stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יהודית והולופרנס (קלימט)
תיאור היצירה

קלימט מתעלם במכוון מהתייחסות עלילתית כלשהי וממקד את התמונה ביהודית בלבד. עד לכך הוא ראשו של הולופרנס, שנדחק כל כך לשוליים הימניים עד שנחתך בחלקו מן התמונה. אין גם כל זכר לחרב עקובה מדם, הגיבורה יכולה הייתה להשתמש בכלי נשק אחר באותה מידה. יהודית מתוארת בעזרת קווי מתאר הניצבים זה לזה: קווי המתאר המאונכים של הגוף ניצבים לקווי המתאר האופקיים של הידיים בחלק התחתון, של הזרוע, של הכתפיים, של שרשרת הצוואר ולבסוף של בסיס השיער.
פניה של יהודית מבטאים שילוב של רפיון נפש וסטייה. הראש המורם מעט מקרין תחושת גאווה, ואילו חזותה רדומה וחושנית, עם שפתיים החצויות בין התרסה לפיתוי. המבט המעומעם שלה, שמשמש גם כביטוי של הנאה, מתריס גם הוא את הצופה. הניגוד בין שיערה השחור לזוהר המוזהב של הרקע מוסיף לאלגנטיות של הציור. תסרוקתה האופנתית מודגשת על ידי המוטיבים המסוגננים של העצים הפורחים בצדדים. לבושה מעניק לצופה מבט על פלג גוף עליון חשוף כמעט לחלוטין, ורומז לעובדה שיהודית פיתתה את הולופרנס לפני שערפה את ראשו. פרנץ א. ג. סאבו מתאר זאת בצורה הטובה ביותר כ"סמל הניצחון של הארוטיות הנשית על פני האגרסיביות הגברית".
הקסם והמגנטיות עליהם יהודית הראשונה שומרת, ננטשו על ידי קלימט ב"יהודית השנייה" משנת 1909, שם היא רוכשת תכונות חדות יותר וביטוי עז ודמותה מוצגת בשלמותה, ולא רק עד המותניים. תיאור זה הוא הרבה יותר מצמרר. כאן היא מסתכלת שמאלה ולא לעבר הצופה. אף על פי שהעירום הוא יותר מפורש מבציור "יהודית הראשונה", הציור פחות אירוטי ויותר מפחיד. פלג גופה העליון המתפתל וידיה דמויות הטפרים האוחזות בראש, משווים לה מראה נקמני ולא ארוטי.
המוות בציורי יהודית של קלימט קשור לארוטיקה, לנשים ולאופן שבו הן מאיימות על גברים. גיבורת הביבליה שהצילה את עמה מידי הגבר התוקפני הופכת לדמות ארוטית שמעשיה מתרחש באמצעו של רגע אורגזמי. הציורים מציעים "משבר של האגו הגברי", פחדים ופנטזיות אלימות, כולם מסובכים במוות ארוטי, אשר נשים ומיניות עוררו אצל לפחות חלק מהגברים סביב תחילת המאה ה-20.
הערות שוליים

↑  
"Klimt, Gustav: Judith I". zeno.org. (בגרמנית)
1 2  
"Judith and the Head of Holofernes, 1901 by Gustav Klimt". gustav-klimt.com. (באנגלית)
↑  
"I'll Make You Shorter by a Head (Judith I)". Minneapolis Institute of Art. (באנגלית)
1 2  
Whalen, Robert Weldon (2007). Sacred Spring: God and the Birth of Modernism in Fin de Siècle Vienna. Eerdmans. p. 80–81. ISBN 978-0-8028-3216-0. (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  Bildindex: 20184057 
יהודית השנייה, 1909
פרנץ סטוק, החטא, 1893
יוספיה סימון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  אוגוסט 1938 (בת 86) ממלכת רומניה ממלכת רומניה 
 מדינה:  ישראל ישראל
 
יוספיה סימון (נולדה ב-1938) היא מתרגמת ישראלית.
ביוגרפיה

סימון נולדה ברומניה, וב-1939 עלתה לישראל עם משפחתה והתגוררה בחיפה. לאחר שירותה הצבאי למדה באוניברסיטה העברית.
סימון החלה לעסוק בתרגום בעקבות בתה, המתרגמת מירית בר-אילן, ולאחר מכן נוצר קשר בינה ובין יחיעם פדן.
הספר הראשון שתרגמה הוא "בית ספר לקסמים" מאת מיכאל אנדה ולאחר מכן תרגמה שלושה ספרים נוספים שלו: "זולל החלומות הקטן", "הדֻבִּי והחיות" ו-"הסוד של לני".
סימון תרגמה את ספר הילדים "מלך הגנבים" של הסופרת קורנליה פונקה.
ב-2010 תרגמה סימון את הספר "לבד בברלין". עבודתה קיבלה ביקורת טובות על כך ששמרה על האידיום הגרמני בתרגום.
סימון תרגמה גם את הספר "השתיין" מאת הנס פאלאדה, וקיבלה תשבחות שעל אף שהספר נכתב בשפה נושנה, תרגמה אותו מבלי להשטיחו ועל כך שהשתמשה בעברית מודרנית ולא ארכאית.
הערות שוליים

