stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הנשף (סרט, 2020)
שחקנים ודמויות

| שם השחקן/ית | שם הדמות |
| --- | --- |
ג'ו אלן פלמן: אמה נולאן
מריל סטריפ: די די אלן
ג'יימס קורדן: בארי גליקמן
ניקול קידמן: אנג'י דיקינסון
קיגן-מייקל קיי: טום הוקינס
אנדרו ראנלס: טרנט אוליבר
אריאנה דבוז: אליסה גרין
קרי וושינגטון: גב' גרין
קווין צ'מברלין: שלדון ספרשטיין
סופיה דלר: שלבי
לוגן ריילי האסל: קיילי
מרי קיי פלייס: 
נתנאל ג'יי פוטווין: קווין
ניקו גריתאם: ניק בומר
טרייסי אולמן:
הפקה

הסרט מבוסס על אותה עלילה כמו המחזמר "הנשף", ומשתמש במוזיקה של מתיו סקלאר, מילים מאת צ'אד בגיולין, ותסריט של בוב מרטין ובגואלין, המבוסס על קונספט מקורי מאת ג'ק וירטל.
רשת CNN מציינת שהסרט הוא "נושא בתמיכתו של מרפי להכללה רבה יותר בהוליווד", כדי "ליצור ייצוג שווה לנשים ומיעוטים מאחורי המצלמה". מרפי הכריז על עיבוד המחזמר לסרט במהלך מופע צדקה של המחזמר בתיאטרון לונגאקר בניו יורק באפריל 2019.
ב־25 ביוני 2019 פורסם כי מריל סטריפ, ג'יימס קורדן, אנדרו ראנלס וניקול קידמן לוהקו כארבעת השחקנים, יחד עם קיגן-מייקל קיי כמנהל בית הספר ואקוופינה כפרסומאית גברת שלדון (החלפה מגדרית של הדמות שלדון ספרשטיין מההפקה הבימתית). אריאנה גרנדה לוהקה בתחילה לתפקיד אליסה גרין, מעודדת פופולרית אך בארון ובת זוגה של אמה, אך בעיות בתזמון ההפקה אילצו את גרנדה לצאת מהפרויקט. קרי וושינגטון לוהקה באוקטובר, כאשר אריאנה דבוז הצטרפה בנובמבר, והחליפה את גרנדה בתפקיד אליסה. ג'ו אלן פלמן לוהקה גם לאמה לאחר חיפוש ארצי לנערה לתפקיד. הפרויקט הוא הסרט הראשון בהסכם בסך של 300 מיליון דולר של מרפי עם נטפליקס, והחמישי בסך הכל. ב־25 בינואר 2020, אקוופינה עזבה את הפרויקט עקב בעיות תזמון וקווין צ'מברלין לוהק מחדש כשלדון ספרשטיין, תפקיד אותו ביצע בברודוויי. ב־25 ביוני 2020 נחשף כי טרייסי אולמן ומרי קיי פלייס תשתתפנה בסרט.
הצילומים החלו ב־11 בדצמבר 2019 בלוס אנג'לס. ב־12 במרץ 2020 הופסקה ההפקה עקב מגפת הקורונה. לפני כן השחקנים הראשיים סיימו את הצילומים, ונותרו יומיים בלבד של צילומים שתוכננו להתחדש באמצע אפריל, אך בסופו של דבר עוכבו לקיץ. הצילום התחדש ב־23 ביולי 2020 ובכך ההפקה הפכה לאחת ההפקות הראשונות בהוליווד שחודשו לאחר פרוץ מגפת הקורונה.
הפצה

הסרט עלה לשידור ב-11 בדצמבר 2020 בנטפליקס.
ארז דוד מייזל

| --- | --- |

 לידה:  3 בספטמבר 1969 (בן 55)
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  בית הספר הריאלי העברי בחיפה 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:   תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 ראש החטיבה לקשרי חוץ
 פעולות ומבצעים
   המערכה ברצועת הביטחון  האינתיפאדה הראשונה  האינתיפאדה השנייה    מלחמת לבנון השנייה  מבצע עופרת יצוקה   מבצע צוק איתן
 
ארז דוד מייזל (נולד ב-3 בספטמבר 1969) הוא קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף. שימש כראש החטיבה לקשרי חוץ.
ביוגרפיה

