stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איגוד אנשי הספר
הערות שוליים

↑  לא סופרים אותם, לי פלר, Time Out תל אביב, 2 במאי 2013
↑  רשימת חברי האיגוד, באתר איגוד אנשי הספר, ‏נלקח ב-5 ביוני 2022
↑   גילי איזיקוביץ, האנשים שמתרגמים ספרים לעברית מרוויחים פחות משכר מינימום, באתר הארץ, 4 ביולי 2017
↑  מור רוזנפלד, יניב פרקש, משבר הפועלות השחורות של הספרות בישראל, באתר ynet, 2 ביוני 2022
↑  תעריפון מינימום מומלץ לעבודות תרגום, עריכה, הגהה, לקטורה וניקוד באתר האיגוד
↑   גילי איזיקוביץ, האנשים שמתרגמים ספרים לעברית מרוויחים פחות משכר מינימום, באתר הארץ, 4 ביולי 2017
↑  תוצאות סקר שכר ומוסר תשלומים – נובמבר 2018, באתר איגוד אנשי ספר, ‏נובמבר 2018
↑  תוצאות סקר שכר ומוסר תשלומים – ינואר 2020, באתר איגוד אנשי ספר, ‏יוני 2022
↑  אנשי איגוד הספר, דף פרס המתרגמת על שם סוניה ברשילון, ‏2021
↑  נפתחה תחרות תרגום ספרות ושירה לעברית על שם סוניה ברשילון פרשטמן, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 26 ביוני 2023
↑  אורנה יפת, לאחר שהורידה את ספרי ההוצאה מהמדפים: הסכסוך בין סטימצקי למודן מחריף, באתר כלכליסט, 14 באוגוסט 2022
↑   הדר קנה, ההוצאה ביקשה חצי מההכנסות - וסטימצקי הסירה את הספרים שלה מהמדפים, באתר TheMarker‏, 17 ביולי 2022
↑  נזקיו של שוק ספרים דואופוליסטי - איגוד אנשי הספר, באתר איגוד אנשי הספר, ‏27 בנובמבר 2022
↑  דבר, ‏איגוד אנשי הספר לממונה על התחרות: עצרי את הדואופול של סטימצקי וצומת ספרים, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 27 בנובמבר 2022
↑  דבר, ‏ועד איגוד אנשי הספר: "סטימצקי וצומת ספרים שולטות ב-85% ממכירות הספרים", באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 4 בינואר 2023
↑  אריאל פייגלין, איגוד אנשי הספר: זו הסיבה שמו"לים נאלצים לגבות תשלום מסופרים, באתר ערוץ 7, 27 בנובמבר 2022
↑  השכר מזנק אחרי 15 שנה: אלו תעריפי העבודה החדשים, באתר אייס, 26 בדצמבר 2022
↑  דבר, ‏ועד אנשי הספר חונך תעריף חדש מול הוצאות הספרים: "שכרנו לא מאפשר קיום בכבוד", באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 26 בדצמבר 2022
↑  הודעה לתקשורת - תעריפון 2023 - איגוד אנשי הספר, באתר איגוד אנשי הספר, ‏26 בדצמבר 2022
↑  אוהד עוזיאל, כתיבתם אומנותם, אבל לא גומרים את החודש, באתר ישראל היום, ‏14.06.2023
פרידריך מוס

| --- | --- |

 לידה:  29 בינואר 1773 גרנרוד, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  29 בספטמבר 1839 (בגיל 66) אגורדו, איטליה 
 שם לידה:  Carl Friedrich Christian Mohs 
 ענף מדעי:  מינרלוגיה
 מקום מגורים:  גרמניה
 מקום קבורה:  בית הקברות המרכזי בווינה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פרייברג לכרייה ולטכנולוגיה  אוניברסיטת האלה-ויטנברג 
 מנחה לדוקטורט:  אברהם גוטלוב ורנר 
 מוסדות:  אוניברסיטת וינה  אוניברסיטת פרייברג לכרייה ולטכנולוגיה  האוניברסיטה הטכנולוגית של גראץ 
 תלמידי דוקטורט:  Josef Redtenbacher 
 פרסים והוקרה:  עמית כבוד של החברה המלכותית של אדינבורו (1822)  עיטור המסדר האזרחי של סקסוניה (יוני 1825) 
 תרומות עיקריות
 סולם קשיות המינרלים שהמציא, הקרויה על שמו.
 
