stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לוצ'יה די למרמור
סיפור האופרה > הנפשות

אנריקו אשטון (Enrico Ashton) לורד למרמור - בריטון
לוצ'יה (Lucia) אחותו - סופרן
אדגרדו (Edgardo) מרייוונסווד (Ravenswood) - טנור
אליסה (Alisa), בת לווייתה וחברתה של לוצ'יה - מצו סופרן (הערה: דמות זו לא קיימת בגרסה הצרפתית של האופרה)
ארטורו באקלו (Arturo Bucklaw), לורד - טנור
ריימונדו (Raimndo), כומר אחוזת למרמור ואיש סודה של לוצ'יה - באס
נורמנו (Normano) מפקד חיל המשמר של למרמור - טנור (הערה: גם דמות זו לא קיימת בגרסה הצרפתית של האופרה)
סיפור האופרה > רקע

הסיפור מתרחש בסקוטלנד בסוף המאה ה-17. הרקע לסיפור הוא שנאה עזה במשך כמה דורות בין שתי משפחות אצולה - משפחת אשטון ומשפחת רייוונסווד. הצאצא האחרון לבית רייונסווד הוא אדגרדו אשר אחוזתו נחמסה מאביו על ידי אנריקו, לורד למרמור. אנריקו היה מעורב בפוליטיקה הלאומית של סקוטלנד ותמך בטוען לכתר שהפסיד למלך הנוכחי. גם מצבו הכלכלי בכי רע. על כן הוא שואף להשיא את אחותו לוצ'יה ללורד ארטורו באקלו המקורב למלך, עשיר ובעל השפעה. לוצ'יה עצמה אבלה על מות אִמה זה מקרוב והיא מאוהבת באדגרדו אחרי שהצילה ממוות מקרני פר זועם.
סיפור האופרה > מערכה ראשונה

תמונה ראשונה ערב בשטחי אחוזת למרמור.
חיל המשמר מחפש פולש בלתי ידוע. כשמגיע אנריקו למקום אומר לו נורמנו כי לפי דעתו הפולש המסתורי הוא אדגרדו אשר נפגש בחשאי עם לוצ'יה. אנריקו הזועם נשבע למנוע מהקשר בין השניים להתקיים.
תמונה שנייה ערב בגן הטירה
לוצ'יה ואליסה נכנסות ומתיישבות ליד המזרקה בהמתנה לאדגרדו. לוצ'יה מספרת לאליסה סיפר ישן על צעירה שנרצחה כאן לפני שנים רבות על ידי אחד מבני משפחת רייוונסווד (משפחתו של אדגרדו) וכי רוחה של הנרצחת עדיין משוטטת בגן וכי היא חושבת שראתה אותה פעם. היא מספרת על אהבתה העזה לאדגרדו ואליסה מזהירה אותה מהסכנות הכרוכות בהתאהבות באויב משפחתה. אדגרדו מגיע ומספר שעליו לנסוע לצרפת באופן דחוף. לפני שיסע בכוונתו להתפייס עם אחיה, אנריקו אשטון, ולבקש ממנו את יד אחותו. לוצ'יה אומרת לו כי זו תקוות שוא כי אנריקו לעולם לא ישלים עמו. אדגרדו שר על טינתו הגדולה לאיש שהרג את אביו וחמס את אחוזתו. שני האוהבים נשבעים לאהבת נצח, מחליפים טבעות ומכריזים כי בעיני האל הם נשואים.
סיפור האופרה > מערכה שנייה

תמונה ראשונה חדרו של אנריקו בטירה
עברו כמה חודשים. אנריקו מצליח לתפוש את מכתבי אדגרדו ללוצ'יה וממנה אליו. כדי לשכנע את לוצ'יה לוותר על אדגרדו ולהסכים לנישואים עם לורד ארטורו, נורמנו מזייף מכתב מאדגרדו שהוא מתחתן עם אישה אחרת בצרפת. אנריקו קורא ללוצ'יה ומראה לה את המכתב. זה המכתב היחידי שהיא מקבלת מאדגרדו (כי כל האחרים מיורטים על ידי אחיה). לוצ'יה ההמומה מתמוטטת אך מסרבת להצעת אנריקו להינשא לארטורו. על אף שהוא מתחנן ומבקש כי כל נכסי המשפחה ועתידה מונחים על כף המאזנים. כדי לשכנע אנריקו קורא לכומר ריימונדו אשר מגלה ללוצ'יה כי הצליח להעביר לפחות מכתב אחד ממנה לאדגרדו אהובה. לוצ'יה נשברת ומסכימה.
תמונה שנייה אולם קבלת הפנים בטירת אשטון
אורחים מגיעים לטקס החתונה. ארטורו שואל היכן כלתו ואנריקו משיב כי היא עדיין אבלה על מות אִמה. לוצ'יה מגיעה מלווה על ידי ריימונדו ואליסה. ברגע שהיא חותמת על חוזה הנישואין מתפרץ אדגרדו לאולם. הוא חזר לסקוטלנד כשנודע לו על הנישואין ולא מאמין למראה עיניו. כאן מבוצעת השישיה המפורסמת (פירוט בהמשך). אנריקו הזועם על התפרצות אויבו בנפש ואחר כך הרהורי חרטה, אדגרדו הזועם על בגידת אהובתו, ארטורו המוכה בהלם, לוצ'יה שלא יודעת את נפשה, ריימונדו ואליסה המבכים את מר גורלה. אדגרדו מחזיר ללוצ'יה את הטבעת שקיבל ממנה כשנשבעו אמונים וניא נותנת לו בחזרה את הטבעת שקיבלה ממנו ואשר הוא רומס בזעם. הנוכחים מגרשים את אדגרדו מהמקום.
סיפור האופרה > מערכה שלישית

