stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זמן מסך
השפעות בריאותיות בקרב בוגרים > השפעות זמן מסך על הזיכרון

במשך שנים רבות טענו והזהירו כי צפייה ממושכת בטלוויזיה אינה תורמת לילדים[דרוש מקור]. כיום, מחקרים טוענים כי צפייה ממושכת אף פוגעת בזיכרון של מבוגרים וקשישים. בתחום זה ישנם מחקרים שונים אשר בחנו את השפעת המסכים בקרב ילדים אך לא הושם דגש על השפעת המסכים בקרב האוכלוסייה המבוגרת. מחקרים קודמים לרוב ראו בצפייה בטלוויזיה ביטוי להתנהגות לא פעילה ולכן עלה הצורך לבחון צפייה בטלוויזיה כפעילות בעלת השפעה ייחודית על המוח. במחקר שנעשה בבריטניה במשך כ-6 שנים וכלל מדגם של כ-3,600 מבוגרים וקשישים נמצא כי אוכלוסייה מעל גיל 50 אשר צופה בטלוויזיה מעל 3.5 שעות ביממה עלולה לחוות פגיעה בזיכרון בדגש על הזיכרון המילולי לטווח הארוך. המסקנה שעלתה מן המחקר היא שצפייה בטלוויזיה חושפת את הצופה לגירויים רבים, שונים ומגוונים, המשתנים במהירות רבה בעוד הצופה נותר סביל. אחת ההשערות היא שיחסי הגומלין הללו בין ערות שכלית לפסיביות יוצרים מצוקה בקרב המשתמש ובסופו של דבר עלולה לפגוע בכישורי הזיכרון. לכן, יש הממליצים לאוכלוסייה המבוגרת שלא לצרוך זמן מסך מעל 3.5 שעות ביממה.
השפעות בריאותיות בקרב בוגרים > השפעות זמן מסך על איכות השינה

מחקרים בתחום מצביעים על כך שצפייה מוגזמת במסך עשויה להוביל לירידה באיכות השינה.
מחקר בנושא בחן את הקשר בין צפייה מוגזמת לבין תוצאות שינה וחקר את תפקיד העוררות כמנגנון בסיסי. המחקר נערך בשנת 2016 וכלל כ-423 נבדקים בגילאי 18–25, אשר נתבקשו להשלים סקר מקוון על מנת להעריך את הצפייה הקבועה שלהם בטלוויזיה, איכות שינה, עייפות, נדנודי שינה ועוררות לפני השינה. ממצאי המחקר העלו כי בקרב צעירים שכיחה תופעת "צפיית הבינג", והיא קשורה באופן שלילי לאיכות שינה, נדנודי שינה מוגברים ועוד. החוקרים אוששו טענה זו בעזרת מנגנון עוררות קוגניטיבית המונע מצפייה מוגזמת ומעכב את הרצון לישון ולכן מסביר את הקשר ביניהם[דרושה הבהרה].
ממסקנות המחקר עלה כי סגנונות צפייה כמו צפיית בינג' היא תופעה נפוצה שעלולה לפגוע באיכות השינה של האדם.
המלצות זמן מסך > המלצות להגבלת זמן מסך בקרב ילדים ובני נוער

ההמלצות בתחום זה משתנות מעט ממדינה למדינה, אך הממוצע הכללי עומד על הגבלה לשעתיים ביום לכל היותר. מחצית מהילדים והנוער ברחבי העולם צורכים זמן מסך גבוה מהמלצה זו. בקנדה ההמלצה לילדים עד גיל שנתיים לא לצפות במסך כלל ואילו לילדים בגילאי 2–4 מומלץ להגביל את זמן המסך לשעה אחת ביום בלבד. בקרב ילדים בגילאי 5–17 מומלץ להגביל את זמן המסך ל4 שעות ביום.
ראו גם

התמכרות לטלפון סלולרי
התמכרות לאינטרנט
רשתות חברתיות
אורח חיים בריא
הערות שוליים

↑  "How Much Screen Time Should Kids Be Allowed Each Day?". Psychology Today. נבדק ב-2020-03-15.
↑  "Getting Serious Online: As Americans Gain Experience, They Pursue More Serious Activities | Pew Research Center". Pewinternet.org. 2002-03-03. נבדק ב-2020-03-15.
1 2 3 4  ד"ר פליציה שטרן, קשרים בין זמן מסך לבין רווחה פסיכולוגית של ילדים ובני נוער: עדות מחקרית מבוססת אוכלוסייה, באתר האגודה לבריאות הציבור, ‏2018-12-02
1 2 3 4  Travis J. Saunders, Jeff K. Vallance, Screen Time and Health Indicators Among Children and Youth: Current Evidence, Limitations and Future Directions, Applied Health Economics and Health Policy 15, 2017-06-01, עמ' 323–331 doi: 10.1007/s40258-016-0289-3
1 2  Kehong Fang, Min Mu, Kai Liu, Yuna He, Screen time and childhood overweight/obesity: A systematic review and meta-analysis, Child: Care, Health and Development 45, 2019, עמ' 744–753 doi: 10.1111/cch.12701
↑  ד"ר עידו מגן, לשכוח מהמסך הקטן, באתר מכון דוידסון, ‏2019-04-24
1 2 3  Exelmans Liese, Van den Bulck Jan, Binge Viewing, Sleep, and the Role of Pre-Sleep Arousal, Journal of Clinical Sleep Medicine 13, עמ' 1001–1008 doi: 10.5664/jcsm.6704
זקיק שחלתי

