stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גיורא לב
ביוגרפיה

לב נולד בחיפה, ולמד בבית הספר החקלאי כדורי. עם גיוסו לצה"ל שובץ בחיל השריון. בשריון עבר לב הכשרה כלוחם וקורס מפקדי טנקים. בהמשך השלים קורס קצינים ושימש במספר תפקידי פיקוד בחיל. במלחמת ששת הימים היה לב מפקד פלוגה בגדוד 268 בחטיבה 60. לאחר מכן נשלח להדריך אנשי שריון באתיופיה, ולאחר חזרתו מונה למפקד פלוגה בגדוד 195 בחטיבה 401. במלחמת יום הכיפורים היה מפקד גדוד 264 בחטיבה 421 (בפיקוד חיים ארז) שהשתייכה לאוגדת שרון. גדודו היה גדוד הטנקים הראשון שחצה את תעלת סואץ במבצע אבירי לב ופשט שם על בסיסי טילים מצריים. לאחר המלחמה שימש מפקד גדוד 195, סגן מפקד חטיבה 14 ומפקד חטיבה 460. במלחמת לבנון פיקד על אוגדה 90 שנלחמה בגזרה המזרחית והסתבכה בקרב סולטאן יעקוב. שירת כסגן מפקד גיס ושימש נספח צבאי בדרום אפריקה. לב השתחרר מצה"ל בדרגת תת-אלוף.
ב-1989 נבחר לראשות העיר כשהוא מתמודד מטעם הליכוד וגובר על דב תבורי נציג מפלגת העבודה. בשנת 1995, בית המשפט זיכה אותו מכתב אישום שהגישה נגדו המדינה, בגין שוחד והפרת אמונים. בית המשפט העליון דחה את ערעורה של המדינה על הזיכוי וקבע כי ההאשמה היא חסרת בסיס. לב התמודד ב-1998 לקדנציה שלישית, אך הפסיד בבחירות ליצחק אוחיון, מועמד עצמאי המזוהה עם מפלגת העבודה. בשנת 2015 הוענקה לו אזרחות כבוד של העיר.
באוגוסט 2018 אמר לב כי הוא שוקל להתמודד בבחירות לראשות העיר פתח תקווה. בסופו של דבר, לב לא התמודד בבחירות והודיע על תמיכתו באיציק ברוורמן.
גיורא לב גר בפתח תקווה. נישא לעדנה, שממנה התאלמן ב־2017, ואב לארבעה ילדים.
הערות שוליים

↑  מלחמת יום הכיפורים: סיפורה של חטיבה 421, באתר ynet, 7 באוקטובר 2005
↑  גל פרל פינקל, ביקורת על הספר "בהם יותר מכול", מערכות, ‏ 6 באוקטובר 2021.
↑   אמיר אורן, דרום אפריקה וישראל: דם, גזע ומעות, באתר הארץ, 10 בדצמבר 2013
↑  עדנה לב, רעייתו של ראש העירייה לשעבר גיורא לב, הלכה לעולמה
ברנרדו וידנה

אין תמונה חופשית
ברנרדו וידנה (באנגלית Bernardo A. Vidne, נולד ב-21 במרץ 1940), כירורג לב וריאות, פרופסור אמריטוס בכירורגיה בבית הספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב, הופקד על הקתדרה לנתוחי לב וכלי דם ע"ש פרופ' רנה ג. פבלורו - אוניברסיטת תל אביב, ייסד וניהל את מחלקת ניתוחי חזה ולב בבית החולים איכילוב (1980-1989), ייסד וניהל את מחלקת ניתוחי חזה ולב במרכז רפואי קפלן (1989), ניהל את מחלקת ניתוחי חזה ולב בבית החולים בלינסון (1990 - 2006).
מתחילת שנות השמונים של המאה העשרים הפך וידנה למפתח שיטות ניתוח בכירורגית לב בילדים בישראל.
וידנה עסק בניתוחי לב במבוגרים (30,000 ניתוחים), ובינתוחי לב בילדים (10,000 ניתוחים). סך הכל וידנה ניתח כ-40,000 ניתוחי לב וראות.
ביוגרפיה > בארגנטינה

וידנה נולד ב-1940 לפרידה ומיכאל בארגנטינה, במחוז מצפון לבואנוס איירס. בתיכון קפץ פעמיים כיתה. הוא הצטרף לתנועת הנוער הציוני, נשלח לישראל למכון למדריכי חו"ל, וכעבור 6 חודשים חזר לארגנטינה להדריך נוער. לפרנסתו עבד כעוזר לנהג, במשאית שמחלקת בקבוקי יין לברים. באותה תקופה החליט ללמוד רפואה.
וידנה סיים רפואה באוניברסיטה הלאומית בקורדובה בארגנטינה. נושא עבודת הגמר של וידנה: "תפקוד מסתמי הלב מהיבט הנדסי".
ביוגרפיה > בישראל

