stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
התנגשות פלסטית

התנגשות פלסטית היא התנגשות בה אובד חלק מסך האנרגיה הקינטית של הגופים המתנגשים בזמן ההתנגשות. הפרש האנרגיות מומר לסוגי אנרגיה אחרים, למשל אנרגיית חום. הגודל שבכל זאת נשמר הוא התנע הכולל של הגופים.
התנגשות פלסטית מושלמת (נקראת גם התנגשות פלסטית מלאה) היא התנגשות שבסופה הגופים המתנגשים ינועו יחד, באותו כיוון ובאותה מהירות. בהתנגשות פלסטית מושלמת מקדם התקומה שווה לאפס, בעוד שבהתנגשות פלסטית כללית ערכו בין אפס לאחת.
התנגשות פלסטית מושלמת בין שני גופים שווי מסה
התנגשות של גופים מקרוסקופיים היא תמיד התנגשות פלסטית משום שישנה המרה של חלק מן האנרגיה הפלסטית לחום. התנגשויות של מולקולות שאינן חד-אטומיות הן פלסטיות כאשר ישנה המרת אנרגיה קינטית לרוטציות, וויברציות של המולקולות.
התנגשות פלסטית של שני גופים במימד אחד

נדון במקרה של התנגשות פלסטית מושלמת בין שני גופים במסות  m_{1} ו- m_{2} הנעים על קו אחד, במהירויות  v_{1} ו- v_{2} (בהתאמה). לאחר ההתנגשות שני הגופים ינועו כגוף אחד במהירות שנסמנה  v_{f}. מפאת שימור התנע, סך התנע לפני ההתנגשות שווה לסך התנע לאחר ההתנגשות:
\,\!m_{1}v_{1}+m_{2}v_{2}=(m_{1}+m_{2})v_{f}
במקרה זה, האנרגיה הקינטית שתאבד היא:
\,\!\Delta E={\frac {1}{2}}{\frac {m_{1}m_{2}}{m_{1}+m_{2}}}\left(v_{1}-v_{2}\right)^{2}
ראו גם

התנגשות אלסטית
הממלכה המאוחדת במלחמת העולם הראשונה

| --- | --- |
הממלכה המאוחדתדגל הממלכה המאוחדת

בחלק העליון חיילים בריטיים בחפירות לצד הסימן 1; במרכז מימין לשמאל - המלך ג'ורג' החמישי, כרזת גיוס עם תמונתו של הלורד קיצ'נר, ראש הממשלה לויד ג'ורג'; בחלק התחתון -אוניית המערכה אה"מ דרדנוט
 צד בעימות:  חלק ממדינות ההסכמה
 תאריך כניסה לעימות:  4 באוגוסט 1914
 העילה למלחמה:  הפלישה הגרמנית לבלגיה
 תאריך סיום העימות:  11 בנובמבר 1918
 אירועי הסיום:  הסכם שביתת הנשק עם גרמניה
 ראש המדינה:  ג'ורג' החמישי
 ראש המדינה בפועל:  עד-1916 - הרברט אסקווית' מ-1916 - דייוויד לויד ג'ורג'
 מפקדים בולטים:  ויליאם רוברטסון   ג'ון פרנץ' דאגלס הייג  ג'ון פישר  ג'ון ג'ליקו רוסלין וימס
 מפקדה ראשית:  לונדון
 נתוני הצבא
 הצבא הבריטי:  1914 - 400,000 1918 - 4,000,000
 תוצאות המלחמה
 אבדות בנפש:  850,000
במהלך מלחמת העולם הראשונה הייתה הממלכה המאוחדת אחת ממדינות ההסכמה אשר לחמו במעצמות המרכז. במהלך המלחמה עברה האומה הבריטית תהפוכות אשר שינו את מבני הממלכה, הצבא והאזרחים, בהם ארגון מחדש של הצבא תוך התבססות על גיוס חובה בפעם הראשונה בהיסטוריה של הממלכה, יצירתו של חיל האוויר המלכותי, והסרת המחסומים החברתיים מהתקופה האדוארדית עקב גאיית הרגשות הפטריוטיים בקרב הבריטים עם פרוץ המלחמה. אולם, על מנת לנצח במלחמה היה על בריטניה להקריב קרבנות, וכאלה אף הוקרבו. מפחד מפני מחסור במזון ובכוח אדם, חוקקה הממשלה הבריטית את החוק להגנת הממלכה אשר העניק לה סמכויות נרחבות על מנת להגן על אזרחי הממלכה. הלך הרוח הממלכתי נע בין גישת ה"עסקים כרגיל" אשר אפיינה את תקופת כהונתו של ראש הממשלה הרברט הנרי אסקווית', לבין גישת המלחמה הכוללת של כהונתו של דייוויד לויד ג'ורג', בפעם הראשונה בבריטניה.
המורל הגבוה של האזרחים נותר כזה לאורך שנות המלחמה בסיועה של תקשורת ההמונים, ובעיקר העיתונים אשר שגשגו בתקופת המלחמה, שסייעה בהפצתה של התעמולה הממשלתית אשר הותוותה על ידי עיתונאים כצ'ארלס מאסטרמן ובעלי עיתונים כלורד באוורבוק. גם התעשייה, לאחר שהתאימה עצמה לשינויים בדמוגרפיה ובכוח האדם הזמין, גאתה וצמחה בעוד קבוצות הטרוגניות של אנשים חברו יחדיו, ומעמדן של הנשים בשוק העבודה התקבע לראשונה, דבר אשר גרם לאחר מכן בשנת 1918 להענקת זכות בחירה לנשים ברחבי הממלכה. משפחת המלוכה בראשותו של המלך ג'ורג' החמישי הצטרפה לגל הפטריוטיזם והשילה מעצמה את תאריה הגרמניים תוך שינוי שמו של הבית מבית סקסה-קובורג-גותה הגרמני לבית וינדזור הבריטי.
הממלכה נצבה בפני אתגרים רבים במהלך המלחמה כניסיון לשחרר את בן דודו של המלך, הצאר ניקולאי השני אשר נכשל, תמותה רבה בקרב האוכלוסייה האזרחית עקב מחסור במזון והתפרצות מגפת השפעת הספרדית אשר התחוללה ב-1918. שיעור האבדות בקרב הכוחות המזוינים עמד על כ-850,000 נפש.
הממשל הבריטי במלחמה > הממשלה