פרידריך מוס
פרידריך מוס (גרמנית: Friedrich Mohs;‏ 29 בינואר 1773 – 29 בספטמבר 1839) היה גאולוג ומינרלוג גרמני שהתפרסם בשל סולם קשיות המינרלים שהמציא, הקרויה על שמו.
מוס, בנו של סוחר, נולד בגרנרוד (Gernrode) (כיום במדינת-המחוז סקסוניה-אנהלט) שבגרמניה ולמד כימיה, מתמטיקה ופיזיקה באוניברסיטת האלה (כיום, לאחר איחודה עם אוניברסיטת ויטנברג, Martin-Luther-Universität Halle-Wittenberg) ואף למד באוניברסיטת פרייברג לכרייה ולטכנולוגיה שבסקסוניה. לאחר תקופה קצרה כמנהל עבודה במכרה בנוידורף (Neudorf) ב-1801, עבר מוס לאוסטריה ב-1802 שם הועסק בזיהוי מינרלים באוספו הפרטי של הבנקאי ואן דר נול (van der Nüll, האוסף צורף ב-1827 לאוסף המינרלי הקיסרי). במסגרת משימה זו הוא החל לסווג את המינרלים על פי תכונותיהם הפיזיות (קשיוּת, צורה חיצונית, פצילוּת ומשקל סגולי), ולא על פי הרכבם הכימי כפי שהיה נהוג בתקופה זו. הדגש על המאפיינים הפיזיים היה בניגוד לשיטת הסיווג הכימית שרווחה אז. מינרלים מסווגים כיום על פי מאפייניהם הכימיים, אבל התכונות הפיזיות שימושיות מאוד גם כיום בקביעת סוג המינרל בתנאי שדה.
ב-1812 התמנה מוס לפרופסור למינרלוגיה באוניברסיטת יואנאום (Joanneum) בגראץ. לאחר שהגאולוג אברהם גוטלוב ורנר שהיה מורהו מת ב-1818 החליף אותו מוס באוניברסיטת פרייברג לכרייה ולטכנולוגיה בסקסוניה בתפקיד פרופסור למינרלוגיה. ב-1826 התמנה מוס כפרופסור למינרלוגיה באוניברסיטת וינה, וב-1835 כיועץ בנושא מכרות באוניברסיטת לאובן (בלאובן שבאוסטריה). הוא יצר טבלת סיווג של מינרלים על פי קשיותם המצויה בשימוש עד היום וקרויה סולם מוס, על שמו. מוס מת בעת טיול באיטליה, באגורדו (Agordo) שליד בלונו (Belluno).
חיבורו החשוב ביותר הוא "יסודות המינרלוגיה" (Grundriss der Mineralogie‏), 1825.
יאנוש הילינגר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  20 בדצמבר 1912 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  17 באפריל 1989 (בגיל 76) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת אטווש לוראנד 
 תפקידים:  רופא 
 מספר צאצאים:  4 
 
יאנוש הילינגר (בהונגרית: Hillinger János;‏ בודפשט, 20 בדצמבר 1912 – בודפשט, 17 באפריל 1989) היה דוקטור לרפואה יהודי-הונגרי, רופא מומחה למחלות ריאה, רופא ראשי ומנהל מחלקה בבית חולים. הילינגר נכלא מספר פעמים בשל פעילותו האנטי קומוניסטית, גורש לערי שדה – גירוש שהיווה פגיעה קשה בקריירה הרפואית שלו. זכרו נשמר הן במדליה והן בלוח הנצחה.
הלוח של יאנוס הילינגר על חומת הפנתיאון העירונית. (Tapolca, Batsányi János tér)
קורות חיים