תמונה ראשונה המגדל ההרוס של רייוונסווד
בחוץ משתוללת סופת ברקים, אדגרדו יושב בחדרו ומתייסר על אהובתו "הבוגדת". אנריקו, שהחליט לחסל את החשבון עם אויבו, נכנס ומזמין את אדגרדו להילחם עמו בדו-קרב. הם קובעים לפנות בוקר במתחם של קברי בית ריוונסווד, אבותיו של אדגרדו. כל אחד מהם נשבע להרוג את השני. (הערה: לא תמיד מציגים את התמונה הזו).
תמונה שניה אולם קבלת הפנים בטירת אשטון
נשף החתונה בעיצומו, האורחים שרים ורוקדים. לוצ'יה וארטורו אינם כי עלו לחדרה של לוצ'יה לממש את הנישואין. נכנס הכומר ריימונדו ומודיע כי לוצ'יה יצאה מדעתה ורצחה את בעלה הטרי בסכין לאחר שהתייחס אליה באלימות. לוצ'יה, לבושה בכתונת ליילה לבנה ומוכתמת בדם, יורדת במדרגות, היא נזכרת באהבתה את אדגרדו והוזה כי היא נישאת לאהובה אדגרדו. סצנה זו נקראת "אריית השיגעון" והיא אולי שיא האופרה (ראו להלן). בתום האריה היא מתמוטטת חסרת הכרה.
תמונה שלישית לפנות בוקר, על קברות בית רייוונסווד
אדגרדו מחכה לאנריקו ומברך על ההזדמנות למות, כי ללא לוצ'יה אין טעם לחייו. קריאות צער ואבל נשמעות מטירת אשטון. מהן ניתן להבין כי דעת לוצ'יה נטרפה וקיצה קרב. במקום אנריקו עוברת לידו לווית לוצ'יה והפעמון מצלצל צלצולי אבל. אדגרדו נופל על חרבו ומת.
קטעי מוזיקה מיוחדים

האופרה מלאה וגדושה באריות, דואטים וקטעי מקהלה יפים. ראוי לציין במיוחד שלושה:
המבוא לתמונה השנייה של המערכה הראשונה שהוא בעצם קונצ'רטו קצר לנבל.
השישייה בסוף המערכה השנייה (קישור ליו טיוב בקישורים חיצוניים),
אריית השיגעון של לוצ'יה בתמונה השנייה של המערכה השלישית (קישור ליו טיוב בקישורים חיצוניים). אריה זו נכתבה במקור לביצוע בלוויית הרמוניקת זכוכית ככלי מוביל, אך עקב נדירות הכלי וידע לנגן בו, הוא מוחלף ברוב ההפקות בחליל.
הגרסה הצרפתית

שנים ספורות אחרי הבכורה (1835) כבר בוצעה האופרה בארצות רבות. כנהוג אז הביצועים היו בשפת המדינה מגרמנית ועד יוונית. דוניצטי גמר אומר "לכבוש" את פריז, אשר נחשבה למרכז העולם בכל הנוגע לאופרה. היות ורוסיני כבר פרש מכתיבת אופרות ובליני מת, הבמה הייתה פנויה למלחין האטלקי הבא מהסוגה של הבל-קנטו. באותו הזמן נפתח בית אופרה חדש בפריז, תיאטרון הרנסאנס (Théâtre de la Renaissan) אשר הזמין מדוניצטי גרסה צרפתית. לא תרגום אלא גרסה חדשה לליברית שנכתבה על ידי שני ליברתנים צרפתים, אלפונס רואיר (Alphonse Royer) וגוסטב ואאז (Gustave Vaëz). הגרסה הצרפתית נקראה Lucie de Lammermoor והיא שונה מהגרסה האיטלקית המקורית הן בתוכן והן במוזיקה. למשל הדמויות של נורמנו ואליסה הושמטו וזו של הכומר ריימונדו צומצמה. דמויות אחרות נוספו. השינויים הללו העלו את עוצמת הטרגדיה של לוצ'יה אשר נותרה ללא חברה קרובה ועם פחות תמיכה נפשית מריימונדו. כתוצאה הושמטה למשל האריה על האשה שנרצחה (Regnava nel silenzio) ובמקומה העתיק דוניצטי אריה דומה מאופרה אחרת שלו, רוזמונדה מאנגליה (Rosmonda d'Inghilterra). הבכורה התקיימה ב 6.8.1839 בתיאטרון הרנסאנס.
הגרסה הצרפתית מבוצעת רק לעיתים רחוקות. המטרופוליטן אופרה (Metropolitan Opera) בניו יורק העלה את הגרסה הצרפתית ב 2003 עם הסופרן הצרפתייה נאטאלי דסיי (Natalie Dessay). קיימת הקלטה מסחרית של ההפקה. דסיי השתתפה גם בהפקה שהועלתה בפסטיבל מרטינה פרנקה (Martina Franca) באטליה ב 1997.
הערות שוליים

