stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לוכד נחשים

לוכד נחשים הוא אדם שהוסמך ומחזיק ברישיון לעסוק בלכידת נחשים שהגיעו לסביבה מיושבת, חדרו לתוך חצרות או בתים ובשל כך מהווים איום על התושבים. לכידת נחשים מבוצעת ברישיון הניתן על ידי רשות שמורות הטבע והגנים.
בישראל הנחשים הם בעלי חיים מוגנים על פי חוק,בהיותם חיית בר וערך טבע מוגן. לכן כל פגיעה בהם לרבות לכידה, הריגה, החזקה בשבי וכיוצא בזה נחשבת עבירה על החוק. הפרעה לנחש חייבת להיעשות באישור מיוחד הנקרא "אישור פגיעה בערך טבע מוגן" הניתן על ידי רשות הטבע והגנים. כל עבירה על חוק זה עלולה לגרור קנסות כבדים ואף עונשי מאסר בפועל.
רשות הטבע והגנים מקיימת קורסים ייעודיים להכשרת לוכדי נחשים נכון לשנת 2023 זמן ההמתנה הוא כשנה וחצי.
אחריותו של לוכד נחשים היא לכידת הנחש תוך פגיעה מינימלית בנחש עצמו, והעברתו ממקום הימצאו הנוכחי בסביבה מיושבת לשחרור בשמורת טבע, שם הנחש יקבל "הזדמנות שנייה". שחרור הנחש נעשה בתיאום של לוכד הנחשים עם פקח שמורות הטבע האזורי.
במקרה ונתקלים בנחש במקום ציבורי, יש לפנות למחלקת התברואה או למוקד החירום ברשות המקומית, שכן נחש במקום ציבורי נמצא תחת אחריותם. אם מדובר בשטח פרטי, יש לפנות ללוכד נחשים מוסמך.
כוחות הצבא של טורקמניסטן

| --- | --- |

 מדינה:  טורקמניסטן טורקמניסטן
 תקופת הפעילות:  1992–הווה (כ־32 שנים) 
 milligosun.gov.tm
 
סמל הכוחות החמושים של טורקמניסטן
רונדל חיל האוויר הטורקמני
דגל חיל הים
כוחות הצבא של טורקמניסטן (בטורקמנית: Turkmenistanyň Ýaragly Güýçleri) הם עיקר הכוחות החמושים בטורקמניסטן. תפקידם להגן מפלישות חוץ ולסיוע בביטחון פנים. העומד בראש כוחות נשיא המדינה, ולצידו מזכיר המועצה לביטחון המדינה שהוא גם שר הביטחון.
Su-25 של חיל האוויר
בטורקמניסטן יש גיוס חובה לשנתיים.
טנק במצעד יום העצמאות של טורקמניסטן
מבנה ארגוני

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
הכוחות מחולקים לכוח יבשה, חיל ים וחיל האוויר עם הגנה אווירית, ובנוסף לאלה כפופים לצבא גם ארגונים עצמאים כמשמר לאומי, משמר גבול, וכוחות פנים. כוח האדם של הכוחות הצבאיים מוערך בכ-36,500.
מבנה ארגוני > צבא היבשה

הצבא מחולק לחמישה פיקודים על פי מחוזות המדינה. וציודו כולל: כ-2,000 כלי רכב, כ-700, ומספר התותח הוא בסביבות 560. הרובה הסדרתי של הצבא הוא הקלשניקוב לגרסאותיו השונות ולצידו נשק יותר חדש כדוגמת התבור.
מבנה ארגוני > חיל האוויר

לחיל האוויר כוח אדם של 3,000 איש וכ-120 כלי טיס ומתוכם 94 חמושים. החיל מחזיק גם בלטים תוצרת ישראל
מבנה ארגוני > חיל הים

חיל הים היא זרוע קטנה במיוחד עם עשרות כלי שיט מסוגים שונים.
הערות שוליים

↑  2022 Turkmenistan Military Strength, www.globalfirepower.com
1 2  Oryx, Replicating Success: Turkmenistan’s Arsenal Of Israeli SkyStriker Loitering Munitions, Oryx
לול (לתינוק)

