stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אגם לוגאנו
תנועה

באגם שטים כלי שיט פרטיים רבים. סירות נוסעים של חברת SNL מספקות שירותים על האגם, בעיקר למטרות תיירות, וגם מחברות את לוגאנו עם קהילות אחרות שלצד האגם, שלחלקם אין גישה באמצעות כביש.
הדיג באגם לוגאנו (ואגם מאג'ורה) מוסדר על ידי הסכם בין שווייץ ואיטליה משנת 1986. ההסכם הנוכחי בנוגע לתנועה באגם נחתם בשנת 1992.
זיהום סביבתי

זיהום הסביבה באגם לוגאנו מהווה בעיה כבר שנים רבות. בשנות ה-60 וה-70 הרחצה באגם נאסרה רשמית, למרות המשך הטיפול בשפכים כגון בגנדיירה. בשל גורמים שונים כגון, זמן שמירת אגם, מחסור בחמצן וריכוזי זרחן גדולים לא ברור אם האגם יתאושש.
בשנת 1995 המשרד הפדרלי לאיכות הסביבה פרסם דו"ח על אגם לוגאנו ובו נכתב:
נכון לאותה תקופת זמן, המדידות הצביעו על שיפור מסוים, אבל לא סביר שהשיפור יימשך באותו קצב.
היו שכבות מזוהמות כמעט קבועות בתחתית העמוקה ביותר של האגם.
החמצן היה נדיר ולא נמצא מתחת 100 מטר עומק.
כתוצאה מכך גדלו רמות הזרחן בעומק זה.
רמות הזרחן באגן הצפוני היו פי 6 ובאגן הדרומי פי 2 "גבוהות מדי".
יחלפו עשרות שנים עד שיסתיים ניקוי האגם.
אפשר לומר שהאגם "חולה כרוני".
בחלק האיטלקי של האגם רק 20% מהאוכלוסייה הייתה מחוברת לטיפול בביוב עם מסנני זרחן (גם לא כל התחומים השווייצריים היו מחוברים).
במחקר שערך בשנת 2007 אודות כל האגמים בצפון איטליה, מצא ארגון הסביבה האיטלקי "Legambiente" כי אגם לוגאנו הוא המזוהם ביותר. לדברי הארגון, הסיבה היחידה ששחייה אינה אסורה באגמים האיטלקים היא כי מחוז לומברדיה שינה את החוק. לטענת הארגון, רמות הזיהום באגמים אינן תואמות את הפסיקה אירופאית, וחוסר הטיפול בשפכים הוא בלתי חוקי. במדידות שנעשו בשנת 2010 מצא הארגון כי דגימות שנלקחו בפונטה טריסה (אנ'), Ostene ונמל סרסיו (איט') היו "מזוהמות".
בעלי חיים

באגם חיים דגים רבים והדיג מותר בכל מקום, מלבד מספר אזורים מוגנים, כגון שפך הנהר Cuccio בפורלזה, אם כי על פי תקנות שונות. באגם חיים שני מינים מוגנים, בליק לבן (Alburnus albidus) והסרטנים לבני הטפרים ממין Austropotamobius pallipes. דג הבליק כמעט נכחד באגם לוגאנו, ומתגבשת תוכנית לאכלוס המבוקר של האגם, במיוחד סביב פונטה טריסה.
בשנת 1895 יובא דג הטרוטה מאגם צוג לאגם לוגאנו, ואילו בין השנים 1894 ו-1897 יובא הדג Coregonus lavaretus, הנפוץ. מאז 1950 נעשו ניסיונות להביא דג זה מאגם נוישאטל, אך ניסיונות אלו לא צלחו.
דג הליבקית המצויה קיים כיום במספרים גדולים באגם לוגאנו, ולקח בערך עשר שנים לאכלס בו את כל האגם, ובכך להחליף את דג הבליק. עדיין קיימים באגם דגי Squalius cephalus, טינקה, קרפיונים ומיני דגים נוספים.
מאובנים

האזור שלאחר חופיו הדרומיים של אגם לוגאנו עשיר במאובנים. המוקד בו נמצאים מרבית המאובנים הוא בהר סן ג'ורג'ו, שם מאז המאה ה-19 נמצאו מאובנים רבים שמתוארכים מאמצע הטריאס (לפני כ-220 מיליון שנים). מאובנים מתקופת היורה (לפני כ-180 מיליון שנים) נמצאו לאורך החופים הדרומיים, לכיוון המזרח ו-Osteno.
מבט על אגם לוגאנו ממונטה סן סלווטורה, כשלוגאנו משמאל וגשר מדלייד מימין
מבט על אגם לוגאנו בשנים 1890- 1900
מפת האגם
אגם לוגאנו וגשר מלייד
פורלזה בראש האגם באיטליה
אחת מסירות הנוסעים של SNL מגיעה לגאנדריה
ברבור בפורלזה איטליה
אוצרות בחומה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אתנוגרפיה ופולקלור
 כתובת:  ויצמן 2, עכו
 מיקום:  עכו 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2007
 תאריך פתיחה רשמי:  2007 
 קואורדינטות:  32°55′27″N 35°04′23″E﻿ / ﻿32.9242°N 35.0731°E﻿ / 32.9242; 35.0731
 http://www.ozarot.net
  (למפת הגליל המערבי מוגדלת) אוצרות בחומה(למפת הגליל המערבי רגילה) אוצרות בחומה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אוצרות בחומה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אוצרות בחומה
 
