stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרנצ'סקו קאוואלרה

| --- | --- |
פרנצ'סקו קאוואלרה
פרנצ'סקו קאוואלרה
 לידה:  26 בינואר 1919 לצ'ה, ממלכת איטליה ממלכת איטליה
 פטירה:  26 באוקטובר 2013  (בגיל 94) רומא, איטליה איטליה
 מדינה:  איטליה, ממלכת איטליה 
 השתייכות:   חיל האוויר המלכותי האיטלקי  חיל האוויר האיטלקי
 תקופת הפעילות:  1937–1980 (כ־43 שנים)
 דרגה:   גנרל של צוות אוויר
 תפקידים בשירות
 מפקד בריגדת הגרנדירים של סרדיניה מפקד הצבא האיטלקי ראש מטה ההגנה
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
 אביר הצלב הגדול של מסדר ההצטיינות של הרפובליקה האיטלקית  Maurician medal  Commemorative medal of the war period 1940-43  צלב ההצטיינות במלחמה  מדליית ברונזה לגבורה צבאית  צלב המלחמה לגבורה צבאית  מדליית כסף על הצטיינות צבאית  Commemorative medal of the war of liberation  בפסקה זו 2 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 
פרנצ'סקו קאוואלרה (באיטלקית: Francesco Cavalera‏; 26 בינואר 1919 – 26 באוקטובר 2013) היה גנרל בחיל האוויר האיטלקי, שכיהן כראש מטה ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) בין השנים 1978–1980.
ביוגרפיה

קאוואלרו נולד בלצ'ה ב-26 בינואר 1919. ב-1937 הוא התגייס לחיל האוויר המלכותי האיטלקי והוכשר כטייס קרבי. הוא לחם במלחמת העולם השנייה בקרבות אוויריים בים התיכון ובהפצצות על מלטה. בספטמבר 1943, לאחר שאיטליה החליפה צדדים במלחמה, כבשו הגרמנים את רומא. קאוואלרו הצטרף לכוחות הפרטיזנים שלחמו בגרמנים. הוא נלכד בידי הגרמנים, אולם הצליח להימלט. הוא הגיע לדרום איטליה, שנשלטה בידי בעלות הברית, והצטרף לטייסת איטלקית שלחמה בגרמנים.
לאחר תום המלחמה, קאוואלרו חזר והתגייס לחיל האוויר האיטלקי, הועלה לדרגת קפיטנו ומונה למפקד הטייסת ה-356. ב-1947 הוא החל לשרת במטה חיל האוויר. ב-1950 הוא פיקד על טייסת קרב שהוצבה בסומליה. ב-1964 הוא מונה למפקד הבריגדה האווירית ה-5. ב-1967 הוא הועלה לדרגת גנרל בריגדה אווירית ומונה למפקד בית הספר האווירי פוזוולי. ב-1971 הוא מונה לסגן מפקד חיל האוויר. ב-31 בינואר 1978 הוא מונה לראש מטה ההגנה (מקביל לרמטכ"ל). הוא היה הראשון בתולדות התפקיד, שהגיע משורות חיל האוויר. הוא כיהן בתפקיד עד 31 בינואר 1980. הוא נפטר ברומא ב-26 באוקטובר 2013.
פרוקלמיישן (אי)

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  האוקיינוס הדרומי 
 קואורדינטות:  65°50′30″S 53°41′00″E﻿ / ﻿65.841666666667°S 53.683333333333°E﻿ / -65.841666666667; 53.683333333333
 נתונים מדיניים
 אוכלוסייה:  0
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיפרוקלמיישן(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיפרוקלמיישן
 
צוותו של דאגלס מוסון המכריז על היות האי שטח השייך לכתר הבריטי, 13 בינואר 1930
האי פרוקלמיישן (באנגלית: Proclamation Island; מילולית: אי ההכרזה) הוא אי סלעי קטן, 5 קילומטרים מערבית לכף באטרבי וסמוך ממזרח לאיי אאגארד שבאנטארקטיקה.
היסטוריה > גילוי האי

האי התגלה על ידי משלחת החקר הבריטית, אוסטרלית וניו זילנדית לאנטארקטיקה, בפיקודו של דאגלס מוסון, שחקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1929–1931. מוסון הכריז ב-13 בינואר 1930, על היות האי שטח השייך לכתר הבריטי.
היסטוריה > מקור שמו של האי

