stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דו-מימן חד-חמצני

דו־מימן חד־חמצני, DHMO, או מים
דו־מימן חד־חמצני (באנגלית: Dihydrogen monoxide, ידוע גם בראשי התיבות DHMO) הוא שם נרדף למים, שנעשה בו שימוש לצורכי מתיחה. במסגרת המתיחה מוצגים המים מבלי לנקוב בשמם המקובל, אלא בשם אחר, שהוא מדויק מדעית אך אינו נמצא בשימוש, כתרכובת כימית נפוצה שמיוחסות לה תכונות שליליות רבות, כגון היותה מרכיב חשוב בגשם חומצי כחומצה הידרוקסילית, תרומתה לאפקט החממה, היותה גורם עיקרי לארוזיה של נופי טבע, ולקורוזיה והחלדה של מתכות; בד בבד עם כל אלה, עולה הטענה כי נמשך השימוש בתרכובת על ידי מפעלי תעשייה, וכי היא נשפכת לים ולנחלים בכמויות עצומות.
רקע

השימוש בשם "דו־מימן חד־חמצני" (Dihydrogen monoxide) לצורכי מתיחה החל עוד בסוף שנות השמונים של המאה העשרים. בבסיסה של המתיחה עמד הרעיון לכנות את המים בשם מדויק מדעית, אך כזה שאינו ידוע לציבור, ולבקש מציבור רחב לתמוך באיסור שימוש בתרכובת. השם "דו־מימן חד־חמצני" מבטא במילים את הרכבם הכימי של המים: אטום חמצן המחובר לשני אטומי מימן. בעוד הנוסחה הכימית של מים – H2O – ידועה לציבור רחב, ההנחה של מבצעי המתיחה הייתה כי השימוש בנוסחה בצורתה המילולית לא יובן על ידי מרבית השומעים.
מטרתה של המתיחה הייתה להראות כיצד חוסר ידע מדעי בסיסי עלול להביא לדעות קדומות, למסקנות שגויות ואף לפחד.
מינוח

המונח "דו־מימן חד־חמצני" (דיהיידרוג'ן מונוקסייד) הוא נגזרת של שני מרכיבי המים: שני אטומי מימן ואטום חמצן אחד.
התחילית "די" מסמלת שני אטומים, והתחילית "מונו" מסמלת אטום אחד. הצירוף דייהיידרוג'ן הוא אפוא שני אטומי מימן, והצירוף מונוקסיד מסמל אטום אחד של חמצן. כאשר לחומר המורכב משני יסודות אין צירופים רבים אפשריים, נהוג לוותר על התחיליות. כך למשל נקרא מימן גופרי בשם היידרוג'ן סולפייד (Hydrogen sulfide), אף על פי שהמולקולה שלו בנויה בדומה למים, משני אטומי מימן ואטום גופרית אחד.
חמצן ומימן מרכיבים מולקולה נוספת – מי חמצן (dihydrogen dioxide), שבה שני אטומי מימן ושני אטומי חמצן. תרכובת זאת נקראת גם מימן על חמצני.
למים יתרון נוסף בהקשר המתיחה, בשל הרכבם המיוחד הכולל אטום מימן ומולקולת הידרוקסיד. ניתן להציגם כבסיס – מימן הידרוקסידי, או כחומצה – חומצה הידרוקסילית.
השם דו־מימן חד־חמצני נבחר גם בשל דמיונו באנגלית לשמו של הגז הרעיל פחמן חד־חמצני (Carbon monoxide), הנקשר לזיהום אוויר.
המתיחה

את המתיחה הגו לראשונה שלושה סטודנטים מאוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז שבארצות הברית. השלושה, אריך לכנר, לארס נורפצ'ן ומאת'יו קאופמן פרסמו את המתיחה ב־1989 במנשרים ברחבי הקמפוס, זאת לאחר שקאופמן קרא בעיתון מקומי על אזהרה דומה לגבי הידרוקסיד המימן. השלושה ניסו למצוא מונח שנשמע מאיים ומסוכן יותר, והחליטו להשתמש במונח "דו־מימן חד־חמצני" (Dihydrogen monoxide). המנשרים כללו לקט עובדות בנוגע ל"כימיקל" וקריאה לאסור על הפצתו, באמתלות כדלקמן:
DHMO הוא חומר חסר צבע, טעם, וריח, ההורג אלפי אנשים מדי שנה, מרביתם משאיפה של החומר.
חשיפה לחומר כמוצק או כגז עלולה לגרום לכוויות חמורות ברקמות חיות.
בליעת החומר מלווה בסימפטומים של הזעה ומתן שתן, וחוסר איזון במאזן האלקטרוליטי של הגוף.
DHMO, הנקרא גם חומצה הידרוקסילית, מהווה מרכיב חשוב בגשם חומצי.
DHMO תורם לאפקט החממה.
DHMO גורם לארוזיה של נופים טבעיים.
DHMO מאיץ קורוזיה והחלדה של מתכות.
ממשלת ארצות הברית מסרבת לאסור על ייצור, הפצה ושימוש בכימיקל מסוכן זה משום חשיבותו לכלכלה.
DHMO הוא חלק חשוב בכורים גרעיניים.
בתחילת שנות התשעים הגיעה המתיחה לרשת האינטרנט. ב־1994 יצר קרייג ג'קסון אתר אינטרנט ובו קריאה להחרמת ה"חומר". בתגובה נוצר באינטרנט "חוג ידידי ה־DHMO", שהסביר כי לחומר גם תכונות חיוביות. ב־1997 השתמש נתן זונר, תלמיד תיכון מאיידהו, בתכונות המים על מנת לתאר חומר כימי מסוכן כביכול, במסגרת פרויקט שכונה "כמה פתיים אנו יכולים להיות?". ארבעים ושלושה מתוך חמישים תלמידים שנשאלו לדעתם על הצעדים הנדרשים השיבו כי יש לאסור על הפצת החומר. העיתונאי ג'יימס ק' גלסמן טבע בעקבות כך את המונח "זונריזם" לציון התופעה לפיה בעזרת שימוש בעובדות נכונות ניתן להוביל ציבור חסר ידע בסיסי במדעים למסקנות שגויות לחלוטין. ב־1998 נוסד האתר "Dihydrogen Monoxide Research Division"  כאתר מחקר היתולי לחקר סוגיית הדו־מימן חד־חמצני.
קורבנות המתיחה

