stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אהרון בוטבול
ביוגרפיה

נולד במרוקו ליצחק ולאנט. כשהיה כבן שנה וחצי, באוגוסט 1960, עלו הוריו לישראל והתיישבו בבני ברק. למד בישיבת איתרי בירושלים. הוא נשא לאשה את לאה, בתו של הרב עובדיה יוסף.
לאחר נישואיו למד בכולל. כיהן בהמשך כראש כולל. 15 שנה כיהן כראש ישיבת לווית חן, וכן, מספר שנים כראש ישיבת 'דעת ותורה'.
כיום, הרב בוטבול הוא רב אזורי בחבל מודיעין, יו"ר בית ההוראה יביע אומר, הפועל ממודיעין עילית, והסמכות ההלכתית של מכון דורות. מרבני הוועד העולמי. מלמד כיום באופן קבוע במספר כוללים וישיבות, ביניהם כולל חזון עובדיה וישיבת אפיקי דעת בשדרות.
תוכניתו 'הליכות עולם' - שו"ת בהלכה ובהשקפה, משודרת ברדיו 'קול ברמה', ביום שישי בשעה 12:00 וזוכה לפופולריות רבה. חלק מן התוכניות הללו יצאו לאור על גבי דיסקים.
הערות שוליים

↑  באתר מקור ישראל
↑  הרב בוטבול: גדולי ישראל מפקחים על 'הוועד העולמי', באתר בחדרי חרדים
↑  הרב אהרון בוטבול בכולל חזון עובדיה
↑  שיעוריו, באתר ישיבת שדרות
↑  משה ויסברג, הגאון הרב אהרן בוטבול הגיש מועמדות לרב העיר, באתר בחדרי חרדים
המועמד (סרט, 2018)

| --- | --- |
 בימוי:  טלי שמש, אסף סודרי
 הופק בידי:  טליאסף הפקות
 תסריט:  טלי שמש, אסף סודרי
 תחקיר:  טלי שמש
 עריכה:  אסף לפיד
 צילום:  אסף סודרי, טלי שמש
 מדינה:  ישראל
 הקרנת בכורה:  2018
 משך הקרנה:  75 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט תיעודי 
 
המועמד הוא סרט תיעודי ישראלי משנת 2018 המתעד את ההערכות לבחירות לכנסת ה-20 של מפלגת כולנו בשנת 2015. הסרט מלווה את יו"ר המפלגה משה כחלון ואת צוות הקמפיין בהכנות לבחירות, ומביא ראיונות עימם שצולמו לאחר הבחירות. את הסרט ביימו אסף סודרי וטלי שמש.
רקע

בחודש אוקטובר 2012  הודיע משה כחלון  על פרישתו מן החיים הפוליטיים, ועל כך שהוא לא יתמודד במסגרת הליכוד בבחירות לכנסת התשע עשרה. בשנת 2014 הודיע כי הוא חוזר לפוליטיקה. לקראת הבחירות לכנסת העשרים הודיע כחלון כי הוא מקים מפלגה חדשה שתתמקד בפן החברתי. לאחר מכן הודיע כחלון כי שם מפלגתו יהיה "כולנו".
הסרט השתתף בפסטיבל דוקאביב ושודר לראשונה בערוץ יס דוקו ב-20 ביוני 2018.
עלילה

בסרט צילומים מתוך מטה הבחירות של המפלגה והוא מתמקד במשה כחלון יו"ר המפלגה, אודי פרידן פרסומאי ששימש כאיש מקצוע במטה, ואבי גבאי ששימש ראש מטה המפלגה.
המפלגה שסקרים ניבאו לה בתחילה הצלחה, החלה לרדת בסקרים. בעקבות חוסר ההצלחה בקמפיין מובא האסטרג ליאור חורב. הסרט מתמקד גם בהבאתו של יואב גלנט כמספר 2 במפלגה ובמהלכים לשיבוץ חברים נוספים ברשימה לכנסת. בסיום מערכת הבחירות השיגה המפלגה בעשרה מנדטים.
בסרט משובצים קטעי ראיונות שהתקיימו לאחר הבחירות עם משה כחלון בעודו שר האוצר, עם אודי פרידן שהביע אכזבתו מן המפלגה ועם אבי גבאי, לימים שר מטעם מפלגת "כולנו" ולאחר מכן יו"ר מפלגת העבודה.
ראו גם

