stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
האוול ג'קסון
שופט פדרלי

ב-1886, בעקבות מותו של השופט הפדרלי מטנסי, ג'ון בקסטר, נוצר מושב פנוי שעל הנשיא קליבלנד היה למלא בבית המשפט הפדרלי בסבב השישי. קליבלנד ביקש מידידו ג'קסון, שעדיין כיהן בסנאט, להמליץ על מועמד מתאים לתפקיד, אך הנשיא התעלם מהצעותיו ותחת זאת מינה את ג'קסון בעצמו. ג'קסון ניסה לדחות את ההצעה, אך התעקשותו של קליבלנד גרמה לו בסופו של דבר להסכים. הסנאט אישר את המינוי פה אחד. במהלך שבע שנות כהונתו על כס השיפוט הוא שמע מגוון של תיקים, שרובם היו קשורים לדיני הפטנטים. ב-1889 הפציר ג'קסון בידידו בנג'מין הריסון, שאז נבחר כנשיא, למנות את עמיתו לכס השיפוט, הנרי בראון, לבית המשפט העליון. אף על פי שהריסון לא מינה את בראון באותה שנה, הוא מינה אותו בסופו של דבר בשנה שלאחריה במקומו של השופט סמואל מילר שנפטר. פסק הדין הבולט ביותר של ג'קסון בבית המשפט הפדרלי היה פסק הדין "בעניין גרין" (In re Greene ) מ-1892, המקרה הראשון שבו בית משפט פדרלי התייחס לחוק ההגבלים העסקיים של שרמן. הפסיקה בתיק זה פסלה כתב אישום שהוגש על פי חוק ההגבלים העסקיים נגד יצרני ויסקי על בסיס העובדה שהנאשמים לא מנעו מחברות אחרות מלהיכנס לשוק הוויסקי. הפירוש הצר של ג'קסון לחוק סלל את הדרך לתיקים מאוחרים יותר בתחום ההגבלים העסקיים, כולל פסק הדין של בית המשפט העליון "ארצות הברית נגד חברת א. ס. נייט" (United States v. E. C. Knight Co.) מ-1895 והמשיך להשפיע על פירוש סעיף המסחר בחוקה במשך חצי מאה.
בתיקים אחרים נתן ג'קסון פירוש רחב יותר לסעיפי החוקה. פסיקתו מ-1893 בתיק "ארצות הברית נגד פטריק" (United States v. Patrick) פירשה את חוק זכויות האזרח של 1870 באופן רחב. המשיבים בתיק זה, שהיו תושבי טנסי, הואשמו בהריגתם של כמה פקידי ממשל פדרליים כאשר חיפשו מזקקה בלתי חוקית. בית משפט פדרלי בערכאה נמוכה יותר דחה את כתבי האישום וקבע שפקידי הממשל לא פעלו על פי שום זכות אזרח המוגנת בחוק כאשר מילאו את תפקידם. ג'קסון דחה את הטיעונים הללו. להשקפתו, לפקידי הממשל הפדרליים הייתה הזכות המוגנת בחוקה "לקבל את המשרה הציבורית, ולעסוק במילוי תפקידם". על בסיס טענה זו, הוא סיכם שהרשעה על בסיס חוק זכויות האזרח יכולה להמשיך הלאה מאחר שזכויות האזרח של פקידי הממשל הופרו. כמה מאנשי הדרום גינו את הפסיקה, ושללו את הטענה שהיא הרחיבה את החוק שמבחינתם היה פסול מלכתחילה. אף על פי כן, פסיקתו של ג'קסון הראתה גם שעמדותיו היו מתונות במידה מספיקה כדי לגרום לסדר היום הרפובליקני לקרוס.
שופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית > מינויו