האי נקרא על שם ההכרזה שהתרחשה בו.
אתר מורשת היסטורי

מוסון הקים באתר, לזכר ההכרזה גלעד אבנים והציב שלט המציין את האירוע.
הגלעד הוכר כאתר היסטורי ואתר מורשת אנטארקטי (אתר מספר HSM3), על פי הצעתה של אוסטרליה, בהתאם לאמנת אנטארקטיקה.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  מידע גאוגרפי והיסטורי
1 2  רשימת אתרי המורשת של אנטארקטיקה
| אתרים היסטוריים ואתרי מורשת באנטארקטיקה |
| --- | --- | --- |
| הקוטב הדרומי | תורן דגל הקוטב הדרומי (HSM - 1) |  |
| ארץ קואוטס | תחנת בלגרנו II ‏(HSM - 43) |  |
| ארץ אנדרבי | האי פרוקלמיישן ‏(HSM - 3) |  |
| אדמת מק. רוברטסון | כף ברוס ‏(HSM - 5) |  |
| ארץ ג'ורג' החמישי | כף דניסון ‏(HSM - 77) |  |
| ים רוס | כף רוידס (בקתת שקלטון) ‏(HSM - 15) • כף אוונס ‏(HSM - 16) • חצי האי נקודת האט (וצלב נקודת האט) ‏(HSM - 17 ו- HSM - 18) • בקתת דיסקברי ‏(HSM - 18) • כף קוזייר ‏(HSM - 69) |  |
| ארץ גרהאם | מגדלור האי למדא (HSM - 29) • נמל שארקו ‏(HSM - 28) • נמל פאראדייס ‏(HSM - 30) • נקודת מצ'ניקוב ‏(HSM - 45) • פורט לוקרוי ‏(HSM - 61) |  |
פרוביוורה

| פרוביוורה |
| --- | --- |

תקופה
אמצע אאוקן 46.3–41.2 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: האינודונטה
סוג:: פרוביוורה
מין:: Proviverra typica
שם מדעי
 Proviverra

פרוביוורה (שם מדעי: Proviverra; משמעות השם מלטינית: "לפני זבד הודי") הוא סוג של יונק קדום ממשפחת ההאינודונים שבסדרת הקראודונטים אשר חי באירופה בתקופת האאוקן לפני 46.3 עד 41.2 מיליון שנה מזמננו.
הוא התגלה בממצאים מאובנים שונים באירופה המרכזית, בין השאר בשווייץ, צרפת וגרמניה (לרבות בבור מסל) ותואר ב-1862 בידי החוקר השווייצרי לודוויג רויטימר (אנ'), אשר שיער שהוא קרוב לגחניים, מה שהתברר בהמשך כשגוי. הסוג הכיל מין בודד - Proviverra typica שפירושו: "טיפוסי".
הפרוביוורה היה בעל מבנה גוף דק וקליל באורך 13.4 ס"מ ומשקל 450 עד 500 גרם בלבד, אף שהיה קרובו של ההאינדון העוצמתי. עם זאת הוא היה שייך לקבוצה פרימיטיבית יותר של ההאינדונים, קרוב ללמסודון ומשויך למשפחה Proviverrinae. למרות מבנהו הקל הוא היה טורף בעל טוחנות גבוהות שנועדו לקרוע בשר, ניבים חזקים ושרירים חזקים מאחורי הלסת. מבנה זה מתאים לאוכלי נבלות או לטורפים. הוא ניזון רק מחרקים, עכבישים, זוחלים ויונקים קטנים כמו מכרסמים.
ככל הנראה הוא חי ביערות או בביצות כמו גחניים מודרניים ואולי מילא את אותה גומחה ביערות אירופה הלחים של האאוקן.
פרובוריהאינה

| פרובוריהאינה |
| --- | --- |
 מתאם גולגולת של פרובוריהאינה
תקופה
אוליגוקן 33–23 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: ספרסודונטה
משפחה:: פרובוריהאיניים
סוג:: פרובוריהאינה
מין:: Proborhyaena gigantea
שם מדעי
 Proborhyaena