| --- | --- |

 שיוך:  שחלה 
 תיאור ב:  האנטומיה של גריי (מהדורה 20) (1256) 
 מזהים
 לטינית (TA98):  folliculi ovarici vesiculosi 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A09.1.01.013 
 TA2 (2019):  3482 
 FMA:  18640 
 קוד MeSH:  A05.360.319.114.630.535 
 מזהה MeSH:  D006080 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0018120 
 
זקיק שחלתי
זקיק שחלתי (באנגלית: Ovarian follicle) הוא יחידה ביולוגית המקיפה את האואוציט הראשוני בשחלה אצל נשים.
אנטומיית הזקיק

הזקיק הוא יחידה ביולוגית המורכבת משכבות שונות של תאים. הזקיק המוקדם מכיל שכבת תאי סטרומל. אלה תאים תומכי פרנכימה ומהווים מרכיב בסיסי לרקמת חיבור של הזקיק אל השחלה. סיבי קולגן מרשתים את תאי הסטרומל ובכך הופכים את קרום הזקיק (הקרום החיצוני) לרקמת חיבור. מרכיב שלישי בקרום הם תאי טקה המספקים לתאים השכנים (תאי גרנולוזה) סוג של אסטרוגן (אנדרוסטנדיול) ובכך אחראי על הפרשת אסטרדיול (שאחראי על המחזור החודשי). התאים יתחלקו בהמשך חיי הזקיק לשכבה חיצונית, שתהווה קרום הגנה, ולשכבה פנימית שתמשיך בהפרשת אסטרוגנים. פנים הזקיק מורכב מתאי גרנולוזה שמפרישים אסטרוגנים בהשפעת הורמון מגרה זקיק (FSH). שכבת תאים זאת עוטפת את קרום ה zona pellucida שהיא קרום עוטף לנוזל הפלזמה שמסביב לאואוציט (תא ביצית מתפתח). שכבת תאים נוספת היא הכתר הזוהר. השכבה מתפתחת בעקבות טרנספורמציה של סוגי אפיתל בזקיק. האנטרום (Antrum) הוא נוזל המתפתח בתוך הזקיק בעקבות זליגה של חומצות היאלורוניות מפלזמת האואוציט. האנטרום גורם לפקיעת האואוציט השניוני מהזקיק בעקבות הלחץ שהוא מפעיל בתוך הזקיק.
הזקיק

הזקיק מורכב משכבות של תאים המאפשרים לאואוגוניום להתפתח ולהפוך לאואוציט שניוני. הזקיק אחראי להפרשת הורמונים וחלבונים התומכים בהתפתחות תא ביצית אחד, במניעת ביוץ נוסף והתפתחות זקיקים נוספים, ובתמיכה בעובר עד יצירת השליה.
שגשוג הזקיק (לאחר פקיעת האואוציט השניוני) ומשך חייו, תלויים בהפריית הביצית.
השלב הזקיקי (בלטינית: Follicular phase) נמשך בין 1–13 יום.
הביוץ נמשך כיום אחד, לרוב ביום ה-14 למחזור החודשי בקירוב. כשרמת האסטרוגן גדולה, ההיפופיזה מפרישה את ההורמון LH ומעוררת את הביוץ.
השלב הלוטאלי (השלב בין הביוץ לדימום הווסת) נמשך בין 10–16 יום. במידה ומתרחשת הפריה, נמשך השלב הלוטאלי עד יצירת השליה (כשלושה חודשים).
התפתחות הזקיק השחלתי > התפתחות מוקדמת

הזקיק המוקדם (בלטינית: Primordial follicle) עוטף את האואוגוניום בשכבה דקה של תאי סטרומה (תאים מקשרים), תאי זקיק ראשונים וסיבי קולגן (מרכיב עיקרי ברקמות חיבור).
ראשית התפתחות הזקיקים במהלך העוברות. הזקיקים מכילים מספר סוגי תאים המגנים על האואוציט ותהליך התפתחותו. בתחילת תהליך האואוגנזה מתפתחים הזקיקים המוקדמים מסביב לאואוגוניום. הזקיקים המוקדמים מכילים שכבת תאים (תאי גרנולוזה, תאי סטרומל וסיבי קולגן) לא מפותחת ודקה.
התפתחות הזקיק השחלתי > התפתחות ראשונית

