stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
וי פור ונדטה
רקע עלילתי > V פועל בשתי חזיתות

החזית מול השלטון - היא חזית אלימה של טרור אמיתי שמשמשת לא רק כמרידה פוליטית אלא גם כנקמה אישית. V נושא עמו טרגדיה אישית הקשורה ישירות לדמויות המפתח בממשל ובחברה שהיא יצרה, אשר משמשים מטרה למעשי הטרור והאלימות שלו ומשתלבים היטב במלחמתו בשלטון.
החזית מול העם - V משתמש בתיאטרליות רבה באמצעים שונים כגון: רטוריקה, פסיכולוגיה וסימבוליזם - הוא הופך את דמותו לסמל מסחרי ו"נכנס לכל בית", כל זאת במטרה לעורר את העם למרוד בדרך החיים שנכפתה עליהם. V משחרר את העם רק במובנים הפיזיים ומשאיר להם לעשות את המהפך האמיתי מתוך אמונה כי חופש אמיתי הוא קודם כל חופש במחשבה ומהפכה אמיתית חייבת לבוא מהעם ולא להיכפות עליו.
אלן מור אמר על נושא זה: "למיטב הבנתי, שני הקצוות בפוליטיקה הם לא שמאל וימין. למעשה, אלה ייצגו שתי גישות לסדר חברתי לאחר המהפכה התעשייתית, אבל אנחנו כבר מזמן עברנו את המהפכה התעשייתית של המאה ה-19 והמאה ה-20. לדעתי, שני הקצוות המוחלטים הם אנרכיזם ופשיזם."
אזכורים ומוטיבים

עלילת הנובלה הגרפית מתכתבת עם יצירות קלאסיות מגוונות ומאופיינת בסימבוליקה חזקה המשתמשת בעולם דימויים רחב השואף מההיסטוריה והספרות העולמית.
אזכורים ומוטיבים > דמותו של V

דמותו של V לוקחת השראה רבה מדמויות הרואיות קלאסיות כמו רובין הוד, זורו, ובמיוחד דמותו הטרגית של גיבור הרומן הקלאסי פנטום האופרה. לדוגמה:
V מתגורר בגלריית הצללים, המקבילה למאורת הפנטום.
V, כמו הפנטום, המסתתר בצללים, חי תחת שם בדוי ועוטה מסכה.
V, כמו פנטום האופרה, חוטף את הבחורה אל מחבואו ובהמשך "כולא" אותה. גם הוא מנהל איתה יחסי אהבה-שנאה המוכתבים על ידי שני כוחות מנוגדים - הכמיהה שלו לקרבה וההכרח שלו בריחוק.
V נוהג לחרות את סמלו, האות V באמצעות סכינו בתוך כרזות הממשל, מנהג המקביל לנוהגו של זורו לחרוט את האות Z בכל מקום בו הוא נוכח.
אזכורים ומוטיבים > סוסאן ושלטונו

סוסאן ושלטונו מזכירים במובנים רבים את ספרו של ג'ורג' אורוול "1984": הוא מפעיל אמצעי שליטה שונים על הציבור כגון משטרה חשאית, תחנת רדיו לאומית שמשדרת שידורי תעמולה ועוצר על האזרחים בשעות הלילה.
סוסאן מעלה את מפלגתו לשלטון בצורה המזכירה את עליית המפלגה הנאצית. הוא מנצל את סערת הרוחות הציבורית שמשתוללת על רקע המלחמה וסוחף אחריו את דעת הקהל על ידי ארגון טרגדיה לאומית, בדומה למקרה שריפת הרייכסטאג על ידי המשטר הנאצי, הגובה קורבנות רבים אך קונה תמיכה אדירה בקרב ציבור הבוחרים.
אזכורים ומוטיבים > מוטיב ה-V

ישנם אזכורים רבים לאות V ולמספר 5 (V בספרות רומיות):
5 November - ה-5 בנובמבר הוא תאריך משמעותי והיסטורי בתולדות אנגליה שזוכה למספר אזכורים ב-V for Vendetta. ב-5 בנובמבר 1605 נערך טקס פתיחת הפרלמנט הבריטי. גאי פוקס תכנן להתנקש במלך ג'יימס הראשון על ידי פיצוץ הפרלמנט.
תא מספר 5 (בספירה הרומית V)- היה תאו בכלא של האדם אשר שנים אחר כך אימץ את השם V. הוא, כמו שאר האסירים, היה שפן ניסוי בניסוי ביוכימי שנערך שם. שאר האסירים לא הצליחו לעמוד בניסוי, הם חלו אנושות וגססו ודלת תאם סומנה ב-X.
V.- הוא ספרו של הסופר האמריקאי תומאס פינצ'ון אותו קוראת הדמות המכונה V.
פרקי הסיפור – שמות כל הפרקים (38 במספר) מתחילים באות V.
Virginia Rose - הוא השם של זן הוורדים אשר V משאיר על "קורבנותיו".
Vendetta - שם הקומיקס, הסיפור והסרט הם V for Vendetta, בספרדית משמעותה של המילה Vendetta היא נקמה, או נקמת דם.
אזכורים ומוטיבים > חידת זהותו של V

