stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גת'ין אנתוני

| --- | --- |

 לידה:  9 באוקטובר 1983 (בן 41) הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-2006
 מקום לימודים:  בייליול קולג'  האקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון  Tiffin School 
 פרופיל ב-IMDb
 
גת'ין אנתוני (באנגלית: Gethin Anthony) הוא שחקן אנגלי, מוכר בעיקר בשל גילום דמותו של רנלי באראת'און בסדרה "משחקי הכס" המבוססת על סדרת ספריו של הסופר ג'ורג' ר. ר. מרטין.
ביוגרפיה

אנתוני למד בבית ספר באזור קינגסטון שעל נהר התמזה, ובשנתו האחרונה היה למדריך. לאחר מכן, חזר לבית הספר כמורה לדרמה במשרה חלקית. הוא קיבל מלגה לאקדמיה הבריטית-אמריקאית לדרמה בלונדון, שם עבר סדנאות למשחק עם פיונה שו, אלן ריקמן ובריאן קוקס. הוא בעל קול טנור, והוא אף מיומן בריקוד אפריקני. אנתוני למד ספרות אנגלית באוניברסיטת אוקספורד והיה נשיא אחוות הדרמה באוניברסיטה, ולאחר מכן המשיך לאקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון.
כיום[דרושה הבהרה], הוא מככב במחזה המבוסס על חייו של הצאר בוריס גודונוב בתיאטרון שייקספיר המלכותי.
פילמוגרפיה נבחרת

| שנה | שם | תפקיד |
| --- | --- | --- |
| 2006 | המוצב האחרון של פינושה Pinochet's Last Stand | ויליאם סטרו |
| 2007 | הולבי סיטי | דרו קריימר |
| 2009 | צ'רצ'יל במלחמה Into the Storm | טייס |
| 2011 - 2012 | משחקי הכס | רנלי באראת'און |
| 2012 | דרק | הרב |
| 2016-2015 | אקווריוס | צ'ארלס מנסון |
| 2017 | חטוף | לוי בארנט |
| 2017 | קודאכרום | ג'ספר |
| 2018 | ויטה ווירג'יניה | קלייב בל |
| 2019 | מסביב לשמש | ברנארד |
| 2020 | מצוד | ג'ק ברנן |
הערות שוליים

↑  ביוגרפיה על גת'ין אנתוני מתוך אתר IMDb
↑  Gethin Anthony מתוך אתר Unitedagents.co.uk
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1110798377  SUDOC: 252788524  VIAF: 146147094985625081305   WorldCat (עם VIAF): 146147094985625081305
דאה (סוג)

| דאה |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: דורסי יום
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: נציים
תת־משפחה:: דאות
סוג:: דאה
שם מדעי
 Elanus ‏סויניי, 1809

דאה (שם מדעי: Elanus) היא סוג של עוף דורס-יום ממשפחת הנציים ובו 4 מינים. הן חיות באמריקה, אוסטרליה והמין דאה שחורת כתף חיה גם באפריקה, דרום אסיה ודרום אירופה. היא נפוצה גם בישראל.
הדאות הן עופות דורסים קטנים, יחסית. בעלות גוף לבן, עיניים אדומות גדולות וראש עגלגל. הן מומחיות בתעופה מהירה ואווירודינמית והן יכולות לרפרף במקומן.
מינים

דאה שחורת-כתף (Elanus caeruleus)
דאה שחורת-כתף אוסטרלית (Elanus axillaris)
Elanus leucurus
Elanus scriptus
דב אלדובי

| --- | --- |

קבלת אות יקיר תל אביב, 2005
 לידה:  2 בפברואר 1920 צ'רנוביץ, פולין
 פטירה:  26 בספטמבר 2009 (בגיל 89)
 מדינה:  ישראל
 פעילות בולטת:  ראש ענף כושר צבאי בצה"ל  יוזם בתי ספר לפיזיותרפיה מרצה בכיר לאנטומיה לרופאים
דב אלדובי (2 בפברואר 1920 – 26 בספטמבר 2009) היה ממייסדי תחום הפיזיותרפיה בישראל והקים בתי ספר ומגמות בתחום זה באוניברסיטת בן-גוריון ובמכון וינגייט. שימש ראש ענף כושר קרבי בצה"ל. לימד במשך שנים רבות אנטומיה וקינסיולוגיה במכללה האקדמית בוינגייט. הכשיר רופאים בתחום האנטומיה באוניברסיטת תל אביב. היה המנהל המדעי של מכון וינגייט ב-1973 - 1975. הקים את המגמה לטיפוח יציבה במכללה האקדמית בווינגייט. יקיר העיר תל אביב 2005. היה חבר הוועדה שהמליצה על הענקת פרס ישראל לספורט ולחינוך גופני למכון וינגייט ב-1988
ביוגרפיה > תחילת הדרך

