stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צדיק דאנון

| --- | --- |

הרב צדיק דאנון  תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  20 באפריל 1918 סרייבו האימפריה האוסטרו-הונגרית האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  2 במרץ 2005 (בגיל 86) בלגרד, סרביה ומונטנגרו סרביה ומונטנגרו 
 השכלה:  הסמינר התאולוגי היהודי בסרייבו 
 מקום פעילות:  בלגרד
 תקופת הפעילות:  1938–2005 (כ־67 שנים) 
 השתייכות:  ספרדים
 רבותיו:  מוריץ לוי, הינקו אורבך
 בני דורו:  מנחם רומנו
 
הרב צדיק דאנון (בסרבו-קרואטית: Cadik Danon‏; 20 באפריל 1918, סרייבו, האימפריה האוסטרו-הונגרית – 2 במרץ 2005, בלגרד, סרביה ומונטנגרו) היה הרב הראשי של יהודי יוגוסלביה בין 1972–1998, ודיפלומט יוגוסלבי.
קורות חייו

צדיק דאנון נולד בסרייבו לדניאל וגראצייה. נצר לרב משה דאנון שכיהן כרב הראשי של יהודי סרייבו בשנים 1815–1830 וקבור בסטולאץ. רכש השכלה יסודית בטראווניק. בין השנים 1932–1937 למד בסמינר התאולוגי היהודי בסרייבו בהנהלת מוריץ לוי. לאחר סמיכתו לרבנות כיהן במספר משרות הוראה בקרב קהילות קוסובסקה מיטרוביצה, פרישטינה וספליט.
במהלך מלחמת העולם השנייה, לאחר הפלישה ליוגוסלביה הצטרף צדיק דאנון לכוחות הפרטיזנים של טיטו. באפריל 1942 נלכד בידי כוחות צבא איטלקיים ונכלא במחנה מעצר באיטליה. דאנון נמלט ממחנה המעצר והצטרף לכוחות המחתרת האיטלקית. מרבית בני משפחתו נספו בשואת יהודי יוגוסלביה ורק 2 מאחיותיו ניצלו. ב-1947 שב ליוגוסלביה ועד 1950 כיהן במספר משרות רבנות. ב-1950 הצטרף לשירות הדיפלומטי היוגוסלבי ובין 1953–1970 כיהן כראש מחלקת המדינות הנורדיות. בין 1968–1970 כיהן כממונה על היחסים בשגרירות יוגוסלביה בשוודיה.
ב-1972 לאחר פרישתו משירות החוץ היוגוסלבי מונה לרב הראשי של יהודי יוגוסלביה וכיהן במשרתו עד 1998. כתב מספר ספרי הלכה, פולקלור והיסטוריה של יהודי יוגוסלביה. הלך לעולמו בבלגרד ב-2005 והוא בן 86. בתו דניאלה דאנון מכהנת כמנכל"ית הקהילה היהודית בבלגרד (2022).
הערות שוליים

↑  Jevrejski Srednji Teoloski Seminar U Sarajevu 1928 1941, באתר elmundosefarad (בסרבו-קרואטית).
↑  צדיק דאנון-תקציר ביוגרפי, באתר elmundosefarad (בסרבו-קרואטית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012344270205171  VIAF: 2436168596719130450005   WorldCat (עם VIAF): 2436168596719130450005
פליסטרכוס

| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־5 לפנה״ס ספרטה, יוון 
 פטירה:  458 לפנה״ס ספרטה, יוון 
 מדינה:  ספרטה 
 
פליסטרכוס (ביוונית: Πλείσταρχος; המאה ה-5 לפנה"ס) היה מלך ספרטה בנו של לאונידס הראשון וגורגו, מלכת ספרטה, מלך בין השנים 480 לפנה"ס-458 לפנה"ס.
ביוגרפיה

פליסטרכוס, היה נצר לשושלת האגידית. אביו לאונידס הראשון, היה בנו של אנכסנדרידס השני. אמו הנסיכה גורגו, הייתה בתו של המלך קלאומנס הראשון.
מעט מאוד ידוע על חייו של פליסטרכוס. אביו מת באופן טרגי בקרב תרמופילאי, בשנת 480 לפנה"ס, בזמן שפליסטרכוס עוד היה קטין. על כן הוא הוכתר כמלך ודודו קלאומברוטוס כיהן כעוצר. אולם באוקטובר של אותה שנה הוא מת, ככל הנראה בנסיבות טבעיות. בן דודו של פליסטרכוס פאוסניאס, הפך לעוצר החדש, והביס את הפרסים בקרב פלטאיה. מכאן ואילך לא ידוע דבר על פליסטרכוס, הוא מת בסביבות שנת 458 לפנה"ס. נראה שלא היו לו ילדים, שכן ירש אותו בנו של פאוסניאס פלייסטואנאקס.
ייצוגיו בתרבות