מייזל סיים את לימודיו התיכוניים בבית הספר הריאלי בשנת 1987. עם גיוסו לצה"ל התנדב מייזל לצנחנים ושובץ בפלחה"ן צנחנים. הוא עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בהמשך עבר לחיל המודיעין ושימש בתפקידי פיקוד ומטה בחיל ובהם ראש מחלקת הבקרה בשנים 2010-2014. בשנת 2016 מונה לראש החטיבה לקשרי חוץ, ומילא תפקיד זה עד נובמבר 2019. במסגרת התפקיד, יזם והוביל את פרויקט מורשת קשרי החוץ של צה"ל - "חץ הדורות". ב-24 בנובמבר 2019 הוענק לו מטעם כוח המשקפים הרב-לאומי (כמ"ר - MFO) את אות מנכ"ל הכמ"ר להצטיינות.
לקריאה נוספת

כתבה על עשיית חטיבת הקש"ח בזירה הצפונית, לרגל שחרורו של רח"ט קש"ח תא"ל ארז דוד מייזל (נובמבר 2019)
אמיר בוחבוט‏, "הפרקליט של השטן": הכירו את אויב הקצינים באמ"ן, באתר וואלה, 21 בספטמבר 2013
ארז דויד מייזל, דיפלומטים לובשי מדים, באתר צה"ל, 1 בדצמבר 2019
ביאורים

↑  משמאל - תא"ל ארז מייזל, ראש חטיבת קשרי חוץ. עם הגב בכומתה ירוקה, אלוף אמיר אבולעפיה, ראש אגף התכנון.
הערות שוליים

↑  רוסיה מזהירה את ישראל: "ננקוט בכל האמצעים כדי לשמור על ביטחון כוחותינו", באתר ישראל היום, 20 בספטמבר 2018
↑  טל לב רם, ‏בלי לחיצות ידיים ובלי סמול טוק: כך נראים המפגשים עם קציני הצבא הלבנוני, באתר מעריב אונליין, 5 באוקטובר 2019.
ערך זה הוא קצרמרבנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אות מנכ"ל הכמ"ר להצטיינות
הרמטכ"ל אביב כוכבי בשיחה עם מפקד יוניפי"ל, גנרל סטפנו דל קול. משמאל לרמטכ"ל בתמונה, תא"ל ארז מייזל, ספטמבר 2019.
הנספח הצבאי הבריטי בישראל קולונל ג'יימס פריסט, רח"ט קשרי חוץ בצה"ל תא"ל ארז מייזל וקצין הקשר והתקשוב הראשי (קשר"ר) תא"ל יריב ניר בטקס במחנה צריפין, אוקטובר 2019
חובת הצבעה

מפה המציגה את חובת ההצבעה לפי מדינות
חובת הצבעה היא הדרישה במדינות (או ישויות) מסוימות שאזרחים בעלי זכות בחירה יצביעו בבחירות. חלק מהמדינות (או ישויות) מטילות עונשים על מי שלא יצביע ללא סיבה מוצדקת. בחירת מפלגה איננה חובה, שכן ניתן להצביע באופן מחאתי, והצבעות אלו עדיין ייספרו.
מבחינה טכנית, חובת הצבעה היא נוהג המחייב רק את האזרחים להגיע למקום הקלפי כדי למחוק את שמם מרשימת הבוחרים. מאחר שההצבעה החשאית, ניתן לאלץ אנשים רק לבוא ולהצביע, בין אם הם בוחרים להצביע ובין אם לא.
נכון לדצמבר 2021, לפי ספר העובדות העולמי, ל-21 מדינות (או ישויות) ברחבי העולם יש חובת הצבעה, כאשר חלקן לא אוכפות את חובת ההצבעה:
ארגנטינה ארגנטינה
אוסטרליה אוסטרליה
בלגיה בלגיה
בוליביה בוליביה
ברזיל ברזיל
אקוודור אקוודור
ליכטנשטיין ליכטנשטיין
לוקסמבורג לוקסמבורג
נאורו נאורו
קוריאה הצפונית קוריאה הצפונית
פרו פרו
פיטקרן פיטקרן (בחסות הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת)
סמואה סמואה
סינגפור סינגפור
שפהאוזן שפהאוזן (שווייץ שווייץ)
אורוגוואי אורוגוואי
הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו - לא נאכף בפועל
קוסטה ריקה קוסטה ריקה - לא נאכף בפועל
מצרים מצרים - לא נאכף בפועל
יוון יוון - לא נאכף בפועל
הונדורס הונדורס - לא נאכף בפועל
מקסיקו מקסיקו - לא נאכף בפועל
תאילנד תאילנד - לא נאכף בפועל
טורקיה טורקיה - לא נאכף בפועל
במדינות (או ישויות) הבאות הייתה חובת הצבעה:
אלבניה אלבניה (בתקופת הרפובליקה הסוציאליסטית העממית של אלבניה; 1946–1990/1991)
אוסטריה אוסטריה (1924–1992)
בולגריה בולגריה (2016)
צ'ילה צ'ילה (1980–2012)
קפריסין קפריסין (1960–2017)
הרפובליקה הדומיניקנית הרפובליקה הדומיניקנית (הופסק ב-2010; לא נאכף בפועל)
פיג'י פיג'י (הופסק ב-2014)
גואטמלה גואטמלה (הופסק ב-1990)
איטליה איטליה (1945–1993)
לבנון לבנון (הופסק ב-1996)
הולנד הולנד (1917–1967)
פנמה פנמה
פרגוואי פרגוואי (הופסק ב-2018)
הפיליפינים הפיליפינים (בתקופת שלטונו של פרדיננד מרקוס; 1965–1986)
פורטוגל פורטוגל (1933; לא נאכף בפועל)
ספרד ספרד (1907–1923; לא נאכף בפועל)
שווייץ שווייץ (המאה ה-19; חובת ההצבעה היחידה שקיימת בשווייץ היא בשפהאוזן)
ג'ורג'יה ג'ורג'יה (ארצות הברית ארצות הברית; 1777–1789)
ונצואלה ונצואלה (הופסק ב-1993)
ראו גם

