stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אליפות העולם בכדורסל 1998
הקלעים המצטיינים (נק' למשחק)

ספרד אלברטו הררוס 17.8
ליטא ארתוראס קרנישובאס 17.1
אוסטרליה שיין היל 17.1
אוסטרליה אנדרו גייז 16.8
פוארטו ריקו ג'וזה אורטיז 16.5
יפן מייקל טקהשי 16.4
רוסיה וסילי קרסב 16.1
קוריאה הדרומית סו ג'נג-הון 15.2
סרביה ומונטנגרו דיאן בודירוגה 14.6
פוארטו ריקו אורלנדו וגה 14.1
הנבחרות שהעפילו לטורניר הגמר של אליפות העולם בכדורסל 1998; מסומנות בכחול
אשף חרום-אוזן

| אשף חרום-אוזן> מצב שימור |
| --- | --- |
 מצב שימור: בסכנת הכחדה סכנת הכחדה (EN) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: עטלפים
תת־סדרה:: דמויי נשפון
משפחה:: אשפיים
סוג:: Tomopeas
מין:: אשף חרום-אוזן
שם מדעי
 Tomopeas ravus ‏מילר, 1900
תחום תפוצה


אשף חרום-אוזן (שם מדעי: Tomopeas ravus) הוא מין עטלף זעיר ונדיר במשפחת האשפיים שאנדמי לחוף המדברי של פרו ומהווה מין יחיד בסוגו. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1900 על ידי הזואולוג האמריקני גריט סמית מילר. סיווגו של האשף היה נתון במחלוקת במשך זמן רב. במקור הוא תואר כסוג במשפחת הנשפוניים, ובשנת 1970 הוצע אף להקים עבורו משפחה עצמאית עקב היותו צורת ביניים בין הנשפוניים לאשפיים. בשנת 1994, מחקר גנטי העלה שהוא קרוב יותר לאשפיים, ומאז הוא מסווג בתוכה תחת תת-משפחה נפרדת. האשף חרום האוזן הוא המין הקטן ביותר במשפחת האשפיים, ומצוי בסכנת הכחדה עקב טווח תפוצה מצומצם ואובדן בית גידול. על בסיס מספר קריטריונים, האגודה הזואולוגית של לונדון מסווגת אותו ברשימת 100 היונקים הפגיעים ביותר להכחדה.
תיאור ואנטומיה

האשף חרום האוזן בעל גוף קומפקטי, מוצק ועגלגל, ראש קצר ומעוגל וכנפיים צרות וארוכות. הגולגולת שטוחה ועדינה עם שקע מוארך באמצע עצמות האף, והקשתות הזיגומטיות אינן בולטות כל כך. הפנים קטנות וצרות, הלוע רחב והחרטום קצרצר. סימן ההיכר של המין שהעניק לו את שמו, הוא אוזניו הארוכות והשטוחות שאינן אופייניות לאשפיים; הן קעורות במרכז, מופרדות זו מזו ובעלות צפירים זעירים בלתי נראים. העיניים קטנות ובולטות והנחיריים צינוריים ומופרדים זה מזה. השפה העליונה עודפת על התחתונה ועטויה בזיפים וקפלי עור עדינים. השיניים קצרות, חדות ומעוקלות במקצת. זנבו ארוך ודקיק. בניגוד למרבית האשפיים, אצל האשף חרום האוזן הזנב מוקף לחלוטין בקרום התעופה האחורי ואינו חופשי בקצה. הרגליים והכפות דקיקות.
האשף חרום האוזן הוא המין הקטן ביותר במשפחתו: אורכו הכולל מהאף עד קצה הזנב 73–85 מ״מ, אורך זרועותיו 31–34 מ״מ ומשקלו 3.5-2.3 גרם בלבד. בניכוי הכנפיים, ממדי גופו אינם עולים על זו של בוהן אנושית. הזכרים והנקבות זהים בגודלם. הפרווה של האשף חרום האוזן רכה וצפופה, ונוטה להיות ארוכה בצד העליון וקצרה בצד התחתון. צבעה הכללי בהיר למדי, ונע בין חום שזוף לזהוב, צהוב-קש, צהבהב או אפרפר בהיר. הגחון והחזה חיוורים יותר ונעים בין צהבהב-שמנת לשנהב. הכנפיים, הזנב, האוזניים והפנים בצבע חום שוקולד כהה, ערמון או שחור-מלוכלך שעומד בניגוד מוחלט לפרווה החיוורת.
תפוצה וביולוגיה

