stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הילה ארוון

| --- | --- |

ארוון בדצמבר 2017
 לידה:  6 באוגוסט 1973 (בת 51) באר שבע
 מדינה:  ישראל 
 לאום:  ישראל ישראל
 עיסוק:  סופרת
 שפות היצירה:  עברית
 תחום כתיבה:  ספרות
 סוגה:  רומן, רומן היסטורי
 יצירות בולטות:  כחותם על לבך, סודות באחוזת השושנים, אי התפוחים, בין השמשות, זר של קוצים
 תקופת הפעילות:  מ-2014
 www.hilabooks.co.il
 
הילה ארוון (נולדה ב-6 באוגוסט 1973) היא סופרת ומו"לית עצמאית ומוציאה את ספריה באופן עצמאי. בנוסף, היא מרצה על העצמה נשית ומימוש עצמי, מייעצת לסופרים בראשית דרכם ומסייעת להם להגשים את חלומם.
ביוגרפיה

נולדה בבאר שבע כהילה כהן. בוגרת לימודי היסטוריה כללית ומדעי כדור הארץ, בפקולטה למדעי החברה באוניברסיטת בר-אילן. נשואה ואם לשלוש בנות ובן.
הילה, חובבת עתיקות ואדריכלות, מחזות זמר וסיפורי אהבה, כתבה למגירה במשך שנים. בסוף שנת 2010 עברה לגרמניה למשך שלוש שנים, במסגרת רילוקיישן מטעם מקום עבודתו של בעלה, שם התפנה זמנה לכתיבה.
ספריה

סודות באחוזת השושנים – ספרה הראשון, מותחן רומנטי, מימי החלוצים ועד לשנות ה-2000 של מדינת ישראל. הספר היה מועמד לספר איכות של שנת 2015 מטעם שיאני הקריאה וספרני בית אריאלה וספריות תל אביב.
הדרך הביתה – ספרה השני, רומן על רקע מבצע צוק איתן. יצא לאור בספטמבר 2016. כמו בספרה הראשון, גם בספר זה המציאות הישראלית המורכבת משמשת רקע לסיפור אהבה.
כחותם על לבך –ספרה השלישי, יצא לאור ביולי 2017. זהו רומן היסטורי המתרחש לאחר גירוש ספרד ובמרכזו סיפורו של רופא יהודי אנוס שמתמודד עם מבחן אמונה ויוצא למסע הישרדות בממלכה.
אי התפוחים – ספרה הרביעי, יצא לאור בשנת 2018. רומן היסטורי העוסק בעולמה הסוער של צעירה יהודייה בלונדון בשנת 1884.
זר של קוצים – ספרה החמישי, יצא לאור בשנת 2019. רומן היסטורי המתרחש במאה ה-17 בניו-אינגלנד, אמריקה, ועוסק במיילדת המואשמת בכישוף.
פצעי אוהב – ספרה השישי, חלק ראשון מתוך דואט, יצא לאור בשנת 2020 יחד עם נשיקות שונא. רומן היסטורי החוזר אל מחוזות מהספר זר של קוצים, אל לונדון ואל חופיה של ניו-אינגלנד במאה ה-17.
נשיקות שונא – ספרה השביעי, חלק שני מתוך דואט, יצא לאור בשנת 2020 יחד עם פצעי אוהב. מאחד את כל חוטי העלילה שהחלו בספר פצעי אוהב ומחזיר את זירת ההתרחשות אל אחוזת נורת' באנגליה.
בין השמשות - ספרה השמיני, רומן מקראי המתרחש על רקע היריבות הסוערת בין בית שאול לבין דוד בן ישי, יצא לאור בשנת 2021.
ליקוי מאורות - ספרה התשיעי, רומן רב תהפוכות המעמיד את גיבוריו בפני ניסיונות קשים לצד רגעי התעלות ותקווה, ובוחן את גבולות אהבתם לנוכח מציאות מורכבת ויצרים אפלים. יצא לאור בשנת 2024.
הערות שוליים

↑  עמוד הפייסבוק של בית אריאלה וספריות תל אביב - יפו, הזמנה להצבעה עבור ספר האיכות לשנת 2015, פייסבוק, 3 במאי 2016, רשימת הספרים המועמדים בטופס הבחירה המצורף כלינק לפוסט
↑  הילה ארוון בין סביון ליברכט ומירה מגן שהקריאו גם הן קטעים מספריהן באותו מעמד.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007576333405171  LCCN: no2017095334  VIAF: 10150170521400011173   WorldCat (עם VIAF): 10150170521400011173
המהירים והמתים

| --- | --- |

 בימוי:  סם ריימי 
 הופק בידי:  יהושוע דונן פטריק מארקי אלן שאפירו
 תסריט:  סיימון מור
 עריכה:  פייטרו סקאליה 
 שחקנים ראשיים:  שרון סטון ג'ין הקמן ראסל קרואו לאונרדו דיקפריו
 מוזיקה:  אלן סילבסטרי 
 צילום:  דנטה ספינוטי 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סרטי טריסטאר 
 חברה מפיצה:  InterCom, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  10 בפברואר 1995 
 משך הקרנה:  103 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  מערבון 
 תקציב:  $35,000,000
 הכנסות באתר מוג'ו:   quickandthedead
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
המהירים והמתים (באנגלית: The Quick and the Dead) הוא מערבון בבימויו של סם ריימי אשר יצא לאקרנים בשנת 1995. בתפקידים הראשיים מככבים כמה מבכירי שחקניה של הוליווד ובהם: שרון סטון, ג'ין הקמן, ראסל קרואו, לאונרדו די קפריו ואחרים. התסריט נכתב על ידי סימון מור.
עלילה

