stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרגרטה הראשונה, מלכת דנמרק
ראשית חייה

מרגרטה נולדה במרץ 1353 כילדתם השישית והצעירה ביותר של ואלדמר הרביעי, מלך דנמרק ושל הלוויג משלזוויג. היא הוטבלה ברוסקילדה וב-1359, כילדה בת שש היא אורסה להוקון השישי, מלך נורווגיה בן ה-18, שהיה בנו הצעיר של מגנוס הרביעי, מלך שוודיה ונורווגיה. במסגרת חוזה הנישואין, הוסכם ככל הנראה שהמלך ואלדמר יסייע למגנוס בסכסוך עם בנו השני, אריק השנים-עשר, שב-1356 מרד באביו ושלט על דרום שוודיה. נישואיה של מרגרטה היו לפיכך חלק ממאבק כוחות בין המדינות הנורדיות. בחוגים מסוימים היה חוסר שביעות רצון מכך והפעילה הפוליטית, בריגיטה הקדושה משוודיה, תיארה את ההסכם במכתב לאפיפיור כ"ילדים שמשחקים בבובות". מבחינתו של ואלדמר מטרת הנישואים הייתה להשיג שליטה על סקונה, שמאז 1332 הייתה משועבדת לשוודיה. על פי כרוניקות מהתקופה, חוזה הנישואין כלל הסכמה להשבתה של טירת הלסינבורג לדנמרק, אך סעיף זה לא סיפק את ואלדמר וביוני 1359 הוא חצה את מיצר ארסונד בראש צבא גדול וכבש את סקונה. התקפה זו הייתה לכאורה סיוע למגנוס כנגד בנו אריק, אך ביוני אותה שנה מת אריק ומשמעות הדבר היה שמאזן הכוחות השתנה וכל ההסכמים בין ואלדמר לבין מגנוס היו בטלים ומבוטלים, כולל הסכם הנישואין בין מרגרטה לבין הוקון.
מצב זה לא גרם לוואלדמר לסגת מסקונה. תחת זאת הוא המשיך בכיבושיו באי גוטלנד שבים הבלטי. ויסבי, שהייתה מאוכלסת בתושבים גרמנים, הייתה העיר הראשית של האי והמפתח לשליטה בים הבלטי. ב-27 בינואר 1361 התנהל קרב בין הצבא המלכותי הדני המצויד היטב לבין מערך של איכרים מקומיים. הגרמנים לא השתתפו בקרב, שבו ניצחו הדנים והשתלטו על ויסבי. המלך מגנוס וברית ערי הנזה לא יכלו להתעלם מפרובוקציה זו ומיד הוטל חרם סחר על דנמרק והוסכם על שיתוף פעולה צבאי.
באותה עת נפתחו דיונים בין מגנוס לבין היינריך השני, רוזן הולשטיין בנוגע להסכם נישואין בין הוקון ואחותו של היינריך, אליזבת. ב-17 בדצמבר 1362 הפליגה ספינה לשוודיה שעל סיפונה אליזבת. עקב סערה נאלצה הספינה לנחות על האי הדני, בורנהולם. משם נלקחה אליזבת לארכיבישוף של לונד, שהכריז שהנישואין הללו הם הפרה של חוק הכנסייה בשל העובדה שהוקון כבר היה מאורס למרגרטה. הצבאות של שוודיה ושל ברית ערי הנזה לא נחלו הצלחה והם הסירו את המצור על הלסינבורג. לאחר מכן הושגה שביתת נשק עם ברית ערי הנזה ומגנוס פרש מהמלחמה. פירושו של דבר היה שהסכם הנישואין בין מרגרטה, שהייתה אז כבר בת 10, לבין הוקון, היה שוב בתוקף. טקס החתונה התקיים בקופנהגן ב-9 באפריל 1363.
נישואיהם של מרגרטה והוקון היו אמורים להיות ברית מדינית ומרגרטה נשארה ככל הנראה לזמן מה בדנמרק לאחר החתונה, אך עד מהרה היא נלקחה לטירת אקרסהוס שבפיורד אוסלו, שם היא גודלה על ידי מרתה אולפסדוטר, שהייתה אשת אצולה נכבדה ובתה של בריגיטה משוודיה ואשתו של קנוט אלגוטסון, שהיה מחסידיו הנאמנים ביותר של המלך מגנוס. על פי הכרוניקות מרגרטה גודלה יחד עם בתה של מרתה, אינגאגרד. גידול משותף זה עשוי להדגיש את תחומי הידע של מרגרטה הן כאישה והן כמלכה. תחומי הלימוד שלה היו ככל הנראה מוגבלים, אך נראה שבנוסף לרכישת הקריאה והכתיבה היא גם קיבלה השכלה כללית בתחום הפוליטיקה.
בשנים שלאחר נישואיה של מרגרטה חוותה סקנדינביה סדרה של תהפוכות פוליטיות חשובות. חודשים ספורים לאחר החתונה מת אחיה היחיד, כריסטופר. משמעות הדבר הייתה שדנמרק נותרה בלי יורש בכוח לכתר ואביה נותר ללא יורש זכר. ב-1364 הדיחה האצולה השוודית את מגנוס ואת הוקון, בעלה של מרגרטה, מהכתר השוודי ובחרה את אלברכט, דוכס מקלנבורג להיות מלך שוודיה.
עוצרת

