stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מסטיקא
שימוש בתעשייה ויצוא

המסטיקא משמשת כציפוי שקוף באיכות גבוהה לכלי נגינה ושימש בעבר לציפוי מגן על סרטי צילום. כמו כן משמשת המסטיקא לתעשיית הקוסמטיקה, לייצור בשמים, סבונים, שמנים לגוף, קרם גוף, קטורת. בנוסף, משמשת המסטיקא לייצור חומרים לחיטוי פצעים, בזכות השרף הקוטל חיידקים, לייצור משחות שינייםוסתימת חורים זמנית בשיניים. כ־85% מהיבול מיוצא ל־55 ארצות, בעיקר לערב הסעודית והמזרח התיכון. הביקוש נמצא בעליה גם בקוריאה הדרומית ובארצות הברית. מייצאים את גרגירי המסטיקא גם לארצות המזרח התיכון וצפון אפריקה. בשנת 2022 קילוגרם אחד של שרף נמכר תמורת 115 אירו.
במקורות היהודיים

במקורות היהודיים קיים תיעוד כי היו נוהגים ללעוס את שרף עץ האלה כדי להפיג ריח פה. כך בתוספתא שבת, בה מובאת ההלכה הבאה: אין ללעוס את המסטיקא בשבת לצורך רפואה, אבל אם לועס כדי להסיר את ריח הפה, מותר.
...אין לועסין מוסתכין (מסטיקא) בשבת
אימתי בזמן שמתכוין לרפואה אם מפני ריח הפה ה"ז (הרי זה) מותר.
לדעת אשתורי הפרחי ורבי יצחק אברבנאל בושם "הצרי" (מור) שהיה אחד מסממני הקטורת בבית המקדש הראשון הוא שרף אלת המסטיק. אסף הרופא מציין שריחו של השרף הוא ערב והוא טוב להילוך המעיים, הרמב"ם טוען בספריו ששרף האלה מחזק את הקיבה, ואילו הרב אוחנה כותב בספר "מראה הילדים" שהשרף "מנקה את הגוף מכל חלאה וזוהמה".
השימוש בשרף המסטיקא היה נפוץ בעיקר בעדות המזרח:
יהודי מרוקו היו קונים גושי שרף עץ האלה אצל מוכר התבלינים (העטאר) וקוראים לו "מסטכה", הם נהגו ללעוס אותה כדי למנוע הפרשה יתרה של מיץ קיבה.
יהודי תוניס היו מוהלים כפית של שרף מסטיקא בכוס מים ושותים כדי לעודד תיאבון.
יהודי לוב היו נוהגים לעיתים להכין משקה שקדים הנקרא "רוזטה" בתוספת של מסטיקא כתושה.
יהודי תימן השתמשו בשרף עץ האלה לריפוי פצעים, נגד מחלות כבד, נגד צרבת, ולעצירת שטפי דם ברחם.
במקורות היהודיים > מוזיאון המסטיקא

בכפר "פירגי" באזור מסטיקוחוריה נפתח בשנת 2016 מוזיאון המוקדש לנושא המסטיקא וגידולו.
השלכות סביבתיות

השינויים הגלובליים באקלים משפיעים גם על ייצור המסטיקא. גשם שוטף אשר ירד באי כיוס שלא בעונתו, באוגוסט 2022, הרס 20% מהיבול. נזקים גדולים יותר נגרמו על ידי שריפות יער. באוגוסט 2012 נפגעו 40% מהצמחים וב 2016 שריפה נוספת השמידה 90% מהצמחים באחד האזורים של המסטיקוחוריה. בשנת 2021 לראשונה תקופה של חום מעל 40 מעלות צלזיוס נמשכה מעל 15 יום. בטמפרטורה גבוהה ומתמשכת, השיחים מפסיקים להפריש שרף.
כדי להתמודד עם נזקים אלה, ארגון מגדלי אלת המסטיק באי כיוס מקיים סמינרים אשר מטרתם להנחיל שיטות חדשות לריבוי השיחים, להזנתם ולריבויים.
מצד שני, בגלל העלייה במחיר השרף והצפי לרווחים, צעירים מאתונה ומערים אחרות חוזרים אל הנחלות המשפחתיות בכיוס, לגדל את הצמחים ולאסוף שרף
תחליפים למסטיקא

ניתן להפיק שרף גם מסוגים אחרים של עצי אלה כגון אלה ארצישראלית (Pistacia palaestina), וסוג זה מוזכר בספרות חז"ל במדרשים ובתלמוד. שרף נוסף הנמכר בחנויות תבלינים, בתי מרקחת, ובתי טבע דומה לשרף עץ האלה, אך הוא מופק מעץ הלבונה (Boswellia). היום רוב המסטיקים עשויים בעיקר מחומר המבוסס על נפט. אל התערובת הבסיסית מוסיפים מרככים, שאחראים על המרקם וחומרי טעם וריח.
ראו גם

