stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דניס פרוצנקו

| --- | --- |

 לידה:  18 בספטמבר 1975 (בן 49) אשגבאט, ברה"מ 
 לימודי רפואה:  האוניברסיטה הממלכתית הראשונה לרפואה של מוסקבה ע"ש סצ'נוב 
 תפקידים:  intensivist, מרצה באוניברסיטה 
 פרסים והוקרה:  גיבור העמל של הפדרציה הרוסית (2020)  Prize of the Government of the Russian Federation in the field of education 
 
דניס ניקולאייביץ' פרוצנקו (נולד ב-18 בספטמבר 1975, אשגבאט) הוא רופא מרדים רוסי, משמש כרופא ראשי בבית החולים הקליני העירוני מספר 40 (בית חולים בקומונארקה שבמוסקבה).
על פי העיתון קומרסאנט, פרוצנקו הוא "סמל למאבק במגפת הקורונה ברוסיה".
ביוגרפיה

דניס פרוצנקו נולד ב-18 בספטמבר 1975 אשגבאט (טורקמניסטן הסובייטית) במשפחת רופאים. הוא למד במכון הרפואי הממלכתי של טורקמן (TSMI).
בשנת 1999 סיים את לימודיו האקדמיה לרפואה במוסקבה. בשנת 2000 סיים התמחות עם תואר בהרדמה וטיפול נמרץ. באותה שנה החל לעבוד בבית החולים הקליני העירוני מספר 7, תחילה כמרדים ומשנת 2008 כסגן רופא ראשי. בשנים 2003–2007 שימש כעוזר במחלקה להרדמה וטיפול נמרץ באוניברסיטה הרפואית על שם פירוגוב. משנת 2014 ועד 2016 עבד כסגן רופא ראשי בבית חולים קליני להרדמה ולטיפול נמרץ מספר 1 על שם פירוגוב.
מאז 2019 הוא הרופא הראשי של בית החולים הקליני הממלכתי מספר 40 של מחלקת הבריאות בעיריית מוסקבה. פרוצנקו הוא סגן נשיא ההתאחדות הרוסית למומחים לזיהום כירורגי, חבר הנשיאות ועורך המנהלים בקבוצת היוזמה להכנת המלצות קליניות לטיפול נמרץ בדלקת ריאות קשה שנרכשה על ידי הקהילה של ועדת התאחדות המרדימים וההחייאה של הפדרציה הרוסית. הוא גם חבר באגודה האירופית לטיפול נמרץ (ESICM).
ביוגרפיה > כרופא ראשי בבית החולים בקומונארקה

בית החולים בקומונארקה (בית החולים הקליני הממלכתי מספר 40) נפתח בסוף 2019. בתחילת מרץ 2020 הקצתה עיריית מוסקבה לבית חולים חולים עם חשד שנדבקו בנגיף COVID-19. ב-19 במרץ, בריאיון ל-BBC, קרא פרוצנקו להטלת סגר במוסקבה.
ב-24 במרץ ביקר נשיא רוסיה ולדימיר פוטין בבית החולים, שבדק יחד עם פרוצנקו את הבניין וכינה את עבודתו של הרופא הראשי "דוגמה לעבודה טובה" והעניק לו את פרס גיבור העמל של הפדרציה הרוסית על מאבקו בנגיף וקיבל גם את פרס עיריית מוסקבה על פועלו.
ב-31 במרץ 2020 התברר כי פרוצנקו אובחן כחולה בנגיף COVID-19, הוא התבודד במשרדו והמשיך להשתתף בעבודה עם חולים ותקשורת עם העולם החיצון באמצעות תקשורת וידאו ב-Zoom‏. ב־15 באפריל הוא דיווח כי שתיים מהבדיקות שלו לנגיף קורונה הראו תוצאות שליליות והוא שב לעבודה מלאה בבית החולים.
הערות שוליים

