stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טויוטה וולטס
הערות שוליים

↑  "טויוטה אופה" tc-v.com/specifications/toyota/opa
↑  סוף לקווי הייצור בין ג'נרל מוטורס-טויוטה ב-"Joint venture" (26 במרץ 2010) npr.org/transcripts
↑  "טויוטה וולטס" tc-v.com/specifications/toyota/voltz
↑  דגם Toyota Voltz S, שנת 2002 - מפרט carfolio.com/specifications/models
↑  דגם Toyota Voltz Z, שנת 2002 - מפרט carfolio.com/specifications/models/car/?car=224499
מוביל המים של סן דייגו

מאגר המים סן ויסנטה, חלק ממערכת מוביל המים של סן דייגו
מוביל המים של סן דייגו (באנגלית: San Diego Aqueduct, שם רשמי: מיזם סן דייגו, San Diego Project) הוא מערכת של ארבע אמות מים, המספקת כ-90% מתצרוכת המים של העיר סן דייגו במדינת קליפורניה בארצות הברית. המערכת מורכבת משתי תת-מערכות המכונות אמת המים הראשונה ואמת המים השנייה, הנושאות מים מנהר קולורדו מערבה למאגרי מים במבואות סן דייגו. האמה הראשונה (First Aqueduct) כוללת את הצינורות מספר 1 ומספר 2 באורך 110 קילומטרים, המובילים מים ממוביל המים של נהר הקולורדו בסמוך לסן יסינטו (San Jacinto) למאגר סן ויסנטה (San Vicente Reservoir), כ-24 קילומטרים צפונית-מזרחית לעיר. צינורות 3 ו-4 מהווים את האמה השנייה (Second Aqueduct) באורך 151 קילומטרים. הספיקה של כל הצינורות ביחד היא 24.3 מטרים מעוקבים בשנייה. ענף פולברוק-אושן (Fallbrook-Ocean Branch) מסתעף מהאמה הראשונה ונשפך למאגר מורו (Morrow Reservoir). ענף לה מסה-סוויטווטר (La Mesa-Sweetwater Branch) מסתעף גם הוא מהאמה הראשונה ונשפך למאגר סוויטווטר (Sweetwater Reservoir).
בנייה

האמה הראשונה תוכננה על ידי לשכת הטיוב של ארצות הברית ונבנתה מ-1945 עד 1947 על ידי מחלקת הצי של ארצות הברית. צינור מספר 2 של האמה הראשונה נבנה על ידי לשכת הטיוב של ארצות הברית מ-1952 עד 1957, והוא מקביל פחות או יותר לצינור מספר 1 ועובר באותן מנהרות. ב-1957 החל תאגיד המים של דרום קליפורניה ((Metropolitan Water District of Southern California), בראשי תיבות MWD) לבנות את צינור מספר 3 של אמת המים השנייה, והוא הושלם ב-1960. ב-1968 החלה בניית צינור מספר 4 של אמת המים השנייה. צינור מספר 4 הושלם ב-1971. ב-2005 החלה רשות המים של מחוז סן דייגו 
(San Diego County Water Authority) לבנות את צינור סן ויסנטה (San Vicente Pipeline), צינור שנבנה במנהרה תת-קרקעית בקוטר 2.6 מטרים ובאורך 18 קילומטרים, המחבר את מאגר סן ויסנטה לאמה השנייה ונועד לספק מים במצבי חירום. הצינור הושלם ב-2010.
בנייה > האמה הראשונה

האמה הראשונה נבנתה משני צינורות בטון טרומיים מקבילים, שקוטרם נע בין 120 ל-240 סנטימטרים, שהסתעפו ממוביל המים של נהר קולורדו ב-33°49′19″N 116°58′03″W﻿ / ﻿33.821870°N 116.967520°W﻿ / 33.821870; -116.967520, סמוך לסן יסינטו צפונית לנהר סן יסינטו, לאורך 110 קילומטרים דרומה עד נקודת הסיום במאגר סן ויסנטה ב-32°55′13″N 116°56′26″W﻿ / ﻿32.920401°N 116.940687°W﻿ / 32.920401; -116.940687. לאורך המסלול יש שבע מנהרות שאורכן נע בין 150 ל-1,740 מטרים. הספיקה המקסימלית של האמה הראשונה היא 5.6 מטרים מעוקבים בשנייה.
בנייה > האמה השנייה

האמה השנייה מתחילה גם היא במוביל המים של הנהר קולורדו ב-33°47′27″N 117°01′50″W﻿ / ﻿33.790740°N 117.030487°W﻿ / 33.790740; -117.030487 ואורכה 151 קילומטרים. המים באמה זורמים תחילה לאגם סקינר (Skinner Reservoir) ואז למאגר אוטאי התחתון (Lower Otay Reservoir) ב-32°36′28″N 116°55′40″W﻿ / ﻿32.607857°N 116.927769°W﻿ / 32.607857; -116.927769, בסמוך לסן דייגו. צינור מספר 3 מתחיל כתעלה פתוחה שספיקתה 14 מטרים מעוקבים בשנייה ואורכה 26 קילומטרים, ממוביל המים של נהר קולורדו ועד אגם סקינר. יתר 126 הקילומטרים בנויים מצינורות בטון דרוך ופלדה בקוטר 180 סנטימטרים. צינור מספר 4 בנוי מבטון דרוך בספיקת שיא של 11 מטרים מעוקבים בשנייה.
הערות שוליים