בשנת 1964 עלה וידנה לישראל. בין השנים 1964–1966 שירת בצה"ל. בשנת 1966 התחיל וידנה להתמחות בכירורגית חזה ולב במחלקתו של הפרופ' מוריס לוי בבית החולים בילינסון. וידנה בעל תואר M.Sc בפקולטה ללימודי המשך, אוניברסיטת תל אביב (1972). נושא עבודת הגמר: "מסתם צניפי חדש".
וידנה השתלם בכירורגית לב במרכזים הבאים: כירורגיה קרדיווסקולרית, אוניברסיטת ניו יורק, באפלו (1975-1973), השתלות כליה, אוניברסיטת ניו יורק, באפלו (1975), סדנא במכשיר עזר לתמיכה בזרימה של חדר שמאל, אוניברסיטת סטנפורד בקליבלנד ואוניברסיטת יוטה בסנט לואיס (1985), מדען אורח בבית החולים באפלו ג'נרל, אצל פרופ' שימרט (1986); ניתוח ע"ש ג'אטן, בבית החולים לילדים בבוסטון אצל ד"ר ריצ'רד ג'ונס (1988), השתלות לב, אוניברסיטת בריסל, אצל פרופ' פרימו (1988), מחקר בהשתלות ריאה, אוניברסיטת וושינגטון, סנט לואיס אצל פרופ' יואל קופר (1989).
בשנת 1972 התמנה וידנה למרצה בכיר בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב. ב-1977 התמנה לפרופסור חבר בבית הספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1980 הקים וניהל את מחלקת ניתוחי חזה ולב בבית החולים איכילוב. ב-1986 הקים את מחלקת ניתוחי לב בבית החולים אסותא, במקביל לעבודתו באיכילוב. ב-1986 התמנה לפרופסור מן המנין באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1989 ייסד וניהל את מחלקת ניתוחי חזה ולב במרכז רפואי קפלן. בין השנים 1990 - 2006 ניהל את מחלקת ניתוחי חזה ולב בבלינסון. מערך ניתוחי החזה כלל את המחלקה לנתוחי לב וחזה, מרכז רפואי רבין - בית החולים בלינסון בית החולים השרון, ואת המחלקה לנתוחי לב ילדים במרכז שניידר לרפואת ילדים. בנוסף לתפקידו בבית החולים בילינסון, שימש מנתח הלב הראשי של קופת חולים כללית.
מתלמידיו הרבים : פרופ' גדעון סהר, פרופ' דן ערבות, ד"ר ולדימיר יקירביץ.
לאחר יציאתו לגמלאות המשיך וידנה לנתח ב-הרצליה מדיקל סנטר וב-אסותא. ב-2014 השלים דוקטורט מחקרי בגנטיקה מולקולרית במכון ויצמן למדע, בהנחיית פרופ' טלילה וולק.
עיסוק במחקר

מפרסומיו המדעים של פרופ' וידנה באתר pubmed
וידנה עסק במחקר במגוון נושאים. נושא בולט שעסק הוא : "Metabolism of the myocardium at normal and pathological condition"
וידנה פרסם כ-250 עבודות מחקר, וכתב 4 ספרים בנושא של כירורגית חזה ולב.
עיסוק במחקר > מספריו

"גילוי לב - סיפורו של מנתח לב" (עם יפה שיר-רז), הוצאת פוקוס, 2010
איגודים מקצועיים

נשיא החברה הים תיכונית למנתחי לב וחזה
חבר באיגוד הקרדיולוגי בישראל
חבר באיגוד לכירורגית לב בישראל
חבר באיגוד "The Society of Thoracic Surgeons USA"
חבר באיגוד "European Society for Cardiovascular Surgery"
חבר באגוד "American College of Surgeons"
חבר באיגוד "Mediterranean Association of Cardiology and Cardiac Surgery"
חבר באיגוד "International Society for Heart Research"
חבר באיגוד "The Asian Society for Cardioascular Surgery"
חבר באיגוד Fellowship in Cardiovascular Surgery, State University of NY", Buffalo NY"
חבר באיגוד "Fellowship in Renal Transplantation, State University of NY"
חבר באיגוד "Fellowship in Heart Transplantation, Bruxelles, Belgium"
חבר באיגוד Research Fellowship in Lung Transplantation"
Washington University", St. Louis, USA
חבר בוועדות אוניברסיטאיות

