stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שיטת ניוטון-רפסון
הערות שוליים

↑  Peter Henrici, Applied and Computational Complex Analysis, 1974
↑  Gilbert Strang, A Chaotic Search for i, The College Mathematics Journal 22, 1991-01-01, עמ' 3–12 doi: 10.1080/07468342.1991.11973353
↑  Curt McMullen, Families of Rational Maps and Iterative Root-Finding Algorithms, Annals of Mathematics 125, 1987, עמ' 467–493 doi: 10.2307/1971408
| חשבון אינפיניטסימלי |
| --- | --- | --- |
| מושגי יסוד | חשבון אינפיניטסימלי • סדרה • סדרה מתכנסת • גבול • סדרת קושי • טור • אינפיניטסימל • שדה המספרים הממשיים • ערך מוחלט • אי-שוויון המשולש • אי-שוויון קושי-שוורץ |  |
| פונקציות | פונקציה • גרף פונקציה • פונקציה ליניארית • פונקציה מונוטונית • נקודת קיצון •נקודת פיתול •נקודת אוכף • פונקציה קעורה • פונקציה קמורה • פונקציה רציפה • פונקציה רציפה במידה שווה • נקודת אי רציפות • נגזרת • טור טיילור • סדרת פונקציות • התכנסות נקודתית • התכנסות במידה שווה |  |
| משפטים | משפט בולצאנו-ויירשטראס • משפטי ויירשטראס • משפט קנטור • משפט ערך הביניים • משפט פרמה • משפט רול • משפט הערך הממוצע של לגראנז' • משפט הערך הממוצע של קושי • משפט דארבו • כלל השרשרת • כלל הסנדוויץ' • כלל לופיטל • משפט שטולץ • אריתמטיקה של גבולות |  |
| האינטגרל | אינטגרל • אינטגרל לא אמיתי • אינטגרל רב-ממדי • המשפט היסודי של החשבון הדיפרנציאלי והאינטגרלי • אינטגרציה בחלקים • שיטות אינטגרציה |  |
| אנליזה מתקדמת | פונקציה מרוכבת • אנליזה וקטורית • שיטת ניוטון-רפסון • משוואה דיפרנציאלית • טופולוגיה • תורת המידה |  |
אנליזה מתמטית • אנליזה וקטורית • טופולוגיה • אנליזה מרוכבת • אנליזה פונקציונלית • תורת המידה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007536791105171  LCCN: sh92005466 
הדמיה של שיטת ניוטון
נקודות משיכה עבור  x^{5}-1=0. נקודות כהות יותר משמעותן כי נדרשות יותר איטרציות כדי להתכנס.
תקלה היימנות (מלך גוג'ם)

תכלה היימנות (1847 - 10 בינואר 1901) היה מושל גוג'ם ולאחר מכן גם מלכָּהּ.
חייו

היימנות נולד בשם "אדל תסמה" בנו בכורו של דג'זמץ' תסמה גושו מושל גוג'ם מאשתו וויזרו מאסקב בשנת 1852.
תסמה כיהן כמושל מוקוראר ב-1870 במאי אותה השנה זכה לתואר דג'זמץ' וחודשיים לאחר מכן ביוני קודם לתואר ראס לאחר שדודנו דג'זמץ' דסתה גוואלו הנהיג מרד נגד הקיסר תקלה גיורגיס השני לאחר מכן תקלה היה זה שהרג את מושל גוג'ם דסתה תדלה ומינה את עצמו למושל גוג'ם ב-14 ביולי 1874 ויותר מאוחר מינוי עצמי זה התקבל על ידי הקיסר יוהנס הרביעי תקלה יותר מאוחר מונה למלך גוג'ם על ידי אותו הקיסר בטקס הכתרה בדברה תבור ב-21 בינואר 1881.
בתקופת שלטונו של יוהנס, מחלוקת על טריטוריות עם מנליכ מלך שוואה הובילה לקרב אמבבו בו גוג'ם הפסידה והיימנות יחד עם בניו נשלחו לאנטוטו, והקיסר העניש ויישב את הסכסוך ביניהם. לאחר מותו של יוהנס בקרב מתמה, תקלה היימנות העביר את נאמנותו למנליק.
בשנת 1896, תקלה היימנות נלחם בקרב אדווה נגד האיטלקים ולצד מנליק.
לתקלה היימנות היו לפחות חמישה בנים: בזבך, היילו, בלאוו, מנטוואב, ויאובדר. בנו היילו תקלה היימנות, ירש אותו כמלך גוג'אם.
הערות שוליים