1 2 3 4  Bureau of Reclamation. "San Diego Project". Dataweb Database. U.S. Department of the Interior. אורכב מ-המקור ב-2009-03-06. נבדק ב-2016-10-29.
↑  "San Vicente Pipeline". San Diego County Water Authority.
לויד 400

| --- | --- |

Lloyd 400, שנת 1953
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  Lloyd Motoren Werke G.m.b.H (אנ')
 שנות ייצור:  1957–1953
 יחידות שיוצרו:  106,110
 הרכבה:  גרמניה גרמניה
 מודל קודם:  לויד 300
 מודל אחריו:  Lloyd 600 (אנ')
 אורך:  3,355 מ"מ
 רוחב:  1,410 מ"מ
 גובה:  1,400 מ"מ
 משקל:  510 ק"ג (ריק), 820 ק"ג (ברוטו, דגם סדאן)
 בסיס גלגלים:  2,000 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  2 צילינדרים, מנוע שתי פעימות, 386 סמ"ק המפיק 13 כ"ס ב-3,750 סל"ד
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 3 מהירויות (ללא סינכרון)
 מהירות מרבית:  75 קמ"ש
לויד 400  (בגרמנית : Lloyd 400) היא מכונית משפחתית מתוצרת יצרנית הרכב הגרמנית Lloyd Motoren Werke G.m.b.H (אנ') אשר יוצרו בין השנים 1957–1953 ב-גרמניה
תצורות

2 דלתות - סדאן (קרוי "Lloyd LP 400")
3 דלתות - סטיישן (קרוי "LS400")
2 דלתות - קבריולה (יוצר מספטמבר 1955)
ממאפייני דגמי "לויד 400"

יוצרו 106,110 יחידות.
2 דלתות ("דלתות התאבדות" - ציר פתיחת הדלת מנוגד לכיוון הנסיעה).
4 נוסעים.
מנוע קדמי / מנוע קירור אוויר.
סוג הנעה - הנעה קדמית 4x2.
מנוע בנזין -המכונית דלקה באמצעות דלק / בנזין "רגיל", מעורב ביחס של 25: 1 לשמן המשקף את הדרישות של מנוע הדו-פעימות "בסגנון אופנוע".
בלמים : הידראולים.
מאייד מתוצרת "Solex" מסוג Solex 30 BFRH.
"לויד 400" צרכו דלק באופן משמעותי יותר בהשוואה לרכב הקטן הנמכר ביותר במערב גרמניה, ה-חיפושית מתוצרת פולקסווגן.
מכל הדלק בנפח 25 ליטר מוקם מתחת למכסה המנוע הקדמי בחלל שחולק עם המנוע וסוללת שישה וולט.
תמונות

"לויד LP400S", שנת 1955
"לויד 400", שנת 1955
"לויד LP400S", שנת 1955
"לויד 400", שנת 1955 - מבט לתא הנהג ולוח מחוונים
"לויד 400", שנת 1955 - מבט למנוע
"לויד 400 LS" - סטיישן
"לויד 400 LS", שנת 1954 - סטיישן
ראו גם

לויד 300
לויד LP 250
לויד LT 500
הערות שוליים

↑  "לויד 400" microcarmuseum.com/tour/lloyd-lp400
↑  Werner Oswald: Deutsche Autos 1945–1990. Band 4. 1. Auflage. Motorbuch Verlag, Stuttgart 2001. ISBN 3-613-02131-5. S. 446–447
↑  "לויד 400" conceptcarz.com/z26256/lloyd-400
↑  Werner Oswald (2001). Lloyd 400 (1953-1957). Deutsche Autos 1945-1990. 4. Motorbuch Verlag, Stuttgart. pp. 424–425, 446–447. ISBN 3-613-02131-5.
↑  "לויד 400" כולל תמונה borgwardclub.nl/lloyd-400
↑  מאייד מסוג Solex 30 BFRH ebay-kleinanzeigen.de/s-anzeige/solex-vergaser-30-bfrh
דאצ'יה פיק אפ

