stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
השיטפונות במפרץ הפרסי (2024)
הערות שוליים

↑  "Heavy Rain and Floods Kill 19 in Oman and Disrupt Dubai Airport". The New York Times (באנגלית אמריקאית). 17 באפריל 2024. נבדק ב-2024-04-17. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Fierce storm lashes UAE as Dubai diverts flights". BBC News (באנגלית בריטית). 2024-04-16. ארכיון מ-17 באפריל 2024. נבדק ב-2024-04-17. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Vlamis, Kelsey. "Photos of torrential Dubai flash floods show the downsides of trying to control the weather". Business Insider (באנגלית אמריקאית). ארכיון מ-17 באפריל 2024. נבדק ב-2024-04-17. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Dubai Floods: Is artificial rain behind UAE's rare torrential weather?". The Economic Times. 2024-04-17. ISSN 0013-0389. ארכיון מ-17 באפריל 2024. נבדק ב-2024-04-17. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Ahmar, Abir (30 באוגוסט 2022). "Parched UAE turns to science to squeeze more rainfall from clouds". Reuters. ארכיון מ-17 בנובמבר 2023. נבדק ב-17 באפריל 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Mulhern, Owen (2020-09-17). "Sea Level Rise Projection Map – The Persian Gulf". Earth.org. ארכיון מ-10 בדצמבר 2023. נבדק ב-2024-04-17. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Wintour, Patrick (2021-10-29). "'Apocalypse soon': reluctant Middle East forced to open eyes to climate crisis". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. ארכיון מ-11 בינואר 2024. נבדק ב-2024-04-17. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Staff, Maktoob (2024-04-18). "Fourth day after disastrous storm, flash floods - Oman and UAE grapple with aftermath". Maktoob media (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2024-04-18.
ה'תש"ח

.
הכרזת העצמאות – ה' באייר ה'תש"ח, 14 במאי 1948.
ריקודים עם היוודע דבר ההחלטה בכ"ט בנובמבר.
אות מלחמת העצמאות – ה'תש"ח–ה'תש"ט.
ה'תש"ח (5,708) ובקיצור תש"ח – היא שנה עברית  אשר החלה ביום א' בתשרי, אור ל-15 בספטמבר 1947, והסתיימה ביום כ"ט באלול, 3 באוקטובר 1948.
המולד של תשרי חל ביום שני, 17 שעות ו-662 חלקים. לפיכך זו שנה מסוג בשז. היא מעוברת, ואורכה 385 ימים.
זו שנה שלישית לשמיטה, ושנת 8 במחזור העיבור ה-301. תקופת ניסן שבשנה זו היא תחילת שנת 24 (סימנה כדידז) במחזור השמש ה-204.
שנה זו היא שנת 1,879 לחורבן הבית, ושנת 2,259 לשטרות.
בה' באייר ה'תש"ח, 14 במאי 1948, הוכרז על הקמת מדינת ישראל.
תש"ח הפך למונח המסמל את מלחמת העצמאות, את הקמת המדינה ואת הדור שנלחם ואשר הקים את המדינה – דור תש"ח.
נולדו

ג' בתשרי – אילנית, זמרת ישראלית
י"ג בתשרי – שאול יהלום, פוליטיקאי ישראלי, חבר הכנסת
י"ז בתשרי – אהרן צ'חנובר, ביוכימאי ישראלי, חתן פרס נובל לכימיה לשנת 2004
ט"ו בחשון – רוני דניאל, כתב ופרשן לענייני צבא וביטחון (נפטר ב-ה'תשפ"א)
כ"ד בחשון – ספי ריבלין, שחקן ובדרן ישראלי (נפטר ב-ה'תשע"ד)
י"א בכסלו – ששי קשת, זמר ושחקן ישראלי
ח' בטבת – חיים כץ, חבר הכנסת מטעם הליכוד
ד' בשבט – אבישי ברוורמן, פרופסור לכלכלה וחבר הכנסת מטעם העבודה
ח' בשבט – הרב ישכר דב רוקח, האדמו"ר מבעלזא
ט' בשבט – נתן שרנסקי, אסיר ציון ופוליטיקאי ישראלי
י' בשבט – רבי אלתר, מוזיקאי, כוכב ילדים ומלמד חרדי ישראלי
כ"ו בשבט – דודו ברק, משורר ופזמונאי ישראלי
י"א באדר א' – הרב שלום דובער וולפא, ראש המטה העולמי להצלת העם והארץ וראש מפלגת ארץ ישראל שלנו
כ"ג באייר – אתי לבני, חברת הכנסת מטעם שינוי
כ"ד באייר – רוני בר-און, חבר הכנסת ושר מטעם הליכוד וקדימה
ה' בסיוון – יוסי ביילין, מדינאי ופוליטיקאי ישראלי, חבר הכנסת ושר בממשלות ישראל
ט' בסיוון – תיקי דיין, שחקנית, קומיקאית וזמרת ישראלית
כ"ג בסיוון – רבקה זהר, זמרת ישראלית
כ"ב בתמוז – מאיר שלו, סופר ופובליציסט ישראלי
י"ד באב – אביהו מדינה, מלחין, כותב וזמר ישראלי ים תיכוני
כ"ז באב – יצחק שום, מאמן כדורגל ישראל
כ"ז באלול – הרב שלום דובער לוין, מנהל וספרן ראשי של ספריית חב"ד בברוקלין. חוקר, עורך ומחבר ספרים וכתבי עת תורניים
כ"ט באלול – אמנון ז'קונט, סופר ועורך ישראלי
נפטרו

