stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משפט ימי

משפט ימי (באנגלית: Admiralty Law או Maritime Law) הוא גוף חקיקה ייחודי המגדיר מערכת נורמות לתחום הימאות. המשפט הימי הוא חלק מן המשפט הבינלאומי הפרטי וחל על היחסים שבין גופים פרטיים המפעילים כלי שיט בים לבין מאן דהוא. יש להבחין בין המשפט הימי לבין חוק הים, שהוא חלק מן המשפט הבינלאומי הפומבי הדן בזכות המעבר בים, בזכויות כרייה בים, בתחום המים הטריטוריאליים ובחוק הבינלאומי החל על יחסים בין מדינות.
תחילת המשפט הימי

מסחר ימי הוא אחד מדרכי המסחר העתיקות ביותר, ודרכים ליישוב סכסוכים על רקע מסחר ימי התפתחו כבר בימי קדם. מקורות קלאסיים למשפט ימי כוללים את החוק של רודוס (ממנו לא נותר שריד בכתב, אולם קיימת התייחסות אליו בכתבים משפטיים אחרים: רומאים וביזנטיים) וכן המנהגים של ברית ערי הנזה.
חוק האדמירליות נחקק לראשונה באנגליה במאה ה-12 על ידי אלינור מאקוויטניה כאשר שמשה עוצרת הכתר לבנה ריצ'רד הראשון. היא חוקקה לראשונה משפט ימי באי הצרפתי אולרו, שהיה חלק מאדמותיה. על חשיבות המשפט הימי למדה לראשונה עת שהתה במזרח התיכון במסע הצלב השני יחד עם בעלה לואי השביעי, מלך צרפת. לצורך יישום חוק האדמירליות קמו באנגליה בתי דין ימיים מיוחדים המטפלים בכל הסכסוכים הנוגעים לענייני ימאות. בבתי דין אלה לא חל המשפט המקובל הנוהג באנגליה, אלא הם פועלים כבתי משפט אזרחיים בהם חל המשפט היוסטיניאני (Corpus Juris Civilis) של יוסטיניאנוס הראשון.
לבתי הדין הימיים תפקיד מרכזי בין הגורמים לפרוץ מלחמת העצמאות של ארצות הברית. בתי הדין הימיים, המנהלים משפט ללא מושבעים, כנהוג בבתי המשפט האזרחיים באנגליה ובארצות הברית, העלו את חמתם של המתיישבים בקולוניות הבריטיות בצפון אמריקה, באוכפם בפסקי דין של שופטים יחידים, חוקים שרוב האוכלוסייה התנגדה להם. ספק אם פסקי דין אלה היו ניתנים בבתי דין של מושבעים.
המשפט הימי הפך לחלק מן המשפט האמריקאי, על רקע סכסוכי ימאות שאירעו לאחר שאומצה חוקת ארצות הברית. רבים מעורכי הדין שהתבלטו בעת מלחמת העצמאות של ארצות הברית עסקו במשפט ימי בחייהם המקצועיים. בהם היו אלכסנדר המילטון וג'ון אדמס.
איסור על שוד ימי ופריבטיר

במשך מאות שנים מדינות שונות תמכו בשוד ימי על ידי פריבטירים. אוניות אנגליות תקפו ספינות מלחמה וספינות סוחר אזרחיות ספרדיות ולקחו את שללן. מדינות אחרות כמו המדינות הברבריות בצפון אפריקה תמכו בשודדי ים ברברים שפשטו על ספינות בים התיכון במטרה לצוד עבדים לצורך מכירתם בשוקי העבדים במדינות ערב ובאימפריה העות'מאנית.
ציד נוצרים לבנים בים על ידי שודדי ים ברברים החל להטריד את המעצמות המערביות והן החלו בסדרת פעולות עונשין לדיכוי נוהג זה. בשנת 1783, ו-1784 צי ספרדי הפגיז את אלג'יר אך ללא כל השפעה על המדיניות. בשנים 1801-1804, התקיימה המלחמה הברברית הראשונה שבה ארצות הברית נלחמה מול טריפוליטניה, אלג'יריה העות'מאנית ומרוקו, בדרישה להפסיק את פשיטות ציד העבדים על אוניות סוחר אמריקאיות ששטו בים התיכון. המלחמה הסתיימה בחוזה שלום בו שליט טריפוליטניה התחייב להימנע מלפגוע בספינות ומלחים אמריקאים, אך חוזה זה לא כובד בהמשך. בשנת 1815 התקיימה מערכה קצרה יותר המכונה המלחמה הברברית השנייה. ובשנת 1816 הופגזה אלג'יר שוב, הפעם על ידי צי בריטי-הולנדי.
באפריל 1856, לאחר סיומה של מלחמת קרים נחתמה הצהרת פריז לכיבוד החוק הימי אותו קידמו צרפת ובריטניה וחתמו עליו המעצמות האירופאיות וכן האימפריה הרוסית והאימפריה העות'מאנית, ובהמשך כ-55 מדינות. ההסכם אסר על שימוש באוניות פריבטיר.
אמנות בינלאומיות