אלדובי נולד בצ'רנוביץ' שבפולין בשנת 1920 ובהיותו בן שנתיים עלה עם הוריו ארצה. למד בבית הספר התיכון למסחר בתל אביב ושיחק בנבחרות בית הספר בכדורסל ובכדורעף. לאחר סיום לימודיו ב-1939, החל ללמוד חינוך גופני בדנמרק, שהייתה באותם ימים מרכז חשוב ללימודי החינוך הגופני ובו למדו רבים ממקימי מקצוע זה בארץ. עם פלישת הנאצים לדנמרק בשנת 1940 נמלט בסירה לשוודיה, ואחרי שישה חודשי נדודים שב לארץ. בבואו גויס לקורס הראשון של החג"מ (חינוך גופני מורחב), שהיה הכנה ל'ההגנה" במסווה של פעילות גופנית. בשנות הארבעים לימד חינוך גופני בבית הספר הריאלי בחיפה, בתיכון למסחר ובגמנסיה שלוה בתל אביב. הורה בקורס הראשון של הכשרת מורים לחינוך גופני (1944–1945) שנערך בתל אביב. היה מהבולטים שבמורים לחינוך גופני בתקופתו ועם תום מלחמת העולם השנייה חזר לדנמרק להשלמת לימודיו. לאחר מכן השלים את התואר הראשון באוניברסיטת ניו יורק והחל ללמוד בה לתואר שני בפיזיולוגיה של המאמץ.
ביוגרפיה > השתתפותו במלחמת השחרור

כאשר פרצה מלחמת השחרור, חזר לארץ עם קבוצת מתנדבים קנדים שארגן, ומונה למפקד פלוגה בגדוד 52 של גבעתי. השתתף בכיבוש בשית (כיום עשרת), נפצע, אך חזר לפקד על הפלוגה. בליל 30 במאי יצאה פלוגה ב' בפיקודו, להתקפה על משלטי דיר איוב. השטח הקשה ועדיפות האש של הלגיון מנעו התקדמות כמתוכנן. לפלוגה היו נפגעים רבים. בעלות השחר היה הכוח בשטח בסכנה והמג"ד הורה על נסיגה לשער הגיא. הגדוד החזיק במשלטים באזור והשתתף בניסיון כיבוש הרדאר.
ב־7.6.1948 הוביל אלדובי את הכוח שפרץ לאיסדוד (אשדוד), תקף את העיר והניס חלק מתושביה הערבים. חודש לאחר כך תקף עם חייליו את בית עפה, כפר ליד נגבה, אך נסוג מול הצבא המצרי העדיף. הפלוגה בפיקודו נלחמה שוב בקרב עיבדיס, אחד החשובים שבמלחמה בדרום. אלדובי נפצע קשה וסגנו שלמה להט (צ'יץ') החליפו. צ'יץ' סיפר שעד שאלדובי נפצע, הוא לא הפסיק לעודד את הלוחמים והגדירו כמפקד משכמו ומעלה. ב-1949 הושאל משרות קבע בצה"ל לרשות הספורט ופיקח על הוראת החינוך הגופני בבתי הספר.
ביוגרפיה > שירות קבע בתפקיד ראש ענף אימון גופני בצה"ל והמשך לימודיו בארצות הברית

אלדובי התעקש להשתחרר מהצבא כשהוא בכושר קרבי, למרות פציעתו הקשה במלחמת השחרור. ב-1950 נסע לניו יורק, ללימודי חינוך גופני ופיזיותרפיה, אך בטרם סיים את לימודיו, חזר בעקבות בקשת צה"ל ב-1953 לשירות קבע כראש ענף כושר גופני בדרגת רב-סרן. לצורך כך, הפסיק זמנית את לימודיו בארצות הברית. במסגרת תפקידו זה, הקים במכון וינגייט את מחנה "גדעון", שהיה לבית הספר המרכזי לאימון גופני בצה"ל, והגה את "אסון טבע" - המסלול ללוחמים הקרביים, שבו התחרה בעצמו עד גיל מבוגר. ב-1958 נסע אלדובי שוב לארצות הברית להשלמת לימודי התואר השלישי בפיזיולוגיה של המאמץ באוניברסיטת ניו יורק ועם סיום לימודיו חזר ארצה ב-1960 והיה הדוקטור הראשון מבין המורים לחינוך גופני בארץ.
ביוגרפיה > הכשרת פיזיותרפיסטים והקמת בית הספר לפיזיותרפיה במכון וינגייט