האשף חרום האוזן אנדמי למדבר סצ'ורה לאורך קו החוף המרכזי של פרו מעבר להרי האנדים, וסביר להניח שנוכח גם בקצה הדרום-מערבי של אקוודור בסמיכות לגבול הפרואני. טווח התפוצה שלו מצומצם למדי, ועל פי הערכות קטן מ-100 קמ״ר. בתוך הטווח, האשף נדיר למדי ונפוץ בדלילות, ובעבר אף הייתה סברה שנכחד מן העולם לאחר שלא נצפה בטבע במשך 30 שנה רצופות. בית הגידול של הסוג מורכב מפסיפס של גבעות סלעיות, בתה חופית, דיונות חול ויער גדותיים עד רום 2,300 מטר מעל פני הים, ושוכן באזור מדברי צחיח למחצה ודל בגשמים.
בהתחשב בנדירותו של המין, מעט מאוד ידוע עליו. הוא פעיל בלילה, ניזון מחיפושיות ומבלה את שעות היום בעלווה צפופה של ינבוט, במערות או בסדקים של סלעי גרניט. עונת הרבייה מתרחשת בחודשי יולי ואוגוסט בעונה היבשה. האשף חרום האוזן הוא הפונדקאי היחידי של מין פרוטוזואה טפילי הקרוי על שמו: אימריה טומופאה (Eimeria tomopea).
מצב

האשף חרום האוזן מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור סכנת הכחדה (EN), לאור הירידה המתמשכת במספריו בעקבות אובדן בית גידול לחקלאות והתרחבות עירונית, וטווח תפוצה מצומצם ומקוטע שמשתרע על 100 קמ״ר בלבד ומכיל בתוכו 12 אזורי איסוף היסטוריים בסך הכול. הוא סובל לעיתים קרובות מהדברה במערות שמכוונת נגד מיני הערפדים. לעת עתה, אף אחד מאזורי איסוף הדגימות אינו מוכר כאזור מוגן על ידי ממשלת פרו; ארגון IUCM ממליץ להכריז על מספר תצורות סלע עיקריות כשמורות טבע קטנות, לבצע מחקרים וסקרים על מנת להכיר טוב יותר את האקולוגיה, התפוצה והאיומים על המין, ולפעול להעלאת המודעות למצבו של האשף הנדיר בקרב התושבים המקומיים.
הערות שוליים

↑  אשף חרום-אוזן באתר הרשימה האדומה של IUCN
ארמיית נורווגיה

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:  ורמאכט ורמאכט
 סוג:  ארמייה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  19 בדצמבר 1940 – 18 בדצמבר 1944 (4 שנים)
 מקים היחידה:  ניקולאוס פון פאלקנהורסט
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים:  ניקולאוס פון פאלקנהורסט
 
ארמיית נורווגיה (בגרמנית: Armee Norwegen) הייתה ארמייה של הוורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

הארמייה הוקמה לאחר המערכה בנורווגיה, על בסיס הקורפוס ה-21. תפקידה העיקרי של הארמייה הייתה להגן על חופיה האסטרטגיים של נורווגיה. כמפקדה מונה ניקולאוס פון פאלקנהורסט שתכנן מלכתחילה את מבצע כיבוש נורווגיה. באמצע יוני 1941 עבר פאלקנהורסט לרובניימי פינלנד, במטרה לפקד על מבצעים פיניים-גרמניים משותפים, וארמיית נורווגיה הקימה בסיסים גם בארץ זו. בעקבות מספר תוכניות כושלות, חזר פאלקנהורסט לנורווגיה, והכוחות הגרמניים בפינלנד עברו לפיקוד הארמייה ההררית ה-20, שכונתה גם "ארמיית לפלנד".  החל מינואר 1942, מפקד היחידה שימש גם כמושל הצבאי של הוורמאכט בנורווגיה (Wehrmachtbefehlshaber Norwegen). בתפקידו זה הורה פאלקנהורסט לחייליו להתייחס לאזרחים בכבוד. בדצמבר 1942 תכנן פאלקנהורסט את מבצע "השועל הארקטי" לכיבוש שוודיה עם 10 דיוויזיות, שלבסוף לא יצא אל הפועל. ב-18 בדצמבר 1944 הודח פון פאלקנהורסט מתפקידו עקב חילוקי דעות עם יוזף תרבופן - הרייכסקומיסר של נורווגיה. ארמיית נורווגיה אוחדה עם ארמיית לפלנד.
הערות שוליים

↑  ארמיית נורווגיה באתר אקסיס היסטורי
↑  המושל הצבאי של הוורמאכט בנורווגיה באתר אקסיס היסטורי
| גרמניה הנאצית ארמיות הוורמאכט  |
| --- | --- | --- |
| ארמיות | הארמייה הראשונה • הארמייה השנייה • הארמייה השלישית • הארמייה הרביעית • הארמייה החמישית • הארמייה השישית • הארמייה השביעית • הארמייה השמינית • הארמייה התשיעית • הארמייה העשירית • הארמייה ה-11 • הארמייה ה-12 • הארמייה ה-14 • הארמייה ה-15 • הארמייה ה-16 • הארמייה ה-17 • הארמייה ה-18 • הארמייה ה-19 • הארמייה ה-20 • הארמייה ה-21 • הארמייה ה-24 • הארמייה ה-25 |  |
| ארמיות שריון | ארמיית הפאנצר הראשונה • ארמיית הפאנצר השנייה • ארמיית הפאנצר השלישית • ארמיית הפאנצר הרביעית • ארמיית הפאנצר החמישית • ארמיית הפאנצר השישית • ארמיית הפאנצר אס אס ה-11 • ארמיית הפאנצר אפריקה |  |
| ארמיות צנחנים | ארמיית הצנחנים הראשונה |  |
אסלאנבייק חושטוב