↑  Указ Президента Российской Федерации от 21 июня 2020 года № 407 «О награждении государственными наградами Российской Федерации»
1 2  Валерия Мишина, Александр Черных, Елизавета Ламова (2020-04-01). "Что известно о заболевании главного специалиста по борьбе с коронавирусом в России". Коммерсантъ. נבדק ב-2020-04-05.{{cite web}}:  תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link)
↑  "В России введены новые меры по борьбе с коронавирусом". Информационный портал «In Ashgabat». 2020-03-31.
1 2  "Проценко Денис Николаевич". mosgorzdrav.ru.
↑  "История больницы". «Городская клиническая больница № 40 Департамента здравоохранения города Москвы».
↑  Российская ассоциация специалистов по хирургическим инфекциям (ארכיון)
↑  Протокол заседания Президиума правления ФАР
↑  Герасименко, Светлана Рейтер, Олеся (2020-03-19). "Главврач больницы в Коммунарке Денис Проценко: «Я за карантин в Москве. Вопрос в цене закрытия»". BBC News Русская служба. נבדק ב-2020-04-01.
↑  "Путин заявил, что больница в Коммунарке работает как часы". Интерфакс. נבדק ב-2020-04-01.
↑  רופא שלחץ יד לפוטין נמצא כחולה קורונה
↑  "Главврач больницы в Коммунарке заразился коронавирусом". Interfax.ru. נבדק ב-2020-03-31.
↑  "Главврач больницы в Коммунарке Денис Проценко заболел COVID-19. Главное". meduza.io. נבדק ב-2020-04-01.
↑  "У главврача больницы в Коммунарке обнаружили коронавирус". רי"א נובוסטי. 2020-04-01. נבדק ב-2020-04-01.
↑  "Главврач больницы в Коммунарке Проценко вылечился от коронавируса". רי"א נובוסטי. 2020-04-15.
עם נשיא הפדרציה הרוסית ולדימיר פוטין, 24 במרץ 2020
הדוגמנים

| --- | --- |

משתתפי הסדרה עם יוצר הסדרה
 סוגה:  תיעוד
 בימוי:  נתנאל גולדמן
 ארץ מקור:  שוודיה
 מספר עונות:  2
 מספר פרקים:  6
 הפקה
 מפיק:  פטריק בראט
 אורך פרק:  15 דקות
 שידור
 רשת שידור:  SVT
 תקופת שידור מקורית:  2013–הווה
 תקופת שידור בישראל:  2016
הדוגמנים (בשוודית: Modellpojkar) היא סדרה תיעודית שוודית.
אודות הסדרה

הסדרה מתעדת דוגמנים מרחבי שוודיה ואת חוויותיהם ורגשותיהם במהלך ליהוקם לקמפיינים, תצוגות אופנה וצילומים שונים, כמו כן גם את מסעם מבתיהם הפרטיים בעיר הולדתם דרך החדרים במלון שלהם ועבודתם ברחבי העולם במקומות כמו ניו יורק, המבורג והונג קונג.
הסדרה ליוותה גם את משטר התזונה שבו הם חיים ואת בדידותם של הדוגמנים.
הסדרה זכתה לתשבחות רבות הן מצד מבקרי הטלוויזיה והן מצד קהל הצופים, היא הייתה מועמת למספר פרסים וב-2013 זכתה בפרס הקריסטאלן (Kristallen), פרס הטלוויזיה השוודית.
עקב הצלחתה של הסדרה נוצרה סדרה בת מקבילה העוקבת אחר דוגמניות בתחום האופנה.
בישראל הסדרה שודרה ב-yes הטלוויזיה בלוויין.
הדוגמנים

טקסס אולסון (שו') (יליד 1988)
אדם ברג (יליד 1994, לינשופין).
אנדראס ברונהאג (יליד 1987, סטוקהולם)
מרקוס זטרברג (יליד 1990)
סבסטיאן מאגנוסון (יליד 1994, מאלמה)
האדריאן סטרצ'נברגר
מטייה פרסקאלו (אנ') (יליד 1986)
הערות שוליים

↑  שבוע דוקו Fashion: המלצות צפייה, באתר https://blog.yes.co.il/(הקישור אינו פעיל)
↑  Model : Adam Berg, https://morphoman.blogspot.com/ (באנגלית)
↑  Modellpojkar at playpilot.com, Playpilot
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "הדוגמנים".
הגשה

תיאור הגשת הקומץ המונח בתוך כלי השרת, לקרנה הדרומית מערבית של מזבח החיצון
תיאור מקום ההגשה בקרנה הדרומית מערבית של המזבח. (המזבח ממוקם בשרטוט בצד צפון, כדעת רבי יוסי)
הגשה היא אחת מהפעולות המתבצעות בקורבן מנחה, כהכנה לקמיצה. נוטלים את קורבן המנחה, לאחר שהונח בכלי השרת, ומגישים אותו בנגיעה לקרן דרומית מערבית של המזבח החיצון. פעולה זו מתבצעת בכל המנחות הנקמצות ונקרבות על גבי המזבח, חוץ ממנחת כהנים ומנחת כהן משיח שאינן נקמצות ואינן מוקרבות על הזבח.
בניגוד לשחיטת הקרבן שהיא פעולה טכנית ונעשית גם על ידי אדם "זר" (יהודי שאינו כהן), ההגשה נחשבת לעבודה ונעשית רק על ידי הכהן. פעולה זו היא "כעין הקרבה" לעניין איסור הכנסת חולין בעזרה.
יש שפירשו, שההגשה נחשבת לחלק מפעולת הקמיצה ולכן היא צריכה להעשות על ידי כהן. לפי דעת ההלכות גדולות ההגשה היא מצווה בפני עצמה, ומברכים עליה. והרמב"ם. חולק וסובר שאין ראוי למנות כל אחת מהעבודות למצווה בפני עצמה, וכתב המשנה למלך. שלפי דעתו אין לברך על כל אחת מהעבודות.
הערות שוליים