↑  גלילי שחר, לבד בברלין, מאת הנס פאלאדה - לקרוא באימה, כמו גלויה ישנה שלא נועדה לנו, באתר הארץ, 4 בפברואר 2011
↑   יפתח אשכנזי, מאלכוהוליסט כמו הנס פאלאדה הייתי מצפה ליותר, באתר הארץ, 9 במאי 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303292905171  VIAF: 97340798   WorldCat (עם VIAF): 97340798 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יהודית והולופרנס (קאראווג'ו)

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  קאראווג'ו
 תאריך יצירה:  1599
 טכניקה וחומרים:  שמן על בד
 ממדים בס"מ
 רוחב:  195 ס״מ 
 גובה:  145 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  בארוק 
 מספר יצירה:  2533 (הגלריה הלאומית האיטלקית לאמנות עתיקה) 
 מיקום:  הגלריה הלאומית האיטלקית לאמנות עתיקה רומא שבאיטליה
 קואורדינטות:  44°57′31″N 93°16′24″W﻿ / ﻿44.9586°N 93.2732°W﻿ / 44.9586; -93.2732
 
יהודית והולופרנס (באיטלקית: Giuditta e Oloferne) הוא ציור שמן מעשה ידי הצייר קאראווג'ו משנת 1599.
היצירה מוצגת בגלריה הלאומית האיטלקית לאמנות עתיקה ברומא.
הסיפור בספר יהודית

הציור מתאר את יהודית, אלמנה יהודיה שביקשה להציל את עם ישראל משליטה זרה, כשהיא עורפת את ראשו של הולופרנס, שר הצבא האשורי של נבוכדנצר, לאחר שהסתננה למחנהו. כפי שמתואר בספר יהודית:
ותיגש אל העמוד אשר בראש המיטה, ותיקח את חרב הולופרנס מעליו. ותשלח את ידה ותקחהו בציצית ראשו, ותאמר: ה' אלוהים, חזקני נא ואמצני אך הפעם. ותכה בחוזקה פעמיים על צווארו, ותכרות את ראשו, ותָגָל נבלתו מעל המיטה. ותיקח היריעה מעל העמוד ותצא
היסטוריה

הציור, המתוארך לסביבות 1599, הוא חשוב מבחינה סגנונית ותמטית: זו היצירה ההיסטורית הראשונה של קרוואג'יו, ומסמנת את תחילת השלב של שינויי אור וצל חזקים מאוד ביצירתו. העבודה הוזמנה על ידי הבנקאי אוטאביו קוסטה, אשר היה כה נלהב ממנה עד שקבע בצוואתו שאי אפשר להעבירה לזרים. עם זאת, כל זכר לציור אבד במשך כמה מאות שנים והוא נמצא רק בשנת 1951, כמעט במקרה, ברשות משפחה על ידי המשחזר פיקו צ'ליני, אשר דיווח למבקר האמנות רוברטו לונגהי. תפנית דרמטית מאוד המתאימה לאופי התיאטרלי של הציור. 20 שנה אחר כך היא נרכשה על ידי המדינה האיטלקית והוצגה בגלריה הלאומית האיטלקית לאמנות עתיקה ברומא.
תיאור היצירה

הדמויות מוצגות בזירה רדודה, המוארת מהצד, הרקע שחור עם וילון אדום. יהודית עומדת לצד שפחתה כאשר זרועותיה מושטות קדימה. היא אוחזת בשערו של הולופרנס בידה השמאלית ובו בעת מפלחת את צווארו בידה הימנית בעזרת חרב. הפעולה נראית כרוכה במאמץ פיזי מינימלי מצידה של יהודית. הולופרנס שוכב על בטנו וצווארו מתעוות כשהוא מפנה את ראשו לעברה. קאראווג'ו ניסה להיות נאמן לאווירה המקראית בציירו חרב בעל תצורה מזרח תיכונית. לעומת זאת, לבושה של יהודית אופייני לנשים בתקופתו.
השיא הרגשי מגולם בדמותו של הולופרנס: המבט המזוגג מרמז על כך שהוא כבר מת, אך העווית והמתח של השרירים מעידים אחרת. נראה שיהודית ממלאת את משימתה בהסתייגות רבה, זרועותיה מתוחות, כאילו הייתה רוצה להתרחק ככל האפשר מגופתו של הולופרנס, ופניה מכווצות בביטוי המערב נחישות ותיעוב.
השפחה מחזיקה בידיה בד המכיל את הסל בו יש לשמור את הראש. לצד יהודית, קאראווג'ו מצרף שפחה זקנה ומכוערת, המשמשת ניגודיות סמלית ליופייה ונעוריה של האלמנה. באופן זה הוא מדגיש את ההבדלים בין שתי הדמויות וגורם ליהודית לבלוט יותר, כמי שמגלמת ערכים מוסריים נעלים.
ניתוח בקרני רנטגן מראה כי בגרסה הראשונה יהודית הייתה חשופת חזה, אך לא ברור אם קאראווג'ו רצה ללכת בדרכה של מסורת איקונוגרפית שראתה בעירום המחשה של גבורה וטוהר, או שרצה להדגיש בדרך זו את דמותה המפתה. ארטמיזיה ג'נטילסקי (אשר ציירה שתי גרסאות עבור סצנה זו, הראשונה מוצגת בנאפולי והשנייה בפירנצה) וציירים אחרים הושפעו עמוקות מיצירה זו. בעוד שהם התעלו על הריאליזם הפיזי של קאראווג'ו, נטען כי הם לא השתוו אליו בלכידת האמביוולנטיות הפסיכולוגית של יהודית.
הציור צויר בסגנון טנבריסטי. פילידי מלנדרוני (אנ'), ידידתו של קאראווג'ו, שימשה מודל עבור יהודית.
ציור "יהודית והולופרנס" נוסף, שנטען כי צויר בידי קאראווג'ו, נמצא בשנת 2014 בעליית גג בצרפת. הדעות לגביו חלוקות.
הערות שוליים