ב-23 בינואר 1893 הלך לעולמו שופט בית המשפט העליון של ארצות הברית לוציוס למאר. באותה עת נחשב כבר הנשיא בנג'מין הריסון ברווז צולע. בבבחירות לנשיאות של 1892 ניצח גרובר קליבלנד ועמד להיות מושבע לכהונה שנייה בתוך שישה שבועות. אף על פי שהריסון רצה למנות שופט רפובליקני במקומו של למאר, הוא הכיר בכך שהסנאט שנשלט על ידי הדמוקרטים יסרב ככל הנראה לאשר את המינוי ותחת זאת פשוט להמתין שקליבלנד יציג מועמד מועדף עליהם. זמן קצר לפני פטירתו של למאר, ערך השופט הנרי בראון, שעל מינויו המליץ ג'קסון באוזני הנשיא הריסון שנים מספר קודם לכן, ביקור בבית הלבן. ברצונו לגמול לג'קסון, הציע בראון, שהיה רפובליקני, שג'קסון הדמוקרט יהיה המועמד האידיאלי שהריסון יבחר בו. ג'קסון אכן חיפש את כל הנתיבים ללבו של הריסון. הוא היה שמרן ומשפטן מוערך, והגיע מאותו חלק של ארצות הברית, הדרום, שממנו הגיע למאר. בנוסף, השניים שירתו יחדיו בסנאט והיו ידידים קרובים. לפיכך, ב-2 בפברואר הגיש הריסון את מועמדותו של ג'קסון. החלטתו של הריסון הפתיעה הן את הרפובליקנים והן את הדמוקרטים, שציפו שהוא יבחר מועמד חבר המפלגה הרפובליקנית. מועמדותו של ג'קסון הושעתה בתחילה בוועדת המשפט של הסנאט, אך ב-18 בפברואר אישרו הסנאטורים פה אחד את מינויו של עמיתם לשעבר. רבים ציפו להתנגדות כלשהי במליאת הסנאט, ובדיווח מאותה עת בניו יורק טיימס צוין שרבים נותרו "בתהייה... מה היה לאופוזיציה". ועדיין, הפרופסור ריצ'רד ד. פרידמן הגיע למסקנה שהסכמתם שבשתיקה הייתה מובנת: הדמוקרטים "לא יכלו להצביע נגד אחד משלהם" בעוד "שהרפובליקנים, לאחר מורת רוח ראשונית, הבינו את ההיגיון שבצעדו של הריסון". נשיא בית המשפט העליון, מלוויל פולר השביע את ג'קסון בבוקרו של 4 במרץ, שעות ספורות לפני השבעתו של גרפילד.
שופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית > כהונתו

תקופות כהונתו הקצרה של ג'קסון על כס השיפוט נמשכה ממרץ 1893 ועד פטירתו באוגוסט 1895. הוא כתב 46 פסקי דין בלבד. הן בשל בריאותו הלקויה, והן בשל העובדה שהוא לא הספיק לרכוש מעמד של שופט בכיר, רבים מפסקי הדין שהוא כתב היו בתיקים בעלי חשיבות פחותה, בעיקר תיקים שהיו קשורים לדיני הפטנטים.
שופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית > כהונתו > פולוק נגד חברת ההלוואות והנאמנות לחקלאים

לדבריו של החוקר אירווינג שיפמן, שמו של ג'קסון היה ככל הנראה "נקבר בארון הקבורה של השכחה ההיסטורית", אלמלא חלקו בתיק אחד בודד של בית המשפט העליון, פסק הדין "פולוק נגד חברת ההלוואות והנאמנות לחקלאים" (.Pollock v. Farmers' Loan & Trust Co). פסק דין זה קרא תיגר על חוק וילסון-קורמן (Wilson–Gorman Tariff Act) מ-1894 שהטיל מס הכנסה אישי בשיעור של שני אחוזים על כל הכנסה שעלתה על 4,000 דולר. טענתו של העותר בתיק הייתה שהחוק הטיל מס ישיר מבלי לחלק את ההכנסות ממנו בין המדינות, תוך הפרת הסעיף העוסק בכך בחוקה. באופן מעשי היה זה בלתי אפשרי לחלק כספי מיסים כאלו בין המדינות, כך שפסיקה על בסיס זה הייתה חורצת את גורלו של כל מיסוי פדרלי. באותו זמן היה ג'קסון חולה, ושמונת שופטי בית המשפט הנותרים שמעו את העתירה. הם פסלו סעיפים מסוימים בחוק, אך היו חלוקים ארבעה מול ארבעה בנוגע לשאלת תאימותו לחוקה של מס ההכנסה. כאשר הציע ג'קסון שהוא יוכל, על אף מחלתו, לשוב לוושינגטון כדי להשתתף בדיון, הסכים בית המשפט לשמוע את העתירה בשנית כדי שתושג הכרעה על חוקיותו של המס.
בשל העובדה ששאר שמונת השופטים היו חלוקים בשאלה זו באופן שווה, ההנחה הייתה שחוות דעתו של ג'קסון תהייה מכרעת. המומחים לא היו בטוחים כיצד הוא יצביע. הרקע שלו כאיש הדרום רמז שהוא עשוי יהיה לתמוך במס, אך השקפותיו השיפוטיות בעד המגזר העסקי היו עשויות להוביל אותו להתנגד למס. בשלושת הימים בהם נשמעו הטיעונים, כיוונו עורכי הדין את טיעוניהם כלפי ג'קסון, שסבל משיעול קשה, ולעיתים תכופות התעלם מהשופטים האחרים שהיו להוטים לשבור את השוויון בהצבעה. אך בסופו של דבר, כאשר הגיע העת לפסוק ב-20 במאי 1895, הגיש ג'קסון חוות דעת מיעוט. רוב של חמישה שופטים בהובלתו של נשיא בית המשפט פולר פסק שהטלת המס מנוגדת לחוקה, ופסל אותו כמס שאסור להטילו על רקע אי חלוקתו באופן שווה בין המדינות. ג'קסון הצטרף לשופטים בראון, הרלן וויט בחוות דעת מיעוט שחלקה על פסיקת הרוב. בחוות דעת נרגשת, הוא כתב ש"החלטה זו היא, לדעתי, המכה הקשה ביותר שניחתה על סמכות החקיקה של הקונגרס". הקראת חוות דעתו של ג'קסון הופרעה על ידי התקפי שיעול רבים שלו שקטעו מספר פעמים את הקראת פסק דינו שארכה 45 דקות.
רבות נכתב על השאלה כיצד מצא ג'קסון את עצמו בסופו של דבר בדעת המיעוט. ככל הנראה הסיבה לכך נבעה מכך שאחד השופטים שינה את דעתו. באותה העת הצביעה העיתונות על ג'ורג' שירס כ"שופט ההססן". הביוגרף וילארד קינג ציין ש"הוטל עליו צל כבד" על ידי אלו שהתנגדו להחלטת בית המשפט. מקורות אחרים שוללים את הטענה ששירס שינה את דעתו. אחרים טענו שהשופטים הוראס גריי ודייוויד ברואר היו אלו ששינו את דעתם, אך קיים קושי למצוא לכך סימוכין. האפשרות שנותרה היא שאף שופט לא שינה את דעתו בסופו של דבר. על פי תאוריה זו, חמישה שופטים התנגדו להטלת המס מלכתחילה, אך הם התקשו להתלכד מאחורי תאוריה משפטית אחת. בכל מקרה, חוות דעת המיעוט של ג'קסון זכתה בסופו של דבר לאישור בדמותו של התיקון ה-16 לחוקה, שהתקבל 18 שנים לאחר מתן פסק הדין פולוק, ושינה את החוקה כך שתתאפשר הטלת מס הכנסה.
שופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית > כהונתו > פסקי דין נוספים

