stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אברהם צרפתי

| --- | --- |

 לידה:  16 בינואר 1926 קזבלנקה, מדינת החסות הצרפתית במרוקו 
 פטירה:  18 בנובמבר 2010 (בגיל 84) מרקש, מרוקו 
 מדינה:  מרוקו 
 השכלה:  בית הספר הלאומי הגבוה למכרות  אוניברסיטת מסצ'וסטס אמהרסט 
 השקפה דתית:  יהדות 
 בן או בת זוג:  Christine Daure-Serfaty 
 פרסים והוקרה:  פרס ברברה גולדסמית לחופש הכתיבה של PEN (1991) 
 
אברהם צרפתי (בערבית: أبراهام السرفاتي; בצרפתית: Abraham Serfaty;‏ 1926 – 18 בנובמבר 2010), יהודי-מרוקאי, היה פוליטיקאי, חבר במפלגה הקומוניסטית (קדימה) ואופוזיציונר לחסן השני. בשל מלחמתו נגד הקולוניאליזם ובעד הדמוקרטיה במרוקו היה נתון במאסר במשך 17 שנה, והוגלה ל-8 שנים ממרוקו.
קורות חיים

צרפתי נולד בקזבלנקה שבמרוקו ב-1926 למשפחה יהודית-מרוקאית שמוצאה בטנג'יר. בשנת 1949 הוסמך כמהנדס מכרות בגרנד אקול בפריז. את דרכו הפוליטית החל ב-1944 כשהצטרף למפלגה הקומוניסטית המרוקאית, ועם הגיעו לצרפת שנה לאחר מכן הצטרף למפלגה הקומוניסטית של צרפת. עם שובו למרוקו, נעצר ונכלא על ידי הרשויות הצרפתיות בעקבות מאבקו האנטי-קולוניאליסטי. ב-1950 הקים מפלגה בשם "קול הדמוקרטיה". בשנים 1957 עד 1960 עבד בשביל משרד הכלכלה ותמך במדיניות של עצמאות כלכלית. בשנים 1960 עד 1968 הוא עמד בראש משרד ממשלתי לזרחה, אך התפטר מתוך הזדהות עם פועלים שובתים.
בשנת 1970 הוא עזב את המפלגה הקומוניסטית והקים עם חבריו את מפלגת "אלא אלאימאם" (קדימה). בשנת 1972 הוא נעצר ועונה בפעם הראשונה, אך שוחרר לאחר לחץ ציבורי רחב. עם חברו עבד אללטיף זרואל הוא ירד למחתרת. שם הוא פגש במי שתהיה לאשתו, כריסטין דור, שעזרה לשניהם. באוגוסט 1974 מצאו אותם, ושוב עברו עינויים. זרואל נפטר כתוצאה מכך.
באוקטובר 1974 נשפט צרפתי ונדון למאסר עולם בעוון "קשירת קשר על מנת לפגוע בביטחון המדינה". צרפתי ריצה את עונשו בכלא באל-קניטרה. לאחר קמפיין ארוך של לחץ בינלאומי, שוחרר מהכלא בספטמבר 1991, לאחר 17 שנה. מיד לאחר השחרור נשללה ממנו אזרחותו המרוקאית והוא יצא לגלות בצרפת יחד עם אשתו, שם הרצה באוניברסיטאות פריז על "זהות הדמוקרטיה במדינות ערב".
צרפתי היה אנטי-ציוני, לא התעניין באזרחות ישראלית, התנגד לחוק השבות ותמך בהקמת מדינה פלסטינית.
בספטמבר 2000, 8 שנים אחרי שיצא צרפתי לגלות, יצא צו מלכותי מיוחד אשר התיר לו לחזור למרוקו ולקבל בחזרה את דרכונו ואת כל זכויותיו. הוצאת הצו התאפשרה בזכות לחץ מתמשך של ארגוני זכויות אדם, ושינויים פוליטיים שאירעו במרוקו (מות המלך חסן השני והעלייה לשלטון של בנו, המלך מוחמד השישי).
בחודש נובמבר 2010 מת צרפתי בעיר מרקש שבמרוקו.
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אוליאנובסק

נמל התעופה הבינלאומי של אוליאנובסק
אוליאנובסק (ברוסית: Улья́новск; עד 1924 נקראה סימבירסק, Симби́рск) היא עיר היושבת על נהר הוולגה ברוסיה, 893 ק"מ מזרחה ממוסקבה. משמשת כמרכז האדמיניסטרטיבי (אנ') של מחוז אוליאנובסק. אוכלוסייתה מונה 624,518 תושבים (נכון ל-2017).
היסטוריה