היפרטרופיה של הזקיקים המוקדמים מתרחשת לאחר חלוקה מיטוטית של האואוגוניום. בשלב זה הזקיקים המוקדמים מתפתחים לזקיקים ראשונים. תהליך זה קורה עדיין במהלך הריון העוברה. תהליך צמיחת הזקיק נעצר בשלב בו האואוציט נתקע בשלב המיוזה הראשונה.
התפתחות האואוגנזה ממשיכה מתחילתה של הבגרות המינית ואיתה המשך התפתחות הזקיקים הראשונים המאוחרים (Late Primary follicle). בשלב הראשוני המאוחר, שכבת תאי גרנולוזה ותאי טקה (בלועזית: Theca) גדלים מסביב לתא הביצית. תהליך זה קורה מרגע הפרשת הורמון מעורר הזקיקים (FSH).
התפתחות הזקיק השחלתי > התפתחות שניונית

בשלב זה הזקיק נקרא זקיק שניוני (Secondary follicle) ומקומו עדיין בשחלה. האואוציט הראשוני מוקף בשכבת כתר זוהר (corona radiata) שמסביבה תאים גרנולוזים רבים, ובסמוך מופיעה בועית נוזל זקיקי המכילה חלבונים היאלינים. הנוזל הוא נוזל המופרש מהאואוציט. מעטפת הזקיק (Theca Externa) שומרת על המבנה בעוד שהמעטפת הפנימית (Theca interna) מפרישה אסטרוגן.
התפתחות הזקיק השחלתי > התפתחות שלישונית

הזקיק השלישוני (מכונה גם הזקיק הגרפיאני או הזקיק על שם גראף) הוא הזקיק המוכן לביוץ. בשלב זה האואוציט משלים את שלב המיוזה הראשונה (שנעצרה בשלב העוברות) וכך נוצר תא אואוציט שניוני יחיד בתוך הזקיק השלישוני. הזקיק הגרפיאני מכיל שכבה עבה של תאי גרנולוזה, תאי סטרומה וסיבי קולגן. כמו כן גדלה בועית נוזל (כיס אנטרום) מלאה בחומצה היאלורונית בסמוך לאואוציט. ביום ה-14 למחזור החודשי, הזקיק וכיס הנוזל גדלים לממדים גדולים עד כדי פקיעת האואוציט השניוני מהשחלה. הפקיעה נחשבת לפצע, אולם במונחי פריון מעידה על פוריות. הכתר הזוהר הוא החומר היחידי שנותר מהזקיק. הכתר נוצר בהתפתחות הזקיק המוקדם במעבר מאפיתל שטוח לקובייתי. הוא מכיל חלבונים מזינים ומלווה את הביצית עד לשלב הבא. הכתר מהווה מחסום ביולוגי לתאי זרע בגלל הרכבו הכימי.
התפתחות הזקיק השחלתי > הגופיף הצהוב

הזקיק ממשיך לתפקד בתהליך המחזור החודשי גם לאחר פקיעת הנוזל ההיאלרוני ותא הביצית מהשחלה.
תאי הגרנולוזה, המרכיבים את הזקיק, עוברים לוטאינציה בהשפעת ההורמון והופכים לצהבהבים. הזקיק נקרא כעת גופיף צהוב (בלטינית: Corpus luteum). בתהליך זה חלה התפתחות כלי דם, אגירת שומנים והיפרטרופיה של התאים הגרנולוזים ותאי טקה בתוך הגופיף. תאי הטקה מפרישים אסטרוגנים ופרוגסטרון. תאי הגרנולוזה של הגופיף הצהוב מפרישים פרוגסטרון שמונע ביוץ נוסף וזאת משום שפרוגסטרון מדכא הורמון LH. במידת הצורך ממשיך הגופיף להתקיים, כלומר במקרה של הפריה.
התפתחות הזקיק השחלתי > הגופיף הצהוב > הפריה

לאחר הפריה, כאשר העובר הראשוני נקלט ברחם, מופרש ההורמון HCG (המזוהה בעיקר כאינדיקטור להריון בבדיקת שתן סטיק). ההורמון מקיים תקשורת הורמונלית עם הגופיף עד אשר נוצרת השליה. כתגובה לסיגנלים מההורמון, הגופיף מפריש פרוגסטרון ואסטרוגנים לעיבוי הרחם. משך חיי הגופיף מרגע ההפריה, כ-3 חודשים.
התפתחות הזקיק השחלתי > הגופיף הצהוב > ללא הפריה

במידה ולא מופרית הביצית בתוך 14 יום, הגופיף מתנוון והופך לגופיף לבן (בלטינית: Corpus albican). משך חיי הגופיף ללא הפריה, כ-14 יום.
מחזור הורמונלי

