stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
התפתחות המסוק
היסטוריה > ההצלחות הראשונות

בשנת 1922, הטיס ג'ורג' דה בוטזט (George de Bothezat), מהנדס שהיגר מבסרביה לארצות הברית, מסוק בעל ארבעה רוטורים ראשיים בקצותיהן של ארבע זרועות בצורת צלב. הרוטורים היו מורכבים משישה להבים בעלי מיתר ארוך שנשלטו בצורה קולקטיבית ומחזורית. תכנון המסוק כלל גם ארבעה רוטורי עזר לייצוב ושליטה. המכונה הגדולה טסה בהצלחה מספר רב של פעמים, אך ביצועיה הלא מספקים ומחירה המופקע גרמו לביטול המימון על ידי צבא ארצות הברית.
בשנת 1923, הטיס אטיין אומישן (Étienne Oehmichen), מהנדס בחברת פז'ו הצרפתית, מסוק דומה לזה של בוטזט, עם 8 רוטורי עזר. טיסותיו הוכיחו כי ניתן לייצר מסוק יציב בעל יכולת טיסה נשלטת. במאי 1924 זכה הדגם בפרס הפדרציה הבינלאומית לאווירונאוטיקה (FAI) על ההצלחה בטיסה סביב מסלול של קילומטר, בשבע דקות וארבעים שניות ובמהירות של 7.5 קמ"ש.
בשנת 1930, ייצר האיטלקי קורדינו ד'אסקניו (Corradino D'Ascanio) דגם מסוק בעל שני רוטורים דו-להביים קואקסיאליים הסובבים בכיוונים שונים. המסוק בלט בנתוני יציבות ושליטה טובים. השליטה בלהבים הושגה על ידי מדפים שהיו מחוברים לקצות הלהבים, והשליטה עליהם התבצעה על ידי מערכת כבלים וגלגלות. המסוק החזיק במספר שיאי FAI בזמנו: שיא גובה 17.4 מטר, משך טיסה 8 דקות ו-45 שניות ומרחק טיסה 1,078 מטר.
בשנת 1930, יצר האמריקאי מייטלנד בליקר (Maitland Bleecker) מסוק בשם Curtiss-Bleecker SX-5-1, שניסה להתגבר על השפעת הפיתול על ידי יצירת דחף ללהבים באמצעות מדחפים שהיו מורכבים על הלהבים עצמם. השליטה על הלהבים, בדומה לדגם של ד'אסקניו, הושגה על ידי מדפי עזר שכונו "סטאבובאטור" (stabovator). למרות שהמסוק הצליח לבצע מספר טיסות בקרבת הקרקע, ננטש הדגם בשל בעיות רעידות ויציבות.
בשנת 1933, ביצע המהגר מרוסיה ניקולאי פלורין (Николай Флорин) בבלגיה, מספר גיחות במסוק בעל שני מדחפים, קדמי ואחורי, שהסתובבו באותו הכיוון. הרוטורים היו מוטים מעט נגד כיוון הפיתול כדי לאזן את התופעה. בשל קשיים ננטש הדגם ונהרס במלחמת העולם השנייה.
הערות שוליים

↑   המסוק של ניקולאי פלורין, סרטון  באתר יוטיוב
The Art of the Helicopter by John Watkinson, Butterworth-Heinemann, 2003. ISBN 9780080472034.
↑  The Art Of The Helicopter, עמודים 364 - 367
Principles of Helicopter Aerodynamics (2nd Edition 2006) by Prof. J Gordon Leishman,
Cambridge Aerospace Series, Cambridge University Press, 2006. ISBN 978-0521858601.
↑  Principles of Helicopter Aerodynamics, עמודים 3 - 4
↑  Principles of Helicopter Aerodynamics, עמודים 5 - 6
↑  Principles of Helicopter Aerodynamics, עמוד 6
↑  Principles of Helicopter Aerodynamics, עמוד 8
1 2  Principles of Helicopter Aerodynamics, עמוד 10
1 2  Principles of Helicopter Aerodynamics, עמודים 10 - 11
↑  Principles of Helicopter Aerodynamics, עמודים 11 - 17
↑  Principles of Helicopter Aerodynamics, עמוד 31
↑  Principles of Helicopter Aerodynamics, עמוד 33
↑  Principles of Helicopter Aerodynamics, עמוד 34
↑  Principles of Helicopter Aerodynamics, עמודים 37 - 38
↑  Principles of Helicopter Aerodynamics, עמודים 38 - 39
↑  Principles of Helicopter Aerodynamics, עמוד 39
↑  Principles of Helicopter Aerodynamics, עמוד 41
1 2  Principles of Helicopter Aerodynamics, עמוד 42
↑  Principles of Helicopter Aerodynamics, עמוד 44
↑  Principles of Helicopter Aerodynamics, עמוד 45
צעצוע סביבון סיני בגרסתו היפנית
דגם רוטור קואקסיאלי המונע על ידי קפיץ שיוּצר בידי פונטון דה-אמקור (שנת 1863)
דגם מסוק של פוֹל קרנו (שנת 1907).
 במסוק זה הצליח קרנו להתרומם לגובה של כמטר וחצי ולרחף למשך כדקה.
דגם המסוק של ד'אסקניו
הג'ירופליין לאבורטורה של לואי ברגה ורנה דורן – אחד המסוקים המוצלחים הראשונים
איגור סיקורסקי יושב במסוק R-4 מרחף (שנת 1944)
מסוק Bell-47 בשירות חיל האוויר האמריקאי ששימש לחילוץ מוטס
מסוק סיקורסקי מדגם S-55 בריחוף. ניתן להבחין בתא הטייס הגבוה, באף הגדול בו מותקן המנוע, ותא המטען שנמצא מתחת לתא הטייס.
מיל מי-24 בשירות חיל האוויר הגאורגי. דגם זה הוא מסוק הקרב הנפוץ בעולם.
כוונת השלכה