אסלאנבייק ויטלביץ' חושטוב (בקירילית: Асланбек Витальевич Хуштов; נולד ב-1 ביולי 1980, כפר בלוגלינקה, נפת טרק, רפובליקת קברדינו-בלקריה, רוסיה) הוא מתאבק רוסי ממוצא צ'רקסי.
חושטוב זכה במדליית הזהב במשחקי אולימפיאדת בייג'ינג (2008) בסגנון יווני-רומי במשקל עד 96 ק"ג. בדרך לזכייה גבר חושטוב על כל מתחריו מבלי לאבד נקודות.
חושטוב מחזיק גם בתואר אלוף אירופה בו זכה בשנת 2008, 2009 ו-2010.
בועז אברהם

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  ישראל ישראל
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד 52  מפקד חטיבת יפתח
 פעולות ומבצעים
 האינתיפדה הראשונה   המערכה ברצועת הביטחון האינתיפאדה השנייה  מבצע חומת מגן
בועז אברהם (נולד ב-1966) הוא קצין בצה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה, אשר פיקד על חטיבת יפתח.
ביוגרפיה

בוגר הפנימייה הצבאית לפיקוד בתל אביב. עם גיוסו לצה"ל שובץ אברהם בחיל השריון. בשריון עבר הכשרה כלוחם וקורס מפקדי טנקים. לאחר קורס קציני שריון שימש במגוון תפקידי מטה ופיקוד ובהם מפקד פלוגה בגדוד 126. בשנים 1996–1998 פיקד על גדוד 52 בחטיבה 401. בהמשך פיקד על חטיבת יפתח, ושימש מפקד מגמת מפקדי פלוגות בקורס מפקדי פלוגות ומפקדי גדודים.
הערות שוליים

↑  בועז אברהם, באתר "בהשקט ובבטחה"
↑  יצחק רבין (קצין), מבט על אתר עמותת השריון, "שריון- ביטאון עמותת יד לשריון", ‏ דצמבר 2007, עמוד 97.
↑  שחר הלווינג, הקורס לאמנויות לחימה, ביטאון ביבשה, גיליון 10, יוני 2009, באתר זרוע היבשה.
ערך זה הוא קצרמרבנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אפיקורוס

ערך זה עוסק בפילוסוף יווני. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  341 לפנה"ס סאמוס, יוון 
 פטירה:  270 לפנה"ס (בגיל 71 בערך) אתונה, אתונה העתיקה 
 מקום קבורה:  אתונה 
 השקפה דתית:  דת יוון העתיקה 
 זרם:  אפיקוראיות
 תחומי עניין:  מטאפיזיקה,תורת ההכרה, אתיקה
 עיסוק:  פילוסוף, סופר 
 הושפע מ:  דמוקריטוס, פירון מאליס, אריסטיפוס
 השפיע על:  אדריאנוס, לוקרטיוס, סנקה, תומאס הובס, ג'רמי בנת'ם, ג'ון סטיוארט מיל, תומאס ג'פרסון, פרידריך ניטשה, קרל מרקס
 מדינה:  אתונה העתיקה 
 
אֶפִּיקוּרוֹס (ביוונית: Επίκουρος;‏ 341 – 270 לפנה"ס) היה פילוסוף יווני, מייסד האסכולה האפיקוראית. גישתו הפילוסופית מתבססת על החתירה המתמדת להנאה ולשלוות נפש – אליהם ניתן להגיע לשיטתו דרך לימוד פילוסופיה, טיפוח חברויות, שמירת הבריאות, הימנעות מכאב ומצער, שליטה בתשוקות, וכל דבר שהאדם מוצא כמהנה - כל עוד הוא אינו מזיק לעצמו או לזולתו.
ביהדות, הכינוי "אפיקורוס" משמש כמילה נרדפת לכופר.
חייו

