stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דייב מקיי
קריירת משחק > הארטס

מקיי החל את הקריירה בקבוצת הארט אוף מידלות'יאן, אותה אהד מילדותו. הוא חתם בקבוצה בשנת 1952, כשהיה בן 18. בתחילה חתם על חוזה זמני, ועבד במקביל בעבודות נוספות. בנובמבר 1953, במהלך עונת 1953/1954 בליגת העל הסקוטית, ערך מקיי את הופעת הבכורה שלו במדי הארטס, ועד לסיום העונה הוסיף שלוש הופעות ליגה נוספות.
החל מעונת 1954/1955, היה מקיי לשחקן מפתח בקבוצה. הוא הפגין יכולות מגוונות, ובראשן עליונות פיזית ותיקולים חזקים, לצד טכניקה גבוהה. בעונה זו זכתה הקבוצה בתוארה הראשון מזה 48 שנים, כשהניפה את גביע הליגה הסקוטית לאחר ניצחון על מאת'רוול 4-2 בגמר. מקיי שיחק לכל אורך משחק הגמר.
צירופם של אלכס יאנג ובובי קירק לקראת העונה הבאה, הפכו את הארטס לקבוצה דומיננטית יותר, והובילו אותה לזכייה בגביע הסקוטי באותה עונה. דרכה של הארטס לזכייה הייתה מרשימה, וכללה ניצחון 0–4 על גלאזגו ריינג'רס ברבע הגמר וניצחון 1–3 בגמר מול סלטיק.
מקיי השלים זכייה בכל התארים המקומיים שתי עונות אחר כך, כשקבוצתו היית לאלופת סקוטלנד בעונת 1957/1958. הייתה זו עונה שוברת שיאים, כשהארטס צברה 62 נקודות (מתוך 68 אפשריות) בליגה - 13 יותר מסגניתה, הפסידה רק פעם אחת לכל אורך העונה, ושברה הן את שיא השערים לקבוצה בעונה והן את פער השערים הטוב ביותר, כשסיימה במאזן שערים 29–132, סך הכול הפרש שערים של 103. גם עבור מקיי עצמו הייתה זו עונת השיא בקריירה מבחינת שערי ליגה, עם 12 - הרביעי בטיבו בקבוצה באותה העונה.
ענות 1958/1959 הייתה השישית והאחרונה של מקיי בהארטס. על אף שקבוצתו החמיצה את האליפות בשתי נקודות הפרש לריינג'רס וסיימה רק כסגנית האלופה, זכה מקיי בתואר רביעי ואחרון במדי הארטס, גביע הליגה. הארטס, עם מקיי בהרכב, גברה 1–5 על פרטיק ת'יסל במשחק הגמר. עם זאת, עונה זו הייתה רצופת פציעות עבור מקיי. לאחר שהחמיץ את חמשת מחזורי הליגה הראשונים של אותה העונה, שב למגרשים אך נפצע שוב בחודש דצמבר, הפעם לשמונה שבועות. המשחק הראשון שהחמיץ בעקבות פציעה זו היה לאחד המכריעים במאבק האליפות באותה עונה, כשריינג'רס הביסה 0–5 את הארטס. מקיי שב פעם נוספת להרכב בחודש פברואר, ולאחר חודש בהרכב, במרץ 1959 ועוד בטרם תום העונה, נמכר תמורת כ-32 אלף ליש"ט לטוטנהאם הוטספר האנגלית.
בסך הכול בשש עונות ערך מקיי 135 הופעות ליגה במדי הארטס, בהן כבש 25 שערים.
קריירת משחק > טוטנהאם

