stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נשיא מדינת ישראל
תקציב מוסד הנשיאות > תנאים נלווים נוספים

נשיא המדינה מאובטח בכל עת על ידי היחידה הממלכתית לאבטחת אישים בשירות הביטחון הכללי כחלק מהיותו אחד מסמלי השלטון של מדינת ישראל.
לרשות נשיא המדינה וראש הממשלה עומד מטוס רשמי בשם "כנף ציון" מדגם בואינג 767-300ER, אשר משמש לטיסות הרשמיות מחוץ לגבולות המדינה.
נשיאים לשעבר זכאים ללשכה למשך שבע שנים עם נהג ומזכירות, אבטחה, ולהיקבר בחלקת גדולי האומה בהר הרצל.
היסטוריה חקיקתית

תפקיד נשיא המדינה הוא המשך ישיר לתפקיד נשיא מועצת המדינה הזמנית, אותו מילא חיים ויצמן. בדומה למשרת נשיא המדינה, גם משרת נשיא מועצת המדינה הזמנית הייתה משרה חסרת השפעה בפועל.
מעמדו וסמכויותיו של נשיא המדינה נקבעו לראשונה בחוק המעבר, שנחקק ב-16 בפברואר 1949. באותו היום נבחר ד"ר חיים ויצמן לנשיא הראשון של מדינת ישראל, והוא הושבע למחרת. חוק המעבר קשר את כהונת הנשיא קשור בכהונת הכנסת הראשונה. לאחר שהתכנסה הכנסת השנייה, היא בחרה מחדש את ד"ר ויצמן לנשיא המדינה, ולאחר מכן חוקקה את חוק כהונת נשיא המדינה, אשר הסדיר ביתר פירוט את בחירתו של נשיא המדינה, וקבע את כהונתו לחמש שנים. לאחר פטירתו של יצחק בן-צבי תוקן החוק ונקבע בו כי נשיא המדינה יוכל לכהן שתי כהונות לכל היותר.
ב-16 ביוני 1964 חוקקה הכנסת את חוק-יסוד: נשיא המדינה, וקבעה בו את דיני הנשיאות. חוק-יסוד זה הוצע על-ידי הממשלה כהצעת חוק ממשלתית, מה שעורר מחלוקת, שכן בהחלטת הררי נקבע כי ועדת החוקה, חוק ומשפט היא זו האחראית על חוקי-יסוד.
בשנת 2000 תיקנה הכנסת את חוק היסוד וקבעה כי נשיא המדינה יכהן כהונה אחת בת שבע שנים, כדי לאפשר לנשיא עצמאות מן הפוליטיקאים בביצוע תפקידו.
נשיאי מדינת ישראל

| מס' | דיוקן | שם (תקופת חיים) | מפלגה | מפלגה | תקופת כהונה> תאריך לועזי | תקופת כהונה> תאריך לועזי | בחירות לנשיאות (הכנסת הבוחרת) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | חיים ויצמן (1952–1874) |  | הציונים הכלליים | 17 בפברואר 1949 | 25 בנובמבר 1951 | 1949 (1) |
| 1 |  | חיים ויצמן (1952–1874) |  | הציונים הכלליים | 25 בנובמבר 1951 | 9 בנובמבר 1952 נפטר בכהונתו | 1951 (2) |
נשיאות בפועל של יושב-ראש הכנסת יוסף שפרינצק
| 2 |  | יצחק בן-צבי (1963–1884) |  | מפא"י | 16 בדצמבר 1952 | 28 באוקטובר 1957 | 1952 (2) |
| 2 |  | יצחק בן-צבי (1963–1884) |  | מפא"י | 28 באוקטובר 1957 | 30 באוקטובר 1962 | 1957 (3) |
| 2 |  | יצחק בן-צבי (1963–1884) |  | מפא"י | 30 באוקטובר 1962 | 23 באפריל 1963 נפטר בכהונתו | 1962 (5) |
נשיאות בפועל של יושב-ראש הכנסת קדיש לוז
| 3 |  | זלמן שזר (1974–1889) |  | מפא"י | 21 במאי 1963 | 26 במרץ 1968 | 1963 (5) |
| 3 |  | זלמן שזר (1974–1889) |  | העבודה | 26 במרץ 1968 | 24 במאי 1973 | 1968 (6) |
| 4 |  | אפרים קציר (2009–1916) |  | המערך השני העבודה | 24 במאי 1973 | 29 במאי 1978 | 1973 (7) |
| 5 |  | יצחק נבון (2015–1921) |  | המערך השני העבודה | 29 במאי 1978 | 5 במאי 1983 | 1978 (9) |
| 6 |  | חיים הרצוג (1997–1918) |  | המערך השני העבודה | 5 במאי 1983 | 23 בפברואר 1988 | 1983 (10) |
| 6 |  | חיים הרצוג (1997–1918) |  | המערך השני העבודה | 23 בפברואר 1988 | 13 במאי 1993 | 1988 (11) |
| 7 |  | עזר ויצמן (2005–1924) |  | העבודה | 13 במאי 1993 | 4 במרץ 1998 | 1993 (13) |
| 7 |  | עזר ויצמן (2005–1924) |  | העבודה | 4 במרץ 1998 | 13 ביולי 2000 התפטר מתפקידו | 1998 (14) |
נשיאות בפועל של יושב-ראש הכנסת אברהם בורג
| 8 |  | משה קצב (–1945) |  | הליכוד | 1 באוגוסט 2000 | 1 ביולי 2007 (נבצר מ-25 בינואר 2007) התפטר מתפקידו | 2000 (15) |
נשיאות בפועל של יושבת-ראש הכנסת דליה איציק
| 9 |  | שמעון פרס (2016–1923) |  | קדימה | 15 ביולי 2007 | 24 ביולי 2014 | 2007 (17) |
| 10 |  | ראובן ריבלין (–1939) |  | הליכוד | 24 ביולי 2014 | 7 ביולי 2021 | 2014 (19) |
| 11 |  | יצחק הרצוג (–1960) |  | עצמאי | 7 ביולי 2021 | מכהן | 2021 (24) |
נשיאי מדינת ישראל > נשיאים בפועל וממלאי מקום