קמפיין המרצה
לקריאה נוספת

Brett, Judith (2019). From Secret Ballot to Democracy Sausage: How Australia Got Compulsory Voting. Text Publishing Co. ISBN 978-1-925603-84-2.
הערות שוליים

↑  Gardasevic, Toplak (2022). "Chapter 4: Voting Rights and Limitations".  In Schultz, Toplak (ed.). Routledge Handbook of Election Law. Routledge. pp. 32–45. ISBN 9781138393363.
↑  The current listing appears to reflect the situation as of December 2021. The World Factbook - Field Listing: Suffrage (אורכב 27.10.2022 בארכיון Wayback Machine).
| בחירות |
| --- | --- | --- |
| שיטות בחירה | בחירות ישירות • בחירות יחסיות • טופס כללי • בחירות אזוריות • בחירות ארציות • בחירות רובניות • הצבעה בשני סיבובים • הצבעת אישור • שיטת בורדה • שיטת ג'פרסון • שיטת הבונוס להשגת רוב קואליציוני • שיטת שולצה • שיטת הקול הנייד • חבר האלקטורים |  |
| הצבעה | אחוז הצבעה • הצבעה בדואר • הצבעה במעטפות כפולות • הצבעה חשאית • הצבעה מוקדמת • הצבעה ממוחשבת • הצבעה מרחוק • הצבעה באינטרנט • זכות בחירה • חובת הצבעה |  |
| אמצעי הצבעה | קלפי • מכונת הצבעה • פתק הצבעה • קלרוטריון |  |
| מונחים | כלכלת בחירות • דממת בחירות • רשימה • שריון • הסכם עודפים • עימות בחירות • בחירות מקדימות • חוג בית • בחירות ביניים • בחירות בזק |  |
| נוספים | פיקוח על בחירות • אחוז החסימה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph851411
רוברט פרינד

| --- | --- |

 לידה:  25 בנובמבר 1913 בראונסוויל, ארצות הברית 
 פטירה:  14 בינואר 1998 (בגיל 84) ירושלים 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הרווארד 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 
רוברט פרינד (באנגלית: Robert Friend;‏ 25 בנובמבר 1913 – 12 בינואר 1998) היה משורר ומתרגם ישראלי-אמריקאי. לאורך חייו נחשב לאחד הכותבים בשפה האנגלית הבולטים בישראל ושימש כפרופסור לספרות אנגלית באוניברסיטה העברית.
קורות חיים

נולד בברוקלין, ניו יורק, למשפחה יהודית דוברת יידיש ממוצא רוסי, הבכור מתוך חמישה ילדים. לאחר שלמד במכללת ברוקלין, הרווארד וקיימברידג', החל ללמד ספרות אנגלית וכתיבה במדינות שונות כגון ארצות הברית, פנמה, צרפת, אנגליה וגרמניה. ב-1950 במהלך שהותו באירופה גילה שתוקף הדרכון שלו עומד לפוג והוא נדרש לחזור לארצות הברית. אולם, מכיוון שהיה חבר במפלגה הקומוניסטית לזמן קצר, חשש מחזרה לאמריקה ובחר לעלות לישראל. פרינד למד לדוקטורט באוניברסיטה העברית ועבד כמרצה לספרות אנגלית עד לפרישתו ב-1984.
פרינד היה הומוסקסואל מוצהר ואף כתב על כך בשירתו. דבר זה היה בולט במיוחד, שכן כתב על הומוסקסואליות באנגלית עוד לפני אירועי סטונוול.
כתיבה