מראה במוזיאון
מכשיר טלפון חוגה כחלק מתצוגת בית מרקחת ישן, במוזיאון "אוצרות בחומה"
"המוזיאון האתנוגרפי אוצרות בחומה" הוא מוזיאון הנמצא בעכו, המציג תרבות חומרית בארץ ישראל מסוף המאה ה-19 ועד שנות השבעים של המאה ה-20. התצוגה כוללת רהיטים, בגדים, כלי אוכל ובישול, מלאכות יד וכלי עבודה מסורתיים, בעיקר מעכו ומהגליל, תוך שימת דגש על המנהגים והמסורת של בני הדתות והעדות השונות.
מוזיאון אוצרות בחומה הוקם ומנוהל על ידי עמותת "גליליים" והוא ממוקם בחומה של העיר העתיקה של עכו.
תיאור המוזיאון

אגף אחד במוזיאון מדמה שוק במחצית הראשונה של המאה ה-20. מוצגות בו חנויות וסדנאות של בעלי מלאכה : כובען, סנדלר, רצען, קולעת קש ונצרים, קדר, פחח, רוקע נחושת, חרש עץ, נגר, נפח, צורף, מנעולן, ומתקן פרימוסים, בית מלאכה לתפירה וריקמה, חנות לכלי בית מאמייל, ובית מרקחת.
באגף השני, המוקדש לאספנים ואוספים, מוצג סלון דמשקאי משובץ בצדף ובו סמובר עם הקדשה לאחמד אל-ג'זאר, ארונות ישנים ובהם אוספים של עששיות, משקולות, כלי קודש של שלוש הדתות, כלים ארמניים, מנעולים ופעמונים. כמו כן מוצגים אוספים מיוחדים מעברה של עכו – מכתבים וגפרורים של בית החרושת "נור" שפעל בעכו בימי המנדט, ותצוגה של כלי נחושת שהיו בשימוש בחמאם של עכו, אוסף נדיר של פריטי לבוש שהיו מיוחדים לנשים בגליל, ואוסף תכשיטים גליליים.
במוזיאון אוספים מיוחדים מתקופת המנדט ומהשנים הראשונות של מדינת ישראל: שטרות כסף ומטבעות, אוסף עטים ואוסף כלי נוי ואמנות שימושית ציונית.
אגף מיוחד מוקדש לאוסף ישראליאנה המספק למבקרים המבוגרים מבט נוסטלגי מרגש אל זכרונות ילדותם, ולילדים ולנוער היכרות עם התרבות הטכנולוגית וההווי התרבותי של דור ההורים והסבים והסבתות שלהם.
תולדות המבנה

מוזיאון "אוצרות בחומה" נמצא בבורג' אל קומנדר, בפינה הצפון מזרחית שבחומה החיצונית של עכו העתיקה. תחילת בנייתה של החומה בתקופת אחמד אל-ג'זאר, מושל צפון ארץ ישראל בשם האימפריה העות'מאנית בין השנים 1775- 1804, והשלמתה בתחילת המאה ה-19 על ידי יורשו סולימאן פאשה (1805–1818). על החומה, בחצר המעוגלת, שמונה משטחים ופתחי ירי לתותחים. חיילי עמדה, על תחמושתם, התגוררו במבנה המלבני המקומר, המשוקע בתוך החומה, ופתח מחבר בינו לבין העמדה. מתחת למבנה, בבסיס החומה, עוברת מנהרה, באורך של כ-80 מטרים ובגובה של כ-10 מטרים, ששימשה למעבר חיילים והיא מחברת את החפיר הפנימי לחפיר החיצוני.
השימוש במבנה ההיסטורי התאפשר על ידי רשות העתיקות, החברה לפיתוח עכו, עיריית עכו והרשות לפיתוח הגליל. המבנה הוכרז כמבנה לשימור.
הערות שוליים