שרף
מור
כיוס
ענבר
לבונה
גומי ערבי
אלת המסטיק
מסטיקוחוריה
לקריאה נוספת

ספר רפואות לפי יהדות, הוצאת אסטרולוג
דן פלביץ, זוהרה יניב, איריס אפרת, זאב שפר, צמחי המרפא של ארץ ישראל, הוצאת תמוז-מודן
חטיפת נסים טולדנו ורציחתו

| חלק מהאינתיפאדה הראשונה |
| --- | --- |

 תאריך:  13 בדצמבר–15 בדצמבר 1992
 מקום:  לוד (החטיפה)
 סוג:  חטיפה, רצח
 מבצע:  חמאס
 מניע:  לאומני
חטיפת נסים טולדנו ורציחתו התרחשה ב־13 בדצמבר 1992. שוטר משמר הגבול רס"ב נסים טולדנו נחטף בלוד על ידי חוליה של ארגון החמאס. הארגון דרש את שחרורו של מנהיג החמאס שייח אחמד יאסין בתמורה לשחרור טולדנו, אך לבסוף נרצח טולדנו על ידי חוטפיו.
רקע

ניסים טולדנו בנם של אודט ויהודה, נולד בקריית טבעון, אשר בה גם גדל והתחנך, עד שסיים בהצטיינות את לימודיו בבית הספר התיכון בפנימיית "אחוזת ילדים" בחיפה, במגמת חשמל. התגייס למשמר הגבול ושירת כלוחם. את שירות הקבע עשה במסגרת בסיס מג"ב בלוד, שם הכיר את רבקה לה נישא, ונולדו להם שני ילדים.
בשנת 1989, במהלך האינתיפאדה הראשונה, ארגון החמאס ביצע את פיגועי הטרור הראשונים נגד מטרות ישראליות אשר במסגרתם נחטפו ונרצחו החיילים הישראלים אבי סספורטס ואילן סעדון. בתגובה כוחות צה"ל עצרו את מייסד ארגון החמאס השייח' אחמד יאסין ודנו אותו למאסר עולם על תכנון פיגועי טרור. כתוצאה מכך ארגון החמאס החל לתכנן חטיפה של חייל ישראלי במטרה לשחרר את יאסין בעסקת חילופי שבויים.
החטיפה והרצח

ב-13 בדצמבר 1992‏ בסביבות 04:30 בבוקר חוליית מחבלים מארגון החמאס חטפה את שוטר משמר הגבול רס"ב נסים טולדנו בן ה-29 מלוד בעת שיצא מביתו בדרך למשרד בו שירת במטה מג"ב בלוד.
מספר שעות לאחר החטיפה החוטפים יצרו קשר עם הרשויות בישראל ובעקבות כך ישראל החלה לנהל משא ומתן עם החוטפים בעבור שחרורו של טולדנו. החוטפים דרשו שהשייח' אחמד יאסין ישוחרר עוד באותו היום עד השעה 21:00 בתמורה לטולדנו. כמו כן, שוביו של טולדנו איימו לרצוח אותו אם יאסין לא ישוחרר. ישראל סרבה לנהל משא ומתן עד שלא תקבל הוכחה לכך שטולדנו חי.
אף על פי שהמשא ומתן היה בשלבים מתקדמים החוטפים רצחו לבסוף את טולדנו. ב-15 בדצמבר 1992, גופתו של טולדנו התגלתה ליד כפר אדומים כפותה ודקורה. ממצאים פתולוגיים הצביעו על כך שטולדנו נרצח בין שעתיים עד שש שעות לאחר שהאולטימטום פג. בנוסף, הממצאים הצביעו על כך שפצעי הדקירה והחניקה לא בוצעו באתר שבו התגלתה הגופה.
בעקבות החטיפה והרצח