פעוט בלול
לול הוא רהיט המיועד לתינוקות (בדרך כלל לאחר שלמד לשבת) ולפעוטות, עד לתקופה בה הם לומדים ללכת. בניגוד למיטת תינוק, המשמשת תינוקות ופעוטות בעיקר בעת שהם ישנים, הלול משמש אותם בעיקר בעת שהם ערים, ונועד לאפשר להם שהייה בטיחותית ללא השגחה צמודה של מטפל.
ללול תבנית של תיבה, שהתינוק יושב או עומד על בסיסה (רצפת הלול), שהוא מזרן רך. דפנות הלול הן בדרך כלל סורגים אנכיים (או וריאציה אחרת של סורגים), המאפשרים לצפות על התינוק וכן לתינוק לראות את סביבתו, מבלי לצאת מהלול. לולים יוצרו תחילה מעץ, ומאוחר יותר יוצרו גם מחומרים פלסטיים. דפנות הלול גבוהות מגובהו של התינוק, כך שנמנעת ממנו האפשרות לצאת מהלול. מכיוון שהלול תופס שטח ניכר, על פי רוב הלול בנוי בצורה שניתן לקפלו או לפרקו ולהרכיבו מחדש במהירות.
לעיתים מצויד הלול בגלגלים בבסיסו, כך שניתן להזיזו בקלות ממקום למקום, ואף לטייל עם התינוק (עגלול).
ישי אילעזרוב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  20 בפברואר 1920 א׳ באדר ה׳תר״ף ברית המועצות נלצ'יק, ברית המועצות (רוסיה)
 נהרג:  6 בספטמבר 1944 (בגיל 24) י״ח באלול ה׳תש״ד לטביה 
 מקום קבורה:  במחוז באוסקה, כעת בלטביה
 מדינה:  ברית המועצות 
 השתייכות:  הצבא האדום הצבא האדום
 תקופת הפעילות:  1941–1944 (כ־3 שנים)
 דרגה:   סטארשי סרז'אנט (סמל ראשון)
 תפקידים בשירות
 מפקד צוות נ"ט בפלוגה מס' 7 של רגימנט המשמר מס' 272 בדיוויזיית המשמר מס' 90 של ארמיית המשמר השישית שלחמה בחזית הבלטית הראשונה
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
 גיבור ברית המועצות (04.09.1944)   עיטור לנין  עיטור התהילה מדרגה 3
 תפקידים אזרחיים
 נהג במפעל לאפיית לחם
 
יִשַׂי אִילַעֲזָרוֹבִיץ' אִילַעֲזָרוֹב (ברוסית: Исай Иллазарович Иллазаров; ‏20 בפברואר 1920 – 6 בספטמבר 1944) היה יהודי הררי סובייטי, שעוטר לאחר מותו כגיבור ברית המועצות על פועלו כמפקד צוות נ"ט במהלך מלחמת העולם השנייה.
קורות חיים

ישי נולד בעיר נלצ'יק, בברית המועצות (כעת ברוסיה) במשפחתו של פועל. ישי סיים בית ספר עם שבע שנות לימוד וקורסי נהגים לאחר מכן. ישי עבד כנהג במפעל לאפיית לחם.
ישי התגייס לצבא האדום ב-1941. הוא הגיע לחזית המלחמה בקרב על מוסקבה. בדצמבר של אותה השנה ישי נפצע קשות.
בקיץ 1942 קיבל עיטור עוז על עצירת טנק וורמאכט. בהמשך נלחם בקרב קורסק ובבלארוס. הצטיין בקרבות במחוז ויטבסק.
ב-4 בספטמבר אותה השנה כשהוא פצוע עוטר על פועלו בעיטור "גיבור ברית המועצות". ב-6 בספטמבר נפטר מפצעיו. ישי נקבר ליד הכפר קירקלי במחוז באוסקה (כעת בלטביה).
הערות שוליים

↑  דף על שמו באתר "גיבורי המדינה" (רוסית)
↑  מידע עליו בבסיס הנתונים של פצועים והרוגים של הצבא האדום במלחמת העולם השנייה "ממוריאל" (רוסית)
ישחוריים

| ישחוריים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
על־מחלקה:: שש-רגלים
מחלקה:: חרקים
על־סדרה:: בעלי גלגול מלא
סדרה:: זבובאים
תת־סדרה:: יתושים
משפחה:: ישחוריים
שם מדעי
 Simuliidae ‏Newman, 1834
ישחוריים (שם מדעי: Simuliidae) היא משפחה של יתושים בעלת יותר מ-2,200 מינים.
מאפיינים

ברוב המינים הנקבות ניזונות מדם של יונקים, ובהם בני אדם, ואילו הזכרים ניזונים בעיקר מצוף. הביצים מוטלות במים זורמים, והזחלים מצמידים את עצמם לסלעים. הזחלים רגישים ביותר לזיהומים. הזחלים משתמשים בווים בקצה בטנם כדי להיצמד למצע ובחוטים דמוי משי כדי לזוז ממקומם או לתפוס את עצמם במקום. כדי לאכול הם פורשים מניפה המקיפה את הפה, שתופסת חלקיקי רקב מהחי והצומח, אצות או בקטריות. הם מתגלמים מתחת למים ולאחר מכן יוצאים מהמים בתוך בועת אוויר כבוגרים מעופפים.
מיני ישחוריים שונים מעדיפים פונדקאים שונים לארוחת הדם שלהם, מה שמשקף את שמות המינים השונים. הם ניזונים ביום כנראה כאשר הרוח חלשה.
סוגים

Araucnephia
Araucnephioides
Archicnephia
Austrosimulium
Baisomyia
Cnephia
Cnesia
Cnesiamima
Crozetia
Ectemnia
Gigantodax
Greniera
Gydarina
Gymnopais
Kovalevimyia
Levitinia
Lutzsimulium
Mayacnephia
Metacnephia
Paracnephia
Parasimulium
Paraustrosimulium
Pedrowygomyia
Prosimulium
Simuliites
Simulimima
Simulium
Stegopterna
Sulcicnephia
Titanopteryx
Tlalocomyia
Twinnia
יוסף עוזיאל