במשך שנות קיומה של מדינת ישראל, מילאו יושבי-ראש הכנסת את תפקיד ממלא מקום הנשיא ונשיא בפועל פעמים רבות.
יוסף שפרינצק – יושב-ראש הכנסת הראשון כיהן כממלא מקום הנשיא במשך כמעט שנה שלמה, בעקבות החלטת הנשיא ויצמן לצאת לנבצרות בשל מחלתו. ב-11 בדצמבר 1951 נכנס שפרינצק לתפקיד ממלא מקום הנשיא, והוא כיהן בתפקיד זה עד לפטירתו של ויצמן. לאחר מכן כיהן כנשיא בפועל עד שנבחר יצחק בן-צבי לנשיא המדינה השני, ב-8 בדצמבר 1952. בעוד שוויצמן היה מאוכזב מן התפקיד חסר ההשפעה שיצר עבורו בן-גוריון (ואף מיוחסת לו האמירה "ממחטתי היא המקום היחיד בו מותר לי לדחוף את אפי"), ראה שפרינצק בתפקיד קפיצת מדרגה פוליטית, ומילא את תפקידו בנמרצות ובנחישות.
קדיש לוז – לוז כיהן כיושב הראש של הכנסות הרביעית, החמישית והשישית, ונהיה לנשיא המדינה בפועל לאחר פטירתו של יצחק בן-צבי ב-23 באפריל 1963. הוא שימש בתפקיד זה עד השבעתו של זלמן שזר, ב-21 במאי.
דבורה נצר – מונתה לממלאת מקום נשיא המדינה ליום אחד, בנובמבר 1968. באותו היום שהו הנשיא שזר ויושב-ראש הכנסת לוז מחוץ לגבולות המדינה, ולכן מונתה נצר, שהייתה סגנית ליושב-ראש הכנסת, לממלאת מקום נשיא המדינה. נצר, אם כן, היא האישה הראשונה שהחזיקה בסמכויותיו של נשיא מדינת ישראל.
אברהם בורג – בורג כיהן כנשיא המדינה בפועל במשך כמעט חודש, בין התפטרותו של עזר ויצמן ב-13 ביולי 2000, לבין השבעתו של משה קצב ב-1 באוגוסט אותה שנה.
דליה איציק – בסוף 2006 התפרסמה לראשונה פרשת האונס בבית הנשיא, ומעמדו הציבורי של הנשיא קצב התערער קשות. ב-14 בספטמבר אותה שנה הושבעה דורית ביניש לנשיאת בית המשפט העליון, והנשיא קצב החליט להימנע מלהשתתף בטקס כדי לא לפגוע בחגיגיותו. הוא החליט להכריז על נבצרות, ואת מקומו מילאה יושבת הראש דליה איציק. מאוחר יותר, ב-1 ביולי 2007, התפטר קצב לאחר שחתם על הסדר טיעון, ואיציק נהייתה לנשיאת המדינה בפועל. היא כיהנה בתפקיד זה במשך שבועיים, עד שהושבע שמעון פרס לנשיא המדינה החדש, ב-15 ביולי.
מג'לי והבה – ב-8 ביולי 2007, בעת שהיא משמשת כנשיאה בפועל, יצאה דליה איציק מחוץ לגבולות המדינה לשלושה ימים. את מקומה מילא חבר הכנסת מג'לי והבה, שהיה אחד מסגניה. והבה היה לאדם הלא-יהודי הראשון שהחזיק בסמכויות נשיא מדינת ישראל.
מועמדים שלא נבחרו לתפקיד