מספר חודשים לאחר המקרה כוחות צה"ל הצליחו ללכוד את ארבעת חברי החוליה שחטפה ורצחה את טולדנו: מחמוד עיסא (בן 25) ומג'יד אבו קטיש (בן 23), תושבי ענאתא, מחמוד עטואן (בן 23) מצור באהר, ומוסא עקארי (בן 22) משועפאט. חברי החוליה נשפטו בהמשך ונידונו כל אחד לשלושה מאסרי עולם. ב-18 באוקטובר 2011 אבו קטיש, עטואן ועקארי שוחררו לחופשי וגורשו לטורקיה במסגרת עסקת שליט. בתגובה לרצח של טולדנו, במהלך מצוד נרחב שבוצע ברצועת עזה ובגדה המערבית עצרו כוחות צה"ל כ-1,200‏ מבוקשים פלסטינים (אשר רובם היו פעילי חמאס והג'יהאד האיסלמי, בנוסף ל-22 פעילים שהשתייכו לגדודי עז א-דין אל-קסאם).
על מנת להעמיק את הפגיעה בתשתית של החמאס, ישראל החליטה בצעד חסר תקדים לגרש מתוכם 415 פעילי טרור פלסטינים בולטים ללבנון לתקופה של שנתיים. פעילי הטרור גרושו למרג' א-זוהור, מעבר לרצועת הביטחון שבדרום לבנון. בין הפעילים הפלסטינים הבולטים ביותר שגורשו היו מחמוד א-זהאר, עבד אל-עזיז א-רנתיסי, אסמאעיל הנייה, סעיד סיאם, עז א-דין שיח' ח'ליל, עבדאללה קוואסמה, עזיז דוויק ונאיף רג'וב. פרסום הגירוש הוביל לכך שממשלת לבנון התכוננה לכך מראש ומנעה מהמגורשים להיכנס ללבנון, ובעקבות כך אילצה את המגורשים להישאר ברצועת חיץ שוממה בין לבנון וישראל, שם המגורשים הקימו מחנה אוהלים שמיקד את תשומת לב התקשורת העולמית. בלחץ ארצות הברית, הוחלט בינואר 1993 לקצר את תקופת הגירוש לשנה אחת בלבד. מרבית המגורשים חזרו ליהודה ושומרון וחבל עזה, לאחר שתקופת הגירוש הסתיימה.
הנצחה

לזכר טולדנו נכתב ספר תורה, והוקם בית כנסת על שמו במטה משמר הגבול בלוד.
מדי שנה בחג סוכות נערך טורניר קט-רגל במטה משמר הגבול (מטה מג"ב) לזכרו של טולדנו.
בנו של טולדנו, שי, שהיה בן שנתיים במותו, המשיך בדרכו והתגייס למשטרת ישראל.
מספר שנים לאחר מותו של טולדנו, התגייסה אשתו רבקה למערכת הביטחון כעובדת שירות בתי הסוהר.
ראו גם

גירוש פעילי החמאס ללבנון
לקריאה נוספת

אביבה שאבי ורוני שקד, חמאס: מאמונה באללה לדרך הטרור, הוצאת כתר, 1994, עמודים 11 - 21
הערות שוליים

1 2  "Archives: Boston Herald". Pqasb.pqarchiver.com. 14 בדצמבר 1992. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3  הכאב האישי של רבקה טולדנו
↑  "Los Angeles Times: Archives". Pqasb.pqarchiver.com. 14 בדצמבר 1992. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  20 שנה לנפילתו של שוטר משמר הגבול שנחטף - משטרת ישראל
1 2 3 4  The Telegraph-Herald - Google News Archive Search
↑  "Islamic Terror Abductions in the Middle East - Shaul Shay - Google Boeken". Books.google.com.
↑  ISRAEL ARRESTS 4 IN POLICE DEATH - New York Times
↑  יואב זיתון, מבצע בית השואבה - כל הפרטים על שחרור שליט, באתר ynet, 16 באוקטובר 2011
↑  The News - Google News Archive Search
↑  By CLYDE HABERMANPublished: 19 December 1992 (19 בדצמבר 1992). "400 Arabs Ousted by Israel Are Mired in Frozen Limbo - New York Times". Nytimes.com. {{cite web}}:  (עזרה)
| פיגועי טרור נגד ישראלים במחצית השנייה של המאה ה-20 |
| --- | --- | --- |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בישראל ובשטחים | 1948 עד 1959 • שנות ה-60 • שנות ה-70 • שנות ה-80 • שנות ה-90 • > |  |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בחו"ל | שנות ה-70: מתקפת הטרור בשדה התעופה של מינכן (10 בפברואר 70) • הפיגוע בטיסה 330 של סוויסאייר מציריך לנתב"ג (21 בפברואר 70) • חטיפת טיסת 571 של סבנה איירליינס מבריסל לנתב"ג (8 במאי 72) • טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן (5–6 בספטמבר 72) • משבר בני הערובה בשגרירות ישראל בבנגקוק (28 בדצמבר 72) • הפיגוע בטיסה 841 של טראנס וורלד איירליינס מנתב"ג לניו-יורק (8 בספטמבר 74) • חטיפת מטוס אייר פראנס 139 מנתב"ג לפריז (27 ביוני 76)  שנות ה-80: ניסיון ההתנקשות בשגריר הישראלי בלונדון (3 ביוני 82) • הפיגוע בראס בורקה (5 באוקטובר 85) • רצח הימאים הישראלים בברצלונה (5 באוקטובר 85) • הפיגועים בדלפקי אל על בנמלי התעופה של וינה ורומא (27 בדצמבר 85) • ניסיון הפיגוע בטיסת אל על מלונדון (17 באפריל 86)  שנות ה-90: פיגוע האוטובוס במצרים (4 בפברואר 90) • הפיגוע בשגרירות ישראל בארגנטינה (17 במרץ 92) • הפיגוע בשגרירות ישראל בלונדון (26 ביולי 94) |  |
 1948–1999 • 2000–2009 • 2010–2019 • 2020–2029
מיקשה רוט

| --- | --- |

 לידה:  26 בדצמבר 1865 פשט, ממלכת הונגריה 
 פטירה:  14 ביוני 1944 (בגיל 78) בודפשט, ממלכת הונגריה 
 שם לידה:  Roth Miksa József 
 