פליסטרכוס מופיע כמה פעמים בספרו של קרולין דל סנידקר "הספרטאי", אם כי מעולם לא בשמו הפרטי. והוא הדמות המרכזית בספרו של גארי קורבי, "המשחקים הקדושים" ("Sacred Games"). בסרט "300", הוא מגולם בידי ג'ובאני קימומינו. בסרט "פגוש את הספרטנים" הוא מגולם בידי האנטר קלארי, אם כי שמו שונה ל"לאו ג'וניור".
הערות שוליים

↑  מאמר על מלכי ספרטה באתר ליוויוס
צבא השחרור הסימביונזי

| --- | --- |


פטי הרסט וחבר נוסף בארגון במהלך השוד בבנק היברניה
 תקופת הפעילות:  1973–1975 (כשנתיים) 
 אידאולוגיה:  קומוניזם, מאואיזם 
 מטה:  סן פרנסיסקו 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברים:  16 
 
צבא השחרור הסימביונזי (באנגלית: Symbionese Liberation Army) הייתה קבוצת טרור קטנה בעלת אידאולוגיית שמאל רדיקלית ומיליטריסטית שפעלה בארצות הברית בין השנים 1973–1975.
בשיאה, מנתה הקבוצה ככל הנראה 13 חברים, רובם נשים, אשר כינו את עצמם במכתביהם למשטרה  "brass" – קרי: "קצונה בכירה". חברי הקבוצה ביצעו מעשי רצח, חטיפה, שוד בנקים ומעשי אלימות נוספים.
הקמה

במניפסט של הקבוצה כתב דונלד דה־פריז (אנ') שהשם "סימביונזי" לקוח מהמילה סימביוזה. הרעיון מאחורי הבחירה בשם הוא יצירת חברה שכמו גוף חי בנויה מאיברים השונים לחלוטין זה מזה, אך חיים יחד בהרמוניה המאפשרת עבודה ויצירה כגוף אחד.
את הקמת הקבוצה הגתה פטרישה סולטיסיק (אנ'), פמיניסטית רדיקלית, במרץ 1973. חברי הקבוצה בחרו כמנהיג את דה־פריז, אסיר שנמלט מהכלא. אף שדה־פריז היה השחור היחיד בקבוצה, הקבוצה החשיבה את עצמה לחיל החלוץ במהפכה השחורה בארצות הברית.
פעולתה הראשונה הייתה ב־6 בנובמבר 1973, רצח הממונה האזורי על בתי הספר בסן פרנסיסקו, מרקוס פוסטר. פוסטר היה אחד המנהיגים השחורים בעיר, ובעל התפקיד הציבורי הרם ביותר מבניהם. הרצח בוצע על רקע מאבקו של פוסטר בסוחרי הסמים בבתי הספר, מאבק שבמסגרתו הונהג השימוש בתעודות זיהוי לתלמידים. חברי הקבוצה התנגדו לפעולה זו בטענה שהיא פוגעת בזכויות האזרח ומסמלת את השתלטות המשטרה על בתי הספר. בעקבות הרצח נתפסו שניים מחברי הקבוצה והועמדו לדין.
חטיפת פטי הרסט

הגם שהקבוצה הייתה קטנה יחסית, היא זכתה לפרסום וחשיפה תקשורתית גדולים ביותר, אף לאחר שחבריה נתפסו ונשפטו. עיקר הפרסום נבע מחטיפתה של פטי הרסט, נכדתו של איל העיתונות ויליאם רנדולף הרסט. הרסט נחטפה ב־4 בפברואר 1974 מדירתה שבברקלי, קליפורניה. החוטפים תקפו פיזית את בן זוגה עד שאיבד את ההכרה ופינו אותה לדירת מסתור. לאחר מכן דרשו במכתב כופר למשפחתה שתתרום 400 מיליון דולר לקניית מזון לעניים. המשפחה תרמה 6 מיליון דולר לקניית מזון לעניים באזור מפרץ סן פרנסיסקו ושילמה את הכופר, אולם הרסט לא שוחררה. חודשיים לאחר מכן התברר כי בהיותה בשבי היא סבלה מתסמונת סטוקהולם והצטרפה לארגון שחטף אותה. הרסט צולמה בעת שוד בנק עם חברי ארגון אחרים.
ב־17 במאי 1974 הקיפה משטרת לוס אנג'לס בית בעיר. בתוך הבית התבצרו דה־פריז וחמישה מחברי הקבוצה. במהלך קרב יריות שהתפתח בין הצדדים נורו כל השישה ונהרגו. הקבוצה המשיכה לפעול עוד כשנה, אז נתפסו כמה חברים והשאר, חמישה טרוריסטים, ברחו והסתתרו מחוץ לארצות הברית או בשטחה בזהות בדויה. המצוד אחרי החמישה נמשך עד שהאחרון נתפס בדרום אפריקה בשנת 2002.
בתרבות