| --- | --- |

Dacia Pick-Up, דגם "דאצ'יה 1307"
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  "the One-Ton"  "Dacia Shifter" (דגמי אמצע שנות השמונים, מנובמבר 1985)  "Dacia Gamma" (דגמי שנות האלפיים)
 יצרן:  דאצ'יה (Tehnometal)
 שנות ייצור:  1975–2006
 הרכבה:  רומניה רומניה
 מודל אחריו:  Dacia Logan Pick-Up
 אורך:  4,674 מ"מ  4,599 מ"מ (דגמי Drop Side)  4,794 מ"מ (דגמי דאבל קבין)
 רוחב:  1,636 מ"מ
 גובה:  1,550 מ"מ
 משקל:  1,125-1,270 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,441 מ"מ (דגמים 1302/1305)  2,675 מ"מ (דגם 1304)  2,795 מ"מ (דגם 1307)
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים,  8 שסתומים, 1,289 סמ"ק המפיק 55 כ"ס ב-5,250 סל"ד (מנוע בנזין)  4 צילינדרים,  8 שסתומים, 1,397 סמ"ק המפיק 63 כ"ס ב-5,250 סל"ד (מנוע בנזין)  4 צילינדרים,  8 שסתומים, 1,557 סמ"ק המפיק 73 כ"ס ב-5,000 סל"ד, יחס דחיסה 8.5:1 (מנוע בנזין)  4 צילינדרים,  8 שסתומים, 1,870 סמ"ק המפיק 64 כ"ס ב-4,500 סל"ד, יחס דחיסה 21.5:1 (מנוע דיזל)
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 4 מהירויות  תמסורת ידנית - 5 מהירויות
 מהירות מרבית:  143 קמ"ש (מנוע 1,289 סמ"ק)  145 קמ"ש (מנוע 1,397 סמ"ק)  150 קמ"ש (מנוע 1,557 סמ"ק)  138 קמ"ש (מנוע דיזל 1,870 סמ"ק
 צריכת דלק:  8 ליטר ל-100 ק"מ (מנוע בנזין 1,289 סמ"ק)  7.8 ליטר ל-100 ק"מ (מנוע בנזין 1,397 סמ"ק)  7.9 ליטר ל-100 ק"מ (מנוע בנזין 1,557 סמ"ק)  6.8 ליטר ל-100 ק"מ (מנוע דיזל 1,870 סמ"ק)
 קשר:  דאצ'יה 1300, רנו 12
דאצ'יה פיק אפ (באנגלית: Dacia Pick-Up) הם מספר תצורות של טנדרים מתוצרת יצרנית הרכב הרומנית דאצ'יה שיוצרו בין השנים 1975–2006.
דגמי "דאצ'יה פיק אפ" התבססו על דגמי רנו 12 מתוצרת רנו הצרפתית.
יוצרו 318,969 יחידות.
תצורות

2 דלתות
4 דלתות - קבינה כפולה
דגמים

"דאצ'יה 1302"
"דאצ'יה 1304 פיק אפ"
"דאצ'יה 1304" (Drop Side(DS))
"דאצ'יה 1304" (King Cab)
"דאצ'יה 1305"
"דאצ'יה 1307" (Double Cab (DC))
"דאצ'יה 1309"
סוגי מנועים

מנועי בנזין (מנועי רנו 12)
מנועי דיזל (מנוע "רנו")
סוגי מנועים > סוגי הנעות

4x2 - הנעה קדמית
4x2 - הנעה אחורית
4x4 - הנעה כפולה
תמונות

"דאצ'יה פיק אפ" דגם "1304 DS"
"דאצ'יה פיק אפ" דגם "1304", שנת 1991
"דאצ'יה פיק אפ" דגם "1304"
"דאצ'יה פיק אפ" דגם "1307"
"דאצ'יה פיק אפ" דגם "1307"
"דאצ'יה פיק אפ" דגם "1307"
"דאצ'יה פיק אפ" דגם "1307", הנעה 4x4
ראו גם

דאצ'יה
דלתא (רכב)
דאצ'יה לוסטון
דאצ'יה סולנזה
הערות שוליים

↑  "דאצ'יה פיק אפ" automobileromanesti.ro/Dacia/Dacia_Pick-Up
↑  דגמי "דאצ'יה פיק אפ" מבוססים על דגמי "רנו 12" web.archive.org/web/20100908022641
↑  דאצ'יה 1302, שנים 1975-1982 - תמונה  automobileromanesti.ro/images/mari/Dacia/dacia_1302-3
↑  דאצ'יה 1304, שנת 1982-1983 - תמונה automobileromanesti.ro/images/mari/Dacia/dacia_1304-5
↑  "דאצ'יה פיק אפ" Drop Side web.archive.org/web/20040816194214
↑  דאצ'יה 1304 King Cab automobileromanesti.ro/images/mari/Dacia/dacia_1304k-1
↑  דאצ'יה 1307, שנים 1994-1998, תמונה aws-cf.caradisiac.com/prod/mesimages/123163/dacdoublecab3emerestylage
↑  ד'אציה 1309 שנים 1994-1998, תמונה aws-cf.caradisiac.com/prod/mesimages/123163/dac13093emerestylage
↑  "דאצ'יה פיק אפ" - דיזל web.archive.org/web/20101110231306
↑  "דאצ'יה פיק אפ", הנעה כפולה 4x4 web.archive.org/web/20040816191549
פיאט 147