עלילת הסרט מספרת אודות קרב אקדחים הנערך על ידי ג'ון הרוד (ג'ין הקמן), רוצח ששולט ביד רמה ובזרוע נטויה בעיירה קטנה בשם רדמפטשן באריזונה. הרוד מממן תחרות שמטרתה לחסל את כל היריבים בדו-קרב הנעשה בסגנון המערב הפרוע בירי באקדחים.
התחרות מושכת מגוון רחב של דמויות, ביניהן פושעים, הרפתקנים, בחור צעיר שטוען שהוא בנו של הרוד (לאונרדו די קפריו), אשה מסתורית שמטרתה היא הריגתו של הרוד (שרון סטון) ודמויות נוספות.
בהמשך העלילה מתברר שהאשה המסתורית, המגולמת על המסך על ידי סטון, מונעת על ידי שנאה עזה כלפי הרוד. האשה רוצה לנקום בהרוד על כך שבהיותה ילדה קטנה שכנע אותה הרוד בעזרת תכסיסים להרוג בטעות את אביה, שהיה מרשל העיירה. גיבור נוסף הוא פושע לשעבר שהפך למיסיונר בשם קורט (ראסל קרואו). בעידודו של הרוד עובר קורט סדרת התעללויות פומביות ומאלץ אותו להשתמש באקדח פעם נוספת. קורט כורת ברית עם האשה המסתורית במטרה להרוג את הרוד ולגאול את העיירה מאימתו.
הלגיון הרביעי איטליקה

| --- | --- |
חותמת הלגיון על פי נוטיטיה דיגניטטום
חותמת הלגיון על פי נוטיטיה דיגניטטום
 פרטים
 מדינה:  האימפריה הרומית
 שיוך:  הצבא הרומי
 סוג:  לגיון
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  231–400 (כ־169 שנים)
 מקים היחידה:  אלכסנדר סוורוס
 נתוני היחידה
 ציוד עיקרי:  נשק קר, בעיקר פילום, גלדיוס, סקוטום, לוריקה לוריקה סקוומטה (שריון שרשראות)
הלגיון הרביעי איטליקה (בלטינית: Legio IIII Italica) היה לגיון רומאי, אשר פעל בין 231 ל-400 לספירה.
היסטוריה

הלגיון הוקם בשנת 231 בידי הקיסר אלכסנדר סוורוס. מגויסי הלגיון הגיעו מאיטליה ומפאנוניה. ייתכן שהלגיון השתתף במלחמתו של סוורוס כנגד האימפריה הסאסאנית באותה שנה. מפקדו הראשון של הלגיון היה מקסימינוס תראקס. בשנת 235 הפך מקסימינוס תראקס לקיסר בעצמו, והוביל את הלגיון במסעות מלחמה כנגד השבטים באזור הדנובה עד שנת 238. בימי הקיסר גורדיאנוס השלישי הועבר הלגיון לפרובינקיות המזרחיות ונלחם כנגד הסאסאנים. ככל הנראה בסיס האם של הלגיון באותן השנים היה במסופוטמיה. בימי הקיסר דיוקלטיאנוס הועבר הלגיון לגאליה.
הלגיון עדיין היה קיים במאה החמישית והוא נזכר בנוטיטיה דיגניטטום כלגיון עצמאי. גורלו של הלגיון לאחר מכן אינו ידוע. ייתכן שהוא התמזג אל תוך הצבא הביזנטי.
הערות שוליים

↑  בצבא הרומי המאוחר היו שני סוגי לגיונות. הלימיטאני, שהיו מרותקים בדרך כלל לפרובינקיה מסוימת, והלגיונות העצמאיים (Comitatenses) אשר היו בדרך כלל בפיקוד בכיר ונועדו להגיב על מקרי חירום ביטחוניים. הלגיונות העצמאיים נחשבו ליוקרתיים יותר.
הלגיון השביעי קלאודיה