קודם למחצית שנות ה-70 של המאה ה-20 נוסחו רוב האמנות הנוגעות לימאות ולמסחר ימי בידי ארגון פרטי של עורכי דין העוסקים בדין הימי בשם Comite Maritime International - CMI שנוסד בשנת 1897. ה-CMI היה אחראי לניסוח אמנות רבות, כולל כללי האג (האמנה הבינלאומית על שטרי מטען) וכן "תיקוני ויסבי" (המתקנים את כללי האג), אמנת ההצלה ואמנות רבות נוספות. בעוד שה-CMI ממשיך לפעול כגוף מייעץ, רוב תפקידיו הועברו לארגון הימאות הבינלאומי (International Maritime Organization - IMO), שנוסד על ידי האומות המאוחדות בשנת 1958, אבל השפעתו לא באה לידי ביטוי עד לשנת 1974.
ארגון הימאות הבינלאומי הכין אמנות בינלאומיות רבות הנוגעות לבטיחות בים ולהיבטים אחרים של פעילות כלי שיט בים. אמנת האומות המאוחדות על חוק הים יוצרת ברית להגנת הסביבה הימית וגבולות ימיים שונים.
מעת שמדינה מאמצת אמנה ימית בינלאומית, היא אחראית לאכיפתה בתחומי מימיה, באמצעות משמר החופים שלה ומערכת המשפט במדינה.
תחזוקה ותרופה

הדוקטרינה המשפטית של תחזוקה ותרופה מקורה בסעיף 6 של "כללי אולרו" שנחקקו בשנת 1160 לערך. החובה "לרפא" משמעותה הטלת חובה על בעל האונייה לתת טיפול רפואי, חינם אין כסף, לימאי שנפגע במהלך שירותו את האונייה, עד אשר הימאי הגיעה ל"החלמה רפואית מקסימלית". המונח "החלמה רפואית מקסימלית" רחב יותר מן המונח "שיפור רפואי מקסימלי". החובה לרפא ימאי כוללת את החובה לספק לו תרופות ועזרים רפואיים אשר ישפרו את יכולתו לתפקד, אף אם אינם משפרים את מצבו הרפואי והם כוללים טיפולים לטווח ארוך, כגון: גפיים מלאכותיות, כיסא גלגלים ותרופות לשיכוך כאב.
החובה "לתחזק" משמעותה הטלת חובה על בעל האונייה לספק לימאי את צורכי המחיה היום-יומיים בעודו מחלים. מעת שהימאי מסוגל לשוב לעבודה, אזי עוברת אליו החובה לדאוג לצרכים אלה. יוצא מכך כי ימאי עשוי לאבד זכותו ל"תחזוקה" בעוד שזכותו לריפוי עומדת.
על בעל האונייה חלה אף החובה לנקוט בזהירות סבירה כלפי נוסעיו. פועל יוצא הוא שנוסעים הנפגעים בגופם בעודם על ספינה יכולים לתבוע את בעל הספינה על רשלנות, בדיוק כשם שהם יכולים לעשות זאת כנגד צד שלישי ביבשה. במקרה כזה, על הנוסע הנטל להוכיח כי בעל האונייה התרשל כלפיו. ההתיישנות במשפט הימי במקרים כאלה היא בת שלוש שנים, אולם החוזים המופיעים על כרטיסי נסיעה באוניות תענוגות מגבילים בדרך כלל את ההתיישנות לשנה אחת.
הצלת (ישע) אנשים ורכוש בים

