stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ז'וזף מרי טרא
ביוגרפיה

טרא נולד ב-9 בדצמבר 1715 בבואן שבעמק הלואר.
טרא היה כומר (אבה טרא) שמונה כיועץ כנסייתי לפרלמנט של פריז בשנת 1736, שם התמחה בענייני כספים. הוא עורר את תשומת לבו של מופו, ראש ממשלתו של לואי החמישה עשר, שהפך אותו לשר האוצר בדצמבר 1769. תרומתו המשמעותית הראשונה בתפקיד הייתה סיועו בהפלת שר החוץ שואזל שנה אחרי כן, בכך שהראה כי צרפת לא יכלה להרשות לעצמה להסתבך באותה עת במלחמה עם בריטניה.
טרא בילה מספר שנים בניסיון לייצב את מצבה הכספי של צרפת באמצעות שמיטה חד צדדית של חלק מהחוב הלאומי, השעיית תשלומי ריבית על שטרות חוב ממשלתיים והטלת מלווה חובה. פעולות אלו עוררו מחאות קשות בקרב האצולה והעם כאחד, ומופו ביטל את סמכויותיהם הפוליטיות של הפרלמנטים בשנת 1771 כדי להמשיך ברפורמות.
טרא המשיך בשינוי המערכת הפיננסית המתמוטטת של צרפת באמצעות רפורמה במסים כמו "חלק העשרים" (vingtième), מס בשיעור חמישה אחוז מההכנסה, ומס גולגולת של פריז, וחתם הסכמים נוחים יותר עם הפרמייה ז'נרו, זכייני גביית המיסים העקיפים עבור בית המלוכה. צעדים אלו הגבירו בתחילה את הכנסות הממשלה, אך ערערו עוד יותר את האיתנות הפיננסית של צרפת. התנגדות קשה הייתה לטרא על רקע הגבלת המסחר החופשי בתבואה, שלטענת מתנגדיו היה חלק מ"חוזה רעב" שלואי החמישה עשר תכנן כדי לאפשר למלך ליהנות ממחירי תבואה גבוהים באופן מלאכותי.
אחרי מותו של לואי החמישה עשר במאי 1774 נכנע יורשו, לואי השישה עשר ללחץ ופיטר את מופו וטרא הכושלים ומינה במקומם את מורפה ואת טורגו.
ווקשה

| --- | --- |

 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  ויסקונסין ויסקונסין
 מחוז:  ווקשה
 ראש העיר:  Shawn Reilly
 תאריך ייסוד:  1834 
 שטח:  66.557523 קמ"ר
 גובה:  271 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  71,158 (1 באפריל 2020)
 קואורדינטות:  43°00′42″N 88°13′54″W﻿ / ﻿43.011666666667°N 88.231666666667°W﻿ / 43.011666666667; -88.231666666667 
 אזור זמן:  שעון מרכז ארצות הברית
 http://www.ci.waukesha.wi.us
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה ווקשה(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה ווקשה(למפת ויסקונסין רגילה) מדיסון מילווקי גרין ביי קנושה אפלטון אושקוש או קלייר לה קרוס ווסו סופיריור מינסוטה איווה אילינוי ימת מישיגן  מישיגן ימת סופיריורווקשה(למפת ויסקונסין מוגדלת) מדיסון מילווקי גרין ביי קנושה אפלטון אושקוש או קלייר לה קרוס ווסו סופיריור מינסוטה איווה אילינוי ימת מישיגן  מישיגן ימת סופיריורווקשה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ווקשה (באנגלית: Waukesha) היא עיר ומושב המחוז של מחוז ווקשה במדינת ויסקונסין שבארצות הברית. היא חלק ממטרופולין מילווקי. לפי מפקד האוכלוסין 2010 אוכלוסייתה היא כ-70,700 תושבים.
היסטוריה

האזור בו נמצאת ווקשה יושב לראשונה על ידי אמריקאים ממוצא אירופי בשנת 1834, ומוריד ד. קאלטר היה המתיישב הראשון. לפני כן ישבו במקום אינדיאנים.
המייסדים של ווקשה היו בעיקר מניו אינגלנד ובעיקר מקונטיקט, האזור הכפרי במסצ'וסטס, ורמונט, ניו המפשייר ומיין וכן מתיישבים מאפסטייט ניו יורק, צאצאים של מהגרים לניו אינגלנד, שאבותיהם השתייכו לתנועת הפוריטניות באנגליה.
בשנת 1846 ייסדו את העיר פרייריוויל, ששינתה את שמה לאחר מכן לווקשה.
ב-21 בנובמבר 2021 אירע פיגוע דריסה במצעד חג המולד בעיר. חמישה אנשים נהרגו, ונפצעו למעלה מ-40 נוספים.
מקור השם

