stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מייקל וילסון
פילמוגרפיה > הופעות אורח

גולדפינגר (1964) – חייל בפורט נוקס (לא ניתן קרדיט)
המרגלת שאהבה אותי (1977) – אדם בקהל בתצוגת הפירמידה (לא ניתן קרדיט)
מונרייקר (1979) – תייר בוונציה; טכנאי בנאס"א (לא ניתן קרדיט)
לעינייך בלבד (1981) – כומר בחתונה יוונית (לא ניתן קרדיט)
אוקטופוסי (1983) – חבר במועצת הביטחון הסובייטית; תייר השט בסירה בהודו (לא ניתן קרדיט)
רצח בעיניים (1985) – משמיע קול כשבונד נכנס לאולם עיריית סן פרנסיסקו (לא ניתן קרדיט)
007 באזור המסוכן (1987) – אדם היושב בקהל באולם האופרה של וינה (לא ניתן קרדיט)
רישיון להרוג (1989) – קול של סוכן במחלק הסמים בקטע שלפני שיר הפתיחה "אם הם ימהרו, אולי הם יצליחו לתפוש את המנוול" והידיים שמחזיקות במפה (לא ניתן קרדיט)
גולדן איי (1995) – חבר במועצת הביטחון הרוסית (לא ניתן קרדיט)
מחר לנצח (1997) – תום ואלאס, עובד של קארבר, מופיע בסצנת בוועידת הווידאו "תחשיב אותו כמחוסל" (לא ניתן קרדיט)
העולם אינו מספיק (1999) – עובד בקזינו בבאקו לא ניתן קרדיט)
למות ביום אחר (2002) – גנרל צ'נדלר (ניתן קרדיט); תייר הגוחן לעבר מכונית בהוואנה (לא ניתן קרדיט)
קזינו רויאל (סרט, 2006) – מפקד המשטרה המונטנגרי המושחת (ניתן קרדיט)
קוונטום של נחמה (2008) – אדם הקורא בעיתון בלובי מלון בהאיטי (לא ניתן קרדיט)
הערות שוליים

↑  הביוגרפיה של מייקל וילסון
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007605071505171  PLWABN: 9810581216205606  BNE: XX1023619  BnF: cb12740069f (data)  CANTIC: a10443113  GND: 136401503  ISNI: 0000 0001 0858 8820  LCCN: n93044141  MusicBrainz: 7269cd32-1568-4f0e-a481-bc4a789cb06d  NTA: 071351256  SNAC: w6nw0mgd  SUDOC: 177114622  Trove: 864578  VIAF: 80751487   WorldCat (עם VIAF): 80751487
ממלכת בוסניה

התפשטותה של בוסניה במאה ה-14
ממלכת בוסניה (בסרבו-קרואטית: Bosansko kraljevstvo ,Босанско краљевство) הייתה ממלכה שקמה בימי הביניים, בשנת 1377, במקום הבאנות של בוסניה (1154–1377). היא התמקמה בערך בשטחי בוסניה והרצגובינה של ימינו ובנוסף בשטחים בדלמטיה ובסנג'ק של ימינו. למרות היותה רשמית בת חסות של ממלכת הונגריה נהנתה בוסניה במאות ה-13 וה-14 מעצמאות בפועל. ריחוקה הגאוגרפי ותנאי שטחה הקשים איפשרו לבוסנים לתמרן בין שתי השכנות החזקות – הונגריה וסרביה, האחרונה קרובה אליהם מאוד במוצא ובשפה, ולהימנע מחסות כובלת. במהלך המאה ה-14 מספר שליטים מוכשרים אף העניקו לבוסניה חשיבות כמעצמה מקומית. אחרי שנת 1290 השיגה הבאונות הבוסנית את מעמדה העצמאי בפועל כלפי הונגריה והשתלטה על שטחים משמעותיים בדלמטיה על חשבון סרביה. אחרי שהמלך סטייפן טוורטקו הראשון (1353–1391, מלך החל משנת 1377) כבש חלקים ממערב סרביה ואת רוב החוף המזרחי של הים האדריאטי מדרום לנהר נרטווה, בשנים האחרונות לשלטונו הגיע עוצמת ממלכת בוסניה לשיאה והיא הייתה המדינה החזקה בין מדינות חצי האי הבלקני באותה תקופה. עם זאת הפלגנות המקומית נותרה בה חזקה וכרסמה את כוחה של בוסניה אחרי מותו של טוורטקו הראשון. בשנים 1440–1450 כבשה האימפריה העות'מאנית את חלקיה המזרחיים של בוסניה, בשנת 1463 שמה קץ לקיומה כממלכה ובהמשך השלימה את כיבוש חבל הרצגובינה עד נפילת המבצר האחרון שלה בשנת 1481. סטייפן טומאשביץ', המלך האחרון של בוסניה נשבה על ידי העות'מאנים ונרצח ב-1463.
בשנים 1495–1499 יאנוש קורווין, בנו מחוץ לנישואים של מלך הונגריה, מתיאש הוניאדי, נשא עדיין את התואר "מלך בוסניה".
מרבית תושבי בוסניה היו כפריים והמרכזים העירוניים היו מועטים. עם הערים החשובות של הממלכה נמנו דובוי, יאיצה, סרברניק, סרברניצה, טשאן ופודוויסוקי. המכרות, העיקר מכרות הכסף, היו מקור חשוב להכנסות עבור מלכי בוסניה.
רקע