| --- | --- |

Fiat 147, שנת 1986
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  Fiat Brío  Fiat Spazio  Fiat Tucán  Fiat Vivace  Fiat 148 (דגם סטיישן "פנורמה" באורוגוואי)  Fiat 147 City (טנדר)
 יצרן:  Fiat Automoveïs (צר') (בברזיל)  Fiat Concord (צר')(בארגנטינה)
 שנות ייצור:  1988–1976
 הרכבה:  ארגנטינה ארגנטינה  ברזיל ברזיל  קולומביה קולומביה  ונצואלה ונצואלה
 מודל קודם:  פיאט 127
 מודל אחריו:  פיאט אונו
 חברת אם:  פיאט
 סיווג:  סופרמיני
 אורך:  3,742-3,710 מ"מ
 רוחב:  1,545-1,540 מ"מ
 גובה:  1,405-1,350 מ"מ
 בסיס גלגלים:  2,225-2,220 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  מנועי בנזין 4 צילינדרים, 1,049 סמ"ק המפיק 57 כ"ס  4 צילינדרים, 1,116 סמ"ק המפיק 53 כ"ס, מנוע פיאט מסדרת "Fiat 124 series engine" (אנ')  4 צילינדרים, 1,301 סמ"ק המפיק 60 כ"ס  4 צילינדרים, 1,372 סמ"ק המפיק 61 כ"ס  4 צילינדרים, 1,498 סמ"ק המפיק 89 כ"ס מנוע דיזל 4 צילינדרים, 1,301 סמ"ק המפיק 42 כ"ס
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 4 מהירויות
פיאט 147 (באיטלקית : Fiat 147) היא מכונית סופרמיני המוגדרת כמכונית קומפקטית  מבית פיאט אשר יוצרה בין השנים 1987–1976 על ידי Fiat Automoveïs (צר') בברזיל, בין השנים 1986–1982 על ידי -Fiat Concord (צר') בארגנטינה, בין השנים 1984 - 1979 בקולומביה, ובין השנים 1988–1981 בוונצואלה על ידי חברות בת של קונצרן הרכב האיטלקי פיאט
"פיאט 147"

"פיאט 147" נבנה על בסיס דגם פיאט 127.
מנוע קדמי - רוחבי.
סוג הנעה : הנעה קדמית.
סוגי מנועים: מנועי בנזין, מנוע דיזל
קיבולת מכל דלק - 52 ליטר
בין השנים 1987 - 1986 יוצרו בברזיל 709,230 יחידות, מתוכן שווקו בברזיל 536,591 יחידות
תצורות

3 דלתות - האצ'בק.
2 דלתות - סדאן (פיאט אוג'י).
3 דלתות - סטיישן (פיאט פנורמה).
2 דלתות - טנדר (פיאט פיורינו).
3 דלתות - מסחרית (פיאט פיורינו).
גלריה

"פיאט 147"
"פיאט 147" דגם "1300 GLS", שנת 1982
"פיאט 147 פנורמה", שנת 1983 - סטיישן
"פיאט 147 פנורמה" - סטיישן
"פיאט פיורינו", שנת 1985 - טנדר
"פיאט פיורינו" - טנדר
"פיאט אוג'י", דגם "1300 CS" שנת 1984, סדאן
"פיאט אוג'י", שנת 1984
"פיאט 147 פיורינו"
"פיאט 147 פיורינו", שנת 1983
ראו גם

פיאט
פיאט קרונוס
פיאט אלבה
הערות שוליים

↑  פיאט 147 המיוצר בארגנטינה autoshowcollection.com
↑  פיאט 147 המיוצר בארגנטינה cocheargentino.com.ar/f/fiat_147
↑  "פיאט 147" - היסטוריה bestcars.uol.com.br/bc/informe-se/passado/historia-fiat-147
↑  פיאט 147 C - מפרט carfolio.com/specifications
↑  ייצור פיאט בברזיל בין השנים 1987-1986 web.archive.org/web/20160304044225
דאצ'יה נובה

| --- | --- |

Dacia Nova, דגם "GT"
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  דאצ'יה (Tehnometal)
 שנות ייצור:  1995–2000
 הרכבה:  רומניה רומניה
 מודל קודם:  דאצ'יה 1300
 מודל אחריו:  דאצ'יה סופרנובה
 מרכב:  Front-engine, front-wheel-drive layout (אנ')
 אורך:  4,030 מ"מ
 רוחב:  1,640 מ"מ
 גובה:  1,390 מ"מ
 משקל:  910-950 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,475 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, 8 שסתומים, 1,397 סמ"ק המפיק 62 כ"ס ב-5,500 סל"ד, יחס דחיסה 9.2:1 (מנוע בנזין)  4 צילינדרים, 8 שסתומים, 1,557 סמ"ק המפיק 72 כ"ס ב-5,000 סל"ד, יחס דחיסה 9.2:1 (מנוע בנזין)
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 5 מהירויות
 מהירות מרבית:  150 קמ"ש (מנוע 1,397 סמ"ק)  160 קמ"ש (מנוע 1,557 סמ"ק בדגם "Nova GT")  165 קמ"ש (מנוע 1,557 סמ"ק בדגם "Nova GTi")
 צריכת דלק:  9.0 ליטר ל-100 ק"מ (בנסיעה עירונית לדגם מנוע 1,397 סמ"ק)  6.0 ליטר ל-100 ק"מ (בנסיעה בינעירונית לדגם  מנוע 1,397 סמ"ק)  11.0 ליטר ל-100 ק"מ (בנסיעה עירונית לדגם מנוע 1,557 סמ"ק, דגם "Nova GT")  6.0 ליטר ל-100 ק"מ (בנסיעה בינעירונית לדגם מנוע 1,557 סמ"ק, דגם "Nova GT")
דאצ'יה נובה (ברומנית: Dacia Nova) היא מכונית משפחתית מתוצרת יצרנית הרכב הרומנית דאצ'יה אשר יוצרה בין השנים 1995–2000.
מאפיינים