יאנוש הילינגר נולד במשפחה יהודית לאדולף הילינגר (יליד נאג'ווארד פקיד בית משפט והוצאה לפועל ולאסתר קליין. סבו וסבתו מצד אביו היו ליפוט (לייב) הילינגר ואילונה שפיצר (1856–1939), סבו וסבתו מצד אמו היו איגנץ קליין ורגינה באום. אביו נהרג במלחמת העולם הראשונה ויאנוש למעשה כמעט לא הכיר אותו.
אמו, אסתר קליין עבדה בדואר והייתה מפעילת טלגרף. על פי האגדה, היא זו שהעבירה בטלגרף לוולדימיר איליץ' לנין את הודעת ההכרזה על הרפובליקה הסובייטית ההונגרית. אסתר גידלה את שני בניה לבדה בנסיבות קשות ודאגה להשכלתם. אישטוואן סיים כצורף מאסטר, יאנוש הילינגר סיים את הגימנסיה הריאלית ההונגרית המלכותית הממלכתית על שם לאיוש קושוט בפשטארז'בט עם תוצאות מצוינות (1931). הוא השלים את השכלתו הגבוהה בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת פטר פאזמאן בבודפשט (שמה היום אוניברסיטת אטווש לוראנד). יאנוש היה ספורטאי קרב עשר במהלך שנות לימודיו. הוא היה ספורטאי מצוין, בעל אינספור פרסים ומדליות. כל עוד הזמן התיר, הוא עסק בספורט גם כרופא.
בסיום לימודיו תחילה עבד בקאלוז (מחוז פייר) כרופא. אמו מכרה את בית משפחתם כדי שתוכל לשלם עבור הקמת המרפאה הרפואית של בנה, כי כיהודי לא התקבל לשום משרה בתקופה זו. ב-1942 הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית של הונגריה. כיהודי, בין השנים 1943–1945 נלקח למחנות שרות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי). הוא היה במחנות ועבד בקומארום, ארשקאויוואר, ג'רג'נאורוספאלו, קשבר, ושופרון וגם בסמוך לווינה בתקופה זו. הוא גורש למחנה ריכוז ועבודה בגרמניה בינואר 1945. הוא דיבר לא רק גרמנית ספרותית היטב, אלא גם את הניב הווינאי. כישורי השפה והכוח הפיזי שלו הצילו אותו במהלך חפירת מלכודת לטנקים ליד וינה. אמו ואחיו גורשו ב-27 ביוני 1944. באותה שנה ניספו בשואה אישטוואן במילדורף בבוואריה בסמוך למחנה הריכוז דכאו ואמו במאוטהאוזן.
לאחר שחרורו, מ-15 באפריל עד 14 במאי 1945 עבד יאנוש בבית החולים קאפובאר. לאחר סיום מלחמת העולם השנייה חזר לקישלאנג, שם התגורר באותה תקופה, והפך לנשיא הארגון המקומי של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית (SZDP). ב-1946 מונה לקצין הרפואה של העיר סקשפהרוואר ולנשיא מחוז פייר של ה-SZDP. לאחר הבחירות של 1947 (שנערכו בשיטת הסלמי) כשלב בתפיסת השלטון בהונגריה של המפלגה הקומוניסטית ההונגרית בראשותו של מתיאש ראקושי (היהודי) שוחרר הילינגר ב-1948 מתפקידו במפלגה ופרש מהפוליטיקה. בשנת 1951, הפך לרופא הראשי והמנהל של מחלקת הריאות של בית החולים בטפולצה. ב-26 באוקטובר 1956 (המרד ההונגרי) הוקמה בעיר טפולצה מועצה מהפכנית והילינגר נבחר לנשיא שלה. כמה ימים לאחר מכן ב-4 בנובמבר 1956 פוטר מעבודתו ונעצר. הוא שוחרר לאחר מספר שבועות, אך נאסרה עליו הכניסה לעיר טפולצה. בשנת 1957, עבר עם משפחתו ל-Zalaszentgyörgy כרופא אזורי. בין 1957 לבין נובמבר 1959 הוא נכלא שוב וכל רכושו הוחרם. משפחתו עם שלושה ילדיהם היו על סף רעב. לאחר שחרורו, הפך לרופא בביהארוגרה. הוא פרש ב-1973. לאחר מכן עבר לבודפשט ועבד שוב כרופא מ-1977 עד 1983. ב-1989 הפך שוב לחבר במפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית שהוקמה מחדש לאחר חילופי המשטר.
משפחתו

ב-3 בפברואר 1940 נישא למריה מולנאר. נולדו להם ארבעה ילדים: יאנוש (1940–1941), מריה (1942), אווה (1944), ז'וז'אנה (1953).
פרסים והוקרה

מדליית הנצחה 1956 (לאחר מותו, 1991)
לוח הנצחה 1956 (לאחר מותו, 1991)
לקריאה נוספת

Veszprém megyei életrajzi lexikon (לקסיקון ביוגרפי של מחוז וספרם)
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári születési akv. 3538/1912. folyószáma alatt". נבדק ב-2019-10-12.
↑  "Hillinger Adolf és Klein Eszter házasságkötési bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári házassági akv. 345/1908. folyószáma alatt". נבדק ב-2019-10-12.
↑  Reindl Erzsébet és Vass Albert Könyvtár és Múzeum: Dr. Hillinger János. Tapolcai életrajzok. Tapolca, 2006.
↑  Bagiszki.hu
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "יאנוש הילינגר".
Hasta los Dientes

"Hasta los Dientes" (בעברית: "אפילו השיניים") הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הקובנית-אמריקאית קמילה קביו, בהשתתפות הזמרת-יוצרת הארגנטינאית מריה בסרה. הוא יצא לאור בהוצאת חברת התקליטים אפיק רקורדס כסינגל הרביעי מתוך אלבום האולפן השלישי של קביו, Familia ‏(2022).
השיר, שמתמקד באהבה אובססיבית תואר ככזה המושפע מרגאטון ודיסקו. בנוסף לכך, קבעו מבקרי המוזיקה שהוא דומה לצליל הנו-דיסקו של דואה ליפה.
וידאו קליפ