הממלכה המאוחדת, ואיתה גם הדומיניונים השונים, נכנסה למלחמה כאשר הרברט הנרי אסקווית', איש המפלגה הליברלית, עמד בראש ממשלתה. אסקווית' הכריז מלחמה על הקיסרות הגרמנית ב-4 באוגוסט 1914, בתגובה לדרישה למעבר כוחות צבא גרמניים אשר נכפתה על בלגיה ופקיעתו של האולטימטום הבריטי אשר פקע בשעה 11:00 באותו היום. סיבותיה של בריטניה להכרזת המלחמה היו שונות ומורכבות: על פי אמנת לונדון של 1839 הייתה בריטניה מופקדת על שמירת הנייטרליות הבלגית במקרה של פלישה, פלישה שמשרד החוץ הסיק כי לא תתקיים. מחויבותה המוסרית של בריטניה לצרפת הייתה צד נוסף במשוואה, שיחות חשאיות רבות התנהלו בין שתי המדינות מאז 1905, אך רוב חברי הקבינט של אסקווית' לא שותפו בהם עד 1911 וחוסר הראיות לכך שהמלחמה בלתי נמנעת הובילה לחוסר הסכמה בקרב חברי הקבינט, לפחות עד ה-31 ביולי.
המדיניות הממשלתית לפני פרוץ המלחמה, כפי שגובשה במפלגה הליברלית, הייתה נגד התערבות הממשלה בתעשייה הפרטית, תוך שמירה על מקומם ההיסטורי של הליברלים כמגני סגנון הלסה פר הממשלתי. עם זאת, מדיניות זאת, המאופיינת בהצהרתו של וינסטון צ'רצ'יל של "עסקים כרגיל" בנובמבר 1914, עתידה הייתה להיות מוחלפת עם התקדמותה של המלחמה. קבינט המלחמה של אסקווית' הופל במאי 1915 עקב משבר פגזי הארטילריה ובשל הכישלון הצורם במערכת גליפולי בדרדנלים. בהימנעותו מהיכנעות לדרישות לבחירות, הקים אסקווית' ממשלת קואליציה חדשה ב-25 במאי, כאשר רובה של הממשלה הגיעה ממפלגתו, המפלגה הליברלית, ואחרים מקרב המפלגה השמרנית אשר הובאו על מנת לחזק את הממשלה.
קואליציה זו החזיקה מעמד עד 1916, לאחר שהשמרנים הפכו בלתי מרוצים ממדיניותו של אסקווית', במיוחד לאחר הקרב על הסום. הממשלה נפלה כתוצאה מפעילותם של אנדרו בונאר לואו (מנהיג השמרנים), סר אדוארד קרסון (מנהיג מפלגת האיחוד של אלסטר), וכן דייוויד לויד ג'ורג' (אז שר בממשלה). לואו, שהיו לו מעט בעלי ברית מחוץ למפלגתו, היה חסר תמיכה מספקת כדי להקים קואליציה חדשה; לויד ג'ורג' הליברלי, לעומת זאת, נהנה מתמיכה רחבה הרבה יותר רחבה כדי להקים ממשלת קואליציה חדשה.
לאחר שקיבל על עצמו את ראשות הממשלה, הקים לויד ג'ורג' ממשלה שכללה מספר גדול של שמרנים, עוד יותר ממספר חברי המפלגתו שלו. ב-235 הימים הראשונים לקיומה, נפגש קבינט המלחמה 200 פעמים. על אף העובדה כי הקבינט היה קטן מזה של אסקווית', קבינט זה של לויד ג'ורג' תוכנן לקחת אחריות מוחלטת על המלחמה. הקמתו סימנה שינוי במדיניות הממשלה כלפי מדינה במלחמה כוללת, שלפיה על הגברים, הנשים והטף כולם לתרום את חלקם למאמץ המלחמתי. יתרה מכך, הוחלט כי הממשלה צריכה להיות זאת שתשלוט במאמץ המלחמתי, ובעיקר בניצול הכוח אשר קיבלה במסגרת חוק ההגנה על הממלכה. בפעם הראשונה הממשלה יכלה להגיב במהירות, ללא ביורוקרטיה אינסופית אשר תקשור ותסבך אותה, ועם סטטיסטיקות מעודכנות בנוגע לנושאים כגון מצבו של צי הסוחר או מצב הייצור במשק.
חוק ייצוג העם שנחקק לאחר המלחמה, פתח פתח למגזר גדול של הציבור להשתתף בחירות: כל הגברים הבוגרים מעל גיל 21 שהיו בעלי בתים וכל הנשים הנשואות מעל גיל 30. חוק זה בישר את קריסתה של המפלגה הליברלית ואת עלייתה של מפלגת הלייבור במהלך 1920. נתון זה התברר במהלך הבחירות הכלליות של 1918, כאשר נתח הקולות של מפלגת הלייבור קפץ מ-6.4 אחוזים בשנת 1910 למעל 20 אחוזים, ואילו קולותיה של המפלגה הליברלית פוצלו בין מחזיקי הדעות בעד ונגד המשכיותה של ממשלת הקואליציה.
הכוחות המזוינים של הוד מלכותו > הזרועות > הצבא הבריטי