↑  את העמותה יזמו שני אספנים גליליים במטרה להקים את המוזיאון : דן הורטמן ומיכאל לוריא. דן הורטמן הוא מנהל המוזיאון מאז היווסדו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007381609505171  LCCN: no2012139052  VIAF: 277682766   WorldCat (עם VIAF): 277682766 
הכניסה למוזיאון אוצרות בחומה, בעיר העתיקה של עכו
אווה ריבאס

| --- | --- |

ריבאס באוסלו, נורווגיה. 2010.
 לידה:  13 ביולי 1987 (בת 37) רוסטוב על הדון, ברית המועצות ברית המועצות
 שם לידה:  ולריה אלכסנדרובנה רשטניקובה-צטוריאן
 מוקד פעילות:  רוסיה רוסיה ארמניה ארמניה
 תקופת הפעילות:  מ-1994
 עיסוק:  זמרת
 סוגה:  פופ
 שפה מועדפת:  ארמנית, רוסית, אנגלית 
 פרופיל ב-IMDb
 
ולריה אלכסנדרובנה רשטניקובה-צטוריאן (ברוסית: Валерия Александровна Решетникова-Цатурян; בארמנית: Վալերիա Ռուստետնիկովա-Ծատուրյան; נולדה ב-13 ביולי 1987), ידועה בשם הבמה אווה ריבאס היא זמרת פופ רוסייה-ארמנית. ריבאס ייצגה את ארמניה באירוויזיון 2010 עם השיר "Apricot Stone". בשנת 2014 היא השתתפה בעונה השלישית של הגרסה הארמנית ל-"The Voice" כשופטת.
שנותיה הראשונות

ריבאס נולדה לאם ארמנית ולאב רוסי-יווני בעיר רוסטוב על הדון, ברית המועצות (כיום רוסיה). היא קיבלה את שם הבמה שלה מסבתא רבתא שלה. ריבאס הייתה הסולנית של להקת "ארוויק" הארמנית.
קריירה > באירוויזיון

ב-14 בפברואר 2010, ניצחה ריבאס בקדם הארמני לאירוויזיון 2010 עם השיר "Apricot Stone". ב-27 במאי באותה השנה, ריבאס הופיעה בחצי הגמר השני של התחרות, שנייה בסדר ההופעות, לפני ישראל ואחרי ליטא. ריבאס זכתה במקום השישי עם שמונים ושלוש נקודות, מה שזיכה אותה להעפיל לגמר הגדול. ב-29 במאי באותה השנה, הופיעה אווה בגמר התחרות, 21 בסדר ההופעות, לפני רוסיה ואחרי צרפת. ריבאס סיימה את התחרות במקום השביעי עם מאה ארבעים ואחת נקודות.
ריבאס הביעה את התעניינותה לייצג את מדינתה בפעם השנייה באירוויזיון 2012, אולם רשות השידור הארמנית החליטה לא להשתתף בשנה ההיא בתחרות.
הערות שוליים

↑  Armenia Picks Representative for Eurovision 2010, Turks React, The Armenia Weekly (באנגלית)
↑  Eva Rivas to represent Armenia!, אתר האירוויזיון (באנגלית)
↑  Oslo 2010: Results of the Running Order Draw, EurovisionTv (באנגלית)
↑  Exclusive: The Semi-Final results!, אתר האירוויזיון (באנגלית)
↑  Eurovision 2010 Results: Voting & Points, EurovisionWorld
↑  Pick me again: Eva Rivas reveals Eurovision 2012 ambition, ArmeniaNow (באנגלית) (ארכיון)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb16228397q (data)  ISNI: 0000 0000 9918 4217  MusicBrainz: 90549c78-e351-4205-af2a-c1d5c199dbd9  SUDOC: 178401730  VIAF: 147130183   WorldCat (עם VIAF): 147130183
אזנונית יהודה

| אזנונית יהודה |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: פטריות
מערכה:: פטריות בסיסה
מחלקה:: Agaricomycetes
סדרה:: אזנוניתאים
משפחה:: אזנוניתיים
סוג:: אזנונית
מין:: אזנונית יהודה
שם מדעי
 Auricularia auricula-judae ‏Quélet, 1886

אזנונית יהודה (שם מדעי: Auricularia auricula-judae) היא פטריה ממשפחת האזנוניתיים.
הפטריה טובה למאכל, וגדלה לרוב על גבי ענפי עצים כרותים, מתים או חיים. הפטריה גדלה בישראל בחודשים דצמבר עד אפריל. צורת גף הרבייה (החלק הנראה בבירור לעין לא מנוסה) של הפטריה היא כצורת אוזן של אדם. גודלו 2–10 ס"מ, וצבעו חום אדמדם עד גוון ארגמני. הוא עשוי להיראות שקוף אם מעמידים אותו מול אור השמש.
על פי האגדה העממית, וכך גם תיאר זאת פפיאס בכתביו, לאחר שיהודה איש קריות הסגיר את ישו, התחרט ותלה את עצמו על עץ, והעץ הצמיח אוזניים. על בסיס אגדה זו, נקראת הפטריה "אזנונית יהודה", כלומר אוזנו של יהודה, מכיוון שהיא דומה לאוזן אדם וגדלה על עצים.
הערות שוליים