אלדובי השתחרר מצה"ל באמצע שנות החמישים והיה ליועץ ארצי ולאחר מכן למפקח על הפיזיותרפיה בקופת חולים כללית. בשנת 1955 נפתח במסגרת 'קופת חולים' קורס הכשרה לפיזיותרפיסטים שנמשך שנה וחצי ונוהל על ידי אלדובי, שהוכשר כפיזיותרפיסט ומומחה לאנטומיה ופיזיולוגיה. הוא בנה את תוכנית הלימודים של הקורס בדומה לחלק המעשי של תוכנית הלימודים בארצות הברית. התכנית כללה לימודים כלליים במשך שנה וחצי, ולאחר מכן לימודים מעשיים במשך שנה וחצי נוספות. הקורס שלימד פסח על שלב הלימודים הכלליים, והתבסס על החלק המעשי של תוכנית הלימודים האמריקאית. הוא היה מעמיק ומקצועי ובסיומו נבחנו התלמידים על ידי פרופ' אמיל אדלר מבית החולים"הדסה" שנתן את הגושפנקא הרשמית. שיתוף הפעולה בין אלדובי הפיזיותרפיסט ואדלר הרופא בהוראת הקורס, שידרג את הפיזיותרפיה והמחיש את יחסי הגומלין בין שתי הדיסציפלינות. הפיזיותרפיסטים נזקקו לרופאים שיאבחנו את המטופלים ויפרשו את אחריותם על הטיפול והרופאים נזקקו לפיזיותרפיסטים להוצאת הוראותיהם מן הכוח אל הפועל, על ידי טיפול ותרגול מעשי עם המטופלים.
בשנת 1963 הקים אלדובי, בסיוע ברוך בג, מנהלו הראשון של מכון וינגייט, את בית ספר לפיזיותרפיה במכון וניהל אותו עד שנת 1985. בית הספר הכשיר כ-980 פיזיתרפיסטים ונסגר בשנת 1990.
ביוגרפיה > פעילותו במכללה האקדמית בווינגייט בתחום היציבה

אלדובי לימד אנטומיה וקינסיולוגיה במכללה האקדמית במכון וינגייט (המדרשה לחינוך גופני בתחילת דרכה) במשך שנים רבות. בשנת 1979 יזם יחד עם דוד אלדר, מנהל המכללה, את הקמת המגמה לטיפוח היציבה. אלדובי עמד בראש המגמה מתחילת דרכה ועד פרישתו לגמלאות בשנת 1993. ד"ר ורדיתה גור, שהייתה יד ימינו מיומה הראשון של המגמה, ירשה את מקומו כראש המגמה, והיא המשיכה לעמוד בראשה עד לפרישתה.
מגמת היציבה הייתה אחת משורה של מגמות התמחות, שבבסיס הקמתן עמד הצורך בהוספת תחומי הלימוד וההתמקצעות של תלמידי המכללה. משובים מהשטח הראו שהפונים ללימודים במכללה אינם מסתפקים עוד בתעודת הוראה לחינוך גופני ובתואר אקדמי ראשון, אלא מעוניינים בהתמחות נוספת, מעבר למקצועות הספורט והתנועה.
אלדובי היה בין הראשונים שנענו לקריאה זו. הוא ראה בהקמת המגמה סוג של המשכיות ופיתוח החוג לטיפוח היציבה, שהקדים את המגמה בכמה שנים. החוג לטיפוח היציבה, שאף אותו ייסד אלדובי, פעל במסגרת בית-הספר להשתלמויות של המכללה, ולימים סלל את הדרך למגמת ההתמחות. שני הגופים הללו, החוג והמגמה, היוו לאלדובי הגשמה מקצועית. צוות ההוראה במגמת היציבה התבסס על מורי המכללה, שרובם גם בוגריה ובוגרי מגמת היציבה שלה
ביוגרפיה > פעילותו באוניברסיטאות תל אביב ובן-גוריון

ב-1978 הקים אלדובי את המגמה לפיזיותרפיה באוניברסיטת בן-גוריון וניהל אותה עד 1985. בין 1974 - 1999 שימש כמרצה חיצוני בכיר בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב והכין בהתנדבות רופאים לבחינות הגמר באנטומיה.
חיים אישיים

אלדובי נישא בשנת 1949 ליונה שיינר. לזוג נולדו שתי בנות, עירית, דפנה והבן אורי אלדובי, מייסד קבוצת הלמן-אלדובי. אלדובי פרש מעבודתו בשנת 1993. לאחר פרישתו המשיך אלדובי ללמד באוניברסיטת תל אביב והכשיר דוקטורנטים במקצועות רפואה מגוונים.
אלדובי נפטר בשנת 2009.
הערות שוליים