העיר הייתה במקור מבצר בשם "סינבירסק", שנבנה בשנת 1648 על גבעה ממערב לנהר הוולגה, שתוכנן להגן על הצד המזרחי של רוסיה מפני הנוגאים.
למייסד העיר נחשב בוגדן חיטרובו, אציל ממקורבי הצאר אלכסיי מיכאילוביץ'. עשרים שנים אחרי הקמתו, ב-1668 הצליח המבצר לעמוד במצור שארך כחודש בידי עשרים אלף קוזקים בראשותו של סטפן ראזין. מנהיג מורד אחר, ימליאן פוגצ'וב נכלא בסימבירסק לפני הוצאתו להורג. באותה תקופה היה לעיר "קרמלין" משלו, עשוי עץ, שעלה באש במאה ה-18.
ב-1780 שונה שם העיר ל"סימבירסק" והיא הייתה לבירת מחוז.
לאחר שגבולותיה המזרחיים של רוסיה התרחבו לתוך סיביר, המבצר איבד את חשיבותו האסטרטגית, והחל להפוך לעיירה. ב-1796 קיבלה סימבירסק מעמד עיר. אוכלוסיית העיר הגיעה ל-26,000 ב-1856; 43,000 ב-1897.
בקיץ 1864 ניזוקה סימבירסק קשות על ידי דליקה. אך היא נבנתה מחדש בימי המושל אורלוב-דווידוב והמשיכה להתפתח.
בשנים 1827–1841 נבנתה בה קתדרלת השילוש הקדוש.
ב-1924 שונה שם העיר לאוליאנובסק, על שם ולדימיר לנין, ששמו המקורי היה ולדימיר אוליאנוב ונולד בעיר בשנת 1870. עוד שני מנהיגים פוליטיים היו בני העיר: אלכסנדר קרנסקי ואלכסנדר פרוטופופוב.
בשנת 1897 הרכב האוכלוסייה היה כדלקמן:8.8% אצילים, 0.8% כמרים, 3.2% סוחרים,57.5% בני המעמד העירוני הנמוך והבינוני, 11% איכרים, 17% אנשי צבא ועוד 2% לא מסווגים מבחינה חברתית.
פעלו בה שני בתי ספר תיכון - אחד לבנים והשני לבנות, בית ספר לפרחי קצונה, בית ספר וסמינר דתי, בית ספר למסחר, בית ספר ליולדות, בתי ספר למיעוט הטטרי ולמיעוט הצ'ובשי, ומספר בתי ספר פרוכיאליים.
פעלה הספרייה על שם קרמזין, לזכרו של ההיסטוריון ניקולאי קרמזין שחי שנים רבות בעיר, והספרייה הציבורית על שם הסופר איוואן גונצ'רוב, שנולד בעיר.
היו במקום כמה בתי חרושת ומפעלים - מזקקה לוודקה, מפעל ליינות, מבשלה לבירה, לנרות, טחנת קמח, כמו כן כמה מוסדות צדקה.
אחרי הקמת המדינה הבולשביקית הפכה העיר למעין "מקדש" לפולחן של לנין. השלטון הסובייטי החריב עשרות כנסיות, קתדרלות ומנזרים, כולל הכנסייה שבה הוטבל לנין ובית שבו גר זמן-מה המשורר פושקין.
הקתדרלה שהוקמה לזכר גבורי העיר במלחמה להגנת המולדת משנת 1812 נהרסה כדי לפנות מקום לאנדרטה של לנין. בית הקברות של מנזר פוקרובסקי גולח בעזרת דחפורים כדי ליצור פארק קטן. הושארה במקום רק מצבת אביו של לנין, אך ללא הצלב.
בשנת 1957 הושלמה בניית התחנה ההידרו-חשמלית קויבישב במורד זרם הוולגה בקרבת אוליאנובסק. האגם המלאכותי שנוצר כיסה במים שטחי אדמה נרחבים מצפון ומדרום לעיר והגדיל במקומות מסוימים את רוחב נהר הוולגה עד 35 ק"מ.
בתקופה הסובייטית הייתה אוליאנובסק יעד תיירותי לעלייה לרגל אל המקומות הקשורים לפולחנו של לנין. אחרי קריסת המשטר הקומוניסטי של ברית המועצות, ירדה החשיבות התיירותית של העיר במידה רבה.
בשנת 2008 התקיים דיון נרחב בנושא שינוי שם העיר. עמדה על הפרק ההצעה להשיב לעיר את שמה ההיסטורי, "סימבירסק", אך הוחלט לבסוף שלא לשנות את שמה.
היסטוריה > מקור שמות העיר

השמות הקודמים של היישוב, סינבירסק או סימבירסק, נחקרו בין השאר על ידי חוקר הטופונימים ו.פ. בראשקוב. היו בעבר ניסיונות לקשר אותו למילים הצ'ובאשיות "סין בירן" - "הר לבן"; למילים המורדביניות "סויון ביר" - "הר ירוק"; ולמילים הטורקיות "סן בר" – "קבר בודד". במחצית השנייה של המאה ה-19 נדחו הסברים אלה על רקע נימוקים לשוניים המבוססים על חקר השפות הנ"ל. באותה תקופה נפוצה ההשערה כי שם העיר בא משמו של ח'אן בולגרי כלשהו, אולם לא נמצאה אסמכתה לכך.
השערה מקובלת יותר בימינו מתייחסת לטופונים "סימביר" ממקור מונגולי הנפוץ במרחב המונגולי, שמובנו בימינו "הר קדוש". מימי קדם הקימו המונגולים מזבחות לאלילים ומקדשים שנקראו "סים". גבעות והרים שעליהם הוצבו מזבחות ומקדשים אלה נקראו "סימבור" או "סימביר". לא מן הנמנע שבתקופת "אורדת הזהב", במאות ה-13–14, מזבח כזה הוקם גם על הגדה הגבוהה של הוולגה. יישובים בקרבת מזבח או מקדש כזה שאלו את שמם מהם. השם "סינבירסק" נקשר להיגוי המקומי המיוחד של האוכלוסייה הרוסית-טטרית במאות ה-17 וה-18, ותוקן ב-1780 לגרסה הקרובה לגרסה הקדומה יותר – "סימבירסק".
ערים תאומות

