stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מדד המחירים לצרכן בישראל
מדגם המוצרים והשירותים

את השינויים ברמת המחירים של כל סעיף במדדים השונים אומדים על פי השינוי במחירי מדגם של מוצרים ושירותים שונים. בחירת המוצרים במדגם נערכת לפי חשיבותם בהוצאות או בפדיון הנכללים במדד, ולפי יכולתם לייצג מגמות מחירים של קבוצות רחבות של מוצרים דומים.
מכיוון שמטרת המדד היא למדוד את השפעת השינויים במחירים על גודל ההוצאה הדרושה למשקי הבית לקיום רמת תצרוכת נתונה, הסל כולל רק מצרכים ושירותים המיועדים לתצרוכת. מצרכים ושירותים שההוצאה על רכישתם מוגדרת כחיסכון לא נכללים בסל המדד.
כל התשלומים שעל משקי הבית להוציא בעת קניית מצרכים ושירותים לתצרוכת, כלולים גם הם בסל המדד. בין המרכיבים הללו ניתן למנות:
מיסים עקיפים: שעל הצרכן לשלם כחלק מהמחיר הכולל של מצרך או שירות לתצרוכת, אף כי מיסים אלה מועברים לקופת המדינה, לצורך מימון שירותי ממשלה שונים שבחלקם אינם מיועדים לתצרוכת שוטפת של משקי בית.
מיסים עירוניים: על דירות של משקי הבית, שמתייחסים אליהם כחלק מההוצאות של משקי הבית, למרות שניתן להתייחס אליהם גם כאל מיסוי כללי של העיריות למימון כלל שירותיהן לתושבים ולא לכלול אותם עקב כך במדד.
דמי רישיונות ואגרות שונות: כגון אגרת רדיו, טלוויזיה, רישיון רכב ואגרות חינוך, החלים על שימוש בנכסי תצרוכת או על קניית שירותי תצרוכת, ולכן ההוצאות על מרכיבים אלו כלולות בסל המדד.
ההוצאות של משקי הבית על המרכיבים הבאים, שהן בבחינת חיסכון, אינם כלולים בסל המדד:
איגרות חוב וניירות ערך.
פוליסות ביטוח שונות, שהן בחינת חיסכון (כגון ביטוח חיים מצטבר), לעומת פוליסות ביטוח שתכליתן לשמור על אחזקת נכסי תצרוכת בני קיימה (כגון: ביטוח רכב, ביטוח דירה וכדומה), הנכללות בסל המדד.
תשלומים לקופות גמל, לקרנות השתלמות, לקרנות פנסיה ולקרנות ביטוח.
החזר תשלומי משכנתא.
מבין ההוצאות המיועדות לתצרוכת משקי הבית, ההוצאות על מרכיבים אחדים אינם כלולים בסל המדד, בשל קשיי מדידת מחירם באופן שוטף. בין מרכיבים אלה יצוינו:
מיסים ישירים, שמהם מספקת אמנם הממשלה לציבור שירותים שונים לתצרוכת (כגון כבישים, חינוך, בריאות וכדומה), אולם קבלת השירותים הללו על ידי הצרכן אינה נובעת באופן ישיר מתשלום המס על ידו עבור היקף שירות נתון שהוא מקבל ואופיו. אין כל אפשרות להגדיר את יחידות התצרוכת של השירותים המתקבלים עבור מיסים אלה, ולמדוד את מחיריהם.
תרומות ומיסים למפלגות/לארגונים, שגם לגביהם לא ניתן להגדיר מה הן יחידות השירות המתקבלות עבורם ולמדוד את מחיריהן.
הוצאות ריבית עבור אשראי שלקחו משקי בית לשם קניית מצרכים ושירותים לתצרוכת, וזאת בשל קשיי מדידת השינויים בשערי הריבית האפקטיביים לצרכנים השונים.
הוצאות על הימורים, שלא נמצאה דרך סבירה להגדרת יחידות התצרוכת המתקבלות תמורתן.
הערות שוליים

↑  אינפלציה בישראל מ-1982 עד היום, באתר גלובס www.globes.co.il
↑  הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה מדדי המחירים לצרכן דצמבר 2019 וסיכום שנת 2019
↑  הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה מדדי המחירים לצרכן דצמבר 2020 וסיכום שנת 2020
↑  הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה מדדי המחירים לצרכן דצמבר 2021 וסיכום שנת 2021
↑  הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה מדדי המחירים לצרכן דצמבר 2022 וסיכום שנת 2022
↑  לכל אחד מהמרכיבים יש חלק שונה במדד (המתבטא באחוזים), המבטא את האחוז מההוצאה החודשית של משק בית ממוצע.
מיילס לואיס-סקלי

מיילס אנתוני לואיס-סקלי (באנגלית: Myles Anthony Lewis-Skelly; נולד ב-26 בספטמבר 2006 בלונדון שבאנגליה) הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת ארסנל מהפרמייר ליג.
קריירת מועדונים