וידנה היה חבר בוועדת המינויים בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב (1991-1989)
וידנה היה חבר המועצה העליונה של הפקולטה לרפואה בפרנה, ארגנטינה (1995)
וידנה היה חבר אורח של האקדמיה למדעי הרפואה הלאומית - קורדובה, ארגנטינה (1992).
וידנה היה מדריך סטודנטים לתואר מוסמך ודוקטורט (תחת השגחתו ביצעו סטודנטים 47 עבודות מחקר)
תפקידים אקדמיים

בשנת 1993 חבר בוועדה המדעית המארגנת של "First Israeli Symposium on Mitral Valve Disease"
בשנת 1994 חבר מערכת ב-"The Asian Cardiovascular and Thoracic Annals"
בשנת 1994 חבר בוועדה מדעית של סימפוזיון בבלגיה בנושא "Coronary Bypass Surgery in the Elderly"
בשנת 1994 חבר בוועדה המארגנת של "International Symposium on New Trends in Endoscopic Surgery"
בשנת חבר בוועדה המארגנת של "Heart Disease in Pediatrics Trends and Commentary a Bi-National Symposium"
בשנת 1996 חבר פקולטה ב: "Cardiology and Cardio-thoracic Surgery International Symposium II"
בשנים 1997-1996 נשיא החברה הים-תיכונית לקרדיולוגיה וכירורגיה של הלב ומארגן הכנס
ב-1996 יו"ר הכנס השנתי של החברה הים תיכונית לקרדיולוגיה וכירורגיה של הלב ומארגן הכנס
ב-1998 חבר בוועדה המארגנת של: "International meeting of the sixth European Congress of Video Surgery"
פרסים

Laureate of the Golden Hyppocrates International Prize (2003), הפרס הוענק לוידנה ב-רוסיה.
(Doctors Honoris Causa, Cordoba Universita Argentina (2003
משפחתו

וידנה נשוי לנעמי, (ציירת) לזוג 4 ילדים : 2 בנים מהנדסים, בן מתמטיקאי, בתו ד"ר אורית וידנה-חי רופאת עיניים.
וידנה שכל את נכדו עומר חי במבצע צוק איתן.
הערות שוליים

↑  פרופסור אמריטוס - פרופסור מן המניין (ופרופסור מחקר) שפרש לגמלאות, אך ממשיך לשמור על קשר עם האוניברסיטה, ולעיתים גם לחקור וללמד
↑  פרופ' ברנרדו וידנה, דוקטורס
↑  יפה שיר-רז, 34 שנים של ניתוחי לב: פרופ' ברנרדו וידנה לא נח, באתר ynet, 22 באוגוסט 2008
↑  Yearbook 2014, Weizmann Institute of Science
↑  שרי מקובר־בליקוב, ביום שישי ב"ידיעות אחרונות": הלב נשבר, באתר ynet, 9 בספטמבר 2014
↑  "איש השנה" הארץ, יוסי שריד, 24 בספטמבר 2014
↑  ועידת יד לבנים 2015-2014, ינואר 2015 לב שבור: פרופסור ברנרדו וידנה, גדול
מנתחי הלב בארץ, מספר על אובדן נכדו סמ"ר עומר חי במהלך מבצע צוק איתן ועל ההתמודדות עם השכול, עמוד 8
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303154105171
גדי לופו

| --- | --- |

 לידה:  5 באוקטובר 1958 (בן 66) עכו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת חיפה 
 שפות היצירה:  עברית 
 
גדי לופו (באנגלית: Gadi Lupu; נולד ב-5 באוקטובר 1958) הוא משורר וסופר ישראלי הכותב שירי אהבה, שירה היסטורית, שירי הספד וקינה לחיילים שנפלו במערכות ישראל, וכן על העבר הצלבני והעות'מאני של העיר עכו ופרקים בהיסטוריה הצבאית של ישראל.
ביוגרפיה

לופו נולד בעכו. הוא בעל השכלה אקדמאית בתחום ההיסטוריה מאוניברסיטת חיפה. בלימודיו התמקד בהיסטוריה של יוון העתיקה ורומא.
כתב עד כה שלושה עשר ספרי שירה, שני רומנים היסטוריים ואוטוביוגרפיה. שיריו הוקראו במהלך השנים בתוכנית "בימת שיר" של אורלי מורג בקול המוזיקה והוזכרו בעיתון הארץ, בעיתונים אחרים ובאתרים, בקבוצת השראה צפונית, המתכנסת אחת לחודש בקפה מנדרין
במרכז הכרמל חיפה, ובמקורות שונים.
לופו הוא כותב פורה בפייסבוק ופרסם עד היום מאות רבות של שירים שכתב במסגרת הזאת וגם סיפורים בעיקר אוטוביוגרפים
בשנת 2006 קיבל מלגה מקרן עמו"ס שליד לשכת נשיא המדינה.
גדי לופו נשוי לעכסה לבית נייגר, ד"ר לביולוגיה מולקולרית, ואב לשניים.
ייחודו הספרותי