1 2 3 4  הד"ר הראשון לחינוך גופני: ד"ר דב אלדובי, באתר דינמי און ליין, ‏23/12/2009
↑  אלדובי מציין היחס הקורקטי של המארחים הסוביטיים, באתר על המשמר מתוך עיתונות יהודית הסטורית, ‏03/12/1974
1 2 3 4  pubhtml5.com, ספר ה-70, באתר Pubhtml5
1 2 3 4  אורי דרומי, ד"ר דב אלדובי, ממציא המסלול "אסון טבע" בווינגייט, באתר הארץ, 30 באוקטובר 2009
1 2  הכתרת יקירי תל אביב יפו, תל אביב: עיריית תל אביב, 2005
↑  פרס ישראל יוענק לאיאן פרומן ולמכון וינגייט, באתר מעריב, מתוך עיתונות יהודית הסטורית, ‏08.11.1988
↑  הדר רז, אבא היה אומר: "תעבוד, תשלם חצי, ואני אשלים", באתר כלכליסט, 21 בינואר 2010
↑  חיים קאופמן, הכשרת מורי ההתעמלות, באתר בתנועה כרך י', ‏2011
↑  התלמידים שהיו בדניה חזרו לארץ, באתר דבר מתוך עיתונות יהודית הסטורית, ‏20.08.1940
1 2  StackPath, refua.gal-ed.co.il
1 2  אודי כרמי, מעורבותם של קציני צה"ל
בספורט בישראל, ישראל 25
↑  הגיעה קבוצת הכדורסל הצרפתית, באתר חרות, מתוך עיתונות יהודית הסטורית, ‏31.3.1954
↑  שנות החמישים: הכשרת הפיזיותרפיסטים הראשונים בארץ, באתר העמותה לקידום הפיזיותרפיה בישראל
↑  חדשות מישור החוף, באתר מעריב מתוך עיתונות יהודית הסטורית, ‏8.11.1963
↑  אודות החוג לפיזיותרפיה, באתר med.tau.ac.il
דוד רוזוליו

| --- | --- |

 לידה:  11 באוקטובר 1898 
 פטירה:  16 במאי 1961 (בגיל 62) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 
דוד (וֶרְנֶר) רוֹזוֹליוֹ (11 באוקטובר 1898, ברלין – 16 במאי 1961, ירושלים) היה איש ציבור ישראלי ונציב שירות המדינה, מראשוני מבקרי המוזיקה ביישוב, גיסו של חיים ארלוזורוב.
ביוגרפיה

נולד בברלין בירת גרמניה למשה אברהם וקלרה רוזוליו (Rosolio). מצעירותו היה פעיל בתנועה הציונית בגרמניה, תחילה בתנועת הנוער הציוני "כחול-לבן" ולאחר מכן כחבר בהסתדרות הציונית. בשנת 1918 הצטרף למפלגת "הפועל הצעיר", וכמו כן היה חבר הנהלת "החלוץ" בגרמניה. למד אגרונומיה באוניברסיטת ברלין.
ב-1922 נשא את דורה ארלוזורוב, אחותו של חיים ארלוזורוב. באותה שנה עלו השניים לארץ ישראל, והוא עבד במקומות שונים כחקלאי.
בשנות ה-30 למד חשבונאות ונעשה רואה חשבון מוסמך.
לאחר קום המדינה עבד במספר גופים ציבוריים בתפקידים שונים, ובהם: מנהל האגף לביקורת ופיקוח של משרד הביטחון, יועץ ראשי למבקר המדינה וממונה על ביקורת האיגודים במשרד מבקר המדינה.
השתתף כנציג ישראל בכינוסים בינלאומיים בנושאי מינהל ציבורי.
בתחילת 1950 התמנה ליועץ ראשי למבקר המדינה וב-1954 התמנה ל"נציב המנגנון הממשלתי", ששינה את שמו ל"נציב שרות המדינה".
לאחר פרישתו ייסד את המכון ללימודי ביקורת חשבונות בתל אביב, ושימש דיקן המכון. פרסם בעיתונות ובכתבי עת מקצועיים מאמרים בתחום החשבונאות והמינהל הציבורי, וכמו כן פרסם מספר ספרים בתחומים אלה. במרץ 1961 התמנה למבקר עיריית ירושלים.
כעבור חודשיים,  ב-16 במאי 1961, נפטר משבץ לב. נקבר בהר המנוחות בירושלים, לצד רעייתו דורה.
על שמו נקבע פרס נציבות שירות המדינה למינהל ציבורי.
ביוגרפיה > מבקר מוזיקה

רוזוליו היה חובב מוזיקה ובעל ידע מוזיקלי רב, והיה מבקר המוזיקה הראשון ביישוב: בשנות ה-30 שימש מבקר מוזיקה בעיתון "פלסטיין פוסט". בשנות ה-50 פרסם מדור מוזיקה קבוע בעיתון "הארץ" בשם "על הנגינות".
ביוגרפיה > משפחתו