5 נוסעים.
5 דלתות בסגנון "Liftback".
מנוע בנזין קדמי.
מנוע הנעה קדמית.
תאוצה בין 0-100 קמ"ש היא 18.0 שניות. (מנוע 1,397 סמ"ק)
תאוצה בין 0-100 קמ"ש היא 17.0 שניות (מנוע 1,557 סמ"ק).
דגמים

"Nova 1.4L".
"Nova GLi".
"Nova GT".
"Nova GTi".
מנועים

1.4 ליטר.
1.6 ליטר.
תמונות

"דאצ'יה נובה"
"דאצ'יה נובה"
"דאצ'יה נובה" דגם "GT" - מבט לתא הנהג
"דאצ'יה נובה"
"דאצ'יה נובה" דגם "GT"
ראו גם

דאצ'יה
דלתא (רכב)
דאצ'יה לוסטון
דאצ'יה סולנזה
דאצ'יה סופרנובה
הערות שוליים

↑  "דאצ'יה נובה" web.archive.org/web/20100705132649
↑  "דאצ'יה נובה" topspeed.com/cars/dacia-nova
↑  Liftback - דלת המטען האחורי אופקית יותר מאשר בסגנון "hatchback". בזמן פתיחת הדלת, הדלת מורמת כלפי מעלה
↑  "דאצ'יה נובה" מנוע 1.4 - מפרט carinfo.autold.com/car-dacia_nova-14
↑  "דאצ'יה נובה" 1.6 - מפרט carinfo.autold.com/car-dacia_nova-16.html
בליה עירונית

בליה עירונית ברחוב ברוד ברוצ'סטר, ניו יורק
בלָיה עירונית היא תהליך שבו רקמות אורבניות (בתים בודדים או אזורים שלמים) עוברות פחת, ומתנוונות לאורך זמן רציף כלשהו אם כתוצאה מנטישת אוכלוסייה או מהיחלשות סוציולוגית שלה. בליה עירונית על-פי רוב תקרין על אזורים סמוכים אם אינה נעצרת בזמן.
סימני ההיכר הבולטים של התופעה הם נסיגת תשתיות בנייה, התפוררות של חזיתות והיעדר תנועת מסחר אל תוך השכונה. סימני היכר חברתיים יכולים לכלול התרוקנות של האזור מתושבים בעלי יכולת והישארותם של חלשים; גידול בעבריינות וביטויים נוספים שנובעים מגודש של מצוקה. אלה מלווים בסימנים כלכליים 'אובייקטיביים', שהמובהק בהם הוא ירידה של שווי הדירות לקרקעית.
תהליכי קורוזיה אורבנית קורים בסביבה ישנה, לא נוחה מבחינה תחבורתית - או לחליפין כזו שממוקמת בצד כבישים מהירים, פעמים רבות התהליך מועצם על ידי מתחים סוציולוגיים מגוונים ותחושות של אפליה שהיא לעיתים ממסדית; האוכלוסייה במקום תחוש שאין לה הזדמנויות כמו לחלקים אחרים במרחב העירוני המקיף אותה ותפתח אפאתיה ופסימיות. מרכיב זה נפגש עם שיקולי עדיפות מצד הרשות המקומית, שמטעמים שונים, בהם שמרנות, מייעדת את תקציבה אל החלקים המפותחים-ממילא וכך מעמיקה את הזנחת הרבעים החלשים.
בחלק מהמקרים תהליך הדעיכה משקף אי-יציבות לאומית או חל בעקבות פגיעה כתוצאה ממלחמה או אסון טבע.
במרוצת המאה ה-20 חלה בליה עירונית ברבים ממרכזי הכרכים במערב ובאופן ספציפי בשכונות בפאתי מרכז העיר, שהפכו ל"סלאמס" או נמצאו בסכנה כזו, ולקראת סוף המאה ניכרה התעוררות של עשייה נגדית לתופעה ובדוגמאות רבות המגמה השלילית לא רק נעצרה אלא חלה בה התהפכות.
היום מקובל לזהות מבעוד מועד תסמינים של בליה ואדריכלים משמשים כחלוצים לפני המחנה כמעט בכל מהלך של תכנון אלטרנטיבי תוך החלת עקרונות של שיתוף התושבים.
תהליכים עירוניים שעוצרים בליה יכולים להיות השקעה מצד הרשות המקומית או המדינה - על ידי שיפור התשתיות, שיקום חזיתות ו/או החלת חוקי שימור על אחד או יותר מהמבנים, אקט שמקרין על הסביבה הקרובה ויכול לבלום עזיבה של אוכלוסייה חזקה (ועשוי אף להניע תהליך של ג'נטריפיקציה), לצד החלת תוכניות ומיזמים חברתיים - שמטרתם לתת מענה לתחושות השליליות של התושבים ולדחוף אותם לפעולה חיובית ובכך לגרום להם להפסיק להזניח את האזור שבו הם גרים, ומהצד השני - יכול לקרות תהליך עצמאי של ג'נטריפיקציה, על פי רוב הוא יתוגבר על ידי 'אופנתיות' שתחול יש-מאין על האזור, או, יצירת פופולריזציה שלו באמצעות קישור – אם ברמת התכנון או בתקשורת – אל פרט היסטורי אותנטי-לכאורה שנתפס כמקובל בציבור של אותה העת או כל "באז" אמנותי שהוא לעיתים פיקטיבי ותכליתו שיווקית. מהלך זה עשוי להביא לתנודות דרסטיות כלפי מעלה בדימויו של הרובע ובשווי הנכסים בו, אולם ברוב המוחץ של המקרים גם הוא לא יכול להתהוות בחלל ריק בלי כל דחיפה ממסדית, וזו אפשרית רק בתנאי שחשיבותו של המקום תוכר אכן על ידי הרשויות.
דוגמאות לתהליך האמור הן רובע הנמל של בואנוס איירס, "מזח 17" בניו יורק ו"פּוֹנְטֶה סיטי" ביוהנסבורג, לצד אתרים אירופים רבים כמדריד וערים ותיקות אחרות.
בישראל דוגמאות לא מעטות של בליה עירונית בשלבים שונים, בכל הערים הגדולות. פרויקט שיקום שכונות הוא המפעל העיקרי מטעם המדינה שייעודו לשקם אזורים עירוניים נפגעי-בליה. תנועות ויזמויות פרטיות, לעיתים בשיתוף הקהילה, ידועות בארץ כבעלות משקל רב בשינוי דפוסים באזורים אורבניים מסוימים, עם זאת נכון לראשית המאה ה-21 אלה נראים כמוגבלים לאזור גוש דן.
ראו גם