1 2  The Earl of Harewood, Kobbés Complete Opera Book, מהדורה תשיעית, Putnam and Company, 1976, עמ' 454 עד 461
↑  אתר Operabase המרכז נתונים על ביצועי אופרות בכל העולם
↑  Charles Osborne, The Bel Canto Operas, Methuen, 1944, עמ' 240
↑  מאמר לימודי של האופרה של ויקטוריה באוסטרליה, באתר https://www.victorianopera.com.au, ‏23.1.2019
1 2 3 4 5  שלמה הד, אופרה, דביר, 1991, עמ' 85
1 2 3  עלילת האופרה לוצ'יה די למרמור, באתר האופרה הישראלית, ‏2.1.2019
↑  הסבר של דן אטינגר על האופרה
↑  John Rockwell, , MUSIC; In How Many Languages Can Lucia Go Mad?, https://www.nytimes.com, ‏27.4.2003
↑  Ángel Vázquez Millares, The French version of the opera Lucia, http://www.cmbfradio.cu, ‏28.12.2012 (ארכיון)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007322044105171  BnF: cb13911589j (data)  GND: 300045735  LCCN: n80053132  MusicBrainz work: dea153fe-9418-448c-a013-65dbf700c5f9  VIAF: 184677829   WorldCat (עם VIAF): 184677829 
לוצ'יה (מימין) ואליסה, תלבושות להצגת הבכורה 1835
אנריקו, תלבושת להצגת הבכורה ב 1835
אדגרדו, תלבושת להצגת הבכורה ב 1835
חשום

חשום בתחום השפעתה של ימחד בשנת 1764 לפנה"ס.
חַשוּם (גם חַשוּ; בחתית: חַשֻוַה) הייתה עיר-מדינה חורית עתיקה ששכנה באזור דרום טורקיה של היום. מיקומה המשוער הוא ממערב לנהר הפרת, מצפון לכרכמיש.
היסטוריה

העיר חשום הייתה עיר וסאלית של אבלה. העיר הופיעה בלוחות בארכיון אבלה בשם חזואן ונשלטה על ידי מלך. העיר נכנסה לתחום השפעתה של מארי לתקופה קצרה במאה ה-24 לפנה"ס, עד שהמלך האבלאי אירכאב-דמו החזיר את חשום לתחום השפעתה של אבלה. העיר הצליחה לשרוד את הכיבוש של האימפריה האכדית בשנת 2240 לפנה"ס, ופרחה כמרכז סחר במחצית הראשונה של האלף השני לפנה"ס.
בתחילת המאה ה-18 לפנה"ס, נכנסה חשום לברית עם ימחד כנגד יעדון־ליאם מלך מארי, ובהמשך סייעה לימחד במלחמתה כנגד ממלכה באזור זַלמַקוּם (אזור ביצתי בין הפרת ואזור מוצא הבליח שחרן במרכזו). לאחר מכן היא שינתה את בריתה ונכנסה לברית עם שמשי-אדד הראשון מלך אשור. במאבק שניהל סומו-אפוח כנגד מלך קטנה, הבטיח שמשי-אדד הראשון לאישי-אדו מלך קטנה, שלאחר שיסיים את המלחמה באזור הדיאלא הוא יבוא לסייע לו יחד עם בני בריתו, מלכי אורשו, חשום וכרכמיש. בטקסטים מופיעה משלחת ששלחה חשום למארי לרגל חגיגות חג הקורבן לאלה אישתר, שהתקיים בשנת 1777/8 לפנה"ס. לאותן חגיגות הגיעו משלחות מערים נוספות שהיו בתחום השפעתו של שמשי-אדד הראשון: קטנה, כרכמיש ונזאלה (היום העיר אל-קריתין בסוריה Al-Qaryatayn (אנ')).
לאחר עלותו של ירים-לים הראשון למלוכה בימחד, הוא הכניס את חשום לתחום ההשפעה של ממלכתו, והיא נשארה בתחום השפעתה של ממלכת ימחד, עד לכיבוש החתי.
היסטוריה > הכיבוש החתי