זהותו של V לא נחשפת במהלך היצירה, והכוונה היא להשאיר את הקורא עם שאלות רבות שנשארות פתוחות כחומר למחשבה: האם הוא שפוי או מטורף, גיבור או נבל. כראיה לכך בוחר אלן מור להשתמש בדמותו השנויה במחלוקת של המהפכן גאי פוקס ובמזימת אבק השרפה והופך אותם לסמלים של V.
אלן מור אמר בנושא זה: "השאלה המרכזית היא - האם הוא צודק, או שהוא מטורף? מה אתה, הקורא, חושב על זה? פתאום הבנתי שזה הפתרון האנרכיסטי המושלם. לא רציתי להגיד לקוראים מה לחשוב, אלא רק לגרום להם לחשוב, ובמיוחד לחשוב על האלמנטים הקטנים האלה שלכאורה נראים קטנים אבל הם חוזרים על עצמם באופן קבוע לאורך ההיסטוריה."
המסקנה הסופית של אייווי, אשר חותמת את הסיפור, היא שלא זהותו חשובה אלא הרעיונות שהוא מייצג, או כמו ש-V מיטיב לנסח זאת לאחר שהוא גובר על קבוצת חיילים חמושים המרוקנים עליו את מחסניות נשקם - "מאחורי המסכה הזאת יש יותר מאדם, מאחורי המסכה הזאת יש רעיון, ורעיונות הם חסיני כדורים".
הסרט

הקומיקס וי פור ונדטה עובד לסרט בשנת 2006 בידי האחיות וצ'אוסקי (אנדי ולארי) שכתבו את התסריט וג'יימס מקטיג שביים. בסרט כיכבו נטלי פורטמן והוגו ויבינג.
אלן מור התנער מהסרט, ואמר: "היוצרים ניסו להתאים את העלילה לעידן בוש, אבל פחדו לעשות סאטירה פוליטית אמיתית על הארץ שלהם... זו פנטזיה מאכזבת, מתסכלת ובמיוחד חסרת אומץ על מישהו בעל ערכים אמריקאיים ליברליים, שנלחם בממשל נאו-שמרני. זה לא היה הנושא של הסיפור המקורי - הוא היה על פשיזם, על אנרכיזם, הוא היה בכלל על אנגליה."
הסרט > הבדלים בין הסרט לקומיקס

הסיפור המקורי שמתרחש בשנת 1997 עבר לשנת 2020.
ביצירה המקורית קיימת באנגליה מלכה, עובדה שהושמטה מהסרט.
בסרט הסיעה הפשיסטית Norsefire נבחרה בהליך דמוקרטי.
שמו של הקנצלר בסרט שונה ל"סאטלר" (Sutler) שהוא שילוב של השם המקורי של הדמות Susan עם השם היטלר.
הממשל בסרט הוא נגד הומוסקסואלים ומוסלמים ובקומיקס הוא גם נגד שחורים ויהודים.
דמותה של אייווי הפכה מנערה לאישה צעירה, עוזרת הפקה בערוץ הטלוויזיה הממשלתי British Television Network (או BTN).
דמותו של גורדון הפכה למנחה תוכנית אירוח באותו ערוץ.
הערות שוליים

↑  https://www.listchallenges.com/forbidden-planets-50-best-graphic-novels
חברי קבוצת אנונימוס מוחים חובשים מסיכות גאי פוקס בהפגנה נגד סיינטולוגיה בלונדון, 2008
ויולט ודייזי הילטון

| --- | --- |

 לידה:  5 בפברואר 1908 סאסקס, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  ינואר 1969 (בגיל 60)
 מקום קבורה:  Forest Lawn West Cemetery 
 
ויולט ודייזי הילטון בילדותן
ויולט ודייזי הילטון (באנגלית: Violet and Daisy Hilton;‏ 5 בפברואר 1908 - ינואר 1969) היו שחקניות ואמניות מופעי שוליים ומופעי וודוויל בארצות הברית בשנות ה-30. השתיים התפרסמו במיוחד בעקבות סיפור חייהן כתאומות סיאמיות.
ראשית חייהן