מטבע של גליאנוס, שחוגג LEG VII CLA VI P VI F (הלגיון השביעי קלאודיה, שש פעמים אמין, שש פעמים נאמן. המטבע נושא בצדו האחורי את הסמל של הלגיון השור
הלגיון השביעי קלאודיה (בלטינית: Legio septima Claudia Pia Fidelis) היה לגיון רומאי שחנה בפרובינקיה מואסיה העליונה. סמלו היה שור ואריה. הלגיון חנה ליד הדנובה משך רוב שנותיו, בפרובינקיה מואסיה העליונה (שכללה לגיון נוסף), ומפקדתו לגיון הייתה בוימינאקיום (Viminacium; כיום העיר קוסטולץ (Костолац) שממזרח לבלגרד, בירת סרביה). בפרוביניקה היו 12 יחידות עזר (2 אלות ו-10 קוהרטות). הלגיון קיבל מקלאודיוס את התואר Claudia Pia Fidelis עבור הנאמנות בזמן מרד וסקריבוניאנוס.
הלגיון השביעי קלאודיה, בנוסף ללגיונות הלגיון השישי פראטה, הלגיון השמיני אוגוסטה והלגיון התשיעי, נוסדו על ידי פומפיוס בשנת 65 לפנה"ס. הלגיון השתתף במלחמת גאליה, והיה אחד משני הלגיונות שהשתתפו בפלישה של יוליוס קיסר לבריטניה. בנוסף היה לו תפקיד מרכזי בקרב פארסאלוס בשנת 48 לפנה"ס.
השתתפות הלגיון בדיכוי מרד בר כוכבא

גדליהו אלון ניסה לקשור לגיון זה למרד בר כוכבא ומספר עדויות יכולות להצביע על כך כי לפחות חלק ממנו אכן בא עם יחידות עזר ממואסיה עילית כדי לסייע בדיכוי המרד. ק' נומיוס קונסטאנס (C. Nummius Constans) שירת כקנטוריון בלגיון השלישי קירנאיקה ובלגיון השביעי קלאודיה, ובתפקיד פרימוס פילוס בלגיון השני טריאנה. על חלקו בלחימה הוא זכה לעיטורים מידי אדריאנוס. החוקרים חלוקים באיזה לגיון נלחם קונסטאנס, אולם בגלל מיעוט העדויות, אף חוקר לא טען כי הוא שירת ביהודה בלגיון השביעי קלאודיה.
כתובת קטנה שהתגלתה בעכו, שייכת לחייל מהלגיון השביעי קלאודיה ששירת בפרובינקית סוריה. ישנה אפשרות כי קונסטאנס השתתף בדיכוי מרד בר כוכבא במסגרת הלגיון השביעי קלאודיה. בנוסף, כתובת הקדשה של 239 חיילים מהלגיון השביעי קלאודיה משנת 157/158, מצביעה על כך כי בשנת 134/135 גויסו ליחידה זו כ-400 אנשים, גיוס חריג בהיקפו. לגיוס זה ניתן להוסיף כי פורסמו 9 דיפלומות צבאיות רומיות מ-23 באפריל בשנת 157 של יחידות עזר שחנו במואסיה עילית. יחידות אלו היו כנראה מסופחות ללגיון השביעי קלאודיה, ונראה כי עברו איתו בראשית המרד ליהודה, וספגו אבדות כבדות שגרמו לגיוסים כה נרחבים מאותו תאריך. מכיוון שתעודות אלו שייכות לפחות לשלוש יחידות שונות מתוך 12 היחידות שישבו בפרוביניקה, ישנה אפשרות כי חלק גדול מיחידות העזר השתתפו במרד בר כוכבא. מכלול העדויות שהועלו מראה כי לפחות חלק מהלגיון השביעי קלאודיה ויחידות העזר שלו עברו ליהודה והשתתפו בדיכוי מרד בר כוכבא.
לקריאה נוספת

M.Mirkovi, Inscriptions de la Mesie Suprrieure. Vol. II. Viminacium et Margum, Beograd 1986.
Miroslava Mirković, The Roster of the VII Claudia Legion, ZPE 146, 2004, pp. 211-220
Y. Le Bohec, C. Wolff, Legiones Moesiae Superioris, in Les legions de Rome sous le haut-empire : actes du Congres de Lyon, 17-19 septembre 1998, Lyon 2000, pp. 239-245
Eck W., Y. Tepper, Ein Soldat der Legio VII Claudia in einer Grabinschrift aus Acco/Ptolemais, SCI 24, 2005, 119-123
J. F. Gilliam, The plague under Marcus Aurelius, AJPh 73, 1961, 225-251
Stephen Mitchell, Legio VII and the Garrison of Augustan Galatia, The Classical Quarterly, Vol. 26, No. 2 (1976), pp. 298-308
Michael Speidel, The Captor of Decebalus a New Inscription from Philippi, The Journal of Roman Studies, Vol. 60, (1970), pp. 142-153
Maja Basotova, A new veteran of the legion VII Claudia from the colonia Flavia Scup, Arheološki vestnik 58, 2007, pp. 405-409
הערות שוליים

↑  אלון גדליה, תולדות היהודים בארץ ישראל בתקופת המשנה והתלמוד ב', הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1970, עמ' 28.
↑  CIL X, 3733=ILS 2083 ; ראו גם: V. Maxfield, The Military Decorations of the Roman Army, London (1981), pp. 211-212.
↑  מור מנחם, 'הצבא הרומי בפרובינקיה יודיאה בשנים 132–135 לסה"נ', יוון ורומא בארץ-ישראל (1989), 106-107 ; מור מנחם, 'עוצמתו והיקפו של מרד בר-כוכבא : עיון מחודש', לאוריאל (תשסו), 2005, עמ' 71.
↑  Eck W., Y. Tepper, 'Ein Soldat der Legio VII Claudia in einer Grabinschrift aus Acco/Ptolemais', SCI 24, 2005, 119-123.
↑  CIL III 8110
↑  W. Eck, D. MacDonald, A. Pangerl, 'Ein weiteres Diplom aus der Konstitution des Antoninus Pius für die Truppen von Moesia superior vom 23. April 157', ZPE 165, 2008, 237-239.
הטורקי