בדברי ימי בית המשפט העליון של ארצות הברית בלטו מעט מאוד מפסקי הדין של ג'קסון. בתקופת כהונתו על כס השיפוט הוטל עליו לכתוב מספר פסקי דין שנגעו לדיני הפטנטים, תחום בו הוא רכש ניסיון בעת כהונתו כשופט בבית המשפט הפדרלי. על רוב פסקי הדין שהוא כתב הוגשו מעט מאוד חוות דעת מיעוט, דבר המצביע על חוסר חשיבותם. לכך תרמה בריאותו הלקויה, והעובדה שהוא היה אחד השופטים החדשים במשך כל תקופת כהונתו הקצרה. בפסקי הדין המעטים שכתב ג'קסון הוא הביע תמיכה ברעיון שמערכת המשפט צריכה להיות כפופה לרשות המחוקקת. חוות הדעת שלו בפסקי הדין "שורץ נגד קוק" (Schurz v. Cook) מ-1893 ו"חברת הרכבת הדרומית של קולומבוס נגד רייט" (Columbus Southern Railway v. Wright) מ-1894, דחו את הניסיונות של תאגידים לגרום לפסילתם של מגוון חוקי מס. חוות הדעת של ג'קסון היו גם עדות הן לתמיכתו בסמכות רחבה של הממשל הפדרלי והן לספקנות שלו להחלטותיהן של המדינות. בפסק הדין "חברת הרכבת של מוביל ואוהיו נגד טנסי" (Mobile & Ohio R.R. v. Tennessee) מ-1894 הוא העדיף לתת פירוש רחב יותר לסעיף החוזה בחוקה, ופסק מול ארבע חוות דעת מיעוט שמדינת טנסי פעלה באופן בלתי חוקי כאשר התכחשה בחוקתה להבטחת פטור ממס עבור חברת הרכבת. בפסק הדין "בראס נגד דקוטה הצפונית" (Brass v. North Dakota) הוא תמך ברעיון "ההליך הראוי המהותי" (Substantive due process), והצטרף לחוות דעת המיעוט של השופט ברואר שבה נטען שהתקנות של דקוטה הצפונית בנוגע לממגורות תבואה היו הפרה חוקתית של חופש החוזים. לבסוף, הוא הצטרף לדעת הרוב של חמשת השופטים בפסק הדין "פונג יו טינג נגד ארצות הברית" (Fong Yue Ting v. United States) מ-1893, שבו נפסק שהממשלה הפדרלית לא יכלה לגרש מהגרי עבודה סינים מבלי לתת להם את ההגנות של הזכות להליך הוגן.
מחלתו ומותו