ויולט ודייזי נולדו בברייטון, סאסקס, אנגליה, ב-5 בפברואר 1908. אמן, שלא הייתה נשואה, הייתה קייט סקינר, מוזגת במקצועה. השתיים היו תאומות סיאמיות מחוברות באזור המותן, הישבן והירך. אף על פי שמחזור הדם שלהן היה משותף, לא היו להן איברים חיוניים משותפים. מעסיקתה של סקינר, מארי הילטון, שגם סייעה לה בזמן הלידה, ראתה פוטנציאל עסקי בילדות, ולמעשה קנתה אותן מאמן ולקחה אותן תחת חסותה.
לפי האוטוביוגרפיה שכתבו התאומות, מארי הילטון, בעלה ובתה שלטו בהן ביד נוקשה והרבו להתעלל בהן פיזית; הם הכריחו אותן לקרוא למארי "הדודה לו" ("Auntie Lou") ולבעלה "סר". כמו כן, הם אימנו אותן בשירה ובריקוד בניגוד לרצונן ומנעו מהן חיים שלווים ורגילים וחופש תנועה.
ד"ר ג'יימס אוגוסטוס רות', שהיה הרופא האחראי בעת הלידה, סיפק בשנת 1911 תיאור רפואי של לידתן ותיאור של התאומות לכתב העת המדעי British Medical Journal.‏. הוא ציין כי לאחר הלידה, שקלה האגודה הרפואית-כירורגית של סאסקס את האפשרות לבצע ניתוח הפרדה של התאומות, אך אפשרות זו נפסלה פה אחד מכיוון שהסברה והפחד היו שהפרדתן תוביל למוות ודאי של אחת מהן לפחות. כמו כן, הוא ציין כי ויולט ודייזי היו התאומות הסיאמיות הראשונות שנולדו בבריטניה ושרדו במשך יותר מכמה שבועות ספורים.
פרסום

האחיות החלו את הקריירה שלהן בעולם הבידור בסיבובי הופעות בבריטניה, בגיל שלוש, תחת שם הבמה "התאומות המאוחדות" ("The United Twins"). מארי הילטון לקחה אותן לסיבובי הופעות בגרמניה, אוסטרליה וארצות הברית. כפי שנהוג במופעי שוליים בקרקס, ההופעה לוותה בסיפור בדיוני שהומצא לגבי קורות חייהן של התאומות. מנהליהן של התאומות לקחו מהן את כל הכסף שהרוויחו, כך שלמעשה היה זה ברור כשמש שהאחיות נוצלו בניגוד לרצונן רק משום היותן תאומות סיאמיות. בשנת 1926 ארגן בוב הופ מופע שנקרא "Dancemedians" ("הרקדניות-קומיקאיות"), בכיכובן של האחיות הילטון, שרקדו במופע בקטע ריקוד.
כאשר מארי הילטון נפטרה בבירמינגהאם, אלבמה, השתלטו בתה ובעלה על תחום הניהול המקצועי של התאומות. הם החליטו שהשתיים ייקחו הפוגה מסוימת מהופעה בפני הקהל, על מנת שיתאמנו במוזיקת ג'אז. עד לתחילת שנות ה-30, התגוררו התאומות באחוזה בסן אנטוניו, טקסס.
ב-1931 אזרו האחיות אומץ להתאונן על היחס הנצלני, האלים והכפייתי שהופגן כלפיהן, ותבעו את מנהליהן. האחיות הצליחו כך להשתחרר מהחוזה עמם ולזכות בתשלומי פיצויים בסך 100,000$.. הן עזבו את מופעי השוליים ועברו למופעי הוודוויל, שבהם הופיעו במופע מקורי משלהן, "הרביו של האחיות הילטון". דייזי צבעה את שיערה לבלונד, והאחיות החלו ללבוש בגדים שונים כדי להקל על ההבחנה ביניהן. האחיות ניהלו כמה מערכות יחסים, ניסו כמה ניסיונות כושלים להשיג רישיון להינשא וחוו כמה נישואים קצרים שלא צלחו ולא הובילו להקמת משפחה עבור ויולט ועבור דייזי. בשנת 1932, הופיעו התאומות בתפקיד עצמן בסרט "פריקס". בשנת 1951, הן הופיעו בסרט Chained for Life, סרט ניצול המבוסס באופן רופף על חייהן.
שלהי חייהן

ההופעה הציבורית האחרונה של האחיות הייתה ב-1961 בקולנוע דרייב אין בשארלוט, קרוליינה הצפונית. המנהל המקצועי שלהן נטש אותן בשארלוט, וללא כל אמצעי תחבורה או הכנסה, הן נאלצו להישאר במקום ולמצוא עבודה במכולת בקרבת מקום, עבור שכר נמוך אך מספיק לחיים רגילים.
ב-4 בינואר 1969, לאחר שלא הגיעו לעבודתן מבלי להודיע, דיווח על כך הבוס שלהן למשטרה. התאומות נמצאו מתות בביתן, ונתיחה שלאחר המוות הראתה ששפעת הונג קונג במצב מתקדם וסופני שלא אובחנה לפני כן, היא זו שהביאה למותן. לפי חקירת זיהוי פלילי, דייזי מתה ראשונה. ויולט הצליחה לשרוד בין יומיים לארבעה ימים לאחריה אך נאלצה לסבול בזמן הזה גם מהפרעות בתפקוד מחזור הדם המשותף של השתיים. האחיות נקברו בבית הקברות פורסט לוון וסט.
מורשת

