stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מושל לואיזיאנה
הערות שוליים

↑  Van Zandt, Franklin K. (1976). Boundaries of the United States and the Several States: With Miscellaneous Geographic Information Concerning Areas, Altitudes, and Geographic Centers. Washington, D.C.: U.S. Government Printing Office. pp. 23–26.
↑  "Secession Ordinances of 13 Confederate States". University of Houston. Archived from the original on September 5, 2015.
↑  Constitution for the Provisional Government of the Confederate States of America Archived August 20, 2016, at the Wayback Machine
↑  Bradley, Mark L. (2015). The Army and Reconstruction, 1865-1877 (PDF). United States Army Center of Military History. p. 31.
↑  פרק 3, חלק 2 לחוקת לואיזיאנה מ-1812
↑  פרק 3, חלק 5 לחוקת לואיזיאנה מ-1812
↑  סעיף 40 לחוקת לואיזיאנה מ-1845
↑  סעיף 45 לחוקת לואיזיאנה מ-1864
1 2  פרק 4, חלק 3 לחוקת לואיזיאנה
↑  פרק 3, חלק 3 לחוקת לואיזיאנה מ-1812
↑  סעיף 50 לחוקת לואיזיאנה מ-1868
↑  סעיף 63 לחוקת לואיזיאנה מ-1898
↑  פרק 3, חלק 17 לחוקת לואיזיאנה מ-1812
↑  סעיף 38 לחוקת לואיזיאנה מ-1845
↑  סעיף 43 לחוקת לואיזיאנה מ-1845
↑  סעיף 66 לחוקת לואיזיאנה מ-1913
| מושלי מדינות ארצות הברית ארצות הברית |
| --- | --- | --- |
| מושלי מדינות ארצות הברית | אוהיו • אוקלהומה • אורגון • איווה • איידהו • אילינוי • אינדיאנה • אלבמה • אלסקה • אריזונה • ארקנסו • ג'ורג'יה • דלאוור • דקוטה הדרומית • דקוטה הצפונית • הוואי • וושינגטון • ויומינג •  ויסקונסין • וירג'יניה • וירג'יניה המערבית • ורמונט • טנסי • טקסס • יוטה • לואיזיאנה • מונטנה • מיזורי • מיין • מינסוטה • מיסיסיפי • מישיגן • מסצ'וסטס • מרילנד • נבדה • נברסקה • ניו ג'רזי • ניו המפשייר • ניו יורק • ניו מקסיקו • פלורידה • פנסילבניה • קולורדו • קונטיקט • קליפורניה • קנזס • קנטקי • קרוליינה הדרומית • קרוליינה הצפונית • רוד איילנד |  |
| ראו גם | נשיא ארצות הברית • זכויות המדינות בארצות הברית |  |
ארט באביט

| --- | --- |

 לידה:  8 באוקטובר 1907 אומהה, נברסקה, ארצות הברית
 פטירה:  4 במרץ 1992 (בגיל 84) לוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית
 שם לידה:  ארתור הארולד באביצקי
 מקום קבורה:  פארק הזיכרון פורסט לוון, לוס אנג'לס
 לאום:  אמריקאי
 תקופת הפעילות:  1929–1992 (כ־63 שנים)
 תחום יצירה:  אנימטור
 פרסים והוקרה:  אגדות דיסני (2007)  פרס וינזור מקיי (1974) 
 בת זוג:  מארג' צ'מפיון (1937-1941) דינה באביט (1949-1963) ברברה פרי (1967-1992)
 מספר צאצאים:  2
 
ארתור הארולד באביצקי, הידוע יותר בשם ארט באביט, (באנגלית: Arthur Harold Babitsky; Art Babbitt; ‏ 8 באוקטובר 1907 – 4 במרץ 1992) היה אנימטור יהודי-אמריקאי הידוע בעיקר בזכות עבודתו באולפני ההנפשה של וולט דיסני. הוא קיבל למעלה מ-80 פרסים כבמאי הנפשה וכאנימטור, בנוסף הוא פיתח את דמותו של גופי. באביט עבד כאנימטור או כבמאי הנפשה בין היתר בסרטים כמו "שלגיה ושבעת הגמדים", "פינוקיו", "פנטסיה" ו"דמבו".
ביוגרפיה

באביט נולד ב-8 באוקטובר 1907 למשפחה יהודית בעיר אומהה שבמדינת נברסקה, אבל עבר לסו סיטי, איווה לאחר שסיים את הגן. כשאביו העובד קשה עבר תאונה בתפקיד ונותר משותק כתוצאה מכך, החליט ארט לעבור לניו יורק כדי לקחת על עצמו את תפקיד המפרנס.
קריירה