אפיקורוס נולד להורים שהיו אזרחי אתונה והיגרו אל המושבה האתונאית באי סאמוס (אחד מאיי הים האגאי) כעשר שנים לפני הולדתו. בתחילה קיבל חינוך מאביו, שהיה מורה ובהמשך מפילוסופים שונים. לאימו ייחסו עיסוק בכישוף ומאוחר יותר האשימו אותו חלק מיריביו בכך שסייע בצעירותו לאימו בכשפיה. אפיקורוס למד פילוסופיה במשך ארבע שנים אצל הפילוסוף האפלטוני פאמפילוס, וכשהיה בן 18 נסע לאתונה ושירת בצבא במשך שנתיים. הוא שב להוריו, שבינתיים נאלצו לעבור ולהתגורר בעיר קולופון שהייתה לחוֹפי אסיה הקטנה, ולמד אצל נוסיפאנס, שהיה מממשיכי תורתו של דמוקריטוס.
בהיותו בערך בן שלושים, החל ללמד בעיר מיטילנה שבאי לסבוס, אך נאלץ לעזוב תפקיד זה ופתח בית ספר בעיר למפסקוס (כיום העיר לפסקי שבקצהו הצפוני של מצר הדרדנלים בטורקיה) לפני ששב והשתקע באתונה. הוא נשאר באתונה מלבד ביקור שערך באיוניה שם התקבל בכבוד לא רק כפילוסוף, אלא גם כמנהיג וכנביא.
אפיקורוס לא נישא מעולם ולא היו לו ילדים. הוא סבל מאבנים בכליות ומת מכך בגיל 72 בערך. זמן קצר לפני מותו כתב לתלמידו וידידו אידומנאוס: ”בעוד אני מבלה את היום המאושר והאחרון של חיי בניסוחו של מכתב זה, אני סובל כל העת מכאבים במעיים ובשלפוחית השתן – כאבים שאין גדולים מהם. אך הם מפוצים על ידי ההנאה שזכרן של תגליותיי והוראתי מביאה לנפשי. עתה אבקשך, כפי שדורשת החיבה שהייתה לך אליי ואל הפילוסופיה מאז ימי ילדותך: שמור נא על ילדיו של מטרודורוס.”[דרוש מקור]
הגן

בערך בשנת 307 לפנה"ס הקים בית ספר לפילוסופיה בתוך גן שרכש, שהיה ממוקם בין הסטואה שבה לימד זנון מקיטיון לבין חורשת הזיתים שבה נמצאה האקדמיה האפלטונית. משיצא שמו כמורה מוכשר, נהרו אליו תלמידים רבים מיוון, רומי ואסיה הקטנה. בית הספר שלו קיבל את הכינוי "הגן", כי הלימודים נערכו בתוך הגן ותלמידיו נקראו "הפילוסופים של הגן". אפיקורוס הורה לתלמידיו לשנן בעל פה את עקרונות הפילוסופיה שלו.
האליטה של תקופתו הביעה מורת רוח רבה על כך שפתח את שערי בית ספרו גם לנשים ולעבדים. חלק ממבקריו ניסו לתאר את הגן, שרבים מהתלמידים התגוררו בתוכו, כמקום של שחיתות מוסרית והפקרות מינית. ביקורת זו נגדה לחלוטין את המציאות – בגן הייתה הקפדה על צניעות ומשמעת.[דרוש מקור]
מורשתו

אפיקורוס כתב מספר רב של כתבים, אבל מתוכם שרדו עד ימינו רק קטעים מעטים מחיבורו "על הטבע", שלוש איגרות, קובץ של אמרותיו, וכן צוואתו.
האסכולה האפיקוראית המשיכה להתפשט גם לאחר מותו, וקנתה חסידים רבים, והפכה לאחת מהדיסציפלינות הפילוסופיות הפופולריות במרחב ההלניסטי ובעיקר ברומא. עם זאת, קרנו ירדה עם התפשטות הנצרות וקריסתה של חברת המשכילים ההלניסטית-רומית עד שבימי הביניים לא נודע כלל. עיקר הידיעות על משנתו מגיעות ממקורות חיצוניים, ובעיקר משירתו הפילוסופית של המשורר הרומי בן האסכולה האפיקוראית, לוקרטיוס, "על טבע היקום", שהתגלתה מחדש רק ב-1417, וקטעים מכתביו של הפילוסוף האפיקוריאני פילודמוס, שנתגלו בחפירות בהרקולנאום.
ביהדות מופיע המושג אפיקורוס כתואר לכופר. על-פי הרמב"ם, אפיקורס הוא אדם הכופר בנבואת משה רבנו, בנבואה בכלל, או ”האומר שאין הבורא יודע מעשה בני האדם” (ספר המדע, הלכות תשובה, פרק ג', הלכה ח'). בעברית המודרנית התואר מתייחס למי שכופר באל או בתורה. המקור הקדום ביותר בעברית למושג זה נמצא כבר במשנה במסכת אבות, ”ודע מה שתשיב לאפיקורוס” (משנה, מסכת אבות, פרק ב', משנה י"ד). בהקדמה לפרק חלק הסביר הרמב"ם כי המילה אפיקורוס ”[...] היא ארמית, עניינה מי שמפקיר ומבזה את התורה או לומדיה, ולפיכך קורין בזה השם כל שאינו מאמין ביסודי התורה, ומי שמבזה החכמים או איזה תלמיד חכם שיהיה או המבזה רבו” (סנהדרין י משנה א) . עם זאת, במורה הנבוכים הוא מוזכר מספר פעמים כפילוסוף "מי שאינו יודע מציאות ה' יתרומם ויתהדר, אלא דמה כי הדברים הווים ונפסדים בהתקבצות ובהתפרקות באופן מקרי, ושאין שם מנהיג ולא מסדר מציאות, והוא אפיקורוס וסיעתו ודומיו כפי שמספר אלכסנדר".
בתרבות המערבית, לעומת זאת, המילה "אפיקורואית" מתארת גרגרנות ונהנתנות.
הפירושים הללו מבוססים על תפיסה שגויה של אפיקורוס, שכאמור דגל באיפוק ובמשמעת, ולא ברדיפה בלתי מרוסנת אחרי תענוגות.
לקריאה נוספת