↑  "Judith Beheading Holofernes". www.artble.com. Artble.
1 2  
"CARAVAGGIO, Judith Beheading Holofernes". הגלריה הלאומית האיטלקית לאמנות עתיקה. (באנגלית)
↑  
תרגם מיוונית: יצחק זעקיל פרענקיל, ‏ספר יהודית, מהדורת ווארשא 1885, באתר "דעת"
↑  "caravaggio.net  פירוט נוסף".(באנגלית)
↑  "Painting thought to be Caravaggio masterpiece found in French loft". BBC News Online. 12 באפריל 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
| קאראווג'ו |
| --- | --- | --- |
| יצירותיו | ארוחת ערב באמאוס • בכחוס • בכחוס החולה • דוד עם ראשו של גוליית • הירונימוס הקדוש כותב • יהודית והולופרנס • מאסרו של ישו • מגדת העתידות • מדוזה • המדונה של עולי הרגל • המוזיקאים • המרמים במשחק הקלפים • נער עם סל פירות • נער הננשך על ידי לטאה • סלסלת פירות • עקדת יצחק • עריפת ראשו של יוחנן המטביל • שבעת מעשי החסד • שלומית עם ראש יוחנן המטביל (לונדון) |  |
| ראו גם | בארוק • גלריה בורגזה • גלריית אופיצי |  |
טקשי אוקדה

זהו שם יפני; שם המשפחה הוא .
טקשי אוקדה (ביפנית: 岡田 武史, נולד ב-25 באוגוסט 1956 באוסקה, יפן) הוא כדורגלן ומאמן כדורגל עבר יפני. הוא אימן את נבחרת יפן בשני מונדיאלים (1998 ו-2010).
קריירה כשחקן

אוקדה שיחק ביפן בתקופה בה הכדורגל היה ספורט חובבני. הוא שיחק בקבוצה אחת, פורוקאווה אלקטריק, בין 1980 ו-1990, בעמדת מגן. ב-1986 קבוצתו זכתה כן בליגה היפנית וכן באליפות אסיה לקבוצות. הוא פרש ב-1990 אחרי 189 הופעות ותשעה שערים.
בין 1980 ו-1985 שיחק בנבחרת יפן, ורשם לזכותו 24 הופעות ושער בודד, ללא הישגים מיוחדים.
קריירה כמאמן

לאחר שפרש ממשחק פעיל, התרחק אוקדה מהכדורגל. במקביל, עלתה רמת ההתעניינות ביפן סביב הענף, הודות לייסוד ליגת הכדורגל המקצוענית ב-1993. כמו כן, הנבחרת היפנית הייתה קרובה להעפיל למונדיאל 1994 אשר נערך בארצות הברית, אך לא הצליחה לגבור על נבחרת עיראק במשחק האחרון במוקדמות.
ב-1996 מונה אוקדה למאמן נבחרת יפן לקראת מונדיאל 1998. תחת הדרכתו הצליחה הנבחרת להעפיל לטורניר הגמר, אך בעקבות הופעה מאכזבת (הפסד בשלושת המשחקים בשלב הבתים, עם שער זכות בלבד) פוטר בתום התחרות.
מאז מונדיאל 1998 אימן אוקדה שתי קבוצות יפניות. את קונסדולה ספורו (1999‏-‏2001) הצליח להעפיל מליגת המשנה היפנית לליגה הבכירה. את יוקוהמה אף. מרינוס (2003‏-‏2006) הוביל לזכייה בליגה היפנית שנתיים ברציפות ב-2003 ו-2004, הישג שזיכה אותו בפרס מאמן השנה בשנתיים הללו.
ב-2007 מונה פעם נוספת למאמן נבחרת יפן, הפעם לקראת מונדיאל 2010, לאחר פרישת המאמן הקודם, איביקה אוסים, עקב שבץ מוחי. תחת שרביטו הצליחה נבחרת יפן להגיע לשלב שמינית הגמר במונדיאל 2010. לאחר הדחתה של יפן מהתחרות, הודיע אוקדה על פרישה מהנבחרת.
הישגים > כשחקן