ו' באדר ב' – עמנואל לנדאו, חייל ישראלי, זכה לעיטור הגבורה לאחר מותו (נולד ה'תרפ"ט)
ט"ז באדר ב' – זרובבל הורביץ, לוחם ישראלי בפלמ"ח, זכה בעיטור הגבורה
ל' באדר א' – אריה לייב יפה, משורר ומנהיג ציוני (נולד ב-ה'תרל"ה)
ד' בסיוון – אלוף דוד (מיקי) מרכוס קצין צבא יהודי-אמריקני והאלוף הראשון בצה"ל (נולד ב-ה'תרס"ב)
ו' בסיוון – הרב אברהם מרדכי אלתר, האדמו"ר השלישי בשושלת גור
כ"ג בסיוון – מאיר טוביאנסקי, הוצא להורג (נולד ב-ה'תרס"ד)
כ"ז בתמוז – זהרה לביטוב, לוחמת בפלמ"ח וטייסת בחיל האוויר, שמטוסה התרסק
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג בשז, ובה 385 ימים.
שנה מעוברת ובה שני חודשי אדר - אדר א' ואדר ב'. חג הפורים נחוג בשנה כזו באדר ב'. בנוסף, בי"ד באדר א' מציינים פורים קטן, ובט"ו באדר א' מציינים שושן פורים קטן.
שנה "שלמה": שבה חשוון וכסלו בני 30 יום כל אחד.
י"ז בתמוז חל בשבת, ולכן צום שבעה עשר בתמוז נדחה ליום ראשון י"ח בתמוז
ט' באב חל בשבת, ולכן צום תשעה באב נדחה ליום ראשון י' באב
היסטוריה של עם ישראל
ולדימיר קונסטנטינוב

ולדימיר אנדרייביץ' קונסטנטינוב (ברוסית: Влади́мир Константи́нов‏; נולד ב-19 בנובמבר 1956) הוא פוליטיקאי רוסי ברפובליקה של קרים, וכיהן כיו"ר המועצה העליונה (מרץ 2010–מרץ 2014). מ-7 באפריל 2014 הוא חבר במפלגת רוסיה המאוחדת.
ב-5 במרץ 2014 פסק בית המשפט בשבצ'נקו בקייב על מעצרם של הפוליטיקאים סרגיי אקסיונוב וולדימיר קונסטנטינוב. על שירות הביטחון האוקראיני הוטל להביאם לבית המשפט.
ביוגרפיה

בשנת 1973 הוא סיים את התיכון. הוא בוגר אוניברסיטת סבסטופול (אנ'), הוא בעל התמחות בהנדסת תעשייה והנדסה אזרחית. בשנים 1979 עד 1981 שירת בשירות הצבאי בכוחות המזוינים של ברית המועצות. בנוסף, הוא זכה בפרסים רבים.
בשנת 2010 נבחר ליושב ראש המועצה העליונה של הרפובליקה האוטונומית של קרים, בית הנבחרים של חצי האי קרים (תפקיד שמילא עד מרץ 2014). בשנת 2012, קונסטנטינוב גינה בחריפות את הקריאות לשילוב קרים ברוסיה. ברם, ב-20 בפברואר 2014, במהלך ביקור במוסקבה, הוא הצהיר כי העברת קרים ב-1954 מהרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית לרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית הייתה טעות. מאז מרץ 2014, היה לתומך נלהב בסיפוח הרוסי של קרים ב-2014.
פעילות פוליטית > יו"ר מועצת המדינה של רפובליקת קרים