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  31 במאי 1888 סלוניקי, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  21 בפברואר 1968 (בגיל 79) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות נחלת יצחק 
 שפות היצירה:  עברית 
 
יוסף בן פנחס עוזיאל (31 במאי 1888 – 21 בפברואר 1968) היה עיתונאי ציוני וסופר יהודי.
הרומן "ז'אק פריירה"

ברומן ז'אק פריירה מתאר הכותב את פרשת חייה של משפחה סלוניקאית עשירה בשלהי המאה התשע עשרה ובראשית המאה העשרים, אשר אירע סכסוך בין ענפיה. גיבור הרומן הוא ז'אק פריירה, בחור צעיר בעל מזג סוער שנדד מקושטא לדרום אמריקה תוך שניתק בהדרגה את קשריו עם משפחתו שנשארה בקושטא. הרומן נפתח בהגיעו לסלוניקי, עיר הולדתו, כדי לברר מה עלה בגורלו של מגרש שהיה שייך לאביו.
סלוניקי היא מקום ההתרחשות של הרומן ז'אק פריירה – יצירתו הספרותית של יוסף בן פנחס עוזיאל, ומשתקפים בה מאפיינים של החברה היהודית בעיר זו. כמו כן, באים לידי ביטוי תהליכים חברתיים ושינויים שעברו על החברה בסלוניקי ובמקומות נוספים במרחב הבלקן במהלך הרומן.
אמנם יוסף עוזיאל בפנייתו אל הקורא מציין, שהרומן בא לתאר דרמה אנושית ולא יהודית בלבד. אבל אנו רואים בצירוף הרקע שבו מתפתחת העלילה הסובבת סביב היחסים במשפחה סלוניקאית טיפוסית מהשדרות הגבוהות, ואורח החיים של בניה כטיפוסיים לבני קהילה זו בראשית המאה העשרים. מדפי הספר מבצבצת גם האווירה המיוחדת של קהילת סלוניקי, שורשיותה והמשך הדורות שבה. בשיחה בין הסב וז'אק פריירה בא לידי ביטוי יחסו של הסב לבנקאות ולאורח החיים החדש של צאצאיו.
כמו כן, עדים אנו להיחשפות של יהודי הבלקן לשאלות הלאומיות והכלליות שעלו על סדר היום היהודי; התעוררות הסוציאליזם, התעוררות הציונות ופרשת דרייפוס. עניינים אלה זכו לתגובות ולהתייחסויות בעיתונות ובתיאטרון בקהילות היהודיות בבלקן, והן באות לידי ביטוי בתיאור קורותיו של ז'אק פריירה, גיבור הרומן.
ברומן משתקף גם הפער בין הדורות: הדור הישן, המסורתי, לעומת הדור החדש העשיר יותר, המתגאה בגינוני המערב והמתרחק מהמסורת ומהלבוש המסורתי. מובא תיאור מפי המספר על לבושו של סבא רבא בבגדים המסורתיים:
הוא לבש "אנטארי" צהבהב מרוצע פסים שחורים, ועליו "ג'ובה" כחולה דקה כמנהג הזקנים השאלוניקאים מהדור העבר. על ראשו חבש מעין כמתה לבנה, שמתחתה נראו שערות לבנות [...] למרות היותו כפוף ושוקע בכורסא, קל היה לראות שהוא אדם גבה-קומה.
בתיאור הבגד המסורתי שלבשו יהודי סלוניקי בעבר, ושנזנח לטובת הבגדים האירופאיים יחד עם השינויים האחרים שהתרחשו בעקבות ההתמערבות, מצליח המספר לבטא את אהדתו ואפילו כמיהתו אל הישן והמסורתי המייצג והמייחד את יהודי סלוניקי. יש בקטע זה גם התייחסות לשינוי הפיזי שחל בבני פריירה בעקבות השינויים באורח החיים.
לאורך הרומן כולו משתקפים השינויים שעברו הקהילות היהודיות בבלקן עם ההיפתחות למערב, אשר האיצה את תהליכי החילון, יצרה פער בין הדורות ועוררה חשש מהתרחקות מהיהדות ומהתבוללות. ישנה ביקורת על ההתמערבות ולעג כלפי המתמערבים. ברומן מובא יחסו השלילי של הסב אל המתמערבים:
"דע לך כי לא אסבול שפנינה יקרה זו [הכוונה לנכדתו] תיפול לידי "פראנקיטו".
גם שמותיהם של הגיבורים ממחישים את הנטייה לתרבות המערב: לדור ההורים שמות עבריים כמו דוד, אליהו ושלמה, ואילו לדור הצעיר שמות אירופיים כמו סטלה, ז'אנה, מוריס וז'אק. אנו רואים שהגיבורים ברומן מתלבטים בין "העולם הישן" לעולם המשתנה מול עיניהם.
הנצחה