באביט החל את עבודתו באולפני טריטונס(אנ') של אמן הקומיקס פול טרי(אנ') בניו יורק. אך בראשית שנות ה-30 עבר באביט ללוס אנג'לס יחד עם עמיתו ביל טייטלה, ושניהם השיגו עבודה בהנפשה עבור אולפני וולט דיסני, שהתרחבו באותה התקופה.
קריירה > אולפני דיסני

את הקריירה שלו בדיסני באביט התחיל כעוזר אנימטור, אבל הכישרון שלו זוהה ועד מהרה הוא קודם לאנימטור. יצירתו החשובה הראשונה הייתה דמותו של העכבר השיכור בסרט הקצר "בן הדוד מהכפר" בשנת 1936, שזכה בפרס אוסקר עבור האולפן.
באולפני דיסני, באביט הנפיש את המלכה הרעה בסרט "שלגיה ושבעת הגמדים", עבודה זו תוארה על ידי האנימטור של דיסני אנדראס דז'ה כ"אחת המשימות הקשות ביותר" בסרט. בזמן שעבד על שלגיה, הוא הכיר את אשתו הראשונה, מארג' צ'מפיון, אז בלצ'ר, דוגמנית הריקוד שביצועיה שימשו כחומר עזר עבור האנימטורים לדמות של שלגיה.
בסרט "פינוקיו", באביט הנפיש את דמותו של ג'פטו, והפך לבמאי הנפשה. מכל סרטי דיסני, "פינוקיו" היה הבולט שבאביט הכי העריץ, והאחד בו הוא ראה כהישג הטוב ביותר של האולפן במהלך "תור הזהב" של ההנפשה. באביט גם הנפיש את הדמויות של הפטריות הרוקדות, גדילנים המרקדים, סחלבים הרוקדים, זאוס, וולקן ובוריאס בסרט "פנטסיה". בסרט העלילתי "דמבו", באביט שב להיות במאי הנפשה, והנפיש את דמות החסידה. כשעבד על הנפשת החסידה, הוא גרם לה להידמות לשחקן הקול שלה, סטרלינג הולוויי. באביט מיוחס גם בפיתוח דמותו של גופי, דמות אותה תיאר מאוחר יותר בסרט התיעודי "Animating Art" משנת 1987:
גופי היה מישהו שמעולם לא ידע עד כמה הוא טיפש. הוא חשב הרבה ובזהירות לפני שעשה כל דבר, ואז עושה את זה לא נכון.
במהלך שנות ה-30 באביט הפך לאחד האמנים בעלי השכר הטוב ביותר של דיסני, ונהנה מאורח חיים מפואר למרות הצנע של השפל הגדול:
חייתי את החיים הטובים. לא הבנתי כמה התמזל מזלי. הרווחתי משכורת טובה מאוד. היו לי שני משרתים, בית גדול ושלוש מכוניות. אתה יודע, מה לעזאזל הייתי עושה עם שלוש מכוניות?
עם זאת, למרות השגשוג הזה, בשנת 1940 הוא ואשתו מרג'ורי התגרשו.
קריירה > שביתת האנימטורים

למרות היותו אחד האנימטורים בעלי השכר הגבוה ביותר באולפני דיסני, באביט היה סימפתי למטרתם של אמני דיסני מהדרג הנמוך שביקשו להקים התאגדות. רוב השובתים היו אמני Inbetweener, צבעי צל ועובדים אחרים בשכר נמוך יותר, שבשנת 1941 החלו בפעולה תעשייתית בחתירה לתנאי עבודה טובים יותר. בתור אנימטור מוביל, באביט היה אחד האמנים המועטים עם שכר טוב יחסית שהצטרפו לשביתה, והוא אף הפך לאחד ממנהיגי השביתה. בוקר אחד, כשדיסני עבר דרך עובדי משתתפי השביתה בנסיעתו לאולפן, באביט העיר וקנטר אותו מבעד למגאפון. דיסני יצא מהמכונית שלו כדי להתעמת איתו, וקרב אגרופים נמנע רק בזכות התערבותם של אחרים.
על חלקו בשביתה, באביט זכה באיבתו של וולט דיסני. דיסני נאלץ להעסיק מחדש את באביט לאחר שהשביתה הסתיימה, יחד עם שובתים רבים אחרים, אבל עד אז שני הגברים לא אהבו אחד את השני. באביט עבד עם הבמאי ג'ק קיני, עוד "איש גופי" (כלומר שהם עבדו יחד על הסרטים הקצרים של גופי), בעוד דיסני החל לחפש דרכים להיפטר מבאביט. "אם הוא מפריע לך, תודיע לי", אמר דיסני לקיני. באביט פוטר יותר מפעם אחת אך הוחזר לתפקידו מחדש, לקח את התיק שלו בהצלחה עד לבית המשפט העליון של ארצות הברית וזכה בהסדר נאה.
קריירה > מלחמת העולם השנייה

