stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דין ג'ונס
ביוגרפיה

נולד בדיקייטר (אלבמה) בשם דין קרול ג'ונס שם הייתה לו תוכנית " Dean Jones Sings" בתחנת רדיו מקומית. במלחמת קוריאה שירת בצי ארצות הברית.
ב-1960 החל להופיע בתפקידים קטנים בתיאטרון ובטלוויזיה. הוא שיחק במחזה "דירת התשוקות" ("Under the Yum Yum Tree") לצידו של ג'ק למון. באותם תפקידים הם שיחקו גם בעיבוד לקולנוע ב-1968. הוא שיחק בצוות הראשון של המחזמר קומפני של סטיבן סונדהיים.
הקריירה שלו קבלה תפנית כשחתם חוזה עם חברת וולט דיסני והופיע בתפקידים ראשיים בסרטים ריווחיים ביותר.
סרטו הראשון בדיסני היה "הבלש בעל רגלי הקטיפה", לצידה של היילי מילס (1965), ובסרט "החיפושית השובבה". ב-1977 שב לסרט ההמשך, "החיפושית במונטה קרלו" (1977).
ב-1971 שיחק בסרט "ברווז השווה מיליון", עליו היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי.
ב-1992 שיחק בסרט "קוראים לי בטהובן", לצידו של צ'ארלס גרודין, בתור ד"ר הרמן ורניק, הווטרינר של הכלב בטהובן.
ג'ונס הופיע גם בטלוויויה, בסדרות כמו "בוננזה" ו"ספינת האהבה" וב-1997 הופיע בסרט הטלוויזיה "החיפושית השובבה".
ג'ונס היה נשוי פעמיים ובשנים האחרונות לחייו סבל ממחלת פרקינסון.
פילמוגרפיה נבחרת

רוק בבית הסוהר (1957)
מעטים מול רבים (1959)
דירת התשוקות (1963)
המתמחים החדשים (1964)
הבלש בעל רגלי הקטיפה (1965)
תינוק מוזר במשפחה (1966)
הקופים באים, האמריקאים באים! (1967)
תעתועי שחור הזקן (1968)
הסוס בעל פרסת הזהב (1968)
החיפושית השובבה (1968)
ברווז השווה מיליון (1971)
שמח בשלג (1972)
עם הכלב לצמרת (1976)
החיפושית במונטה קרלו (1977)
הולך על כל הקופה (1991)
קוראים לי בטהובן (1992)
אנריקה מוחיקה

אנריקה מוּחִיקַה הרצוג (בספרדית: Enrique Múgica Herzog;‏ 20 בפברואר 1932 – 10 באפריל 2020) היה פוליטיקאי ועורך דין ספרדי ממוצא בסקי-יהודי. כיהן כחבר בקונגרס הנציגים (הבית התחתון של הקורטס חנרלס, הפרלמנט הספרדי) בשנים 1977–2000 מטעם מחוז גיפוסקואה, כשר המשפטים של ספרד בשנים 1988–1991 וכנציב תלונות הציבור של ספרד בשנים 2000–2010.
קורות חיים

מוחיקה נולד בעיר סן סבסטיאן שבחבל הבסקים ב-20 בפברואר 1932. אביו היה כנר בסקי-נוצרי שנהרג במלחמת האזרחים בספרד ואמו הייתה יהודייה מצרפת ממוצא פולני. אחיו פרננדו (ספ') היה אף הוא פוליטיקאי ועורך דין שנרצח על ידי ארגון הטרור הבסקי אט"א ב-1996, ובעקבות כך מוחיקה הפך למבקר חריף של אט"א בפרט והתנועה הלאומנית הבסקית בכלל.
בעת שלמד משפטים באוניברסיטת קומפלוטנסה של מדריד בשנות ה-50 של המאה ה-20 הוא הצטרף לתנועות סטודנטיאליות שהתנגדו למשטרו הדיקטטורי של פרנסיסקו פרנקו, ובהמשך הפך לחבר של המפלגה הקומוניסטית של ספרד; בגין החברות שלו בארגונים כאלה ובשל פעולות מחאה נגד המשטר הוא נאסר מספר פעמים בשנות ה-50 וה-60. ב-1963 הצטרף למפלגת הפועלים הסוציאליסטית הספרדית, והפך לאחד מבכיריה תוך שנים ספורות. הוא היה פעיל מרכזי בקידומו של פליפה גונסאלס לעמדת המזכיר הכללי של המפלגה בקונגרס שערכה בסירן שבצרפת ב-1974, והיה חבר בגוף רב-מפלגתי שהתווה את המעבר של ספרד מדיקטטורה לדמוקרטיה מול אדולפו סוארס.
ב-1977, בבחירות הדמוקרטיות הראשונות בספרד, נבחר לקונגרס הנציגים מטעם גיפוסקואה, המחוז בו שוכנת עיר הולדתו סן סבסטיאן, וכיהן בו ברציפות עד שנת 2000. לאחר ניסיון ההפיכה בספרד ב-1981 הוא הואשם בכמה מקרים שהיה מקושר לגורמים הצבאיים המורדים, טענות שהכחיש נמרצות. ב-1987 מונה לעמוד בראשות ועדה שחקרה עסקאות זהב שבוצעו מול הרייך השלישי כדי לאתר רכוש יהודי שנגזל בשואה.
בין יולי 1988 למרץ 1991 כיהן כשר משפטים בממשלתו של פליפה גונסאלס, ובכך היה למעשה היהודי הראשון בעל תפקיד בממשלת ספרד מאז ימות האינקוויזיציה הספרדית. בתקופתו הועברו מספר רפורמות משמעותיות במערכת המשפט של ספרד.
בשנת 2000 הוא התפטר מהקונגרס ועזב את מפלגתו מבחינה רשמית לשם מינויו לנציב תלונות הציבור של ספרד (אנ'), או כפי שהוא מכונה בספרדית "מגן העם" (Defensor del Pueblo). ב-2005 הוא נבחר לכהונה שנייה, לראשונה בתולדות התפקיד, עד 2010. יחד עם זאת, מוחיקה עורר ביקורת מספר פעמים בשל התבטאויות פוליטיות שחרגו מתפקידו ומהלכים שנויים במחלוקת.
מוחיקה נפטר ב-10 באפריל 2020 ממחלת נגיף קורונה 2019.
יחסו לישראל