מבט דרך כוונת השלכה לעבר המטרה המסומנת בנקודה כתומה בנשק M16 שבשימוש צה"לי.
כוונת השלכה (באנגלית: Reflector sight או Reflex sight) היא כוונת מבוססת סיב אופטי, המרכז אור לנקודה במרכז הכוונת שאליה מכוּון הנשק. כוונת השלכה יכולה להיות מורכבת על רובים או אקדחים.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
רעיון פיתוח כוונת ההשלכה עלה בשנת 1900, אז רשם מהנדס האופטיקה האירי הווארד גרוב פטנט על רעיון כוונת ההשלכה ל"כלי נשק גדולים וקטנים". השימוש הראשון בכוונת השלכה היה במטוסי קרב גרמניים ב־1918. הכוונת השתמשה בקולימטור כדי ליצור תמונה שמתמקדת באינסוף ומוקרנת על זכוכית שקופה. בניגוד לכוונות ברזל ישנות, הטייס לא צריך לכוון את מבטו כדי לראות את נקודת הפגיעה של הכדור, אלא יכול היה להזיז את ראשו (בטווח העדשה של הקולימטור) ועדיין לראות תמונה שמכוונת למקום המדויק. תותחי המטוס אופסו בהתאם לכוונת כדי שהכדורים והפגזים יפגעו בנקודה במרכז הכוונת ממרחק מסוים.
תכונות

לכוונת ההשלכה יתרון משמעותי על פני כוונת הברזל:
המהירות בה ניתן לכוון על מטרה עם כוונת השלכה גדולה בהרבה, מכיוון שמספר המשתנים אותם נדרש להתאים על מנת לירות בכוונת ברזל הם 2 (הצלבה בין אחורי לקדמי) לעומת שימוש בכוונת השלכה שדורש רק משתנה אחד והוא המיקום של הנקודה המופיעה בכוונת
שימוש בצה"ל

| --- | --- |
 :  ראו גם – אמצעים אופטיים לנשק קל של צה"ל
ביחידות המובחרות של צה"ל נעשה שימוש בכוונת השלכה בשם 'טריג'יקון רפלקס', של חברת טריג'יקון. כוונת זו מתחברת לנשק באמצעות מתאם A.R.M.S.
חברה נוספת שכמה דגמים של כוונות השלכה שבית הייצור שלה נמצאים בשימוש צה"ל היא חברת מפרולייט הישראלית. בין הכוונות תוצרת מפרולייט שבשימוש צה"ל נמנות מפרולייט M21 הוותיקה, מפרולייט M5 שנכנסה לשימוש ב-2015, ומפרו מור. בנוסף לכך, יש גם שימוש בכוונת השלכה מדגם MARS (ראשי תיבות של Multi-Purpose Aiming Reflex Sight) המיועדת להתקנה על רובי M4 או תבור בעלי מסילת פיקטיני.
ראו גם

כוונת ברזל
כוונת טלסקופית
הערות שוליים

↑  יואב זיתון, בין העיניים: כוונת חדשה לנשק של לוחמי צה"ל, באתר ynet, 13 בדצמבר 2015
כוונת השלכה מדגם מפרולייט M21 מורכבת על רובה M16 בשימוש צה"ל. הכוונת מולבשת על מתפסי הרובה בעזרת מתאם מיוחד.
מבט דרך כוונת השלכה מתוצרת חברת Tasco.
למבורגיני טמרריו