צעדה הראשון של מרגרטה לאחר מותו של אביה ב-1375 היה להבטיח את בחירתו של בנה התינוק, אולף, כמלך דנמרק, למרות תביעתו לכתר של בעלה של אחותה הגדולה, אינגבורג, היינריך השלישי, דוכס מקלנבורג ושל בנם, אלברכט. מרגרטה עמדה על כך שאולף יוכרז כבעל הזכות לרשת את הכתר השוודי, בין שאר תאריו. הוא היה צעיר מדי כדי למשול בעצמו ומרגרטה הוכיחה את עצמה כשליטה מוכשרת וממולחת בשנים הבאות. עם מותו של הוקון ב-1380, ירש אותו אולף כמלך נורווגיה. אולף מת באופן פתאומי ב-1387 בגיל 17 ומרגרטה, שמשלה בשתי הממלכות בשמו, נבחרה להיות העוצרת של נורווגיה ודנמרק בשנה שלאחר מכן. היא כבר הוכיחה את עצמה כמדינאית מוכשרת על ידי השבתם של שלזוויג והולשטיין. שטחים אלה הוחזרו לאחר שנות דור במסגרת הסכם נייברג ב-1386, אך תחת התנאים החמורים שהכתר הדני קיבל על עצמו היתרונות של ההסכם היו חסרי משמעות. על פי ההסכם, האצולה היוטית שמרדה לעיתים קרובות, איבדה את התמיכה של שלזוויג והולשטיין שממנה היא נהנתה קודם לכן. מרגרטה, שהייתה משוחררת מהפחד מפני הסתה מבית, יכלה כעת להקדיש את מלוא תשומת הלב שלה לשוודיה, שם כבר אחזו אצילים מורדים בנשק כנגד מלכם הבלתי אהוד, אלברכט. כמה מהאצילים רבי ההשפעה שיגרו למרגרטה מכתב שאם היא תסייע להם להיפטר מאלברכט, הם יסכימו שהיא תהיה העוצרת שלהם. עד מהרה היא קיבצה את צבאה ופלשה לשוודיה.
בוועידה שהתכנסה בטירת דלבורג במרץ 1388, הביעו השוודים את הסכמתם לקבל את כל תנאיה של מרגרטה. הם בחרו אותה להיות "הגבירה הריבונית והשולטת" והתחייבו לקבל כל מלך שהיא תבחר למנות. ב-24 בפברואר 1389, אלברכט, שכינה אותה "מלך חסר מכנסיים", שב ממקלנבורג בראש צבא של שכירי חרב, נשבה ונלקח כאסיר. כעת הייתה מרגרטה הגבירה הכול יכולה של שלוש ממלכות.
סטוקהולם, שהייתה אז ברובה עיר גרמנית, עדיין לא נכנעה. הפחד מפני מרגרטה גרם הן לנסיכי מקלנבורג והן לערים הונדיות לחוש לעזרתה של סטוקהולם. עד מהרה שרצו הים הבלטי והים הצפוני בספינותיהם של הפריבטירים, האחים ויקטואל. בשלב זה התערבו ערי הנזה ועל פי הסכם לינדהולם מ-1395, שחררה מרגרטה את אלברכט בתמורה להבטחתו לשלם 60,000 מארקים תוך שלוש שנים. בינתיים, החזיקו ערי הנזה את סטוקהולם כערבון. אלברכט לא עמד בתשלומיו בזמן וכתוצאה מכך העבירו ערי הנזה את סטוקהולם בספטמבר 1398 בתמורה לזכויות סחר.
אריק מפומרניה

היה ברור שמרגרטה תצטרך, בהזדמנות הקרובה ביותר, להציג בפני שלוש הממלכות, מלך שיהיה צאצא של כל שלוש השושלות, למרות שבנורווגיה הובהר שהיא תמשיך למשול לצדו. ב-1389 היא הכריזה על הנכד של אחותה, אריק מפומרניה, כמלך נורווגיה ואמצה אותו ואת אחותו קתרינה. ב-1396 הוא הוכרז כמלך דנמרק ושוודיה בעוד שמרגרטה נותרה כעוצרת שלו עד שיגיע לבגרות. כדי ללכד את הממלכות באופן משמעותי יותר, זימנה מרגרטה ביוני 1397 קונגרס של שלוש המועצות המלכותיות בקאלמאר ובחג השילוש הקדוש, 17 ביוני הוכתר אריק כמלך דנמרק, נורווגיה ושוודיה. המועצות המלכותיות נחלקו ביניהן על נוסח חוק האיחוד המוצע והוא מעולם לא הגיע ליותר מטיוטה בלתי מאושרת. מרגרטה התנגדה לסעיפים שעל פיהם לכל ממלכה תהיינה זכויות ממשל עצמיות, שכן לדעתה כך היה נמנע המיזוג של כל ארצות סקנדינביה. בתבונה האופיינית לה, היא נמנעה מלגרום לפילוג.
שנים ספורות לאחר כינונו של איחוד קאלמאר, הוכרז אריק כבגיר וכל שלוש הממלכות נשבעו לו אמונים, למרות שמרגרטה הייתה מנהיגת סקנדינביה עד ליומה האחרון.
מדיניותה