ב־2004 היו פרנסי העיירה אליסו וייחו בקליפורניה, ארצות הברית קורבן למתיחה, כאשר עמדו לאשר איסור על שימוש בספלי פוליסטירן בטענה ש־DHMO מעורב בתהליך הייצור שלהם.
חברת הפרלמנט של ניו זילנד ג'אקי דין (Jacqui Dean) נפלה בפח והאמינה למתיחה, עד כדי כך שהפנתה בשנת 2007 מכתב לשר הבריאות ג'ים אנדרטון, ושאלה האם בכוונתו לאסור את השימוש ב־DHMO.‏
הערות שוליים

↑  שם אפשרי נוסף למים Hydrogen Hydroxide
↑  אתר הבית של חוג ידידי ה-DHMO
↑  מקור
↑  Dihydrogen Monoxide Research Division
↑  מקור:msnbc
↑  מקור

מבנה של מולקולת מים
דו-מתכת

השפעת חימום על סליל של תרמומטר עשוי דו-מתכת.
דו-מתכת (ידוע גם בתור צמד מתכות או בי מטאל) הוא התקן המשמש לתרגום שינוי טמפרטורה לתנועה מכנית.
מבנה

הדו-מתכת מורכב משני פסי מתכת או סגסוגות שונות, בדרך כלל פלדה ונחושת או פליז, בעלות מקדם התפשטות שונה, אשר מוצמדים זה לזה לכל אורכם באמצעות מיסמור, ריתוך או הלחמה. בגלל מקדמי ההתפשטות השונים של הפסים, בשילוב העובדה שמתכות דקות הן אלסטיות, שינויי טמפרטורה גורמים לפס המשולב להתעקם לכיוון אחד עם עליית טמפרטורה ולכיוון ההפוך עם ירידת הטמפרטורה. ככל שאורך פס הדו מתכת גדול יותר, גדלה הרגישות לשינויי טמפרטורה.
מבנה > נוסחת עיקום

העיקום של פס דו מתכת ניתן לחישוב באמצעות הנוסחה:
כאשר  E_{1} , h_{1},  E_{2},  h_{2} הן מודול האלסטיות והעובי של שני החומרים.  \epsilon  מחושב על ידי הנוסחה
כאשר α1 ו-α2 הם מקדמי ההתפשטות השונים, ו-ΔT הוא שינוי הטמפרטורה היחסי למצב בו לדו-מתכת אין עקמומיות.
שימושים

התקני דו-מתכת משמשים במגוון רחב של יישומים בתחומי המכניקה והחשמל. בין ההתקנים בהם נעשה שימוש בדו-מתכת ניתן למצוא שעונים, וסתי חום, מדחומים ומבטחים.
היסטוריה

פס הדו-מתכת הראשון הידוע נוצר במאה ה-18 על ידי יצרן שעונים בשם ג'ון הריסון, הנחשב לממציא ההתקן. הוא ייצר את ההתקן בשנת 1759 עבור כרונומטר, על מנת לפצות על השפעת שינויי טמפרטורה על הקפיץ המאזן. הפס הורכב ממתכות שהוצמדו באמצעות סימרור, אך בהמשך פיתח הריסון שיטה להצמדת פליז מותך לפלדה.
ראו גם