וידאו קליפ נלווה בנושא החלל פורסם ב-13 במאי 2022, והוא בוים על ידי שרלוט רת'רפורד. הקליפ מציג את קביו ובסרה בתלבושות צבעוניות ופאות, כשהן מבצעות את השיר על סיפון של ספינת חלל. השתיים מבצעות את הבתים שלהן וזאת, כשהן מבצעות כוריאוגרפיה שנעשתה במיוחד עבור הקליפ, כשהן לבושות בחליפות חלל.
נכון ליוני 2022 עומד מונה הצפיות של הקליפ על למעלה מ-15 מיליון צפיות.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2022)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2022)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2022)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2022)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  אורוגוואי | מוניטור לטינו | 11 |  |
|  אל סלוודור | מוניטור לטינו | 16 |  |
|  אקוודור | מוניטור לטינו | 16 |  |
|  ארגנטינה | ארגנטינה הוט 100 | 4 |  |
|  מקסיקו | מקסיקו אספניול איירפליי | 29 |  |
|  פנמה | מוניטור לטינו | 34 |  |
|  פרו | מוניטור לטינו | 15 |  |
|  צ'ילה | צ'ילה טופ 20 | 18 |  |
הערות שוליים

↑  קמילה קביו, מריה בסרה, אדגר באררה, אריק פרדריק, דניאל ריל
1 2  Camila Cabello (Ft. Maria Becerra) – Hasta Los Dientes, נבדק ב-2022-06-28
↑  Collar, Matt. "Familia – Camila Cabello". AllMusic. נבדק ב-8 באפריל 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Levine, Nick (7 באפריל 2022). "Camila Cabello – 'Familia' review: pin-sharp satire and "emo" anguish galore". NME. נבדק ב-7 באפריל 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3 4  Camila Cabello, Maria Becerra - Hasta Los Dientes (Official Music Video), נבדק ב-2022-06-28
| קמילה קביו |
| --- | --- | --- |
| דיסקוגרפיה • פרסים ומועמדויות | דיסקוגרפיה • פרסים ומועמדויות |  |
| אלבומי אולפן | Camila • Romance • Familia • C,XOXO |  |
| סינגלים | "I Know What You Did Last Summer" • "Bad Things" • "Crying in the Club" • "Havana" • "Never Be the Same" • "Sangria Wine" • "Consequences" • "Mi Persona Favorita" • "Señorita‎" • "Liar" • "Shameless" • "Cry for Me" • "Easy" • "Living Proof" • "My Oh My" • "First Man" • "Don't Go Yet" • "Oh Na Na" • "Bam Bam" • "Psychofreak" • "Hasta los Dientes" • "Mon amour" • "Ku Lo Sa (Remix)" • "I Luv It" • "He Knows" |  |
| השתתפות בסינגלים | "Love Incredible" • "Hey Ma" • "Know No Better" • "Almost Like Praying" • "Beautiful" • "Find U Again" • "South of the Border" • "It Takes Two" • "Move" |  |
| סינגלים שיווקיים | "I Have Questions" • "OMG" • "Real Friends" • "Million to One" |  |
| שירים אחרים | "All These Years" • "She Loves Control" • "Inside Out" • "Something's Gotta Give" • "In the Dark" • "Into It" |  |
| סיבובי הופעות | Never Be the Same Tour |  |
| ערכים קשורים | פיפת' הרמוני |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: b23b4b26-5045-4348-a8d6-843c1c6e1788
פואד אגבאריה

פואד אגבאריה (בערבית: فؤاد اغبارية) (נולד ב-1981) הוא אמן ערבי-ישראלי. חי ועובד באום אל פחם, הוא יוצר שעובד בטכניקות מגוונות ומנכס אליו סגנונות של אמנים ידועים ומשפיעים מתרבות המערב.
ביוגרפיה

אגבאריה נולד בכפר מוסמוס בואדי עארה. אביו היה איש מלומד בעל השכלה, עבד כמורה בבית ספר בכפר. אמו הייתה עקרת בית משכילה. סבו היה חקלאי. הוא בוגר המחלקה לאמנות של האקדמיה לאמנות ולעיצוב בצלאל בירושלים ותואר שני באמנות ויצירה באוניברסיטת חיפה. עם סיום לימודיו בחר אגבאריה בדרך החיים הפלסטינית המסורתית, ושב לחיי משפחה ועבודה באום אל־פחם. מאז, הנושא המרכזי בציוריו הוא הפער בין החיים הבוהמיים של היוצר האינדיבידואל לבין חיי היום יום שלו בתור אב משפחה. בסגנון ציור מודרניסטי מובהק הוא מוביל את הצופה אל הנוף המקומי, נוף ילדותו האבודה. הוא חוזר אל כפר הולדתו מוסמוס כדי לבחון מחדש את גבולות המקום שבו הוא פועל בתור אדם בוגר מפוכח ובעל מודעות חברתית־פוליטית.
השכלה

2000-2004 - תואר ראשון, המחלקה לאמנות, האקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל, ירושלים
2012-2014 - תואר שני, החוג לאמנות יצירה, אוניברסיטת חיפה, חיפה.
יצירתו