פרובוריהאינה (שם מדעי: Proborhyaena; מילולית: "לפני בוריהאינה") הוא סוג נכחד של יונק טורף בן למשפחה פרובוריהאיניים, שבסדרה הקדומה ספרסודונטה, הקרובה לכיסאים והוא נחשב לגדול הטורפים מקבוצת המטאתריה מעולם.
יונק זה חי באמריקה הדרומית בתקופת האוליגוקן לפני 29 עד 21 מיליון שנה מזמננו. המאובנים שלו התגלו במחוז צ'ובוט שבפטגוניה, ארגנטינה, בבוליביה ובאורוגוואי. סוג זה הוגדר ב-1897 בידי החוקר הארגנטינאי פלורנטינו אמגינו (אנ') וכלל מין יחיד - Proborhyaena gigantea. הוא נקרא עקב מראהו הדומה לבוריהאינה של המיוקן.
הפרובוריהאינה היה טורף גדול מאוד, באורך של 3.3 מטרים כולל הזנב הרחב, גובה של 80 סנטימטרים ומשקל של 200 קילוגרם וייתכן שאף עד 600 קילוגרם, כך שהיה גדול כמו דוב קוטב. אורך הגולגולת לבדה הגיע ל-50 עד 60 סנטימטרים. גולגולת זו הייתה עבה ובעלת לסתות קצרות יחסית ולוע קצר. בדומה לקרובו התיילקוסמילוס הוא היה בעל ניבים גדולים וארוכים, אשר דמו מעט לניבי הסמילודון, אך היו יותר קצרים. מאחוריהם היו שיניים חותכות נמוכות ורחבות בעלות קצה מעוגל מעט ומאחוריהם חותכות רחבות אך נמוכות בהרבה. מבנה זה עזר ליונק הגדול להשיג נשיכה חזקה משל צבוע מודרני שיכלה לנפץ בקלות עצמות. ככל הנראה השיניים היו בעלי קצב גדילה קבוע בדומה לשיני השד הטסמני.
מבנהו של יונק זה שהיה בעל לסתות ענקיות מרסקות עצמות וגוף גדול, אך רגליים נמוכות וזנב ארוך ושטוח מנע ממנו להיות אצן מהיר, כך שכנראה הוא ניזון מחיות גדולות יחסית או שניזון מנבלות ואולי גנב טרף לטורפים אחרים שחיו באזור כמו כיסאים אחרים או פורוסרקוסיים.
יונק זה נכחד בסיום האוליגוקן, עם התייבשות היבשת והפיכתה לאזור של מינים מתמחים ומהירים יותר.
פרובינקיה גאליה קיסאלפינה

פרובינקיה גאליה קיסאלפינה בסביבות 100 לפני הספירה
גאליה קיסאלפינה (בלטינית: Gallia Cisalpina, מילולית: "גאליה אשר מצד זה של האלפים") הייתה פרובינקיה רומית בצפון איטליה של ימינו. האזור נכבש על ידי רומא במהלך המלחמה הפונית השנייה, ובשל כך הפך לאחת הפרובינקיות הרומיות הראשונות. קדמו לו הפרובינקיות של סיקיליה וקורסיקה. מסיבה זו ובשל העובדה כי מבחינה גאוגרפית היה האזור חלק מאיטליה, היה תהליך הרומניזציה של תושבי הפרובינקיה מהיר. בשנת 58 שימשה כבסיס ממנו יצא יוליוס קיסר למלחמת גאליה. בשנת 42 לפנה"ס, במהלך הטריומוויראט השני, אוחדה הפרובינקיה עם כחלק מתוכניתו של אוקטביוס.
חלקה הנותר של גאליה היה "גאליה טראנסאלפינה" (גאליה שמעבר לאלפים). היו אלה שטחי גאליה שמצפון להרי האלפים ועד בלגיה של ימינו.
פפאחה

קווקזי בלבוש צ'וחה חבוש פפאחה
פפאחות מוצגות על מתקן למכירה בבזאר הישן בבאקו, אזרבייג'ן
Papakhs at old bazaar(market) old city baku azerbaijan.jpg
פַּפַּאחַה (בצ'צ'נית: холхазан-куй, באדיגית: паӀо, pa'o, באזרית: papaq, پاپاق, בגאורגית: ფაფახი, בארמנית: փափախ, ברוסית: папа́ха) ולפעמים פפאחי או פאפאק, הוא כובע צמר שחובשים גברים במדינות רבות ברחבי הקווקז וכפריט לבוש צבאי גם מעבר לאזור. המילה פפאחה במקור ככל הנראה מהשפות הטורקיות.
המילה פאפאק היא גם מרכיב של השם האתני של קבוצה טורקית בעלת ייחוס לא ברור: ה"קראפאפאק" (מילולית "פאפאח שחור" באזרית).
סגנונות

ישנם שני פפאחים קווקזים שונים. האחד, הנקרא פפאחה, הוא כובע פרווה גבוה, עשוי בדרך כלל מעור קרקול (סוג של כבש מרכז-אסייתי). לכובע יש מראה כללי של גליל עם קצה אחד פתוח והוא מונח על הראש בצורה כזו שהשוליים נוגעים ברקות. לחלק מהדוגמאות יש דשי אוזניים שניתן לקפל אותם כאשר אינם בשימוש. הסגנון השני נקרא קובנקה, והוא דומה לפפאחה, אך קצר יותר וללא אוזניים.
תפוצה

כובעי פפאחה חשובים מאוד לעמים ההרריים בקווקז, שם הכובע של גבר נחשב לחלק חשוב מזהותו. הפפאחה נחבש על ידי הצ'רקסים, הצ'צ'נים, הדגסטנים ושבטים קווקזים אחרים. כמו גם בגאורגיה, בעיקר באזורים הרריים של פשאבי, חווי, מתיאולתי ותושתי. בשנת 1855, לאחר מסעות המלחמה בהרי הקווקז, הוצגה הפפאחה לצבא הרוסי כחלק רשמי מהמדים של הקוזאקים, ולאחר מכן עבור שאר הפרשים. פאפאק נפוץ מאוד גם באזרבייג'ן, ארמניה, טורקמניסטן, אוזבקיסטן, וכן בקרב האויגורים.
גלריה