אף על פי שבעת מינויו נראה ג'קסון בקו הבריאות, שנה אחת לאחר מכן הוא לקה בשחפת. הוא שב במהרה לתפקידו, אך מחלתו החמירה באופן כזה שהוא נאלץ לעזוב את וושינגטון. באוקטובר 1894 הוא נסע למערב מתוך תקווה שמזג האוויר הנוח שם ישפר את מצבו. חודשים ספורים לאחר מכן הוא נסע לתומאסוויל שבג'ורג'יה. מצב ריאותיו השתפר, אף בריאותו החלה להתדרדר באופן משמעותי כאשר הוא לקה בבצקת. בשל מחסור במקור הכנסה משל עצמו, לא היה באפשרותו של ג'קסון לפרוש מכהונתו ללא חוק מיוחד של הקונגרס שיעניק לו פנסיה. בשל מצבו הבריאותי הוא לא השתתף בהצבעה בפסקי הדין "ארצות הברית נגד חברת א. ס. נייט" (United States v. E. C. Knight Co.) ו"בעניין דבס" (In re Debs). בפברואר 1895 שב ג'קסון לביתו שבטנסי. מצב בריאותו החל להשתפר והוא הביע תקווה שיעלה בידו לשוב למלא את תפקידו המשפטי בסתיו. בסופו של דבר, רצונו להשתתף בדיונים בפסק הדין בנוגע למס ההכנסה הוביל אותו לשוב לוושינגטון כבר במאי. המסע לבירה גבה מג'קסון מחיר בריאותי. האוויל ג'קסון נפטר בנאשוויל ב-8 באוגוסט 1895, 11 שבועות לאחר שהוגשה חוות דעתו בפסק דין פולוק. הוא נטמן בבית הקברות מאונט אוליב שבעיר.
חייו האישיים

ב-1859 נשא ג'קסון לאישה את סופי מלוי, בתו של בנקאי מממפיס. לזוג נולדו שישה ילדים, ששניים מתוכם נפטרו בינקותם, עד למותה של סופי ב-1873. שנה לאחר מכן נישא ג'קסון בשנית למרי הרדינג, בתו של תושב טנסי בעל ההשפעה ויליאם גילס הרדינג. אחיו של ג'קסון, ויליאם היקס ג'קסון, ששירת כבריגדיר גנרל בצבא הקונפדרציה במלחמת האזרחים, היה נשוי גם הוא לאחת מבנותיו של הרדינג. כאשר נפטר הרדינג ב-1886 ירשו האחים ג'קסון ונשותיהם את אחוזת המטעים שלו, שבה גודלו סוסי ת'ורוברד. חלקו של האוול ג'קסון בניהול האחוזה היה שולי, וב-1890 הוא מכר לאחיו את חלקו בה. בשטח של אלף אקרים שהיה חלק אחר באחוזתו של הרדינג ניצב ביתו, שנחשב לאחד הנאים בטנסי. מאשתו השנייה נולדו לג'סון שלושה ילדים. הוא היה נוצרי אדוק, שימש כחבר פעיל בכנסייה הפרסביטריאנית הראשונה של נאשוויל ואהב לעסוק בציד שועלים ולצפות במרוצי סוסים.
יעקוב חנא

| --- | --- |

יעקוב חנא, 2012
 לידה:  26 באוגוסט 1979 (בן 45) ראמה, ישראל 
 ענף מדעי:  ביוכימיה, גנטיקה
 מקום מגורים:  ישראל
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מוסדות:  מכון ויצמן למדע (16 במרץ 2011)  מכון ויצמן למדע (1 באוקטובר 2018)  מכון וייטהד (2007–15 במרץ 2011) 
 פרסים והוקרה:  פרס רפפורט (2013), פרס קריל (2013)
 אתר רשמי
 תרומות עיקריות
 מחקר תאי גזע, תכנות מחדש של תאים
 
יַעְקוּבּ חַנָּא (בערבית: يعقوب حنا; נולד ב־26 באוגוסט 1979) הוא מדען ערבי-ישראלי, פרופסור במחלקה לגנטיקה מולקולרית במכון ויצמן למדע. מחקריו עוסקים בתאי גזע עובריים, התפתחות עוברית מוקדמת ומידול של מחלות. הם משלבים גישה ניסויית עם ביולוגיה חישובית. הוא זכה במספר פרסים בגין עבודתו והוא חבר בארגון האירופאי לביולוגיה מולקולרית.
קורות חיים