מיקשה רוט (בהונגרית: Róth Miksa; פשט, 26 בדצמבר 1865 – בודפשט, 14 ביוני 1944) היה צייר זכוכית ואמן פסיפס יהודי-הונגרי מהבולטים באמנות זו בהונגריה. יצירות רבות נקשרו לשמו ולשם אחיו הצעיר מנו רוט.
ביוגרפיה

הוא נולד בשנת 1865 כבנם של ז'יגמונד רוט ומריה דוּלֶר. אביו וסבו עבדו שניהם כאנשי זכוכית. את אומנות ציור הזכוכית, כלומר יצירת ויטראז'ם למד מיקשה בבית המלאכה של אביו ואחר כך במסעות הלימוד שלו בחו"ל. הוא הקים את בית המלאכה הראשון שלו בשנת 1885 כ"מכון לאמנות ויטראז'" ברובע 7 בבודפשט ב רחוב דוהני 10. משנת 1911 פעל ברובע 7 במקום אחר בשם "המכון לציור ואמנות פסיפס וויטראז' הקיסרי והמלכותי של מיקשה רוט" שפעל באותו מקום עד 1939. משנת 1897 הוא ייצר גם פסיפסי זכוכית. הוא העלה את עבודתו לרמה אמנותית. בהתחלה עבודתו התאפיינה בהיסטוריזם (חיקוי והחייאת סגנונות באמנות של תקופות עברו), אחר כך באר נובו ובאר דקו. הוא זכה לשבחים לאומיים ובינלאומיים רבים: תחילה בשנת 1898 הוענקה לו מדליית זהב ממלכתית באמנויות שימושיות, ומדליית כסף בתערוכה העולמית בפריז בשנת 1900 ומדליית זהב בתערוכה העולמית בטורינו בשנת 1902 ובתערוכה העולמית של סנט לואיס בשנת 1904. בבית הוא קיבל את דרגת האבירות של מסדר פרנץ יוזף ואחר כך את התואר "יועץ ראשי לממשלה". הוא זכה גם במדליית זהב של מלך איטליה על חידוש טכניקת הפסיפס. במשך עשרות שנים היה סגן נשיא (לתקופה קצרה גם נשיא) של האגודה לאמנויות שימושיות בהונגריה והיה פעיל במספר עמותות אמנויות (כולל גילדת שטיינדל).
עבודותיו

עבודותיו מעטרות בין היתר את בית הפרלמנט ההונגרי, את ארמון גרשם (כיום מלון), הבנק האוסטרו-הונגרי לשעבר - עכשיו הבנק הלאומי ההונגרי, את בנין האקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט, את היכל התרבות בטירגו מורש, את בנין העירייה בעיר סובוטיצה, את חלונות הקפלה של סנט אישטוואן במנזר פאנונהאלמה, והיכל התהילה של הגימנסיה-הלותרנית בבודפשט. הוא הכין את חלונות הוויטראז' של הארכיון הלאומי ההונגרי עם סמלי היישובים, ועיצב את הציור הדקורטיבי הקישוטי של בניין הארכיון.
גם עבודות הפסיפס שלו ידועות: הפסיפס הציבורי הגדול ביותר של בודפשט בכיכר סרביטה (על חזית בית הבנק הטורקי לשעבר); רוט הכין (על סמך תוכניות משותפות עם הצייר ז'יגמונד ויידה) את הפסיפסים של ספא סצ'ני ואת הפסיפסים של מאוזוליאום פרנץ דיאק ולאיוש קושוט. רבות מיצירותיו, כמו ארמון התרבות ובית העירייה בטרגו מורש ובית הקפלה ליפוטזה, היו תוצאה של יצירה שיתופית עם אמנים ממושבת האמנים גדלה.
ניתן למצוא רבות מיצירותיו בחו"ל. לדוגמה, ארמון המלכה בהאג, כנסיית פגבורג באוסלו, התיאטרו נסיונאל במקסיקו סיטי. שמונת המוזיאונים במקסיקו סיטי בסגנון ארט נובו. העיצוב של כיפת הזכוכית בשטח 180 מ"ר והפסיפסים סביב פתח הבמה נעשה על ידי גזה מרוטי. (רוט ומרוטי גם תכננו "וילון הקריסטל" להפרדה בין אולם הקהל לבין הבמה, אך המקסיקנים הפקידו את לואיס קומפורט טיפאני על הביצוע בגלל מלחמת העולם הראשונה). בוונציה נהרסו חלונות הביאנלה באולם התערוכות ההונגרי.
גלריית יצירותיו