בתחילתה של המלחמה היה הצבא הבריטי קטן בגודלו לעומת שאר הצבאות של המעצמות הגדולות באירופה. עיקרו של הצבא בשנת 1914 היה כוח מתנדבים קטן של כ-400,000 חיילים, ברובו מקרב האוכלוסייה האנגלית האורבנית, כאשר כמעט מחצית מהם היו פרוסים בחו"ל בתפקידי חיל-מצב ברחבי האימפריה הבריטית (לדוגמה בחודש אוגוסט 1914, 74 מתוך 157 גדודי רגלים ו-12 מתוך 31 גדודי הפרשים היו פרוסים מחוץ לאדמת בריטניה.). האומדן הזה כלל הן את הצבא הסדיר והן את אנשי מילואים בחיל הטריטוריאלי, אשר מהם הוקם חיל המשלוח הבריטי שנשלח לשירות בצרפת. המספר הגדול של המתנדבים בשנים 1914 - 1915, הידוע בכינויו צבא קיצ'נר, נועד להיכנס לפעולה בקרב על הסום. בחודש ינואר 1916 החל גיוס חובה אשר נמשך עד סוף שנת 1918, עת הגיע הצבא לשיא כוחו עם כ-4,000,000 חיילים.
הכוחות המזוינים של הוד מלכותו > הזרועות > הצי המלכותי

בתחילתה של המלחמה היה הצי המלכותי הגדול ביותר בעולם, בעיקר בשל חוק הביטחון הימי 1889 וכן עקב מדיניות הכוח הכפול אשר קבעה כי מספר אוניות המלחמה של הצי המלכותי יושווה לכוחם המשולב של שני הציים הגדולים בעולם לאחר הצי המלכותי, אשר בטרם המלחמה היו אלה הצי הצרפתי והצי הרוסי הקיסרי.
רוב כוחו של הצי המלכותי היה פרוס בבריטניה במסגרת ה"גרנד פליט" ("הצי הגדול"), ומשימתו העיקרית הייתה למשוך את צי הים הפתוח הגרמני לקרב. על אף זאת, לא הושגה הכרעה בחזית הימית. הצי המלכותי והצי הגרמני הקיסרי בסופו של דבר התנגשו ביניהם, בעיקר בקרבות מפרץ הלגולנד ויוטלנד. באוגוסט 1916 ניסה הצי הגרמני לפתוח במבצע נוסף שכזה אולם הוא כשל עקב הלקחים אשר הופקו בצי המלכותי לאחר קרב יוטלנד אשר הובילו לשימוש מושכל יותר של כוחו בעתיד.
בשנת 1914 נוצרה במסגרת הצי המלכותי הדיוויזיה ה-63 מכוחות מילואים אשר פעלה בעיקר בזירת הים התיכון ובחזית המערבית. כמחצית מהנפגעים ומהחללים של הצי המלכותי בכל שנות המלחמה היו מדיוויזיה זו אשר לחמה על היבשה ולא בים.
הכוחות המזוינים של הוד מלכותו > הזרועות > החיל המעופף, שירותי האוויר של הצי והקמתו של חיל האוויר