מקיי ערך את הופעת הבכורה שלו ב-21 במרץ 1959, בניצחונה של טוטנהאם 1–3 על מנצ'סטר סיטי. הוא הספיק לערוך ארבע הופעות ליגה באותה עונה, שהייתה חלשה עבור טוטנהאם והסתיימה במקום ה-18 בלבד.
כבר לאחר עונה אחת, עשתה טוטנהאם תפנית משמעותית והפכה לאחת הקבוצות המובילות באנגליה באותן שנים, בניצוחו של המאמן ביל ניקולסון. בעונת 1960/1961 זכתה טוטנהאם בדאבל, לאחר שהקדימה את שפילד ונסדיי בפעם שמונה נקודות בראש הטבלה, וגברה 0–2 בגמר גביע ה-FA על לסטר סיטי, עם מקיי בהרכב הפותח. טוטנהאם שמרה על הגביע עונה שנייה ברציפות עם ניצחון 1–3 על ברנלי במשחק הגמר.
בזכות הזכייה בגביע, השתתפה טוטנהאם בגביע אירופה למחזיקות גביע לעונת 1962/1963, מה שהפכה לזכייה הראשונה של מקיי בתואר אירופי. מקיי כבש במשחק הגומלין בשלב חצי הגמר בו ניצחה טוטנהאם 1–3 את OFK בלגרד (5-2 בסיכום שני המפגשים), אך נאלץ להחמיץ את משחק הגמר, בו הביסה טוטנהאם 1–5 את אתלטיקו מדריד, עקב פציעה בשרירי הבטן.
בעונת 1963/1964 ניסתה טוטנהאם לשמור על התואר האירופי, ובשלב שמינית הגמר הוגרלה לשחק מול מנצ'סטר יונייטד, מחזיקת הגביע האנגלי. במשחק הראשון בבית כבש מקיי את השער הראשון בניצחונה של טוטנהאם 0–2. הגומלין באולד טראפורד ב-10 בדצמבר 1963 היה לערב טראגי עבור מקיי, כשכבר בדקה השמינית נפצע קשה בתיקול עם נואל קנטוול ממנצ'סטר ושבר את רגלו השמאלית. בהיעדרו, ספגה טוטנהאם צמד שערים מבובי צ'רלטון ברבע השעה האחרונה, נוצחה 1–4 והודחה מהמפעל. מקיי עצמו סיים את העונה באותו הערב, ונאלץ להיעדר מהמגרשים במשך תשעה חודשים. מקיי ניסה לחזור לשחק ב-12 בספטמבר 1964, כשהצטרף לקבוצת המילואים של המועדון על מנת לחזור לכושר. באותו המשחק פגשו מילואי טוטנהאם את שרוסברי טאון, ובמהלכו שבר מקיי את אותה העצם ברגלו השמאלית פעם נוספת, ולא שב לשחק עוד באותה העונה. בסך הכול נעדר עונה וחצי ממשחקי הקבוצה.
מקיי שב למגרשים בפתיחת עונת 1965/1966, שהייתה נטולת פציעות עבורו והסתיימה עם 41 הופעות ליגה ושישה שערים. באותה העונה צולם על ידי הדיילי מירור במהלך עימות על המגרש עם בילי ברמנר מלידס יונייטד. בתמונה נראה מקיי כשפניו מעוותות מכעס והוא אוחז בחולצתו של ברמנר. תמונה זו הפכה לאיקונית באותן השנים בכדורגל האנגלי, אך מקיי לא אהב אותה מכיוון שלדעתו הוא נראה בה כבריון. הוא הסביר לאחר מכן כי הגיב כך מכיוון שברמנר כיוון את תיקוליו לרגלו השמאלית אותה שבר פעמיים, גם כשזו הייתה הרחוקה מברמנר.
בעונת 1966/1967 זכה מקיי בתואר המשמעותי האחרון עם טוטנהאם, הגביע האנגלי, כשגברה על צ'לסי 2-1 במשחק הגמר. מקיי עלה למשחק כקפטן הקבוצה. הוא נותר עונה נוספת במועדון, וסיים בו את דרכו בסיום עונת 1967/1968. במשך כעשור צבר מקיי 268 הופעות ליגה, בהן כבש 42 שערים. בריאן קלאף, מגדולי המאמנים האנגלים בכל הזמנים שהיה פעיל כשחקן וכמאמן בליגה האנגלית באותן השנים, ואף אימן את מקיי בדרבי קאונטי, טען בשנת 2003 כי מקיי היה גדול שחקני טוטנהאם בכל הזמנים. גם ג'ורג' בסט, כוכבה של מנצ'סטר יונייטד, מיריבותיה המרות של טוטנהאם באותן השנים, תיאר את מקיי כשחקן הקשוח והאמיץ ביותר אותו פגש בקריירה.
קריירת משחק > דרבי קאונטי

מקיי חתם במדי דרבי קאונטי מליגת המשנה לקראת עונת 1968/1969, כשהוא בן 33, בעקבות מסע השכנוע של קלאף, מאמן דרבי באותו הזמן, ועוזרו פיטר טיילור. כבר בעונת הבכורה שלו בקבוצה, ערך מקיי 41 הופעות ליגה וסייע לקבוצתו להעפיל לליגה הבכירה מהמקום הראשון בטבלה. בזכות הופעותיו באותה העונה, זכה בתואר כדורגלן השנה בליגה האנגלית מטעם התאחדות עיתונאי הכדורגל (בצוותא עם טוני בוק ממנצ'סטר סיטי). תחת קלאף הוסט מקיי לעמדת הבלם, בה רשם הצלחה וסייע לקבוצה לבסס את סגנון המשחק שלה, ביציאה מהגנה להתקפה במשחק מסירות מהיר וחכם. הוא שיחק בקבוצה במשך שלוש עונות, ועזב את הקבוצה עונה אחת לפני שזכתה באליפות אנגליה. לזכותו 122 הופעות ליגה במדי דרבי.
קריירת משחק > סווינדון טאון

מקיי בן ה-36 הצטרף לסווינדון טאון מליגת המשנה לקראת עונת 1971/1972, בתפקיד מאמן-שחקן. באותה הוביל את הקבוצה למקום ה-11 בטבלה, כשעל המגרש צבר 26 הופעות ושער אחד. בסיום אותה עונה פרש ממשחק פעיל כדי להתרכז לחלוטין בקריירת האימון.
קריירת משחק > נבחרת סקוטלנד