1949 – יוסף קלוזנר, פרופסור להיסטוריה, חוקר ספרות ואיש רוח.
1952 – השרים לשעבר מרדכי נורוק, יצחק גרינבוים ופרץ ברנשטיין. באותן בחירות הוצע לאלברט איינשטיין להציג את מועמדותו, אך הוא דחה הצעה זו.
1963 – השר לשעבר ח"כ פרץ ברנשטיין.
1973 – פרופסור אפרים אלימלך אורבך, חתן פרס ישראל למדעי היהדות.
1978 – הפרופסור לפיזיקה יצחק שוה, היה מועמד הקואליציה, אך בעקבות המהומה התקשורתית סביב אלמוניותו הציבורית, פרש מן המרוץ.
1983 – השופט מנחם אלון, היה מועמד הקואליציה, אך זכה ל-57 קולות לעומת 61 קולות שניתנו לחיים הרצוג.
1993 – יו"ר הכנסת לשעבר ח"כ דב שילנסקי.
1998 – ח"כ שאול עמור. הפרופסור ירמיהו ברנובר היה מועמדה של תנועת מנהיגות יהודית. לאחר שלא עלה בידם של חברי התנועה לגייס תמיכה של עשרה חברי כנסת, מועמדתו לא הובאה להצבעה.
2000 – ח"כ שמעון פרס, ראש הממשלה לשעבר ושר באותה עת. פרס נבחר לנשיאות שבע שנים מאוחר יותר.
2007 – יו"ר הכנסת לשעבר ח"כ ראובן ריבלין וח"כ קולט אביטל. ריבלין נבחר לנשיאות שבע שנים מאוחר יותר.
2014 – ח"כ והשר לשעבר מאיר שטרית, יו"ר הכנסת לשעבר דליה איציק, שופטת בית המשפט העליון בדימוס דליה דורנר, חתן פרס נובל פרופ' דן שכטמן.
2021 – אשת החינוך מרים פרץ, כלת פרס ישראל.
ראו גם

ראש ממשלת ישראל
יושב-ראש הכנסת
משכן נשיאי ישראל
לקריאה נוספת

אמנון רובינשטיין וברק מדינה, המשפט החוקתי של מדינת ישראל, הוצאת שוקן, מהדורה שישית, 2005, כרך ב: רשויות השלטון ואזרחות, פרק 20 – נשיא המדינה וסמכות החנינה
הערות שוליים

↑  תומר אביטל, מבקר המדינה על בית הנשיא: קצב ניהל באופן קלוקל כספי תרומות ובזבז כספי ציבור, באתר כלכליסט, 3 בינואר 2011
↑  צבי זרחיה, ההוצאות הישירות והעקיפות לנשיא: 61 מיליון שקל בשנה, באתר כלכליסט, 2 ביוני 2021
↑  , קובץ חיקוקים והחלטות בדבר משכורות וגמלאות לנושאי משרה ברשויות השלטון, פרסומי הכנסת, ינואר 2025
↑  החלטת גמלאות לנושאי משרה ברשויות השלטון (נשיא המדינה ושאיריו), התשמ"א–1981
↑  החלטת גמלאות לנושאי משרה ברשויות השלטון (נשיא המדינה ושאיריו), התשמ"א–1981 – נוסח קודם
↑  לילך ויסמן, ‏ועדת הכספים החליטה פה-אחד: ההטבות של קצב כנשיא לשעבר יישללו – אם יורשע, באתר גלובס, 30 ביולי 2007
החלטת גמלאות לנושאי משרה ברשויות השלטון (נשיא המדינה ושאיריו) (תיקון), התשס"ז–2007, ק"ת 6610 מיום 22 באוגוסט 2007
↑  ד"ר חיים ויצמן נבחר נשיא מדינת ישראל, דבר, 17 בפברואר 1949
↑  מגלי והבה נשיא המדינה בפועל, באתר גלובס, 8 ביולי 2007
↑  בתוך מפלגת העבודה התמודדו מול עזר ויצמן גם שלמה הלל ואריה לובה אליאב.
הנשיא ריבלין בטקס השבעת שופטים במשכן הנשיא, דצמבר 2017
הנשיא פרס מקבל מאת שגריר בריטניה את כתב האמנתו במשכן הנשיא, אוקטובר 2010
לוחית הרישוי של רכב השרד של נשיא המדינה חיים ויצמן
הנשיא זלמן שזר פותח את המושב הראשון של הכנסת השביעית, 1969
הנשיא יצחק בן-צבי נואם בכנסת בהשבעתו, 1952
נשיא המדינה חיים ויצמן, מקבל ספר תורה משר הדתות ליום הולדתו ה-75. מאחוריו נס הנשיא בגרסתו הראשונה.
תומר צדקיהו

| --- | --- |
 מוקד פעילות:  ישראל 
 עיסוק:  נגן
 כלי נגינה:  תופים
 שיתופי פעולה בולטים:  בלאקפילד, אביב גפן, עדן חסון, מוקי, מירי מסיקה, הראל סקעת, אמיר דדון
 
