stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ממשלת ישראל השלוש עשרה
הקמת הממשלה

בבחירות לכנסת השישית שנערכו ב-2 בנובמבר 1965, זכתה רפ"י ב-10 מנדטים, כאשר המערך (הראשון) בראשות לוי אשכול זכה ב-45 מנדטים. כישלונה של רפ"י היה חרוץ. נראה היה, כי דרכו של אשכול, ואנשי דור הביניים במפא"י, היא שניצחה, וכי דוד בן-גוריון "והצעירים" הוסטו הצידה לשנים רבות, ולא תהיה להם עוד תקומה.
אשכול התקשה להרכיב ממשלה. בעיות עם השותפות מבחוץ, ובעיות במינוי השרים בתוך מפא"י העיבו על התהליך. לכאורה, היה אשכול בשיא עוצמתו לאחר הבחירות. למעשה סימנו בחירות אלה תחילתו של תהליך שחיקה בכוחו ובשליטתו בדעת הקהל.
בממשלה החדשה תמכו 75 חברי כנסת, ובנוסף למערך תמכו בה מפ"ם, מפד"ל, פועלי אגודת ישראל והליברלים העצמאים. רפ"י, על שלל כוכביה, נותרה באופוזיציה. שלושה שרים חדשים מאחדות העבודה מילאו את תפקיד "הצעיר הביטחוניסט" שבו חשקה רפ"י - יגאל אלון, ישראל גלילי ומשה כרמל. הממשלה הוצגה בפני הכנסת רק ב-12 בינואר 1966.
ציוני דרך ומדיניות > מלחמת ששת הימים

ב-15 במאי 1967 צעד בירושלים מצעד יום העצמאות. על בימת הכבוד עמדו אשכול והרמטכ"ל, יצחק רבין. עוד במהלך המצעד הגיעו אל הנוכחים ידיעות כי גמאל עבד אל נאצר, נשיא מצרים, החל להזרים לסיני כוחות צבא גדולים.
למשבר קדמו חודשים של חיכוכים עם סוריה, שהביאו לפגיעות ביישובי הצפון, ולקרב אווירי, באפריל 1967, שבו הופלו שישה מטוסי מיג 21 סוריים. נראה כי החלטתו של נאצר להזרים את הכוחות הייתה צעד שנועד להניא את ישראל מהתערבות וניסיון להפיל את המשטר הסורי, צעד שעליו רמז הרמטכ"ל רבין. רבים מעריכים כי המשבר החל מבלי שתהייה כוונה אצל איש מן הצדדים להביא למלחמה כוללת, אך שורה של צעדים שלא ניתן היה לחזותם מראש, הביאו את האזור אל המלחמה.
עם כניסת הכוחות המצריים לסיני הורה מזכ"ל האו"ם, או תאנט, על פינוי כוחות האו"ם שהיו בסיני, וזאת לאחר דרישתו של נאצר כי יפנה את הכוחות באופן חלקי. פעולה זו הביאה לכך שנאצר ישלוט במצרי טיראן, דבר שהביא למצור ימי על מדינת ישראל. בתוך יומיים, מ-19 במאי ואילך, גויס כוח המילואים של מדינת ישראל והועמד בכוננות. החלה תקופת המתנה, במהלכה שותק המשק הישראלי עקב שהיית כל הגברים הכשירים בשירות מילואים, וחרדה קיומית ירדה על המדינה.
הציבור הישראלי לא חש ביטחון באשכול. ככל שהתמשכה תקופת ההמתנה, ואשכול לא הורה על יציאה למלחמה, גבר החשש כי מדינות ערב יקדימו את מדינת ישראל ויפתחו ראשונות במתקפה.
ב-1 ביוני מסר אשכול את תיק הביטחון לידיו של משה דיין. כן צורפו לממשלה החדשה שהוקמה נציגי גח"ל מנחם בגין ויוסף ספיר, כשרים בלי תיק. הייתה זו ממשלת האחדות הראשונה שהוקמה במדינת ישראל, ובאותו הזמן כונתה "ממשלת ליכוד לאומי". עם מינויו של דיין לשר הביטחון, איבד אשכול את ההנהגה, ולמעשה מסר בידיו של דיין את ההכרעה על היציאה למלחמה ועל מהלכה.
המלחמה, לכשפרצה, הייתה הניצחון הצבאי הגדול ביותר שלו זכתה מדינת ישראל מאז ומעולם. תוך שישה ימים הביס צה"ל את צבאות ערב, כבש את חצי האי סיני, את יהודה ושומרון, את רצועת עזה ואת רמת הגולן. ירושלים אוחדה, ונכבש הכותל המערבי.
ציוני דרך ומדיניות > סיום כהונת הממשלה