בשירי אהבה וארוטיקה שחיבר מנסה גדי לופו להמשיך את דרכם של המשוררים אריה זקס ויעקב שטיינברג וליצוק לתוכם תכנים חדשים בתבניות עתיקות. את ההשראה לשיריו הוא שואב מנשים שונות ששימשו לו כמוזות במהלך חייו ומרקע היסטורי ומספרים שונים.
אחד המוטיבים המשפיעים על שירת האהבה של גדי לופו הוא מעשה שמשון המשמש כמודל על להשראה המחברת בין חלומות וחולמים, דבורים ודבש, ונשים. כל ספר הוא מעין מסע פואטי שעורך המשורר בגוף ובנפש, לתור אחר אמת נעלמת שהוא חפץ לגלותה. המוטיב השמשוני עובר כשתי וערב בספריו השונים החל מנשיקת הנחש דרך השירים לשמשון ועד יופי ודבש החולמים.
מוטיב אחר שמשפיע על שירתו הוא אישה כמוזה כמקור השראה. במוטיב זה ניכרת השפעה חזקה של תרבות יוון ורומא החל מהסיודוס והומרוס ועד לאובידיוס שכתבו את יצירותיהם בעידוד ובהשראת המוזות להן סגדו. מוטיב זה אף הוא עובר כשתי וערב בספריו השונים, החל ממתנות הלשון דרך האגם הכחול ועד ליופי ודבש החולמים.
המוטיב השלישי הוא השירים שנכתבים בעקבות הדמויות והנופים במיתולוגיה היוונית-רומית. למשל שירים על פרוטאוס, אודיסאוס, מנמוסינה, פנדורה, פלמדס, "גשם של זהב" ונהר הלתה בספרו מתנות הלשון, או הרמס, סירנות ו"מרכבות האלים" בספרו יופי, והילאס ואורפיאוס בספרו דבש החולמים.
המוטיב הרביעי – שירים שנכתבים בעקבות גיבורים היסטוריים: המלך הורדוס, נירון קיסר, גיום דה בוז'ה, טורקוואטו טאסו, קאראווג'ו וארטמיזיה ג'נטילסקי. גדי לופו מנסה להעלות מחדש לתודעה את השירה ההיסטורית (אנ') שהיא כמעט קול גווע בימינו אך קסמה בעבר לדורות רבים והיוותה מרכיב תרבותי חשוב. בשירתו ההיסטורית על עכו הצלבנית מנסה המחבר לצייר בצורה פיוטית ופלסטית את הגדולה שאפיינה את עכו כבירת הצלבנים במאה ה-13, לקראת נפילת העיר בשנת 1291, לתאר את העיר בגבול הדק שבין מציאות לדמיון ולבטא יופי – קולות שנדמו בימינו.
נוסף לכך מאופיינת כתיבתו של לופו גם בכתיבת רומנים היסטוריים שהם מעין ביוגרפיות שבהן הגיבור מספר בגוף ראשון את קורות חייו מילדותו עד מותו. כך הם ספריו על חיים פרחי הנקרא "זכרונות המועלם מעכו" ו - על האלוף שמואל גונן גורודיש הנקרא "אני גורודיש"
לופו גם כתב אוטוביוגרפיה על חייו עד גיל שלושים המסופרת בגוף ראשון בצורה של סיפורים קצרים המהווים כל אחד פרק בפני עצמו. הכתיבה הסיפורית שלו מושפעת מאהבת הסיפור והמשיכה אליה עוד מימי ילדותו.
ספריו

אבן שתיה, חיפה: הוצאת כרמל, 1996
נשיקת הנחש, ירושלים: הוצאת כרמל, 2005
בני האלמוות, ירושלים: הוצאת כרמל, 2006
היכן היית בשואה, אלוהים?, תל אביב: גוונים, 2008
שמשון, תל אביב: גוונים, 2009
הדרך לאלוהים, תל אביב, גוונים, 2010
עכו, תל אביב, גוונים, 2011
מתנות הלשון, תל אביב: גוונים, 2011
האגם הכחול, תל אביב, גוונים, 2012
יופי, תל אביב, גוונים, 2013
דבש החולמים, תל אביב, גוונים, 2014
עכו הצלבנית: שירים היסטוריים, תל אביב, גוונים, 2015
האביר מעכו: שירים היסטוריים על גיום דה בוז'ה, תל אביב, הוצאת צבעונים, 2016
חיים פרחי: זכרונות המועלם מעכו, תל אביב, הוצאת צבעונים, 2017
הילד מעכו: סיפורים אישיים (תל אביב, הוצאת צבעונים, 2021)
אני גורודיש. ישראל, הוצאת בין המילים 2024
הערות שוליים

