stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גזפרום טרנסגז סנקט פטרבורג
היסטוריה

החברה החלה את פעילותה בשנת 1948 כמיזם ממשלתי לזיקוק נפט בצפון-מערב המדינה. זאת לאחר השלמת צינור הגז של מקוהטלה יארבה ללנינגרד.
בשנת 1959 הושלמה בנייתו של צינור הגז סרפוחוב-לנינגרד, שסיפק גז טבעי לבירה הצפונית. ב-1964 נחנך צינור הגז בלוסובו-לנינגרד. בשנות ה-60 של המאה ה-20 הוצבו מתקני אחסון תת-קרקעיים בגטצ'ינה וקולפינו, לצורך השוואת אי-הסדירות העונתית בנושא צריכת הגז.
בשנות ה-70 של המאה ה-20 התמקדה החברה בבניית עשרות צינורות גז חדשים לצורך הגדלת אספקת הנפט והגז לעיר לנינגרד. בשנות ה-80 של המאה ה-20 הפכה החברה לספקית הגז העיקרית של בלארוס ולמובילה הגדולה ביותר של פחמימנים למערב אירופה.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 המשיכה החברה להשקיע בבניית צינורות גז וחנכה צינור גז נוסף, שסיפק חלק נכבד מהגז והנפט של רפובליקת קרליה.
בשנות ה-2000 השתתפה החברה באופן פעיל בפרויקטים האסטרטגיים של גזפרום, לרבות הפעלת צינור הגז ימאל-אירופה וביצוע תוכניות להגדלת היצע הגז הטבעי למחוז קלינינגרד, ושימשה כאחת הספונסריות של מועדון הכדורגל זניט. בשנת 2007 עלה היקף הגז על 100 מיליארד מ"ק, ובשנת 2008, החברה שנקראה עד אז "לנטרנסגז" קיבלה את שמה הנוכחי - "גזפרום טרנסגז סנקט פטרבורג".
שלב חשוב בתולדותיה של החברה הוא המפעל לבניית נורד סטרים, שנחנך בנובמבר 2011 ונועד לאספקת גז מהים הבלטי ליבשת אירופה.
גזפרום טרנסגז בלארוס

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  1992–הווה (כ־32 שנים) 
 חברת אם:  גזפרום 
 חברות בנות:  Belgazprombank 
 מיקום המטה:  מינסק 
 ענפי תעשייה:  תעשיית הנפט 
 הכנסות:  8,223,758,000 רובל בלארוסי (נכון ל־2021) 
 רווח תפעולי:  766,698,000 רובל בלארוסי (נכון ל־2021) 
 רווח:  626,183,000 רובל בלארוסי (נכון ל־2021) 
 הון עצמי:  1,906,060,000 רובל בלארוסי (נכון ל־2021) 
 עובדים:  6,357 (נכון ל־2021) 
  
 www.btg.by
 
גזפרום טרנסגז בלארוס (לשעבר: בלטרנסגז) היא חברת תשתיות ותחבורה לגז טבעי בבלארוס. היא מפעילה את מערך צינורות מעבר הגז הטבעי העיקרי דרך בלארוס - אורות הצפון וימאל-אירופה.
בלטרנסגז הוקמה בשנת 1992 על בסיס חברת זאפאדרטרנסגז, חברה האחראית על מעבר הגז דרך בלארוס. החברה נמצאת בבעלות חברת הדלק הרוסית גזפרום.
הערות שוליים

↑  Dyomkin, Denis (2011-11-24). "Gazprom says Belarus deal agreed, no gas cuts for EU". Reuters. נבדק ב-2011-11-25.
ג'וזפה פורינו

ג'וזפה פורינו (באיטלקית: Giuseppe Furino; נולד ב-5 ביולי 1946 בפלרמו) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדת הקשר האחורי.
פורינו שיחק לאורך רוב הקריירה בקבוצת יובנטוס, והיה קפטן הקבוצה במשך כעשור. הוא מחזיק בשיא הזכיות באליפות איטליה ביחד עם וירג'יניו רוזטה וג'ובאני פרארי עם שמונה זכיות, והוא היחיד שזכה בכולן במדי אותה הקבוצה. בנוסף, הוא זכה עם קבוצתו גם בשני תארים אירופים - גביע אופ"א וגביע אירופה למחזיקות גביע. לפורינו שלוש הופעות במדי נבחרת איטליה, הראשונה שבהן במהלך טורניר מונדיאל 1970.
קריירת משחק