צמד תרמי
הערות שוליים

↑  Clyne, TW. “Residual stresses in surface coatings and their effects on interfacial debonding.” Key Engineering Materials (Switzerland). Vol. 116-117, pp. 307-330. 1996
↑  Timoshenko, J. Opt. Soc. Am. 11, 233 (1925)
הדגמה של פעולת דו-מתכת
דוקסאזוסין

| --- | --- |

 
 שם IUPAC
 (RS)-2-[4-(2,3-Dihydro-1,4-benzodioxine-2-carbonyl)piperazin-1-yl]-6,7-dimethoxyquinazolin-4-amine
 שמות מסחריים בישראל
 קדקס
 נתונים כימיים
 כתיב כימי:  C23H25N5O5 
 מסה מולרית:  451.475 גרם למול
 נתונים פרמוקוקינטיים
 זמינות ביולוגית:  65%
 זמן מחצית חיים:  22 שעות
 הפרשה:  בכבד
 בטיחות
 מעמד חוקי:  בישראל נמכרת כתרופת מרשם
 דרכי מתן:  דרך הפה
 מזהים
 קוד ATC:  C02CA04 
 מספר CAS:  74191-85-8
 PubChem:  3157
 ChemSpider:  3045
 
דוקסאזוסין היא תרופה מקבוצת חוסמי קולטני אלפא, המיועדת לטיפול ביתר לחץ דם, או בהגדלה שפירה של הערמונית. בישראל נמכרת התרופה כקדקס, ה מיוצרת על ידי חברת דקסל בע"מ (בעבר - דקסון), ומשווקת במינונים של 1 מ"ג, 2 מ"ג או 4 מ"ג.
פעילות התרופה היא הרפיית שרירים חלקים, הנמצאים בכלי דם, בלוטת הערמונית ועוד. כתוצאה מכך, עשויים להיפתר חלק מהתסמינים המופיעים בעת הגדלת ערמונית, למשל הקלה על מתן שתן; עם זאת, התרופה אינה יעילה בהקטנת הערמונית.
במצב של יתר לחץ דם, התרופה נועדה להרפות את כלי הדם מהתכווצותם, ובכך להנמיך את לחץ הדם.
נדרשת זהירות בתקופה ההתחלתית של נטילת התרופה עד להסתגלות הגוף אליה, בעיקר בנוגע לתנועות מהירות וחדות, כגון מעבר משכיבה לקימה או מישיבה לעמידה, זאת כדי להימנע מתופעות לוואי של סחרחורת ועילפון. תיתכן הפרעה בפריון הגבר, משום שנוזל הזרע עלול להיכנס לשלפוחית השתן ולהיפלט החוצה עם השתן, אך התופעה היא הפיכה ונפסקת בגמר הטיפול.
התרופה אסורה לשימוש במצבים של הגדלת ערמונית שפירה עם לחץ דם נמוך; עבר של תת לחץ דם בעמידה; הגדלת ערמונית עם גודש דרכי השתן או חסימה שלהן, זיהום ממושך בדרכי השתן או אבנים בשלפוחית השתן; אי שליטה במתן שתן בשל מילוי יתר של השלפוחית או כשל כליות בייצור שתן וכן היא אסורה לשימוש אם יש רגישות (אלרגיה) לדוקסזוסין, פרזוסין, טרזוסין או אחד ממרכיבי התרופה האחרים.
היסטוריה

ב-1999, במחקר על טיפול נגד יתר לחץ דם והורדת שומנים בדם למניעת התקף לב (ALLHAT) הופסקה זרוע הניסוי של בחינת חוסמי אלפא, מכיוון שדוקסזוסין היה פחות יעיל ממשתן פשוט, ומכיוון שלמטופלים שקיבלו דוקסזוסין היה שיעור גבוה ב-25% של מחלות לב וכלי דם ושיעור כפול של אי ספיקת לב בהשוואה למטופלים במשתנים. פייזר, שהייתה מודעת לתוצאות לפני הפרסום, השיקה קמפיין שיווקי למוצר (שנקרא קרדורה Cardura) בתחילת שנת 2000, והמכירות לא הושפעו במידה רבה, למרות הסכנות שהודגשו במחקר.
הערות שוליים

↑  דקסל בע"מ, עלון לצרכן - קדקס, באתר מאגר התרופות של משרד הבריאות, ‏03/2020
↑  Linda B. Piller, Barry R. Davis, Jeffrey A. Cutler, William C. Cushman, Validation of Heart Failure Events in the Antihypertensive and Lipid Lowering Treatment to Prevent Heart Attack Trial (ALLHAT) Participants Assigned to Doxazosin and Chlorthalidone, Current Controlled Trials in Cardiovascular Medicine 3, 2002-11-14, עמ' 10 doi: 10.1186/1468-6708-3-10
↑  Ben Goldacre, Bad Pharma: how drug companies mislead doctors and harm patients., London: Fourth Estate, 2012, עמ' 364, ISBN 978-0-00-735074-2. (באנגלית)
↑  Jeanne Lenzer, Spin doctors soft pedal data on antihypertensives, BMJ : British Medical Journal 326, 2003-01-18, עמ' 170
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
דון אמיצ'י

| --- | --- |

דומיניק פליקס אמיצ'י, 1964
 לידה:  31 במאי 1908 קנושה, ויסקונסין, ארצות הברית
 פטירה:  6 בדצמבר 1993 (בגיל 85) סקוטסדייל, אריזונה, ארצות הברית
 שם לידה:  Dominic Felix Amici 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1929 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ויסקונסין-מדיסון 
 מספר צאצאים:  6 
 פרסים והוקרה:  פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר
 פרופיל ב-IMDb
 
