stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טוני בנט
קריירה > 2021–2023: אלבום אחרון ופרישה

ב-12 באוגוסט 2021, שבוע לאחר יום הולדתו ה-95, הודיע בנט על פרישתו מהופעות חיות. בנו דני הצהיר כי על-אף שאביו נותר זמר מוכשר, גילו המופלג ומצבו הבריאותי לא מאפשר לו להמשיך להופיע מול קהל. אלבומו האחרון, Love for Sale, פרויקט משותף נוסף שלו עם גאגא, יצא ב-30 בספטמבר אותה שנה. הוא הגיע לשיאו במקום השמיני בבילבורד 200, וזכה לביקורות חיוביות מפי מבקרי המוזיקה. כשכתב למגזין "The Guardian" טען אלכסיס פטרידיס כי הביצועים הווקאליים של בנט נשארו נהדרים למרות גילו ומצבו הבריאותי. עם הוצאת "Love for Sale" שבר שיא גינס נוסף עבור "האדם המבוגר ביותר שפרסם יצירות מוזיקליות חדשות" (95 שנים ו-60 יום). הופעתו האחרונה של בנט נערכה ב-16 בדצמבר ב-MTV Unplugged.‏ סרט תיעודי המסקר את יצירת שני אלבומיהם המשותפים בשם "The Lady and the Legend" עתיד היה להתפרסם בפרמאונט+ ב-2022.
אמנות > כצייר

מעבר לקריירה המוזיקלית שלו זכה בנט להצלחה גם כצייר. הוא לא השתמש בשם הבמה שלו אלא בשמו האמיתי, אנתוני בנדטו או רק בנדטו. הוא צייר מדי יום את הנופים מחלונות המלון שלו בזמן סיבובי הופעות שונים. עבודותיו הוצגו בגלריות רבות ברחבי העולם. הוא הוכתר לאמן הרשמי של הדרבי של קנטקי בשנת 2001, והוזמן על ידי האומות המאוחדות להכין שני פורטרטים לרגל יום הולדתו ה-50.‏ "Homage to Hockney", שהוכן כמחווה עבור חברו דייוויד הוקני, מוצג בקביעות במכון באטלר לאמנות בינגסטאון שבאוהיו.‏ "Boy on Sailboat, Sydney Bay" נמצא באוסף הקבוע של מועדון האמנויות הלאומי בפארק גראמרסי בניו יורק ובמוזיאון סמית'סוניאן לאמנות אמריקאית בוושינגטון די. סי.. הציורים והרישומים שלו הופיעו ב-"ARTnews" ובמגזינים אחרים, ואף נמכרו בסכום של עד 80,000 דולרים ליחידה. רבות מיצירותיו פורסמו בספר האמנות "Tony Bennett: What My Heart Has Seen" ב-1996. בשנת 2007 הפך ספר נוסף הכולל את יצירותיו בשם "Tony Bennett in the Studio: A Life of Art & Music" לרב-מכר.
אמנות > סגנון מוזיקלי והשפעה

בשנת 2010 הדגיש בנט את משנתו המוזיקלית:
אני לא הופך את המוזיקה שלי לעכשווית בגלל חברות תקליטים גדולות. איני עוקב אחר המיינסטרים. שיר שכתוב רע לעולם לא יבוצע על ידי. בשנות ה-20 וה-30 החלו כותבים כמו קול פורטר וג'וני מרסר לחבר שירים נפלאים. אלה קלאסיקות, שלצערי לא מקבלות את היחס הראוי להן.
הסגנון הבסיסי של בנט השתנה מעט במרוצת השנים, אם-כי מבקרי המוזיקה חשים כי יכולותיו הווקאליות התגלו במלוא תפארתן דווקא כשהזדקן. הוא שולט בכל תתי-הז'אנר של הג'אז, החל מבלדות אינטימיות ומרגשות וכלה בשירי סווינג מרקידים. עד תחילת שנות ה-20 של המאה ה-21 המשיך בנט להופיע מול קהל באופן תכוף. החוסן והעקשנות שלו לדבוק בז'אנר הג'אז המסורתי, כמעט ללא שינויים הפכו אותו לסנסציה בתעשיית הבידור המודרנית. בנט גילם את דמותו במספר סרטים, דוגמת "בואו נדבר על זה" ו"ברוס הגדול מכולם". הוא מכר כחמישים מיליון תקליטים ברחבי העולם, נכנס להיכל התהילה של הביג בנד והג'אז, פרסם אוטוביוגרפיה בשם "The Good Life: The Autobiography of Tony Bennett" וקיבל פרס מפעל חיים מהאגודה האמריקאית למלחינים, מחברים ומוציאים לאור.
בנט מרבה בשיריו להאדיר את נושא האהבה על כל גווניו. הוא שר פעמים רבות על בגידה, רומנטיקה, חיזור ומגע אינטימי בין גבר לאשה. הסינגל המוביל מתוך אלבום הבכורה שלו, "Because of You", תיאר כיצד בת־זוגו גרמה לסוף מערכת היחסים ביניהם. שמו של אלבום האולפן ה-45 שלו, Here's to the Ladies, מאדיר את המין הנשי כסמל ליופי ולהוד. נושא נוסף שמועלה רבות בשיריו של בנט הוא בדידות. עם זאת, על-אף המשמעות השלילית של המונח, הרצועות שעוסקות בו בדרך כלל קצביות ועליזות.
חיים אישיים