נתן שפיגל, אפיקורוס: האיש ומשנתו, הוצאת מאגנס, תשמ"ב.
אמרות היסוד: על האושר וההנאות האמיתיות – כתבי אפיקורוס, תרגום, מבוא והערות: יוסף צ' ליברזון. הוצאת נהר, 2011
יעקב מלכין, הגן של אפיקורוס, הוצאת חרגול-מודן, תל אביב, 2014
הערות שוליים

↑  הגיית השם ביוונית: אפּיקורוֹס, במלעיל דמלעיל (ההטעמה בהברה השלישית מהסוף).
↑  חיים ה. כהן, דינם של אפיקורסים, בתוך: פרופ' רות גביזון (עורכת), חירות המצפון והדת: אסופת מאמרים לזכרו של חמן פ' שלח, תל אביב: ספריית פועלים, 1990, עמ' 99
↑  אלו הם ה"טטראפארמקוס" – ארבעה עקרונות לריפוי הנפש אותן ניסח אפיקורוס. ראו: נתן שפיגל, אפיקורוס: האיש ומשנתו, תשמ"ב, עמ' 104
| תרבות יוון העתיקה |
| --- | --- | --- |
| תרבות יוון העתיקה | מיתולוגיה • אמנות • פיסול • קדרות • הומוסקסואליות • זנות • חקלאות • כלכלה • מטבח • משפט • עבדות  • פדרסטיה • רפואה • מלחמה |  |
| פילוסופיה ביוון העתיקה | פיתגורס • הרקליטוס • פארמנידס  • פרוטגורס • אמפדוקלס • דמוקריטוס • סוקרטס • אפלטון • אריסטו • זנון מכתיון • אפיקורוס |  |
| מתמטיקה | ארכימדס • אוקלידס • תאלס • פיתגורס • דיופנטוס • ארטוסתנס • תלמי |  |
| ספרות | הומרוס • האיליאדה • האודיסאה • הסיודוס • פינדארוס • הרודוטוס • תוקידידס • קסנופון • פוליביוס |  |
| תיאטרון | אייסכילוס • סופוקלס • אוריפידס • אריסטופאנס • מושגים |  |
| ספורט | המשחקים האולימפיים • תרבות הגוף • המשחקים הפיתיים • המשחקים האיסתמיים • המשחקים הנמאיים • המשחקים הפאן-אתנאיים • גימנסיון |  |
| אדריכלות | מקדש יווני • הסדרים הקלאסיים • הפרתנון • מקדש ארטמיס • אקרופוליס • האגורה • מקדש זאוס באולימפיה • מקדש הפייסטוס • מקדש ארטמיס |  |
פורטל יוון העתיקה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260978705171  PLWABN: 9810660756305606  BIBSYS: 90181280  BNE: XX1022011  BnF: cb13091438g (data)  CANTIC: a10488479  CiNii: DA01009860  GND: 118530585  ICCU: CFIV004642  ISNI: 0000 0001 2136 6309  LCCN: n79121664  LNB: 000093594  NDL: 00620634  NKC: jn19990210193  NLA: 35066534  NLG: 18289  NLK: KAC2018J3454  NSK: 000417947  NTA: 068590253  RERO: 02-A000057679  SELIBR: 185287  SNAC: w6tx3w65  SUDOC: 026851849  Trove: 816706  ULAN: 500258979  VcBA: 495/41961  VIAF: 64141756   WorldCat (עם VIAF): 64141756
ארגז לחם

ארגז לחם הוא ארגז קטן המיועד לאחסון לחם. מטרת ארגז הלחם היא לשמור על טריות הלחם כדי שלא יתייבש ולהגן עליו מפני חרקים.
ארגזי הלחם יוצרו בעבר בעיקר מעץ או בדיל. בהמשך יוצרו ארגזי לחם עם ציפוי אמייל. על מנת לסייע בשמירת טריות פרוסות לחם היה מי שהציע לייצר ארגז לחם עם קפיצים להחזקת פרוסות צמודות זו לזו.
עם כניסת המקרר לשימוש, היה שטענו שהמקרר עדיף לשמירת לחם על פני ארגז הלחם. אחרים טענו שעדיף לשמור את הלחם בארגז הלחם מאשר במקרר. הכניסה לשימוש רווח של שמירת ככרות לחם בתוך שקיות פלסטיק יתרה במידה מסוימת את הצורך בארגז לחם, אך היה מי שהציע ארגז לחם הבנוי להחזיק את שקית הלחם סגורה ומייתרת את הצורך לקשור את השקית.
מספר פטנטים מתארים ארגזי לחם אשר כוללים בתוכם פונקציות של קרש חיתוך או מכשירים לחיתוך לחם. חברת אמקור ייצרה ארגזי לחם עם מגנט להחזקת סכין לחיתוך הלחם בצמוד לארגז.
בראשית שנות ה-60 של המאה ה-20 פותח בצה"ל ארגז מיוחד לאחסנת לחם כדי לשמור על טריות הלחם.
גלריית תמונות