פורוקאווה אלקטריק
הליגה היפנית: 1986
אליפות אסיה לקבוצות: 1986
הישגים > כמאמן

נבחרת יפן
העפלה למונדיאל: 1998 ו-2010
יוקוהמה אף. מרינוס
הליגה היפנית: 2003 ו-2004
הישגים אישיים
מאמן השנה בליגה היפנית: 2003 ו-2004
טל בן צבי

| --- | --- |

 לידה:  1966 (בת 58 בערך) אלומות, ישראל 
 ענף מדעי:  תולדות האמנות, אוצרות 
 מקום מגורים:  פרדס חנה-כרכור, תל אביב-יפו 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת חיפה  אוניברסיטת תל אביב  קמרה אובסקורה - בית הספר לאמנות  מכון טרומן 
 מוסדות:  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים 
 
טל בן צבי (נולדה ב-1966) היא חוקרת תרבות ואוצרת של אמנות עכשווית.
ביוגרפיה

טל בן צבי נולדה בקיבוץ אלומות ב-1966 והחל מ-1973 התגוררה בפרדס חנה, כיום מתגוררת בתל אביב.
בן צבי השלימה תואר ראשון בתולדות אמנות ואמנות יצירה באוניברסיטת חיפה (1992), לימודי אוצרות בסמינר לאוצרות ותאוריה בבית הספר לאמנות קמרה אובסקורה תל אביב (1997), תואר שני ודוקטורט בפקולטה לאמנות באוניברסיטת תל אביב (2010) בנושא "ייצוגי הנכבה באמנות פלסטינית: שנות השבעים והשמונים בעבודותיהם של אמנים בני המיעוט הפלסטיני בישראל". וכן פוסט דוקטורט במכון טרומן באוניברסיטה עברית ירושלים (2011) בנושא "אמנות עכשווית בערי הנמל המעורבות: יפו, חיפה, עכו".
בן צבי ניהלה את הסמינר לאוצרות תאוריה וביקורת, בית ספר לאמנות קמרה אובסקורה (2003–2005), וכן ניהלה את בית הספר לאמנויות במכללת סמינר הקיבוצים (2009–2012). ב-2012 מונתה למשנה לנשיאה לעניינים אקדמיים, בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים (לאחר סיום התפקיד של פרופ' יערה בר-און) לצד נשיאת בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, פרופ' אווה אילוז.
החל מ-1998 ועד היום, בן צבי היא מרצה בתחומי התרבות החזותית במספר מוסדות אקדמיים, בהם האקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל, ירושלים; בית הספר לאמנויות מכללת סמינר הקיבוצים, תל אביב; המכון לאמנות, מכללת אורנים; החוג ללימודי תרבות, מכללת ספיר; מנשר בית ספר לאמנות, תל אביב; בית ספר לאמנות קמרה אובסקורה, תל אביב.
בשנים 2006–2013 עסקה בן צבי בפעילות ציבורית בוועדות המרכזיות בתחומי האמנות בארץ: חברה במדור לאמנות פלסטית, המועצה הישראלית לתרבות ואמנות, משרד התרבות המדע והספורט (עד 2013). יועצת בוועדת הפרויקטים לאמנות עכשווית של עיריית תל אביב וקרן רבינוביץ (2006–2012), חברה בוועדה הציבורית בתחום האמנות של סל תרבות ארצי (2006–2012).
בשנים 2004–2007 ניהלה את אוסף יגאל אהובי לאמנות עכשווית, תל אביב.
ביוגרפיה > אוצרות

לצד מחקר אקדמי בן צבי היא אוצרת של אמנות עכשווית. ב-1998 הקימה את הגלריה לאמנות ב"קרן היינריך בל" (Heinrich boll foundation) שם הציגה תערוכות יחיד של אמנים ישראלים ופלסטינים, בהם ג'ומאנה אמיל עבוד, דנוש לחמן, נטי שמיע עפר, אחלאם שיבלי, טל מצליח, זויה צ'רקסקי, יהושע סימון, שולה קשת ומריה פומיאניסקי.
ב-2001 הקימה את גלריית הגר לאמנות ביפו, שם הציגה תערוכות יחיד של אמנים ישראלים ופלסטינים, בהם ציבי גבע, שאריף ואכד, חן שיש ואניסה אשקר.
על פעילות זו קיבלה בשנת 2008 את "פרס אוצר" מטעם משרד התרבות, המדע והספורט. מנימוקי הוועדה: "טל בן צבי מוכרת בעשור השנים האחרונות כאחת האוצרות והחוקרות המצוינות של אמנות ישראלית ופלסטינית. המגמות שבהן היא עוסקת מעוגנות בשכבות חברתיות או באוכלוסיות שלא תפסו מקום מרכזי באמנות הישראלית ההגמונית".
הוראה אקדמית