בהשראת הקבוצה והחטיפה המפורסמת נכתבו ספרים ובוימו סרטים, כך שההד התקשורתי סביב הקבוצה נמשך זמן רב לאחר שהתפרקה.
הערות שוליים

↑  תמר הרמן, מלמטה למעלה: תנועות חברתיות ומחאה פוליטית, האוניברסיטה הפתוחה, 1995, כרך 3, חלק 2 (עמ' 148)
↑  ספר השנה של העיתונאים, אגודת העיתונאים בתל אביב, 1980, (עמ' 95)
↑   גילי איזיקוביץ, "הסיפור הרדיקלי של פטי הרסט": עוד סיפור פשע שלא ייאמן, באתר הארץ, 1 באוקטובר 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007585411605171  LCCN: n50075667  VIAF: 157079244   WorldCat (עם VIAF): 157079244
צ'וקודו

אדם מוביל צ'וקודו
אדם מוביל אשכול בננות על גבי צ'וקודו
צ'וּקוּדוּ הוא כלי תחבורה דו-גלגלי המשמש להובלת מטענים ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
הצ'וקודו עשוי ממשטח צר, המקביל אל הקרקע, שני גלגלים - קדמי ואחורי, וכידון היגוי המחובר לגלגל הקדמי.
במשטח שטוח אופן ההפעלה של הצ'וקודו דומה לאופן ההפעלה של קורקינט.
מאפיינים

רכב דו גלגלי ללא ארכובה, ללא גלגלי שיניים וללא שרשרת.
השלדה בנויה מעץ.
חלקיו: מסגרת זוויתית, שני גלגלים קטנים, כידון, וכרית למפעיל לשים את ברכו בזמן שדוחף את הדו-גלגל.
נסיעה:
בירידה: הרוכב עומד על הסיפון.
באדמה שטוחה: הרוכב יכול לשים ברך אחת על הסיפון, ולדחוף את הקרקע ברגלו השנייה.
הצ'וקודו (הדגם הרחב ביותר) יכול לשאת מטען עד משקל של 800 ק"ג.
גלריית תמונות

צ'וקודו נושא מטען
ראו גם

אופניים
הערות שוליים

↑  "צ'וקודו" ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו, SlateAfrique
↑  "צ'וקודו roi-goma" RDC: le « tshukudu », roi de Goma » [archive], sur rfi.fr, 11 mai 2014
↑  "צ'וקודו" - אופני הזהב של קונגו, The Nation
↑  עץ, גלגלים, סוס עבודה – סיפור הצ'וקודו, Alex Halperin and Jina Moore (August 29, 2008)
↑  "צ'וקודו" היכול לשאת מאות קילוגרמים של מטען, design indaba
פרובינציית קוויבק (1763–1791)

| --- | --- |


 
 חלק ממזרח צפון אמריקה בשנת 1774 לאחר חוק קוויבק; קוויבק משתרעת עד לנהר המיסיסיפי.
 ממשל
 שפה נפוצה:  צרפתית 
 רשות מחוקקת:  Legislature of the Province of Quebec 
 גאוגרפיה
 יבשת:  אמריקה הצפונית 
 היסטוריה
 הקמה:  חוזה פריז (1763)
 תאריכי הקמה:  7 באוקטובר 1763 
 פירוק:  החוק החוקתי 1791
 תאריכי פירוק:  26 בדצמבר 1791 
 ישות קודמת:  ממלכת צרפת קנדה (צרפת החדשה)   ממלכת צרפת ארץ אילינוי
 ישות יורשת:  ממלכת בריטניה הגדולה קנדה עילית   ממלכת בריטניה הגדולה קנדה תחתית    הטריטוריה הצפון-מערבית
 