ארגז לחם עשוי עץ
ארגז לחם
ארגז לחם מצופה באמאיל
הערות שוליים

↑  Mary Ellen Snodgrass, Encyclopedia of kitchen history, page 116
1 2  ארגז לחם עם סכין מגנטי, דבר, 1 ביולי 1960
↑  US patent 1,732,643
↑  Jackie Dashiell, There's a spirit in the kitchen, page 152
↑  Nicolette M. Dumke, Easy Breadmaking for Special Diets, page 23
↑  US patent 4,034,890
↑  US patent 1593154
↑  US patent 1876742
↑  US patent 5,494,187
↑  צה"ל פיתח ארגז מיוחד לאחסנת לחם, דבר, 22 ביולי 1964
ארמון הלובוקה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  שאטו 
 מיקום:  Hluboká nad Vltavou 
 מדינה:  צ'כיה 
 בעלים:  צ'כיה 
 מייסדים:  Wenceslaus I of Bohemia 
 מבקרים בשנה:  191,500 (נכון ל־2020)
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – המאה ה־13
 תאריך פתיחה רשמי:  המאה ה־13 
 סגנון אדריכלי:  התחייה הגותית 
 קואורדינטות:  49°03′03″N 14°26′31″E﻿ / ﻿49.050833333333°N 14.441944444444°E﻿ / 49.050833333333; 14.441944444444
 www.zamek-hluboka.cz
 he
 
ארמון הלובוקה
פנים הארמון
ארמון הְלוּבוֹקָה (בצ'כית: Zámek Hluboká), הוא ארמון[דרושה הבהרה] בדרום בוהמיה בצ'כיה, הממוקם מעל העיירה הלובוקו נאד ולטבוי (Hluboká nad Vltavou), כשעה וחצי דרומית מהבירה פראג ומרחק קצר מצ'סקה בודייוביצה וצ'סקי קרומלוב.
הארמון נבנה בשלהי המאה ה-15 על חורבותיה של מצודה גותית מהמאה ה-13. במהלך המאה ה-16 היה הארמון בבעלות של פרדיננד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, עוד בטרם עלה לכס המלוכה. במהלך השנים החליף הארמון מספר בעלויות והורחב. במחצית השנייה של המאה ה-19 עבר הארמון שיפוץ נרחב, שכלל הרס מבנים ישנים הסמוכים אליו וביצוע עיצוב פנים חדש. ב-1947 הולאם הארמון והפך למוזיאון.
ארגיוס הראשון, מלך מוקדון

| --- | --- |

 לידה:  המאה ה־7 לפנה״ס 
 פטירה:  המאה ה־7 לפנה״ס מוקדון 
 
ארגיוס הראשון (ביוונית: Αργαίος A) היה מלך מוקדון באמצע המאה ה-7 לפנה"ס.
ביוגרפיה

ארגיוס היה בנו של פרדיקס הראשון ועלה לשלטון לאחר מותו. הוא שלט 31 שנים במהלך המאה ה-7 לפנה"ס. פוליאינוס טוען ש"ארגיוס מלך מוקדון" היה הראשון שהכניס לשימוש את התירסוסים כחלק מפולחן דיוניסוס. לטענתו של פוליאינוס, במהלך מלכותו של ארגיוס, פלש שבט הטולנטים האילירי בהנהגת מלכם גאלאורוס לממלכת מוקדון, וארגיוס נאלץ להילחם בהם כשהוא בנחיתות מספרית. על כן, הוא לקח נשים רבות, חימש אותן בתירסוסים והורה להן לנפנף בהם כאילו הם חניתות. האילירים ראו זאת ונמלטו. לזכר המאורע הורה ארגיוס להשתמש בתירסוסים במסגרת פולחן דיוניסוס. פוליאינוס לא מציין אם מדובר בארגיוס הראשון או בארגיוס השני, אולם סביר יותר להניח שמדובר בארגיוס הראשון.
יוסטינוס כותב שארגיוס "ניהל את הממלכה במתינות, והשיג את אהבת נתיניו". ירש אותו בנו פיליפוס הראשון. הוא אב קדמון של אלכסנדר הגדול.
הערות שוליים

↑  הרודוטוס, ספר שמיני, 139.
↑  אוסביוס, "כרוניקה", 86.
↑  פוליאינוס, סטראטגמטה, ספר רביעי, 1.
↑  Mark William Padilla (1999). Rites of Passage in Ancient Greece: Literature, Religion, Society. Bucknell University Press. pp. 185–. ISBN 978-0-8387-5418-4.
↑  Joseph Roisman; Ian Worthington (7 ביולי 2011). A Companion to Ancient Macedonia. John Wiley & Sons. pp. 432–. ISBN 978-1-4443-5163-7. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  יוסטינוס, ספר שביעי, 2.
בוב בר