מקיי החל את דרכו בנבחרת סקוטלנד ב-26 במאי 1957, כשהיה בן 22, במשחקה של סקוטלנד מול ספרד במדריד במסגרת מוקדמות מונדיאל 1958. מקיי ונבחרתו ספגו תבוסת 1–4, ומקיי לא שותף עוד בטורניר המוקדמות, אך הסקוטים הצליחו להשלים את ההעפלה לטורניר על חשבונם של הספרדים. בטורניר מונדיאל 1958 בשוודיה שותף מקיי רק פעם אחת, בהפסד 1–2 לצרפת במשחק האחרון בשלב הבתים. סקוטלנד הודחה מהטורניר בתום השלב.
כבר בהופעתו השלישית בנבחרת, באוקטובר 1958, ענד לראשונה את סרט הקפטן של הנבחרת. באפריל 1961, בהופעתו ה-15 במדי סקוטלנד, היה שותף לתבוסה הקשה 3–9 על ידי אנגליה. לאחר משחק זה לא שב ללבוש את מדי הנבחרת במשך שנתיים, כשעל פניו הועדפו לרוב ג'ים בקסטר ופאט קרראנד. בזמן זה החמיץ מקיי את כל טורניר מוקדמות מונדיאל 1962, בו הודחה סקוטלנד בשלב הפלייאוף. מקיי שב לנבחרת בתחילת 1963, בה צבר שש הופעות בינלאומיות. הייתה זו השנה שהסתיימה בשבירת הרגל שגרמה לו להחמיץ עונה וחצי.
מאז הפציעה הקשה, שיחק מקיי רק פעם אחת נוספת במדי סקוטלנד, בהפסד 2–3 לצפון אירלנד במסגרת אליפות הבית הבריטית ב-2 באוקטובר 1965. בסך הכול ערך 22 הופעות במדי הנבחרת, בהן כבש ארבעה שערים.
קריירת אימון

לאחר שפרש מתפקיד שחקן-מאמן סווינדון טאון, עזב מקיי את הקבוצה והתמנה לתפקיד מאמן נוטינגהאם פורסט מליגת המשנה. הוא אימן את הקבוצה בעונת 1972/1973, והוביל אותה למקום ה-14 בטבלה.
באוקטובר 1973 החליף מקיי את מאמנו לשעבר קלאף, שהתפטר מאימון דרבי קאונטי. באותה עונה הוביל מקיי את הקבוצה למקום השלישי בטבלה, ועונה אחר כך הוביל אותה לזכייה באליפות, לאחר מאבק צמוד עם ליברפול. עונתו השלישית במועדון, עונת 1975/1976, הסתיימה במקום הרביעי בטבלה ובהדחות מהגביע האנגלי בחצי הגמר ומגביע אירופה לאלופות כבר בשמינית הגמר על ידי ריאל מדריד.
מקיי פתח עם דרבי את עונת 1976/1977, אך פוטר כבר בחודש נובמבר בעקבות רצף תוצאות שליליות. על אף ההצלחה שצבר בדרבי, משרתו הבאה של מקיי שהגיעה בשלהי אותה עונה הייתה צנועה הרבה יותר, כשהתמנה במרץ 1977 לתפקיד מאמן וולסול מהליגה השלישית. עד לסיום העונה הוביל מקיי את הקבוצה למקום 15 בטבלה. עונה אחר כך קרב מקיי את הקבוצה למאבקי העלייה, אך סיים עמה את העונה במקום השישי, בפער שתי נקודות בלבד מהמקום השלישי המוביל לליגת המשנה.
לקראת עונת 1978/1979 התמנה לתפקיד מאמן אל-ערבי מליגת העל הכוויתית, והיה למאמן הזר הראשון בתולדותיה. הקדנציה הראשונה באל-ערבי נמשכה חמש עונות, בהן צברה הקבוצה שלוש אליפויות ושני גביעים. בעונת 1983/1984 אימן את אל-שאבאב דובאי, אך בסיומה שב לאל-ערבי אותה הוביל במשך שלוש עונות נוספות. בעונות אלו הוסיף זכייה נוספת באליפות כווית.
לאחר תשע עונות בכווית, שב מקיי לכדורגל האנגלי בעונת 1987/1988, כשהחל לאמן את דונקסטר רוברס, אך הוביל אותה לירידה לליגה הרביעית מהמקום האחרון בטבלה. מקיי סיים את תפקידו בקבוצה במרץ 1989, לאחר יכולת חלשה שהפגינה הקבוצה בליגה הרביעית.
לקראת עונת 1989/1990 התמנה לתפקיד מאמן ברמינגהאם סיטי, שסיימה את העונה החולפת בירידה הראשונה בתולדותיה לליגה השלישית. מטרתו של מקיי הייתה ברורה, להשיב את ברמינגהאם לליגת המשנה, אך קבוצתו החמיצה את פלייאוף ההעפלה לאחר שסיימה שביעית בלבד. מקיי זכה להזדמנות נוספת בעונת 1990/1991, אך לאחר שהקבוצה לא הצליחה להיצמד לחבורת המובילות, התפטר מקיי מתפקידו בינואר 1991.
לקראת עונת 1991/1992 התמנה לתפקיד מאמן א-זמאלכ המצרית, אותה הוביל לשתי אליפויות בשתי עונות כמאמן הקבוצה. משרתו האחרונה בקריירה הייתה כמאמן נבחרת קטאר, תפקיד אותו מילא בין 1945 ל-1995.
לאחר הפרישה