ב-12 בפברואר 1952 התחתן בנט עם פטרישיה ביץ', אז סטודנטית למוזיקה וחובבת ג'אז, אותה פגש במהלך הופעתו שנה קודם לכן במועדון לילה בקליבלנד. אלפיים מעריצות לבושות בבגדים שחורים התאספו מחוץ לקתדרלת פטריק הקדוש שבמנהטן, בו נערך טקס הנישואין, במטרה לדמות מנהגי אבלות. לשניים נולדו שני בנים: ד'אנדראה (דני, 1954) ודיגל (דיי, 1955). בשנת 1965 החלו בתהליכי גירושין, כיוון שבנט כמעט ולא נכח בביתן המשותף, לטענת ביץ', שהסתיימו ב-1971.
לימים נודע כי בנט בגד בביץ' עם השחקנית סנדרה גראנט, אותה הכיר בזמן צילומים לטקס פרסי האוסקר ב-1965. הם חיו יחד כזוג מספר שנים וב-29 בדצמבר 1971 נישאו בטקס סודי בניו יורק. נולדו להם שתי בנות: ג'ואנה (1970) ואנתוניה (1974). לבסוף, בשנת 1983 נפרדו השניים.
בשלהי שנות ה-80 נכנס למערכת יחסים רומנטית ארוכת שנים עם סוזן קרואו, מורה בדימוס בניו יורק. היא נולדה ב-9 בספטמבר 1966 – צעירה בארבעים שנים מבנט. אמה אף הצטלמה עם בנט כשהייתה בהריון איתה. קרואו הייתה יושבת ראש מועדון המעריצים של בנט באזור מפרץ סן פרנסיסקו.
יחד הקימו את "Exploring the Arts", ארגון צדקה המוקדש לקידום ותמיכה בחינוך לאמנויות. בד בבד הקימו את בית הספר לאמנויות על שם פרנק סינטרה, חברו של בנט, בקווינס. ב-21 ביוני 2007 נישא לקרואו בטקס נישואין פרטי בניו יורק, בנוכחותו של מושל ניו יורק מריו קואומו.
בפברואר 2021 דווח ב-AARP כי בנט אובחן כחולה במחלת אלצהיימר בשנת 2016. למרות זאת, המשיך להופיע ולהקליט מוזיקה חדשה עד לפרוץ מגפת הקורונה. רופאיו הפרטיים סבורים כי תרגולי השירה הקבועים שלו מנעו את התסמינים הקשים של המחלה כמו חוסר התמצאות, דיכאון וניתוק כללי. הקלטותיו ל-Love for Sale נערכו בין השנים 2018–2020, כיוון שברוב המקרים בנט נעדר מימי ההקלטה בעקבות חולי פתאומי שנחל. בהכרזה על פרישתו באוגוסט 2021 מעולם המוזיקה הצהיר בנו כי מחלת אלצהיימר משפיעה בעיקר על הזיכרון לטווח הקצר.
בנט נפטר ב-21 ביולי 2023 בגיל 96.
דיסקוגרפיה

בנט פרסם יותר מ-60 אלבומים במהלך הקריירה שלו, כמעט כולם בהוצאת קולומביה רקורדס. האלבומים הנמכרים ביותר שלו בארצות הברית היו I Left My Heart in San Francisco,‏ MTV Unplugged ו-Duets: An American Classic. שלושתם זכו למעמד פלטינה על למעלה ממיליון עותקים שנמכרו ברחבי המדינה.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  1952: Because of You  1955: Cloud 7  1955: Alone at Last with Tony Bennett  1957: Tony  1957: The Beat of My Heart  1958: Long Ago and Far Away  1959: In Person!  1959: Strike Up the Band  1959: Hometown, My Town  1960: To My Wonderful One  1960: Alone Together  1961: Tony Sings for Two  1961: Sings a String of Harold Arlen  1961: My Heart Sings  1962: I Left My Heart in San Francisco |  1963: I Wanna Be Around...  1963: This Is All I Ask  1964: The Many Moods of Tony  1964: When Lights Are Low  1964: Who Can I Turn To  1965: If I Ruled the World: Songs for the Jet Set  1966: The Movie Song Album  1967: Tony Makes It Happen  1967: For Once in My Life  1968: Yesterday I Heard the Rain  1968: Snowfall: The Tony Bennett Christmas Album  1969: I've Gotta Be Me  1970: Tony Sings the Great Hits of Today!  1970: Tony Bennett's "Something"  1971: Love Story |  1972: Summer of '42  1972: With Love  1972: The Good Things in Life  1973: Listen Easy  1975: Life Is Beautiful  1975: The Tony Bennett/Bill Evans Album  1976: Tony Bennett Sings 10 Rodgers & Hart Songs  1977: Tony Bennett Sings More Great Rodgers and Hart  1977: Together Again  1986: The Art of Excellence  1987: Bennett/Berlin  1990: Astoria: Portrait of the Artist  1992: Perfectly Frank  1993: Steppin' Out  1995: Here's to the Ladies |  1997: Tony Bennett on Holiday  1998: Tony Bennett: The Playground  1999: Bennett Sings Ellington: Hot & Cool  2001: Playin' with My Friends: Bennett Sings the Blues  2002: Christmas With Tony Bennett and the London Symphony Orchestra  2002: A Wonderful World  2002: Christmas With Tony Bennett and the London Symphony Orchestra  2004: The Art of Romance  2006: Duets: An American Classic  2008: A Swingin' Christmas  2011: Duets II  2012: Viva Duets  2014: Cheek to Cheek  2015: The Silver Lining: The Songs of Jerome Kern  2018: Love Is Here to Stay  2021: Love for Sale |
ספרים

