stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הנס האלדורסון
קריירה בין-לאומית

הנס הופיע בהופעת הבכורה הבינלאומית שלו עבור איסלנד ב-2011, במוקדמות יורו 2012 נגד קפריסין.
הנס נחשב לשוער הראשי של הנבחרת הלאומית של איסלנד, לאחר שהופיע בכל שנים עשר המשחקים במוקדמות מונדיאל 2014 עבור איסלנד.
הנס נבחר לשחק ביורו 2016 עבור איסלנד בהופעתה הראשונה אי פעם בטורניר רשמי. הוא הופיע במשחק ליגת האלופות האירופי הראשון שלו ביום הראשון של בית ו' נגד פורטוגל אשר הסתיים ב-1-1 תיקו. איסלנד בסופו של דבר, הגיעה לשלב הנוקאאוט לאחר שסיימה במקום השני לאחר הונגריה בבית ו'.
במאי 2018, הנס נבחר להיות אחד מ-23 השחקנים שישחקו עבור נבחרת איסלנד במונדיאל 2018 ברוסיה. ב-16 ביוני 2018 הנס הציל בעיטת עונשין משחק הכדורגל ליונל מסי ששיחק עבור נבחרת ארגנטינה, במשחקה הראשון של איסלנד במונדיאל, אשר הסתיים ב-1–1 תיקו והאלדורסון נבחר להיות השחקן המצטיין של המשחק.
סטטיסטיקת קריירה > בינלאומי

| איסלנד> שנה | איסלנד> הופעות | איסלנד> שערים |
| --- | --- | --- |
| 2011 | 1 | 0 |
| 2012 | 8 | 0 |
| 2013 | 9 | 0 |
| 2014 | 7 | 0 |
| 2015 | 6 | 0 |
| 2016 | 10 | 0 |
| 2017 | 7 | 0 |
| 2018 | 3 | 0 |
| סך הכל | 51 | 0 |
חיים אישיים

הנס עובד גם כבמאי. הוא ביים בין היתר את סרטון הפתיחה של איסלנד באירוויזיון 2012.
הנרי בייקר טריסטראם

| --- | --- |

 לידה:  11 במאי 1822 אגלינגהאם, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  8 במרץ 1906 (בגיל 83) הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד דרהאם, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד
 ענף מדעי:  זואולוגיה
 מקום מגורים:  אנגליה אנגליה
 מקום לימודים:  לינקולן קולג'  בית ספר דרהאם 
 פרסים והוקרה:  עמית החברה המלכותית 
 בן או בת זוג:  Eleanor Mary Bowlby (5 בפברואר 1850–?) 
 צאצאים:  Eleanor Frances Tristram 
 תרומות עיקריות
 חקר מיני ציפורים.
 
תצלום הכניסה לקברי המלכים בשלהי המאה ה-19; אוסף ספריית הקונגרס האמריקני
הנרי בייקר טריסטראם (באנגלית: Henry Baker Tristram; ‏11 במאי 1822 - 8 במרץ 1906) היה כומר, חוקר טבע, מלומד, נוסע ואורניתולוג אנגלי. טריסטראם הוא אחד מהחוקרים האירופיים הראשונים שהגיעו לארץ ישראל, אשר כתביו ואוסף הפוחלצים והאדרים שלו מהווים מקור ידע חשוב בדבר עולם החי של ארץ ישראל במאה ה-19‏.
ביוגרפיה