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  למבורגיני 
 מודל קודם:  למבורגיני הורקאן 
 חברת אם:  פולקסווגן
 מרכב:  קופה 2 דלתות
 אורך:  470.6 ס״מ 
 רוחב:  199.6 ס״מ 
 גובה:  120 ס״מ 
 משקל:  1,960 ק"ג 
 בסיס גלגלים:  265.8 ס״מ 
 מפרט טכני
 מנוע:  4.0 ליטר, V8 טווין טורבו 3 מנועים חשמליים
 הילוכים:  תיבת הילוכים כפולת מצמדים בעלת 8 מהירויות
 תאוצה:  מ־0 ל־100 2.7 שניות
 סוללה:  סוללת ליתיום יון 3.8 קוט"ש
 מעצב:  מיטיה בורקרט (אנ')
 
למבורגיני טמרריו (באיטלקית: Lamborghini Temerario) (שם הקוד שלה הוא למבורגיני 634) היא מכונית ספורט פלאג-אין היבריד מתוצרת יצרנית הרכב האיטלקית למבורגיני. הטמרריו נחשפה ב־16 באוגוסט 2024, ותחליף את למבורגיני הורקאן. זוהי מכונית הספורט הראשונה של למבורגיני בעלת מגדש טורבו.
שם

בהתאם למסורת של חברת למבורגיני – קריאת דגמי מכוניות על שם שוורי לחימה מפורסמים, מנכ"ל למבורגיני, סטפן וינקלמן (אנ'), הסביר כי "Temerario" הוא שמו של שור לוחם שנלחם ב־1875. כמו כן, באיטלקית משמעות המילה טמרריו היא "חסר פחד" או "נועז"
מנועים וסוללה

המנוע של הטמרריו חדש לחלוטין בעל גל ארכובה מישורי (אנ') בתצורת "וי חם" (אנ') בנפח 4.0 ליטר מפיק 800 כוח סוס. כדי לאפשר לו לפעול בסיבובים גבוהים יותר, הוא מצויד בטלטל מטיטניום, מהלך בוכנה (אנ') קצר וגל ארכובה מישורי. ה"קו האדום" של המנוע הוא 10,000 סל"ד.
מנוע זה הוא אינו מנוע ה-V8 בנפח 4.0 ליטר (3996 סמ"ק) שנמצא בשימוש בפורשה פאנאמרה ובאאודי RS6 שגם הם חלק מתאגיד פולקסווגן, אלא פותח באופן עצמאי על־ידי למבורגיני.
בנוסף למנוע הבנזין, בטמרריו יש שלושה מנועים חשמליים. מנוע חשמלי הממוקם בין המנוע לתיבת ההילוכים מפיק 150 כוח סוס. בסרן הקדמי קיימים שני מנועים חשמליים נוספים המפיקים גם הם 150 כוח סוס כל אחד, ובעלי מומנט של 300 ניוטון מטר. המנועים החשמליים משתמשים בטכנולוגיית "מנוע שטף צירי" (אנ') המספקת משטח מגנטי גדול יותר לביצועים משופרים. ההספק של כלל המנועים החשמליים ושל מנוע הבנזין יחד הוא 920 כוח סוס. הטמרריו ישתמש בסוללה הקיימת בלמבורגיני רבולטו בנפח 3.8 קוט"ש.
תיבת הילוכים

הטמרריו ישתמש בגרסה מותאמת של תיבת ההילוכים כפולת המצמדים בעלת 8 הילוכים של הרבולטו. תיבת ההילוכים היא רוחבית וממוקמת מאחורי המנוע.
ביצועים

למבורגיני הצהירה כי המהירות המרבית של הטמרריו היא מעל 340 קמ"ש ומגיעה מ־0 ל־100 קמ"ש תוך 2.7 שניות.
ספורט מוטורי > GT3

למבורגיני מפתחת גרסת מרוץ GT3 של ה-Temerario, שנבנתה לפי תקנות קבוצת GT3(אנ'). הופעת הבכורה של הטמרריו במרוץ תהיה בשנת 2026, ותחליף את למבורגיני הורקאן GT3 Evo 2 כמכונית המרוץ הראשית של למבורגיני GT3. היא תשתמש באותו מנוע V8 טווין-טורבו כמו הגרסה הרגילה, אך ללא מנועים חשמליים, מפני שאלה אסורים לשימוש במרוצי GT3.
ספורט מוטורי > סופר טרופאו