ערך זה עוסק בבובה מכנית שהתגלתה כהונאה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
"הטורקי" (בגרמנית: Schachtürke) הייתה בובה מכנית שפעלה משלהי המאה ה-18 עד אמצע המאה ה-19, ונטען כי ה"טורקי" היה מסוגל לנהל משחק שחמט מאתגר באופן אוטומטי. שנים לאחר מכן הוּכחה כתרמית.
הטורקי
הטורקי נבנה והוצג על ידי הברון ההונגרי וולפגנג פון קמפלן (1804-1734) בשנת 1769, כדי להרשים את הקיסרית מריה תרזה. נוצר הרושם שמנגנון המכונה מסוגל לשחק שחמט ברמה גבוהה מול יריב אנושי, וכמו כן לפתור במהירות את "חידת מסע הפרש", חידה הדורשת מהשחקן להניע את הפרש כך שיגיע לכל אחת ממשבצות לוח השחמט בדיוק פעם אחת.
המכונה התפרסמה כאוטומטון, ואת שמה – "הטורקי" – קיבלה משום המראה שלה. הטורקי היה למעשה אשליה מכנית, שאיפשרה לאמן שחמט להתחבא בתוכה ולהפעיל את המכונה. בעזרת אמן שחמט מוכשר ניצחה המכונה במרבית המשחקים שבהם שיחקה. המכונה הוצגה באירופה ובאמריקה במשך למעלה מ-80 שנים עד להריסתה בשרפה בשנת 1854, ובין היתר ניצחה את נפוליאון בונפרטה ובנג'מין פרנקלין.
קמפלן קיבל את ההשראה לבניית "הטורקי" לאחר שביקר בחצרה של מריה תרזה בארמון שנברון שבאוסטריה, שם ערך אמן האשליות פרנסואה פלטייה את המופע שלו. לאחר שיחה עמו הבטיח קמפלן לחזור לארמון עם המצאה שתאפיל על האשליות שבוצעו במופע.
התוצאה הייתה "הטורקי", וכללה רהיט דמוי ארון ומודל של פלג גוף עליון וראש אנושי בגודל טבעי, עם זקן שחור ועיניים אפורות, מולבש בגלימה טורקית ולראשו טורבן. ידו השמאלית של הטורקי אחזה במקטרת ארוכה בזמן מנוחה, וידו הימנית נחה על החלק העליון של הרהיט (במידות 110 סנטימטר אורך, 60 סנטימטר רוחב ו-75 סנטימטר גובה). על חלקו העליון של הרהיט היה לוח שחמט במידות 50*50 סנטימטר. בחזית הרהיט היו שלוש דלתות, ומגירה שבה היה עוד לוח וכלי שחמט עשויים שנהב.
הטורקי - פנים המכונה
מבנה המכונה

המבנה הפנימי של המכונה היה מסובך מאוד ונועד להטעות את אלו שבחנו אותו. כאשר נפתחו הדלתות נחשפו מספר מנופים וגלגלי שיניים, בדומה לשעון קיר. המכונה עוצבה כך שאם נפתחו גם הדלתות האחוריות ניתן היה לראות דרך המכונה. הצד הימני של המכונה לא כלל מיכשור, אלא כרית אדומה ומספר חלקים נעים. אזור זה תוכנן כדי לספק קו ראייה בהיר דרך המכונה. מתחת לבגדי הטורקי הוסתרו שתי דלתות נוספות. גם מהן נראה פנים המכונה בבירור ונחשף מיכשור שכולל גלגלי שיניים. העיצוב איפשר למציג המכונה לפתוח כל דלת שהיא לציבור, כדי לשמר את האשליה.
הן המכשור שנגלה לעין בחלקה השמאלי של המכונה והן המגירה שהכילה את לוח השחמט לא הגיעו עד החלק האחורי של הרהיט, אלא רק לשליש מעומקו. בתוך הרהיט ניצב כיסא שהיה ניתן להחלקה מצד לצד, כך שמפעיל המכונה יכול היה לנוע ולחמוק מגילוי בשעה שהמדגים פתח את הדלתות. תנועת הכיסא גרמה למכשור שונה להחליק למיקומו המשתנה של הכיסא כדי להסתיר את האדם שישב בתוך הרהיט.
לוח השחמט שעל חלקו העליון של הרהיט היה דק דיו כדי לאפשר קשר מגנטי. לכל כלי על לוח השחמט היה מגנט חזק בבסיסו, וכאשר הכלי הונח על הלוח, הוא היה מושך מגנט מקושר לחוט אל מתחת למיקום הכלי על הלוח. כך היה באפשרות השחמטאי שבתוך המכונה לדעת איזה כלי הוזז על לוח השחמט. כאמצעי הטעיה נוסף, הטורקי הגיע עם קופסת עץ קטנה שהמדגים הניח על חלקו העליון של הרהיט. בשונה מבעליה הבאים של המכונה שלא השתמשו בתחבולה זו, קמפלן הסתכל לעיתים קרובות לתוך הקופסה במהלך המשחק, תוך רמיזה שהקופסה שולטת בהיבט מסוים של המכונה.
פנים המכונה כלל סדרה של מנופים ששלטו בידו השמאלית של הטורקי. בין היתר ניתן היה להניע את היד מעל ללוח השחמט; טווח התנועה איפשר תנועה למעלה ולמטה, ומנוף איפשר את פתיחת וסגירת היד של הטורקי, באופן שבו היה יכול לאחוז בכלי הלוח. חלק אחר של המכונה השמיע צליל כאשר הטורקי הניע כלי, וכן ניתן היה לייצר הבעות פנים מסוימות של ראש הדמות ובכך הוגברה האשליה של המכונה. לאחר מותו של קמפלן, נוסף למכונה על ידי בעליה החדשים, מוזיקאי בווארי בשם יוהאן מלצל (ראו להלן), מתקן קולי שאיפשר לה לומר במהלך המשחקים "Échec!" – "שח" בצרפתית.
למפעיל בתוך המכונה היו גם כלים שאיפשרו לו לתקשר עם המדגים מחוץ למכונה. שתי דיסקיות נחושת שעליהן מספרים היו ממוקמות זו מול זו בתוך המכונה ומחוצה לה. ניתן היה להניע את הדיסקיות למספר הרצוי, ששימש כקוד בין השניים.
תצוגה