Bennett, Tony, Tony Bennett: What My Heart Has Seen, Rizzoli, 1996, ISBN 0-8478-1972-8
Bennett, Tony; Friedwald, Will, The Good Life: The Autobiography Of Tony Bennett, Pocket Books, 1998, ISBN 0-671-02469-8
Bennett, Tony; Sullivan, Robert, Tony Bennett in the Studio: A Life of Art & Music, Sterling Publishing, 2007, ISBN 978-1-4027-4767-0
Bennett, Tony, Life is a Gift: The Zen of Bennett, הרפר קולינס, 2012, ISBN 978-0-06-220706-7
Bennett, Tony; Simon, Scott, Just Getting Started, הרפר קולינס, 2016, ISBN 978-0-06-247677-7
לקריאה נוספת

Brooks, Tim; Marsh, Earle F., The Complete Directory to Prime Time Network and Cable TV Shows, 1946-Present (9th ed.), ספרי בלנטיין. (באנגלית)
Evanier, David, All the Things You Are: The Life of Tony Bennett, John Wiley & Sons, 2011. (באנגלית)
Friedwald, Will, Jazz Singing, Da Capo Press, 1996. (באנגלית)
Whitburn, Joel, The Billboard Book of Top 40 Hits: 1955 to present, בילבורד, 1983. (באנגלית)
Bennett, Tony, The Good Life: The Autobiography Of Tony Bennett, Simon and Schuster, December 7, 2010. (באנגלית)
ביאורים

↑  בתקופה זו נאסר על חיילים אמריקניים להתרועע עם אפרו-אמריקאים.
↑  בנט ערך בקונצרט שבע הופעות ביום, החל מ-10:30 בבוקר.
נלי תגר

| --- | --- |

תגר ביולי 2014
 לידה:  30 בנובמבר 1982 (בת 42) ישראל תל אביב-יפו, ישראל 
 סוגה מועדפת:  דרמה 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1993
 מקום לימודים:  תיכון בליך  סל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין 
 בן זוג:  איתן שריד
 צאצאים:  2
 פרופיל ב-IMDb
 
נלי תגר (נולדה ב-30 בנובמבר 1982) היא שחקנית, קומיקאית, סטנדאפיסטית, שדרנית רדיו ופרזנטורית ישראלית. זוכת פרס האקדמיה לטלוויזיה לשחקנית הטובה ביותר לשנת 2016 על תפקידה בסדרה הקומית "האחיות המוצלחות שלי".
ביוגרפיה

תגר נולדה בתל אביב, בת בכורה לרפאל שעלה מבולגריה, וטיבה ילידת ישראל, עורכי דין, ולה אח ואחות (אהרונה, ששיחקה בילדותה בסדרה ג'ינג'י). נלי קרויה על שמה של סבתה מצד אביה. גדלה בשכונת רמת חן שברמת גן ולמדה בתיכון בליך במגמת התיאטרון. אביה נפטר בשנת 2000, כשהייתה בת 18.
ב-2001 התגייסה לצה"ל, סיימה בהצטיינות קורס מש"קיות חינוך ושירתה בגדוד רותם של חטיבת גבעתי. הייתה מצטיינת פיקוד הדרום לשנת 2002.
בשנת 2008 סיימה את לימודיה בסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין.
קריירה > קולנוע