המלך החתי חתושיליש הראשון, שמלך במחצית השנייה של המאה ה-17 לפנה"ס, תקף את חשום בשנת מלכותו החמישית, במהלך מלחמתו כנגד ימחד. לאחר שכבש את אללח' ואורשו הוא פנה מערבה ונלחם כנגד ארוזה. לאחר מכן חזר מזרחה לכבוש את חשום. ירים-לים השלישי מלך ימחד שלח כוחות צבא לעזרת העיר. הקרב התנהל בהר אָטָלוּר (הרי אטלור שוכנים מצפון לחלב, לא רחוק מהרי נור, כנראה הרי כּוּרד (אנ') בצפון מערב סוריה על גבול טורקיה), חתושיליש ניצח בקרב ופנה לעיר כדי לבזוז ולהרוס אותה. תושבי העיר הצליחו להתאושש ולקבץ את כוח הצבא שלהם, ונלחמו שלוש פעמים כנגד החתים. אבל חתושיליש הראשון בזז את העיר, לקח את פסלי האל תֱשוּבּ, אשתו האלה חבת וזוג שוורים עשויים מכסף שהיו השוורים של האל תשוב. הוא העבירם למקדש ארינה, שהיה מרכז פולחן לאלת השמש ארינה החתית.
כיבושה של חשום (ששמה אצל החתים חַשֻוַה) מתואר באנלים של חתושיליש הראשון, שם הוא מתייחס לסיוע שניתן על ידי ממלכת ימחד:
בשנה הבאה הלכתי לארץ זרנה והרסתי את זרנה, הלכתי לחשוה ואנשי חשוה יצאו נגדי לקרב. צבאות ארץ חַלפַּה (חלב) עמדו לצידם כחיל עזר. הם יצאו נגדי לקרב והבסתי אותם. תוך ימים ספורים חציתי את הנהר פּוּרוּנַה ואת ארץ חשוה כמו אריה שסעתי ברגלי. כאשר תקפתי אותה ערמתי עליה עפר. לקחתי ממנה את כל [רכושה] ומילאתי [בו] את חתושה
מלך חשום נשבה בקרב והושפל. הוא נקשר לאחת העגלות שהובילו את השלל שנלקח מהעיר לחתושש. תיאור דומה של המלך נרתם לעגלה במטרה להשפילו מופיע גם בתיאור הכיבוש של העיר החורית חחום. כמאה שנה לאחר מכן, המלך החתי תלפינוש (1500-1525 לפנה"ס) הזכיר את העיר חשום כאויבת ראשית ואת הריסתו את העיר.
הערות שוליים

1 2  The Routledge Handbook of the Peoples and Places of Ancient Western Asia, הוצאת Routledge,‏ 2009, עמ' 295
↑  משה ענבר, נבואות, בריתות ושבטים בתעודות מארי, מוסד ביאליק, 2007, עמ' 7
↑  משה ענבר, נבואות, בריתות ושבטים בתעודות מארי, מוסד ביאליק, 2007, עמ' 10
↑  משה ענבר, נבואות, בריתות ושבטים בתעודות מארי, מוסד ביאליק, 2007, עמ' 13
↑  The early history of Israel, מאת Roland de Vaux,עמ' 66
↑  כנראה נהר אפרין (Afrin River). ראו: Ebla and Its Archives: Texts, History, and Society מאת Alfonso Archi, הוצאת Walter de Gruyter GmbH & Co KG, ‏2015, עמ' 64
↑  איתמר זינגר, החתים ותרבותם, בסדרה ספריית האנציקלופדיה המקראית (בעריכת שמואל אחיטוב), מוסד ביאליק, ירושלים, 2009. עמ' 29
↑  The Kingdom of the Hittites, מאת Trevor Bryce, הוצאת Oxford University Press,‏ 1999, עמ' 83
חמצן (סרט, 2021)

| --- | --- |

הגרסה בצרפתית של כרזת הסרט
 בימוי:  אלכסנדר אז'ה 
 הופק בידי:  אלכסנדר אז'ה גרגורי לוואסור (אנ') בראהים שיוואה נואימי דוויד וינסנט מראוואל ג'יימס אנגל אדם ריבאק נומי ראפאס
 תסריט:  כריסטי לבלאן
 עריכה:  ארווה שנייד
 שחקנים ראשיים:  מלאני לורן מתייה אמלריק
 מוזיקה:  רובן קודר (אנ')
 צילום:  מקסים אלכסנדר (צר')
 מדינה:  צרפת צרפת ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  Getaway Films Wild Bunch (אנ') Echo Lake Entertainment
 חברה מפיצה:  נטפליקס
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה, ישירות לווידיאו 
 הקרנת בכורה:  12 במאי 2021
 משך הקרנה:  שעה ו-40 דקות
 שפת הסרט:  צרפתית
 סוגה:  מותחן; הישרדות; מדע בדיוני
 דף הסרט ב־IMDb
 
חמצן (בצרפתית: Oxygène) הוא מותחן הישרדות (אנ') ומדע בדיוני צרפתי-אמריקאי, שביים והפיק אלכסנדר אז'ה (אנ') על פי תסריט מאת כריסטי לבלאן. בתפקיד הראשי משחקת מלאני לורן, ולצידה מתייה אמלריק ומאליק זידי. הסרט הופץ ב-12 במאי 2021 על ידי שירות הזרמת המדיה "נטפליקס".
עלילה