בימי הביניים באנות בוסניה הייתה מדינה שבשיא כוחה כללה את מרבית השטחים של בוסניה והרצגובינה של ימינו, וכן שטחים בדלמטיה, בקרואטיה, סרביה ומונטנגרו. על אף היותה בת חסות של ממלכת הונגריה, בפועל הייתה בוסניה מדינה עצמאית.
הבאנות בוסניה התקיימה עד שנת 1377, כשהועלתה למעמד ממלכה עם הכתרתו כמלך של טוורטקו הראשון.
היסטוריה

בשנת 1353 הבאן סטייפן השני קוטרומאניץ' נפטר והובא לקבורה במנזר הפרנציסקני במילאם, על יד ויסוקו. הוא השאיר אחריו מדינה בוסנית חזקה, מתקדמת מבחינת כלכלית וצבאית, בעוד כוחה תלוי בשיתוף הפעולה של כמה משפחות אצילים בוסנים ששלטו באזורים שונים של הממלכה.
את שיא עוצמתה השיגה ממלכת בוסניה בימי מלכה הראשון, טוורטקו הראשון, לבית המלוכה קוטרומאניץ', הוא הוכתר רשמית כמלך בוסניה ב-26 באוקטובר 1377. בזמנו הפכה ממלכת בוסניה לאחת המדינות המשפיעות והחזקות ביותר בחצי האי הבלקן לפני הכיבוש הטורקי.
האזור הנקרא הרצגובינה היה מורכב בימי הביניים מכמה ישויות מדיניות: זחומלייה (חוּם) מסביב לעיר בלאגאי וטרבוניה, מסביב לעיר טרביניה. הן נשלטו על ידי נסיכים חצי-עצמאיים, לרוב תחת חסות מלכי סרביה. שטחי הרצגובינה בימי ביניים כללו את הרצגובינה של ימינו וגם חלקים ממונטנגרו ודרום דלמטיה. השם "הרצגובינה" אומץ בשנים 1435–1448 בימי סטייפן ווקצ'יץ' קוסאצ'ה, הקנז של דוכסות סאבה הקדוש, שחיזק באותה תקופה את עצמאותו. לאספות של אצילי הרצגובינה – שנקראו "סטאנאק", הייתה השפעה רבה.
היסטוריה > שלטונו של טוורטקו הראשון