נולד באגלינגהאם שבנורת'מברלנד, בנם של הכומר הנרי בייקר טריסטראם (1795-1837) ושארלוט ג'וסלין מארי סמית (1798-1830), נקרא על שם אביו, הוא למד באוקספורד. ב-1844 קיבל תואר "מוסמך בלימודים קלאסיים" אולם לא הצליח לקבל תמיכה להמשך לימודיו. ב-1846 הוסמך לכמורה. באותה שנה רכב ביום סגריר כדי לערוך טבילה וחלה בשחפת, דבר שהכריח אותו מאז לנסוע כל חורף לארצות הדרום. התגורר בדרהאם שבצפון אנגליה יחד עם אשתו, אלנור מרי, וילדיו ומשם יצא למסעותיו. מצבו הרפואי הרעוע אינו ניכר בתיאור מסעותיו המפרכים.
טריסטראם התעניין בעולם הטבע מגיל צעיר. בגיל 14 כבר הכין את הפוחלץ הראשון שלו, ציפור קאק שנמצאת עד היום בחדר העבודה שלו במוזיאון דרהאם.
היה מזכירו של מושל ברמודה מ-1847 ועד 1849, נסע למדבר סהרה בחורפים 1855 ו-1857 וביקר בארץ ישראל ב-1858, וחזר אליה ב-1863, 1872 וב-1897 למסעות נוספים שבהם חקר את עולם החי והצומח והתעניין בכתבים עתיקים. ב-1881 שב לאזור וסייר גם בעבר הירדן, לבנון, מסופוטמיה וארמניה.
נוסף על כך סייר מספר חודשים במערב ארצות הברית, טייל לאורך החוף המערבי של נורווגיה ועד החוג הארקטי והגיע גם לסרי לנקה (ציילון), סין, יפן, רוסיה וב-1891 ביקר בצפון מערב אמריקה הצפונית. ב-1905, שנה לפני מותו, הוא טייל בסיציליה.
טריסטראם היה אחד מחוקרי הטבע הראשונים של ארץ ישראל בדורו. כתביו ואוסף הפוחלצים והאדרים (עורות של בעלי חיים) שלו מהווים מקור ידע חשוב בדבר עולם החי של ארץ ישראל במאה ה-19. את סיפורי מסעותיו אסף ופרסם ב-1865 בספרו "מסע בארץ ישראל – יומן 1864–1863".
טריסטראם נחשב ל"אבי הזואולוגיה בארץ-ישראל". ספרו "החי והצומח של ארץ ישראל", שראה אור לראשונה ב-1889, נחשב לאבן יסוד רבה במחקר הביולוגי של הארץ. במיוחד התעניין בציפורים והיה ברשותו לקראת סוף המאה ה-19 אוסף של 20,000 פריטים מכל חלקי העולם, אותם מכר למוזיאון ליברפול. פוחלצי היונקים שאסף במסעו בארץ-ישראל בשנות השישים, הגיעו למוזיאון דרום קנסינגטון בלונדון. וחלק מהצמחים שאסף אל המוזיאון הבוטני בקיימברידג'.
טריסטראם היה נוצרי מאמין והתייחס ביראת כבוד לארץ ישראל. מספר פעמים בספרו הוא מספר על ההתפעמות שאחזה בו כשעמד מול מקום קדוש, כבית אל או ירושלים. במסעותיו הוא לא חדל לחפש ראיות לנאמר בכתבי הקודש. הוא פעל בשירות המיסיון ואולם לא עבד כמיסיונר בארץ ישראל והתייחס בכבוד ליהודים הגרים בה.
ביומנו ניסה למצוא באתרי הארץ עדויות לדברים הכתובים בתנ"ך.
אחד האזורים שבהם הירבה לטייל הוא סביבות ים המלח וכך הוא מייחס את מזמור מ"ב בתהילים לנחל דוד.
ביקר בשכם וציין כי "בתיה משופרים בדרך כלל מבתי ירושלים, רחובותיה נקיים יותר, ובאמצע רבים מהם ניגר זרם קטן של טחנה ומימיו צלולים מאד". הוא מצא בשכם 200 שומרונים ופחות מזה יהודים. הוא מבקר בקבר יוסף. הקבר נמצא בין "באר יעקב" - אתר הקדוש לנוצרים לבין הכפר הקטן "עסקר" שבו יש מעיין שופע. לדעתו, זהו מקום "שלם" העתיקה. על קבר יוסף הוא אומר כי הוא קטן ומסויד אך "אינו מצטיין בשום דבר מיוחד". עם זאת, הוא סבור כי אין לפקפק בזיהוי שלו.
גולת הכותרת של מסעו היא ירושלים. הוא מספר על הגילוי של קברי המלכים על ידי משלחת פליסיאן דה סוסי באותה שנה. בתוך ארון הקבורה היה שלד של אישה ועל הסרקופג כתובת בעברית. ההשערה הראשונית של המגלה הייתה כי אלו העצמות של אחת מבנות המלך דוד. הוא מבקר בהר הבית ומראים לו את המערה מתחת לכיפת הסלע. הוא כותב : "בו מנהרות המקשרות אותו עם נקבת השילוח ועם עיר דוד".
על שמו של טריסטראם קרויים בעלי חיים רבים; המפורסמת שבהם היא הציפור טריסטרמית, אך ישנם בעלי חיים נוספים הקרויים על-שמו כגון מריון (מכרסם דומה לעכבר) טריסטרמי, לטאת טריסטר'ם ועוד.
חיים אישיים

הוא נישא לאלינור מרי בולבי בצ'לטנהאם ב-5 בפברואר 1850. תשעת ילדיהם כללו את המיסיונרית והמנהלת קתרין אליס סלווין טריסטראם.
שאר ילדיו היו: מרי, אלינור, הנרי, פרנסיס, לואיסה, שארלוט, כריסטינה וג'ון.
אזכורים בספרות העברית

זרובבל גלעד במסע לעין גדי כולל מוטו מתוך ספרו של טריסטראם מסע בארץ ישראל (מעריב, ה' בסיון תש"ט)
לקריאה נוספת

טריסטראם, מסע בארץ ישראל (לחקר חיי הארץ וטבעה), יומן 1864-1863, מוסד ביאליק, 1977 (תורגם מאנגלית על ידי חיים בן-עמרם בתוספת מבוא והערות של המתרגם); מהדורה מתוקנת יצאה ב-1981.
טריסטראם, החי והצומח של ארץ ישראל (Fauna and Flora of Palestine), מוסד ביאליק, 2007 (תרגום חדש מאנגלית, תורגם על ידי חיים מויאל וכולל את האיורים המקוריים).
שמעון בודנהיימר, הנרי בייקר טריסטראם: אבי הזואולוגיה של ארץ-ישראל, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1957 (תורגם מכתב היד על ידי חיים בן-עמרם).
הערות שוליים