דומיניק פליקס אמיצ'י (באנגלית: Dominic Felix Amici; ‏31 במאי 1908 – 6 בדצמבר 1993) היה שחקן קולנוע אמריקאי. זכה בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1985 על תפקידו בסרט "קוקון".
ביוגרפיה

אמיצ'י נולד בעיר קנושה שבמדינת ויסקונסין, בנם של ברברה (ממוצא גרמני-אירי) ופליקס אמיצ'י (ממוצא איטלקי). לאמיצ'י היו שלושה אחים ושתי אחיות. אמיצ'י למד באוניברסיטת מרקט, במכללת לוראס ובאוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון.
אמיצ'י נישא ב-1932 להונור פרנדרגאסט, הזוג היה נשוי עד למותה של פרנדרגאסט ב-1986.
לזוג נולדו שישה ילדים. אמיצ'י נפטר בשנת 1993 בגיל 85 ממחלת סרטן הערמונית, לפי בקשתו, גופתו של אמיצ'י נשרפה ועפרו נקבר בבית הקברות סט. פילומאנס שבמדינת איווה.
ביוגרפיה > התחלת הקריירה

אמיצ'י התחיל את קריירת המשחק שלו במופעי וודוויל שם עבד לצידה של טקסס גויינאן, עד ששוחרר מהמופע בטענה שהמשחק שלו נוקשה מדי בשביל סוג כזה של מופע. את הקריירה הקולנועית שלו החל אמיצ'י בסוף "שנות ה-30" כשהופיע בסרטים "להקת הרגטיים של אלכסנדר" ו"בשיקגו הישנה".
אמיצ'י גילם את דמותו הביוגרפית של המדען אלכסנדר גרהם בל בסרט "סיפורו של אלכסנדר גרהם בל".
בשנות ה-40 הופיע אמיצ'י בסרטים "לילאן ראסל", "הדרך לארגנטינה", "מישהו לצעוק עליו", "כנף ותפילה", "אישה אורחת" ו"השמים יכולים לחכות" של ארנסט לוביטש.
במקביל לקריירה הקולנועית שלו, אמיצ'י היה מוכר גם כשדר רדיו ונחשב לאחד משדרני הרדיו הטובים באותם זמנים.
ביוגרפיה > ההצלחה

לאחר שנות ה-40 לקח אמיצ'י פסק זמן קצר מתחום הקולנוע והתמקד יותר בתחום התיאטרון, אמיצ'י הופיע בברודוויי במחזות בין היתר: "הנרי, הנרי המתוק", "העיר שלנו" ו"גרבי המשי".
אמיצ'י חזר לקולנוע ב-1983 כשהופיע בתפקיד משני בקומדיה "משנה מקום משנה מזל".
בשנת 1985 לוהק אמיצ'י על ידי רון הווארד לתפקיד ראשי בסרט ההרפתקאות הבדיוני "קוקון".
בסרט הופיע אמיצ'י בדמותו של ארתור סלאווין, קשיש המבלה עם חבורת זקנים עליזה המשתכנת בבית אבות, החבורה מתגנבת בחשאי לבריכה פרטית בבית סמוך כדי להתרענן. מהר מאוד הם מגלים שהשחייה בברכה מחזירה להם את נעוריהם – בריאותם וגם נותנת מוטיבציה לחיות. 
על משחקו המרגש בסרט זכה דון אמיצ'י בהיותו בן 77 בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
ב-1988 שיחק אמיצ'י בסרטו של דייוויד מאמט "דברים משתנים", הופעתו בסרט זיכתה את אמיצ'י בשני פרסים במסגרת "פסטיבל ונציה".
סרטו האחרון של אמיצ'י לפני מותו היה "קורינה, קורינה".
מסרטיו

קלייב של הודו - 1935
בשיקגו הישנה - 1935
נהר הברבורים - 1939
סיפורו של אלכסנדר גרהם בל - 1939
ליליאן ראסל - 1940
הדרך לארגנטינה - 1940
לילה בריו - (1941)
מישהו לצעוק עליו - 1943
השמים יכולים לחכות - 1943
כנף ותפילה - 1944
אישה אורחת - 1945
משנה מקום משנה מזל - 1983
קוקון - 1985
הארי והאנדרסונים - 1987
מגלה את אמריקה - 1988
דברים משתנים - 1988
קוקון 2: החזרה - 1988
אוסקר - 1991
המסע המופלא הביתה - 1993
קורינה, קורינה - 1994
דוקרן

| דוקרן |
| --- | --- |
 דוקרן סטינבוק
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
משפחה:: פריים
תת־משפחה:: צבאיים
שבט:: אנטילופות סבך
סוג:: דוקרן
שם מדעי
 Raphicerus ‏סמית, 1827