בגיל 14 פרסם את שירו הראשון באנגלית בכתב עת לילדים דובריי יידיש. לאורך חייו פורסמו עשרה אוספי שירה פרי עיטו. הספר הראשון יצא לאור ב-1941 בשם "Shadow on the Sun" והספר האחרון יצא ב-2003, לאחר מותו, בשם "Dancing with a Tiger: Poems 1941-1998". כונה בירושלים "המשורר מרחוב ז'בוטינסקי" ונחשב לאחד המשוררים הישראלים הבולטים שכתבו שירה באנגלית.
בנוסף, לאורך חייו תרגם פרינד כ-800 יצירות מעברית, יידיש, ספרדית, ערבית וצרפתית לשפה האנגלית. בין היתר, הוא תרגם לאנגלית את יצירותיהם של חיים נחמן ביאליק, רחל המשוררת, נתן אלתרמן, יהודה עמיחי ועוד.
ספרים מקוריים

Dancing with a Tiger: Poems 1941-1998, Menard Press, 2003
After Catullus, The Beth-Shalom Press, 1997
The Next Room, The Menard Press, 1995
Abbreviations, Etcetera Editions, 1994
Dancing With A Tiger The Beth-Shalom Press, 1990
Somewhere Lower Down, The Menard Press, 1980
Selected Poems, The Seahorse Press, 1976
The Practice of Absence, Beth-Shalom Press, 1971
Salt Gifts, The Charioteer Press, 1964
Shadow on the Sun, The Press of James A. Decker, 1941
ספרים שתרגם

Flowers of Perhaps: Selected Poems of Ra'hel, A Bilingual Edition, The Toby Press, 2008
Found in Translation: 20 Hebrew Poets: A Bilingual Edition, The Toby Press, 2006
Found in Translation: 100 Years of Modern Hebrew Poetry, Menard Press, 1999
S.Y. Agnon: The Book Of The Alphabet, The Jewish Publication Society, 1998
Flowers of Perhaps: Selected Poems of Ra'hel, Menard Press, 1995
Gabriel Preil: Sunset Possibilities and Other Poems, The Jewish Publication Society, 1985
Natan Alterman: Selected Poems, Hakibbutz Hameuchad Publishing House, 1978
Leah Goldberg: Selected Poems, Menard Press, 1976
הערות שוליים

1 2  שנות-ה10, באתר יום בהיסטוריה להט"בית
↑  karen alkalay, INTERVIEW WITH ROBERT FRIEND, www.karenalkalay-gut.com
↑  Robert Friend, Found in Translation: A Hundred Years of Modern Hebrew Poetry, 1999
↑  Edward Field, Artist's Profile-Robert Friend: A Life in Poetry, The Gay and Lesbian Review, 2003
↑  Lois Bar Yaakov, Robert Friend, 1913-1998, The Jerusalem Post, 1998
↑  Edward Field, Homage to Robert Friend, Tears in the Fence, 2003
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261332205171  BnF: cb12959363x (data)  ISNI: 0000 0000 8166 0086  LCCN: n84010414  NTA: 216091233  SNAC: w64b56j2  SUDOC: 191348546  VIAF: 93447366   WorldCat (עם VIAF): 93447366
הלנים