↑  האוסף מצוי בירושלים המזרחית במרתפו של בית הספר האנגליקני
↑  רות קרק, "על ציפורים וחפצים: מארץ הקודש לאמריקה, אוספי הקונסול סלה מריל ובני דורו", בתוך: גבי ברקאי ואלי שילר (עורכים), נופי ארץ ישראל: ספר עזריה אלון, ירושלים: אריאל, 2000
↑  נתן שור, ספר הנוסעים לארץ-ישראל במאה הי"ט, ירושלים: כתר, 1988, עמ' 87–98
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007272011405171  BnF: cb12735969x (data)  Botanist: Tristram  CiNii: DA02484746  GND: 11763641X  ISNI: 0000 0000 8087 8104  LCCN: n85050482  NDL: 00981552  NLA: 36005736  NLG: 170905  NTA: 107895544  RERO: 02-A003911136  SNAC: w6kw84th  SUDOC: 076673278  Trove: 1181955  VcBA: 495/276826  VIAF: 8170422   WorldCat (עם VIAF): 8170422 
ציפור טריסטרמית הקרויה על שמו
הצי הצפוני

| --- | --- |
מסמלי הצי הצפוני של רוסיה
מסמלי הצי הצפוני של רוסיה
 פרטים
 כינוי:  הצי הצפוני
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 שיוך:  משרד ההגנה הרוסי
 סוג:  צי ימי
 בסיס האם:  בסיס סברומורסק 
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1 ביוני 1933 – הווה (91 שנים)
 מלחמות:  מלחמת החורף  מלחמת העולם השנייה   המלחמה הקרה   המאבק בשוד הימי לחופי סומליה
 נתוני היחידה
 כוח אדם:  לוחמים בשירות סדיר
 ציוד עיקרי:  ספינות קרב, צוללות אטומיות
 פיקוד
 יחידת אם:  הצי הרוסי
 מפקד נוכחי:  קונסטנטין קבנצוב
 מפקדים:  פירוט בהמשך הערך
 עיטורים
 עיטור הדגל האדום 
 
בסיסי הצי הצפוני, כולל בסיס פוליארני, בסיס סברומורסק ואחרים.
הצי הצפוני (ברוסית: Северный флот ВМФ ВС России) הוא הצי הרוסי שבים הצפוני. זהו הצי "הצעיר" ביותר מבין ציי רוסיה, נוסד ב-1 ביוני 1933 כשייטת הים הצפוני, והיה לצי מבצעי בפני עצמו ב-11 במאי 1937. בסיס הצי הראשי הוא בסברומורסק. מפקד הצי מאז יוני 2011 הוא סגן-אדמירל ולדימיר קורוליוב.
הצי מחזיק ברשותו את ספינת הדגל של הצי הרוסי כולו - נושאת המטוסים היחידה של רוסיה, "האדמירל קוזנצוב" ואת סיירת גרעינית פיוטר הגדול. בקרבת בסיס הצי בסברודבינסק בתקופת ברית המועצות נבנתה מספנת סבמאש שמתמחה בבניית צוללות גרעיניות ובה נבנו כל הצוללות הגרעיניות הסובייטיות.
היסטוריה