בתחילתה של המלחמה נשלח גיס התעופה המלכותי (RFC), בפיקודו של דייוויד הנדרסון, לצרפת וביצע תפקידי תצפית אווירית במהלך ספטמבר 1914, אולם הוא הפך ליעיל ושימושי רק לאחר שהוכנסה לשימוש התקשורת האלחוטית במהלך קרב ארטואה השני ב-9 במאי 1915. ניסיונות ראשוניים לצילום אוויר בוצעו במרוצת 1914, אולם השימוש בהם החל רק שנה לאחר מכן. בשנת 1915 החליף יו טרנצ'רד את הנדרסון כמפקד, והחיל החל בפעילות רבה יותר. עד 1918 לחיל הייתה היכולת לצלם צילומים אוויריים בגובה של כ-15,000 רגל (4,600 מטר) ולרשותו עמדו צוות מפענחים של מעל 3,000 אנשי מקצוע.
ב-17 באוגוסט 1917 הציג הגנרל יאן סמאטס בפני מועצת המלחמה דו"ח על עתיד הלוחמה האווירית. עקב הפוטנציאל הרב של "הרס אדמות האויב והשמדת מרכזי תעשייה ואוכלוסייה בקנה מידה עצום" המליץ סמאטס על הקמת שירות אוויר חדש אשר יהיה שווה ברמתו לצבא ולצי. הקמתו של השירות החדש יועד להיעשות על בסיס כוח האדם והציוד של שירות האוויר של הצי המלכותי אשר שירת בחזית המערבית במטרה לסיים את היריבות הבן-זרועית אשר השפיעה על רכישת המטוסים. כך ב-1 באפריל 1918 שולבו שירות האוויר של הצי והחיל המוטס יחדיו ליצירת חיל האוויר המלכותי.
הכוחות המזוינים של הוד מלכותו > הגיוס לכוחות המזוינים

אנשים רבים, במיוחד בשלבים המוקדמים של המלחמה, החליטו להתגייס לכוחות המזוינים, ועד ל-5 בספטמבר 1914, חתמו מעל 225,000 אזרחים על הצטרפות לאחת ממסגרות הצבא. לאורך שנות המלחמה נראה היה כי מספר גורמים תרמו לשיעורי הגיוס: התעמולה הממשלתית באמצעות כרזות הגיוס, ירידה בהיצע מקומות העבודה והרצון לברוח מהשגרה של החיים האזרחיים. "גדודי החברים", שבהם כלל החיילים הגיעו מאותו אזור גאוגרפי (כדוגמת גדוד איגוד נהגי החשמליות של גלאזגו), אף הם תרמו לפופולריות של ההתגייסות. שיעור הגיוס הגבוה ביותר נראה בסקוטלנד ובוויילס.
שיעור הגיוס נותר יציב למדי בסוף 1914 ותחילת 1915, אך ירד באופן דרמטי במהלך השנים לאחר מכן, במיוחד אחרי הקרב על הסום, אשר במהלכו נרשמו 500,000 נפגעים. כתוצאה מכך, גיוס חובה החל בינואר 1916, לאחר חקיקתם של חוקי השירות הצבאי בינואר וביוני 1916, וכלל הגברים אשר לא היו נשואים בגילאי 18 עד 41, יכלו להיות מגויסים. אולם במציאות מספר ענפי ייצור היו חסינים, והמועסקים בהם היו פטורים משירות צבאי, כגון ייצור מזון וצי הסוחר. חקיקה זו פסחה על אירלנד, על אף העובדה כי הייתה חלק מהממלכה המאוחדת באותה תקופה.
הכוחות המזוינים של הוד מלכותו > משבר הגיוס של 1918

באפריל 1918 קודמה חקיקה אשר אפשרה את הרחבת גיוס החובה לאירלנד. אמנם בסופו של דבר גיוס החובה באירלנד לא בא לידי ביטוי, אולם עצם קיומו היה הרה אסון. על אף התנדבות משמעותית לגדודים האיריים, עצם קיום הסבירות לאכיפתו של גיוס החובה יצר אנטגוניזם בקרב אוכלוסיית האי. התגובה החריפה הגיעה שכן יישומו של גיוס החובה באירלנד היה קשור בהתחייבות ל"שלטון העצמי האירי". הדבר גרר זעם בקרב הנציגים האיריים בווסטמיניסטר אשר עזבו וחזרו לאירלנד על מנת לארגן את האופוזיציה האירית. כתוצאה מכך, עבודתם של רכבות, מפעלים, רציפים, טחנות, תיאטראות, בתי קולנוע, חשמליות, שירותים ציבוריים, מספנות, עיתונים, חנויות, ואפילו יצורה של תחמושת הופסקו כולם במסגרת שביתה כללית ב-23 באפריל 1918, אשר תוארה כ"שביתה מלאה, אירוע חסר תקדים מחוץ למדינות היבשת". אולם, ההפסד הכולל של השביתה הזאת גרמה לירידה בתמיכה העממית במפלגה הלאומית האירית לטובת המפלגה הרפובליקנית, השין פיין בבחירות הכלליות שחלו בדצמבר 1918, שלאחריהן חל הסכסוך האנגלו-אירי.
לקריאה נוספת