↑  Mockler, Haile Sellassie's War, p. 385
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: דסתה תדלה | מושל גוג'ם  14 ביולי 1874 - 21 בינואר 1881 | הבא: - |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: - | מלך גוג'ם  21 בינואר 1881 - 10 בינואר 1901 | הבא: מנגשה אטיקם |
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
תקלה מריאם, קיסר אתיופיה

תכלה מריאם (בגעז: "ተክለ ማርያም", בעברית: "צמח מרים") היה קיסר האימפריה האתיופית בשיא תקופת תור הזהב. תקלה מריאם היה בנו השלישי של הקיסר ניואיה קראסטוס, מריאם יירש את אחיינו אנדראיאס לאחר שזה נפטר בפברואר 1431 תחת שם ההכתרה "ህዝበ ናኝ היזבה נאן".
מנואל דה אלמיידה מזכיר שהצאצאים של תקלה מריאם נלקחו מאמבה גישן על ידי הקיסר זרע יעקב "וגרשו לאדמות חמות היכן שיש הרבה מחלות". כאשר בנו של הקיסר, באדה מריאם, עלה לשלטון הוא ניסה לתקן את הפגיעה הזאת ולאפשר להם לחזור, אך שליחיו לגולים נטבחו. באדה מריאם ציווה לערוף את ראשי 80 מהם, אך מנואל דה אלמיידה כותב שהם עדיין היו תחת השגחה צמודה. מריאם נפטר במאי 1433.
הערות שוליים

↑  F. Beckingham and G.W.B. Huntingford, Some Records of Ethiopia, 1593-1646, p. 101
| השושלת הסולומונית |
| --- | --- | --- |
| תור הזהב | יקונו אמלק • יאגבה ציון • סינפה ערד הרביעי • חיזבה אסגד • קידמה אסגד • ג'ין אסגד • סבא אסגד • וואדם ערד • עמדה ציון הראשון • ניואיה קראסטוס • ניואיה מריאם • דווית הראשון • תוודרוס הראשון • יסחק הראשון • אנדראיאס • תקלה מריאם • סארוו ייאסוס • עמדה ייאסוס • זרע יעקב • באדה מריאם הראשון • אסכנדר • עמדה ציון השני • נהואד |  |
| תקופת השפל | דווית השני • גלאוודיוס • מינאס • סרצה דנגל • יעקב • זה דנגל • יעקב |  |
| ענפים | השושלת הגונדרית • השושלת השאוונית • השושלת התיגראינית • השושלת הגוג'אמית |  |
האימפריה האתיופית
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: אנדראיאס | קיסר האימפריה האתיופית  פברואר 1431 - מאי 1433 | הבא: סארוו ייאסוס |
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה ובנושא אתיופיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
תיאטרון אנסמבל הרצליה

| --- | --- |

בית האזרח, משכנו של אנסמבל תיאטרון הרצליה
 מידע כללי
 סוג:  להקת תיאטרון 
 מיקום:  הרצליה 
 מדינה:  ישראל 
 מייסדים:  חנה מרון, לאורה ריבלין, גדליה בסר 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2000
 תאריך פתיחה רשמי:  2000 
 תאריך פירוק:  4 באפריל 2013
 קואורדינטות:  32°09′57″N 34°50′35″E﻿ / ﻿32.1658552°N 34.8431181°E﻿ / 32.1658552; 34.8431181
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת נתניה מוגדלת) תיאטרון אנסמבל הרצליה(למפת נתניה רגילה) תיאטרון אנסמבל הרצליה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תיאטרון אנסמבל הרצליה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תיאטרון אנסמבל הרצליה  he תיאטרון אנסמבל הרצליהhe תיאטרון אנסמבל הרצליהמפת  __ הרצליה (in English: Herzliya)  __ כפר שמריהו (in English: Kfar Shmaryahu) [‌גוש דן וסביבותיו‌]מצפון: __ רשפון (in English: Rishpon) (מועצה אזורית חוף השרון (in English: Hof HaSharon Regional Council)) מצפון-מזרח: __ רעננה (in English: Ra'anana) ממזרח: __ גבעת ח"ן (in English: Givat Hen) (מועצה אזורית דרום השרון (in English: Drom HaSharon Regional Council)), __ הוד השרון (in English: Hod HaSharon) מדרום: __ רמת השרון (in English: Ramat HaSharon), __ גליל ים (in English: Glil Yam) (מועצה אזורית חוף השרון), __ תל אביב-יפו (in English: Tel Aviv) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
תיאטרון אנסמבל הרצליה היה תיאטרון שפעל בהרצליה בשנים 2000–2013.
היסטוריה