השם ווקשה הוא ככל הנראה אנגלוז של השפה הילידית אוג'יבווה למילה Waagoshag, שמשמעותה שועל ברבים (waagosh) או של השם Wau-tsha בשפת הפוטוואטומי. Wau-tsha היה מנהיג השבט המקומי בזמן ראשית ההתיישבות האירופאית באזור.
ספרינג סיטי

מתיו לאפלין, חלוץ משיקגו סיפק את ההון ויהיוזמה להיותה של ווקשה אזור נופש ימי ידוע והיה הבעלים של אתר הנופש הגדול the Fountain Spring House. ווקשה נודעה גם בנקיונם ואיכותם הטובה של מי המעיינות בה וכונתה "spa town".
גאוגרפיה

ווקשה ממוקמת סמוך למרכז מחוז ווקשה בדרום-מזרח ויסקונסין, 29 קילומטר מערבית למילווקי ו-95 קילומטר מזרחית לעיר מדיסון. היא גובלת בעיר ברוקפילד, בעיירה ברוקפילד, בג'נסי, בניו ברלין, בעיר פוואקי, בכפר פוואקי, בדלפילד ובכפר ווקשה.
העיר שוכנת על שתי גדותיו של נהר פוקס ריבר.
חינוך

בעיר ארבעה תיכונים: תיכון ווקשה דרום, תיכון ווקשה מערב, תיכון ווקשה צפון ותיכון הארווי פיליפ (מזרח).
ערים תאומות

קזחסטן קוקשטאו, קזחסטן
הערות שוליים

↑  Waukesha, Wisconsin - A Brief History, באתר Wisconsin History
↑  Sanchez, Rosa; Hoyos, Joshua (22 בנובמבר 2021). "5 dead, over 40 injured after car drives into Christmas parade in Wisconsin: Police". ABC News. נבדק ב-22 בנובמבר 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
| דגל ויסקונסין מדינת ויסקונסין |
| --- | --- | --- |
| בירת המדינה | מדיסון |  |
| אזורים גאוגרפיים | חצי האי דור • המטרופולין של מילווקי • המטרופולין של מדיסון • המטרופולין של שיקגו |  |
| היישובים הגדולים ביותר | מילווקי • מדיסון • גרין ביי • קנושה • רסין • אפלטון • ואוקשה • אושקוש • או קלייר • ג'יינסוויל • וסט אליס • לה קרוס • שבוייגן • ואוואטוסה • פונד דו לאק • ניו ברלין • ואוסאו • ברוקפילד • בלויט • גרינפילד |  |
| נושאים נוספים | מחוזות • חלוקה מנהלתית • סמלים • היסטוריה • דמוגרפיה • יהדות ויסקונסין |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007560064705171  GND: 10006943-5  LCCN: n85207529  MusicBrainz: 4ef500d8-d622-45b1-8c1f-582790060d63  VIAF: 148665582   WorldCat (עם VIAF): 148665582
הרחק מההמון הסואן (סרט, 2015)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  הרחק מהמון מתהולל מאת תומאס הרדי
 בימוי:  תומאס וינטרברג 
 הופק בידי:  אנדרו מקדונלד אלון רייך
 תסריט:  ניקולס דייוויד 
 עריכה:  קלייר סימפסון 
 שחקנים ראשיים:  קארי מאליגן מתיאס שונארטס מייקל שין טום סטארידג' ג'ונו טמפל
 מוזיקה:  קרייג ארמסטרונג 
 צילום:  שרלוט ברוס כריסטנסן 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת ארצות הברית
 חברת הפקה:  BBC Films DNA Films
 חברה מפיצה:  Fox Searchlight Pictures
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  17 באפריל 2015 (פסטיבל הסרטים של איסטנבול)  1 במאי 2015 (הממלכה המאוחדת, ארצות הברית)
 משך הקרנה:  119 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט מבוסס יצירה ספרותית, סרט רומנטי, מלודרמה 
 הכנסות:  30.2 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   maddingcrowd
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
הרחק מההמון הסואן (באנגלית: Far from the Madding Crowd) הוא סרט דרמה רומנטית בריטי-אמריקאי בבימויו של תומאס וינטרברג ובכיכובם של קארי מאליגן, מתיאס שונארטס, מייקל שין, טום סטארידג' וג'ונו טמפל. הסרט הוא עיבוד לרומן באותו שם משנת 1874 מאת תומאס הרדי.
צוות השחקנים

קארי מאליגן – בת שבע אברדין
מתיאס שונארטס – גבריאל אוק
מייקל שין – ויליאם בודלווד
טום סטארידג' – סמל פרנק טרוי
ג'ונו טמפל – פאני רובין
ג'סיקה ברדן – לידי
הילטון מקריי – ג'ייקוב סמולברי
סם פיליפס – סמל דוג'ט
טילי ווסבורג – גברת הרסט
רואן הדלי – מריאן מאני
כריס גלרוס – בילי סמולברי
קונור וב – סוחר
פני-ג'יין סוויפט – גברת קוגאן
רוזי מייסון – סוברנס מילר
אלכס צ'נון – טמפרנס מילר
שוד וורד – איכר
רודריק סוויפ – האיכר אברדין
דון ג'. ויסטנס – שוטר
ג'יימי לי-היל – לבן טול
הפקה

