גני ארמון ורסאי
קשיים באספקת המים לגנים

גני ורסאי מתהדרים במזרקות רבות ומסובכות הדורשות כמות גדולה של מים בלחץ גבוה. על מנת לנסות להתמודד עם צורכי ההשקיה והמזרקות נעשו לאורך השנים שינויים תכופים בגנים: הטיה של מספר נהרות, וכן בניית תעלות, אמות מים, טחנות רוח, ומשאבות שונות. כמו כן נעשו ניסיונות לשתול בחלק משטחי הגן צמחים בסגנון אנגלי ואף עצים, הדורשים פחות מים מהגן הצרפתי הפורמלי, המבוסס על מספר רב של צמחים בעלי פרחים בצבעים עזים. ככל שגדלו הגנים, כך נעשו מערכות ההשקיה גדולות מורכבות ויקרות והן השפיעו על צריכת המים של כל אזור ורסאי. בעיות ההשקיה לא נפתרו עד ימינו.
הגנים שהוקמו בתקופת לואי ה-13 הושקו במי המעיינות המקומיים. הרחבת הגנים בתקופת לואי ה-14 דרשה בניית מערכת השקיה חדשה, מסובכת ויקרה, על מנת להפעיל את מערכת המזרקות הראשונה. מערכת המים שהוקמה כללה שאיבת המים ממספר מעיינות סמוכים (העיקרי בהם הוא מאגם קלאני (Clagny). מים אלה הוזרמו למאגר מים שעמד בראש הגרוטו של תטיס וממנו, בכוח המשיכה, למזרקות הגנים.
עם הרחבת הגנים והוספת המזרקות בשנת 1664, סבלו הגנים ממחסור תמידי במי השקיה ובמים להפעלת המזרקות. בשל כך תכנן לואי לה וו את ה"משאבה" (La Pompe) - מגדל מים שנבנה צפונית לארמון. מגדל זה קיבל את מימיו מאגם קלאני. המים נשאבו באמצעות טחנת רוח ובאמצעות משאבות המופעלות על ידי סוסים. המגדל הכיל 600 מ"ק מים ליום, והקל על המחסור במי השקיה.
הקמת התעלה הגדולה בשנת 1671 איפשרה את מחזור מי הגנים. המים זרמו אל התעלה ונשאבו מחדש באמצעות טחנות רוח אל המאגר שבראש הגרוטו של תטיס.
פתרונות אלה לא הספיקו, ועקב המחסור במים ניתן היה להפעיל באופן רציף אך ורק את המזרקות שהיו סמוכות לטירה ונראו מהחלונותיה. מזרקות בגנים המרוחקים הופעלו רק כאשר בני משפחת המלוכה התקרבו אליהן. לצורך כך, הפעיל ז'אן-בטיסט קולבר בשנת 1672 שיטה לפיה עובדי הגן השתמשו במשרוקיות על מנת לסמן זה לזה על התקרבותם של המלך או המלכה למזרקות המרוחקות על מנת לתת את האות להפעילן.
בשנת 1674 הוגדל מגדל המים שכונה "המשאבה הגדולה" (La Grande Pompe). מגדל זה הכיל 3,000 מ"ק מים ליום - אולם הגדלה זו הביא לעיתים לייבוש אגם קלאני. בשל המחסור במים הוחלט על הטיית מימי נהר בייוורה (Bièvre) לגנים. הטיה זו נעשתה בין השנים 1667–1674 ובמסגרתה נסכר הנהר ונבנו חמש טחנות רוח על מנת להעלות את המים למאגרים שברמת סאטורי. מערכת זו איפשרה הבאת 72,000 מ"ק מים ליום לגנים.
על אף תוספת מים זו, בניית המזרקות לגנים והשקייתם דרשה מים נוספים ובשנת 1681 הוחלט על הבאת מים לארמון מנהר הסן תוך שימוש ב"מכונת מארלי", מערכת שהופעלה בשנת 1680 על מנת להשקות את גני סן ז'רמן. מערכת זו נבנתה בשנת 1681.
על פי תכנונה, מכונת מארלי נועדה להביא את המים מהנהר תוך שימוש באמות מים. לצורך זה נדרשה העלאת המים לגובה של 100 מטרים מעל פני הנהר. סדרה של טחנות רוח נבנתה לאורך הנהר, ומערכת של 64 משאבות העלתה את המים למאגר שגובהו 48 מטרים מעל הנהר. מערכת נוספת של 79 משאבות העלתה את המים למאגר נוסף בגובה של 104 מטרים מעל הנהר, ומערכת נוספת של 78 משאבות העלתה את המים לאמת המים אשר הביא את המים לארמון ורסאי ולטירת מארלי.
המערכת הופעלה בשנת 1685, אולם בשל כשלים באמות ובמשאבות הצליחה המערכת להביא לגנים כמות של 3,200 מ"ק מים בלבד ביום - כמחצית מהכמות הצפויה, כך שבגנים, שקיבלו כמות כוללת של 12,800 מ"ק מים ליום, הופעלו המזרקות במחצית תפוקתן (מחצית לחץ המים המתוכנן). כאשר הופעלו כל המזרקות בגן נדרשה כמות מים של למעלה מ-10,000 מ"ק מים ליום.
על אף כישלונה, המערכת הפכה לאתר תיירות, והמשיכה בפעולתה עד שנת 1817 - אף שהיא צרכה יותר מים ליום מהעיר פריז כולה.
ניסיון נוסף לפתור את המחסור במים נעשה בשנת 1685. במסגרת תוכנית זו, ולאחר שהוטו כבר כל הנהרות הקרובים לוורסאי, הוצע להטות את מימי נהר האור (Eure), הזורם 160 ק"מ דרומית לוורסאי. פרויקט הטיה שאפתני זה, דרש בנייה תעלה עבור הטיית הנהר והעלאת המים שבו לגובה הארמון והגנים (שכן הנהר זורם בגובה של 26 מטרים מתחת למפלס המאגרים של הארמון). כמו כן נדרשה הקמת תעלות משנה על מנת להביא חומרי בנייה לצורך הקמת אמות המים. בין 9,000 - 10,000 עובדים הועסקו בעבודות כפייה בשנת 1685, ובשנת 1686 הובאו 20,000 חיילים לבנות את התעלות. בעת פרוץ המלחמה בשנת 1686 כעשירית מחיילי צבא צרפת הועסקו בבנייה. פרוץ המלחמה הביא להפסקת העבודות, ואלה לא הושלמו. לו הושלם, היה הפרויקט מביא לגנים 50,000 מ"ק מים ליום, והיה פותר את בעיות המים.
גם כיום חסרים מים להפעלת מזרקות הגנים. משאבות מודרניות מאפשרות שאיבה מהירה של המים מהתעלה הגדולה על מנת להזין את המזרקות. מערכת איסוף מי גשם מאפשר השבת מים שאובדים כתוצאה מאידוי.
מזרקת לטונה. ברקע - התעלה הגדולה.
האורנז'רי, והבריכה השווייצרית.
ה"ביתן הצרפתי" (Pavillon français) בתכנונו של אנז'ה-ז'אק גאבריאל, 1749-50
"מכונת מארלי" - איור מעשה ידי פייר דני מארטין, 1723.