כל עוד האיחוד לא היה יציב, סבלה מרגרטה את קיומן של המועצות המלכותיות, אך השפעתן הייתה מזערית והסמכות המלכותית נותרה עליונה. תפקיד הנציב העליון נותר פנוי, הפרלמנט לא היה פעיל ומרגרטה משלה באמצעות פקידים. בכל אירוע נשמר החוק והסדר וכל פריקת עול מצידה של האצולה דוכאה בחומרה. ממלכות שוודיה ונורווגיה הפכו להיות חלק בלתי נפרד ממלכת דנמרק והשאיפות הלאומיות שלהן דוכאו, למרות שנורווגיה, שהייתה נאמנה יותר, טופלה ביותר סלחנות בהשוואה לשוודיה.
מרגרטה השיבה לבעלות הכתר את כל השטחים שאבדו בתקופות הקשות שלפני תקופת מלכותו של אביה. מהלך זה של השבת השטחים בוצע בהקפדה מרבית ומאות אחוזות שבו לידי הכתר. מרגרטה גם ביצעה רפורמה במערכת המטבע הדנית, החליפה את מטבעות הנחושת הישנים וחסרי הערך במטבעות כסף טובים. תמיד היו ברשותה סכומי כסף גדולים וחלק ניכר ממנו ניתן לצדקה.
בניגוד למדיניות החוץ מרחיקת הלכת של אביה, מרגרטה הייתה זהירה ונייטרלית ללא סייג. עם זאת, היא לא חסכה במאמצים להשיב לממלכתה טריטוריות דניות אבודות. היא רכשה את האי גוטלנד מבעליו, אלברכט ממקלנבורג והמסדר הליבוני ובאופן דומה הוחזרו חלקים ניכרים משטחה של שלזוויג.
ב-1402 נכנסה מרגרטה למשא ומתן עם הנרי הרביעי, מלך אנגליה על האפשרות של הסכם לנישואים כפולים בין אנגליה לבין איחוד קאלמאר. ההצעה שעמדה על הפרק הייתה שאריק מפומרניה יינשא לבתו של הנרי, פיליפה, ובנו של הנרי, נסיך ויילס, לימים הנרי החמישי, יישא את קתרינה, אחותו של אריק. הצד האנגלי לדיונים רצה שהסכם הנישואין יהווה בסיס לברית הגנה שתגרום לארצות איחוד קאלמאר להיות מעורבים לצדה של אנגליה במלחמת מאה השנים כנגד צרפת. מרגרטה החזיקה במדיניות עקבית לא להיות כבולה בבריתות מגבילות ולא להיות מעורבת במלחמות זרות ולפיכך דחתה את ההצעות של אנגליה. עם זאת, למרות שהנישואים הכפולים כפי שהוצעו, לא יצאו לפועל, נשא אריק לאישה את פיליפה בת ה-13 ב-26 באוקטובר 1406 ובמסגרת הסכם הנישואין הוסכם על ברית הגנה רופפת בין שתי המדינות. לאחותו של אריק, קתרינה, הוסדרו נישואים עם יוהאן, רוזן פלטין-נוירמרקט. כך רכשה מרגרטה בעל ברית בדרום גרמניה, שיכול היה להביא תועלת כמשקל נגד לנסיכים ולערים של צפון גרמניה.
מותה

מרגרטה נפטרה בפתאומיות על גבי ספינתה בנמל מפרצון פלנסבורג ב-28 באוקטובר 1412. הסרקופג שלה גולף על ידי פסל מליבק והוצב מאחורי המזבח בקתדרלת רוסקילדה, ליד קופנהגן שבדנמרק. היא הורישה רכוש לקתדרלה כדי שיאמרו מיסות בעתיד לעילוי נשמתה. בזמן הרפורמציה הפרוטסטנטית בשנת 1536 מנהג זה נפסק, אבל עד היום מצלצלים פעמיים ביום בפעמון מיוחד לזכר המלכה.
גלריה

טקס ההכתרה של אריק מפומרניה שמרגרטה לצדו
קברה של מרגרטה בקתדרלת רוסקילדה
מריה קנבל

| --- | --- |
מריה קנבל
מריה קנבל
 לידה:  6 במאי 1898 (יוליאני) מוסקבה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  1 ביוני 1985 (בגיל 87) מוסקבה, ברה"מ 
 מקום קבורה:  בית הקברות ודנסקויה 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, ברית המועצות 
 תקופת הפעילות:  1924–1980 (כ־56 שנים) 
 פרסים והוקרה:  פרס ברית המועצות  האמנית העממית של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית  עיטור הדגל האדום של העמל 
 