ב-1989 הושק המחזמר Twenty Fingers Twenty Toes ("עשרים אצבעות עשרים בהונות") מאת מייקל דנסיקר ובוב ניגרו; הראשון גם הלחין וחיבר מוזיקה ותמלילים בהתאמה. המחזה הוצג בהצגת בכורה בתיאטרון WPA ובסך הכל הוצג 35 פעמים. התסריט של המחזה זמין בספרייה הציבורית של ניו יורק לאמנויות הבמה. תחילה הציג המחזה תיאור מהימן של ראשית חייהן של התאומות, אך לאחר מכן נוספה למחזה, מסיבה לא ברורה, עלילה בדיונות לחלוטין, לפיה מנהליהן של הבנות החליטו להפרידן בניתוח בבגרותן.
ב-1997, הוצג לראשונה, בברודוויי, המחזמר "Side Show", שמתבסס באופן רופף על חייהן של התאומות. תמלילי השיר נכתבו על ידי ביל ראסל והמוזיקה מאת הנרי קריגר. המחזה זכה לארבע מועמדויות לפרס טוני.
הערות שוליים

↑  Rooth JA (בספטמבר  1911). "The Brighton united twins". Br Med J. 2 (2647): 653–654. doi:10.1136/bmj.2.2647.653. PMC 2332195. PMID 20765808. {{cite journal}}:  (עזרה)
1 2 3  Jensen, Dean. The Lives and Loves of Daisy and Violet Hilton: A True Story of Conjoined Twins, Berkeley, CA:  Ten Speed Press, 2006. ISBN 978-1-58008-758-2
| --- | --- |
בקרת זהויות :  SNAC: w6cc20kd 
כרזת פרסום למופע הוודוויל של האחיות הילטון
זורפיה

| --- | --- |

 סוג:  אתר אינטרנט 
 תקופת הפעילות:  2003–הווה (כ־21 שנים) 
 www.zorpia.com
 
זורפיה (באנגלית: Zorpia) היא רשת חברתית מקוונת הפופולרית בעיקר בהודו ובסין, המשתמשת בשיטות לא אתיות כגון דואר זבל, הונאה והתחזות על מנת לצרף משתמשים חדשים.
החברה, שנוסדה בדצמבר 2003 בידי ג'פרי נג, ממוקמת בהונג קונג ומורכבת מצוות המונה כ-30 עובדים.
זורפיה ידועה לשימצה בשליחת "מסרים אישיים" חוזרים ונשנים לאנשים שאינם רשומים באתר, על ידי שימוש לא הוגן ברשימות תפוצה, הנאספות על ידי לחיצה על קישורים בהודעות, המזמינות את הנמען לקרוא הודעה שנשלחה לו כביכול על ידי אדם המופיע ברשימת התפוצה שלו.
וייטקונג

| --- | --- |
דגל ארגון "חזית השחרור הלאומית" (NLF)דגל ארגון "חזית השחרור הלאומית" (NLF)
 תקופת הפעילות:  1960–1976 (כ־16 שנים)
 אידאולוגיה:  Ho Chi Minh Thought, Vietnamese nationalism, socialist patriotism, לאומיות שמאלנית, מרקסיזם-לניניזם, אנטי-אימפריאליזם 
 מטה:  Memot District, Lộc Ninh 
 אזורי פעילות:  הודו-סין 
 מדינה:  וייטנאם 
 הקודם:  וייט מין 
 הבא:  Vietnamese Motherland Front 
 בעלי ברית:  צפון וייטנאם צפון וייטנאם
 מתנגדים:  ארצות הברית ארצות הברית צרפת צרפת
 קרבות:  מתקפת טט
 
וייטקונג (VC) הוא הכינוי שניתן בארצות הברית לארגון "החזית הלאומית לשחרור דרום וייטנאם" (NLF), שהוקם ב-1960 ולחם יחד עם צפון וייטנאם נגד דרום וייטנאם והצבא האמריקני במהלך מלחמת וייטנאם, במטרה לאחד את וייטנאם בשלטון קומוניסטי. משמעות הביטוי "וייטקונג" בשפה הווייטנאמית - "קומוניסטים וייטנאמים".
הארגון הוקם כגוף עצמאי לחלוטין, אך בעקבות הסלמת המלחמה נגד הצבא האמריקני נקלטו בו קצינים רבים מצבא צפון וייטנאם, והחל ביניהם שיתוף פעולה הדוק. הארגון נתמך על ידי ממשלת הצפון, התמקד בלחימה זעירה (גרילה) בתוך דרום וייטנאם, והפעיל תשתית של משתפי פעולה בכפרים. לוחמי הארגון לבשו ביגוד אזרחי ופעלו בקרב האוכלוסייה האזרחית, במטרה להקשות על הצבא האמריקני לאתר אותם ולפגוע בהם.
התחמושת והאספקה ללוחמי הווייטקונג הגיעו מצפון וייטנאם בשיירות שעברו ב"נתיב הו צ'י מין", דרך הג'ונגלים ובשטח קמבודיה. בנוסף לכך נחפרה רשת של מנהרות ברחבי דרום וייטנאם, שבהן התחבאו אנשי הווייטקונג לאחר התקפותיהם.
ב-30 בינואר 1968 השתתפו לוחמי הווייטקונג במתקפת הטט שהובילה צפון וייטנאם, ואשר כללה התקפות גרילה על כל מחוזות דרום וייטנאם.
אחרי נסיגת האמריקנים מסייגון בשנת 1975 וכיבושה בידי הצפון, הארגון שלט בדרום וייטנאם עד לאיחודה הרשמי עם הצפון הקומוניסטי בשנת 1976.
יחידות עיקריות