למבורגיני מתכננת להציג גרסת סופר טרופאו של הטמרריו בשנת 2027, שתחליף את למבורגיני הורקאן סופר טרופאו EVO2.
הערות שוליים

↑  Lamborghini Temerario: authentic “Fuoriclasse”, Lamborghini.com (באנגלית)
↑  "Lamborghini 634 will have a new hybrid twin-turbo v8 engine". Lamborghini. 22 במאי 2024. נבדק ב-22 במאי 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Braga, Beverly (2024-08-18). "Fun Fact: The Temerario Is Lamborghini's First-Ever Turbocharged Supercar". The Drive (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2024-08-22.
↑  Pattni, Vijay (16 באוגוסט 2024). "Farewell, V10: this is the new Lamborghini Temerario, a 907bhp V8 hybrid". Top Gear. נבדק ב-16 באוגוסט 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3  "Lamborghini Temerario: new supercar will be faster and more powerful than Huracan". autoexpress.co.uk. 15 במאי 2024. נבדק ב-22 במאי 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  חדשות רכב - מהירה מפרארי: החדשה של למבורגיני מתחברת לשקע, באתר www.icar.co.il, ‏2024-08-18
1 2  "Lamborghini Teases Temerario GT3". www.dailysportscar.com. נבדק ב-2024-11-17.
1 2  Miller, Caleb (16 באוגוסט 2024). "907-HP 2025 Lamborghini Temerario Ditches V-10 for V-8 Hybrid". Car and Driver. נבדק ב-17 באוגוסט 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Farewell, V10: this is the new Lamborghini Temerario, a 907bhp V8 hybrid". Top Gear (באנגלית). 2024-08-16. נבדק ב-2025-03-03.
↑  Lamborghini 634 will have a new hybrid twin-turbo v8 engine, Lamborghini.com, ‏2025-02-28 (באנגלית)
↑  Lamborghini Temerario: authentic “Fuoriclasse”, Lamborghini.com (באנגלית)
↑  "Lamborghini Teases Temerario GT3". www.dailysportscar.com. נבדק ב-2024-11-17.
תיאום כוונות

ערך זה עוסק בפעולת תיאום הכוונות. אם התכוונתם לספרו זוכה פרס ספיר של הרב חיים סבתו באותו השם, ראו .
תיאום כוונות (מוכר גם כ"איפוס כוונות") הוא חלק מתהליך ההכנה של כלי ירייה לפעולה. התהליך נועד בעיקר לכלי ירייה הפועלים בכינון ישיר.
רקע

כיוונם של כלים היורים בכינון ישיר אל עבר המטרה נעשה בדרך כלל באמצעות כוונת. היות שהכוונת אינה חלק מהקנה, אין זה מובן מאליו שהכוונת והקנה יצביעו על אותה הנקודה. יתרה מזאת - ככל שהכוונת והקנה מרוחקים זה מזה, כך גדל הפער הצפוי בין הנקודה עליה מצביעה הכוונת לבין הנקודה אליה מכוון הקנה בפועל. על מנת להשיג יכולת פגיעה מדויקת בכל זאת מתבצע התהליך של תיאום כוונות.
התהליך

ישנן שתי שיטות עיקריות לביצוע תיאום כוונות:
בנשק קל, בו התחמושת זולה מאוד ניתן לבצע תיאום כוונות באש חיה: על ידי כיוון הנשק אל מטרה מוגדרת וירי לעבר נקודה מדויקת בה ניתן למדוד מהי הסטיה של קו הכוונת מקו הקנה, ולתקן את הסטיה (התיקון נעשה בצורה מכנית). שיטה זו נקראת גם "ירי איפוס" או "תיאום קרבי".
דרך אפשרית נוספת היעילה גם לנשק קל וגם לנשק כבד כגון תותח היא שימוש בכוונת לוע (Boresight), זוהי כוונת הנתחבת ישירות לקנה ומצביעה על הנקודה אליה הקנה מכוון - על ידי צפייה דרכה באמצעות טלסקופ ובכוונות חדישות על ידי סמן לייזר. בכל מקרה, יש לבטל את הסטיה וההיסט (פרלקסה) שניתנים על ידי הכוונות לפני ביצוע התיאום. היסט זה נקרא גם "פיצוי פרלקסה".
קביעת טווח התיאום