כל אנשי הקמפיין
הרצוג (סרט)
נציבות עירונית

מפת הנציבויות העירוניות של הרפובליקה העממית של סין
נציבות עירונית (בסינית: 地级市; פיניין: Dìjíshì; באנגלית: Prefecture-level city) ידועה בעבר כ-省辖市 ("עיר בניהול פרובינציאלי") משנת 1949 עד 1983, בחלוקה המנהלית של סין העממית היא מחלקה של רמת היררכיה מנהלית של הרפובליקה העממית של סין, המדורגת מתחת למחוז (省级 - Province) ומעל לנפה (县级 - County) במבנה המנהלי. נציבויות עירוניות מהוות את הרמה השנייה של המבנה המינהלי (לצד נציבות, ליגות ומחוזות אוטונומיים). ראשי מנהלים (ראשי ערים) בנציבות עירונית הם בדרך כלל בעלי דרגה זהה למפקד אוגדה (司长) של משרד לאומי.
נציבות עירונית היא "עיר" (市; פיניין: shì) ו"מחוז" (地区; פיניין: dìqū) שאוחדו לתחום שיפוט אחוד. ככזו, היא בו זמנית עיר, המורכבת ממחוזות כפופים, וכן מחוז אליו שייכות ערים המוגדרות נפות עירוניות.
נציבות עירונית היא לרוב לא "עיר" במובן המקובל של המונח (כלומר יישוב עירוני רציף גדול), אלא יחידה מנהלית הכוללת, בדרך כלל, אזור עירוני מרכזי גדול (עיר במובן הרגיל, בדרך כלל בשם זהה לעיר המפלסית המחוזית), ואזור כפרי הגדול בהרבה שמכיל ערים, עיירות וכפרים קטנים יותר. הערים הגדולות יותר ברמה המחוזית משתרעות על פני 100 קילומטרים.
קריטריונים שמחוז חייב לעמוד בהם כדי להפוך לנציבות עירונית:
מרכז עירוני עם אוכלוסייה שאינה כפרית מעל 250,000 אנשים
תפוקה גולמית של התעשייה בשווי 200,000,000 יואן (32 מיליון דולר)
תפוקת המגזר השלישוני עולה על זו של המגזר העיקרי ותורמת למעלה מ־35% מהתמ"ג
15 נציבויות עירוניות קיבלו מעמד של עיר תת-מחוזית, מה שמעניק להן אוטונומיה גדולה בהרבה.
שה-ג'יאג'וואנג וג'נגג'ואו הן הנציבויות העירוניות הגדולות ביותר עם אוכלוסיות שמתקרבות או עולות על ערים תת-מחוזיות.
נכון ליוני 2020 היו בסך הכל 299 נציבויות עירוניות בסין.
ראו גם

ערכי נציבויות עירוניות
נפה עירונית
שדמות מחולה

| --- | --- |


מדינה: ישראל ישראל
מחוז: יהודה ושומרון
מועצה אזורית: ערבות הירדן
גובה ממוצע: ‎-195 מטר
תאריך ייסוד: 1979
תנועה מיישבת: הפועל המזרחי
סוג יישוב: מושב שיתופי
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2023
  - אוכלוסייה: 731 תושבים
    - שינוי בגודל האוכלוסייה: ‎4.1% בשנה
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת צפון השומרון מוגדלת) שדמות מחולה(למפת צפון השומרון רגילה) שדמות מחולה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שדמות מחולה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שדמות מחולה32°20′39″N 35°32′11″E﻿ / ﻿32.3440354681399°N 35.5362898684914°E﻿ / 32.3440354681399; 35.5362898684914  heמפת היישובים של מועצה אזורית ערבות הירדן (in English: Bik'at HaYarden Regional Council) באדום - שדמות מחולה בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 6 מתוך 10

שדמות מחולה, צילום אוויר לכיוון צפון
חזית בניין בית הכנסת בתכנון האדריכל טוביה קץ
הנוף בסביבת שדמות מחולה, מרץ 2011
שַׁדְמוֹת מְחוֹלָה היא התנחלות דתית לאומית שחלקה מושב שיתופי וחלקה יישוב קהילתי בצפון בקעת הירדן, המשתייכת לארגון המושבים של הפועל המזרחי ונמצאת בתחום מועצה אזורית ערבות הירדן.
המושב מונה כ-150 משפחות ומעל 360 ילדים ובני נוער. כשלושה רבעים מן המשפחות ביישוב שייכות לאגודה הקהילתית וכרבע מהמשפחות חברות באגודה השיתופית.
שדמות מחולה הוא כיום המושב הגדול ביותר והיישוב הגדול ביותר בתחום המועצה האזורית ערבות הירדן, והוא היישוב הישראלי השני בגודלו בבקעת הירדן, לאחר מעלה אפרים.
בנובמבר 2009 הצטרפה האגודה השיתופית בשדמות מחולה, יחד עם מושבים שיתופיים דתיים נוספים, לתנועת הקיבוץ הדתי.
הקמת היישוב