חיל השחרור - הכוח הלוחם העיקרי. אורגן במסגרות גדודיות, והיה חמוש בנשק מתקדם מתוצרת ברית המועצות וסין.
מיליציות מקומיות – יחידות תשתית שפעלו באזורים מוגדרים. חלק מחיילי המיליציות גויסו באופן חלקי לתפקידי משמר, קישור, מודיעין, העברת אספקה ועוד. ביחידות אלה הושם דגש על חינוך פוליטי, ובמסגרתו נערכו כנסים בהם נאמו מפקדי וייטקונג וראשי הארגון.
צבא הפעילים – אזרחים הפעילים בזרוע המדינית בתפקידי גבייה, פיקוח, ארגון וגיוס. כל הפעילים היו חברי המפלגה הקומוניסטית של דרום וייטנאם.
ראו גם

מלחמת וייטנאם
צפון וייטנאם
דרום וייטנאם
הערות שוליים

↑  HISTORYNET, Vietnam War(הקישור אינו פעיל)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265008405171  BnF: cb11960375t (data)  GND: 2036190-7  ISNI: 0000 0001 2171 0755  LCCN: n83171695  NKC: kn20020322412  SUDOC: 02759811X   WorldCat (עם LCCN): n83-171695 
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה צבאית ובנושא וייטנאם. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
לוחם וייטקונגי נושא רובה AK-47 (התמונה צולמה במהלך חילוף שבויי מלחמה)
ולדיסלב טרנובסקי

| --- | --- |

דיוקן מ-1877 מאת מאוריצי גוטליב
 לידה:  4 ביוני 1836 Wróblewice, האימפריה האוסטרית
 פטירה:  19 באפריל 1878 (בגיל 41) על הספינה ,בקרבת סן פרנסיסקו, ארצות הברית
 שם במה:  Ernest Buława 
 מוקד פעילות:  האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 תקופת הפעילות:  מ-1844 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה היגלונית, הקונסרבטואר של פריז 
 סוגה:  המוזיקה הקלאסית בתקופה הרומנטית 
 שפה מועדפת:  פולנית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 
ולדיסלב טרנובסקי (בפולנית: Władysław Tarnowski; 4  ביוני 1836 – 19  באפריל 1878) היה מלחין ופסנתרן פולני מהתקופה הרומנטית; סופר ומשורר.
הוא היה נכד של ולריה טרנובסקה.
רשימת יצירות > מוזיקה קאמרית

רביעיית מיתרים (שני כינורות, ויולה וצ'לו) (Quatuor (Rémajeur) pour 2 Viol., Viola et Violoncelle), 1874
(Fantaisie quasi Sonate pour Piano et Violon), 1874
(Au Souvenir d’un ange), 1875.
יצירות ספרותיות > דרמות

יצחק (Izaak), 1871
(Karlińscy), 1874
ג'יין גריי (Joanna Grey), 1874
זבודובסקי (אי)

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  האוקיינוס האטלנטי 
 קואורדינטות:  56°18′S 27°35′W﻿ / ﻿56.3°S 27.58°W﻿ / -56.3; -27.58
 שטח:  14.7 קילומטר רבוע
 אורך:  4.4 קילומטר
 רוחב:  3.8 קילומטר
 גובה מרבי:  Mount Asphyxia
 נתונים מדיניים
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 אוכלוסייה:  0
 אזור זמן:  UTC-4
 על שם:  Ivan Zavadovsky 
 תאריך גילוי:  דצמבר 1819 
  (למפת איי ג'ורג'יה הדרומית ואיי סנדוויץ' הדרומיים מוגדלת) קינג אדוארד פוינט גריטוויקן איי ויליס אננקוב קופר פרינס אולף הארבורזבודובסקי(למפת איי ג'ורג'יה הדרומית ואיי סנדוויץ' הדרומיים רגילה) קינג אדוארד פוינט גריטוויקן איי ויליס אננקוב קופר פרינס אולף הארבורזבודובסקי
 
האי זָבוֹדוֹבְסְקי (Zavodovski Island) הוא אי וולקני בתת-הקבוצה איי טראוורסיי של איי סנדוויץ' הדרומיים. הוא נמצא 350 ק"מ דרומית-מזרחית לאיי ג'ורג'יה הדרומית. זו הנקודה הצפונית ביותר של איי סנדוויץ' הדרומיים והקרובה ביותר לג'ורג'יה הדרומית.
האי משמש מושבת קינון לכמיליון זוגות של פינגוויני רצועת-הסנטר, הגדולה ביותר מלבד אנטארקטיקה.
היסטוריה