הוריו עלו שניהם ארצה ב-1933 ונפטרו בישראל.
אשתו, דורה, הייתה מוזיקאית שעסקה בהוראת המוזיקה וחיברה ספרי הדרכה ולימוד נגינה. בניו הם חבר הכנסת לשעבר דני רוזוליו ומפכ"ל המשטרה לשעבר שאול רוזוליו.
פרסומיו

מס הכנסה בארץ ישראל / מאת דוד רוזוליו וד"ר א"ו קלימובסקי, ירושלים: קריית ספר, 1944.
עשר שנות שירות המדינה: (תש"ח-תשי"ח) / מאת דוד רוזוליו, ירושלים: [חמו"ל], תשי"ט-1958. (חוברת)
Music in Israel, 1948-1958 / David Rosolio, Jerusalem: Ahava, 1958. (חוברת)
הערות שוליים

↑  דוד רוזוליו באתר GRAVEZ
↑  Jehoash Hirshberg, The Vision of the East and the Heritage of the West: Ideological Pressures in the Yishuv Period and their Offshoots in Israeli Art Music during the Recent Two Decades.
דנאה (אנטוניו דה קורג'ו)

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  אנטוניו דה קורג'ו
 תאריך יצירה:  1531
 טכניקה וחומרים:  שמן על בד
 ממדים בס"מ
 רוחב:  189 ס״מ  193 ס״מ 
 גובה:  158 ס״מ  161 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 מספר יצירה:  125 (גלריה בורגזה) 
 מיקום:  גלריה בורגזה רומא שבאיטליה
 
דנאה (באיטלקית: Danae) הוא ציור שמן מעשה ידי הצייר אנטוניו דה קורג'ו משנת 1531 המתאר את דנאה. היצירה מוצגת בגלריה בורגזה ברומא.
הסיפור המיתולוגי

הציור מתאר בגודל טבעי את הרגע במיתולוגיה היוונית שבו דנאה, האסורה בידי אביה בתא תת-קרקעי (פרט אשר אנטוניו דה קורג'ו מתעלם ממנו), מברכת את זאוס מלך האלים (יופיטר בגרסת המיתולוגיה הרומית) המתגנב אל חדרה בדמות גשם של זהב. הוא מעבר אותה, וזמן קצר לאחר מכן נולד בנם פרסאוס.
היסטוריה

היצירה הוזמנה על ידי הדוכס ממנטובה, פדריקו גונזגה השני, כחלק מסדרת יצירות המתארת את אהבותיו של יופיטר, על בסיס השיר האפי מטמורפוזות מאת המשורר הרומי אובידיוס. ייתכן שהיא יועדה להצגה באחוזתו של הדוכס. לאחר מותו של פדריקו, היצירה נשלחה לספרד.
בשנת 1584 מציין הצייר ג'ובאני פאולו לומצו את הציור כחלק מאוסף הפסל ואספן האמנות לאונה לאוני. בנו של לאוני מכר את הציור לרודולף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה שהעבירה לפראג (1601–1603). במהלך מלחמת שלושים השנים היא נלקחה כשלל מלחמה על ידי גוסטב השני אדולף, מלך שוודיה, שהעבירה לסטוקהולם. כריסטינה, בתו ויורשתו של המלך, הביאה את הציור אתה לרומא אחרי שהתפטרה מתפקידה. לאחר מותה היצירה הגיעה לידיו של פיליפ השני, דוכס אורליאן. בשנת 1792, יחד עם מרבית "אוסף אורליאן" (אנ'), היצירה נמכרה לדוכס אנגלי והועברה לאנגליה. בשנת 1827 היא נמכרה לקמיליו בורגזה והועברה לגלריה בורגזה ברומא.
תיאור היצירה

דנאה שוכבת על המיטה כאשר מולה יושב קופידון, בדמות נער מכונף המסיר מעליה סדין שמכסה את גופה. אין אזכור של קופידון בסיפור המיתולוגי ולכן החידוש של קורג'ו הוא יוצא דופן. למרגלות המיטה, שני קופידונים נראים בוחנים את גשם הזהב.
דנאה מוצגת בתור נערה, שלא מודעת לנוכחותנו, אשר מחייכת לעצמה כשהיא מברכת בעדינות את טיפות הזהב הזורמות מהענן אל תוך רחמה. בשונה מתיאורים רבים אחרים של אותו מיתוס, שום הפרעה לא מלווה את דמותה, וגם לא את דמות קופידון, אשר מתבונן בפליאה בענן הגשם המוזהב. מקור האור העיקרי מגיע מימין והוא מייצר אפקטים רכים של אור וצל (טכניקה הקרויה קיארוסקורו ואשר אנטוניו דה קורג'ו התמחה בה). מן החלון הפתוח נשקפים נוף טבעי, עננים ושמיים בצבע כסף בוהק, המנוגד לצבעים החמים והעמוקים בהם מתואר פנים החדר. הווריאציות המופלאות של התאורה המלטפת רומזות כי הדמויות נחקרו בקפידה על ידי מודלים חיים.
יצירה זו הייתה בעלת השפעה רבה על טיציאן, שהעריץ אותה וצייר לפחות שש גרסאות של דנאה. בעקיפין הייתה לה השפעה גם על גרסאות של רמברנדט ואחרים.
הערות שוליים