באפריל 2014 הצטרף ולדימיר למפלגת רוסיה המאוחדת. מ-17 במרץ 2014 - הוא יו"ר מועצת המדינה של הרפובליקה של קרים.
בשנת 2018, במהלך הבחירות לנשיאות רוסיה, הוא הפך ליושב ראש משותף במטה של קרים לתמיכה ציבורית בפוטין. ב-25 באפריל 2018 הוא קרא לתושבי קרים שלא לבקר באוקראינה.
ב-7 במאי 2018 הוא הוזמן לטקס השבעתו של נשיא רוסיה ולדימיר פוטין.
ב-5 ביולי 2018, קונסטנטינוב תמך בפומבי ברפורמה בפנסיה, בפגישה של 61 קולות - רוב מוחץ שמיוצג על ידי מפלגת רוסיה המאוחדת - אישר את העלאת גיל הפרישה, רק סגן אחד של מועצת המדינה היה נגד. לדברי יו"ר הפרלמנט, אנשי קרים תומכים ברפורמה המוצעת על ידי ממשלת רוסיה.
ב-14 ביוני 2019, ולדימיר קונסטנטינוב הכריז על כוונתו להשתתף בבחירות למועצת המדינה של קרים, המתוכננות ל-8 בספטמבר.
ב-29 ביולי 2019, על פי החלטת ועדת הבחירות של הרפובליקה של קרים, הוא הפך למועמד לסגן של מועצת המדינה של הרפובליקה.
ב-8 בספטמבר 2019, ביום ההצבעה, נבחר קונסטנטינוב לסגן של מועצת המדינה של קרים.
ב-20 בספטמבר 2019, קונסטנטינוב הפך שוב ליושב ראש מועצת המדינה של הרפובליקה של קרים בחמש השנים הבאות, 74 סגנים של הפרלמנט של קרים הצביעו בעד מועמדותו, סגן 1 היה נגד.
פעילות פוליטית > תיקים משפטיים

ב-2 באפריל 2014, שירות הביטחון האוקראיני הכניס את קונסטנטינוב לרשימת המבוקשים "בקשר לפעולות שמטרתן לשנות או להפיל בכוח את הסדר החוקתי של כוח המדינה" (סעיף 109 לחוק הפלילי של אוקראינה).
קונסטנטינוב גם עמד בראש אחת מחברות הבנייה הגדולות בקרים במשך תקופה ארוכה, שבסופו של דבר הייתה חייבת 7.3 מיליון, לישויות משפטיות וליחידים. מסיבה זו כל החשבונות של החברה נעצרו על ידי השירות המנהל של אוקראינה.
הערות שוליים

↑  Крымский спикер Константинов возглавил региональное отделение "Единой России", Interfax.ru (ברוסית)
↑  Ukraine Votes to Dissolve Crimean Parliament, NBC News (באנגלית)
↑  Суд дав добро на арешт “маріонеток Путіна” в Криму, Українська правда (באוקראינית)
↑  ВР розпустила парламент Криму, www.unian.ua (באוקראינית)
↑  Kenneth Rapoza, In Kiev, Ukraine Parliament Axes Crimea, Forbes (באנגלית)
↑  Ukraine latest: Russia defiant in face of Western sanction threats, The Independent, ‏8 במרץ 2014 (באנגלית)
↑  Pro-Russian Activist Falls On Hard Times In Annexed Crimea, RadioFreeEurope/RadioLiberty (באנגלית)
↑  В Крыму открылся штаб общественной поддержки Владимира Путина, Единая Россия (ברוסית)
↑  Vladimir is invited to a meeting with Putin
↑  Web-Kafa Studio, Власти республики заявили, что крымчане поддерживают пенсионную реформу, kafanews.com (ברוסית)
↑  Крымские парламентарии поддержали проект изменений пенсионной реформы, Единая Россия (ברוסית)
↑  Партию власти в Крыму на выборы поведут Аксёнов и Константинов, ForPost, ‏2019-06-14 (ברוסית)
↑  Крымская ПРАВДА, Владимир Константинов получил удостоверение кандидата в депутаты ГС РК, Газета Крымская правда (ברוסית)
↑  Владимир Константинов стал главой Государственного Совета РК, Единая Россия (ברוסית)
↑  Константинов провел обряд посвящения в строители, Крым.Реалии (ברוסית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1169254802  VIAF: 3304154015351509310005   WorldCat (עם VIAF): 3304154015351509310005 
קונסטנטינוב ב-18 במרץ 2019
ג'אנלוקה פסוטו

ג'אנלוקה פסוטו (באיטלקית: Gianluca Pessotto; נולד ב-11 באוגוסט 1970) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדת המגן, וכיום הוא המנהל הספורטיבי של מחלקת הנוער של יובנטוס.
כשחקן, העביר פסוטו את מירב הקריירה ביובנטוס, בתפקידים שונים בחוליית ההגנה והקישור. פסוטו זכה לכינוי הפרופסור (באיטלקית: Il Professorino) שהתייחסו להיותו מרכיב משקפיים וחובב ספרות שאף השלים תואר במשפטים במהלך קריירת המשחק שלו, ולכינוי הדרור הקטן (באיטלקית: Passerotto) שהתייחס למהירותו וזריזותו הרבה.
מספר שבועות לאחר פרישתו שרד פסוטו נפילה מהקומה הרביעית של משרדי יובנטוס, במה שהיה ככל הנראה ניסיון התאבדות, אותו ניסה לבצע עקב הלחץ שהופעל עליו בפרשת הטיית המשחקים בסרייה א' 2006, על אף שלא הואשם בה, ובעקבות משבר בחייו האישיים.
קריירה