לואיס-סקלי גדל במחלקת הנוער של ארסנל. ב-5 באוקטובר 2023 חתם על חוזה מקצועני ראשון במועדון. ב-22 בספטמבר 2024 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בתיקו 2-2 נגד מנצ'סטר סיטי במסגרת המחזור החמישי בפרמייר ליג לעונת 2024/2025. ב-1 באוקטובר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, בניצחון 0–2 על פריז סן-ז'רמן במסגרת המחזור השני בשלב הבתים לעונת 2024/2025.
הערות שוליים

↑  Lewis-Skelly signs first professional contract, Lewis-Skelly signs first professional contract, ‏2024-10-27 (באנגלית)
↑  'What a future awaits!' - Arsenal fans claim Myles Lewis-Skelly is 'anointed' as teenager picks up yellow card BEFORE making Premier League debut in bizarre incident vs Man City | Goal.com, www.goal.com, ‏2024-09-22 (באנגלית)
↑  Robert Summerscales, Arsenal starlet Myles Lewis-Skelly booked BEFORE Premier League debut, Mail Online, ‏2024-09-22
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מיילס לואיס-סקלי".
מורטן מלדל

| --- | --- |

 לידה:  16 בינואר 1954 (בן 71) קופנהגן, דנמרק 
 שם לידה:  Morten Peter Meldal 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה הטכנית של דנמרק (1 ביוני 1982) 
 מוסדות:  האוניברסיטה הטכנית של דנמרק (1983–1985)  Carlsberg Laboratory (1988–2011)  אוניברסיטת קופנהגן (1986–1988)  Laboratory of Molecular Biology (1985–1986)  אוניברסיטת קופנהגן (2011) 
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לכימיה (2022)  אבירות במסדר דנבורג  Clarivate Citation Laureates (2019)  Vincent du Vigneaud Award (2011)  Ralph F. Hirschmann Award in Peptide Chemistry (2009)  Ellen et Niels Bjerrums Chemistry Prize (1997) 
 אתר רשמי
 
מורטן פיטר מלדל (בדנית: Morten Peter Meldal, נולד ב-16 בינואר 1954) הוא כימאי דני, המכהן כפרופסור לכימיה באוניברסיטת קופנהגן שבקופנהגן, דנמרק. מלדל הוא זוכה פרס נובל לכימיה לשנת 2022 ביחד עם קרל בארי שארפלס וקרולין ברטוצי "על פיתוח כימיית ה'קליק' והכימיה הביו-אורתוגונלית".
ביוגרפיה

מלדל למד הנדסה כימית באוניברסיטה הטכנית של דנמרק (DTU). הדוקטורט שלו עסק בכימיה סינתטית של פחמימות. בשנים 1983–1988 הוא עסק בפוסט דוקטורט בכימיה אורגנית ב-DTU, באוניברסיטת קיימברידג' ובאוניברסיטת קופנהגן. בשנת 1996 מונה לעוזר פרופסור ב-DTU.
הערות שוליים