↑  החי והצומח של ארץ-ישראל: אנציקלופדיה שימושית מאוירת - כרך 9 - צמחים חסרי פרחים
↑  אזנונית יהודה באתר "פטריות בר בישראל"
↑  פטרידע 15: אוזן שלא שומעת - אזנונית יהודה באתר "מן השדה"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007295754705171  LCCN: sh85009548 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אולם הקונצרטים טיבולי

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אולם קונצרטים 
 כתובת:  גני טיבולי 
 מיקום:  קופנהגן 
 מדינה:  דנמרק 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1956
 תאריך פתיחה רשמי:  1956 
 אדריכל:  Frits Schlegel, Hans Hansen 
 קואורדינטות:  55°40′22″N 12°34′07″E﻿ / ﻿55.67264°N 12.56868°E﻿ / 55.67264; 12.56868
 אתר רשמי
  (למפת קופנהגן מוגדלת) אולם הקונצרטים טיבולי(למפת קופנהגן רגילה) אולם הקונצרטים טיבולי he
 
אולם הקונצרטים טיבולי (בדנית: Tivolis Koncertsal) הוא אולם קונצרטים בעל קיבולת של 1,660 מושבים בגני טיבולי בקופנהגן, דנמרק. הבניין, בתכנונם של האדריכלים פריץ שלגל והנס האנסן, נבנה בין 1954 ל-1956. האולם משמש הן לנגינת מוזיקה קלאסית, בביצוע התזמורת הסימפונית של טיבולי או מבצעים אורחים, והן למחזות זמר ומופעים ואירועים שונים. במקום נערך אירוויזיון 1964.
היסטוריה

האולם שימש לאירוח מופעי פופ ורוק. בין האמנים הנודעים שהופיעו בו הגרייטפול דד, אייק וטינה טרנר, אלטון ג'ון, פרוקול הארום, "סאגה", אוריה היפ, ואחרים.
כיום הוא משמש בעיקר למוזיקה קלאסית. אירוויזיון 1964 שודר מאולם זה.
היסטוריה > אולם הקונצרטים הראשון

אולם הקונצרטים הראשון בגני טיבולי נפתח ב-1843. הוא הורחב ב-1873 וכיום הוא הבניין הידוע כ"אולם הזכוכית" בגני טיבולי. הנס כריסטיאן לומבייה היה מנהל מוזיקלי ומנצח ראשי מ-1843 עד 1872. הוא הלחין קרוב ל-700 יצירות לתזמורת, בעיקר ריקודי פולקה, ואלס וגאלופ.
היסטוריה > אולם הקונצרטים מ-1902

אולם קונצרטים חדש נבנה ב"סגנון מורי" בשנת 1902. את הבניין תכננו קנוד ארנה פטרסן וריצ'רד ברגמן.
היסטוריה > הבניין הנוכחי

ביוני 1944, בזמן הכיבוש הנאצי בדנמרק, אירע פיצוץ בטיבולי שגרם לנזקים קשים ולשריפתו המוחלטת של אולם הקונצרטים במקום (ששוקם רק ב-1956). העיתונות שהייתה בשליטת הנאצים האשימה את המחתרת הדנית בפיצוץ, אולם לאמיתו של דבר הפיצוץ בוצע בידי קבוצה של נאצים דניים כנקמה על פגיעה של המחתרת הדנית במפעל חיוני לגרמנים. האולם נבנה מחדש בעיצוב מודרניסטי של פריץ שלגל והנס האנסן.
בשנת 2005 עבר הבניין שיפוץ יסודי והרחבה, שכללו את שיחזור הסגנון הקלאסי של האולם הראשי משנות ה-50', כולל תוכנית הצבעים האופיינית של אדום, כחול, צהוב וירוק, בד בבד עם שכלול והרחבה של המתקנים לבאי האולם.
שימוש > מוזיקה קלאסית

עד 2009, היה משכנה הקבוע של התזמורת באולם הקונצרטים טיבולי. מאז, שוכנת הפילהרמונית של קופנהגן במה שהיה בעבר אולם הקונצרטים של הרדיו הדני, ועכשיו הוא אולם הקונצרטים של האקדמיה הדנית המלכותית למוזיקה. בעונת הקיץ, כשגני טיבולי פתוחים, התזמורת ממשיכה להופיע באולם הקונצרטים טיבולי, בשם "התזמורת הסימפונית של טיבולי".
הערות שוליים