בשנת 1993, כשהייתה בת 10, גילמה ילדה מוכה - התפקיד הראשי בסרט הקצר "חברות" של דן וולמן וזכתה לשבחים רבים על הופעתה. בשנת 2000 שיחקה בסרט "אחות זרה" שכתב וביים דן וולמן, הסרט זכה בפרס וולג'ין בפסטיבל ירושלים באותה שנה. בשנת 2006 גילמה את נלי בסרט "ידיים קשורות" שביים דן וולמן. בשנת 2011 גילמה תפקיד קטן של מאבטחת טקס פרס ישראל בסרטו של יוסף סידר "הערת שוליים". בשנת 2014, שיחקה בתפקיד הראשי, לצד דאנה איבגי ושני קליין, בקומדיה השחורה המצליחה שכתבה וביימה טליה לביא - "אפס ביחסי אנוש". הסרט זכה בפסטיבל הסרטים טרייבקה בפרס הסרט הטוב ביותר והבמאית קיבלה את פרס הבמאית המצטיינת על שם נורה אפרון. על משחקה בסרט זה נבחרה נלי תגר לאחת מ-20 התגליות של 2014 ברשימה שפרסם בלוג הקולנוע "Indiewire" והיא הישראלית הראשונה שנכללה ברשימה זו.
בשנת 2015 שיחקה בסרט הקומי "אני לא מאמין, אני רובוט?!" של טל גולדברג וגל זלזניאק. באותה שנה שיחקה גם בסרטים הקצרים "אין ארוחות חינם" של לירון רווח ו"מה שלא הורג אותך" של דריה צוק.
בשנת 2016 שיחקה בסרטו של אבי נשר "החטאים" בתפקיד הראשי לצד ג'וי ריגר.
בשנת 2019 השתתפה בתפקיד הראשי בסרט "בשורות טובות" של הבמאי ארז תדמור, לצד רועי אסף.
בשנת 2022 השתתפה בסרט "בוטיק פריז" של הבמאי מרקו כרמל, לצד מוריס כהן.
קריירה > טלוויזיה

בשנת 2006 גילמה את שירן בעונה השנייה של "מעורב ירושלמי" ששודרה בערוץ 2, בבימויו של שי כנות.
בשנת 2009 גילמה את שימי (שמרית), התפקיד הראשי בסדרת דרמה של ערוץ 2 "שירות חדרים" שביים איתן ענר.
בשנת 2010 שיחקה בתפקיד אורח וגילמה את יעל בסדרת הדרמה של Yes "סרוגים" שביים לייזי שפירא. באותה שנה גילמה את חני כ"ץ ואת נישל בן יעקב בסדרת הטלוויזיה "15 דקות" שיצר אריק שגב ב-Yes. עוד באותה שנה השתתפה בפאנל תוכנית הבידור "מ'שתגידי" בערוץ ביפ, וכן בעונה השנייה ששודרה ברצועת "לילה ביפ" בערוץ 2.
בשנת 2011 גילמה את אורלי בדרמת הפשע של HOT3 "עספור" שכתבו חנן סביון וגיא עמיר וביים רני סער, וגילמה את שרונה גולדברג לצד דנה זקס בעונה השנייה של סדרת הרשת "המכשפות משינקין" שביים סם לביא ושודרה באתר ביפ.
בשנת 2012 גילמה את רננה בסדרת הטלוויזיה "יום האם" שכתבה דניאלה לונדון דקל וביים רני סער, וגילמה את שונית ונעמי הצעירה בסדרת הטלוויזיה "תנוחי" שביימו שירלי שטרן ויריב הורוביץ.
בשנת 2013 גילמה את מיה בסדרת הטלוויזיה "נויורק" וגילמה את דני בסדרת הטלוויזיה "סיפורי פיות" שביים קובי פז.
בשנת 2014 הובילה קמפיין פרסום לקפה עלית. באותה שנה גילמה את הדס בסדרת הטלוויזיה "אחת אפס אפס" שכתב וביים אמיר מן, וגילמה דמויות בסדרת הטלוויזיה "שבט צוצלת" שכתב אריק שגב וביים אופיר לובל בערוץ זום לילדי yes הטלוויזיה בלוויין. באותה שנה שיחקה בסדרת האינטרנט "שיחות יוצאות" שיצרו כתבו וביימו יוגב יפת וניר ברגר.
בשנת 2015 גילמה את נטע בסדרה "רון" שביים רון פלדמן.
בשנת 2016 שיחקה את נטלי בסדרה הקומית "האחיות המוצלחות שלי" של Yes, שכתבו גלית חוגי ונועה ארנברג וביים גורי אלפי. על משחקה בעונה הראשונה של סדרה זו זכתה תגר בפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה בקטגוריית השחקנית הקומית הטובה ביותר ובהמשך הייתה מועמדת לאותו פרס, ללא זכייה, על משחקה בעונה השנייה והעונה השלישית של הסדרה. באותה שנה החלה להנחות לצד צביקה הדר את התכנית "חדשות התנ"ך" בערוץ החינוכית. מאז קיץ 2016 היא הפרזנטורית של חברת "Wobi". משתתפת בתוכנית הסאטירה גב האומה כ"חבר פאנל מתחלף" מספטמבר 2016.
ב-דצמבר 2016 החלה לשחק בדרמה המוזיקלית oboy את טל קוטלר המייסדת והמנהלת של להקת אובוי.
בקיץ 2018 החלה להצטלם לסדרה "פוראבר" מבית היוצר של אורי גרוס. היא גילמה בה את רומי בת ה-12, שעברה תאונה מדעית והפכה לאישה בת 32. הסדרה עלתה לשידור ב-30 בדצמבר 2018 בערוץ TeenNick של HOT.
מקיץ 2019 היא הפרזנטורית של חברת H&M ומשנת 2020 היא פרזנטורית של קניוני עזריאלי.
משנת 2020 עד 2021 שימשה חברת פאנל קבועה ב"עד כאן!", תוכנית טלוויזיה סאטירית אשר שודרה בכאן 11.
כמו כן משנת 2020 עד 2021 גילמה את דמותה של שירי בסדרה הקומית "הנחלה" בקשת 12.
בשנת 2024 שיחקה בסדרה "חולי אהבה" כעדי אחותה של עמליה לוי.
בפברואר 2024 החלה להשתתף בתוכנית הסטנדאפ והמערכונים "מועדון הסטנד-אפ" שמשודרת בכאן 11.
קריירה > תיאטרון