התפתחות תא הביצית תלויה לחלוטין בזקיק. הזקיק הוא שמעניק סביבה פונקציונלית לתא ובמקביל מעורר הורמונים המעבים את האנדומטריום (דופן הרחם).
הגופיף אחראי על הפרשת ארבעה הורמונים וחלבונים עיקריים:
אסטרוגן - היפרפלזיה (שגשוג) של האנדומטריום ובכך הכנתו לקליטת עובר (האנדומטריום הוא קרום פנימי של הרחם, עשוי מאפיתל עמודי חד שכבתי ומשכבת תאי נבט).
פרוגסטרון - אגירת גליקוגן, החיוני לפלורת הרחם והנרתיק. (הגליקוגן חיוני לשמירת תנאי חומציות מתאימים ברחם. פלורת הרחם ניזונה מגליקוגן) ולתחזוקת האנדומטריום. מעכב GnRh ו-LH (מעכב ביוץ נוסף).
אינהיבין - חלבון מעכב הפרשת FSH המעורר זקיקים על מנת למנוע הפרשת זקיקים חדשים.
רלקסין - גורם לעלייה בתפוקת הלב, סינון הדם (בכליה), גמישות רצועות ושרירים.
הורמון ה-GnRh הוא ההורמון המרכזי בתהליך. ההורמון מופרש מההיפותלמוס ומעורר את ההיפופיזה הקדמית להפריש שני הורמוני מין עיקרים: FSH ו-LH. ההורמון FSH מופרש מהיום הראשון של דימום המחזור עד ליום ה-13 למחזור החודשי, אולם תקופת שגשוג הזקיק מתחילה מהיום הרביעי למחזור עד לסוף היום ה-12 (כ-8 ימים). ההורמון מעודד הפרשת אסטרוגנים. ביום ה-14 מופרש הורמון הביוץ-LH שהופך את הזקיק לגופיף צהוב. הגופיף מפריש פרוגסטרון (לקליטת העובר) ואסטרוגנים לעיבוי הרחם והכנת איברי מין משניים לקליטת העובר (בלוטות חלב). ההפרשה מפסיקה עם התנוונות הגופיף, שיגרום להתחלת הפרשת הורמון מעורר זקיק מחדש ביום הראשון למחזור החודשי.
ראו גם

ספרמטוגנזה
הורמון מגרה זקיק
ציסטה פרא-שחלתית
שחלות פוליציסטיות
לקריאה נוספת

human reproductive system | Britannica
Peter C.K. Leung and Eli Y. Adashi, The Ovary (Second Edition) (עמ' 110), ISBN: 978-0-12-444562-8, ‏2004
Catherine Racowsky,     Timothy J. Gelety, Principles of Medical Biology (עמ' Pages 77–102), Reproductive Endocrinology and Biology, ‏1998
הערות שוליים

↑  Elizabeth A. McGee, Aaron J. W. Hsueh, Initial and Cyclic Recruitment of Ovarian Follicles1, Endocrine Reviews, 2011-04-20 doi: 10.1210/edrv.21.2.0394(הקישור אינו פעיל)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  TA98: A09.1.01.013 
קרום הזונה פלוסידה הוא הקרום העוטף את פלסמת האואוציט.
חיי הזקיק:

 1. זקיק מוקדם המתפתח לזקיק ראשוני 2. זקיק ראשוני מאוחר שמתפתח לזקיק שניוני 3. זקיק על שם גרף (גרפיאני) 4. פקיעת התא האואוציטי השניוני מהזקיק אל מחוץ לשחלה 5. הגופיף הצהוב 6. התנוונות

מאזן הורמונלי במחזור החודשי: ההורמון מעורר זקיק יורד לקראת היום ה14 במקביל חלה עליה בהורמון הביוץ ובאסטרוגן. חלה עליה משמעותית בפרוגסטרון לאחר הביוץ ונפילה ברמת ההורמון בסוף המחזור החודשי.
חומות אבורה (רומית ומורית)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  חומה, אתר ארכאולוגי רומי, מורשת תרבותית 
 כתובת:  לוסיטניה 
 מיקום:  União das Freguesias de Évora (São Mamede, Sé, São Pedro e Santo Antão) 
 מדינה:  פורטוגל 
 קואורדינטות:  38°34′16″N 7°54′32″W﻿ / ﻿38.571238°N 7.908969°W﻿ / 38.571238; -7.908969
 he
 