לאחר ששירת בחיל הנחתים האמריקאי במלחמת האוקיינוס השקט במהלך מלחמת העולם השנייה, באביט חזר לדיסני לזמן מה, לא לפני תביעת "נוהלי עבודה לא הוגנים" שהביא באביט נגד דיסני. דיסני נאלץ להעסיק אותו מחדש לאחר המלחמה, אבל באביט לא נשאר זמן רב.
קריירה > קריירה לאחר דיסני

יחד עם עוד כמה שובתים לשעבר של דיסני, באביט עזב את דיסני והלך להצטרף לאולפן United Productions of America(אנ') (הידוע בשם UPA), אולפן חדש שהיה חלוץ בצורת הנפשה מודרנית ומפושטת. הוא עבד על רבים מהסרטים הקצרים המפורסמים עטורי הפרסים שלהם, כולל הדמות הראשית פרנקי בסרט "Rooty Toot-Toot" משנת 1951, וזכה בפרסים רבים. בשנות ה-50 הוא היה חלק מהבעלים של "Quartet Films", שם עבד על פרסומות טלוויזיה. מאוחר יותר היה חלק מהאגף המסחרי של האנה-ברברה.
ידוע בעולם ההנפשה כאחד המורים המוכשרים ביותר באמנות זו, האנימטור הקנדי ריצ'רד וויליאמס הזמין בשנת 1973 את באביט לאולפן שלו בכיכר סוהו, לונדון, כדי להעביר סדרת הרצאות על הנפשת פעולה וטכניקה שהתפרסמה לאחר מכן בקרב אנימטורים.
בשנת 1991, ראש חברת דיסני, רוי א. דיסני, אחיינו של וולט ובנו של רוי דיסני, יצר קשר עם באביט והם סיימו את הסכסוך הארוך. יריביו לשעבר של באביט, האנימטורים תומכי-וולט פרנק תומאס ואולי ג'ונסטון, העניקו לבאביט הספדים חמים ומרגשים בטקס ההלוויה שלו. הוא נקבר בפארק הזיכרון של פורסט לוון.(אנ')
חיי משפחה ומורשת

בין השנים 1937–1940 היה באביט נשוי לדוגמנית-רקדנית מארג' צ'מפיון (אשר שימשה כהשראה לדמותה של שלגיה). לאחר מלחמת העולם השנייה, נשא לאישה את דינה באביט, גוטליבובה דאז, אומנית וניצולת שואה. יחד נולדו להם שתי בנות: מישל, בשנת 1951 וקרן, בשנת 1954. אשתו השלישית, לה היה נשוי עד מותו, הייתה השחקנית ברברה פרי. באביט מת מאי-ספיקת כליות ב-4 במרץ 1992 בהיותו בן 84.
בסוף שנות ה-80 שודר סרט תיעודי בטלוויזיה הבריטית בשם "Animating Art", שחגג את חייו ועבודתו של באביט. הסרט התיעודי הופק ובוים על ידי אימוג'ן סאטון (אשתו של ריצ'רד וויליאמס, אנימטור בעצמו), וכולל ראיונות נרחבים עם באביט ועם מעסיקו דאז, וויליאמס. באביט קיבל לאחר מותו את התואר אגדת דיסני בשנת 2007.
ארכיון הסרטים של האקדמיה(אנ') מחזיק באוסף קטן של סרטים אישיים השייכים לבאביט. הארכיון שמר מספר סרטים ביתיים של באביט מאוסף זה, כולל אחד מפרסי האוסקר לשנת 1938.
פילמוגרפיה

| שנה | כותרת | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1937 | שלגיה ושבעת הגמדים | אנימטור |  |
| 1940 | פינוקיו | במאי הנפשה |  |
| 1940 | פנטסיה | אנימטור - מקטע "מפצח האגוזים" / מפקח הנפשה - מקטע "הסימפוניה השישית" | אנימטור - מקטע "מפצח האגוזים" / מפקח הנפשה - מקטע "הסימפוניה השישית" |
| 1941 | דמבו הפיל המעופף | במאי הנפשה |  |
| 1943 | The Wise Quacking Duck | אנימטור | סרט קצר |
| 1947 | Bootle Beetle | אנימטור | סרט קצר |
| 1947 | חופשי ומאושר | אנימטור דמויות |  |
| 1947 | Foul Hunting | אנימטור | סרט קצר |
| 1949 | Ragtime Bear | אנימטור | סרט קצר |
| 1950 | Giddyap | במאי | סרט קצר |
| 1950 | The Popcorn Story | במאי |  |
| 1951 | The Family Circus | במאי/אנימטור | סרט קצר |
| 1951 | Barefaced Flatfoot | אנימטור | סרט קצר |
| 1951 | Fuddy Duddy Buddy | אנימטור | סרט קצר |
| 1951 | Grizzly Golfer | אנימטור | סרט קצר |
| 1951 | Rooty Toot Toot | אנימטור | סרט קצר |
| 1952 | The Four Poster | אנימטור | סרט קצר |
| 1953 | Job Evaluation and Merit Rating | במאי | סרט קצר |
| 1958 | Date with Dizzy | אנימטור | סרט קצר |
| 1964 | !!The Nut House | אנימטור | סדרת טלוויזיה |
| 1966 | The Lone Ranger | במאי | סדרת טלוויזיה |
| 1969 | Of Men and Demons | אנימטור | סרט קצר |
| 1976 | Everybody Rides the Carousel | אנימטור |  |
| 1977 | Raggedy Ann & Andy: A Musical Adventure | אנימטור: הגמל עם הברכיים המקומטות |  |
| 1988 | Animating Art | עצמו | סרט טלוויזיה תיעודי |
| 1988 | The South Bank Show | תודות - פרק 1 "The Art of Walt Disney" | סדרת טלוויזיה תיעודית |
| 1993 | הגנב והסנדלר | אנימטור ראשי |  |
| 2012 | Persistence of Vision | עצמו | סרט תיעודי |
הערות שוליים