עם הקמתו של היכל התהילה של הכדורגל האנגלי בשנת 2002, היה מקיי מראשוני הזוכים להיכנס להיכל, בזכות השפעתו על הכדורגל האנגלי הן כשחקן והן כמאמן. שנתיים אחר כך זכה לכבוד דומה עם הקמתו של היכל התהילה של הכדורגל הסקוטי, ושנתיים נוספות אחר כך שוב זכה לאותו הכבוד עם הקמת היכל התהילה של הארטס. מקיי זכה לכבוד גם מהדואר המלכותי הבריטי, שבחר בו בשנת 2013 לאחד מ-11 הכדורגלנים שתמונתם תצג על גבי סדרת בולים מיוחדת לציון 150 שנים להיווסדה של התאחדות הכדורגל האנגלית.
בשנת 2009 הופיע מקיי כדמות בסרט "יונייטד המקוללת", המבוססת על הספר בעל אותו השם המגולל רצף אירועים דמיוני על תקופתו של בריאן קלאף כמאמן דרבי קאונטי ולידס יונייטד. לאחר פרסום הסרט זכה מקיי בתביעה שהגיש כנגד יוצריו, על ההצגה הכוזבת של האירועים סביב עזיבתו של קלאף את דרבי והחלפתו במקיי.
מקיי נפטר ב-2 במרץ 2015, כשהיה בן שמונים.
תארים > תארים כשחקן

אליפות סקוטלנד: 1957/1958
הגביע הסקוטי: 1955/1956
גביע הליגה הסקוטית (2): 1954/1955, 1958/1959
גביע אירופה למחזיקות גביע: 1962/1963
אליפות אנגליה: 1960/1961
הגביע האנגלי (3): 1960/1961, 1961/1962, 1966/1967
מגן הצדקה (3): 1961, 1962, 1967 (תואר משותף)
כדורגלן השנה בליגה האנגלית (התאחדות עיתונאי הכדורגל): 1968/1969
תארים > תארים כמאמן

אליפות אנגליה: 1974/1975
מגן הצדקה: 1975
אליפות כווית (4): 1979/1980, 1981/1982, 1982/1983, 1984/1985
גביע האמיר הכוויתי (2): 1980/1981, 1982/1983
אליפות מצרים (2): 1991/1992, 1992/1993
סטטיסטיקות > מועדונים

| עונה | קבוצה | ליגה | בליגה> הופעות | בליגה> שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1953/1954 | הארט אוף מידלות'יאן | סקוטלנדליגת העל הסקוטית | 4 | 0 |
| 1954/1955 | הארט אוף מידלות'יאן | סקוטלנדליגת העל הסקוטית | 25 | 2 |
| 1955/1956 | הארט אוף מידלות'יאן | סקוטלנדליגת העל הסקוטית | 28 | 4 |
| 1956/1957 | הארט אוף מידלות'יאן | סקוטלנדליגת העל הסקוטית | 31 | 5 |
| 1957/1958 | הארט אוף מידלות'יאן | סקוטלנדליגת העל הסקוטית | 28 | 12 |
| 1958/1959 | הארט אוף מידלות'יאן | סקוטלנדליגת העל הסקוטית | 19 | 4 |
| 1958/1959 | טוטנהאם הוטספר | אנגליההליגה הראשונה של הפוטבול ליג | 4 | 0 |
| 1959/1960 | טוטנהאם הוטספר | אנגליההליגה הראשונה של הפוטבול ליג | 38 | 11 |
| 1960/1961 | טוטנהאם הוטספר | אנגליההליגה הראשונה של הפוטבול ליג | 37 | 4 |
| 1961/1962 | טוטנהאם הוטספר | אנגליההליגה הראשונה של הפוטבול ליג | 26 | 8 |
| 1962/1963 | טוטנהאם הוטספר | אנגליההליגה הראשונה של הפוטבול ליג | 37 | 6 |
| 1963/1964 | טוטנהאם הוטספר | אנגליההליגה הראשונה של הפוטבול ליג | 17 | 3 |
| 1964/1965 | טוטנהאם הוטספר | אנגליההליגה הראשונה של הפוטבול ליג | 0 | 0 |
| 1965/1966 | טוטנהאם הוטספר | אנגליההליגה הראשונה של הפוטבול ליג | 41 | 6 |
| 1966/1967 | טוטנהאם הוטספר | אנגליההליגה הראשונה של הפוטבול ליג | 39 | 3 |
| 1967/1968 | טוטנהאם הוטספר | אנגליההליגה הראשונה של הפוטבול ליג | 29 | 1 |
| 1968/1969 | דרבי קאונטי | אנגליההליגה השנייה של הפוטבול ליג | 41 | 1 |
| 1969/1970 | דרבי קאונטי | אנגליההליגה הראשונה של הפוטבול ליג | 39 | 2 |
| 1970/1971 | דרבי קאונטי | אנגליההליגה הראשונה של הפוטבול ליג | 42 | 2 |
| 1971/1972 | סווינדון טאון | אנגליההליגה השנייה של הפוטבול ליג | 26 | 1 |
| סך הכול | סך הכול | סך הכול | 551 | 76 |
סטטיסטיקות > נבחרת לאומית

| נבחרת סקוטלנד> שנה | נבחרת סקוטלנד> הופעות | נבחרת סקוטלנד> שערים |
| --- | --- | --- |
| 1957 | 1 | 0 |
| 1958 | 3 | 0 |
| 1959 | 4 | 0 |
| 1960 | 6 | 1 |
1961: 1
1962: 0
| 1963 | 6 | 2 |
1964: 0
| 1965 | 1 | 0 |
| סך הכול | 22 | 4 |
דירק ג'נטלי