Baker, Charles Whiting (1921). Government control and operation of industry in Great Britain and the United States during the World War. New York: Oxford University Press (באנגלית)
Tucker, Spencer; Roberts, Priscilla Mary (2005). World War I: encyclopedia. ABC-CLIO. ISBN 1851094202 (באנגלית)
הערות שוליים

1 2 3 4 5  Tucker & Roberts (2005), pp 504
1 2  המלחמה והשינוי בחברה הבריטית באתר הארכיב הלאומי (באנגלית)
1 2  Baker (1921) p 21
↑  שם המשפחה של משפחת המלוכה באתר הרשמי של משפחת המלוכה הבריטית
↑  סינקלייר, עמוד 148 וניקולסון, עמוד 301
↑  רוז, עמוד 210
| מדינות במלחמת העולם הראשונה |
| --- | --- | --- |
| מדינות ההסכמה | איטליה • ארצות הברית • בלגיה • האימפריה הבריטית (אוסטרליה • אירלנד • דרום אפריקה • ניו זילנד • קנדה) • יוון • האימפריה היפנית • ליבריה • מונטנגרו • סין • סרביה • פורטוגל • צרפת • רומניה • האימפריה הרוסית • לוקסמבורג |  |
| מעצמות המרכז | האימפריה האוסטרו-הונגרית (הונגריה) • בולגריה • הקיסרות הגרמנית • האימפריה העות'מאנית |  |
איור שפורסם בפאנץ' ובו מתואר כיצד ג'ורג' "מגרש" את תאריו הגרמניים
חיילים בריטים מהרגימנט האירי המלכותי עוטים קסדות ברודי אופייניות בחפירה בחזית המערבית.
התאבדות המונית בדמין

ב-1 במאי 1945 בשלהי מלחמת העולם השנייה, התאבדו מאות אנשים בעיירה דמין, במחוז פומרניה (כיום במקלנבורג-מערב פומרניה), גרמניה. ההתאבדויות התרחשו בשל תבהלה המונית בעקבות מעשי זוועה שבוצעו על ידי חיילי הצבא האדום הסובייטי. אלו פשטו על העיירה יום קודם לכן. על אף שההערכות למספר ההרוגים אינן אחידות, ידוע כי מדובר בהתאבדות ההמונית הגדולה ביותר שנרשמה אי פעם בגרמניה. ההתאבדות הייתה חלק מגל התאבדויות המוניות בשלהי הרייך השלישי בקרב אוכלוסיית גרמניה הנאצית בעקבות תבוסתה במלחמה ותוצאותיה.
פקידי המפלגה הנאצית, המשטרה, הווארמכט ואזרחים רבים עזבו את העיירה לפני הגעתו של הצבא האדום, ומנגד אלפי פליטים מהמזרח מצאו מקלט בדמין. שלושה מנהלי משא ומתן מטעם ברית המועצות נורו לפני הכניסה הסובייטית לדמין. הווארמכט הנסוג פוצץ את הגשרים מעל הנהרות שסגרו את העיירה מצפון, מערב ודרום, ובכך חסם את התקדמות הצבא האדום ולכד את האזרחים הנותרים. היחידות הסובייטיות בזזו ושרפו את העיירה, וביצעו אונס והוצאות להורג.
תושבים ופליטים רבים התאבדו אז, ומשפחות רבות עשו זאת יחד. שיטות ההתאבדות כללו טביעה בנהרות, תלייה, חיתוך פרק כף היד וירי. רוב הגופות נקברו בקברי אחים, ולאחר המלחמה היה הדיון בהתאבדות ההמונית טאבו תחת הממשלה הקומוניסטית של מזרח גרמניה.
ערך זה הוא קצרמרבנושא גרמניה ובנושא מלחמת העולם השנייה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
המינהל הראשי לביטחון כלכלי ומלחמה בשחיתות

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  רוסיה 
 סוכנות אם:  משרד הפנים 
 תאריך הקמה:  מרץ 1992 
 סוכנות קודמת:  האגף למאבק בגנבת רכוש סוציאליסטי 
 אתר רשמי
 
המינהל הראשי לביטחון כלכלי ומלחמה בשחיתות (ברוסית: Главное управление экономической безопасности и противодействия коррупции; בראשי תיבות: ГУЭБиПК) הוא מחלקה של משרד הפנים של הפדרציה הרוסית, האחראי לפיתוח ויישום מדיניות המדינה והרגולציה המשפטית בתחום הביטחון הכלכלי של המדינה ומאבק בשחיתות שלטונית. המחלקה מהווה יחידה עצמאית של המנגנון המרכזי של משרד הפנים והיא הגוף המרכזי למאבק בפשעי כלכלה ומיסים.
משימות עיקריות