בשנת 1353 עלה על כס באנות בוסניה טוורטקו הראשון בן ה-15. בשנת 1363 הוא פתח במלחמה נגד מלך הונגריה לאיוש הגדול. הסכסוך הסתיים בחתימת הסכם שלום, שאישר לבוסניה זכויות רחבות תחת חסות פורמלית של הונגריה. ב-1366 פרץ בבוסניה מרד שהדיח את טוורטקו. אולם בשנה הבאה הוא חזר לשלטון. ב-1370 החזיר טוורטקו הראשון לבוסניה את גבולותיה הקודמים ויזם כמה פשיטות אל חוף הים האדריאטי ובמערב סרביה.
בשנת 1372 הוא כרת ברית עם הנסיך לזר חרבליאנוביץ', אחד השליטים האזוריים שבסרביה המפולגת. ב-1373 יחד עם לזר, תקף טוורטקו את אחוזתו של ניקולה אלטומאנוביץ, שהיה החזק באצילי סרביה באותה תקופה. בעקבות ניצחונם הם חילקו ביניהם את האחוזות של אלטומאנוביץ' שנפלו בידיהם. טוורטקו סיפח חלקים מזחומליה, את החלק העליון של הנהרות דרינה ונהר וכן את המחוזות אונוגושט וגאצקו. שאר השטחים שהיו בשליטת אלטומאנוביץ' – האזורים החופיים דרצ'וויצה (הרצג נובי של ימינו), קונאוולה ווטרביניה, סופחו על ידי שליט זטה, ג'וראג' באלשיץ' אך בשנת 1377 איבד אותם לטובת טוורטקו.
ב-26 באוקטובר 1377 הוכתר טברטקו במנזר מילשבה והכריז על עצמו כ"מלך הסרבים, של בוסניה וחוף הים (פרימוריה או פומוריה) ושל הארצות המערביות". הוא הכריז עצמו מלך סרביה מכיוון שסבתו הייתה בת לשושלת נמאניץ' והיו לו תביעות לכתר המלכותי של סרביה. תביעה זאת הייתה מציאותית מכיוון שעם מות סטפאן אורוש בשנת 1371 השושלת נמאניץ' הגיעה לקצה. המלך ההונגרי לאיוש הגדול לבית אנז'ו, שלח לטוורטקו את כתר המלכות של סרביה. לפי רוב המחקרים ההיסטוריים (של צ'ושקוביץ', אנג'ליץ', לוברנוביץ', פיליפוביץ') הטקס התקיים במילה על ידי ויסוקו בכנסייה שנבנתה בזמנו על ידי סטפאן קוטרומאנוביץ' שנקבר שם לצד דודו, סטייפאן השני. לעומת זאת היסטוריונים אחרים, רובם מסרביה, סברו שטקס ההכתרתו של טוורטקו התנהל במנזר מילשבה.
אחרי תבוסתו של ניקולה אלטומאנוביץ', קם הנסיך לזר חרבליאנוביץ' כשליט החזק ביותר בתחום האימפריה הסרבית לשעבר. הוא ביקש לאחד מחדש את השטחים הסרבים והכנסייה האורתודוקסית הסרבית ראתה בו המנהיג המתאים ביותר לרשת את זכויות השושלת נמאניץ'. הכנסייה, שהייתה הכוח המלכד החזק ביותר בקרב הסרבים באותם הזמנים, לא תמכה בשאיפות ההגמוניות של טוורטקו.[דרושה הבהרה]
בשנת 1390 שלט טוורטקו גם בקרואטיה ובאיים רבים בים האדריאטי והפך למלך קרואטיה ודלמטיה. פרט לכך כרת ברית עם רפובליקת רגוזה וערב להגנתה. טוורטקו השלים את תארו הרשמי ל"מלך רשקה, בוסניה, דלמטיה, קרואטיה ושל חוף הים". תארו המלא, לפי המנהג הביזנטי, ציין את כל העמים והישויות הגאוגרפיות שבשליטתו – "מלך בוסניה, סרביה, קרואטיה, חום, אוסורה, סולי, דלמטיה, דוני קראי".
עם זאת, בסופו של דבר נאלץ להשלים עם הכיבוש הטורקי בחבל חום שבהרצגובינה. ב-28 ביוני 1389 השתתפו כוחות בוסניים בקרב קוסובו תחת פיקודו של הוויבוד ולאטקו ווקובויץ'.
ב-14 במרץ 1391 מת המלך טוורטקו. בשנות שלטונו הייתה בוסניה לראשונה ולאחרונה המדינה החזקה בחצי האי הבלקני, השנייה מבחינה זו רק לאימפריה העות'מאנית.
לקריאה נוספת

Dušan Bataković (dir) - Histoire du peuple serbe, Age de l'Homme, Lausanne, Paris, 2005
הערות שוליים

↑  Fine
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810588395705606  VIAF: 2564154076027711860005   WorldCat (עם VIAF): 2564154076027711860005 
ממלכת בוסנה בסביבות שנת 1390
מפרץ אדמירליטי (איי שטלנד הדרומיים)

ערך זה עוסק במפרץ באיי שטלנד הדרומיים, הסמוכים לאנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 מיקום:  האוקיינוס הדרומי 
 סוג:  מפרץ 
 מידע נוסף
 קואורדינטות:  62°10′00″S 58°25′00″W﻿ / ﻿62.1667°S 58.4167°W﻿ / -62.1667; -58.4167
  (למפת איי שטלנד הדרומיים מוגדלת) אי הפיל קלרנס אי המלך ג'ורג'  ליווינגסטון סמית' מעבר דרייק מצר ברנספילד  אנטארקטיקהמפרץ אדמירליטי(למפת איי שטלנד הדרומיים רגילה) אי הפיל קלרנס אי המלך ג'ורג'  ליווינגסטון סמית' מעבר דרייק מצר ברנספילד  אנטארקטיקהמפרץ אדמירליטי(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומימפרץ אדמירליטי(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומימפרץ אדמירליטי
 