↑  "2022 Nobel Prize in Chemistry awarded to Morten Meldal". 8 באוקטובר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
| זוכי פרס נובל לכימיה |
| --- | --- | --- |
| 1901–1925 | ואן 'ט הוף (1901) • פישר (1902) • ארהניוס (1903) • רמזי (1904) • פון באייר (1905) • מואסאן (1906) • בוכנר (1907) • רתרפורד (1908) • אוסטוולד (1909) • וולך (1910) • קירי (1911) • גריניאר, סבטייה (1912) • ורנר (1913) • ריצ'רדס (1914) • וילשטאטר (1915) • לא הוענק (1916–1917) • הבר (1918) • לא הוענק (1919) • נרנסט (1920) • סודי (1921) • אסטון (1922) • פרגל (1923) • לא הוענק (1924) • ז'יגמונדי (1925) |  |
| 1926–1950 | סוודברג (1926) • וילנד (1927) • וינדאוס (1928) • הרדן,  פון אוילר-שלפין (1929) • פישר (1930) • בוש,  ברגיוס (1931) • לאנגמיור (1932) • לא הוענק (1933) • יורי (1934) • פרדריק ז'וליו-קירי, אירן ז'וליו-קירי (1935) • דביי (1936) • הוורת', קארר (1937) • קון (1938) • בוטנאנדט, רוז'יצ'קה (1939) • לא חולק (1940–1942) • דה הוושי (1943) • האן (1944) • וירטאנן (1945) • סאמנר, נורתרופ, סטנלי (1946) • רובינסון (1947) • טיסליוס (1948) • ג'יוק (1949) • דילס, אלדר (1950) |  |
| 1951–1975 | מקמילן, סיבורג (1951) • מרטין, סינג' (1952) • שטאודינגר (1953) • לינוס פאולינג (1954) • ויניו (1955) • הינשלווד, סמיונוב (1956) • טוד (1957) • סנגר (1958) • היירובסקי (1959) • ליבי (1960) • קלווין (1961) • פרוץ, קנדרו (1962) • ציגלר, נטה (1963) • הודג'קין (1964) • וודוורד (1965) • מוליקן (1966) • אייגן, נוריש, פורטר (1967) • אונסאגר (1968) • ברטון, האסל (1969) • ללואר (1970) • הרצברג (1971) • אנפינסן, מור, סטיין (1972) • פישר, וילקינסון (1973) • פלורי (1974) • קורנפורת', פרלוג (1975) |  |
| 1976–2000 | ליפסקומב (1976) • פריגוז'ין (1977) • מיטשל (1978) • בראון, ויטיג (1979) • ברג, גילברט, סנגר (1980) • פוקוי, הופמן (1981) • קלוג (1982) • טאובה (1983) • מריפילד (1984) • האופטמן, קרל (1985) • הרשבאך, לי, פולני (1986) • קראם, להן, פדרסן (1987) • דייזנהופר, הובר, מישל (1988) • אלטמן, צ'ק (1989) • קורי (1990) • ארנסט (1991) • מרקוס (1992) • מוליס, סמית' (1993) • אולה (1994) • קרוצן, מולינה, רולנד (1995) • סמולי, קורל, קרוטו (1996) • בויר, ווקר, סקואו (1997) • קוהן, פופל (1998) • זוויל (1999) • היגר, מקדיארמיד, שירקאווה (2000) |  |
| 2001 ואילך | נולס, נויורי (2001) • ויטריך, פן, טנקה (2002) • אגרה, מק'קינון (2003) • צ'חנובר, הרשקו, רוז (2004) • שובן, גרבס, שרוק (2005) • קורנברג (2006) • ארטל (2007) • שיממורה, צ'לפי, טסיין (2008) • יונת, רמאקרישנן, סטייץ (2009) • הק, נגישי, סוזוקי (2010) • שכטמן (2011) • לפקוביץ', קובילקה (2012) • ורשל, קרפלוס, לויט (2013) • בציג, הל, מורנר (2014) • לינדל, מודריץ', סנקאר (2015) • סטודרט, סובאז', פרינחה (2016) • דובושה, פרנק, הנדרסון (2017)  • ארנולד, סמית', וינטר (2018) • גודאינף, ויטינגהאם, יושינו (2019) • שרפנטייה, דאודנה (2020) • ליסט, מקמילן (2021) • ברטוצי, מלדל, שארפלס (2022) • יקימוב, בוונדי, ברוס (2023) • בייקר, ג'מפר, הסביס (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 126952268X  ORCID: 0000-0001-6114-9018  ResearcherID: B-7626-2016  VIAF: 4713166535897112880004   WorldCat (עם VIAF): 4713166535897112880004 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
DAISY

נגן Daisy
DAISY (ראשי תיבות באנגלית של Digital Accessible Information System; באופן מילולי: מערכת מידע דיגיטלי נגיש) הוא תקן ופורמט לספרי שמע, כתבי עת דיגיטליים, וטקסט ממוחשב.
DAISY נועד להיות תחליף שמע מלא לתוכן מודפס, והוא תוכנן במיוחד לשימוש על ידי אנשים עם מוגבלויות שימוש בתוכן מודפס, כגון עיוורון, לקויי ראייה, ודיסלקסיה.
הפורמט מבוסס על MP3 ו-XML ויש לו תכונות מתקדמות בנוסף לאלו של ספר שמע מסורתי. משתמשים יכולים לחפש חומר ספציפי, לקבוע סימניות מקום, לנווט במדויק שורה אחר שורה, ולווסת את מהירות הדיבור ללא עיוות בקול. DAISY גם מספק טבלאות מידע המונגשות באמצעות שמע, הפניות, ומידע נוסף. בשל מכך, DAISY מאפשר למאזינים לקויי ראייה לנווט במיזמים מורכבים יחסית כאנציקלופדיות או ספרי לימוד, שאחרת קשה להשתמש בהקלטות שמע רגילות.
הערות שוליים

↑   - אנגלית
↑  A5.5.3: Examples of best practices of design for all.
ערך זה הוא קצרמרבנושא מחשבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פדות רוטנמר

| --- | --- |

 לידה:  10 בינואר 1994 (בת 31) צרפת
 מדינה:  ישראל
 עיסוק:  מורה לתיאטרון
פדות רוטנמר (נולדה ב-10 בינואר 1994) היא שחקנית ומורה לתיאטרון, נמוכת קומה. מופיעה בישראל ומחוצה לה עם מופע מקורי המבוסס על חייה.
ביוגרפיה