פסוטו החל את קריירת המשחק בקבוצת הנוער של מילאן. בעונת 1989/1990 עלה לראשונה לקבוצת בוגרים, כשחתם בקבוצת וארזה. הוא שיחק במדי המועדון במשך שתי עונות, בהן רשם 64 הופעות והעפיל מהליגה הרביעית לשלישית. משם עבר למאססה, אף היא בליגה השלישית. כעבור עונה, לקראת עונת 1992/1993 עבר פסוטו לבולוניה 1909 ששיחקה אז בסרייה ב'. על אף שהחתימה שלו עוררה ציפיות רבות, פסוטו לא השתלב ורשם 21 הופעות ליגה, ובסיום העונה נמכר להלאס ורונה, גם היא מליגת המשנה. במדי ורונה היה פסוטו שחקן הרכב קבוע, ורשם בעונתו הראשונה 34 הופעות ליגה בהן כבש שלושה שערים, שיא קריירה עבורו.
לאחר שהרשים במדי ורונה, עבר פסוטו לראשונה בקריירה לסרייה א', כשחתם בטורינו לקראת עונת 1994/1995. הוא השתלב במהרה בהרכב הפותח, ובסיום העונה עבר ליריבתה העירונית של טורינו, יובנטוס.
עם מעברו ליובנטוס היה פסוטו לשחקן הרכב פותח, ועימו הרכיבה יובנטוס את אחת מחוליות ההגנה הטובות בעולם בשנים אלו. פסוטו שיחק במדי יובנטוס במשך 12 עונות, וזכה עימה בארבע אליפויות באיטליה, ובליגת האלופות בעונת 1995/1996. במשחק הגמר פתח פסוטו בהרכב קבוצתו ושיחק לכל אורך המשחק וההארכה, שהסתיימה בשוויון 1-1. בדו-קרב הפנדלים בעט פסוטו את הבעיטה השנייה של קבוצתו וכבש בדרך לניצחון והזכייה בתואר. במהלך תקופתו ביובנטוס העפיל המועדון שלוש פעמים נוספות לגמר ליגת האלופות אך לא הצליח לנצח שוב. פסוטו פתח באחד מהגמרים (1998) וישב על הספסל בשניים נוספים (1997 ו-2003).
בשלבי הסיום של הקריירה, עקב פציעות חוזרות ונשנות, היה פסוטו בעיקר מחליף בסגל של יובנטוס, ושימש כממלא מקום לליליאן תוראם וז'ונתן זבינה. הוא פרש ממשחק בסיום עונת 2005/2006, בגיל 36, אחרי שרשם מעל ל-250 הופעות במדי יובנטוס.
פסוטו נותר בצוות המקצועי של המועדון גם לאחר הפרישה. מספר שבועות בלבד לאחר סיום עונת הפרישה שלו, ב-27 ביוני 2006, שרד פסוטו נפילה מגובה של 15 מטר, לאחר שנפל מהחלון בקומה הרביעית של משרדי המועדון. פסוטו נמצא כשהוא מחזיק בידו מחרוזת תפילה, מה שהגביר את החשד כי מדובר היה בניסיון התאבדות, שלא הוכח. ב-17 ביולי יצא פסוטו מכלל סכנת חיים, וב-4 בספטמבר פורסם כי פסוטו ישוחרר מבית החולים בו אושפז. ב-3 בינואר 2007 הודיע פסוטו כי הוא מעוניין לחזור למקום עבודתו ביובנטוס. בדצמבר 2008 הסביר פסוטו את הקשר בין המקרה לבין פרשת הטיית המשחקים בסרייה א' 2006. כיום הוא משמש כמנהל הספורטיבי במחלקת הנוער של יובנטוס.
קריירה > נבחרת איטליה

פסוטו החל את הקריירה הבינלאומית שלו במדי נבחרת איטליה ב-9 באוקטובר 1996, בניצחון הביתי 1-0 על גאורגיה במסגרת מוקדמות מונדיאל 1998. הוא זומן על ידי צ'זרה מלדיני לסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 1998 בצרפת, וערך את הופעתו הראשונה בטורניר במשחק האחרון של שלב הבתים, כשפתח בהרכב בניצחונה של איטליה 2-1 על אוסטריה. בשמינית הגמר בו גברה איטליה על נורווגיה בתוצאה 1-0, עלה פסוטו מהספסל בדקה ה-72. הוא שב להרכב הפותח ברבע הגמר מול צרפת המארחת. הוא הוחלף בדקה ה-90 ולא נשאר על המגרש בדו-קרב הפנדלים בו הודחה נבחרתו.
פסוטו ייצג את איטליה בטורניר יורו 2000, תחת המאמן דינו זוף. הוא פתח בשניים מהמשחקים בשלב הבתים, אותו צלחה איטליה במאזן מושלם. הוא עלה מהספסל במשחקי רבע הגמר מול רומניה וחצי הגמר מול הולנד. בשלב חצי הגמר אף כבש את הפנדל השני לזכות נבחרתו בדו-קרב הפנדלים, שהסתיים בהעפלה לגמר. במשחק הגמר פגשה איטליה את צרפת, ובדקה ה-55 בישל פסוטו למרקו דל וקיו את שער היתרון של איטליה. למרות היתרון, ניצחה צרפת בהארכה בתוצאה 2-1, ואיטליה סיימה במקום השני.
פסוטו נכלל בסגל הרחב של ג'ובאני טרפטוני לקראת מונדיאל 2002, אך במשחק ידידות אחרון שקיימה הנבחרת לקראת הטורניר, ב-17 באפריל 2002 במילאנו, נפצע פסוטו כבר בדקה השביעית והחמיץ את הטורניר כולו. היה זה משחקו האחרון בנבחרת איטליה, בה צבר 22 הופעות.
תארים