מחוז קוויבק (בצרפתית: Province de Québec) הייתה מושבה בצפון אמריקה הבריטית אשר כללה את המושבה הצרפתית לשעבר של קנדה. היא הוקמה על ידי ממלכת בריטניה הגדולה בשנת 1763, לאחר כיבוש צרפת החדשה על ידי הכוחות הבריטיים במהלך מלחמת שבע השנים. במסגרת הסכם פריז משנת 1763, ויתרה צרפת על תביעתה למושבה; במקום זאת היא ניהלה משא ומתן לשמור על האי הקטן הרווחי גוואדלופ.
בעקבות ההכרזה המלכותית של 1763, שונה שמה של קנדה לפרובינציית קוויבק, ומשנת 1774 השתרעה מחופי לברדור באוקיינוס האטלנטי, דרום מערבה דרך עמק נהר סנט לורנס אל האגמים הגדולים ומעבר להם עד למפגש של נהרות אוהיו ומיסיסיפי בארץ אילינוי. חלקים מדרום-מערב המחוז, אותם אזורים מדרום לאגמים הגדולים, נמסרו מאוחר יותר לארצות הברית החדשה שהוקמה בחוזה פריז מ-1783 בסיום המהפכה האמריקאית; למרות שהבריטים שמרו על נוכחות צבאית שם עד 1796 והסכם ג'יי. בשנת 1791, השטח שמצפון לאגמים הגדולים אורגן מחדש וחולק לקנדה תחתית וקנדה עילית.
היסטוריה

על פי ההכרזה, קוויבק כללה את הערים קוויבק ומונטריאול, כמו גם את האזור המקיף אותן, אך לא השתרעה מערבה עד האגמים הגדולים או צפונה עד לארץ רופרט.
בשנת 1774, הפרלמנט של בריטניה העביר את חוק קוויבק שאיפשר לקוויבק להחזיר את השימוש במשפט המנהגי הצרפתי (Coutume de Paris) בעניינים פרטיים לצד שיטת המשפט המקובל האנגלי, והתיר לכנסייה הקתולית לגבות מעשר. המעשה גם הרחיב את גבולות קוויבק כך שיכללו את מדינת אוהיו וחלק מארץ אילינוי, מהרי האפלצ'ים במזרח, דרומה לנהר אוהיו, מערבה לנהר המיסיסיפי וצפונה עד לגבול הדרומי של אדמות בבעלות חברת מפרץ הדסון, או ארץ רופרט.
המחוז המערבי היה אחד מארבעת המחוזות של מחוז קוויבק שנוצרו ב-1788 באזורים המערביים של מחוז מונטריאול, אשר נותקו מאוחר יותר ב-1791 כדי ליצור את המושבה החדשה של קנדה עילית. ידוע כמחוז הסה (על שם הסן בגרמניה) עד 1792.
דרך קוויבק, הכתר הבריטי שמר על גישה למדינות אוהיו ואילינוי לאחר שהסכם פריז (1783) ויתר על השליטה בארץ זו לארצות הברית. על ידי נתיבי מסחר וצבא מבוססים היטב על פני האגמים הגדולים, הבריטים המשיכו לתספק לא רק חיילים משלהם אלא ברית רחבה של מדינות אינדיאניות דרך דטרויט, מבצר ניאגרה, מבצר מיצ'ילימאקינאק וכן הלאה, עד שעמדות אלו נמסרו לארצות הברית בעקבות הסכם ג'יי (1794).
קוויבק שמרה על המערכת השלטונית שלה לאחר הכיבוש. בגלל זרם של פליטים לויאליסטים ממלחמת העצמאות האמריקאית, הדמוגרפיה של קוויבק השתנתה וכללה כעת אלמנט פרוטסטנטי מהותי דובר אנגלית משלוש עשרה המושבות לשעבר. נאמני האימפריה המאוחדת התיישבו בעיקר בעיירות המזרחיות, מונטריאול, ובמה שהיה ידוע אז כ-pay d'en haut ממערב לנהר אוטווה. החוק החוקתי משנת 1791 חילק את המושבה לשניים בנהר אוטווה, כך שהחלק המערבי (קנדה עילית) יכול להיות תחת מערכת המשפט האנגלית, עם דוברי אנגלית ברובם. החלק המזרחי נקרא קנדה תחתית.
מושלים

בשנת 1760, בעקבות הכניעה של מונטריאול, הושבה המושבה תחת ממשל צבאי, כאשר ממשל אזרחי הוקם רק ב-1764. אלה היו המושלים:
ג'יימס מאריי 1760–1766
גי קרלטון, הברון הראשון דורצ'סטר 1766–1778
סר פרדריק האלדימנד 1778–1786
גי קרלטון, הברון הראשון דורצ'סטר 1786–1796
היו גם "סגן-מושלים", אך אלה היו רק סגני המושלים, ואין לבלבל אותם עם סגן-מושל קוויבק שלאחר מכן בשנת 1791.
גי קרלטון (סגן מושל של ג'יימס מאריי) 1766–1768
הקטור תיאופילוס דה קרמהה (סגן מושל לגי קרלטון) 1771–1782
הנרי המילטון (סגן מושל לפרדריק האלדימנד) 1782–1785
הנרי הופ (לוטננט מושל של הלורד דורצ'סטר) 1785–1788
אלורד קלארק (לוטננט מושל של הלורד דורצ'סטר) 1790
יועצים של המושל