מוחיקה הצהיר שיש לו שלוש אהבות: ספרד, חבל הבסקים וישראל.
יחד עם אחיו פרננדו, מוחיקה נמנה עם מייסדי אגודת הידידות ספרד–ישראל, שפעילותה האיצה את כינון היחסים הדיפלומטיים בין ספרד לישראל ב-1986. בשלב ראשוני אף נשקל שישמש כשגריר הראשון של ספרד בישראל.
ב-2004, בעודו משמש כנציב תלונות הציבור, הוא הביע תמיכה בהקמה של גדר ההפרדה על ידי ממשלת ישראל בעת ביקור במדינה, כנגד יוזמות בספרד שהתנגדו לגדר.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  "Múgica Herzog, Enrique". Auñamendi Eusko Entziklopedia (בספרדית). נבדק ב-12 באפריל 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3  "Minister in Spanish Government First Jew Since Inquisition". JTA (באנגלית). 12 ביולי 1988. נבדק ב-12 באפריל 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Muere Enrique Múgica, ex ministro de Justicia y Defensor del Pueblo". La Razón (בספרדית). 11 באפריל 2020. נבדק ב-12 באפריל 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Special to the JTA Spain and Israel". JTA (באנגלית). 7 בדצמבר 1984. נבדק ב-12 באפריל 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "El Defensor del Pueblo defiende el muro de Cisjordania". La Vanguardia (בספרדית). 2 במרץ 2004. נבדק ב-12 באפריל 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX967944  CANTIC: a10129029  GND: 1047959186  ISNI: 0000 0000 5952 2736  LCCN: n81028242  SUDOC: 144831961  VIAF: 11162700   WorldCat (עם VIAF): 11162700
אתי אלטמן

אין תמונה חופשית
אתי אלטמן (נולדה ב-1947) היא פעילה חברתית ישראלית, מייסדת עמותת "תנו לחיות לחיות" והדוברת שלה. הובילה עשרות מאבקים למען בעלי חיים בישראל.
ביוגרפיה

אלטמן נולדה בעיירה דז'רז'וניוב על גבול פולין-צ'כיה ולמדה בבית הספר היהודי בעיירה. בשנת 1957 עלתה לישראל עם הוריה והתגוררה עם משפחתה בחולון. למדה בבית הספר "שנקר - בית ספר גבוה להנדסה ולעיצוב" בעיר ולאחר מכן למדה ספרות בבית ספר מקצועי. הוריה עברו בהמשך לארצות הברית ואלטמן החליטה להישאר בישראל והתגייסה לצה"ל בגיל 17 כחיילת בודדת. כעבור שנתיים נישאה לבעלה דב והביאה לעולם את בנותיהם ליאת וסמדר. המשפחה עברה לגור בשכונת נווה שרת בתל אביב, בה היא מתגוררת עד היום. ב-1978 החלה לעבוד כמרכזנית בבנק לאומי וב-1985 עברה לעבוד בבית האופנה של גדעון אוברזון כמנהלת אדמיניסטרטיבית וכמזכירתן האישית של דניאלה שטינמץ ושל דינה אוברזון.
הקמת "תנו לחיות לחיות"