מריה אוסיפובנה קנבל (ברוסית: Мария Осиповна Кнебель;‏ 18 במאי (6 במאי) 1898 - 1 ביוני 1985) הייתה שחקנית, במאית ואחת המורות המשפיעות ביותר בתיאטרון של התקופה הסובייטית.
חייה

קנבל למדה בסטודיו של מיכאל צ'כוב לפני שהצטרפה ב-1921 לסטודיו השני של התיאטרון האמנותי של מוסקבה בניהולו של קונסטנטין סטניסלבסקי. בשנים 1924–1950 עבדה כשחקנית בתיאטרון האמנותי של מוסקבה וגילמה בו תפקידים רבים. היא החלה לביים ב-1935, בתחילה בתיאטרון ארמולובה. ב-1950 הפסיקה לשחק ובין 1955–1960 שימשה כמנהלת האמנותית של תיאטרון הילדים המרכזי במוסקבה, שם עזרה להזניק את הקריירות של במאים צעירים שאחר כך הפכו להיות בין החשובים ברוסיה, ביניהם אנטולי אפרוס ואולג אפרמוב. היא החלה ללמד ב-1932, עבדה בבית הספר לאמנויות הבמה ע"ש שפקין (1940-1948) ולאחר מכן לימדה תיאטרון באקדמיה הרוסית לאומנויות התיאטרון (גיטיס).
לעיתים קרובות מפחיתים בחשיבותה כמורה ותאורטיקנית של תיאטרון, משום שעבדה בתקופה בה 'גדודים' של במאים הוזמנו להפיק הצגות, ונשים כמעט ולא זכו לקרדיט עבור עבודתן כבמאיות. כך יצא שלעיתים קרובות שמה נדחק מאור הזרקורים. היא השפיעה רבות על במאים שדבקו במסורת סטניסלבסקי אך שאפו להתאים או לפתח אותה לאורך הקווים שהתווה מיכאל צ'כוב, שכתביו לא פורסמו בברית המועצות עד 1986.
בין תלמידיה שהפכו אחר כך לפורצי דרך בזרמים שונים של תיאטרון נמנים אנטולי וסילייב (מייסד בית הספר לאמנות הדרמה), אוסיף רייחלגאוז (מייסד בית הספר למחזאות מודרנית) ובוריס מורוזוב (תיאטרון מאלי).
שיטת הניתוח האקטיבי

תרומתה העיקרית לתאוריה של הדרמה היא 'שיטת הניתוח האקטיבי' של המחזה והתפקיד, אותה ביססה על מחקרי 'שיטת הפעולות הפיזיות' שפיתח קונסטנטין סטניסלבסקי בסוף ימיו. שיטת העבודה מציעה לשחקנים ובמאים סביבת עבודה מלאה ועשירה, עם חוקים, כלים, וחופש רב. בבסיס השיטה נמצא הרעיון לפיו השחקן הוא לא רק מבצע של פרטיטורת המחזה, הוא יוצר אותה מחדש תוך כדי ההצגה תוך שהוא משלב בין החומרים של המחזאי לחומרים שלו. לדברי סטניסלבסקי, תהליך שכזה הוא "הכרחי ליצירת יצירה חדשה ולא רק העלאה באוב של קלישאות ממוחזרות ומוסכמות תיאטרליות". שיטה זו הפכה להיות מתודת העבודה הדומיננטית בתיאטרון הרוסי והאירופאי.
מרמוסט ג'ופרי

| מרמוסט ג'ופרי |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פרימטים
תת־סדרה:: קופים רחבי אף
משפחה:: מרמוסטיים
סוג:: מרמוסט
מין:: מרמוסט ג'ופרי
שם מדעי
 Callithrix geoffroyi
תחום תפוצה


מרמוסט ג'ופרי או מרמוסט לבן-ראש (שם מדעי: Callithrix geoffroyi) הוא מין של פרימט קטן מסוג מרמוסט שבמשפחת המרמוסטיים. הקוף אנדמי ליערות הגשם של דרום-מזרח ברזיל בסמוך לאוקיינוס האטלנטי.
מאפיינים

אורכו נע בין 20–29 ס"מ ומשקלו 20–350 גרם. הוא בעל פרווה אפורה-כהה עם ראש לבן ופנים ורודות, ציצות אוזניים ארוכות שחורות וזנב מפוספס באפור שחור. הקוף מצוי רוב זמנו בין העצים ונע בחבורות קטנות ביער.
הקוף ניזון בעיקר מפירות וחרקים קטנים הנמצאים על עלים. הוא עצמו מאוים מעופות דורסים, נחשים גדולים, אוצלוט או טאירה - סמור היער.
המרמוסט מוחזק במספר גני חיות ברחבי העולם.
הערות שוליים

↑  מרמוסט ג'ופרי באתר הרשימה האדומה של IUCN
ערך זה הוא קצרמרבנושא יונקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מריה קלוטילדה, נסיכת סבויה