בשנת 1979 הוקמה במקום ההיאחזות נח"ל שלח, על שם הצמח שלח הגדל באזור. בשנת 1978, כאשר החליטו חברי מחולה להפוך למושב עובדים, תשע משפחות מוותיקי מחולה (שהיוו כשליש מחברי הישוב) רצו להמשיך בחיי שיתוף והחליטו לעזוב ולהקים יישוב חדש. ב-5 במרץ 1984 אזרחה קבוצה זו את ההיאחזות נח"ל שלח והקימה מושב שיתופי בשם שדמות מחולה. בשנות ה-90 עבר היישוב תהליך של הפרטה, אך נשאר במעמד של אגודה שיתופית וקלט תושבים נוספים למסגרת זו.
עקב הקמת ישיבת הסדר ביישוב בשנת 1996, עבר היישוב שינויים ארגוניים שתרמו לתנופת בנייה ופיתוח במקום. חברי היישוב עודדו קליטה של משפחות חדשות, מבלי לחייב אותן להתקבל לחברות באגודה השיתופית.
בשנת 2016 הוקמה שכונה חדשה ביישוב, בת כ-20 יחידות דיור.
בשנת 2022 התחיל פרויקט בנייה של 39 יחידות דיור.
בשנת 2024 הוקם שביל טיול בין היישובים שדמות מחולה ומחולה (שהתפלגו לפני שנים עם הקמתם) לזכר נופלי הבקעה בטבח שבעה באוקטובר ובמלחמת חרבות ברזל. השביל, שאורכו כ-2.5 קילומטרים, כולל מאות עצי זית ונוי ועובר במעיין "עין רנה" (על שם רנה שנרב, שנרצחה בשנת 2019 על ידי מחבלים).
תעסוקה

נכון לשנת ה'תשע"ה (2015), התושבים מתפרנסים מחקלאות, חינוך ומקצועות חופשיים. במקום רפת חלב גדולה (כ-600 פרות חולבות). ביישוב ישנו בית הארחה וכן צימרים לאירוח.
ענף החקלאות מהווה ענף עיסוק מרכזי ביישוב. בין היתר מגדל המושב גידולי שדה למספוא וכן ירקות, פרדס תפוזים וקלמנטינות ומטעי תמרים מזן מג'הול המיועדים ליצוא לאירופה ולאמריקה הצפונית. במושב חממות לגידול פרחים מזן אמריליס יפהפה ונץ החלב הגדלים בתנאי אקלים מבוקרים. עם השנים גדל חלקו של תחום זה בחקלאות המושב וכמויות הייצוא הוכפלו.
בשנת 2015 הוקמה תחנת כוח פוטו-וולטאית להפקת חשמל.
חינוך ותרבות

ביישוב מרכז סיור ולימוד וישיבת ההסדר "שדמות נריה", פעוטון לגיל הרך, גנון וגן. רוב הילדים בגילאי בית הספר היסודי לומדים בבית הספר "תמר" שבבקעת הירדן, חלק קטן לומד בבית הספר המשותף של הקיבוץ הדתי בשדה אליהו. ביישוב פועל סניף של תנועת הנוער בני עקיבא.
ביישוב פועל מועדון, בו מתקיימים אירועים חברתיים של היישוב ואירועים פרטיים. ביישוב גם בריכה, ספרייה, בית מדרש של בוקר לילדים בשם "ברקאי" ובית מדרש של אחר-הצהרים לילדים בשם "תלמי יואב". בשנת 2014 הוחל בהקמת מבנה עבור השלוחה הצפונית של מתנ"ס בקעת הירדן ביישוב.
במרץ 2024 התקיים ביישוב, טקס הנחת אבן הפינה "לבית נערן" - מרכז תרבות ליצירה ומוזיקה על פי חזונו של הרב נערן אשחר, שנפל בפעילות מבצעית על גבול לבנון, במהלך מלחמת חרבות ברזל.
שירותים קהילתיים

ביישוב צרכנייה, בית כנסת, מקווה, מרפאה כללית, מרפאה לבריאות השן, מגרשי ספורט ובריכת שחיה.
כרב היישוב מכהן הרב אלישע פיקסלר.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף אוגוסט 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  נחמיה רפל, שנה חדשה, עמודים, אלול תשס"ט
↑  רשימת שמות מאתר ועדת השמות הממשלתית, ילקוט הפרסומים 2633, 10 ביוני 1980, עמ' 1827
↑  אהרון דולב, מחולות הקפאון בבקעת הירדן, מעריב, 5 בדצמבר 1980
↑  רשימת שמות מאת ועדת השמות הממשלתית, ילקוט הפרסומים 3165, 24 בפברואר 1985, עמ' 1498
↑  שעיה סגל, מושב שיתופי דתי יווסד מחר בבקעה, מעריב, 16 בינואר 1984
↑  בית פרטי בשדמות מחולה
↑  זיו ריינשטיין‏, שני יישובים שהתפלגו בהקמתם, התאחדו והקימו טיילת לזכר הנופלים, באתר וואלה, 12 בפברואר 2024
↑  "מנציחים את נערן אשחר - הרב שהציל 5 אנשים", ערוץ 7, 7 בדצמבר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007467840705171  LCCN: no2003124562  VIAF: 316601792   WorldCat (עם VIAF): 316601792
נועה שקרג'י