גם התיאום של הקנה והכוונת עדיין אינו פותר לחלוטין את בעיית הכינון, היות שהתיאום מכוון את שניהם לנקודה מסוימת אך אינו נשמר בכל נקודה אחרת. למשל: אם הכוונת והקנה תואמו כך שיכוונו לאותה נקודה במרחק של 100 מטר מהנשק, ברור שבמרחק 500 מטר כבר אינם מכוונים לנקודה זהה. יתרה מכך, המעוף המעשי של קליעים אינו בקו הישר המהווה את המשכו של הקנה, אלא במסלול בליסטי. על מנת לפתור את שתי הבעיות הללו, נקבע הטווח אליו יבוצע התיאום לפי שני פרמטרים: הטווח הקרבי של הנשק, קרי הטווח בו הנשק אמור לפעול בזמן קרב, ונקודה בטווח זה בה נפגשים קו הכוונת והמסלול הבליסטי של הקליע. מכיוון שכאמור הקליע נע במסלול בליסטי, במקרים רבים מתואמות הכוונות כך שבשני טווחים שונים קו הראיה ומסלול תנועת הכדור יפגשו (למשל ב-50 וב-250 מטר).
כמובן שככל שטווח הפעולה לו נועד כלי הירי ארוך יותר, כן יעילותו של תיאום הכוונות קטנה יותר ויש לבצע כינון מיוחד (הגבהה או הנמכה של הקנה) על פי טווח הירי בפועל. הכינון המיוחד מתייחס כנקודת מוצא לטווח אליו בוצע תיאום הכוונות.
בעיית תיאום הכוונות: הקו האדום מייצג את קו הראייה של הכוונת, הקו הכחול את המשכו של הקנה. הקווים מצטלבים בנקודה אחת בלבד.
מאיר אוסטרליץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1832 אייזנשטאדט, אוסטריה 
 פטירה:  26 בנובמבר 1913 (בגיל 81 בערך) פרשוב, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 תקופת הפעילות:  ? – 26 בנובמבר 1913 
 
הרב מאיר אוסטרליץ (בהונגרית: Austerlitz Mayer; אייזנשטאדט, 1832 – פרשוב, 28 בנובמבר 1913) היה רב הונגרי, רבה של אפרייש (פרשוב), אז בתחומי הונגריה.
ביוגרפיה

מאיר אוסטרליץ נולד באייזנשטאדט (אז עיר בתחומי ממלכת הונגריה בשם קישמרטון), שם היה אביו וילמוש אוסטרליץ, נשיא מועצת הרבנים ומילא תפקיד מוביל במלאכת השיקום של הקהילה היהודית. תחילה רכש מאיר את ידיעותיו בתחומי הדת מאביו ומגיל 13 למד בישיבה המפורסמת במיקולוב (Nikolsburg). אחר כך היה תלמידו של משה פרלס בעיר בוניהאד, אחר כך תלמיד בעיר שארבוגארד של הרב אבלס (Abbeles), לאחר מכן של הרב אברהם שמואל בנימין סופר בברטיסלאבה וכן היה תלמידו של הרב עזריאל הילדסהיימר בעיר הולדתו אייזנשטאדט. הוא נסע מאייזנשטאדט לפראג, שם הפך לתלמידו של שלמה יהודה לייב רפפורט, השתתף בהרצאות של קאמפף ושל וסלי במהלך לימודיו באוניברסיטה ובשנת 1857 קיבל את הדוקטור לפילוסופיה בגיסן. את תעודת הסמיכה לרבנות קיבל משלושה רבנים: מהילדסהיימר באייזנשטאדט, מרפופורט בפראג ומהרב אריה לייב ליפשיץ מהעיר אבאויסאנטו. בשנת 1858 נשא לאישה את בתו של הרב יחזקאל משה פישמן ממישקולץ ועבד כעוזר רב לצד חותנו במשך שנתיים.
בשנת 1860 הוא נקרא לתפקיד הרב על ידי קהילות פרשוב, מושון ואבון, אך אוסטרליץ נענה להזמנת קהילת פרשוב ופעל שם 53 שנים עד מותו בשנת 1913. בימיו אירע הקרע ביהדות הונגריה, והקהילה בהנהגתו הצטרפה לזרם הניאולוגי. ב-1871 פרשו מן הקהילה השמרנים, והקימו קהילה אורתודוקסית. לאחר הפיצול המשיכו שתי הקהילות לגדול ולהתפתח, ובימי הרב אוסטרליץ התפתחה הקהילה לקהילת מודל עם מוסדותיה התרבותיים והפילנתרופיים ובית הספר המצוין. אוסטרליץ זכה לתהילה לאומית בזכות הידע התלמודי הרב שלו, סגנון העברית הקלאסי שלו ופעילותו הספרותית.
יצירות ידועות

Die Ökonomie d. hebr. Sprache
Gedächtnissrede über W. Austerlitz (1869)
Das Öhlkrüglein (1879)
Gedächtnissrede über SH Fischmann Rabb. zu Kecskemét (1880)
Leichenrede an der Bahre eines Ermordeten (1865)
Kasualreden (1910)
Über den Selbstmord (1885)
לקריאה נוספת