התיאטרון נוסד בשנת 2000, ביוזמתם של השחקנים חנה מרון ולאורה ריבלין והשחקן והבמאי גדליה בסר (שלושתם תושבי הרצליה), ובתמיכתה של ראש עיריית הרצליה, יעל גרמן. בסר שימש כמנהל אמנותי של התיאטרון מיום הקמתו, וביולי 2007 פרש מהתפקיד עקב מחסור בתקציב.
התיאטרון פעל תחילה באוהל שהוקם בסמוך לאצטדיון הכדורגל העירוני, והעלה מופעים גם בבית חיל האוויר שהוקם בעיר, ובספטמבר 2008 עבר למשכן קבע ב"בית האזרח" שבמרכז העיר, ששופץ למענו.
בינואר 2008 מונתה אופירה הניג למנהלת אמנותית של התיאטרון, וביוני 2011 התפטרה מתפקידה. עם זאת, המשיכה לכהן כמנהלת אמנותית בפועל עד לאוקטובר 2011.
באוקטובר 2011 מונה עודד קוטלר למנהל האמנותי של התיאטרון.
ב-4 באפריל 2013 נסגר התיאטרון לאחר שצבר גירעון של מיליוני שקלים.
הערות שוליים

↑  מרב יודילוביץ', טלטלה באנסמבל הרצליה: אופירה הניג פורשת, באתר ynet, 2 ביוני 2011
מרב יודילוביץ', "אנסמבל הרצליה ללא הניג יאבד את משמעותו", באתר ynet, 4 ביוני 2011
↑  מאיה נחום שחל, המנהל האמנותי החדש של אנסמבל הרצליה: עודד קוטלר, באתר כלכליסט, 13 בספטמבר 2011
↑  בשל הגירעונות: אנסמבל תיאטרון הרצליה ייסגר, באתר ynet, 3 באפריל 2013
תומאס קהוראנה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1975 (בן 49 בערך) 
 מוסדות:  אוניברסיטת פוטסדאם  אוניברסיטת אסקס  אוניברסיטת ייל  אוניברסיטת ייל 
 תחומי עניין:  אידיאליזם גרמני, פילוסופיה חברתית, אתיקה, אסתטיקה, אנתרופולוגיה פילוסופית, תאוריה ביקורתית, פסיכואנליזה
 עיסוק:  פילוסוף, מרצה
 הושפע מ:  קאנט, הגל, מרקס
 
תומאס קהוראנה (Thomas Khurana; נולד ב-1975) הוא פילוסוף גרמני. הוא מכהן בתפקיד היו"ר לאנתרופולוגיה פילוסופית (אנ') ולפילוסופיה של הנפש במחלקה לפילוסופיה באוניברסיטת פוטסדם, וכן כמנהל המרכז לפילוסופיה פוסט-קאנטיאנית.
ביוגרפיה

קהוראנה למד פסיכולוגיה, פילוסופיה, סוציולוגיה וספרות השוואתית באוניברסיטת בילפלד (אנ') ובאוניברסיטה החופשית של ברלין, וקיבל תואר דוקטור לפילוסופיה מאוניברסיטת פוטסדם.
בשנים 2005–2009 קהוראנה היה מלגאי בפוסטדם ושימש כרכז המדעי של תוכנית הדוקטורט "צורות חיים וידיעה של חיים".
מ-2009 עד 2014, הוא היה מלגאי ב-Cluster of Excellence Normative Orders באוניברסיטת גתה בפרנקפורט. קהוראנה מילא תפקידי הוראה באוניברסיטת לייפציג ובאוניברסיטת גתה. הוא הצטרף לבית הספר לפילוסופיה באוניברסיטת אסקס, שם היה שותף לניהול פרויקט של האיחוד האירופי בנושא "הקומדיה של פילוסופיה פוליטית".
בשנים 2017–2020 הוא היה עמית במחלקה לפילוסופיה באוניברסיטת ייל.
קהוראנה היה גם מרצה אורח בניו סקול (2009), עמית באוניברסיטת שיקגו (2010–2011), מרצה אורח באוניברסיטת ייל (2021).
מחקר