כאשר אובד רכוש בים והרכוש מוצל על ידי אחר, המציל זכאי לדרוש שכר הצלה על הרכוש המוצל. כלל זה אינו חל על הצלת חיים. על כל ימאי חלה החובה להציל חיים בסכנה ללא ציפייה לקבלת תמורה. מכך שחוק ההצלה מתייחס אך ורק להצלת רכוש.
קיימים שני סוגי הצלה: הצלה על פי חוזה והצלה "טהורה", אשר לעיתים מכנים אותה "הצלה של מידה טובה" (merit salvage). בחוזה הצלה בעל הרכוש והמציל כורתים ביניהם הסכם קודם לתחילת פעולות ההצלה והתגמול הניתן למציל נקבע על פי ההסכם. חוזה ההצלה הנפוץ ביותר הוא "טופס חוזה ההצלה הסטנדרטי של לוידס" (Lloyds Standard Form of Salvage Agreement).
ב"הצלה טהורה" לא קיים חוזה בין בעל הרכוש לבין המציל ועל היחסים שבין השניים חל המשפט הימי. על פי המשפט הימי על המציל הצלה טהורה להביא את תביעתו על ההצלה בפני בית משפט ימי אשר יקבע את שכרו של המציל על פי ערך פעולותיו (למשל הקושי והזמן שהיה כרוך בפעולת ההצלה) וכן ערכו של הרכוש שהוצל.
פעולות הצלה טהורה מחולקות לפעולות מסוג "גבוה" ו"נמוך" ("high-order" "low-order"). בפעולות מסוג "גבוה" המציל חושף את עצמו ואת צוותו, במהלך פעולות הצלת הספינה הנטושה, לסכנת פציעה או מוות או נזק לציודו. דוגמאות לפעולות הצלה מסוג "גבוה" הן עליה על סיפון ספינה טובעת בים סוער, עליה על סיפון ספינה העולה באש, משיית ספינה שטבעה, גרירת ספינה המצויה בתחום גלי החוף אל לב הים כדי למנוע עלייתה על החוף. פעולות הצלה מסוג "נמוך" כוללות גרירת ספינה אחרת בים שקט, מתן דלק לספינה אחרת, גרירת ספינה שעלתה על שרטון חול. התגמול על ביצוע הצלה טהורה מסוג "גבוה" רב במידה משמעותית מזו שבביצוע פעולות הצלה מסוג "נמוך".
בשני סוגי פעולות הצלה טהורה גודל שכר ההצלה מבוסס בעיקר על ערך הרכוש שהוצל. אם לא הוצל דבר, או שנגרם נזק נוסף לרכוש, לא ניתן שכר. גורמים נוספים הקובעים את גודל השכר הם מיומנותו של המציל, הסכנה שבה היה נתון הרכוש המוצל, ערך הרכוש שהיה בסכנה, משך הזמן וההשקעה הכספית של המציל בפעולות ההצלה, ועוד.
השכר עבור הצלה טהורה עולה לעיתים קרובות מעל מחצית שווי הרכוש שהוצל. יוצא הדופן לכלל זה הוא במקרי הצלת אוצר. כיוון שבדרך כלל אוצרות טבועים אבדו בים משך מאות בשנים, אף שלבעלים המקורי (או לחברת הביטוח) עדיין קיים עניין ברכוש, המציל יקבל את חלק הארי של שווי הרכוש.
זכויות עיכבון ושעבודים ימיים

בנקים אשר הלוו כסף לרכישת ספינה, סוחרים אשר סיפקו ספינה בצידה הכרחית כגון מזון ודלק, ימאים המחכים לשכר עבודתם, וגופים רבים אחרים הם בעלי זכות עיכבון כנגד הספינה כדי להבטיח את תשלום חובותיה. כדי להוציא לפועל את זכות העיכבון, יש צורך לשים את הספינה במעצר, או להחרימה. זוהי אחת התרופות העומדת לרשות בעלי זכות עיכבון אך ורק באמצעות בתי המשפט הימיים. כדי שניתן יהיה לאכוף זכויות עיכבון על ספינה, אשר מטבע הדברים נודדת בין ארצות ומשנה מיקומה כמעט בלי הרף במימי העולם, מאפשר חוק האדמירליות לבקש את מעצר הספינה בכל בית משפט לימאות של מדינה בה נמצאת הספינה אותה עת. כך קשה יותר לבעלי ספינות להתחמק מתשלום לנושיהם, על ידי העברת הספינה למדינה אחרת.
כיום מקובל ליצור "חברה של אונייה אחת": כאשר לחברה יש מספר אוניות, היא יוצרת חברה בת עבור כל אחת מהאוניות, כך לא ניתן לעצור אוניות אחרות של אותם בעלים בגלל חוב של אונייה אחרת.
המשפט הימי במדינות המשפט המקובל

רוב המדינות במסורת המשפט המקובל (כולל פקיסטן, סינגפור, הודו, קנדה ומדינות רבות אחרות בחבר העמים הבריטי) ממשיכות לאמץ את החקיקה האנגלית והתקדימים במשפט האנגלי, בכל הנוגע למשפט ימי.
משפט ימי בישראל

בישראל, בדומה למצב המשפטי במושבות בריטיות לשעבר, הוחל המשפט הימי האנגלי. המשפט הימי הוחל בארץ ישראל המנדטורית מכוח דבר המלך במועצה משנת 1937, שקבע את סמכות בית המשפט העליון המנדטורי, בשבתו לדון בענייני ימאות. בית המשפט העליון המנדטורי פעל מכוח אותן סמכויות שהוקנו לבתי המשפט הימיים בכל מושבות הבריטיות על פי "חוק בתי המשפט הקולוניאליים לאדמירליות" (Colonial Courts of Admirality Act 1890). בתי המשפט הקולוניאליים פעלו על פי אותה מערכת סמכויות שהוקנתה לבית המשפט הגבוה לאדמירליות באנגליה והתבססו על שני חוקים: חוק בית המשפט לאדמירליות משנת 1840 וחוק בית המשפט לאדמירליות משנת 1861. עם קום המדינה תפס בית המשפט העליון את מקומו של בית המשפט העליון בתקופת המנדט, ועד לשנת 1952 המשיך לדון בענייני ימאות, בשבתו כבית דין ימי. חוק בית המשפט לימאות, התשי"ב-1952, העביר את סמכויות בית המשפט העליון לבית המשפט המחוזי בחיפה, המשמש מאותה עת כבית משפט לימאות היחיד בישראל. באופן זה חלים עדיין בבית המשפט לימאות בישראל חוקי האדמירליות מן המאה ה-19 וכן התקדימים המשפטיים מן המשפט האנגלי הימי. זאת, לצד חקיקה נוספת בתחום המשפט הימי שחוקקה בישראל, למשל חוק הספנות (כלי שיט), התש"ך-1960.
הערות שוליים