פורינו גדל במחלקת הנוער של יובנטוס. הוא החל את דרכו בקבוצה הבוגרת ב-1965, אך משלא זכה לדקות משחק הושאל לסאבונה מליגת המשנה בעונת 1966/1967. עם השאלתו השתלב פורינו באופן מוצלח ותפס מקום של קבע בחוליית הקישור, אך בסיום העונה נשרה הקבוצה לליגה השלישית. פורינו נותר בקבוצה עונה אחת נוספת בליגה השלישית, וכבש שישה שערים ב-29 הופעות במדי הקבוצה שסיימה שלישית בלבד ולא הצליחה לחזור לליגת המשנה.
בעונת 1968/1969 שיחק פורינו לראשונה בסרייה א', כשהושאל מיובנטוס לקבוצת פלרמו מעיר הולדתו. ב-29 באוגוסט 1968 ערך פורינו את הופעת הבכורה שלו בסרייה א', כשפאלרמו הובסה 3-0 בחוץ על ידי קליארי.
לקראת עונת 1969/1970 החליף המאמן לואיס קרניליה את הריברטו הררה, שלא העניק לפורינו הזדמנות במדי הקבוצה הבוגרת. השינוי בעמדת המאמן סייע לפורינו לחזור לקבוצת נעוריו, וכבר באותה עונה הפך לגורם משמעותי בקישור הקבוצה. בהופעת הבכורה שלו בליגה במדי יובנטוס, ב-14 בספטמבר 1969 מול קבוצתו לשעבר פאלרמו, כבר כבש פורינו את שער הליגה הראשון שלו במדיה, בדרך לניצחון 4-1. בסך הכול באותה עונה הוא רשם 30 הופעות ליגה, בהן כבש פעמיים, וסיים עם קבוצתו במקום השלישי בטבלה. עם סיום העונה, אף זכה לזימון בכורה לנבחרת איטליה לקראת מונדיאל 1970.
בעונת 1971/1972 זכה פורינו באליפות איטליה עם יובנטוס. הייתה זו אליפות ראשונה מתוך שמונה אליפויות בהן זכה ב-15 עונותיו בקבוצה, ובכך היה פורינו לכדורגלן היחיד שזוכה בשמונה אליפויות איטליה עם אותה קבוצה, וכן השווה את שיא הזכיות הכולל באליפות איטליה, במשותף עם וירג'יניו רוזטה וג'ובאני פרארי.
פורינו ויובנטוס זכו להצלחה גם בזירה האירופית. בעונת 1972/1973 העפיל פורינו עם קבוצתו לגמר גביע אירופה לאלופות הראשון בתולדותיה, בו נכנעה 1-0 לאייאקס אמסטרדם, שזכתה בתואר בפעם השלישית ברציפות. פורינו פתח בהרכב קבוצתו למשחק הגמר.
בעונת 1976/1977 זכה פורינו לראשונה בקריירה בתואר אירופי, כשהניף כקפטן יובנטוס את גביע אופ"א. יובנטוס, תחת המאמן ג'ובאני טרפטוני, רשמה קמפיין מוצלח בו הדיחה בין היתר את מנצ'סטר סיטי, מנצ'סטר יונייטד, שחטאר דונצק וא.א.ק. אתונה בדרך למפגש גמר כפול מול אתלטיק בילבאו. פורינו פתח בהרכב יובנטוס בשני משחקי הגמר, בסיומם ניצחה יובנטוס בזכות חוק שערי חוץ.
בעונת 1982/1983 העפיל פורינו עם יובנטוס לגמר גביע אירופה השני בתולדותיה, אך לא שותף במשחק הגמר בו נכנעה יובנטוס 1-0 להמבורג.
בעונת 1983/1984, עונת הפרישה של פורינו, הוא שוב העפיל עם קבוצתו לגמר אירופי, הפעם לגמר גביע אירופה למחזיקות גביע, בזכות טורניר מוצלח בו הותירה מאחור, בין היתר, את מנצ'סטר יונייטד ואת פריז סן-ז'רמן. במשחק הגמר פורינו לא שותף, ויובנטוס גברה 2-1 על פורטו בדרך לזכייה בתואר. למעשה, פורינו הוותיק לא שותף כמעט כלל במהלך העונה, וב-6 במאי 1984, ערב סיום העונה, עלה כמחליף לרבע שעה על מנת לקחת חלק באליפות השמינית שלו במדי יובנטוס, ובכך להשוות את שיא הזכיות באיטליה. הוא פרש ממשחק בסיום העונה בגיל 39.
בסך הכול, ב-15 עונות במדי יובנטוס רשם פורינו 528 הופעות, מתוכן 361 הופעות ליגה, בהן כבש 19 שערים (שמונה בליגה), והיה לקפטן הרשמי של המועדון במשך עשר שנים, בין 1974 ל-1984.
בתחילת שנות ה-90 חזר פורינו למועדון כשנשיא המועדון, ג'מפיירו בוניפרטי, מינה אותו לתפקיד ראש מחלקת הנוער של המועדון. הוא אחז בתפקיד במשך כחמש שנים מוצלחות, בהן אימן את הקבוצה חברו לקבוצה לשעבר אנטונלו קוצ'ורדו, ועל הדשא הוביל את הקבוצה כקפטן אחד מסמליה של המועדון בעתיד, אלסנדרו דל פיירו.
קריירת משחק > נבחרת איטליה