ליגת האלופות: 1995/1996
אליפות איטליה (5): 1996/1997, 1997/1998, 2001/2002, 2002/2003, 2004/2005 (נשללה)
הגביע הביניבשתי: 1996
הסופר קאפ האירופי: 1996
הסופר קאפ האיטלקי (4): 1995, 1997, 2002, 2003
גביע האינטרטוטו: 1999
סטטיסטיקות > מועדונים

| עונה | קבוצה | ליגה | בליגה> הופעות | בליגה> שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1989/1990 | וארזה | איטליההליגה האיטלקית הרביעית | 30 | 1 |
| 1990/1991 | וארזה | איטליההליגה האיטלקית השלישית | 34 | 0 |
| 1991/1992 | מאססה | איטליההליגה האיטלקית השלישית | 22 | 1 |
| 1992/1993 | בולוניה 1909 | איטליהסרייה ב' | 21 | 1 |
| 1993/1994 | הלאס ורונה | איטליהסרייה ב' | 34 | 3 |
| 1994/1995 | טורינו | איטליהסרייה א' | 32 | 1 |
| 1995/1996 | יובנטוס | איטליהסרייה א' | 28 | 0 |
| 1996/1997 | יובנטוס | איטליהסרייה א' | 20 | 0 |
| 1997/1998 | יובנטוס | איטליהסרייה א' | 21 | 0 |
| 1998/1999 | יובנטוס | איטליהסרייה א' | 19 | 1 |
| 1999/2000 | יובנטוס | איטליהסרייה א' | 30 | 1 |
| 2000/2001 | יובנטוס | איטליהסרייה א' | 32 | 0 |
| 2001/2002 | יובנטוס | איטליהסרייה א' | 29 | 0 |
| 2002/2003 | יובנטוס | איטליהסרייה א' | 17 | 0 |
| 2003/2004 | יובנטוס | איטליהסרייה א' | 18 | 0 |
| 2004/2005 | יובנטוס | איטליהסרייה א' | 19 | 0 |
| 2005/2006 | יובנטוס | איטליהסרייה א' | 10 | 0 |
| סך הכל | סך הכל | סך הכל | 416 | 9 |
סטטיסטיקות > נבחרת לאומית

| נבחרת איטליה> שנה | נבחרת איטליה> הופעות | נבחרת איטליה> שערים |
| --- | --- | --- |
| 1996 | 1 | 0 |
| 1997 | 2 | 0 |
| 1998 | 7 | 0 |
| 1999 | 1 | 0 |
| 2000 | 9 | 0 |
| 2001 | 1 | 0 |
| 2002 | 1 | 0 |
| סה"כ | 22 | 0 |
הערות שוליים