↑  תוספות בתלמוד בבלי, מסכת בבא בתרא, דף פ"א, עמוד ב'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת סוטה, דף י"ט, עמוד א'.
↑  לפי פרשנות הרמב"ן בהשגות על דברי הרמב"ם במניין המצוות שורש י"ב.
↑  שם
↑  פרק א' מהלכות מעשה הקרבנות בשם בעל ה"לב שמח".
דניאל הנדלר

| --- | --- |

 לידה:  28 בפברואר 1970 (בן 54) סן פרנסיסקו, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 שם עט:  Lemony Snicket 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת וסליין, תיכון לוואל, Simmons College Center for the Study of Children's Literature 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 סוגה:  מעשייה 
 יצירות בולטות:  סדרה של צרות, Watch Your Mouth, The Basic Eight, Adverbs 
 תקופת הפעילות:  מ-1998 
 הושפע מ:  אדגר אלן פו, אדוארד גוריי, רואלד דאל, ק. ס. לואיס, Dino Buzzati, פרנץ קפקא, ולדימיר נבוקוב 
 בן או בת זוג:  ליסה בראון 
 פרסים והוקרה:  פרס שרלוט זולוטאו (2014) 
 www.danielhandler.com
 חתימה:   
 
דניאל הנדלר
דניאל הנדלר (באנגלית: Daniel Handler; נולד ב-28 בפברואר 1970, בסן פרנסיסקו), מוכר יותר בשם העט למוני סניקט (Lemony Snicket) הוא סופר אמריקאי ממוצא יהודי.
חיים אישיים

הנדלר נולד בסן פרנסיסקו שבארצות הברית. אביו לואיס הנדלר היה פליט יהודי מגרמניה ואימו, סנדרה הנדלר (לבית וולפול), הייתה בעבר דיקנית הסיטי קולג' של סן-פרנסיסקו. הוא בוגר אוניברסיטת וסליין מ-1992.
הנדלר נשוי לליסה בראון, מעצבת גרפית אותה הכיר באוניברסיטה. לו בן אחד.
מלבד היותו סופר הנדלר הוא מוזיקאי מצטיין, וניגן באקורדיון במספר הקלטות.

הוא היה חבר בשתי להקות: The Edith Head Trio (שלישיית אדית' הד) ו-Tzamboni (טזמובני). אף-אחת מהלהקות לא הצליחה. הוא ניגן גם בפרויקט מריט השישי, שסיפק מוזיקה לספרי האודיו של "סדרה של צרות". הנדלר תרם לפרויקט מגנטיק פילדס "69 שירי אהבה".
הנדלר היה גם מעורב בכתיבת תסריטים. הוא הפיק את התסריט לסרט "ריק", המבוסס על האופרה של ורדי ריגולטו, ואת "הרוג את העני", המבוסס על ספר מאת ג'ואל רוז. הנדלר היה מועמד לכתיבת התסריט לסרט "סדרה של צרות", אך בסוף הוחלט שאת התסריט יכתוב רוברט גורדון. הנדלר השלים שמונה טיוטות לסרט עד שהוחלף. הנדלר היה מעורב בכתיבת התסריט עבור הסדרה של נטפליקס, "סדרה של צרות".
כתיבה ספרותית

הספר הראשון שכתב הנדלר, "The Basic Eight" ("השמונה הבסיסיים"), נדחה על ידי מו"לים רבים בעקבות החומרים המופיעים בספר (מבט אפל על חייה של נערה) והטון בו הוא מסופר. הנדלר טוען שהספר נדחה 37 פעמים עד שפורסם.

סגנון הספר משמש כמין תמריץ לעבודותיו של הנדלר בתור למוני סניקט.
ספרו השני, "Watch Your Mouth" ("שמור על הפה שלך"), הושלם עוד לפני ש-"The Basic Eight" פורסם. הספר מספר על נושא יותר אופראי, ומושלם על ידי הוראות בימוי ומערכות מגוונות.