על שמו של יוסף בן פנחס עוזיאל נקראה גינה עירונית ברחוב טולדנו, בשכונת בבלי שבתל אביב.
קרן על שם יוסף בן פנחס עוזיאל למלגות, מיסוד המכון לחקר יהדות שאלוניקי בתל אביב, מתנהלת במכון סלטי לחקר הלדינו.
הערות שוליים

1 2 3  יוסף עוזיאל באתר חברה קדישא ת"א–יפו.
↑  יצחק ציטרין, השתקפות יחסם של יהודי סלוניקי לארץ-ישראל, לעלייה ולהתיישבות בין שתי מלחמות העולם: דימוי ומציאות, שנתון שאנן תשע"ג, כרך י"ח עמ' 104.
↑  שובל בן צור-ארי,מרעיון התיישבות ציוני-יווני לגאולת הקרקע, באתר צור משה; דוד תדהר (עורך), "אשר מלאך", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך י (1959), עמ' 3617;  שמואל ספקטור, סלוניקי: ראשיתה של התנועה הציונית, באתר הספרייה הווירטואלית של מטח.
↑  יצחק ציטרין, השתקפות יחסם של יהודי סלוניקי לארץ-ישראל, לעלייה ולהתיישבות בין שתי מלחמות העולם: דימוי ומציאות, שנתון שאנן תשע"ג, כרך י"ח עמ' 109.
↑  יצחק ציטרין, השתקפות יחסם של יהודי סלוניקי לארץ-ישראל, לעלייה ולהתיישבות בין שתי מלחמות העולם: דימוי ומציאות, שנתון שאנן תשע"ג, כרך י"ח עמ' 110.
↑  שובל בן צור-ארי,מרעיון התיישבות ציוני-יווני לגאולת הקרקע, באתר צור משה;  שלמה ראובן, התנועה הציונית בשלוניקי, באתר הספרייה הווירטואלית של מטח.
↑  מידע על גינת יוסף בן פנחס עוזיאל, באתר easy
↑  תמונות מגינת יוסף בן פנחס עוזיאל, באתר pnay4all
↑  קרן ע"ש יוסף בן פנחס עוזיאל ז"ל למלגות, מיסוד המכון לחקר יהדות שאלוניקי בתל אביב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007523162705171  ISNI: 0000 0000 4453 2843  LCCN: no2005030284  VIAF: 63738395   WorldCat (עם VIAF): 63738395
לוסי ארנז

| --- | --- |
לוסי ארנז בטקס האוסקר, 1988
לוסי ארנז בטקס האוסקר, 1988
 לידה:  17 ביולי 1951 (בת 73) הוליווד, ארצות הברית 
 שם במה:  לוסי ארנז
 שם לידה:  Lucie Désirée Arnaz 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1963 
 מקום לימודים:  בית הספר התיכון אימקיולייט הרט  תיכון בוורלי הילס 
 בן או בת זוג:  לורנס לאקינביל (1980–?) 
 פרסים והוקרה:  פרס אמי - 1993
 פרופיל ב-IMDb
 
לוסי דזירה ארנז (באנגלית:  Lucie Désirée Arnaz ; נולדה ב-17 ביולי 1951) היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאית. ארנז הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב על הופעתה בסרט "זמר הג'אז".
חיים אישיים

ארנז היא בתם של הקומיקאית וכוכבת הקולנוע לוסיל בול ושל המפיק והשחקן הקובני-אמריקאי דזי ארנז (אנ'). נולדה בלוס אנג'לס ולמדה במוסדות לימוד קתוליים.
ארנז היא אחותו של שחקן הקולנוע דזי ארנז ג'וניור (אנ'). התחתנה לראשונה כשהייתה בת 20 עם השחקן פיל ונדרורט והתגרשה לאחר שש שנים. לארנז שלושה ילדים מבעלה השני השחקן לורנס לוקינביל.
קריירת משחק

הופיעה בתחילת דרכה כנערה לצד אמה הכוכבת הקומית לוסי בול בסדרות "המופע של לוסי" ו"הנה לוסי". ארנז עשתה את הופעת הבכורה של על בימת ברודוויי במחזמר "הם מנגנים את השיר שלנו", זכתה בפרס התיאטרון העולמי על הופעתה. בקולנוע התפרסמה בעיקר לצידם של שחקן התיאטרון הבריטי הנודע, לורנס אוליבייה והזמר ניל דיימונד בחידוש לדרמה המוזיקלית פורצת הדרך "זמר הג'אז", בסרט גילמה סוכנת מוזיקלית בשם מולי בל והועמדה לפרס גלובוס הזהב. השתתפה כמו כן גם בסרטים "תלוי רק בך" ו"שבע פרוע". בשנת 1993 זכתה בפרס אמי ביחד עם בעלה לורנס לוקינביל על סרטם הדוקומנטרי "לוסי ודזי: סרט ביתי", בו לקחה חלק ביחד עם אחיה דזי ארנז ג'וניור.
לודוויג, נסיך הסן