↑  שחקן העבר ג'יאנלוקה פסוטו נפצע קשה לאחר שנפל מחלון, באתר nrg‏, 27 ביוני 2006
↑  פסוטו יצא מכלל סכנה, באתר וואלה, 17 ביולי 2006
↑  ג'יאנלוקה פסוטו ישוחרר מבית החולים, באתר nrg‏, 4 בספטמבר 2006
↑  איזי עין דור, פסוטו: "אני רוצה להתחיל הכל מחדש", באתר ynet, 4 בינואר 2007
↑  פסוטו: "רדפו אחרי כאילו אני עבריין", באתר וואלה, 17 בדצמבר 2008
| נבחרת איטליה – מונדיאל 1998 |
| --- | --- | --- |
|  1 טולדו •  2 ברגומי •  3 מלדיני •  4 קנבארו •  5 קוסטקורטה •  6 נסטה •  7 פסוטו •  8 טוריצ'לי •  9 אלברטיני •  10 דל פיירו •   11 ד' באג'ו •  12 פליוקה • 13 קואיס •  14 די ביאג'ו • 15 די ליוויו • 16 די מטאו • 17 מוריירו • 18 ר' באג'ו • 19 אינזאגי • 20 קייזה • 21 ויירי • 22 בופון • מאמן: צ' מלדיני |  1 טולדו •  2 ברגומי •  3 מלדיני •  4 קנבארו •  5 קוסטקורטה •  6 נסטה •  7 פסוטו •  8 טוריצ'לי •  9 אלברטיני •  10 דל פיירו •   11 ד' באג'ו •  12 פליוקה • 13 קואיס •  14 די ביאג'ו • 15 די ליוויו • 16 די מטאו • 17 מוריירו • 18 ר' באג'ו • 19 אינזאגי • 20 קייזה • 21 ויירי • 22 בופון • מאמן: צ' מלדיני | איטליה |
| נבחרת איטליה – יורו 2000 (מקום שני) |
| --- | --- | --- |
|  1 אביאטי •  2 פרארה •  3 מלדיני •  4 אלברטיני •  5 קנבארו •  6 נגרו •  7 די ליוויו •  8 קונטה •  9 אינזאגי •  10 דל פיירו •   11 פסוטו •  12 טולדו • 13 נסטה •  14 די ביאג'ו • 15 יוליאנו • 16 אמברוזיני • 17 זמברוטה • 18 פיורה • 19 מונטלה • 20 טוטי • 21 דל וקיו • 22 אנטוניולי • מאמן: זוף |  1 אביאטי •  2 פרארה •  3 מלדיני •  4 אלברטיני •  5 קנבארו •  6 נגרו •  7 די ליוויו •  8 קונטה •  9 אינזאגי •  10 דל פיירו •   11 פסוטו •  12 טולדו • 13 נסטה •  14 די ביאג'ו • 15 יוליאנו • 16 אמברוזיני • 17 זמברוטה • 18 פיורה • 19 מונטלה • 20 טוטי • 21 דל וקיו • 22 אנטוניולי • מאמן: זוף | איטליה |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 136080693  ICCU: LO1V345181  ISNI: 0000 0000 5658 3904  LCCN: no2010093195  VIAF: 80485746   WorldCat (עם VIAF): 80485746
קתרין רוס

| --- | --- |

 לידה:  29 בינואר 1940 (בת 84) הוליווד, קליפורניה, ארצות הברית 
 שם לידה:  Katharine Juliet Ross 
 סוגה מועדפת:  מערבון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1962 
 מקום לימודים:  Las Lomas High School  Diablo Valley College 
 בן או בת זוג:  סם אליוט (מאי 1984–?) 
 פרסים והוקרה:  פרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר 
 פרופיל ב-IMDb
 
קתרין ג'ולייט רוס (באנגלית: Katharine Juliet Ross; נולדה ב-29 בינואר 1940) היא שחקנית וסופרת אמריקאית, זוכת פרס גלובוס הזהב ובפרס באפט"א ומועמדת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1967 על הופעתה בסרט הבוגר.
ביוגרפיה

רוס נולדה בהוליווד וגדלה בעיר וולונט קרירק שבמזרח סן פרנסיסקו. למדה ב"מכללת דיאבלו וולי" שבפלסנט היל.
ביוגרפיה > קריירה > קולנוע

רוס החלה את דרכה בתעשיית הסרטים באמצע שנות ה-60 של המאה ה-20 בתפקידי משנה בסרטים "שנדוהאה", "מר בודווינג", "הנזירה המזמרת" ו"משחקים", לצידו של ג'יימס קאן.
בשנת 1967 הועמדה רוס לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר וקיבלה את פרס גלובוס הזהב לשחקנית המבטיחה ביותר על הופעתה בסרטו של מייק ניקולס, "הבוגר", בתור איליין רובינסון.
בשנת 1970 זכתה בפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי על תפקידיה לצידם של פול ניומן ורוברט רדפורד במערבון הקלאסי "קיד וקסידי", בתור אטה פלייס, אהובתו של סאנדנס קיד ובדרמה "תגיד להם שבילי בוי כאן" בה שיחקה בתור לולה אהובתו של הפושע ווילי בוי (רוברט בלייק).
ב-1975 זכתה בפרס סאטורן על הופעתה בתפקיד ג'ואנה אברהרט במותחן הבדיוני "נשים מושלמות".
רוס זכתה בשנת 1976 בפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר על הופעתה בדרמת השואה "מסע הארורים", בה שיחקה בתפקיד מירה האסר.
ב-1978 שיחקה לצידו של מייקל קיין בסרט האסונות "הנחיל". ב-1980 הופיעה בדרמת המלחמה הבדיונית "נימיץ אינה עונה", בתפקיד ניצולת המתקפה על פרל הארבור לאורל סקוט.
ב-2001 השתתפה בסרט הפולחן "דוני דארקו", בתפקיד הפסיכיאטרית ד"ר לילאן טרומן אליה מגיע דוני דארקו (ג'ייק ג'ילנהול) לטיפול.
ביוגרפיה > קריירה > ספרות

מחוץ לקריירת המשחק שלה רוס היא סופרת ילדים שהוציאה לאור עשרה ספרים.
ביוגרפיה > חיים אישיים