ספרי הרפרקולינס, המדפיסים החדשים של הספר, מתארים אותו כ"אופרה מינית". בספר יש מרכיבים מהמיתולוגיה היהודית ומיניות מודרנית.
ספרו השלישי, "Adverbs" (מילולית: "תוארי פועל"), הוא אוסף המכיל 17 סיפורים קצרים העוסקים כולם באהבה והתאהבות מזוויות שונות. הספר פורסם באפריל 2006, והוא הראשון שתורגם לעברית - יצא בקיץ 2009 בשם "בקיצור ביחד".
את ספרי "סדרה של צרות" החל הנדלר לכתוב תחת השם למוני סניקט ב-1999, עקב המלצתם של מו"לים של ילדים שקראו את "The Basic Eight".

הספרים מגוללים את סיפורם של שלושה יתומים, שקורים להם עוד ועוד דברים רעים. תפקידו של סניקט הוא מספר הסיפור והביוגרף של הילדים.

ספרי "סדרה של צרות" הצליחו ברוב העולם, אך הצלחתם בישראל הייתה יחסית מועטה. בסדרה יצאו שלושה עשר ספרים, מתוכם רק חמישה ספרים תורגמו לעברית.
האמנה האמריקאית לזכויות אדם

האמנה האמריקאית לזכויות אדם, הידועה גם כהסכם סן-חוזה, היא כלי בין-לאומי למימוש והחלה של זכויות אדם. האמנה אומצה על ידי מדינות רבות בסן-חוזה, קוסטה-ריקה ב-22 בנובמבר 1969. היא נכנסה לתוקף ב-1978.
הגופים האחראים על אכיפת האמנה הם שני אורגנים של ה-OAS – ארגון מדינות אמריקה: הוועדה האינטר-אמריקאית לזכויות אדם ובית הדין האינטר-אמריקאי לזכויות אדם.
רקע היסטורי

במשך שניים וחצי עשורים, האמנה האזורית היחידה להגנה על זכויות אדם, הייתה האמנה האירופית לזכויות אדם שיוסדה בשנת 1953. כניסתה של האמנה האמריקאית לזכויות אדם לתוקף בשנת 1978 סיימה את המונופול של השיטה האירופאית. האמנה החדשה הוסיפה אספקטים חדשים ונחוצים לגישה האזורית, לשם הגנה בין-לאומית על זכויות אדם. שתי שיטות אזוריות אלו (האירופאית מצד אחד והאמריקאית מן הצד השני) מבססות אכיפה חזקה ומתקדמת יותר מאשר רוב האמנות האוניברסליות בדבר זכות אדם שהיו קיימות קודם לכן.
תוכן ומטרות

בהתאם לדברי הפתיחה, מטרת האמנה היא "לאחד, בספירה זו, במסגרת המוסדרות הדמוקרטיים מערכת של חירות אישית וצדק חברתי, בהתבסס על כבוד לזכויותיו הבסיסיות של האדם".
הפרק הראשון מבסס את החובה הכללית של מדינות החברות באמנה לקיים את הזכויות הנמנות באמנה, על כל האזרחים שתחת חסותן, ובנוסף לתקן את החוקים הפנימיים של כל מדינה בהתאם לסעיפי האמנה.
בפרק השני סעיף 23 מציין רשימה של זכויות פוליטיות ואזרחיות השייכות לכל אדם, הכוללת את הזכות לחיים באופן כללי מרגע הלידה, את הזכות לטיפול הומניטארי, הזכות להליך הוגן, הזכות לפרטיות, הזכות לחופש המחשבה, חופש ההתאגדות, חופש התנועה, ועוד. באותו הפרק, סעיף 15 "אוסר" על כל תעמולה למלחמה והתרסה לאומית, גזענית ודתית, הכוללת קריאות לאלימות או פעולות דומות כנגד כל אדם בכל מקום, כולל פעולות כנגד גזע, דת, צבע, שפה או מוצא לאומי הנחשבות לעבירות ענישות על פי חוק. סעיף 15 נכתב בהשפעת פרק 20 של האמנה הבין-לאומית בדבר זכויות אזרחיות ומדיניות (ICCPR).
הפרק השלישי דן בזכויות חברתיות, כלכליות ותרבותיות. הטיפול החפוז שניתן לנושאים אלו הורחב עשר שנים לאחר מכן, עם כתיבת פרוטוקול סן-סלבדור.
הפרק הרביעי מתאר את הנסיבות שבהן זכויות מסוימות יכולות להיות מושעות באופן זמני, למשל במצב חירום מדינתי. אולם, פרק זה אינו מאשר השעיה של סעיף 3 (הזכות לאישיות משפטית), סעיף 4 (הזכות לחיים), סעיף 5 (הזכות לטיפול הומניטארי), סעיף 6 (איסור עבדות), סעיף 9 (איסור על החלת חוקים רטרואקטיבית), סעיף 12 (חופש הדת וחופש מדת), סעיף 17 (הזכות לחיי משפחה), סעיף 18 (הזכות לשם), סעיף 19 (זכויות הילד), סעיף 20 (הזכות לאזרחות), וסעיף 23 (הזכות להשתתפות פוליטית).
הפרק החמישי, בהתייחס לאיזון בין זכויות וחובות שהושרש קודם בהצהרה האמריקאית לזכויות וחובות של האדם, מציין כי לאינדיבידואלים יש גם חובות לצד הזכויות שמוקנות להם.
הפרק השישי עד התשיעי כוללים הוראות ליצירה והפעלה של שני גופים שאחראיים לפיקוח ואכיפה של תוכן האמנה – הוועדה האינטר-אמריקאית לזכויות אדם היושבת בוושינגטון, ובית הדין האינטר-אמריקאי שבסיסו בסן-חוזה שבקוסטה-ריקה.
הפרק העשירי מתמודד עם הליך אשרור האמנה, שינויה, ביטולה, ועוד.
בפרק אחת עשרה נקבעו מספר סעיפי מעבר זמניים.
פרוטוקולים נוספים