יעקוב חנא נולד בראמה שבגליל, למשפחה ערבית-נוצרית, בנם של רופא ושל מורה לביולוגיה. גם סבו ושלוש אחיותיו הם רופאים, ודודו ד"ר נביל חנא הוא מפתח תרופות בכיר.
בשנת 1998 התחיל לימודי תואר ראשון ברפואה באוניברסיטה העברית, אותם סיים בהצטיינות יתרה בשנת 2001. במקביל להמשך לימודי הרפואה, התחיל דוקטורט באימונולוגיה. הוא סיים את לימודיו בשני החוגים בהצטיינות בשנת 2007, והחליט להתמיד בקריירה מדעית. בשנת 2011 השלים פוסט-דוקטורט במעבדה של פרופ' רודולף יאניש למחקר ביו-רפואי ב-MIT בנושא פלוריפוטנטיות (היכולת של תא להתמיין לכל תא אחר) של תאי גזע ותכנות מחדש תאי. זמן קצר אחרי שסיים את הפוסט דוקטורט שלו, הוא הצטרף לסגל מכון ויצמן למדע כחוקר ראשי במעבדה משלו.
בשנת 2013 זכה חנא בפרס רפפורט ובפרס קריל לחוקרים צעירים מטעם קרן וולף, על מחקריו בתחום תאי הגזע. בשנת 2014 נכלל ברשימת 40 המדענים הצעירים המבטיחים בעולם מטעם כתב העת המדעי Cell.
מחקריו

רוב המחקר המדעי של חנא עוסק בתכנות מחדש של תאים, ובתאי גזע מושרים - תאים שהוחזרו למצב הראשוני שלהם, ולפיכך, הם יכולים להתמיין לכל סוגי התאים.
בתחילת הפוסט-דוקטורט שלו, בשנת 2007, הוא ביצע מחקר שהוכיח שניתן לרפא אנמיה חרמשית בעכברים באמצעות תאי גזע מושרים. גם בהמשך הפוסט-דוקטורט שלו הוא פרסם מחקרים רבים שנוגעים בתחום, ובפרט מחקרים שעוסקים בתכנות מחדש של תאים.
עם חזרתו לארץ ופתיחת מעבדתו בשנת 2011, הוא המשיך למקד את מחקריו בתחום תכנות מחדש של תאים בוגרים לתאי גזע מושרים. בשנת 2011, חנא ומספר חוקרים אחרים גילו שאנזים בשם UTX מופעל כל פעם שמתחיל תהליך יצירת תאי הגזע, והוא עוזר להחזיר תאים למצבם הראשוני. בנוסף, לאחר שהונדסו עכברים ללא היכולת לייצור האנזים UTX, החוקרים גילו שהעכברים עקרים. ממצא זה מצביע על כך שהאנזים משחק תפקיד משמעותי בתהליך יצירת תאי המין, שדומה מאוד לתהליך יצירת תאי הגזע המושרים.
בסוף שנת 2013, חנא וחברי קבוצת המחקר שלו גילו דרך לייצב תאי גזע מושרים, כלומר - לעצור את תהליך ההתמיינות שלהם במשך זמן רב. הם השתילו את תאי הגזע האנושיים שהם יצרו לתוך עובר של עכבר, וגילו שתאי הגזע האנושיים השתלבו עם תאי העכבר. בכך הם הוכיחו שתאי הגזע שיצרו נמצאים במצב הראשוני ביותר.
בשנת 2014, חנא וצוות מדענים מאוניברסיטת קיימברידג' הצליחו להפיק תאי גזע שמקדימים ליצירת תאי מין. בתאים אלו, יכולת ההתמיינות לכל סוגי התאים האחרים טובה בהרבה מתאי הגזע שנוצרו במחקרים קודמים. בנוסף, באותו מחקר החוקרים גילו גן בשם Sox17, שאחראי על תהליך התכנות מחדש של תאי הגזע בבני אדם, ולא בעכברים.
בשנת 2022 הצליח חנא ליצור במעבדה במכון ויצמן עובר של עכבר מתאי גזע של עכבר בוגר בלי זרע, בלי ביצית ובלי רחם, העובר שרד שמונה וחצי ימים. עם הצלחתו זו, הקים חנא את חברת Renewal Bio. בה, הוא ושותפיו רושמים פטנטים ומפתחים יישומים של טכנולוגיית תאי הגזע, בעיקר בכל הנוגע לפיתוח טיפולי פוריות, טיפולים במחלות גנטיות וחידוש מערכות כלי דם.
ביוני 2023 הודיע יעקוב חנא בכנס כי קבוצתו הצליחה ליצור מודל של עובר אנושי מתאי גזע, שהיה מקביל לגיל של 14 יום.
פרסים

2005 - פרס גרטרוד כהן למחקר הגנטיקה האנושית
2011 - פרס קלור
2013 - פרס רפפורט למחקר ביו-רפואי
2013 - פרס קריל לחוקרים צעירים
2016 - פרס סגל למחקר תאי גזע
הערות שוליים