מריה קלוטילדה, נסיכת סבויה (באיטלקית: Maria Clotilde di Savoia;‏ 2 במרץ 1843 - 25 ביוני 1911), הייתה בתו של ויטוריו אמנואלה השני, מלך איטליה ואשתו של הנסיך נפוליאון בונפרטה.
ביוגרפיה

מריה קלוטילדה נולדה ב-2 במרץ 1843 בארמון המלכותי של בית סבויה, טורינו, לויטוריו אמנואלה השני, מלך איטליה ולאדלייד מאוסטריה, בתם של ריינר יוזף, ארכידוכס אוסטריה ואליזבת, נסיכת סקסוניה. מריה קלוטילדה הייתה אחותם של אומברטו הראשון, מלך איטליה ואמדאו הראשון, מלך ספרד.
ב-30 בינואר 1859 התחתנה מריה קלוטילדה עם הנסיך נפוליאון בונפרטה, ממנו נולדו לה 3 ילדים. נישואי הזוג שנעשו מסיבות פוליטיות לא היו מוצלחים, ובעוד בעלה היה בוגד בה בקביעות, הייתה מריה קלוטילדה צנועה ונאמנה. בשנת 1861 ביקרו השניים בארצות הברית, ובשנת 1863 הם ביקרו בארץ ישראל.
לאחר הכרזת הרפובליקה הצרפתית השלישית בשנת 1870 בעקבות המפלה הצרפתית במלחמת צרפת–פרוסיה, סירבה בתחילה מריה קלוטילדה לעזוב את פריז, אולם לאחר מכן נאלצו היא ובני משפחתה לעבור להתגורר באחוזתם בפראנז'ן, שווייץ. לאחר מות אביה בשנת 1878 עברה מריה קלוטילדה עם בתה להתגורר בטורינו, ולאחר מכן התיישבה בטירת מונקאליירי, שם הקדישה את חייה לצדקה ולדת עד מותה ב-25 ביוני 1911.
משפחתה

ב-30 בינואר 1859 התחתנה מריה קלוטילדה עם הנסיך נפוליאון בונפרטה, ממנו נולדו לה 3 ילדים:
ויקטור, נסיך נפוליאון (1862–1926), התחתן עם קלמנטין, נסיכת בלגיה
לואי בונפרטה (1864–1932)
מארי לטיסיה בונפרטה (1866–1926), התחתנה עם אמדאו הראשון, מלך ספרד
מרסל גרוסמן

| --- | --- |

מרסל גרוסמן
 לידה:  9 באפריל 1878 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  7 בספטמבר 1936 (בגיל 58) ציריך, שווייץ 
 ענף מדעי:  מתמטיקה
 מקום מגורים:  הונגריה, שווייץ
 מקום לימודים:  Berzsenyi Dániel Secondary School (1893)  המכון הטכנולוגי של ציריך (1900)  אוניברסיטת ציריך 
 מנחה לדוקטורט:  וילהלם פידלר, Adolf Weiler 
 מוסדות:  המכון הטכנולוגי של ציריך 
 תלמידי דוקטורט:  Ferdinand Gonseth, Ernst Vaterlaus, Karl Kobelt, Alexandre Staempfli, Ernst Vaterlaus, Karl Kobelt, Tor Eika 
 פרסים והוקרה:  "פגישות מרסל גרוסמן" כל 3 שנים
 הערות:  יהודי
 תרומות עיקריות
 פיתוח תורת היחסות הכללית ובייחוד בניסוח המתמטי שלה
 
מרסל גרוסמן (Marcel Grossmann;‏ 9 באפריל 1878, בודפשט – 7 בספטמבר 1936, ציריך), מתמטיקאי הונגרי-יהודי וחברו ללימודים של אלברט איינשטיין. היה פרופסור למתמטיקה במכון הטכנולוגי של ציריך (כיום ETH ציריך), והתמחה בגאומטריה תיאורית.
מרסל גרוסמן נולד בבודפשט לז'ול גרוסמן ולקתרינה הנריאטה ליכטנהאן. מוצא משפחת אביו מאלזס. לאביו היה בית חרושת למכונות חקלאיות. כשהיה בן חמש עשרה שבה משפחתו לשווייץ והתיישבה בבזל.  הוא למד  במכון הטכנולוגי של ציריך לצד איינשטיין ואשתו לעתיד של איינשטיין מילבה מאריץ'. ובשנת 1902 הוא השלים עבודת דוקטורט באוניברסיטה של ציריך (המכון הטכנולוגי עוד לא היה מוסמך אז להעניק תוארי דוקטור).
לגרוסמן חשיבות רבה בפיתוח תורת היחסות הכללית ובייחוד בניסוח המתמטי שלה. היה זה הוא שהדגיש לאיינשטיין את החשיבות של גאומטריה דיפרנציאלית ובפרט גאומטריה רימנית (גאומטריה דיפרנציאלית של יריעה עם מטריקה רימנית או פסאודו-רימנית). לפי ספרו של אברהם פאיס, גרוסמן הוא שלימד את איינשטיין חשבון טנזורים.
נפטר ב-1936 מטרשת נפוצה.
קהילת הפיזיקאים העוסקים בתורת היחסות חוגגת את תרומותיו של גרוסמן לפיזיקה על ידי ארגון "פגישות מרסל גרוסמן" כל 3 שנים.
מרקנאסו