↑  The Hague-Visby Rules(הקישור אינו פעיל, 31.12.2023)
↑  הסניף הישראלי של ה-CMI הוא "האגודה הישראלית למשפט ימי"
↑  Lloyds Standard Form of Salvage Agreement
↑  Colonial Courts of Admirality Act 1890
↑  Admiralty Court Act, 1840
↑  1Admiralty Court Act, 1861
↑  בש"א 100/06 (בי"ד לענייני ימאות) האנייה "Captain George 1" נ' Assodivers Underwater Contractors Ltd. ניתן על ידי השופט רון סוקול ביום 14 במאי 2007
| חוק ומשפט |
| --- | --- | --- |
| ענפים עיקריים | משפט ציבורי • משפט חוקתי • משפט מנהלי • משפט פלילי • דיני חיובים • דיני חוזים • דיני נזיקין • דיני עשיית עושר ולא במשפט • דיני קניין • דיון אזרחי • דיון פלילי • משפט בין-לאומי פומבי • דיני היושר |  |
| תחומים נוספים | משפט ימי • דיני חדלות פירעון • דיני תאגידים •  דיני הגבלים עסקיים • משפט בין-לאומי פרטי • דיני הגנת הצרכן • דיני משפחה • דיני ירושה • קניין רוחני • דיני עבודה • משפט צבאי • דיני מיסים • דיני נאמנות |  |
| מקורות המשפט | חוקה • חוק • תקנות • צו • תקדים • קודקס • מנהג • פקודה • אסדרה |  |
| שיטות משפט | משפט קאנוני • המשפט המקובל • המשפט הקונטיננטלי • המשפט הרומי • משפט עברי • שריעה • יאסה • השיטה האינקוויזיטורית • השיטה האדברסרית |  |
| תורת המשפט | פוזיטיביזם משפטי • פורמליזם משפטי • ריאליזם משפטי • הגישה הביקורתית למשפט • משפט הטבע • משפט השוואתי • הגישה הפמיניסטית למשפט • ניתוח כלכלי של המשפט • מחשבה מדינית |  |
| מוסדות ובעלי תפקידים | רשות מחוקקת • הרשות השופטת • רשות מבצעת • שופט • עורך דין • בוררות |  |
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו ייעוץ משפטי.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX526904  BnF: cb133186911 (data)  GND: 4054176-9  LCCN: sh85081308  NARA: 10637613  NLK: KSH1998018486 
הופגזה אלג'יר בחלק מקפיין אירופאי אמריקאי נגד ספינות שודדי ים ברברים שצדו עבדים בים התיכון
איחוד אזרחי

זכויות להט"ב ברחבי העולם (לחצו להגדלה) 
מעמד חוקי של זוגיות הומוסקסואלית:
  מדינות בהן מוכרים נישואים חד-מיניים
  הכרה בנישואים חד-מיניים ברמה הפדרלית אך לא בשטח הטריטוריה
  הכרה בסוגים אחרים של שותפות (איחוד אזרחי)
  הכרה מקומית מוגבלת (ידועים בציבור, הסכם אפוטרופסות, תעודות שותפות מוגבלות)
  הכרה משפטית מוגבלת (מתן תושבות בעקבות נישואים חד-מיניים שבוצעו במדינה זרה)
  אין הכרה בזוגיות חד-מינית
  ישנן הגבלות על חופש הביטוי וחופש ההתאגדות
מדינות בהן פעילות הומוסקסואלית היא פלילית:
  מאסר, לא נאכף בפועל
  מאסר
  מאסר, עונש מוות לא נאכף בפועל
  עונש מוות