↑  אולם הקונצרטים טיבולי, קופנהגן, דנמרק, תוכניות מופעים
↑  אולם הקונצרטים טיבולי
↑  אולם הקונצרטים של טיבולי, קופנהגן (בדנית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 95120c4e-27ef-4eac-af3d-be262e429dab 
אולם הקונצרטים משנת 1902
אולם הקונצרטים במאי 2018
אוק

אוק (בהונגרית: Ukk) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם באוק מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 היה מספר התושבים 405 ובשנת 2020 רק 297 תושבים.
יהודי אוק

באוק חיו יהודים בתקופות זמן שונות. חלק מהיהודים ילידי הכפר נרצחו בשואה.
| שנה | מספר היהודים בכפר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1880 | 10 | 565 |
| 1910 | 5 |  |
| 1930 | 2 |  |
מפורסמים

הרב פרופסור שמואל קרויס, היסטוריון וחוקר תלמוד בווינה.
הערות שוליים

↑  נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
↑  תיעוד יהודים מאוק שנרצחו בשואה באתר יד ושם
↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
| יישובים במחוז וספרם |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | וספרם  |  |
| ערים |  אייקה •  בדצ'ונטומאי •  בלטונאלמאדי •  בלטונפירד •  בלטונפיזפה •  בלטונקנשה •  ברהידה •  דווצ'ר •  הרנד •  פאפא •  שימג •  טפולצה •  וארפלוטה •  זירץ |  |
| כפרים | סנטגאל • נמשסאלוק • יאשד • אשקי • אשי • פטפירדה • טש • וילוניה • צ'הבאניה • פרקשגייפי • הלימבה • קישלד • מגיארפולאן • ניראד • אץ' • סץ • אורקוט • וארושלד • אדוריאנהאזה • אגראליה • אפאצטורנה • בורסרצ'ק • צ'גלה • דברון • דובה • איסקאז • קמונד • קרקוסרצ'ק • קרטה • קישברז'ן • קישצ'ס • קישפיריט • קישסלש • קולונטאר • נגיאלאשון • נג'פיריט • נוסלופ • אורוסי • פוסטמישקה • שומלוינה • שומלוסלש • שומלובאשארהיי • שומלובצ'ה •  ויד • טישקוואר • אברהאמהג' • בדצ'ונטרדמיץ • בלטונאדריץ' • בלטונהניה • בלטונרנדש • גיולקסי • הגיישד • הג'מגש • קפולץ' • קאפטלנטוטי • קקוט • קישפאטי • קוואגוארש • קוושקאל • לשנצפלו • לשנצאישטוואנד • לשנצטומאי • מונושטורפאטי • נמשוויטה • רפושקה • רוופילפ • שלפלד • שאשקה • סנטבקאלה • סיגליגט • טליאנדרגד • אוז'ה • ויגאנטפטנד • זלהלאפ • בלטונאקרטיה • בלטונקנשה • בלטונפיזפה • צא'יאג • פלשארש • קיראיסנטאישטוואן • טיהאן • קינגש • ליטר • פפקסי • אלשוארש • אסופה • בלטונאקלי • בלטונצ'יצ'ו •  בלטונספזד • בלטונסלש • בלטונאודווארי • צ'ופק • לובאש • מונוסלו • אובודוואר • ארוונייש • פלוזנק • פצ'יי • סנטאנטלפה • סנטיאקבפה • טגיון • ואסוי • זאנקה • באנד • אפלן • היימאשקר • הארשקוט • הרנד • הידגקוט • מארקו • מנצ'היי • נג'וואז'ון • נמשוואמוש • פולה • שוי • סנטקיראיסבדיה • טוטוואז'ון • וספרמפאיס • ורשטו • אדאסטוול • בקוניאקו • בקונקופאן • בקונפלשקה • בקונשאג • בקונסנטאיוואן • בקונסיץ' • בקונטמאשי • בב • בקאש • צ'וט • דאקה • דברנטה • אג'האזשקסה • גנה • גצ'ה • גיץ • הומוקבדגה • קמנשהגייס • קמנשסנטפטר • קופ • קילשווט • לובאספטונה • מגיארגנץ' • מלומשוק • מרצלגרגיי • מרצלטה • מזלק • מיהאיהאזה • נג'אצ'אד • נג'דם • נג'גיימוט • נג'טבל • נמשגרז'ן • נמטבאניה • נוראפ • ניאראד • פאפדרשקה • פאפקובאצ'י • פאפשלמון • פאפטסר • טקאצ'י • אוגוד • ואניולה • וארקסה • וסר • וינאר • בז'י • בודורפה • צ'אברנדק • דברונץ • גוגאנפה • גייפיקאיאן • הטייפה • הוסטוט • קאפטלנפה • מגייר • נמשהן • ריגאץ' • שימגפראגה • סנטאימרפלווה • אוק • וספרמגלשה • זלארדד • זלגיימרה • זלמגייש • זלסגוואר • בקונבל • בקונאנה • בקוניאוסלופ • בקונסנטקיראי • בורזוואר • צ'סנק • צ'טן • דודר • לוקוט • נגייסטרגאר • אולספלו • פנזשגיור • פורווה • סאפאר |  |
| יישובים בנפת שימג |
| --- | --- | --- |
| יישובים | שימג • בז'י • בודורפה • צ'אברנדק • דברונץ • גוגאנפה • גייפיקאיאן • הטייפה • הוסטוט • קאפטלנפה • מגייר • נמשהן • ריגאץ' • שימגפראגה • סנטאימרפלווה • אוק • וספרמגלשה • זלארדד • זלגיימרה • זלמגייש • זלסגוואר |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011875765205171
אהוד שפרינצק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  21 באוגוסט 1940 ישראל ישראל
 פטירה:  8 בנובמבר 2002 (בגיל 62) ישראל ישראל
 ענף מדעי:  מדע המדינה
 מקום קבורה:  בית העלמין כפר נחמן ברעננה
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים אוניברסיטת ייל
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים המרכז הבינתחומי הרצליה
 תלמידי דוקטורט:  בועז גנור 
 בת זוג:  ריקי שפרינצק
 מספר צאצאים:  4
 
