stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלן קרנסטון
קריירה פוליטית > סנאטור

ב-1968 הוא נבחר בפעם הראשונה אל הסנאט של ארצות הברית, כאשר הביס את מקס ראפרטי הרפובליקני בבחירות הכלליות. ראפרטי השמרני ניצח את תומאס קושל הליברלי, בבחירות הפנימיות במפלגתו.
הבחירות הכלליות עצמן לוו בהכפשות והשמצות רבות. סופר שמרני, פרנק קאפל, כתב עלון שהעיד על כך שלקרנסטון היו אולי נטיות קומוניסטיות בנעוריו, וכי במהלך כהונתו במשרד למידע על המלחמה הוא עזר לשכנע את פרנקלין דלאנו רוזוולט כי גרמניה הנאצית ביצעה את טבח יער קאטין. רבים מאותן הטענות היו מוחזרו במאמר שפורסם באגודת ג'ון ברץ' ב-1974 בשם "אלן קרנסטון: הצל בסנאט". (כותרת המאמר התייחסה ללמונט קרנסטון, האלטר אגו של הדמות הבדיניות "הצל").
בשנת 1974, קרנסטון ניצח את ה.ל. ריצ'רדסון הרפובליקני, לשעבר חבר שמרני בסנאט של קליפורניה המזוהה עם אגודת ג'ון ברץ'. קרנסטון זכה ב-3,693,160 קולות (60.5%) לעומת ריצ'רדסון שזכה ב-2,210,267 (36.2%).
ב-1980, קרנסטון ניצח את בבחירות לסנאט את פול גאן, עם 4,705,399 קולות (56.5%) לעומת 3,093,426 (37.1%) קולותיו של גאן. מסע הבחירות שלו ב-1980 היה ראוי לציון מאחר שבמהלכו להקת האיגלס הופיעו בפעם האחרונה מזה 14 שנים. במהלך האירוע הודתה אשתו של קרנסטון לנגן הלהקה דון פלדר על ההופעה, ולה השיב פלדר, "תודה ... אני מניח". סולן הלהקה, גלן פריי, הסתייג מתגובתו של פלדר, מה שהוביל למריבות על הבמה ולפירוק של הלהקה מיד לאחר ההופעה.
ה"הניו יורק טיימס" אפיין אותו כאדם "קירח, צנום מראה, לא-כריזמטי מדי". קרנסטון נבחר שוב ב-1986 כאשר ניצח את חבר הקונגרס האמריקני אד זשאו.
קריירה פוליטית > מועמד לנשיאות

קרנסטון היה מצליף המפלגה הדמוקרטית הסנאט מ-1977 עד 1991.
הוא התמודד על מועמדות המפלגה הדמוקרטית לנשיאות ארצות הברית בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1984. הוא היה לראשון שהכריז על מועמדותו ב-1 בפברואר 1983. למרות גילו (69) והופעתו שנראתה מבוגרת עוד יותר (הוא צבע את מעט שערו הלבן שנותר מעט בכתום), הפך קרנסטון במהרה למועמד מוכר. תמיכתו החריפה בפירוק נשק גרעיני זיכתה אותו בתמיכתם של פעילים אנטי-גרעיניים. עם זאת, כניסתו של ג'ורג' מקגוורן לתוך המירוץ בספטמבר 1983 החלישה את התמיכה בקרנסטון. הוא סיים במקום הרביעי באספות הבחירה באיווה בפברואר 1984 ופרש רשמית מהמירוץ כעבור שבוע לאחר שסיים במקום השביעי בפריימריז בניו המפשייר, עם שני אחוזים בלבד מהקולות.
קריירה פוליטית > נזיפה

קרנסטון ננזף על ידי ועדת האתיקה של הסנאט בגין "התנהגות לא נאותה" ב-20 בנובמבר 1991, לאחר שחברת "לינקולן חסכונות" של צ'ארלס קיטינג, תרמה 850 אלף דולר אמריקני לקבוצות רישום הבוחרים הקשורות באופן הדוק לסנאטור. קיטינג רצה שהרגולטורים הפדרליים יפסיקו "לרדוף" את חברות החיסכון וההלוואה שלו. הוועדה אמנם מצאה כי "לא הוצגו בפני הוועדה ראיות לכך שהסנאטור קרנסטון אי פעם הסכים לסייע למר קיטינג בתמורה לתרומה", אך סברה כי התנהגותו של קרנסטון הייתה הגרועה ביותר מבין חמישיית קיטינג, שכללה בין היתר את הסנאטורים ג'ון גלן וג'ון מקיין. קרנסטון החליט שלא לרוץ לכהונה חמישית, בעודו נלחם בסרטן הערמונית.
ערוב ימיו

הוא הקדיש את גמלאותו לפירוק הנשק הגרעיני בעולם, תחילה באמצעות יוזמת חיסול הנשק הגרעיני של מדינת העולם, ולאחר מכן כנשיא המכון לביטחון גלובלי, אשר ייסד בשנת 1999.
הוא התגורר בלוס אלטוס, קליפורניה, מפרישתו עד מותו ב-31 בדצמבר 2000.
הערות שוליים