בשנת 1916 האימפריה הרוסית הקימה שייטת שמטרת הייתה להגן על האוניות של מדינות ההסכמה שהיו מביאות אספקה דרך ים ברנץ. לאחר מהפכת אוקטובר הוקמה "שייטת הים הלבן" שפעלה עד לשנת 1920.
שייטת סובייטית באזור הצפון הוקמה מחדש בשנת 1933 תוך העברת ספינות מהים הבלטי. עד לשנת 1937 התווספו בה אוניות נוספות והיא שודרגה למתכונת צי. במהלך מלחמת החורף אוניות הצי הצליחו לבצע מצור על נמלי פינלנד באזור והגנו על החוף הסובייטי.
במהלך מלחמת העולם השנייה התפקיד העיקרי של הצי היה להגן על נמלי החוף ולעזור בהעברת אספקה במסגרת השאל-החכר. במהלך המלחמה לצי הועברו באופן זמני מספר אוניות מצי ארצות הברית והצי המלכותי הבריטי שהוחזרו לאחר סיום המלחמה. כמו כן הצי שודרג במספר אוניות שהתקבלו במסגרת השאל-החכר וחוזק על ידי אוניות צי האוקיינוס השקט. כתוצאה מכך, הצי הצפוני היה הצי היחידי של ברית המועצות שסדר הכוחות שלו לאחר המלחמה היה גדול יותר מסדר הכוחות בתחילתה.
במהלך המלחמה הקרה תהליך התעצמות הצי המשיך ואף הואץ. בשנות ה-50 הצי החל בקליטת צוללות גרעיניות, כולל הצוללת הראשונה מתוצרת ברית המועצות מסדרת נובמבר שנכנסה לשירות בשנת 1959. החל משנת 1963 צוללות של הצי החלו בהפלגה מתחת לקרח עד לבסיסים באוקיינוס השקט. בסך הכול בתקופה הסובייטית 25 צוללות ביצעו הפלגה מסוג זה. בשנת 1966 יחידת צוללות של הצי ביצעה שיט סביב העולם. בהמשך הצי קלט צוללות גרעיניות נוספות וכלל כמחצית מסך הכול צוללות גרעיניות סובייטיות.
ב-1976 בעיר סאפונובו במחוז מורמנסק נפתח מוזיאון הצי הצפוני.
בשנת 1984 נקלטה בצי צוללת מדור חדש מדגם "סיירה". בשנת 1989 התרחשה שרפה בצוללת גרעינית "קומסומולץ" במהלך הפלגתה בים הנורווגי. בעקבות השרפה הצוללת טבעה ומצוות של 69 ימאים רק 16 נשארו בחיים.
לאחר התפרקות ברית המועצות הצי היה במשבר עקב בעיות תקציביות. אחד משיאי המשבר בצי הייתה טביעת הצוללת הרוסית קורסק בשנת 2000. בשנת 2003 טבעה צוללת גרעינית נוספת ובתאונה זו נהרגו 9 אנשי צוות. בעקבות המקרה מפקד הצי פוטר מתפקידו ונשפט ל-4 שנות מאסר על תנאי.
כיום הצי מחזיק ברשותו את צי ספינות הקרב המתקדם ביותר של הפדרציה הרוסית. הצי מכיל כיום את חיל החופים של הצי (Береговые войска Северного флота), שהוא חלק ממשמר החופים של רוסיה.
הצי מבצע מבצעי לוחמה ואכיפה במסגרת המאבק בשוד הימי לחופי סומליה. בשנים האחרונות הצי מתמקד בביצוע תמרונים צבאיים משותפים עם מדינות שונות.
בשנת 2020 נקלטה בצי צוללת מדור חדש הנסיך ולדימיר ובשנת 2021 צוללת "קאזאן".
מפקדי הצי

זכר זאקופנב (1933-1935), מפקד שייטת הים הצפוני
קונסטנטין דושנוב (1935-1938), מפקד הצי הראשון
ולנטין דרוזד (1938-1940)
ארסני גולובקו (1940-1946)
ואסילי פלאטונוב (1946-1952)
אנדריי צ'אבננקו (1952-1962)
ולדימיר קסאטונוב (1962-1964)
סמן לובוב (1964-1972)
גאורגי ייגורוב (1972-1977)
ולדימיר צ'רנאבין (1977-1981)
ארקדי מיכאילובסקי (1981-1985)
איוואן קאפיטנץ (1985-1988)
פליקס גרומוב (1988-1992)
אולג ירופייב (1992-1999)
ויאצ'סלב פופוב (1999-2001)
גנאדי סוצ'קוב (2001-2003)
סרגיי סימוננקו (2003-2004)
מיכאיל אברמוב (2004-2005)
ולדימיר ויסוצקי (2004-2007)
ניקולאי מקסימוב (2007-2011)
ולדימיר קורוליוב (2011-2019)
אלכסנדר מויסייב (2019-2024)
קונסטנטין קבנצוב (2024-)
הרכב הצי

להלן הרכב הצי (נכון לשנת 2013):
ספינות:
נושאת מטוסים - 1
סיירות - 4
משחתות - 8
קורבטות - 6
ספינות טילים - 3
שולות מוקשים - 10
צוללות גרעיניות - 17
צוללות לא גרעיניות - 5
ספינות נחיתה חמושות - 4
ספינות נחיתה לא חמושות - 4
יחידות יבשתיות:
חטיבת חרמ"ש
חטיבה משולבת להגנת החוף (תותחי חוף וטילי יבשה-ים)
רגימנט נחתים
רגימנט לוחמה אלקטרונית
גדוד ספצנאז ימי
גדוד הנדסה עצמאי
גדוד קשר
נושאת המטוסים אדמירל קוזנצוב, אוניית הדגל של הצי הרוסי כולו והצי הצפוני
ספינת הטילים "פיוטר הגדול"  2012
הר יהורם

| --- | --- |

מצפה הר יהורם
 מידע כללי
 על שם:  יהורם 
 גובה:  680 מטר
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  דרום הנגב
 רכס הרים:  הרי אילת
 קואורדינטות:  29°35′21″N 34°53′18″E﻿ / ﻿29.58912°N 34.88823°E﻿ / 29.58912; 34.88823
  (למפת אילת מוגדלת) הר יהושפט הר צפחות אילות חבל אילות מצרים ירדןהר יהורם(למפת אילת רגילה) הר יהושפט הר צפחות א. חבל אילות מצרים ירדןהר יהורם
 
