stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כפר גלעדי
תולדות היישוב > התפתחות אוכלוסיית היישוב

במלחמת העולם הראשונה, עת חיפשו הטורקים את אנשי ניל"י, הם אסרו את כל הגברים במקום והיישוב ננטש. הוא נעזב פעם נוספת בעקבות אירועי תל חי במרץ 1920, ולאחר שבעה חודשים שבו המתיישבים למקום. בספטמבר 1921 הצטרפו אנשי "השומר" מכפר גלעדי לגדוד העבודה, ובשנים שלאחר מכן קלט הקיבוץ מאנשי הגדוד. בשנת 1926 התאחדו שני הקיבוצים השכנים לקבוץ אחד ושמו: "כפר גלעדי-תל חי". לאחר הצטרפות קיבוצי גדוד העבודה לקיבוץ המאוחד קלט כפר גלעדי בשנת 1932 את "קיבוץ טבריה" של תנועת נצ"ח, מעולי המדינות הבלטיות וברית המועצות. בשנת 1936 באו לקיבוץ עולים מגרמניה ובהמשך הגיעו קבוצות רבות של נוער מניצולי השואה ועולים מארצות המזרח.
במהלך שנות השלושים והארבעים, שימש כפר גלעדי כתחנת מעבר מרכזית למעפילים שעלו לארץ דרך סוריה ולבנון. העולים דרך לבנון הוסתרו תחילה בכפר גלעדי, הועברו לאיילת השחר, משם לראש פינה ולאחר שצוידו בבגדים מתאימים ותעודות נשלחו לחיפה. בשיטה זו עברו בכפר גלעדי כ-8,000 עולים באופן בלתי-חוקי.
במלחמת העולם השנייה נדרשו החברים להתפנות בגלל הסכנה מצבא צרפת של וישי ששלט בסוריה. היישוב לא פונה, פרט לילדים שהועברו זמנית לתל יוסף. בשנות המאבק בבריטים שימש בסיס לפלוגות השדה (פו"ש), לפלמ"ח ובסיס להעפלה דרך היבשה מגבול סוריה וגבול לבנון.
בראשית שנות החמישים, בעת הפילוג בקיבוץ המאוחד עבר כפר גלעדי טלטלה קשה כאשר חלק מן החברים בקיבוץ פרשו לקיבוץ הגושרים וקבוצת פורשים מדפנה נקלטה בו.
תולדות היישוב > במאה ה-21

מאז שנת 2004 כפר גלעדי הוא קיבוץ משתנה (מופרט) שחבריו מקבלים שכר דיפרנציאלי (לא שוויוני) ומשלמים עבור חלק מהשירותים שמספק הקיבוץ לחבריו. בקיבוץ בית ספר יסודי אזורי בשם "עלי גבעה".
במהלך מלחמת לבנון השנייה, ב־6 באוגוסט 2006, פגעה קטיושה שירה החזבאללה בקבוצת חיילי מילואים, מחטיבה 226, שחנתה בסמוך לכניסה לבית הקברות, בהמתנה לכניסה ללבנון לפעילות מבצעית. מהפגיעה נהרגו 12 חיילים, והייתה זו אחת התקריות הקשות במלחמה. לאחר האירוע האשימו חלק מהמשפחות השכולות את בני הקיבוץ בכך שלא התירו לחיילים את הכניסה לקיבוץ בטענה שהחיילים יפגעו ברכוש הקיבוץ, אך אנשי הקיבוץ התנערו מאחריות ואילו תא"ל אלון פרידמן, ראש מטה פיקוד הצפון, שלח מכתב למזכירות הקיבוץ שבו נטל בשם צה"ל את מלוא האחריות על התקרית.
במקום הוקם גל-עד לזכר החללים.
באוקטובר 2023 פונה הקיבוץ זמנית כחלק ממלחמת חרבות ברזל.
ענפי הפרנסה

עד הקמת המדינה היו ענפי המשק העיקריים, ענפי החקלאות המקובלים: רפת לפרות, מכלאה לצאן, לולים לתרנגולות, תפוחים וגידולי ירק ופלחה. היה גם מפעל שימורים לזיתים בתל חי. בסוף שנות החמישים החלה לפעול ליד הקיבוץ מחצבה. הוקם תאגיד של הקבוץ ושמו "מחצבות כפר גלעדי" ובית מרגוע, אשר היום הפך למלון ונקרא מלון כפר גלעדי. היום הם מהווים את מקורות הפרנסה העיקריים של הקיבוץ.
לקיבוץ ארבע מחצבות המצויות באזור של אבני גיר ובזלת. המחצבות מספקות את מוצריהן גם לביצורי הגבול בגולן ובצפון. המחצבות מייצרות מגוון מוצרים: חומרי מחצבה, חצץ, מצעים, אספלט, בטון, חצץ בזלת מיוחד לכבישים ראשיים, אבקות גיר לתעשיות הפלסטיק, הצבע, הנייר והדבק וחמרי קוורץ ליצור משטחי מטבח ייחודיים.
אתרים > מוזיאון בית השומר