ב-2008 הוזמן אצל דייוויד ניקולס תסריט של הסרט. ב-2013 פורסם שמתיאס שונארטס לוהק לתפקיד של גבריאל אוק לצדה של קארי מאליגן בדמות בת שבע אברדין. במאי 2013 פורסם הליהוק באופן רשמי ונבחר תומאס וינטרברג כבמאי.
שלב הצילומים (קולנוע) החל ב-16 בספטמבר 2013. הסרט צולם בדורסט (שרבורן, מאפרטון, בימינסטר), באוקספורדשייר, בבקינגהאמשייר ובלונדון.
הסרט יצא לאקרנים ב-1 במאי 2015.
הערות שוליים

↑  "The UK Box Office in 2015" (PDF). British Film Institute: BFI Research and Statistics Unit. 28 בינואר 2016. נבדק ב-26 ביוני 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Far From the Madding Crowd (12A)". British Board of Film Classification. 3 במרץ 2015. נבדק ב-14 באפריל 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Far from the Madding Crowd (2015)". Box Office Mojo (Amazon.com). נבדק ב-25 בספטמבר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Foundas, Scott (2 באפריל 2015). "Film Review: 'Far From the Madding Crowd'". Variety. נבדק ב-18 במאי 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Kemp, Stuart (18 במאי 2008). "BBC Films has diverse slate". The Hollywood Reporter. נבדק ב-23 בדצמבר 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Bamigboye, Baz (11 באפריל 2013). "BAZ BAMIGBOYE: Carey Mulligan's the new face in the Madding Crowd". Daily Mail. נבדק ב-18 ביוני 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Tartaglione, Nancy (17 במאי 2013). "Carey Mulligan, Matthias Schoenaerts Set For Searchlight's 'Far From The Madding Crowd'". Deadline.com. PMC. נבדק ב-18 ביוני 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Fleming, Mike (16 בספטמבר 2013). "Searchlight Rounds Out 'Madding' Cast With Michael Sheen, Juno Temple". Deadline.com. PMC. נבדק ב-23 בדצמבר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Hardy's Far from the Madding Crowd looking for bearded men". BBC News. 25 באוקטובר 2013. נבדק ב-23 בדצמבר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Bolado, Catherine (1 בנובמבר 2013). "First glimpse of new Far From the Madding Crowd movie filmed in Beaminster and west Dorset". Bridport News. נבדק ב-23 בדצמבר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Thompson, Anne. "Far from the Madding Crowd' To Open from Fox Searchlight Next May". Thompson on Hollywood. אורכב מ-המקור ב-2014-10-19. נבדק ב-2016-11-14.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2017050408   WorldCat (עם LCCN): no2017-050408
ז'וזף סמסון

| --- | --- |

 לידה:  2 ביולי 1793 סן-דני, צרפת 
 פטירה:  29 במרץ 1871 (בגיל 77) הרובע השישה-עשר של פריז, צרפת 
 מקום קבורה:  בית הקברות של מונמארטר 
 שם לידה:  Joseph Isidore Samson 
 מדינה:  צרפת 
 צאצאים:  אדל טוסן-סמסון 
 פרסים והוקרה:  אביר בלגיון הכבוד 
 
ז'וזף-איזידור סמסון (צרפתית: Joseph-Isidore Samson; 2 ביולי 1793 –  29 במרץ 1871) היה מחזאי ושחקן צרפתי נודע במאה ה-19.
ביוגרפיה

נולד בסן-דני. היה מורה למשחק בקונסרבטוריון הלאומי הצרפתי למשחק ("Conservatoire national supérieur d'art dramatique"). בין תלמידיו הקרובים השחקנית היהודיה-צרפתייה הנודעת רחל פליקס ("ראשל"), עמה שמר על קשר הדוק לאורך השנים.
במשך 35 שנים שיחק ב"קומדי פראנסז" במחזות המפורסמים של הרפרטואר הצרפתי במאה ה-19. יצר קומדיות רבות, חלקן נחלו הצלחה רבה, ובהן "משפחת פואסון" ("la Famille Poisson").
מת בשנת 1891 ונקבר בבית הקברות של מונמארטר. אחד השבילים הראשיים של בית הקברות מונמארטר נושא את שמו.
בשנת 1898 פרסמה אלמנתו של סמסון את הספר "רחל ושמשון" ("Rachel et Samson"), על הקשר ההדוק שבין סמסון לשחקנית ראשל.
ויקאר