לודוויג, נסיך הסן (בגרמנית: Georg Donatus, von Hessen und bei Rhein;‏ 20 בנובמבר 1908 – 20 במאי 1968), היה נסיך גרמני מבית הסן, והטוען לתואר הדוכס הגדול של הסן.
ביוגרפיה

לודוויג נולד ב-20 בנובמבר 1908 בדרמשטאדט שהשתייכה לדוכסות הגדולה של הסן, לארנסט לודוויג, הדוכס הגדול של הסן ולאלאונורה, נסיכת זולמס-הוהנזולמס-ליך, בתם של הרמן, נסיך זולמס-הוהנזולמס-ליך ואגנס, רוזנת שטולברג-ורניגרודה.
ב-9 באוקטובר 1937 מת אביו ארנסט לודוויג, הדוכס הגדול של הסן, ואחיו גאורג דונאטוס, נסיך הכתר של הסן ירש את תאריו. ב-16 בנובמבר אותה שנה טס גאורג דונאטוס עם אשתו ססיליה, נסיכת יוון ודנמרק שהייתה בחודש שמיני להריונה ושני בניו לבריטניה, על מנת להשתתף בחתונת לודוויג עם מרגרט גדס, בתם של אוקלנד גדס, ברון גדס הראשון ואיזבלה רוס, אותה פגש במהלך אולימפיאדת גרמיש-פרטנקירכן (1936). בהיותם מעל בלגיה החלה ססיליה ללדת, והטייס ניסה לנחות, אולם התנגש בארובה של מפעל באוסטנדה, ובעקבות כך המטוס התרסק וכל הנוסעים נהרגו.
בעקבות האסון התקיימה החתונה בטקס צנוע וקטן, וכל המשתתפים היו לבושים בבגדי אבל. מיד לאחר החתונה יצא לודוויג לזירת התאונה, ולאחר מכן נערכה ההלווייה בהשתתפות גיסיו של גאורג דונאטוס, גוטפריד, נסיך הוהנלוהה-לאנגנבורג, ברטולד, מרקיז באדן ופיליפ, נסיך יוון ודנמרק, וכן אוגוסט וילהלם, נסיך פרוסיה ולואי מאונטבאטן. בתחילת 1938 אומצה בתם של גאורג דונאטוס וססיליה יוהנה, נסיכת הסן על ידי לודוויג ומרגרט, אולם היא מתה בשנת 1939 כתוצאה מדלקת קרום המוח.
במהלך מלחמת העולם השנייה גויס לודוויג לוורמאכט, אולם שוחרר מהצבא בשל דעותיו הפוליטיות.
בשנת 1960 אימץ לודוויג את קרובו מוריץ, רוזן הסן, בנו של פיליפ, רוזן הסן ראש בית הסן-קאסל כיורשו, ולאחר מותו של לודוויג ב-20 במאי 1968 ללא יורשים, ירש אותו אביו פיליפ ואיחד תחתיו את בית הסן, לראשונה מאז מותו של פיליפ הראשון, רוזן הסן בשנת 1567.
כריסטופר סטיבנס

| --- | --- |

 לידה:  18 באפריל 1960 גראס ואלי, ארצות הברית 
 נרצח:  11 בספטמבר 2012 (בגיל 52) בנגאזי, לוב 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  קליפורניה 
 השכלה:  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי  מכללת המלחמה הלאומית  מכללת הייסטינגס למשפטים של אוניברסיטת קליפורניה  תיכון פיידמונט 
 מפלגה:  המפלגה הדמוקרטית 
 
ג'ון כריסטופר (כריס) סטיבנס (באנגלית: John Christopher "Chris" Stevens; נולד ב-18 באפריל 1960 - 12 בספטמבר 2012) היה דיפלומט אמריקני שכיהן כשגריר ארצות הברית בלוב לאחר המהפכה בשנת 2011. ב-11 בספטמבר 2012 נחנק סטיבנס למוות במתקפה על הקונסוליה האמריקאית בבנגזי כשזו עלתה באש. סטיבנס היה בן 52 בהירצחו.
קורות חייו

סטיבנס נולד ב-18 באפריל 1960 בקליפורניה, בשנת 1982 קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי, ותואר במשפטים בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת קליפורניה. בין השנים 1983–1985 שירת בחיל השלום והוצב במרוקו ולאחר מכן היה עורך דין בוושינגטון די. סי.
בשנת 1991 הצטרף לשירות החוץ של ארצות הברית וכיהן כדיפלומט במדינות המזרח התיכון, הוא כיהן בתפקיד בכיר בקונסוליה האמריקאית בירושלים, כמו כן כיהן בתפקידים שונים במצרים, סעודיה, סוריה ואיראן. את שירותו בלוב החל בשנת 2007 כסגן ראש המשלחת ובמהלך ההתקוממות בלוב שימש ממרץ 2011 כנציג מיוחד של ארצות הברית למועצת המעבר הלאומית. במאי 2012 הוא מונה כשגריר ארצות הברית בלוב.
קורות חייו > הרצח