קהוראנה מחשיב את עצמו פילוסוף פוסט-קנטיאני: "במובן הכפול, שיהיה קשה לבטא את שאלותי מבלי להשתמש בדרכים קנטיאניות להציג את הבעיה, ובאותה מידה קשה לנסח את תשובותי, מבלי ללכת מעבר למה שמקובל על קנטיאני טוב".
תחומי התמחותו הם: אידיאליזם גרמני ובפרט קאנט והגל, פילוסופיה חברתית, אתיקה, אסתטיקה, אנתרופולוגיה פילוסופית, תיאוריה ביקורתית ופסיכואנליזה.
מחקרו הנוכחי עוסקים באמנות של "טבע השני", הכרה-עצמית ואובייקטיביות-עצמית, החברתיות בצורת החיים האנושית והפילוסופיה של האנתרופוקן.
ביבליוגרפיה נבחרת > ספרים > מונוגרפיות

Die Dispersion des Unbewussten. Freud – Lacan – Luhmann. Gießen 2002, ISBN 3-89806-124-8. (Reviewed in literaturkritik.de and Neue Züricher Zeitung)
Sinn und Gedächtnis. Die Zeitlichkeit des Sinns und die Figuren ihrer Reflexion. München 2007, ISBN 3-7705-4519-2. (Reviewed in Deutsche Zeitschrift für Philosophie, Allgemeine Zeitschrift für Philosophie and Philosophische Rundschau)
Das Leben der Freiheit. Form und Wirklichkeit der Autonomie. Berlin 2017, ISBN 978-3-518-29798-8.(Reviewed in Zeitschrift für philosophische Literatur as well as Universa. Recensioni di filosofia, Deutsche Zeitschrift für Philosophie, Hegel-Studien, and Hegel-Bulletin)
ביבליוגרפיה נבחרת > ספרים > בעריכתו

Recognition and the Second Person, guest edited special issue of the European Journal of Philosophy 29:3 (2021).
Negativität: Kunst – Recht – Politik, co-edited with D. Quadflieg, J. Rebentisch, F. Raimondi, D. Setton, Berlin 2018, ISBN 978-3-518-29867-1. (Reviewed in Zeitschrift für philosophische Literatur)
The Freedom of Life: Hegelian Perspectives (Freiheit und Gesetz III), Berlin 2013, ISBN 978-3-941-36021-1. (Reviewed in Zeitschrift für philosophische Literatur)
Paradoxien der Autonomie (Freiheit und Gesetz I), co-edited with C. Menke, Berlin 2011; zweite Auflage 2019, ISBN 978-3-941360-10-5.
Latenz. 40 Annäherungen an einen Begriff, co-edited with S. Diekmann, Berlin 2007, ISBN 3-16-152398-9.
הערות שוליים

↑  Chair of Philosophical Anthropology and Philosophy of Mind at the University of Potsdam’s Department of Philosophy (Retrieved February 2, 2022); Ministry for Science and Research, Brandenburg, Press Release July 30, 2020 (Retrieved February 2, 2022).
↑   Center for Post-Kantian Philosophy(Retrieved March 27, 2023).
↑  DFG, Project Results of Funded Projects: Cluster of Excellence “The Formation of Normative Orders” (Retrieved February 2, 2022).
↑  CORDIS Research*eu Magazine 105 (2021), “Comedic tricks for more inspired politics” (Retrieved February 2, 2022).
↑  DFG, Funded Projects: Heisenberg Project “Norm and Nature” (Retrieved February 2, 2022).
↑  Humboldt Foundation, Thomas Khurana’s Feodor Lynen Fellowship at the Committee on Social Thought (Retrieved February 2, 2022).
↑  Department of Germanic Languages and Literatures: "Max Kade Visiting Professor Thomas Khurana joins the Faculty“ (Retrieved February 2, 2022).
↑  “Freedom’s Tendency to Get Ahead of Itself”, interview of Thomas Khurana by Richard Marshall for 3am magazine, August 31, 2018 (Retrieved February 2, 2022).
↑  "Researchers at University of Potsdam Report New Data on Philosophy (The Struggle for Recognition and the Authority of the Second Person)". Science Letter: 1267. 3 בספטמבר 2021 – via Gale Academic OneFile. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  “Research Interests” and “Research Projects”, Chair of Philosophical Anthropology and Philosophy of Mind at the University of Potsdam’s Department of Philosophy (Retrieved February 2, 2022).
↑  Critical Theory in Berlin: "People” (Retrieved February 2, 2022).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007344036105171  BnF: cb144961182 (data)  CiNii: DA18820489  GND: 123882060  ISNI: 0000 0000 4581 9969  LCCN: no2007098643  ORCID: 0000-0003-3149-3787  RERO: 02-A027358922  SUDOC: 225631725  VIAF: 22371434   WorldCat (עם VIAF): 22371434 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "תומאס קהוראנה".
תיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער

| --- | --- |
 
תיאטרון אורנה פורת באולם "אהל שם"
 מידע כללי
 סוג:  אולם תיאטרון, חברת תיאטרון 
 על שם:  אורנה פורת 
 מיקום:  תל אביב-יפו 
 מדינה:  ישראל 
 בעלים:  עיריית תל אביב-יפו 
 מייסדים:  אורנה פורת, יגאל אלון 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1970
 תאריך פתיחה רשמי:  1970 
 קואורדינטות:  32°04′01″N 34°46′33″E﻿ / ﻿32.06693889°N 34.77573889°E﻿ / 32.06693889; 34.77573889
 www.porat-theater.co.il
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת תל אביב מוגדלת) תיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער(למפת תל אביב רגילה) תיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער(למפת גוש דן רגילה) תיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער(למפת גוש דן מוגדלת) תיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער  he תיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוערhe תיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוערמפת  מרכז __ תל אביב (in English: Tel Aviv) [‌גוש דן וסביבותיו‌]ממזרח: __ בני ברק (in English: Bnei Brak), __ רמת גן (in English: Ramat Gan), __ גבעתיים (in English: Givatayim) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
הסמליל הישן של התיאטרון אורנה פורת לציון 45 שנות פעילות
תיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער הוא תיאטרון רפרטוארי ישראלי המעלה מחזות המיועדים לילדים ונוער.
היסטוריה

התיאטרון הוקם בשנת 1970 בידי השחקנית אורנה פורת (שהקימה וניהלה קודם לכן את התיאטרון לילדים שליד "הקאמרי", שפעל בשנים 1965–1970), בשיתוף נחום שמיר ושר החינוך, יגאל אלון. התיאטרון הוא מלכ"ר וכל הכנסותיו מיועדות לקידום מטרותיו ומימון פעילותו. הוא זוכה לתמיכת משרד החינוך ונמצא בבעלות עיריית תל אביב-יפו. ייעודו הוא הבאת קהל צעיר וחשיפתו לאמנות התיאטרון, על ערכיה ההומניים, הלאומיים והאוניברסליים במפגש עם יצירה אמנותית.
פעילות התיאטרון נערכה בתחילה באולם ע"ש ירון ירושלמי (אחיו של מיקי ירושלמי - יו"ר התיאטרון) במרכז סוזן דלל. ב-2011 עבר התיאטרון לבניין "אהל שם" ברחוב בלפור בתל אביב-יפו.
בשנת 2010 יזם התיאטרון את "פסטיבל ירון - עולם של תיאטרון". הוא מתקיים בפורים וכולל הצגות בבכורה עולמית, סדנאות ומפגשים עם סופרים.
בשנת 2010 מונו רן גואטה לתפקיד מנכ"ל התיאטרון, וגיל צרנוביץ לתפקיד המנהל האמנותי.
בשנת 2019 מונה השחקן דוד קיגלר לתפקיד מנכ"ל התיאטרון, והמנהלת האמנותית יפעת ית"ח רון מונתה לתפקיד המנהלת האמנותית של התיאטרון.
בכל שנה מועלים בו כ-20 מחזות לפני קהל של כ-400 אלף צופים. הצגותיו מוצגות באולמות תיאטרון בישראל ובחו"ל. לתיאטרון מחלקה חינוכית המעבירה סדנאות, ימי תיאטרון ומפגשים לפני ואחרי ההצגות בשם "תיאטרון סיפור" לבני 2–6.
הערות שוליים

↑  מרים גורן, הילד והתיאטרון: ריאיון עם אורנה פורת לרגל פתיחת התיאטרון לילדים של הקאמרי, דבר, 2 באפריל 1965; תקוה וינשטוק, תיאטרון לילדים ולא תיאטרון ילדים, מעריב, 12 באפריל 1965; נסגרה הבימה לילדים של "הקאמרי", דבר, 19 במאי 1970
↑  מירב קריסטל, גואטה יכהן כמנכ"ל תיאטרון אורנה פורת, באתר ynet, 7 באוקטובר 2010
↑  עינב שיף‏, גיל צ'רנוביץ ינהל אמנותית את תיאטרון אורנה פורת, באתר וואלה, 24 באוגוסט 2010
↑  ברוך הבא למנכ״ל החדש, דוד קיגלר, באתר דף הפייסבוק של תיאטרון אורנה פורת, ‏29 במאי 2019
↑  שמחים ומברכים על כניסתה של יפעת ית"ח רון לתפקיד המנהלת האמנותית של התיאטרון, באתר דף הפייסבוק של תיאטרון אורנה פורת, ‏18 בספטמבר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257216305171  LCCN: no2010091341  VIAF: 124737211   WorldCat (עם VIAF): 124737211 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
תומאס קולמן דו פונט