↑  העיתונאי ובלש התרבות העברית אלי אשד מזכיר את הספר בני האלמוות שעוסק בין היתר בחיי נצח, במאמרו באתר "יקום תרבות", ראו: אידאולוגית הנצח של "הבה להבא", 2 בפברואר 2012. כמו כן הוא מזכיר ספר זה במאמרו "חזון חיי הנצח ופיתוחי הטכנולוגיה המדעיים שיביאו לכך", מעריב, 3 בדצמבר 2012. חוקרת התלמוד ד"ר עירית אמינוף מצטטת שיר "נחשיו של שמשון" מתוך ספרו של גדי לופו נשיקת הנחש, בספרה שמשון הלך אחר עיניו: שמשון בראי התלמוד והמדרש, ירושלים: הוצאת ראובן מס, 2010, עמ' 108. שיר אחר של המשורר "הדייגים האלמותיים מעכו", מתוך ספרו עכו מובא באתר "אל-עכו" של מורה הדרך אריאל הדרי.
↑  "תבניות עתיקות" – שירי אהבה מימי הביניים של יהודה הלוי, שלמה אבן גבירול, אבן חזם אל-אנדלוסי וגם של המשוררים הרומים אובידיוס, קאטולוס ואחרים.
↑  17 שירים נכתבו בספריו של גדי לופו עכו ועכו הצלבנית על גיום דה בוז'ה (אנ'), המאסטר הגדול ה-21 של מסדר הטמפלרים בשנים 1273–1291 (עד למותו בעת המצור על עכו).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303442905171  BnF: cb150026480 (data)  ISNI: 0000 0000 6660 035X  LCCN: n98084062  VIAF: 5204929   WorldCat (עם VIAF): 5204929 
כריכת הספר "דבש החולמים", גוונים, 2014 – הציור "הילאס והנימפות" מאת הצייר האנגלי ג'ון ויליאם ווטרהאוס (1896)
היעלמות מג'די חלבי

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.תמונתו של חלבי בדף הנעדר באתר משטרת ישראל
 לידה:  22 בדצמבר 1985 דליית אל כרמל, ישראל
 נעדר:  24 במאי 2005 (בגיל 19)
 השתייכות:   צבא ההגנה לישראל
 דרגה:  טוראי
מג'די חלבי (בערבית: مجدي حلبي) (22 בדצמבר 1985 – 24 במאי 2005) היה חייל צה"ל בן העדה הדרוזית, שהוגדר נעדר במשך יותר משבע שנים. חלבי נראה בחיים בפעם האחרונה ביישוב מגוריו, דלית אל-כרמל, ב-24 במאי 2005. הוא נעדר מאז עד למציאת גופתו וזיהויה בספטמבר 2012 ביער עספיא בנחל חיק.
רקע

חלבי נולד בשנת 1985 לנזמי, עובד האגודה למען החייל, ופאהמיה חלבי, ביישוב הדרוזי דלית אל-כרמל, שבהר הכרמל. את שירותו הצבאי החל בבית הספר הטכני של חיל האוויר אך התקשה לשרת במקום. לאחר שהפרופיל הרפואי שלו ירד הועבר לבסיס מש"א, סדנת רכב של חיל החימוש, ליד חיפה. כאשר ביקש חלבי להעלות את הפרופיל בחזרה ולעבור ליחידתו הקודמת, נתקל בסירוב. במהלך שירותו נפקד חלבי מספר פעמים מבסיסים בהם שירת.
היעלמותו