אהוד שפרינצק (21 באוגוסט 1940 – 8 בנובמבר 2002) היה פרופסור למדע המדינה באוניברסיטה העברית, דיקן ומייסד של בית ספר לאודר לממשל, דיפלומטיה ואסטרטגיה במרכז הבינתחומי הרצליה. עסק בטרוריזם, בפוליטיקה קיצונית, בימין הרדיקלי בישראל ועוד.
ביוגרפיה

נולד בישראל למדהבה ולעמירם שפרינצק, בנו של יוסף שפרינצק, יושב ראש הראשון של הכנסת. אביו היה חייל בבריגדה היהודית, למד חקלאות ועבד אחר כך במחלקה להתיישבות של הסוכנות היהודית. דודו יאיר שפרינצק היה כימאי וחבר הכנסת מטעם מפלגת מולדת בכנסת ה-12.
שפרינצק סיים את התואר הראשון והשני באוניברסיטה העברית בירושלים ב-1969, והשלים את הדוקטורט באוניברסיטת ייל בארצות הברית. נושא מחקרו היה "תנועות המחאה של הסטודנטים בארצות הברית ובצרפת בשנות ה-60". שפרינצק חקר בין היתר את ארגון הטרור האמריקני-שמאלני "מחתרת החזאים", שפעל בשנות ה-60 וה-70. בסוף שנות ה-90 ביצע שפרינצק מחקר שכלל סדרת ראיונות עם מחבלים פלסטינים שהיו כלואים בבתי כלא בישראל, במטרה לנסות ולבנות פרופיל של טרוריסטים.
שפרינצק לימד כפרופסור אורח באוניברסיטה האמריקנית בוושינגטון, באוניברסיטת ג'ורג'טאון ובאוניברסיטת פרינסטון. הוא שימש כעמית בכיר במכון וודרו וילסון (WWS) לחוקרים בינלאומיים ובמכון השלום האמריקני. מאמריו הפובליציסטיים פורסמו בעיתונים בישראל וכן ב"ניו יורק טיימס", ב"וושינגטון פוסט", ב"הגרדיאן" הבריטי וב"די ולט" הגרמני. היה מיוזמי "כנס הרצליה השנתי למאזן החוסן והביטחון הלאומי של ישראל".
החל מ-1990 היה פעיל בתנועת "חוקה לישראל" שהקים אוריאל רייכמן, אשר שמה לה למטרה להביא לכינונה של חוקה במדינת ישראל. ב-1996 הצטרף למרכז הבינתחומי הרצליה שייסד רייכמן, והוביל את הקמת בית ספר לאודר לממשל, דיפלומטיה ואסטרטגיה, שהוקם בתרומת רון לאודר.
ספרו על עליית הימין הרדיקלי בישראל, בהוצאת אוניברסיטת אוקספורד, זכה בפרס מיכאל לנדאו לספר הטוב ביותר על ישראל ועל המזרח התיכון בתחום מדע המדינה ב-1992. ספרו האחרון מ-1998 "וקם איש על אחיו" (בהוצאת Free Press) סקר קיצוניות ואלימות פוליטית במדינת ישראל מאלטלנה ועד רצח רבין. הספר הגיע לגמר בתחרות "מועדון הספרים היהודי" בארצות הברית.
חיים אישיים