מפת מפרץ אדמירליטי
מבט מהאוויר על מפרץ אדמירליטי
מפרץ אדמירליטי או מפרץ האדמירליות (באנגלית: Admiralty Bay) הוא מפרץ בחוף הדרומי של אי המלך ג'ורג', באיי שטלנד הדרומיים, שבאנטארקטיקה.
למפרץ צורת האות T.
פתחו של המפרץ ממוקם בין נקודת דימיי, וראש מרטינז (אנטארקטיקה). גודל הפתח - 8 קילומטרים.
אורכו של המפרץ (עומק כניסתו לתוך האי) - 16 קילומטרים.
אל המפרץ נשפכים שלושה פיורדים: מרטל, מקלר ואזקורה.
המפרץ נחשב למעגן הטוב ביותר באיי שטלנד הדרומיים, בשל עומקו, והעדר קרחונים צפים במפרץ, וכן בשל היותו מוגן מהרוחות.
היסטוריה > מקור השם

שם המפרץ מופיע לראשונה במפה משנת 1822, מעשה ידי קפטן ג'ורג' פאוול, מלח בריטי, וציד כלבי ים.
היסטוריה > תחנות מחקר

לחוף המפרץ מצויה תחנת המחקר הפולנית הפולנית הנריק ארקטובסקי, וכן בסיס המחקר הברזילאי קומנדנטה פראז.
אזור התחנות מוגדר כאזור אנטארקטי מנוהל מיוחד (ASMA 1).
אזור ציפורים בעל חשיבות

שטח של 8.092 קילומטרים רבועים, בחלקו המערבי של המפרץ הוגדר כאזור ציפורים בעל חשיבות, על ידי ארגון BirdLife International מאחר שבאזור מספר מושבות רבייה של עופות ימיים ובהם פינגוויני אדלי (15,000 זוגות), פינגווינים לבני-אוזן (2,300 זוגות) ו-פינגוויני רצועת הסנטר (2,500 זוגות). כמו כן מקננים באתר יסעורים ענקיים דרומיים, יסעורי הכף, כיאוניס לבן, שחפי הקלפ, שחפיות אנטארקטיות ו-חמסניים.
בעלי חיים נוספים המתרבים באזור המוגן הם: פילי ים דרומיים ו-כלבי ים ודל מתרבים באזור; ובאזור המוגן מצויים גם דובי ים אנטארקטיים, ובחודשי החורף האנטארקטי גם כלבי ים נמריים ולובודוני הסרטנים.
בשל חשיבותו האקולוגית, אזור המפרץ מוגדר גם כאזור אנטארקטי מוגן במיוחד (ASPA 128).
לקריאה נוספת

Birkenmajer, K., Geology of Admiralty Bay, King George Island (South Shetland Islands), Polish polar research. 1(1). Poland. P.29-54 & maps. ISSN 0138-0338
Magrani, Fabio ; Ayres Neto, Arthur ; Vieira, Rosemary, Glaciomarine sedimentation and landforms in Admiralty Bay, South Shetland Islands, Antarctica, EGU General Assembly 2015, held 12-17 April, 2015 in Vienna, Austria. id.7885 Pub Date: April 2015
Harris, C. (1991), Environmental effects of human activities on King George Island, South Shetland Islands, Antarctica, Polar Record, 27(162), 193-204. doi:10.1017/S0032247400012572
Maria Olech, Lichens from the Admiralty Bay region, King George Island (South Shetland Islands, Antarctica), Jagiellonian University DOI: https://doi.org/10.5586/asbp.1989.038
Kopczyńska, Elżbieta E., Phytoplankton variability in Admiralty Bay, King George Island, South Shetland Islands: six years of monitoring, Polish Polar Research 29 (2008): 117-139
Zdzitowiecki K, Laskowski Z., New data on the occurrence of Acanthocephala in some fish in Admiralty Bay (South Shetland Islands), Acta Parasitol. 2013 Dec;58(4):547-50. doi: 10.2478/s11686-013-0175-1. Epub 2013 Dec 13. PMID 24338317
מפרץ טויאמה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מיקום:  ים יפן 
 סוג:  מפרץ 
 מידע נוסף
 נהר מזין:  Jōganji River, Hayatsuki River, Katakai River, Shiraiwa River, Kado River, O River, Kamiichi River, Geshō River, Jinzū River, Shō River, Kamo River 
 מדינות באגן הניקוז:  יפן 
 קואורדינטות:  36°50′00″N 137°10′00″E﻿ / ﻿36.833333°N 137.166667°E﻿ / 36.833333; 137.166667
  (למפת יפן מוגדלת) טוקיו אוסקה סאפורו סנדאי ניאיגטה פוקואוקה נהה ד. קו.  צ. קו.  סין רוסיה ים יפן האוקיינוס השקט מפרץ טויאמה(למפת יפן רגילה) טוקיו אוסקה סאפורו סנדאי ניאיגטה פוקואוקה נהה ד. קו.  צ. קו.  סין רוסיה ים יפן האוקיינוס השקט מפרץ טויאמה
 