זיהוי איומים על הביטחון הכלכלי של המדינה, פיתוח אמצעים לנטרולם;
השתתפות בהקמת תוכניות יעד פדרליות, תכנון שוטף וארוך טווח בתחום זה;
ארגון זיהוי, מניעה, דיכוי וגילוי של פשעים בין-אזוריים, בינלאומיים כלכליים ועבירות מס באזורי עדיפות במשק, פשעים נגד המדינה תוך פגיעה באיכות השירות הציבורי;
ארגון זיהוי, מניעה, דיכוי וגילוי של פשעי כלכלה מסוכנים ביותר הגורמים לתהודה ציבורית רבה;
ארגון אמצעי חיפוש מניעה והפעלת אמצעי הגנה על כל צורות הרכוש מפני פגיעות פליליות על מנת להבטיח תנאים נוחים לפיתוח יזמות והשקעות;
ארגון בדיקות וביקורות תיעודיות במטרה לזהות, לדכא ולחשוף פשעים כלכליים בעלי אופי בינלאומי ובין-אזורי בשיתוף פעולה עם השירות הפדרלי לפיקוח פיננסי;
מאבק נגד לגליזציה של כסף או רכוש אחר שהושג באמצעים פליליים;
השתתפות במסגרת כישוריה בארגון המאבק במימון טרור, קיצוניות ופעילויות בלתי חוקיות אחרות.
היסטוריה

יום הקמת יחידות הביטחון הכלכליות במשרד הפנים של רוסיה נחשב ב-16 במרץ 1937, אז בהוראת הנ.ק.ו.ד. של ברית המועצות מספר 0018 כחלק ממינהל המיליציה הראשי הוקם האגף למאבק בגנבת רכוש סוציאליסטי (ОБХСС בראשי תיבות). מבנה ושם יחידות הביטחון הכלכליות של גופי הפנים השתנו שוב ושוב.
בשנת 2003 קלט משרד הפנים של רוסיה יחידות למאבק בפשעי מיסים שהוקמו על בסיס שירות משטרת המס הפדרלית לשעבר, שהוקם ב-18 במרץ 1992.
ביקורת

בשנת 2014 נעצרו כמה מנהלי אגפים של המחלקה ונידונו לשנות מאסר שונות בשנת 2017 בבית המשפט העירוני של מוסקבה. הבכירים הואשמו ביצירת קבוצת פשע מאורגן, במטרה לעודד שוחד, ניצול לרעה של סמכותם וארגון לובי לא חוקי של אינטרסים מסחריים של חברות בשליטתם. בשל כך, המחלקה סופגת ביקורת רבה על אי יעילותה.
הערות שוליים

↑  "МВД РФ. Департамент экономической безопасности. Общие данные". mvd.ru (ברוסית). אורכב מ-המקור ב-2008-04-18. נבדק ב-2008-04-18.. Официальный сайт МВД РФ.
↑  "МВД РФ. Департамент экономической безопасности. История". www.mvd.ru (ברוסית). אורכב מ-המקור ב-2007-02-17. נבדק ב-2007-02-17.. Официальный сайт МВД РФ.
↑  "В Москве вынесен приговор группе бывших сотрудников ГУЭБиПК МВД России". genproc.gov.ru. נבדק ב-2019-10-12.
↑  Евдокимов Денис Владимирович. "Преюдициальное значение приговора Мосгорсуда в отношении организованного преступного сообщества ГУЭБиПК МВД РФ" (ברוסית). pravorub.ru. נבדק ב-2019-10-08.
המינהל הראשי השני של הק.ג.ב.

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 תאריך הקמה:  1954
 סוכנות קודמת:  המשרד לביטחון המדינה
 תאריך פירוק:  1991
 סוכנות מחליפה:  שירות הביטחון הבין-רפובליקני סוכנות הביטחון הפדרלית של רוסיה
 מטה מרכזי:  לוביאנקה, מוסקבה
 
המינהל הראשי השני של הק.ג.ב. (Второе гла́вное управле́ние КГБ СССР) הייתה יחידה מבנית של הוועדה לביטחון המדינה של ברית המועצות, האחראית לסיכול ריגול ותפקדה בפועל כשירות ביטחון הפנים של ברית המועצות ממרץ 1954 עד דצמבר 1991, עת הוחלפה על ידי שירות הביטחון הבין-רפובליקני וסוכנות הביטחון הפדרלית.
היסטוריה

