3.3.3.3.4) |    |   |   | 24 | 60 | 38 | O |    קובייה מסותתת |
| רומביק טריאקונטהדרון (V3.5.3.5) |   |   |   | 30 | 60 | 32 | Ih |   איקוסידודקהדרון |
| איקוסהדרון טריאקיסי (V3.10.10) |   |   |   | 60 | 90 | 32 | Ih |   דודקהדרון קטום |
| דודקהדרון פנטאקיסי (V5.6.6) |   |   |   | 60 | 90 | 32 | Ih |   עשרימון קטום |
| הקסקונטהדרון דלתואידי (V3.4.5.4) |   |   |   | 60 | 120 | 62 | Ih |   רומביקוסידודקהדרון |
| טריאקונטהדרון דיסדייקיסי (V4.6.10) |   |   |   | 120 | 180 | 62 | Ih |   איקוסידודקהדרון קטום |
| הקסקונטהדרון מחומש (2 צורות כיווניות)  (V3.3.3.3.5) |   |   |   | 60 | 150 | 92 | I |    דודקהדרון מסותת |
ראו גם

פאון משוכלל למחצה
פאון ארכימדי
| מצולעים ופאונים |
| --- | --- | --- |
| מושגים | מצולע • פאון • קודקוד • צלע • מקצוע • פאה • זווית חיצונית • אלכסון |  |
| מצולעים | מצולעים |  |
| לפי מספר צלעות | משולש • מרובע • מחומש • משושה • משובע • מתומן |  |
| משולשים | משולש ישר-זווית • משולש שווה-שוקיים • משולש שווה-צלעות |  |
| מרובעים | מקבילית • טרפז • טרפז שווה-שוקיים • מרובע ציקלי • דלתון • דלתון ריצוף • מעוין • מלבן • ריבוע |  |
| כוכבים | פנטגרם • מגן דוד • אניאגרם |  |
| תכונות | מצולע משוכלל • מצולע שווה-צלעות • מצולע קמור • כוכב |  |
| פאונים | פאונים |  |
| פאונים משוכללים | ארבעון • קובייה • תמניון • תריסרון • עשרימון |  |
| פאונים ארכימדיים | ארבעון קטום • קובוקטהדרון • קובייה קטומה • תמניון קטום • רומביקובוקטהדרון • קובוקטהדרון קטום • קובייה מסותתת • איקוסידודקהדרון • דודקהדרון קטום • איקוסהדרון קטום • רומביקוסידודקהדרון • איקוסידודקהדרון קטום • דודקהדרון מסותת |  |
| פאונים אחרים | פירמידה • מנסרה • אנטי-מנסרה • מקבילון • מעוינון • תיבה • איקוסיטטרהדרון |  |
| תכונות | פאון משוכלל • פאון משוכלל למחצה • פאון ארכימדי |  |
| הכללות | הכללות |  |
| הכללות | סימפלקס • היפרקובייה • טסרקט |  |
תאטר דה לה ויל

תאטר דה לה ויל (בצרפתית: Théâtre de la Ville, "התיאטרון העירוני"), הוא אחד משני תיאטראות, שנבנו במאה ה-19 על ידי ברון האוסמן בפלאס דה שאטלה בפריז. התיאטרון השני הוא תאטר די שאטלה. הוא נמצא בכיכר די שאטלה 2 ברובע הרביעי של פריז.
התיאטרון נקרא בעבר בשמות שונים, בהם "התיאטרון הלירי", "תיאטרון האומות" ו"תיאטרון שרה ברנאר".
היסטוריה מוקדמת > התיאטרון הלירי