1998–2005 - מרצה, בית ספר לאמנות קמרה אובסקורה, המחלקה ללימודים עיוניים, תל אביב.
2008–2010 - מרצה, מנשר בית ספר לאמנות, תל אביב.
2008–2011 - מרצה, בית הספר לאמנויות מכללת סמינר הקיבוצים, החוג לאמנות, תל אביב.
2009–2017 - מרצה, מכללת ספיר, החוג ללימודי תרבות.
2013–2024 - מרצה בכירה, התכנית לתואר שני במדיניות ותיאוריה של האמנויות, האקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל, ירושלים.
מפרסומיה > קטלוגים נבחרים

2000 - מזרח תיכון חדש – 11 תערוכות יחיד בגלריה קרן היינריך בל, הוצאת עמותת הגר.
2001 - בן צבי, טל, לרר, יעל (עורכות). דיוקן עצמי אמנות נשים פלסטינית, הוצאת אנדלוס.
2003 - בן צבי, טל, שוב, מורן (עורכות). שחרחורת – 16 תערוכות יחיד בגלריה קרן היינריך בל, הוצאת בבל.
2004 - קטלוג התערוכה "שפת אם" בתוך: חזות מזרחית/שפת אם, הווה הנע בסבך עברו הערבי, יגאל נזרי (עורך), הוצאת בבל.
2005 - ח'ילווה, סמירה והבי, גלריה קמרה אובסקורה, תל אביב. הוצאת עמותת הגר.
2006 - ביוגרפיות, 6 תערוכות יחיד בגלריה הגר לאמנות, הוצאת עמותת הגר.
2006 - הגר-אמנות פלסטינית עכשווית, הוצאת עמותת הגר.
2006 - "הווה עכשיו", אמנות הארץ, תחנת הכוח רדינג, נמל תל אביב.
2008 - בן צבי, טל, חאלילה, שאדי, פרח, ג'פאר (עורכים), יום האדמה: היסטוריה, מאבק ואנדרטה (בערבית), הוצאת עמותת מוסאוא, חיפה.
2009 - בן צבי, טל, פרח, חנא (עורכים), גברים בשמש, מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית.
2010 - עבד עאבדי, רטרוספקטיבה, 50 שנות יצירה, הוצאת גלריה לאמנות אום אל פחם.
2011 - 3 ב-10 - מאשה רובין, מריה פומיאנסקי, אירינה בירגר. המרכז הדיגיטלי, חולון.
2013 - בן צבי, טל, חזות, יעלה, סייד, ליאן, (עורכות). מוזיאון ללא קירות, הוצאת בית הגפן, חיפה.
2014 - סַבְּרָה ייצוגי הנכבה באמנות הפלסטינית בישראל, הוצאת רסלינג
2016 - בן צבי, טל, חאלילה, שאדי, פרח, ג'פאר (עורכים), יום האדמה: היסטוריה, מאבק ואנדרטה (אנגלית/עברית/ערבית), הוצאת עמותת מוסאוא, חיפה
2024 - עבודת העדות: אמנות התיאטרון והמיצג של סמדר יערון, הוצאת רסלינג
הערות שוליים