הטורקי הוצג לראשונה בארמון שנברון בשנת 1770, בחלוף שישה חודשים מהפגישה עם פלטייה. קמפלן הופיע בפני אנשי החצר, הציג את מה שבנה והחל בהדגמת המכונה וחלקיה. בכל פעם שהטורקי הוצג, קמפלן התחיל בפתיחת הדלתות והמגירות של הרהיט, ואיפשר לנוכחים בהדגמה לבחון את המכונה. לאחר שהתצוגה הסתיימה הודיע קמפלן שהמכונה מוכנה להתמודד עם המעוניינים בכך.
קמפלן מסר לשחקן שהטורקי ישחק בכלים הלבנים ויפתח במשחק. בין המסעים הניח הטורקי את ידו השמאלית על הכרית. הטורקי הניד בראשו פעמיים אם איים על המלכה של יריבו, ושלוש פעמים כאשר איים בשח על המלך היריב. אם השחקן ביצע מסע בלתי-חוקי, הטורקי היה מניד בראשו, מזיז את הכלי בחזרה לערוגת המוצא ומבצע מסע משלו, תוך ביטול זכות המסע של היריב.
לואיס דוטנס, שצפה בטורקי, ניסה לבלבל את המכונה על ידי ביצוע מסע של המלכה באופן שבו נע הפרש. "היריב המכני לא התרשם, החזיר את המלכה למקום ממנו הנעתי אותה". קמפלן התהלך ברחבי החדר במהלך המשחקים והזמין צופים להתקרב למכונה ולהניח לידה מגנטים או פיסות ברזל כדי לבדוק אם המכונה מופעלת באמצעות מגנטים.
האדם הראשון שהתמודד מול הטורקי היה האציל לודוויג פון קובנצל, אחד מהאוסטרים בארמון. הוא הובס במהרה, כמו גם מתמודדים אחרים באותו יום. הצופים במשחקים ציינו שהמכונה משחקת בצורה אגרסיבית ומביסה את מרבית המתמודדים בתוך 30 דקות.
חלק נוסף של הדגמת המכונה היה חידת מסע הפרש, חידת שחמט ידועה. החידה דורשת מהשחקן להניע פרש בלוח השחמט, כאשר הפרש נוגע בכל משבצת פעם אחת בלבד. בשעה ששחקני השחמט הידועים של אותה תקופה התקשו בפתרון הבעיה, הטורקי היה מסוגל להשלים את המסע ללא כל קושי כאשר נקודת ההתחלה של המסע נקבעה עבורו. בתוך המכונה היה לוח מסומן שהתווה את פתרון החידה.
לטורקי הייתה גם אפשרות לשוחח עם הצופים בעזרת לוח עם אותיות. המדגים של המכונה היה מסוגל לעשות זאת באנגלית, צרפתית וגרמנית. מתמטיקאי בשם קארל פרידריך הינדנבורג שמר רישומים של השיחות עם הטורקי בעת שהודגם בעיר לייפציג ופרסם אותם בשנת 1789. נושאי השיחות שנענו על ידי הטורקי היו גילו, מצבו המשפחתי והסוד של דרך עבודתו.
הדגמות ברחבי אירופה