עבודותיו של אגבאריה בעלות מאפיינים תרבותיים, אדריכליים ואסתטיים אסלאמיים, פלסטינים ומזרחיים. הוא עוסק בחשיפה ובהסתרה בו בזמן.
בתערוכה ״קצב לא סדיר״ בגלריה בקיבוץ מחניים, הציג אגבריה ציורים שנבעו מזכרונות ילדותו בכפר מוסמוס ומחוויות ההתבגרות וההתפכחות, קשיי השייכות והסתירות הפנימיות שהוא חווה כערבי בישראל. ״בתקופת הלימודים בבצלאל, עבודותיי עסקו בפירוק והרכבה מחדש, ׳ללכלך ולנקות׳, כשם שבילדותי נהגתי לפרק את צעצועיי כדי לשוב ולהרכיבם מחדש. בעבודה ׳מחסום׳ מתואר חייל מכוון רובה אל אדם ערבי ומצווה עליו לפשוט את בגדיו. ציור זה הוא עדות לחוויה אישית שחוויתי כאשר למדתי בבצלאל וגרתי בסביבות ירושלים, ומדי יום ביומו נאלצתי לעבור במחסומים״.
ב-2012 הציג את סדרת ציוריו הצהובים בגלריה בקיבוץ בארי. סדרת ציורי השמן הצהובים והגדולים של אגבאריה מושפעים מאוד מואן-גוך. בציורים הוא חוזר אחורה לתקופת ילדותו ונערותו בכפר מוסמוס. פואד מספר בגעגועים על ילדותו בכפר, על שבילה את רוב זמנו צמוד לסבא שהיה חקלאי. בתור ילד היה יוצא עם סבא למטעים. הם גידלו בקר, כבשים, ובו בזמן גם היו להם אדמות עם עצי זית ועסקו בפחם לצריכה ביתית. פואד זוכר את תקופת ילדותו כחוויה מאושרת, שטבועה בו כה עמוק עד שהוא זוכר כל פרט בה, ועד היום הוא יכול להריח את הריחות. זו הייתה חוויה בלי גבולות, של מרחב פתוח, שכל כך חסרה לו היום, בחייו הבוגרים כאיש משפחה. סגנונו נע מריאליסטי-נאיבי לאקספרסיבי.
בתערוכה "מפות של זיכרון" בגלריה לאמנות באום אל-פחם, אגבאריה מתייחס באמנותו לביוגרפיה שלו. עבודותיו הן בעלות מאפיינים תרבותיים, אדריכליים ואסתטיים אסלאמיים, פלסטיניים ומזרחיים. ציורי השטיחים שלו עמוסים באלמנטים ארכיטקטוניים ואורנמנטליים, כמו השטיחים שהיו מונחים על רצפת בית ההורים. ציורי השטיחים הצבעוניים היפהפיים מפתים להתקרב אליהם ולראות את הפרטים המצוירים, אך בה בעת הם מעבירים את הצופה מזיכרון אחד של מקום וזמן – לזיכרון אחר של מקום וזמן אחרים. על שטיח אחד מופיעה כף העמסה של דחפור ("שופל"), המיועדת להרוס; על שטיח אחר מופיע מטוס בתנועת מכחול אדומה ומהירה ובתחתית של שטיח נוסף מופיעה ספינת קרב.
תערוכות יחיד

2012 - "זיכרון חזותי", הגלריה לאמנות אום אל-פחם, אוצר: עבד עאבדי
2014 - "בחזרה למרחבים הפתוחים", גלריית בארי. אוצרת: זיווה יאלין
2018 - "פואד אגבאריה: מפות של זיכרון", הגלריה לאמנות אום אל-פחם
2018 - "קצב לא סדיר", גלריה בקיבוץ מחניים שבגליל.
תערוכות קבוצתיות

2004 - "ללא כותרת", תערוכת בוגרי המחלקה לאמנות, האקדמיה לאמנות ולעיצוב בצלאל, ירושלים
2005 - "קצב", הגלריה העירונית לאמנות טמרה, אוצר: אחמד כנעאן
"פצעים וחבישות", הגלריה לאמנות אום אל-פחם, אוצרת: אפי גן
"קפה שחור", בית הגפן - מרכז תרבות ערבי יהודי, חיפה, אוצרת: חנה קופלר
"ארטיק 7", מוזיאון רמת גן לאמנות ישראלית, רמת גן
2006 - "לחם ושושנים", מכללת מנשר לאמנות, תל אביב, אוצר: דני בן שמחון
"שווים ושווים פחות", מוזיאון על התפר, ירושלים, אוצר: רפי אתגר
2007 - "אל תראו אל תפחדו", הגלריה לאמנות אום אל-פחם, אוצרת: מורן שוב
2009 - "חיבוק", הגלריה לאמנות יד לכולם, ערערה
"שחור", הגלריה לאמנות בית הסופר, נצרת, אוצר: פריד אבו שקרה
"לחם ושושנים", מכללת מנשר לאמנות, תל אביב, אוצר: דני בן שמחון
2010 - "סלון יפו לאמנות פלסטינית", נמל יפו, אוצר: אחמד כנעאן
"מכאן ומשם", הגלריה לאמנות טמרה, אוצר: אחמד כנעאן
2011 - "תמונה מהאמנות הפלסטינית", גלריית טירה, אוצר: נא'אל קאדרי
"לחם ושושנים", מכללת מנשר לאמנות, תל אביב, אוצר: דני בן שמחון
2012 - "הזית באמנות פלסטינית", גלריה אלסראיא, ח'אן אלבאשא, נצרת, אוצר: אחמד כנעאן
"מחנה ציור מס 5", גלריה עירוני רמלה לאמנות עכשווית, אוצר: דוד וקשטיין
"סלון אביב לאמנות עכשווית", נמל יפו.
2024 - "יצירות מופת", המשכן לאמנות עין חרוד, אוצר: אבי לובין
פרסים