ויקאר (בלטינית: Vicarius, באנגלית: Vicar) הוא התואר הכנסייתי שניתן לכל מי שמשמש כממלא מקום או שליחו של ממונה או עליון ממנו. התואר מיוחס בדרך כלל בנצרות הקתולית לנציג מקומי של הקיסר כמו ארכידוכס, העשוי לקבל את התואר. בנוסף, סגנו של כומר נקרא לעיתים ויקאר.
בחוק הקנוני של הנצרות הקתולית (אנ'), ויקאר הוא הנציג המקומי של כל איש דת. בתקופה הרומית שימש המונח לתיאור פקידים תחת פיקוח הפרפקטים הפראיטוריאנים. בתקופה המוקדמת של הנצרות, היו לבישופים ויקארים בדמות הארכי-דיאקונים, הארכי-כמרים ואפילו הכמרים המקומיים, ששימשו "מרפאי נשמות" במקום בעל הסמכות הרמה יותר.
האפיפיור משתמש בתואר ויקריוס כריסטי (אנ') במשמעות "ממלא מקומו של ישו". האפיפיורות השתמשה במונח בפעם הראשונה במאה השמינית. קודם לכן, נעשה שימוש בתואר "ממלא מקומו של פטרוס הקדוש או "ממלא מקום ראש השליחים" (vicarius principis apostolorum). כמה לגטים אפיפיוריים (אנ') כובדו אף הם בתואר "ממלא מקום כס השליחים".
בשיתוף האנגליקני, ויקאר הוא תואר רגיל הניתן לכהני קהילה מסוימים. אנשי הכמורה האנגליקניים בקהילות מתחלקים לרקטורים, ויקארים ו"קוראטים קבועים," בהתאם לתשלום שהם זכאים לקבל: רקטור מקבל מעשר גדול (מגידול חיטה, שחת ועץ) ומעשר קטן משאר התוצרת המקומית, ואילו הוויקאר את המעשר הקטן בלבד. הקוראט הנצחי אינו מקבל הכנסת מעשר ומשכורתו משולמת על ידי הדיוקסיה, אך הכנסתו קבועה ממש כמו של המכהנים במשרות האחרות. חוק פרלמנטרי משנת 1868 התיר גם לקוראטים קבועים לכנות עצמם ויקארים, ובהמשך הטשטשו עוד יותר ההבדלים בין ממלאי המשרות השונים.
בכנסייה האפיסקופלית בארצות הברית, ויקאר הוא כהן האחראי על מיסיון, כלומר, קהילה הנתמכת על–ידי דיוקסיה, בניגוד לקהילה החיה על הכנסותיה היא, שבראשה עומד רקטור.
ז'וזף מיניירה

| --- | --- |

 לידה:  1888 
 פטירה:  18 ביוני 1949 (בגיל 61 בערך) 
 מדינה:  צרפת 
 מקצוע:  מנהל בית ספר, מורה 
 מידע חסיד אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסיד אומות העולם (28 במרץ 1990)  צלב המלחמה 1914–1918 (1915) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  ז'וזף מיניירה
 
ז'וזף מיניירה (בצרפתית: Joseph Migneret; ‏1888 – 1949), חסיד אומות העולם מצרפת.
פעילותו בתקופת השואה

מיניירה היה מורה בבית הספר היסודי הוספיטלייה סן ז'רבה (צר') בפריס משנת 1920, ומנהל בית הספר משנת 1937. בית הספר שכן באזור שנודע בתור הרובע היהודי, ה"פלעצל" (Pletzl), מקום משכנם של מהגרים יהודים ממזרח אירופה.
החל בקיץ 1942, בתקופת גירוש היהודים מפריז, גורשו רבים מתושבי האזור היהודים לאושוויץ ורובם המוחלט נרצחו. ביניהם היו 165 מתלמידי בית הספר הוספיטלייה סן ז'רבה. הילדים הופרדו מהוריהם, רוכזו במחנות ריכוז באזור פריז, בעיקר במחנה הריכוז דראנסי ומשם נשלחו לאושוויץ.
בעקבות גירוש הילדים היהודים, התרוקן בית הספר מתלמידיו והוא חדל לפעול. הורים לילדים שלמדו בבית הספר, וצעירים שהיו בוגרי בית הספר, פנו לז'וזף מיניירה בבקשת עזרה. מיניירה החל לפעול במחתרת שסיפקה ליהודים מסמכים מזויפים וסייעה להם לברוח ולהתחבא. בין היתר הסתיר בני משפחה אחת בביתו.
הנצחתו

בשנת 1990 הוכר ז'וזף מיניירה על ידי יד ושם בתור חסיד אומות העולם. בשטח הרובע הרביעי של פריז הוקם לזכרו גן ציבורי.
הסזון