מצפה הר יהורם לזכרם של ירון בר-דור וערן עופר, לוחמים ביחידה מובחרת שנפלו בעת מילוי תפקידם בניווט באוכף שבין הר יהורם להר שלמה ב-1992.
הר יהורם הוא הר בהרי אילת. זהו רכס הרים צר, שכיוונו ממערב למזרח ושיא גובהו 680 מטר. רכס הרים זה תחום ממערב על ידי הר יואש וממזרח על ידי הר שלמה. מורדותיו תלולים ביותר, ומובילים מצפון אל קניון נחל נטפים ומדרום אל נחל שלמה.
הר יהורם בנוי מסלעי גיר בהירים בניגוד להר שלמה, הצמוד אליו והבנוי מסלעי גרניט כהים. באוכף המפריד בין ההרים ניתן להבחין בקו התפר בין הסלעים.
הר יהורם נקרא על שם יהורם (הנקרא גם יורם) מלך יהודה, בדומה לשמות של רוב ההרים ברכס הרי אילת, הנקראים אף הם על שם מלכי יהודה. שם זה ניתן על ידי ועדת השמות הממלכתית כבר בשנות ה-50, מכיוון שנכתב עליהם שהם שלטו באילת.
טיולים ותצפיות

בהר יהורם נמצא חניון לילה המומלץ כנקודת פתיחה לקטע האחרון של שביל ישראל, קטע המוביל מהר יהורם לאילת. זהו מסלול טיול פופולרי, אך מתאים למטיבי לכת בלבד.
ברכס זה נמצא אחד השבילים המובילים לפסגת הר שלמה. האוכף בין הר יהורם להר שלמה מהווה גם את תחילתו של השביל נחל שלמה.
מפסגת ההר, ניתן לצפות בתצפית מרהיבה, בעיקר מזרחה, לכיוון הרי אדום וצפונה, לכיוון הרי אילת.
באחת מפסגות הרכס, ניתן לראות לוח תצפית לזכרם של שני לוחמי סיירת מטכ"ל, שנהרגו באזור זה כתוצאה ממכת חום בעת אימון מאומץ במאי 1992.
הערות שוליים

1 2  מנחם מרקוס, מדריך ישראל החדש: אנציקלופדיה, מסלולי טיול, כרך 15, כתר, ידיעות אחרונות, משרד הביטלון, 2001
1 2 3  הר יהורם, הר שלמה ונחל בת שבע (המפלים), באתר iNature
הנרי קלאוזנר

| --- | --- |

הנרי קלאוזנר מנצח על מקהלת גן שמואל
 לידה:  25 בדצמבר 1918 ברלין, רפובליקת ויימאר 
 פטירה:  12 באפריל 2009 (בגיל 90) יקום, ישראל 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 שפה מועדפת:  עברית 
 
הנרי קלאוזנר (25 בדצמבר 1918 - 12 באפריל 2009) היה מוזיקאי, מנצח ומלחין, ממקימי קיבוץ יקום. נודע בכינוי "אבי המקהלות".
ביוגרפיה

קלאוזנר נולד בברלין להלנה ושלמה קלאוזנר. הוא למד לנגן בכינור ושר במקהלת נערים.
כשהיה בן 10 השתתף כזמר באופרה 'אנחנו בונים עיר' שכתב המלחין פאול הינדמית, שהמליץ כי קלאוזנר ילמד בקונסרבטוריון. הוא החל ללמוד מוזיקה, תחילה בקונסרבטוריון ולאחר מכן באקדמיה למוזיקה בברלין. הוא למד ניצוח, תורת המוזיקה וקומפוזיציה. בגיל 13, בהיותו תלמיד באקדמיה, כבר שימש כעוזרו האישי של המלחין נחמיה וינאבר, וניצח לראשונה בחייו על מקהלת תנועות הנוער שמנתה 200 זמרים.
קלאוזנר היה חבר בתנועת השומר הצעיר. בשנת 1935, בעקבות התגברות האנטישמיות בגרמניה, עלה לארץ כחניך השומר הצעיר ובמסגרת עליית הנוער, בראשותה של רחה פריאר, והגיע לחברת הנוער בקיבוץ מזרע. לאחר מכן עבר לקיבוץ ד' באזור חדרה, לימים יקום, והיה ממייסדיו. אחותו הוברחה לאנגליה. שאר בני המשפחה נותרו בגרמניה ונספו בשואה.
בשנת 1938 לקח חלק בחבורה של מלחינים ומנצחים ישראלים, שהקימו ועדה מוזיקלית לפיתוח מקהלות בראשות נסים נסימוב מקיבוץ מעברות, שלימים יסדה את תנועת המקהלות המאורגנת.
קלאוזנר ייסד מקהלות רבות ביניהן מקהלת קיבוץ יקום, מקהלת חברות הנוער ומקהלות אזוריות עמק חפר, כפר שמריהו וחוף השרון. היה חבר בוועדות מוזיקליות של התנועה הקיבוצית, ההסתדרות הכללית, ניהל את מדור המוזיקה של התנועה ואת מחלקת המוזיקה של ההסתדרות ופעל למען הקמת מחלקה למוזיקה במשרד החינוך ונמנה, יחד עם המוזיקאי שלמה קפלן ואהרון צבי פרופס, בין מייסדי ומקימי הזמרייה – פסטיבל בינלאומי למקהלות יהודיות.
בשנת 1957 ניצח על המקהלה הקאמרית הישראלית בתחרות המקהלות במוסקבה. לאחר שובו כתב את השיר "תחת שמי מוסקבה" ואף שיבץ בו את סיסמת התחרות - "אחווה ושלום". בעקבות הפסטיבל הוזמן לשנת השתלמות מטעם ממשלת שווייץ. לאחר ההשתלמות שב ליקום.
קלאוזנר פעל גם כרכז קן השומר הצעיר בירושלים בתקופת מלחמת העצמאות.
קלאוזנר לימד מוזיקה בבתי ספר שונים, ומפעל חייו היה מקהלת חברות הנוער – סיוע בקליטתם בארץ של עולים חדשים צעירים בדרך של יצירת תרבות משותפת. "רציתי להפוך את הילדים לחברה מנגנת, אוהבת לשיר ולהאזין למוזיקה. בהוראת המוזיקה הגשמתי את תורתו של פריץ יידה - חברה מנגנת ושרה", סיפר. הוא ניצח על מקהלת חברות הנוער במשך 35 שנים.
קלאוזנר נישא לרות, ולהם שלושה ילדים: מאיה, נועה ושאול.
קלאוזנר הלך לעולמו בשנת 2009 ונטמן בבית העלמין יקום. על מצבתו נכתב "מנצח, מוזיקאי, בעל חזון. ממייסדי קיבוץ יקום. שירת חייך מתנגנת בלבנו".
יצירותיו > שירים שהלחין