שני איכרים פרסיים ושני קצינים פרסים מהמרים, בין 1876 ל-1933; האיכר העומד חובש פפאחה. מוזיאון ברוקלין
המשורר והסופר הגאורגי ואז'ה-פשבלה (במרכז) חובש פפאחי גאורגית עם משפחתו
המפקד הצבאי הארמני אנדרניק חובש פפאחה
גברים טאטים חובשים פפאחה
גבר מחינליג עם פפאחה
ראש ממשלת יפן שינזו אבה (מימין) חובש פפאחה (טלפק) ליד רקטור האוניברסיטה הממלכתית של טורקמנית מגטימגוליגורטנייאז נורלייביק הנמיראדוב (משמאל)
ילד טורקמני חובש פפאחה ("טלפק") עם נשיא רוסיהדמיטרי מדבדב בנמלהבינלאומי טורקמנבאשי
אוהד כדורגל טורקמני עם פפאחה (מימין)
זקן אזרי בפאפאח
דיוקן משנת 1766 של רוסו חובש פפאחה ותלבושת ארמנית, אלן רמזי
בגדים וכלי נגינה אזרים
מחמוד אסמבייב, הידוע בפפאחה שלו, שאותה כינה כ"הכתר שלי"
בית דאדשכליאני נסיכי סוואנתי
ראו גם

קלפאק
הערות שוליים

↑  Энциклопедии. Большая Советская энциклопедия ЭБС "Университетская библиотека онлайн" читать электронные книги.
↑  "папаха - это... Что такое папаха?". נבדק ב-9 באוגוסט 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Rudevich, Alexéi (6 בינואר 2015). "Head high in a papakha: The history of a hat that can never be removed". נבדק ב-9 באוגוסט 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  electricpulp.com. "CLOTHING xxi. Turkic and Kurdish clothing – Encyclopaedia Iranica". www.iranicaonline.org. נבדק ב-9 באוגוסט 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
פרקשגייפי

| --- | --- |
סמל פרקשגייפיסמל פרקשגייפי

 מדינה:  הונגריה הונגריה
 חבל:  מרכז טרנסדנוביה
 מחוז:  וספרם (מחוז) וספרם
 נפה:  נפת אייקה
 שטח:  10.05 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  330 (1 בינואר 2024)
 קואורדינטות:  47°12′13″N 17°37′54″E﻿ / ﻿47.20357°N 17.6317°E﻿ / 47.20357; 17.6317 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.farkasgyepu.hu/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.פרקשגייפי(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.פרקשגייפי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
פרקשגייפי (בהונגרית: Farkasgyepű) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם בפרקשגייפי מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו ביישוב 381 תושבים, ובשנת 2019 מספר התושבים עמד על 330.
היסטוריה

במהלך מפקד האוכלוסין 1930–1935, גדלה האוכלוסייה בצורה חדה וכמעט הוכפלה. הסיבה הברורה לכך הייתה העברת בית הספר ליער בשנת 1929. בימים שלאחר מכן פעל המוסד למטרות רפואיות (סנטוריום ריאות), וסיפק שפע של בתי מגורים ועבודות למקומיים ולמקומיים. הנתונים הסטטיסטיים משנת 1930 שפורסמו ערב המלחמה בשנת 1941 מעידים על קביעות ויציבות. מאחר ששיעור האוכלוסייה הנשית נותר ללא שינוי, עודף זה התרחש בקרב גברים. מבחינת השתייכות דתית, הקתוליות נותרה דומיננטית, הפרוטסטנטים היו מיעוט משמעותי ושלוש עדות אחרות לא נכחו במספרים משמעותיים. שפת האם של האוכלוסייה הייתה בעיקר גרמנית והונגרית עד בערך בשנת 1930, ובסביבות 1941 האוכלוסייה דוברת הגרמנית גדלה.
יהודי פרקשגייפי

בפרקשגייפי חיו יהודים בתקופות זמן שונות:
| שנה | מספר היהודים בכפר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1880 | 6 | 627 |
| 1930 | 3 |  |
| 1941 | 1 | 402 |
הערות שוליים