↑  Sluijter, Eric Jan (2006). Rembrandt and the Female Nude. Amsterdam University Press. p. 226. ISBN 978-90-5356-837-8.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  Bildindex: 08011187  RKDimages ID: 298485
גלוני חול

גלוני חול בגראן קנריה.
גלוני חול במדבר של איחוד האמירויות הערביות.
גלוני חול מוגדרים בגאוגרפיה פיזית כתצורת נוף חולית דמוית רכסים חוליים ישרים קטנים (עד 1 ס"מ גובהם ועד 30 ס"מ המרחק בין שיאו של גלון אחד לאחר), א-סימטריים, אחידים ומסודרים הנמצאים על גבי כל דיונה וערימת חול חופשי.
גלוני חול נוצרים באמצעות הרוח בתהליך של סחיפה אאולית (הסעה באמצעות הרוח) המתרחשת כשגרגרי חול נכנסים לתנועה במצב בו מהירות הרוח עולה מעבר לסף מסוים, כתלות בגודל הגרגר, כוחות הסחיפה של הרוח גוברים על הכוחות השואפים להשאיר את הגרגר במקומו (כוח הכבידה, קוהזיה וחיכוך) בנוסף קיימת תלות במאפייני השטח. זוהי תופעה שאיננה קבועה בנוף ומשתנה תדיר כתלות במשטר הרוחות הקיים באותה נקודת זמן. קצב היווצרות גלוני החול הוא מהיר והתהליך נמשך פחות מרבע שעה.
מאחר שגלוני החול ניצבים לכיוון הרוח, הימצאותם על גבי משטח חולי מסוים מהווה אינדיקציה לכיוון הרוח האחרונה.
תפוצתם של גלוני החול בישראל היא בנגב הצפון-מערבי, במישור החוף הדרומי ובחולות כסוי.
בטבע קיימים מופעים נוספים של גלוני חול בחופים חוליים, יבשים ונטולי צמחייה לאחר גאות, וכן בקרקעיות ים חוליות, אך מנגנון ההיווצרות שלהם אינו איאולי.
מאפיינים מורפולוגיים

מבחינה מורפולוגית, גלוני חול הם דגמים נופיים שנוצרים בתהליכים איאוליים (תהליכי הסעת רוח). הם מאופיינים ברכס מעוגל א-סימטרי, כאשר צלע אחת של הרכס תלולה והצלע השנייה מתונה. רוחב הגלונים אחיד ועל כן הם ישרים ואינם מפותלים.
הגלונים נוצרים בניצב לכיוון ממנו נושבת הרוח כשהצלע התלולה מתאפיינת בשיפוע של כ-37 מעלות ולעומתה הצלע המתונה בצד הפונה לרוח היא בעלת שיפוע קטן יחסית של 2 עד 6 מעלות.
גודל הגרגר של החול המרכיב את גלוני החול נע בין 100 ל-300 מיקרון ומציג התפלגות גדלים אחידה. גרגרי החול הדקים נמצאים בשטח שבין הגלונים ואילו הגרגרים הגסים מצטברים ברכס של כל גלון.
מאפיינים מורפולוגיים > אינדקס RI

אינדקס Ripple Index) RI) מתאר את גלון החול באמצעות היחס שבין אורך הגל לגובהו של הגלון. ערך אינדקס הגלונים המתקבל לרוב גדול יותר מ-15.


 RI={\lambda  \over h}


כאשר:
λ אורך גל - מייצג את המרחק בין שיאו של גלון אחד לשיאו של הגלון הסמוך לו ונקבע על ידי מהירות הרוח וגודל הגרגר. עשוי להגיע עד ל-30 ס"מ בקירוב.
h גובה הגלון - מייצג את הגובה מפני השטח בשקע שבין שני גלונים ועד פסגת הגלון. גובה גלוני החול יכול להגיע עד ל-1 ס"מ.
מנגנון היווצרות