דירק ג'נטלי (באנגלית: Dirk Gently) הוא דמות ספרותית, שיצר דאגלס אדמס ומופיעה בספריו סוכנות הבילוש של דירק ג'נטלי ושעת התה הארוכה והאפלה של הנפש. חלק מספר נוסף בסדרה שלא הושלם, הופיע בספר סלמון הספק שיצא לאור לאחר מותו.
על פי הגדרתו שלו, דירק הוא בלש פרטי הוליסטי המפעיל סוכנות בילוש, הפועלת על פי גישה הוליסטית המבוססת על ראיית מכלול ההקשרים בין הדברים. דירק ג'נטלי אינו עוסק ב"דברים קטנוניים כמו אבקה לטביעות אצבעות, דבלולי צמר אוצרי סוד בכיסים וטביעות רגליים מטופשות", אלא מאמין כי "הפתרון לכל בעיה, טמון בדפוס ובמארג של המכלול". לכן, שיטות העבודה שלו משלבות את מכניקת הקוונטים עם מעשי קסמים, היפנוזה, ותקשור.
קשה להגדיר בדיוק את ספרי סדרת דירק ג'נטלי, ובוודאי אין להגדירם כספרי בלש קלאסיים. בשני הספרים מאת אדמס בהם מככב דירק ג'נטלי, ישנן כמה עלילות מקבילות הנקשרות זו בזו עם התקדמות הספר, על פני מישורי זמן שונים ואף ביקומים מקבילים. בשניהם נקלע דירק ג'נטלי לתעלומה הנראית יומיומית ופשוטה, ומתבררת כלא פשוטה כלל וכלל. פרטים רבים המפוזרים לאורך העלילה ונראים לכאורה מיותרים, מתלכדים בסופו של דבר לסיפור אחד. הספרים, על עלילתם המפותלת, ההומור והשנינות מהווים דוגמה מהנה לסגנונו המובהק של אדמס ולכישרונו הרב.
דירק ג'נטלי הוא מתוחכם ומשעשע, ומאופיין במנהגיו המוזרים. הוא לבוש תמיד במעיל עור ארוך ובכובע אדום ומכוער, אוכל בעיקר פיצה, והרגלי ההיגיינה, העישון והתזונה שלו מוזרים בהחלט. גם יחסיו עם לקוחותיו ועם מזכירתו, מיס פירס, הם לא שגרתיים כלל. שמו המקורי הוא סְבְלַאד שְצְ'יֶילי, ואף על פי שהוא אינו מרוצה מהם כלל, יש לו כוחות מיוחדים המסייעים בידו לפתור את התעלומות. מן המסופר בספר הראשון בסדרה, דירק ג'נטלי גילה את כוחותיו המיוחדים כבר במהלך לימודיו באוניברסיטת קיימברידג'. לקראת אחת הבחינות, הפיץ שמועות כי הוא יוכל לחזות את השאלות שיופיעו בבחינה. לאחר שקיבל לא מעט כסף ומתנות כדי שיחלוק את המידע, כתב את הבחינה בהסתמך על מבחנים קודמים וניחושים. הבחינה, בסופו של דבר, הייתה זהה מילה במילה לזו שכתב, והתעלול הוביל לגירושו מן האוניברסיטה.
דמויות נוספות בסדרת הספרים הן מיס ג'ניס פירס (באנגלית: Janice Pearce), מזכירתו של דירק, וסמל המשטרה ג'ילקס (באנגלית: Sergeant Gilks), המגרש את דירק בעקביות מזירות הפשע אליהן הוא מגיע.
פירוש המילה "דירק" (מילה סקוטית) הוא למעשה סוג של סכין ובצורת הפועל זוהי מילה נרדפת ארכאית שמשמעותה "לדקור"; לכן התרגום המילולי של השם "דירק ג'נטלי" יהיה למעשה הביטוי המשונה "לדקור בעדינות".
עיבודים

מייקל בייואטר שיחק את דירק בסרט הדוקומנטרי "בלי פאניקה" ששודר ב־1992.
ב־2010 הBBC הפיק מיני סדרה בריטית בשם "דירק ג'נטלי", שהתבססה על סדרת הספרים. בסדרה כיכבו סטיבן מנגן ודארן בויד.
ב־2016 סדרה נוספת הופקה על ידי הענף האמריקאי של הBBC, ויצאה לנטפליקס בשם: "סוכנות הבילוש ההוליסטית של דירק ג'נטלי". הסדרה זכתה לביקורות מעורבות.  נעשה בסדרה שימוש באופי הדמות המקורית שיצר דאגלס אדמס, אך העלילה חדשה לחלוטין ונכתבה במיוחד בשביל הסדרה.
דיק פיק