בפרובינציית קוויבק לא היה בית מחוקקים נבחר והוא נשלט ישירות על ידי המושל עם עצות של יועצים. מועצה האחראית לייעץ למושל (אז ג'יימס מאריי) בכל ענייני המדינה הוקמה ב-1764. בשנת 1774, חוק קוויבק יצר מועצה לענייני מחוז קוויבק כדי לייעץ למושל בענייני חקיקה. המועצה המחוקקת שימשה מועצה מייעצת למושל עד שהוקמה אספה מחוקקת לאחר 1791.
גאוגרפיה

בסביבות 1763 עד 1764, הפרובינציה חולקה לשני מחוזות שיפוט:
מחוז מונטריאול - מכסה את החלקים המערביים של קוויבק לאורך נהר סנט לורנס כולל מונטריאול וחלק גדול מאונטריו (מזרח ודרום אונטריו)
מחוז קוויבק - מכסה את החלקים המזרחיים של קוויבק לאורך סנט לורנס ולברדור
בשנת 1790, מחוז טרואה-ריבייר נוצר מחלק ממחוז קוויבק.
מחוזות טרואה-ריבייר וקוויבק המשיכו לאחר 1791 כאשר קנדה תחתית נוצרה, בעוד שמחוז מונטריאול ממערב לנהר אוטווה הפך לקנדה עילית וממזרח לנהר אוטווה היה מחולק למחוזות בחירות רבים.
הערות שוליים

↑  Colin G. Calloway (2006). The Scratch of a Pen: 1763 and the Transformation of North America. Oxford U.P. p. 8. ISBN 978-0-19-804119-1.
↑  "Province of Quebec 1763–91". The Canadian Encyclopedia. נבדק ב-3 במרץ 2017. {{cite encyclopedia}}:  (עזרה)
מפה של אמריקה הבריטית המציגה את הגבולות המקוריים של פרובינציית קוויבק וגבולות חוק קוויבק משנת 1774 לאחר הסיפוח
צב מקורה אדום-כתר

| צב מקורה אדום-כתר |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: סכנת הכחדה חמורה סכנת הכחדה חמורה (CR) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: צבים
תת־סדרה:: צבים חבויי-צוואר
משפחה:: צבי בריכה
סוג:: צב מקורה
מין:: צב מקורה אדום-כתר
שם מדעי
 Batagur kachuga ‏גריי, 1831

צב מקורה אדום-כתר (שם מדעי: Batagur kachuga) הוא מין של צב מהמשפחה צבי בריכה החי באגמים ונהרות בדרום אסיה ומצוי בסכנת הכחדה חמורה. תפוצתו בעבר השתרעה לאורך נפאל, צפון הודו, בנגלדש בסמוך לגדות הגנגס, ואולי גם בורמה אך עקב הרס מקומות מחייתו, בניית סכרים, זיהום מים, ציד לאכילת בשרו, טביעה ברשתות דיג ופגיעה בביציו מספריו בטבע הידלדלו בידי אדם ובידי תנים. כיום ככל הנראה ישנם רק 400 פרטים בוגרים של הצב אך ממשלת הודו החלה לפתח תוכנית שימור עבורו. מרכז בו רוב צבים אלו מצויים הוא במקלט הלאומי צ'מבל (National Chambal Sanctuary) שליד נהר צ'מבל במאדהיה פרדש, הודו.
מאפיינים

זהו צב מים גדול באורך של עד 56 ס"מ ומשקל של עד 25 ק"ג, כשהזכרים קטנים יותר מהנקבות. הצב בעל צוואר ארוך אדום ומפוספס בפסים לבנים לאורכו והראש צהוב אך צבוע באדום בכיפתו עם צידיים כחולים ועוד שני פסים כחולים במרכז לצד העיניים. הצב בעל מקור נוקשה וחוטם המזכיר חוטם של צב רך. השריון חום אפרפר עם סימנים כתומים והוא נמוך ועגלגל. השריון נוטה החוצה גבוה יותר מהרגליים הקדמיות ולחלק מהצוואר, מה שנתן לו את השם "מקורה". הרגליים קצרות ובעלות קרומי שחייה.
צב זה מותאם לחיים במים אך נוטה להתחמם בשמש על גדות הנהר ועל סלעים בקבוצות. הוא ניזון מתחת למים בעיקר מצמחי מים שונים. הנקבות מטילות 11–30 ביצים בחולות שעל גדת הנהר.
הערות שוליים