בכפר גלעדי ממוקם מוזיאון בית השומר, אחד מ-12 המוזיאונים של משרד הביטחון, אשר נחנך בשנת 1969. הוקם כדי להציג את תולדותיהם של ארגוני בר-גיורא והשומר, ואת תפקידיהם בהתיישבות, בגיוס נשק ובהגנת היישוב. הוא מתמקד בשני נושאים: התפתחות כוח המגן בארץ ישראל, וההתיישבות בגליל ובאצבע הגליל. המוזיאון הוקם על ידי אחרוני אנשי השומר, ובראשם מאיר ספקטור, רחל ינאית בן-צבי ונחום הורביץ. הבניין תוכנן כעין מגדל שמירה הצופה לעבר כל אצבע הגליל ולחצר תל חי. התצוגה במוזיאון כוללת מסמכים היסטוריים, צילומים, דגמים, שחזור "המדאפה" (חדר האורחים). דיוראמה אור-קולית, חיזיון אור-קולי, מבחר כלי נשק, דגלים ותלבושת מלאה של חבר השומר. בשנת 2008 שופץ ושודרג המוזיאון כדי שיתאים לתקופה המודרנית. המבקר עובר בין תחנות שונות ומפעיל סרטי טלוויזיה המראים את התקופה ההיא וברקע מוקראים מכתבים שאיש השומר כותב למשפחתו.
בקיבוץ קיימים שני סליקים הפתוחים לביקורים מודרכים: סליק "השומר" וסליק "ההגנה".
אתרים > בית הקברות והאריה השואג

בבית הקברות של הקיבוץ מצוי אתר ההנצחה לחללי תל חי ובו אנדרטת האריה השואג וקבריהם של מגיני תל-חי, כמו כן קיים במקום בית קברות בו טמונים חברי ארגון "השומר", חללי צה"ל ותושבי היישוב.
אתרים > גבעת השוקת

במערב הקיבוץ, ליד הכביש, סמוך למחצבות ולעינות גלעדי, מצויה "גבעת השוקת". בה נתגלה בית קבורה מן התקופה הרומית. במקום נמצאו שרידי בנייה וחרסים. על דופן הבניין כתוב באותיות עבריות מרובעות "חזקיה" - כנראה אבי המשפחה. ההערכה היא שאבי המשפחה נקבר במקום בסביבות שנת 200 לפנה"ס. בתוך הבור יש ארון קבורה נוסף, מהודר, עשוי שיש ועליו כתובת יוונית המציינת את שם הנקבר: הירקלידס, כנראה פקיד ממשלתי בכיר.
האתר נחפר בראשית שנות השישים על ידי הארכאולוג יעקב קפלן, בסיוע חברי קיבוץ כפר גלעדי. קפלן הציע לזהות את האתר כינוח המקראית.
לקריאה נוספת