Adatai a Petőfi Irodalmi Múzeum katalógusában (נתוניו במאגר המוזיאון הספרותי פטפי)
Gulyás Pál: Magyar írók élete és munkái – új sorozat I–XIX. Budapest: Magyar Könyvtárosok és Levéltárosok Egyesülete. 1939–1944., 1990–2002., a VII. kötettől (1990–) sajtó alá rendezte: Viczián János
לקסיקון יהודי הונגרי. 1929.עורך פטר אויווארי. מאיר אוסטרליץ
Szinnyei József: Magyar írók élete és munkái I. (Aachs–Bzenszki). Budapest: Hornyánszky. 1891. (מאיר אוסטרליץ)
מאיר אוסטרליץ באתר Arcanum
הערות שוליים

↑  "Elhunyt Austerlitz Mayer". פשטי נפלו (עיתון). 1913-11-28.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007415911805171  VIAF: 82154921233463590409   WorldCat (עם VIAF): 82154921233463590409
הקולוסוס החדש

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  אמה לזרוס 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  פואמה 
 נושא:  הגירה לארצות הברית 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1883 
 
הקולוסוס החדש (אנגלית: The New Colossus) הוא סונטה שנכתבה על ידי אמה לזרוס  במסגרת קמפיין גיוס תרומות להשלמת הבנייה של פסל החירות.
רקע

מגייס התרומות ויליאם מקסוול אוורטס פנה אל לזרוס וביקש ממנה לכתוב יצירה מקורית לכבוד תערוכת אמנות שנועדה לגייס כספים למטרה זו. תחילה סירבה לזרוס באומרה כי "אני אינני כותבת על פי פקודה או דרישה", אך לאחר שפנתה אליה ידידתה, הסופרת קונסטנס קארי האריסון (אנ'), ושכנעה אותה כי תרומתה זו יכולה להגביר את העניין הציבורי בבעיותיהם של פליטים המגיעים לחופי ניו יורק, לזרוס הסכימה להשתתף במאמץ הכללי. כמו כן, לזרוס עצמה לקחה חלק בסיוע לפליטים היהודים שנמלטו מפוגרומי הסופות בנגב בשנים 1881–1882, וגם בכך היה כדי לעודד אותה לכתוב את השיר[דרוש מקור]. יומיים לאחר פנייה של האריסון הגישה לזרוס את שירה "הקולוסוס החדש" לתצוגה בתערוכה מ-1883 (פסל החירות עצמו נחנך לראשונה ב-1886), לצד שירים, ציורים ופרטי אומנות אחרים. השיר פורסם בתפוצה מצומצמת בעיתונות בניו-יורק במהלך ינואר 1884 אך נשכח במהרה.
באותה שנה לזרוס כבר הייתה חולה סופנית והתגוררה באנגליה. היא ניסתה לכתוב שירים חדשים אך לא הצליחה למצוא את האנרגיה והמוטיבציה לכך. במקום זאת, לזרוס ישבה באותה תקופה לארגן ולערוך את שיריה בכתב יד חדש. היא בחרה ב-"קולוסוס החדש" כשיר הפותח של אותו כתב יד. החוקרים סבורים[דרוש מקור] כי היא הבינה באותה עת שזהו שירה הטוב ביותר המהווה את אבן היסוד של מורשתה הספרותית.
הנצחה ומורשת

לאחר פטירתה בשנת 1901 פעלה ידידתה ג'ורג'ינה סקיילר להנצחתה, וכך הגתה את הרעיון של כתיבת חלק ממילות השיר על לוח ברונזה והצבתו על פסל החירות. מהלך זה נשא פרי ב-1903 עת הוצב לוח הברונזה בתוך החלל הפנימי של הפסל באזור הגלוי לעוברים והשבים.
בימינו השיר מוכר ונלמד בבתי ספר יסודיים ובחטיבות הביניים ברחבי ארצות הברית, והוא נכס צאן ברזל בספרות האמריקאית של המאה ה-20 וביתר שאת בכל הקשור לשירי הגירה.
הערות שוליים

↑  "החדש" בהתייחס אל הקולוסוס מרודוס, שהיה אחד משבעת פלאי תבל של העולם העתיק.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: 361cbfda-3d69-473b-8e54-6c1b056a834a
מוזיאון הרעות

| --- | --- |

אזור הכניסה למוזיאון הרעות
 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון להיסטוריה צבאית
 כתובת:  מצודת כח
 מיקום:  רמות נפתלי 
 מדינה:  ישראל 
 מייסדים:  יהודה דקל
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2014
 