רוברט לורנס "בוב" בר הבן (באנגלית Robert Laurence "Bob" Barr, Jr; נולד ב-5 בנובמבר 1948) הוא פוליטיקאי אמריקני. כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית כנציג ג'ורג'יה מטעם המפלגה הרפובליקנית בשנים 1995–2003. היה מועמד המפלגה הליברטריאנית לנשיאות ארצות הברית בבחירות לנשיאות ב-2008, וקיבל כ-0.4% מן הקולות.
ב-2014 ניסה להתמודד שוב לנציגות ג'ורג'יה לקונגרס האמריקני מטעם הרפובליקנים, לאחר מספר שנים בהן לא כיהן בתפקיד רשמי. הוא הפסיד לבארי לאודרמילק. מאז הוא מכהן כדירקטור במספר ארגונים.
ארגייל (דוגמה)

אפודה בדוגמת ארגייל
ארגייל (Argyle או Argyll, נקרא גם Hose) היא דוגמת סריגה פופולרית של סוודרים, אפודות וגרביים הכוללת תשליב מעוינים, לרוב במספר רמות החופפות זו את זו. מקור הדוגמה בטארטן (דוגמת האריגה או הסריגה) האופיינית של שבט קמפבל מארגייל שבמערב סקוטלנד.
חברת האפנה פרינגל (Pringle of Scotland) ייצרה סוודרים וגרביים בדוגמה זו בשנות ה-20 של המאה ה-20, בעיקר עבור לבוש למגרש הגולף. מי שתרם לפופולריות הדגם היה הנסיך אדוארד שתועד לובש סוודר בדוגמת ארגייל, ששימשה עד אז, מחוץ להקשר הסקוטי, רק עבור גרביים. בעקבותיו החלו גם כוכבי קולנוע גברים לובשים סוודרים ואפודות בדוגמת המעוינים. בשלב מאוחר יותר החלו גם נשים ללבוש סריגים בדוגמה זו.
ראו גם

סודוקו סקוטי
הערות שוליים

↑  אתר הטארטנים הסקוטיים
ארמון הנציב במלחמת ששת הימים
הערות שוליים

↑  1967 - והארץ שינתה את פניה, תום שגב עמ' 515
ארמון הלטראנו

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  פאלאצו, ארמון העיר 
 מיקום:  מונטי 
 מדינה:  איטליה 
 בעלים:  רכוש הכס הקדוש 
 הקמה ובנייה
 אדריכל:  דומניקו פונטנה 
 קואורדינטות:  41°53′12″N 12°30′19″E﻿ / ﻿41.886666666667°N 12.505277777778°E﻿ / 41.886666666667; 12.505277777778
  (למפת רומא מוגדלת) ארמון הלטראנו(למפת רומא רגילה) ארמון הלטראנו
 
מראה הארמון
ארמון הלטראנו (באיטלקית: Palazzo del Laterano) הוא ארמון שראשיתו באימפריה הרומית. בהמשך שימש הארמון את האפיפיורים. הארמון שוכן ברובע לטראנו, סמוך לבזיליקת יוחנן הקדוש בלטראנו - הקתדרלה של רומא.
היסטוריה

הארמון הוענק לאפיפיור בראשית המאה הרביעית על ידי הקיסר הרומי קונסטנטינוס, ושימש משכנם של האפיפיורים במשך כ-1,000 שנים.
לאחר שרפה שפרצה בו במאה ה-10 שיחזר האפיפיור סרגיוס השלישי את המבנה, ובהמשך הרחיב האפיפיור אינוקנטיוס השלישי את המבנה ושיפץ אותו. בתקופה זו היה הארמון בשיאו ודנטה מתאר אותו כפסגת ההישגים האנושית.
בין הארמון לבזיליקה עמד בעבר פסלו של מרקוס אורליוס הרכוב על סוס. פסל זה לא הושמד בשל הטעות בזיהויו - חשבו שמדובר בקיסר הנוצרי קונסטנטינוס. הפסל מוצג כיום במוזיאונים הקפיטולינים.
בארמון היה מצוי אולם ה-"Aula Concilii" שהיה מורכב מ-11 אפסיסים (אולמות המקורים בקשתות) - אולם ששימש את ועידות הלטראנו (אנ') במהלך ההיסטוריה.
עם מעבר האפיפיורים מרומא לאביניון ירד הארמון מגדולתו. שתי שריפות שפרצו בארמון בשנים 1307 ו-1361 גרמו לארמון נזקים בלתי הפיכים, והכסף המועט שנשלח מאביניון לא הספיק לשיקום הבניין. עם שובו של האפיפיור לרומא התגורר האפיפיור בסנטה מריה אין טרסטוורה, ולאחר מכן בבזיליקת סנטה מריה מג'ורה ולבסוף עבר לקריית הוותיקן.
האפיפיור סיקסטוס החמישי הרס את שרידי הארמון ובנה במקום את הארמון הנוכחי (הקטן בהרבה מהארמון המקורי).
כיום ניתן לראות את שרידי אולם ה"טריקליניום" ששימש את האפיפיור לאו השלישי כאולם הסעודות הרשמי ואת הפסיפסים שנותרו מאולם זה.
ארנסט וילימובסקי