חומות אבורה (רומית-גוטית ומורית; בפורטוגזית: Cerca velha - "סֶרקה וֶליה" - כלומר "החומות הישנות" או Muralha romano-goda e araba או "החומה הרומית-גוטית והערבית") נמצאות בעיר אבורה, בפרגזיה סה וסגאו פדרו, במחוז אבורה, בפורטוגל. החל משנת 1922 הן קיבלו מעמד של מונומנט לאומי של פורטוגל, כחלק מן המרכז ההיסטורי של העיר אבורה. הן נרשמו לכן גם כמורשת עולמית של אונסק"ו.
החומות הרומיות והמוריות היוו מתחם הגנתי שהוקם באבורה במהלך מאות שנים. החלק הקדום ביותר נבנה במאה ה-3, בימי השלטון הרומי. הוא הקיף שטח של כ-100 דונם ואורכו היה כ-1,280 מטר. השער הרומי "דונה איזבל", הקרוי גם "הקשת הרומית של אבורה" הוא שריד מאותה תקופה.
בתקופה הויזיגוטית הוקם המגדל המלבני (Torre quadrangular), המכונה בקרב העם גם מגדל סיסבוטו, לפי שמו של מלך ויזיגוטי, שמיחסים לו את בנייתו במאה -ה-3, בתקופה הרומית המאוחרת.
יודעים מעט על השינויים שעברו החומות האלה באותם הזמנים . אף בנוגע למבנה החומות בתקופה המוסלמית (שסופה בשנת 1165) לא ידועים הרבה פרטים. קיימים שרידים אסלאמיים אחדים באזור שמאחורי הקתדרלה (Sé) ומאחורי המקדש הרומי. למשל שער מבוצר ושרידי הקסבה העתיקה. טופונימים באותו אזור מזכירים את קיומה שם, אחרי הרקונקיסטה, של השכונה המורית - לה מוראריה, הצפונית-מערבית.
תיאור

החומות הנ"ל מהוות מתחם אדריכלי צבאי-הגנתי שיש בו מגוון רחב מאוד של סגנונות, בעקבות שינויים ושיפוצים בתקופות שונות, רומית, גוטית ואיסלאמית.
שער דונה איזבל הוא קשת מעץ, היחידה ששרדה ממתחם החומה הישנה. הוא מסמן את מסלול הרחוב הראשי מהתקופה הרומית - קארדו מקסימו, ממנו נותר רק קטע קצר מתחת לקשת. מתחם החומה הישנה היה מוגן בזמנו על ידי מגדלי עץ איתנים. שרדו אחד מהמגדלים שהגנו על שער רחוב סלריה (Rua da Selaria, Porta da Selaria), והנקרא Torre de Anjo (מגדל המלאך) (בהתחלת הרחוב 5 באוקטובר), (את השני ,את Torre do Carroucho הפילו במאה ה-16 אחרי שאיבד את חשיבותו האסטרטגית עקב בניית החומה השנייה), הנמצא מצד ימין לדרך אל המקדש הרומי, והשער "פורטה דה מורה"Porta de Moura.בימי הביניים שער סנטה איזבל נקרא "פורטה דה טאליו דל מורו" (שער "איטליז המורי"). החל מן המאה ה-17 נקרא בשמו הנוכחי - שער סנטה איזבל.
קטע מן החומה הרומית ויסודות של בתים רומיים שרדו לאורך סימטת אלקארקובה דה סימה (Travessa Alcárcova de Cima) במרכז ההיסטורי. מבנים אלו מוזכרים בפואמה האפית "לוזיאדה" של לואיש דה קמואש.
על יד מנזר גואל העולם Convento do Salvador do Mundo, שהוקם על יסודות מבצר קדום, ניצב מגדל הקרוי Torre do Salvador שמקורו במגדל עוז ויזיגוטי.
בככר סרטוריו (Praça de Sertório) הסמוכה של היום, בה מתרומם בניין העירייה Paços do Concelho נמצא בימי קדם שוק העיר. בככר הזאת נמצאו שרידים של החומות הישנות הממשיכות עד ל"מגדל סיסבוטו" Torre de Sisebuto שב"רחוב החדש" - Rua Nova, או בשמו הנכון יותר "המגדל המלבני של אבורה" (Torre tetrangular de Evora) שנבנה בתקופה הרומית המאוחרת, ולא התקופה הוויזיגוטית כפי שסוברת המסורת העממית. יסודותיו נמצאים מעל שרידי בית רומי מן המאה ה-1 שקירותיו היו מכוסים פרסקות.
בשנת 1987 בעת עבודות ליד בניין העירייה נמצאו מרחצאות רומיות (Thermae) הכוללים מרחבים שנועדו ל- מרחצאות חמות ועם אדים (praefurnium ,laconicum (מערכת ההסקה) ו- natatio (בריכה).
מ"מגדל המלאך" ועד ה "פורטה דה מורה", כשעוברים דרך אלקארקובה דה באישו (Alcárcova de Baixo) ודרך לארגו דה מיזריקורדיה ("רחבת הרחמים") נתקלים בחלקים פחות בולטים לעין של הביצורים הישנים, החבויים בין בתים וכנסיות.
לקריאה נוספת

Carmen Balesteros, Élia Mira Muralhas de Évora, Actas das Jornadas Inter e Pluridisciplinares, Lisboa, Universidade Aberta, 1993/94"
1996 " Miguel Pedroso de Lima O recinto amuralhado de Évora, Estar Editora
הערות שוליים