תומאס קולמן דו פונט (באנגלית: Thomas Coleman du Pont‏; 11 בדצמבר 1863 – 11 בנובמבר 1930) היה מהנדס ופוליטיקאי אמריקאי מגרינוויל, דלאוור. בנוסף, הוא היה נשיא EI du Pont de Nemours and Company, וחבר במפלגה הרפובליקנית שכיהן בחלקים משתי קדנציות כסנאטור ארצות הברית מדלאוור.
ביוגרפיה > ראשית חייו ומשפחתו

דו פונט נולד בלואיוויל, קנטקי. הוא היה בן דודו של הסנאטור האמריקני הנרי א. דו פונט ונין של אלייתייר אירנה דו פונט, מייסד EI du Pont de Nemours and Company. דו פונט למד במכינה באוניברסיטת אורבנה וקיבל תואר הנדסי במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס. בזמן שהותו ב-MIT, הוא הוכנס לאחוות סיגמא צ'י.
הוא התחתן עם בת דודתו, אליס אלסי דו פונט (נכדתו של צ'ארלס הראשון דו פונט), ובשנת 1891 נולדה להם בת, אליס האונספילד דו פונט. ב-1921, אליס הצעירה נישאה לקלייטון דאגלס באק, סנאטור אמריקאי לעתיד ומושל דלאוור לשתי כהונות. היא ירשה את בית משפחתו של אביה, בואנה ויסטה, ובשנת 1965 מכרו אותו בני הזוג למדינת דלאוור תמורת $1. המדינה מפעילה אותו כעת כמרכז הכנסים בואנה ויסטה. הוא התווסף למרשם הלאומי של מקומות היסטוריים בשנת 1971.
ביוגרפיה > קריירה עסקית

דו פונט החל את הקריירה שלו במכרות הפחם של המשפחה, חברת הפחם והברזל המרכזית, ועד מהרה חיפש הזדמנויות במסילות ברזל. בשנת 1894, הוא החל לעבוד כמנהל הכללי של חברת הרכבות ג'ונסון סטריט בג'ונסטאון, פנסילבניה.
עם בני דודיו, אלפרד הראשון דו פונט ופייר דו פונט, תומאס קולמן דו פונט רכש את עסקי הנפץ של המשפחה בדלאוור. הוא כיהן כנשיא מ-1902 עד 1915, ובמהלכן פיקח על רכישות של יותר ממאה מתחרים. הוא היה שחקן מפתח בהקמת חברת האחזקות, EI du Pont de Nemours Company מניו ג'רזי. ב-1907 נתבעה חברת דופונט בגין הפרות של הגבלים עסקיים; הוא מכר את חלקו בעסק ב-1914.
לתומאס קולמן דו פונט הייתה שליטה במלון מקאלפין, קלרידג' אטלנטיק סיטי, ווליק'ס ובתי מלון אמריקאים אחרים. יחד עם לוציוס מ. בומר, נשיא תאגיד Boomer-du Pont Properties Corporation ובעלה של ג'ורג'ינה בומר, דו פונט החזיק במספר מלונות אחרים. ב-1918 הם רכשו את מלון וולדורף אסטוריה בניו יורק, ב-1920 את מלון וילארד בוושינגטון הבירה, וב-1925 רכשה החברה את מלון בלוויו-סטרטפורד בפילדלפיה מיורשיו של המייסד, ג'ורג' ק. בולדט.
בשנת 1915, דו פונט רכש את השליטה בחברת אקוויטי לייף מג'יי. פי. מורגן  והיה אחראי לבניין בניין אקוויטי לייף בניו יורק, בעבר הבניין הגדול ביותר בעיר.
ביוגרפיה > הכביש המהיר דופונט