ייסוד ישוב חדש בעצם המלחמה: ראשיתו של כפר־גלעדי, מזכרונות אלכסנדר זייד, תרע"ו–תרע"ז (1916–1917). בתוך: אברהם יערי, זכרונות ארץ ישראל, כרך שני, פרק צט, עמ' 1047–1055.
יעקב גולדשטיין, השומר באצבע הגליל, בתוך: מרדכי נאור (עורך), אצבע הגליל, 1967-1900: מקורות, סיכומים, פרשיות נבחרות וחומר עזר (עידן 16), ירושלים: הוצאת יד בן צבי, תשנ"ב-1991, עמ' 71–74.
זאב וילנאי, מדריך הגליל, ירושלים: הוצאת אריאל, 1980.
מיכה לבנה, קיבוץ לבדד ישכון: פרקים בתולדות כפר-גלעדי, קיבוץ עצמאי רחוק מהמרכז, בתוך: מרדכי נאור (עורך), אצבע הגליל, 1967-1900: מקורות, סיכומים, פרשיות נבחרות וחומר עזר (עידן 16), ירושלים: הוצאת יד בן צבי, תשנ"ב-1991, עמ' 112–124.
יהודה ליאו פיקרד, הגאולוגיה של כפר גלעדי, בתוך: ארץ ישראל: מחקרים בידיעת הארץ ועתיקותיה – ספר זלמן ליף ב, ירושלים: הוצאת החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה, 1953, עמ' 73–77.
מרדכי נאור, ההעפלה מגבול הצפון, בתוך: הנ"ל (עורך), אצבע הגליל, 1967-1900: מקורות, סיכומים, פרשיות נבחרות וחומר עזר (עידן 16), ירושלים: הוצאת יד בן צבי, תשנ"ב-1991, עמ' 150–151.
גדעון קלוורי, תולדות הספרייה בכפר גלעדי והרקע החברתי לצמיחתה כדגם להתפתחות ספריית קיבוץ, יד לקורא כ, 1981, עמ' 51–68.
יעקב קפלן, המאוזוליאום בכפר-גלעדי, בתוך: ארץ ישראל: מחקרים בידיעת הארץ ועתיקותיה – ספר אלעזר ליפא סוקניק ח, ירושלים: הוצאת החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה, 1967, עמ' 104–113.
שלמה קפלנסקי (עורך), קובץ השומר, תעודות, זכרונות ודברי הערכה, תל אביב: הוצאת ארכיון העבודה, תרצ"ז-1937.
דרורה הייק, בליווי פרופ' יוסי בן-ארצי, כפר גלעדי - שער עלייה / ההעפלה היבשתית מגבול הצפון 1946-1919, הוצאת אפי מלצר, 2015.
הדסה ברלינסקי (רבינוביץ)-יומנים ומכתבים של צעירה ירושלמית שעברה לכפר גלעדי בשנות השלושים ("מירושלים לכפר - גלעדי" אתר "כרמוניה")
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף אוגוסט 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  מקום בלב (משמעויות שמות ישובים בקווי העימות), באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  אלי אשכנזי, צה"ל: אנו נושאים באחריות למות 12 חיילי מילואים בכניסה לכפר גלעדי, באתר הארץ, 19 בדצמבר 2007.
↑  אתר מלון כפר גלעדי
↑  הונחה אבן פינה לבית השומר ליד קבר טרומפלדור, דבר, 4 במרץ 1966; נחנך בית השומר בכפר גלעדי, דבר, 8 במאי 1969
↑  הסליק נסגר ב-2019 לאחר שחלק מתקרתו התמוטטה
↑  יעקב קפלן, לזיהוין של אבל בית מעכה ושל ינוח, ידיעות בחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה, שנה ל', א-ב, תשכ"ו, עמ' 52-56
↑  מהדורה מצולמת מתוך: זאב וילנאי, מדריך ארץ ישראל: חיפה, העמקים, הגליל והחרמון, תל אביב: הוצאת תור ישראל, 1954.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007554966605171  BnF: cb160623414 (data)  LCCN: nr93000255  VIAF: 136587214   WorldCat (עם VIAF): 136587214 
בית ראשונים בכפר גלעדי. המקום משמש את ארכיון הקיבוץ
רוי שיידר

| --- | --- |

רוי שיידר, 2007
 לידה:  10 בנובמבר 1932 אורנג', ניו ג'רזי, ארצות הברית 
 פטירה:  10 בפברואר 2008 (בגיל 75) ליטל רוק, ארקנסו, ארצות הברית 
 שם לידה:  Roy Richard Scheider 
 סוגה מועדפת:  סרט דרמה, סרט בלשי, מותחן פסיכולוגי, סרט פנטזיה, סרט אימה טבעית, סרט אימה פסיכולוגי, סרט מדע בדיוני, סרט פשע, סרט מתח, סרט פעולה, סרט ספורט, סרט הרפתקאות, סרט אימה, סרט אימה מדע בדיוני 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1952–2008 (כ־56 שנים) 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ראטגרס  מכללת פרנקלין ומרשל  תיכון קולומביה 
 בן או בת זוג:  Cynthia Scheider (8 בנובמבר 1962–1989)  Brenda Siemer Scheider (1989–2008) 
 פרופיל ב-IMDb
 
רוי ריצ'רד שיידר (באנגלית: Roy Richard Scheider; ‏10 בנובמבר 1932 – 10 בפברואר 2008), היה שחקן קולנוע אמריקאי מועמד שני  פרסי אוסקר על תפקידיו בסרטים "הקשר הצרפתי" ו"כל הג'אז הזה" וגם ידוע בתור שריף מרטין ברודי בסרטי "מלתעות" וקפטן נייתן ברידג'ר בסדרת המדע הבדיוני "סיקווסט".
ביוגרפיה

שיידר נולד בעיר אורנג' שבניו ג'רזי לאנה ולרוי ברנרד שיידר.
השתתף בילדותו בתחרויות אגרוף ובייסבול ולמד דרמה בגיל מאוחר יותר באוניברסיטת ראטגרס וב"מכללת פרנקלין ומארשל".
לאחר שירות של שלוש שנים בחיל האוויר האמריקאי הופיע שיידר בפסטיבל שייקספיר שבניו יורק וזכה בפרס אובי.
קריירת משחק