↑  Art Babbitt at 50mostinfluentialdisneyanimators (by Grayson Ponti) 12 August 2011
1 2 3 4 5 6 7 8  ' Animating Art, documentary by Imogen Sutton (1987)
1 2 3  Art Babbitt at Imdb.com Retrieved January 2010
↑  Kinney, p.138
1 2  Kinney, p.139
↑  The New York Times, "Dina Babbitt, Artist at Auschwitz, Is Dead at 86" by Bruce Weber August 1, 2009
↑   ארט באביט, בביצוע Animating Art, סרטון  באתר יוטיוב Retrieved January 2011
↑  Art Babbitt Disney Legend Website Retrieved July 2012
↑  "Art Babbitt Collection". Academy Film Archive.
↑  "Preserved Projects". Academy Film Archive.
↑  "Animation Breakdowns #9". נבדק ב-1 בפברואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011910639005171  GND: 1155606191  ISNI: 0000 0000 7954 0034  LCCN: no2010088456  VIAF: 121283449   WorldCat (עם VIAF): 121283449
ג'ון וינסטון

ג'ון אנתוני וינסטון (באנגלית: John Anthony Winston;‏ 4 בספטמבר 1812 –  21 בדצמבר 1871) היה קצין צבא ופוליטיקאי אמריקאי מאלבמה, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אלבמה ה-15 בשנים 1853–1857. הוא היה ראשון מושלי אלבמה שנולד על אדמתה. קודם לכן הוא כיהן כנשיא הסנאט של אלבמה. בהמשך לחם וינסטון בשורות צבא הקונפדרציה כקולונל ברגימנט הרגלים השמיני של אלבמה בראשית מלחמת האזרחים האמריקאית, ולאחר תום המלחמה לא הותר לו לאייש מושב בסנאט של ארצות הברית על אף שנבחר לתפקיד.
ראשית חייו

ג'ון וינסטון נולד בטסקמביה, אז בתחומי טריטוריית אלבמה כבנם של מרי קופר וויליאם וינסטון. סבו, אנתוני וינסטון, ייצג את מחוז בקינגגהאם שבווירג'יניה בבית השועים (House of Burgesses) של וירג'יניה, והיה אחד הנציגים הראשונים בבית הנבחרים של וירג'יניה לפני שהיה לשופט במדינה זו.
וינסטון קיבל חינוך פרטי כראוי למעמדו, כולל לימודים בקולג' לגרנג' (כיום בתחומי אוניברסיטת צפון אלבמה) ובהמשך בקולג' קמברלנד בטנסי (כיום אוניברסיטת נאשוויל). ב-1832 הוא נשא לאישה את דודניתו מרי אגנס ג'ונס. לשניים נולדו ילדים, אך רק אחת מהם, מרי אגנס וינסטון, הגיעה לבגרות.
מחוקק

כמו אביו, ניהל וינסטסון חוות תוך עשיית שימוש בעבדים. הוא גם היה לנציב הכותנה של אלבמה, שהיה ענף הייצוא המרכזי שלה. ב-1840 הוא המשיך את מסורת המעורבות הפוליטית של משפחתו, וזכה בבחירות לבית הנבחרים של אלבמה, אליו הוא נבחר לכהונה נוספת ב-1842. ב-1843 הוא נבחר לסנאט של אלבמה, תפקיד אליו נבחר לכהונות נוספות עד לבחירתו כמושל. בשנים 1845–1849 הוא כיהן כנשיא הסנאט. במהלך תקופת כהונתו כמחוקק, ייצג וינסטון את אלבמה בוועידת המפלגה של הדמוקרטים בבולטימור שהתקיימה ב-1848, וכן בוועידה לניסיון הפרישה של 1850 שהתקיימה בנאשוויל. אף על פי שהוא נחשב לתומך נלהב של זכויות מדינות הדרום, הוא לא תמך במצע זכויות המדינות הקיצוני של ויליאם לונדס ינסי (אנ') בבולטימור ולא בפשרת הריבונות הפופולרית בנאשוויל.
ב-1846 ארגן ויסטון פלוגת מיליציה מטעם אלבמה לטובת מלחמת ארצות הברית-מקסיקו, אך זו לא נקראה בסופו של דבר לשירות פעיל.
מושל אלבמה