על אף הצלחתו במדי יובנטוס, הקריירה הבינלאומית של פורינו הייתה קצרה למדי. מאמן הנבחרת, פרוצ'ו ולקרג'י, זימן אותו בתום עונת הבכורה שלו ביובנטוס לסגל נבחרת איטליה לקראת מונדיאל 1970 במקסיקו. פורינו ערך את הופעת הבכורה שלו באותו הטורניר, כשעלה כמחליף במחצית המשחק השני של שלב הבתים, בין איטליה לאורוגוואי. פורינו החליף את אנג'לו דומנגיני ושיחק לאורך כל המחצית השנייה. מאז הוא לא שותף עד לסיום הטורניר, שהסתיים בהפסדה של איטליה 4-1 לברזיל במשחק הגמר.
שנתיים וחצי לאחר הטורניר חזר פורינו לסגל של ולקרג'י במהלך מוקדמות מונדיאל 1974. הוא ערך הופעה אחת בטורניר המוקדמות, בניצחון החוץ של איטליה על טורקיה, אך לא זומן לסגל הנבחרת לקראת טורניר הגמר. קרוב לשנתיים אחר כך הוא ערך את הופעתו השלישית והאחרונה במדי הנבחרת, במשחק ידידות מול בולגריה.
תארים

גביע אירופה למחזיקות גביע: 1983/1984
גביע אופ"א: 1976/1977
אליפות איטליה (8): 1971/1972, 1972/1973, 1974/1975, 1976/1977, 1977/1978, 1980/1981, 1981/1982, 1983/1984
הגביע האיטלקי (2): 1978/1979, 1982/1983
גביע העולם: 1970 (מקום שני)
סטטיסטיקות > מועדונים

| עונה | קבוצה | ליגה | בליגה> הופעות | בליגה> שערים | בגביע> הופעות | בגביע> שערים | באירופה> הופעות | באירופה> שערים | סך הכול> הופעות | סך הכול> שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1966/1967 | סאבונה | איטליהסרייה ב' | 32 | 1 | - | - | - | - | 32 | 1 |
| 1967/1968 | סאבונה | איטליהסרייה ג' | 29 | 6 | - | - | - | - | 29 | 6 |
| 1968/1969 | פלרמו | איטליהסרייה א' | 27 | 1 | - | - | - | - | 27 | 1 |
| 1969/1970 | יובנטוס | איטליהסרייה א' | 30 | 2 | 5 | 1 | 3 | 0 | 38 | 3 |
| 1970/1971 | יובנטוס | איטליהסרייה א' | 27 | 1 | 3 | 0 | 11 | 0 | 41 | 1 |
| 1971/1972 | יובנטוס | איטליהסרייה א' | 27 | 2 | 7 | 2 | 7 | 1 | 41 | 5 |
| 1972/1973 | יובנטוס | איטליהסרייה א' | 27 | 0 | 8 | 1 | 9 | 0 | 44 | 1 |
| 1973/1974 | יובנטוס | איטליהסרייה א' | 24 | 0 | 6 | 1 | 1 | 1 | 31 | 2 |
| 1974/1975 | יובנטוס | איטליהסרייה א' | 28 | 0 | 7 | 0 | 7 | 0 | 42 | 0 |
| 1975/1976 | יובנטוס | איטליהסרייה א' | 26 | 2 | 4 | 0 | 4 | 1 | 34 | 3 |
| 1976/1977 | יובנטוס | איטליהסרייה א' | 26 | 1 | 8 | 1 | 9 | 0 | 43 | 2 |
| 1977/1978 | יובנטוס | איטליהסרייה א' | 26 | 0 | 7 | 1 | 6 | 0 | 39 | 1 |
| 1978/1979 | יובנטוס | איטליהסרייה א' | 22 | 0 | 9 | 0 | 2 | 0 | 33 | 0 |
| 1979/1980 | יובנטוס | איטליהסרייה א' | 25 | 0 | 4 | 0 | 7 | 0 | 36 | 0 |
| 1980/1981 | יובנטוס | איטליהסרייה א' | 24 | 0 | 5 | 0 | 4 | 1 | 33 | 1 |
| 1981/1982 | יובנטוס | איטליהסרייה א' | 27 | 0 | 4 | 0 | 3 | 0 | 34 | 0 |
| 1982/1983 | יובנטוס | איטליהסרייה א' | 21 | 0 | 10 | 0 | 5 | 0 | 36 | 0 |
| 1983/1984 | יובנטוס | איטליהסרייה א' | 1 | 0 | 2 | 0 | 0 | 0 | 3 | 0 |
| סך הכול | סך הכול | סך הכול | 449 | 16 | 89 | 7 | 78 | 4 | 616 | 27 |
סטטיסטיקות > נבחרת לאומית

| נבחרת איטליה> שנה | נבחרת איטליה> הופעות | נבחרת איטליה> שערים |
| --- | --- | --- |
| 1970 | 1 | 0 |
| 1973 | 1 | 0 |
| 1974 | 1 | 0 |
| סה"כ | 3 | 0 |
גאורגי מיכאילוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה

גאורגי מיכאילוביץ' רומנוב (ברוסית: Георгий Михайлович Романов; נולד ב-13 במרץ 1981), הוא בנה של הטוענת לכתר הרוסי מריה ולדימירובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה.
ביוגרפיה

גאורגי נולד במדריד ב-13 במרץ 1981, לפרנץ וילהלם, נסיך פרוסיה ולמריה ולדימירובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, בתם של ולדימיר קירילוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה ולאונידה גאורגייבנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה. ב-6 במאי אותה שנה הוטבל גאורגי במדריד, וסנדקו היה קונסטנטינוס השני, מלך יוון. בנוסף נכחו בטקס חואן קרלוס הראשון, מלך ספרד, סופיה, מלכת ספרד, סימאון השני, מלך בולגריה ומרגריטה, מלכת בולגריה. גאורגי קיבל מסבו ולדימיר קירילוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה את התואר "הנסיך הגדול של רוסיה", אולם וסילי אלכסנדרוביץ', נסיך רוסיה, שכיהן כנשיא אגודת משפחת רומנוב, הגיב על כך שזה מאורע משמח למשפחת האצולה הפרוסית, ולא קשור למשפחת האצולה הרוסית. בשנת 1982 נפרדו הוריו, ובשנת 1985 התגרשו הוריו באופן רשמי ואביו חזר לתוארו הפרוסי.
בשנת 1992 ביקר גאורגי לראשונה ברוסיה, במהלך הלוויית סבו ולדימיר קירילוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, ובשנת 1996 חזר יחד עם אמו מריה ולדימירובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה וסבתו לאונידה גאורגייבנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה לרוסיה, בה הוא מתגורר כיום.
גאורגי התחנך במכללת רונימיד במדריד, ולאחר מכן למד באוניברסיטת אוקספורד. לאחר מכן עבד גאורגי בבריסל בפרלמנט האירופי, שם שימש כעוזר ללויולה דה פלאסיו, הנציב האירופי לשעבר לתחבורה ואנרגיה. מאוחר יותר הוא עבר ללוקסמבורג, שם הועסק בוועדה האירופית לאנרגיה אטומית וביטחון.
ב-12 בדצמבר 2008 מונה גאורגי ליועץ למנכ"ל נורילסק-ניקל - חברת כרייה רוסית למתכות, ובשנת 2012 הוא היה מועמד למנכ"ל של מטאל סחר בחו"ל, מרכז המכירות העיקרי עבור נורילסק-ניקל בשווייץ.
בשנת 2014 הקים גאורגי את חברת רומנוף ושות', בבריסל.
בינואר 2021 הודיע על אירוסיו לרבקה בטריני, בתו של דיפלומט איטלקי העוסקת בסחר בינלאומי. היא המירה את דתה לנצרות אורתודוקסית וקיבלה את השם ויקטוריה רומנובה. ב־1 באוקטובר 2021 הם נישאו בקתדרלת איסק הקדוש בסנקט פטרבורג, במה שהיה לטקס הנישואין הראשון בקתדרלה מזה 120 שנים בהשתתפות בני שושלת רומנוב.
גזפרום אקספורט

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ציבורית/ממשלתית
 מוטו:  אין
 מייסדים:  ממשלת רוסיה
 תקופת הפעילות:  1973–הווה (כ־51 שנים)
 חברת אם:  גזפרום 
 מיקום המטה:  סנקט פטרבורג 
 משרד ראשי:  סנקט פטרבורג, רוסיה
 בעלות:  ממשלת רוסיה
 ענפי תעשייה:  פטרוכימיה, ייצוא
 מוצרים עיקריים:  נפט, גז טבעי
 מנכ"ל:  ילנה בורמיסטרובה
  
 GazpromExport.ru
 
גזפרום אקספורט (ברוסית: Газпром Экспорт היא חברה בת המהווה לחטיבת ייצוא הגז של תאגיד גזפרום.
היסטוריה

החברה נחשבת ליצואנית הגז הטבעי הגדולה בעולם ולאחת מהחברות הגדולות ברוסיה, בשנת 2013 החברה ייצאה 161.5 מיליארד מ"ר של גז טבעי ובאותה שנה רכשה 28.61 מיליארד מ"ר גז מטורקמניסטן, אוזבקיסטן, קזחסטן ואזרבייג'ן. החברה מייצאת גז טבעי ליותר מ-20 מדינות.
החברה הוקמה ב-23 באפריל 1973 בשם סויוז גזאקספורט (Союзгазэкспорт) והייתה לחברת ייצוא הגז הלאומית של ברית המועצות ופעלה בצמוד למשרד הממשלתי לענייני תעשיית הגז.
בשנת 1991 החברה הייתה לחלק מתאגיד גזפרום ונקראה בשם גזאקספורט (Газэкспорт). בשנת 1993 הפכה לחברה בת של גזפרום ולחטיבת הייצוא שלה. בשנת 1997 הפכה לחברת מניות פתוחה הנסחרת בבורסה לניירות ערך של מוסקבה.
בשנת 2006 שונה שם החברה והיא הפכה לחברת גזפרום אקספורט.
בנובמבר 2013 הועברו משרדי החברה ממוסקבה לעיר סנקט פטרבורג.
ברייט אנובקארה