הפסיפס בשם "שלום" שזכתה במדליית הכסף בתערוכה העולמית בפריז בשנת 1900
אלגורית ההשכלה, 1910
חלון עם קישוטי פרחים מווילה אלפאר, 1903
פסיפס עם רימונים, 1898
משפחתו

אשתו של מיקשה הייתה יוזפה וואלה, בתו של יוז'ף וואלה, יצרן מלט עשיר. שלושת ילדיהם שנולדו: עמליה, ארז'בט ויוז'ף - אין להם כיום צאצאים חיים. גם אחיו של מיקשה, מנו, היה אמן זכוכית, בין היתר בנה את הויטראז'ים של בית הכנסה של סגד (לעיתים קרובות מייחסים בטעות עבודה זו למיקשה) או למשל את ציורי הזכוכית של ספא גלרט, שנהרס במלחמת העולם השנייה אך שוחזר מצילומים, תחת הכותרת "מותו של בודה". אחיו הנוסף של מיקשה עבד כשחקן בשם קלמן פשטי. הבן של אחותו היה ארתור אלק, שעבד כעורך כתב העת הספרותי החשוב ניוגט עד להתאבדותו עקב ולאחר כיבוש הונגריה על ידי הוורמכט בשנת 1944.
ספריו

Üvegfestészetek mintakönyve (Budapest, 1896, Kunosy Vilmos és fia műintézetéből) Megjelent az 1896-os ezredévi kiállításra
Üvegedzések mintakönyve (Budapest, 1896, Kunosy Vilmos és fia műintézetéből)
Róth Miksa császári és királyi udvari üvegfestő műintézete Budapest (sajtó alá rendezte Csányi Károly, nyomta a Pátria, Budapest, 1908)
Egy üvegfestőművész az üvegfestészetről (szerzői kiadás, Budapest, 1942)
Egy üvegfestőművész emlékei (Hungária kiadás, Budapest, 1943)
בתרגום לעברית:
ספר דוגמה לציור לויטראז'ם (בודפשט, 1896, ממכון האמנות וילמוש קונושי ובנו) שיצא לאור לתערוכת אלף שנה להונגריה בשנת 1896
ספר לדוגמה של תרגילי זכוכית (בודפשט, 1896, ממכון וילמוש קונושי ובנו)
מכון הזכוכית לויטראז'ים הקיסרי והמלכותי של מיקשה רוט, בודפשט (נערך על ידי קארוי צ'אני, נדפס על ידי פאטריה, בודפשט, 1908)
אמן צייר זכוכית על ויטראז'ם (מהדורת המחבר, בודפשט, 1942)
זיכרונות מצייר זכוכית (מהדורת הונגריה, בודפשט, 1943)
ראו גם

בית זיכרון מיקשה רוט Róth Miksa Emlékház
פורטל אומנות Artportal
האמנות של מיקשה רוט Varga Vera: Róth Miksa művészete (Budapest, 1993)
הויטראז'ים של מיקשה רוט עד האר נובו Fényi Tibor: Róth Miksa üvegfestményei a historizmustól a szecesszióig (Budapest, 2005)
לקריאה נוספת

תולדות משפחת רוט - ביוגרפיה באתר מוזיאון רוט
הערות שוליים

↑  Reisz T. Csaba: Róth Miksa címeres üvegablakai a levéltárban, Magyar Levéltárosok Egyesülete Kiadványai 15. (Budapest, 2015) (Hozzáférés: 2020. február 2.)
↑  Születési bejegyzése a Pesti Izraelita Hitközség születési akv. 1077/1865 folyószáma alatt familysearch. org (Hozzáférés: 2018. szeptember 9.)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 11937868X  ISNI: 0000 0000 7860 1114  LCCN: n95084979  NKC: jn20000720264  ULAN: 500073793  VIAF: 40186992   WorldCat (עם VIAF): 40186992
עמינדב דיקמן

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  21 בדצמבר 1958 ורשה, רפובליקת פולין 
 פטירה:  2 ביוני 2022 (בגיל 63) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב, אוניברסיטת ז'נבה 
 תקופת הפעילות:  מ-1996 
 פרסים והוקרה:  פרס טשרניחובסקי  פרס ראש הממשלה ללשון העברית 
 