הערה: עיגול צבעוני מציין פסיקות בודדות של שופטים מקומיים.
איחוד אזרחי (באנגלית: Civil Union, במדינות מסוימות קרוי "זוגיות / שותפות רשומה", "זוגיות / שותפות אזרחית" או "שותפות ביתית / קוהביטציה רשומה / לא רשומה" ומונחים נוספים אחרים) הוא איחוד זוגי השווה או הדומה במעמדו החוקי לנישואים. בחלק מהמדינות איחוד אזרחי שווה במעמדו החוקי לנישואים באופן מוחלט, ובחלק הוא שונה ולא מעניק את כל הזכויות הניתנות לזוגות נשואים, בעיקר בתחום האימוץ ובארצות הברית גם בתחום ההגירה. בדרך כלל האפשרות לאיחוד אזרחי קיימת עבור זוגות חד מיניים בלבד כתחליף לנישואים במדינות שאינן מתירות נישואים חד מיניים, אולם במדינות כגון ניו זילנד ואורוגוואי וקוויבק קיימת אפשרות לאיחוד אזרחי גם לזוגות הטרוסקסואלים. מרבית המדינות המתירות איחוד אזרחי מכירות באיחודים דומים אשר נעשו במדינות אחרות בהן החוק בנושא זהה.
איחוד אזרחי נוסד לראשונה בדנמרק בשנת 1989, ומאז החילו אותו מדינות מפותחות רבות אחרות, במטרה להקנות לזוגות חד-מיניים את הזכויות, ההטבות ותחומי האחריות החלים על זוגות הטרוסקסואלים נשואים.
במדינות רבות שאינן מאפשרות נישואים חד מיניים קיימים הסדרים חלופיים, במסגרתם ניתנת הכרה ליחסי זוגיות בין בני אותו המין, במקרים רבים תוך רישום מוסדר של אותה זוגיות ובמקרים אחרים ללא רישום שכזה (בדומה למוסד "הידועים בציבור"). בצד מדינות המאפשרות נישואים חד מיניים, ישנן באירופה מדינות רבות נוספות שמקיימות הסדרים משפטיים חלופיים לנישואין. על-פי הארגון ILGA Europe, במדינות אירופה ניתן להבחין בשלושה סוגים עיקריים של הסדרים כאלה, שבמסגרתם מוכרות, במידה זו או אחרת, זכויותיהם של בני זוג מאותו המין. לעיתים מדינות שיש בהן הסדרים בעלי שם זהה עדיין נבדלות זו מזו בהיקף הזכויות וההטבות שהן מעניקות במסגרת אותם הסדרים.
מינוח

המונח המשמש לתיאור הסדר חוקי אלטרנטיבי לזוגות חד-מיניים איננו אחיד, והוא משתנה ממדינה למדינה וכך גם רמת השוויון המעניק אותו הסדר. בין המונחים המופיעים בחוקי המדינות השונות ניתן למצוא את הבאים:
| --- | --- |
 "איחוד יציב" (Stable Unions)  "הסכם סולידריות אזרחי" (Civil Solidarity Pacts)  "יחסי-טובה הדדיים" (Reciprocal Beneficiary Relationships)  "יחסי תלות-גומלין לבוגרים" (Adult Interdependent Relationships)  "יחסים משמעותיים" (Significant Relationships):  "נישואי ידועים בציבור" (Common-Law Marriage)  "שותפות ביתית / קוהביטציה רשומה" (Domestic Partnerships)  "שותפות לחיים" (Life Partnerships)  "שותפות / זוגיות אזרחית" (Civil Partnerships)  "שותפות / זוגיות רשומה" (Registered Partnerships)
המונח "איחוד אזרחי" הוחל לראשונה במדינת ורמונט שבארצות הברית בשנת 2000, והוא התייחס למעמד חוקי של זוגות חד-מיניים המקביל לחלוטין לזה של נשואים. המונח "שותפות ביתית", שנעשה בו שימוש בכמה מדינות, ערים, ועל ידי מועסקים מסוימים החל משנת 1985, מצביע לרוב על מעמד חוקי נחות יותר עם הטבות פחותות. יחד עם זאת, במדינות החוף המערבי של ארצות הברית: קליפורניה, וושינגטון ואורגון, משתמשים במונח "שותפות ביתית" במשמעות זהה או דומה לזו של "איחוד אזרחי" במדינות החוף המזרחי.
הסדרים הדומים במהותם לאיחוד אזרחי > שותפות רשומה / רישום זוגית

שותפות רשומה (Registered Partnership) זהה במהותה לאיחוד אזרחי, והיא הסדר שבמסגרתו ניתנת אפשרות לבני זוג מאותו מין להירשם במרשם רשמי - רישום שמקנה להם מעמד, הכרה משפטית, זכויות וחובות שווים או דומים למדי לאלה של זוגות נשואים. על-פי רוב, הסדר של רישום מיועד אך ורק לבני זוג מאותו מין, אך ישנן מדינות שהתירו את החלתו גם עבור בני זוג ממין שונה.
"שותפות רשומה" הוכרה לראשונה בדנמרק ב-7 ביוני 1989, והאיחוד הראשון תחת חוק זה נעשה בתאריך ה-1 באוקטובר באותה שנה. מאז, שותפות רשומה או איחוד אזרחי לבני זוג מאותו מין הוכרו במדינות איסלנד (1996), הולנד (1997), צרפת (1999), גרמניה (2001) פינלנד (2002), לוקסמבורג (2004), בריטניה (2004), סלובניה (2005), צ'כיה (2006), שווייץ (2007), והונגריה (2009).
הסדרים הדומים במהותם לאיחוד אזרחי > שותפות ביתית / קוהביטציה