התחדשות עירונית
סגרגציה גאוגרפית
שכונת מצוקה
מונחון גאוגרפיה עירונית
קמילה בורדונבה

| --- | --- |

 לידה:  4 בספטמבר 1984 (בת 40) פאלומר, בואנוס איירס, ארגנטינה 
 סוגה מועדפת:  פופ רוק 
 מדינה:  ארגנטינה 
 תקופת הפעילות:  1987–2012 (כ־25 שנים)
 פרופיל ב-IMDb
 
קמילה בורדונבה רולדן (בספרדית: Camila Bordonaba Roldán; נולדה ב-4 בספטמבר 1984; גראן בואנוס איירס, ארגנטינה) הידועה בשם קמילה בורדונבה, היא שחקנית, זמרת-יוצרת, דוגמנית-עבר ובמאית תיאטרון ארגנטינאית.
בורדונבה מוכרת בעיקר בתפקידיה בטלנובלות הארגנטינאיות של כריס מורנה: "קטנטנות", "המורדים" ו"פלוריסיינטה".
ביוגרפיה

בשנת 1996, כאשר הייתה בת 12, לוהקה לטלנובלת הילדים המצליחה "קטנטנות", שם גילמה את פטו בעונות 2–4, ואת קמילה בעונות 5–7. לאחר סיום צילומי העונה השביעית, השתתפה בורדונבה לראשונה בחייה בסרט קולנוע, "קטנטנות: הסרט". הטלנובלה "קטנטנות" זכתה להצלחה רבה גם בישראל, ולאחר צילומי הסרט, הגיעה בורדונבה לישראל יחד עם פליפה קולומבו, ממשתתפי הסדרה.
בשנים 2002–2003 השתתפה בורדונבה בטלנובלה "המורדים", יחד עם בנחמין רוחאס בן זוגה שם גילמה את מריצה ספיריטו דמות ראשית שתוארה כפרובוקטיבית. גם טלנובלה זו זכתה להצלחה רבה בארץ, ויחד עם מספר משתתפי "המורדים" הגיעה בורדונבה לישראל פעמיים לסיבובי הופעות. כמו כן, לקחה בורדונבה חלק בלהקת ארווי (Erreway), שהוקמה בזמן הפקת סדרת "המורדים" וכללה עוד שלושה מהשחקנים הראשיים בסדרה: פליפה קולומבו, בנחמין רוחאס ולואיסנה לופילטו. נוסף על כך, לסדרה זו הופק סרט קולנוע, ששמו "המורדים: המסע אל החלום", אשר הופץ גם בישראל.
בשנת 2004 השתתפה בורדונבה בטלנובלה "פלוריסיינטה" כפלומה.
בשנת 2005 כיכבה יחד עם גוסטבו ברמודס בטלנובלה "אהבת נעורים", שם גילמה את סיסי. הסדרה לא הצליחה בארגנטינה, ולכן הופסקה מוקדם מן הצפוי.
בשנת 2006 השתתפה בטלנובלה "הגלדיאטורים של פומפז'ה", שלא זכתה להצלחה, והסתיימה לאחר 24 פרקים בלבד.
בשנת 2007 השתתפה בטלנובלה "משפחת פיירו", שם גילמה את דמותה של קרינה, לצדם של אוסבלדו לפורט, מריאנו מרטינס ופליפה קולומבו.
בשנת 2008 שיחקה ב-"Atraccion X4" את דמותה של מלנה, לצדה של לואיסנה לופילטו.
בשנת 2010 הקימה בורדונבה להקה בשם "LA MISS TIJUANA" עם פליפה ווילי לורנזו.
בשנת 2011 כיכבה בסרט "Penumbra" לצד כריסטינה ברונדו. בסרט גילמה קמילה את דמותה של ויקטוריה.
חיים אישיים