↑  צב מקורה אדום-כתר באתר הרשימה האדומה של IUCN
צב נהר מרי

| צב נהר מרי |
| --- | --- |
 צב נהר מרי
מצב שימור
 מצב שימור: בסכנת הכחדה סכנת הכחדה (EN) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: צבים
תת־סדרה:: צבים מצדדי-צוואר
משפחה:: נטויי-צוואר
סוג:: Elusor
מין:: צב נהר מרי
שם מדעי
 Elusor macrurus

צב נהר מרי (שם מדעי: Elusor macrurus) הוא מין בסכנת הכחדה של צב קצר-צוואר אשר אנדמי לנהר מרי בדרום-מזרח קווינסלנד, אוסטרליה.
המין תואר לראשונה בצורה רשמית ב-1994. הסוג Elusor הוא סוג מונוטיפי המייצג שושלת עתיקה של צבים שנעלמו מההיסטוריה האבולוציונית של אוסטרליה.
מאפיינים

צב נהר מרי הוא אחד הצבים הגדולים באוסטרליה. אורכו של השריון מגיע ל-400 מ"מ. צבע השריון עשוי לנוע מאדמדם לחום או כמעט שחור. חלקו התחתון של השריון בעל צבע בהיר יותר של קרם או ורדרד. צבע העור דומה לשריון ולרוב ורדרד בקצותיו וזנבו. להם נשימה בימודלית, ומסוגלים לקלוט חמצן דרך פתח ביב כאשר נמצאים מתחת למים. עם זאת הם עולים לפני השטח כדי לנשום אוויר בצורה רגילה.
מאפיין ייחודי של הזכרים הוא הזנב שאורכו עשוי להיות שני שלישים מאורך השריון. בזנבו יש עצם קשתית (Haemal arch) שאינה מצויה בצבים מודרניים אחרים, שתפקידה אינו ידוע. מאפיין ייחודי נוסף של צב נהר מרי הוא בינים ארוכים במיוחד מתחת ללסת התחתונה.
צב נהר מרי חי בנהרות זורמים ואזורים עשירים בחמצן באזור הנהר מרי. צבים זכרים עשויים להיות תוקפניים כלפי זכרים אחרים או צבים ממינים אחרים. הוא אוכל-כול וניזון מחומרים צמחיים כדוגמת אצות ומבעלי חיים קטנים כדוגמת צדפות.
בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20 היה צב נהר מרי חיית מחמד פופולרית באוסטרליה, ובמשך תקופה של כ-10 שנים נשלחו כ-15,000 פרטים מדי שנה לחנויות. המין מוגדר כמין בסכנת הכחדה על פי חוק 1992 לשמירת הטבע של קווינסלנד ובהתאם לחקיקה הפדרלית של חוק הגנת הסביבה ושמירת המגוון הביולוגי. איגוד השימור העולמי IUCN כולל את המין ברשימה האדומה.
הערות שוליים

↑  צב נהר מרי באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  "Mary River Turtle". Taronga (באנגלית). 2010-07-10. אורכב מ-המקור ב-2018-04-14. נבדק ב-2018-04-13.
1 2  Department of Environment and Heritage Protection, Mary River turtle, www.ehp.qld.gov.au (באנגלית)
פרנציסקה

ראשי פרנציסקה שונים
פרנציסקה (Francisca) הוא סוג של גרזן הטלה שהיה בשימוש הפרנקים ושבטים גרמאניים נוספים בראשית ימי הביניים. 
הפרנציסקה ידוע בעיקר כנשק אופייני בקרב הפרנקים, ונחשב לסמל לאומי בקרבם בעיקר בתקופת השושלת המרובינגית בתקופה שבין 500 ל-750 לספירה. כמו כן ידוע השימוש בנשק זה גם בתקופתו של קרל הגדול בין 768 ל-814.
לפרנציסקה ראש קשתי שמתרחב בקצה המשמש לחיתוך. קצוות הלהב מחודדים. לפרנציסקה היה אורך של 40–45 סנטימטרים (16–18 אינץ') ואורך הלהב היה בערך 10 סנטימטרים (3.9 אינץ'). אורך ראש הגרזן היה בערך 14–15 ס"מ. סביר להניח שמשקל הגרזן היה כ-600 גרם.
הפרנציסקה הוטל בראשית הקרב כשמטרתו הייתה לשבור את המגן של היריב או לשבש את המערך. הטווח היעיל היה בערך 12 מטרים (39 רגל).
פרובינציית פרוסיה המזרחית