בשנים שלאחר ייסודה, המדינות החברות באמנה האמריקאית הוסיפו שני פרוטוקולים נוספים.
הפרוטוקול הראשון הוא פרוטוקול בדבר זכויות אדם בתחום הכלכלה, החברה והתרבות (הידוע גם כ"פרוטוקול סן-סלבדור") אשר נפתח לחתימה בעיר סן-סלבדור, אל סלבדור, ב-17 בנובמבר 1988. הפרוטוקול מהווה ניסיון להעלות את שיטת זכויות האדם האינטר-אמריקאית רמה אחת למעלה, באמצעות עיגון ההגנה על זכויות מן הדור השני בתחומי הכלכלה, החברה והתרבות. סעיפי הפרוטוקול מכסים נושאים דוגמת הזכות לעבוד, הזכות לבריאות, הזכות לצרוך מזון והזכות לחינוך. הפרוטוקול נכנס לתוקף ב-16 בנובמבר 1999, ואושר על ידי 16 מדינות.
הפרוטוקול השני הוא פרוטוקול לביטול עונש המוות, אשר אומץ באסונסיון שבפרגוואי ב-8 ביוני 1990. אף על פי שסעיף 4 באמנה האמריקאית כבר קבע הגבלות חמורות על האופן שבו מדינות יכולות לבצע עונש מוות (מימושו רק במקרים של פשעים חמורים ביותר), הפרוטוקול אוסר את השבת עונש המוות במדינות שבהן הוא בוטל, אינו מאשר את שימושו במקרים של עבירות פוליטיות או פשעים רגילים, ואוסר על החלתו נגד קטינים או נשים בהיריון. חתימה על פרוטוקול זה מסדירה את ההתחייבות החגיגית של המדינה להימנע מהשימוש בעונש מוות במצבי שלום, ועד היום אשררו אותו 13 מדינות.
בית הדין האינטר-אמריקאי

הפרק השמיני לאמנה מסדיר את התנהלותו של בית הדין האינטר-אמריקאי. בסעיף 52 לפרק זה נקבע כי ההרכב שיושב בית הדין ימנה 7 שופטים, החברים בארגון מדינות אמריקה. עוד נקבע כי לא ישבו בהרכב שני שופטים מאותה המדינה. סעיף 53 קובע שבחירת השופטים תיעשה באופן אנונימי על פי החלטת רוב חברי האמנה, וכי כל מדינה יכולה להציע עד 3 מועמדים לכהונה בבית הדין. סעיף 54 קובע כי כל שופט בבית הדין יכול לכהן עד כ-6 שנים, ויכול להיבחר בשנית רק עוד פעם אחת נוספת. סעיף 55 קובע ששופט שמדינתו היא צד לתיק שבו עוסק בית הדין פסול מלפסוק באותו מקרה. כפי שנקע בסעיף 61, רק מדינות חברות באמנה יכולות להופיע בפני בין הדין.
לפי סעיף 63, אם בית הדין מצא שהייתה הפרה של האמנה, הוא רשאי לפסוק הגנה על הזכות הנפגעת וסעד עבור הצד הנפגע, ורשאי אף להשית סנקציות על הצד הפוגע. סעיף 64 קובע כי בית הדין יכול אף לשמש כגורם מייעץ עבור המדינות החברות בארגון מדינות אמריקה בנושא האמנה עצמה או אמנות אחרות שעוסקות בזכויות אדם. לפי סעיף 68 מדינות החברות באמנה מקבלות על עצמן את מרות בין הדין בכל תיק אשר בו הן מעורבות. סעיף 67 קובע כי לא ניתן לערער על החלטות בית הדין.
בית הדין האינטר-אמריקאי מפרש את האמנה בצורה רחבה. הפירוש נעשה בהתאם לעיקרון הפרו-הומאני – אשר מבקש לעקוב אחר מה שיניב את המירב עבור כל אינדיבידואל ללא קשר למוצאו, מומחיותו, מעמדו הלאומי או הבין-לאומי – בצורה התפתחותית, ועושה שימוש באמנות אחרות ובמשפט "רך" לשם פירושה. כתוצאה מכך, בפרקטיקה, בית הדין האינטר-אמריקאי משנה את תוכן האמנה.
הוועדה האינטר-אמריקאית