תומר צדקיהו (הידוע בשם הבמה: תומר זי) הוא מתופף ישראלי.
קריירה

צדקיהו נולד בראשון לציון. אחיו הוא המתופף ניר צדקיהו.
צדקיהו הוא המתופף של להקת בלאקפילד. צדקיהו הצטרף לבלאקפילד לאחר עזיבתו של המתופף הקודם, כריס מייטלנד ב-2004. נוסף על פעילותו בבלאקפילד, צדקיהו שיתף פעולה עם אמנים ישראלים רבים - היה חבר בלהקת "אפרת" (אנ') ולהקת מטרופולין וכן בהרכב המוזיקלי המלווה את התוכנית The Voice ישראל. צדקיהו ניגן באלבומים שונים כגון קצת אחרת של רוני דלומי, שלום לאמונות של מירי מסיקה, Live של אביב גפן וכן בתוכנית רוקדים עם כוכבים. בעברו הקליט לזמרים משה פרץ, יגאל בשן, שלומי שבת, ורבים אחרים.
בשנים האחרונות משמש כנגן קבוע של האמנים מוקי, עדן חסון, אמיר דדון, מירי מסיקה, אביב גפן והראל סקעת.
בדומה לאחיו, צדקיהו בעל הסכם ייצוג בחברת Sonor הגרמנית.
הערות שוליים

↑  הכירו את תומר צדקיהו, באתר רשת, אוחזר ב-23 בספטמבר 2012.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011549403205171  MusicBrainz: 7b4db66a-c066-4706-b049-07cd693d95ff 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקאים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סימונה הלפרין

סימונה הלפרין (נולדה ב-1969) היא דיפלומטית ישראלית המכהנת כשגרירת ישראל ברוסיה.
סימונה הלפרין בפגישה עם פרנסיסקו גוטרש, ראש ממשלת מזרח טימור, 2018
ביוגרפיה

הלפרין נולדה בריגה, לטביה, היא גדלה בלנינגרד עד עלייתה לישראל ב-1976.
בתיכון למדה בבית הספר הריאלי בחיפה.
בשנת 1991 סיימה תואר ראשון בכלכלה ומנהל עסקים כעתודאית באוניברסיטת חיפה. בצה"ל שרתה כקצינת כלכלה ותקציבים בחיל החינוך. בשנת 2001 סיימה תואר שני בהצטיינות במשפטים ומנהל ציבורי מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
קריירה

בשנת 1993 הצטרפה למשרד החוץ הישראלי.
בין 1996 ל-1999 שימשה כסגנית שגריר בקזחסטן ובדרום קוריאה. בין 2002 ל-2006 שימשה כיועצת לפרלמנט האירופי בנציגות הישראלית לאיחוד האירופי. בין 2007 ל-2010 שימשה כמנהלת מחלקת ארגונים בינלאומיים וזכויות אדם במשרד החוץ הישראלי.
בין השנים 2010–2015 עמדה בראש המשרד לכלכלה ותרבות ישראל בטאיפיי, הנציגות הדיפלומטית הבלתי רשמית של ישראל בטאיוואן.
בין השנים 2017 עד 2019 כיהנה כשגרירת ישראל בסינגפור וכשגרירה לא־תושבת במזרח טימור.
בין השנים 2020 ל-2022 הייתה סמנכ"לית אירואסיה וחבל הבלקן במשרד החוץ הישראלי.
במאי 2023 נבחרה הלפרין לכהן כשגרירת ישראל ברוסיה. היא נכנסה לתפקידה בדצמבר 2023.
בפברואר 2024 התראיינה לעיתון קומרסאנט ושם טענה בין השאר כי "מוסקבה פורסת שטיחים לאנשי חמאס" מה שגרר שיחת נזיפה במשרד החוץ הרוסי.
חיים אישיים

נשואה לצפריר הלפרין ואם לחמישה. דוברת עברית, אנגלית ורוסית.
הוקרה

הלפרין זכתה בפרס "עובד מצטיין" הן בשנת 1998 בשגרירות ישראל בסיאול והן בשנת 2000 על חלקה בניהול ביקור האפיפיור יוחנן פאולוס השני בישראל.
ספר

"Celebrating the Israel–Singapore Golden Jubilee: Working Towards Continued Partnership" in Beating the Odds Together: 50 Years of Singapore-Israel Ties. Ed. Mattia Tomba. Singapore: World Scientific Book, 2019. מסת"ב 978-981-121-468-4
הערות שוליים