↑  רותי דירקטור, טל בן צבי ועדנה מושנזון – זוכות פרס האוצר, בלוג הצופה
פרסי האוצרות והעיצוב של משרד התרבות - לצורפת מיכל אורן ולאוצרת טל בן צבי
1 2  קציעה עלון, טקסט פוליטי, באתר הארץ, 9 באפריל 2002
↑  דנה גילרמן, סלואו בכיכר רבין, באתר הארץ, 13 במרץ 2006
↑  טלי כהן גרבוז, בין מלחמות לחגיגות, באתר ynet, 8 באוקטובר 2006
↑  אתר התערוכה "סיפורה של אנדרטה"
↑  אתר התערוכה "ומא נאסינא", עבד עאבדי.
סלמאן נאטור, "על התערוכה "ומא נסינא" כזיכרון, אתגר מגזין פוליטי תרבותי, 03.03.2009
↑  אתר התערוכה "גברים בשמש"
↑  סמדר שפי, גלריה, עבד עאבדי: פרק חיוני בתולדות האמנות הישראלית, באתר הארץ, 8 באוקטובר 2010
↑  אתר הקטלוג - בן צבי, טל, 2000. מזרח תיכון חדש – 11 תערוכות יחיד בגלריה קרן היינריך בל, הוצאת עמותת הגר.
↑  אתר הקטלוג – בן צבי, טל, לרר, יעל (עורכות) 2001. דיוקן עצמי אמנות נשים פלסטינית, הוצאת אנדלוס.
↑  אתר הקטלוג - בן צבי, טל, שוב, מורן (עורכות) 2003, שחרחורת – 16 תערוכות יחיד בגלריה קרן היינריך בל, הוצאת בבל
↑  קציעה עלון, דליה מרקוביץ', האם שדה האמנות בישראל אמנם פלורליסטי, באתר הארץ, 8 באוקטובר 2006
↑  אתר הקטלוג - בן צבי, טל, חאלילה, שאדי, פרח, ג'פאר (עורכים), 2008. יום האדמה: היסטוריה, מאבק ואנדרטה (בערבית), הוצאת עמותת מוסאוא, חיפה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258458205171  BIBSYS: 10022033  BnF: cb166244057 (data)  GND: 1089565933  ISNI: 0000 0001 1946 8402  LCCN: no2002071099  SUDOC: 078140315  ULAN: 500485343  VIAF: 14441615   WorldCat (עם VIAF): 14441615 
טל בן צבי, 2010. עבד עאבדי, רטרוספקטיבה, 50 שנות יצירה, הוצאת גלריה לאמנות אום אל פחם עיצוב גרפי: ואיל ואכים
טל בן צבי, חאלילה, שאדי, פרח, ג'פאר (עורכים), 2008. יום האדמה: היסטוריה, מאבק ואנדרטה (בערבית), הוצאת עמותת מוסאוא, חיפה עיצוב גרפי: ואיל ואכים
קטלוג התערוכה "שפת אם" בתוך: חזות מזרחית/שפת אם, הווה הנע בסבך עברו הערבי, יגאל נזרי (עורך), הוצאת בבל. 2004
טל בן צבי, 2011. 3 ב-10 - מאשה רובין, מריה פומיאנסקי, אירינה בירגר. המרכז הדיגיטלי, חולון.
טל בן צבי, 2006. ביוגרפיות, 6 תערוכות יחיד בגלריה הגר לאמנות, הוצאת עמותת הגר
טל בן צבי, 2006. הגר-אמנות פלסטינית עכשווית, הוצאת עמותת הגר
טל בן צבי, פרח, חנא (עורכים), 2009. גברים בשמש, מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית.
טל בן צבי, לרר, יעל (עורכות) 2001. דיוקן עצמי אמנות נשים פלסטינית, הוצאת אנדלוס.
טל בן צבי, 2014, סַבְּרָה ייצוגי הנכבה באמנות הפלסטינית בישראל, הוצאת רסלינג
טים רייס

| --- | --- |

 לידה:  10 בנובמבר 1944 (בן 79) אמרשם, בקינגהאמשייר, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  טימותי מיילס בינדון רייס
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1965
 מקום לימודים:  מכללת לייסינג, West Perry High School, בית ספר סנט אלבנס, סורבון, Aldwickbury School 
 סוגה:  מחזמר 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 פרסים והוקרה:  Primetime Emmy Award for Outstanding Special Class Program  פרס גלובוס הזהב לשיר המקורי הטוב ביותר (23 בינואר 1993)  פרס גראמי לשיר השנה (1 במרץ 1994)  פרס גראמי לשיר הטוב ביותר שנכתב למדיה ויזואלית (1 במרץ 1994)  פרס טוני למוזיקה המקורית הטובה ביותר  פרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר (29 במרץ 1993)  פרס גלובוס הזהב לשיר המקורי הטוב ביותר (21 בינואר 1995)  פרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר (27 במרץ 1995)  אגדות דיסני (2002)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד  Knight Bachelor  פרס מיוחד של אגודת התאטרון של לונדון  פרס אוליבייה 
 timrice.co.uk
 פרופיל ב-IMDb
 
סר טימותי מיילס בינדון "טים" רייס (באנגלית: Sir Timothy Miles Bindon "Tim" Rice; נולד ב-10 בנובמבר 1944) הוא פזמונאי ומחבר אנגלי, זוכה פרסי אוסקר, גלובוס הזהב, טוני וגראמי. רייס ידוע בעיקר בזכות שיתופי הפעולה שלו עם אנדרו לויד ובר, אשר יחד איתו הוא כתב את יוסף וכתונת הפסים המשגעת, את ישו כוכב עליון ואת אוויטה; עם ביורן אולבאוס ובני אנדרסון מלהקת אבבא, אשר יחד איתם הוא כתב את Chess ושירים נוספים עבור ההעלאה מחדש של המחזמר הקוסם מארץ עוץ בוסט אנד בשנת 2011; ועל עבודתו עבור אולפני וולט דיסני יחד עם אלן מנקן (אלאדין, היפה והחיה, המלך דוד), אלטון ג'ון (מלך האריות, אאידה, הדרך לאל-דוראדו) ואניו מוריקונה.
רייס קיבל תואר אבירות מאליזבת השנייה בעבור שירותיו המוזיקליים. יש לו כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד, הוא צורף להיכל התהילה של הפזמונאים, הוא זוכה פרס Disney Legends, והוא חבר באקדמיה הבריטית של פזמונאים, מלחינים ומחברים.
ביוגרפיה > ראשית חייו