 קואורדינטות:  33°06′55″N 35°33′22″E﻿ / ﻿33.115277777778°N 35.556111111111°E﻿ / 33.115277777778; 35.556111111111
 http://www.reut-museum.co.il
  (למפת אצבע הגליל מוגדלת) מוזיאון הרעות(למפת אצבע הגליל רגילה) מוזיאון הרעות(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מוזיאון הרעות(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מוזיאון הרעות
 
תוכנית המוזיאון המקורית
פסל "הרעות" בחזית המוזיאון.
מוזיאון הרעות מייסודו של יהודה דקל הוא מוזיאון השוכן בסמוך למצודת כ"ח, ומציג את סיפור הקרבות לכיבוש המצודה במלחמת העצמאות ב-1948. כן מוקדשות פינות לנושאים נלווים, כמו תולדות אחת מהכשרות הפלמ"ח בקיבוץ דפנה, שחבריה השתתפו בקרב, ושיר "הרעות" של חיים גורי שנתן השראה לשם המוזיאון. המוזיאון משתרע על שטח של כ-300 מ"ר, וכולל ארבעה אולמות תצוגה ומולטימדיה, פינת הנצחה ואודיטוריום, וכן רחבה המשקיפה על נחל קדש הסמוך. המוזיאון הוכר כאתר מורשת על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל ועל ידי תוכנית ציוני דרך.
הרקע להקמת המוזיאון

מוזיאון הרעות הוקם כיוזמה אישית שקידם יהודה דקל, מלוחמי הגדוד השלישי בפלמ"ח, ובוגר הכשרת קיבוץ דפנה, אשר 12 מחבריה ושלושה ממפקדיה נפלו בקרב השני על המשטרה. דקל שימש כיו"ר הוועד המנהל של המועצה לשימור אתרים במשך עשר שנים, שבמהלכן פעל להנצחת הקרבות במצודת כ"ח, ואף הוציא ספר על הקרב השני.
הקמת המוזיאון > היסטוריה

המוזיאון הוקם בשיתוף המועצה לשימור אתרים, פרויקט מורשת - משרד ראש הממשלה, ואנשי העסקים בועז דקל וסטף ורטהיימר, בהשקעה של כ-6 מיליון ש"ח.
בינואר 2011 החלו עבודות הפיתוח, כחלק מפרויקט מורשת לאומית. במהלך החפירות התגלה מתחת למצודה מאגר מים תת-קרקעי גדול שקיומו לא היה ידוע לפני כן.
המוזיאון נחנך בינואר 2014, ושמו נקרא על שם שירם של חיים גורי וחיים חפר מסמלי מלחמת העצמאות, "שיר הרעות".
בעקבות מלחמת חרבות ברזל נסגר המוזיאון מיום 7 באוקטובר 2023, ובמהלך 15 חודשים נפגע המקום בעיקר מפגיעות הדף. המועצה לשימור אתרים דאגה לתיקון הנזקים ולפתיחה מחודשת של המוזיאון ב-14.1.2025.
הקמת המוזיאון > בעלי תפקידים

אוצר המוזיאון - ההיסטוריון מרדכי נאור.
מנהל המוזיאון - עידו קהת
הקמת המוזיאון > אגפים במוזיאון

במוזיאון ארבעה אולמות וחצר בשטח של כ-300 מ"ר.
באולמות תצוגה ומולטימדיה, פינת הנצחה, אודיטוריום ורחבה המשקיפה על נחל קדש הסמוך.
חצר המוזיאון חושפת לראשונה בפני המבקרים את הקיר הצפוני של המצודה, שלמרגלותיו נפגעו אנשי הכוח הפורץ בהתקפה השנייה, ועליו כתובת במקום שנפגעו החבלנים וארגז לזריקת רימונים בקומה הראשונה.
בחצר מוצב פסל "הרעות" של עמנואל הצופה.
גלריית תמונות

הדמיית החלל המרכזי
הדמיית החלל המרכזי
הדמיית החלל המרכזי
הדמיית אולם המולטימדיה
הערות שוליים

↑  מדריך לאתרי מורשת - אתרי ביקור ומוזיאונים היסטוריים, המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, 2019, עמ' 25
↑  יהודה דקל, מצודת כ"ח, רעות תחת אש, הוצאת כרטא, הוצאת ספריית יהודה דקל, ירושלים, הוצאה מחודשת, 2009
↑  יואב גלזנר, השימור מתחיל: מוזיאון בבסיס מג"ב במצודת כח, באתר ynet, 7 בינואר 2011
↑  אלי אשכנזי, תחנת המשטרה הבריטית נכבשה, המים נשארו, באתר הארץ, 19 באוקטובר 2012
1 2 3 4  חבצלת דמארי, לראשונה מאז 7.10: מוזיאון הרעות שבצפון נפתח לקהל, באתר ynet, 13 בינואר 2025
פגיון (כוונת)