1 2  "Simona Halperin". The Second Bilateral Israel-Taiwan Life Science Conference. Tel Aviv University. נבדק ב-1 ביוני 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Goldstein, Jonathan (2015). Jewish Identities in East and Southeast Asia: Singapore, Manila, Taipei, Harbin, Shanghai, Rangoon, and Surabaya. Walter de Gruyter GmbH & Co KG. ISBN 9783110395464. נבדק ב-1 ביוני 2020. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  לירון שמם, ‏בטיוואן מקדמים מודעות לאוטיזם באמצעות הסדרה "פלפלים צהובים", באתר ‏מאקו‏, 2 באפריל 2012
↑  דורון חמו, הסכם המו”פ התעשייתי שנחתם השבוע – זריקת עידוד ליחסים הכלכליים בין טאיוואן וישראל, באתר משרד בכלכלה והתעשייה, ‏21 באפריל 2015
↑  "Singapore". Israel Ministry of Foreign Affairs. נבדק ב-1 ביוני 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The new Ambassador of Israel to Singapore Mr. Sagi Karni". Embassy of Israel in Singapore. נבדק ב-20 באפריל 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  מיכל רז-חיימוביץ', ‏70 א' ד' לחופשה בת 180 יום: הכירו את האורחת שעגנה בחיפה, באתר גלובס, 27 במאי 2019
1 2  סימונה הלפרין מונתה לשגרירת ישראל במוסקבה, באתר ynet, 23 במאי 2023
↑  דוד ברון, אריאל כהנא, ביקור חריג: סמנכ"לים של משרד החוץ טסו למוסקבה לפני שבוע, באתר ישראל היום, ‏12 במאי 2023
↑  סימונה הלפרין מונתה לתפקיד שגרירת ישראל ברוסיה, באתר פספורטניוז, ‏2023-05-24
↑  "Israel appoints new ambassador to Russia". 28 דצמ' 2023. נבדק ב-5 פבר' 2024. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  איתמר אייכנר, שגרירת ישראל ברוסיה טענה כי "מוסקבה פורסת שטיחים לאנשי חמאס" - וזומנה לשיחת נזיפה, באתר ynet, 5 בפברואר 2024
↑   ליזה רוזובסקי, רוסיה זימנה את שגרירת ישראל לשיחה בשל "התבטאויות שמעוותות את המציאות", באתר הארץ, 5 בפברואר 2024
↑  אלכס נירנבורג ואיתמר מרגלית, לאחר הריאיון נגד רוסיה: משרד החוץ הרוסי יזמן את שגרירת ישראל לשיחה, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 5 בפברואר 2024
↑  ניצן קידר, שגרירת ישראל ברוסיה זומנה לשיחת נזיפה, באתר ערוץ 7, 5 בפברואר 2024
↑  Simona Halperin, israel-taiwan.tau.ac.il (באנגלית)
טום יאם גונג (סרט)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  פראשיה פינקו 
 הופק בידי:  סומסאק טצ'אראטנאפראסט, פראשיה פינקו, סוקאניה וונגדטפאט
 תסריט:  פראשיה פינקו, קונגדז' ג'טוראנראסאמיי, נאפאלי, פיארוס טונגדי, ג'ו ואנאפין
 שחקנים ראשיים:  טוני ג'ה, נתן ג'ונס, פרצ'טאי וונגקאמלאו, בונגקוג' קהונגמאלאי, שינג ג'ינג
 מוזיקה:  ג'וזף הו
 מדינה:  תאילנד 
 חברת הפקה:  Sahamongkol Film International, חברת ויינסטין 
 חברה מפיצה:  בתאילנד Sahamongkol Film International, בארצות הברית The Weinstein Company
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  11 באוגוסט 2005
 משך הקרנה:  110 דקות
 שפת הסרט:  תאית, אנגלית, סינית
 סוגה:  סרט פעולה, סרט אמנויות לחימה, סרט להט"בי 
 מקום התרחשות:  סידני, תאילנד 
 תקציב:  300 מיליון בהט
 הכנסות באתר מוג'ו:   protector
 סרט הבא:  Tom Yum Goong 2 
 www.theprotectormovie.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
טום יאם גונג (בתאית: ต้มยำกุ้ง‏, IPA:‏ tôm jɑm kûŋ, אנגלית: Tom-Yum-Goong), הופץ באנגליה כ"מלך הלוחם" (Warrior King), בארצות הברית כ"המגן" (The Protector), ובגרמניה כ"נקמת הלוחם" (Revenge of the Warrior), הוא סרט אמנויות לחימה תאילנדי משנת 2005 בכיכובו של טוני ג'ה. במאי הסרט הוא פראשיה פינקו, שגם ביים את סרטו שובר הקופות הקודם של ג'ה - אונג-באק. כמו באונג באק, מעצבי כוראוגרפיית הקרבות היו ג'ה ומורהו פאנה ריטיקארי. בקידום מכירות לסרט בארצות הברית הציג אותו קוונטין טרנטינו בהודעה שבה נאמר "קוונטין טרנטינו מציג את המגן".
השחקנים