↑  נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
↑  Farkasgyepű, schwaben.hu
↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
| יישובים במחוז וספרם |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | וספרם  |  |
| ערים |  אייקה •  בדצ'ונטומאי •  בלטונאלמאדי •  בלטונפירד •  בלטונפיזפה •  בלטונקנשה •  ברהידה •  דווצ'ר •  הרנד •  פאפא •  שימג •  טפולצה •  וארפלוטה •  זירץ |  |
| כפרים | סנטגאל • נמשסאלוק • יאשד • אשקי • אשי • פטפירדה • טש • וילוניה • צ'הבאניה • פרקשגייפי • הלימבה • קישלד • מגיארפולאן • ניראד • אץ' • סץ • אורקוט • וארושלד • אדוריאנהאזה • אגראליה • אפאצטורנה • בורסרצ'ק • צ'גלה • דברון • דובה • איסקאז • קמונד • קרקוסרצ'ק • קרטה • קישברז'ן • קישצ'ס • קישפיריט • קישסלש • קולונטאר • נגיאלאשון • נג'פיריט • נוסלופ • אורוסי • פוסטמישקה • שומלוינה • שומלוסלש • שומלובאשארהיי • שומלובצ'ה •  ויד • טישקוואר • אברהאמהג' • בדצ'ונטרדמיץ • בלטונאדריץ' • בלטונהניה • בלטונרנדש • גיולקסי • הגיישד • הג'מגש • קפולץ' • קאפטלנטוטי • קקוט • קישפאטי • קוואגוארש • קוושקאל • לשנצפלו • לשנצאישטוואנד • לשנצטומאי • מונושטורפאטי • נמשוויטה • רפושקה • רוופילפ • שלפלד • שאשקה • סנטבקאלה • סיגליגט • טליאנדרגד • אוז'ה • ויגאנטפטנד • זלהלאפ • בלטונאקרטיה • בלטונקנשה • בלטונפיזפה • צא'יאג • פלשארש • קיראיסנטאישטוואן • טיהאן • קינגש • ליטר • פפקסי • אלשוארש • אסופה • בלטונאקלי • בלטונצ'יצ'ו •  בלטונספזד • בלטונסלש • בלטונאודווארי • צ'ופק • לובאש • מונוסלו • אובודוואר • ארוונייש • פלוזנק • פצ'יי • סנטאנטלפה • סנטיאקבפה • טגיון • ואסוי • זאנקה • באנד • אפלן • היימאשקר • הארשקוט • הרנד • הידגקוט • מארקו • מנצ'היי • נג'וואז'ון • נמשוואמוש • פולה • שוי • סנטקיראיסבדיה • טוטוואז'ון • וספרמפאיס • ורשטו • אדאסטוול • בקוניאקו • בקונקופאן • בקונפלשקה • בקונשאג • בקונסנטאיוואן • בקונסיץ' • בקונטמאשי • בב • בקאש • צ'וט • דאקה • דברנטה • אג'האזשקסה • גנה • גצ'ה • גיץ • הומוקבדגה • קמנשהגייס • קמנשסנטפטר • קופ • קילשווט • לובאספטונה • מגיארגנץ' • מלומשוק • מרצלגרגיי • מרצלטה • מזלק • מיהאיהאזה • נג'אצ'אד • נג'דם • נג'גיימוט • נג'טבל • נמשגרז'ן • נמטבאניה • נוראפ • ניאראד • פאפדרשקה • פאפקובאצ'י • פאפשלמון • פאפטסר • טקאצ'י • אוגוד • ואניולה • וארקסה • וסר • וינאר • בז'י • בודורפה • צ'אברנדק • דברונץ • גוגאנפה • גייפיקאיאן • הטייפה • הוסטוט • קאפטלנפה • מגייר • נמשהן • ריגאץ' • שימגפראגה • סנטאימרפלווה • אוק • וספרמגלשה • זלארדד • זלגיימרה • זלמגייש • זלסגוואר • בקונבל • בקונאנה • בקוניאוסלופ • בקונסנטקיראי • בורזוואר • צ'סנק • צ'טן • דודר • לוקוט • נגייסטרגאר • אולספלו • פנזשגיור • פורווה • סאפאר |  |
| יישובים בנפת אייקה |
| --- | --- | --- |
| יישובים | אייקה • צ'הבאניה • פרקשגייפי • הלימבה • קישלד • מגיארפולאן • ניראד • אץ' • סץ • אורקוט • וארושלד |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בהונגריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פרובינקיה אסיה

| --- | --- |
פרובינקיה אסיה
פרובינקיה אסיה
 ממשל
 עיר בירה:  אפסוס
 היסטוריה
 הקמה:   
 תאריך:  133 לפנה"ס
 פירוק:   
 תאריך:  המאה ה-7 לספירה
 ישות קודמת:   השושלת האטלידית
 ישות יורשת:   מחוז אנאטוליק (האימפריה הביזנטית)
 