לאחר ההדגמה הראשונה, גבר ברחבי אירופה העניין במכונה. קמפלן, המפתח, היה מעוניין יותר בפרויקטים אחרים שבהם היה עסוק ונמנע מלהציג את הטורקי; הוא שיקר וטען לעיתים קרובות שיש לבצע תיקונים במכונה. פון וינדיץ כותב כי קמפלן סירב לתחנוני חבריו, ולציבור הסקרנים הגדול ממדינות שונות, ולא היה מוכן להציג את הטורקי. בעשור שחלף מאז ההדגמה הראשונה, שיחק הטורקי נגד יריב אחד בלבד, סר רוברט מוריי קייט, אציל סקוטי. לאחר המשחק, פירק קמפלן לחלוטין את המכונה, וטען שהיא בגדר זוטות – דבר של מה בכך, שכן לא היה מרוצה מהפופולריות שלה והעדיף להמשיך בעבודה על מכונות קיטור ומכונות שחיקו את הדיבור האנושי.
בשנת 1781, קיבל קמפלן פקודה מהקיסר יוזף השני לבנות מחדש את הטורקי ולהביאו לווינה לרגל הביקור המלכותי של הדוכס הרוסי הגדול פאבל הראשון ואשתו. ההופעה הייתה כה מוצלחת, שהדוכס הגדול פאבל הציע לקיים מסע הופעות של הטורקי באירופה, דרישה שקמפלן נעתר לה, למגינת לבו.
הטורקי החל את מסעו באירופה בשנת 1783, וההופעה הראשונה התקיימה בצרפת בחודש אפריל. הדגמה בוורסאי קדמה להצגה בפריז, שם הטורקי הפסיד במשחק לשרל גודפרי, הדוכס של בולון. הטורקי הגיע לפריז במאי 1783, שם הוצג לציבור ושיחק נגד יריבים רבים, כולל עורך הדין ברנרד, שחמטאי ברמה גבוהה. לאחר הדגמות אלו גברה הדרישה לקיים תחרות עם פרנסואה אנדרה פילידור, גדול השחמטאים של צרפת באותה עת. הטורקי הועבר ל"קפה דה לה רז'אנס", שם שיחק מול מיטב שחקני צרפת, והפסיד לא אחת. לבסוף, נקבע דו-קרב עם פילידור, אשר ניצח במשחק. בנו של פילידור ציין כי אביו קרא לתחרות זו "המעייפת ביותר בחייו". המשחק האחרון של הטורקי בפריז היה נגד בנג'מין פרנקלין, ששימש כשגריר ארצות הברית בצרפת. פרנקלין נהנה מהמשחק והתעניין במכונה עד סוף חייו. בספרייתו הפרטית, נמצא מאמר מאת האנגלי פיליפ ת'יקנסי (Thicknesse), שטען לחשיפה של "שחקן השח האוטומאטי והדמות המדברת". ת'יקנסי, שנודע כספקן, ניסה להבין את דרך עבודתו של הטורקי. הוא העריך את קמפלן כאדם גאוני, אך היה משוכנע שהטורקי הוא תרמית וכי בתוכו יושב ילד קטן. הוא תיאר את המכונה כאוסף מיכשור מתוחכם, שכל תפקידו להטעות את הצופים.
היעד הבא במסע היה לונדון, שם הטורקי שיחק מדי יום תמורת סכום של 5 שילינג.
לאחר שנה בלונדון, קמפלן והטורקי עברו ללייפציג ובדרכם עצרו בערים רבות. משם נסעו לדרזדן, שם פרסם רקניץ מאמר עם שרטוטים ובהם השרטוט של הילד בתוך המכונה. לאחר מכן המשיכו לאמסטרדם, שם קיבל קמפלן הזמנה להציג את הטורקי בפני פרידריך השני, מלך פרוסיה, בארמון סנסוסי בפוטסדאם. המלך נהנה מההדגמה והציע לקמפלן סכום כסף גדול בתמורה לסוד המכונה. המלך מעולם לא הסגיר את הסוד, אך דווח שהוא התאכזב מאוד כשלמד איך המכונה פועלת.
תחנתו האחרונה של הטורקי הייתה בנקודת ההתחלה, ארמון שנברון. הטורקי לא פעל במשך שני העשורים הבאים, הגם שקמפלן ניסה – ללא הצלחה – למכור את הטורקי בשנותיו האחרונות. קמפלן נפטר בשנת 1804, בגיל 70.
מלצל והמכונה