טוני ג'ה כקהאם, האחרון בשושלת של לוחמים, שבעבר היו ממונים על פילי המלחמה של מלך תאילנד. הוא מפתח מערכת יחסים אינטימית עם הפיל שלו, פור יאי ועם העגל שלו, קורן. כשהם נגנבים, יוצא קהאם למסע לסידני שבאוסטרליה על מנת להשיבם.
סוטורן רונגראנג כאביו של קהאם. אביו של קהאם לימד אותו את סגנונות הלחימה של ג'טוראנגבאראט, השומרים המלכותיים של מלחמות הפילים התאילנדיות. היה זה חלומו של אביו של קהאם שהפיל שלו פור יאי ייבחר כאחד מהפילים המלכותיים התאילנדיים. אולם, במהלך בדיקה מבוימת שנערכה בפני חבר פרלמנט, הפיל שלו נגנב, והוא נפצע מיריה.
פטצ'טאי וונגקאמלאו כסמל מארק, שוטר תאילנדי-אוסטרלי שמפטרל באזור סידני המאוכלס באסייתים. הוא כה פופולרי שם שלעיתים מקומיים מצ'פרים אותו, למשל נותנים לו פירות ותספורות בחינם.
בונגקוי קונגמאלאי כפלא, סטודנטית תאילנדית בסידני שנאלצת לעסוק בזנות על מנת להחזיר את חובו של חברה לשעבר, ויטאיה המנוח שבבעלותו הייתה מסעדת טום יאנג גונג אוטוב.
שינג ג'ין כמאדאם רוז, חברה ליידיבוי של הכנופיה הסינית בסידני, שהיא בעימות עם מנהיג הכנופיה, דודה מר סים. השחקנית שמגלמת את רוז היא ליידיבוי בעצמה.
דמיאן דה מונטמאס כמפקח וינסנט, שוטר מושחת בסידני שמשתף פעולה עם מאדאם רוז.
נתן ג'ונס כ-T.K., מתאגרף ענק שמוכיח עצמו כיריב ראוי ביותר לקהאן.
ג'וני נגוין כג'וני, גנגסטר וייטנאמי בסידני, שכפוף למאדאם רוז. הוא אחראי לעסקי הסמים שלה ולניהול מסעדת Tom Yum Goong Otob.
לטיף קראודר הוא לוחם קפואירה שנלחם בקהאם במנזר הבודהיסטי.
ג'ון פו הוא לוחם וו-שו, יריבו השני של קהאם במנזר.
השחקנים > הופעת אורח

פומוארי יודקאמול, שמככבת בסרט Ong-Bak: Muay Thai Warrior, מופיעה לזמן קצר, ומגלמת את דמותה של תיירת תאילנדית ברחוב בסידני, היא נוזפת בחבר שלה בשל זיוף DVD.
ואנאקיט סיריופוט שם שיחקה בסרט Ong-Bak (כדון) נותנת הופעת אורח בסיום הסרט כשותפתו החדשה של מארק.
בסרט שחקן אחד מגלם את דמותו של ג'קי צ'אן, שקהאם נתקל בו באקראי בנמל התעופה של סידני. בחיים האמיתיים, צ'אן הוא אחד מגיבוריו של ג'ה והחקיין הוא אחד מכפיליו של צ'אן.
שחקן אחר מחקה את להקת הרוק התאילנדית סק לוסו, מקדמת המכירות של משקה האנרגיה M-150, שהוא בין המותגים המשמשים כפרסומת סמויה במהלך הסרט.
ההפקה > היבטים טכניים

בהשוואה לסרט Ong-Bak: Muay Thai Warrior, שמציינים שאינו עושה עתיר פעלולים, הרי שטום יאם גונג עושה שימוש במיכשור וב-Computer-generated Imagery בסצנות אחדות, החל מהמובנות מאליהן (סצנת ההליקופטר, וקטע חלום שמונפש בשלמותו באמצעות מחשב), לסצנה עדינה בדרך הפקתה (זכוכית חלון המתנפצת בצילום בן ארבע דקות של steadicam (טכניקת צילום בה המצלמה יציבה וחלקה על אף שהיא מצלמת קטע בו המצולם נע במהירות על קרקע שאינה יציבה) שעוקב אחרי ג'ה שמשליך מהמדרגות בריון אחר בריון בנופך דרמטי).
הדוגמה הרצינית ביותר של Computer-generated Imagery היא קפיצתו הדרמטית של ג'ה מגג בניין בכוונה לתקוף את מאדאם רוז עם ברכית כפולה. בעוד הרקע היה מסך כחול בעזרת תפאורת הרקע האוסטרלית שהוספה לאחר ההפקה, הנפילה הארוכה הנראית על גבי המסך הייתה אמיתית כפי שג'ה והפעלולן סיימו בהצלחה את הסצנה, נחתו על מזרנים גדולים מתחת. אפילו בסצנות כמו זו עם הרקע הכחול, אומנם נדרש כפיל פעלולן לסייע לשחקן בתפקיד הראשי, אבל ג'ה דאג שהוא יבצע את הפעלול בעצמו.
ההפקה > סגנונות הלחימה

טוני ג'ה משלב סגנון חדש של אגרוף תאילנדי (มวยคชสาร, "מואי קודחזם", שמתורגם בגסות כ"אגרוף פילים"), מדגיש את מעשי האחיזה. "אני רוצה להפגין אמנות של פילים בצירוף עם המואי תאי", טוני אמר ל-Associated Press בריאיון, הוסיף שהתנועות מחקות כיצד הפיל יכול להגן על עצמו, כשהזרועות מדמות חדק.
ההפקה > עבודת הפעלולים