↑  Alan Cranston Biography
↑  Alan Cranston Memorial Tributes and Addresses
↑  Alan Cranston, Former U.S. Senator, Is Dead at 86, באתר הניו יורק טיימס, 1 בינואר 2001
↑  Out of the limelight, former U.S. Sen. Cranston fights a battle for peace
↑  Alan Cranston
↑  The 10 Messiest Band Breakups
↑  Alan Cranston, באתר הגרדיאן, 2 בינואר 2001
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007349885105171  GND: 11671722X  ISNI: 0000 0003 6974 2419  LCCN: n80009738  NARA: 10582134  SNAC: w6vq38p7  SUDOC: 090197453  US Congress: C000877  VIAF: 79388691   WorldCat (עם VIAF): 79388691
אלקטרוסקופ

כדור הנמשך למקל במערכת האלקטרוסקופ
אלקטרוסקופ הוא מכשיר מדידה הבודק נוכחות מטען חשמלי של גוף ואת גודל המטען (אך לא את סימנו, כלומר אם הוא חיובי או שלילי). בפועל המכשיר מודד את הפוטנציאל החשמלי של הגוף הטעון. את המכשיר המציא הרופא הבריטי ויליאם גילברט בסביבות שנת 1600.
ישנם שני סוגים של אלקטרוסקופים קלאסיים: אלקטרוסקופ כדור ואלקטרוסקופ עלי זהב.
אלקטרוסקופ כדור

את אלקטרוסקופ הכדור המציא ג'ון קנטון בשנת 1754. הוא הורכב מכדור קטן מחומר מבודד קל (במקור מעץ ספוגי, pith) שתלוי על חוט.
הבדיקה נעשית באמצעות קירוב הגוף אותו מודדים לכדור. דגם אופייני הוא מקל מבודד ששופשף במשי הגורם לו להיות טעון חיובית. כאשר הכדור זז עקב המשיכה למקל, מדידת הזווית בין החוט למוט אנכי מאפשרת לחשב את מטען המקל.
עקרון הפעולה, כפי שמבינים אותו כיום, הוא היווצרות של פולריזציה (הפרדה של מטענים שליליים וחיוביים) מיקרוסקופית באטומים שמרכיבים את הכדור המבודד. האלקטרונים הטעונים שלילית מתקרבים למקל הטעון חיובית, ונמשכים אליו בכוח חזק יותר מהכוח שבו נדחים גרעיני האטום החיוביים, כך שהכוח השקול מושך את הכדור אל המקל.
אלקטרוסקופ עלי זהב

את אלקטרוסקופ עלי הזהב המציא הפיזיקאי הבריטי אברהם בנט בשנת 1787. המכשיר רגיש יותר במדידותיו מאלקטרוסקופ הכדור. המכשיר בנוי ממוט מתכת (לרוב נחושת) ושתי רצועות מקבילות של עלי זהב. לחלק העליון של מוט המתכת מחובר כדור או דיסקית מחומר מוליך. כמו כן, על מנת להגן על עלי הזהב מפני משבי רוח שעלולים להזיז אותם, המערכת מוכנסת לכלי זכוכית. הבדיקה נעשית על ידי קירוב דגם לקצה העליון. אם הדגם טעון עלי הזהב נדחים זה מזה, ועל פי הזווית הנוצרת ביניהם ניתן לחשב את מטען המקל (אך לא את סימנו).
עקרון הפעולה: כאשר מקרבים את המקל הטעון אל החומר המוליך בקצה העליון של הכלי, אלקטרונים נעים בין עלי הזהב והחומר המוליך בהתאמה כך שנוצר קיטוב מאקרוסקופי ביניהם. עלי הזהב זהים, כך שהמטען והמתח המושרה בהם זהה, ולכן הם דוחים זה את זה. ככל שהמטען עליהם בערכו המוחלט גדול יותר כך הכוח החשמלי גדול יותר והוא מרחיק ביניהם ויוצר זווית גדולה יותר.
דגמים אחרים

לעיתים משתמשים במערכת הניסויית בשני כדורים כאשר תולים אותם מהמתקן העומד במצב של V הפוך, כאשר כדור אחד טוענים במטען כלשהו, מקרבים את הכדור הראשון לכדור השני עד למגע על מנת שיעביר מטען עד למצב של שוויון פוטנציאלים שכתוצאה מכך הופכים להיות בעלי מטענים שווים. במצב כזה שני הכדורים בעלי מטען שווה וקוטביות שווה ולכן ניתן למדוד באופן גס את כמות המטען של הכדורים על פי המרחק ביניהם שנוצר בעקבות כוח הדחייה החשמלי.
הערות שוליים