אישה צעירה (מלאני לורן) מתעוררת בתוך תא קריוגני רפואי, ולא זוכרת כיצד הגיעה לתוך התא. היא מקבלת סיוע מבינה מלאכותית מתקדמת בשם "מ.י.ל.ו" (קולו של מתייה אמלריק), אך לא מקבלת שליטה מלאה במערכת, ולשם כך יש לה צורך בקוד מנהל מערכת. היא מצליחה להתקשר לשירותי החירום, אך נמסר לה שהַהֶתְקֵן הושמד שלוש שנים קודם לכן. מאחר שהיא לא מצליחה לשחזר את זכרונותיה, האישה מחפשת רמזים על עברה באמצעות חיפוש תמונות ומאמרים במערכת הבינה המלאכותית. בסופו של דבר, היא מגלה ששמה הוא אליזבת אונסן, דוקטור לקריוניקה. אחר כך היא מוצאת את בעלה, ששמו לאו פרגוסון (מאליק זידי), ואת מספר הטלפון ליצירת קשר איתו. היא מתקשרת, אך קול לא מוכר מסרב לשוחח איתה.
מאחר שהחמצן בתא מתמעט, אליזבת מתחילה לסבול מהזיות. היא מנסה לפתוח את הפוד, אך מתחשמלת. כעבור זמן מה היא מקבלת שיחת טלפון חוזרת מהמשטרה, אך חושדת שבמשטרה מסתירים ממנה דבר מה, ומנתקת את השיחה. הקול הלא מוכר מתקשר אליה שוב, אך אליזבת מאיימת לנתק, ודורשת לקבל את קוד מנהל המערכת לצורך פתיחת הפוד. היא מקבלת הסבר קצר, שממנו מתברר שהיא נמצאת בתוך חללית, והייתה במצב של שינה במשך 12 שנה עקב הקפאה קריוגנית. אליזבת שוגרה לחלל החיצון במסגרת משימה של העברת קבוצת בני אדם לאכלס כוכב לכת חדש לצורך הישרדות, מאחר שנגיף קטלני עמד להשמיד את המין האנושי כולו בקרוב.
שבורת לב מהגילוי, אליזבת מגיעה למסקנה שהיא התעוררה עקב תקלת התחממות יתר של מעבד, וכעת עליה להסיט את תפקודי המעבד התקול, למעבד משני שהופקד על משימות שאינן חיוניות. הפעולה נכשלת בתחילה, משום שכמות הנתונים גדולה מדי עבור הנפח של המעבד החלופי. הזמן חולף וכמות החמצן מידלדלת. אליזבת מתכוננת להתאבד על ידי פתיחת הפוד. אולם מיד לאחר מכן, היא מגלה שגם לאו, בעלה, נמצא בחללית במצב של שינה, אך מבחינה בהיעדרה של הצלקת שהייתה על מצחו בעבר. מסרטון וידאו שמציגה לה גרסה מבוגרת יותר של עצמה, מתחוור לאליזבת שהיא למעשה שיבוט שבו הושתלו אישיותה וזכרונותיה של אליזבט אונסן המקורית, וזו הסיבה שהיא ראתה חזיונות שלה עם לאו.
עקב התקלה במעבד, המערכת מפעילה נוהל של המתת חסד לצורך המתתה של אליזבת, אך היא מצליחה לנטרל את ההליך, מסיטה בהצלחה את תפקודי המעבד, וחוזרת למצב של שינה. בסצנת הסיום, אליזבת ולאו נמצאים על הכוכב החדש, מחייכים ומחובקים.
שחקנים

מלאני לורן בתפקיד אליזבת' "ליז" אונסן.
מתייה אמלריק בתפקיד מ.י.ל.ו (קולו בלבד).
מאליק זידי (אנ') בתפקיד לאו פרגוסון.
לורה בוז'נה (צר') בתפקיד אליס אונסן.
אני בלסטרה (צר') בתפקיד פמה אָזֶ'ה.
קאטי סרדה בתפקיד אליס אָזֶ'ה.
מארק סאאז (צר') בתפקיד מפקח במשטרה.
אריק ארסון-מאקארל (צר') בתפקיד קפיטן במשטרה.
ליה ואלאד בתפקיד אליזבת' "ליז" בצעירותה.
הפקה > פיתוח