ברייט אנובקארה (באנגלית: Bright Enobakhare; נולד ב-8 בפברואר 1998 בבנין סיטי שבניגריה) הוא כדורגלן ניגרי המשחק בעמדת החלוץ באל-בידה.
קריירת מועדונים > תחילת הקריירה

אנובקארה נולד בבנין סיטי שבניגריה, ועבר לבירמינגהאם שבאנגליה בגיל 15. הוא החל לשחק במחלקת הנוער של נורת'פילד טאון, ובשל הצלחתו עבר למחלקת הנוער של וולברהמפטון וונדררס.
קריירת מועדונים > וולברהמפטון וונדררס

בקיץ 2015 חתם אנובקארה על חוזה מקצועני ראשון בוולברהמפטון וונדררס. ב-25 באוגוסט 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2-1 על בארנט במסגרת גביע הפוטבול ליג. במשחק זה הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון. ב-29 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בפוטבול ליג צ'מפיונשיפ, בניצחון 3-0 על פולהאם. ב-23 בספטמבר 2017 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגה, בניצחון 2-1 על בארנסלי.
ב-31 באוגוסט 2018 הושאל אנובקארה לקילמרנוק למשך חצי עונה, ולאחר מכן הושאל לקובנטרי סיטי מהפוטבול ליג הראשונה למשך חצי עונה נוספת. ב-8 באוגוסט 2019 הושאל לוויגאן את'לטיק מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ.
ב-14 במאי 2020 שוחרר מוולברהמפטון וונדררס.
קריירת מועדונים > א.א.ק. אתונה

ב-20 ביוני 2020 חתם אנובקארה על חוזה לשלוש עונות בא.א.ק. אתונה מליגת העל היוונית. ב-27 בספטמבר ערך את הופעתו היחידה במועדון, בניצחון 3-0 על לאמיה. במשחק זה הבקיע את שערו היחיד במדי המועדון. ב-5 באוקטובר שוחרר מהמועדון.
קריירת מועדונים > מזרח בנגל

ב-1 בינואר 2021 חתם אנובקארה במזרח בנגל מליגת העל ההודית למשך חצי עונה. בסך הכל ערך 12 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שלושה שערים.
קריירת מועדונים > קובנטרי סיטי

ב-13 ביולי 2021 חתם אנובקארה על חוזה לשתי עונות בקובנטרי סיטי מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ. ב-1 באוגוסט ערך את הופעתו היחידה במדי המועדון, בהפסד 2-1 לנורת'האמפטון טאון במסגרת גביע הפוטבול ליג. ב-1 בנובמבר שוחרר מהמועדון, לאחר שערך הופעה רשמית אחת בלבד.
קריירת מועדונים > הפועל ירושלים

ב-30 בינואר 2022 חתם אנובקארה בהפועל ירושלים מליגת העל הישראלית. ב-4 באפריל שוחרר מהקבוצה.
קריירת מועדונים > רוך לבוב

לאחר ששוחרר מהפועל ירושלים, אנובקארה חתם ברוך לבוב מליגת העל האוקראינית.
קריירת מועדונים > אל-בידה