↑  Gilbert, William; P. Fleury Mottelay (1893).
| חשמל |
| --- | --- | --- |
| מושגי יסוד | מטען • שדה חשמלי • אנרגיה פוטנציאלית חשמלית • פוטנציאל • מתח • כא"מ • זרם • התנגדות ומוליכות • עכבה • הספק •  השראות • זרם ישר • זרם חילופין • מעגל חשמלי • תהודה • עכבה אופיינית |  |
| רכיבים בסיסים | מקור מתח • מקור זרם • נגד • קבל • משרן • ממריסטור • שנאי • מפסק • מבדד |  |
| מכשירי מדידה | מד מתח • מד זרם • מד התנגדות • אלקטרוסקופ • גלוונומטר • מד קיבול • מד השראות • רב מודד • אוסצילוסקופ • מחולל אותות |  |
| אלקטרוניקה | מוליך למחצה • דיודה • טרנזיסטור • מיתוג • שפופרת ריק • טריודה • דיודה פולטת אור (לד) • מגבר שרת • מסנן תדרים • מעגל משולב • מעגל מודפס • VLSI  • מיקרואלקטרוניקה |  |
| זרם חזק | גנרטור חשמלי • מנוע חשמלי • תחנת כוח • מתקן חשמל דירתי • מערכת חלוקה • רשת חשמל • מערכת תלת-פאזית |  |
| בטיחות בחשמל | התחשמלות • לוח חשמל • קצר חשמלי • נתיך • הארקה • ממסר פחת • מפסק אוטומטי • צבע חוטי החשמל |  |
| חוקים פיזיקליים | חוק קולון • חוק גאוס • חוק אוהם • חוקי קירכהוף • חוק שימור המטען החשמלי • חוק פאראדיי |  |
אלקטרוסקופ עלי זהב הנמצא במחלקה לפיזיקה באוניברסיטת רומא "לה סאפיינצה".
איור של אלקטרוסקופ המדגים השראה אלקטרוסטטית
אלכסנדר איינסלן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  25 באוקטובר 1931 אסטוניה טאלין, אסטוניה
 פטירה:  16 במרץ 2017 (בגיל 85) אסטוניה טאלין, אסטוניה
 מקום קבורה:  בית הקברות הלאומי ארלינגטון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השתייכות:  הצבא האמריקני צבא ארצות הברית  כוחות ההגנה של אסטוניה
 תקופת הפעילות:  1950 1993 – 1985 1995 (כ־35 שנים)
 דרגה:   קולונל ארצות הברית)  קינדרל (אסטוניה)
 תפקידים בשירות
 מפקד כוחות ההגנה של אסטוניה
 פעולות ומבצעים
 מלחמת קוריאה מלחמת וייטנאם
 עיטורים
 כוכב הארד 
 
אלכסנדר איינסלן (באסטונית: Aleksander Einseln;‏ 25 באוקטובר 1931 – 16 במרץ 2017) היה איש צבא אסטוני. שרת בצבא ארצות הברית והגיע לדרגת קולונל. לאחר פירוק ברית המועצות, והקמתה מחדש של אסטוניה, הפך למפקד כוחות ההגנה של אסטוניה.
ביוגרפיה

איינסלן נולד בטאלין ב-25 באוקטובר 1931. בעקבות כיבוש אסטוניה בידי הצבא האדום ב-1944, נמלטו הוא ואמו לגרמניה. ב-1949 הם היגרו לארצות הברית. ב-1950 הוא התגייס לצבא ארצות הברית ושרת כצנחן במהלך מלחמת קוריאה. ב-1955 הוא הועלה לדרגת לוטננט, וב-1964 הוא סיים קורס קצינים. הוא שירת בכוחות מיוחדים בווייטנאם בין השנים 1965–1966. ב-1968 הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון, ובשנה שלאחר מכן במכללת הסגל של הצבא. בין 1971–1972 הוא חזר לשרת בווייטנאם. כמו כן הוא שרת תקופה בפיקוד האינדו-פסיפי של ארצות הברית. ב-1985 הוא פרש מהצבא האמריקאי בדרגת קולונל.
ב-1991 התפרקה ברית המועצות, ואסטוניה זכתה בעצמאות מחדש. ב-1993 הוקמו מחדש כוחות ההגנה של אסטוניה, ונשיא אסטוניה לנארט מרי ביקש מאיינסלן לחזור לאסטוניה ולפקד על כוחות ההגנה שלה. איינסלן נטה להיענות לבקשה, אולם שלטונות צבא ארצות הברית איימו להפסיק את הפנסיה שלו ואף לשלול את אזרחותו האמריקנית. עם זאת, לאחר שכמה סנאטורים הביעו תמיכה במהלך הוא קיבל אישור רשמי לצאת לאסטוניה.
איינסלן מונה למפקד כוחות ההגנה של אסטוניה. בינואר 1995, לאחר תחילת מלחמת צ'צ'ניה הראשונה, הוציא איינסלן צו הקובע כי בכל מקרה של חציית כוחות זרים את הגבול האסטוני, על כוחות ההגנה האסטוניים ליזום הגנה אקטיבית ולא להפסיק להילחם ללא צו מפורש מהנשיא. ב-2014, בעקבות תחילת הסכסוך האוקראיני-רוסי, הוציא המפקד ריהו טראס הודעה על פיה הצו של איינסלן עדיין בתוקף.
ב-4 בדצמבר 1995 הוא פרש מתפקידו בעקבות חילוקי דעות עם שר ההגנה. הוא המשיך להתגורר בטאלין עד פטירתו ב-16 במרץ 2017. האפר שלו נקבר ב-2 באפריל 2018 בבית הקברות הלאומי ארלינגטון לצד בוגרים אחרים מקוריאה ווייטנאם.
אליס סלומון