מִפְרַץ טוֹיָאמָה (ביפנית: 富山湾) הוא מפרץ בחופו המערבי של האי הונשו ביפן. המפרץ, אשר מהווה חלק מים יפן ותחום בשטחם של מחוזות טויאמה ואישיקווה, הוא השלישי בשטחו ביפן.[דרושה הבהרה]
המפרץ מנקז אליו מספר נהרות, ובהם נהר קורובה, נהר ג'וגנג'י, נהר ג'ינזו ונהר שו. עומקו המרבי הוא יותר מ-1,200 מ'.
המפרץ ידוע במיראז'ים הנראים באופק בחודשי החורף, וכן בהיותו אתר ההשרצה של אחד ממיני דיונוני גחלילית.
מרטין אופיץ

| --- | --- |

 לידה:  23 בדצמבר 1597 בולסלבייץ, רפובליקת פולין 
 פטירה:  20 באוגוסט 1639 (בגיל 41) גדנסק, האיחוד הפולני-ליטאי 
 שם לידה:  Martin Opitz 
 מדינה:  גרמניה, האיחוד הפולני-ליטאי 
 מקום קבורה:  בזיליקת מריה הקדושה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת היידלברג, Maria-Magdalenen-Gymnasium, אוניברסיטת ברנדנבורג 
 שפות היצירה:  גרמנית 
 סוגה:  שירה 
 יצירות בולטות:  Von der Deutschen Poeterey 
 חתימה:   
 
מַרְטִין אוֹפִּיץ פוֹן בּוֹבֶּרְפֵלְד (בגרמנית: Martin Opitz von Boberfeld;‏ 23 בדצמבר 1597–20 באוגוסט 1639) היה משורר גרמני, נמנה עם המשוררים הגרמנים הדגולים של תקופתו. נודע בעקבות הקפדתו על שירה גרמנית בצורה ובמשקל.
חייו

אופיץ נולד בבונצלאו שבשלזיה תחתית, אז בתחומי נסיכות שווידניצה-יאבור, למשפחה בעלת אמצעים. את השכלתו המוקדמת רכש בגימנסיה של עיר הולדתו, שדודו כיהן בה כרקטור, ובשנת 1617 למד בבית הספר התיכון שנייכיאנום (Schönaichianum) בבויטן על האודר, שם למד שירה צרפתית, הולנדית ואיטלקית. בשנת 1618 החל ללמוד באוניברסיטת פרנקפורט על האודר כסטודנט ללימודים קלאסיים, ובאותה שנה פרסם את חיבורו הראשון, Aristarchus, sive De contemptu linguae Teutonicae, שהציג את השפה הגרמנית כהולמת לשירה.
בשנת 1619 נסע להיידלברג שם הוביל חֵבר משוררים צעירים שלמדו באוניברסיטת היידלברג. בביקור בליידן בשנה שלאחר מכן יצק מים על ידיו של המשורר הלירי ההולנדי דניאל היינסאוס (1580–1655), שאת שיריו, Lobgesang Jesu Christi ו-Lobgesang Bacchi, תרגם בצורת חרוז אלכסנדריני. בהזמנתו של גאבור בתלן, נסיך טרנסילבניה, בילה שנה ב-1622 כפרופסור לפילוסופיה בגימנסיה של וייסנבורג. לאחר אותה שנה נדד בשירותם של אצילים שונים.
בשנת 1624 מונה אופיץ ליועץ לדוכס גאורג רודולף מליגניץ ומבריג שבשלזיה, ובשנת 1625, כהוקרה על שיר רקוויאם שחיבר על מותו של קרל השני, ארכידוכס אוסטריה, הוא הוכתר כמשורר מעוטר על ידי הקיסר פרדיננד השני, שמספר שנים לאחר מכן גם העניק לו את תואר האצולה "פון בוברפלד". הוא נבחר לחבר באגודה הספרותית אגודת נושאי הפרי ב-1629, וב-1630 נשלח בתפקיד דיפלומטי לפריז, שם הכיר את הוגו גרוטיוס. בשנת 1635 התיישב בעיר ההנזית דנציג שבאיחוד הפולני-ליטאי, שם מינה אותו מלך האיחוד, ולדיסלב הרביעי להיסטוריוגרף שלו ולמזכירו. בדנציג נפטר מדבר ב-20 באוגוסט 1639.
יצירתו והשפעתו