דוכסות פרוסיה עד שנת 1772
פרובינציית פְּרוּסְיָה הָמִזְרַחִית (גרמנית: Provinz Ostpreußen, ‏האזנהקובץ:De-Ostpreußen-2.ogg‏Ⓘ‏, ליטאית: Rytų Prūsija, פולנית: Prusy Wschodnie, רוסית: Восточная Пруссия) הייתה מחוז בממלכת פרוסיה ובמדינה החופשית של פרוסיה בשנים 1773–1829 ו-1878–1945. בין 1829 ל-1878 הייתה מאוחדת עם מערב פרוסיה בפרובינציית פרוסיה.
פרוסיה המזרחית שכנה לאורך החוף הדרום-מזרחי של הים הבלטי. בירתה הייתה קניגסברג, ששמה שונה ב-1946 לקלינינגרד על ידי ברית המועצות.
בגלל קרבתה לגבול הרוסי, היותה החזית במלחמת העולם הראשונה, הפרדתה מגרמניה במסגרת חוזה ורסאי ב-1919 והאלימות הרבה בה עשו שימוש חיילי הצבא האדום בעיר ב-1945, הפכה מזרח פרוסיה לסמל לזוועות מלחמה ופשעי המלחמה.
היסטוריה > ממלכת פרוסיה

לאחר חלוקת פולין הראשונה ב-1772, אוחד וורמיה, חלק מפולין, עם דוכסות פרוסיה. ב-31 בינואר 1773, הודיע פרידריך השני מלך פרוסיה ששמו של המחוז החדש יהיה פרוסיה המערבית, כששמו של שאר השטח יהיה פרוסיה המזרחית.
בתקופת המלחמות הנפוליאוניות נמלטו פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה ואשתו המלכה לואיזה לאחר התבוסה בקרב ינה ובקרב אאורשטדט לקניגסברג, שם שהו עד לאחר התבוסה בקרב פרידלנד, ולאחריו חתם פרידריך וילהלם על חוזה טילזיט.
בשנים 1829–1878 אוחדו פרוסיה המערבית והמזרחית למחוז אחד אך לאחר מכן הופרדו בשנית.
היסטוריה > האימפריה הגרמנית

ב-1871, עם ההכרזה על הקמתה של האימפריה הגרמנית, הפכה פרוסיה המזרחית לחלק מהאימפריה. ב-1875 החלוקה האתנית בפרוסיה המזרחית הייתה 73.48% דוברי גרמנית, 18.39% דוברי פולנית ו-8.11% דוברי ליטאית. אוכלוסיית המחוז ב-1900 הייתה 1,996,626 תושבים בחלוקה דתית של 1,698,465 פרוטסטנטים, 269,169 קתולים ו-13,877 יהודים. מספר הפולנים והליטאים ירד במשך הזמן לאור תהליך הגרמניזציה. הפרוסים דוברי-פולנית רוכזו בדרום האזור (מזוריה, וורמיה) והפרוסים דוברי-ליטאית רוכזו בצפון-מזרח.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה, הייתה פרוסיה המזרחית זירת קרבות בין צבא האימפריה הגרמנית לצבא האימפריה הרוסית, ובין השאר התחולל בה קרב טננברג, שבו הושמדה הארמייה הרוסית השנייה על ידי הארמייה הגרמנית השמינית בפיקודם של הינדנבורג ולודנדורף.
היסטוריה > רפובליקת ויימאר

עם התפטרותו של וילהלם השני מכס המלכות הפכה גרמניה לרפובליקה. בין שתי מלחמות העולם, הפכה פרוסיה המזרחית למובלעת גרמנית לפי חוזה ורסאי כשחלקים מפרוסיה המערבית ומחוז פוזן סופחו לפולין כדי ליצור את המסדרון הפולני והעיר החופשית דנציג. כמו כן, העיר ממל צורפה לליטא, על מנת לאפשר לה גישה אל הים.
ב-1920 נעשו משאלי עם בפרוסיה המערבית ודרום פרוסיה המזרחית כדי לקבוע אם האזורים צריכים להצטרף לרפובליקה הפולנית השנייה או להישאר בגרמניה; 96.7% מהתושבים הצביעו להישארות בגרמניה.
היסטוריה > גרמניה הנאצית

ב-1938 שינו הנאצים כשליש משמות האזור לשמות פרוסים מקוריים, כולל שמות פולנים וליטאים. כל מי שלא שיתף פעולה עם חוקי גרמניה הנאצית, כולל פעילים של המיעוט הפולני, נשלחו למחנות ריכוז.
היסטוריה > גרמניה הנאצית > מלחמת העולם השנייה