שפרינצק היה נשוי פעמיים, מאשתו הראשונה דליה נולדו לו שני בנים, בהם דוד, פרופסור וסגן דקאן הפקולטה למדעי החיים באוניברסיטת תל אביב. מאשתו השנייה ריקי שפרינצק (עיתונאית, ועורכת תוכניות אקטואליה בהן "פופוליטיקה" ו"משעל חם") נולדו לו בן ובת.
מחקריו > הקצנה אי-לגיטימיות בישראל

מאז שנות ה-70 חקר שפרינצק את ההקצנה בפוליטיקה של ישראל והמגמה שהוליכה להתערערות הקונצנזוס, אשר איפשר עד אז, במשך שנים רבות, קבלת הכרעות פוליטיות קשות גם כתנאים של חילוקי־דעות בצמרת הפוליטית. הוא פרסם שני ספרים בנושא "ניצני פוליטיקה של דה-לגיטימיות בישראל" שיצא לאור ב-1973, וספר המשך שיצא לאור ב-1976, "הערות השוואתיות על אופייה של הפוליטיקה הקיצונית בישראל 1948–1976", בו הוא הצביע על מלחמת יום הכיפורים ורעידת־האדמה הפוליטית שבאה בעקבותיה, חוללו תפנית רצינית בפוליטיקה הקיצונית בישראל. הופעת תנועות המחאה, שגייסו להפגנותיהן אלפי משתתפים ותנועת "גוש אמונים", שהחלה לפעול באופן מאורגן ושיטתי לכפות את דעתה, למרות שייצגה באותה עת מיעוט בתוך המפלגה של תומכיה מפד"ל ובוודאי בציבור הכללי. זאת לעומת תנועת הפנתרים השחורים שהתפצלה התמסדה ודעכה מהר.
מחקריו > אי-לגליזם

שפרינצק טבע בספרו "איש הישר בעיניו: אי לגליזם בחברה הישראלית" (1986) את המושג "אי-לגליזם", המבטא הלכי רוח נפוצים בישראל לפני ואחרי קום המדינה ועד היום. לפי הגדרתו של שפרינצק, אי-לגליזם היא תפיסה שאינה שוללת בהכרח את שלטון החוק והנובע ממנו, אולם היא איננה רואה בו ערך עליון כי אם צורת התנהגות שאפשר גם שלא לנהוג לפיה. אזרח הנוהג כך יאמץ גישה אינסטרומנטלית לחוק.
לטענת שפרינצק, בישראל נוצרה תרבות פוליטית המעודדת שימוש בכוח ואינה שוללת הפרות חוק, הגמשת גבולות החוק והתעלמות מכללים, אם כל אלה נעשים למען מטרות קולקטיביות הנחשבות נעלות. תרבות זו היא פרי של מסורת יהודית ארוכת-שנים המצווה "לסדר את הגויים", שהוצדקה כצורך קיומי בגלות. לדבריו היא התבטאה לפני קום המדינה בהערמה על שלטונות המנדט הבריטי (המתבטאת למשל בקונוטציות החיוביות של המושג "עלייה בלתי לגלית", וכן בפעולות המחתרות). נוסף לה החן ה"צברי"-פלמ"חניקי שהגדיר גנֵבה כ"סחיבה" אם נעשתה בשביל ה"חבר'ה". לטענת שפרינצק, חלחלה תרבות זו גם לאחר קום המדינה, ומקבלת תמיכה גם מגורמים בתוך הממסד הפוליטי. בשל כך מתקבלים אקטים של הפרות חוק ואלימות וכן פעילויות של קבוצות המערערות על עצם הדמוקרטיה בישראל, לעיתים קרובות, בהבנה ובסובלנות כלפיהם.
מספריו

ניצני פוליטיקה של דה-לגיטימיות בישראל 1967–1972, האוניברסיטה העברית, 1973
הערות השוואתיות על אופייה של הפוליטיקה הקיצונית בישראל 1948–1976, האוניברסיטה העברית, מכון לוי אשכול, 1976
איש הישר בעיניו: אי לגליזם בחברה הישראלית, ספרית פועלים, 1986
אלימות פוליטית ערב תהליך השלום: תרחישים אפשריים, המלצות, מכון ירושלים לחקר ישראל, 1993
וקם איש על אחיו. Free press. 1998
1998
בין מחאה חוץ פרלמנטרית לטרור: אלימות פוליטית בישראל, מכון ירושלים לחקר ישראל, 1995
שאלת הערבים בישראל: מפתרון הבעיה לניהולה, המרכז הבינתחומי הרצליה, 2003
The Ascendance of Israel's Radical Right, Oxford University Press, 1991
Brother Against Brother: Violence and Extremism in Israeli Politics from Altalena to the Rabin Assassination, Free Press, 1999
הערות שוליים