רוטנמר נולדה וגדלה בכפר ארמונייטר, צרפת, לשלמה ולחנה רוטנמר, כבת עשירית מתוך תריסר ילדים. בגיל חמש עלתה עם משפחתה לארץ, ומתגוררת בשכונת נחלאות בירושלים. בילדותה למדה בבית ספר דרך החיים בשכונת הר נוף, והמשיכה ללמוד בתיכון מעלות בירושלים, ולאחר מכן למדה הוראת תיאטרון במגמת תיאטרון בשבילי בית יעקב בירושלים.
לאחר לימודיה החלה לעבוד כשחקנית ומורה לתיאטרון. בנוסף היא מופיעה על במות בישראל ומחוצה לה עם המופע שלה, על ההתמודדות והחלום להיות מורה מול הבלתי אפשרי של הסביבה. בין השנים 2014–2018 היא התנדבה בעמותת זיכרון מנחם, שם העבירה שיעורי תיאטרון לילדים חולי סרטן. כחלק מתרומתה לחברה היא הופיעה בהתנדבות לנוער בסיכון, נוער נושר ולהורים לילדים בעלי צרכים מיוחדים.
ב-14 בספטמבר 2016 נבחרה רוטנמר לתואר אשת חיל, מטעם מגזין "משפחה", בטקס שנערך בבנייני האומה בירושלים.
בשנת 2018 בהשראת המורה בארי ווייט ג'וניור מצפון קרוליינה היא העלתה לרשת סרטון כיפים, לחיצת יד אישית של כל תלמיד, על הדרך בה היא מקבלת את תלמידיה בבוקר, הסרטון זכה לקרוב למיליון צפיות[דרוש מקור], ובעקבותיו מורים בישראל התחילו גם ליישם את לחיצת היד האישית.
באותה שנה נבחרה רוטנמר לאחת מ-50 המורים המשפיעים במדינת ישראל מטעם ידיעות אחרונות והסתדרות המורים. ב-22 בינואר 2019 נבחרה רוטנמר לקבל את פרס פורצת דרך בתחום החינוך בערב של וראייטי ישראל ששודר בערוץ 13.
ב-21 בינואר 2019 הנחתה בכנס ב"מכון מנדל למנהיגות חינוכית", בהשתתפות הנהלת מנח"י ומשרד החינוך.
ב-1 בספטמבר 2019 היא השתתפה בסרט לעיריית ירושלים, בהשתתפות ראש העיר משה ליאון על המורים המשפיעים בעיר.
בשנת 2021 השתתפה בפרסומת למפעל הפיס אשר הגיעה ללמעלה משני מיליון צפיות.
הערות שוליים

↑  מערכת תכניות קשת, ‏התשובה של המורה נמוכת הקומה לבתי הספר שדחו אותה: סרטון ויראלי, באתר ‏מאקו‏, 16 בינואר 2018
↑  יהודה שלזינגר, קטן עליה, באתר ישראל היום, 15 במרץ 2018
↑  פדות רוטנמר סמל לכוח רצון | מתוך טקס פרסי וראייטי 2019, באתר חדשות 13, 26 בינואר 2019
↑  מפעל הפיס- שווים בתעסוקה, נבדק ב-2021-12-12
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "פדות רוטנמר".
ולדימיר קולישוב

| --- | --- |

 לידה:  20 ביולי 1957 (בן 67) מחוז רוסטוב, ברה"מ 
 השכלה:  האוניברסיטה הלאומית למדעי התעופה  אקדמיית פס"ב 
 מפלגה:  המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות (1982—1991)
 פרסים והוקרה
 מדליה על הישגים צבאיים  מדליה להחזרת חצי האי קרים לרוסיה  Medal "200 Years of the MIA of Russia"  עיטור מסדר המולדת דרגה שלישית  מדליית השירות המצוין, דרגה 3  מדליית השירות המצוין  Medal "for  participation in anti-terrorist operations"  medal for distinguished military service  מדליה להנצחת 70 שנה לכוחות המזוינים של ברית המועצות  עיטור אלכסנדר נבסקי  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 
גנרל הצבא ולדימיר גריגורייביץ' קולישוב (ברוסית: Влади́мир Григо́рьевич Кулишо́в; נולד ב-20 ביולי 1957, מחוז רוסטוב, רוסיה הסובייטית) הוא קצין השירותים החשאיים של רוסיה, המכהן כסגן המנהל הראשון של שירות הביטחון הפדרלי של רוסיה וכראש שירות משמר הגבול של רוסיה (מאז 11 באפריל 2013).
ביוגרפיה

נולד ב-20 ביולי 1957, במחוז רוסטוב שבדרום רוסיה. בשנת 1979 סיים את לימודיו במכון המהנדסים לתעופה אזרחית בקייב, עבד במפעל 412 לתעופה אזרחית ברוסטוב.
ביוגרפיה > קריירה בשירותי הביטחון