לאחר המלחמה נחלש אשכול הן מהבחינה האישית והן מהבחינה הבריאותית. מחלת הסרטן הכתה בו, והוא הלך ואיבד את כושרו להמשיך בחיים הפוליטיים. בסוף שנת 1968 היה ברור כי אשכול לא יאריך ימים. עוד בימי חייו סוכם בין ראשי מפלגת העבודה כי יורשתו תהיה גולדה מאיר[דרוש מקור]. ב-3 בפברואר 1969 לקה אשכול בהתקף לב, אך לאחר שנמסר כי החלים ממנו ושב לעבודה, לקה בהתקף נוסף, וב-26 בפברואר 1969 נפטר והממשלה סיימה את כהונתה. יגאל אלון מילא את מקומו במשך 19 יום כראש ממשלה בפועל, עד אשר מאיר הקימה ממשלה ב-17 במרץ.
סיעות הקואליציה

| סיעה | מנדטים | משרדי השרים | משרדי סגני השרים | תחילת חברות בממשלה | סיום חברות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| המערך | 45 | משרד ראש הממשלה, משרד הביטחון,  משרד העבודה, המשרד לקליטת עלייה,  משרד האוצר, משרד המסחר והתעשייה,  משרד הדואר, משרד המשטרה,  משרד ההסברה, משרד החוץ,  משרד החינוך והתרבות, משרד החקלאות,  משרד המשפטים, משרד התחבורה,  2 שרים בלי תיק | משרד הביטחון,  משרד האוצר,  משרד החינוך והתרבות,  משרד החקלאות,  משרד המסחר והתעשייה,  המשרד לקליטת עלייה | 12 בינואר 1966 | 17 במרץ 1969 |  תיק הביטחון נמסר למשה דיין מרפ"י  בעת תקופת ההמתנה  שר בלי תיק מונה בהמשך לשר ההסברה  שר האוצר מונה בהמשך לשר בלי תיק |
| גח"ל | 26 | 2 שרים בלי תיק |  | 5 ביוני 1967 | 17 במרץ 1969 |  הצטרפה לממשלה בעת תקופת ההמתנה |
| מפד"ל | 11 | משרד הדתות, משרד הסעד,  משרד הפנים | משרד הדתות,  משרד הפנים | 12 בינואר 1966 | 17 במרץ 1969 |  |
| רפ"י | 10 | משרד הביטחון |  | 1 ביוני 1967 | 17 במרץ 1969 |  הצטרפה לממשלה בעת תקופת ההמתנה |
| מפ"ם | 8 | משרד הבריאות, משרד השיכון |  | 12 בינואר 1966 | 17 במרץ 1969 |  |
| ל"ע | 5 | משרד הפיתוח, משרד התיירות | משרד הפיתוח | 12 בינואר 1966 | 17 במרץ 1969 |  |
| פועלי אגודת ישראל | 2 |  | משרד החינוך והתרבות | 12 בינואר 1966 | 17 במרץ 1969 |  |
| קידמה ופיתוח | 2 |  |  | 12 בינואר 1966  1 בינואר 1967 | 5 ביולי 1966  17 במרץ 1967 |  הייתה חברה בקואליציה ללא יצוג  בממשלה  בין 5 ביולי 1966 ל-1 בינואר 1967  הייתה חלק מסיעת שיתוף ופיתוח |
| שיתוף ואחווה | 2 |  |  | 12 בינואר 1966  1 בינואר 1967 | 5 ביולי 1966  17 במרץ 1967 |  הייתה חברה בקואליציה ללא ייצוג  בממשלה  בין 5 ביולי 1966 ל-1 בינואר 1967  הייתה חלק מסיעת שיתוף ופיתוח |
| שיתוף ופיתוח | 4 |  |  | 5 ביולי 1966 | 1 בינואר 1967 |  הייתה חברה בקואליציה ללא ייצוג  בממשלה  הסיעה סיימה את חברותה בממשלה  עקב התפרקותה |
75 ח"כים לפני הצטרפות סיעת רפ"י (12 בינואר 1966 - 1 ביוני 1967).
85 ח"כים לפני הצטרפות סיעת גח"ל (1 ביוני 1967 - 5 ביוני 1967).
111 ח"כים לאחר מכן (5 ביוני 1967 - 17 במרץ 1969). הקואליציה הרחבה ביותר שקמה במדינת ישראל.
הרכב הממשלה > חילופי שרים