רוס חיה בתחילת חייה במאליבו עם השחקן ג'ואל פאביאני לו הייתה נשואה במשך שישה חודשים.
הכירה את בעלה השני הצלם זוכה שני פרס האוסקר קונרד הול על סט הסרט "קיד וקסידי", הזוג היה נשוי במשך חמש שנים עד שהתגרשו.
בעלה השלישי לו הייתה נשואה במשך ארבע שנים היה השחקן גאטקו ליסי.
בשנת 1978 הכירה רוס את השחקן סם אליוט על סט סרטם המשותף "המורשת". רוס ואליוט נישאו בשנת 1984 והולידו את בתם קליאו רוז אליוט, מוזיקאית המוכרת במאליבו.
בשנת 2011 הוציאה רוס צו הרחקה כנגד בתה לאחר שזו דקרה אותה בזוג מספריים.
פילמוגרפיה נבחרת

שנדוהאה (1965)
הנזירה המזמרת (1966)
מר בודווינג (1966)
משחקים (1967)
הבוגר (1967)
לוחמי הגהנום (1968)
תגיד להם שבילי בוי כאן (1969)
קיד וקסידי (1969)
Get to Know Your Rabbit ‏(1972)‏
הם הורגים רק את האדונים שלהם (1972)
נשים מושלמות (1975)
מסע הארורים (1976)
המורשת (1978)
בטסי (1978)
הנחיל (1978)
נימיץ אינה עונה (1980)
רוכבי הצללים (1982)
משפחת קולבי (1985–1987)
קונגר (1991)
דוני דארקו (2001)
Eye of the Dolphin‏ (2007)
הגיבור (2017)
רציף ואלונגו

רציף ואלונגו (בפורטוגזית: Cais do Valongo) הוא רציף ישן הממוקם באזור הנמל של ריו דה ז'ניירו, בין הרחובות Coelho e Castro ו-Sacadura Cabral.
הרציף נבנה בשנת 1811 והיה מקום הנחיתה והמסחר של עבדים אפריקאים עד שנת 1831, הודות למצור על אפריקה שאסר את סחר העבדים בברזיל, אם כי נמשך עד 1888 באופן חשאי. במהלך עשרים שנות פעילותו, נחתו ברציף בין 500 אלף למיליון עבדים.
בשנת 1843 שופץ הרציף לנחיתה של הנסיכה תרזה כריסטינה, שהייתה אמורה להינשא לפדרו השני, קיסר ברזיל. הרציף נקרא אז Cais da Imperatriz (רציף הקיסרית).
בין השנים 1850 עד 1920 נכבש האזור סביב המזח הישן על ידי עבדים שחורים ממספר מדינות. המלחין הייטור דוס פרזרס כינה את האזור "Pequena África" (אפריקה הקטנה).
היסטוריה

עד אמצע שנות ה-70 של המאה ה-18 ירדו עבדים באזור פראיה דו פייקס (כיום נקראת פראסה 15), ונסחרו ברואה דירייטה (כיום Rua 1º de Março) שבמרכז ריו דה ז'ניירו. בשנת 1774 הוחלט להעביר את סחר העבדים לאזור הרציף, ביוזמתו של המרקיז השני של לברדיו, דום לואיס דה אלמיידה פורטוגל סוארס דה אלארקו ד'אה א-מלו סילבה מסקרנאס, המשנה למלך ברזיל, שהוטרד מהעבדים היורדים מהנמל ונכנסים לעיר דרך הרחובות הראשיים, שלדבריו, "לא רק שנגועים באינספור מחלות, אלא גם עירומים".
השוק הועבר לאזור לפני שהרציף נבנה, והחלופה הייתה להוריד את העבדים ולשלוח אותם מיד בסירה לואלונגו, ממנה הם יגיעו ישירות לחוף הים. בשנת 1779 עבר שוק העבדים לאזור ואלונגו, שם הגיע לשיאו בשנת 1808 עם בוא משפחת המלוכה הפורטוגזית, ובשנת 1831, כאשר סחר העבדים בברזיל נאסר, והחל להיעשות בחשאי.
משנת 1808 התנועה כמעט והכפילה עצמה בעקבות צמיחתה של העיר לאחר העברת בית המשפט הפורטוגזי לברזיל, וגדילתה מ-15 אלף ל-30 אלף תושבים. עם זאת, רק בשנת 1811 נבנה הרציף, והעגינה נעשתה ישירות על ואלונגו. בין השנים 1811–1831, ירדו ברציף בין 500 אלף למיליון עבדים. בסוף שנות ה-20 של המאה ה-18 הגיע סחר העבדים בברזיל לשיאו. ריו דה ז'ניירו הייתה אז תחנת סחר עבדים מסחרית חשובה, והרציף היה שער הכניסה הראשי לעבדים שהגיעו מאנגולה, מזרח ומרכז אפריקה המערבית.
בשנת 1831 נאסר סחר העבדים הטרנס-אטלנטי, ובלחץ מצד אנגליה רציף ואלונגו נסגר. עם זאת, הסוחרים המשיכו לעגון בנמלים חשאיים.
בשנת 1843 שופץ הרציף ונבנה מעגן חדש שנועד לקבל את הנסיכה תרזה כריסטינה, אשתו לעתיד של פדרו השני, קיסר ברזיל. שמו של הרציף שונה ל-'Cais da Imperatriz' (רציף הקיסרית). בשנת 1911, במהלך הרפורמה העירונית שביצע ראש העיר פריירה פאסוס, נסגר הרציף שוב.
היסטוריה > אתר מורשת עולמית