אסיה (בלטינית: Asia, ביוונית: ἐπαρχία Ἀσίας) הייתה פרובינקיה רומית מסוף המאה השנייה לפנה״ס ועד להתפרקות האימפריה ולחלוקתה לאימפריה הרומית המערבית ולאימפריה הרומית המזרחית בשנת 395 לספירה.
שטחי הפרובינקיה הם חלק מטורקיה המודרנית באזור מערב טורקיה לחוף הים האגאי.
בשנת 190 לפנה"ס, ניהלה הרפובליקה הרומית מלחמה עם הממלכה הסלווקית על שליטה באזור הים האגאי. עקב תבוסת הסלווקים, הרומאים כבשו את דרום אסיה הקטנה, בשנת 133 לפנה"ס נפטר מלך פרגמון אטלוס השלישי ורומא ירשה את עירו ואת צפון פרובינקיית אסיה שקיבלה את שמה מיד לאחר הסיפוח.
רוב תושבי אסיה היו הלנים וקיבלו על עצמם את הנצרות היוונית אורתודוקסית במאה ה-4 לספירה.
ערים חשובות בפרוביניקה היו: פרגמון - הייתה עיר הבירה של הפרובינקיה, אפסוס - שהיוותה את הנמל הגדול בפרובינקיה ומהגדולים באימפריה, רודוס - היות שהאי שוכן דרומית ליבשה, הרומאים סיפחו אותו לפרובינקיה לאחר שסייעו לסלווקים במלחמות נגד הרומאים והפסידו, עוד מספר  ערי מדינה יווניות על חופי הים האגאי.
פרופן

ערך זה עוסק בתרכובת לא-רוויה (Propene). אם התכוונתם לתרכובת הרוויה (Propane), ראו .
| --- | --- |

מבנה כימי של פרופן
 
 מודל תלת-ממדי של מולקולת פרופן
 שם סיסטמטי:  פרופן - Propene
 שמות נוספים:  פרופילן - Propylene
 כתיב כימי:  C₃H₆ 
 מסה מולרית:  42.08 גרם/מול
 מראה:  גז חסר צבע
 מספר CAS:  115-07-1
 טמפרטורת היתוך:  − 185.2 °C   87.95 K
 טמפרטורת רתיחה:  − 47.6 °C   225.55 K
 נקודת הבזק:  -108 °C   165.15 K
 NFPA 704:       4 ‏ 1 1 
 
פּרוֹפֵן (בכתיב לועזי: Propene), הידוע גם בשם פּרוֹפִּילֵן (Propylene), הוא תרכובת אורגנית בלתי רוויה, בעלת הנוסחה הכימית C3H6. לתרכובת קשר כפול אחד, והיא האלקן השני הפשוט ביותר, והשנייה בתפוצתה הטבעית, לאחר אתן (אתילן).
תכונות

בטמפרטורת החדר, פרופן הוא גז חסר צבע וריח. כאשר הוא משמש כדלק מוסיפים לו לעיתים קרובות כמויות זעירות של תרכובת גופרית בעלות ריח חזק (תיולים, קרויים גם מרקפטאנים), כדי להקל על גילוי דליפות.
לפרופן צפיפות ונקודת רתיחה גבוהות יותר משל אתן (אתילן), עקב המסה המולקולרית הגבוהה יותר שלו, והמולקולות הגדולות יותר. נקודת הרתיחה שלו נמוכה במקצת מזו של פרופאן, ולכן הוא נדיף יותר. אין בו קשרים בעלי קוטביות חזקה, אולם למולקולה מומנט דיפול קטן עקב הסימטריה המופחתת שלה (מיקום קשר כפול באחד מצידי המולקולה שובר את סימטריה השיקוף שקיימת בפרופאן).
לפרופן אותה הנוסחה הכימית כמו לציקלופרופאן, אולם האטומים מקושרים בדרכים אחרות, ולכן אלה הם איזומרים.
הפקה

פרופן מופק ממקורות מתכלים: נפט או מאגרי גז טבעי, ובמידה פחותה גם מפחם. על כן זהו דלק מאובנים. פרופן מופק ממקורות אלה בעזרת זיקוק למקוטעין בעת זיקוק נפט, אך עקב הביקוש הרב הוא מופק בעיקר בעזרת פיצוח, תהליך בו המולקולות הארוכות בנפט מפורקות לשברים קטנים יותר, ביניהם פרופן, אותו מפרידים מהתערובת בעזרת זיקוק למקוטעין.
שימושים

פרופן הוא חומר הגלם לייצור פוליפרופילן, פולימר בעל שימושים נרחבים, ובמיוחד אריזה. מפיקים פוליפרופילן מפרופן בתהליך פולימריזציה בעזרת קטליזת זיגלר-נטה, שיוצרת פוליפרופילן איזוטקטי. פרופן ובנזן הם חומרי הגלם הבסיסיים בתהליך קומיני, תגובה תעשייתית לייצור אצטון ופנול. פרופן משמש גם בתהליך הייצור של מוצרים כימיים רבים אחרים, דוגמת איזופרופנול (propan-2-ol), אקרילוניטריל, ופרופילן אוקסיד (epoxypropane).
בין השנים 2000 ל-2008 ייצור הפרופן באירופה וצפון אמריקה נאמד בכ-35 מיליון טון לשנה, ללא גידול, אך ייצורו הלך וגדל במזרח אסיה, בייחוד בסינגפור וסין. הייצור הכלל-עולמי של פרופן הוא כמחצית משל אתן (אתילן).
ריאקטיביות