משחק הכדורגל בין אורוגוואי לברזיל התקיים במרקנה בריו דה ז'ניירו, ברזיל ב-16 ביולי 1950, והיה המשחק המכריע של בית הגמר במונדיאל 1950. אורוגוואי גברה על ברזיל בתוצאה 2-1, וזכתה בתואר אלופת העולם. המונח מרקנאסו (בפורטוגזית: Maracanaço), שמשמעותו המילולית היא "האסון במרקנה", הפך לשם נרדף למשחק בקרב תושבי ברזיל.
בפעם היחידה בתולדות גביע העולם בכדורגל, הוכרע הטורניר בבית גמר ולא במשחק נוקאאוט. למרות זאת, המשחק המדובר היה בעיני רבים למשחק הגמר המעשי של הטורניר. במסגרת המחזור השלישי והאחרון של בית הגמר, נפגשו ברזיל, מארחת הטורניר, ואורוגוואי. ברזיל הקדימה ערב המשחק את אורוגוואי בנקודה אחת, כך שאורוגוואי הייתה חייבת ניצחון על מנת לזכות בגביע העולם, בעוד ברזיל הסתפקה בתוצאת תיקו. ברזיל עלתה ליתרון ראשון מיד לאחר פתיחת המחצית השנייה משערו של פריאסה, אך אורוגוואי השלימה מהפך בזכות שערים של חואן סקיאפינו ואלסידס גיג'ה, וזכתה בתואר. תוצאת המשחק הייתה לאחת ההפתעות הגדולות בטורניר גביע העולם.
אורוגוואי זכתה בתואר בפעם השנייה בתולדותיה, עשרים שנים לאחר זכייתה במונדיאל 1930. במשחק צפו 173,850 צופים, ולפי גרסה אחרת 199,854 צופים, שיא הצופים באצטדיון למשחק כדורגל בודד בהיסטוריה.
כל 22 השחקנים שנטלו חלק במשחק, כבר אינם בין החיים. האחרון מביניהם שנותר בחיים היה כובש שער הניצחון, אלסידס גיג'ה, שנפטר בדיוק 65 שנים לאחר המשחק, ב-16 ביולי 2015, בגיל 88.
מהלך המשחק

המחצית הראשונה התנהלה ברובה, כצפוי, בחצי המגרש של נבחרת אורוגוואי. ברזיל תקפה ובחנה שוב ושוב את קו ההגנה של אורוגוואי, שבניגוד לזה של שוודיה וספרד, החזיק מעמד בדרך לשוויון מאופס בסיום המחצית הראשונה.
המחצית השנייה נפתחה היטב עבור הנבחרת המארחת. בדקה ה-47, שתי דקות בלבד מפתיחת המחצית, כבש חלוצה של סאו פאולו, פריאסה, את שער היתרון לברזיל. קפטן אורוגוואי, אובדוליו וארלה, הוציא את הכדור מהרשת והתווכח ארוכות עם שופט המשחק, ג'ורג' רידר האנגלי. מכיוון שהשופט לא דבר ספרדית, בשלב מסוים וארלה אף דרש לנהל את הוויכוח בעזרתו של מתורגמן. לאחר שהוויכוח הסתיים, החזיר הקפטן את הכדור לנקודת האמצע, וקרא לחבריו: "עכשיו זה הזמן לנצח!".
לאחר השער עברה אורוגוואי לשלוט בקצב המשחק, וחיפשה את שער השוויון. ההתקפות של אורוגוואי חשפו את ההגנה החדירה של ברזיל, שבעקבות משחק ההתקפה הפורה של הנבחרת לא עמדה במבחנים רבים במהלך הטורניר. בדקה ה-66, הצליחה אורוגוואי להשיג את השוויון, מרגליו של חואן סקיאפינו. בדקה ה-79 השלימה אורוגוואי את המהפך מרגליו של אלסידס גיג'ה, שהשקיט את הקהל הרב במרקנה. התוצאה נשמרה עד לסיום, ואורוגוואי חגגה את זכייתה השנייה בגביע העולם.
טורניר מונדיאל 1950 היה היחיד בהיסטוריה שהתנהל בשיטת בית גמר, ולא במשחק אחד מכריע. עם זאת, העובדה כי היה זה המשחק האחרון בטורניר (במקביל למשחק בין ספרד לשוודיה, שלא השפיע על זהות הזוכה), והעובדה כי התוצאה במשחק הייתה המכרעת לזוכה בטורניר, רבים, כולל פיפ"א, מתייחסים למשחק כאל גמר מונדיאל, גם אם לא באופן רשמי.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 16 ביולי 1950 |  אורוגוואי | 2 - 1 |  ברזיל | מרקנה, ריו דה ז'ניירו, ברזיל צופים: 199,854 שיפוט: אנגליה ג'ורג' רידר |
| 16 ביולי 1950 | חואן סקיאפינו  66'   אלסידס גיג'ה  79' | (סיקור) | פריאסה  47' | מרקנה, ריו דה ז'ניירו, ברזיל צופים: 199,854 שיפוט: אנגליה ג'ורג' רידר |
| --- | --- |
              אורוגוואי :               ברזיל
בעקבות המשחק

| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערים> זכות | שערים> חובה | שערים> הפרש |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אורוגוואי אורוגוואי | 5 | 3 | 2 | 1 | 0 | 7 | 5 | 2  |
| ברזיל ברזיל | 3 | 3 | 2 | 0 | 1 | 14 | 4 | 10  |
| שוודיה שוודיה | 2 | 3 | 1 | 0 | 2 | 6 | 11 | -5  |
| ספרד ספרד | 1 | 3 | 0 | 1 | 2 | 4 | 11 | -7  |
שריקת הסיום למשחק קבעה כי אורוגוואי עוקפת בטבלת בית הגמר את ברזיל, וזוכה בתואר. באצטדיון המרקנה שרר שקט, שנשבר רק לקול צהלות השחקנים והצוות של אורוגוואי. עיתונים ברחבי המדינה התקשו לקבל את ההפסד, ואוהדים ספורים התאבדו לנוכח התוצאה, ביום המשחק ולאחריו. ביקורת רחבה הושמעה אפילו על המדים הלבנים אותם לבשה ברזיל במשחק, שהוגדרו כ"לא פטריוטים". הוכרזה תחרות לעיצוב מדים חדשים לנבחרת בהשראת הדגל הברזילאי, שבעקבותיה נבחרה החולצה הצהובה בשילוב עיטורים ירוקים, מכנסיים כחולים וגרביים לבנים. המדים החדשים נכנסו לשימוש בחודש מרץ 1954 במשחק מול צ'ילה, ומאז הם משמשים כמדי הנבחרת הרשמיים. זכייתה הראשונה של ברזיל בתואר הגיעה במונדיאל 1958, ודווקא במשחק הגמר נאלצה ברזיל ללבוש את מדי החוץ הכחולים, בגלל דמיון בצבעים לנבחרת המארחת, שוודיה.
בעקבות המשחק, נכנס הביטוי "הפנטום של 1950" לכדורגל הברזילאי, כמונח המתייחס לנבחרת אורוגוואי. הביטוי עלה במפגשים רבים בין שתי הנבחרות, בין היתר במוקדמות מונדיאל 1994, בו ברזיל התקשתה להשיג נקודות ונזקקה לניצחון על אורוגוואי. המשחק הסתיים בניצחונה של ברזיל 0–2 מצמד של רומאריו. המונח חזר לשימוש במונדיאל הביתי השני של ברזיל, מונדיאל 2014. לאחר שנבחרת אורוגוואי העפילה לטורניר, עלה המושג כחשש לשחזורה של ההיסטוריה. המונח נמצא בשימוש גם בקרב האורוגוואים, כעידוד ומוטיבציה לקראת משחקיה מול ברזיל.
במונדיאל 2014 הובסה ברזיל בשלב חצי הגמר בתוצאה 1–7 על ידי גרמניה במינייראו. הכינוי שהוצמד למשחק בעקבות ההפסד היה מינייראסו, כרמיזה לכינויו של המשחק מ-1950, המרקנאסו. לאחר ההדחה המשפילה עלו השוואות רבות בין המשחקים. בתו של שוער ברזיל ב-1950, מואסיר ברבוזה, טענה כי התבוסה 1–7 מספיקה כדי לכפר על מורשתו של אביה. לעומתה, כובש שער הניצחון של אורוגוואי ב-1950, אלסידס גיג'ה, טען כי על אף ששני ההפסדים היו טראומתיים עבור ברזיל, לא ניתן להשוות ביניהם מכיוון שבמשחק של 1950, הרבה יותר היה מונח על הכף.
תמונה קבוצתית של זוכת הטורניר, נבחרת אורוגוואי
מרכז סרביה