ב-1939 היו בפרוסיה 2.49 מיליון תושבים, 85% מהם היו גרמנים, האחרים הגדירו עצמם גרמנים תרבותית, לותרנים דתית, אך כמזורים או ליטאים. האחרונים חיו ברובם במזרח ודרום-מזרח המחוז.
בזמן מלחמת העולם השנייה הורחב המחוז. בניגוד לתעמולה הנאצית שהציגה את כל המחוזות שנלקחו ממנה ככאלה שיש בהם רוב גרמני שרוצים איחוד עם גרמניה, סטטיסטיקות הרייך מ-1939 מראות שרק 31,000 מתוך 994,092 האנשים שחיו בטריטוריות שסופחו לפולין היו גרמנים.
תושבים גרמנים רבים בפרוסיה המזרחית נהרגו במלחמה, רבים מהם צעירים שגויסו לוורמאכט ונהרגו בזמן פעולה.
היסטוריה > גרמניה הנאצית > זוועות 1944/45

ב-1944 העיר העתיקה של קניגסברג כמעט הושמדה לגמרי בשתי התקפות מהאוויר; בלילה שבין ה-26 ל-27 באוגוסט ובלילה שבין ה-29 ל-30 באוגוסט 1944. וינסטון צ'רצ'יל קרא לעיר "מבצר מודרני וממוגן בצורה כבדה". אריך קוך חיכה עם פינוי האוכלוסייה הגרמנית עד שהחזית המזרחית התקרבה לגבול פרוסיה המזרחית ב-1944. אוכלוסיית המחוז הוטעתה באופן שיטתי על ידי התעמולה הנאצית, נאמר להם שהגרמנים קרובים לניצחון למרות המצב בשטח, בעקבות כך חלק לא עזבו. אך מאוחר יותר נמלטו רבים מערבה בעקבות ההתקדמות המהירה של הצבא האדום, שחייליו התעללו בתושבים שנשארו.
מעריכים כי למעלה ממיליון אזרחים מתו בין השנים 1944 ו-1945, בעיקר בגלל הפינויים, רעב, מחלות, רצח ואונס שנעשה על ידי חיילי הצבא האדום הפולש. דיווחים על זוועות ומעשי אונס קבוצתי זרעו פחד וייאוש באוכלוסייה. אלפים איבדו את חייהם כשהטביע הצבא האדום ספינות גרמניות. הבירה קניגסברג נכנעה ב-9 באפריל 1945, לאחר קרב על כיבוש העיר קניגסברג שנמשך ארבעה ימים.
היסטוריה > לאחר מלחמת העולם השנייה

לאחר המלחמה, ניסו מספר גרמנים שנמלטו ב-1945 לחזור לבתיהם בפרוסיה המזרחית. האוכלוסייה הגרמנית שנותרה באזור גורשה בידי המשטר הקומוניסטי. בזמן המלחמה וגם זמן קצר לאחריה, רבים הוגלו למחנות עבודה במזרח ברית המועצות (גולאג). שמות מקומות בגרמנית שונו לשמות רוסיים או פולנים.
באפריל 1946, הפך צפון פרוסיה המזרחית למחוז ברפובליקה הסובייטית הסוציאל-פדרטיבית של רוסיה וטריטוריית ממל הפכה לחלק מהרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הליטאית. ביולי אותה שנה שונה שמה של הבירה קניגסברג לקלינינגרד, ושמו של האזור שונה למחוז קלינינגרד כמו כן שונו שמות של כל היישובים באזור לשמות חדשים בעלי אופי סובייטי מובהק. לאחר גירוש האוכלוסייה הגרמנית, יושבו רוסים, בלארוסים, ואוקראינים בדרום פרוסיה המזרחית, כיום חלק מפולין. בעיקר בחלק הסובייטי, הייתה מדיניות של מחיקת כל שאריות היסטוריה ותרבות גרמנית, ב-1967 נהרסה טירת קניגסברג על פי הוראת ליאוניד ברז'נייב כדי לעשות מקום ל"בית הסובייטים" החדש.
פרננדו קאסרס

פרננדו גבריאל קאסרס (בספרדית: Fernando Gabriel Cáceres; נולד ב-7 בפברואר 1969) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק בעמדת הבלם.
קאסרס הוא הכדורגלן הארגנטינאי בעל מספר ההופעות השני בגודלו בספרד, שם שיחק במדי ריאל סרגוסה, ולנסיה, סלטה ויגו וקורדובה. קסארס זכה עם נבחרת ארגנטינה בקופה אמריקה 1993, וייצג אותה בין היתר במונדיאל 1994.
כיום קאסרס מרותק לכיסא גלגלים, לאחר שנפצע אנושות בניסיון שוד בנובמבר 2009.