| השר היוצא | סיעה | משרד | עילת סיום התפקיד | תאריך סיום התפקיד | השר המחליף | סיעה | תאריך כניסה לתפקיד |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| חיים יוסף צדוק | המערך | משרד המסחר והתעשייה | התפטרות | 22 בנובמבר 1966 | זאב שרף | המערך | 22 בנובמבר 1966 |
| בכור-שלום שטרית | המערך | משרד המשטרה | התפטרות | 2 בינואר 1967 | אליהו ששון | המערך | 2 בינואר 1967 |
| אליהו ששון | המערך | משרד הדואר | העברת התפקיד לשר אחר | 2 בינואר 1967 | ישראל ישעיהו-שרעבי | המערך | 2 בינואר 1967 |
| לוי אשכול | המערך | משרד הביטחון | העברת התפקיד לשר אחר | 1 ביוני 1967 | משה דיין | רפ"י | 1 ביוני 1967 |
| יגאל אלון | המערך | משרד העבודה | העברת התפקיד לשר אחר | 1 ביולי 1968 | יוסף אלמוגי | העבודה | 8 ביולי 1968 |
| פנחס ספיר | המערך | משרד האוצר | העברת התפקיד לשר אחר | 5 באוגוסט 1968 | זאב שרף | העבודה | 5 באוגוסט 1968 |
| לוי אשכול | המערך | משרד ראש הממשלה | פטירה | 26 בפברואר 1969 | יגאל אלון (כראש ממשלה בפועל) | המערך | 26 בפברואר 1969 |
| צבי דינשטיין | המערך | סגן שר במשרד הביטחון | סיום כהונת השר | 5 ביוני 1967 | לא מונה מחליף |  |  |
| אריה אליאב | המערך | סגן שר במשרד המסחר והתעשייה | התפטרות | 26 ביוני 1967 | לא מונה מחליף |  |  |
ממשלת ישראל השלוש עשרה בראשות לוי אשכול בבית הנשיא זלמן שזר ביום השבעתה. עומדים מימין לשמאל: חיים יוסף צדוק, ישראל גלילי, מרדכי בנטוב, יעקב-שמשון שפירא, חיים גבתי, ישראל ברזילי, יוסף בורג, יגאל אלון, אליהו ששון, משה כרמל, זרח ורהפטיג, משה קול ויעל עוזאי. יושבים מימין לשמאל: אבא אבן, זלמן ארן, חיים-משה שפירא, זלמן שזר, לוי אשכול, בכור-שלום שטרית ופנחס ספיר
ראש הממשלה לוי אשכול והשר מנחם בגין מבקרים חיילי מילואים בסיני, יוני 1967
The Legend of Zelda: Skyward Sword

| --- | --- |

קופסת המשחק
 כללי
 תאריך הוצאה:  אירופה: 18 בנובמבר 2011 אמריקה הצפונית: 20 בנובמבר 2011 יפן: 23 בנובמבר 2011 אוסטרליה: 24 בנובמבר 2011
 סוגה:  משחק פעולה-הרפתקאות
 פיתוח:  נינטנדו
 הוצאה לאור:  נינטנדו
 ארץ מקור:  יפן
 סדרה:  האגדה של זלדה
 דרישות תוכנה
 מצבי משחק:  שחקן יחיד
 פלטפורמות:  Wii (מקורי) נינטנדו סוויץ' (חידוש)
 המשחק הקודם:  The Legend of Zelda: Spirit Tracks 
 דרישות מערכת
 בקרים:  שלט ה-Wii (אנ')
 www.zelda.com/skywardsword/
 
The Legend of Zelda: Skyward Sword (בתרגום חופשי לעברית: "האגדה של זלדה: חרב השמיים") הוא משחק וידאו מסוגת הפעולה - הרפתקאות משנת 2011 שנוצר על ידי חברת נינטנדו ושווק עבור קונסולת ה-Wii. בשנת 2021, למשחק יצאה גרסה ברזולוציה גבוהה בשם "The Legend of Zelda: Skyward Sword HD" שפותחה בשיתוף Tantalus Media (אנ') עבור קונסולת הנינטנדו סוויץ'.
במשחק זה, השחקנים לוקחים פיקוד על דמותו של לינק, הפרוטגוניסט הראשי ועליהם לנווט בין איי השמיים לממלכת היירול שנמצאת על הקרקע. כל זאת במטרה לסיים משימות שונות ופתירת חידות כדי לקדם את עלילת המשחק. כשזה נוגע להתקפה והגנה, השליטה על לינק נעשית דרך חיישן התנועה של שלט ה-Wii (אנ'). על פי כרונולוגיית סדרת המשחקים, Skyward Sword נחשב למשחק הראשון בסדרה ומתאר את יצירתה של חרב המאסטר (שנוצרה מתוך "חרב האלה"), נשקו האייקוני של לינק וזה שמלווה אותו ברוב המשחקים בסדרה. לינק, תושב העיר המעופפת "Skyloft" נאלץ לרדת מהעיר שבעננים אל ממלכת היירול בקרקע במטרה להציל את חברתו, זלדה שנחטפה.
פיתוח המשחק נמשך כחמש שנים והחל בשנת 2006, לאחר שחרור המשחק "Twilight Princess (אנ')". אלמנטים שהופיעו במשחקי זלדה השונים השפיעו על צוות הפיתוח ואלו שיכללו אותם במטרה לאתגר שחקנים ותיקים ששיחקו כבר במשחקי הסדרה קודם לכן. הגרפיקה במשחק עוצבה בהשראת אמני אימפרסיוניזם ופוסט-אימפרסיוניזם שונים, ביניהם האמן פול סזאן. השילוב של חיישן התנועה של שלט ה-Wii הווה בעיה עבור המפתחים, עד לרמה שהפיצ'ר כמעט הוצא מהמשחק לחלוטין. המשחק היה משחק הזלדה הראשון שהפסקול שלו בוצע ברובו על ידי תזמורת חיה. בזמן ששאר השירים הולחנו על ידי הג'ימה וואקאי והייתה נתונה לפיקוח של קוג'י קונדו (אנ').
המשחק הוכרז בשנת 2009 ותאריך השחרור המקורי היה בשנת 2010. למרות זאת, המשחק נדחה לנובמבר 2011 במטרה להרחיב אותו ולתקן ליקויים שונים. המשחק נחשב להצלחה קופתית וביקורתית: המשחק זכה לציונים גבוהים באתרי הביקורות, היה מועמד ואף זכה במספר פרסים ומכר מעל שלוש מיליון עותקים ברחבי העולם. בשנת 2021, גרסת המשחק לנינטנדו סוויץ' מכרה מעל לארבע מיליון עותקים ברחבי העולם. היוצרים קראו את הביקורות על המשחק והשתמשו בהן כדי לשכלל את יצירת המשחק "Breath of the Wild".
משחקיות