האי זבודובסקי התגלה וכונה על ידי חוקר אנטארקטיקה הרוסי פביאן גוטליב פון בלינגסהאוזן בערב חג המולד 1819. בלינגסהאוזן קרא לו על שם לוטננט איוון זבודובסקי, שהיה רב החובל של ספינתו, אוניית הקרב "ווסטוק" של הצי הרוסי האימפריאלי.
התפרצות וולקנית זוהתה על האי ב-2 במאי 2012, אם כי ממדיה אינם ידועים.
הר הגעש שעל האי התפרץ שוב במרץ 2016; עד יולי, התכסה בין שליש למחצית שטח האי באפר, שסיכן את מושבות הפינגווינים.
גאוגרפיה

האי נקי ברובו מקרחונים. רוחבו כ-5 ק"מ והוא מתרומם עד 55 מ' מעל פני הים. הקצה הדרום-מערבי הוא Fume Point (נקודה עשנה), שצפונית-מזרחית לו מתנשא Noxious Bluff (צוק רעיל) ולשון היבשה הדרומית-מערבית היא פאסיפיק פוינט. הכף המזרחי ביותר הוא Pungent Point (כף נוקב), הצפוני ביותר Reek Point (כף צחנה), בקצה הצפון-מערבי נמצא Acrid Point (כף עוקץ) ובקצה המערבי Stench Point (כף סירחון).
הערות שוליים

↑  Antarctic Islands - South Sandwich מקורות/איי אנטארקטיקה/דרום-סנדוויץ', 20 באוגוסט 2006
↑  חדשות דיסקברי: "לוויין מזהה סנדוויץ' לוהט מעלה עשן"
↑  "מושבות פינגווינים בסכנה מהתפרצות הר געש" יולי 2016
↑  [=http://mapcarta.com/33920724 פיום פוינט, מאפקארטה
↑  השמות שניתנו לחלקי האי מלמדים על התרשמותם, הלא-חיובית בעליל, של המגלים מאופיו של האי הוולקני
וישוגרוד

| --- | --- |
סמל וישוגרודסמל וישוגרוד

 מדינה:  פולין פולין
 פרובינציה:  מזוביה מזוביה
 מחוז:  פלוצק
 תאריך ייסוד:  1065 
 שטח:  13.87 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  2,456 (31 במרץ 2021)
 קואורדינטות:  52°23′30″N 20°12′00″E﻿ / ﻿52.391666666667°N 20.2°E﻿ / 52.391666666667; 20.2 
 אזור זמן:  UTC+1
 http://www.wyszogrod.pl
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת פולין מוגדלת) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיוישוגרוד(למפת פולין רגילה) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיוישוגרוד(למפת פרובינציית מזוביה רגילה) ורשה ראדום פלוצק שדליץ אוסטרולנקה לודז' שוויינטו. ורמיה-מזוריה קוי. פומ.  לובלין פודלסיהוישוגרוד(למפת פרובינציית מזוביה מוגדלת) ורשה ראדום פלוצק שדליץ אוסטרולנקה לודז' שוויינטוקז'יסקיה ורמיה-מזוריה קויאוויה פומרניה  לובלין פודלסיהוישוגרוד  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
וישוגרוד (בפולנית: Wyszogród) היא עיירה במחוז פלוצק שבפרובינציית מזוביה בפולין, לצד נהר ויסלה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב

וישוגרוד נזכרת לראשונה בשנת 1065, ובמאה ה-12 הוקם בה ארמון של נסיכי מזוביה. בשנת 1398 הוענקו ליישוב זכויות עיר. במהלך פשיטת האימפריה השוודית באמצע במאה ה-17 נחרב היישוב, אך לאחר מכן השתקם.
יהודי וישוגרוד

התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא משנת 1422, ובראשית המאה ה-17 התקיימה ביישוב קהילה מאורגנת. מסוף המאה ה-18 עלה מספר יהודי העיירה, עד שהגיע ליותר ממחצית מתושביה במהלך המאה ה-19. מהמאה ה-19 התפשטה בעיירה החסידות.
במהלך מלחמת העולם הראשונה נמלטו מהעיירה רבים מיהודיה, ובתיהם וחנויותיהם נשדדו. בסיוע הג'וינט השתקמה הקהילה, ובין מלחמות העולם התגברה בה הפעילות הציונית, לצד פעילות של אגודת ישראל. כמו כן, פעלו בעיירה בתי ספר מרשת רשת תרבות ומרשת בית יעקב. בתקופה זו נמנו בעיירה כ-2,700 עד 2,800 יהודים, רוב תושביה.
יהודי וישוגרוד > בשואה