בשנת 2023 חתם באל-בידה מהליגה הקטרית השנייה.
הערות שוליים

↑  Bright Future Secured! באתר הרשמי של וולברהמפטון וונדררס, 17 ביולי 2015 (באנגלית)
↑  Bright Enobakhare signs new Wolves deal באתר Express & Star, ‏ 17 ביולי 2015 (באנגלית)
↑  Wolves winger Bright Enobakhare joins Kilmarnock on loan באתר Express & Star, ‏ 31 באוגוסט 2018 (באנגלית)
↑  TRANSFER: Bright Enobakhare Joins Sky Blues on Loan באתר הרשמי של קובנטרי סיטי, 8 בינואר 2019 (באנגלית)
↑  BRIGHT ENOBAKHARE SIGNS FOR LATICS ON A SEASON-LONG LOAN FROM WOLVES באתר הרשמי של ויגאן את'לטיק, 8 באוגוסט 2019 (באנגלית)
↑  Enobakhare makes Wolves departure באתר הרשמי של וולברהמפטון וונדררס, 14 במאי 2020 (באנגלית)
↑  ΑΕΚ: Ανακοίνωσε τον Ενομπακάρε באתר sport24, ‏ 20 ביוני 2020 (ביוונית)
↑  Επίσημα παρελθόν από την ΑΕΚ ο Μπράιτ Ενομπακάρε באתר sport24, ‏ 5 באוקטובר 2020 (ביוונית)
↑  TRANSFER: Coventry City sign Bright Enobakhare! באתר הרשמי של קובנטרי סיטי, 13 ביולי 2021 (באנגלית)
↑  NEWS: Bright Enobakhare leaves Coventry City באתר הרשמי של קובנטרי סיטי, 1 בנובמבר 2021 (באנגלית)
↑  תומר לוי, ‏החלוץ ברייט אנבוקארה חתם בהפועל ירושלים, באתר ערוץ הספורט, 30 בינואר 2022
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ברייט אנובקארה".
ג'ורג' ובסטר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 ביולי 1991  (בן 33) איסטבורן, הממלכה המאוחדת 
 עיסוק:  שחקן
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ורג' ובסטר (באנגלית: George Webster;נולד ב-28 ביולי 1991) הוא שחקן בריטי.
ביוגרפיה

ובסטר נולד באיסטבורן, בריטניה.
קריירה

בשנת 2012 הופיע ובסטר בסרט הקולנוע "City of Dreamers". בשנת 2014 הופיע בסדרת הטלוויזיה "בבילון", בסדרת הטלוויזיה התיעודית "Autopsy: The Last Hours of" ובסרטי הקולנוע, "Blood Moon" ו-"בליינד דייט".
בשנת 2015 הופיע בתפקיד ראשי בסרט הקולנוע "My Name Is Emily" ובתפקיד משנה בסרטים "The Brighton Mob" ו-"Phometrica". הוא שיחק במיני סדרת הטלוויזיה "Tripped" ובאותה שנה החל לשחק בתפקיד חוזר בדרמת הטלוויזיה התקופתית ורסאי. בסדרה הוא גילם את ויליאם מאורנג'.
בשנת 2016 הופיע בסרט הטלוויזיה "קוטלת הדרקונים האחרונה" המבוססת על רומן באותו שם.
בשנת 2017 שיחק בסרט "מייגן לוי", תפקיד עליו לא קיבל קרדיט.
בשנת 2021 לוהק ובסטר לתפקיד בסדרת הטלוויזיה העתידית מבית היוצר של סטיבן ספילברג, אדוני האוויר.
בשנת 2022 שיחק בסדרת הטלוויזיה "עונת החתונות".
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2012 | Batman: A Knight to Remember | הג'וקר | גם תסריטאי ובמאי |
| 2012 | City of Dreamers | קייל |  |
| 2014 | Blood Moon | הנרי לסטר |  |
| 2014 | Blind Date | צ'רלי |  |
| 2015 | My Name Is Emily | ארדן |  |
| 2015 | The Brighton Mob | ויל |  |
| 2015 | Phometrica | פסנתרן קולנוע |  |
| 2016 | The Fall of the Krays | המחבר |  |
| 2017 | Further Ed | מייקי סייפרוס | גם תסריטאי ובמאי |
| 2017 | מייגן לוי | פין |  |
| TBA | God's Petting You | צ'רלי |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2014 | בילון | הנדסאי מחשבים | עונה ראשונה פרק שלישי |
| 2014 | Autopsy: The Last Hours of... | ריבר פיניקס | פרק אחד |
| 2015 | Tripped | מיילו | מיני סדרת טלוויזיה |
| 2015 - 2017 | ורסאי | ויליאם מאורנג' | 4 פרקים |
| 2016 | קוטלת הדרקונים האחרונה | סר גריפלון | סרט טלוויזיה |
| 2017 | גאון | יוליוס וינטלר | 3 פרקים |
| 2018 | Wars | בון מאבריק |  |
| 2019 | The Stand Up Sketch Show | שחקן | עונה ראשונה פרק ראשון |
| 2020 | Father Brown | בנג'מין מילטון | עונה 8 פרק 9 |
| 2020 | Industry | וויליאם האנט | פרק אחד |
| 2021 | Finding Alice | ג'ורג' |  |
| 2022 | Wedding Season | הוגו דילייני | תפקיד ראשי; 8 פרקים |
| 2023 | The Doll Factory | לואיס פרוסט | תפקיד ראשי; 6 פרקים |
| 2024 | אדוני האוויר | לוטננט דיי | 3 פרקים |
כתיבה

| הפקה | הערות | רשת שידור/מפיץ |
| --- | --- | --- |
| The Punisher: Dead of Night |  סרט קצר (גם במאי, 2012) | יוטיוב |
| Batman: A Knight to Remember |  סרט קצר (גם במאי, 2012) | YouTube  |
| Further Ed |  סרט עלילתי (גם במאי, 2017) |  תמונות של אינדי וולף  Jump Start Productions |
הערות שוליים