כוונת "פגיון" מותקנת על רובה M4
כוונת "פגיון" על רובה M4A1 קרבין של צה"ל
כוונת "פגיון" - הכוונת מאפשרת גם הקלטה ותחקור
כוונת "פגיון" משמשת להפלת רחפנים
"פגיון" (Smart-Shooter SMASH) היא כוונת רובה אלקטרואופטית חכמה הכוללת מערכת בקרת אש ומחשב ירי. הכוונת מגדילה באופן משמעותי את דיוק הירי המבצעי ומשפרת באופן ניכר את אחוזי הקליעה במגוון סוגי מטרות (נייחות וניידות). הכוונת פותחה בשיתוף פעולה על ידי חברת סמארט שוטר הישראלית, החטיבה הטכנולוגית ליבשה ומפא"ת, ונמצאת בשירות צה"ל וצבאות נוספים.
אופן פעולה

הכוונת מורכבת ממצלמה דיגיטלית, צג ליורה, בקר הדק ומחשב ירי שמסוגל להינעל על מטרה בתנועה ולנתח את מהירותה וכן את תנאי הסביבה (מרחק, רוח, לחות) ולהעריך באיזה רגע ובאיזה מצב כדור שיירה הרובה יפגע בה בסבירות של 95%. ברגע שהמחשב מזהה הסתברות פגיעה כזו הוא שולח חיווי ליורה תוך סימון בנקודה אדומה או צלב אדום על צג הכוונת כדי לאפשר ליורה לכוון נכון את הרובה. באמצעות בקר ההדק הכוונת מונעת ירי כאשר המחשב מעריך את סיכוי הפגיעה כנמוך. המצלמה של הכוונת גם מתעדת את הירי ומאפשרת תיחקור מבצעי בעת הצורך.
ב-2019 הזמין צה"ל כ-2,000 כוונות "פגיון" עבור חיל הרגלים ויחידות מובחרות בצה"ל. והן מותקנות על גבי רובי השירות מדגמי M4A1 פלאט-טופ ותבור X-95 פלאט-טופ.
לוחמי צה"ל עשו שימוש רב בכוונת במהלך מלחמת חרבות ברזל, כאשר כל מחלקת חי"ר כללה לפחות "פיגיוניסט" (לוחם עם הכוונת) אחד. חקר ביצועים של הכוונת העלה שהיא שיפרה את דיוק הירי ב-350%, הן ביום והן בלילה. בעקבות הצלחת הכוונת החליטו בצה"ל לרכוש עוד כוונות פגיון ולצייד בהן גם את כוחות המילואים.
משתמשים

ישראל ישראל:  צה"ל - יחידות מובחרות בצה"ל וחיל הרגלים.
ארצות הברית ארצות הברית
הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
הודו הודו
ראו גם

כוונת טלסקופית
כוונת השלכה
אמצעים אופטיים לנשק קל של צה"ל
הערות שוליים

↑  אודי עציון, סמארט שוטר מקיבוץ יגור תספק ללוחמי חי"ר כוונות חכמות בעשרות מיליוני שקלים, באתר כלכליסט, 9 בינואר 2019.
↑  יואב זיתון, טילי כתף עוצמתיים מארה"ב ומקלע קטלני: הנשקים שעוברים טבילת אש בעזה, באתר ynet, 28 בנובמבר 2023.
1 2 3 4  "MILIPOL: SMARTSHOOTER to Showcase Combat-Proven SMASH Fire Control Systems". UAS Weekly. 8 בנובמבר 2023. {{cite news}}:  (עזרה).
זלמן שזר

ערך זה עוסק בנשיאה השלישי של מדינת ישראל. אם התכוונתם למשורר והסופר, ראו .
שניאור זלמן שַזָּ"ר, במקור: שניאור זלמן רוּבָּשוֹב (בכתיב יידי: רובאַשאָװ; 24 בנובמבר 1889, א' בכסלו תר"ן, מיר, פלך גרודנו, האימפריה הרוסית – 5 באוקטובר 1974, י"ט בתשרי תשל"ה, ירושלים), היה נשיאהּ השלישי של מדינת ישראל, סופר, משורר, היסטוריון, מראשי הציונות, חבר הכנסת ושר החינוך והתרבות בממשלת ישראל הראשונה.