ב-2008 שיחקה בהצגה "אוגוסט: מחוז אוסייג'" מאת טרייסי לטס שביים אילן רונן בתיאטרון הבימה. ב-2009 גילמה את נועה בהצגה "לילה במאי" מאת א.ב יהושע שביים אילן רונן בתיאטרון הבימה. ב-2010 שיחקה בהצגה "מישהו ימות בסוף" שכתב וביים מאור זגורי, וגילמה את ענת קוממי - חברתו של יוסי (נתי רביץ) וחברתו לשעבר של אסף (אושרי כהן) - בהצגה "לרקוד ולעוף" שכתב רשף לוי וביים אלון אופיר בבימה. ב-2011 גילמה את יוליה בהצגה "רומיאו ויוליה" מאת שייקספיר שביים נועם שמואל בתיאטרון הקאמרי. באותה שנה שיחקה בהצגה "ילדה טובה" שביים תום שוורצברג בתיאטרון השעה הישראלי.
ב-2012 שיחקה בהצגה "אהבת הדסה" מאת אורלי ישועה-שוורצברג שביים תום שוורצברג בתיאטרון השעה הישראלי. ב-2014 גילמה את מריאן אהובתו של קליאנט (אביב אלוש) - בהצגה "הקמצן" מאת מולייר שביים אילן רונן בתיאטרון הבימה. באותה שנה שיחקה בהצגה "הבחירה" שכתבו שלומית ארנון בר-לב (שגם ביימה) וליאת פישמן-לני בתיאטרון אורנה פורת.
ב-2016 השתתפה בהצגה "פליישר" מאת יגאל אבן אור בתיאטרון הבימה.
באוגוסט 2017 שיחקה בהצגה "אמא אמרה שאסור" מאת שרלוט קיטלי בבימויה של אתי רזניק בתיאטרון הבימה, לצד גאיה שליטא כץ, טטיאנה קנליס אולייר ומאיה מעוז.
מ-2019 ועד 2020 שיחקה במחזמר "בילבי" בתפקיד הראשי בהפקת תיאטרון תל אביב.
קריירה > רדיו

ב-18 במאי 2020 עלתה לאוויר תוכנית יומית ברדיו תל אביב בהגשת תגר ולירון ויצמן שעניינה שיח נשי ומביאה סיפורים אישיים של מאזינות לצד פינות ייעוץ ופעילות ברשתות החברתיות.
קריירה > סטנד-אפ

החל ממרץ 2019 תגר מציגה מופע סטנד-אפ בשם "נלי תגר עושה סטנד-אפ" שבו היא מספרת על חוויות מהחיים, המשפחה והשקפת עולמה. המופע החל כאירוע חד פעמי שנה קודם לכן במסגרת אירועי יום האישה.
חיים אישיים

תגר נשואה לאיתן שריד, להם בן ובת והם מתגוררים בתל אביב.
מועמדות ופרסים

| פרס | שנה | קטגוריה | עבור | תוצאה | סימוכין |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| פרס אופיר | 2014 | שחקנית המשנה הטובה ביותר | אפס ביחסי אנוש | מועמדות |  |
| פרס אופיר | 2017 | שחקנית המשנה הטובה ביותר | החטאים | מועמדות |  |
| פרס אופיר | 2019 | השחקנית הראשית הטובה ביותר | בשורות טובות | מועמדות |  |
| פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה | 2016 | השחקנית הטובה ביותר בסדרה קומית | האחיות המוצלחות שלי | זכייה |  |
| פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה | 2018 | השחקנית הטובה ביותר בסדרה קומית | האחיות המוצלחות שלי | מועמדות |  |
| פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה | 2019 | השחקנית הטובה ביותר בסדרה קומית | האחיות המוצלחות שלי | מועמדות |  |
| פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה | 2024 | שחקנית משנה בסדרת דרמה | "חולי אהבה" | בהמתנה |  |
| פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה | 2024 | שחקנית משנה בסדרת דרמה קומית וקומדיית מצבים | האחיות המוצלחות שלי | בהמתנה |  |
הערות שוליים