| --- | --- |

 מדינה:  סרביה סרביה
 שטח:  55,968 קמ"ר
 קואורדינטות:  44°49′14″N 20°27′44″E﻿ / ﻿44.820555555556°N 20.462222222222°E﻿ / 44.820555555556; 20.462222222222 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת סרביה מוגדלת) בלגרד נובי סאד  ניש קראגויבאץ סובוטיצה זרניאנין פנצ'בו צ'אצ'אק נובי פאזאר  קראלייבו קוסובו רומניה בולגריה מקדוניה הצפונית  אלבניה מונטנגרו בוסניה והרצג.  קרואט. הונגריה הים האדריאטי מרכז סרביה(למפת סרביה רגילה) בלגרד נובי סאד  ניש קראגויבאץ סובוטיצה זרניאנין פנצ'בו צ'אצ'אק נובי פאזאר  קראלייבו קוסובו רומניה בולגריה מקדוניה הצפונית  אלבניה מונטנגרו בוסניה והרצג.  קרואט. הונגריה הים האדריאטי מרכז סרביה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מרכז סרביה (בסרבית: Централна Србија) הוא חבל הארץ המרכזי של סרביה השוכן בין שתי האוטונומיות קוסובו ומטוחיה שבדרום לבין וויבודינה שבצפון.
האזור אינו חלק אוטונומי או יחידה נפרד ולכן מנוהל בצורה ישירה על ידי הממשלה המרכזית של הרפובליקה הסרבית. קוסובו ווויוודינה, בניגוד למרכז סרביה, הן יחידות אוטונומיות (במידה מסוימת) של הרפובליקה הסרבית ולכן יש להם שלטון עצמאי (במקרה של קוסובו, תחת השגחת האו"ם).
מרכז סרביה מחולקת ל-17 מחוזות משנה והעיר בלגרד.
מיץ' קופצ'אק

מיצ'ל "מיץ'" קופצ'אק (באנגלית: Mitchell "Mitch" Kupchak; נולד ב-24 במאי 1954) הוא כדורסלן עבר ומנהל קבוצות אמריקאי, אשר משמש כג'נרל מנג'ר של שארלוט הורנטס מליגת ה-NBA. לאורך קריירת המשחק ב-NBA זכה ב-3 אליפות כשחקן וושינגטון בולטס ולוס אנג'לס לייקרס, וכג'נרל מנג'ר של הלייקרס זכה עמה ב-4 אליפויות נוספות. ממוצעיו הכוללים בקריירת המשחק הם 10.2 נקודות ו-5.4 ריבאונדים למשחק.
קריירת מכללות ואולימפיאדת מונטריאול

קופצ'אק נולד בהיקסוויל שבמדינת ניו יורק, ובין השנים 1972–1976 למד באוניברסיטת קרוליינה הצפונית. ב-4 עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה שיתף פעולה עם ג'ורג' קארל, בובי ג'ונס, וולטר דייוויס ופיל פורד, תחת המאמן דין סמית'. בעונתו האחרונה בקבוצה זכה בתואר שחקן העונה של מחוז ה-ACC ונבחר לחמישיית העונה השנייה של ליגת המכללות, לאחר שרשם ממוצעים של 17.6 נקודות ו-11.3 ריבאונדים למשחק.
בקיץ 1976 השתתף באולימפיאדת מונטריאול כשחקן נבחרת ארצות הברית בכדורסל, אשר ניצחה בכל שבעת משחקיה וזכתה במדליית הזהב. לאורך הטורניר שימש כשחקן חמישייה קבוע, לצד פיל פורד, קווין באקנר, אדריאן דאנטלי וסקוט מיי, וקלע 12.5 נקודות בממוצע למשחק.
קריירת משחק מקצועית > וושינגטון בולטס

בדראפט ה-NBA‏ 1976 נלקח קופצ'אק בבחירה ה-13 על ידי וושינגטון בולטס, במדיה שיחק ב-5 עונותיו הראשונות בליגה. בעונת הרוקי שלו קלע 10.6 נקודות למשחק כמחליפם מהספסל של וס אנסלד ואלווין הייז, ובסיומה נבחר לחמישיית הרוקיז של העונה. בעונת 1977/1978 קלע שיא קריירה של 15.9 נקודות בממוצע למשחק, וסייע לוושינגטון לזכות באליפות הראשונה בתולדות המועדון, לאחר שגברה על סיאטל סופרסוניקס (4–0) בסדרת הגמר. בעונה העוקבת שמר קופצ'אק על יכולת גבוהה (14.6 נקודות למשחק), והבולטס העפילו בשנית לגמר ה-NBA, אך הפעם הפסידו לסופרסוניקס בתוצאה 1–4.
קריירת משחק מקצועית > לוס אנג'לס לייקרס

לקראת עונת 1981/1982 חתם על חוזה בלוס אנג'לס לייקרס. קופצ'אק פתח את העונה עם ממוצעים של 14.3 נקודות ו-8.1 ריבאונדים למשחק כשחקן חמישייה לצד נורם ניקסון, מג'יק ג'ונסון, ג'מאל וילקס וכרים עבדול-ג'באר, אך לאחר 26 משחקים נפצע בברכו ונאלץ להחמיץ את כל המשך אותה עונה, בסופה זכתה הקבוצה באליפות. פציעתו השביתה את קופצ'אק ממשחק גם לכל אורך העונה הבאה, ובהיעדרו הפסידו הלייקרס בגמר ה-NBA מול פילדלפיה 76'. בעונות 1983/1984 חזר לשחק עבור הלייקרס, אך התקשה לתרום וקלע כ-3 נקודות למשחק כשחקן ספסל. בעונה העוקבת העפיל עם הלייקרס לגמר ה-NBA בפעם הרביעית ברציפות, וזכה עמה באליפות נוספת. בסיום עונת 1985/1986 פרש ממשחק, בגיל 31.