↑  אתר "Billiongraves"
↑  אמנון ברזילי, מת פרופ' אהוד שפרינצק, באתר הארץ, 9 בנובמבר 2002
↑  יעל גבירץ, הטרנספר לא צמח אצלנו בבית, חדשות, 11 בנובמבר 1988
↑  רשימת מקבלי תארים באוניברסיטה העברית, דבר, 23 ביוני 1969
↑  דורון מאירי, דניאל אביב, אירית ורד. שרגא ציינר, "לא הרעב ישבור, אלא מה שקודה בכנסת", חדשות, 5 באפריל 1990
ד"ר אהוד שפרינצק משבר השיטה הפוליטית, מעריב, 8 בנובמבר 1991
↑  רותם תמר, עלית עם ממשיכים, באתר הארץ, 9 בנובמבר 2002
↑  יהודה גולן, 'הימין בישראל לא יקבל ויתורים שתעשה הממשלה׳- ספר חדש של הד"ר אהוד שפרינצק קובע: הימין הקיצוני - סיפור הצלחה, מעריב, 22 בינואר 1992
↑  אביבה לורי, בית אבות, חדשות, 7 במאי 1993
1 2  שלומית טויב, הגורם שהוליד את "גוש אמונים" – סכנה לאומית, על המשמר, 11 במאי 1976
הקצוות הקצינו - ד"ר אהוד שפרינצק (חוקר תנועות חוץ־פרלמנטריות), כל העיר, 5 בנובמבר 1982
↑  טדי פרויס, "מצפן" "דב" ופנתרים כדה־לגיטמיות בישראל, דבר, 10 באוקטובר 1974
↑  ד" ר אהוד שפרינצק: "הפנתרות — זה עניין שבדם", כל העיר, 6 ביוני 1980
↑  מתוך הספר "יד איש באחיו", של יורם פרי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268435305171  BnF: cb129543820 (data)  GND: 1158010710  LCCN: n80065282  SUDOC: 057032289  VIAF: 6231850   WorldCat (עם VIAF): 6231850
Windows Communication Foundation

תת מערכות בדוט נט 3
Windows Communication Foundation ובקיצור (WCF) הוא מודל מערכת וממשקי API ב-NET Framework. ליצירת תקשורת בין יישומים ובניית יישומים מבוזרים, מוכווני שירותים. WCF שהחל דרכו תחת שם הקוד אינדיגו, הושק ב-2006 ויועד לשילוב במערכת ההפעלה שנקראה בשם הקוד Longhorn ונודעה לאחר מכן בשמה ויסטה. המודל הושק כחלק מפלטפורמת דוט נט 3 החל מחבילת הפיתוח ויז'ואל סטודיו 2008. WCF פישט מאוד את הליך התקשורת במחשוב מבוזר, בכך שהליך התקשורת המורכב הפך להיות דומה לתהליך תכנותי רגיל באמצעות פונקציות, אפשר גמישות גדולה במעבר מפרוטוקול תקשורת אחד למשנהו, והוריד את העלויות של אינטגרציה בין תוכנות.
הארכיטקטורה

WCF הוא כלי המשמש לעיתים קרובות כדי לממש ולפרוס ארכיטקטורה מוכוונת שירותים (SOA). הוא תוכנן באמצעות עקרונות ארכיטקטורת מוכוונת שירותים (Service) לתמיכה במחשוב מבוזר, שבו שירותים מונגשים מרחוק לצרכנים. לקוחות יכולים לצרוך שירותים מרובים; ניתן לצרוך שירות אחד על ידי מספר רב של לקוחות. ניתן לבצע צימוד רופף בין שירותים. לשירותים לרוב יש ממשק WSDL (Web Services Description Language) שבאמצעותו כל לקוח WCF יכול לצרוך שירות ללא תלות של הפלטפורמה שהשירות מתארח בו. WCF מממש הרבה תקני שירותי אינטרנט מתקדמים
כמו WS-Addressing, WS-ReliableMessaging ו-WS-Security. עם שחרורו של דוט נט 3.5 בנובמבר 2007, פרסמה מיקרוסופט מקודד שהוסיף תמיכה בסרליזציה של JSON ל-WCF. דבר המאפשר להיענות לבקשות מדפי AJAX. בדוט נט 4 הוספו RSS - שירותי סינדיקציה, WS-Discovery, ניתוב ותמיכה טובה יותר ב-REST services. בגרסה 4.5 נוספו תכונות כמו פעילות א-סינכרונית, פישוט קובצי קונפיגורציה, ופרוטוקולי תקשורת נוספים כמו UDP.