ב-1853 נבחר וינסטון כמושל אלבמה ה-15. הוא נודע בכינוי "מושל הווטו", בשל העובדה שהוא הטיל וטו על הצעות חוק 30 פעמים, שרבות מהן נגעו לתמיכה ציבורית ביוזמות תחבורה, כולל רכבות. באותה תקופה קרס בנק אלבמה, והדבר גרם לדאגתו למצבה הפיננסי של המדינה. אף על פי כן, הצליח וינסטון לקדם את החינוך הציבורי, וב-1854 הוא חתם על חוק להקמת מערכת בתי הספר הציבוריים של המדינה. ב-1855 הוא נבחר לתקופת כהונה שנייה לאחר שניצח בהפרש קטן את מועמד מפלגת שאינם יודעים דבר, ג'ורג' ד. שורטרידג'. הוא כיהן כמושל עד 1857.
מלחמת האזרחים ואחריה

לאחר פרישת אלבמה מהאיחוד ופרוץ מלחמת האזרחים האמריקאית, מונה וינטסון כקולונל ברגימנט הרגלים השמיני של אלבמה. המשמעת הקשוחה שהנהיג ביחידתו לא גרמה לפקודיו לחבב אותו. היחידה הייתה מעורבת במערכת חצי האי, כשהקרב הבולט ביותר בו היא השתתפה היה קרב שבעת האורנים.
ב-1865 נבחר וינסטון כנציג בוועידת החוקה של אלבמה. בינואר 1867 הוא הגיש את האישורים על בחירתו לסנאט של ארצות הברית לתקופת הכהונה שעד 1873, אך לא הותר לו לאייש את מושבו בסנאט בשל סירובו לשאת את שבועת האמונים לארצות הברית.
ג'ון וינסטון נפטר במוביל, אלבמה ב-21 בדצמבר 1871. הוא נטמן בחלקת הקבר של משפחתו ליד גיינסוויל, אלבמה.
דריוס מיו

| --- | --- |

 לידה:  4 בספטמבר 1892 מרסיי, צרפת 
 פטירה:  22 ביוני 1974 (בגיל 81) ז'נבה, שווייץ 
 מקום קבורה:  בית הקברות סן-פייר 
 מוקד פעילות:  צרפת 
 תקופת הפעילות:  מ-1909 
 מקום לימודים:  הקונסרבטואר של פריז 
 זרם:  מוזיקה קלאסית 
 סוגה:  אופרה, סימפוניה, בלט 
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 בן או בת זוג:  מדלן מיו (2 במאי 1925–22 ביוני 1974) 
 צאצאים:  Daniel Milhaud 
 פרסים והוקרה:  אביר בלגיון הכבוד (13 ביולי 1933)  קצין בלגיון הכבוד (14 במרץ 1947)  מפקד בלגיון הכבוד (1 ביולי 1958)  מפקד במסדר התהילה התוניסאי  Honorary Member of the International Society for Contemporary Music 
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
דריוס מיו (בצרפתית: Darius Milhaud;‏ 4 בספטמבר 1892 – 22 ביוני 1974) היה מלחין ומורה יהודי-צרפתי. מיו היה חבר ב"קבוצת השישה" ונמנה עם המלחינים הפוריים ביותר במאה ה-20.
קורות חייו ופועלו