דוקרן או דק-קרן (שם מדעי: Raphicerus), הוא סוג של אנטילופה קטנה מתת-משפחת הצבאיים הכוללת שלושה מינים החיים באפריקה שמדרום לסהרה. המינים אינם נחשבים בסיכון ומגמת אוכלוסייתם יציבה. השם המדעי נגזר כדלהלן: "raphis" = "מחט", "keras" = "קרן; מתייחס לקרניים הדקיקות והחדות של המינים בסוג.
מאפיינים

הדוקרנים מתאפיינים בפרווה קצרה יחסית בצבעי אדמדם בהיר עד צהבהב, אם כי אורך השערות וגווני הצבע משתנים בין המינים. לזכרים קרניים דקיקות וקצרות שמקנות להם את שמם, והן חדות ביותר ובצבע שחור עד אפור. לנקבות אין קרניים וזהו ההבדל היחיד בינם לבין הזכרים. מבנה גופם דקיק וקצר, ויש להם צוואר וראש קטנים למדי. אוזניהם גדולות ורחבות, וזנבם קצרצר וכמעט ואינו נראה. סימוני הפנים שלהם דלילים יחסית. עיניהם ואפם גדולים ושחורים, ויש להם סמוך לעיניים חריצים שחורים המזרימים נוזל לבלוטות הריח. הרגליים שלהם דקיקות וארוכות ביחס לגוף, ופרסותיהם קצרות, דקות וחדות.
המינים פעילים בייחוד בשעות הבוקר והערב, ובמידה פחותה גם בשעות הלילה והיום. בשעות החמות של היום הם נחים תחת אזור מוצל. בית גידולם לרוב הוא פסיפס של שיחים וסלעים היוצרים להם מחסה בשעת סכנה. בדומה למיני אנטילופות הסבך, כאשר הדוקרנים מבחינים בטורף הם ישכבו בצמחייה הסבוכה ללא תזוזה כדי שהטורף לא יבחין בהם. במידה וזה לא יעזור הם יחכו לרגע המתאים ואז יפתחו בריצת-ניתורים מהירה - על פי רוב לטווח קצר. הם עשויים לתפוס מחסה גם במחילות של שנבובים - דבר יוצא דופן לפרסתנים קטנים. טורפיהם רבים ומגוונים בשל גודלם הקטן, החל מנמרים וכלה בפיתוניים ובעופות דורסים. תזונתם מבוססת על שיחים ועלים, ובמידה פחותה גם על עשבים. הטמפרטורות בתחומי מחייתם 30-10 מעלות, וכמות המשקעים הממוצעת היא מילימטר לשנה.
הדוקרנים חיים בדרך כלל בבדידות בטריטוריה מסומנת בתדירות גבוהה ונשמרת מפני פולשים. הזכר והנקבה עלולים לחפוף את אותו שטח, אך למרות זאת הם נפרדים עד עונת הרבייה. ככל הנראה הדוקרנים הם בעלי חיים מונוגמים. טקסי הקרב של הזכרים קצרים ביותר, והלחימה מורכבת מדקירות בראש ובבטן. ההריון נמשך פעמים רבות זמן מועט יחסית - 5.5 חודשים, ומשום כך הנקבה יכולה להמליט פעמיים בשנה. לרוב נולד עופר אחד השוהה זמן רב מוסתר בצמחייה. הוא נגמל לאחר 3 חודשים ומגיע לבגרות לאחר שנה.

תוחלת החיים הממוצעת של הדוקרנים היא 10-6 שנים.
מינים

דוקרן הסטינבוק (Raphicerus campestris) - המין הגדול והנפוץ בסוג. סימני היכר: פרווה קצרה וחלקה בצבע אדמדם-צהבהב, קרניים ארוכות יחסית, גוף דק וארוך, משולש שחור על האף, גבות לבנות בולטות מעל העיניים וגחון וחזה לבנים. מצוי בדרום אפריקה (מרבית הפרובינציות), סווזילנד, נמיביה, בוצוואנה, מוזמביק, זמביה, זימבבואה, אנגולה,  טנזניה וקניה.
דוקרן הכף (Raphicerus melanotis) - המין בעל התפוצה הקטנה ביותר. סימני היכר: פרווה עבה וגסה בצבע אדמדם כהה\בהיר עם שערות כסופות ומשקל גדול מן הרגיל. פנים אדמדמות כהות ובעלות מראה נפוח מעט, מבנה גוף מוצק וגוץ, בלוטות ריח שחורות, גדולות ובולטות בצידי העיניים, גחון כתמתם-בז'. לעיתים יש כתם גדול ובולט בצבע לבן סמוך לסנטר הנראה כ"סינר". אנדמי לדרום אפריקה (פרובינציות: הכף המערבי, הכף המזרחי, הכף הצפוני וקוואזולו-נטאל).
דוקרן שארפי (Raphicerus sharpei) - דומה בצבע ובעובי הפרווה לקודמו. סימני היכר: קרניים קצרצרות ופנים בהירות יחסית בצבע בז' עם שני עיגולים שחורים במרכז המצח. החלק התחתון של הרגליים והגחון לבנים, יש פס לבנבן-אפרפר דהוי ועבה לאורך הגרון, וכתם שחרחר דהוי על האף. מצוי בטנזניה, מלאווי, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, זמביה, מוזמביק, זימבבואה, נמיביה, בוצוואנה ודרום אפריקה (פרובינציות: מפומלנגה ולימפופו).
3 מיני הדוקרן:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