1 2  מדריך תיירות, אתר העירייה
1 2  J.L.Espada Feio
חסחוסן צלופחי

| חסחוסן צלופחי |
| --- | --- |
  
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
מחלקה:: דגי סחוס
על־סדרה:: דמויי כריש
סדרה:: שש זימאים
משפחה:: חסחוסניים
סוג:: חסחוסן
מין:: חסחוסן צלופחי
שם מדעי
 Chlamydoselachus anguineus ‏López, 1884
תחום תפוצה

חסחוסן צלופחי (שם מדעי: Chlamydoselachus anguineus), מין ממשפחת החסחוסניים (Chlamydoselachidae). במשפחה זו רק מין אחד נוסף, חסחוסן דרום-אפריקאי. משפחת החסחוסניים נחשבת למאובן חי.
מאפיינים

החסחוסן הצלופחי הוא דג סחוס נדיר, המשתייך לסדרת שש זימאים (Hexanchiformes) שבמחלקת דגי הסחוס, ולמרות דמיונו הרב לצלופח אינו מסווג כדג גרם. לחסחוסן צלופחי גוף כשל צלופח, אך לו שישה זימים, ופה משונן כשל כריש, שבו שיניים קטנות וחדות מאוד. אורכו מגיע עד ל-1.80 מטר.
המין התגלה לראשונה במימי יפן ב-1884, ובמשך השנים נתפסו פרטים מעטים שלו. אחת הסיבות לכך היא שהדג חי בעומק רב, בין 120 ל-1,280 מטרים וממעט לעלות לפני הים. הוא ניזון בעיקר מדיונונים ומדגים. ב-23 בינואר 2007 נלכד פרט חי בסמוך לנמל שיזואוקה שביפן. הפרט זוהה כנקבה שאורכה כ-1.60 מטר, והיא מתה כעבור שעות אחדות. צוות המטפלים הספיק להסריטה בעודה בחיים, לראשונה במין זה.
טקסונומיה ופילוגנטיקה

מבחינה טקסונומית, במשפחת החסחוסניים רק שני מינים השונים מאוד משאר המינים בסדרת השש-זימאים, ולכן מוצע לשייכם לסדרה נפרדת בשם חסחוסאים (Chlamydoselachiformes).
הזואולוג לודוויג דדרליין (Döderlein) זיהה, תיאר וסיווג לראשונה את חסחוסן צלופחי כמין בדיד של כריש. לאחר שלוש שנים (1879–1881) של מחקר ימי ביפן, דדרליין לקח שתי דגימות חסחוסן צלופחי לווינה, אך איבד את כתב היד הטקסונומי של המחקר. שלוש שנים מאוחר יותר, בעלון של מכון אסקס (כרך 16, 1884) פרסם הזואולוג סמואל גרמן (Garman) את הטקסונומיה הראשונה של החסחוסן הצלופחי, בהתבסס על תצפיותיו, מדידותיו ותיאוריו: נקבת כריש באורך 1.5 מטר ממפרץ סגאמי, יפן. במאמר "כריש יוצא דופן" סיווג גרמן את המין החדש לסוג ומשפחה, וקרא לו Chlamydoselachus anguineus (כריש דמוי צלופח עם סלסולים). המינוח היווני-לטיני של חסחוסן צלופחי נובע מהמילים היווניות כלמי (מסולסל) וסלכוס (כריש) ומהמילה הלטינית anguineus (כמו צלופח). מלבד שמו הנפוץ, החסחוסן הצלופחי ידוע גם בשם "כריש לטאה" (lizard shark) ו"כריש הפיגום" (scaffold shark).
החסחוסן הצלופחי נחשב ל"מאובן חי", מכיוון שהשושלת המשפחתית שלו מתוארכת לתקופת הקרבון (כ-360 עד כ-300 מיליון שנה לפני זמננו). בתחילה, מדענים ימיים ראו בחסחוסן הצלופחי נציג חי ואבולוציוני של תת-המחלקה מחויצי זימים הנכחדת של דגי סחוס (בטאים, כרישים, תריסניתיים, מסורניים), מכיוון שגופו של החסחוסן הצלופחי הציג תכונות אנטומיות פרימיטיביות, כגון לסתות ארוכות עם שיניים משולשות וקודקוד רב-שיניים; אמפיסטיליה (amphistyly), שהיא חיבור ישיר של הלסתות לגולגולת, בנקודה מאחורי העיניים; ומיתר גב, מעין סחוס שקדם לחוליה, המורכב מפרוטו-חוליות. מניתוח אנטומי זה, גרמן שיער שהחסחוסן הצלופחי קשור לכרישי הקלאדודונטים (Cladodont) מהסוג Cladoselache שהתקיימו בתור הדבון (כ-420 עד כ-360 מיליון שנה לפני זמננו) בעידן הפלאוזואיקון (כ-540 עד כ-250 מיליון שנה לפני זמננו). בניגוד לתזה של גרמן, האיכתיולוג תיאודור גיל (Gill) והפלאונטולוג אדוארד דרינקר קופ שיערו שהעץ האבולוציוני של החסחוסן הצלופחי מצביע על קשר להיבודונטים, שהיו המינים הדומיננטיים של הכרישים בתקופת המזוזואיקון (מ-252 עד 66 מיליון שנה לפני זמננו). קופ שייך את מיני החסחוסן הצלופחי (Chlamydoselachus anguineus) לסוג המאובנים קסנקנתוס שהתקיים מסוף הדבון עד סוף הטריאס (מכ-250 ועד כ-200 מיליון שנה לפני זמננו).
התכונות האנטומיות של הגוף, השריר והשלד משייכות את החסחוסן הצלופחי מבחינה פילוגנטית לתת-המחלקה מחויצי זימים - כרישים ובטאים מודרניים - ומקשרות את החסחוסן הצלופחי לכריש מסדרת השש זימיים. ניתוח גנטי מ-2016 עשוי גם הוא להצביע על כך. האיכתיולוג שיגרו שיראי (Shigeru Shirai) שיער שהחסחוסן הצלופחי שייך לסדרת החסחוסנים (Chlamydoselachiformes) ושיש בסדרה זו רק שני מינים (C. anguinesis ו-C. africana). כחיה ימית, החסחוסן הצלופחי נחשב מאובן חי בגלל שהאנטומיה והמבנה שלו לא השתנו, יחסית, מאז הופעתו לראשונה בים הקדום של הקרטיקון המאוחר (לפני כ-95 מיליון שנה) או בסוף היורה (לפני כ-150 מיליון שנה).
במונחים אבולוציוניים, החסחוסן הצלופחי הוא מין בעל חיים שהתפתח לאחרונה בהיסטוריה של כדור הארץ; הגילויים המוקדמים ביותר של שיניים מאובנות של המין Chlamydoselachus anguineus מתוארכים לתקופת הפלייסטוקן המוקדמת (11 עד 2.5 מיליון שנה לפני זמננו). בשנת 2009, ביולוגים ימיים זיהו, תיארו וסיווגו את ה-Chlamydoselachus africana (חסחוסן צלופחי בדרום אפריקה) במימי האוקיינוס האטלנטי של דרום אנגולה ודרום נמיביה כמין של חסחוסן צלופחי השונה מה-Chlamydoselachus anguineus שזוהה ב-1884.
הערות שוליים