הסֶזוֹן (בצרפתית: saison – "עונה", המילה משמשת בהקשר זה כקיצור לביטוי "la saison de chasse" – "עונת הציד") הוא כינוי למאבק שניהל ארגון ההגנה נגד האצ"ל בין דצמבר 1944 לפברואר 1945, כדי לאלצו לחדול מביצוע פעולות נגד כוחות המנדט הבריטי. המאבק כלל הסגרת אנשי אצ"ל לידי הבריטים וכן אירועים שבהם הוחזקו אנשי אצ"ל בידי אנשי הגנה בתנאים קשים תוך חקירות שלוו לעיתים באלימות.
רקע

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נקלע היישוב היהודי בארץ ישראל לדילמה. אנשי היישוב נקרעו בנפשם בין המאבק בבריטים למען עלייה חופשית ומדינה עברית לבין הרצון להילחם בגרמניה הנאצית לצד הבריטים. יו"ר הסוכנות היהודית דוד בן-גוריון קרא: "נילחם בספר הלבן כאילו אין מלחמה בהיטלר ונילחם בהיטלר כאילו אין ספר לבן". ואכן במהלך שנת 1940 הפסיק אף האצ"ל את פעולותיו נגד שלטון המנדט ושלח את אנשיו לסייע לבריטים במשימות שונות. באחת מהן, בעיראק, אף נהרג מפקד האצ"ל דוד רזיאל.
מדיניות ההנהגה הרשמית בראשות בן-גוריון התבססה על שיתוף פעולה עם בריטניה וניסתה להשפיע על ממשלתה שתאות לקבץ את החיילים הארץ-ישראלים שבצבאה במסגרת בריגדה יהודית.
פעולות האצ"ל והלח"י הציקו מאוד לשלטונות המנדט. הבריטים שנקטו במדיניות של הפרד ומשול ביחס ליהודים וערבים, החליטו לסגל אותה מדיניות ביחסם ליישוב היהודי. הם הזהירו את ראשי המוסדות שאם לא ירוסנו לוחמי המחתרת, לא תאושר הקמת הבריגדה והצבא הבריטי יאלץ להשתמש באמצעים נמרצים נגד היישוב כולו. לנציגי המוסדות באנגליה נרמז כי פעולות האצ"ל והלח"י מחזקות את ידידי הערבים באנגליה. (בסופו של דבר השהו הבריטים את החלטתם עד יולי 1944 והבריגדה היהודית יצאה לחזית רק בסוף פברואר 1945).
בשנת 1943 נתקבלה החלטה אסטרטגית אצל ראשי הסוכנות היהודית לפיה יש לסייע לבריטים בכל דרך, הן בשל עצם התרומה למאבק נגד הנאצים, והן בתקווה שהדבר יביא להישגים מדיניים לאחר תום המלחמה. הנהגת היישוב חששה שפעולות האצ"ל והלח"י יחבלו במאמצים אלה, ויגררו את היישוב כולו למאבק שבו לא רצתה בשלב זה. היה אף חשש מתגובה של השלטון הבריטי לפעולות "הארגונים הפורשים", שתהיה מכוונת נגד היישוב כולו. ראשי האצ"ל והלח"י התנגדו להחלטה אסטרטגית זו, מתוך הבנה שכל עוד הבריטים שולטים בארץ ישראל הם מונעים את הקמתה של המדינה ומונעים עלייה, בעוד יהודי אירופה נרצחים בשואה. בשל כך נפתח עימות חריף בין ראשי האצ"ל והלח"י לבין ראשי הסוכנות.
בחודשי הסתיו של שנת 1943 חזר הלח"י לנקוט פעולות צבאיות נגד הכוחות הבריטים. כמה חודשים מאוחר יותר, בפברואר 1944 הכריז מפקד האצ"ל מנחם בגין על "מרד" מוצהר במנדט הבריטי. הצהרת מרד זו גרסה כי הבריטים מעלו באמון שנתן בהם היישוב היהודי וכי האכיפה הנוקשה של חוקי הספר הלבן המונעת עליית יהודים המבקשים לברוח מאירופה היא מעשה נפשע. אי לכך הכריז האצ"ל כי יחל לבצע התקפות נגד מטרות בריטיות שונות על מנת להביא לסילוק שלטונם מארץ ישראל. צעדים אלו עוררו התנגדות רבה בקרב ראשי הסוכנות, ובראשם בן-גוריון, שפתחו במאבק ציבורי בניסיון לאלץ את שני הארגונים לחדול מפעולות אלה.
בין פברואר 1944 ונובמבר 1944 התנהלו מגעים בין מפקדי ה"הגנה", האצ"ל והלח"י בניסיון לאחות את הקרע ולהגיע למדיניות מוסכמת, אך ללא הועיל – כל הצדדים התבצרו בעמדותיהם. הוויכוח היה עמוק יותר מסוגיית המאבק בבריטים והציף את שאלת "המרות הלאומית" – האם בסמכותם של ראשי הסוכנות להטיל את מרותם על כל היישוב, מתוקף הבחירות שנערכו ביישוב, גם בהיעדר סמכות ממלכתית רשמית? מנהיגי הסוכנות, ששאפו להבטיח את מעמדם הבלעדי כמנהיגי היישוב היהודי בארץ ישראל, ראו בשאלה זו מבחן כוח חשוב. עם זאת, במקביל לניהול המשא ומתן בין הצדדים, החלו כוחות ה"הגנה" להיערך לפתרון הסכסוך בכוח, במקרה הצורך. הם נימקו זאת בכך שהאצ"ל עושה פעולות אלו בניגוד להוראות ההנהגה הנבחרת של היישוב.
ההחלטה