שלט בהפגנת נשים באוסלו, 2018
בתרבות האינטרנט, דיק פיק (מאנגלית: Dick pic, שפירושו: תמונת זין) הוא ביטוי שגור המתאר צילום של איבר המין הגברי, הנשלח (לרוב על ידי המצולם) דרך מערכת שליחת הודעות, כדוגמת מסנג'ר, וואטסאפ או ברשת חברתית כדוגמת פייסבוק או סנאפצ'ט.
צילום האיבר נעשה על ידי האיש עצמו, לרוב עם כוונות מיניות כלפי הנמען. לעיתים תכופות אין הכרות מעמיקה בין השניים, ומדובר בשלבי היכרות ראשונים, בהם הצד המקבל אינו מעוניין לקבל צילום עם אופי חושפני.
תופעה זו הובילה לביקורת ממספר גורמים ולכן חלק מהרשתות, דוגמת פייסבוק הגבילו שליחת תמונות, ואף הפעילו אלגוריתמים של בינה מלאכותית המזהים איברי מין חשופים.
שליחה ללא הסכמה של תמונות של איברים מוצנעים, נחשבת להטרדה מינית.
ראו גם

סקסטינג
הערות שוליים

↑  What makes men send dick pics?‎, באתר Guardian
↑  Facebook's Dating feature aims to prevent harassment and dick pics, באתר Engadget
↑  ניצן סניור שניאור, ‏"לשלוח דיק פיק זו הטרדה מינית", באתר ‏מאקו‏, 22 בנובמבר 2017
ערך זה הוא קצרמרבנושא תרבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דיני שימוש בכוח

דיני שימוש בכוח הם הכללים הנוגעים להצדקות המקובלות למעורבות במלחמה ("jus ad bellum"). דיני שימוש בכוח נחשבים כחלק מהאספקט של המשפט הבין-לאומי הפומבי (חוקי האומות) להבדיל מגופים אחרים של המשפט, כגון דין פנימי של לוחמה מסוימת בקונפליקט, אשר עשוי גם להיות קרקע למגבלות משפטיות להצדקתה של מלחמה.
היסטוריה

בעבר, מלחמה נתפסה ככלי לגיטימי לפתרון סכסוכים ולא הייתה מגבלה מבחינת המשפט הבין-לאומי על האפשרות של מדינה לפתוח במלחמה. באמנות האג וחוקת חבר הלאומים הוגבלה לראשונה הזכות של מדינה לצאת למלחמה ונקבע כי יש לעשות מאמץ לפתרון סכסוכים בדרכי שלום. הגבלות אלו לא מנעו את מלחמת העולם הראשונה.
בשנת 1928 חתמו 15 מדינות על הסכם קלוג-בריאן, האוסר באופן מוחלט על שימוש בכוח, למעט במקרים של הגנה עצמית. עם סיום מלחמת העולם השנייה, קבעו בית הדין בנירנברג ובית הדין בטוקיו שקיים איסור מנהגי מוחלט על יציאה למלחמה, וכי הפרת איסור זה מטילה אחריות הן על המדינה והן על פושעים ספציפיים.
עם כינון האו"ם, נקבע בסעיפים 2(3) ו-2(4) למגילת האומות המאוחדות איסור מוחלט על שימוש בכוח נגד אחת מהחברות בארגון, למעט שני חריגים:
מועצת הביטחון הסמיכה את המדינה להפעיל כוח.
הגנה עצמית.
תחולת האיסור על שימוש בכוח

כל התקפה חמושה נחשבת במשפט הבין-לאומי לשימוש בכוח. אולם, סנקציות כלכליות ומדיניות לא נחשבות לשימוש בכוח.
לגבי הפעלת כוח בשטחה של מדינה אחרת נגד ארגון שפועל מתוכה קיימת מחלוקת בין משפטנים. שבתאי רוזן סבור כי איסור השימוש בכוח הוא דווקא "נגד שלמותה הטריטוריאלית ועצמאותה המדינית", כלשון סעיף 2(4) למגילת האו"ם. פרשנות זו מצדיקה למשל את מבצע יונתן שבו חילץ צה"ל חטופים ישראלים מאנטבה, תוך שימוש בכוח בשטחה של אוגנדה.
תחולת האיסור על שימוש בכוח > לוחמת סייבר

במדריך טאלין, מסמך שניסחו מספר אנשי אקדמיה, נידונה השאלה אם ניתן להחיל את דיני השימוש בכוח גם על פעולות של לוחמת רשת.
תחולת האיסור על שימוש בכוח > איום בשימוש בכוח

איום בשימוש בכוח גם עשוי להיחשב להפרה של איסור השימוש בכוח, אלא אם כן השימוש בכוח מותר באותן נסיבות. לדוגמה: איום לפלוש למדינה אחרת כדי לכבוש בה שטחים – אינו חוקי. לעומת זאת, איום לפעול נגד מדינה תוקפנית הוא חוקי כי הפעלת הכוח לשם הגנה עצמית היא לגיטימית.
איום יכול לבוא לידי ביטוי גם בהתנהגות, כגון בביצוע תרגילים בעלי אופי מאיים ובשינוע כוחות בסמוך לגבול. המבחן לזיהוי פעולה שנחשבת לאיום הוא מבחן האמינות: האם הוא איום אמין, מטעם גורם רציני, וקונקרטי. במקרים גבוליים, פעולות עשויות להיחשב ככאלו שאומנם לא נחשבות לפשע תוקפנות, אך עדיין ייחשבו להפרת החובה לפתור סכסוכים בדרכי שלום. קיימת מחלוקת בנוגע לשאלה אם פעולה כנגד מדינה המחזיקה בנשק גרעיני יכולה להיות חוקית.
חריגים > אישור מועצת הביטחון