↑  Best Of 2014: 20 Breakthrough Performances, באתר "אינדי וויר", 3 בדצמבר 2015
↑  מערכת ערוץ התרבות, ‏100 ביחסי ציבור: נלי תגר בין 20 התגליות הגדולות של 2014, באתר ‏מאקו‏, 4 בדצמבר 2014
↑  שרון טל, לירון ויצמן ונלי תגר יגישו תכנית חדשה ברדיו תל אביב 102FM, באתר אייס, 24 במאי 2020
↑  מאיה כהן, מפחיד רצח: נלי תגר עושה סטנדאפ, באתר ישראל היום, 8 במרץ 2018
↑  יוני פרוים, בייבי בום: נלי תגר הפכה לאמא, באתר ynet, 4 במרץ 2017
גיל משעלי, לא תאמינו איך נלי תגר קראה לבן שלה, באתר רשת 13, ‏5 במרץ 2017
↑  יפעת הללי אברהם, ‏בשעה טובה: נלי תגר ילדה בת, אחות לרש"י, באתר ‏מאקו‏, 24 בדצמבר 2020
↑  הזוכים בתחרות הטלוויזיה 2016, באתר האקדמיה, ‏17 במרץ 2017
↑  השחקנית הטובה ביותר בסדרה קומית, באתר האקדמיה
↑  הזוכים והזוכות בתחרות פרסי הטלוויזיה 2019, באתר האקדמיה
↑   המועמדות והמועמדים לפרסי הטלוויזיה 2024, סרטון בערוץ "האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה", באתר יוטיוב, 2 במרץ 2025
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: 2015 – מירי אלוני ("להרוג את הסבתא") | פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה – השחקנית הטובה ביותר בסדרה קומית 2016 - נלי תגר ("האחיות המוצלחות שלי") | הבא: 2017 – מגי אזרזר ("ויקי ואני") |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007580975405171  GND: 114777773X  ISNI: 0000 0004 9970 8374  LCCN: no2018136953  VIAF: 5596147872011175170004   WorldCat (עם VIAF): 5596147872011175170004 
תגר בתוכנית הסאטירה "גב האומה", 2017
תגר בהצגה "הבחירה" בתיאטרון אורנה פורת
מומיה

המומיה של רעמסס השני
המומיה היחידה בישראל, במכון האפיפיורי למקרא בירושלים
מומיה גואנצ'ית, במוזיאון הארכאולוגי של טנריפה
מומיה במוזיאון המצרי בברלין
מומיה במוזיאון הבריטי
ראש של מומיה ממצרים, מצופה בזהב או אלקטרום, מהמאה השנייה, התקופה הרומית.
מומְיה היא גווייה משומרת של אדם או בעל חיים. המומיות הנודעות ביותר הן אלו שנחנטו במטרה לשמרן, בייחוד במצרים העתיקה. בסין נתגלו גוויות משומרות בתאי ארז שקועים, ארוזים בצמחי מרפא. מומיות נוצרו, כמו כן, באופנים טבעיים. אצי איש הקרח, לדוגמה, השתמר עקב תנאי קור.
המושג לקוח מהמילה הערבית "מוּמִיַא" (مُومِيَا) – אספלט. בעבר נחשב האספלט כמרכיב חיוני בתהליך חניטת המומיה, בעיקר עקב העור השחור שאפיין את הגוויות, אולם כיום נדחתה פרשנות זו. הצעה אחרת למקור השם היא במילה המצרית "מוּמ", שמשמעותה שעווה. שלא כמו האספלט, דונג דבורים היה בשימוש רב בחניטה המצרית.
מומיות שמורות היטב הן אלה של הפרעונים וקרוביהם, מומיות אלו נחבשו בתשומת לב רבה יותר והיו מוגנות יותר. המומיות ששרדו נותנות לנו את האפשרות להביט לתוך העבר ולדעת על המצרִים העתיקים ועל זמנם.
שלוש מהמומיות הידועות ביותר הן של תות ענח' אמון, סתי ורעמסס השני.
מומיה שהשתמרה באופן יוצא דופן היא שין ג'ווי שנתגלתה בחבל דאי שבסין. העור שלה עדיין גמיש וניתן לראות את סימני התכריכים. דם עדיין קיים בעורקים. הגפיים ניתנות לכיפוף. להבדיל מן המומיות של הפרעונים, כל האיברים הפנימיים נותרו במקומם במצב טוב.
היסטוריה של המומיות

העתיקות שבגוויות מצרים העתיקה לא עברו את תהליך הממיפיקציה המורכב, שאפיין את השושלת הראשונה. המתים נקברו בארון מתים עשוי קנה, ונקברו בחול. החול הלוהט יבש במהרה את גופות המתים ומנע את ריקבון הגופה. אחר זמן מה, מנגד, החלו המצרים לקבור את מתיהם בארונות עץ, וכדי למנוע את ריקבון הגופה החלו לחנוט את גופות המתים.
המומיה הקדומה ביותר מתוארכת למאה ה-34 לפנה"ס, אף על פי שאינה מומיה במובן המלא. הגויה מוצגת במוזיאון הבריטי, וזכתה לכינוי "ג'ינג'ר", בגלל שיערה האדום. ג'ינג'ר נקבר במדבר המצרי. אולי נקברה גופתו, כדי למנוע את אכילתה בידי תנים. תנאי המדבר החמים יבשו את הגופה, ומנעו מרקמות השריר להירקב. ג'ינג'ר נקבר עם מספר כלי חרס, שהכילו את מזונו בדרכו לעולם הבא. לא קיים תיעוד של מנהגים דתיים מהתקופה הזאת, ואין לדעת אם הייתה זאת כוונת המצרים לשמר את גופת המתים. אך בימי השושלת הראשונה כבר ניתן להבחין ברצון מובהק לשמר את הגופות.
בימי הממלכה התיכונה, מ-2055 לפנה"ס עד 1650 לפנה"ס, החונטים הוסיפו שלבים לתהליך. בשלב זה הוציאו החונטים את מוח הגויה בעזרת וו. בתחילה חוררו את גולגולת הגויה, ומאוחר יותר משכו את מוחה דרך האף. בתקופה זאת היה בשימוש הנטרון והשרף לייבוש הגויה.
טכניקות שימור היו בשימוש תרבויות נוספות בעולם. הסקיתים, האינקה ותרבויות נוספות של פרו, סקוטלנד, סין ומקסיקו נהגו לעיתים לחנוט את מתיהם.
מומיות בתנ"ך