בורדונבה נולדה באל פאלומר, גראן בואנוס איירס, ארגנטינה כבת זקונים לנורה וחואן קרלוס בורדונבה, ולה שני אחים גדולים, רודריגו ומלינה.
בשנים 1998–2004 בזמן הסדרה "קטנטנות" ו "המורדים" הייתה בזוגיות עם השחקן בנחמין רוחאס.
בשנת 2012 פרשה בורדונבה מעולם המשחק, ועברה לברילוצ'ה עם בן זוגה, ממנו נפרדה מאוחר יותר.
רפורמיסטים איראנים

| --- | --- |

מוחמד ח'אתמי, מראשי הרפורמיסטים. תקופתו כנשיא איראן, בין 1997 ל-2005, מכונה "עידן הרפורמה".
 מדינה:  איראן 
 אידאולוגיות:  רפורמיזם, דמוקרטיה אסלאמית, תנועות ליברליות באסלאם 
 מטה:  טהראן 
 
הרפורמיסטים (בפרסית: اصلاح‌ طلبان, תעתיק מדויק: אצלאחטלבאן) הוא פלג פוליטי באיראן. מדובר במספר ארגונים, שפועלים במסגרת המג'לס (הפרלמנט האיראני), והבחירות לנשיאות המדינה. כוחם של הרפורמיסטים מוגבל יחסית, שכן עקרון "שלטון חכם ההלכה" מעניק סמכות בלתי מוגבלת למנהיג העליון.
בהכללה, הרפורמיסטים תומים בהרחבת הדמוקרטיה והחברה האזרחית האיראנית, וברעיונות של חירות וזכויות אדם, תוך התנגדות לנוכחות הרבה של מונחים כמו "ג'יהאד", ו-"מות קדושים" בשיח הציבורי. עם זאת, רובם ידגלו בשינוי מבפנים, מתוך מוסדות הרפובליקה האיסלאמית, ולאו דווקא יתמכו בחילון מלא של החברה.
ארגון הגג והקואליציה המרכזית בתוך התנועה נקראת "המועצה לתיאם חזית הרפורמות", עם זאת, ישנן קבוצות שלא סרות למרות המועצה.
שתי הקדנציות של הנשיא מוחמד ח'אתמי בין 1997 ל-2005 מכונות "עידן הרפורמה". תומכי ח'אתמי מכונים "תנועת השני בח'וראד", על שם יום היבחרותו לפי לוח השנה האיראני. גם הנשיא חסן רוחאני, שכיהן בשנים 2013–2021, וכן הנשיא הנוכחי, מסעוד פזשכיאן, שנבחר בשנת 2024, מזוהים כרפורמיסטים.
ארגונים

לעיתים, תנועת הרפורמה מכונה תנועת השני בח'וראד. הכינוי מתייחס לכלל תומכי הנשיא ח'אתמי שנבחר בשנת 1997, ולעיתים, מתייחסת ספציפית לקואליציה של 18 קבוצות ומפלגות. המפלגות הרפורמיסטיות המוכרות ביותר הן:
חזית ההשתתפות באיראן האסלאמית: המפלגה המזוהה ביותר עם הנשיא ח'אתמי, שתוארה כחברה הדומיננטית ביותר בתנועת השני בח'וראד ב-1997.
מועצת אנשי הדת הלוחמים: דמויות מפתח הם מוחמד ח'אתמי, והאדי ח'אמנאי. זו, קמה בשנת 1987, בעקבות פיצול באגודת אנשי הדת הלוחמים, שהייתה, בשנות ה-80, הארגון הפוליטי היחיד במדינה. בתחילה, היא ייצגה את הפלג הקיצוני והפופוליסטי באגודת אנשי הדת הלוחמים, אך החל משנת 2007, המפלגה דוגלת בהגבלות על כוח הפקידות בפוליטיקה האיראנית ובהרחבה מוגבלת של חירויות הפרט, באופן ש-"לא יוביל לחילוניות וליברליזם". המפלגה טענה בעבר כי המהפכה האיראנית "סטתה ממטרותיה".
ארגון המוג'הדין של המהפכה האסלאמית באיראן: ארגון בעל נטייה סוציאליסטית, שמתואר כרדיקלי בענייני כלכלה, אך יחסית ליברלי בענייני תרבות.
ארגונים > רעיונות

יסודות הרעיונות הרפורמיסטיים נטועים בפעילותם של מספר אינטלקטואלים איראנים. אחת הדמויות החשובות בה היא עבד אל-כרים סורוש, שהיה במשך שנים רבות הקול היחיד שביקר בפומבי את מדיניות המשטר, בהרצאותיו באוניברסיטת טהראן. הנוכחים באותן הרצאות יצרו את גרעינה של תנועת השני בח'וראד. דמות חשובה נוספת היא סעיד חג'ריאן, התאורטיקן הראשי מאחורי התנועה והאסטרטג הראשי במחנה של ח'אתמי .
ארגונים > תומכים