בשנת 1941 על הריגול הנגדי הייתה אחראית המנהלה השנייה של הנ.ק.ו.ד.. בהמשך, כאשר הוקם הקומיסריון העממי לביטחון המדינה פעלה המנהלה השנייה בארגון כגוף ביטחון הפנים, שכלל לא רק את המנהלה השנייה (ריגול נגדי), אלא גם את המנהלה השלישית (החשאית-פוליטית) של הנ.ק.ו.ד. זה היה ב-1943. בשנת 1946 אורגנה מחדש המנהלה השנייה למנהלה הראשית השנייה של הארגון, שכונה כבר המשרד לביטחון המדינה.
בשנת 1953, אוחדו מינהל 1 ו-2 לגוף אחד בשם מנהלת המודיעין הראשית של מינהל הביון הראשי ומשרד ביטחון המדינה של ברית המועצות. עם זאת, התברר עד מהרה כי איחוד מבנים כמו מודיעין וריגול נגדי אינו רווחי בשל אופיו המסורבל ביותר של מנגנון כזה. האגפים פוצלו, אך הם מוזגו אל תוך גופים גדולים יותר - משרד הפנים והמשרד לביטחון המדינה. הריגול הנגדי הפך למינהל הראשי הראשון והחליף את המודיעין.
שנה לאחר מכן נוצר הק.ג.ב. ותפקידי ריגול נגדי הועברו לאחריות המינהל הראשי השני שנותר גוף הריגול הנגדי העיקרי בברית המועצות עד להתפרקותה.
מבנה

מחלקה 1 (ארצות הברית)
חטיבה 2 (בריטניה)
המחלקה השלישית (גרמניה)
חטיבה 4 (מזרח)
מחלקה 5
המחלקה השישית (ארגוני מהגרים)
המחלקה השביעית (לוחמה בטרור) (בניגוד למחלקה השביעית של המנהלה החמישית, עבודתה התבססה על מעקב אחר ערוצי הכניסה של אזרחים זרים למדינה ומניעה של טרוריסטים להשתמש בכיסוי המשימות הקבועות של מדינות זרות)
המחלקה השמינית (זרים בברית המועצות)
המחלקה התשיעית (תחקיר)
המחלקה העשירית (אבטחת דיפלומטים ומעקב חיצוני)
המחלקה ה-11
המחלקה ה-12 (התפתחויות ביולוגיות)
בשנת 1955 הפכה המחלקה העשירית למחלקה לפיקוח חיצוני והגנה על הסגל הדיפלומטי.
לאחר רפורמת שלפין, שכתוצאה ממנה נכללו במינהל השני, מנהל 4, 5 ו-6 של הק.ג.ב. מיום 15 בפברואר 1960.
שש המחלקות הראשונות נותרו זהות, השאר קיבלו צורה זו:
המחלקה השמינית (עלונים אנטי-סובייטיים ומכתבים אנונימיים)
מחלקה 9 (תעשייה)
המחלקה העשירית (זרים המגיעים לברית המועצות דרך מוסדות המדע והתרבות ללמוד באוניברסיטאות;)
המחלקה ה-11 (אנשי דת ולאומנים בורגניים)
המחלקה ה-12 (תעשייה)
המחלקה ה-13 (התעשייה הגרעינית)
מחלקה 14 (תחבורה)
המחלקה ה-16 (הברחות ועסקאות מטבע בלתי חוקיות)
בהמשך, התרחשו שינויים מבניים רבים, בפרט, חלק מהמחלקות בוטלו, אך לאחר מכן שוחזרו תחת אותם שמות, אך עם יעדים שונים, נוצרה מחלקה 5 נפרדת על בסיס כמה מחלקות. כתוצאה מהרפורמות, המינהל הראשי השני נראה כך, בשנות השמונים:
מינהל "A" (אנליטי)
מינהל "N" (מדעי ומבצעי)
שירות "P" (מודיעין רדיו)
שירות "Z"
מחלקה 1 (ארצות הברית)
מחלקה 2 (בריטניה, קנדה, מדינות סקנדינביה)
המחלקה השלישית (גרמניה המערבית)
מחלקה 4 (יפן, דרום מזרח אסיה)
מחלקה 5 (אסיה, אפריקה, מזרח תיכון)
המחלקה השישית (ריגול נגדי בערוץ השהייה קצרה של זרים בברית המועצות)
המחלקה השביעית (עיתונות זרה)
מחלקה 8 (אמריקה הלטינית)
מחלקה 9 (מערב אירופה)
המחלקה העשירית (הברחות ועסקאות מטבע בלתי חוקיות)
מחלקה 11 (מלחמה בטרור)
מחלקה ה-12 (משרד החוץ, האוניברסיטה הדיפלומטית)
מחלקה 13 (מאבק בבגידה ליווי אזרחים סובייטים בחו"ל)
מחלקה 14 (משחקי פעולה)
מחלקה 15 (ציוד מבצעי)
מחלקה 16 (סין)
המחלקה ה-17 (יחסים עוינים בחו"ל)
המחלקה ה-18 (ניהול חטיבות אזוריות)
מחלקה 19 (פיקוח על שגרירויות המדינות הקפיטליסטיות)
מחלקה 20 (תיאום ריגול נגדי של סוכנויות ביטחון במדינות סוציאליסטיות)
מחלקה 21
מחלקת משאבי אנוש
מכון המחקר "תחזית" (בעיות מידע)
ראשי המינהל