פעלולנים רבים ששאפו להשתתף בסרט שלחו קלטות הדגמה. שחקן פעלולים אמריקאי לוהק אולם לא התכונן ברצינות ונפצע במהלך הצילום הראשון. "הוא בעט בי, השתמשתי בזרועותי לחסום את בעיטותיו, והוא נפל ארצה בכבדות", אמר טוני ל-Associated Press.
על כל פנים איש לא התאשפז בבית חולים במהלך עשיית הסרט, והפציעות היו רק "פצעים וחבורות, שרירים קרועים, משהו בדומה לזה. שום דבר רציני," ציין טוני.
סצנות הדו-קרב נערכו בין השאר עם:
אמנות הלחימה הוו-שו (ג'ון פון).
מפקד כנופיה וייטנאמי (אותו גילם פעלולן ספיידרמן ג'וני טי ניוגן).
לוחם קפואירה (לטיף קראודר מקבוצת הפעלולנים ZeroGravity).
שומר ראש חזק במידה יוצאת דופן ובגובה של 2.13 מטר (מתאגרף ה-WWE לשעבר נתן ג'ונס - יריבו הראשון של בראד פיט בסרט טרויה).
מנהיגת כנופיה מליפה בשוט (רקדנית הבלט הנודעת ג'ין שינג).
גרסאות אלטרנטיביות

ערוץ הטלוויזיה הצרפתי TF1 רכש את הזכויות על המכירות הבינלאומיות של הסרט (מחוץ אסיה), והועלו הצעות לבמאי פראצ'יה פינקו לערוך מחדש את הסרט, הבמאי קיצץ אותו במעט וקיצר את זמן ההקרנה של הסרט לפחות מ-108 דקות כפי שהיה במקור.
גרסאות אלטרנטיביות > כתוביות

כמו בסרט Ong-Bak: Muay Thai Warrior, הכותרות בשפה האנגלית של הDVD של טום יאם גונג לא היו זמינות כאשר הופץ הסרט לבתי אב באסיה. אחת הגרסאות הפירטיות של הסרט נשאה כתוביות שהתייחסו לדמויות ראשיות כגון "ג'ין" על אף שנאמר בסרט "קהאם" בגב הדיסק. אם כי, הכתוביות של האנגלית המדוברת לא תאמו את אשר נאמר. בגרסאות סותרות של ה-DVD כונה הסרט "אונג באק 2", שהיו כותרות תאיות של הסרט שהשתמשו בהן מחדש להמשך של אונג-באק: Ong-Bak 2.
קבלת הסרט > ההצלחה בקופות

טום יאם גונג הופץ לראשונה בתאילנד ב-11 באוגוסט 2005 וגרף 1,609,720$ דולרים בשבוע הראשון שלו והיה שובר הקופות מספר אחד בתאילנד (כאשר בדרך כלל זוכים לכך סרטים הוליוודיים) במשך שבועיים רצופים.

הוא סיים את סבב הקרנתו בתאילנד בהכנסות של $4,417,800 דולרים, עסק מצליח במידה בלתי רגילה בקנה מידה תאילנדי.

חברת ויינסטיין (The Weinstein Company) החל להפיץ את טום יאם גונג בצפון אמריקה בגרסה שעברה עריכה מסיבית תחת הכותר 'המגן' (The Protector), שהיה הראשון שהופץ במסגרת סדרת Dragon Dynasty. הוא גם קיבל את התווית "קוונטין טרנטינו מציג", שהוכיחה עצמה כרווחית בעבר עבור סרטים כמו גיבור ו"הוסטל" (Hostel). ההקרנה הושקה ב-1,541 בתי קולנוע ב-8 בספטמבר 2006 והסרט דורג במקום הרביעי בשבוע הפתיחה וגרף $5,034,180 ($3,226 לבית קולנוע). הסרט סיים את סבב ההקרנות שלו עם הכנסות של $12,044,087 דולרים.

בארצות הברית הוא דורג במקום ה-67 בין סרטי אמנויות הלחימה ובמקום ה-14 מבין הסרטים הזרים.
ההכנסות הכוללות שהסרט הכניס בקופות הקולנוע היו $25,715,096 דולרים. זהו הסרט התאילנדי המצליח ביותר שהופץ בארצות הברית.
הערות שוליים

↑  "Breaking down the beatdown", Associated Press (retrieved January 4, 2007)
↑  מדד מכירות הכרטיסים בתאילנד לשנת 2005
↑  מדד מכירות הכרטיסים בתאילנד, 1-4 בספטמבר 2005
↑  'המגן', הצלחה בקופות 8–10 בספטמבר 2006
↑  הכנסות 'המגן' בבתי הקולנוע
ג'וליה לסטר

| --- | --- |

לסטר, 2022
 לידה:  28 בינואר 2000  (בת 25) ארצות הברית לוס אנג'לס, קליפורניה
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2011
 עיסוק:  שחקנית וזמרת
 מקום לימודים:  תיכון קלבאסאס 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'וליה רוז לסטר (באנגלית: Julia Rose Lester; נולדה ב-28 בינואר 2000) היא שחקנית וזמרת יהודייה-אמריקאית.
ביוגרפיה