באוגוסט 1982 גויס לשירותי הביטחון והוא בוגר בית הספר הגבוה של הק.ג.ב.
בשנת 2000 התקבל לעבוד במנגנון המרכזי של שירות הביטחון הפדרלי במוסקבה. ביולי 2003 נשלח לעמוד בראש שלוחת שירות הביטחון במחוז סרטוב. בשנת 2004, מונה לסגן ראש המינהל למלחמה בטרור בשירות 2 של שירות הביטחון הפדרלי, לאחר מכן נשלח לנהל את שלוחת שירות הביטחון הפדרלי בצ'צ'ניה, במהלך מלחמת צ'צ'ניה השנייה ובעת הסכסוך בצפון הקווקז. מאוגוסט 2008 עד מרץ 2013, שימש כסגן מנהל שירות הביטחון הפדרלי וראש מטה הוועדה הלאומית למלחמה בטרור.
ב-11 באפריל 2013, מונה לסגן הראשון של מנהל שירות הביטחון הפדרלי וראש משמר הגבול של רוסיה, הפועל בכפיפות לשירות הביטחון.
חיים אישיים

הוא נשוי לאינגה ליאונידובנה קולישובה. השניים גרים במוסקבה ולהם שני בנים.
ביל סמית'

ויליאם "ביל" מלווין סמית' ג'וניור (באנגלית: William "Bill" Melvin Smith, Jr.; ‏16 במאי 1924 – 8 בפברואר 2013) היה שחיין אמריקאי, אלוף אולימפי בעל 2 מדליות זהב ושיאן עולם.
ביוגרפיה

סמית' נולד וגדל בהונולולו, הוואי. הוא למד לשחות בתעלת השקיה במטע סוכר בהוואי. הוא שימש כקפטן של המצילים בחוף ואיקיקי. אימוניו הופרעו על ידי מלחמת העולם השנייה. הוא למד באוניברסיטת המדינה של אוהיו.
ביוגרפיה > שיאן עולם

בתחרות שחייה שנערכה בהונולולו ב-13 במאי 1941 קבע סמית' במשחה ל-400 מטר חופשי שיא עולם חדש של 4:38.5 דקות, שיפור לשיא העולם בן ה-7 שנים של בן ארצו ג'ק מדיקה (4:38.7 דקות). שיא זה החזיק מעמד 6 שנים ונשבר על ידי אלכסנדר ג'אני מצרפת (4:35.2 דקות). ב-24 ביולי אותה שנה הוא קבע במשחה ל-800 מטר שיא עולם חדש נוסף של 9:50.9 דקות, שיפור לשיא העולם בן ה-7 שנים של שוזו מקינו מיפן (9:55.8 דקות). שיא זה החזיק מעמד 8 שנים ונשבר על ידי הירונושין פורוהאשי מיפן (9:45.6 דקות). בתחרות שחייה שנערכה בקולומבוס, אוהיו ב-14 בפברואר 1944 קבע סמית' במשחה ל-200 מטר חופשי שיא עולם חדש של 2:06.2 דקות, שיפור לשיא העולם בן ה-9 שנים של ג'ק מדיקה (2:07.2 דקות). שיא זה החזיק מעמד שנתיים ונשבר על ידי אלכסנדר ג'אני 
(2:05.4 דקות).
ביוגרפיה > אלוף אולימפי

באולימפיאדת לונדון (1948) זכה סמית' בשתי מדליות זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אולימפי חדש של 4:41.0 דקות, לפני בן ארצו ג'יימס מקליין (4:43.4 דקות) וג'ון מרשל מאוסטרליה (4:47.7 דקות) ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 8:46.0 דקות, לפני הונגריה (8:48.4 דקות) וצרפת (9:08.0 דקות).
תארים והישגים

סמית' קבע 7 שיאי עולם חדשים במשחים ל-200 מטר, ל-400 מטר ול-800 מטר חופשי ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי.
סמית' זכה ב-15 תוארי אליפות ארצות הברית וב-7 תוארי אליפות המכללות (NCAA)
בשנת 1966 זכה סמית' להיכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
ראו גם

התפתחות שיא העולם במשחה ל-200 מטר חופשי
טיבור גרגיי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  3 באוגוסט 1900 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  13 בינואר 1978 (בגיל 77) ניו יורק, ארצות הברית 
 שם לידה:  Grünstein Tibor 
 תקופת הפעילות:  1850–1950 (כ־100 שנה) 
 פרסים והוקרה:  Kiddo Leespluim (2003) 
 בן או בת זוג:  אנה לסנאי 
 
טיבור גרגיי (במקור גרינשטיין, בהונגרית: Gergely Tibor; בודפשט, 2 באוגוסט 1900 – ניו יורק, 13 בינואר 1978) היה צייר וגרפיקאי הונגרי-יהודי-אמריקאי, בעלה של אנה לסנאי.
קורות חיים