המשחק הוא משחק פעולה - הרפתקאות בו השחקנים שולטים על דמותו של לינק בזמן שיטוטם בעולם המכיל מפלצות שונות וחידות אותן השחקנים נדרשים לפתור בכדי להתקדם. השליטה על דמותו של לינק נעשית באמצעות שלט ה-Wii או שלט דמוי נונצ'קו מיוחד לקונסולה וכן בעזרת חיישן תנועה חיצוני אותו עליהם לרכוש. חלק ניכר מהמשחק עוסק בשימוש בחיישן התנועה שבשלט: החל משליטה על המצלמה ועד תזוזה ולחימה. בנוסף להליכה הרגילה, לינק מסוגל לרוץ, כאשר המאמץ אותו לינק משקיע בריצה, טיפוס או הרמה של חפצים כבדים מוצגים בצורת "גלגל סיבולת" בצבע ירוק, שמתמלא מחדש לבד כאשר השחקן הולך רגיל או נח. כאשר גלגל הסיבולת מתרוקן לחלוטין, הליכתו של לינק נעשית אטית יותר. המשחק משוחק במצלמת גוף שלישי (השחקנים רואים את לינק מאחורי גבו), כאשר לינק מחפש חפצים מסוימים, המצלמה עוברת למצלמת גוף ראשון (השחקנים רואים את העולם דרך עיניו של לינק). בעזרת תכונה זו, לינק יכול לסרוק את האזור בו הוא נמצא עבור חפצים חבויים.
לחימה באויבים, שמופיעים הן בעולם הפתוח והן במפות הייעודיות הסגורות, נעשית באמצעות נשקו ושריונו של לינק. על מנת להזיז את לינק או להילחם באויבים השונים, השחקנים משתמשים בחיישן התנועה בשלט. חלק מהמפלצות תוכנתו כך שהן יחסמו את התקפותיו של לינק. כשהשחקנים מרימים את השלט למעלה, חרבו של לינק צוברת אנרגיה בעזרתה הוא מסוגל לשחרר התקפה החזקה מההתקפות הרגילות. המתקפה החזקה נועדה גם להפעיל מתגים שונים בעולם המשחק על מנת להתקדם. בנוסף להתקפה זו, השחקן מסוגל להזיז את השלט לצדדים ובכך לינק יבצע התקפה סיבובית. מד החיים של לינק מוצג בצורת מספר לבבות. כאשר לינק נפגע, מספר הלבבות של השחקן יורד. במידה וכל הלבבות נגמרו, המשחק מסתיים.
עלילת המשחק מתרחשת בחלקה בעיר המעופפת "Skyloft", באיים המעופפים שסביבה ובממלכת היירול (שעדיין לא התקיימה בזמנו) שנמצאת על הקרקע. השחקן יכול לבצע מספר "משימות צדדיות" עבור חלק מהתושבים ככל שהעלילה מתקדמת. על מנת להגיע לאזורים השונים באדמה, על לינק לעבור דרך שערים מיוחדים שנמצאים בשמיים המזכירים קרני אור הבוקעות מהעננים. משימות צדדיות נוספות עבור תושבי הקרקע גם הן זמינות. הניווט בשמיים מתבצע באמצעות ציפור המזכירה במראהה מנעלן ענק בשם "Loftwing" ואילו הניווט על הקרקע מתבצע בהליכה. השחקן יכול לסמן יעדים במפה המופיעים כאלומות אור אליהן לינק יכול להתקדם. השחקן יכול לשמור את המשחק באמצעות אינטראקציה עם פסלים מיוחדים המפוזרים בעולם המשחק. במהלך מסעו, לינק מודרך על ידי רוחה של פי, הרוח ששוהה בחרב האלה שיכולה לייעץ ללינק בנוגע למפלצות או למפות השונות. לדוגמה, כשהשחקן מתמקד באויב מסוים ומזמן את פי, היא יכולה להראות לשחקן את החולשות של אותו האויב.
מספר חפצים המופיעים תדיר בסדרת המשחקים מופיעים גם פה. לדוגמה, לינק יכול להשתמש בפצצות בכדי לפתוח אזורים חדשים בעולם המשחק וכן להשתמש בחץ וקשת עבור אויבים הרחוקים ממנו. בנוסף אליהם, לינק יכול להיעזר בטיסן דמוי חיפושית בעזרתו הוא יכול להפעיל מתגים שנמצאים הרחק מהישג ידיו של לינק. חלק מהחפצים שלינק משיג יכולים לאבד את עמידותם לאחר שימוש יתר ואף להישבר. חלק מהחפצים ניתנים לשדרוג בעזרת חומרים שנאספו ממפלצות שהובסו וכן משיטוט בעולם המשחק. בנוסף לשימוש בחומרים, על לינק לשלם מספר רופים (רופי - הכסף בעולם המשחק) במטרה לשדרג את חלק מהציוד שברשותו.
פיתוח