שימוש בכוח יכול להיות חוקי אם הוא מאושר לפי פרק 7 למגילת האו"ם. מנגנון האישור נועד להרתיע שימוש בכוח של מדינות, ולהוות מענה מעשי למעשי תוקפנות. עם זאת, במועצת הביטחון חברות 5 מדינות בעלות זכות וטו, כך שפעולות של מדינות אלו או בנות חסותן כנראה לא ייענו בתגובה במנגנון זה.
מנגנון אישור השימוש בכוח על ידי מועצת הביטחון כולל שני שלבים:
קביעה שיש איום על השלום, הפרה של השלום או מעשה תוקפנות, והחלטה על אמצעים לנקוט בהם כדי להשיב שלום וביטחון.
נקיטת אמצעים כלכליים או פיזיים בפועל.
חריגים > הגנה עצמית

למדינה יש את הזכות להגיב באמצעות שימוש בכוח להתקפה חמושה נגדה או נגד בת בריתה, עד להתערבות מועצת הביטחון. קיימות גישות שונות בנוגע להגדרה של "התקפה חמושה" שמעניקה לגיטימציה של שימוש בכוח כהגנה עצמית, בייחוד סביב היקף החוקיות של מתקפת נגד.
בשנת 1841, בעקבות פרשיית הספינה קרוליין, שלח מזכיר המדינה של ארצות הברית דניאל ובסטר איגרת לשגריר בריטניה הנרי פוקס ובה הציע שפעולה צבאית הנחוצה להגנה עצמית תיחשב חוקית רק אם היא הייתה סבירה או בלתי מופרזת. אף על פי שאיגרת ובסטר נכתבה בשנים שבהן טרם היה איסור מובהק על שימוש בכוח בין מדינות, היא נחשבת לבסיס של עקרונות המידתיות והנחיצות הנדרשים להצדקת השימוש בכוח כהגנה עצמית. עקרונות אלו נקראים "כללי ובסטר" ובית הדין הבין-לאומי לצדק (ICJ) קבע מספר פעמים שהם חלק מדיני המשפט הבין-לאומי המנהגי.
על פי הדרישה למידתיות בשימוש בכוח לשם הגנה עצמית, יש לנקוט בפעולות צבאיות יחסיות לתקיפה או לסכנת התקיפה שמנגד. בחוות הדעת בדבר חוקיות נשק גרעיני קבע בית הדין הבין-לאומי בהאג שבנסיבות קיצוניות, שבהן עצם הישרדותה של המדינה מונח על כפות המאזניים, אי־אפשר לקבוע שהשימוש בנשק גרעיני לצורך הגנה עצמית יהיה בלתי מידתי.
במלחמת האזרחים בניקרגואה מימנה ארצות הברית את הפעילות המחתרתית של הקונטראס נגד ממשלת ניקרגואה. ארצות הברית טענה כי פעולותיה באו בעקבות תקיפות של ניקרגואה כלפי אל סלוודור, ולכן מדובר ב"הגנה עצמית קולקטיבית". בפסק דין ניקרגואה נגד ארצות הברית דחה בית הדין הבין-לאומי בהאג את טענתה של ארצות הברית וקבע כי אף על פי שפעולותיה של ניקרגואה נחשבות להפרה של איסור השימוש בכוח – לא מדובר ב"התקפה חמושה" שמצדיקה שימוש בכוח מצידה של ארצות הברית.
ראו גם

ביטחון קיבוצי
הגנה עצמית
הערות שוליים

↑  לירון א' ליבמן, מצפון תיפתח הרעה? אתגרים בדיני השימוש בכוח של המשפט הבינלאומי, המכון הישראלי לדמוקרטיה מחקר מדיניות 184.
↑  יעל רונן, הפעילות במרחב הסייבר בראי המשפט הבין־לאומי, סייבר, מודיעין וביטחון, כרך 2, גיליון 3, דצמבר 2018
↑  יובל שני, השימוש בעקרון המידתיות במשפט הבין־לאומי, פרק שלישי: ההכרה בעקרון המידתיות בדיני השימוש בכוח של המשפט הבין־לאומי, המכון הישראלי לדמוקרטיה, מחקר מדיניות 75, יולי 2009.
דירסאו (כדורגלן)

ערך זה עוסק בכדורגלן ברזילאי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
דירסאו ז'וזה גימראאס (פורטוגזית: Dirceu José Guimarães, ‏קוריטיבה, 15 ביוני 1952 - ריו דה ז'ניירו, 15 בספטמבר 1995) היה כדורגלן ברזילאי. דירסאו שיחק בעמדת קשר וייצג את נבחרת ברזיל בכדורגל בשלושה מונדיאלים (1974, 1978 ו-1982). הוא זומן גם להשתתף במונדיאל 1986, אך פרש ברגע האחרון עקב פציעה. דירסאו נהרג בתאונת דרכים ב-1995, כשהיה בן 43.
תארים והישגים