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  31 באוקטובר 1989 (בת 35) ירושלים, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 שפות היצירה:  עברית 
 
נועה שקרג'י (נולדה ב-31 באוקטובר 1989) היא משוררת, עורכת וחוקרת ספרות ומדיה ישראלית. מייסדת שותפה של ״בית הספר לאומנויות המילה" בירושלים מבית "מקום לשירה". עורכת כתב העת "מעלה" לביקורת ספרות.
ביוגרפיה

שקרג'י היא בעלת תואר ראשון מהחוג לספרות, תואר שני ותואר דוקטורט מהחוג לתקשורת ועיתונאות, שלושתם מהאוניברסיטה העברית בירושלים. עבודת הדוקטורט שלה מתחקה אחר תהליכי ההשפעה של המדיה על הספרות העכשווית.
שיריה התפרסמו בעיתונים כגון הארץ, מעריב, ידיעות אחרונות, מקור ראשון; ובכתבי העת: הליקון, כתובת, ננופואטיקה, עתון 77 ומאזניים; וכן במספר אנתולוגיות בינלאומיות.
בין השנים 2014–2019 הייתה עורכת שותפה בכתב העת "ננופואטיקה".
בשנת 2021 הקימה את כתב העת לביקורת הספרות "מעלה".
מתגוררת בירושלים.
ספריה > ספרי שירה

"חותמת חום", הוצאת הקיבוץ המאוחד, עריכה: גלעד מאירי (2017)
"נא", הוצאת מקום לשירה, (2023).
ספריה > ספרי עיון

"אינטרנטיקה - תורת השירה בעידן האינטרנט", הוצאת מוסד ביאליק (2021).
ספריה > עריכה

"קרבת מקום" - אנתולוגיית שירי תפילה", הוצאת ידיעות ספרים, יחד עם גלעד מאירי (2011).
"מחאת כפיים - אנתולוגיית שירה חברתית", הוצאת מקום לשירה, יחד עם גלעד מאירי ודורית ויסמן (2013).
"מחברתי", ספר שירה מאת נהיר ליבי, הוצאת עצמית (2014).
"שחרור בתנאים מגבילים", ספר שירה מאת גלעד מאירי (2014).
"אקדח סיכות", ספר שירה מאת דוד בובטס, הוצאת עיתון 77 (2017).
"שומרת הלילה", ספר שירה מאת נועה ברקת (2017).
"נסיכת ביטחון", ספר שירה מאת אורי קרין, הוצאת מקום לשירה (2019).
"מילת הכבוד של הרחוב: עיונים בשירתו של רוני סומק", הוצאת גמא, יחד עם יגאל שוורץ וקציעה עלון (2019).
"עדיין", ספר שירה מאת עינת עידן, הוצאת מקום לשירה (2020).
"ואיש לא חיבק את הים - שירים 2018-1994" מאת אפרת מישורי, הוצאת מקום לשירה (2020).
"במקדש הזה היחיד, בבשר", ספר שירה מאת קים מידן, הוצאת מקום לשירה (2021).
"בבטן הזאב", ספר שירה מאת נדיה עדינה רוז, יחד עם טל ניצן, הוצאת אפיק (2021).
"אלו אינדיגו", ספר שירה מאת ספיר יונס, הוצאת מקום לשירה (2021).
"אתר פנוי", ספר שירה מאת יורי סלע, הוצאת מקום לשירה (2021).
"אור וזמן", ספר שירה מאת יונתן ברג, הוצאת מקום לשירה (2021).
"אני דוברת שבע שפות וכולן עברית", ספר פרוזה פיוטית מאת מורן שוב, הוצאת מקום לשירה (2021).
"הזמן עשה את שלו מבחינתי הוא יכול ללכת", ספר שירה מאת גלעד מאירי, הוצאת מקום לשירה (2021).
"לוטשת אין", ספר שירה מאת אורית מיטל, הוצאת מקום לשירה (2023).
"לב מה", ספר שירה מאת צבי מרדכי שטיינר, הוצאת מקום לשירה (2023).
"קרנונית", ספר שירה מאת דניאל עוז, הוצאת מקום לשירה (2023).
"דבר הקורה בעונת מעבר", ספר שירה מאת אביחי קמחי, הוצאת עמדה (2024).
פרסים והוקרה