↑  George Webster Agency Résumé. Curtis Brown. Retrieved 12 February 2017.
↑  Video: A Knight to Remember. YouTube. 2 April 2012. Retrieved 12 February 2017.
ג'יי אידזס

ג'יי נואה אידזס (בהולנדית ובאינדונזית: Jay Noah Idzes; נולד ב-2 ביוני 2000 במיירלו שבהולנד) הוא כדורגלן אינדונזי-הולנדי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת ונציה מהסרייה ב' ובנבחרת אינדונזיה.
חיים אישיים

אידזס נולד בהולנד להורים ממוצא אינדונזי. ב-28 בדצמבר 2023 קיבל באופן רשמי אזרחות אינדונזית.
קריירת מועדונים

אידזס גדל במחלקות הנוער של מיפאנו, פ.ס.וו. איינדהובן, פנלו ואיינדהובן. בשנת 2018 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של איינדהובן במסגרת ליגת המשנה ההולנדית, ובסך הכל ערך 54 הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-20 ביולי 2020 חתם אידזס בגו אהד איגלס מליגת המשנה ההולנדית. בתום עונת 2020/2021 העפיל עם המועדון לליגת העל ההולנדית. בסך הכל ערך 84 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שני שערים.
ב-30 ביוני 2023 חתם על חוזה לארבע שנים בוונציה מהסרייה ב'.
קריירה בינלאומית

ב-7 במרץ 2024 זומן אידזס לסגל נבחרת אינדונזיה לצמד המשחקים נגד נבחרת וייטנאם במסגרת מוקדמות מונדיאל 2026. ב-21 במרץ ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 0–1 על נבחרת וייטנאם.
הערות שוליים

↑  Jay Idzes, Pemain Keturunan Indonesia dengan Jam Terbang Tinggi di Belanda : Okezone Bola באתר Oke Bola, ‏ 2 בנובמבר 2020 (באינדונזית)
↑  Jay Idzes Resmi Menjadi WNI באתר הרשמי של פדרציית הכדורגל האינדונזית, 28 בדצמבר 2023 (באינדונזית)
↑  Jay Idzes (20) alsnog naar Go Ahead Eagles, FC Eindhoven incasseert transfersom באתר Eindhovens Dagblad, ‏ 20 ביולי 2020 (בהולנדית)
↑  JAY IDZES JOINS VENEZIA FC באתר הרשמי של ונציה, 30 ביוני 2023 (באנגלית)
↑  Lawan Vietnam, Shin Tae-yong Panggil 28 Pemain באתר הרשמי של פדרציית הכדורגל האינדונזית, 7 במרץ 2024 (באינדונזית)
ג'קלין צ'פקואץ'

ג'קלין צ'פקואץ' (באנגלית: Jackline Chepkoech; נולדה ב-3 באוקטובר 2003) היא אתלטית קנייתית, אלופת העולם עד גיל 20 (ניירובי 2021) בריצת 3000 מטר מכשולים.
קריירה

צ'פקואץ' נולדה וגדלה בקניה.
קריירה > 2021 > אלופת העולם עד גיל 20

באליפות העולם עד גיל 20 שנערכה בחודש אוגוסט בניירובי שבקניה זכתה צ'פקואץ' במדליית זהב בריצת 3000 מטר מכשולים בשיא אישי חדש של 9:27.40 דקות.
שיאים אישיים

ריצת 3000 מטר מכשולים: 8:57.35 דקות (2023)
בריגיטה בירליין

בריגיטה בירליין (בגרמנית: Brigitte Bierlein;‏ 25 ביוני 1949 – 3 ביוני 2024) הייתה משפטנית, שופטת ופוליטיקאית אוסטרית. כיהנה כקנצלרית של אוסטריה מיוני 2019 עד ינואר 2020 והייתה האישה היחידה שכיהנה בתפקיד זה; קודם לכן כיהנה כנשיאת בית המשפט החוקתי של אוסטריה וכפרקליטה הכללית בבית המשפט העליון של אוסטריה.
ביוגרפיה