התסריט נכתב עוד בשנת 2015 בידי כריסטי לבלאן בשפה האנגלית, בשם הזמני "O2" (צורתו הטבעית של גז החמצן), ומאז כתיבתו נכלל בסקר "הרשימה השחורה" (אנ') השנתי של הוליווד, רשימה של התסריטים הטובים ביותר שעדיין לא הופקו בשנה נתונה. אז'ה היה אמור להפיק בלבד, משום שהתכונן לביים סרט אמריקני אחר, אך עקב סגר מגפת הקורונה חזר לפריז. בהתייעצות עם המפיקים הנוספים, הוא שלח את התסריט ל"נטפליקס", וקיבל מיד אור ירוק לצלם את הסרט בצרפת, בשפה הצרפתית. מאז ההכרזה על הפרויקט, זהות המועמדות לתפקיד הראשי השתנתה כמה פעמים. ביולי 2017 הייתה אן האת'וויי מועמדת לתפקיד, ובנוסף, היא הייתה אמורה לשמש כמפיקה מטעם חברת ההפקות IM Global (אנ'), ביחד עם סוזן ביימל, ועם אדם ריבאק וג'יימס אנגל מטעם חברת "Echo Lake Entertainment" בפברואר 2020 פורסם שמה של נומי ראפאס כמועמדת לתפקיד, הבמאי פרנק כלפון (אנ') יועד לביים את הסרט, ואילו אלכסנדר אז'ה היה המפיק בלבד.
ב-23 ביולי 2020 פורסם שאלכסנדר אז'ה יביים את הסרט "O2", בנוסף לתפקידו כמפיק, ולא פרנק כלפון. עוד נמסר שמלאני לורן תגלם את הדמות הראשית, ולא נומי ראפאס, כפי שנמסר קודם לכן. זו נחשבת להפקה הגדולה הראשונה של "Getaway Films", שיתוף פעולה של בראהים שיוואה, מייסד-שותף של חברת "Wild Bunch", עם המפיקים וינסנט מראוואל ונואימי דוויד. בכך ניתן אור ירוק להפקה, והתסריט הוסר מ"הרשימה השחורה".
על מעורבותו בפרויקט, אמר אז'ה, שאחרי תקופת סגר מגפת הקורונה, בחירה בפרויקט שבמרכזו עומדים ריתוק למקום אחד וקלאוסטרופוביה, היא בחירה קלה, כמעט צורך.
הפקה > צילום

"נטפליקס" נתנו אור ירוק לתחילת הצילומים מיד בתום סגר הקורונה הראשון בצרפת, במאי 2020. שלב הצילומים התחיל ביולי 2020, והתקיים באולפנים באיברי-סיר-סן. לצורך הצילומים בתוך התא הקריוגני נדרשו 25 ימים, ושבוע נוסף נדרש לצילומי החוץ. מלאני לורן שכבה תשע שעות במצטבר, בתוך חלל ששטחו שלושה מטרים רבועים
הפצה

ב-21 באפריל 2021 הפיצה "נטפליקס" קדימון רשמי, והסרט הופץ לצפייה מסחרית ב-12 במאי 2021.
הערות שוליים

↑  Squires, John (March 10, 2021). ‘High Tension’ and ‘Crawl’ Director Alexandre Aja is Back With Netflix Thriller ‘Oxygen’ in May (Trailer). Bloody Disgusting, Retrieved March 12, 2021
↑  Hipes, Patrick (December 12, 2016). The Black List 2016 Screenplays Unveiled. deadline Hollywood. Retrieved March 11, 2021
↑  McNary, dave (december 12, 2016). Madonna Biopic ‘Blond Ambition’ Tops 2016 Black List. Variety. Retrieved March 12, 2021
1 2 3  Robinson, Jacob (march 11, 2021). American-French Thriller ‘Oxygen’ Coming to Netflix in May 2021. What's on Netflix. Retrieved March 11, 2021
↑  Fleming, Mike Jr. (July 20, 2017). Anne Hathaway To Star In Contained Sci-Fi Thriller ‘O2’. Deadline Hollywood. Retrieved March 11, 2021
↑  Management 360 Suzan Bymel. Variety. Retrieved March 11, 2021
↑  Wiseman, Andreas (February 14, 2020) Noomi Rapace To Star In Alexandre Aja-Produced Black List Thriller ‘O2’, Wild Bunch To Launch Franck Khalfoun-Directed Pic At EFM. Deadline Hollywood. Retreieved May 15, 2021
1 2  James, Jessica (July 23, 2020). Crawl Director To Helm New Survival Thriller O2 For Netflix. We Got This Covered. Retrieved March 11, 2021
↑  Oxygen on Netflix: 5 things to know about the confined shooting of Alexandre Aja’s film. Dash Fun. May 24, 2021. Retriueved may 15, 2021
↑  Cooper, Dan (April 21, 2021). Netflix launches trailer for sci-fi thriller Oxygen. Film Stories. Retrieved May 15, 2021
↑  Jordan, Waylon (March 10, 2021). Netflix’s ‘Oxygen’ Directed By Alexandre Aja Releases Claustrophobic Teaser. iHorror. Retrieved March 11, 2021
תחנה אחת-עשרה

ערך זה עוסק בספר מאת הסופרת הקנדית אמילי סנט ג'ון מנדל. אם התכוונתם לסדרת טלוויזיה המבוססת על הספר, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  אמילי סנט ג'ון מנדל
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  רומן 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  2015
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת בבל
 תאריך:  2017
 פרסים
 פרס ארתור סי. קלרק (2015)  פרס טורונטו לספרות (2015)  Michigan Notable Books 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  004052764
 