1 2 3 4 5  קורות חייו של יעקוב חנא, ‏ינואר 2017
1 2  ד"ר יעקוב חנא, באתר האקדמיה הצעירה הישראלית
↑  Israeli Scientists Return After Studying In America
↑  ורד קלנר, ‏"אני לא משתכנז וגם לא ערבי מחמד - אני מי שאני", באתר גלובס, 5 ביולי 2012
↑  פרס רפפורט לחוקר צעיר - ד"ר יעקוב חנא, באתר פרס רפפורט, ‏2013
↑  אבי בליזובסקי, ד"ר יעקוב חנא ממכון ויצמן, אחד מזוכי פרס קריל: הפרסים נותנים לי אנרגיה להמשיך במחקר, באתר הידען, ‏10 באפריל 2013
↑  שני מדענים ממכון ויצמן למדע נבחרו לרשימה של 40 המדענים הצעירים המובילים בעולם, מטעם כתב-העת המדעי Cell, באתר מכון ויצמן למדע, ‏15 ביוני 2014
↑  מאמריו המדעיים של יעקוב חנא, באתר Google Scholar
↑  אבי בליזובסקי, ד"ר יעקוב חנא ממכון ויצמן, אחד מזוכי פרס קריל: הפרסים נותנים לי אנרגיה להמשיך במחקר, באתר הידען, ‏אפריל 2013
↑  בחזרה לעתיד, באתר מכון ויצמן למדע, ‏אוגוסט 2012
1 2  מדעני מכון ויצמן למדע יצרו לראשונה תאי גזע אנושיים "ניטרליים" לחלוטין, שהתפתחו לרקמות בתוך עובר עכבר, באתר מכון ויצמן למדע
↑  מדעני המכון הצליחו, לראשונה, להפיק במעבדה תאי גזע מקדימי זרע וביצית, באתר מכון ויצמן למדע, ‏דצמבר 2014
↑   גדעון לב, חוקר ממכון ויצמן יצר עובר של עכבר מתאי גזע. בלי זרע, בלי ביצית ובלי רחם, באתר הארץ, 1 באוגוסט 2022
↑   גדעון לב, חוקרים בישראל ובריטניה הצביעו על התקדמות לעבר יצירת עוברי אדם סינתטיים, באתר הארץ, 16 ביוני 2023
↑  ההודעה בטוויטר. בהמשך סרטון
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299565805171  ISNI: 0000 0000 6845 9935  ORCID: 0000-0003-2042-9974  ResearcherID: K-1339-2012  VIAF: 97430265   WorldCat (עם VIAF): 97430265
נטע דורצ'ין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1969 (בת 56 בערך)
 ענף מדעי:  זואולוגיה
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב
 
נטע דורצ'ין (נולדה ב-1969) היא פרופסור, חוקרת ומרצה בכירה בבית הספר לזואולוגיה באוניברסיטת תל אביב, בפקולטה למדעי החיים. בנוסף היא נשיאת החברה האנטומולוגית בישראל, והאוצרת הראשית לאנטומולוגיה במוזיאון הטבע על שם שטיינהרדט באוניברסיטת תל אביב. דורצ'ין מתמחה באנטומולוגיה (תורת החרקים). עבודתה כוללת מיון וסיווג של חרקים, חקר והבנה של יחסי הקרבה האבולוציוניים בין המינים השונים ושחזור עצים אבולוציוניים. בעיקר מתמקד מחקרה ביתוצים (אנ'). שהם יתושים מעוררי עפצים. המחקר במעבדתה מתמקד בטקסונומיה, באקולוגיה ובאבולוציה של קבוצות חרקים מגוונות.
ביוגרפיה

דורצ'ין היא בתו של הפסל והאמן יעקב דורצ'ין.
ביוגרפיה > השכלה וקריירה

במסגרת לימודי תואר שני חקרה דורצ'ין מין של חרק שנקרא יתוץ. היא ירדה לדרום ים המלח וחקרה קשר בין קבוצת החרקים לבין צמחים, וגילתה יותר מ-60 מיני חרקים חדשים למדע.
את הדוקטורט בזואולוגיה סיימה באוניברסיטת תל אביב.
דורצ'ין ביצעה מחקר פוסט דוקטורט באוניברסיטת קייפטאון, דרום אפריקה. מחקרה התמקד בשימוש ביתוצים (Pteromalidae) לשליטה ביולוגית על שיטה פולשנית באוסטרליה.
פוסט דוקטורט נוסף עשתה באוניברסיטת באקנל, פנסילבניה, ארצות הברית. בבאקנל חקרה את הסיסטמטיקה והאקולוגיה האבולוציונית של יתוצים על פרחים ממשפחת המורכבים.
בין השנים 2007–2011 עבדה במוזיאון קניג למחקר זואולוגי (אנ') בבון, גרמניה. בתחילה שימשה כאוצרת של זבובאים ואחר כך ראש מחלקת פרוקי רגליים.
בשנת 2011 חזרה לאוניברסיטת תל אביב על מנת להצטרף לסגל הבכיר של בית הספר לזואולוגיה בפקולטה למדעי החיים.
דורצ'ין מונתה לאוצרת הראשית לאנטומולוגיה במוזיאון הטבע על שם שטיינהרדט באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה > תחומי מחקרה