האמנה מרחיבה את הסמכות של הוועדה האינטר-אמריקאית לשמש כגוף אוכף למימוש הזכויות הקבועות בה. היעילות של ההגנה על זכויות האדם תלויה בהשתתפות כל המדינות החברות בארגון מדינות אמריקה.
בסעיף 41 בפרק השני לאמנה מתוארים תפקודיה הבסיסיים של הוועדה – לקדם כבוד והגנה על זכויות אדם, תוך מימוש הסמכויות שניתנו לה: לפתח מודעות בדבר זכויות אדם, להעביר המלצות לממשלות המדינות החברות, לבצע מחקרים ולייצר דו"חות מייעצים, להגיש עתירות ועוד.
בסעיף 44 בפרק השלישי של האמנה נקבע שכל אדם או קבוצה של אנשים, ואף ארגונים לא-מדינתיים שמוכרים על ידי המדינות החברות בארגון מדינות אמריקה, הם בעלי זכות חוקית להגיש עתירות בשיתוף הוועדה האינטר-אמריקאית, בדבר גינוי של מדינה חברה או תלונה על הפרת האמנה על ידי מדינה חברה.
בסעיף 48 בפרק הרביעי נקבעו סמכויות הוועדה. כאשר הוועדה מקבלת עתירה או תלונה על הפרה של האמנה, היא יכולה להמשיך לפעול בדרך הבאה:
אם הוועדה רואה את התלונה או ההפרה כקבילות, היא יכולה לדרוש מידע מהממשלה של המדינה שנטען כי אחראית להפרה לכאורה. מידע זה צריך להיות מוגש תוך זמן סביר.
לאחר קבלת המידע, או לאחר שעבר זמן סביר והמידע לא התקבל, הוועדה צריכה להחליט האם מתקיימים התנאים לפתיחת תיק. אם לא – ניתן לסגור את התיק.
הוועדה יכולה גם להחליט שהעתירה אינה קבילה על בסיס המידע והראיות הקיימות שקיבלה עד כה.
אם התיק לא נסגר, רשאית הוועדה – בידיעת הצדדים – לבחון את הנושא בעתירה כדי לבאר את עובדותיו לעומק. במקרה הצורך, רשאית הוועדה לקיים חקירה לשם כך, והמדינות הקשורות בעניין מחויבות לשתף פעולה.
הוועדה צריכה להנגיש את עצמה לרשות שני הצדדים לשם השגת הסכם פשרה ידידותי על בסיס כיבוד זכויות אדם. למרות זאת, במקרים חמורים ודחופים, תסתפק הוועדה בהצגת עתירה או תלונה המספקות את כל דרישות הקבלה הרשמיות בלבד על מנת לערוך חקירה, בתנאי שתקבל את הסכמתה של המדינה שבשטחה לכאורה בוצעה ההפרה.
אשרורים