פיוטר פדוטוב (1954–1956)
אולג גריבאנוב (1956–1964)
סרגיי באניקוב (1964–1967)
גאורגי צאיניוב (1967–1970)
גריגורי גריגורנקו (1970–1983)
איוואן מרקלוב (1983–1989)
ויקטור גרושקו (1989–1991)
גנאדי טיטוב (1991)
פיודור מיאסניקוב (1991)
הערות שוליים

↑  http://www.whoiswho.ru/old_site/russian/Curnom/12005/fb.htm
הר גוזור

| --- | --- |

מפת רכס סנטינל  הר גוזר ממוקם במרכז הרביע השלישי משמאל בשורה העליונה של רביעיי המפה.
 מידע כללי
 גובה:  2,980 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  רכס סנטינל 
 קואורדינטות:  78°07′00″S 85°30′00″W﻿ / ﻿78.1167°S 85.5°W﻿ / -78.1167; -85.5
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר גוזור(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר גוזור
 
הר גוֹזוּר (באנגלית: Mount Gozur) הוא הר במרכז רכס סנטינל בהרי אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
ההר ממוקם ברמת מאגלניק, בסמוך צפונית-מערבית למוצאו של קרחון יאנג, ו-17 קילומטרים ממזרח להר בנטלי.
גובהו של ההר 2,980 מטרים מעל פני הים, והוא ההר ה-320 בגובהו באנטארקטיקה.
היסטוריה > גילוי ומיפוי ההר

ההר מופה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית בהתבסס על סקרים על הקרקע ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1957–1959.
היסטוריה > מקור השם

שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הוועדה קראה להר על שמו של קפטן אלכסנדר גוזוג (Alexander Gozur) מחיל אוויר של ארצות הברית, שהשתתף בהקמת תחנת הקוטב הדרומי בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1956–1957.
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
1 2 3 4 5 6 7  מידע גאוגרפי והיסטורי
↑  הרי אנטארקטיקה לפי גובהם
הר גידינגס (אנטארקטיקה)

ערך זה עוסק בהר בארץ אנדרבי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 גובה:  852 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  הרי סקוט 
 קואורדינטות:  67°24′00″S 50°44′00″E﻿ / ﻿67.4°S 50.73333°E﻿ / -67.4; 50.73333
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר גידינגס(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר גידינגס
 
הר גידינגס (באנגלית: Mount Giddings) הוא הר בהרי סקוט, בארץ אנדרבי, במזרח אנטארקטיקה, שבאנטארקטיקה.
ההר ממוקם 13 קילומטרים דרום-מזרחית לפסגת דבנהאם.
גובהו של ההר 852 מטרים מעל פני הים; הר גידינגס הוא ההר ה-4,412 בגובהו באנטארקטיקה.
היסטוריה > גילוי ומיפוי ההר

ההר מופה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה בשנת 1956.
היסטוריה > מקור השם

שמו של ההר ניתן לו על יד ועדת השמות האנטארקטיים של אוסטרליה.
ההר נקרא על שמו של ג'יי. אי. גידינגס (J.E. Giddings), שהיה טבח, בתחנת מוסון, בשנת 1961.
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
1 2 3 4 5 6  מידע גאוגרפי והיסטורי
1 2  הרי אנטארקטיקה לפי גובהם
| הרי סקוט |
| --- | --- | --- |
| רכסי הרים | מקנוטון |  |
| הרים | אלכסייב • ברוקלסבי • ג'ורג' • גידינגס • דבנהאם • מקלנן • סימפסון |  |
| נונאטאקים | נונאטאקי פרוב • נונאטאק אובלאצ'נאיה |  |
| גבעות ומשטחי סלע | גבעות האוורד • סלע וורד |  |
התזמורת הפילהרמונית של פראג

את התזמורת הפילהרמונית של פראג ייסדו בשנת 1995 מוזיקאים צ'כים עם המנצח הגרמני פרידמן ריהלה. הפילהרמונית של פראג התפתחה במהירות לאחת התזמורות המובילות בהקלטת תקליטורים באירופה. התזמורת מנגנת בכ-200 מושבי הקלטה מדי שנה. בין השאר היא עובדת עם החברות דקה, EMI, סוני BNG. בין האמנים שהשתתפו בתקליטורים שהוציאה התזמורת זמר הטנור יונאס קאופמן. הקונצרטים של ראש השנה בניצוחו של ריהלה הם נקודת ציון חשובה בחוגי המוזיקה של פראג. התזמורת הייתה שותפה גם לתקליטור "סינפוניה דל אלמה" של מרקוס ויט בשנת 2007.