שותפות ביתית / קוהביטציה רשומה (Registered Cohabitation / Domestic Partnership) היא הסדר שבמסגרתו מספר מוגבל יותר של זכויות וחובות והכרה משפטית מצומצמת יותר ניתנים לבני זוג הרשומים כמתגוררים יחדיו מבלי להינשא או לבוא באיחוד אזרחי. צורה זו של רישום פתוחה לרוב הן לבני זוג ממין שונה והן לבני זוג בני אותו מין, והיא דורשת מהם הוכחה לכך שהם גרים ביחד במשך תקופת זמן מוגדרת, על-מנת שיוכלו להירשם. במדינות מסוימות מעמדה החוקי של שותפות ביתית שווה כמעט לחלוטין לזו של נישואים, למשל באוסטרליה ובניו זילנד, וכן במדינות ארצות הברית אורגון, וושינגטון, נבדה וקליפורניה. קוהביטציה רשומה בכל הנוגע לבני זוג מאותו מין הוכרה, למשל, באנדורה (2005) ובקרואטיה (2003).
הטרמינולוגיה סביב איחודים מסוג אלה עדיין נמצאת בהתפתחות, ולא ניתן להסיק משמו של ההסדר על רמת הזכויות ותחומי האחריות המגולמים בתוכו, ואלה משתנים באופן ניכר ממדינה למדינה. ישנן כמה רשויות מחוקקות שייסדו הסדר מסוג זה באופן וולונטרי, ומבלי שידרשו לכך מטעם בית משפט. על אף שבמקומות מסוימים נעשה הדבר על מנת ליצור הכרה חוקית בזוגיות חד-מינית, שותפות רשומה יכולה להוות הסדר חוקי גם בין זוגות הטרוסקסואלים, או בין בני-משפחה (למשל: אח ואחות המתגוררים יחדיו במשך תקופה ארוכה).
שותפות ביתית / קוהביטציה שאינה רשומה (Unregistered Cohabitation) היא הסדר שבמסגרתו זכויות וחובות מוגבלות למדי מוענקות אוטומטית לאחר תקופת זמן מסוימת של מגורים משותפים. זכויות אלה כמעט תמיד מוענקות הן לזוגות בני מינים שונים והן לבני זוג מאותו מין. קוהביטציה שאינה רשומה בכל הנוגע לבני זוג מאותו מין הוכרה, למשל, בהונגריה (1996), פורטוגל (2001), ואוסטריה (2003).
טענות בעד ונגד הסדרי איחוד אזרחי

התומכים באיחוד אזרחי טוענים, כי הסדר מסוג זה מעניק ללהט"בים שוויון זכויות ומשווה את מעמדם החוקי לזה של זוגות נשואים. אחרים מבקרים את ההסדר, וטוענים שהוא מייצר מעמד בלתי-שוויוני ומפלה זוגות חד-מיניים אל מול זוגות נשואים, במיוחד בתחום זכויות האימוץ. ישנם מתנגדים לזכויות להט"ב המבקרים את האיחוד האזרחי בטענה שכיוון שמעניק שוויון זכויות מלא, מדובר למעשה בהסדר של נישואים חד-מיניים בשם אחר.
בקהילות להט"ב רבות לא רואים בהסדרים של איחוד אזרחי תחליף לנישואים. איוואן וולפסון, פעיל זכויות אדם ומייסד הארגון האמריקאי "החופש להינשא", אמר כי "נישואים בארצות הברית הן איחוד אזרחי, אך מה שנהוג לכנות איחוד אזרחי איננו נישואים. היות שזה לא מוּכר בחוק ברוב המקומות, מדובר בהצעה היפותטית למנגנון חוקי, שנועדה לתת אמנם כמה מההגנות, אך יחד עם זאת למנוע מהומוסקסואלים ולסביות דבר יקר. אין כל סיבה הגיונית לעשות זאת".
מצד שני, התומכים במוסד הנישואים המסורתי רואים את הדברים באופן שונה. רנדי תומפסון, המנהל בפועל של ארגון "הקמפיין למען משפחות קליפורניה" (Campaign for California Families), קרא לאיחוד אזרחי "נישואי הומוסקסואלים תחת שם אחר", וטען שאיחוד אזרחי מעניק ללהט"בים "את כל הזכויות האפשריות לנשואים תחת החוק המקומי". בית המשפט העליון בקליפורניה עמד באחת מפסיקותיו בנושא על תשעה הבדלים הקיימים בחוק המקומי בין נישואים לאיחוד אזרחי.
רשויות המכירות באיחוד אזרחי > אוסטרליה