| --- | --- |

דיוקן של אליס סלומון שהופק על ידי סוכנות הידיעות הגרמנית Transocean, כנראה במחצית הראשונה של שנות העשרים
 לידה:  19 באפריל 1872 ברלין, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  30 באוגוסט 1948 (בגיל 76) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  גרמניה, ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין 
 מעסיק:  Alice Salomon University, Girls and Women Groups for Social Work 
 השקפה דתית:  לותרניזם 
 חתימה:   
 
לוח הנצחה על הבית ברחוב ברברוסה 65 בשכונת שנברג בברלין
אליס סלומון (Alice Salomon; ‏ 19 באפריל 1872, ברלין, גרמניה – 30 באוגוסט 1948, ניו יורק, ארצות הברית) הייתה חלוצה גרמנייה 
בתחום העבודה סוציאלית כמקצוע אקדמי. בשל תפקידה המרכזי זכתה לבול הנצחה לזכרה, פרס, בתי ספר ואוניברסיטה על שמה, אותה גם הקימה, ופארק וכיכר בברלין הנושאים את שמה גם כן.
ביוגרפיה

סלומון הייתה השלישית מתוך שמונה ילדים, בתם השנייה של אלברט ואנה סלומון. כמו נערות רבות ממשפחות יהודיות אמידות בתקופה זו, לא אפשרו לה השכלה גבוהה, על אף שאיפתה להיות מורה. בעיה שהסתיימה בשנת 1893 כשהייתה בת 21, אליה התייחסה באוטוביוגרפיה שלה כאל התקופה בה חייה החלו.
בשנת 1900 היא הצטרפה לאגודת הנשים הגרמניות (Bund Deutscher Frauenvereine) ועם הזמן נבחרה לסגנית יו"ר, תפקיד בו כיהנה עד לשנת 1920. הארגון תמך בנזקקים, ובאמהות חד הוריות ומניעת הזנחת ילדיהם.
מ-1902-1906 היא למדה כלכלה באוניברסיטת פרידריך ווילהלמס בברלין. למרות שהייתה חסרה לה ההסמכה הרלוונטית, פרסומיה הספיקו כתנאי קבלה לאוניברסיטה. היא קיבלה את הדוקטורט בשנת 1908 עם עבודתה "Die Ursachen der ungleichen Entlohnung von Männer- und Frauenarbeit" (הסיבות לפערי השכר בין גברים לנשים). באותה השנה הקימה את "Soziale Frauenschule" בית ספר חברתי לנשים בברלין בשם "בית הספר של אליס סלומון" ועם הזמן שונה שמו ל"מכללת אליס סלומון לעבודה סוציאלית ומדעי החברה של ברלין" (Alice-Salomon-Fachhochschule für Sozialarbeit und Sozialpädagogik Berlin).
בשנת 1909 סלומון הפכה למזכירת הפדרציה הבינלאומית לנשים (Internationalen Frauenbund). ובשנת 1914 המירה את דתה מיהדות לנצרות לותרנית. בשנת 1917 הפכה ליו"ר ועידת בתי ספר חברתיים לנשים, שהיא עצמה יסדה. ובשנת 1919 16 בתי ספר נוהלו בהתאם לוועידה.
בשנת 1920 סלומון התפטרה מאגודת הנשים הגרמניות בשלל חשש מהתעמולה האנטישמית. חמש שנים מאוחר יותר היא ייסדה את "האקדמיה הגרמנית לעבודות בחברה ובחינוך לנשים" (Deutsche Akademie für soziale und pädagogische Frauenarbeit). עם נואמי האקדמיה נמנו אלברט איינשטיין, קרל גוסטב יונג והלן וובר. בשלהי שנות ה-20 וראשית שנות ה-30 הארגון פרסם שלוש עשרה מונוגרפיות על התנאים החברתיים והכלכליים העומדים בפני העניים בגרמניה.
לכבוד יום הולדתה ה-60 של סלומון, היא קיבלה תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת ברלין ומדליית כסף ממלכתית מהמשרד המדיני הפרוסי.
בשנת 1933, עם עליית המפלגה הנאצית לשלטון, נלקחו ממנה משרדיה, ושש שנים מאוחר יותר, כשהייתה בת 65 היא עברה חקירה על ידי הגסטפו. הנאצים התנגדו למוצאה היהודי של סלומון, לרעיונותיה ההומניסטים הנוצרים, ולפציפיזם והמוניטין הבינלאומי לו זכתה. כתוצאה מכך סלומון גורשה מגרמניה, שם פעלה, בין היתר, לרווחתם של המהגרים היהודים.
לאחר גירושה סלומון נסעה לניו יורק, שם קיבלה הודעה כי אזרחותה הגרמנית ותוארי הדוקטור שלה נלקחו ממנה. בשנת 1944 הפכה לאזרחית אמריקאית וכעבור שנה הפכה לנשיאה של כבוד בפדרציה הבינלאומית לנשים ובאיגוד הבינלאומי של בתי הספר לעבודה סוציאלית.
מכללת אליס סלומון בהנובר שבגרמניה מקיימת מדי שנה, החל מסוף שנות ה-80, חילופי משלחות תלמידים בין תלמידיה לתלמידי מכללת אוהלו בקצרין במטרה להפגיש נוער גרמני עם נוער ישראלי יהודי ולפתח דו-שיח בנושא השואה.
כתביה