ב-1986 שודר בתוכנית הטלוויזיה "כלבוטק" תחקיר החושף המתת כלבים על ידי עמותת צער בעלי חיים תל אביב. למחרת בבוקר הגיעה אלטמן להפגין באופן ספונטני מול משרדי העמותה, שם פגשה פעילים נוספים למען זכויות בעלי חיים ובהם צפירה יונתן (אשתו לשעבר של המשורר נתן יונתן), אוה לנדאו, נעמי גולן, בני שלזינגר, ד"ר זאב שיינר, רועי ליוואי, מוטי סטרוקובסקי ואחרים. הם הפכו לגרעין שייסד את עמותת "תנו לחיות לחיות". בעקבות ההפגנה שודרה כתבת המשך ב"כלבוטק" ובה נחשפה לראשונה אלטמן בתקשורת.
בהמשך הובילה אלטמן את האירועים הראשונים שיזמה העמותה עוד בטרם נרשמה באופן מסודר. הראשון שבהם היה אירוע התרמה שיזמה יחד עם איש העסקים רוני מאנה ונערך בסינרמה בתל אביב. במרכז האירוע עמדה תצוגת אופנה של בגדי אוברזון בהנחיית דודו דותן ובהשתתפות תמי בן עמי וחניתה צנטר. במהלך האירוע גויסו 15 אלף שקלים שהועברו כתרומה לצער בעלי חיים באר שבע ולצער בעלי חיים רעננה. לאחר מכן יזמה אירוע נוסף במועדון הליקוויד בתל אביב ובמרכזו תצוגת אופנה מבגדי אוברזון בהנחיית אורלי יניב ובהשתתפות הזמר שלמה גרוניך. לכבוד האירוע כתב יהונתן גפן שיר מחווה בשם "תנו לחיות לחיות" ובכך המציא את שם העמותה. אירוע נוסף שיזמה אלטמן באותה שנה נערך בקולנוע אלנבי בהשתתפות הזמר אדם ובהנחיית ארז טל ומרב מיכאלי.
בשנים 1986–1990 התמקדה מרבית פעילותה של העמותה בנושא הצלת כלבים וחתולים וגיוס כספים. אלטמן הייתה אחת הדוברות הראשונות בישראל שהתמחתה בסוגיות של בעלי חיים והרבתה לגייס מובילי דעת קהל ועיתונאים לקידום מטרות העמותה.
עם פרוץ מלחמת המפרץ בשנת 1991 זכתה "תנו לחיות לחיות" לחשיפה רחבה כשנציגיה השתתפו באופן קבוע במשדרים המיוחדים של הטלוויזיה החינוכית. בין היתר סיפרו על מבצע פינוי ההסגר העירוני של תל אביב יפו מחשש לחיי הכלבים.
פעילות חברתית ומשפטית

אלטמן עמדה מאחורי העתירה הראשונה שהגישה העמותה לבג"ץ נגד קרבות אדם תנין שהיו נערכים בחמת גדר. העתירה הוגשה כבר בשנת 1994 לבית משפט השלום שהכריע נגד הקרבות, אך ערעור שהגישה חמת גדר לבית המשפט המחוזי באמצעות עורכי הדין דב וייסגלס ודליה רבין התקבל והעמותה החליטה לערער לבית המשפט העליון באמצעות עו"ד ירום הלוי. בפסק דינו התייחס השופט מישאל חשין לעדותה של אלטמן ואמר: "דברים שיוצאים מלבו של אדם, דרכם שנכנסים הם אל לבו של אדם" .
חשין אסר לחלוטין על קיומם של קרבות אדם תנין וקבע תקדים חשוב בפסיקה הישראלית למען זכויות בעלי חיים. אלטמן, שהובילה את המהלך המשפטי בניגוד לעמדותיהם של רבים בעמותה, חרתה על דגלה של תנו לחיות לחיות את המחויבות לכל בעל חיים באשר הוא ולא רק לכלבים וחתולים. מאז, פועלת העמותה בין היתר באמצעות חקיקה ועתירות משפטיות למניעת פגיעה גם בחיות משק ובכלל בעלי החיים.
בין הישגיה המשפטיים ניתן למנות את הובלת פסק הדין התקדימי נגד המתת חתולי רחוב, הסדרת תקנות החזקת בעלי חיים בחנויות, פינות ליטוף וכיוצא בזה, הובילה לאיסור על תאי ריסון לחזירות הרות, הייתה ממובילי המאבק נגד פיטום אווזים ובעד סגירת חוות מזור, דאגה לעדכון תקנות הובלת עופות, דרשה לצרף את הארגונים למען בעלי חיים לתיקים משפטיים שיש בהם השלכה על רווחתם, הובילה את המהלך התקדימי בו נאסר לייבא ולמכור בישראל דגים צבועים ומקועקעים ואת פסק דין "מורדות משואה" שקבע באופן תקדימי כי יש לבחון כראוי השפעה של תוכניות בנייה על רווחת בעלי החיים.
בשנת 2005 הובילה את המאבק לשחרור הכלבים האוזבקים בנמל התעופה בן-גוריון, מאבק שנמשך שבועות ארוכים והגיע לשיא דרמטי עם החלטה לגרש את הכלבים וברגע האחרון הצליחה אלטמן יחד עם עו"ד קובי סודרי לעצור את המטוס רגע לפני שהמריא ולחלץ את הכלבים.
בשנת 2015 בעת הסערה סביב כלבת משפחת ראש הממשלה בנימין נתניהו, קאיה, נחלצה אלטמן לעזרת כלבתם של משפחת נתניהו לאחר שנשכה את חברת הכנסת שרן השכל ואת בעלה של סגנית שר החוץ ח"כ ציפי חוטובלי במהלך טקס הדלקת נרות בבית ראש הממשלה וקראה שלא לשלוח אותה להסגר.
בשנת 2016 יזמה את יום האימוץ הראשון בחצר בית הנשיא במעמד נשיא המדינה ראובן ריבלין ורעייתו נחמה ונשאה דברים בשם כלל ארגוני בעלי החיים.
אותות ופרסים