רייס נולד בשרדלוס, בית כפרי אנגלי היסטורי, בקרבת אמרשם, בקינגהאמשייר, בית אשר שימש כבית יולדות במהלך מלחמת העולם השנייה. אביו, יו גורדון רייס, שירת בארמייה השמינית והגיע לדרגת מייג'ור במלחמת העולם השנייה. אמו, ג'ואן אודט (שם משפחתה לפני הנישואין: באוודן), שירתה בחיל העזר האווירי לנשים (WAAF) כמפענחת תצלומים. לאחר המלחמה, הם עבדו בחברה לייצור מטוסים דה הבילנד.
ביוגרפיה > השכלה

רייס התחנך בשלושה בתי-ספר עצמאיים: בית-הספר אלדוויקבארי, בית-הספר סנט אלבנס, ולאנסינג קולג'. הוא סיים לימודי היסטוריה וצרפתית, והחל לעבוד כמתמחה במשרד לעורכי דין בלונדון, לאחר שהחליט שלא להמשיך את לימודיו באוניברסיטה. מאוחר יותר הוא למד בסורבון שבפריז במשך שנה.
ביוגרפיה > קריירה

לאחר שנת לימודים אחת בסורבון, פריז, רייס הצטרף אל EMI Records כמתמחה לניהול, ב-6 ביוני 1966. כאשר נורי פרמור, אחד ממפיקי החברה, עזב על מנת להקים חברה משלו בשנת 1968, רייס הצטרף לחברה כעוזר-מפיק, ועבד עם קליף ריצ'רד, בין היתר. רייס שיתף פעולה עם המלחין אנדרו לויד ובר, ויחד כתבו השניים את "יוסף וכתונת הפסים המשגעת", "ישו כוכב עליון", "אוויטה", "Cricket ", ו-"The Likes of Us". עבור חברת וולט דיסני, רייס שיתף פעולה עם אלן מנקן ואלטון ג'ון, והיה שותף בכתיבת השירים עבור סרטי האנימציה "אלאדין" (זוכה פרסי אוסקר, גלובוס הזהב וגראמי, עבור שיר השנה "A Whole New World") ו-"מלך האריות" (זוכה פרסי גלובוס הזהב ואוסקר עבור השיר המקורי הטוב ביותר - "Can You Feel the Love Tonight"). בשנת 1996, שיתוף הפעולה שלו עם ובר על סרט הקולנוע "אוויטה" הביא לזכייתו בפעם השלישית בפרס האוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר, עבור "You Must Love Me". רייס שיתף פעולה גם עם ביורן אולבאוס ובני אנדרסון (מלהקת אבבא) במחזמר "Chess", ועם ריק וייקמן על האלבומים "1984" ו-"Cost of Living". רייס הוא חבר באקדמיה הבריטית לפזמונאים, מלחינים וסופרים.
יחד עם אחיו ג'ו ועם מגישי הרדיו מייק קראו ופול גמבסיני, הוא ייסד את ספר השיאים Guinness Book of British Hit Singles, ושימש כעורכו בשנים 1977–1996. הוא שימש כחבר פאנל אורח בתוכניות הרדיו Just a Minute ו-Trivia Test Match. לעיתים קרובות, רייס מתבדח שהוא מוכר באמריקה בעיקר בגין הופעתו בסרט הקולנוע "רווק פלוס ילד" (2002). הסרט כולל כמה קטעים ממהדורה (אמיתית) של שעשועון הטלוויזיה Countdown, שבו היא שימש כשופט-אורח. בין תחומי העניין האחרים שלו: קריקט (הוא היה הנשיא של MCC בשנת 2002) ומתמטיקה. הוא כתב את ההקדמה לספר Why Do Buses Come In Threes מאת רוב איסטוויי וג'רמי ווינדהאם.
בשנת 1988 הוא הוציא לאור את האוטוביוגרפיה שלו -  Oh What a Circus: The Autobiography of Tim Rice, המתארת את חייו החל מתקופת הילדות ונעוריו ועד לערב הבכורה של הפקת לונדון המקורית של "אוויטה" בשנת 1978. כיום הוא עובד על ספר המשך, המכסה את חייו ואת הקריירה שלו מאז.
בשנת 1994, רייס קיבל תואר אבירות מאת אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת, עיטור המזכה אותו בתואר "סר טים רייס" או "סר טים",‏ בשנת 1999 הוא נכנס להיכל התהילה Songwriters Hall of Fame ובשנת 2002 הוא נכנס להיכל התהילה של דיסני - Disney Legends.‏
בשנת 2008, רייס קיבל כוכב על שדרת הכוכבים של הוליווד. הוא כותב מילים לשמונה שירים עבור יצירת הבלט של פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי, "מפצח האגוזים". השם הזמני של המופע: "מפצח האגוזים: הסיפור שלא סופר".
ב-2 בדצמבר 2010 רייס נשא נאום באדלייד, במסגרת אירועי Sir Donald Bradman Oration.
בשנת 2011, רייס שב לשתף פעולה עם אנדרו לויד ובר, והשניים כתבו יחד שירים להפקתו החדשה של ובר - "הקוסם מארץ עוץ", שעלתה לראשונה בלונדון, במרץ 2011, באולם הלונדון פלדיום. עם זאת, רייס דחה הצעות נוספות לשתף פעולה שוב עם ובר, בטענת שהשותפות של השניים מיצתה את עצמה, והם "כבר לא רלוונטיים כצוות".
בשנת 2011, רייס לקח חלק בפרויקט של תיאטרון בוש - Sixty-Six Books. במסגרתו, רייס כתב חלק המבוסס על תרגום המלך ג'יימס.
ב-15 וב-22 באוקטובר 2011, רייס שימש כמגיש-אורח בתוכנית הרדיו Sounds of the 60s של ה-BBC, כשהוא מחליף את המגיש הקבוע בריאן מת'יו, שהיה חולה.
ביוגרפיה > חיים אישיים