מיו נולד למשפחה יהודית באקס-אן-פרובאנס והחל ללמוד בפריז אצל שארל וידור וונסן ד'אנדי. כיוון שהתיידד עם אריק סאטי שנים רבות לפני שנוצרה "קבוצת השישה", היה היחיד מחברי הקבוצה שלא היה מעולם במחלוקת עם מלחין זה. בצעירותו עבד זמן מה בפמליה הדיפלומטית של פול קלודל, המשורר והמחזאי החשוב, שכיהן כשגריר צרפת בברזיל.
בטיול בארצות הברית בשנת 1922 גילה את הג'אז, שהשפיע רבות על השקפתו המוזיקלית. בעקבות פלישת הנאצים לצרפת ברח מיו לאמריקה בשנת 1940. הוא עבד שם בהוראה במילס קולג' באוקלנד, קליפורניה.
משנת 1947 עד 1971 לימד לסירוגין במילס ובקונסרבטואר בפריז, עד שמחלה שהתגלתה אצלו בסביבות 1947 והביאה אותו לבסוף לכיסא גלגלים אילצה אותו לפרוש מעבודתו. הוא מת לבסוף בז'נבה.
בשנת 1952 חי זמן מה בישראל וכתב בה חלק מהאופרה שלו "דוד".
המוזיקה שלו נודעת במיוחד בהשפעה שקיבלה מן הג'אז וכן ממוזיקה דרום אמריקאית, וכן הוא ידוע על השימוש שעשה בפוליטונאליות (שימוש ביותר מסולם אחד בבת אחת).
מיו (כמו בני זמנו פאול הינדמית, בוהוסלב מרטינו והייטור וילה לובוס) הצטיין במהירות כתיבתו, יוצר שפעולת ההלחנה נראתה טבעית לו כמעט כנשימה. יצירותיו החשובות ביותר כוללות את "השור על הגג" (Le Boeuf sur le Toit) (בלט), "בריאת העולם" (ג'אז), "סקרמוש" (סוויטה לשני פסנתרים) ו-"Saudades do Brasil" (סוויטת מחול). את האוטוביוגרפיה שלו הכתיר בשם "תווים ללא מוזיקה", שם ששונה לאחר מכן ל"חיי המאושרים".
על שמו הוקם "תיאטרון דריוס מיו" בפריז (Théâtre Darius Milhaud). ו:קונסרבטוריון על שם דריוס מיו" באקס אן פרובנס.
דריוס מיו נפטר בז'נבה שבשווייץ בגיל 81. בהתאם לבקשתו נטמן בחלקה היהודית בבית הקברות סן-פייר (צר') בעיר הולדתו.
תלמידיו הנודעים של מיו

יאניס קסנאקיס
מורטון סובוטניק
דייב ברובק
ביל סמית
ברט בכרך
קרלהיינץ שטוקהאוזן (אם כי הוא עזב את לימודיו בשלב מוקדם)
ויליאם בולקום
צ'ארלס דודג'
פיליפ גלאס
סטנלי הולינגסוורת'
אנדרה היידו
רות אנדרסון
קית' הארווי מילר

קית' הארווי מילר (באנגלית: Keith Harvey Miller;‏ 1 במרץ 1925 –  2 במרץ 2019) היה פוליטיקאי אמריקאי מאלסקה, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל אלסקה השלישי בשנים 1969–1970. מ-1966 ועד תחילת כהונתו כמושל, הוא כיהן כמזכיר המדינה השני של אלסקה, תחת המושל וולי היקל, שאותו הוא החליף כמושל כאשר הוא התפטר כדי לכהן כמזכיר הפנים של ארצות הברית. בתקופת כהונתו של מילר כמושל, זכתה אלסקה בעושר רב כאשר מכירת חוזי החכירה להפקת נפט במדרון הצפוני (North Slope) יצרו עבורה הכנסה של 900 מיליון דולר.
ראשית חייו

קית' הארווי מילר נולד בסיאטל, וושינגטון כאחד מארבעת בניהם של הופקינס קית' מילר ושרה מרגרט (לבית הארווי) מילר. הוא גדל בפרברים הכפריים של סיאטל עד שהמשפחה עברה ב-1939 לאזור העיר בות'ל שבוושינגטון. מילר התחנך בבית הספר התיכון המקומי של בות'ל. לזמן מה הוא למד באוניברסיטת איידהו לפני שהתגייס לחילות האוויר של צבא ארצות הברית, שם הוא שירת במשך השנתיים האחרונות של מלחמת העולם השנייה.
לאחר שחרורו מהשירות הצבאי, הקים מילר ב-1946 חווה לגידול צינית באולימפיה. במהלך תקופה זו הוא בילה חלקים של עונות הקיץ בעבודה בטריטוריית אלסקה וכן למד באוניברסיטת וושינגטון שבסיאטל, שם הוא סיים ב-1952 לימודים לתואר בוגר במדעים. ב-1953 הוא מכר את החווה שבבעלותו, ובאותה שנה נשא לאישה את דיאנה מרי דוייל והקים בסיאטל סוכנות לגביית חובות. ב-1957 הוא מכר את הסוכנות לאחר שהחל לעבוד בשירות הכנסות הפנים, שהציבה אותו באנקורג', אלסקה.
ראשית הקריירה הפוליטית

את הקריירה הפוליטית שלו החל מילר ב-1962, כאשר נבחר לבית הנבחרים של אלסקה, שם הוא כיהן תקופת כהונה אחת. החל מ-1966 הוא כיהן כמזכיר המדינה של אלסקה (כיום סגן המושל). בתפקיד זה הוא כיהן עד שהמושל וולי היקל התפטר כדי לכהן כמזכיר הפנים של ארצות הברית בממשלו של הנשיא ריצ'רד ניקסון ב-29 בינואר 1969. מיד לאחר מכן הושבע מילר במקומו כמושל אלסקה השלישי.
מושל אלסקה