ב-9 בספטמבר 1939 נכבשה וישוגרוד בידי הגרמנים לאחר שהופצצה. למחרת נלקחו יהודי העיירה לעבודות כפייה. באוקטובר סופח אזור העיירה לרייך השלישי, ועל יהודי המקום הוטלו גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב, ואילוצם להרוס בעצמם את בית הכנסת בעיירה ומבנים יהודיים נוספים בה, לרבות בית העלמין היהודי בה. בד בבד מונה בעיירה יודנרט, בראשות יצחק בול, אשר נצטווה לספק לגרמנים כוח אדם לעבודות הכפייה.
בשנת 1940 רוכזו כ-2,500 היהודים שנותרו בעיירה בגטו פתוח שהוקם בה, אשר מעת לעת נשלחו יהודים ממנו למחנות עבודה. ב-6 במרץ 1941 שולחו כ-700 מיהודי הגטו למחנות מעבר. ביולי שולחו בין 120 ל-180 יהודים מהגטו ליעד לא ידוע. ב-2 באוגוסט 1941 הוקף הגטו בעיירה בגדר תיל, ונעשה לסגור.
ב-29 בנובמבר 1941 נערכה בגטו שבעיירה אקציה. כ-600 מיהודיו שולחו לגטו צ'רווינסק, וכ-1,200 שולחו לגטו נובי דבור. מגטאות אלו שולחו יהודי העיירה לאושוויץ בסוף שנת 1942.
יהודי וישוגרוד > הנצחה

בעקבות חילול בית הקברות היהודי בעיירה ועקירת המצבות ממנו, הוקמה בפתח בית הקברות מצבה ליהודי העיירה, ועליה נכתב: "גם למתים לא נתנו מנוח". את המצבה הקים ארגון יוצאי וישוגרוד בישראל.
במהלך העשור השני של המאה ה-21 הוצבו בעיירה שלטים לסימון אתרים היסטוריים, ובכלל זה שלט המנציח את בית הכנסת המפואר שנחרב בתקופת שואה.
ב-24 במאי 2019 הוצב בחזית המוזיאון המקומי לוח זיכרון המנציח את גירוש היהודים מהעיירה, במעמד שגריר ישראל בפולין.
אנדרטה לזכר יהודי וישוגרוד שנספו בשואה, בבית העלמין הדרום
הרכבת התחתית של סנקט פטרבורג

| --- | --- |
 

 מידע כללי
 מדינה:  רוסיה
 עיר:  סנקט פטרבורג
 מפעיל:  פטרבורגסקי מטרופוליטן
 מידע על ההקמה
 חברה בונה:  מטרוסטרוי
 פתיחת המערכת:  15 בנובמבר 1955
 מידע על המערכת
 אורך המערכת:  118.06 ק"מ
 רוחב המסילה:  1,520 מ"מ
 דפו:  6
 מספר נוסעים ביום:  1.99 מיליון
 מספר נוסעים בשנה:  726.05 מיליון
 מספר הקווים:  5 (2 נוספים בבנייה)
 מספר התחנות:  72

רשימת התחנות
ראו בגוף הערך
 http://www.metro.spb.ru
 תרשים המערכת
 
 
מבנה ההנהלה הראשית של הרכבת התחתית.
תחנת אדמירלטסקאיה, תחנת המטרו העמוקה ביותר ברוסיה, ממוקמת בעומק של 86 מטר, מתחת לפני האדמה.
מפת התכנון של הרכבת התחתית בסנקט פטרבורג
הרכבת התחתית של סנקט פטרבורג (רוסית: Петербургский метрополитен, פטרבורגסקיי מטרופוליטן; עד יולי 1992 נקראה "הרכבת התחתית מעוטרת אות לנין של לנינגרד", ברוסית: Ленинградский ордена Ленина метрополитен имени В. И. Ленина) היא מערכת הסעת המונים מהירה וותיקה הפועלת בסנקט פטרבורג ומחוז לנינגרד ברציפות מאז שנת 1955 והיא השנייה בגודלה במדינה, אחרי זו של מוסקבה.
הרכבת התחתית נוסעת בעומק שמגיע עד מאה מטרים. פועלים בה חמישה קווים באורך 118 ק"מ. בשנת 2015 המערכת הסיעה 741.79 מיליון נוסעים, מה שהפך אותה לרכבת התחתית ה-19 בגודלה בעולם.
היסטוריה