הייתה השעה יפה לי (מילים: יוסי מלי)
יבוא דודי (מילים: מן המקורות)
נצא השדה (מילים: מן המקורות)
עורי צפון (מילים: מן המקורות)
שיר סיום לחג הקיבוץ (מילים: יוסי מלי)
יצירותיו > שירים שתרגם

זמר נעורים (לחן: איסאק אוסיפוביץ' דונאייבסקי)
נצא לקרב (לחן: איוואן דזרז'ינסקי)
תחת שמי מוסקבה לחן: ואסילי פאבלוביץ' סולוביוב-סדוי)
אי יפתי (שיר ספרדי מן המאה ה-16)
נומה נומה אהובי (מילים: עממי)
עלה לרום ירח (מילים: מתיאס קלאודיוס, לחן: יוהאן אברהם פטר שולץ)
על הנחל מתפרש הערפל (מילים: פלאגייה סמיונובה, לחן: ולדימיר גריגורייביץ' זכארוב)
קומי עורי (מילים: מרטין בהם, לחן: יוהאן שטוירליין)
שיר אביב (מילים: קרל סטרוזה, לחן: עממי גרמני)
שיר ערבית (מילים: מיכאיל פיליפנקו, לחן: יבגני רודיגין)
לקריאה נוספת

שירת מקהלה - הנרי קלאוזנר, תחקיר ועריכה - מירה שחם גולן, יקום: מ. רותם
הבה נשירה : ח"ן שנים להסתדרות תשל"ט 1978 / בעריכת הנרי קלאוזנר, סמי צור, ההסתדרות הכללית של העובדים בישראל
שירת חיי / הנרי קלאוזנר, עריכה: נעמי אדר
הנרי קלאוזנר בספריה הלאומית של ישראל
מקהלת הקיבוץ הארצי - ערב לזכר הנרי קלאוזנר (יוטיוב)
הערות שוליים

1 2  הנרי קלאוזנר, באתר שירה עובדת
1 2 3  תנועת העבודה, הנרי קלאוזנר
↑  ״מוסטונןפסט״ – כרמינה בורנה עם התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, באתר https://www.tallinntlv.co.il/
↑  מקהלת עמק חפר, באתר heferchoir.com
↑  מקהלת כפר שמריהו, באתר http://yeke-yishuvim.org.il/
↑  אורי אפשטיין, Conductor Henry Klausner dies, The Jerusalem Post
↑  קלאוזנר הנרי, באתר קיבוץ יקום
↑  עופר גביש, לילות מוסקבה, באתר https://www.gavisho.com/
1 2  שירת חיי - הנרי קלאוזנר
↑  נוסטלגיה - מקהלה, באתר http://nostal.co.il/
↑  מצבתו של הנרי קלאוזנר, באתר billiongraves
↑  יבוא דודי, באתר זמרשת
↑  זמר נעורים, באתר זמרשת
↑  נצא לקרב, באתר זמרשת
↑  תחת שמי מוסקבה, באתר זמרשת
↑  אי יפתי, באתר הספריה הלאומית של ישראל
↑  נומה נומה אהובי, באתר הספריה הלאומית של ישראל
↑  עלה לרום ירח, באתר זמרשת
↑  על הנחל מתפרש הערפל, באתר זמרשת
↑  קומי עורי, באתר זמרשת
↑  שיר אביב, באתר זמרשת
↑  שיר ערבית, באתר זמרשת
↑  שירת מקהלה - הנרי קלאוזנר
↑  הבה נשירה : ח"ן שנים להסתדרות תשל"ט 1978 / בעריכת הנרי קלאוזנר, סמי צור.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007272651105171  ISNI: 0000 0000 6886 7613  LCCN: n82214002  VIAF: 70289251   WorldCat (עם VIAF): 70289251
היסטוריה של סנקט פטרבורג