הלנים (Έλληνες) הוא הכינוי לכלל השבטים ממוצא הודו אירופי שאכלסו את יוון החל מאמצע האלף השני לפנה"ס.
מקור השם הלנים הוא כנראה משם של שבט קטן ששכן בדרומה של תסליה באזור שנקרא הלאס. הפלישה הדורית, שהתרחשה כנראה בסוף האלף השני לפנה"ס, הביאה להתפשטות השם גם לאזורים דרומיים יותר. הכינוי הלנים מוזכר אצל הומרוס רק פעמיים, כאשר לרוב הוא משתמש בכינויים "אכאים", "דנאים" או "ארגיוים" על מנת לתאר את כלל העם היווני.
המשוררים הסיודוס וארכילוכוס, בני המאות ה-8 וה-7 לפנה"ס, השתמשו כבר באופן קבוע בכינוי הלנים או פאנהלנים, בכתביהם כאשר התייחסו לכלל העם היווני. נראה שבמהלך המאה ה-7 לפנה"ס הכינוי הלנים נעשה רווח ומקובל בכל חלקי יוון, כפי שניתן לראות מכך שהשופטים במשחקים האולימפיים כונו "שופטי ההלנים".
לפי המיתולוגיה היוונית מקור השם הלנים הוא בשמו של בנם הבכור של דאוקליון ופירה, "הלנוס". לפי האגדה, דאקוליון ופירה היו הניצולים היחידים ממבול שהוריד זאוס, אבי האלים, על מנת להשמיד את הגזע האנושי. הלנוס, בנם, נחשב כאבי הגזע ההלני ובניו, לאבות השבטים ההלנים השונים.
ההלנים הורכבו מ-4 שבטים עיקריים: איונים, איולים, דורים ואכאים. אלו נבדלו זה מזה בלשונם, תרבותם, דתם ובהתפשטותם הגאוגרפית ביוון ומאוחר יותר ברחבי ארצות אגן הים התיכון. נראה שהחל מאמצע האלף ה-2 לפנה"ס, החלו שבטים אלו חודרים בגלים גלים ליוון מכיוון צפון, תוך כדי שהם דוחקים או מתמזגים עם הילידים המקוריים של הארץ, הפלאסגים ועם בני התרבות המיקנית ששלטו עד אז בארץ זו.
בסוף האלף ה-1 לפנה"ס[דרושה הבהרה], גל חדש של שבטים הלנים, הדורים, החל לנדוד לתוך יוון, תוך שהוא דוחק בשבטים האחרים,[דרושה הבהרה] לגלי הגירה מיוון גופה אל המערב, אל אסיה הקטנה [דרושה הבהרה]. ההלנים המשיכו במסורות של הגירה, התפשטות והקמת מושבות לאורך כל ההיסטוריה שלהם, מהגעתם הראשונה ליוון ועד שלהי התקופה ההלניסטית ונציגים מקרב כל 4 השבטים השונים הגיעו לכל קצוות העולם המוכר בתקופה ההיא, מהודו ועד ספרד.
השם "הלאס" משמש כשמה של יוון בעת העתיקה, וגם בימינו – כשמה של יוון המודרנית. המונח הלניזם נטבע בעת החדשה על ידי החוקר הגרמני יוליוס ולהאוזן על בסיס שמם הקדום של היוונים (המונח מתועד לראשונה כבר בעת העתיקה, בספר מקבים ב, ככינוי למתיוונים, וכניגוד למונח "יהדות").
לקריאה נוספת

F. W. Walbank, The Problem of Greek Nationality, Phoenix, Vol. 5, No. 2 (Summer, 1951), pp. 41-60
הערות שוליים

↑  הומרוס, תרגום: אברהם ארואטי, רביעי, אודיסיאה, ירושלים: י"ל מאגנס, 2012, עמ' 95, 98
↑  לפי אפי זיו, מיתולוגיה עכשיו, עמ' 84, הוצאת עם עובד, 2003.
מחוזות הולנד

מחוזות הולנד. למידע על מחוז, לחצו עליו
מבחינה אדמיניסטרטיבית הולנד מחולקת ל-12 מחוזות (בהולנדית: provincie, ובעברית: פרובינציה), שלכל אחד מהם נציגים ומנהלה.
מחוזות אלו מחולקים חלוקה פנימית ל-355 נפות. המחוזות מהווים את הרובד המינהלי בין השלטון המרכזי (הממשלה) לנפות ההולנדיות. למחוזות יש סמכויות ואחריות במספר נושאים, כגון תכנון מרחבי, שמירה על איכות הסביבה ותרבות. המחוזות גם מפקחים על הנפות וממלאים תפקיד מתאם בין עיריות, רשויות אחרות וארגונים פרטיים.
רשימת המחוזות

| שם | שם בשפת המקור | עיר בירה | אוכלוסייה (2023) | שטח (קמ"ר) |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| דרנתה דרנתה | Drenthe | אסן | 502,051 | 2,652 |
| פלבולנד פלבולנד | Flevoland | לייליסטאד | 444,701 | 1,426 |
| פריסלנד פריסלנד | Friesland / Fryslân | לייוורדן | 659,551 | 3,361 |
| חלדרלנד חלדרלנד | Gelderland | ארנהם | 2,133,708 | 4,995 |
| חרונינגן (מחוז) חרונינגן | Groningen | חרונינגן | 596,075 | 2,344 |
| לימבורג (הולנד) לימבורג | Limburg | מאסטריכט | 1,128,367 | 2,167 |
| צפון בראבנט צפון בראבנט | Noord-Brabant | דן בוס | 2,626,210 | 4,938 |
| צפון הולנד צפון הולנד | Noord-Holland | הארלם | 2,952,622 | 2,670 |
| אוברייסל אוברייסל | Overijssel | זוולה | 1,184,333 | 3,327 |
| דרום הולנד דרום הולנד | Zuid-Holland | האג | 3,804,906 | 2,818 |
| אוטרכט (מחוז) אוטרכט | Utrecht | אוטרכט | 1,387,643 | 1,386 |
| זיילנד זיילנד | Zeeland | מידלבורך | 391,124 | 1,792 |
היסטוריה