החל בשנת 2013, 25 מתוך 35 המדינות החברות בארגון מדינות אמריקה אשררו את האמנה, ושתיים דחו אותה על הסף, כך שנותרו 23 מדינות חברות פעילות באמנה. שתי המדינות שדחו אותה על הסף הן וונצואלה (בשנת 2012) וטרינדד וטובגו (בשנת 1998). טרינדד דחתה את האמנה עקב נושא עונש המוות; וונצואלה דחתה את האמנה תוך האשמת הוועדה ובית הדין האינטר-אמריקאיים בכך שלא מעריכים את יציבות הממשלה שלה, שכן התערבו לה בעניינים הפנים-מדינתיים.
האמנה פתוחה לכל המדינות החברות בארגון מדינות אמריקה, אף על פי שנכון להיום האמנה לא אושררה על ידי קנדה ועל ידי מספר מדינות קריביות דוברות אנגלית. ארצות הברית חתמה על האמנה בשנת 1977 אך לא אשררה אותה. קנדה, בנקודת זמן מסוימת, שקלה ברצינות אשרור של האמנה, אבל החליטה שלא לאשררה, למרות היותם בעד אמנה מסוג זה באופן עקרוני. האמנה נוסחה בעיקרה על ידי מדינות אמריקה הלטינית שבהן רוב קתולי, והכילה סעיפים המתנגדים לביצוע הפלה (באופן ספציפי סעיף 4.1):
"לכל אדם יש את הזכות שחייו יכובדו. על זכות זו להיות מוגנת על ידי החוק באופן כללי מרגע היווצרותו של האדם. אין לקחת זכות זו מאף אדם באופן שרירותי"
סעיף זה מתנגש עם העובדה שבקנדה היום הפלה היא חוקית. קנדה יכולה הייתה לאשרר את האמנה תוך הסתייגות מסעיף זה, כפי שעשתה מקסיקו, אם תעשה כן זה יתנגש עם עמדתם שלא לאשרר אמנות שנוגעות לזכויות אדם תוך הסתייגות מסעיפים בתוכן. פתרון נוסף יהיה שהמדינות החברות באמנה יסכימו לשנות את הסעיף שמתנגד להפלות באמנה, אך סביר להניח שדבר זה לא יקרה שכן מדינות אלו מתנגדות להפלות.
ראו גם

אמנות בין-לאומיות בנושאי זכויות אדם
משפט בין-לאומי פומבי
בית הדין האירופי לזכויות אדם
הערות שוליים

↑  Buergenthal, T. (1980-1981). The American and European Convention on human right: Similarities and Differences. 155-160
↑  The American convention on human rights
↑  The American convention on human rights, preamble.
↑  ":: Multilateral Treaties > Department of International Law > OAS ::". www.oas.org. Retrieved 27-06-2019.
↑  . ":: Multilateral Treaties > Department of International Law > OAS ::". www.oas.org. Retrieved 27-06-2019.
↑  Álvaro, P. (2017).  The American Convention on Human Rights: Updated by the Inter-American Court. 53-86.
↑  Diab, j. (1992). United States Ratification of the American Convention on Human Rights. 2 Duke Journal of Comparative & International Law. 323-344.
↑  Organization of American States (Department of  International Law) http://www.oas.org/dil/treaties_B32_American_Convention_on_Human_Rights.df
↑  Notice to Denounce the American Convention on Human Rights". Retrieved 6 January 2013. https://www.oas.org/dil/treaties_B-32_American_Convention_on_Human_Rights_sign.htm#Trinidad%20and%20Tobago
↑  Paul, A. (2012). Controversial Conceptions: The Unborn and the American Convention on Human Rights. Loyola University Chicago International Law Review. 209-247.
↑  Basic Documents - Ratifications of the Convention. www.cidh.org. Retrieved 27-06-2019.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb16038328r (data)  GND: 4562100-7  NKC: unn2015894155  SUDOC: 134452623  VIAF: 194765256   WorldCat (עם VIAF): 194765256
דוקטור אוקטופוס

| --- | --- |

דוקטור אוקטופוס, כפי שהופיע על עטיפת החוברת Marvel Age Spider-Man #2 מיוני 2004, אמנות מאת מארק ברוקס.
 סוג:  נבל-על
 הוצאה לאור:  מארוול קומיקס
 הופעה ראשונה:  Amazing Spider-Man #3 (יולי 1963)
 יוצרים:  סטן לי סטיב דיטקו
 גילום הדמות:  אלפרד מולינה, "ספיידרמן 2", "ספיידרמן: אין דרך הביתה"
 מידע
 שם אמיתי:  אוטו גנתר אוקטביוס
 כינויים:  דוק אוק, המתכנן האומן, המתכנת האומן, ספיידרמן, ספיידרמן העליון, המוח החי
 סטטוס:  פעיל
 מומחיות:  פיזיקה גרעינית
 כוחות:  בעל ארבע זרועות מכניות חזקות ועמידות המחוברות לעמוד השדרה שלו.
 חבר לשעבר בקבוצה:  כדוקטור אוקטופוס: ששת המרושעים (מנהיג ומייסד), אדוני הרשע (מנהיג), ת'נדרבולטס, הלגיון הארור, שותף של הגובלין הירוק כספיידרמן העליון: האוונג'רס, האוונג'רס העוצמתיים, ששת העליונים (מנהיג ומייסד), ספיידרלינגס (מפקד), קליניקת H.E.A.R.T, צבא העכבישים, צבא העכבישים העליון (מנהיג), תעשיות פארקר (מנכ"ל ומייסד), מעבדות האופק
 דמויות קשורות
 משפחה:  טורברט, מארי לביניה (הורים, מתים) הארגרוב (בן דוד)
 אויבים:  ספיידרמן, הארי אוסבורן, Norman Osborn 
 