גרגיי סיים את בית הספר התיכון בבודפשט, שבמהלכו השתתף בקביעות בישיבות חוג גליליאו והאזין גם להרצאות חוג יום ראשון, שחבריה הקימו את בית הספר החופשי למדעי הרוח בשנת 1917. באותה תקופה שהכיר את חברי חוג יום ראשון הכיר גם את אשתו לעתיד אנה לסנאי. בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית, גרגיי היה חבר בקומיסריאט העם לחינוך ציבורי, ובעקבות נפילת הרפובליקה היגר עם לסנאי לווינה בירת אוסטריה. הוא נרשם למכללה לאמנויות שימושיות בווינה, שם למד ליטוגרפיה. לאחר מכן הוא הפך לקריקטוריסט בעיתון "Der Wiener Tag", כלומר ה"יום של וינה" ואחריו אייר ספרי סיפורי ילדים שונים (למשל איור ספרו של בלה באלאז' Dar Richtige Himmelblau). בינתיים הוא גם צייר והצליח להציג את עבודותיו בזכות האיגוד הכללי של האגנבונד (Hagenbund). הוא חזר להונגריה בשנת 1931 ולימד בבית הספר לאמנות Atelier and Workshop של דז'ה אורבן. עבודות הגרפיקה שלו פורסמו בכתב העת הספרותי המצולם "מראה" (Tükör). כחבר ב"האגודה החדשה לאמנים" (KUT או KÚT), שהייתה קבוצת אמנים הונגרית שהתחייבה לאמנויות יפות מודרניות, (הקבוצה המשיכה למעשה את דרכה של קבוצת השמונה ופעלה בשנים 1924–1949), הוא הציג את ציוריו במספר הזדמנויות, והציג פעמיים באופן עצמאי; פעם אחת במוזיאון ארנסט ופעם אחת בגלריה טמאש. בעקבות התגברות האנטישמיות בשנת 1939, חקיקת החוקים האנטי יהודיים כמו החוק היהודי הראשון ולאחר מכן השני והשלישי, היגר גרגיי עם אשתו לארצות הברית ומצא בית חדש בניו יורק. כאן עסק גרגיי באיור ספרי ילדים ואיורים רבים שלו פורסמו על ידי הוצאת Western Publishing Co.
לקריאה נוספת

Vezér Erzsébet: G. T. (Élet és Irod., 1978. jan. 21.)
Gábor Éva: In memoriam: Búcsú egy „vasárnapostól” (Magy. Nemzet, 1978. febr. 1.)
Gyöngy Kálmán: Magyar karikaturisták adat- és szignótára 1848-2007. Karikaturisták, báb- és rajzfilmesek, illusztrátorok, portrérajzolók. Budapest, Ábra Kkt., 2008.
Nagy Csaba: A magyar emigráns irodalom lexikona. Bp., Argumentum Kiadó-Petőfi Irodalmi Múzeum és Kortárs Irodalmi Központ, 2000.
Művészeti lexikon. Fel. szerk. Lajta Edit. Bp., Akadémiai Kiadó, 1965-1968.
Új magyar életrajzi lexikon. Főszerk. Markó László. Bp., Magyar Könyvklub.
Szabó Lilla: Szlovákiai magyar könyvművészet 1918-1945. Bp., Méry Ratio, 2011.
הערות שוליים

↑  A Belügyminisztérium 1902. évi 115592. sz. rendelete. MNL-OL 30794. mikrofilm 262. kép 2. karton. Névváltoztatási kimutatások 1902. év 14. oldal 26. sor.
↑  Tibor Gergely op jeugdliteratuur.org, web.archive.org, ‏2017-03-23
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299495505171  BIBSYS: 2103694  BnF: cb12608623q (data)  CiNii: DA14471978  GND: 122206436  ICCU: UM1V008034  ISNI: 0000 0000 8157 9659  LCCN: n50016302  NDL: 00954562  NKC: pna2006352759  NLA: 35119775  NTA: 070614091  RKD: 31054  SELIBR: 322762  SNAC: w6np28n6  SUDOC: 180173715  Trove: 832181  ULAN: 500506464  VIAF: 77191230   WorldCat (עם VIAF): 77191230
פרנק דה ויט

פרנק דה ויט (באנגלית: Frank de Wit; נולד ב-13 בפברואר 1996) הוא ג'ודוקא הולנדי המתחרה בקטגוריית המשקל עד 81 ק"ג.
קריירה