בקברים הרבים שנמצאו ונחפרו בארץ ישראל עד היום, לא נמצאה אף מומיה. התנ"ך מזכיר שני אישים, שהיו בעלי מעמד בכיר במצרים באמצע האלף השני לפני הספירה שגופם נחנט במותם, ועצמותיהם הועלו לארץ: יעקב ויוסף. יעקב נקבר, אחרי 110 ימי אבל במצרים ומסע ארוך לארץ, במערת המכפלה בחברון:
וַיְצַו יוֹסֵף אֶת-עֲבָדָיו אֶת-הָרֹפְאִים, לַחֲנֹט אֶת-אָבִיו; וַיַּחַנְטוּ הָרֹפְאִים, אֶת-יִשְׂרָאֵל. ... וַיִּשְׂאוּ אֹתוֹ בָנָיו אַרְצָה כְּנַעַן, וַיִּקְבְּרוּ אֹתוֹ בִּמְעָרַת שְׂדֵה הַמַּכְפֵּלָה אֲשֶׁר קָנָה אַבְרָהָם אֶת הַשָּׂדֶה לַאֲחֻזַּת קֶבֶר מֵאֵת עֶפְרֹן הַחִתִּי עַל פְּנֵי מַמְרֵא.
עוד מספר המקרא על העלאת עצמות יוסף לארץ במהלך יציאת מצרים:
וַיַּשְׁבַּע יוֹסֵף אֶת בְּנֵי יִשְׂרָאֵל לֵאמֹר: פָּקֹד יִפְקֹד אֱלֹהִים אֶתְכֶם, וְהַעֲלִתֶם אֶת-עַצְמֹתַי מִזֶּה. וַיָּמָת יוֹסֵף, בֶּן-מֵאָה וָעֶשֶׂר שָׁנִים; וַיַּחַנְטוּ אֹתוֹ, וַיִּישֶׂם בָּאָרוֹן בְּמִצְרָיִם.
וַיִּקַּח מֹשֶׁה אֶת עַצְמוֹת יוֹסֵף עִמּוֹ כִּי הַשְׁבֵּעַ הִשְׁבִּיעַ אֶת בְּנֵי יִשְׂרָאֵל לֵאמֹר פָּקֹד יִפְקֹד אֱלֹהִים אֶתְכֶם וְהַעֲלִיתֶם אֶת עַצְמֹתַי מִזֶּה אִתְּכֶם
המקרא מספר שגופתו החנוטה של יוסף נקברה בשכם:
וְאֶת עַצְמוֹת יוֹסֵף אֲשֶׁר הֶעֱלוּ בְנֵי יִשְׂרָאֵל מִמִּצְרַיִם, קָבְרוּ בִשְׁכֶם בְּחֶלְקַת הַשָּׂדֶה אֲשֶׁר קָנָה יַעֲקֹב מֵאֵת בְּנֵי חֲמוֹר אֲבִי שְׁכֶם בְּמֵאָה קְשִׂיטָה; וַיִּהְיוּ לִבְנֵי יוֹסֵף לְנַחֲלָה.
מומיות של בעלי חיים

המצרים הרחיבו את תהליך החניטה גם לחיות קדושות כחתול, איביס (מגלן), שור ונץ, שנחנטו במספרים גדולים וכן בעלי חיים אחרים ובהם כלבים, קופים וצבאים.
חלק מבעלי החיים נחנטו על מנת שיהיו בני לוויה לבעליהם, חלקם להוספת קדושה לנקבר ומיעוטם על מנת שישמשו כמזון.
שימוש רפואי במומיה

במקורות מתקופות קדומות מוזכרת ה'מומיה' כחומר מרפא נפוץ. קיימות מספר תאוריות באשר למקורותיו של חומר זה, ביניהם שהיה זה חלקי גופת מת (חנוט) ממש.
מתיאור דרכי החניטה במצרים עולה כי נעשה שימוש בחומרים כגון: שעוות דבורים, חומרים ארומאטיים צמחיים ואספלט מים המלח. אנליזה כימית שנעשתה למומיות מהתקופה ההלניסטית הוכיחו שימוש באספלט מים המלח. המשותף לחומרים אלה הוא היותם בעלי תכונות טיהור, דחיית זיהום ואטימה, הנדרשות לחניטה. נראה שתכונות אלה מסבירות את השימוש במומיה לריפוי, בעיקר לטיפול בפצעים ובשברים וכן להפגת כאבים.
ראו גם