↑  חסחוסן צלופחי באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  Garman, S. (January 17, 1884). "An Extraordinary Shark". Bulletin of the Essex Institute. 16: 47–55.
↑  Bright, M. (2000). The Private Life of Sharks: The Truth Behind the Myth. Stackpole Books. pp. 210–213. ISBN 0-8117-2875-7.
↑  Smart, J.J.; Paul, L.J.; Fowler, S.L. (2016). "Chlamydoselachus anguineus". IUCN Red List of Threatened Species. 2016: e.T41794A68617785. doi:10.2305/IUCN.UK.2016-1.RLTS.T41794A68617785.en. Retrieved 19 November 2021.
↑  "The Frilled Shark—The Oldest Living Type of Vertebrates". Scientific American 56 (9): 130. 1887-02-26. doi:10.1038/scientificamerican02261887-130a. ISSN 0036-8733
↑  Compagno, L.J.V. (1977). "Phyletic Relationships of Living Sharks and Rays". American Zoologist. 17 (2): 303–322. doi:10.1093/icb/17.2.303
↑  Garman, S.; Gill, T. (March 21, 1884). "'The Oldest Living Type of Vertebrata,' Chlamydoselachus". Science. 3 (59): 345–346. doi:10.1126/science.ns-3.59.345-a. PMID 17838181.
↑  Bustamante, Carlos; Bennett, Michael B.; Ovenden, Jennifer R. (2016-01-01). "Genetype and phylogenomic position of the frilled shark Chlamydoselachus anguineus inferred from the mitochondrial genome". Mitochondrial DNA Part B. 1 (1): 18–20. doi:10.1080/23802359.2015.1137801. ISSN 2380-2359. PMC 7799599. PMID 33473392.
↑  Compagno, L.J.V. (1977). "Phyletic Relationships of Living Sharks and Rays". American Zoologist. 17 (2): 303–322. doi:10.1093/icb/17.2.303.
↑  Martin, R.A. The Rise of Modern Sharks. ReefQuest Centre for Shark Research. Retrieved on April 25, 2010.
↑  Marsili, S. (2007). Analisi systematic, paleoecological e paleobiogeographical Della selaciofauna polio-Pleistocene del Mediterraneo.
↑  Ebert, D.A.; Compagno, L.J.V. (2009). "Chlamydoselachus africana, a new species of frilled shark from southern Africa (Chondrichthyes, Hexanchiformes, Chlamydoselachidae)". Zootaxa. 2173: 1–18. doi:10.11646/zootaxa.2173.1.1.
טיטי אדום-בטן

| טיטי אדום-בטן |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פרימטים
תת־סדרה:: בעלי אף יבש
משפחה:: סאקיים
סוג:: פלקטורוצבוס
מין:: טיטי אדום-בטן
שם מדעי
 Plecturocebus moloch ‏הופמנסג, 1807
תחום תפוצה
 תפוצת הטיטי אדום-הבטן (באדום)