בשנת 2008 הוענק לה אות "אשת העיר תל אביב" על תרומתה למען בעלי חיים.
בשנת 2011 קיבלה את פרס השר להגנת הסביבה למצוינות סביבתית
בשנת 2016 הוענק לה מגן הוקרה מטעם שדולת בעלי החיים בכנסת. הטקס נערך במעמד אשת ראש הממשלה שרה נתניהו שהגיעה במיוחד למען אלטמן.
הערות שוליים

↑  nrg מעריב, אתי אלטמן - אשת העיר ת"א, באתר nrg‏, 12 בפברואר 2008
↑  nrg מעריב, המצטיינים בסביבה: אתי אלטמן, מרכז השל ואינטל, באתר nrg‏, 13 בנובמבר 2011
האחדה
לקריאה נוספת

פטרן גילה, תולדות השואה - סלובקיה, ירושלים: יד ושם, 2015.
אנריקה קפרילס רדונסקי

| --- | --- |

 לידה:  11 ביולי 1972 (בן 52) קראקס, ונצואלה 
 שם לידה:  Henrique Capriles Radonski 
 מדינה:  ונצואלה 
 השכלה:  האוניברסיטה הקתולית אנדרס בייו  אוניברסיטת קולומביה  האוניברסיטה המרכזית של ונצואלה 
 מפלגה:  COPEI, Justice First 
 בן או בת זוג:  Valeria Valle 
 henriquecapriles.com
 
 חתימה:   
 
אנריקה קפרילס רדונסקי (בספרדית: Henrique Capriles Radonski; נולד ב-11 ביולי 1972) הוא פוליטיקאי ונצואלי ממוצא יהודי.
ביוגרפיה

קפרילס רדונסקי נולד בקראקס. הוריה של אימו היו שניהם יהודים ניצולי השואה, ממוצא פולני, הולנדי ורוסי ואביו הוא נוצרי קתולי ממוצא יהודי ספרדי. הוא מגדיר את עצמו כקתולי. למד משפטים באוניברסיטה הקתולית אנדרס בלו והתמחה בדיני מיסים ובמשפט מסחרי. חבר ב-"International Fiscal Association".
בדצמבר 1998, בגיל 26 בלבד, נבחר לכהן בפרלמנט של ונצואלה ובכך הפך לחבר הצעיר ביותר שכיהן בפרלמנט זה אי פעם. חודשים ספורים לאחר בחירתו, מונה על ידי חבריו למפלגת המרכז הנוצרית-סוציאליסטית למשרת סגן נשיא הפרלמנט, תפקיד בו כיהן עד פיזור הפרלמנט באוגוסט 1999.
ביולי 2000 נבחר מטעם מפלגת "Primero Justicia" (שהוקמה ב-1992 על ידי לאופולדו לופס) לראשות עיריית בארוטה המשתייכת למטרופולין של קראקס. באוקטובר 2004 נבחר שוב למשרה כשהוא גורף כ-79% מהקולות.
ב-2008 הציג את מועמדותו לתפקיד מושל מדינת מירנדה ובבחירות שנערכו בנובמבר אותה שנה נבחר לתפקיד.
ב-12 בפברואר 2012 התקיימו פריימריז בין מועמדי האופוזיציה בוונצואלה. בבחירות השתתפו כ-2.9 מיליון אזרחים, וקפרילס זכה בכ-62% מהקולות ונבחר למועמד האופוזיציה בבחירות לנשיאות ונצואלה שיתקיימו ב-7 באוקטובר 2012. בבחירות אלו הפסיד לצ'אווס, אך זכה לאחוזי תמיכה נרחבים ביותר ביחס לאנשי אופוזיציה שהתמודדו מול צ'אווס בעבר
באותה שנה של מערכת הבחירות בוונצואלה הוא הצהיר על כך שאם הוא יבחר לנשיאה של וונצואלה הוא יהיה מוכן לכונן יחסים עם מדינת ישראל וכן גם ארצות הברית לאחר הבחירות.
ראו גם