| דוקרן הסטינבוק | דוקרן הכף | דוקרן שארפי |
דהידרוגנציה

דֶּהִידְרוֹגֶנַצְיָה (באנגלית: Dehydrogenation) היא סדרה של תגובות חמצון כימיות הכוללות החסרה של מימן (H2) ממולקולה מסוימת.
תגובת הדהידרוגנציה היא התגובה ההפוכה לתגובת ההידרוגנציה.
סדר הגודל של תגובות הדהידרוגנציה יכול לנוע מסדר גודל ביתי לתגובות בסדר גודל תעשייתי.
ארומטיזציה - טבעות ציקלו בעלות שישה אטומי פחמן (ציקלוהקסן) יכולות לעבור תהליך ארומטיזציה בעזרת נוכחות היסודות גופרית וסלניום או תרכובות ממשפחת הקווינונים (כמו DDQ).
חמצון - הדהידרוגנציה של כוהלים ליצירת קטונים או אלדהידים עשויה להיות מזורזת על ידי מתכות כמו נחושת כרומטית.
בריאקציית החמצון על שם אופנאיור (חמצון אופנאיור, חמצון תרכובת אלכוהול מסוימת עם אצטון ליצירת 2-פרופנול) עובר אטום מימן מהאלכוהול המסוים שהשתתף לתרכובת האצטון.
דהידרוגנציה של אמינים - אמינים יכולים להפוך לניטרילים על ידי תגובת דהדרוגנציה והשתתפות מספר חומרים רחב המוספים לתגובה כדי לממשה, כגון יוד פנטא-פלואורי - IF5.
לקריאה נוספת

ג'רי מרק, כימיה אורגנית מתקדמת, עמ' 1162-1173 (Advanced Organic Chemistry, Jerry March)
דיאטת השלום העולמי

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ויל טאטל
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  ספר עיון
 הוצאה
 הוצאה:  Lantern Books 
 תאריך הוצאה:  2005
 מספר עמודים:  328
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת מזון למחשבה
 תאריך:  2005
 תרגום:  עדי צור, יונתן בר, רימונה גרסון
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  978-1-59056-083-9
 הספרייה הלאומית:  003677236
 
דיאטת השלום העולמי (באנגלית: World Peace Diet) הוא ספר עיון פרי עטו של המוזיקאי ואיש החינוך ויל טאטל, העוסק בקשר בין תזונת הפרט להלכות חייו והסביבה. טאטל טוען בספר כי בחירת המזון של הפרט עלולה להביא לבעיות סביבתיות, בריאותיות וחברתיות. כמו כן מדגיש טאטל את היחס לבעלי חיים בתעשיית המזון, אותו הוא מתאר כאכזרי. טאטל מבקש לתאר בספר סט עקרונות אוניברסליים אשר, לטענתו, שמירה עליהם תביא לאושר ושיפור בחיי הפרט. ראש לעקרונות אלו הימנעות מאכילת מוצרים מהחי ומשימוש במוצרים שמקורם בחיות.
ראו גם

כל יום הוא טרבלינקה - ספר עיון הטוען כי היחס לבעלי החיים בידי בני האדם שימש כהשראה, כמודל וכהצדקה למעשי אלימות או זוועה שבוצעו כנגד בני אדם.
שחרור בעלי-החיים (ספר) - ספר עיון מאת הפילוסוף פיטר סינגר העוסק בזכויות בעלי החיים.
לאכול בעלי חיים - ספרו הפרו-צמחוני של ג'ונתן ספרן פויר.
דיאטת אלקליין

דיאטת אלקליין מעודדת צריכה של מרבית הפירות והירקות בעוד שדגנים, בשרים, גבינות וביצים אינם נצרכים בדיאטה זו.
דיאטת אלקליין (באנגלית: Alkaline diet) היא תזונה שנויה-במחלוקת, המבוססת על צריכת פירות טריים, ירקות, שורשים, פקעות, אגוזים, וקטניות תוך הימנעות מצריכת דגנים, חלב, בשר ומלח, במטרה לאזן את החומציות והאלקליניות בגוף האדם.
דיאטה זו מתבססת על התפיסה שמזונות מסוגים שונים יכולים להשפיע על מאזן החומציות של הגוף. אנשים התומכים בדיאטה זו מאמינים שהתמקדות בצריכה של מזונות מסוימים מסוגלת להשפיע על החומציות (pH) של הגוף וכי ניתן באופן זה לרפא מחלות.
הטענה כי תזונה זו יכולה להשפיע באופן מהותי על רמת החומציות בגוף לצורך טיפול במגוון מחלות לא הוכחה עד היום בשום מחקר מדעי מהימן. בשל כך תזונאים ואנשי מקצוע אחרים בתחום הבריאות אינם נוהגים יותר להמליץ למטופלים שלהם על דיאטה זו.
הערות שוליים