בשנת 1908, דו פונט הציע דרך מודרנית שעתידה לעבור לאורכה של דלאוור מסלבוויל צפונה לווילמינגטון כחלק מצעד פילנתרופי. כביש זה תוכנן כדי לשפר את הנסיעה ולהביא פיתוח כלכלי למחוזות קנט וסאסקס. הכביש המהיר של דופונט היה אמור להיות מעוצב לפי השדרות הגדולות של אירופה והיה אמור להיות ברוחב של 200 רגל (61 מטרים) המורכב מ-40 רגל (12 מטרים) כביש רחב לרכבים שלצדיהם קווי חשמליות כפולים, 30 רגל (9.1 מטרים) כבישים רחבים לכלי רכב כבדים, 15 רגל (4.6 מטרים) כבישים רחבים לא סלולים לסוסים, ומדרכות. כלי עזר היו אמורים להיקבר מתחת לכבישי הסוסים. הכביש המהיר אמור היה לכלול גם תחנות ניסוי חקלאיות ומונומנטים לצורך מדידות עתידיות. הכנסות עגלות יעזרו לשלם עבור בניית הכביש.
לאחר שנבנו חלקים מהכביש המהיר של דופונט, חלקים אלו תוכננו להיות מועברים למדינה ללא תשלום. Coleman DuPont Road, Inc. הוקם בשנת 1911 והחלה בניית הכביש המהיר של דופונט. כביש דופונט נבנה בסופו של דבר ככביש בטון דו מסלולי ברוחב 60 רגל (18 מטרים) עם 32 רגל (9.8 מטרים) כביש רחב.
מחלקת הכבישים המהירים של מדינת דלאוור השתלטה על הבנייה וכביש דופונט הושלם ב-1923 כשהקטע האחרון ליד אודסה הסתיים. כביש דופונט היה ברכה לדרום דלאוור, שבעבר היה מבודד כלכלית מהערים הגדולות בצפון מזרח. יחד עם עליית הרכב, הכביש המהיר זירז את צמיחתם של חופי דלאוור על ידי שיפור ניכר בגישה לחוף עבור תיירים מצפון דלאוור ומחלקים סמוכים של המגלופוליס של צפון מזרח ארצות הברית. דרום דלאוור גם התפתחה לאזור חקלאות מרכזי של משאיות בשל הגישה הרבה יותר לשווקים עירוניים. לא הסתמכו עוד באופן מלא על מסילות הברזל להובלת הסחורה שלהם, חקלאים במחוזות סאסקס וקנט יכלו לשווק את הפירות, הירקות והתרנגולות שלהם ישירות לצרכנים בצפון.
הכביש המהיר של דופונט הפך ל-US 113 בין סלביוויל לדובר ו-US 13 בין דובר לווילמינגטון.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

דו פונט פרש מפעילות עסקית ב-1915 והיה מעורב בפוליטיקה של המפלגה הרפובליקנית, כחבר בוועדה הלאומית הרפובליקנית מ-1908 עד 1930. תחת הנהגתו התרחש בעיקר האיחוד של הרפובליקנים של האיחוד והרפובליקנים הרגילים שחזרו יחד ובנו את המפלגה הרפובליקנית של דלאוור המודרנית.
דו פונט מונה לסנאט האמריקני ב-7 ביולי 1921, כדי למלא את המשרה הפנויה שנגרמה בעקבות התפטרותו של הסנאטור האמריקני ג'וזיה או. וולקוט. במהלך קדנציה זו כיהן עם הרוב הרפובליקני בקונגרס ה-67. עם זאת, הוא הפסיד בבחירות להשלים את הקדנציה בבחירות מיוחדות ב-7 בנובמבר 1922. באותו יום הוא גם הפסיד בבחירות לכהונה המלאה שאחריה, ובשני המקרים הפסיד לדמוקרט תומאס פ. בייארד הבן, עורך דין מווילמינגטון שהיה נשוי לאחד מבני דודיו של דו פונט.
דו פונט נבחר לסנאט האמריקני בשנת 1924, כשהוא מביס את הסנאטור הרפובליקני המכהן ל. הייזלר בול על המועמדות, והמשיך להביס את הדמוקרט ג'יימס מ. טוננל, עורך דין בג'ורג'טאון, דלאוור. במהלך קדנציה זו כיהן עם הרוב הרפובליקני בקונגרס ה-69 וה-70, עד שבעיות בריאות גרמו לו להתפטר.
בסך הכל, דו פונט כיהן בשתי קדנציות נפרדות, האחת מ-7 ביולי 1921 עד 21 בנובמבר 1922, בתקופת ממשלו של נשיא ארצות הברית וורן ג'י הרדינג, והשנייה מ-4 במרץ 1925 עד 9 בדצמבר 1928, במהלך ממשלו של נשיא ארצות הברית קלווין קולידג'. בשנת 1927, הוא הציג הצעת חוק שהציעה לבנות "כביש מהיר מחוף לחוף, ברוחב חמש מאות רגל, ישיר ככל האפשר מהאוקיינוס האטלנטי לחוף האוקיינוס השקט". עם זאת, הכביש המהיר המוצע הזה מעולם לא נסלל, בין השאר בשל הלחצים הכלכליים של השפל הגדול.  שנות חייו המאוחרות התאפיינו בהשתמעותו בשערוריית טיפוט דום, ובתביעות משפטיות על עסקאות נדל"ן שונות בפלורידה. בשנת 1922, דו פונט ואשתו תרמו רכוש במפרץ צ'ספיק במרילנד למועצת דל-מאר-ווה של הצופים של אמריקה לצורך פיתוח מה שידוע כיום כמחנה רודני.
ביוגרפיה > מותו