דה ויט השתתף באולימפיאדת ריו (2016), שבה הוא הודח כבר בקרב הראשון שלו על ידי איבילו איבנוב הבולגרי.
בינואר 2021, הוא זכה במדליית הכסף בתחרות המאסטרס בדוחה, קטר. בחודש יוני של אותה השנה, הוא זכה במדליית ארד באליפות העולם בג'ודו, שהתקיימה בבודפשט, הונגריה.
באולימפיאדת טוקיו 2020, דה ויט החל את דרכו בסיבוב השני בו ניצח באיפון את פניימינה פרסיבל מסמואה, אך הודח בסיבוב השלישי לאחר הפסד בווזארי לדומיניק רסל הגרמני.
זכיות בתחרויות מהסבב העולמי

| שנה | קטגוריה | עיר | מדינה |
| --- | --- | --- | --- |
| 2017 | גראנד סלאם | פריז | צרפת צרפת |
| 2017 | גראנד סלאם | אבו דאבי | איחוד האמירויות הערביות איחוד האמירויות הערביות |
| 2019 | גראנד פרי | טביליסי | גאורגיה גאורגיה |
משה סבירסקי

| --- | --- |

 לידה:  14 ביולי 1882 א' באדר ה'תשכ"ה שוויר, פלך וילנה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  2 בפברואר 1965 (בגיל 82) תל אביב 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות נחלת יצחק
 תאריך עלייה:  9 בנובמבר 1924
 בת זוג:  צילה
 צאצאים:  דב – אגרונום וד"ר לבוטניקה  חיים – בקטריולוג אוניברסיטת קיימברידג'
 
משה יהודה סבירסקי (14 ביולי 1882, שוויר, פלך וילנה, האימפריה הרוסית – 2 בפברואר 1965, תל אביב) היה תעשיין בתחום העץ, פעיל ציוני, פילנתרופ, איש ניהול, פרדסן, שופט בבית משפט השלום העברי, סגן נשיא מועצת בנק קופת עם.
קורות חייו

סבירסקי נולד בעיירה שוויר, לשרה רבקה ואליהו מאיר שעסק במסחר בדגנים ובעץ. בהיותו כבן שנתיים עברו הוריו להתגורר בשווינציאן, שם גדל ולמד אצל טובי המלמדים בעיר. מחנכו האחרון היה רב העיר, וחובב ציון, רבי פנחס רוזובסקי.
בגיל 15 נסע לווילנה, שם בנוסף ללימודי קודש, החל משתלם בלימודים כלליים. בגיל 17, כאשר נוסדה תנועת הנוער "התחיה", הצטרף לשורותיה. עם סיום לימודיו התקבל לעבודה כמנהל חשבונות במפעל לייצור מוצרי נחושת בווילנה, ומאוחר יותר מונה להיות מנהלו של המפעל.
בגיל 25 הצטרף לעסק המשפחתי למכירת עץ גולמי, פיתח אותו, עבר ממסחר לייצור והקים מנסרה על גדות הנהר נריס (וִיָאלִיָה). במקביל לפעילותו העסקית אשר הלכה והתפתחה, עסק גם בפעילות ציונית, ואף תרם בעירו כספים למוסדות תורה, תרבות, וחסד.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, היה בין מקימי "הוועד המרכזי היהודי" בווילנה, שדאג לנהל את צורכי הציבור היהודי בעיר. כשנכבשה העיר קיבל עצמו לחלק את כרטיסי הלחם לנצרכים היהודים, ואף טיפל בחלוקת הכרטיסים לאוכלוסייה הרוסית. הוא עמד בראש לשכת סעד שטיפלה בצורכי היהודים, ואשר זכתה להוקרה מצד השלטון הצבאי הגרמני, ובתמורה נענו באופן חיובי לבקשותיו של סבירסקי בנושאים הומינטריים להם נזקקו יהודי וילנה.
בגיל 23, נשא לאישה את צילה בת דן הלוי בדנס מווילנה ונולדו להם שישה ילדים.
לקריאה נוספת

יצחק ברוידס, וילנה הציונית ועסקניה: ספר זכרונות ותעודות על פעולות חובבי ציון והציונים בווילנה משנת 1881 ועד 1924, הוצאת "הסתדרות עולי וילנה והגליל" תל אביב, 1939.
הערות שוליים

↑  בכל אזור שנכבש על ידי הגרמנים במלחמת העולם הראשונה, חולקו לאוכלוסייה הנכבשת כרטיסים אשר זיכו את מחזיקיהם במנת לחם יומית
שלילת אזרחות

מחנה פליטים לבני הרוהינגה בבנגלדש. רדיפת הרוהינגה במיאנמר, שלילת אזרחותם וגירושם הפכה רבבות מהם לפליטים.
שלילת אזרחות או דנטורליזציה היא ביטול אזרחות של אדם בניגוד לרצונו. שלילת אזרחות מיושמת לרוב כלפי אנשים המשתייכים למיעוטים אתניים ומתנגדים פוליטיים. לעיתים היא מהווה עונש על פעולות שנחשבות על ידי המדינה מעשים פליליים, לעיתים קרובות על טעויות בתהליך ההתאזרחות כגון הונאה. מאז פיגועי 11 בספטמבר, גברה שלילת האזרחות של אנשים שהואשמו בטרור. כיוון שהזכות לאזרחות מוכרת כזכות אדם במשפט הבינלאומי, שלילת אזרחות נחשבת לעיתים קרובות להפרת זכויות אדם.
בפועל, ייתכן שלא תהיה הבחנה ברורה בין שלילה שלא בהסכמה לבין ויתור על אזרחות. מקורות מסוימים מבחינים בין דה-נטורליזציה, כהיפוך של תהליך התאזרחות, לשלילת אזרחות (denationalization) באופן כללי יותר.
היסטוריה