שיידר החל את הקריירה שלו בתיאטרון ולאחר כמה שנים עבר לקולנוע; הופעתו הראשונה על הבד הייתה ב-1964, בסרט האימה "קללת הגופה החיה". הוא המשיך להופיע בתפקידי משנה בשורה של סרטים, חלקם זניחים וחלקם מוצלחים יותר. שיידר פרץ לתודעה המקומית והעולמית ב-1971 עם הופעותיו בסרטי הפשע הקלאסיים "הקשר הצרפתי", בתפקיד עליו היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר, בתור הבלש באדי רוסו שותפו של ג'יימס "פופאי" דוייל (ג'ין הקמן) ו"נערת הטלפון והבלש" בתור פרנק ליג'ורין הסרסור של נערת הליווי ברי דניאלס (ג'יין פונדה).
בשנת 1975 נבחר שיידר על ידי סטיבן ספילברג לשחק את התפקיד הראשי של השריף עיירת החוף מרטין ברודי באחד ממותחני האימה הטובים והמצליחים בכל הזמנים "מלתעות", שיחק את הדמות גם בסרט ההמשך "מלתעות 2" שזכה להצלחה מסחרית.
לאחר מכן שיחק בדרמה הספרותית "איש המרתון", בתור הנרי אחיו של רץ המרתון הצעיר תומאס לוי, (דאסטין הופמן) ובמותחן ההרפתקאות "מכשף".
ב-1979 הציג שיידר את הופעתו הטובה בקריירה בדרמה המוזיקלית "כל הג'אז הזה". בסרט גילם את הכוראוגרף ובמאי התיאטרון המתהולל ג'ו גידאון וקיבל מועמדויות לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר, לפרס גלובוס הזהב שאותן הפסיד לדאסטין הופמן ולפרס באפט"א.
ב-1983 שיחק בסרט הפעולה "רעם כחול", בתפקיד פרנק מרפי טייס המסוקים של משטרת לוס אנג'לס, ושנה אחר כך כיכב בסרט "2010- השנה בה ניצור קשר" סרט ההמשך למותחן המדע בדיוני "2001: אודיסיאה בחלל", בו שיחק ד"ר הייווד פלויד ראש המשלחת של המעבורת דיסקברי.
ב-1991 השתתף בסרט של דייוויד קרוננברג "ארוחה עירומה" בתור הדמות הספרותית של ד"ר בנוואיי. אחר כך גילם את הדמות הראשי בסדרת הטלוויזיה המדע בדיוני "סיקווסט", מבית הפקות של סטיבן ספילברג, ששודרה בשנים 1993–1996 ברשת NBC, בתור נייתן ברידג'ר, הקפטן של הצוללת תת-ימית מתקדמת בשם "seaQuest DSV" במטרתה לגלות המעמקים של האוקיינוסים בעתיד הרחוק, אף על פי שצבר פופולריות רבה שיידר תקף בחריפות את מפיקי הסדרה לאחר שינויים רבים לעונה השנייה, שצבר שערורייה בתקשורת ואצל המעריצים. הוא רצה לפרוש אבל לא יכול היה לבטל את החוזה ונאלץ להישאר עד תום העונה השנייה, לקריאת העונה השלישית והאחרונה המפיקים הסכימו שהוא יעזוב בתנאי שיופיע בתור אורח לכמה פרקים ומחליפו יהיה מייקל איירונסייד. שיידר גם שיחק בסרטו של פרנסיס פורד קופולה "מוריד הגשם" (1997) ובמותחן "בית רוסיה".
ב-2004 שיחק בסרט הפעולה "המעניש" בתור פרנק קאסל האב, אביו של המעניש.
חיים אישיים

לשיידר בת אחת מאשתו הראשונה העורכת סינ'תיה שיידר ושני ילדים מאשתו השנייה השחקנית ברנדה קינג.
שיידר סבל במשך מספר שנים ממחלת  סרטן המיאלומה, נפטר בשנת 2008 בבית החולים המדעי של אוניברסיטת ארקנסו שבליטל רוק, ארקנסו.
פילמוגרפיה נבחרת

קללתה של הגופה החיה (1964)
נערת הטלפון והבלש (1971)
הקשר הצרפתי (1971)
קשר הפשיעה (1973)
שילה לווין מתה וחיה בניו יורק (1975)
מלתעות (1975)
איש המרתון (1976)
מלתעות 2 (1978)
מכשף (1985)
מלתעות: הנקמה (1987 - צילומי ארכיון בלבד)
חיבוק אחרון (1979)
כל הג'אז הזה (1979)
דממת הלילה (1982)
רעם כחול (1983)
2010 - השנה בה ניצור קשר (1984)
מועדון לגברים בלבד (1986)
מלכודת 52 (1986)
כהן וטייט (1988)
משחק הלילה (1989)
בית רוסיה (1990)
ארוחה עירומה (1991)
סיקווסט (סדרת טלוויזיה, 1993–1996)
רומיאו בן זונה (1994)
שומר השלום (1996)
מיתוס של טביעות אצבע (1997)
מוריד הגשם (1997)
העורב הלבן (1998)
אר קיי או 281 (1999) - סרט טלוויזיה
שרשרת הפיקוד (2000)
זמן לטעות (2001)
דרקולה 2: התחייה (2003)
המעניש (2004)
דרקולה 3: מורשת (2005)
הכריש עדיין עובד (2007)
המשורר (2007)
שיקגו 10 (2007)
ירח דבש אפל (2008)
צלב הברזל (2011)
הערות שוליים