חלבי נעלם ב-24 במאי 2005 בעת שהיה בחופשה מהצבא, אליה יצא ללא נשק, כנהוג ביחידתו. ביום היעלמו הודיע חלבי להוריו כי הוא חוזר לבסיסו. הוא נראה בפעם האחרונה בכפרו כשהוא תופס טרמפים. באותו יום סייע בעבודות בחברת תשתיות שבבעלות המשפחה. הוריו מסרו כי נראה בפעם האחרונה בלבוש אזרחי ולקח עמו תיק קטן, שבו ככל הנראה היו מדי צה"ל. עדים נוספים טענו כי ראו אותו לבוש מדים. עד ראייה מכפרו סיפר כי ראה את חלבי בסביבות השעה 15:30 במכולת בכפרו, קונה פחית שתייה, והחקירה העלתה כי הספיק למשוך 50 שקלים מהכספומט בכפר לפני היעלמותו. קצינים המעורבים בפרשה טענו לאחר מעשה כי התגלו מספר סתירות בעדויות המשפחה בקשר ללבושו, וכן היום והשעה בה נראה בפעם האחרונה.
יומיים לאחר ההיעלמות, ביקרו מפקדיו של מג'די חלבי בביתו לברר מדוע לא התייצב בבסיס. בני המשפחה החלו בחיפושים אחריו, בסיוע חבריו של חלבי ותושבי הכפר. החיפושים נערכו באזור הכפר, בחופי הים בסביבה, בחיפה, בקריות וביערות הכרמל. החיפושים התרחבו גם לטבריה ואפילו לאילת, לאחר שאל המשפחה הגיע מידע כי אדם הדומה לחלבי נראה בהם. הצבא לא סייע בחיפושים. התקשורת המקומית דיווחה רבות על ההיעלמות והחיפושים, אך בתקשורת הארצית כמעט ולא זכה האירוע לחשיפה. על כך נמתחה ביקורת קשה מפי גורמים רבים, בראשם מנהיג העדה הדרוזית בישראל, השייח' מוואפק טריף.
לאחר כשבוע, ב-30 במאי 2005, הוחלט בצה"ל להכריז על חלבי כנעדר ולהגביר את החיפושים אחריו. עם הגברת החיפושים פתחה המשטרה הצבאית החוקרת (מצ"ח) בחקירה והגיעה לבית חלבי לתחקר את המשפחה ולבצע חיפושים בחדרו.
לפני היעלמותו הראה חלבי סימנים דיכאוניים, אך ההנחה הרווחת הייתה שלא שם קץ לחייו. גורמים צבאיים טענו מנגד כי הסיכויים שנחטף קלושים. חבר הכנסת הדרוזי מטעם סיעת הליכוד, איוב קרא, פנה לשר הביטחון, שאול מופז, ומחה בפניו על "הטיפול הלקוי", לדבריו, של צה"ל במקרה היעלמותו של חלבי.
כחלק מהמאמץ למצוא מידע שיביא לפתרון תעלומת היעדרותו הציעה משפחתו פרס כספי לכל המוסר מידע לגביו, ועמותת "לחופש נולד" החלה בפרסומים רבים להביא למודעות הציבור את היעלמותו.
בשנת 2007 התקיים בדלית אל-כרמל אירוע לציון שנתיים להיעלמות חלבי. באירוע נכח קהל רב, בהם קצינים דרוזים רבים, שר הביטחון עמיר פרץ, קרנית גולדווסר, אשתו של החייל החטוף אהוד גולדווסר אשר נאמה באירוע, וצבי רגב, אביו של החייל החטוף אלדד רגב. שר הביטחון פרץ אמר באירוע כי התמיד במהלך תפקידו להתקשר למשפחה כל שבוע ולחזק את ידיה. משפחות החיילים החטופים בלבנון הביעו את תמיכתן במשפחת חלבי.
בשנת 2010 טען יחיא עדואן פרחאן, רוצח דנה בנט, לעיתון "מעריב", שהוא יודע מה גרם להיעלמותו של מג'די חלבי, אך סירב למסור מידע נוסף.
בשנת 2011 נספה אחיו של חלבי בתאונת דרכים.
באפריל 2012 פרסמו כלי התקשורת הסכם בין המדינה לבין אסיר העולם מרדכי משה. על פי ההסכם, יקבלו מרדכי משה ושני אסירי עולם אחרים חנינה, וייתכן אף פרס כספי, בתמורה למידע שהועבר אליהם על מיקום גופתו של חלבי.
מציאת גופתו וקבורתו