בתקופת ממשלו של מילר, השלימה אלסקה את מכירת חוזי חכירת הקרקעות במפרץ פרודהו, שהניבו לה רווחים של 900 מיליון דולר. הכספים מחוזים אלו הגיעו לשווי של פי שבעה מתקציב המדינה, ושבע שנים לאחר שהציע לראשונה להשקיע את כספי התמלוגים על הנפט, הקים המושל ג'יי המונד את הקרן הקבועה של אלסקה (Alaska Permanent Fund).
מילר קידם באופן נמרץ את הקמת מערכת קו צינור טרנס-אלסקה (Trans-Alaska Pipeline System). הוא דחף לאישור הקמת הצינור על ידי הקונגרס על אף התנגדויות מהשופט הפדרלי ג'ורג' הארט ובית המחוקקים של אלסקה למימון סלילת הכביש לשדה פרודהו ביי.
ב-1970, כשהתמודד על תקופת כהונה מלאה כמושל, הוא ראה את הפופולריות שלו יורדת כאשר שותפו הקודם למרוץ, וולי היקל, עיקב את האישור להיתר בניית הצינור. בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית הוא התמודד עם חבר הקונגרס הווארד וולאס פולוק. הוא ניצח את פולוק, אך בבחירות הכלליות הוא התמודד מול מושל אלסקה הראשון, ויליאם איגן. איגן ניצח בבחירות כאשר זכה ב-52.4 אחוזים של הקולות מול 46.1 הקולות שקיבל מילר. רק לאחר משבר האנרגיה העולמי ב-1973, העביר הקונגרס את חוק צינור הנפט טרנס-אלסקה כפי ששאף מילר.
שנותיו האחרונות

ב-1972 נבחר מילר לתקופת כהונה של ארבע שנים בסנאט של אלסקה. תקופת כהונה זו נקטעה טרם זמנה בשל תוכנית חלוקת מחוזות הבחירה מחדש של בית המשפט העליון של אלסקה ב-1972, שבמרכזה עמדה חלוקת מחוזות הבחירה לסנאט באנקורג'. בית המשפט התווה תוכנית חדשה ב-1974. במקום להתמודד אז לבחירה לתקופת כהונה נוספת במחוז הבחירה החדש, שהיה בסיס תמיכה של המפלגה הדמוקרטית, התמודד מילר את תקופת כהונה נוספות כמושל מטעם הרפובליקנים. הוא התמודד מול היקל ומול המונד, שהיה למועמד המפלגה. ב-1977 מינה המושל המונד את מילר כיושב ראש נציבות התחבורה של אלסקה.
קית' הארווי מילר נפטר באנקורג' ב-2 במרץ 2019, יום לאחר יום הולדתו ה-94, כתוצאה מסרטן הלבלב. הוא נטמן בבית הקברות הלאומי פורט ריצ'רדסון שבפאתי אנקורג'.
הערות שוליים

↑  "Keith Miller, Alaska's third governor, dies at 94". Seattle Times. March 6, 2019.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 117849778X  ISNI: 0000 0000 3519 4635  LCCN: n98036250  SNAC: w6rb8k79  VIAF: 21453399   WorldCat (עם VIAF): 21453399
בן-ציון רובין

בן-ציון רובין (נולד ב-6 בינואר 1939) הוא חבר הכנסת לשעבר מטעם מפד"ל ותמ"י בכנסת התשיעית ובכנסת העשירית. כיהן כסגן וממלא מקום ראש העיר נתניה בין השנים 1969-1978.
ביוגרפיה

רובין נולד בטריפולי שבלוב ועלה לישראל ב-1949 למעברת "שבות עם" ומשם עבר עם משפחתו לנתניה. למד מדעי הרוח באוניברסיטה העברית, לימודי עיתונות באוניברסיטת תל אביב ובעל תעודת הוראה מבית הספר לחינוך שליד האוניברסיטה העברית. הוא עבד כמורה בתיכון בר-אילן ובמדרשיית "נועם" בנתניה ובשנת 1961 הצטרף למפד"ל והחל בפעילות מפלגתית.
רובין נבחר לכהן כחבר מועצת העיר נתניה בקדנציות השישית, השביעית והשמינית. ובין השנים 1969 עד 1978 שימש כסגן ומ"מ ראש העירייה. רובין עסק רבות בתחום החינוך, היה מהוגי ויוזמי מרכז הספורט "אליצור" בנתניה. דאג להבאת אבן המצבה ממדבר התועים בחצי האי סיני לבית יד-לבנים, ופעל להקמת בתי כנסת על גגות גני-ילדים[דרושה הבהרה], תוך ניצול השטח ושילוב פעילות קהילתית. ליווה את הקמת "כפר עידוד" לאוכלוסייה בעלת צרכים מיוחדים.
בשנת 1977 נבחר לכנסת התשיעית. כהונתו נמשכה גם לאורך הכנסת העשירית, לאחר שפרש אל תמ"י והיה מראשיה. רובין פעל כחבר בוועדות הכנסת השונות בתחומי החינוך והחברה.
בממשלת ישראל התשע עשרה ובממשלת ישראל העשרים כיהן כסגנם של שרי העבודה והרווחה אהרן אבוחצירא ואהרן אוזן.
בנוסף, שימש כיו"ר ארגון יוצאי לוב וממשיך בפעילות למען הקהילה.
בשנת 2005 עיריית נתניה בחרה להעניק לרובין את תואר "יקיר העיר נתניה".
הערות שוליים