ב-11 בספטמבר 2012 תקפו מחבלים את בניין הקונסוליה האמריקנית בבנגזי בה שהה סטיבנס והציתו אותו. בעת המתקפה על הבניין, התבצר סטיבנס בחדר המאובטח ושם נחנק כתוצאה משאיפת עשן בשל השרפה שאחזה בבניין הקונסוליה. כעבור שעתיים, בשעה 00:30 חולץ סטיבנס על ידי מקומיים כשהוא מחוסר הכרה והוסע לבית חולים מקומי, שם הרופא קבע את מותו לאחר 90 דקות של ניסיונות החייאה. בתחילה נטען כי ההתקפה על השגרירות באה בעקבות פרסום הסרט תמימותם של מוסלמים בה מוצג מוחמד באור שלילי, אולם מאוחר יותר גרסו חוקרי ביטחון כי הייתה זו התקפה מתוכננת של גורמי טרור המזוהים עם אל-קאעידה שביקשו לנצל את התאריך הסמלי במלאת 11 שנה לפיגוע במגדלי התאומים.
הערות שוליים

↑  אטילה שומפלבי וסוכנויות הידיעות, השגריר בלוב שירת בארץ: "אמפתי לשני הצדדים", באתר ynet, 12 בספטמבר 2012
↑  ניו יורק טיימס, נטשה מוזגוביה, ארה"ב חושדת: ההתקפה על הקונסוליה בלוב - נקמה מתוכננת של אל-קאעדה, באתר הארץ, 12 בספטמבר 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007317185505171  PLWABN: 9810622718605606  LCCN: no2013020516  SNAC: w6jn30z1  VIAF: 296907577   WorldCat (עם VIAF): 296907577 
קברו של סטיבנס בקליפורניה
לואיס מרטינס דה סוסה דנטאס

| --- | --- |

 לידה:  17 בפברואר 1876 ריו דה ז'ניירו, ברזיל 
 פטירה:  14 באפריל 1954 (בגיל 78) פריז, צרפת 
 מדינה:  ברזיל 
 מקצוע:  דיפלומט 
 מידע חסיד אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסיד אומות העולם (2 ביוני 2003) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  לואיס מרטינס דה סוסה דנטאס
 
לואיס מרטינס דה סוסה דנטאס (בפורטוגזית: Luis Martins de Souza Dantas‏; 1876 – 14 באפריל 1954) דיפלומט ברזילאי, שבתקופת שירותו בצרפת במהלך מלחמת העולם השנייה הציל חייהם של יהודים רבים כאשר סיפק להם ויזות בניגוד לעמדתה המוצהרת של ממשלתו. בשל מעשיו אלו הוכר בשנת 2003 כחסיד אומות העולם מטעם מוסד יד ושם.
רקע היסטורי

בין 1930 ל-1945 שלט בברזיל הרודן ז'טוליו ורגאס. ורגאס היה בעל נטיות פשיסטיות ולדעת אחדים אף אנטישמיות. כך, לדוגמה, נימק את השעיית החוקה ב-1937 והכרזתו על מצב חירום, ויצירת משטר פשיסטי שכונה "המדינה החדשה" בתוכנית קומוניסטית להפלת המשטר בברזיל, תוכנית שכונתה בשם רב המשמעות "תוכנית כהן".
משטרו של ורגאס נקט במדיניות של הגבלת הגירה של מיעוטים, במיוחד יפנים ויהודים בשל "הסכנה הצהובה" ו"הסכנה הקומוניסטית", מדיניות זו אף מצאה ביטוי מפורש בחוקה שהתקבלה בשנת 1934, בסעיף 121, שקבע מגבלות על ההגירה לברזיל על מנת לשמור על "שלמותה האתנית". בחודש יוני 1937 אסר משרד החוץ הברזילאי במפורש על הנפקת ויזות ליהודים. עם זאת יש לציין כי מדיניות דומה של צמצום הגירה וסגירת שערים בפני פליטים רווחה באותה התקופה במדינות רבות בעולם, ביניהן, למשל, ארצות הברית.
ורגאס ניהל מדיניות נייטרלית עם תחילת המלחמה. נטייתו הטבעית של המשטר, על פי אופיו האידאולוגי הייתה לחבור למדינות הציר. עם זאת, מערכת קשרי המסחר של ברזיל הכריעה לבסוף לצד בעלות הברית. לאחר ההתקפה על פרל הארבור, וכניסת ארצות הברית למלחמה, ניתקה ברזיל את יחסיה הדיפלומטיים עם גרמניה, בינואר 1942, ובאוגוסט 1942 הכריזה עליה מלחמה. בשנת 1944 שלחה ברזיל את כוח המשלוח הברזילאי להילחם בחזית האיטלקית לצד בעלות הברית.
קורות חייו