2004 - פרס הצטיינות עבור הישגים, המחלקה לאמנות, האקדמיה לאמנות ולעיצוב בצלאל
2006 - פרס אמן מורה, משרד החינוך התרבות והספורט
2011 - פרס מפעל הפיס.
חיים אישיים

אגבאריה התחתן בגיל 25 עם אהבת נעוריו, והם עברו לגור באום אל-פחם.
הערות שוליים

↑  "זיכרון חזותי" (קטלוג תערוכה), אוצר: עבד עאבדי, אום אל פחם: הגלריה לאמנות אום אל פחם, 2012
↑  פואד אגבריה וראמי גאברין בגלריה בקיבוץ מחניים
↑  בחזרה למרחבים הפתוחים, גלרית קיבוץ בארי (ארכיון)
↑  מפות של זיכרון
חוקי מגן

חוקי מגן (באנגלית: protective labor law) הם חוקים הנכללים בדיני העבודה ומטילים על מעביד את החובה להעניק לעובדיו תנאי עבודה מינימליים מסוימים. חוקי המגן נועדו להגן על זכויותיהם של עובדים הן מפני המעבידים והן מפני ויתור של העובד עצמו על זכויותיו. מרבית חוקי המגן קובעים זכויות קוגנטיות (זכויות שהעובד אינו יכול לוותר עליהן). עובד (או נציגות עובדים) לא יכול לוותר על זכות מהזכויות המוענקות לו בחוקים אלו, גם לא בחוזה אישי או בהסכם קיבוצי. הסכמים יכולים לשפר את זכויותיו של העובד מעבר למינימום הקבוע בחוקי המגן.
נושאים המוסדרים בחוקי המגן הם אורך יום העבודה ושבוע העבודה, הגנת השכר, זכות לחופשה, לדמי מחלה ולשכר מינימום, גיל עבודה מינימלי ועוד, וכן מוטלות הגבלות כלליות על אופן העסקתם של עובדים, לשם שמירה על בריאותם וביטחונם האישי של עובדים. חוקי המגן הראשונים נחקקו באנגליה, בתחילת המאה ה-19 וכיום יש חוקים כאלו ברוב מדינות המערב והעולם המתועש, בהדגשים שונים הנובעים מאופי המקום, מהשלטון בו וכתוצאה מהקשרים חברתיים-תרבותיים.
חלק מחוקי המגן, כמו חוק חופשה שנתית וחוק פיצויי פיטורים, הם אוניברסליים ומשפיעים על כלל העובדים. חוקים אחרים נועדו להגן רק על אוכלוסיות עובדים מסוימות, כגון נשים או עובדים זרים.
יש הטוענים כי חקיקת המגן משקפת תפיסה פטרנליסטית המאמינה כי המחוקק יודע בעבור הצדדים ליחסי העבודה, העובד והמעסיק, מה טוב בשבילם ומחייב אותם לציית לנורמות "טובות" אלו.
לאור האמור סופגת חקיקת המגן ביקורת רבה - הן במישור ההצדקה התיאורתית מצד התפיסה הליברטריאנית והן במישור היישום בעיקר מצד אנשי אסכולת הניתוח הכלכלי של המשפט. מנגד, יש הטוענים כי חקיקת המגן הכרחית בשל עמדתם העדיפה של מעסיקים על פני עובדים בענפי תעשייה רבים.
רציונל