לאחר מותו של קמפלן הטורקי לא הוצג, עד לשנת 1808 אחר שבנו של קמפלן החליט למכור אותו למוזיקאי בווארי בשם מלצל (Johann Nepomuk Mälzel), שהתעניין במכונות ואביזרים שונים. מלצל, שבין הישגיו היה פטנט על סוג מסוים של מטרונום, ניסה לרכוש את הטורקי עוד קודם לכן, מקמפלן. הניסיון המקורי נכשל כי קמפלן דרש 20,000 פרנקים. בנו של קמפלן מכר את הטורקי במחצית הסכום.
לאחר רכישת הטורקי ביצע מלצל מספר תיקונים כדי להחזיר את המכונה למצב תפקודי. גם בזמן התיקונים, שארכו 10 שנים, הטורקי הופיע, בין היתר במשחק מול נפוליאון בונפרטה. משחק זה התקיים בשנת 1809 בארמון שנברון. לפי עדות של אחד הנוכחים, מלצל דיווח שהוא אחראי לבניית המכונה בעודו מסדר את הכלים. דווח גם כי הטורקי הצדיע לנפוליאון לפני תחילת המשחק. פרטים רבים פורסמו על המשחק – חלקם סותרים. בצעד מפתיע ביצע נפוליאון את המסע הראשון, על אף שהכללים קבעו שהטורקי יהיה הלבן. מלצל איפשר למשחק להימשך. מיד לאחר מכן ביצע נפוליאון מסע בלתי-חוקי. הטורקי החזיר את הכלי לנקודת המוצא שלו והמשיך במשחק. בונפרטה ביצע את המסע הלא-חוקי בפעם השנייה, ועל כך הגיב הטורקי בהורידו את הכלי לחלוטין מהלוח וביצוע מסע. כאשר נפוליאון חזר בפעם השלישית על המסע הלא-חוקי, הטורקי העיף את כל הכלים מהלוח בתנועה אחת של ידו. נפוליאון היה משועשע, ולאחר מכן שיחק משחק אמיתי עם הטורקי, שבו לאחר 19 מסעים נאלץ להיכנע.
בשנת 1811 הביא מלצל את הטורקי למילאנו למשחק עם נסיך ונציה, אז'ן דה בוארנה. הלה היה כה מרוצה מהטורקי שהציע לרוכשו מידי מלצל. לאחר משא ומתן קנה בוארנה את הטורקי תמורת 30,000 פרנקים, פי שלושה מהמחיר שמלצל שילם עבור המכונה. מלצל חזר לבוארנה ארבע שנים מאוחר יותר כדי לבקש לקנות בחזרה את הטורקי, ולבסוף הגיע להסכם כי ישלם לבוארנה 30,000 פרנקים מהרווחים שיקבל בהופעות עתידיות, תוך התחייבות לא לעזוב את יבשת אירופה.
לאחר הרכישה המחודשת של הטורקי הביא מלצל את המכונה לפריז, ושם נשאר עד שנת 1818. משם עבר ללונדון, שם הופיע במספר הופעות עם הטורקי ועם מכונות נוספות שייצר. בלונדון קיבל מלצל פרסום גדול מהעיתונות הכתובה, והוא המשיך לשפר את הטורקי כאשר הוסיף לו תיבת קול שאיפשרה למכונה להודיע "Échec!" ("שח" בצרפתית) כאשר ביצע מסע שאיים על מלך היריב. בשנת 1819 נדד הטורקי ברחבי אנגליה, כאשר החידושים היו באפשרות של היריב לבחור בזכות המסע הראשון וכן במתן יתרון של רגלי (במקרה זה הוסר לטורקי רגלי ו2, העומד לפני הרץ באגף המלך). יתרון זה הגביר עוד יותר את העניין בטורקי, ואף הניב ספר מאת הונמן, בו תוארו המשחקים ששוחקו עם גירעון הרגלי. למרות הגירעון, הטורקי ניצח ב-45 משחקים, הפסיד בשלושה ואילו שני משחקים הסתיימו בתיקו.
מלצל באמריקה

על אף שהופעותיו של הטורקי היו רווחיות למלצל, הוא שקע בחובות כבדים ולא היה יכול לעמוד בהתחייבויותיו לבוארנה, עד שזה תבע אותו. מלצל לא הצליח למכור את הטורקי כדי לשלם את חובותיו, ובמקום זאת לקח את הטורקי ואת יתר מכונותיו לארצות הברית. בשנת 1826, פתח מלצל תערוכה בניו יורק, בה צבר הטורקי בהדרגה פופולרית רבה. הבעיה שעמדה בפני מלצל הייתה מי יפעיל את הטורקי; לבסוף פנה אל ויליאם שלומברגר, אמן שחמט שהפעיל בעבר את הטורקי, וזה נעתר לבקשתו ובא לארצות הברית. עד להגעתו, נאלץ מלצל להסתפק בהדגמות של סיומים לאור חוסר הכישרון בשחמט של המפעיל שאיתר בארצות הברית. לאחר הגעתו של שלומברגר, החל הטורקי לשחק בבוסטון בהצלחה רבה. משם עבר לפילדלפיה למשך שלושה חודשים, ומשם לבולטימור. בריצ'מונד צפה בטורקי הסופר אדגר אלן פו, שפרסם באפריל 1836 מאמר המנתח את המכונה. המאמר, "השחמטאי של מלצל", הוא המפורסם ביותר שנכתב על הטורקי, אף שרבות מהשערותיו התבררו בדיעבד כלא נכונות.
מלצל לקח את הטורקי לקובה, שם נפטר שלומברגר מקדחת צהובה והותיר את מלצל ללא מפעיל. מלצל נפטר באונייה בשנת 1838, בהפקידו את כל מכונותיו בידי רב החובל.
שנותיו האחרונות של הטורקי