Handbuch der Frauenbewegung,, 1901
Soziale Frauenpflichten, 1902
Die Ursachen der ungleichen Entlohnung von Männer- und Frauenarbeit, Leipzig 1906 ( הפקולטה לאמנויות, פרידריך ווילהלמס, אוניברסיטת ברלין, 14 יולי 1906)
Soziale Frauenbildung, Berlin 1908
Mutterschutz und Mutterschaftsversicherung, 1908
Einführung in die Wirtschaftslehre, 1909 (6. Aufl. 1923)
Was wir uns und anderen schuldig sind. Ansprachen und Aufsätze für junge Mädchen, Leipzig/Berlin 1912
Zwanzig Jahre soziale Hilfsarbeit, Karlsruhe 1913
Geschichte der sozialen Frauenarbeit, 1913
Darstellung der Arbeiterinnenbewegung in Deutschland, 1913
Einführung in die Volkswirtschaftslehre, 1919
Leitfaden der Wohlfahrtspflege, Leipzig 1921
Die deutsche Volksgemeinschaft, 1922
Ausbildung zum sozialen Beruf, 1924
Kultur im Werden. Amerikanische Reiseeindrücke, 1924
Soziale Diagnose, Berlin 1926
Soziale Therapie, 1926 (יחד עם סידי ורונסקי Siddy Wronsky)
Die Ausbildung zum sozialen Beruf, Berlin 1927
Jugend- und Arbeitserinnerungen, in: Kern, E. (Hrsg.): Führende Frauen Europas, München 1928, S. 3-34
Forschungen über Bestand und Erschütterung des Familienlebens in der Gegenwart, 1930-1932 (עשר כרכים)
Soziale Führer. Ihr Leben, ihre Lehren, ihre Werke, Leipzig 1932
Heroische Frauen, Zürich 1936
Education for social work, 1937
Charakter ist Schicksal, Lebenserinnerungen, herausgegeben von Rüdiger Baron und Rolf Landwehr, Beltz Verlag, Weinheim und Basel, 1983 ISBN 3-407-85036-0
אלינור פארקר

| --- | --- |

 לידה:  26 ביוני 1922 סידרוויל, ארצות הברית 
 פטירה:  9 בדצמבר 2013 (בגיל 91) פאלם ספרינגס, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  פארק הזכרון פורסט לוון 
 שם לידה:  Eleanor Jean Parker 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1942–1991 (כ־49 שנים) 
 מקום לימודים:  Shaw High School 
 פרסים והוקרה:  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 פרופיל ב-IMDb
 
אלינור ג'ין פארקר (באנגלית:  Eleanor Jean Parker ;‏ 26 ביוני 1922 - 9 בדצמבר 2013) הייתה שחקנית קולנוע אמריקאית שהתגיירה, מועמדת ל-3 פרסי אוסקר בשנות ה-50 על הופעותיה בסרטים "סיפור בלשי", "כבולה" ו"מלודיה קטועה". בנוסף, הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב על תפקידה בסדרה "העולם של ברייקן" ולפרס אמי על הופעת אורח בסדרה "השעה ה-11". פארקר זכורה לקהל גם בזכות תפקידיה בקלאסיקות "האיש בעל זרוע הזהב" ו"צלילי המוסיקה".
ביוגרפיה