מחקרה של פרופ' דורצ'ין מתרכז בהיסטוריה האבולוציונית של יתוצים – משפחה של יתושים זעירים היוצרים עפצים בצמחים. בקבוצה זו החרק מטיל ביצים על הצמח, והזחלים הבוקעים גורמים באכילתם להתפתחות עפץ (מבנה צמחי דמוי גידול בעל צורה ייחודית), שבתוכו הם מתפתחים עד לבגרותם. העפצים הם עולם שלם של צורות כאשר כל אחד מהם יכול להיראות כמו משהו אחר. דורצ'ין גילתה מינים רבים של יתוצים, ואת שמותיהם בחרה לתת על פי תכונות העפצים שהם יוצרים, משום שצורת העפץ ייחודית למין החרק שיוצר אותו. כך, למשל, היא קראה לאחד ממיני היתוצים שגילתה בשם פסאודורוזה (Asphondylia pseudorosa), שפירושו דומה לוורד, מכיוון שהעפצים שהוא יוצר הזכירו לה פרחים של ורדים. למין אחר שגילתה נתנה את השם סיליקה (Suaediola siliqua), שפירושו בלטינית תרמיל, מכיוון שהעפצים שיוצר מין זה נראים כמו תרמילי אפונה או שעועית. למין שיוצר עפצים שנראים כמו שרשרת נקניקיות בחרה נטע בשם בוטלוס (Schizomyia botellus), שפירושו נקניקיה בלטינית, והמין סטרובילה (Dasineura strobila) קיבל את שמו מהמילה הלטינית סטרובילוס, שפירושה אצטרובל.
ב-2018 חקרה תהליכי התמיינות ביתוצים מהמין Dasyneuriola prolifica (אנ') ושל אויביו הטבעיים – צרעות טפיליות. היתוץ Dasyneuriola prolifica מתפתח בישראל בעפצים שהוא יוצר בשני מיני צמחים – אוכם שיחני ואוכם מדברי (שגדלים בבקעת ים המלח, מדרונות מדבר יהודה, צפון הנגב ובקעת הירדן). במחקר התגלה כי התמיינות חרקים שתלויה בצמחים פונדקאים, מגדילה את מגוון המינים וכך תורמת למערכת האקולוגית.
בנוסף למחקרים על יתוצים (אנ') ממקומות שונים בעולם, היא מנחה מחקרים על מגוון קבוצות חרקים אחרות, כולל זבובי פירות, צרעות עפצים, דבורים, צרעות טפיליות, נמלים וחרקים ימיים. עם זאת, תחומי העניין העיקריים שלה הם הטקסונומיה והאקולוגיה האבולוציונית של דגמי עפצים פיטופגיים, בפרט הסביבות הצחיחות בישראל ובאפריקה. בישראל, חלק גדול מהמחקר שלה על חרקים אלו נעשה באזור ים המלח, הנגב והערבה.
המחקר במעבדתה מתמקד באקולוגיה של חרקים, שיטתיות ואבולוציה, עם דגש על אינטראקציות חרקים-צמחים בקבוצות מעוררות עפצים (יתוצים וצרעות עפצים). היא חוקרת גם שימוש בחרקים להדברה ביולוגית של עשבים פולשים ומזיקי חרקים.
את דגימות היתוצים והעפצים אוספים פרופ' דורצ'ין וצוות המחקר שלה בשטח. בדרום אפריקה היא ביצעה סקר מקיף של צמחי מדבר בצפון המדינה וגילתה עשרות מינים חדשים למדע של יתוצים. לאחר שאספה וגידלה את המינים החדשים חזרה פרופ' דורצ'ין למעבדתה, ושם יצרה שחזור עץ פילוגנטי, המאפשר להבין את הקשרים האבולוציוניים בין מיני החרקים השונים, ואף להשוות אותו לעץ האבולוציוני של התפתחות הצמחים שבהם יוצרים החרקים את העפצים.
פרסומים > ספר

2001 - חיי החרקים, טיים לייף לנוער, הוצאת טוקאן
פרסומים > פרקים בספרים

Dorchin N., Harris K.M., and Jaschhof M. 2017. 22. Cecidomyiidae (gall midges). Pp. 581–599 In: Kirk-Spriggs, A.H. & Sinclair, B.J. (eds.), Manual of Afrotropical Diptera. Volume 2. Nematocerous Diptera and lower Brachycera. Suricata 5. Pretoria: SANBI Graphics & Editing
פרסומים > פרסומים נוספים