ב-6 בנובמבר 1944 התנקשו אליהו חכים ואליהו בית צורי, אנשי הלח"י, בחייו של השר לענייני המזרח התיכון בממשלת בריטניה, הלורד מוין. האירוע היה הקש ששבר את גב הגמל מבחינת הנהגת הסוכנות, והתקבלו שורה של החלטות לריסון האצ"ל והלח"י:
שיתוף פעולה עם הבריטים במאבקם בארגונים, כולל הסגרת החברים לבריטים
פיטורי חשודים בחברות בארגונים הללו ממקומות עבודה וסילוק ילדיהם מבתי ספר וגנים
מניעת מחסה ומקלט מחברי הארגונים
מניעת גביית כספים למימון פעילות הארגונים
הביצוע

הסזון כוון לרוב נגד אנשי האצ"ל ולא נגד אנשי הלח"י. זאת, ככל הנראה, בשל התחייבות של נתן ילין-מור בפני ההגנה לא לפעול נגד הבריטים. על פי יואב גלבר כי האצ"ל היווה איום פוליטי על ההגנה בעוד שהלח"י לא.
בין ראשי ה"הגנה" שמונו לטפל בעניין היו יגאל אלון, שמעון אבידן, משה דיין, ישראל גלילי, משה סנה, יעקב דורי, אליהו גולומב וטדי קולק. כדי לבצע את ההחלטות הוקם כוח מיוחד של אנשי פלמ"ח וש"י, שחלקם הוכשרו במיוחד לשם ביצוע המשימה.
אנשי יחידת הסזון החלו לעקוב אחרי חברי אצ"ל ולאסוף מידע. חלק מהמידע הועבר לבריטים. בנוסף נחטפו אנשים שנחשדו כאנשי אצ"ל. נוסף על החטיפות, פוטרו עשרות פעילי אצ"ל ותומכיו ממקומות עבודתם וגורשו תלמידים ממוסדות חינוך.
הביצוע > העברת מידע לבריטים

רשימה של תורמים לארגון שנתגלתה נמסרה לבריטים. במהלך הסזון העבירה "המחלקה לתפקידים מיוחדים" לבריטים מידע על אודות כמה מאות חברי אצ"ל ואודות מחסני תחמושת וחומר נפץ. העברת המידע בוצעה בעיקר על ידי טדי קולק, אשר היה בקשר ישיר עם אנשי ארגון הביון הבריטי MI5. בעזרת המידע עצרו הבריטים כמה מראשי האצ"ל ומאות מחבריו. חלקם הוגלו למחנות מעצר באריתריאה שבאפריקה. לפי מספר עדויות מסרו אנשי הסוכנות גם שמות של פעילים במפלגה הרוויזיוניסטית שלא היו חברי אצ"ל כלל, ממניעים פוליטיים. במכתב של הנציב העליון לשר המושבות מה-1 במרץ 1945 הוא כותב:
"למרבה הצער, רשימות הסוכנות של טרוריסטים כביכול, ממשיכות לכלול אנשים רבים שאינם קשורים לטרור, אך מבחינה פוליטית הם בלתי-רצויים לסוכנות. דבר זה מוסיף לקשיי המשטרה בהפרדת העזים מן הכבשים".
הביצוע > חטיפות