הליבה של התנועה הרפורמיסטית מורכבת מאנשי שמאל אסלאמיים, שתמכו במהפכה האיסלאמית, אך ירדו מקרנם ונפסלו מהתמודדות לתפקידים ציבוריים לאחר מותו של האימאם ח'ומייני בשנת 1989. דוגמאות לדמויות כאלה הן עבד אל-כרים סורוש, סעיד חג'ריאן, אכבר גנג'י, עלי אכבר מוחתשמיפור, אברהים אשארזאדה, מוחסן מירדמאדי, ומיר-חוסיין מוסאווי.
התמיכה בח'אתמי בבחירות 1997 הייתה נרחבת, בכלל שדרות החברה, המעמדות, והמחוזות. אפילו חברי משמרות המהפכה האסלאמית, תלמידי הסמינר התאולוגי בעיר הקודש השיעית קום וחברי בסיג' הצביעו עבורו. עם זאת, מרבית תומכיו הגיעו ממעמד הביניים - סטודנטים, נשים ופועלים עירוניים.
אירועים מרכזיים > בחירות 1997 לנשיאות

התנועה החלה עם ניצחונו המפתיע של מוחמד ח'אתמי, ב-23 במאי 1997, לנשיאות עם כמעט 70% מהקולות.
ח'אתמי נחשב לנשיא הרפורמיסטי הראשון של איראן. הקמפיין שלו התמקד בשלטון החוק, דמוקרטיה והכללת כל האיראנים בתהליך קבלת ההחלטות.
אירועים מרכזיים > ניסיון התנקשות בסעיד חג'ריאן

זמן קצר לאחר עלייתה של תנועת השני בח'וראד, במרץ 2000 התבצע ניסיון התנקשות בסעיד חג'ריאן, האסטרטג הראשי של המחנה הרפורמיסטי. הוא נורה בפניו על סף דלת מועצת העיר של טהראן על ידי חמוש שנמלט על אופנוע עם שותף. הכדור חדר דרך לחיו השמאלית וננעץ בצווארו. הוא לא נהרג אך היה בקומה במשך זמן מה. במהלך התרדמת שלו, קבוצות של צעירים שמרו במשמרות על בית החולים סינה, שם טופל. עקב פציעה זו, חג'ריאן משתמש כעת במקל הליכה, וקולו מעוות.
התוקף המורשע, סעיד אסגר, שהיה חבר במיליציית הבסיג ', הואשם ברצח, אך לפי דיווחים, ריצה רק חלק קטן מעונש המאסר ל-15 שנים שהוטל עליו.
אירועים מרכזיים > בחירות 1999 לרשויות המקומיות

מועמדים רפורמיסטים קיבלו 75% מהקולות בבחירות המקומיות של 1999.
אירועים מרכזיים > משבר ה-18 בטיר (1999)

ב-9 ביולי 1999 (ה-18 בחודש טיר, לפי לוח השנה האיראני), התרחשה הפגנה במעונות של אוניברסיטת טהראן בתגובה לסגירת עיתון סלאם בידי הממשלה. ההפגנה הסתיימה באלימות ובמוות של אזרח איראני צעיר לצד נפגעים רבים. ההפגנות נמשכו במשך כמה ימים, והתפשטו לרוב הערים באיראן, וליותר מתשעים וחמש מדינות ברחבי העולם. באותה תקופה, אלה היו ההפגנות הגדולות ביותר באיראן נגד הממשלה מאז המהפכה האסלאמית ב-1979. שלושה חודשים אחרי ההפגנות, שהותקפו בידי קבוצת מיליטנטים רדיקלית, נאם הנשיא ח'אתמי נאום, שהגן על תוכניותיו לרפורמה, אך קרא לשמור על יסודות הממשל. הוא קרא לשינוי השיטה מבפנים, תוך שמירה הן על האלמנט האיסלאמי, והן על האלמנט הרפובליקני.
אירועים מרכזיים > יום המחאה הלאומי ה-18 בטיר (2003)

בשנת 2003, קבוצת הסטודנטים המובילה באיראן למען הדמוקרטיה, דפתאר-א תחקים-א-והדאת, קראה ליום מחאה לאומי ב-18 בטיר כדי להנציח את המחאה של 1999. יש הסוברים שהכישלון של המחאה הזו הביא מכה אנושה לתנועת הרפורמה.
לפי העיתונאי אפשין מולאווי(אנ'), איראנים רבים קיוו שהיום יוביל להתקוממות גדולה, אך במקום זאת ההפגנות דוכאו באלימות, תוך שימוש בשיטת "מקל וגזר". בנוסף להפגנת כוח ומספר רב של מחסומים, המדינה שיבשה את שידורי הטלוויזיה הלויניים, ואף אפשרה, באופן שקורה לעיתים רחוקות בלבד, לקיים הופעות פופ בחוץ, כדי להניא צעירים מלהפגין.
אירועים מרכזיים > הפרלמנט השישי (2000)

לבחירת לפרלמנט שנערכו בשנת 2000, זכו הרפורמיסטים לרוב - 69.25% מהמצביעים, כ-26.8 מיליון, מתוך 38.7 מיליון המצביעים שהצביעו בסיבוב הראשון. בסופו של דבר זכו הרפורמיסטים ב-195 מתוך 290 המושבים במג'לס.