מראה מן האוויר של אי הארנבים ועליו מבצר פטרופבלובסקיה; במרכז נראה צריח קתדרלת פטרופבלובסקיה
אברורה - סיירת ממוגנת של הצי הרוסי הקיסרי לשעבר, שהייתה לסמל מהפכת אוקטובר (1917). עוגנת כיום בנהר הנבה בסנקט פטרבורג
ארמון פטרהוף, בפאתי סנקט פטרבורג
ארמון מנשיקוב, מעון מושל העיר סנקט פטרבורג הראשון, אלכסנדר מנשיקוב - בניין האבן הראשון בעיר
פרש הברונזה.
מזרקת "הפירמידה" בשדרה המרכזית של גני הקיץ.
קתדרלת איסק הקדוש
היסטוריה של סנקט פטרבורג מתחילה בתחילת המאה ה-18 עם ייסוד העיר. במהלך השנים היא הייתה לבירת האימפריה הרוסית, ואף שהסובייטים נישלו ממנה את התואר היא המשיכה לצמוח ושמרה על מעמדה החשוב.
לאחר שהאזור בו מוקמה העיר נכבש על ידי רוסיה הצארית מידי השוודים במהלך מלחמת הצפון הגדולה, הוקמה העיר סנקט פטרבורג, ב-1703. ב-1712 הוכרזה העיר כבירת רוסיה הצארית במקום מוסקבה, ולאחר מספר שנים הייתה לבירת האימפריה הרוסית.
ב-1828 העיר עברה מודרניזציה כשתשתיות מים חדשות נבנו, וב-1836 נחנכה רכבת בין סנקט פטרבורג לצארסקויה סלו.
בתחילת המאה ה-20 מנתה העיר למעלה מ-1,260,000 תושבים. במהלך תחילת המאה ה-20 ידעה העיר תהפוכות, כשהייתה למוקד התנועות המהפכניות, שסופן עם מלחמת האזרחים. בהמשך השנים העיר סבלה מהגירה מוגברת, ומנישול מעמדה כבירה. שמה שונתה פעמיים לפטרוגרד וללנינגרד, שם שנשאר עד ל-1991, שאז הוחזר השם המקורי לאחר משאל עם נכון לאומדן 2019 העיר מונה 5,383,890 נפש, היא השנייה בגודלה ברוסיה ומהווה מרכז תרבותי וכלכלי חשוב בה ובאירופה כולה.
לפני הקמת העיר

באזור סנקט פטרבורג של היום ובסביבתה היו במשך שנים רבות רק יערות ונהרות.
בשנת 1632 נבנה מבצר ניינשאנץ (ברוסית: Ниеншанц, בשוודית: Nyenskans) על פי צו של מלך שוודיה גוסטב אדולף השני. היישוב הרוסי הראשון באזור, נבסקוי אוסטייה (Невское Устье) או ניין (Ниен) ניצב על הדרך העתיקה מויבורג שהיה הקישור הקרקעי היחיד לעיר הגדולה.
בשנת 1617, בעקבות חוזה סטולבובו, כבשה שוודיה את כל האדמות שסביב נהר הנבה וחוף המפרץ פיני. ובנקודת המפגש של נהר נבה עם נהר אוחטה הקטן הוקמו יישובים שונים, כאשר המיקום הגאוגרפי היווה יתרון משמעותי בשל קרבתו לים הבלטי והובילה להתפתחות המהירה של היישובים באזור, והתפתח סחר נרחב בין הערים ובאדמות רוסיה.
הקמת סנקט פטרבורג

ב-16 (או ב-27) במאי 1703 הצאר הרוסי פיוטר הגדול הקים על האדמה שיובשה ונכבשה מן השוודים, את מה שנקרא אינגרמנלנד כאשר אבן הפינה הונחה עם הקמת מבצר פיוטר ופאבל, שהיה לבניין הראשון של העיר. השם נבחר על ידי פיוטר לכבודו של פטרוס הקדוש.
העיר נבנתה בעיצומה של המלחמה (1700 - 1721). מועד הקמת המבצר נחשב ליום ההולדת הרשמי של העיר. המבנים הגדולים של העיר נבנו מחוץ לתחומי המצודה והתרכזו משתי גדות הנהר. לצורך הקמת העיר החדשה הזמין פיוטר לרוסיה מהנדסים זרים מכל רחבי אירופה וכדי לזרז את בניית בתי האבן, אסר על בניית בתי אבן ברוסיה כולה, למעט בסנקט פטרבורג.
אחד האירועים החשובים ביותר בחיי העיר הצעירה הייתה הגעתו של ספינת הסוחר הראשונה בנובמבר 1703, עם הגעת אונית סוחר הולנדית שעגנה בסנקט פטרבורג. לרב החובל הוענקו 500 מטבעות זהב, כמובטח, והיה זה האות להגעת ספינות סוחר נוספות.
הבעיות הגדולות שהתעוררו בסנקט פטרבורג, נבעו מן ההצפות השכיחות. לדוגמה, בליל ה-5 באוקטובר 1705 הציפו מים את הגדה השמאלית והציפו את בניין האדמירלות ובית משפט אך לא הרסו אף בית.
סנקט פטרבורג - בירת האימפריה הרוסית