רייס נישא לג'יין מקינטוש ב-19 באוגוסט 1974, לאחר שפגש בה כאשר עבד ב-Capital London. הנישואים התפרקו בסוף שנות ה-80, לאחר שהצהובונים הבריטיים חשפו כי הוא ניהל רומן עם השחקנית והזמרת איליין פייג'. מאחר שרייס מעולם לא הוציא לפועל את צו הגירושין ביניהם, טכנית, הזוג נשאר נשוי, וג'יין שמרה לעצמה את תואר "הליידי רייס".
ליידי רייס מנהלת את אחוזת משפחת רייס שבדאנדונל, סקוטלנד, 33,000 דונם שטחה, אשר נרכשה על ידי סר טים בשנת 1998 תמורת 2 מיליון ליש"ט. היא זכתה בפרסים עבור עבודות שימור. לזוג שני ילדים, אווה, סופרת וזמרת-יוצרת שירים, ודונלד, במאי קולנוע שגם מסייע להפעלת האחוזה. אווה, שנקראת על שם הדמות הראשית מהמחזמר אוויטה, היא המחברת של הרומן The Lost Art of Keeping Secrets, שהיה מועמד לפרס הספר הבריטי הטוב ביותר של השנה. לסר טים יש בת נוספת בשם זואי, ממערכת היחסים שלו האמנית נל סאלי.
טים רייס הוא מאוהדי מועדון הכדורגל סנדרלנד. הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד על ידי אוניברסיטת סנדרלנד, בטקס שנערך באצטדיון האור בנובמבר 2006.‏ הוא היה גם מתומכי המפלגה השמרנית של בריטניה, אולם בשנת 2007 הוא הצהיר כי השמרנים כבר לא היו מעוניינים בו, וכי מערכת היחסים שלו עם המפלגה "השתנתה באופן בלתי הפיך". בתחילת 2014 דווח כי תרם כספים למפלגת העצמאות הבריטית; עם זאת, מאז הוא הצהיר בראיון כי המאמר התייחס לתשלום חד-פעמי שהוא עשה באירוע של ארוחת-ערב שנערך על ידי המפלגה כשנתיים קודם לכן, לצורך התנגדות ציבורית לבניית טורבינת רוח, וכי הוא לא היה חבר או תורם קבוע באף מפלגה פוליטית.
למרות הסתייגותו מהמפלגה השמרנית, רייס הצטרף אל אנדרו לויד ובר, שניהם תומכים ידועים של מרגרט תאצ'ר, בהלווייתה בשנת 2013.‏
בהתייחסותו לאמונתו הדתית, רייס הצהיר כי "מבחינה טכנית, אני חבר בכנסייה האנגליקנית, ובפועל, זה באמת שום דבר. אני לא עוסק בזה. לא הייתי אומר שאני נוצרי. אין לי דבר נגד [הנצרות]". לעומת זאת, הוא הצהיר כי הוא עיבד את הסיפורים המקראיים אודות יוסף וישו למחזות זמר (יוסף וכתונת הפסים המשגעת ו-ישו כוכב עליון, בהתאמה), כי "תמיד העדפתי לקחת סיפור אמיתי, על פני סיפור בדוי".
רייס הוא מפעילו של מועדון חובבי קריקט, Heartaches Cricket Club שמו - בהשראת שירו של אלביס פרסלי.
בספטמבר 1981, רייס, יחד עם קולין ווב ומייקל פרקינסון, הקים את Pavilion Books, חברה להוצאת ספרים, עם דגש על הוצאה לאור של ספרי מוזיקה ואמנויות. הוא החזיק בחברה זו עד שנת 1997.‏
רייס היא פטרון של בית הספר לדרמה The Associated Studios הממוקם בלונדון.‏
על פי רשימת 1,000 המשפחות העשירות ביותר בבריטניה של הסאנדיי טיימס, הונו של רייס נאמד בכ-149 מיליון ליש"ט, נכון לשנת 2013.‏