עמינדב אלכסנדר דיקמן (21 בדצמבר 1958 – 2 ביוני 2022) היה מתרגם וחוקר ספרות ישראלי, פרופסור בחוגים לספרות עברית ולספרות כללית והשוואתית באוניברסיטה העברית בירושלים.
ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
דיקמן נולד בוורשה, פולין, בנו של המתרגם וחוקר הספרות שלמה דיקמן. עלה לישראל עם משפחתו ב-1960. למד בחוג ללימודים קלסיים באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1996 סיים את לימודיו לתואר שלישי באוניברסיטת ז'נבה, בהנחיית חוקר הספרות והוגה הדעות ג'ורג' שטיינר.
בשנים 1996–2001 עבד כמרצה (Assistant Professor) באוניברסיטת מדינת פנסילבניה בארצות הברית. בשנת 2001 הצטרף כמרצה בכיר לאוניברסיטה העברית, כיהן כראש המגמה ללימודי תרגום וכראש בית הספר לספרות. בשנת 2002 נבחר להיות חבר יועץ באקדמיה ללשון העברית ושימש כחבר האקדמיה וחבר ועדת האקדמיה למונחי הספרות. בעבר היה ראש מערכת הרבעון הספרותי "קשת החדשה". דיקמן כתב ותרגם פלינדרומים.
בשנת 2011 החל דיקמן לפרסם בדחק - כתב עת לספרות טובה.
בשנת 2012 הוענק לו פרס ראש הממשלה ללשון העברית. באותה שנה הוענק לו גם פרס טשרניחובסקי על ידי עיריית תל אביב-יפו.
בשנת 2016 זכה בפרס שרת התרבות ליצירה ספרותית.
נפטר ב-2 ביוני 2022 ממחלת הסרטן. הובא למנוחות בבית העלמין בשביל מנוחה נכונה בראשון לציון.
יצירות

דיקמן תרגם משפות מקור רבות, בהן רוסית, צרפתית, אנגלית, יוונית עתיקה ולטינית.
יצירות > ספרים

Homer in English, edited with an introduction and notes by George Steiner; with the assistance of Aminadav Dykman. London: Penguin, 1996.
The Psalms in Russian poetry: a history. Genève: Slatkine, 2001.
שורות על שורות, מסות, מחקרים, רשימות, עורך: רפי וייכרט (תל אביב: קשב לשירה, 2016)
שורות אחרונות, מחקרים, מסות, רשימות, עורכים: אריאל הורוביץ ועדו ניצן (ירושלים: מוסד ביאליק, 2025)
יצירות > תרגומים

החטא ועונשו ודוסטויבסקי, מבחר מאמרים, בעריכת מנחם ברינקר ורנה ליטוין, תרגמו מרוסית - עמינדב דיקמן ומ. שני, תרגמו מאנגלית - רלה מזלי ויצחק קומם (ירושלים: כתר, 1983)
שלוש אהבותיו של דוסטויבסקי, מאת מארק סלונים (תל אביב: עם עובד, תשמ"ד 1983)
אופאלינוס, או, האדריכל, מאת פול ואלרי, (ירושלים: כרמל, תשנ"ד 1994) (בשיתוף, דן צלקה)
שירת הכוכבים, אנתולוגיה משירת צרפת במאה הט"ז, בחר, תרגם ופירש עמינדב דיקמן, (ירושלים: הוצאת כרמל; המפעל לתרגום ספרי מופת, תשנ"ו 1996) (עברית וצרפתית עמוד מול עמוד, עם שער נוסף).
שירים ראשונים ואחרונים, מאת יוסיף ברודסקי, מרוסית – עמינדב דיקמן, (תל אביב: דביר, תשנ"ז 1997)
מגן אכילס ושירים אחרים, 1927–1973, מאת ויסטן יו אודן, תרגום, מבוא והערות - עמינדב דיקמן, (ירושלים: כרמל, תשנ"ט 1998)
שירי העצבת, איגרות מחוף הים השחור: אלגיות נבחרות, מאת פובליוס אובידיוס נאזו, תרגם בלווית הקדמה ופירושים עמינדב דיקמן, פתח דבר מאת ג'ורג' שטיינר, (תל אביב: הקיבוץ המאוחד, המפעל לתרגום ספרי מופת, תש"ס 2000)
רפואות האהבה, מאת פובליוס אובידיוס נאזו, תרגם מלטינית, הוסיף מבוא והערות עמינדב דיקמן, (ירושלים: כרמל, תש"ס 2000) (כולל את תרגומו של שמואל דוד לוצטו לרפואות האהבה)
דור שלי, חיה שלי, משירת רוסיה במאה העשרים, בחר ותרגם עמינדב דיקמן, (תל אביב: הוצאת שוקן, 2002)
67 שירים, מאת פול ורלן, בחר ותרגם מצרפתית, מבוא והערות עמינדב דיקמן (ירושלים: כרמל, תש"ע 2010)
בארוקו, אנתולוגיה משירת אירופה במאה ה-17, עריכה ותרגום עמינדב דיקמן, הוצאת כרמל, 2012.
אפיגרמות כך ואחרת: וריאציות על נושאים עתיקים. מבחר, תרגום, דיגום, הערות ואחרית דבר עמינדב דיקמן. (תל אביב: חרגול, 2016)
הצלב והוֶּרד: שירה לטינית מימי הביניים, הוצאת קשב לשירה, 2017.
רסיסים יוָניים, הוצאת קשב לשירה, 2021.
הערות שוליים