סוסה דנטאס נולד למשפחה מכובדת בריו דה ז'אנירו ב-1876, ולאחר קריירה פוליטית פנה לשירות החוץ הברזילאי. בין 1922 ל-1943 שימש כשגריר ברזיל בצרפת, ולאחר הכיבוש הנאצי בשנת 1940 שימש כשגריר ברזיל בצרפת של וישי.
דנטאס היה נשוי ליהודייה בשם אלייזה מאייר סטרן, אך היא הצליחה לעזוב את צרפת בשנת 1940.
הוא הכיר בסבלם של האנשים שנרדפו על ידי המשטר הנאצי - יהודים, קומוניסטים והומוסקסואלים. הוא קיבל משר החוץ הברזילאי אוסוולדו ארניה אישור כללי להנפקת ויזות לאנשים חסרי נתינות. הוא ניצל אישור זה להנפקת ויזות דיפלומטיות ל-800 אנשים, בהם כ-425 יהודים. אישורים אלו הצילו את חיי המשפחות שקיבלו אותם, והיגרו לברזיל, הרחק מאימי השואה. בין הניצולים במאי התיאטרון זביגנייב זימבינסקי, אשר היה מאנשי התיאטרון הבולטים בברזיל.
הנפקת הוויזות בניגוד למדיניות משרד החוץ התגלתה כאשר אונייה שנשאה אנשים רבים בעלי ויזות שהונפקו על ידו נתקעה במצור ימי בריטי במרוקו, ותוקף הוויזות חלף, והיה עליו לחדשן. דנטאס הועמד לדין משמעתי. הוא זוכה בדין מן הטעם שבעת שהנפיק את הוויזות היה כבר פנסיונר, והוחזר לשרת בצרפת.
עם כיבושה של צרפת של וישי בידי הנאצים, בנובמבר 1942 נעצר דנטאס, שהיה שגריר מדינת אויב, ושהה במעצר בגרמניה במשך 14 חודש, עד שהוחלף במאי 1944 עבור גרמנים ששהו במעצר בברזיל.
בדצמבר 1944 הוחזר דנטאס לשירות החוץ של מדינתו, על ידי ורגאס. בתחילה שירת במשלחת לארגון האומות המאוחדות, כאשר מרכז הארגון היה בלונדון, בינואר ובפברואר 1946, ולאחר מכן במשרות זוטרות בשגרירות בפריז. בשנת 1954 מת בפריז.
פעולותיו של דנטאס נותרו עלומות במשך מספר עשורים, ורק לאחר מחקר שנערך על ידי ההיסטוריון פביו קויפמן ממכון ראול ולנברג נודע על פעולותיו. בשנת 2003 הכריז מוסד יד ושם על דנטאס כחסיד אומות העולם. קויפמן פרסם ספר על פרשת דנטאס, בשם "דון קישוט בחשיכה".
ראו גם

הצלת יהודים במהלך השואה
ירושה (תכנות)

בתכנות מונחה-עצמים, ירושה (באנגלית: Inheritance) הוא מנגנון המבסס אובייקט על אובייקט אחר שמשמש לו כאב טיפוס, כך שהאובייקט הנגזר יורש את המאפיינים והפעולות של אובייקט האב טיפוס. המימוש הנפוץ של הגדרה זו היא בעזרת מחלקות. מחלקה יכולה לקבל בירושה תכונות והתנהגות של מחלקת-האם שלה (נקראת גם "מחלקת-על", "מחלקת-אב" או "מחלקת בסיס"). היחסים בין מחלקות מגדירים היררכיה של מחלקות. מנגנון הירושה מסייע במידול של תחומים בדרך דומה לזאת המוגדרת באופן "טבעי" על ידי העוסקים בהם.
לדוגמה, אם ריבוע הוא סוג-של (או מקרה פרטי של) מצולע, ניתן להגדיר יחס ירושה בין המחלקה מרובע למחלקה מצולע; על פי רוב, אובייקט של המחלקה היורשת (מרובע) יתמוך בכל הפעולות המוגדרות על מצולע כלשהו, ובנוסף יתמוך בפעולות נוספות, המיוחדות למרובע. בדומה, ניתן להגדיר יחס ירושה בין המחלקה ריבוע למחלקה מרובע.
על פי רוב, ירושה גוררת ניתנות-להחלפה: בכל מקום בתוכנה שבו ניתן להשתמש באובייקט השייך למחלקה א', ניתן להשתמש באובייקט השייך למחלקה ב', היורשת ממחלקה א' ישירות או בעקיפין (עם זאת, ירושה פרטית או מוגנת, בשפות המאפשרות זאת, איננה גוררת ניתנות-להחלפה באופן כללי). דרישה זו גוררת הגבלות על יחס הירושה, בעיקר בשפות בעלת מערכת טיפוסים סטטית: למשל, אם המחלקה מצולע כוללת פעולת "הוסף צלע" המשנה את האובייקט הנוכחי, אזי המחלקה מרובע איננה יכולה לרשת ממנה, כיוון שלא ניתן להוסיף צלע למרובע כך שהוא יישאר מרובע.
שימושים