הבחירות לנשיאות ונצואלה (2013)
הערות שוליים

↑  ברק רביד, "ישראל מקווה לשינוי ביחסים אבל לא בונה עליו", "הארץ", 7 במרץ 2013
↑    Barney Henderson, ‏Hugo Chavez faces presidential challenge from state Governor Henrique Capriles, The Telegraph, 13 February 2012
↑  אתר חדשות ערוץ 2, ‏למרות הכל: צ'אבס זכה בקדנציה שלישית בבחירות בוונצואלה, באתר גלובס, 8 באוקטובר 2012
↑  סוכנויות הידיעות, ונצואלה בחרה: צ'אבס ימשיך לכהונה נוספת, באתר ynet, 8 באוקטובר 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2014035341  VIAF: 308181189   WorldCat (עם VIAF): 308181189
בודזאנוב (מזוביה)

בודזאנוב (בפולנית: Bodzanów) הוא כפר במחוז פלוצק שבפרובינציית מזוביה בפולין, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
היישוב נזכר לראשונה בתעודות מהמאה ה-12, ובשנת 1351 העניק לו בולסלאב השלישי, נסיך מזוביה, זכויות עיר. המקום נודע בשל ירידי הסוסים שהתקיימו בו, ונחרב בעת הפלישה השוודית לפולין. בשנת 1869 ניטלו מן היישוב זכויות העיר שלו.
יהודי בודזאנוב

תיעוד ראשון לישיבת יהודים ביישוב הוא מהמחצית הראשונה של המאה ה-18. יהודי המקום התפרנסו מרוכלות וממלאכה, ובסוף המאה ה-19 גדל מספרם, ונבנה במקום בית כנסת. יהודי היישוב נטמנו בבית העלמין של קהילת וישוגרוד הסמוכה.
משנת 1900 ועד שנספה בשואה כיהן כרב הקהילה הרב חנוך נאויירי. יהודי היישוב נפגעו בזמן מלחמת העולם הראשונה, ובשנת 1919 סבלו מהתעמרות חיילי הצבא הכחול.
בשנת 1922 נפגעו יהודי היישוב מעלילה לפיה גרמו לשריפה בכפר. באותן שנים עזבו את הכפר רבים מיהודיו. בשנת 1920 נמנו בכפר כ-1,400 יהודים בעלי זכות בחירה.
בין מלחמות העולם נטו רוב יהודי הכפר לציונים הכלליים, ופעלו במקום גם סניפים של המזרחי ואגודת ישראל.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה התגוררו בכפר למעלה מ-1,000 יהודים. משנת 1940 הועסקו כמה עשרות מיהודי הכפר במחנה עבודה בבילסק שליד פלוצק, ובתחילת מרץ 1941 גורשו יהודי הכפר יחד עם אלפים מיהודי הסביבה למחוז ראדום, וחלקם הועבר לגטו נובי סבור. גורל יהודי הכפר היה כגורל יתר היהודים במקומות אלו, ורובם נספו במחנה ההשמדה טרבלינקה. בית הכנסת שבכפר נהרס בתקופת המלחמה.
האחדות

הגיליון הראשון
"האחדות" היה ביטאון מפלגת פועלי ציון, אשר יצא כשבועון מיוני 1910 ועד ינואר 1915, עת נסגר בצו השלטון העות'מאני.
עורכיו הראשיים של הביטאון היו יצחק בן-צבי, רחל ינאית בן-צבי, דוד בן-גוריון ויעקב זרובבל; עוד השתתפו בעריכה יוסף חיים ברנר, יוסף נחמני, יצחק אחדותי ואהרן ראובני. מערכת העיתון הייתה ממוקמת בירושלים, ליד הקומונה שליד בית הספר לאמנות בצלאל, שנקראה "ירושלים החדשה", והעיתון יצא בדפוס אחדות, שהיה קואופרטיב שעובדיו גיבשו גם את תוכני העיתון והחלטות נוספות. "האחדות" היה המשך ישיר לשני גליונות "דער אַנפֿאַנג" ("התחלה") שיצאו ביידיש.
יחד עם עובדי הדפוס עבדו [העורכים] כמשפחה אחת בהתייעצות חברית לא רק על תוכנו ועל צורתו של כל גיליון וגיליון, אלא גם על כל השאלות האדמיניסטרטיביות הכספיות והטכניות הכרוכות בהוצאתו.
העיתון היה בעל קו סוציאליסטי-מהפכני כוונתו המוצהרת הייתה "לאחדות המעמד, לאחדות הציבור העובד, הפועל היהודי והאומה". עורכיו, שכתבו את המאמרים העיקריים, היו גם ראשי מפלגת "פועלי ציון" שראתה בעצמה את המובילה הראשית של ציבור הפועלים היהודי. העיתון המתחרה היה "הפועל הצעיר" של מפלגת הפועל הצעיר.