דוקטור אוקטופוס (באנגלית: Doctor Octopus, בעברית: "דוקטור תמנון") הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיעה בחוברות הקומיקס ספיידרמן ביקום מארוול קומיקס. דמותו הופיעה לראשונה בחוברת Amazing Spider-Man #3 מיולי 1963 ונוצרה על ידי הכותב סטן לי והמאייר סטיב דיטקו.
דוקטור אוקטופוס הוא האלטר-אגו של אוטו אוקטביוס, מומחה בפיזיקה גרעינית שבעקבות תאונה הוצמדו לגופו ארבע זרועות מכניות. תאונה זו השפיעה גם על מוחו בכך שישלוט בזרועות דרך מוחו, אך גם הפכה אותו לנבל-על. אוקטופוס הוא מנבלי-העל הבולטים ביותר בגלריית הנבלים של ספיידרמן, ונחשב לאויבו המושבע לצד הגובלין הירוק. בשנת 2012 תודעתו של אוקטופוס הועברה לגופו של ספיידרמן, והוא הופיע כספיידרמן בכותר משלו, "ספיידרמן העליון". שינוי זה בוטל בשנת 2014, וספיידרמן חזר לגופו.
דמותו של דוקטור אוקטופוס מדורגת במקום ה-28 ברשימת מאה נבלי-העל הגדולים של כל הזמנים, לפי אתר IGN. את דמותו גילם בסרטי הלייב אקשן "ספיידרמן 2" ו"ספיידרמן: אין דרך הביתה" השחקן אלפרד מולינה.
ביוגרפיה בדיונית > ילדות ומכללה, הפיכתו לדוקטור אוקטופוס

אוטו גנתר אוקטביוס נולד בסקנקטדי לטורברט ומארי לביניה אוקטביוס. אביו המכה התעלל בו ובאמו, וגם בלימודיו אוקטביוס סבל מבריונות. אמו ניסתה להגן עליו מאביו, ואמרה כי הוא הוגה מוכשר ושעליו לפתור את בעיותיו באמצעות מוחו. אוקטביוס השקיע בלימודיו בציוניו על מנת לא להפוך לאביו, ולבסוף זכה למלגה באוניברסיטה. אביו נהרג בשנתו הראשונה באוניברסיטה, מה שדרבן אותו להמשיך בלימודיו. לאחר שסיים את לימודיו, הוא מצא עבודה במרכז המחקר האטומי של ארצות הברית, וכדי לתפעל רכיבים רדיואקטיביים ממחקר בטוח, בנה רתמת חזה אשר שולטת בארבע זרועות מכניות. אוקטביוס התאהב בשותפתו לעבודה, אך כאשר הכריז בפני אמו כי הוא מתכוון להינשא לה, היא התנגדה לו וגרמה לביטול אירוסיהם, אולם בוויכוח שנוצר ביניהם היא מתה מהתקף לב.
אוקטביוס לא הצליח להתרכז בעבודה בגלל רגשות-אשם כתוצאה ממותה של אמו, מה שגרם לו להתרשל. תאונת מעבדה גרמה לפיצוץ נוזלים כימיים, שהפיצו קרינה ששינתה את מוחו של אוקטביוס בכך שישלוט בזרועותיו המכניות באמצעות מוחו. עם זאת התאונה גרמה לנזק מוחי בלתי הפיך, שהפכה אותו לנבל מגלומן. בהשראת שאר הצוות אשר צחקו עליו, הוא קרא לעצמו "דוקטור אוקטופוס". הוא התעורר בבית חולים, ולאחר שבחן את כוחותיו החזיק את הצוות הרפואי כבני ערובה. אוקטביוס הכריח אותם לאסוף ציוד מעבדה עבורו, כשלפתע ספיידרמן הופיע ונלחם בו לראשונה. אוקטביוס הביס את ספיידרמן והשתלט על מתקן מחקר גרעיני, אך הובס בקרב נוסף נגד ספיידרמן.