↑  הודעה בדבר תוצאות הבחירות למועצת ערית נתניה, ילקוט הפרסומים 1577, עמוד 558
חבר הכנסת וסגן השר בן-ציון רובין, כיום.
פרנסיס פולנק

| --- | --- |

 לידה:  7 בינואר 1899 פריז, צרפת 
 פטירה:  30 בינואר 1963 (בגיל 64) פריז, צרפת 
 שם לידה:  Francis Jean Marcel Poulenc 
 מקום קבורה:  פר לשז 
 מוקד פעילות:  צרפת 
 מקום לימודים:  תיכון קונדורסה 
 זרם:  מוזיקה קלאסית בתקופה המודרנית, מוזיקה קלאסית 
 סוגה:  אופרה, מוזיקה דתית, מוזיקה קלאסית, מוזיקת מקהלה 
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 פרסים והוקרה:  אביר בלגיון הכבוד (18 בינואר 1946)  קצין בלגיון הכבוד (1 בספטמבר 1953) 
 פרופיל ב-IMDb
 
פרנסיס פולנק וונדה לנדובסקה
פרנסיס ז'אן מרסל פּוּלֶנְק (בצרפתית: Francis Jean Marcel Poulenc;‏ 7 בינואר 1899 – 30 בינואר 1963) היה מלחין ופסנתרן צרפתי.
ביוגרפיה

פולנק נולד בפריז. אמו, פסנתרנית חובבת, לימדה אותו לנגן, והמוזיקה תפסה חלק חשוב בחיי המשפחה. בשנת 1918 התגייס לצבא, אך מצא גם פנאי להלחין שלוש מיניאטורות. היה זמן שהיצירות המוכרות ביותר במוזיקה של פולנק היו "שלוש תנועות מתמידות" (Trois Mouvements Perpétuels) משנת 1918, אבל יצירתו המצליחה ביותר היא אולי האופרה "הדיאלוגים של הכרמליטיות". מוכר וחשוב הוא גם הבלט האיילות.
פולנק ראה תמיד בפריז את ביתו האמיתי, אך בילה זמן רב ככל האפשר בנוּאָזֶה, ביתו בעמק הלואר, שם מצא את הבדידות והשקט שהיו דרושים לו לכתיבת מוזיקה. מכאן צמחה ההנחה המוטעית שפולנק העדיף את החיים בכפר. למעשה, הכפר שעמם אותו, וטיולים בטבע היו שנואים עליו.
פולנק היה הומוסקסואל בגלוי מאז מערכת היחסים הראשונה הרצינית שלו עם הצייר רישאר שאנלֵר, שלו הקדיש את ה- Concert champêtre.
פולנק הושפע מאוד ממות ידידיו. אובדנו של אחד מהם, הצייר כריסטיאן בראר, בתאונת דרכים בראשית שנות ה-30, יחד עם עלייה לרגל אל המדונה השחורה ברוקאמאדור, השיבו אותו לקתוליות עמוקה, שנתנה לו השראה עד סוף ימיו.
פרנסיס פולנק מת מהתקף לב בפריז ב-30 בינואר 1963, ונקבר בבית הקברות פר לשז בפריז.
ארתור אדמס

| --- | --- |

ארתור אדמס תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  25 באוקטובר 1885 אסקילסטונה, שוודיה 
 פטירה:  14 בינואר 1969 (בגיל 83) מוסקבה, ברה"מ 
 מדינה:  ברית המועצות 
 מקום קבורה:  בית הקברות נובודוויצ'יה 
 תקופת הפעילות:  ? – 14 בינואר 1969 
 דרגה:  קולונל 
 מבצעים:  החזית המזרחית במלחמת העולם השנייה 
 עיטורים:  מדליית הניצחון על גרמניה במלחמה הפטריוטית הגדולה 1941–1945  גיבור הפדרציה הרוסית 
 
ארתור אדמס (ברוסית: Адамс, Артур Александрович, בשוודית: Arthur Adams;‏ 25 באוקטובר 1885 – 14 בינואר 1969) היה קולונל בצבא הסובייטי ומייג'ור בצבא ארצות הברית, מהנדס במקצועו, מרגל יהודי-סובייטי-שוודי, שחשף את סודות האטום האמריקאי, פרויקט מנהטן, לברית המועצות. ב-1999 העניק לו נשיא רוסיה בוריס ילצין את אות גיבור הפדרציה הרוסית, שלושים שנה לאחר מותו.