בכל טריטוריות ומדינות אוסטרליה זוגות חד-מיניים המקיימים שותפות ביתית מוּכרים כזוגות דה פקטו, ומקבלים את כל הזכויות להן זכאים זוגות הטרוסקסואלים על-פי החוק הפדרלי. זוגות חד-מיניים יכולים לרשום שותפות ביתית בטסמניה ובויקטוריה, ואיחודים אזרחיים נעשים בטריטוריית הבירה האוסטרלית.
רשויות המכירות באיחוד אזרחי > אורוגוואי

בשנת 2007, לאחר דיון סוער וממושך, אישר הקונגרס באורוגוואי חוק היוצר מרשם של איחוד אזרחי עבור בני זוג מאותו המין, וכן עבור זוגות הטרוסקסואלים שאינם נשואים. ב-1 בינואר 2008 הפכה אורוגוואי למדינה הראשונה באמריקה הלטינית המכירה באיחוד אזרחי, כאשר נכנס לתוקפו חוק האיחוד האזרחי, הקרוי "Ley de Unión Concubinaria". ובאפריל אותה שנה נערך במדינה טקס ראשון של איחוד אזרחי בין בני זוג מאותו המין.
איחוד אזרחי באורוגוואי מעניק כמעט את כל הזכויות להן זכאים זוגות נשואים, לרבות זכויות ביטוח לאומי, זכויות ירושה וכן אפשרויות רישום חזקה ובעלות על רכוש משותף. על-פי החוק, כדי להירשם במרשם האמור נדרשים בני הזוג לחיות יחד חמש שנים לפחות. החוק עבר ב-19 בדצמבר 2007, ונשיא המדינה טאבארה ואסקס חתם עליו שמונה ימים לאחר מכן. חוק שעבר לאחר מכן בנפרד, התיר אפשרות של אימוץ לזוגות חד-מיניים, ואורוגוואי הייתה לחלוצה באמריקה הלטינית גם בנושא זה.
בשנת 2013 אושרו נישואים חד מיניים.
רשויות המכירות באיחוד אזרחי > אירלנד

ממשלת אירלנד הודיעה, במהלך דיון שהתקיים בפרלמנט ב-31 באוקטובר 2007, כי תעלה הצעת חוק לאישור איחוד אזרחי בין זוגות חד-מיניים במרץ 2008. הצעת החוק אושרה ביוני באותה השנה, ולפיה יכולים להירשם באיחוז זוגי רק זוגות חד-מיניים. החוק אינו מעניק מעמד שווה לנישואים, שכן הדבר נוגד את חוקת המדינה.
רשויות המכירות באיחוד אזרחי > אקוודור

בשנת 2008 נוסף לחוקת אקוודור חוק המתיר איחוד אזרחי בין שני אנשים, ללא קשר למינם. בכך ניתנו לזוגות חד-מיניים כל הזכויות הניתנות לזוגות הטרוסקסואלים, למעט הזכות לאמץ.
רשויות המכירות באיחוד אזרחי > ארגנטינה

החל משנת 2003 מתירות פרובינציית ריו נגרו והעיר בואנוס איירס שותפות ביתית. העיר ויז'ה קרלוס פאס אשר בפרובינציית קורדובה מכירה בהסכם זה החל משנת 2007. החל משנת 2009 מתאפשר איחוד אזרחי גם בעיר ריו-קווארטו (Río Cuarto), גם היא בפרובינציית קורדובה.
ביולי 2010 אושרו נישואים חד מיניים.
רשויות המכירות באיחוד אזרחי > ארצות הברית