טיטי אדום-בטן (שם מדעי: Plecturocebus moloch) הוא מין ממשפחת הצבוסיים שבתת-סדרת קופים רחבי אף.
המין נפוץ במרכז ברזיל, אך רק סמוך לאגן הניקוז של האמזונאס ובנביעות נהר האורינוקו.
המין מונוגמי. הצאצאים נולדים בחודשים דצמבר עד אפריל. משך ההיריון אינו ידוע. הגעה לגודל מרבי בגיל 10 חודשים, על אף שהגעה לתצורת השיניים הבוגרת אורכת 15 חודשים מהלידה.
הזכרים משתתפים באופן פעיל בגידול הצאצאים, ואף סוחבים אותם למעט בזמן ההנקה. צעירים עוזבים את המבנה החברתי של המשפחה בגיל 2-3 שנים.
המין יימצא לרוב בצמחייה נמוכה ובקרבת נהרות. הם נצפו משחרים מזון אף על הקרקע. קבוצות המשפחה טריטוריאליות ביותר, הן מורכבות מזכר בוגר, נקבה וצאצאיהם ממספר עונות רבייה. גודל ממוצע למשפחה כזו הוא 3.3 פריטים.
כיתר מיני הפרימטים הנאו-טרופים (מלבד הסוג דורוקולי), המין פעיל בשעות היום. שיחור המזון מופרע בשעות הצהריים החמות לטובת מנוחה קלה. הם ישנים בקבוצת המשפחה, בעצים סבוכים עתירי זלזלים שמסתירים אותם מפני טורפים שונים. המשפחה נוהגת לפקוד את אותו עץ כל לילה. הסוג טיטי נחשב בעל תכונות קוליות מגוונות מאשר מינים נאו-טרופים אחרים, ובכלל מיתר הקופים. התנהגות חברתית עיקרית הנעשית במבנה המשפחתי היא ניקוי הדדי (Grooming), שנעשה בסמוך למנוחת הצהריים. ביטוי נוסף לקרבה הוא שילוב הזנבות בין המינים, שנעשה בתדירות גבוהה ובכל מפגש אקראי ובמנוחה בין פריטים בקבוצה, שילוב הזנבות נעשה אף בזמן שינה.
המין ניזון ממגוון פירות ובכמות מרובה, הוא ניזון אף מפירות מיני הפיקוס. שאר התזונה מורכבת מעלים, חרקים, ביצים וחסרי חוליות קטנים.
בשנת 1996 נקבע על ידי IUCN כי שימורו של המין הוא ללא חשש/סיכון נמוך. הערכה מחודשת נעשתה בשנת 2003 עקב בירוא יערות נרחב באגן האמזונאס וקיטוע תחום המגורים המזרחי של המין בדרום מדינת פארה בברזיל. אולם, האוכלוסייה הגלובלית של המין לא נמצאה בסיכון באותו זמן ולכן נקבע כי שימורו ללא חשש.
למין זה תפוצה נרחבת יותר מכל יתר המינים בסוג. את חלקו הצפון-מערבי של תחום מחייתו בצמוד למורדות נהר טפז'וס, הוא חולק עם המין טיטי הופמנס. את חלקו הדרום-מערבי של תחום מחייתו בצמוד ליובלי נהר ז'ורוונה, הוא חולק עם המין טיטי אפר שחור.
חוק הירושה הראשון

חוק הירושה הראשון בתקופת שלטונו של הנרי השמיני הועבר על ידי הפרלמנט האנגלי במרץ 1534. החוק נקרא באופן רשמי חוק הירושה לכתר 1533; לעיתים קרובות הוא מתוארך ב-1534, היות שהוא הועבר בשנה הקלנדרית הזו. אולם, לוח השנה החוקי שהיה בשימוש באותו זמן תארך את תחילת השנה ב-25 במרץ ולפיכך החשיב את החוק ב-1533.
החוק הפך את הנסיכה שטרם נולדה, אליזבת, בתו של הנרי השמיני מאן בולין, ליורשת האמיתית לכתר על ידי כך שהכריז על מרי, בתו של המלך מקתרין מאראגון כממזרה. החוק גם דרש שכל הנתינים, במידה ויצוו עליהם, ישבעו להכיר בחוק הזה כמו גם בעליונות המלך. על פי חוק הבגידה 1534, כל מי שיסרב להישבע יואשם בבגידה.
החוק הוחלף מאוחר יותר על ידי חוק הירושה השני, שהפך את אליזבת לבלתי חוקית ולאחר מכן בחוק הירושה השלישי, שהחזיר את שתי האחיות לסדר הירושה.