תחנה אחת-עשרה (באנגלית: Station Eleven) הוא הרומן הרביעי של הסופרת הקנדית אמילי סנט ג'ון מנדל, זוכה פרס ארתור סי קלארק לשנת 2015. יצא לאור בעברית בהוצאת בבל בשנת 2017, בתרגומה של שרון פרמינגר.
עלילת המשנה של הספר עוקבת אחרי אנשים שונים בחייו של שחקן הקולנוע והתיאטרון הנערץ ארתור ליאנדר, אשר מת ממגפה קטסטרופלית שמכחידה את מרבית האנושות תוך ימים ספורים. אשתו הראשונה של ליאנדר, מירנדה, כתבה לפני פרוץ המגפה קומיקס מדע בדיוני בשם "תחנה אחת עשרה", שגיבוריו גרים על תחנת חלל מרוחקת ומנסים לחזור לכדור הארץ. קומיקס זה, וחלק מהאנשים שסבבו את ליאנדר, מניעים את העלילה הראשית של הספר, המתרחשת עשרים שנה לאחר פרוץ המגפה, בארצות הברית פוסט אפוקליפטית שהתדרדרה למערב פרוע נטול טכנולוגיה ונטול שלטון מרכזי. בין גיבורי עלילה זו, אנשי "הסימפוניה הנודדת", להקה נודדת של שחקנים ונגנים, אשר נדים במסלול דו-שנתי באזור הימות הגדולות, מופיעים בעיירות השונות, ובכך מחזירים משהו מהתרבות לעיירות קשות היום.
אף שלרב מסווגים את הספר כספר מדע בדיוני, מנדל עצמה כתבה שהיא אינה רואה בו מדע בדיוני. הספר הוא רומן פוסט אפוקליפטי אך אין בו מרכיבי מדע, קיים או בדיוני.
מיני-סדרה המבוססת על הספר עלתה ב-HBO Max. בסדרה מככבת מקנזי דייוויס בתפקיד קירסטן.
הערות שוליים

↑  https://www.washingtonpost.com/news/arts-and-entertainment/wp/2014/10/15/sorry-emily-st-john-mandel-resistance-is-futile/
↑  Nellie Andreeva, Nellie Andreeva, Mackenzie Davis & Himesh Patel To Star In ‘Station Eleven’ HBO Max Limited Series, Deadline, ‏2019-10-18 (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810542225905606  GND: 1078472033  VIAF: 314771044   WorldCat (עם VIAF): 314771044
קדמוס וארמיון

| --- | --- |
עמוד השער של האופרה, משנת 1719
עמוד השער של האופרה, משנת 1719
 מידע כללי
 מלחין:  ז'אן-בטיסט לולי
 לבריתן:  פיליפ קינו 
 מבוסס על:  ה"מטמורפוזות" מאת אובידיוס
 סוגה:  טרגדיות מוזיקליות
 שפה:  צרפתית
 מספר מערכות:  5 (בתוספת פרולוג)
 זמן התרחשות העלילה:  יוון העתיקה
 מקום התרחשות העלילה:  יוון העתיקה
 
קדמוס וארמיון (בצרפתית: Cadmus et Hermione) היא אופרה טרגדיה מוזיקלית (בצרפתית: tragédie en musique) מאת ז'אן-בטיסט לולי.
הליברית בשפה הצרפתית הוא מאת פיליפ קינו, מבוסס על ה"מטמורפוזות" מאת אובידיוס.
לאופרה פרולוג וחמש מערכות.
האופרה הועלתה לראשונה ב־27 באפריל 1673 על ידי האופרה של פריז באולם סאל ג'ו דה פום דה בקט (Salle du Jeu de Paume de Béquet).
באופרה זו המציא לולי את הסגנון של הטרגדיה המוזיקלית (tragédie en musique המכונה גם tragédie lyrique). סגנון זה התבסס על האופרה הוונציאנית של התקופה, תוך שימוש באלמנטים קומיים.
עלילה

הפרולוג, משבח את המלך לואי ה-14, ומציג אותו כאפולו ההורג את הפיתון מדלפי. האופרה עצמה עוסקת בסיפור האהבה בין קדמוס, המייסד והמלך האגדי של יוון, והרמוניה, בתם של האלים במיתולוגייה היוונית ונוס ומרס. דמויות אחרות באופרה הן פאלאס אתנה, קופידון, יונו ויופיטר (אף הם מהמיתולוגייה היוונית והמיתולוגיה הרומית).
עלילה > פרולוג

אלגוריה המהללת את המלך לואי ה-14 כאל השמש הבלתי מנוצח. נימפות רועים ואלילים כפריים רוקדים ביום שמשי, ומעוררים את קנאתה של מפלצת הפיתון מדלפי. קרני השמש מביסות את הפיתון, והרוקדים שבים לרקוד.
עלילה > מערכה I

הנסיך המצרי קדמוס ואחותו אירופה מגיעים ליוון, ושם קדמוס מתאהב בהרמוניה, בתם של האלים במיתולוגייה היוונית ונוס ומרס. מלך מקומי מחזר אחר הרמוניה, ועל מנת לזכות בידה קדמוס צריך לעבור מכשולים רבים שהציבו מרס ויונו.
האלה פאלאס אתנה עוזרת לקדמוס.
עלילה > מערכה II

קדמוס נפרד מהרמוניה, ויוצא למשימתו. קופידון מבטיח לנסיכה הרמוניה כי הוא יגן על אהובה.
עלילה > מערכה III