↑  מיכאל הנדלזלץ, מי יבין ניבי ים, באתר הארץ, 18 באוגוסט 2011
1 2  מיה סלע, פרס ראש הממשלה ללשון העברית יוענק לחוקר הספרות ד"ר עמינדב דיקמן, באתר הארץ, 23 באפריל 2012
↑  מיה סלע, פרס טשרניחובסקי לתרגום בסך 18 אלף שקל יוענק לד"ר עמינדב דיקמן וטל ניצן, באתר הארץ, 29 במאי 2012
↑  גילי איזיקוביץ, מיכל פאר, יהודה מלצר ועמינדב דיקמן - בין זוכי פרס שרת התרבות ליצירה ספרותית, באתר הארץ, 21 בדצמבר 2016
↑  גילי איזיקוביץ, מת פרופ' עמינדב דיקמן, מטובי מתרגמי השירה, באתר הארץ, 2 ביוני 2022
↑  חיים גורי, נושמים גורל ואדמה (בין שתי האסופות), באתר הארץ, 7 באפריל 2003
↑  ארז שוייצר, דברים שבשירה | וירטואוזיות רכה וקוצנית, באתר הארץ, 28 ביולי 2010
אורי הולנדר, פרלודים | שיתנגן, לפני הכל, באתר הארץ, 22 באוקטובר 2010
↑  מיה סלע, העיירה בוערת, באתר הארץ, 23 במרץ 2012
ארז שוייצר, האנתולוגיה "בארוקו": שיגעון לדבר אחד, באתר הארץ, 15 במאי 2012
רפי וייכרט, "בארוקו": מחרוזת פנינים מהבארוק, באתר ynet, 7 במאי 2012
↑   אברהם ארואטי, עמינדב דיקמן עונה לשירת יוון, באתר הארץ, 30 במאי 2016
↑  ביקורות:
 שמעון בוזגלו, "הצלב והוֶּרד": מתה השירה, מתה, באתר הארץ, 6 באפריל 2017
 שמעון זנדבנק, חיה השירה, חיה, באתר הארץ, 21 באפריל 2017
 רונן סוניס, העולם כולו טרוף־רוח, כי האדם אכל תפוח, באתר הארץ, 25 במאי 2017
↑   יהושבע סמט־שינברג, טוב לי לוּ פֶטֶט פְּלַגְלָג סמוּך לי הייתי שׁומע, באתר הארץ, 2 בנובמבר 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297095005171  PLWABN: 9810578184305606  BnF: cb13069327v (data)  CiNii: DA09870205  GND: 1089308035  ISNI: 0000 0000 8400 6821  LCCN: no97022038  NLA: 35567316  NTA: 185995071  RERO: 02-A003202265  SUDOC: 057321183  VIAF: 92777015   WorldCat (עם VIAF): 92777015
הגרקין

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גורד שחקים, אטרקציה תיירותית 
 על שם:  סוויס רה 
 כתובת:  30 St Mary Axe 
 מיקום:  הסיטי של לונדון 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 בעלים:  Safra Group 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2004
 תאריך פתיחה רשמי:  2004 
 חומרי בנייה:  פלדה, זכוכית, בטון 
 עלות:  90,600,000 לירה שטרלינג 
 אדריכל:  נורמן פוסטר, פוסטר & פרטנרס, Ken Shuttleworth 
 סגנון אדריכלי:  אר נובו 
 מידות
 גובה:  250 מ' 
 קומות:  41 
 
 קואורדינטות:  51°30′52″N 0°04′49″W﻿ / ﻿51.514444444444°N 0.080277777777778°W﻿ / 51.514444444444; -0.080277777777778
 www.thegherkinlondon.com
  (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסהגרקין(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסהגרקין(למפת הסיטי של לונדון רגילה) הגרקין(למפת הסיטי של לונדון מוגדלת) הגרקין
 
הגרקין (לשעבר מגדל סוויס רה; באנגלית: Swiss Re Tower) הוא הבניין השישי בגובהו בלונדון שבאנגליה ואחד מן המוכרים ביותר בשל צורתו הייחודית. גובהו של המגדל 180 מטר והוא כולל 40 קומות.
מיקום