פרס הרי הרשון (2013).
פרס ע״ש רחל נגב (2013).
פרס שרת התרבות למשוררים בראשית דרכם לשנת התשע״ו (2016).
מענק קרן גולדברג להוצאה לאור מטעם הקק"ל לספרי ביכורים (2017).
פרס גרשון שקד לחקר הספרות העברית עבור מחקרה אינטרנטיקה העוסק בתורת השירה בעידן האינטרנט (2018).
פרס אקו"ם על שם שלמה טנאי לעידוד היצירה בתחום הסיפורת והשירה על כתב היד של הספר נא (2022).
ספרה נא נבחר לאחד מהספרים הטובים לשנת 2023 ברשימה של עיתון הארץ.
על יצירתה

אלחנן ניר, "עיניים קרבות מטה", מוסף שבת, מקור ראשון, 21 בפברואר 2011.
אלי הירש, "קרבת מקום - שירי תפילה", מוסף שבעה לילות, ידיעות אחרונות, 25 במרץ 2011.
ארז שוייצר, תפילה בציבור, באתר הארץ, 7 בדצמבר 2011
הילה מלמד, משחקים בכל העולמות, מקור ראשון, 8 בפברואר 2013.
אילן ברקוביץ', האם אפשר להשתחרר מבעלי הכוח הספרותיים, באתר הארץ, 30 בדצמבר 2013
יצהר ורדי, "מחאת כפיים": אז מהו שיר מחאה טוב?, באתר הארץ, 23 ביולי 2014.
אמיר בקר, "חָמֵש הֲבָרות/ וְעוֹד שֶבַע הֲבָרות/ לא תָמיד הַייקוּ", באתר הארץ, 4 במאי 2015.
רמי סערי, "חוֹתמת חוֹם": בשירתה המחכימה נועה שקרג'י אינה שוכחת את האנושיות, באתר הארץ, 31 באוקטובר 2017.
גיא פרל, על 'חותמת חום' לנועה שקרג'י, באתר "הַמּוּסָךְ - מוסף לספרות" של הספרייה הלאומית, 19.02.2018
גבריאל מוקד, גבריאל מוקד | ההוקרה של רוני סומק לתרבות העולם, ממערב וגם ממזרח, באתר הארץ, 31 ביולי 2019
עלית קרפ, משב רוח רענן של עדינות, באתר הארץ, 22 ביולי 2021
פנינה גפן, "שחרור, החמצות ומוקשים: הברכה והקלקול במפגש בין הספרות והשירה לאינטרנט", מוסף שבת, מקור ראשון, 7 בפברואר 2022.
אלון רג'ואן, "נא" של נועה שקרג'י תובע מן הקוראים אורך רוח, באתר הארץ, 31 במאי 2023
איור: אלון ברייאר, שבוע הספר 2023: הספרים הכי טובים של השנה, באתר הארץ, 8 ביוני 2023
דעאל רודריגז גרסיה, "ביקורת שירה | לסעוד עם המתים", באתר "הַמּוּסָךְ - מוסף לספרות" של הספרייה הלאומית, ‏5 בספטמבר 2023.
רן יגיל, "נועה שקרג'י היא הכי רחוקה מבינונית. ומה לוילזטיר היה להגיד על זה?", מוסף ספרים, ישראל היום, 11 בספטמבר 2024.
הערות שוליים

↑  אודות הספר "חותמת חום" מאת נועה שקרג'י, באתר הוצאת הקיבוץ המאוחד
↑  אודות הספר נא | באתר הוצאת "מקום לשירה".
↑  רן יגיל, נועה שקרג'י היא הכי רחוקה מבינונית. ומה לוילזטיר היה להגיד על זה?, באתר ישראל היום, 11 בספטמבר 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298986305171  BnF: cb170062333 (data)  ISNI: 0000 0004 0202 2895  LCCN: no2011130818  VIAF: 297282730   WorldCat (עם VIAF): 297282730
גופי: שיגעון הכדורגל

| --- | --- |

 בימוי:  דארל ואן סיטרס 
 תסריט:  טאד סטונס, ג'ו רנפט 
 מדבבים:  טוני פופ וויל ריאן ראסי טיילור ג'ק אנג'ל פיליפ פרוקטור צ'יק הירן
 מדבבים בעברית:  עמי מנדלמן (גופי) יהויכין פרידלנד (הדוד קמצוץ) יונתן מתן (יואי, דואי ולואי)
 מוזיקה:  ג'ון דבני
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  חברת וולט דיסני
 חברה מפיצה:  אולפני וולט דיסני 
 שיטת הפצה:  ישירות לווידיאו 
 הקרנת בכורה:  27 במאי 1987
 משך הקרנה:  20 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט כדורגל 
 דף הסרט ב־IMDb
 