פיתוח המשחק החל בשנת 2006, לאחר שחרור המשחק "Twilight Princess (אנ')" עבור קונסולות הגיימקיוב וה-Wii. המשחק פותח על ידי Nintendo Entertainment Analysis & Development (אנ'), מחלקת הפיתוח בחברת נינטנדו. צוות הפיתוח נעזר בחברת Monolith Soft (אנ'). מפיק המשחק היה איג'י אונומה (אנ'), שלקח חלק בפיתוח משחקי הסדרה. השאלה העיקרית שעמדה בפניו הייתה האם צוות הפיתוח יכול ליצור משחק זלדה חדש בהתבסס על אלמנטים ומכניקות שהופיעו במשחק "Twilight Princess (אנ')". במאי המשחק היה הידאמרו פוג'יבאיאשי (אנ'), שקודם לכן עבד כעוזר במאי במשחק "Phantom Hourglass (אנ')" לקונסולת הנינטנדו DS. המשחק הנוכחי היה הפרויקט הראשון שלו שיוצר עבור קונסולות ביתיות. פוג'יבאיאשי החל לעבוד על המשחק מיד לאחר שסיים את "Phantom Hourglass" ובמקביל סייע בפיתוח המשחק "Spirit Tracks (אנ')". כשהפיתוח של "Spirit Tracks" הסתיים, פוג'יבאיאשי ושאר הצוות שולבו בפיתוח "Skyward Sword".
ביקורות

| אתר | ציון |
| --- | --- |
Metacritic: 93/100
1Up (אנ'): B+
Destructoid (אנ'): 9.5/10[דרוש מקור: לינק פגום]
Edge (מגזין) (אנ'): 10/10
Electronic Gaming Monthly (אנ'): 8.5/10[דרוש מקור: לינק פגום]
Eurogamer (אנ'): 10/10
Famitsu (אנ'): 40/40[דרוש מקור: לינק פגום]
Game Informer (אנ'): 10/10[דרוש מקור: לינק פגום]
GameSpot: 7.5/10
GamesRadar+ (אנ'): ארבעה וחצי כוכבים (מתוך חמישה)
GameTrailers (אנ'): 9.1/10
IGN: 10/10
Joystiq (אנ'): ארבעה וחצי כוכבים (מתוך חמישה)
Nintendo Power (אנ'): 9.5/10[דרוש מקור]
Official Nintendo Magazine (אנ'): 98%
VideoGamer.com: 10/10[דרוש מקור: לינק פגום]
הערות שוליים

1 2 3  WebCite query result, webcitation.org
↑  E3 2011: The Legend of Zelda: Skyward Sword Preview, GameSpot (באנגלית אמריקאית)
↑  Iwata Asks: The Legend of Zelda: Skyward Sword, Nintendo of Europe AG (באנגלית בריטית)
1 2  Richard George, Behind the Scenes of Zelda: Skyward Sword, IGN, ‏2011-11-11 (באנגלית)
↑  Craig Harris, E3 2010: Eiji Aonuma's "Trapped in the Zelda Cage", IGN, ‏2010-06-17 (באנגלית)
↑  The Legend of Zelda: Skyward Sword critic reviews, www.metacritic.com (באנגלית)
↑  The Legend of Zelda Skyward Sword Review for Wii from 1UP.com, web.archive.org, ‏2016-05-24
↑  The Legend Of Zelda: Skyward Sword review - Edge Magazine, web.archive.org, ‏2011-12-06
↑  "The Legend of Zelda: Skyward Sword Review". Eurogamer.net (באנגלית). 2011-11-11. נבדק ב-2024-03-28.
↑  The Legend of Zelda: Skyward Sword Review, GameSpot (באנגלית אמריקאית)
↑  GamesRadarCarolynGudmundson published, The Legend of Zelda: Skyward Sword review, gamesradar, ‏2011-11-11 (באנגלית)
↑  The Legend of Zelda: Skyward Sword: Reviews, Trailers, and Interviews, web.archive.org, ‏2011-11-17
↑  Richard George, The Legend of Zelda: Skyward Sword Review, IGN, ‏2011-11-11 (באנגלית)
↑  The Legend of Zelda: Skyward Sword review: Such great heights | Joystiq, web.archive.org, ‏2015-01-29
↑  Legend Of Zelda: Skyward Sword review - Official Nintendo Magazine, web.archive.org, ‏2011-11-14
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb16548937f (data)  LCCN: no2015132141  MusicBrainz work: de36f1f5-9dcc-4338-afef-4febfd8c28ca  VIAF: 202144647668980431921   WorldCat (עם VIAF): 202144647668980431921
בנדיקוט מדברי

| בנדיקוט מדברי |
| --- | --- |
 פוחלץ של בנדיקוט מדברי
מצב שימור
 נכחד נכחד (EX) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: בנדיקוטאים
משפחה:: בנדיקוטיים
סוג:: בנדיקוט
מין:: בנדיקוט מדברי
שם מדעי
 Perameles eremiana ‏ספנסר, 1897
תחום תפוצה