המגדל נמצא באזור הסיטי של לונדון במקום בו עמדה הבורסה הבלטית. בנייתו החלה כ-8 שנים לאחר שבניין הבורסה הבלטית נהרס על ידי פצצה שהטמין ה-IRA בקרבתו ב-10 באפריל 1992. בעקבות פיצוץ הבניין הוחלט על הקמת בניין חדש באותו מקום, תוך שיחזור החזית של בניין הבורסה שנהרס, וחדר המסחר שהיה בו. מאחר שהנזק היה רב, התברר שלא ניתן לשחזר את בניין הבורסה והוחלט על בניית בניין חדש.
מבנה

בניית הסוויס רה, שתוכנן על ידי האדריכל נורמן פוסטר ונבנה על ידי סקנסקה החלה ב-2000 והוא נפתח לציבור ב-28 באפריל 2004.
בשל צורתו יוצאת הדופן זכה הבניין למספר כינויים ובהם: המלפפון החמוץ (the Gherkin),  המלפפון החמוץ האירוטי (the Erotic Gherkin), סמל פאלי מקריסטל (The Crystal Phallus שהוא משחק מילים על בסיס "The Crystal Palace" - ארמון הבדולח) והרמיזה הגבוהה (the Towering Innuendo).
תכנון הבניין זכה בשנת 2004 בפרס סטירלינג של המכון המלכותי לאדריכלים בריטים. הייתה זו הפעם הראשונה שמנהלת מתן הפרסים בחרה פה אחד את הבניין הזוכה.
בפברואר 2007, נמכר הבניין במחיר שיא של 600 מיליון לירות שטרלינג, לחברת הנדל"ן הגרמנית IVN ולבנק אוונס רנדל.
בנובמבר 2014, נמכר שוב, תמורת 726 מיליון ליש"ט (עם תשואה של 3.8% על ההכנסות משכירות). הרוכשים היו בני משפחת ספרא.
גלריה

בניין סוויס רה ברחוב סנט מרי אקס מס' 30
בניית מגדל סוויס רה
בסיס המגדל
חלקו העליון של המגדל
המגדל מואר בלילה
ראו גם

גורדי שחקים בלונדון
הערות שוליים

↑  סוכנויות הידיעות, מגדל "המלפפון החמוץ" בלונדון  הועמד למכירה ב-1.1 מיליארד דולר, באתר הארץ, 18 בספטמבר 2006
↑  "המלפפון" יקבע את קו הרקיע, באתר הארץ, 16 באפריל 2001
↑  רועי מלצר, ‏לונדון: מגדל גרקין זכה בפרס "סטירלינג" לארכיטקטורה, באתר גלובס, 7 בנובמבר 2004
↑  סוכנויות הידיעות, עסקת נדל"ן הגדולה בתולדות הסיטי של לונדון: מגדל "המלפפון החמוץ" נמכר במחיר שיא של 1.2 מיליארד דולר, באתר הארץ, 4 בפברואר 2007
↑  רויטרס, ‏מגדל גרקין בלונדון נמכר, באתר גלובס, 5 בפברואר 2007
↑  שירות גלובס, ‏בניין "המלפפון" בלונדון נמכר למשפ' ספרא תמורת 726 מ' ליש"ט, באתר גלובס, 10 בנובמבר 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007286369305171  GND: 7526584-9  LCCN: nr93048849  VIAF: 242322959   WorldCat (עם VIAF): 242322959
אינדיאן קי

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 קואורדינטות:  24°53′17″N 80°41′40″W﻿ / ﻿24.888056°N 80.694444°W﻿ / 24.888056; -80.694444
 ארכיפלג:  איי הקיז
 סוג:  קי
 נתונים מדיניים
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
  (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה אינדיאן קי(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה אינדיאן קי(למפת פלורידה רגילה) טאלאהאסי ג'קסונוויל מיאמי טמפה אורלנדו פורט לודרדייל פורט סנט לוסי קייפ קורל גיינסוויל קי וסט ג'ורג'יה אלבמה מפרץ מקסיקו האוקיינוס האטלנטי אינדיאן קי(למפת פלורידה מוגדלת) טאלאהאסי ג'קסונוויל מיאמי טמפה אורלנדו פורט לודרדייל פורט סנט לוסי קייפ קורל גיינסוויל קי וסט ג'ורג'יה אלבמה מפרץ מקסיקו האוקיינוס האטלנטי אינדיאן קי
 
אינדיאן קי (באנגלית: Indian Key; "הקי האינדיאני") הוא אי בשרשרת איי הפלורידה קיז במדינת פלורידה שבארצות הברית. האי מהווה פארק היסטורי מדינתי, והוא ממוקם בסמוך לדרך US1 ("הכביש המהיר שמעל הים"). כיום האי אינו מיושב.