אליפויות אזוריות
אליפות פאראנה: 1971 ו-1972 (קוריטיבה)
אליפות ריו דה ז'ניירו: 1976 (פלומיננסה), 1977 ו-1988 (ואסקו דה גאמה)
הישג אישי
השחקן השלישי הטוב ביותר במונדיאל 1978
גרהרד ברגר

גרהרד ברגר (באנגלית: Gerhard Berger, נולד ב-27 באוגוסט 1959) הוא נהג מרוצים אוסטרי לשעבר שהתחרה במשך 14 עונות בפורמולה 1. במהלך הקריירה השתתף ב-210 מרוצים, בהם השיג עשרה ניצחונות, 48 פודיומים, 12 זינוקים מהפול פוזישן ו-21 הקפות מהירות. ברגר היה חברו לקבוצה של איירטון סנה ושותפו לזכייה באליפות היצרנים בשנים 1990 ו-1991.
בין השנים 2006 עד 2008 החזיק ב-50 אחוז מקבוצת טורו רוסו שהתחרתה באליפות.
קריירה

ברגר החל להתחרות בפורמולה 1 במהלך עונת 1984 והתחרה בארבעה מרוצים עבור קבוצת ATS. כשבוע לאחר סיום העונה ניצלו חייו לאחר שהיה מעורב בתאונת דרכים קשה. ברגר נהג ברכבו בגבעות שליד זלצבורג, כאשר רכב פגע בו במהירות מאחור וגרם לרכבו להדרדר מעבר לצוק. כתוצאה מהתאונה הועף מהרכב דרך החלון האחורי. למזלו, זמן קצר אחרי התאונה עברו במקום שני רופאים המתמחים בפציעות גב. הרופאים זיהו מיד את הפגיעות בצוואר ומספר שברים ודאגו שלא להזיז אותו ממקומו. לאחר שעבר ניתוח חירום ותקופת החלמה שב לאיתנו וחזר להתחרות.
עונה לאחר מכן עבר להתחרות עבור קבוצת Arrows הבריטית. שלדת הרכב בו נהג לא הייתה תחרותית מספיק ולא איפשרה לנצל את כל היכולות של מנוע הב.מ.וו בו עשה שימוש. את העונה סיים במקום העשרים, כשהוא צובר שלוש נקודות שהושגו בשני המרוצים האחרונים של העונה. הפריצה הגדולה החלה בעונת 1986 לאחר שעבר להתחרות עבור קבוצת בנטון. במרוץ השלישי בעונה השיג את הפודיום הראשון בקריירה, כשסיים במקום השלישי בגרנד פרי של סן מרינו. ברגר רשם לעצמו שם של נהג מהיר, כאשר בגרנד פרי באיטליה הגיע ל-351.22 קמ"ש, המהירות הגבוהה ביותר שהשיג נהג במהלך העונה. בגרנד פרי מקסיקו רשם את הניצחון הראשון בקריירה, ניצחון שהיה גם הראשון בתולדות בנטון.
במקביל לתחרויות בסבב הפורמולה השתתף גם באליפות אירופה למכוניות טורינג ואף זכה במרוץ הסיבולת המפורסם בספא, בלגיה.
קריירה > 1987-1989: פרארי

בעונת 1987 חתם ברגר בקבוצת פרארי ונהג לצידו של מיקלה אלבורטו. בשל בעיות טכניות רבות ברכבו נאלץ לפרוש במהלך העונה מתשעה מרוצים, אך הצליח לנצח בשני המרוצים האחרונים של העונה. עונת 1988 התנהלה בשליטה מלאה של קבוצת מקלארן - נהגי הקבוצה אלן פרוסט ואיירטון סנה ניצחו 15 מתוך 16 מרוצים. ברגר היה הנהג היחיד שהצליח לפגוע בהגמוניה של מקלארן, כשניצח בגרנד פרי האיטלקי. ברגר היה גם הנהג היחיד שלא מקבוצת מקלארן שזינק מפול פוזישן במהלך העונה, כשזינק ראשון בגרנד פרי בסילברסטון.
לקראת עונת 1989 הצטרף לקבוצה נייג'ל מנסל במקומו של אלבורטו. תיבת הילוכים חצי-אוטומטית שהותקנה ברכבי פרארי הפכה אותם למהירים מאוד, אך גם גרמה לבעיות מכניות רבות. במהלך המרוץ השני בעונה היה מעורב בתאונה קשה לאחר שהתנגש בקיר במהירות 290 קמ"ש. בעקבות ההתנגשות הסתובב הרכב על המסלול מספר פעמים ואז החל לבעור. ברגר סבל מכוויות בידיו ושברים בצלעות, פגיעות שמנעו ממנו להשתתף בגרנד פרי של מונקו. הבעיות המכניות ברכב מנעו ממנו מלסיים את רוב מרוצי העונה, והמרוץ הראשון אותו סיים בהצלחה היה הגרנד פרי האיטלקי, שהיה המרוץ השנים עשר בעונה. ברגר השיג ניצחון בפורטוגל וסיים במקום השני בספרד, לפני שנאלץ לפרוש משני המרוצים האחרונים בעונה. בסיום העונה הודיע פרוסט על עזיבתו את קבוצת מקלארן וברגר תפס את מקומו