חוליות של אנשי היחידה חטפו אנשי אצ"ל למקומות מסתור בקיבוצים (עין חרוד, משמר העמק, אלונים ואחרים). בחלק מהמקרים לבשו החוטפים מדי משטרת המנדט, ואם נתקלו בשוטרים אמרו שהם עוצרים טרוריסטים או גנבים. בין החטיפות שבוצעו היו חטיפת דניאל ינובסקי וחטיפת מרדכי קורנגולד.
יעקב תבין, ראש שירות הידיעות של האצ"ל, נעצר על ידי כוח הסזון למשך כחצי שנה, ונחקר ככל הנראה גם באלימות. על פי חלק מהעדויות עברו חלק מהחטופים חקירות אלימות והוחזקו בתנאים קשים.
בשלב מסוים הורתה הנהלת הסוכנות ל"הגנה" להסגיר את אנשי האצ"ל לבריטים. סגן מפקד האצ"ל, יעקב מרידור, הוסגר לידי הבריטים. ההוראה לא נכפתה והיו אנשי "הגנה" שסירבו לה ושוחררו ממנה. עם זאת, למעשה התקיים כבר קודם לכן שיתוף פעולה חלקי בין "המחלקה לתפקידים מיוחדים" בסוכנות היהודית לבולשת הבריטית בנושא המאבק באצ"ל.
קרובי החטופים פנו במקרים רבים למשטרת המנדט וזו פעלה לאתר את החוטפים ואף עצרו חשודים בביצוע החטיפות, במיוחד נהגי מוניות שרכביהם שמשו לחטיפה. אולם אלו שוחררו לאחר חקירה.
הנציב העליון כתב כי בשיחות עם ויצמן ושרת "הודענו באופן קטגורי כי אנו מתנגדים לשיטת החטיפות ודורשים להפסיקן באופן מידי". הוא ממשיך כי הסוכנות הודיעה לאחרונה כי החליטה להפסיק את החטיפות.
בעיתונות פורסמו ידיעות על אנשים שנחטפו על ידי אלמונים. כך למשל, כאשר נחטף יהושע וורקר מביתו נכתב שמדובר באדם שאינו מעורב בעניינים פוליטיים.
הביצוע > תגובות

האצ"ל סירב לחדול מפעולה נגד הבריטים. מנחם בגין הורה לאנשיו לא להגיב באלימות כלפי ה"הגנה", כדי למנוע מלחמת אחים. בעיתונות של הימין גונו החטיפות בחריפות ובין השאר נטען שהאנשים נחטפו בידי קו קלוקס קלאן ארצישראלי ועונו באותם עינויים בהם השתמש הגסטפו.
החטיפות זכו לגינוי מימין, אך גם מאישים בשמאל, כמו אליעזר פרי (פרלסון). ראשי הסוכנות היהודית הגיבו באופן עלום לשאלות בנושא. בעיתון דבר הוצגו החטיפות כ"תעלומה", עם ציון שהחטיפות אינן קשורות לבחירות. משה שרת אמר: "החטיפות הן עניין מסתורי וכנראה חלק מהקמפניה האנטי-טרוריסטית והטרוריסטית". העיתונים של השמאל לא יצאו להגנת החטיפות, אולם העתק של מאמר של עזריאל קרליבך בידיעות אחרונות שטען שעדיף שבטרוריסטים יטפלו יהודים מאשר גויים הופץ בתל אביב באלפי עותקים. מימין גינו גם את השתיקה של מוסדות הסוכנות היהודית והוועד הלאומי על החטיפות.
למרות מאמצי כוח הסזון, לא התגלה מקום מחבואו של מפקד האצ"ל מנחם בגין. אולם הפעילות פגעה באופן קשה בארגון. במקביל גברה המחאה בקרב היישוב העברי נגד פעולות הסזון, ובחודש מרץ 1945 החליטה הנהלת הסוכנות על הפסקתו בעקבות התנגדות ציבורית עזה ביישוב היהודי. בסוף חודש אוקטובר 1945 הוקמה "תנועת המרי העברי", שבה חברו יחדיו "ההגנה", האצ"ל, והלח"י למאבק אלים נגד שלטון המנדט.
ההשלכות על השיח והמבנה הפוליטי במדינת ישראל

תקופת הסזון נחשבת לאחד מרגעי המשבר הגדולים של היישוב העברי, שהעמידה אותו על סף מלחמת אחים. ניתן להסתכל על תקופת הסזון גם כצעד מכריע בביסוס מעמדה של הנהלת הסוכנות היהודית כמנהיגות היחידה של היישוב היהודי בארץ ישראל. יש אנשי אקדמיה הסבורים כי מעמד הבכורה של הסוכנות, ובן-גוריון כמנהיגה, איפשר את קום מדינת ישראל ללא מאבק פנימי אלים בין הפלגים השונים ביישוב העברי – שלב שמאפיין הקמת מדינות רבות.
עם זאת, תקופת הסזון השאירה את רישומה על השיח ומערך הכוחות הפוליטי במדינת ישראל גם עשרות שנים לאחר סיומה, ויש הקושרים בינה לבין המתח בין מפלגת חרות למפלגת מפא"י, ובמיוחד בין מנהיגי המפלגות – בגין ובן-גוריון. המתח התבטא לא אחת כאשר בן-גוריון היה מכנה בנאומיו בכנסת את בגין "חבר הכנסת היושב לימינו של חבר הכנסת בדר", ובקביעתו של בן-גוריון לגבי השותפות האפשריות לקואליציה: "בלי חרות ומק"י".
"הסזון הקטן"