ירושה מאפשרת להשיג מספר מטרות:
שימוש חוזר בקוד. בעזרת ירושה ניתן לכתוב מחלקות בעלות טווח התנהגות נרחב, תוך כתיבת קטעי קוד קטנים יחסית שמרחיבים מחלקה קיימת.
מידול של העולם האמיתי באופן דומה לזה המוגדר על ידי האדם. למשל, ניתן לכתוב הייררכיה של מחלקות המקבילה לטקסונומיה המקובלת בביולוגיה (יען היא סוג של ציפור, האדם הוא סוג של יונק, וכן הלאה).
פולימורפיזם (רב צורתיות) של זמן-ריצה. משתנה מטיפוס (סטטי) מסוים יכול להתנהג בצורות שונות, לפי הטיפוס של האובייקט שהוא מתייחס אליו בזמן ריצה. למשל משתנה מהמחלקה בעל חיים שנדרש לבצע פעולה מסוג "השמע קול" יבצע פעולות שונות לחלוטין במקרה שהאובייקט הוא מהמחלקה כלב או חתול. ניתן לבצע זאת גם ללא ירושה (בעזרת פקודות תנאי), אך ירושה מאפשרת מימוש מודולרי, גמיש וקל להרחבה.
דוגמת קוד

להלן דוגמת קוד פשוטה בשפת C# המגדירה את היחסים בין בעל חיים, חתול וציפור: חתול הוא סוג-של בעל חיים. ציפור היא סוג-של בעל חיים. לכל בעל חיים יש שם, וציפור יכולה בנוסף גם לעוף:
class Animal
{
 string name = "unknown animal";
}

class Cat : Animal
{
 Cat() {
 name = "Kitty Cat";
 }
}

class Bird : Animal
{
 Bird() {
 name = "Larry Bird";
 }
 
 int altitude = 0; 
 void fly() {
 altitude++;
 }
}
ירושה מרובה

ישנן שפות (למשל פייתון או ++C) המאפשרות למחלקה לרשת ממספר מחלקות שונות. ירושה מרובה מאפשרת גמישות, אך טומנת בחובה בעיות של יעילות ושל רב משמעות במקרה של "ירושת יהלום" (נקראת לעיתים "יהלום המוות"): מחלקה א' יורשת ממחלקות ב' וג', ושתיהן יורשות ממחלקה ד'. בשל כך מנגנון זה איננו נתמך בשפות אחרות (כגון ג'אווה או #C), ובמקומו מתאפשרת ירושה בודדת של מחלקות, וירושה מרובה של "ממשקים": מחלקות שאינן כוללות מימוש, אלא רק הצהרה על אוסף הפעולות הנתמך. בירושה מרובה מסוג זה אין בעיה של ירושת יהלום.
פולימורפיזם והמרה

מנגנון הירושה מאפשר למחלקות הבנים לממש פעולות כפי שהן נקראות במחלקות האב, אך באופן שונה לחלוטין מכפי שהן ממומשות במחלקת האב. טכניקה זאת נקראת דריסה (באנגלית: Override). לדוגמה, ניקח "גיבור-על" כללי, ומקרה פרטי שלו - סופרמן. קטע הקוד הבא מגדיר את המחלקות המתאימות בשפת התכנות Java (המילה extends מציינת ירושה):
class SuperHero
{
 void useSpecialPower() {
 System.out.println("I am using my special power now");
 }
}

class Superman extends SuperHero
{
 void useSpecialPower() {
 System.out.println("I can fly and see through metals");
 }
}

public class Main {
 static void usePowers(SuperHero hero) {
 hero.useSpecialPower();
 }

 public static void main() {
 usePowers(new SuperHero());
 usePowers(new Superman());
 }
}
הקריאה האחרונה למתודה usePowers היא חוקית, כיוון שסופרמן הוא סוג-של גיבור על; מתוך הקוד של usePowers תיקרא המתודה המתאימה של סופרמן, ויודפס הטקסט המתאים עבור סופרמן. כל זאת, על אף שבמתודה זאת המשתנה hero מוגדר כמשתנה מטיפוס SuperHero ולא כמשתנה מטיפוס SuperMan.
היכולת לבצע השמה שבה עולים בעץ הירושה (מתייחסים למחלקה היורשת כמחלקה ממנה ירשה תכונות) נקראת Upcast, והיא בטוחה מבחינת מערכת הטיפוסים - דבר זה מובטח על ידי יחס הירושה. קיימת גם המרה הפוכה, כלומר מצב שבו יורדים בעץ הירושה. פעולה זו נקראת התכנות Downcast, והיא באופן כללי איננה "בטוחה" - לא ניתן לוודא נכונות שלה בזמן ההידור, ועל מנת למנוע התנהגות לא מוגדרת יש צורך לבצע בדיקה בזמן ריצה (או על ידי סביבת הריצה, כפי שקורה בשפות כגון #C או ג'אווה, או בדרכים אחרות).
ראו גם

SOLID (עיצוב מונחה עצמים)