אופיץ נחשב לאבי השירה הגרמנית בכל הנוגע לצורתה, ובמהלך חייו נחשב למשורר הגרמני הגדול ביותר. הוא עמד בראש אסכולת המשוררים השלזית הראשונה. ספרו, Buch von der deutschen Poetery (ספר על השירה הגרמנית), משנת 1624 שם קץ למבני הכלאיים בשירה שנפוצו אז, וקבע כללים ל"טוהר" של השפה, הסגנון, הבתים והחריזה.
אופיץ כתב את שיריו בהתאם לכללים הנוקשים שהוא עצמו קבע. שירים אלה לרוב כתובים במבנה מוקפד, אך לובשים צורה חיוורת של נושאים נדושים ומכילים מעט יופי ורגש. לקטגוריה דידקטית ותיאורית זו שייכים מיטב שיריו: Trost-Gedichte in Widerwärtigkeit des Krieges (נכתב ב-1621, אך לא פורסם עד 1633); Zlatna, oder von der Ruhe des Gemüths (נכתב ב-1622); Lob des Feldlebens (נכתב ב-1623); Vielgut, oder vom wahren Glück (נכתב ב-1629), ו-Vesuvius (נכתב ב-1633). אלה מכילים כמה תיאורים שיריים מלאי חיים, אך הם דוגמה לכתיבת שירה צורנית.
בשנת 1624 פרסם אופיץ אסופה של שירתו תחת השם Acht Bücher deutscher Poematum ("שמונה ספרים של שירה גרמנית", אם כי בשל טעות של המדפיס ישנם רק חמישה ספרים); האופרה "דפנה" (נכתבה ב-1627), שלה הלחין היינריך שיץ את המוזיקה, היא האופרה הגרמנית המוקדמת ביותר. בשנת 1637 הקדיש את Geistliche Poemata ("שירים דתיים") לדוכסית שלזיה. סיביל מרגרתה הייתה בתה של דורותיאה מברנדנבורג ואשתו של גרהרד דנהוף, אחִיהם של ארנסט מגנוס דנהוף וקספר דנהוף.
מלבד תרגומים רבים, אופיץ ערך (1639) את Das Annolied, שיר בגרמנית עילית תיכונה מסוף המאה ה-11, ובכך הציל אותו מתהום הנשייה, שכן כתב היד המקורי אבד. אופיץ כתב גם רומן פסטורלי, Schäferei der Nymphe Hercinie ("חוות הרועים של הנימפה הרציניה, 1630).
הערות שוליים

1 2 3 4 5  "אופיץ, מרטין", האנציקלופדיה העברית (כרך ב, עמ' 69–70), חברה להוצאת אנציקלופדיות, תשי"א.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007462803505171  PLWABN: 9810660822605606  BIBSYS: 90573677  BNC: 000476152  BNE: XX5404042  BnF: cb120866664 (data)  BPN: 88548020  CANTIC: a10574244  CiNii: DA02246089  GND: 118590111  ICCU: CFIV074763  ISNI: 0000 0001 0877 8886  LCCN: n50006413  LNB: 000049609  MusicBrainz: 456f2397-29ba-4ca7-a4ed-3faa6d5fd4ee  NKC: kup19970000072623  NLA: 35400000  NSK: 000705003  NTA: 068440154  RERO: 02-A003656860  SELIBR: 252164  SNAC: w61g0q9p  SUDOC: 029187850  Trove: 939344  VcBA: 495/26300  VIAF: 22167909   WorldCat (עם VIAF): 22167909 
Weltliche und Geistliche Dichtung מאת מרטין אופיץ, הדפסה משנת 1888
מרדכי שניר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1894 
 פטירה:  1961 (בגיל 67 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 
מרדכי שניר (קושניר) (27 בדצמבר 1894 – 7 בדצמבר 1961) היה סופר וחוקר העלייה השנייה, מהוגי הדעות של תנועת העבודה.
קורות חיים