בנדיקוט מדברי (שם מדעי: Perameles eremiana), הוא מין כיסאי קטן בסוג בנדיקוט שהיה אנדמי למרכז יבשת אוסטרליה ונכחד מן העולם במהלך המאה ה-20. המין היה פעיל בשעות הלילה, ניזון מרמשים וצמחים, וחי בכיסי שיחים במדברות הצחיחים של היבשת. ההכחדה שלו מיוחסת לטורפים הפולשים שהובאו על ידי האדם ליבשת, ושינויים במשטרי האש של הילידים האבוריג'ינים.
טקסונומיה

הבנדיקוט המדברי תואר מדעית לראשונה בשנת 1897 על ידי הזואולוג האנגלי-אוסטרלי וולטר בולדווין ספנסר (אנ'), בהתבססו על דגימה מפוחלצת שנשלחה אליו מכתב אירופי שביקר באליס ספרינגס ואסף אותה במישור ברט בטריטוריה הצפונית. הדגימה המקורית נמצאת כיום במוזיאון הלאומי של מלבורן (ראו תמונה ראשית), והיא השריד היחיד שקיים ממין זה.
מעמדו של הבנדיקוט המדברי בתור מין עצמאי אינו ודאי: הוצע בעבר שהוא מייצג אוכלוסייה מדברית ייחודית של בנדיקוט סרוג מערבי, אולם הדעה המקובלת כיום היא שמדובר במין עצמאי, וכך ההתייחסות אליו בארגוני שימור בינלאומיים. לבנדיקוט המדברי היו מספר שמות מקומיים בשפה האבוריג'ינית כמו "מולגוארקרה" באזור אליס ספרינגס ו"אויורה" בשארלוט ווטרס. שמו הנפוץ מתייחס לבית גידולו הצחיח במרכז היבשת, והוא מכונה גם בנדיקוט כתום-גב או וואלייה באזור וורברטון באוסטרליה המערבית.
תיאור

הבנדיקוט המדברי היה כיסאי קטן עד בינוני. מבנה גופו היה קומפקטי וגוצי, עם ראש גדול, צר ומחודד שנועד לחיטוט בחול, וזנב שעיר ודקיק שהיה ארוך יחסית למינים בסוג. פלג גופו האחורי היה רחב מהקדמי, ותנועתו הייתה דומה לארנב. הגפיים היו דקיקות וקטנות, כאשר האחוריות היו ארוכות יותר בדומה לקנגוראים, עם אצבעות סינדקטיליות. בכפותיו הזעירות של הבנדיקוט היו טפרים ארוכים וחדים ששימשו אותו לחפירה בחול.
לבנדיקוט המדברי היו מספר התאמות לסביבה הצחיחה: אוזניים ארוכות וגדולות יחסית לקירור, כפות שעירות ופרווה צבעונית שנועדה להתמזג עם הנוף הכתום-צהוב של המדבר. אורך ראשו וגופו של הבנדיקוט היה 18–28 סנטימטרים ואורך זנבו 7–13 סנטימטרים; מסת גוף הייתה בסביבות 250 גרם. לבנדיקוטית היה כיס עם 8 פטמות שנפתח לאחור כדי למנוע חדירת חול לתוכו במהלך החפירה.
הפרווה של המין הייתה קצרה, גסה וזיפית. צבעה בצד העליון היה כתום או אדמוני בניגוד לצבע החדגוני אצל מרבית הבנדיקוטים, והיא הפכה ללבנבנה בצד התחתון של הגוף ובמותניים. הפרווה הכתומה הייתה חצויה בפלג הגוף האחורי על ידי פס או זוג פסים שחרחרים דהויים, ולאורך הגב היה לעיתים פס כהה דהוי. הראש היה צבוע בכתמתם או אדמדם, והלחיים, הסנטר והלוע היו לבנים. האוזניים היו אפורות, או מוכתמות בכתום ולבן. הזנב היה כהה בצידו העליון ולבן בצידו התחתון.
תפוצה וביולוגיה