בירליין נולדה ב-25 ביוני 1949 בווינה. לאחר שסיימה את לימודיה התיכוניים היא למדה משפטים באוניברסיטת וינה וקיבלה תואר דוקטור למשפטים ב-1971.
כעבור 4 שנים הוסמכה כשופטת והחלה לכהן כשופטת בבית המשפט המחוזי של רובע אינרה שטאדט בווינה למשך כשנתיים. בהמשך החלה לכהן בתפקידים שונים בתביעה הציבורית בווינה ובתביעה הציבורית הפדרלית באוסטריה, עד שמונתה ב-1990 לפרקליטה הכללית בבית המשפט העליון האוסטרי.
ב-2002 המליצה ממשלתו של הקנצלר וולפגנג שיסל למנות אותה לשופטת ולסגנית נשיא בית המשפט החוקתי של אוסטריה. המינוי נכנס לתוקפו ב-2003, ובירליין הייתה האישה הראשונה בהיסטוריה שנשאה בתפקידים אלו. בסוף 2017 נשיא בית המשפט גרהרט הולצינגר נאלץ לפרוש בשל מגבלת גיל ובירליין החליפה אותו כנשיאה זמנית, האישה הראשונה בתפקיד זה. כעבור כחודשיים, ביוזמתה של מפלגת החירות האוסטרית, המליצה ממשלת הקנצלר סבסטיאן קורץ על מינויה לתפקיד באופן קבוע.
בעקבות פרשת איביזה (אנ') במאי 2019 שגרמה לקריסת ממשלתו של קורץ, ב-3 ביוני היא מונתה על ידי נשיא אוסטריה אלכסנדר ואן דר בלן כקנצלרית עד הקמת ממשלת קבע חדשה. בעקבות הבחירות למועצה הלאומית של אוסטריה שהתקיימו בחודש ספטמבר, ב-7 בינואר 2020 הוקמה ממשלה חדשה בראשותו של קורץ ובירליין סיימה את תפקידה.
בירליין נפטרה בווינה ב-3 ביוני 2024 לאחר שחלתה במחלה קשה.
חיים אישיים

בירליין הייתה בת זוגו של השופט ארנסט מאורר עד פטירתו ב-2021.
הערות שוליים

1 2  סוכנויות הידיעות, בריגיטה עשתה היסטוריה: לאוסטריה יש קנצלרית, באתר ynet, 3 ביוני 2019
1 2 3 4 5  "Brigitte Bierlein". Austrian Constitutional Court. אורכב מ-המקור ב-2018-05-14. נבדק ב-13 במאי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Vizepräsidentin Brigitte Bierlein übernimmt interimistisch Leitung des Verfassungsgerichtshofes". VfGH. 2018-01-01.
↑  "Bierlein wird VfGH-Präsidentin, Brandstetter rückt nach". Die Presse. 21 בפברואר 2018. אורכב מ-המקור ב-2018-07-28. נבדק ב-13 במאי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  François Murphy, ‏Austria's Kurz back in power with Greens after far-right fiasco, רויטרס, January 7, 2020
↑  "Brigitte Bierlein, Austria's first woman chancellor, dies at 74". Associated Press. 3 ביוני 2024. נבדק ב-3 ביוני 2024. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Lebensgefährte von Ex-Kanzlerin Bierlein ist tot". Heute (בגרמנית). 2021-03-25. נבדק ב-2023-02-28.
|  הקנצלרים של אוסטריה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  קרל רנר  |  מיכאל מאייר  |  יוהאן שובר  |  ואלטר ברייסקי  |  יוהאן שובר  |  איגנץ זייפל  |  |  |  |  |
|  1918–1920  |  1920–1921  |  1921–1922  |  26–27 בינואר 1922  |  ינואר–מאי 1922  |  1922–1924  |  |  |  |  |
|  רודולף רמק  |  איגנץ זייפל  |  ארנסט שטררוביץ'  |  יוהאן שובר  |  קרל ואוגוין  |  אוטו אנדר  |  |  |  |  |
|  1924–1926  |  1926–1929  |  מאי–ספטמבר 1929  |  1929–1930  |  ספטמבר–דצמבר 1930  |  1930–1931  |  |  |  |  |
|  קרל בורש  |  אנגלברט דולפוס  |  קורט שושניג  |  ארתור זייס-אינקווארט  |  קרל רנר  |  לאופולד פיגל  |  |  |  |  |
|  1931–1932  |  1932–1934  |  1934–1938  |  11–13 במרץ 1938  |  אפריל–דצמבר 1945  |  1945–1953  |  |  |  |  |
|  יוליוס ראב  |  אלפונס גורבך  |  יוזף קלאוס  |  ברונו קרייסקי  |  פרד זינובאץ  |  פרנץ ורניצקי  |  |  |  |  |
|  1953–1961  |  1961–1964  |  1964–1970  |  1970–1983  |  1983–1986  |  1986–1997  |  |  |  |  |
|  ויקטור קלימה  |  וולפגנג שיסל  |  אלפרד גוזנבאואר  |  ורנר פיימן  |  ריינהולד מיטרלהנר  |  כריסטיאן קרן  |  |  |  |  |
|  1997–2000  |  2000–2007  |  2007–2008  |  2008–2016  |  9–17 במאי 2016  |  2016–2017  |  |  |  |  |
|  סבסטיאן קורץ  |  בריגיטה בירליין  |  סבסטיאן קורץ  |  אלכסנדר שלנברג  |  קארל נהאמר  |  |  |  |  |  |
|  2017–2019  |  2019–2020  |  2020–2021  |  אוקטובר–דצמבר 2021  |  2021 ואילך  |  |  |  |  |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1045329606  ISNI: 0000 0003 9002 6396  NTA: 326553495  SUDOC: 277146194  VIAF: 305441866   WorldCat (עם VIAF): 305441866