ההיסטוריה של מרבית המחוזות ההולנדים חוזרת לימי הביניים המאוחרים (אנ'). באותה תקופה בצפון ודרום ארצות השפלה היו מספר נסיכויות ואזורים שהיו ברובם עצמאיים. במאות החמש עשרה והשש עשרה, כמעט כולם נפלו תחת דוכסות בורגונדיה ולאחר מכן תחת בית הבסבורג. בין האזורים היה קשר איחוד פרסונלי, אך השליטים החדשים ניהלו מדיניות של ריכוזיות (אנ'),עם מספר מוסדות מרכזיים ובהמשך הקימו את שבעה-עשר המחוזות.
במהלך המרד ההולנדי יצרו בשנת 1579 מספר אזורים צפוניים בעיקר שותפות בשם איחוד אוטרכט (אנ'). חלק מהאזורים הקימו ב 1581 עם "שבועת ההתכחשות" (אנ')  שהיא למעשה הכרזת עצמאות, את הרפובליקה ההולנדית שנקראה הרפובליקה של שבעת המחוזות המאוחדים. מהלך זה נתפס כנקודת התחלת קיומה של הולנד של ימינו כאומה עצמאית. זו הייתה קונפדרציה שבה הייתה באזורים עצמאות רבה. בשנת 1609 הצהירה הרפובליקה שהיא כבר לא חלק מהאימפריה הרומית הקדושה.
הרפובליקה של שבעת המחוזות המאוחדים הוכרה באופן רשמי בשלום וסטפאליה (1648). באותה תקופה, הרפובליקה כללה שבעה אזורים, שישה מתוכם מתכתבים עם אחת מהפרובינציות הנוכחיות: פריסלנד, חרונינגן, אוברייסל, חלדרלנד, אוטרכט וזיילנד. האזור החשוב ביותר, הולנד, כלל את צפון ודרום הולנד המאוחרים וכן חלק מצפון בראבנט.
לרפובליקה נוספו גם שטחים שלא היו להם מעמד של פרובינציה, מה שמכונה מדינות כלליות (אנ'). הם נקראו כך מכיוון שהן נוהלו ישירות על ידי השלטון המרכזי. אלו היו מדינת פלנדריה (הפכה לאחר מכן לפלנדריה הזיילנדית במחוז זיילנד), מדינת-בראבנט (החלק הגדול ממחוז צפון בראבנט כיום) ומדינת אובר-מז. דרנתה ניהלה את עצמה, אך לא הייתה מיוצגת במדינות הכלליות.
תהליך ריכוזיות חדש החל במהפכה הבטאווית לאחר שהוקמה הרפובליקה הבטאווית (1795). לבסוף, צפון ודרום הולנד אוחדו לממלכה המאוחדת של הולנד בשנת 1815. המדינה היחידה החדשה חולקה לשבע עשרה מחוזות, כאשר ההבדלים הישנים בסטטוס בין האזורים השונים הוסרו. דרנתה וצפון-בראבנט (לשעבר המדינה-בראבנט) היו מחוז נורמלי מאז ועד היום. אזורים קטנים יותר (המדינות הכלליות הקטנות יותר וכמה אזורים שעדיין היו עצמאיים במהלך הרפובליקה) אוחדו וכך נוצרה הממלכה המאוחדת של ארצות השפלה.
אך ורק 15 שנה לאחר מכן, בעקבות המהפכה הבלגית בשנת 1830 נפרדו מחוזות דרום הולנד מהממלכה המאוחדת של ארצות השפלה. בשנת 1839 קיבלה הולנד בחזרה את חלקה המזרחי של מחוז לימבורג בתמורה למחצית המערבית של הדוכסות הגדולה של לוקסמבורג, שנותרה עם בלגיה. מחוז לימבורג זה קיבל לראשונה מעמד מיוחד שנקרא דוכסות לימבורג (אנ') והיה חבר בקונפדרציה הגרמנית. לאחר שנורמל מעמד מיוחד זה, המשיכה ממשלת המחוז להשתמש בתואר דוכסות במשך 40 שנים נוספות. גם תואר המושל מקורו בעברו המיוחד של מחוז לימבורג שעדיין בשימוש לא רשמי כאשר השם הרשמי של ראשי המחוזות הוא נציב המלך (אנ').
בשנת 1840 חולק מחוז הולנד לשני מחוזות, צפון הולנד ודרום הולנד. באופן זה הופרדו באופן רשמי 2 האזורים כפי שהיו מופרדים מאז התקופה הצרפתית, כאשר למחוז הולנד היו שני מרכזים אדמיניסטרטיביים.
מחוז פלבולנד, הקטן והצעיר שבמחוזות הולנד יוסד ב -1 בינואר 1986.
ב-1 בינואר 1997 שונה רשמית שמו של מחוז פריסלנד לפריסלן (Fryslân) כפי שנקרא בשפה הפריזית שהיא השפה הרשמית במחוז מ-2004 זהו השם הרשמי של המחוז גם במסמכי הממשלה אף על פי שבאופן בלתי רשמי, אזרחי הולנד ממשיכים לקרוא למחוז פריסלנד.
הגדרה