נולד בבאלטה, אוקראינה, לשיינדל ודוד קושניר. היה אחיו של שמעון קושניר, סופר ופעיל ציוני ואביו של טוביה קושניר. בשנת 1904 עלה אביו לבדו לארץ ישראל, וכעבור מספר חודשים עלתה האם עם ששת ילדיה ובהם מרדכי. במשך תקופה הם התגוררו ביהודיה, וכעבור זמן עברו לפתח תקווה. הוא למד בבית הספר החקלאי, ובין חברי כיתתו הייתה אסתר ראב, עמה שמר על קשרי ידידות.
לאחר מותו העלתה ראב זיכרונות מימי ילדותה וכתבה על שניר:
כולו עמקות, טהרת-נפש ומטען יהודי עשיר: נער צעיר, חיוור, בעל עיניים נפלאות – התרשמתי ממנו; בדור ההוא היינו כולנו 'ילדים מתבגרים לפני זמנם', אך לא היה בין בני המושבה הנאים והזקופים אחד שהיה קרוב לרוחי כמרדכי; הוא דיבר איתי על החסידות, סיפר לי על ברנר וגורדון, קרא לי מאמרים מתוך 'הפועל הצעיר', העלה בדחילו את דת-העבודה למרומי חיי, והכניס את כולי ורובי בסוד קדושת תנועת העבודה.
שניר היה מקורב לקבוצת החלוצים והפועלים שהתגוררה בעין גנים, ובהם א. ד. גורדון ויוסף חיים ברנר. הוא תיעד את רצח ברנר וחבריו וטען כי לא נעשה די כדי להצילם. את הדברים פרסם בקובץ "אהל" ובספרו "בתחום הימים" שיצא בהוצאת "עם עובד" בשנת 1954. הוא גם כינס אסופת זיכרונות על ברנר והוציאם לאור בשנת 1943. מהדורה מורחבת יצאה בשנת 1971, עשור לאחר מותו, ובשנת 1991 יצא קובץ השלמות על ידי אורי ברנר ויצחק כפכפי.
שניר הוציא גם אסופת זיכרונות על רחל המשוררת ועל ברל כצנלסון. כמו כן ערך את ספרו של כצנלסון "הסולם אל החזון", שיצא בשנת 1946.
במשך שנים היה מנהל ארכיון תנועת העבודה. פרסם מאמרי הגות ופובליציסטיקה על תנועת העבודה ועל דור העלייה השנייה. בשנת 1959, שנתיים לפני מותו, הוציא את הספר "בני הדור ומוריו" על דור המייסדים של תנועת הפועלים.
ב-1961 זכה שניר בפרס ההסתדרות לספרות
שניר נפטר ב-7 בדצמבר 1961 ונקבר בבית הקברות נחלת יצחק.
ספריו

בתחום הימים, תל אביב: הוצאת עם עובד, 1954
יוסף חיים ברנר: מבחר דברי זכרונות, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1943
רחל ושירתה: מבחר דברי זכרונות והערכות, 1946
על ברל כצנלסון: זכרונות ודברי הערכה, הוצאת מפלגת פועלי ארץ ישראל, 1952
בני הדור ומוריו, 1959
דוד רמז: איש החזון והמעשה, הוצאת מפלגת פועלי ארץ ישראל, 1962
דברים שלא בעיתם, ילקוט אחדות העבודה, 1970
לקריאה נוספת

נחמן תמיר, אנשי העלייה השנייה - כרך ו', הוצאת המרכז לתרבות ולחינוך תל אביב וההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל, 1974, עמודים 232-235
הערות שוליים

1 2  מרדכי שניר באתר GRAVEZ
↑  פרסי ההסתדרות ל-5 סופרים, קול העם, 23 במאי 1961
↑  הוענקו פרסי ספרות של ההסתדרות, על המשמר, 23 במאי 1961
↑  פרסי ההסתדרות, למרחב, 26 במאי 1961
↑  חתני הפרס לספרות, על המשמר, 23 במאי 1961
↑  מרדכי שניר נפטר, דבר, 8 בדצמבר 1961,המשך
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264026505171  GND: 1159235635  ISNI: 0000 0000 6695 0245  LCCN: no2004112117  NTA: 332926257  VIAF: 61266822   WorldCat (עם VIAF): 61266822
מנת יתר

ערך זה עוסק במנת יתר של תרופה או סם. אם התכוונתם לסרט קולנוע בעל אותו שם, ראו .
| --- | --- |

פחם פעיל המשמש לעיתים לטיפול במנת יתר
 תחום:  רפואת חירום 
 גורמי סיכון:  שימוש לרעה בסמים 
 קישורים ומאגרי מידע
 MeSH:  D015537
 סיווגים
 ICD-10:  T36, T50.9 
 
ברפואה, מנת יתר היא צריכת כמות מוגזמת של תרופה או סם. מצב כזה מתרחש כאשר חומר כימי (למשל סם) מוכנס לגוף בכמות או בריכוז גדולים מספיק כדי לפגוע בחילוף החומרים של אורגניזם חי, מה שגורם למחלה או למוות.
מנת יתר נלקחת לעיתים עקב טעות או תקלה, ולעיתים לשם התאבדות.
אפשר לטפל במנת יתר של כדורים על ידי שטיפת קיבה.
כל אדם מגיב אחרת למנת יתר והדבר תלוי במספר גורמים: סוג החומר, כמות, דרך הצריכה, המצב הבריאותי וגילו של אותו אדם.
סוגי חומרים שיכולים לגרום למנת יתר הם: כוהל, תרופות מרשם, תרופות ללא מרשם, סמים בלתי חוקיים ולעיתים אף חלק מתרופות צמחיות.
השלכות