גופי: שיגעון הכדורגל (באנגלית: Sport Goofy in Soccermania) הוא סרט הנפשה קומי אמריקאי, ששודר ברשת הטלוויזיה NBC, בשנת 1987.
עלילה

יואי, דואי ולואי בקשו מדוד קמצוץ לתת להם 1.49 דולר כדי לקנות גביע אלופים נבחרת הכדורגל החדשה שלהם. סקרוג' נותן להם גביע עתיק אשר חושב שהוא חסר תועלת, אולם הנערים פוגשים אוצֵר של מוזיאון תל ברווז, אשר רואה בגביע ששווה מיליון דולר. כדי לזכות מחדש בגביע, קמצוץ החליט להיות נותן החסות של נבחרת הכדורסל של אחייניו, ואז לעזרתם מתגייס גופי אשר הפך למאמן הקבוצה אשר נקראת הירוקים. הקבוצה הפכה ליותר בעייתית, אולם כולם היו מאוחדים הודות לשיטת האימונים של "ספורט גופי".
לרוע המזל, האחים ביגל יודעים שהגביע יקר ערך והם נכנסים לטורניר הכדורגל, אף על פי שהם לא יודעים שום דבר על כדורגל, לכן הם חטפו את גופי. במשחק עצמו האחים ביגל רימו במשחק ועשו הכל כדי לנצח וסיימו את המחצית הראשונה 0–10 לטובתם. לאחר מכן גופי שחרר את עצמו מהביגלים ומיהר למגרש, ונתן ביטחון עצמי לקמצוץ ולקבוצת הירוקים. במחצית השנייה, קבוצת הירוקים, בעזרתו של גופי, הגיעה לשוויון 10-10 ולאחר שקמצוץ מראה לשופט שהביגלים מרמים, השופט הכריז על רמאויות מצד הביגלים. בשובר השוויון, הביגלים החביאו פצצה בתוך הכדור וגופי עמד לבעוט, אולם הביגל המשיך ללחוץ על הכפתור הירוק מרוב טיפשותו וגופי קיבל בעיטת עונשין והצליח לקלוע בעיטת ניצחון לשער וכך קבוצת הירוקים ניצחה 10–11 לטובת הירוקים. כל תל ברווז הריעה להם מלבד האחים ביגל שכעסו על הקפטן שלחץ על הכפתור האדום והכדור התפוצץ ושלח את האחים ביגל לניידת המשטרה. עכשיו שקמצוץ קיבל את הגביע בחזרה, הוא החליט לתרום אותו למוזיאון תל ברווז, והצטרף אל הירוקים של מקדאק לתמונת הניצחון.
מדבבים

טוני פופ - ספורט גופי
וויל ריאן - הדוד קמצוץ מקדאק / האחים ביגל / ג'יירו גירלוס
ראסי טיילור - יואי, דואי ולואי דאק / סבתא דאק
ג'ק אנג'ל
פיליפ פרוקטור
צ'יק הירן - קריין
מדבבים > מדבבים בעברית

את גרסת הדיבוב לעברית ביימה והפיקה שפרירה זכאי
עמי מנדלמן - ספורט גופי
יהויכין פרידלנדר - הדוד קמצוץ מק'דאק
יונת מתן - יואי, דואי ולואי דאק
יורם יוספסברג - מנהיג האחים ביגל / אוצר מוזיאון
מיכה אוזין סליאן - שדרן / אח ביגל / ג'יירו
עפרון אטקין - אח ביגל / שופט
גיל זמק - אח ביגל
אוהד שחר
שפרירה זכאי - סבתא דאק
שואה שנייה

המונח "שואה שנייה", או "שואה נוספת", מתייחס לקביעה שרצח העם שביצעה גרמניה הנאצית נגד העם היהודי או אירוע בקנה מידה דומה עלול להתרחש שוב בעתיד. נעשה לעיתים רבות שימוש במונח בדיונים על איומים, אירועים ומגמות הנתפסים כאיומים ממשיים על מדינת ישראל, העם היהודי או אורח החיים היהודי.
דוגמאות > איומים ביטחוניים למדינת ישראל