הולנד מחולקת לשנים-עשר מחוזות (וכמה גופים ציבוריים שנמצאים ישירות תחת הממשל המרכזי והולנד הקריבית). הפרובינציות מהוות את הרובד המינהלי בין הממשלה הלאומית לעיריות. הן עושות את העבודה שעבורה הממשל המרכזי גדול מדי והעירייה קטנה מדי. למשל עוסקות בפיתוח צורות חלופיות לתחבורה ציבורית, הקמת שבילי אופניים, פיתוח טבע ופעילויות אחרות של המחוז המשפיעות ישירות או בעקיפין על חיי היומיום. אך לעיתים רחוקות המחוז הוא הגוף היחיד המעורב בעניינים אלה. המחוז הוא לרוב 'מנהל מכוון שטח' ועובד בצמוד עם רשויות אחרות (ממשלה מרכזית, עיריות, מועצות מים), הקהילה העסקית, ארגונים ומוסדות. ממשלת המחוז פעילה בתחום רחב:
תכנון מרחבי,
תנועה ותחבורה,
כלכלה, ענייני חקלאות,
סביבה,
נופש,
טבע ונוף,
רווחה,
תרבות,
ארגון מנהלי,
פיקוח על מועצות המים ועל כספי העיריות.
פנומנולוגיה של הדת

הפנומנולוגיה של הדת נוגעת להיבט החווייתי של הדת, ומתארת תופעות דתיות במונחים התואמים את האוריינטציה של המתפללים. היא רואה את הדת כמורכבת ממרכיבים שונים, וחוקרת את המרכיבים הללו על פני מסורות דתיות על מנת לקבל הבנה מסוימת לגביהם.
גישה שונה היא פנומנולוגיה טיפולוגית או מיונית (מלושן "מיון"), המבקשת לתאר ולהסביר את הדת על ידי ניתוח התופעות המגוונות של הדתות כגון טקסים, מקומות קדושים, נרטיבים, תפקידים דתיים ושאר ביטוייהם של המאפיינים הדתיים. מבחינה זו, הפנומנולוגיה של הדת תופסת את התפקיד ההכללתי שיש לבלשנות על פני פילולוגיות או לאנתרופולוגיה על פני אתנוגרפיות ספציפיות: ההיסטוריה של הדתות מייצרת תובנות לגבי מסורות דתיות ספציפיות, אך הפנומנולוגיה של הדת הופכת לכלל מחקרי או מדעי שמסביר ומפרש תופעות דתיות באופוככן כללי.
שנטפי דה לה סוסיי

השימוש המפורש הראשון בביטוי "פנומנולוגיה של הדת" תועד במדריך לתולדות הדתות (Lehrbuch der Religionsgeschichte), שכתב פייר דניאל שנטפי דה לה סוסיי ב-1887, שבו ניסח את המשימה של מדע הדת ונתן "מתווה של הפנומנולוגיה של הדת". תוך שימוש בטרמינולוגיה של גאורג וילהלם פרידריך הגל, שנטפי חילק את מדע הדת לשני תחומי חקירה, מהות וביטויים, אליהם ניגשים באמצעות חקירות בפילוסופיה ובהיסטוריה, בהתאמה. עם זאת, הפנומנולוגיה של שנטפי "אינה שייכת לא להיסטוריה ולא לפילוסופיה של הדת כפי שהגל חזה אותן". עבור שנטפי, המשימה של הפנומנולוגיה היא להכין נתונים היסטוריים לניתוח פילוסופי באמצעות "איסוף, קיבוץ, סידור וסיווג של הקבוצות העיקריות של תפיסות דתיות". פנומנולוגיה כקיבוץ של ביטויים דומה לתפיסת הפנומנולוגיה שניסחו רוביסון (Robison) והבריטים; עם זאת, שנטפי תפס את הפנומנולוגיה כהכנה לבירור הפילוסופי של המהויות, בדומה לפנומנולוגיה של הגל.
קריסטנסן