שלילת אזרחות יכולה להיחשב כצורה חדשה של מנהג ההגליה העתיק, שהשימוש בו פחת בעקבות הקמת בתי הכלא וצמצום השטח הנחשב טרה נוליוס. הפרקטיקה המודרנית של שלילת אזרחות התפתחה בסוף המאה ה-19 במקביל לפיקוח על ההגירה. עם צמיחתה של מדינת הרווחה, מדינות רבות אמצו חקיקה ששללה אזרחות של מי שהגרו מהמדינה, כדי להימנע מהצורך לתמוך באזרחים-שבים עניים. האימפריה הגרמנית ביטלה את אזרחותם של כל המהגרים ששהו בחו"ל במשך עשר שנים כדי להימנע מחזרתם של מהגרים שלא הצליחו להתבסס במדינות אליהן הגרו. מתאזרחים שחזרו לארץ מוצאם נאלצו לוותר על אזרחותם החדשה כיוון שנחשבו כמי שניתקו את קשריהם עם אותה מדינה.[דרושה הבהרה] בדין הקנדי, נוהג זה נמשך עד 1974. הדין הצרפתי איפשר שלילת אזרחות מאז סוף המאה ה-19, אך עד מלחמת העולם הראשונה נעשה בו שימוש רק לעיתים נדירות .
על פי דיני זכויות האדם הבינלאומיים, על מדינות מוטלת החובה לקבל לשטחן את אזרחיהן, אך הן רשאיות לגרש לא-אזרחים. בכל רחבי העולם המערבי התקבלו חוקים בדבר אזרחות בתחילת המאה ה-20, ביניהם חוק ההתאזרחות משנת 1906 בארצות הברית, חוקים בצרפת ב-1915 ו-1927, וחוק הלאומיות ומעמד זרים בבריטניה ב-1914 ו-1918. מלחמת העולם הראשונה הגבירה את הדרישה לנאמנות של מתאזרחים, והובילה לעלייה בשלילת אזרחות[דרושה הבהרה]; כמעט כל הצדדים הלוחמים השתמשו בשלילת אזרחות. במקרים רבים, התנגדות פוליטית (בעיקר תמיכה בקומוניזם) או חשד להזדהות עם מדינת אויב היו הסיבה לשלילת האזרחות, אם כי באופן רשמי היא נעשתה בעיקר על סמך מקום הולדתם של אנשים. חוקים שאומצו כאמצעי חירום במהלך המלחמה נשארו בתוקף גם אחריה.
תקופת השיא של שלילת האזרחות הייתה משנות ה-20 המוקדמות ועד לסוף מלחמת העולם השנייה בעקבות יצירת מדינות לאום מחדש סביב שתי מלחמות העולם. ב-1921 הכריזה ברית המועצות על שני מיליון אזרחים לשעבר של האימפריה הרוסית, "גולים לבנים", חסרי אזרחות. לאחר מלחמת העולם השנייה, שלילת האזרחות כמעט שנעלמה בעולם המערבי, עקב התחזקותם של דיני זכויות האדם. ניסיונות לשלול באופן המוני את אזרחותם של אמריקאים-יפנים וקנדים-יפנים לאחר המלחמה כשלו עקב פסקי דין של בתי המשפט ושינויים בדעת הקהל. פסיקה של בית המשפט בצרפת ובארצות הברית הגבילו את סמכות הרשות לשלול אזרחות. בבריטניה לא נשללה אזרחות כלל בשנים 1973-2002.
פיגועי 11 בספטמבר הביאו לחשש מוגבר מטרור. ממשלות ניסו לצמצם את המגבלות המשפטיות על אמצעים שנתפסו כהכרחיים כדי להילחם באיום הטרור. חוקי ההגירה מהווים כלי רב עוצמה להדיר את אלה שנחשבים כאיום על הביטחון הלאומי, אך ניתן היה להפעיל אותם רק נגד לא-אזרחים. על כן, קודמה הרחבה של שלילת האזרחות. בבריטניה שונה החוק ב-2002 כך ששר הפנים יוכל לשלול אזרחות של אנשים ללא צורך בתהליך בדיקה עצמאי לפני שהשלילה נכנסת לתוקף. לאחר שינוי החוק חלה עלייה במספר שלילות האזרחות. מדינות נוספות שקידמו חוקים שלילת אזרחות, הרחיבו, החיו מחדש או שקלו אותם מחדש, כוללות את קנדה, צרפת, אוסטריה, גרמניה, נורווגיה, הולנד, אוסטרליה, מצרים ומדינות המפרץ.