את התיאטרון, שעד נפילת נפוליאון השלישי בשנת 1870 נודע באופן רשמי כתיאטרון הלירי הקיסרי (Théâtre Lyrique Impérial),
תכנון האדריכל גבריאל דווייו בהזמנת ברון האוסמן בין 1860 ל-1862, בשביל להקת האופרה שהייתה מוכרת יותר כתיאטר ליריק. התיאטרון הקודם של להקה זו, "תאטר היסטוריק" בבולוואר די טמפל, שם הופיעה מאז 1851, יועד להריסה כחלק מתוכנית ההתחדשות של האוסמן לפריז. בתקופה הראשונה של הלהקה בכיכר די שאטלה, ניהל אותה לאון קארוואלו והיא העלתה את הבכורות של "דולי הפנינים" ו"הנערה מארל" של ביזה, "הטרויאנים" של ברליוז ב-1863, את "מיריי" של גונו ב-1864, את "הנערה היפה מפרת" של ביזה ואת "רומיאו ויוליה" של גונו ב-1867. קארוואלו הציג גם את הביצוע הראשון של הגרסה המתוקנת והמורחבת של מקבת' מאת ורדי בצרפתית בשנת 1865. ז'ול פאדלו החל לכהן כמנהל בשנת 1868 והעלה את ההצגות הראשונות בפריז של ריאנצי מאת וגנר בשנת 1869. התיאטרון הלירי בפלאס די שאטלה נהרס כמעט לגמרי בשריפה ב-21 במאי 1871 במהלך כיבושה מחדש של פריז על ידי צבאות אדולף טייר מכוחות הקומונה הפריזאית, ולהקת האופרה של התיאטרון הלירי פשטה את הרגל זמן לא רב אחר כך.
היסטוריה מוקדמת > התיאטרון ההיסטורי ותיאטרון האומות

התיאטרון נבנה מחדש ב-1874 לפי אותו תוכניות ותחילה נקרא התיאטרון הלירי-דרמטי (Théâtre Lyrique-Dramatique) אבל עד מהרה שונה שמו לתיאטרון ההיסטורי (Théâtre Historique), שעליו שמר עד 1879, אז שונה לתיאטרון האומות (Théâtre des Nations).
ויקטור מורל הפיק עונה של אופרה איטלקית בתיאטרון האומות ב-1884. היא כללה ב-1 בפברואר 1884 את הביצוע הראשון בפריז של "הרודיאדה" מאת ז'יל מאסנה, בגרסה האיטלקית שנקראה "ארודיאדה". בצוות היו פידה דווריאה כסלומה, גוּלְיֶילְמינָה טְרֶמֶלי כארודיאדה, יאן דה רשקה כיוחנן, מורל כהורדוס, אדואר דה רשקה כפנואל, וג'וזפה וילאני כויטליוס. בהצגה העשירית והאחרונה של "ארודיאדה" ב-13 במרץ, השתתפו שלושה בני דה רשקה, כיון שז'וזפין דה רשקה שרה את סלומה.
היסטוריה מוקדמת > אופרה-קומיק

בשנת 1887 העתיקה האופרה-קומיק את משכנה אל תאטר דה לה ויל, אחרי שמשכנה הקודם, הסאל פאוואר השני, נהרס בשריפה. השם "תאטר ליריק" הושב על כנו, והאופרה-קומיק המשיכה להופיע בתיאטרון עד 1898, אז שבה למשכנה המחודש, הסאל פאוואר השלישי. בתקופת פעילותה בפלאס די שאטלה, העלתה הלהקה אופרות אחדות מאת מאסנה, בהן הבכורות של "Esclarmonde" ‏ (1889) ן"סאפפו" (1897), וכן את ההצגות הראשונות בפריז של "ורתר" (6 בינואר 1893) ו"La Navarraise" (3 באוקטובר 1895).
היסטוריה מאוחרת > תאטר שרה ברנאר