↑  diet - pH and Health (אורכב 27.05.2020 בארכיון Wayback Machine)
↑  Alkaline Acid Diet - What is the Alkaline Acid Diet
↑  List of Alkaline Foods | Acid Alkaline Food
↑  Vangsness, Stephanie (16 בינואר 2013). "Alkaline Diets and Cancer: Fact or Fiction?". Intelihealth. אורכב מ-המקור ב-27 במרץ 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Alkaline Diets". WebMD. נבדק ב-5 בפברואר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
דלי פאייאודבר

| --- | --- |

 מידע על הבנייה
 חנוכת התחנה:  20 במרץ 1861 
 מיקום
 מדינה:  הונגריה הונגריה
 קואורדינטות:  47°29′58″N 19°01′30″E﻿ / ﻿47.499444444444°N 19.025°E﻿ / 47.499444444444; 19.025
 תחנות סמוכות:  Kelenföld railway station 
 מידע על התחנה
 שם המערכת:  rail transport in Hungary 
 רציפים:  12 
 קווים העוברים בתחנה:  Budapest–Hegyeshalom railway line, Budapest–Murakeresztúr railway, Budapest-Kelenföld–Pécs railway 
 קוד התחנה:  B 
  (למפת בודפשט מוגדלת) דלי פאייאודבר(למפת בודפשט רגילה) דלי פאייאודבר
 
דלי פאייאודבר (בהונגרית: Déli pályaudvar, מילולית: תחנת הרכבת הדרומית) היא אחת משלוש תחנות הרכבת הראשיות של העיר בודפשט, בירת הונגריה, ביחד עם קלטי פאייאודבר וניוגטי פאייאודבר. זו היא התחנה היחידה מבין השלוש ששוכנת בבודה, ממערב לנהר הדנובה.
עיקר הרכבות היוצאות ממנה משרתות את אזור הטרנסדנוביה, ממערב לעיר. בנוסף, מהתחנה יוצאות רכבות בינלאומיות, בין היתר לפראג, וינה וברנו.
התחנה נפתחה בשנת 1861 עם קו רכבת לרייקה בקרואטיה (אז הייתה חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית). זאת היא התחנה הגדולה והראשית של בודה והיא משמשת כמרכז תחבורתי. סביב לתחנה ישנו מסוף אוטובוסים, תחנות רכבת קלה והיא מחוברת לקו M2 של הרכבת התחתית שעוברת מתחת לדנובה לפשט.
התחנה ניזוקה קשה בהפצצות של בעלות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה. חזית התחנה הושלמה רק בשנת 1975.
דגל גאורגיה

| --- | --- |

 כינוי:  דגל חמשת הצלבים
 סוג הדגל:   דגל אזרחי ומדיני, דגל הצי המדיני והאזרחי
 יחס אורך/גובה:  100:147
 הונף לראשונה:  המאה ה-13
 קבלת מעמד רשמי:  14 בינואר 2004
 מוטיבים עיצוביים:  דגל צלב גאורגיוס הקדוש בתוספת ארבעה צלבים אדומים קטנים בכל ריבוע לבן
 גרסאות נוספות:        דגל צבאי         דגל ימי צבאי
 דגלים היסטוריים   :      1918–1921, 1990–2004      דגל הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של גאורגיה, 1936–1991
דגל גאורגיה המכונה גם "דגל חמשת הצלבים", הוחזר לשימוש ב-14 בינואר 2004 לאחר הפסקה של כ-500 שנה. דגל זה שימש את הממלכה הגאורגית המאוחדת בימי הביניים ושימש גם כסמל הרשמי של מפלגת התנועה הלאומית המאוחדת של גאורגיה.
ההיסטוריה של הדגל

"דגל חמשת הצלבים" נמצא בשימוש לפחות מאז המאה ה-13. האלמנט המרכזי בדגל הוא צלב גיאורגי הקדוש (גיאורגי הקדוש הוא הפטרון של אנגליה, אתיופיה ושל גאורגיה), אותו הצלב המצוי בדגל אנגליה. המלומד הגאורגי גיאורגי גבסקיריה סבור שארבעת הצלבים הנוספים הוספו ככל הנראה בזמן שלטונו של גאורגי החמישי המזהיר (אנ'), שגירש את המונגולים. בערך באותו זמן, אומץ העיצוב החדש כווריאנט של צלב ירושלים, שמשתמש גם הוא בצלב מרכזי המוקף בארבעה צלבים קטנים בארבעת הרבעים שהוא מגדיר. הצלבים אמורים לסמל את חמשת הפצעים הקדושים של ישו.
הדגל יצא משימוש בימי הביניים המאוחרים, אך לאומנים גאורגים החזירו אותו לשימוש בעת הכרזת עצמאות המדינה מברית המועצות בשנת 1991. רוב הגאורגים, כולל הפטריארך הקתולי של הכנסייה האורתודוקסית והאפוסטולית הגאורגית רב ההשפעה, תמכו בהחזרת הדגל הישן ובשנת 1999 אישר הפרלמנט הגאורגי חוק לשינוי הדגל. עם זאת, הנשיא אדוארד שוורדנדזה לא תמך בחוק. הדגל אומץ בסוף שנות התשעים על ידי מפלגת האופוזיציה העיקרית - התנועה הלאומית המאוחדת בהנהגת מיכאיל סאקשווילי, כסמל להתנגדות העממית לשלטון שווארדנדזה.
הדגל אומץ סופית על ידי הפרלמנט הגאורגי ב-14 בינואר 2004, ובאופן רשמי על ידי צו נשיאותי עליו חתם סאקשווילי ב-25 בינואר, בעקבות בחירתו לנשיאות גאורגיה. השינוי התקבל בוויכוח ציבורי מסוים וטענו נגדו שאימוץ דגל של מפלגה פוליטית כסמל לאומי הוא צעד אנטי-דמוקרטי. כמו כן, הועלו טענות על הזיהוי הדתי המובהק לנצרות של הסמל הלאומי של גאורגיה.
דגלים קודמים של גאורגיה > גאורגיה העצמאית (1918–1921, 1990–2004)