מומיית מערת הרוח
לקריאה נוספת

א' ר' ויליאמס, שמורים לנצח - מומיות של בעלי חיים שנחנטו ונקברו בטקסיות, פותחות צוהר לחיים ולמוות במצרים העתיקה, נשיונל ג'יאוגרפיק ישראל, גיליון 138, נובמבר 2009
זאהי הוואס, סודות במשפחת המלוכה של המלך תות, נשיונל ג'יאוגרפיק ישראל, גיליון 148, ספטמבר 2010
הערות שוליים

↑  לפי חלק מהמקורות, היה החומר 'מומיא' חומר ביטומני שחור, או שתן מרוכז של עז הרים שעבר תהליכים כימיים, ולא גופת אדם חנוט, כפי שמשתמע משם החומר.
↑  זהר עמר, "החניטה במקורות ישראל", אסיא עד-עה (תשס"ד), עמ' 32- 36.
↑  זהר עמר ואפרים לב, רופאים ותרופות במאות העשירית עד השמונה עשרה, תל אביב, תש"ס, עמ' 138- 139.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550959305171  BnF: cb119356381 (data)  GND: 4040712-3  LCCN: sh85088398  NDL: 00567639  NKC: ph123044
דירה 7א

| --- | --- |

כרזה רשמית
 מבוסס על:  סיפור מאת סקיילר ג'יימס, מבוסס על הרומן "תינוקה של רוזמרי" מאת איירה לוין
 בימוי:  נטלי אריקה ג'יימס 
 הופק בידי:  ג'ון קרסינסקי אליסון סיגר מייקל ביי   נינה בירן  אנדרו פורם (אנ') בראד פולר (אנ')   ויקי די רוק; אלקסה גינסבורג (מפיקות אחראיות)
 תסריט:  נטלי אריקה ג'יימס כריסטיאן וייט סקיילר ג'יימס
 עריכה:  אנדי קאני
 שחקנים ראשיים:  ג'וליה גארנר דיאן ויסט  קווין מקנאלי   ג'ים סטרג'ס
 מוזיקה:  איזובל וולר-ברידג' 
 צילום:  ארנאו ולס קולומר 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  פרמאונט פליירס סאנדיי נייט הפקות פלטינום דיונס
 חברה מפיצה:  סרטי פרמאונט, פרמאונט+
 הקרנת בכורה:  27 בספטמבר 2024
 משך הקרנה:  104 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  מותחן פסיכולוגי; אימה
 סרט קודם:  תינוקה של רוזמרי (1968)
 דף הסרט ב־IMDb
 
דירה 7א (באנגלית: Apartment 7A) הוא סרט אימה פסיכולוגי אמריקאי משנת 2024 בהפקת "פרמאונט פליירס", "סאנדיי נייט הפקות" (אנ') ו"פלטינום דיונס". ביימה נטלי אריקה ג'יימס שגם כתבה את התסריט בצוותא עם כריסטיאן וייט, על פי סיפור מקורי וטיוטת תסריט מאת סקיילר ג'יימס. בתפקידים הראשיים: ג'וליה גארנר, דיאן ויסט, קווין מקנאלי וג'ים סטרג'ס. הסרט הוא פריקוול ל"תינוקה של רוזמרי" משנת 1968, ומהווה חלק רביעי במסגרת זיכיון תינוקה של רוזמרי (אנ') אשר בנוסף לסרט המקורי מ-1968, כולל את סרט הטלוויזיה "ראו מה קרה לתינוקה של רוזמרי" (אנ') משנת 1976, ומיני-סדרה (אנ') בת שני פרקים משנת 2014, המהווה עיבוד טלוויזיוני לספר המקור ולספר ההמשך משנת 1997, "בנה של רוזמרי" (אנ').
בכורת הסרט התקיימה במסגרת פסטיבל הקולנוע "פנטסטיק פסט (אנ')" 2024 שהתקיים באוסטין, טקסס, וב-27 בספטמבר 2024 הוא יצא לצפייה בשירות הזרמת המדיה "פרמאונט+", ובשווקים בינלאומיים נבחרים. זה היה פרק הזמן הארוך ביותר בהיסטוריה של הקולנוע, בין סרט קודם להמשכון שלו.
ליהוק

| שחקנים | דמויות |
| --- | --- |
ג'וליה גארנר: טרזה "טרי" ג'ונופריו
דיאן ויסט: מיני קסטבט
קווין מקנאלי: רומן קסטבט
ג'ים סטרג'ס: אלן מרשנד
פטריק ליסטר: ד"ר ספירסטין
מארלי סו (אנ'): אנני ליונג
טינה גריי: לילי גרדיניה
רוזי מקיואן (אנ'): ורה קלארק
קובנה הולדברוק-סמית': בי ג'יי
ג'יימס סוונטון: השטן
פטרישה ג'ונס: הנזירה קלייר
אנדרו באקן: ליאו ואטס
איימי ליסן: רוזמרי וודהאוס
סקוט יום: גאי וודהאוס