1 2  אורי קליין, מת שחקן הקולנוע רוי שיידר, באתר הארץ, 12 בפברואר 2008
↑  עכבר העיר, הקשר הצרפתי, באתר הארץ, 16 בנובמבר 2002
↑  משה אורן, על סרטים - זינוק פסול למירוץ מיותר - "איש המאראתון" (פאראמונט). במאי: ג'ון שלזינגר. תסריט: ויליאם גולדמן (עפ"י ספרו), על המשמר, 20 בינואר 1977
↑  מאיר שניצר, קולנוע - עלילות השוטר המעופף - "רעם כחול", במאי: ג'ון באדהם, כל העיר, 14 באוקטובר 1983
↑  ניסים דיין, ‏סאטירי ושנון, באתר גלובס, 3 ביוני 2004
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007350586105171  PLWABN: 9810682324905606  BIBSYS: 98001284  BNE: XX4578884  BnF: cb138994661 (data)  CiNii: DA18731119  GND: 123948983  ISNI: 0000 0001 1042 6011  LCCN: n87860064  MusicBrainz: a4947b53-1b18-458e-a4d8-b22d945ba441  NKC: xx0122836  NLA: 40633183  NLK: KAC2020L4277  NTA: 071066306  RERO: 02-A024248855  SNAC: w6bg2w25  SUDOC: 067275834  Trove: 1448466  VIAF: 19866926   WorldCat (עם VIAF): 19866926
יחסי ישראל–רומניה

| יחסי ישראל–רומניה |
| --- | --- |
ישראל: רומניה


ישראל: רומניה
שטח (בקילומטר רבוע)
22,072: 238,391
אוכלוסייה
10,019,883: 18,970,399
תמ"ג (במיליוני דולרים)
509,901: 351,003
תמ"ג לנפש (בדולרים)
50,889: 18,503
משטר
דמוקרטיה פרלמנטרית: רפובליקה

שיירת ראש ממשלת רומניה סורין גרינדיאנו בביקור בישראל, 2017
ראובן ריבלין נפגש עם שר החוץ הרומני, תיאודור מלשקאנו (אנ'), בעת ביקורו בישראל, אוקטובר 2017
המשלחת הרומנית בראשות ראשת ממשלת רומניה, ויוריקה דנצ'ילה, במסגרת ביקורה הרשמי בישראל. בתמונה מימין: ליביו דראגניה, נשיא המדינה ראובן ריבלין, ויוריקה דנצ'ילה ותיאודור מלשקאנו, אפריל 2018
ראובן ריבלין (משמאל) לצד מקבילו הרומני קלאוס יוהאניס בעת ביקור בבוקרשט, יוני 2021
בין מדינת ישראל ורומניה מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים החל משנת 1948. לישראל יש שגרירות רשמית בבוקרשט, ואילו לרומניה שגרירות רשמית בתל אביב, וקונסוליה כללית בחיפה, וכן שתי קונסוליות כבוד – בירושלים ובתל אביב.
יחסים ביטחוניים

בשנת 1987 חתמה לראשונה התעשייה האווירית לישראל על הסכם עם ממשלת רומניה לשיתוף פעולה בשיפוץ והשבחת מטוסים, כחלק מעסקת גומלין בה הותר יבוא של רכבי דלתא תוצרת רומניה לישראל. בהמשך התנהל גם משא ומתן על הקמת מרכז תחזוקה למטוסים במדינה. בנוסף התנהלו מגעים על פרויקט לשדרוג טנקים של צבא היבשה של רומניה. במאי 1993 חתמה לבסוף אלביט על עסקה עם חברת איירוסטאר הרומנית לשדרוג מטוסי מיג-21 של חיל האוויר הרומני, בשיתוף עם התעשייה האווירית כקבלן משנה. בסלון האווירי בפריז ביוני 1993 הוצג בביתן הישראלי מיג-21 של השותפות בפרויקט שעבר השבחה. עד שנת 2000 הושבחו 90 מטוסים תמורת 300 מיליון דולר, והוחלט על השבחת עוד 4 מטוסים מגרסת האימונים של המיג.
בשנת 1997 זכתה חברת רפאל - מערכות לחימה מתקדמות מישראל בחוזה להשבחת נגמ"שים עבור צבא רומניה, בשיתוף הזרוע התעשייתית של צבא רומניה וחברת הטכנולוגיה השווייצרית ארליקון קונטראווס. תוכנית ההשבחה הייתה מבוססת על חבילת חימוש לנגמ"שים מפיתוח רפא"ל, המכונה "25-OWS". בשנת 2001 סיפקה חברת אלישרא מערכות לשליטה ובקרה ולוחמה אלקטרונית לצבא היבשה של רומניה.
בספטמבר 2002 דווח כי במשך עשור רכשה רומניה בישראל מערכות נשק וחתמה על עסקות להשבחת מטוסי קרב ומסוקים בהיקף של יותר ממיליארד דולר. תמורת העסקות התחייבה ישראל לבצע ברומניה קניות גומלין בהיקף שווה.
בספטמבר 2003 נחתם הסכם שיתוף פעולה בין חילות האוויר של ישראל ושל רומניה בין מפקד החיל, אלוף דני חלוץ, ובין מפקד חיל האוויר הרומני מייג'ור גנרל גאורגה קטרינה (Gheorghe Catrina). ב-18 ביולי 2010 נפתח אימון משותף של חיל האוויר הישראלי עם חיל האוויר הרומני, תרגיל "שמיים כחולים" 2010, במסגרתו השתתפו מסוקי יסעור מטייסת דורסי הלילה. במהלך האימון אירע אסון התרסקות היסעור ברומניה.
במאי 2011 חתמה אלביט מערכות על חוזה להשבחת מטוסי הלוקהיד C-130 הרקולס של חיל האוויר הרומני. בדצמבר 2020 זכתה גם בחוזה לשדרוג מטוסי האימון של החיל. בנובמבר 2023 הודיעה אלביט על הקמת מרכז ייצור לתותחי ATMOS ברומניה.
היחסים הכלכליים