הבנדיקוט המדברי היה אנדמי למרכז אוסטרליה. טווח התפוצה שלו השתרע על משולש הגבולות של הטריטוריה הצפונית, אוסטרליה הדרומית ואוסטרליה המערבית, והוא היה מצוי במדבר החול הגדול, מדבר טאנאמי ומדבר גיבסון. ייתכן שטווח התפוצה ההיסטורי המשיך ממדבר טאנאמי מערבה עד לחוף הצחיח של מערב אוסטרליה בין ברום לפורט הדלנד. בית הגידול שלו היה דיונות ומישורי חול צחיחים עם כיסי עשב ספיניפיקס ושיחים. אין מידע אודות אורח חייו של המין וסביר להניח שהרגליו דמו לבנדיקוט סרוג מערבי ולבנדיקוט זהוב.
הבנדיקוט היה פעיל לילה, ובילה את שעות היום בשינה במקלט מוצל. לרוב, היה מדובר בקן מרופד בעשב ששכן במחילה לא ארוכה שהבנדיקוט חפר באדמה מתחת לשיח או כדור ספיניפיקס. במהלך הלילה, הבנדיקוט נבר וחפר בחול כדי למצוא מזון, והותיר אחריו סימני טפרים וחורים קטנים.
התזונה שלו אינה ידועה בוודאות, אך נראה שהיא כללה בעיקר טרמיטים, נמלים וזחלים ואולי גם עשבים. הילידים האבוריג'ינים נהגו ללכוד את הבנדיקוט על ידי חסימת הכניסה לקן עם הרגל ושליפתו עם היד מתוכו. הבנדיקוטית הייתה ממליטה שגר של 2–4 ולדות, אותם נשאה בכיס לתקופה קצרה.
הכחדה

אוכלוסיית הבנדיקוט המדברי החלה להתכווץ במהירות בראשית המאה ה-20 עד שנכחדה מן העולם; הצניחה במספרים נבעה ככל הנראה מהכנסת טורפים לא-ילידים ליבשת על ידי האדם, בפרט שועל אדום וחתול הבית שגרמו להכחדת יונקים מדבריים רבים. גורם נוסף שהוביל לירידה, הוא העקירה הכפויה של ילידים אבוריג'ינים מהאזור על ידי המתיישבים הלבנים; כתוצאה מכך, הופסקו השריפות המבוקרות שחידשו את הצמחייה ויצרו גומחות אקולוגיות, והצמחייה המדברית החלה להתייבש עד שהושמדה בשריפות עונתיות גדולות. התפשטות הארנבונים הובילה גם היא לפגיעה בבית הגידול ולדלדול במשאבי מזון וייתכן גם שהבנדיקוטים נדבקו מהארנבונים במחלות לא-מקומיות.
הבנדיקוט האחרון הידוע ממין זה נאסף בשנת 1943 במסלול הבקר (Canning Stock Route) באוסטרליה המערבית ומאז המין לא נצפה שוב. עדויות של אבוריג'ינים מצביעות על כך שהמין נעלם בין 1940 ל-1960, ויש דיווח לא מאומת על בנדיקוט מדברי שניצוד בסוף שנות ה-60 באזור אגם מאקאיה בטריטוריה הצפונית. מכיוון שחלפו למעלה מ-50 שנה ללא צפייה בפרט החי, הרשימה האדומה של IUCN מסווגת את הבנדיקוט המדברי כמין נכחד (EX). מלבד הבנדיקוט המדברי, באותה תקופה נכחדו מסדרת הבנדיקוטאים המינים בנדיקוט רגלי-חזיר ובילבי זוטר מסיבות דומות, כמו גם מינים מדבריים נוספים מסדרת הקנגוראים.
הערות שוליים

↑  בנדיקוט מדברי באתר הרשימה האדומה של IUCN
איור אוזן וכף רגל של בנדיקוט מדברי. נוצר על ידי וולטר ספנסר שתיאר את המין.
נוף אופייני לבית גידולו של הבנדיקוט המדברי.
דמוקרטיה לא ליברלית