המנגנון הפיזי האחראי על היווצרות גלוני החול הוא מנגנון איאולי המתבסס על אינטראקציה בין הרוח לבין גרגרי חול חסרי קוהזיביות (גרגרים שאינם מלוכדים) כאשר עוצמת הרוח מגיעה לסף מסוים, גרגירי החול מורמים לאוויר ומוסעים על ידה. סף עוצמת הרוח משתנה בהתאם לגודל הגרגר, אחוזי הלחות, צמחייה ועוד. רוחות חזקות יחסית אכן מסיעות את גרגירי החול הכבדים, אך הם מתפזרים בפני השטח והגלונים נעלמים אך עדיין לא נמצא הסבר מדעי המניח את הדעת לכך. הכוחות העיקריים הקושרים את הגרגירים לקרקע הם כוח הכבידה וכוחות קוהזיביים המקשרים בין גרגירים צמודים.
לחול הנכנס לתנועה יש ארבעה סוגי הסעה עיקריים כתלות בגודלו:
זחילה - מאפיינת גרגירים בקוטר העולה על 500 מיקרון. הגרגרים נעים בסמוך לפני השטח מבלי לאבד מגע עמו.
רפטציה (reptation) - תנועה של גרגרים בעלי רמת אנרגיה נמוכה, המתנתקים מן הקרקע לזמן קצר בלבד ונעים במסלולים קצרים ונמוכים.
סלטציה (saltation) - מנגנון המאפיין גרגרים בקוטר 70-500 מיקרון המנתרים על פני השטח במסלולים בליסטיים פרבוליים א-סימטריים. כאשר הגרגרים נעים בסלטציה, הם מעבירים אנרגיה למצע בו הם מתנגשים ובכך מכניסים לתנועת זחילה או סלטציה גרגרים נוספים. האנרגיה והתנועה שאיתם השתחררו הגרגרים מהרוח גורמת להם להתחפר בחול ולהעיף גרגרים נוספים לאוויר. תנועת הגרגר בסלטציה מאפשרת, גם כן, הנעה של גרגרים אחרים ללא תלות ברוח אלא כתוצאה מההתנגשות ומעבר האנרגיה.
ריחוף - זהו מנגנון שכמעט ואינו קיים בחול. אך עדיין יש מקרים שבהם גרגרי חול דק ובינוני (קטן מ-200 מיקרון) היכולים לרחף לזמן קצר כאשר ישנה רוח חזקה במיוחד.
תחילת היווצרותם של גלונים בפני השטח נובעת מהחספוס ובגובה לא אחידים של משטח החול החשוף לרוח. חוסר האחידות הזה מתבטא בשקעים הקיימים במשטח ואלה יוצרים מעין "אזור הגנה" לגרגרים הנמצאים בצד הנגדי לרוח מפגיעת גרגרים הנעים בסלטציה. בזמן תנועת גרגרי החול, מספר רב יותר של גרגרים יפגע בצדו של השקע הפונה אל הרוח מאשר בצדו המוגן. כך תיווצר תנועה רבה יותר של גרגרי חול בזחילה במפנה השקע הפונה לרוח ומספר מועט של גרגרים יזחל מהשטח המוגן. הצטברות החול תיצור שקע נוסף לאחריה, בשל אותו מנגנון וחוזר חלילה עד להתפתחות שדה של גלוני חול. 
תהליך היווצרותם בטבע נמשך פחות מרבע שעה החל מתחילת הנשיבה של הרוח על משטח החול. גלוני החול אינם נשארים במקומם בעת היווצרותם אלא מתקדמים עם כיוון הרוח הדומיננטי. קיים קשר ישיר בין מהירות הרוח למהירות נדידת הגלונים וכן קשר הפוך בין גובה הגלון למהירות נדידתו. גלונים קטנים ינועו מהר יותר מגלונים גדולים.
מגה-גלונים

מגה-גלונים (megaripples) הם גלי חול שאורך הגל שלהם נע בין עשרות סנטימטרים ועד למעלה מ-10 מטרים וניכרים בהם נפתולים רבים. הם נוצרים בפרקי זמן ארוכים של ימים ושבועות ומצביעים על הרוח השכיחה ולא על הרוח האחרונה. כמו כן הם מאופיינים בפרופיל א-סימטרי, כאשר הצד הפונה אל הרוח (stoss slope) מתון יותר ואילו הצד הרחוק מהרוח (lee slope) תלול יותר.
מגה-גלונים מציגים התפלגות גודל גרגר בי-מודלית ולכן מורכבים משני סוגי גדלים עיקריים של גרגרי חול: גרגרים עדינים (עד 125 מיקרון) וגרגרים גסים (מ-125 ועד 1000 מיקרון). בפסגה (crest) נמצא את הגרגירים הגסים יותר.
 אין בידי החוקרים מודלים מתמטיים טובים המתארים את היווצרות המגה גלונים. התאוריה המקובלת היא שהרוח אינה מספיק חזקה להרים את הגרגרים הגסים ואלו נערמים בקרבת השיא של הגלון ונעים למרחקים קצרים כתוצאה מהפגיעות של הגרגרים הקטנים הנעים בסולטציה. כנראה שאורך הגל במקרה זה קשור למרחק הקפיצה הממוצע של הגרגרים הקטנים.
מגה-גלונים מצויים בישראל בקטורה, בחולות כסוי וביהל. בעולם נוכל לראותם במרחבי המדבריות העולמיים כמו מדבריות נבדה, גובי, סהרה ועוד. נוסף על כך, התגלו מגה גלונים גם מחוץ לכדור הארץ, במאדים, שבשל האטמוספירה הדלילה שעל פניו והגרביטציה הנמוכה יחסית לכדור הארץ, אורך הגל שלהם מגיע לעשרות מטרים. גילוי זה מסייע לנו לבחון מורפולוגיה איאולית בכוכב לכת שונה מכדור הארץ ואנו יכולים ללמוד מכך על ההשלכות המורפולוגיות שמתרחשות שם ולהסיק מהן על השינויים האיאוליים בעולמנו.
גלוני חול בישראל