חברי מערכת "האחדות", (1912)
בדצמבר 1914, עקב כניסת האימפריה העות'מאנית למלחמת העולם הראשונה, הורה השלטון העות'מאני לגרש מארץ ישראל את כל היהודים שלא הייתה בידם אזרחות עות'מאנית. בגיליון "האחדות" שהופיע מיד לאחר מכן נכתב מאמר בגנות ההוראה השלטונית. מיד עם צאת הגיליון לאור פרץ כוח משטרה אל בית הדפוס ואסר את יעקב זרובבל, העורך האחראי, ואת זאב אשור, אשר ייצג כלפי השלטונות את בית הדפוס כמו"ל. זרובבל הצליח לקנות לו את דרכו לחופשי מבלי לרצות עונש מאסר שהושת עליו ועל אשור הוטל קנס של 15 לירות זהב, אך לעיתון ולכל עיתוני הפועלים, הוצא צו סגירה מיידי.
בשנת 1911 פרסם דוד בן-גוריון 2 מחזות ב"האחדות" : "אבן מקיר תזעק", ו-"חג העבודה".
לקריאה נוספת

יוסף אוליצקי, אמנות הדפוס, רמת גן: 1973.
הערות שוליים

↑  מובא אצל אוליצקי, עמ' 108.
↑  "אבן מקיר תזעק" (מחזה "חיזיון"), ביטאון האחדות, 20 בינואר 1911, עמודים 14–17, "חג העבודה" (מחזה "חיזיון"), ביטאון האחדות, 24 בפברואר 1911, שנה ב', גיליון 18–19 "חברים למחוז חפצנו! קדימה. שמה, לארץ-מזרח-השמש", הארץ, דוד מלמד, יום רביעי, כ"א בתשרי תשע"ח, 11 באוקטובר 2017, מוסף תרבות וספרות, עמוד 2
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011555245205171
בודונהיי

בודונהיי (בהונגרית: Bodonhely) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה. כמו כפרים רבים באירופה גם בבודונהיי מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 362 תושבים, ובשנת 2019 רק 289 תושבים.
בבודונהיי חיו עשרה יהודים בשנת 1880 ונותרו בה שני יהודים בלבד בשנת 1910.
הערות שוליים

↑  נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
| יישובים במחוז גיור-מושון-שופרון |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | שופרון  • גיור  |  |
| ערים |  בלד •  צ'ורנה •  פרטד •  פרטוסנטמיקלוש •  יאנושומוריה •  קאפובאר •  לבן •  מושונמגיארובאר •  פנונהלמה •  טט |  |
| כפרים | סאן • פאראד • אויקר • אשבאנירארו • בבוט • ציראק • דנשפה • אדווה • גיורו • הימוד • הוויי • קישפלוד • מיהאיי • אושלי • ראבקצל • רפצסמרה • סארפלד • ואדושפה • ואשארושפלו • וסקן • ויטנייד • אבדה • בזי • בן • רטלפ • ברץ' • דונסג • דונסנטפאל • אנשה • פהרטו • גניי • גיורלדמר • גיורשאג • גיורשבנהאז • פר • גיוראויפלו • גיוראויבראט • גיורזאמוי • איקרן • קאיארפץ • קישבאיץ' • קורונצו • קונסיגט • מושונסנטמיקלוש • מזארש • נג'בייץ' • ראבפטונה • שוקורופאטקה • טלטשטווה • טניה • ונק • ואמושסבדי • ניול • אטוונן • נאג'סנטיאנוש • אגפלווה • צ'אפורדיאנושפה • צ'פוד • אגיאגושסרגן • צ'ר • אברגץ • אג'האזשפלו • פרטבוז • פרטאנדרד • פרטהומוק • פרטראקוש • פרטספלק • גיאלוקה • הרקה • הג'קה • הידגשג • איוואן • קופהאזה • לווה • נג'צנק • נג'לוז' • נמשקר • פרסטג • פטהאזה • פיניה • פוסטצ'לאד • רפצוויש • רייטקמוז'אי • שרוד • שופרונהורפאץ' • שופרונקבשד • סקון • אונד • ולצ'יי • ז'ירה • אצ'לג • באגיוגסובאט • ברבץ' • בודונהיי • בוגיוסלו • בשארקאן • דר • צקוהאזה • אגייד • יובהאזה • קון • מגלוצה • מגיארקרסטור • מרקוטבדגה • פאלי • פאסטורי • פוטיונד • ראבצ'נק • ראבפורדאן • ראבשבש • ראבסנטאנדראש • ראבטמאשי • ראבצקפי • שובור • שופרונמטי • סיל • סילשארקאן • טארנוקרטי • ז'בהאזה • בזניה • דרנוז'לי  • דונקיליטי • דונרמטה • דונסיגט • פקטארדה • הלאסי • הדרוואר • הגיישהלום • קארויהאזה • קימלה • לבל • קישבודק • מאריאקאלנוק • מושונסולנוק • מושונאודוואר • אוירונפה • וארבלוג • ראיקה • ליפוט • פישקי • מצ'ר • בקונגיירוט • בקונפטרד • בקונסנטלאסלו • אץ' • פנייפה • גייראסונפה • לאזי • ניאלקה • פאזמאנדפאלו • רבזד • טריאנפוסטה • רומאנד • טאפסנטמיקלוש • וספרמוורשאן • שיקאטור • טאפ • ארפאש • צ'יקוואנד • פלפץ • גיארמט • גיימרה • גיירסמרה • קישבבוט • מרגש • ואג • מוריצהידה • ראבצ'צ'ן • ראבסנטמיהאי • סרצ'ן • ראבסנטמיקלוש |  |
| יישובים בנפת צ'ורנה |
| --- | --- | --- |
| יישובים | צ'ורנה • אצ'לג • באגיוגסובאט • ברבץ' • בודונהיי • בוגיוסלו • בשארקאן • צקוהאזה • דר • אגייד • פאראד • יובהאזה • קון • מגלוצה • מגיארקרסטור • מרקוטבדגה • פאלי • פאסטורי • פוטיונד  • ראבצ'נק • ראבפורדאן • ראבשבש • ראבסנטאנדראש • ראבטמאשי • ראבצקפי • שובור • שופרונמטי • סאן • סיל • סילשארקאן • טארנוקרטי • ז'בהאזה • ואג |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בהונגריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דין ג'אגר