מנת יתר גורמת לנזק חמור במנגנוני הפיקוח של המוח ומובילה לקריסה מוחלטת של מערכת העצבים. במצב כזה לחץ הדם יורד, מה שגורם לפעילות מואצת של הלב כדי להעביר את מחזור הדם, הריאות מתמלאות בנוזלים ואם האדם לא יקבל טיפול מהיר ומיידי הוא ימות. לא כל מנות היתר הן קטלניות או מסכנות חיים, אבל אם יש חשד לכך, זה מצב חירום רפואי הדורש טיפול רפואי מיידי.
מנת יתר מסמים

יש מגוון תסמינים למנת יתר מסמים, בהתאם לסוג החומר. סימנים לזיהוי מנת יתר מסמים או ממשככי כאבים הם: חוסר תגובה לסביבה, נשימה איטית או הפסקת נשימה, אובדן הכרה, נחירות, שפתיים וקצות אצבעות כחולות או אפורות, ידיים או רגליים רפויות ואישונים מוקטנים.
מנת יתר מאלכוהול

סימנים לזיהוי מנת יתר מאלכוהול הם: בלבול, ירידה בקואורדינציה, הקאות, פרכוסים, נשימה בלתי סדירה, נשימה איטית, חיוורון, חום גוף נמוך ואובדן הכרה.
מניעה

כדי להפחית את הסיכון למנת יתר חשוב לאדם לוודא שהוא בקיא בתרופות שאותן הוא נוטל, להתייעץ עם רופא או רוקח, לאחסן את התרופות בצורה נכונה ולהכיר את ההגבלות בנטילתן.
הערות שוליים

1 2  Department of Health & Human Services, Drug overdose, www.betterhealth.vic.gov.au
↑   הרואין : החומר, מנגנוני פעולה והשפעות, באתר הספרייה הווירטואלית של מטח
↑  מוות ממנת יתר של סמים ואלכוהול, באתר משרד הבריאות, ‏23 באוגוסט 2021
↑  Healthdirect Australia, Accidental overdose of medicine, www.healthdirect.gov.au, ‏2023-02-14
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NARA: 10640806
מרטין אונריין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 בינואר 1901 ויימאר, הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 פטירה:  22 בינואר 1972 (בגיל 71) מינכן, גרמניה המערבית גרמניה המערבית
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:   צבא הקיסרות הגרמנית  רייכסווהר ורמאכט ורמאכט
 תקופת הפעילות:  1918–1945 (כ־27 שנים)
 דרגה:   גנרל לוטננט
 תפקידים בשירות
 מפקד דיוויזיית הפאנצר ה-14 מפקד קורפוס הפאנצר אס אס השלישי מפקד דיוויזיית הפאנצר קלאוזביץ
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה   הצלב הגרמני בזהב
 
מרטין פרידריך קרל אונריין (בגרמנית: Martin Friedrich Karl Unrein;‏ 1 בינואר 1901 – 22 בינואר 1972) היה גנרל לוטננט בוורמאכט אשר פיקד על יחידות שריון במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

אונריין נולד ב-1 בינואר 1901 בעיר ויימאר שהשתייכה אז לקיסרות הגרמנית. ב-18 במרץ 1918, לקראת סוף מלחמת העולם הראשונה, התגייס אונריין כצוער לצבא הקיסרות הגרמנית. הוא הוצב ברגימנט החי"ר ה-71 (תורינגיה ה-3), ולחם בקרבות האחרונים של החזית המערבית במלחמת העולם הראשונה. ב-25 בספטמבר 1918 הוא נפצע ונפל בשבי, ושוחרר רק בפברואר 1920. על חלקו במלחמה הוענק לו צלב הברזל מחלקה שנייה. ב-1 באפריל 1920 התגייס לרייכסווהר, וב-1 ביולי 1922 קודם לדרגת לויטננט. בין 1923–1926 הוא הועסק בתפקידי מטה שונים, וב-1 ביוני 1927 הועלה לדרגת אובר-לויטננט. ב-1 באוקטובר 1929 הפך להיות שליש גדודי, ב-17 בספטמבר 1931 נשא לאשה את מריה-אליזבת פון ולנברג, וב-1 בספטמבר 1933 הועלה לדרגת ריטמייסר. עם הפיכתו של הרייכסווהר לוורמאכט ב-1 באוגוסט 1935 מונה למפקד אסקדרון, וב-6 באוקטובר 1936 הפך למדריך טקטיקות באקדמיה הצבאית בדרזדן. ב-1 באוקטובר 1938 הועלה לדרגת מיור, והוצב במטכ"ל של הקורפוס ה-11.