פארקר נולדה וגדלה בקליבלנד, אוהיו. לאחר שסיימה את לימודי התיכון שלה היא חתמה על חוזה העסקה עם חברת "האחים וורנר". החלה את דרכה בהוליווד בשנות ה-40 בסרטים "המשימה למוסקבה" של מייקל קורטיז, "גאוות המארינס" לצידו של ג'ון גארפילד, "הקול של הצב" לצידו של רונלד רייגן, "בין שני עולמות" ו"לעולם אל תברח ממני".
בשנת 1950 הועמדה פארקר לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר על הופעתה בתפקיד האלמנה הצעירה מרי אלן הנשלחת לכלא בדרמת הפשע של ג'ון קרומוול "כבולה". על התפקיד היא זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר של פסטיבל ונציה. בשנה שלאחר מכן עבדה פארקר עם במאי העל הקלאסי ויליאם ויילר בדרמת המשטרה שלו "סיפור בלשי", בסרט היא הופיעה בתפקיד מרי אשתו של הבלש ג'ים מקלוד (קירק דאגלס) והועמדה לפרס אוסקר נוסף לתפקיד הראשי הטוב ביותר.ב-1952 שיחקה פארקר בסרט ההרפתקאות "סקרמוש" בתפקיד לינור ובדרמת המלחמה "מעל ומעבר" בתפקיד לוסי אשתו של קולונל חיל האוויר האמריקאי פול טיבטס (רוברט טיילור).
בשנת 1955 הועמדה פארקר בפעם השלישית לפרס האוסקר על תפקידה בדרמה "המנגינה שלא נגמרה" בתור כוכבת האופרה האוסטרלית מריג'ורי לורנס, באותה שנה הוסיפה לרזומה גם הופעה עבור אוטו פרמינגר בסרטו "האיש בעל זרוע הזהב" בתפקיד זוש אשתו של פרנקי מאג'קינק (פרנק סינטרה) המרותקת לכיסא גלגלים. בהמשך שנות ה-50 שיחקה פארקר גם תחת בימויו של ראול וולש במערבון "המלך וארבע המלכות" לצידו של קלארק גייבל ותחת בימויו של פרנק קפרה בקומדיה "חור בראש" בתפקיד גברת רוג'רס.
בשנות ה-60 הופיעה פארקר בקלאסיקה המוזיקלית של רוברט ווייז "צלילי המוזיקה" בתפקיד הברונית אלזה שריידר וכמו כן גם בדרמה של וינסנט מינלי "הביתה מהגבעה" לצידו של רוברט מיצ'ם.
מחוץ לעולם הקולנוע שיחקה פארקר גם בסדרות טלוויזיה, היא הועמדה לפרס אמי בשנת 1962 על הופעת אורח בסדרה "השעה ה-11" ולפרס גלובוס הזהב בשנת 1969 על הופעתה בסדרה "העולם של ברייקן".
פארקר התחתנה ארבע פעמים. בעלה הראשון היה פרד לואיס לו נישאה (למשך שנה אחת) ב-1943. בשנת 1946 התחתנה עם המפיק ברט פיירדולב וילדה לו שלושה ילדים. הם התגרשו בשנת 1953. בעלה השלישי היה הצייר פול קלמנס. הנישואים הללו נמשכו 11 שנים ולזוג נולד בן אחד (השחקן פול קלמנס). נישואיה הרביעיים היו לריימונד הירש לו היא הייתה נשואה עד למותו ב-2001.
פארקר הלכה לעולמה ב-9 בדצמבר 2013 בעיר מגוריה פאלם ספרינגס, קליפורניה מסיבוכים של דלקת ריאות בגיל 91. על פי בקשתה האחרונה גופתה נשרפה ואפרה פוזר על פני האוקיינוס השקט.
על שמה של פארקר ישנו כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
פארקר שגדלה וחונכה כנוצרייה פרוטסטנטית התגיירה ולכל אורך שנותיה ככוכבת קולנוע הגדירה עצמה כיהודייה.
פילמוגרפיה

המשימה למוסקבה (1943)
בין שני עולמות (1944)
פשע לאורך הלילה (1944)
גאוות המארינס (1945)
לעולם אל תגיד להתראות (1946)
לעולם אל תברח ממני (1947)
הקול של הצב (1947)
האישה בלבן (1948)
כבולה (1950)
3 סודות (1950)
מיליונר בשביל כריסטי (1951)
ולנטינו (1951)
סיפור בלשי (1951)
סקרמוש (1952)
מעל ומעבר (1952)
הבריחה מפורט בראבו (1953)
עמק המלכים (1954)
הג'ונגל העירום (1954)
נהרות רבים לחצות (1955)
המנגינה שלא נגמרה (1955)
האיש בעל זרוע הזהב (1955)
המלך וארבע המלכות (1956)
ליזי (1957)
החטא השביעי (1957)
חור בראש (1959)
הביתה מהגבעה (1960)
חזרתו של פייטון פלייס (1961)
כפטור פאניקה (1964)
צלילי המוזיקה (1966)
האוסקר (1966)
חלום אמריקאי (1966)
הנמר והחתלתולה (1967)
עין החתול (1969)
אולי אבוא הביתה באביב (1971).
טלוויזיה

העולם של ברייקן (1965–1969)
אלינור פרג'ן

| --- | --- |

 לידה:  13 בפברואר 1881 לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  5 ביוני 1965 (בגיל 84) המפסטד, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מקום קבורה:  St John-at-Hampstead 
 שם עט:  Tomfool 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 יצירות בולטות:  Morning has Broken 
 תקופת הפעילות:  מ-1899 
 פרסים והוקרה:  פרס אנדרסן (1956)  מדליית קרנגי (1955)  מדליית רג'ינה (1959) 
 