עם עגינת האונייה שבה מת מלצל, עברו כל מכונותיו, כולל הטורקי, לידי ידידו, איש העסקים ג'ון אול. זה ניסה למכור את הטורקי במכירה פומבית, אך לאור ההצעות הנמוכות קנה אותו בעצמו במחיר 400 דולר. כאשר ג'ון מיצ'ל, רופאו של אדגר אלן פו, התעניין בטורקי, אול מכר אותו למיצ'ל, אשר שיפץ את הטורקי לצורך הופעות פומביות. השיפוץ הסתיים בשנת 1840.
מיצ'ל החליט לתרום את הטורקי למוזיאון, שם הוא נשכח בהדרגה. ב-5 ביולי 1854, שרפה שפרצה בסמוך למוזיאון והתפשטה לתוכו, השמידה גם את הטורקי.
ג'ון גוגן, יצרן ציוד לקוסמים מלוס אנג'לס, השקיע 120,000 דולר בייצור גרסה משלו למכונה של קמפלן. בשנת 1989, תוך חמש שנים, הושלמה המכונה. המכונה השתמשה בלוח השחמט המקורי של הטורקי, אשר אוחסן בנפרד ולכן לא נהרס בשרפה. התצוגה הראשונה של המכונה הייתה בנובמבר 1989 בכנס בנושא היסטוריה של קסמים. המכונה מוצגת נכון ל־2007 בצורה מאוד דומה למקורית, אלא שכעת היא נשלטת על ידי מחשב.
גילוי הסודות

סודות המכונה פורסמו לראשונה בשנת 1834 ב-"Le Magasin pittoresque" בצרפת.
ספרים ומאמרים רבים נכתבו על דרך פעולתו של הטורקי בתקופה שבה היה פעיל, אך רובם היו לא מדויקים. המסקנות שהוסקו היו מתוך תצפיות חיצוניות, ולא מתוך בדיקת הטורקי בצורה יסודית.
הראשון שפרסם את סוד הפעולה היה ד"ר סילס מיצ'ל, בסדרה של מאמרים עבור הירחון The Chess Monthly. מיצ'ל, בנו של הבעלים האחרון של הטורקי, כתב שמעולם לא נשמר סוד בקפדנות כפי שנשמרו סודותיו של הטורקי. הוא כתב שחלק מהניחושים היו פתרון חלקי, אך אף אחד מהם לא פתר את החידה בשלמותה. לאחר שהטורקי הושמד בשרפה מיצ'ל חש שאין סיבה להמשיך ולהסתיר מחובבי השחמט את הפתרון למסתורין.
מכתב שפורסם בשנת 1859 על ידי אחד מעובדיו של מיצ'ל גילה חלק נוסף של הסוד: בתוך הרהיט היה נר. סדרת צינורות הוליכה מהמנורה לטורבן של הטורקי לצורך אוורור. העשן שעלה מהטורבן הוסווה בעשן שנוצר מפמוטים שהיו בקרבת מקום במהלך המשחקים.
מאמר חדש יותר על הטורקי הופיע בשנת 1899, כאשר הביטאון The American Chess Magazine פרסם תיאור של משחקו של הטורקי מול נפוליאון. הפרסום היה למעשה סקירה של פרסומים קודמים, כאשר תיאור מפורט נוסף התפרסם בשנת 1947 בביטאון Chess Review, מאמר שהיווה סקירה היסטורית מקיפה ותיאור של הטורקי, כולל שרטוטים שאיחדו את המידע מפרסומים קודמים. מאמר משנת 1960 שפורסם ב-American Heritage סיפק שרטוטים חדשים שתיארו איך המפעיל ישב בתוך הרהיט.
בשנת 1945 התפרסם ספרו של הנרי דייווידסון "היסטוריה קצרה של השחמט" בו ניתנת סקירה על הטורקי, תוך מתן משקל לחיבור של אדגר אלן פו, ששגה בהצעתו כי השחקן ישב בתוך דמות הטורקי ולא זיהה את הכיסא הנע בתוך הרהיט. טעות דומה אירעה בספר משנת 1978 של אלכס בל, "המכונה משחקת שחמט", בו מופיעה הטעות כי המפעיל היה ילד מאומן (או מבוגר נמוך מאוד) שביצע את ההוראות של שחמטאי שהתחבא במקום כלשהו על הבמה או באולם.
ספרים נוספים פורסמו על הטורקי סמוך לסוף המאה ה-20. הספר של צ'ארלס קרול The Great Chess Automaton משנת 1975 התמקד במחקרים על הטורקי. ספרו של ברדלי אוורט Chess: Man vs. Machine משנת 1980 דן בטורקי כמו גם באוטומטים משחקי שחמט נוספים.
עם הופעתו של "כחול עמוק", ניסיונה של חברת IBM לייצר מחשב שיוכל לאתגר את טובי השחקנים בעולם, שוב גבר העניין בטורקי, ושני ספרים נוספים פורסמו: ספרו של ג'רלד לויט The Turk, Chess Automaton משנת 2000 וספרו של טום סטנדג' The Turk: The Life and Times of the Famous Eighteenth-Century Chess-Playing Machine שפורסם בשנת 2002. תשומת לב נוספת קיבל הטורקי בהשוואה ל"כחול עמוק" בסקירה התיעודית "המשחק הסתיים: קספרוב והמכונה".