לשכת מסחר רומניה-ארץ ישראל החלה לפעול בשנות ה-30 של המאה ה-20 ועסקה בכינון הסכם מסחרי שנתי עם ממשלת רומניה. במהלך מלחמת העולם השנייה פסק המסחר עם רומניה אך הוא חודש אחריה.
באפריל 1967 ממשלות ישראל ורומניה חתמו על הסכם לשיתוף כלכלי סכני ומדעי וכן על הסכם מסחרי. בצד הישראלי חתם על ההסכם שר האוצר פנחס ספיר.
בשנת 1998 החלו שיחות עם רומניה על כינון הסכם סחר חופשי בין המדינות ההסכם נחתם ואושרר בתחילת 2001. ביולי 2001 נשיא איגוד לשכות המסחר, דן גילרמן, ונשיא לשכת המסחר והתעשייה של רומניה, ג'ורג קוג'וקר, חתמו על הסכם להקמת מועצת עסקים משותפת ישראל-רומניה. בשנת 1999 נכנסה לתוקף גם אמנה למניעת כפל מס בין שתי המדינות.
בפברואר 2005 ישראל ורומניה חתמו על הסכם סחר משודרג, במטרה לאפשר לחברות משתי המדינות לייצא במשותף תוצרת לאיחוד האירופי, תוך קבלת פטור ממכס וכהכנה לקראת הצטרפות רומניה לאיחוד בינואר 2007.
נכון לשנת 2010, למעלה מ-5,800 חברות ישראליות פועלות ברומניה, והיקף הסחר השנתי שבין שתי המדינות נאמד על סך של כ-3 מיליארד דולר. מינהל סחר חוץ במשרד הכלכלה מפעיל נספחות כלכלית בבוקרשט במטרה לסייע לחברות ישראליות לפעול בשוק הרומני.
ראו גם

יהדות רומניה
שואת יהודי רומניה
לקריאה נוספת

יוסף גוברין, יחסי ישראל-רומניה בשלהי עידן צ'אושסקו: מרישומיו של שגריר ישראל ברומניה, מאגנס, 2001
משה יגר, ראשיתו של שירות החוץ 1948–1967, כרמל, 2021, עמ' 77–78
משימה בלתי אפשרית 2

| --- | --- |

פוסטר הסרט בארץ
 מבוסס על:  משימה בלתי אפשרית 
 בימוי:  ג'ון וו
 הופק בידי:  טום קרוז פאולה ווגנר מייקל דובן
 תסריט:  רוברט טאון סיפור: רנואלד ד. מור ובראנון בראגה
 עריכה:  כריסטיאן וגנר, סטיבן קמפר 
 שחקנים ראשיים:  טום קרוז דוגריי סקוט טנדי ניוטון וינג ריימס ריצ'רד רוקסבר
 מוזיקה:  הנס צימר קלאוס באדלט מנגינת הנושא: לאלו שיפרין
 צילום:  ג'פרי קימבול 
 מדינה:  ארצות הברית, גרמניה 
 חברת הפקה:  Cruise/Wagner Productions
 חברה מפיצה:  סרטי פרמאונט
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  24 במאי 2000
 משך הקרנה:  123 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט פעולה, סרט מתח, סרט ריגול 
 תקציב:  $125,000,000
 הכנסות:  $546,388,200
 הכנסות באתר מוג'ו:   mi2
 סרט קודם:  משימה בלתי אפשרית
 סרט הבא:  משימה בלתי אפשרית 3
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
משימה בלתי אפשרית 2 הוא סרט פעולה משנת 2000 שבויים על ידי ג'ון וו ובו מככב טום קרוז, אשר שימש גם כמפיק הסרט. זהו סרט שני בסדרת סרטי הקולנוע משימה בלתי אפשרית שמתבססים על סדרת הטלוויזיה באותו שם. קרוז שחוזר לתפקיד כסוכן אית'ן האנט מה-IMF, סוכנות סודית ביותר לריגול ופעולות חשאיות.
עלילת הסרט