בשנת 2011, במהלך החפירות שבוצעו במסגרת עבודות השיקום באזור נמל ריו דה ז'ניירו, התגלו הרציפים ואלונגו ואימפרטריז, זה על גבי זה, ויחד איתם מספר רב של קמעות וחפצי פולחן מהרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, אנגולה ומוזמביק. המכון הלאומי למורשת היסטורית ואמנותית והעיר ריו דה ז'ניירו רשמו את האתר הארכאולוגי של הרציף לאתרי המורשת העולמית של אונסק"ו. הרציף הוגדר רשמית כאתר מורשת עולמית בשנת 2017.
הערות שוליים

1 2  "Cais do Valongo: a história da escravidão no porto do Rio de Janeiro". Globo.com Educação. Globo.com. נבדק ב-9 בינואר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Carneiro, Julia. "Brazil's hidden slavery past uncovered at Valongo Wharf - BBC News". Bbc.co.uk. נבדק ב-2017-04-10.
↑  Romero, Simon (2014-03-08). "Rio's Race to Future Intersects Slave Past". The New York Times. ISSN 0362-4331. נבדק ב-2017-04-10.
1 2 3  "Cais do Valongo é candidato a Patrimônio da Humanidade". Ministério da Cultura do Brasil. 30 בספטמבר 2014. נבדק ב-9 בינואר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3 4 5 6  "Archived copy". אורכב מ-המקור ב-2016-03-04. נבדק ב-2016-11-14. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Daflon, Rogério (1 במרץ 2011). "Escavações de obra de drenagem da Zona Portuária encontram restos dos cais da Imperatriz e do Valongo". O Globo Rio. O Globo. נבדק ב-9 בינואר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Valongo Wharf Archaeological Site". World Heritage Convention. Unesco. נבדק ב-9 בינואר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Cais de Zona Portuária pode virar patrimônio da humanidade - TV UOL". Tvuol.uol.com.br. נבדק ב-2017-04-10.
↑  "Three new sites and two extensions added to UNESCO's World Heritage List". World Heritage Convention. Unesco. נבדק ב-10 ביולי 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 640150325516510090004   WorldCat (עם VIAF): 640150325516510090004
שמחה פרת

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 בנובמבר 1912 רובנו, אוקראינה 
 פטירה:  1 בינואר 2003 (בגיל 90) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 
שמחה פרת (26 בנובמבר 1913 - 1 בינואר 2003) היה דיפלומט ישראלי. כיהן כציר ישראל בדרום אפריקה, שגריר ישראל במקסיקו באוסטרליה ובניו זילנד.
ביוגרפיה

פרת נולד בעיר רובנו (אז ברוסיה), ועלה לארץ ישראל ב-1926. הוא למד משפטים באוניברסיטת בזל ובאוניברסיטת לונדון, ולאחר מכן חזר לארץ ישראל ועסק בעריכת דין. באוקטובר 1953 הצטרף למשרד החוץ. שירת כקונסול כללי בשיקגו וקונסול כללי בניו יורק. ב-1960 מונה למנהל המחלקה למוסדות בינלאומיים במשרד החוץ.
ב-1961 מונה לציר הדיפלומטי של ישראל בפרטוריה שבדרום אפריקה. בתום כהונתו ב-1963 צומצמה הנציגות הדיפלומטית הישראלית בדרום אפריקה, בהתאם להחלטת עצרת האו"ם, בשל מדיניות האפרטהייד. ב-1963 מונה לשגריר ישראל במקסיקו. ב-1964 שב לישראל ומונה למנהל מחלקת חבר העמים הבריטי במשרד החוץ. בשנים 1967 עד 1970 שירת כשגריר ישראל באוסטרליה ושגריר לא תושב בניו זילנד. לאחר מכן היה יועץ מדיני לשר החוץ.
בשנים 1973 עד 1975 היה בחופשה ללא תשלום ממשרד החוץ, במהלכה כיהן כמבקר האוניברסיטה העברית בירושלים. בתפקידו האחרון במשרד החוץ עד פרישתו ב-1977 שירת כמנהל בפועל של מחלקה אירופה 1.
בכספי עיזבונו הוקמה קרן מלגות בטכניון וקומה בבניין אמרסון למדעי החיים. כמו כן תרם לבניית בניין בבית הספר הריאלי בחיפה.