ב-1712 הוכרזה העיר כבירת האימפריה הרוסית. העיר נותרה בירה רשמית עד 1918, אבל בתקופת שלטונו של פיוטר השני, הבירה הוחזרה זמנית למוסקבה.
לאחר התחלת בניית המבצר והביצורים האחרים בעיר, בחודש דצמבר 1706, פיוטר ביקש לבנות את קרנוברק (כיום המוזאון ההיסטורי הצבאי לארטילריה, תקשורת והנדסה), על מנת להגן על מצודת פטר ופאבל מפני הפגזה מן החוף, כאשר שנתיים קודם לכן ביקש לבנות את האדמירליות - כמטה הצי הרוסי.
כמעט כל הפעילויות של פיוטר הגדול בסנקט פטרבורג בדרך זו או אחרת התמקדו בנטיעת המסורות הימיות. כל מגוריו ומעונותיו של פיוטר ניצבו קרוב למים, ארמון הקיץ הארמון הנסתר היו מוקפים במים מכמה צדדים.
עד סוף המאה ה-18, אוכלוסיית העיר הגיעה ליותר מ-200,000 איש. לאחר שנת 1785, הצארינה קתרינה השנייה, יצרה את תפקיד "המנהל לענייני האוכלוסייה העירונית", והוחלט על עריכת בחירות כלליות למועצת העיר. בשנת 1828 נפתחו מערכות מים חדשות והתפתחות חשובה יותר הייתה בניית הרכבת הראשונה בין העיר סנקט פטרבורג לצארסקויה סלו, ב-1836.
במחצית הראשונה של המאה ה-19 הסתיימו העבודות בכיכר הארמון. האדריכל רוֹסי שיפץ את ארמון אניצ'קוב, שוקם ארמון יילאגין, נבנה בניין הסנאט והסינוד, ארמון מיכאילובסקי, בניין תיאטרון אלכסנדר, שופץ מכון סמולני; ונערכו עבודות בפיתוח באי ואסילייבסקי בשנים 1803–1804, בניין האדמירליות שופץ ואחרים, בניין הבורסה עבר שיפוץ אף הוא, ולצד זה גם קתדרלת קאזאן, בית אוצר המדינה ואחרים, באותה עת נבנה עמוד אלכסנדר, וקתדרלת יצחק הקדוש שוקמה.
פטרוגרד המהפכנית

על פי מפקד האוכלוסין של שנת 1897 אוכלוסיית העיר מנתה 1,265,000 תושבים. בתקופת מלחמת העולם הראשונה, מעל 2 מיליון.
פטרבורג הייתה מרכז התנועות הרדיקליות במאה ה-20. תנועות סוציאליסטיות (בראשן התנועה הנרודניקית) היו אחראיות להרג רבים מבני משפחת המלוכה, כולל אלכסנדר השני בשנת 1881. מהפכת 1905–1907 הביאה להתפשטות המהפכה אל המחוזות.
1917 הייתה תחילתה של המהפכה. מהפכת פברואר של הממשלה הצארית הביאה להקמת שני מרכזי כוח פוליטיים ("השלטון הכפול"): הממשלה הזמנית והסובייט של פטרוגרד.
הממשלה הזמנית הופלה מיד לאחר מהפכת אוקטובר ואז פרצה מלחמת האזרחים ברוסיה. בשל קרבות קשים בעיר של הכוחות המתנגדים למהפכה, ב-5 במרץ 1918 הועברה עיר הבירה למוסקבה. מלחמת האזרחים, הרעב, הטרור וגירוש המוני גרמו לרבים להגר מן העיר. כך למשל, אוכלוסיית פטרוגרד בשנת 1920 הייתה רק כשליש מכלל האוכלוסייה בשנת 1915.
ב-1917 בעיות אספקת המזון והשירותים הביאו לתסיסה עממית ב-23 ו-27 בפברואר 1917 כשהעיר הייתה מהמובילות למהפכת פברואר. לאחר מהפכת אוקטובר, במהלך מלחמת האזרחים נשללה מן העיר ב-5 במרץ 1918 מעמדה המטרופוליני ולנין עם צבאו עבר למוסקבה. באביב 1919, בתמיכת הצי הבריטי, החל הצבא הלבן לתקוף בראשות ניקולאי יודניץ' מכיוון אסטוניה על פטרוגרד, אלא שלאחרי התבוסה באוקטובר הוטל עוצר וב-22 בינואר 1920 הודיע יודניץ' על פירוק הצבא הצפון מערבי. ב-1919 נשלל תואר עיר בירה מן העיר ומוסקבה הפכה לבירת ברית המועצות.
לאחר מותו של לנין שונה שוב שם העיר. ב-26 בינואר 1924 היא נקראה לנינגרד. החלטת הוועד המרכזי של המפלגה לשינוי שם העיר התבססה על כך כי לנין הוביל את מהפכת אוקטובר מהעיר.