בסידני, המדען לביוגנטיקה ד"ר ולדימיר נחורוביץ' שולח הודעה לקרן המטלות הבלתי-אפשריות (IMF) עבור "דמיטרי" (כינוי של איתן האנט), חברו הוותיק, ומזהיר כי מעסיקיו, חברת ביוסייט פארמה, הכריחו אותו לפתח נשק ביולוגי - וירוס כימרה, כדי להרוויח מהמכירה של התרופה, בלרופון. הוא מזריק לעצמו את הווירוס ונושא את בלרופון בתיק. בדרכו לאטלנטה, סוכן הקרן שון אמברוז, שהתחזה לדמיטרי, הופך לסוכן סורר, בוגד בנחורוביץ', גונב את בלרופון ומתרסק עם המטוס בהרי הרוקי.
בסביליה, מנהל הקרן סוואנבק מעדכן את איתן על פעולותיו של אמברוז ומטיל עליו להשיב את כימרה ובלרופון. הוא מבקש ממנו לגייס את ניה נורדוף-הול, גנבת מקצועית והאקסית של אמברוז. למרות היסוסיה הראשוניים, איתן מצליח לשכנע אותה לעקוב אחר אמברוז לסידני באמצעות התקן מעקב בהזרקה. איתן מרכיב את הצוות שלו, חברו הוותיק והאקר המחשבים לותר סטיקל וטייס המסוקים בילי ביירד, בסידני, בזמן שנייה מתחזה למי שמחדשת את מערכת היחסים שלה עם אמברוז.
לאחר שאמברוז משתמש בווידאו של כימרה מדביק אחד מהקולגות של נחורוביץ' כדי לסחוט את מנכ"ל ביוסייט, ג'ון מק'לוי, לשיתוף פעולה, ניה מוסרת לאיתן כרטיס זיכרון המכיל את הווידאו, וחושפת כי לכימרה יש תקופת דגירה של 20 שעות; בלרופון יעיל רק אם משתמשים בו במסגרת הזמן הזו. הצוות של איתן חוטף את מק'לוי ולומד כי דגימות בלרופון היחידות, שנלקחו על ידי נחורוביץ', נמצאות בידיו של אמברוז, אך אין לו את הווירוס, כיוון שנחורוביץ' הזריק אותו לעצמו. איתן פורץ למטה ביוסייט ומשמיד שתי דגימות של כימרה, אך הצוות של אמברוז מארב לו לאחר שגילה את הבגידה של ניה. במצב תיקו, אמברוז מורה לניה להשיג את הדגימה האחרונה של הווירוס, אך היא מזריקה אותו לעצמה ומתחננת בפני איתן שיהרוג אותה כדי להשמיד את הווירוס. איתן מסרב ובורח מהמקום, מבטיח להשיג לה את התרופה.
אמברוז משחרר את ניה לרחובות סידני במטרה להתחיל מגפה. במחסן האחסון של ביוסייט על האי באר, הוא מציע למכור את בלרופון למק'לוי בתמורה לאופציות מניות שיאפשרו לו להפוך לבעל המניות הגדול ביותר בביוסייט, ובכך יאפשר לו ולמק'לוי להרוויח מיליארדים. איתן מסתנן לבסיס ונאבק בהוג' סטמפ, יד ימינו של אמברוז; סטמפ מביא את איתן לכאורה מובס אל אמברוז, שמוציא אותו להורג. אך אמברוז מגלה כי ה"איתן" המת הוא בעצם סטמפ, שהתחפש והושתק, בעוד שאיתן האמיתי גנב את דגימות בלרופון. בזעם, אמברוז ואנשיו רודפים אחר איתן אל היבשה; האנט מחסל אותם, בעוד לותר ובילי מאתרים את ניה, שהגיעה לצוק כדי להתאבד ולמנוע את ההתפרצות.
איתן הורג את אמברוז בקרב אגרופים על החוף ומוסר את בלרופון ללותר שהגיע, אשר מזריק אותו לניה. הקרן מנקה את הרישום הפלילי של ניה, ואיתן יוצא לחופשה איתה בסידני.
שחקנים

טום קרוז - אית'ן האנט
דאגריי סקוט- שון אמברוז
טנדי ניוטון- ניה נורדוף- הול
וינג ריימס - לות'ר סטיקל
ריצ'רד רוקסבוק - יו סטמפ
ג'ון פולסון - בילי באיירד
ברנדן גליסון - ג'ון ק. מקלוי
אנתוני הופקינס - מפקד המשימה סוונבק (לא מופיע בקרדיטים)
רייד סרבדזיג'ה - ד"ר נקהורוביץ'
ויליאם מאפאת'ר - וואליס
דומניק פורסל - יולריץ'
מת'יו וילקינסון - מייקל
ניקולאס בל - רואה חשבון
כריסטינה ברוגרס - רקדנית פלמנקו
קי צ'אן - כימאי
קים פלינג - לאראבי
סאם ג'ונס - נוסע במסטוס
טורי מאסט (לא מופיע בקרדיטים)
בריאן סמרז
הפקה