Dorchin N. 1998. Gall midges infesting Chenopodiaceae: biology and taxonomy. pp. 18-21 In: Biology of Gall Inducing Arthropods (Csóka, G., Mattson, W. J., Stone, G. N. and Price, P. W., Eds.). Forest service – USDA. Mátrafüred, Hungary
Dorchin N. 2008. Gall Midges (Diptera: Cecidomyiidae), In: Encyclopedia of Entomology. 2nd edition. John L. Capinera (ed.). Springer Verlag. pp. 1576–1580
Dorchin N. and Freidberg A. 2011. Schizomyia botellus n.sp. – a new bud galling species from Apiaceae in Israel. Zootaxa 3122: 68 (note)
Dorchin N., Kotrba M., Mengual X., and Menzel F. (eds.). 2014. 8th International Congress of Dipterology, Potsdam. Abstract volume. (XXVII+440 pp)
Dorchin N. 2015. Tiny ecosystem engineers: diversity and evolution of gall midges. Knowledge Translation Media, Scientia
הערות שוליים

1 2  פרופ' נטע דורצ'ין | הפקולטה למדעי החיים ע"ש ג'ורג' ס. וייז, באתר lifesci.tau.ac.il
↑  בעלי תפקידים, באתר החברה האנטומולוגית בישראל | לאנשי מקצוע ומתעניינים באנטומולוגיה
1 2 3  Adi Gov, חוקרת האבולוציה פרופ' נטע דורצ'ין – עפצים על העץ – מוזיאון הטבע, באתר מוזיאון הטבע ע"ש שטיינהרדט
↑  Netta Dorchin's lab
↑   צפריר רינת, תערוכת צילומי חרקים חושפת את הפגיעות שמאחורי היופי, באתר הארץ, 4 בדצמבר 2019
↑  אילנה קוריאל, אריות, דובים וצ'יטות: החיות שנכחדו מישראל וגם מהתודעה שלנו, באתר ynet, 23 בפברואר 2022
↑  זה פרח? זה פרי? זה עלה? לא, זה עפץ!, באתר Facebook, ‏27 בינואר 2022
↑  Israel Science Foundation/הקרן הלאומית למדע, כיצד נוצרים מינים חדשים של חרקים צמחוניים, באתר isf.org.il
↑  Netta Dorchin, Netta Dorchin's lab
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313168005171  ORCID: 0000-0001-8135-799X  VIAF: 97316891   WorldCat (עם VIAF): 97316891
מישל עאון

מישל נעים עאון (ערבית: ميشال نعيم عون, תעתיק מדויק: מִישאל נעים עַוּן; נולד ב-30 בספטמבר 1933) הוא מנהיג צבאי לבנוני ופוליטיקאי. בעבר כיהן כנשיא לבנון בשנים 2016–2022. בין 22 בספטמבר 1988 ל-13 באוקטובר 1990 כיהן בתפקיד ראש ממשלת המעבר, לאחר שמונה לראשות הממשלה על ידי הנשיא אמין ג'ומאייל. הוא יצא לגלות בצרפת בתקופת הכיבוש הסורי בלבנון, ושב למולדתו ב-7 במאי 2005, אחד-עשר יום לאחר נסיגת הכוחות הסוריים מהמדינה. עאון, אשר נודע בכינוי "הגנרל", היה חבר הפרלמנט הלבנוני ועמד בראש תנועת "הזרם הפטריוטי החופשי" ובראש סיעת "השינוי והרפורמה" בפרלמנט הלבנוני.
עאון במדי צבא לבנון במלחמת האזרחים בלבנון, 1988
ילדותו ושירותו הצבאי

עאון נולד למשפחה ערבית-נוצרית-מרונית ענייה בשכונה המעורבת חארת חרייק בפרבר הדרומי של ביירות. עאון ציין את חברותו הקרובה אז עם שכניו המוסלמים (השיעים והסונים). הוא סיים את לימודיו התיכונים בקולז' דה פררה (Collège Notre Dame des Frères-Furn el Chebbak) בשנת 1955 ונרשם לאקדמיה הצבאית כצוער לקצונה. לאחר שלוש שנים סיים את הכשרתו כקצין תותחנים בצבא לבנון. הוא עבר קורסים מתקדמים בשאלון סיר-מארן (צרפת, 1958–1959), בפורט סיל שבאוקלהומה (1966) וב"בית הספר הגבוה למלחמה" (צרפת, 1978–1980).
ביוני 1984 מונה עאון על ידי הנשיא אמין ג'ומאייל, לפקד על צבא לבנון. במהלך מלחמת האזרחים בלבנון הקים את גדוד החי"ר הממוכן השמיני – גדוד מעורב של בני העדות שונות.