בספטמבר 2012 נמצאו שרידי גופה ביער סמוך לעספיא על ידי איברהים קוזלי, תושב המקום שעסק בייעור עבור קק"ל. לאחר בדיקת מעבדה של שרידי הגופה התברר שמדובר בשרידיו של חלבי. ב-11 באוקטובר 2012 נמסרה הודעה למשפחתו, וב-12 באוקטובר 2012 הובא חלבי לקבורה בבית הקברות הצבאי בעספיא. במעמד נכחו שרי ממשלה, אישי ציבור, וצבי רגב וקרנית גולדווסר, קרוביהם של אלדד רגב ואהוד גולדווסר, שנחטפו בגבול לבנון ביולי 2006.
ב-21 באוקטובר 2012 הודיע מוצא הגופה כי בכוונתו להגיש תביעה בסכום של 40 מיליון ש"ח נגד עמותת "לחופש נולד" ומדינת ישראל בדרישה לקבל את הפרס שהוצע תמורת מידע שיביא למציאתו וזאת אף על פי שעמותת לחופש נולד שהציעה את הפרס פורקה וחדלה מלהתקיים.
ב-11 בספטמבר 2013 נמחקה התביעה, לאחר שהתובעים לא שילמו את אגרת בית המשפט בגובה מיליון ש"ח, כנדרש. התובעים סירבו להצעה להפחית את תביעתם, כדי להפחית את האגרה הנדרשת. התובעים הגישו תביעה נוספת, אשר נדחתה על ידי בית המשפט המחוזי ביוני 2016. ביוני 2019 בית המשפט העליון קיבל את ערעור התובעים, והורה למדינה להעניק להם פרס כספי בסך 10 מיליון דולרים. הפסיקה עוררה ויכוח נוקב. אייל בן-ראובן, ראש עמותת לחופש נולד לשעבר, אמר בתגובה שהפסיקה מופרכת לחלוטין לאור עובדת היות העמותה בפירוק בעת מציאת הגופה, ובנוסף לאור הכוונה המקורית של הצעת התגמול בעבור מסירת מידע במדינת אויב העשוי לסייע למציאת הנעדרים, ולא להתקלות מקרית בגופה ביער.
בנובמבר 2019 נשיאת בית המשפט העליון אסתר חיות דחתה את בקשתה של המדינה למשפט חוזר, בטענה כי לא מדובר באפשרות ערעור נוספת על החלטה שניתנה על ידי בית המשפט העליון, ולא ניתנה פסיקה הסותרת הלכה קיימת של בית המשפט העליון. המדינה חויבה לשלם הוצאות משפט בסך 30,000 ש"ח. בפברואר 2025 נפסק שבני משפחת קוזלי ועורכי דינם יקבלו עוד שבעה מיליון ש"ח.
ראו גם

גיא חבר
הערות שוליים

1 2 3 4  אחיה ראב"ד וחנן גרינברג, צה"ל הכריז על החייל מג'די חלבי נעדר, באתר ynet, 30 במאי 2005
↑  חייל מדליית אל-כרמל נעדר מאז יום שלישי, באתר ynet, 28 במאי 2005
↑  אלי לוי, שנתיים להיעלמו של מג'די – ואין קצה חוט, באתר nrg‏, 26 במאי 2007
↑  פוראת נסאר, ‏צפו: פרחאן מדבר על מג'די חלבי, באתר ‏מאקו‏, 26 ביולי 2010
↑  סמדר פלד, ‏הטרגדיה הכפולה של משפחת חלבי: מג'די נעדר, אדהם נהרג, באתר ‏מאקו‏, 4 בנובמבר 2011
↑  אביעד גליקמן וחסן שעלאן, הדרישה: מאות אלפי ש' תמורת גופת מג'די חלבי, באתר ynet, 23 באפריל 2012
↑  עוזי ברוך, נמצאו עצמותיו של החייל מג'די חלבי, באתר ערוץ 7, 11 באוקטובר 2012
↑  יונתן הללי, הלווייתו של מג'די חלבי: אלפים ליוו את החייל בדרכו האחרונה, באתר nrg‏, 12 באוקטובר 2012
↑  יונתן הללי, מוצאי גופת מג'די חלבי לא יקבלו פרס כספי, באתר nrg‏, 11 בספטמבר 2013
↑  אלי לוי, נדחתה תביעה לקבלת פרס על מציאת גופת החייל הנעדר, באתר nana10‏, 8 ביוני 2016
↑  ע"א 6295/16 איברהים קוזלי ואחרים נ' מדינת ישראל, ניתן ב־3 ביוני 2019
מוצאי גופת החייל - יקבלו 10 מיליון דולר, באתר ערוץ 7, 3 ביוני 2019
↑  ראו דנ"א 4165/19 בו דחתה כב' הנשיאה של בית המשפט העליון אסתר חיות את בקשת המדינה לדיון נוסף בפסק הדין.
↑  איתמר לוין, ביהמ"ש חילק 7 מיליון שקל בעקבות מציאת החייל מג'די חלבי, באתר News1 מחלקה ראשונה, 9 בפברואר 2025
הצעת פרס לקבלת מידע
מלכודניים

| מלכודניים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: עכבישנים
סדרה:: עכבישאים
על־משפחה:: Idiopoidea
משפחה:: מלכודניים
שם מדעי
 Idiopidae ‏סימון, 1889
תחום תפוצה