הפקת הסרט הסתבכה והופסקה למספר שבועות בהם התסריט נכתב מחדש. כתוצאה מכך דאגריי סקוט וטנדי ניוטון איבדו את הסיכוי לככב בתפקידים ראשיים בסרטים אחרים. קרוז ווו התווכחו מספר פעמים במהלך הצילומים על הבדלים יצירתיים, אך שניהם המשיכו ברוח טובה.
האולפנים הביעו דאגה בנודע לבטיחות צילומי הכניסה של אית'ן האנט בסרט, בהם הוא מטפס על סלעים. קרוז סירב לוותר על הרעיון לאחר שלא יכול היה לחשוב על דרך טובה יותר להציג מחדש את הדמות. לא הייתה רשת בטיחות כשצילם את הקטע, אך הייתה לו רתמה. הוא פרק את כתפו בעת ביצוע הקפיצה של האנט מצוק אחד לאחר.
הערות שוליים

↑  "Friday Night with Jonathan Ross: Series 16: Episode 1". BBC iPlayer. 2009-01-23. נבדק ב-2009-01-24.
| "משימה בלתי אפשרית" |
| --- | --- | --- |
| סדרת הסרטים | משימה בלתי אפשרית (1996) • משימה בלתי אפשרית 2 (2000) • משימה בלתי אפשרית 3 (2006) • משימה בלתי אפשרית - קוד הצללים (2011) • משימה בלתי אפשרית: אומת הנוכלים (2015) • משימה בלתי אפשרית 6 (2018) • משימה בלתי אפשרית 7 (2023) • משימה בלתי אפשרית 8 (2025) |  |
| דמויות | ג'ים פלפס • אית'ן האנט • לות'ר סטיקל • ויליאם ברנדט • בנג'י דאן |  |
טום קרוז • פיטר גרייבס • בריאן דה פלמה • ג'יי ג'יי אברהמס • ברוס גלר
H.264/MPEG-4 AVC

H.264 הוא תקן לדחיסת וידאו. התקן מספק וידאו באיכות טובה ובקצב נתונים נמוך משמעותית (מחצית או פחות) ממה שדרשו תקנים קודמים לו. התקן הוגדר באופן פשוט מספיק כך שיישומו יהיה כלכלי מחד, ובעל גמישות שמאפשרת שימוש במגוון יישומים רחב. גמישותו של התקן מאפשרת לשדר וידאו בקצבי נתונים גבוהים או נמוכים, או איכות וידאו גבוהה או נמוכה, וגם יכולת לפעול תוך העברה דרך מגוון רחב של רשתות ומערכות. מגוון היישומים של התקן כולל בין השאר שידור וידאו דיגיטלי, אחסון DVD, תעבורת וידאו ברשתות RTP/IP ורשתות טלפוניית מולטימדיה של ITU-T.
בתחילת 2013 הוכרז על תקן הדור הבא בשם H.265, אשר יוכל לקודד וידאו לקובץ קטן פי שניים מאשר התקן הקיים.
גיבוש התקן

התקן נכתב כמיזם משותף המכונה "צוות וידאו משותף" (JVT) שהקימה "קבוצת המומחים לקידוד וידאו" (VCEG) של ארגון התקינה ITU-T בשיתוף עם "קבוצת המומחים לתמונות נעות" (MPEG) של ארגון התקינה הבינלאומי (ISO). לעיתים מתייחסים אל התקן כאל "the JVT codec". טיוטת הגרסה הראשונה שלו הושלמה במאי 2003.
מאז השלמת התקן המקורי במאי 2003 השלים ה־JVT סבב של תיקון טעויות ופיתח אוסף של כלים משלימים לתקן Fidelity Range Extensions (FRExt), המספקים פונקציונליות נוספת. סבבים נוספים של השלמות ותיקונים התבצעו עד שנת ב-2009 (גרסה מספר 13 של התקן).
במקור, התקן זהה לחלק 10 של התקן MPEG-4 של ISO, וידוע גם בשם "קידוד וידאו מתקדם" - AVC. השם H.264 מתייחס לשלל תקני הווידאו של ITU-T המסומנים H.26x, בעוד שהשם AVC מתייחס לשורשיו של התקן ב־ISO/IEC MPEG. באופן רגיל יקרא התקן H.264/AVC או AVC/H.264 כדי להדגיש את מורשתו המשותפת, אך לעיתים נדירות יקרא התקן H.26L בהתייחס להיסטוריה שלו ב־ITU-T. ריבוי שמות זה אינו ללא תקדים, ולדוגמה בעבר זכה לכך התקן MPEG-2 (נקרא גם ITU-T H.262), שהיה אף הוא תוצאה של מאמץ משותף בין שני גופי תקינה אלו.