| --- | --- |
דין ג'אגר
דין ג'אגר
 לידה:  7 בנובמבר 1903 לימה, אוהיו, ארצות הברית
 פטירה:  5 בפברואר 1991 (בגיל 87) סנטה מוניקה, קליפורניה, ארצות הברית
 סוגה מועדפת:  מערבון 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1928–1987 (כ־59 שנים)
 מקום לימודים:  קולג' וובש 
 מספר צאצאים:  1 
 פרסים והוקרה:  פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר (1949)  פרס אמי לבידור בשעות היום  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 פרופיל ב-IMDb
 
דין ג'אגר (באנגלית: Dean Jagger‏; 7 בנובמבר 1903 – 1991) היה שחקן קולנוע, תיאטרון וטלוויזיה אמריקאי זוכה פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר עבור תפקידו בסרט "טייסי השחקים".
הופיע בעשרות הופעות בקולנוע ובטלוויזיה. רוב הופעותיו היו בתפקידי משנה.
קורות חיים

ג'אגר למד משחק ב-"Lyceum Art Conservatory" בשיקגו והחל את דרכו האומנותית בהופעות וודוויל. ב-1925 הופיע לראשונה על הבמה בברודוויי וב-1929 הופיע לראשונה בקולנוע בסרט האילם "אישה מהגיהנום".
הוא הופיע בברודוויי בהצגת "דרך הטבק" שהועלתה בהצלחה בשנים 1933 – 1941.
ב-1949 שיחק בסרט טייסי השחקים בתור הארווי סטובל, קצין שלישות של טייסת מפציצים במלחמת העולם השנייה בפיקודו של פרנק סבאג' (גרגורי פק). על תפקידו זה הוענק לו פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
ב-1962 שיחק בסרט "זה גדל על העצים" לצידה של איירין דאן.
ב-1957 שיחק בתור אביו החורג של ארתור בומונט (פט בון) בסרט ברנדין.
ב-1958 שיחק בתור אביו של דני פישר (אלביס פרסלי) בסרט קינג קריאול.
ב-1961 שיחק בסרט פאריש לצידו של טרוי דונהיו.
בטלוויזיה הופיע בסדרות משפחת פרטרידג', בוננזה, אזור הדמדומים ועוד. על הופעתו בסדרה "מר נובק", היה מועמד לפרס אמי.
ב-1960 נקבע לכבודו כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
פילמוגרפיה חלקית

כנפיים בחשיכה (1935)
טייסי השחקים (1949)
זה גדל על העצים (1952)
הגלימה (1953)
בהלה בצוק השחור (1955)
קינג קריאול (1958)
ברנדין (1957)
סיפורה של נזירה (1959)
אלמר גנטרי (1960)
פאריש (1961)
פילמוגרפיה חלקית > טלוויזיה

הנמלט (1966)
אנריקה פניה נייטו

אנריקה פניה נייטו בהלוויית שמעון פרס
אנריקה פניה נייטו (בספרדית: Enrique Peña Nieto; נולד ב-20 ביולי 1966) הוא מדינאי מקסיקני, חבר המפלגה המהפכנית-המוסדית (PRI). כיהן כנשיא מקסיקו ה-57 בין השנים 2012 ל-2018 וכמושל מדינת מקסיקו, המאוכלסת שבמדינות מקסיקו, בין 2005 ל-2011.
חייו > ראשית חייו