בשנת 1899 שונה שמו של התיאטרון לתאטר שרה-ברנאר, שם הפיקה השחקנית ידועת-השם שרה ברנאר הצגות מ-1899 למשך קרוב לשני עשורים. היא פתחה בהצגה מחודשת של אחד מתפקידיה הגדולים, "לה טוסקה" של ויקטורין סארדו. עוד עלתה הפקה מחודשת של המחזה של אדמון רוסטאן, "השומרונית", והצגת בכורה של "הנשר הקטן", גם הוא של רוסטאן, שבו שיחקה ברנאר בתפקיד נפוליאון השני, בנו של נפוליאון (הדוכס מרייכשטאדט). עוד תפקיד מכנסיים נודע שלה היה המלט בעיבוד של מרצל שווב. לאחר מותה בשנת 1923 המשיך התיאטרון לפעול שנים אחדות בהנהלת בנה מוריס. לאחר מותו ב-1928 שמר התיאטרון על השם שרה ברנאר עד לכיבוש צרפת במלחמת העולם השנייה, אז שונה השם לתיאטרון העירוני ( Théâtre de la Cité) מחמת מוצאה היהודי של ברנאר.
בלט רוס של סרגיי דיאגילב הציג כמה בכורות בתיאטרון שרה ברנרד, בהן אפולו מוליך המוזות של סטרווינסקי (12 ביוני 1928) ו"השועל" של סטרווינסקי בגרסה מחודשת (21 במאי 1929, עם כוריאוגרפיה מאת סרז' ליפר, ושני בלטים מאת סרגיי פרוקופייב, (Le pas d'acier ‏ (27 במאי 1927) ו"הבן האובד" (21 במאי 1929).
היסטוריה מאוחרת > תאטר דה לה ויל

את השם "תאטר דה לה ויל" (התיאטרון העירוני) קיבל התיאטרון בשנת 1968. מאז שנות ה-70' המאוחרות, נהנה התיאטרון, תחילה בניהולו של ז'אן מרקור (1985-1968) ואחר ז'ראר ויולט, מהכרה בינלאומית בזכות הפקות מחול מודרני וכוריאוגרפים מן השורה הראשונה הציגו בו את יצירותיהם, בהם פינה באוש, אן תרזה דה-קירסמאקר, יאן פאבר, סאנקאי ג'וקו, סידי לארבי שרקואי, מרס קנינגהם וקרולין קרלסון.
הערות שוליים

1 2 3  אתר תיירות אירופאית, תאטר דה לה ויל
↑  https://books.google.com/books?id=TKk-AAAAYAAJ&pg=PA38 p. 38] (Théâtre Lyrique-Dramatique), p. 32 (Théâtre Historique), p. 43 (Théâtre des Nations) גוגל ספרים, עמ' 38 (התיאטרון הלירי-דרמטי), עמ' 32 (התיאטרון ההיסטורי) עמ' 43 (תיאטרון האומות)]
↑  http://gallica.bnf.fr/ark:/12148/btv1b8415192g/f18.image.r=.langEN Renard] and Le Fils prodigue at Gallica
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 073f1e2c-8e4d-4eef-b065-d4d48a62a2ab 
שרה ברנאר כהמלט (1899)
הרפתקאות שלומיאל

| --- | --- |

העטיפה העברית של הסרט
 בימוי:  חנן קמינסקי 
 תסריט:  יצחק בשביס-זינגר 
 מדבבים:  טובה פלדשו דב רייזר אלברט כהן אודליה מורה-מטלון יגאל שדה שרה וינו-אלעד נעמי פרומוביץ' הארי גוז רון קרול 
 מוזיקה:  מישל לגראן
 מדינה:  קנדה, ישראל, הונגריה, צרפת, גרמניה 
 חברה מפיצה:  גלובוס יוניטד
 הקרנת בכורה:  12 באוקטובר 1995 
 משך הקרנה:  80 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט ילדים, סרט המבוסס על יצירה ספרותית 
 דף הסרט ב־IMDb
 
הרפתקאות שלומיאל הוא סרט הנפשה בבימויו של חנן קמינסקי אנימטור ישראלי ובוגר בצלאל. הסרט מבוסס על כמה מסיפוריו של יצחק בשביס-זינגר, ביניהם "חכמי חלם", "הגולם", ו"זלטה העז" והופק בצרפת ובהונגריה. זהו סרטו המצויר הראשון של קמינסקי באורך מלא.
הסרט הוקרן בישראל ב-1995 בפסטיבל הקולנוע ירושלים ה-12 וכן בפסטיבל הבינלאומי הראשון "קולנוע יצירתי" בסינמטק תל אביב.
עלילה