דו פונט סבל מסרטן הגרון ומת ב-11 בנובמבר 1930 בווילמינגטון, דלאוור. הוא נקבר בבית הקברות דו פונט דה נמור בגרינוויל, דלאוור.
הערות שוליים

1 2  "T. Coleman du Pont, Ex-Senator, is Dead". New York Times. 12 בנובמבר 1930. p. 19. נבדק ב-21 ביולי 2007. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Buena Vista History" (PDF). State of Delaware. אורכב מ-המקור (PDF) ב-4 במרץ 2016. נבדק ב-21 בינואר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "COLEMAN DU PONT PURCHASES THE WALDORF-ASTORIA". The New York Times. 3 בפברואר 1918. p. 1. נבדק ב-28 בנובמבר 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "DU PONT INTERESTS BUY THE MARTINIQUE". The New York Times. 3 באוקטובר 1919. נבדק ב-28 בנובמבר 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "DU PONT GETS THE WILLARD". The New York Times. 5 במאי 1920. נבדק ב-28 בנובמבר 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "T.C. DU PONT BUYS EQUITABLE LIFE". The New York Times. 1 ביוני 1915. p. 1. נבדק ב-28 בנובמבר 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "EQUITABLE SITE BRINGS $14,000,000". The New York Times. 13 באוגוסט 1912. p. 1. נבדק ב-28 בנובמבר 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Delaware State Highway Department Annual Report" (PDF) (1958 ed.). Dover, Delaware: Delaware State Highway Department. 1958: 4–13. נבדק ב-13 בנובמבר 2014. {{cite journal}}:  (עזרה); Cite journal requires |journal= (עזרה)
↑  "Annual Report of the State Highway Department" (PDF) (1925 ed.). Dover, Delaware: Delaware State Highway Department. 31 בדצמבר 1925: 17. נבדק ב-18 בנובמבר 2010. {{cite journal}}:  (עזרה); Cite journal requires |journal= (עזרה)
↑  Axline, Jon (22 בינואר 2024). "A Massive Undertaking: Constructing Montana's Interstate Highways, 1956–1988". Montana: The Magazine of Western History. 63 (3): 46–96. JSTOR 24416216. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "Boy Scouts Give Thanks for Gift". Wilmington Morning News. 17 בנובמבר 1927. p. 13. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 5423 9720  LCCN: nr92018059  SNAC: w6hh6mpb  US Congress: D000560  VIAF: 19542076   WorldCat (עם VIAF): 19542076 
אליס אלסי דו פונט
קולמן דו פונט במשרדו בסנאט
תומא קרמואה

תומא קרמואה (בצרפתית: Thomas Carmoy; נולד ב-16 בפברואר 2000) הוא אתלט בלגי, פעמיים זוכה מדליית ארד באליפות אירופה באולם (טורון 2021 ואיסטנבול 2023) בקפיצה לגובה.
ביוגרפיה

קרמואה נולד וגדל בשרלרואה שבבלגיה.
ביוגרפיה > 2019 > אלוף אירופה עד גיל 20

באליפות אירופה עד גיל 20 שנערכה ביולי בבורוס שבשוודיה זכה במדליית זהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.22 מטר.
ביוגרפיה > 2021 > מדליית ארד ראשונה באליפות אירופה באולם

באליפות אירופה באולם שנערכה במרץ בטורון שבפולין זכה במדליית ארד בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.26 מטר, אחרי מקסים נדסקאו מבלארוס (2.37 מטר) וג'אנמרקו טאמברי מאיטליה (2.35 מטר).