בדומה לאלקנים אחרים, פרופן עובר תגובות סיפוח בקלות יחסית, בטמפרטורת החדר. התגובה מתרחשת על הקשר הכפול, הזמין יותר לתגובה מקשר יחיד (קשר רווי).
בחלל

בשנת 2013 דווח כי החללית קאסיני-הויגנס החוקרת את כוכב הלכת שבתאי איתרה פרופן על הירח טיטאן בחלק התחתון של האטמוספירה שלו. מקור הפרופן הוא כנראה מתגובות של רדיקלים הנוצרים משבירת מולקולות מתאן בהשפעת קרינת השמש
הערות שוליים

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
↑  Budavari, Susan, ed. (1996), "8034. Propylene", The Merck Index, Twelfth Edition, New Jersey: Merck & Co., pp. 1348-1349
↑  www. petrochemistry.net Accessed August 2008
↑  Organic Chemistry 6th edition, McMurry,J., Brooks/Cole Publishing, Pacific Grove USA (2005)
↑  יגאל פתאל, מרכיבי פלסטיק התגלו בטיטאן, באתר ynet, 2 באוקטובר 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007541103205171  BnF: cb12267502s (data)  GND: 4175940-0  LCCN: sh85107493
פרארי 599 GTB פיוראנו

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  פרארי
 שנות ייצור:  2012-2006
 הרכבה:  איטליה איטליה: מפעל פרארי במרנלו
 מודל קודם:  פרארי 575M מרנלו
 מודל אחריו:  פרארי F12 ברלינטה
 חברת אם:  פיאט
 סיווג:  מכונית על (גראן טוריסמו)
 פלטפורמה:  2 מושבים ברלינטה
 אורך:  4,665 מ"מ
 רוחב:  1,962 מ"מ
 גובה:  1,336 מ"מ
 משקל:  1,688 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,750 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  6,000 סמ"ק,V12. הספק מרבי: 620 כ"ס ב-7,600 סל"ד. מומנט מרבי: 60 קג"מ ב-5,600 סל"ד
 הילוכים:  ידנית 6 הילוכים   רובוטית מצמד יחיד 6 מהירויות
 מהירות מרבית:  330 קמ"ש
הפרארי 599 GTB פיוראנו (הידועה גם בקוד F141) היא מכונית גראן טוריסמו איטלקית המיוצרת על ידי חברת פרארי. זוהי מכונית הדגל הדו-מושבית של פרארי, שהמחליפה את הפרארי 575M מראנלו החל משנת 2006.
הפרארי נקראת 599 על שם המנוע בנפח 6,000 סמ"ק שלה, הסוג של גראן טוריסמו ברלינטה (GTB) ופיוראנו על שם המסלול המשמש את מכוניות פרארי.
מגזין EVO בחר בפרארי 599 GTB כמכונית השנה בשנת 2006. כמו כן מגזין TOP-GEAR העניק לה תואר מכונית העל של 2006.
נתונים טכניים

לפרארי 599 GTB פיוראנו מנוע בנפח 6,000 סמ"ק V12 בעל 620 כ"ס ב-7,600 סל"ד, דבר שהפך אותה בתקופתה למכונית הפרארי החזקה ביותר שיוצרה סדרתית. זהו אחד המנועים הבודדים שמפיקים מעל ל-100 כ"ס לליטר ללא עזרים נלווים, כגון מגדש טורבו. למכונית תיבת הילוכים ידנית מסורתית בעלת 6 הילוכים או לחלופין תיבת הילוכים רובוטית מצמד יחיד בעלת 6 הילוכים.
הפרארי 599 GTB מסוגלת להאיץ מ-0 ל-100 ב-3.5 שניות, מ-0 ל-200 ב-11 שניות ולהגיע למהירות מרבית של מעל ל-330 קמ"ש.
גרסאות > 599 GTO

באפריל 2010 פרארי חשפה פרטים רשמיים אודות ה-599 GTO. המכונית היא דגם כביש של ה-599XX, דגם שמיועד אך ורק למרוצים והוא לא חוקי על כבישים. ה-599 GTO היא, לטענת אנשי פרארי, המכונית המהירה ביותר של פרארי שאי פעם נבנתה. המכונית מסוגלת להקיף את המסלול בפיוראנו בדקה ו-24 שניות (שנייה מהיר יותר מהפרארי אנזו), דגם ה-F12 ברלינטה שהחליף את ה-599 הצליח להקיף את המסלול בזמן קצר יותר.
ה-599 GTO מגיעה עם מנוע בעל 660 כ"ס ב-8,250 סל"ד. היא מסוגלת להאיץ מ-0 ל-100 קמ"ש בפחות מ-3.3 שניות ומגיעה למהירות מרבית של מעל 335 קמ"ש. ייצור המכונית יוגבל ל-599 פריטים בלבד.
גרסאות > SA Aperta