אלינור פרג'ן (אנגלית: Eleanor Farjeon‏; 13 בפברואר 1881 - 5 ביוני 1965) הייתה סופרת אנגלית. ידועה בעיקר בשל ספרי הילדים שלה, ופרסמה גם שירה, ספרי ביוגרפיה, היסטוריה וסאטירה, וכן פורסמו חלק מחליפות המכתבים שלה. היא זכתה בפרסים ספרותיים רבים, ופרס אלינור פרג'ן לספרות ילדים מוענק מדי שנה לזכרה. ספרה אוירו על ידי מאיירים כאדוארד ארדיזון וארנסט שפארד.
קורות חיים

פרג'ן הייתה בתם של זוג סופרים, בנג'מין ומגי פרג'ן וגם שני אחיה הצעירים, ג'וזף והרברט פרג'ן, היו סופרים. בכור הילדים במשפחה, הארי פרג'ן, היה מלחין.
היא כונתה בחוג המשפחה "נלי", ילדה קטנה וביישנית, שסבלה מבריאות לקויה וראייה לקויה במשך כל ילדותה. התחנכה בבית, ובילתה את רוב זמנה בעליית הגג, מוקפת ספרים. אביה עודד אותה לכתוב מגיל חמש. משפחתה וילדותה מתוארים בספרה האוטוביוגרפי "חדר ילדים בשנות ה-90" (1935).
למרות שרוב חייה שהתה בקרב החוגים הספרותיים והתרבותיים של לונדון, חלק גדול מההשראה של פרג'ן בא מן החופשות המשפחתיות של ילדותה. חופשה בצרפת בשנת 1907 עוררה בה את ההשראה לסיפור על טרובדור, שעובד מאוחר יותר לאחד הספרים המפורסמים שלה, "מרטין פיפין במטע התפוחים". במהלך מלחמת העולם הראשונה, עברה המשפחה לסאסקס, שם היו הנוף, הכפרים והמסורות המקומיות למקור השפעה עמוק על כתיבתה המאוחרת, ובסאסקס גם מוקמו סיפורי מרטין פיפין שלה.
בגיל 18, כתבה פרג'ן את הליברית לאופרטה בשם "פלורטה", שהלחין אחיה הארי, מלחין ומורה למוזיקה. היא שיתפה פעולה גם עם אחיה הצעיר, הרברט, חוקר שייקספיר ומבקר תיאטרון. בין ההפקות שלהם: "מלכים ומלכות" (1932), "שתי כלות" (1938), "פיל בארקדיה" (1939), וכן "סנדל הזכוכית" (1944). שיר בשם "Morning has Broken", שכתבה בשנת 1931 ללחן גאלי עתיק, זכה לימים לביצוע מוכר של הזמר קט סטיבנס.
היו לה מגוון רחב של חברים בעלי כישרון ספרותי רב, כולל ד"ה לורנס, וולטר דה לה מר ורוברט פרוסט. במשך כמה שנים הייתה בידידות קרובה עם המשורר אדוארד תומאס ואשתו. לאחר מותו של תומאס באפריל 1917 במהלך קרב אראס, נותרה קרובה לאשתו הלן. היא פרסמה לאחר מכן את חליפת המכתבים ביניהם, ותיארה את מערכת היחסים שלהם בספר "אדוארד תומאס: ארבע השנים האחרונות" (1958).
לאחר מלחמת העולם הראשונה התפרנסה פרג'ן כמשוררת, עיתונאית, ושדרנית. פעמים רבות כתבה תחת שמות עט כמו Tomfool, במגזין פאנץ' ובמספר כתבי עת אחרים.
פרג'ן לא נישאה מעולם, אבל הייתה בידידות במשך שלושים שנה עם ג'ורג' ארל, מורה לאנגלית. לאחר מותו בשנת 1949, הייתה בידידות ארוכה עם השחקן דניס בלייקלוק, שכתב עליה בספר "אלינור, דיוקן של פרג'ן" (1966).
במהלך שנות ה-50 זכתה בשלושה פרסים ספרותיים מרכזיים: מדליית קרנגי על "החדר בעליית הגג", פרס אנדרסן, ומדליית רגינה. לזכרה של פרג'ן מוענק מדי שנה "פרס אלינור פרג'ן", על תרומה לספרות הילדים הבריטית.
ספריה שתורגמו לעברית