פניה נייטו נולד בעיר אטלקומולקו שבמדינת מקסיקו למשפחה מהמעמד הבינוני. אביו היה מהנדס חשמל ואמו מורה, והוא היה הבכור מבין ארבעה אחים. כשהיה בן 11, עברה המשפחה להתגורר בטולוקה. פניה נייטו נחשף לפוליטיקה בגיל צעיר, שכן מושל מדינת מקסיקו בין 1975 ל-1981, חורחה חימנס קנטו, היה מיודד עם אביו, והוא לקח אותו עמו לעצרות הבחירות שלו. המושל הבא, אלפרדו דל מאסו גונסאלס, היה בן דודו של אביו.
ב-1984 הצטרף פניה נייטו למפלגה המהפכנית-המוסדית (PRI), המפלגה ששלטה במקסיקו מאז 1929. באותה שנה החל ללמוד משפטים באוניברסיטה הפאנאמריקאית במקסיקו סיטי, ובהמשך השלים לימודי תואר שני במינהל עסקים במכון מונטריי לטכנולוגיה והשכלה גבוהה. עם סיום לימודיו עסק בעבודות שונות: הוא שימש כנוטריון, עבד בחברה לייצור חלקי חילוף לכלי רכב ובמשרד עורכי דין.
במהלך שנות ה-90 הגביר את פעילותו הפוליטית ב-PRI, ובין 1993 ל-1998 מונה לראש הסגל של השר לפיתוח כלכלי בממשלת מדינת מקסיקו, מונטיאל רוחאס. בשנת 2001 מונה לסגן שר הפנים של מדינת מקסיקו, ולאחר מכן מילא תפקידים נוספים במדינת מקסיקו: נשיא מועצת המנהלים של הביטוח הלאומי, נשיא המועצה לבריאות וסגן נשיא המערכת הלאומית לפיתוח המשפחה.
חייו > מושל מדינת מקסיקו

בשנת 2005 נבחר פניה נייטו למושל מדינת מקסיקו, המאוכלסת שבמדינות המרכיבות את מקסיקו. במהלך קמפיין הבחירות שלו חתם פניה נייטו אצל נוטריון על מסמך בשם "608 ההתחייבויות", שכלל 608 תוכניות אותן התחייב ליישם במהלך כהונתו. בין היתר, התחייב לסלול כבישים מהירים חדשים, להקים בתי חולים ולהקים מערכות חדשות להובלת מי שתייה. עם סיום כהונתו, ועל רקע התמודדותו בבחירות לנשיאות מקסיקו בשנת 2012, הפכה שאלת מידת עמידתו בהתחייבויותיו אלו לסוגיה מרכזית בבחירות. מפלגת PRI טענה כי פניה נייטו עמד בכל התחייבויותיו, ופרסמה נתונים על כך. יריבתה הפוליטית, מפלגת הפעולה הלאומית (PAN) טענה כי הנתונים הוצגו באופן מגמתי וחלקי.
בין אם מילא אחר כל התחייבויותיו ובין אם לא, בתקופת כהונתו של פניה נייטו ניכרה השקעה רבה בתשתיות במדינת מקסיקו. לצד הקמת כבישים מהירים חדשים, נחנכו גם מערכת אוטובוסים מהירה ורכבת פרוורית המקשרות בין ערי המדינה לבין מקסיקו סיטי, ומשרתות כ-300,000 נוסעים מדי יום. 196 בתי חולים ומרכזים רפואיים הוקמו ברחבי המדינה בתקופת כהונתו, ומספר הרופאים במדינה הגיע לראשונה לשיעור העונה על דרישות ארגון הבריאות העולמי - רופא ל-1,000 תושבים. שיעורי התמותה במדינה ירדו משמעותית: מספר מקרי המוות כתוצאה ממחלות במערכת הנשימה ירד ב-55%, מקרי המוות מדיזנטריה ירדו ב-68% ושיעור התמותה כתוצאה מסרטן צוואר הרחם ירד ב-25%.
ב-2006 פרצו מהומות בעיירה סן סלוודור אטנקו, על רקע כוונת הממשלה הפדרלית לפנות תושבים מבתיהם לשם הקמת נמל תעופה. המהומות דוכאו ביד קשה. שניים מהמפגינים נהרגו, חלק מהמפגינים ספגו אלימות קשה, וכמה מהעצורות אף הותקפו מינית בידי שוטרים. ארגונים חברתיים וארגוני זכויות אדם מתחו ביקורת על פניה נייטו ועל השימוש המופרז בכוח נגד המפגינים. פניה נייטו אמר כי אינו מצדיק את התנהגות השוטרים שחרגו מסמכותם, וכי כל התלונות יחקרו בשקיפות מלאה, אך גיבה את המשטרה, וציין כי לא התקבלה בפרחים כי אם בבקבוקי תבערה, ופעולותיה נדרשו לשם השבת הסדר על כנו.