הכל התחיל בתקלה- כשאלוהים ברא את העולם הוא נתן שק של חוכמה ושק של טיפשות בידי מלאכיו, כדי שיחלקו אותם בעולם, אבל כל שק הטיפשות נשפך על העיירה חלם.
גיבור הסיפור הוא אהרון היתום, שיחד עם זלטה, העז הזקנה שלו, עובר לגור אצל דודו שלומיאל ודודתו שרה תושבי חלם. אנו לומדים להכיר כמה מתושבי העיירה ואת הרב גרונם. שלומיאל מתבקש לשמור ולהחביא את "ספר הניסים". ספר זה חיוני למכשף שגר בטירה בקרבת הכפר, כיוון שהוא יצר גולם מחומר ומים, ורק בספר הניסים כתוב כיצד ניתן להפיח בגולם חיים. את העניינים מסבכים שלומיאל והרב ב"חוכמתם". עוזר להם בכך גמדון, שרוצה לעזור בקסמים שונים שכמעט אף פעם לא מצליחים כמתוכנן.
דמויות ומדבבים לעברית

המספר - יגאל שדה - אומר לאלים לשלוח את החוכמה ואת הטיפשות לחלם.
אהרון - נעמי פרומוביץ'-פנקס - ילד בן 11 שהתייתם מהוריו
דוד שלומיאל - דב רייזר - גבאי בבית הכנסת, דודו של אהרון, בעלה של שרה ואביהן של דנה, דונה ודינה.
גרונם - אלברט כהן - רב העיירה חלם.
דודה שרה - אודליה מורה-מטלון - אשתו של שלומיאל, אמן של דנה, דינה ודונה.
זלטה - אודליה מורה-מטלון - העז של אהרון.
גמדון - שרית וינו אלעד - גמד שרוצה לעזור לכולם במעשי קסמים.
המכשף - יגאל שדה - מכשף מרושע שגר בטירה ליד חלם, יוצר גולם ורוצה להוכיח בעזרתו את כוחו.
טרייטל - שמחה ברבירו - חייט העיירה
סנדר - עפרון אטקין - סנדלר העיירה
שמנדריק - דביר בנדק - נגר העיירה
זיינבל - דביר בנדק - אופה העיירה
דמויות ומדבבים לעברית > שירים בסרט

אזכור זאת
הסמל של חלם
חכם בחכמים
אני אהיה עשיר
אני גמדון
טיפשים שבטיפשים
רק בעל
פרסים

הסרט זכה בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל סרטי הילדים של אאוגסבורג (Augsburger Kinderfilmfest). בנוסף זכה ב-1996 בשני פרסים - הסרט הטוב ביותר וחביב הקהל בפסטיבל האנימציה לצעירים בבורג-אן-ברס בצרפת (Festival du film d'animation pour la jeunesse de Bourg-en-Bresse).
אולומואוצקי טברוז'ק

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  גבינה
 על שם:  אולומואוץ 
 אזור מוצא:  לושטיצה, מחוז אולומואוץ
 מוצא:  צ'כיה צ'כיה
 מרכיבים עיקריים:  חלב, גבינה לבנה 
 גבינות
 סוג חלב:  פרה
 תו תקן:  מעמד גאוגרפי מוגן
 
אולומואוצקי טברוז'ק (בצ'כית: Olomoucký tvarůžek) הוא גבינה רכה בשלה המיוצרת בעיירה לושטיצה, שבמחוז אולומואוץ שבצ'כיה. הגבינה היא בעלת ניחוח חזק ומובחן, טעם חריף ייחודי וצבע צהוב. התוך רך מן המעטפת וגונו בהיר יותר. הגבינה מיוצרת באופן מסורתי בצורה עגולה.
מקור השם טברוז'ק מכוון למוצר חלב שלא עבר יישון (צכ') אשר מהווה תוצר ביניים בתהליך הכנת הגבינה.
היסטוריה