האיומים הביטחוניים למדינת ישראל תוארו לא פעם כ"שואה שנייה" פוטנציאלית. במהלך מלחמת העצמאות היה חשש שתבוסה במלחמה תוביל לרצח עם נוסף של האוכלוסייה היהודית בארץ ישראל, הפעם בידי צבאות ערב. חששות אלו התבססו על האנטישמיות בעולם הערבי, על כך שחיילים ישראלים רבים איבדו קרובי משפחה בשואה, ועל כך שהמועד של המלחמה היה קרוב יחסית לתקופת השואה. גם במלחמת ששת הימים ישראלים רבים חששו משואה שנייה פוטנציאלית.
האמונה ששואה שנייה מאיימת על העם היהודי היא מרכיב מרכזי שתרם רבות לתמיכה בקיומה של מדינת ישראל ובקיומו של צה"ל. כך למשל, בשנת 1987, ציין יצחק רבין כי "בכל דור ודור מנסים להשמידנו" (ציטוט מההגדה של פסח) וכי השואה עלולה לקרות שוב. לפני עלייתו לשלטון השווה מנחם בגין את קבלת הפיצויים מגרמניה כהתרה של "שואה נוספת". לפני מלחמת לבנון הראשונה אמר בגין לממשלתו: "תאמינו לי, החלופה לכך היא טרבלינקה, והחלטנו שלא תהיה טרבלינקה נוספת". הוא גם הצדיק את תקיפת הכור הגרעיני בעיראק ב-1981, בכך שבעשותו כן הוא הצליח למנוע שואה נוספת.
בשנת 2018 הצהיר ראש הממשלה בנימין נתניהו ש"איראן מעוניינת בשואה שנייה" ו"להשמיד שוב שישה מיליון יהודים", לאחר שמנהיג איראן תיאר את ישראל כ"גידול סרטני ממאיר". ב-2020 הוא הצהיר שמשום שמדינת ישראל היא "מדינה ריבונית עם צבא חזק", "מדינת ישראל תעשה כל מה שצריך כדי למנוע שואה נוספת".
סגן הנשיא האמריקני לשעבר מייק פנס ציין ב-2019 כי "המשטר האיראני תומך בגלוי בשואה נוספת ומחפש את האמצעים לממש זאת" בהתייחסו לתוכנית הגרעין האיראנית.
מגמה זו זכתה גם לביקורת מצד ישראלים שונים. כך למשל, בשנת 2017 ציין נשיא מדינת ישראל ראובן ריבלין כי הוא חולק על טענתו של בגין בדבר "טרבלינקה נוספת" - "לפי גישה זו, ההצדקה לקיומה של מדינת ישראל היא מניעת השואה הבאה. כל איום הוא איום להישרדות, כל מנהיג שונא ישראל הוא היטלר... כל ביקורת על מדינת ישראל היא אנטישמיות". לדבריו, הגישה הייתה "שגויה מיסודה" ו"מסוכנת".
מתקפת הפתע של ארגון החמאס על ישראל ב-2023 הושוותה לאירועי השואה על ידי ישראלים-יהודים רבים, כולל ניצולי השואה, וכמו גם על ידי ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו והנשיא האמריקני ג'ו ביידן. מנגד, התנגדו רבים להשוואה זו, בהם נשיא מדינת ישראל יצחק הרצוג וניצולי השואה.
דוגמאות > אנטישמיות

לאורך השנים רבים, כולל ניצולי שואה, הביעו חשש שכך האנטישמיות הגואה במאה ה-21 עלולה להוביל לשואה נוספת. ישראל מאיר לאו, הרב הראשי לישראל לשעבר וניצול שואה, טען כי בעוד ששואה נוספת עלולה להתרחש בעתיד, "הפעם, העובדה שיש לנו מדינה יהודית שמרתיעה את שונאי ישראל, העובדה שיש לנו את צבא ההגנה לישראל, והעובדה שניצחנו במלחמות באופן מכריע, מובילה לסיטואציה שונה לחלוטין".
דוגמאות > נישואי תערובת בין יהודים ללא יהודים

בשנת 2019 השווה שר החינוך הישראלי רפי פרץ את נישואי התערובת בארצות הברית ל"שואה שנייה". באותה העת 58% מהאוכלוסייה היהודית השוהה בארצות הברית היו נשואים לבן/בת זוג לא יהודי/ה. ג'ונתן גרינבלט, יו"ר הארגון היהודי הבין-לאומי הליגה נגד השמצה, ציין שהתבטאות של פרץ "מגמדת את השואה".
ראו גם