ויקטור אורבן (ימין) וולדימיר פוטין (שמאל) בשנת 2015. שניהם נחשבים למנהיגים אוטוריטרים ב"דמוקרטיות לא ליברליות".
דמוקרטיה לא ליברלית או דמוקרטיה א-ליברלית (באנגלית: Illiberal democracy) הוא מונח המתאר משטר סמכותני שבו נערכות בחירות, אולם לאזרחים במדינה אין חירויות אזרחיות בסיסיות, שלא כמו ב"דמוקרטיה מהותית".
המונח הופיע בספר שפורסם ב-1995 "Towards illiberal democracy in pacific asia", ספר שטען כי בניגוד לחזון "קץ ההיסטוריה" האופטימי של פרנסיס פוקויאמה. האזור של דרום ומזרח אסיה אינו מתכנס לדמוקרטיה ליברלית בסגנון המערב אלא קיבל תפנית לא ליברלית. הפילוסוף הפוליטי דניאל א' בל תרם לספר פרק על הקונפוציאניזם כמציע גישה אלטרנטיבית, לא ליברלית, לדמוקרטיה. המונח דמוקרטיה לא ליברלית זכה בהמשך לפופולריות בעקבות מאמר מאת פריד זקריה משנת 1997, כמונח ביקורתי לתיאור תופעת היחלשות ההגנה על זכויות אדם בסיסיות במדינות שבעבר נחשבו דמוקרטיות.
ישנן מדינות רבות שאינן ניתנות לסיווג ברור בין מדינות "חופשיות" ל"לא חופשיות", ונמצאות על הטווח בין דמוקרטיה לבין אנטי-דמוקרטיה. ישנם תאורטיקנים הטוענים כי דמוקרטיה לא ליברלית היא לא דמוקרטית מיסודה ולכן מעדיפים מונחים כגון "אוטוריטריזם", "אוטוקרטיה אלקטורלית", "סמכותנות אלקטורלית", "סמכותנות תחרותית", "לֶגָלִיזְם סמכותני", או "סמכותנות רכה". בדומה לכך, ההיסטוריון הישראלי יעקב טלמון טבע כבר בשנות החמישים את המונח "דמוקרטיה טוטליטרית" לתיאור מדינות שהן בעלות הליכים דמוקרטיים, אך מונעות פלורליזם.
שליטי דמוקרטיות לא ליברליות עשויים להתעלם או לעקוף מגבלות חוקתיות בכוחם, ולהוביל הלכה למעשה ל"הפיכה עצמית". מנהיגם אלו גם נוטים להתעלם מרצון המיעוט, מה שהופך את הדמוקרטיה לבלתי ליברלית. בחירות בדמוקרטיה לא ליברלית לעיתים קרובות עוברות מניפולציה כלשהי, ומשמשות כדי להכשיר את השליטים, ולא כדי לבחור את המנהיגים וקובעי המדיניות במדינה בפועל. מדינה בעלת סממנים דמוקרטיים לכאורה הפוגעת בשוויון בין האזרחים ובזכויות האדם קרויה דמוקרטיה חלולה.
ביקורת

הפילוסוף הגרמני יאן-ורנר מולר, מומחה למשטרים דמוקרטיים מאוניברסיטת פרינסטון, טוען כי דמוקרטיה לא ליברלית היא בגדר סתירה וכי לא תיתכן דמוקרטיה מודרנית שתגביל את "חופש הדיבור וההתאספות, את הפלורליזם בתקשורת או את ההגנה על מיעוטים". מולר כותב כי בעוד המונח שימש במקור כלי לביקורת, פוליטיקאים פופוליסטים אימצו אותו כמייצג אידאולוגיה לגיטימית לכאורה.
המושג "דמוקרטיה לא-ליברלית" נולד מהתפכחות. בימים העליזים שלאחר נפילת הקומוניזם שלטה, לפחות במערב, מעין אופטימיות דמוקרטית. "קץ ההיסטוריה" הושג, לכאורה, ונדמה היה כי הדמוקרטיה ושלטון החוק ילכו תמיד יד ביד. אך עד מהרה התברר כי אוכלוסיות בוחרים ברחבי העולם, במדינות שיצאו זה לא כבר לעצמאות, מצביעות למועמדים המנצלים את כוחם לדיכוי מיעוטים ולפגיעה בזכויות יסוד. המסקנה הייתה ברורה: דמוקרטיה גרידא, במובן של קיום בחירות חופשיות, אינה מספיקה. נדרש גם חיזוק הליברליזם, כלומר הגנה על מיעוטים ועל חירויות האזרח של הפרט.

בשנים האחרונות, פוליטיקאים כמו ראש הממשלה ההונגרי ויקטור אוֹרבן והמנהיג הטורקי רג'פּ טאיפּ ארדואן הפיחו חיים חדשים במונח "דמוקרטיה לא-ליברלית", והפכו אותו ממונח ביקורתי לאידיאל חיובי. ארדואן, המדגיש ערכי מוסר אסלאמיים מסורתיים, החל להציג עצמו כ"דמוקרט שמרן". אורבן, בנאום שנוי במחלוקת שנשא בשנת 2014, הכריז על שאיפתו לכונן בהונגריה "מדינה לא-ליברלית". כעבור שנה, בהקשר של משבר הפליטים, הכריז אורבן על סוף העידן שכינה "בְּלה-בְּלה ליברלי" וחזה כי אירופה כולה תאמץ את חזון הפוליטיקה "הנוצרית והלאומית" שלו.
שלמה אבינרי כתב במאמר משנת 2018 כי:
כאשר אורבן מכנה את גישתו "דמוקרטיה לא ליברלית" הוא כמובן מעוות את עצם משמעותה של הדמוקרטיה. הדמוקרטיה המודרנית – בניגוד לדמוקרטיה הקלאסית כמו זאת שהייתה באתונה, שהוציאה להורג ברוב קולות באספת עם את סוקרטס – מודעת היטב לסכנה של עריצות הרוב ולכן הקימה מוסדות מתווכים: מסגרות חוקתיות, ריבוי מפלגות, בתי משפט, עיתונות הנהנית מחופש דיבור וביקורת. אלה מאזנים בין החלטות הרוב לשמירה על זכויות המיעוטים. הסתמכות בלעדית על עקרון הרוב היא המבדילה בין פופוליזם לדמוקרטיה.