יחסי אדון מול עבד, בעל אדמות מול צמית, פיאודל מול אריס, איכר בעל אדמה מול שכיר יום חקלאי העובד כל פעם אצל מעסיק אחר, אומן החבר בגילדה מול שוליה היו כולם יחסי עבודה מסוג שונה מאשר עבודה שכירה כפי שהיא מתקיימת מאז המהפכה התעשייתית, יחסים הכוללים מתן שכר תמורת מתן עבודה קבועה.
בעקבות המהפכה התעשייתית התפתחו מפעלים ולצורך הפקת אנרגיה נוספו מכרות, בעיקר מכרות פחם. במקומות אלו הועסקו עובדים על בסיס שכר. העובדים שהיו לרוב איכרים מנושלים או אריסים לשעבר הגיעו למשא ומתן עם המעסיקים כבודדים הזקוקים לעבודה ולקיום. במשא ומתן בין העובד לבין המעסיק פעלו כוחות השוק שגרמו לכך שהעובדים, שידעו שאם לא יקבלו את העבודה לא יהיה להם ממה להתקיים, היו מוכנים לעבוד בשכר המינימלי המאפשר קיום ואת מכסת השעות המקסימלית האפשרית. עובד שדרש יותר לא התקבל לעבודה וכחלק מתהליך התיעוש היו מספיק מועמדים אחרים למלא את מקומו.
כחלק מהרצון להוזיל עלויות העסיקו בעלי המפעלים והמכרות נשים וילדים בשכר נמוך יותר במקומות בהם היו הילדים והנשים יכולים להחליף גברים, וכן במקומות בהם נדרשה קומה נמוכה או אצבעות דקות, כפי שנדרש בתעשיית הטקסטיל. גם נשים וילדים אלו עבדו ימי עבודה שנמשכו 16 שעות ביממה ולפעמים גם יותר.
עם צמיחת רעיון הליברליזם שהעלה את עקרונות זכויות האדם, כבוד האדם והשוויון, נוצר לחץ חברתי לתת לעובדים תנאי עבודה ומחיה מינימליים המשקפים רעיונות אלו.
הדרך לאזן את יחסי הכוחות בין האינטרסים הכלכליים של המעסיקים לבין חוסר האונים של העובדים התפתחה באותה תקופה בשלושה מישורים:
חוקי בטיחות וגהות המגנים על העובדים מפני תאונות עבודה ונכות הנגרמת מעבודה
חוקי מגן
התאגדות עובדים היוצאת מתוך הבנה שכוחם של עובדים רבים בעמידתם מול המעסיק גדול מכוחו של עובד בודד.
המאבק על חוקי המגן התנהל בין שתי גישות:
גישה שטענה כי שוק העבודה צריך להתנהל על פי חופש החוזים וכי העובד מוכר את כוח העבודה שלו למעסיק במחיר שנקבע על ידי כוחות השוק בדיוק כמו כל מכירה מרצון ורכישה מרצון של מוצר או שירות אחר.
גישה שטענה שלעובד הבודד אין כוח עמידה מול המעסיק. למעביד יש יותר כוח והוא עלול ללחוץ על העובד לוותר על זכויותיו. העובד החלש יותר, עלול להיכנע ללחצי המעביד ולעבוד בשכר נמוך יותר או יותר שעות ובלבד שלא ירעב. דהינו שלא מדובר בחוזה שניכרת באופן חופשי, כפי שנחזה, אלא שנפל פגם מובנה ברצונם של העובדים המוחלשים והם נתונים לעושק מתמשך.
היסטוריה של חוקי המגן

חוק המגן הראשון נחקק באנגליה ב-1802 (The factory act of 1802), וקבע שבתעשיית הטקסטיל ילדים בגילאים 9 עד 13 יועסקו לא יותר מ-8 שעות עבודה ביממה ונערים עד גיל 18 - לא יותר מ-12 שעות ביממה. התעשיינים התעלמו מהחוק לכן נחקק חוק דומה ב-1819 שקבע שאסור להעסיק ילדים יותר מ-12 שעות ביום. אחרי מאבקים רבים בין התעשיינים לבין מצדדי חוקי המגן, נחקק ב-1833 ה-Factory Act שנחשב כחוק המגן הראשון שיושם וקבע שאין להעסיק ילדים מתחת לגיל 9, ילדים בגילאים 9 עד 13 יעבדו לכל היותר 8 שעות עבודה ביום וילמדו שעתיים. נערים בגילאים 14 עד 18 יעבדו לכל היותר 12 שעות עבודה ביום ולא יעבדו בלילה. ב-1844 הורחב Factory Act שקבע שגם נשים לא יעבדו יותר מ-12 שעות ביום עבודה רגיל ורק 9 שעות בימי ראשון.
חוק שכר מינימום הראשון נחקק בניו זילנד ב-1894.
מאבק משפטי לקיום חוקי המגן

המעסיקים, באופן טבעי, התנגדו לחוקי המגן וטענו כנגדם שהם מפירים את זכות הקניין שלהם וטענו כי אם העובד מוכן לעבוד 20 שעות ביממה, חוק מגן המונע זאת פוגע בחופש העיסוק של העובד ובחופש החוזים. בתי המשפט קיבלו בהתחלה את טענות המעסיקים.
מאבק משפטי לקיום חוקי המגן > פסק דין לוכנר והשפעתו על חוקי המגן