המכשול הראשון של קדמוס - עליו להביס את הדרקון שמרס הציב. לאחר שקדמוס הורג את הדרקון, כוהני מרס מקריבים לו קורבנות.
עלילה > מערכה IV

קדמוס אוסף את שיני הדרקון, זורע אותם, וכל שן הופכת ללוחם עז. קדמוס זורק ביניהם רימון והם הורגים אחד את השני.
ענק תוקף את קדמוס, אולם פאלאס אתנה מסייעת לו להפוך את צבאו של הענק לאבן באמצעות ראש המדוזה המצויר על מגינו.
קדמוס שב להרמיון, אך היא נחטפת בפקודתה של יונו.
עלילה > מערכה V

קדמוס מתפלל לפאלאס אתנה, והיא, ברשותו של יופיטר מחזירה לו את הרמיונה, ומאפשרת את נישואיהם.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  מידע היסטורי
↑  קורות חייו של ז'אן-בטיסט לולי
↑  אשר בחצרו עבד ז'אן-בפטיסט לולי
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12  עלילת האופרה ראו תחת הכותרת SYNOPSIS
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb13976284f (data)  GND: 7624729-6  LCCN: no95053412  MusicBrainz work: d9734aeb-0fe9-4475-9675-577b9f81f0b9  NLA: 36041292  VIAF: 186503807   WorldCat (עם VIAF): 186503807 
"קדמוס זורע את שיני הדרקון", ציור מעשה ידי מקספילד פאריש משנת 1908.
קדמוס נלחם בדרקון, איור משנת 1606
פידליו

| --- | --- |

קונצרט מ-23 במאי 1814
 מידע כללי
 מלחין:  לודוויג ואן בטהובן
 לבריתן:  Joseph Sonnleithner 
 תאריך יצירה:  1804 
 מבוסס על:  Léonore, ou L’amour conjugal 
 סוגה:  אופרת מילוט
 שפה:  גרמנית
 מספר מערכות:  2
 זמן התרחשות העלילה:  סוף המאה ה-18
 מקום התרחשות העלילה:  סביבת העיר סביליה, ספרד
 תפקידים
 דון פרננדו:  Don Fernando, באס-בריטון; שר המדינה.  דון פיצארו: Don Pizarro, בריטון; מושל הכלא הממלכתי.  פלורסטן: Florestan, טנור; אסיר.  לאונורה: Leonore, סופרן; אשתו, מתחזה לעלם בשם פידליו: Fidelio.  רוקו: Rocco, באס; סוהר ראשי.  מרצלינה: Marzelline, סופרן; בתו.  יאקינו: Jacquino, טנור; נושא מפתחות הכלא.
 
לוטה להמן בתפקיד לאונורה
פידליו (גרמנית: Fidelio) היא האופרה היחידה שנכתבה על ידי לודוויג ואן בטהובן. היא עלתה בראשונה ב-28 בנובמבר 1805, וירדה כעבור שלוש הצגות בלבד עקב כניסתו של הצבא הצרפתי לווינה. תחילה היא כללה שלוש מערכות. כעבור שנה היא נערכה מחדש בידי בטהובן וצומצמה לשתי מערכות, אך הורדה מן הבמה שוב כעבור שתי הצגות. ב-1814 הועלתה שוב, אך גם הפעם לא כבשה את לב הקהל וירדה לאחר 22 הצגות.
הצגת הבכורה של האופרה התרחשה בתיאטרון הקיסרי המלכותי "תיאטר אן דר וין" בווינה בהשתתפות אנה מילדר בתפקיד לאונורה, לואיזה מילר בתפקיד מרצלינה, פרידריך דמר בתפקיד פלורסטן, סבסטיאן מאייר בתפקיד פיצארו, ויינקוף בתפקיד דון פרננדו ורותה בתפקיד רוקו.
עלילת האופרה

האופרה מספרת על לאונורה, אשת פלורסטן, אשר מנסה לעזור לו להימלט מן הכלא בו נכלא על ידי אויבו, פיצארו. לשם כך היא מתחזה לעלם בשם פידליו במטרה להתקבל לעבודה בכלא.
עלילת האופרה > מערכה ראשונה > תמונה ראשונה: חדר בביתו של רוקו

האופרה נפתחת בביתו של רוקו, הסוהר הראשי. יאקינו, נושא מפתחות הכלא, מציע למרצלינה, בת הסוהר, נישואין, אך היא מסרבת. רוקו ופידליו, הלא הוא לאונורה בתחפושת, נכנסים לחדר ויאקינו נאלץ להפסיק בחיזוריו העקשניים אחר מרצלינה. פידליו מבקש מרוקו רשות לטפל באסירים כולם, ורוקו, שמחבב אותו, מסכים, אך מידע אותו כי יש אסיר בכלא שבו הוא אינו יכול לטפל, ששוכן במגדל בתא מבודד. לדברי של רוקו, מאחר שעל פי הוראת המושל כמעט ואין מאכילים את אותו אסיר, אין צורך לדאוג כי הוא לא יאריך ימים. לאונורה מבינה שמדובר בבעלה, פלורסטן.