בארץ ניתן להבחין בשפע של גלונים הפרושים במרחבי החול האחרונים שבארצנו כמו הדיונות (חוליות) המצויות בנגב הצפון מערבי (חולות חלוצה, חולות עגור, שדה חלמיש, חולות שונרה, רביבים, נחל סכר) והשאר מצויות במישור החוף הדרומי: חולות אשקלון בין אשקלון לנחל שקמה, חולות ניצנים בין אשקלון לנחל לכיש (הדיונה הגדולה), חולות יבנה בין נחל לכיש לנחל שורק, חולות חולון-ראשון לציון בין נחל שורק לתל אביב-יפו.
מגה גלונים נוכל למצוא בקטורה ובחולות כיסוי במישור שמצפון לדיונה המפורסמת. מקורו של החול בנחל כיסוי הוא בלייה של סלעי גיר (סלע רך) בעוד שמרבית החולות בסיני מקורם בבלייה של סלעי גרניט (סלע קשה) ומסיבה זו הם מורכבים בעיקר מקוורץ.
ראו גם

גלונים
חולית
גאוגרפיה פיזית
גאומורפולוגיה
הערות שוליים

↑  Sharp, R. P. (1963). Wind ripples. The Journal of Geology 71(5), pp. 617-636
1 2  Rubin, D. M. (2012). A unifying model for planform straightness of ripples and dunes in air and water. Earth-Science Reviews, 113(3), pp. 176-185
↑  Qian, G., Dong, Z., Zhang, Z., Luo, W., & Lu, J. (2012). Granule ripples in the Kumtagh Desert, China: Morphology, grain size and influencing factors. Sedimentology 59(6), pp. 1888-1901
↑  Anderson, R. S. (1987). A theoretical model for aeolian impact ripples. Sedimentology, 34(5), pp. 943-956
1 2  Bagnold, R. A. (1941). The physics of wind blown sand and desert dunes. Methuen, London, 265
↑  Kok, J. F., Parteli, E. J., Michaels, T. I., & Karam, D. B. (2012). The physics of wind-blown sand and dust. Reports on Progress in Physics 75(10), 106901
↑  Yizhaq, H., Katra, I., Kok, J. F., & Isenberg, O. (2012). Transverse instability of megaripples. Geology, 40(5), pp. 459-462
גריגורי לבנפיש

| --- | --- |
מיכאל בוטביניק (מימין) וגריגורי לבנפיש (בכלים הלבנים) משנת 1937
מיכאל בוטביניק (מימין) וגריגורי לבנפיש (בכלים הלבנים) משנת 1937
 לידה:  9 במרץ 1889 פיוטרקוב טריבונלסקי, פולין הקונגרסאית, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  9 בפברואר 1961 (בגיל 71) מוסקבה, הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית, ברית המועצות 
 הישג בולט:  היה מס' 9 בעולם בשנת 1938
 הדרגה הגבוהה ביותר:  רב אמן משנת 1950
 מד כושר מרבי:  2677 (בפברואר 1939)
 השכלה:  אוניברסיטת סנקט פטרבורג 
 מקצוע נוסף:  סופר שחמט
 מדינה:  רוסיה
 פרסים והוקרה:  מאסטר מוסמך לספורט של ברית המועצות 
 הערות:  יהודי
 
גריגורי לֶבֶנפִיש (ברוסית: Григорий Яковлевич Левенфиш;‏ 9 במרץ 1889 – 9 בפברואר 1961) היה שחמטאי יהודי-רוסי בדרגת רב אמן, אחד משחקני השחמט הטובים ביותר ברוסיה בשנות העשרים והשלושים של המאה העשרים. היה פעמיים אלוף ברית המועצות לשחמט (בשנים 1934 ו-1937) וסיים בתיקו דו-קרב עם אלוף העולם לעתיד מיכאל בוטביניק. סופר שחמט מוערך.