ההחלטה על הקמת הרכבת התחתית בעיר התקבלה לראשונה בשנת 1889 אך זו לא יושמה עד שנת 1938, כשיו"ר המועצה העירונית של לנינגרד (לנגורסובייט) אלכסיי קוסיגין אימץ את ההצעה לבנות רכבת תחתית בלנינגרד. בינואר 1941 הממשלה הסובייטית אימצה החלטה בנושא ובאפריל 1941 החלו עבודות הקמה אך הן הופסקו כעבור זמן קצר עקב פרוץ מלחמת העולם השנייה וחודשו ב-22 במאי 1946. בדצמבר 1954 מועצת העיר הקימה את הנהלת הרכבת התחתית העירונית (Управление Ленинградского метрополитена). עד ה-8 באוקטובר 1955 הוכשרו כ-300 מכונאים ועובדים ברכבת התחתית ותנועת הרכבות החלה ב-15 בנובמבר 1955 בין התחנות "אבטובו" ו"כיכר המרי" (Площадь Восстания) בקו קירוב-ויבורג. ב-30 באפריל 1956 נחנכה תחנת "פושקינסקאיה" וב-1 ביולי 1958 החלה תנועת רכבות בין תחנות "כיכר המרי" לתחנת "כיכר לנין". ב-29 באפריל 1961 החלה תנועת רכבות בתחנות "פארק הניצחון" עד לתחנת "המכון הטכנולוגי" ולאחר מכן עד לתחנת "פטרוגרדסקאיה". עד שנות 1970 נמשכה בניית קווי הרכבת: בשנת 1978 נחנכה תחנת "דביאטקינו" בגבולות מחוז המשנה ווסבולוז'סק במחוז לנינגרד וקווי הרכבת יצאו לראשונה מגבולות העיר עצמה.
קו רכבת שני, קו מוסקבה-פטרוגרד, הושלם 6 שנים לאחר חניכת הרכבת התחתית (ב-1961). קו הרכבת השלישי, קו נבסקי-האי ואסילי, נחנך ב-1967 והחל מתחילת שנות 1980 איחד את האי וסילי עם מרכז העיר ואזורי התעשייה והמחייה גדולים של הגדה השמאלית של נהר נייבה.
הקו הרביעי, קו הגדה הימנית, נחנך ב-1985 ועובר מדרום העיר דרך מרכז העיר. באותה עת תוכנן גם הקו החמישי, קו פרונזה- ים, אך הוא נחנך בפועל רק לאחר התפרקות ברית המועצות, ב-2008, לאחר פתיחת התחנות "וולקובסקאיה" ו"זווניגורודסקאיה".
ערב פירוק ברית המועצות הרכבת התחתית כללה 4 קווי רכבת, 54 תחנות ו-94.2 ק"מ של תעלות מתחת לאדמה.
בתחילת שנת 1992 החלו העבודות על 14 תחנות, ביניהן 6 תחנות באזור הסמוך לים (תחנות "אדמירלטייסקאיה", "ספורטיבנאיה", "צ'קאלובסקאיה", "האי קרסטובסקי", "הכפר הישן", "קומנדנטסקי פרוספקט"), 2 תחנות בקווי הגדה הימנית ("ספאסקאיה" ו"קודרובו") תחנת "פרנס" בקו מוסקבה-פטרוגרד ו-5 תחנות באזור פרונזה ("זווניגורודסקאיה", "תעלת אובוודני", "בוקרשטסקאיה" ו"מז'דונארודנאיה").
מאז 2011 נבנים 2 קווים נוספים ועוד 16 תחנות נמצאות בשלבים שונים של פיתוח ובנייה.
מאפיינים

כמקבילתה המוסקבאית, מרבית מתחנות הרכבת מעוטרות בפאר בסגנון סובייטי. המערכת משרתת כשלושה מיליון איש מדי יום והיא אחת מ-20 מערכות הרכבת התחתיות העמוסות בעולם. הרכבת מתופעלת בידי חברת המניות מטרו סנקט פטרבורג המתוקצבת על ידי ממשלת סנקט פטרבורג כאשר חברת לנמטרוסטרוי (Ленметрострой) הוותיקה חופרת את התעלות לבניית תחנות חדשות.
המערכת תוכננה מתחילה על מנת לשמש גם כמקלט במקרה של מתקפה גרעינית, בתקופת המלחמה הקרה ובאחרונה חוברו כל תחנות הרכבת התחתית למערכת טלוויזיה במעגל סגור, בעקבות איומי טרור. עד 2009 כל תמונה שצולמה הייתה מחייבת אישור בכתב מידי רשויות העיר. תדירות הגעת הרכבות היא גבוהה מאוד (אחת לשלוש דקות). ישנם חמישה קווים אשר עוברים במרבית נקודות הציון המרכזיות בעיר.
תקריות

ב-8 באפריל 1974 פרצה הצפה בתעלות התחתונות של תחנות "לסנאיה" ו"כיכר האומץ". על אף חומרתה הרבה, הההצפה הסתיימה ללא נפגעים בנפש.
19 בדצמבר 1996 אירע פיצוץ בין התחנות "כיכר לנין" ו"ויבורגסקאיה", אדם אחד נפצע.
ב-10 ביוני 1999 חתיכת בטון גדולה מהתקרה התמוטטה בתחנת כיכר סנאיה שהביאה למותם של 7 איש.
ב-20 באוגוסט 2010 פרצה הפסקת חשמל בתחנת ב"ווסטוצ'נאיה" במחוז לנינגרד ובתחנות "סברנאיה", "קאמנוגורסקאיה" ואזורים מסוימים בסנקט פטרבורג. התקרית הביאה לפינוי הנוסעים מתחנות הרכבת התחתית עד לחידוש זרם החשמל.
ב-1 במאי 2014 נפלה חתיכת בטון בתעלה שבין תחנות "שושארי ו"שדרות התהילה" ללא נפגעים בנפש, אך התנועה בין תחנות אלה נעצרה למשך מספר ימים עד לתיקון המפגע.
ב-3 באפריל 2017 התרחש פיגוע ברכבת התחתית בין תחנות "כיכר סנאיה" לתחנת "המכון הטכנולוגי". 14 בני אדם נהרגו.