התיעוד הראשון של הגבינה הוא משנת 1452 על ידי אדם בשם קוקס, אך רק בשנת 1583 נזכר לראשונה השם טברוז'ק כאשר הוא מופיע ברשימת נכסים באולומואוץ. בהמשך סוחרים בירידים ובשוקי איכרים הוסיפו את ציון מקורה של הגבינה לשם שנקרא מאז "אולומואוצקי טברוז'ק".
עד המאה ה-19 הגבינה יוצרה בכפרים המקיפים את אולומואוץ והיא נחשבה למאכל של איכרים. החל מאותה תקופה החלו לכנות אותה גם בשם גבינת אולומואוץ. בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 היו במורביה 120 מחלבות שיתופיות של חקלאים אשר יצרו כ-3,000 טונות של גבן. המחלבה של חברת A.W רכשה את מרבית התוצרת ונעשתה ליצרנית הגדולה ביותר של גבינת טברוז'ק. כיום A.W היא היצרנית היחידה של גבינת טברוז'ק.
לאורך המאה ה-19 הייתה העיירה הנווטין (אנ') מרכז ייצור הגבינות העיקרי אך בהמשך הפכה לושטיצה ליצרנית המובילה. הסברה המקובלת היא כי אישה בשם אנה סקנינובה שהגיעה מהנווטין היא שהביאה עימה את סוד ייצור הגבינה. היא חברה לסוחר בשם פרידמן שביחד הקימו את מחלבת הטברוז'ק הראשונה בעיירה. בתחילה הייתה הובלת הגבינה לשם מכירתה נעשית באמצעות מנשאים ייעודיים או בעגלות הרתומות לסוסים, אך עם התפתחות מסילות הברזל התרחב השיווק אל רחבי צ'כיה והאימפריה האוסטרו-הונגרית.
בין יצרני הגבינה היו משפחות מן הקהילה היהודית בלושטיצה בטרם נשלחו אל הגטאות: לנגר, אקשטיין, וישניצר וקליין.
בשנת 2010 ניתן לגבינת טברוז'ק מעמד גאוגרפי מוגן על פי תקנות האיחוד האירופי ולפיכך רק גבינה המיוצרת באזור זה יכולה להיקרא אולומואוצקי טברוז'ק. כמו כן, נחשבת הגבינה מוצר של מזון איטי.
ייצור

גבינת טברוז'ק מיוצרת מחלב פרה דל שומן ללא תוספת של אנזים הגבנה, חומרי טעם וצבע או חומר מייצב והיא מכילה רק חצי אחוז שומן. משום שאין בה מייצב היא מאבדת לעיתים את צורתה המקורית.
באופן מסורתי מלאכת יצור הגבינה נעשתה בידי נשים. הן השתמשו בכלי עץ מיוחדים שהעניקו לגבן צורה של גלגל. עקרון הייצור לא השתנה עד היום, מלבד החלפת העבודה הידנית במכונות מודרניות. אל הגבן מוסף מלח ולאחר השהייה קצרה הוא נטחן ומעוצב לצורת עיגול, טבעת או גליל. לאחר מכן הגבינה מועברת ליישון בתנור למשך מספר ימים. בשלב הבא הגבינה נשטפת ומועברת להמשך הבשלה על מדפי הייבוש ולאחריו הגבינה מועברת לארגז ומאוכסנת בחדר קר למשך יומיים.
מוזיאון הטברוז'ק

מוזיאון המוקדש לגבינת טברוז'ק נפתח בלושטיצה בשנת 1994 בשטח המפעל המקורי של חברת A.W. במוזיאון מוצגת ההיסטוריה וההתפתחות של ייצור הגבינה. במוזיאון מוצגים מסמכים היסטוריים שבהם התייחסות לגבינה וכן מצויים בו מכשירי ייצור מסורתיים מעץ.
בצמוד למוזיאון מצויה חנות המוכרת את מוצרי הגבינה של החברה וכן קונדיטוריה שבה עוגות גבינת טברוז'ק, פנקייק תפוח אדמה וגבינה ועוד.
בתי קפה נוספים בלושטיצה מציעים מנות וקינוחים המבוססים על גבינת טברוז'ק.
ראו גם

המטבח הצ'כי