לסטר נולדה בשכונת וודלנד הילס (אנ'), בלוס אנג'לס, קליפורניה. היא יהודייה מצד אימה. היא בתם הצעירה של השחקנים קלי לסטר ולורן לסטר (אנ'), נכדתם של השחקנים הלן לאנדס ריצ'מן ופיטר מארק ריצ'מן, ואחייניתו של המנצח והמלחין לוקאס ריצ'מן (אנ'). גם אחיותיה הגדולות, ג'ני ולילי, עוסקות בתעשיית הבידור.
לסטר היא בוגרת בית הספר התיכון קלבסס (אנ') במחוז לוס אנג'לס, קליפורניה.
קריירה

בשנת 2009, בגיל 9, קיבלה את תפקידה הראשון בתור קוזט הקטנה בהפקת תיאטרון מקומית של המחזמר "עלובי החיים", ולאחר מכן גילמה תפקידים רבים בתיאטרון המקומי, בין היתר בהפקות של "אל תוך היער", "הקוסם מארץ עוץ", "קארי", "יוסף וכתונת הפסים המשגעת" ו"כמעט נורמלי".
בשנת 2019 החלה לככב בתפקיד אשלין קאסוול בסדרת הסטרימינג של דיסני+ "היי סקול מיוזיקל: המחזמר: הסדרה". הסדרה שודרה במשך 4 עונות, והסתיימה באוגוסט 2023.
בשנת 2022 כיכבה בתפקיד כיפה אדומה במחזמר "אל תוך היער" בברודוויי. על תפקידה במחזמר קיבלה מועמדות לפרס טוני לשחקנית המשנה הטובה ביותר במחזמר.
חיים אישיים

ג'וליה לסטר מזדהה כפאנסקסואלית. הדמות שלה בסדרה "היי סקול מיוזיקל: המחזמר: הסדרה" יצאה גם היא מהארון בתור קווירית בעונה השלישית.
לסטר יוצאת עם התסריטאית אילנה וולפרט מאז 2022.
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2016 | בלה והבולדוגס | גרייסי קרנשו | פרק: "Bella in the Spotlight" |
| 2017 | ממי | אמילי | 3 פרקים |
| 2017–2020 | ספיריט: לרכוב חופשי | ביבי שומאן | דיבוב; 6 פרקים |
| 2018 | משפחת רעם | סמית' | פרק: "Revenge of the Smith" |
| 2018–2019 | נסיך פאוריה (אנ') | סוזי | 2 פרקים |
| 2019 | השייקריות | טוניה מאליגן | פרק: "Why Tonya" |
| 2019–2023 | היי סקול מיוזיקל: המחזמר: הסדרה | אשלין קאסוול | תפקיד ראשי (4 עונות); 38 פרקים |
| 2023 | היילי על זה! | טינה | דיבוב; 2 פרקים |
| 2024 | דייט לפרום (אנ') | האנה | סרט של הולו |
פילמוגרפיה > תיאטרון

| שנה | מחזה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2009 | עלובי החיים | קוזט הצעירה | תיאטרון מקומי |
| 2010 | אל תוך היער | מילקי וייט | תיאטרון מקומי |
| 2012 | הקוסם מארץ עוץ (אנ') | דורותי גייל | תיאטרון מקומי |
| 2015 | עלובי החיים | אפונין | תיאטרון מקומי |
| 2016 | קארי (אנ') | קארי וייט | תיאטרון מקומי |
| 2017 | יוסף וכתונת הפסים המשגעת | קריינית | Thousand Oaks Civic Arts Plaza, קליפורניה |
| 2018 | אל תוך היער | כיפה אדומה | Cupcake Theater, לוס אנג'לס, קליפורניה |
| 2018 | כמעט נורמלי | נטלי | Hillcrest Center For The Arts, ת'אוזנד אוקס, קליפורניה |
| 2018 | Calvin Berger | בראט | Hudson Backstage Theatre, לוס אנג'לס, קליפורניה |
| 2022 | אל תוך היער | כיפה אדומה | אוף ברודוויי |
| 2022 | אל תוך היער | כיפה אדומה | ברודוויי; מועמדת פרס טוני לשחקנית המשנה הטובה ביותר במחזמר (אנ') (2023) |
| 2023 | סוד הגן הנעלם (אנ') | מרת'ה | ברודוויי |
| 2023 | I Can Get It for You Wholesale | מיס מרמלשטיין | אוף ברודוויי |
הערות שוליים

↑  עדי ברנובסקי, כוכבי הסדרה "היי סקול מיוזיקל" בראיון מיוחד!, באתר פרוגי, 28 ביולי 2022
↑  Sydney Bucksbaum, 'HSMTMTS' creator, stars talk finale ending and post-credits scene, EW, ‏9 באוגוסט 2023 (באנגלית)
↑  Green, Jesse; Phillips, Maya (2023-05-10). "Tony Awards 2023: Who Will Win (and Who Should)". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2023-05-15.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 21eb93ba-d54d-47e2-83b2-1d7fff5270e5
אמין אל-חאפז (סוריה)

אמין אל-חאפז (בערבית: أمين الحافظ; תעתיק מדויק: אמין אלחאפט'; 1921 - 17 בדצמבר 2009) היה נשיא סוריה, איש צבא וחבר מפלגת הבעת'.