במהלך קיומה של גאורגיה כמדינה עצמאית (הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה) בשנים 1918–1921, אומץ הטריקולור המוצג כאן. העיצוב נוצר בתחרות לאומית לעיצוב דגל שבה זכה יעקב ניקולדזה - צייר במקצועו. הדגל בוטל על ידי ברית המועצות בעקבות הכיבוש הסובייטי בשנת 1921, אך הושב לשימוש ב-14 בנובמבר 1990 על ידי המועצה העליונה של הרפובליקה של גאורגיה. אולם הדגל איבד מהפופולריות שלו שכן הוא נקשר אצל התושבים עם התקופה האלימה של ההתנתקות והעצמאות מברית המועצות.
דגלים קודמים של גאורגיה > גאורגיה הסובייטית (1936–1990)

במהלך התקופה הסובייטית אימצה הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של גאורגיה מספר גרסאות של הדגל הסובייטי האדום, שבהן הופיעו שם הרפובליקה, או פטיש ומגל סובייטים עם כוכב אדום בתוך שמש כחולה בקנטון ופס כחול בחלק העליון של הדגל. דגל הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של גאורגיה בוטל על ידי ממשלת גאורגיה כשהצהירה על עצמאותה מברית המועצות ב-9 באפריל 1991.
ראו גם

סמל גאורגיה
המנון גאורגיה
גלי סמבירא

גלי סמבירא (נולדה ב-1972) היא מנהלת ישראלית המתמחה בארגונים חברתיים. לשעבר, מנכ"לית משרד ההסברה וארגוני חברה אזרחית.
ביוגרפיה

גלי סמבירא נולדה ב-1972, למשפחה יוצאת לוב, בת לקצין צה"ל יוסף סמבירא, לימים מפקד מחוז דן של מערך העורף בצה"ל. שירתה בצה"ל כקצינת חבלה בחיל ההנדסה הקרבית.
בשנת 2004 קיבלה תואר שני בפסיכולוגיה ארגונית מאוניברסיטת בר-אילן. עבודת הגמר שלה היא בנושא "ההתנדבות העובדת : חוזה פסיכולוגי של מתנדבים לשנת שרות, מאפייניו והשפעתו על מחויבות ארגונית, שביעות רצון והתנהגות אזרחית". בשנת 2013 קיבלה תואר דוקטור בלימודי מגדר מאוניברסיטת בר-אילן, על עבודה שכותרתה "התפקיד שאין לו שם : חווייתה של ההורה המגדלת במשפחות לסביות משולבות".
בשנים 1996–2000 עבדה במדרשת שדה בוקר. בשנים 2004–2006 שימשה סמנכ"לית קרן אורן. בשנים 2007–2011 שימשה מנהלת מקצועית ב"שיתופים". בשנים 2012–2014 שימשה מנכ"לית מכון שחרית. שימשה ראש תחום נערות בסיכון במיזם הלאומי יניב, ראש תחום מפתחי הדרכה בצה"ל, מנהלת פנימייה, מתכננת תהליכים להשפעה חברתית במשרדי ממשלה אחדים, מנכ"לית עמותת יצחק נבון.
נמנית עם מייסדי מרכז לחיות יחד - המרכז לשותפות ישראלית חדשה; הרשת המסורתית והאיחוד המסורתי, לקידום המסורתיות בישראל; אני אשה, ארגון תשתית לנשים בישראל.
שימשה מרצה בלימודי תואר שני לניהול מלכ"רים באוניברסיטה העברית בירושלים, בקורסים ניהול חברתי ומנהיגות אזרחית.
בשנת 2005 יצא לאור בהוצאת חרגול ספרה "שלושים חודשי אהבה".
ב-1 במאי 2023 מונתה על ידי שרת ההסברה, גלית דיסטל-אטבריאן, למנכ"לית משרד ההסברה. ב-27 באוגוסט 2023 פוטרה על ידי השרה.