בפס"ד לוכנר נגד ניו יורק משנת 1905, בית המשפט העליון של ארצות הברית ביטל חוק שהגביל את שעות העבודה של עובדי מאפיות במדינת ניו יורק ל-60 שעות עבודה שבועיות, בטענה שחוק זה סותר את התיקון ה-14 לחוקה ומגביל את חופש החוזים ואת זכותם של העובדים לממש חוזה המאפשר להם לעבוד יותר שעות. נקודת המוצא של בית המשפט הייתה שהאופים חותמים על חוזה כזה מרצונם החופשי ואסור למדינת ניו יורק להתערב ביחסים שבין המעסיקים לעובדים.
פסק דין זה, הנחשב כאקטיביזם שיפוטי, כלומר התערבות בית המשפט בעבודת המחוקק בוטל בשנות ה-30 של המאה ה-20, מתוך הבנה שהצדדים לחוזה זה אינם שווים בכוחם ושחוזה כזה מאפשר למעסיק לנצל את העובדים.
מאבק משפטי לקיום חוקי המגן > פסק דין מילר נגד אורגון

ב-1911 נקבע בפסק דין מילר נ' אורגון Muller v Oregon כי לנשים העובדות במכבסות אסור לעבוד יותר מאשר 10 שעות עבודה ליום, בפסק דין זה בית המשפט פסק ההפך מפסיקתו בתביעת לוכנר ואישר הגבלת שעות העבודה.
במילר נגד אורגון טען בית המשפט שמקרה לוכנר לא הייתה הצדקה להתערבות בית המשפט בדיני החוזים כי מדובר בגברים. לעומתם אצל נשים יש סיבות ביולוגיות וחברתיות הגורמות לכך שהמדינה צריכה להשתמש בכוחה להגנה על הנשים העובדות ואין כאן הפרה של חופש החוזים.
מאבק משפטי לקיום חוקי המגן > פסק דין West Coast Hotel

פסק דין West Coast Hotel Co. v. Parrish מ-1937 התייחס לנושא שכר מינימום לנשים עובדות. במקרה זה פסק בית המשפט שהתערבות המדינה לגיטימית במטרה להגן על קבוצה הנמצאת בנחיתות במגעיה מול המעסיקים.
השפעה כלכלית

חלק מחוקי המגן מוסיפים באופן ישיר לעלות ההעסקה של עובדים. עלותו הישירה של חוק חופשה שנתית, למשל, היא כעלותם של ימי החופשה שהוא מעניק לעובד. עלותו הישירה של חוק שכר מינימום היא ההפרש בין השכר שמחייב חוק זה, ובין השכר שהיה משולם ללא קיום החוק. עלותם של חוקי מגן אחרים פחות ברורה - קשה לייחס עלות לחוק הגנת השכר, הקובע מועד לתשלום השכר ולמסירת תלוש משכורת לעובד.
על פי התאוריה הכלכלית, חוקי המגן שיש להם עלות משמעותית ישפיעו על השכר ושיעור התעסוקה של העובדים המוגנים. כאשר השכר הוא גמיש, יגרמו חוקי המגן לירידה בשכר העובדים המוגנים, בהתאם לתוספת העלות הנגרמת בגלל חוקי המגן. כאשר השכר אינו גמיש, מצופה שחוקי המגן יגרמו לירידה בתעסוקה של האוכלוסייה המוגנת. מחקר על חוקי המגן בטייואן, שהגנו במיוחד על נשים בגילאי הפוריות, מצא ירידה של כ-10% בשכרן יחסית לגברים צעירים ונשים מבוגרות, וירידה של כ-15% בתעסוקת נשים צעירות.
חוקי מגן בישראל

עם הקמתה של מדינת ישראל נחקקו בה חוקי מגן שנחשבו מתקדמים יחסית למקובל בעולם. עם השנים חלה שחיקה בחלקם. על יחסי עובד-מעביד חלים חוקים שונים. חלקם מתייחסים לכל עובד באשר הוא עובד וחלקם מתייחסים לעובדים הנכללים במגזר או ענף מסוים. הכלל אומר שזכות שהוענקה לעובד לא יכולה להתבטל על ידי הסכם המתייחס למגזר/ענף.
אגף אכיפת חוקי עבודה במשרד התעשייה המסחר והתעסוקה ממונה על אכיפת חוקי המגן. מספר הפקחים המוקצה לכך קטן יחסית, והאכיפה חלקית. לרשות עובד הסבור שחוק מחוקי המגן הופר לגביו עומדת הזכות לתבוע את מעבידו בבית הדין לעבודה.
חוקי המגן מגינים על עובד, כלומר מי שמתקיימים יחסי עובד-מעביד בינו ובין מעבידו. הם אינם מגנים על הסדרי העסקה אחרים, כגון מתנדב או פרילנסר. התייחסות מיוחדת ניתן למי שמועסק באמצעות קבלן כוח אדם. חוקי המגן אינם מגדירים מיהו עובד ומיהו מעסיק. מושגים אלו נדונו בהרחבה בפסקי דין של בית הדין לעבודה.