לעולם לא עוד
השואה השקטה
מלחמת עולם שלישית
הערות שוליים

1 2 3 4  Lustick, Ian S. (2019). Paradigm Lost: From Two-State Solution to One-State Reality (באנגלית). University of Pennsylvania Press. p. 43. ISBN 978-0-8122-9681-5.
↑  Peleg, Ilan (2019). Victimhood Discourse in Contemporary Israel (באנגלית). Rowman & Littlefield. pp. 63, 95–96. ISBN 978-1-4985-5351-3.
↑  Brenner, Reeve Robert (2014). The Faith and Doubt of Holocaust Survivors (באנגלית). Transaction Publishers. p. 8–9. ISBN 978-1-4128-5315-6.
1 2 3  Levin, Irene (2016). The Holocaust as Active Memory: The Past in the Present (באנגלית). Routledge. pp. 97–98. ISBN 978-1-317-02866-6.
↑  Segev, Tom (2019). The Seventh Million: The Israelis and the Holocaust (באנגלית). Farrar, Straus and Giroux. ISBN 978-0-8090-8579-8.
↑  Harpin, Lee (5 ביוני 2018). "'Iran wants second Holocaust', says Benjamin Netanyahu". Jewish Chronicle. נבדק ב-6 במאי 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "PM: Israel ready to defend against another Holocaust". The Jerusalem Post. נבדק ב-8 במאי 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Pence accuses Iran of pursuing 'another Holocaust,' lashes out at allies" (באנגלית). NBC News. נבדק ב-8 במאי 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Tel Aviv Diary: Two very different takes on what the Holocaust means today". Newsweek (באנגלית). 24 באפריל 2017. נבדק ב-8 במאי 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Hamas attack evokes memories of the Holocaust for many Jews". NBC News. 2023-10-20. נבדק ב-2023-10-24.
↑  "A 'Zionist in my heart': Biden's devotion to Israel faces a new test". AP News. 2023-10-12. נבדק ב-2023-10-24.
↑  יורי ילון, נשיא המדינה ביד ושם: "שואה שנייה לא תהיה", באתר ישראל היום, 5 במאי 2024
↑  עידו סולומון, ‏"בשואה שרדתי הרבה פעמים, ומה שקרה ב-7 באוקטובר, זה עוד מזל אחד ענק", באתר ‏מאקו‏, 28 באוקטובר 2023
↑  חגי לונדין, ה-7 באוקטובר - לא יום השואה, באתר ערוץ 7, 5 במאי 2024
↑  "Survivors, scholars say threat of another Holocaust is not to be ignored". The Jerusalem Post. נבדק ב-8 במאי 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Greenwood, Hanan (23 בינואר 2020). "Another Holocaust is possible, warns former chief rabbi". Israel Hayom. נבדק ב-8 במאי 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Israel's education minister: Intermarriage among US Jews 'like second Holocaust'". www.timesofisrael.com. נבדק ב-6 במאי 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Beauchamp, Zack (10 ביולי 2019). "Israeli minister says US Jews marrying non-Jews is "like a second Holocaust"". Vox (באנגלית). נבדק ב-7 במאי 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
איילת מנחמי

| --- | --- |

 לידה:  16 בדצמבר 1963 (בת 60) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  בית צבי 
 פרסים והוקרה:  פרס אופיר לעריכה הטובה ביותר (2007)  פרס אופיר לסרט העלילתי הטוב ביותר (2023)  פרס אופיר לבמאי הטוב ביותר (2023) 
 פרופיל ב-IMDb
 
איילת מנחמי (נולדה ב-16 בדצמבר 1963) היא במאית קולנוע, תסריטאית ועורכת סרטים ישראלית.
בני סוהילה

| --- | --- |
 טריטוריה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 נפה:  ח'אן יונס
 שטח:  5.17 קמ"ר
 גובה:  0 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  41,439 (2017)
 קואורדינטות:  31°20′34″N 34°19′31″E﻿ / ﻿31.342777777778°N 34.325344444444°E﻿ / 31.342777777778; 34.325344444444 
 אזור זמן:  UTC +2
 http://www.banisuhaila.org/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מערב הנגב מוגדלת) בני סוהילה(למפת מערב הנגב רגילה) בני סוהילה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בני סוהילה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בני סוהילה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
בַּנִי סוּהֵילָה (בערבית: بني سهيلا, תעתיק מדויק: בני סהילא) היא עיר בדרום רצועת עזה השייכת לנפת ח'אן יונס והיא שוכנת כ-2 ק"מ מזרחית לח'אן יונס וגובלת בה ברצף טריטוריאלי בנוי. ממזרח לה שוכנת עבסאן א-סע'ירה ומדרום-מזרח לה עבסאן אל-כבירה. כל אלה שייכות למטרופולין של ח'אן יונס.
לפי הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, אוכלוסיית העיר מונה כ-41,439 תושבים נכון ל-2017.
המקום קרוי אולי על שם כוכב קאנופוס הנקרא בערבית "סהיל".