ספרו של שנטפי היה בעל השפעה רבה, תורגם לאנגלית וצרפתית, וחוקרים רבים החלו במאמצים דומים. ויליאם ברד קריסטנסן מונה בשנת 1901 לפרופסורה הראשונה המתייחסת לפנומנולוגיה של הדת באוניברסיטת ליידן. חלק מהחומרים מהרצאותיו על הפנומנולוגיה של הדת נערך לאחר מותו, והתרגום לאנגלית פורסם ב-1960 בשם The Meaning of Religion. ג'ורג' ג'יימס ציין שהפנומנולוגיה של קריסטנסן "מאמצת רבות מהמאפיינים של מצבור התופעות הדתיות של שנטפי", וחודרת אל נבכי הגישה הפנומנולוגית של שנטפי.
עבור שנטפי, הפנומנולוגיה מושפעת מהפילוסופיה ומההיסטוריה של הדת, אבל עבור קריסטנסן, היא גם המדיום שבו הפילוסופיה וההיסטוריה של הדת פועלות זו בזו ומשפיעות זו על זו. במובן זה, התיאור של קריסטנסן של הקשר בין ביטויים היסטוריים לפילוסופיה דומה יותר לזה של הגל מאשר לשנטפי. בהגדרת המהות הדתית שבה הוא חוקר את הביטויים ההיסטוריים של הדתות, קריסטנסן ניכס את תפיסתו של רודולף אוטו לגבי הקדושה (das Heilige). אוטו תיאר את Das Heilige בביטוי mysterium tremendum et fascinans – כוח עצום המתגלה ברגע של "יראת כבוד", הודיה ברעד הנורא של ה"פחד הדתי" (tremendum) ובפליאה המרתקת (fascinans) נוכח ההוד המכריע (majestas) של התעלומה הבלתי ניתנת לתיאור, ה"אחרת לגמרי" (mysterium, מסתורין).
כמו שנטפי, קריסטנסן טען שהפנומנולוגיה מחפשת את "המשמעות" של תופעות דתיות. קריסטנסן הבהיר סברה זו על ידי הגדרת המשמעות שהפנומנולוגיה שלו מחפשת, כ"משמעות שיש לתופעות הדתיות עבור המאמינים עצמם". קריסטנסן טען שהפנומנולוגיה אינה שלמה בקטלוג או סיווג התופעות לפי משמעותן, אלא במעשה ההבנה. "על הפנומנולוגיה לבוא כמה שיותר במגע ולהבין את הנתונים הדתיים המגוונים והשונים ביותר".
בהיותו פנומנולוג, קריסטנסן התעניין פחות בהנחות יסוד פילוסופיות מאשר במחקר העומק הקונקרטי שלו לגבי התופעות הדתיות המקריות. נושאים אלו עסקו בחומר מיתולוגי (הבריאה, המבול וכו') ובפעולה אנושית (הטבלה, המשחקים האולימפיים וכו'), וחפצי טבע ומלאכת יד. הוא עשה שימוש רק במקורות האותנטיים: כתבים ודימויים של המאמינים עצמם. הליך זה אילץ אותו לצמצם את תחום המחקר שלו – הוא היה צריך לשלוט בצורה עמוקה בכל השפות והכתבים הקשורים כדי להיות מסוגל להבין את מקורותיו באופן שהמאמינים שכתבו אותם היו רוצים להיות מובנים. כתוצאה מכך, הוא צמצם את תחום המחקר שלו לתופעות בדתות שחיו סביב מוצא הנצרות: במהלך אלפי השנים שלפני ישו ובמאות שאחרי ישו, באיראן (אווסטה), בבל ואשור, בישראל, במצרים, ביוון ורומא. הידע הנדרש בנאומים הוא אחד הגורמים לכך שרק מעטים מתלמידיו (Van der Leeuw, Bleeker) המשיכו במחקריו, אם כי חוקרים רבים גילו עניין בתוצאות מחקריו. מלבד התקציר שלו "משמעות הדת" (The Meaning of Religion), ומבואו הפשוט Introduction in History of Religion, פרסומיו מוגבלים בעיקר לתוצאות מחקריו החלקיים, שפורסמו בהודעות האקדמיה המלכותית של הולנד (Royal Netherlands Academy of Arts and Sciences).