זהו דגם בעל גג נפתח של ה-599 שהוצג בתערוכת רכב בפריז בשנת 2010 כקולקציה ייחודית לכבוד המעצבים של פרארי. רק 80 מכוניות מדגם זה ייוצרו. המכונית בעלת מנוע הדומה לדגם ה-599 GTO המגיע למהירות מרבית של 325 קמ"ש ומאיץ מ-0 ל-100 קמ"ש ב-3.8 שניות.
גרסאות > 599XX

ה-599XX היא מכונית שנועדה למרוצים בלבד ואינה חוקית לנסיעה בכבישים. המכונית מבוססת על ה-599 GTB. הדגם הוצג לראשונה בתערוכת המכוניות בז'נבה בשנת 2009. ה-599XX מגיעה עם מנוע המייצר 720 כ"ס ב-9,000 סל"ד ותיבת הילוכים חדשה עם יחסי העברה של 60 מילי-שניות.
ה-599XX קיבלה בשנת 2011 חבילת EVO הכוללת הפחתה של 35 ק"ג במשקל המכונית ו-20 כ"ס נוספים המביאים אותה ל-740 כ"ס סה"כ.
פרארי 599 GTO
פרנצ'סקו פאולו קנטלי

| --- | --- |

פרנצ'סקו קנטלי
 לידה:  20 בדצמבר 1875 פלרמו, איטליה
 פטירה:  21 ביולי 1966 (בגיל 90) רומא, איטליה
 ענף מדעי:  מתמטיקה, הסתברות
 מקום לימודים:  האוניברסיטה של פלרמו
 מנחה לדוקטורט:  פיליפו אנג'יליטי
 מוסדות:  מצפה הכוכבים של פלרמו הקרן להפקדות והלוואות האוניברסיטה של קטניה האוניברסיטה של נאפולי  ספיינצה – אוניברסיטת רומא
 פרסים והוקרה:  Mathematical Prize of the Italian Academy of Sciences (1931) 
 תרומות עיקריות
 הלמה של בורל-קנטלי משפט גליוונקו-קנטלי אי-שוויון קנטלי
 
פרנצ'סקו פאולו קנטלי (באיטלקית: Francesco Paolo Cantelli;‏ 20 בדצמבר 1875 – 21 ביולי 1966) היה מתמטיקאי איטלקי. הוא תרם תרומות לחקר תנועת גרמי השמיים, לתורת ההסתברות ולמדע האקטואריה.
ביוגרפיה

קנטלי נולד בפלרמו. הוא קיבל את הדוקטורט במתמטיקה בשנת 1899 מאוניברסיטת פלרמו עם תזה בחקר תנועת גרמי השמיים. הוא המשיך את התעניינותו באסטרונומיה בעת שעבד עד 1903 במצפה הכוכבים האסטרונומי של פלרמו (osservatorio astronomico cittadino), שהיה בניהולה של אניבלה ריקו (Annibale Riccò). המאמרים המוקדמים של קנטלי עסקו בבעיות באסטרונומיה ובחקר תנועת גרמי השמיים.
מ-1903 עד 1923 עבד קנטלי בקרן פנסיה לבנק הפיקדון וההלוואות הממשלתי (Istituto di Previdenza della Cassa Depositi e Prestiti). במהלך השנים הללו הוא חקר נושאים במתמטיקה של תורת המימון ומדע האקטואריה ובנושאים מתורת ההסתברות. עבודתו המאוחרת של קנטלי עסקה באופן בלעדי בתורת ההסתברות. הלמה של בורל-קנטלי, אי-שוויון קנטלי ומשפט גליונקו-קנטלי הם תוצאות של עבודתו בתחום זה. בשנת 1923 הוא התפטר ממשרתו כאשר מונה כפרופסור למתמטיקה של האקטואריה באוניברסיטת קטניה. לאחר מכן עבד כפרופסור באוניברסיטת נאפולי. ב-1931 עבר לאוניברסיטת סאפיינזה ברומא, שם שהה עד פרישתו ב-1951. הוא נפטר ברומא.
קנטלי תרם תרומה משמעותית ליסודות תורת ההסתברות ולהבהרת סוגים שונים של התכנסות בתורת ההסתברות. בנוסף לכך, הוא תרם תרומה מכוננת למדע האקטואריה. הוא היה המייסד של המכון Istituto Italiano degli Attuari שעוסק ביישומים של מתמטיקה והסתברות לכלכלה. קנטלי היה העורך של כתב העת Giornale dell'Istituto Italiano degli Attuari (GIIA) מ-1930 עד 1958.