איחוד אזרחי בארצות הברית הוצע לראשונה במדינת ורמונט בשנת 2000. הממשל הפדרלי של ארצות הברית אינו מכיר באיחודים מסוג זה, ולפי "החוק להגנת הנישואים" האמריקאי משנת 1996 (DOMA) אין למדינות השונות מחויבות להכיר באיחוד אזרחי שנעשה במדינה אחרת.
בסוף שנת 2006 קונטיקט וניו ג'רזי חוקקו גם הן חוק איחוד אזרחי, וניו המפשייר עשתה כן בשנת 2007. בקליפורניה היה קיים חוק "שותפות ביתית" שהעניק רק חלק מהזכויות להן היו זכאים זוגות נשואים, אך זכויות אלה הורחבו במהלך השנים וכיום הן שוות לאלה המעניק איחוד אזרחי במדינות אחרות. מצב זהה קיים גם במחוז קולומביה, באורגון ובוושינגטון.
מדינות בארצות הברית המאפשרות איחוד אזרחי או שותפות רשומה המעניקים כמעט את כל הזכויות אותן מעניק מוסד הנישואים:
ורמונט - איחוד אזרחי (2000)בנוסף יש גם נישואים חד מיניים
קליפורניה - שותפות רשומה, זכויות הורחבו (2000) ובנוסף יש גם נישואים חד מיניים במדינה (מאז 2013.
קונטיקט - איחוד אזרחי (2005) בנוסף יש גם נישואים חד מיניים במדינה
ניו ג'רזי - איחוד אזרחי (2007) בנוסף יש גם נישואים חד מיניים במדינה (מאז 2013).
ניו המפשייר - איחוד אזרחי (2008) בנוסף יש גם נישואים חד מיניים במדינה (מאז 2013).
אורגון - שותפות רשומה (2008)
מחוז קולומביה - שותפות רשומה (1992 / 2002)-בנוסף יש גם נישואים חד מיניים במדינה.
וושינגטון - שותפות רשומה, זכויות הורחבו (2007)-בנוסף יש גם נישואים חד מיניים במדינה.
נבדה (2009)
אילינוי (2011) - בנוסף יש גם נישואים חד מיניים במדינה.
הוואי (2011)- בנוסף יש גם נישואים חד מיניים במדינה (מאז 2013).
מדינות בארצות הברית המאפשרות שותפות רשומה או הסדר אחר המעניקים חלק מהזכויות אותן מעניק מוסד הנישואים:
מיין - שותפות רשומה (2004) בנוסף יש נישואים אזרחיים במדינה (מאז שנת 2013)
מרילנד - שותפות רשומה (2008) בנוסף יש נישואים אזרחיים במדינה (מאז שנת 2013)
ניו ג'רזי - שותפות רשומה (2004) בנוסף יש נישואים אזרחיים במדינה (מאז שנת 2013)
קולורדו - הסכם יחסי טובה (2009) בנוסף יש נישואים אזרחיים במדינה (מאז שנת 2013)
ויסקונסין - שותפות רשומה (2009)
מדינות בארצות הברית המאפשרות נישואים חד מיניים:
איווה איווה
יוטה יוטה
דלאוור דלאוור
וושינגטון (מדינה) וושינגטון
וושינגטון די. סי. וושינגטון די. סי.
ורמונט ורמונט
ניו מקסיקו ניו מקסיקו
מיין מיין
מינסוטה מינסוטה
מסצ'וסטס מסצ'וסטס
מרילנד מרילנד
ניו ג'רזי ניו ג'רזי
ניו המפשייר ניו המפשייר
מדינת ניו יורק מדינת ניו יורק
קונטיקט קונטיקט
רוד איילנד רוד איילנד
קליפורניה קליפורניה
אילינוי אילינוי
הוואי הוואי
רשויות המכירות באיחוד אזרחי > ארצות הברית > אורגון

בנובמבר 2005 אושר באורגון תיקון לחוקה, האוסר על נישואים חד מיניים. במאי 2007 חוקקה אורגון חוק (The Oregon Family Fairness Act) שמקנה לבני זוג מאותו המין המצויים בהסדר של שותפות רשומה (domestic partnership registry) את מרבית הזכויות והחובות שמוקנות מכוח חוקי המדינה לבני זוג נשואים.
רשויות המכירות באיחוד אזרחי > ארצות הברית > הוואי

ב-1997 הנהיגה הוואי הסדר מסוים של שותפות רשומה (reciprocal beneficiary registry), המיועד לבני זוג שאינם יכולים להינשא כחוק' והקנה זכויות והגנות גם לבני זוג מאותו המין.
בפברואר 2010 אישר סנאט המדינה איחוד אזרחי לזוגות מאותו המין, המעניק שוויון זכויות מלא.
רשויות המכירות באיחוד אזרחי > ארצות הברית > וושינגטון

ב-1998 נחקק במדינת וושינגטון "חוק להגנת הנישואין" המונע נישואין בין בני זוג מאותו המין. ביולי 2007 החליטה המדינה להעניק זכויות מוגבלות לבני זוג מאותו המין הרשומים במסגרת של שותפות רשומה (Domestic Partnership). ב-15 באפריל 2009 אישר בית המחוקקים הצעת חוק שזכתה לכינוי "everything but marriage bill", שמטרתה להקנות לבני זוג מאותו המין את מלוא הזכויות וההטבות שמוקנות ברמת המדינה לזוגות נשואים. החוק עצמו עבר ב-3 בדצמבר 2009.
רשויות המכירות באיחוד אזרחי > ארצות הברית > וושינגטון די. סי.

ב-2002 נכנס לתוקפו בוושינגטון הבירה חוק שותפות רשומה (SRDP), המקנה זכויות מוגבלות הן לבני זוג ממינים שונים והן לזוגות בני אותו המין. ב-5 במאי 2009 החליטה מועצת העיר להכיר בנישואים בין בני אותו המין שנערכו כחוק במדינות אחרות.
רשויות המכירות באיחוד אזרחי > ארצות הברית > ורמונט

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. .