חרמשנית הכסף; תרגמה: מאיה אגמון; ערך והתקין: חיים אברביה; תרגום השירים: אוריאל אופק; צִיֵּר: ארנסט ה' שפארד, תל אביב: מחברות לספרות ('מרגנית: ספרי מופת לילדים ולנוער'), תשי"ט 1958. (The Silver Curlew)
סנדל הזכוכית, תרגום: דליה רביקוביץ; איורים: אדוארד ארדיזון, מחברות לספרות תשי"ט.
ג'ים מקרן הרחוב, תרגום: עדנה אבן-חן; איורים: אדוארד ארדיזון, מחברות לספרות תש"ך.
הנסיכה מגן עדן ועוד סיפורים, תרגום: דליה רביקוביץ; איורים: אדוארד ארדיזון, מחברות לספרות תשכ"א.
החדר בעליית הגג, תרגום: דליה רביקוביץ; איורים: אדוארד ארדיזון, מחברות לספרות תשכ"א.
ארץ יערות המערב, תרגום: דליה רביקוביץ; איורים: אדוארד ארדיזון, מחברות לספרות תשכ"ד. (יצא לאור במהדורה שנייה עם איורים של הלה מעוז, תשנ"ד)
החמור מקונמרה, תרגום: דליה רביקוביץ; איורים: אדוארד ארדיזון, מחברות לספרות תשכ"ד.
הכלבלב הצחור, תרגום: דליה רביקוביץ; איורים: אדוארד ארדיזון, מחברות לספרות תשכ"ה.
ביבליוגרפיה חלקית

Pan-Worship and Other Poems (1908)
The Soul of Kol Nikon (1914)
Arthur Rackham: The Wizard at Home (1914) (non-fiction)
Gypsy and Ginger (1920)
Martin Pippin in the Apple Orchard (1921)
Faithful Jenny Dove and Other Tales (1925)
Mighty Men: Achilles to Julius Caesar, Beowulf to Harold (1925)
Nuts and May (1925)
Faithful Jenny Dove and Other Tales (1925)
Kaleidoscope (1928)
The Tale of Tom Tiddler (1929)
Tales from Chaucer: The Canterbury Tales Done in Prose (1930)
The Old Nurse's Stocking Basket (1931)
The Fair of St. James: A Fantasia (1932)
Perkin the Pedlar (1932)
Jim at the Corner and Other Stories (1934)
A Nursery in the Nineties (1935) (autobiography)
Humming Bird: A Novel (1936)
Ten Saints (1936)
Martin Pippin in the Daisy Field (1937)
The Wonders of Herodotus (1937)
One Foot in Fairyland: Sixteen Tales (1938)
Kings and Queens (1940) (poetry, written with her brother Herbert Farjeon)
The New Book of Days (1941)
Brave Old Woman (1941)
The Glass Slipper (1944) (play)
Ariadne and the Bull (1945)
The Silver Curlew (1949) (play)
The Little Bookroom (1955)
The Glass Slipper (1955) (novelization)
Edward Thomas: The Last Four Years (1958) (non-fiction)
אלן (1989)

אלן דאגלס בורחס דה קרבאליו (בפורטוגזית: Alan Douglas Borges de Carvalho; נולד ב-10 ביולי 1989) הוא כדורגלן ברזילאי בעל אזרחות סינית המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת מזרח החוף צ'ינגדאו הסינית.
קריירת מועדונים > ראשית הקריירה

אלן התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הכדורגל לונדירנה ובגיל 16 הצטרף לקבוצה הבוגרת. בשנת 2008 חתם בפלומיננסה במדיה שיחק שנתיים.
קריירת מועדונים > רד בול זלצבורג

ב-11 באוגוסט 2010 חתם ברד בול זלצבורג מליגת העל האוסטרית כמחליפו של מארק יאנקו שחתם בטוונטה. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון במשחק במסגרת מוקדמות ליגת האלופות נגד הפועל תל אביב בו הפסידה קבוצתו 2–3. ב-16 באפריל 2011 אלן כבש שלושער במשחק הליגה נגד שטורם גראץ. בעונת 2011/2012 כבש שלוער נוסף במשחק נגד ליפאייה.
ב-28 באוגוסט 2011 קרע את הרצועה הצולבת ונעדר ממגרשי הכדורגל עד ל-20 בנובמבר 2012. בעונת 2013/2014 סיים כסגן מלך שערי הליגה אחרי חברול קבוצה ג'ונתן סוריאנו וזכה עם זלצבורג בדאבל. ב-23 באוקטובר 2014 כבש שלושער.
גם העונה שלאחר מכן התחילה טוב עבור אלן, כשהבקיע בקביעות עבור הקבוצה שלו. ב-23 באוקטובר 2014, אלן כבש שלושער כשזלצבורג ניצחה 4–2 את דינמו זאגרב בשלב הבתים של הליגה האירופית של אופ"א. הוא הוסיף עוד שניים ב-27 בנובמבר בניצחון 3–1 בסלטיק פארק, מה שהבטיח שזלצבורג הפכה למועדון האוסטרי הראשון אי פעם שמנצח בסקוטלנד, כשנגח בדקות ה-8 וה-13. במשחק הליגה הלפני אחרון שלו במועדון שלו, הוא כבש שלושער, וכבש בדקות 52, 58 ו-60 מול FK אוסטריה וינה. למרות שעזב באמצע העונה, עם שמונה שערים הוא היה מלך השערים המשותף בליגה האירופית של העונה, לצד רומלו לוקאקו של אברטון. זו הייתה הפעם השנייה ברציפות ששחקן רד בול זכה לכבוד הזה, אחרי שותפו לתקיפה סוריאנו.