מַּלְכּוֹדָנִיִּים (שם מדעי: Idiopidae) היא משפחת עכבישאים בעלי גוף גדול הדומים לטרנטולות. המלכודניים חיים בצינורות באדמה ובראש הצינור ישנה דלת מלכודת.
מאפיינים

מינים אלה מעט ארסיים ואצל כמה מינים ישנם דורבנות על הרגליים למטרות הגנה מאויבים. רוב זמנם הם שוכנים במחילות באדמה ומשתמשים בדלת מוסווית ממנה הם מגיחים ותופסים חרקים לא שעוברים לידה. לכמה מינים יש מספר צינורות למבנים.
הם חיים בעיקר באזורים הטרופיים והסובטרופיים.
סוגים

Aganippe
Anidiops
Eucyrtops
Idiosoma
Arbanitis
Blakistonia
Cantuaria
Cataxia
Euoplos
Misgolas
Genysa
Hiboka
Neocteniza
Scalidognathus
Ctenolophus
Galeosoma
Gorgyrella
Heligmomerus
מלכודן (Idiops)
Segregara
Titanidiops
Prothemenops
לקריאה נוספת

"מַּלְכּוֹדָנִיִּים" באנציקלופדיית החי והצומח של ארץ ישראל, כרך 2 – "חסרי חוליות יבשתיים", בעריכת גרשום לוי, הוצאת משרד הביטחון, 1985, עמ' 39
הערות שוליים

1 2  "מִשְׁפַּחַת הַמַּלְכּוֹדָנִיִּים (Ctenizidae)" באנציקלופדיית החי והצומח של ארץ ישראל, כרך 2 – "חסרי חוליות יבשתיים", בעריכת גרשום לוי, הוצאת משרד הביטחון, 1985, עמ' 39
גל אברהם

גל אברהם (באנגלית: Gal Avraham; נולד ב-15 באוגוסט 1981) הוא כדורידן עבר ישראלי, ששיחק בעמדת הקיצוני השמאלי.
אברהם, גדל בעירוני רחובות, ממנה עבר למכבי ראשון לציון והיה לשחקן פעיל בנבחרת ישראל.
קריירה

אברהם נולד בקיבוץ ברור-חיל, והיה לשחקן כדורעף פעיל בקבוצות ילדים.
בגיל 12, החל לשחק כדוריד בקבוצת הילדים של הפועל רחובות, תחת המאמן אלוני גמליאל.
עד גיל 18 שיחק בקבוצת הנוער של הפועל רחובות ששהדרדרה מבחינה כלכלית ומקצועית ופורקה.
בעונת 1999/2000, חתם ל-3 שנים בקבוצה הבוגרת של עירוני רחובות.
בעונת 2004/2005, חתם בקבוצת מכבי ראשון לציון.
בעונת 2008/2009, הגיע עם קבוצתו, מכבי ראשון לציון, עד לשלב שמינית גמר גביע ההתאחדות האירופי (EHF).
בעונת 2009/2010, במהלך משחק ליגה נגד בני הרצליה, נפצע אברהם ואובחן עם קרע בכליה.
בתאריך 13 במאי 2013, הושהה השחקן למשך 6 שבועות לאחר שבדמו נמצאו חומרים אסורים.
בתאריך 31 ביוני 2017, הודיע על פרישה ממשחק פעיל.
תארים

אליפות (8): 2004/2005, 2005/2006, 2006/2007, 2008/2009, 2009/2010, 2010/2011, 2011/2012, 2016/2017.
גביע המדינה (6): 2003/2004, 2005/2006, 2006/2007, 2010/2011, 2012/2013, 2013/2014.
הערות שוליים

↑  ספורט5 ספורט5, כדוריד: ישראל הפסידה 32:28 לשבדיה, באתר News1 מחלקה ראשונה, 31 באוקטובר 2010
↑  כדוריד: ישראל עלתה לשלב הבא, באתר Telesport (באנגלית)
↑  תם עידן: הכדורידן גל אברהם הודיע על פרישה, באתר mynetrishon, ‏2017-08-02
↑  mynet קיבוץ - הכדורידן מהקיבוץ רוצה עוד אליפויות, באתר web.archive.org, ‏2016-03-03
↑  גל אברהם: "קריירה שכולה גאווה וסיפוק עצום", באתר חדשות רחובות ניוז, ‏2017-08-01
↑  כדוריד: גל אברהם הושעה ל-6 שבועות, באתר ynet, 13 במאי 2013
↑  מיכל חמו, טקס פרישה חגיגי| שתפו | אתר אונו NEWS, באתר גל גפן, ‏2017-10-25
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007423207405171  VIAF: 139148874637949622096   WorldCat (עם VIAF): 139148874637949622096