ארנסט וילימובסקי (בפולנית: Ernst Wilimowski;‏ 23 ביוני 1916 – 30 באוגוסט 1997) היה כדורגלן פולני-גרמני, ששיחק בעמדת החלוץ. נחשב לאחד הכובשים הגדולים בכל הזמנים.
וילמובסקי היה לשחקן הראשון שהבקיע ארבעה שערים במשחק אחד במונדיאל, כאשר עשה זאת בשמינית גמר מונדיאל 1938 נגד נבחרת ברזיל וחמש דקות אחרי מבקיע ארבעת השערים הראשון, לאונידס דה סילבה, אך שער אחד מתוכם נפסל. הוא כבש 1,175 שערים בקריירה ו-554 שערים מתוכם רשמיים, ולפי הפדרציה הבינלאומית להיסטוריה וסטטיסטיקה של הכדורגל (IFFHS) נתון זה מציב אותו ככובש ה-12 הפורה ביותר בתולדות הכדורגל העולמי.
ביוגרפיה

וילימובסקי נולד ב-23 ביוני 1916 בקטוביץ' שבקיסרות הגרמנית. אביו נפטר כשהיה צעיר בחזית מלחמת העולם הראשונה. שמו המקורי של וילימובסקי הוא ארנסט פראדללה, אך הוא שינה את שמו לשמו של אביו החורג בשנת 1929. כבר בגיל 13 שיחק וילימובסקי בקבוצה הראשונה של קטוביץ' בליגה הפולנית הבכירה. הוא היה נחשב לשחקן יוצא דופן שכבש כמויות רבות של שערים ועובדה לכך היא שלאחר שעבר לשחק ברוך חוז'וב, הוא כבש שם 112 שערי ליגה ב-86 משחקים בלבד. בנוסף לכמות השערים הרבה, הוא זכה עימה ב-4 תוארי אליפות פולין, וגם 3 פעמים בתואר האישי מלך השערים של הליגה. וילימובסקי היה לשחקן הראשון (והיחיד עד היום) לכבוש 9,8,7 ו-10 שערים במשחק אחד בליגה הפולנית. את עשרה השערים כבש נגד יוניון טורינג לודז'. את כל זה הוא עשה ב-5 שנים בהן שיחק ברוך חוז'וב. הוא הגיע גם לנתונים מרשימים מבחינת שערים גם בקבוצות פ.צ מערב קמניצר ואופנבורג, והוא סיים את קריירת המשחק שלו בפ.צ. קייזרסלאוטרן הגרמנית בשנת 1955.
בנבחרת פולין ערך וילימובסקי 22 הופעות בהן כבש 21 שערים בין השנים 1934–1939. הוא לא השתתף באולימפיאדת 1936 שנערכה בברלין, אך הוא חזר לשחק עבור הנבחרת במונדיאל 1938 שנערך בצרפת. אחד המשחקים הזכורים בקריירה שלו היה שמינית גמר מונדיאל 1938 כאשר פולין פגשה את ברזיל. אף על פי שפולין הפסידה במשחק זה, וילימובסקי כבש רביעייה לאחר שהשחקן לאונידאס דה סילבה כבש גם כן רביעייה אך שער אחד מתוכם נפסל. זהו המקרה היחידי בהיסטוריית המונדיאל בו שני שחקנים כבשו 4 שערים במשחק אחד. בסיום אותו טורניר הוא זכה בנעל הארד. בפרוץ מלחמת העולם השנייה ניצחה פולין 2–4 את הונגריה כשוילימובסקי כבש שלושה מהשערים.
במהלך קריירת משחק הכדורגל שלו, וילימובסקי שיחק גם בענף הספורט הוקי קרח.
ב-30 באוגוסט 1997 נפטר וילימובסקי בגיל 81 בקרלסרוהה שבגרמניה. בשנת 2016 נכתב עליו ספר בידי האמן הקרואטי ג'רגוביץ', על סיפור המשחק בין ברזיל לפולין במונדיאל 1938.
תארים

אליפות פולין (4): 1934, 1935, 1936, 1938
הגביע הגרמני: 1942
מלך השערים בליגה הפולנית (3): 1934, 1936, 1939
ארנסט וינברגר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע אישי
 לידה:  1 באפריל 1916 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  14 בינואר 2000 (בגיל 83) 
 עמדה:  חלוץ 
 
ארנסט וינברגר (וורמש) (1 באפריל 1916 - 14 בינואר 2000) היה כדורגלן ומאמן כדורגל יהודי הונגרי-ישראלי, אשר שיחק בנבחרת ישראל בכדורגל ומזוהה בעיקר עם קבוצת בית"ר תל אביב.