"הסזון קטן" הוא כינוין של פעולות שביצעו אנשי "ההגנה" באביב ובקיץ 1947, שנועדו לסכל את פעולות האצ"ל והלח"י נגד הבריטים בעת שהטיפול בשאלת ארץ ישראל עבר מידי בריטניה לידי האו"ם וועדת אונסקו"פ. במהלך "הסזון הקטן" לא שיתפה ה"הגנה" פעולה עם השלטונות הבריטיים ולא הסגירה אנשים לידיהם.
בין האירועים בתקופה זו:
ניסיון הפיצוץ של בית הדר בתל אביב על ידי האצ"ל שסוכל על ידי חברי ההגנה.
הפריצה למחסן האצ"ל ברחוב שפירא 11 בחיפה, בה נהרג יהודה ליטמנוביץ מדלת ממולכדת שהכין האצ"ל.
הפריצה למחסן האצ"ל ברחוב ירושלים 8 בחיפה, שהתגלו בו שני סליקים שהאצ"ל הצליח לרוקן לפני הפשיטה.
הכאת אנשי אצ"ל
כמו כן נהוג לכנות בשם "סזון קטן" גם את הפעולות שנקטו אנשי ההגנה נגד אנשי הלח"י בשנת 1940. באותה שנה פרשו חלק מאנשי האצ"ל והקימו את הלח"י, מכיוון שהתנגדו להחלטה שהתגבשה באצ"ל להפסיק את הפעולות נגד השלטון הבריטי עד שיחול מפנה במלחמה.
לקריאה נוספת

יעקב שביט, עונת הציד, הסזון: העימות בין "היישוב המאורגן" לארגוני המחתרת 1947-1937, הוצאת הדר, 1976
מנחם בגין, שני - "הסיזון", במחתרת , כרך א, הדר, עמ' 167
הספר "במחתרת", באתר "סימניה", (הספר בקטלוג ULI)
מנחם בגין, המרד, אחיאסף, תשס"ג/ 2003, עמ' 211-189
חגי סגל, רק לא מלחמת אחים, הוצאת שילה / ברכץ בית אל / מקור ראשון, 2009(הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  מכון ז'בוטינסקי - חטיפות, מעצרים וחקירות של אנשי אצ"ל ולח"י.
↑  מאיר בראלי, עשו "זה פקטו" - מתנגדים "דה יורה", דבר, 4 באוגוסט 1959
↑  בחירות לאספת הנבחרים ביישוב נערכו בשנים 1920, 1925, 1931 ו-1944 והמפלגה הרוויזיוניסטית אף השתתפה בבחירות ב-1925 ו-1931
↑  יהודה לפידות, הסזון - ציד אחים, בפרק "לח"י מתחייב להפוגה", באתר דעת
↑  פרופ' יואב גלבר: "הסזון" (צַיִד) של ארגון "ההגנה" הופעל נגד אצ"ל ולא לח"י בגלל שיקולים פוליטיים, נבדק ב-2023-06-20
↑  יהודה לפידות, "מדינה בדרך" ו"הסזון", באתר דעת
↑  הודעת מרכז המשטרה על החטיפות, המשקיף, 2 בינואר 1945
1 2  נמצאה המכונית שהסיעה את הנחטף פישלזוהן, הצופה, 5 בפברואר 1945
1 2  אייל נווה, נעמי ורד, דוד שחר, הלאומיות בישראל ובעמים - בונים מדינה במזרח התיכון, הוצאת רכס פרויקטים חינוכים בע"מ, 2009, עמוד 59
↑  שוחרר אתמול, דבר, 2 בפברואר 1945
↑
↑  ושוב חטוף, הצופה, 5 בינואר 1945
↑  יהושע וורקר חזר לביתו, המשקיף, 21 בינואר 1945
↑  רשימות, המשקיף, 16 באפריל 1945
↑  מועצת עירית פתח תקווה מגנה את החטיפות, דבר, 29 בינואר 1945
↑  עת"א שומעת שאלות ותשובות, משמר, 8 בינואר 1945
↑  מעשה חטיפה שני בירושלים, דבר, 1 בינואר 1945
↑  שרתוק על החטיפות, המשקיף, 16 בינואר 1945
↑  "ידיעות אחרונות" ועורכו בשרות החוטפים, המשקיף, 29 בינואר 1945
↑  שאיתות, משמר, 20 בפברואר 1945
↑  יהודה לפידות חזרה ל"סזון"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007366217705171 
אליהו גולומב
הקנונז

| --- | --- |

 מוקד פעילות:  לוס אנג'לס, קליפורניה
 תקופת הפעילות:  מ-2013 
 סוגה:  אינדי פופ אלקטרו פופ סינת' ווייב דרים פופ
 cannonstheband.com
 חברים
 מישל ג'וי (שירה) ריאן קלפאם (גיטרה) פול דייוויס (קלידים וגיטרה בס)
הקנונז (באנגלית: The Cannons, התותחים) היא להקת אינדי פופ אמריקאית שהוקמה בשנת 2013 בלוס אנג'לס. הלהקה מורכבת מהסולנית הראשית מישל ג'וי, הגיטריסט ריאן קלפאם, והקלידן והבסיסט פול דייוויס.