לאוליאנובסק שבע ערים תאומות:
ארצות הברית אוקלהומה סיטי, אוקלהומה, ארצות הברית
ארמניה גיומרי, ארמניה
רוסיה ז'וקובסקי, רוסיה
טורקיה טרבזון, טורקיה
ארצות הברית מייקון, ג'ורג'יה, ארצות הברית
גרמניה קרפלד, נורדריין-וסטפאליה, גרמניה
הרפובליקה העממית של סין שנג'ן, הרפובליקה העממית של סין
ראו גם

אוא"ז
אורי אבירם

| --- | --- |

 לידה:  19 במרץ 1936 (בן 88) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 
אוּרי אבירם (נולד ב-19 במאי 1936) הוא פרופסור אמריטוס בקתדרה לעבודה סוציאלית ע"ש זינה הרמן באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 2007 מונה לעמוד בראש המועצה הארצית לשיקום נכי הנפש בקהילה (מועצה סטאטוטורית, על פי חוק שיקום נכי נפש בקהילה-2000, שתפקידה לעקוב אחר יישום החוק ולייעץ לשר הבריאות כיצד לפתח ולקדם את הנושא).
בינואר 2016 מונה כדיקן בית הספר למדעי החברה והקהילה במרכז האקדמי רופין.
ביוגרפיה

אורי אבירם נולד ב-1936 בחיפה ללאון ונינה (יַבְּלוֹנְסקי) רוזומינסקי.
בשנת 1962 השלים את לימודי התואר הראשון באוניברסיטה העברית בירושלים, ואת תואר המוסמך בעבודה סוציאלית השלים בשנת 1964 באוניברסיטת וויין סטייט בדטרויט, מישיגן. בשנת 1972 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
מראשית עבודתו האקדמית עוסק אבירם בחקר המדיניות החברתית ובחקר השירותים והמדיניות בבריאות הנפש בישראל ומחוצה לה. עבודותיו מתמקדות בנושאים הקשורים לאל-מיסוד, שיקום ושילוב קהילתי של נכי נפש, באפידמיולוגיה של מחלות נפש קשות וממושכות ובהיבטים החוקיים והאתיים של טיפול פסיכיאטרי וחירויות הפרט. כמו כן הוא עוסק בהיבטים השונים של הכשרה אקדמית למקצוע העבודה הסוציאלית ובקריירה המקצועית של עובדים סוציאליים.
בשנים 1978–1982 שימש כראש בית הספר לעבודה סוציאלית באוניברסיטת תל אביב, ב-1992 התמנה לפרופסור באוניברסיטה העברית בירושלים ובשנים 1993–99 עמד בראש בית הספר לעבודה סוציאלית באוניברסיטה זו. כמו כן, במהלך שנות עבודתו, מונה מינויים אקדמיים באוניברסיטאות בארצות הברית, בקנדה ובאוסטרליה, בהן ברקלי, קורנל, ראטגרס, ישיבה יוניברסיטי ואוניברסיטאות מלבורן וסידני באוסטרליה. כמו כן, ייעץ למספר מוסדות אקדמיים והיה מעורב בפעילות בארגונים בינלאומיים ובארגון כנסים, למשל ארגון הכנס הבינלאומי הראשון בעבודה סוציאלית בתחום הבריאות ובריאות הנפש.
מחקריו פורסמו בכתבי עת בישראל ומחוצה לה. עם הספרים שפרסם בתחום בריאות הנפש נמנים: "טיפול פסיכיאטרי וחירויות הפרט" (עם דן שניט), "בריאות נפש קהילתית בישראל" (עם יצחק לבב), "שירותי בריאות הנפש בישראל" (עם יגאל גינת),
"The Mentally Ill in Community Based Sheltered Care: A Study of Community Care and Social Integration" (עם סטיב סיגל),
"Social Work in Mental Health",
"הכשרה אקדמית לעבודה סוציאלית בישראל: עבר הווה ועתיד", "עיצוב מדיניות חברתית בישראל: מגמות וסוגיות" (עם ג'וני גל ויוסף קטן), וכן, בשנת 2019, "מדיניות ושירותים בבריאות הנפש בישראל: בין קדמה לקיפאון".
ב-2023 סיים מחקר על החוק הישראלי לשיקום נכי נפש בקהילה והערכת יישומו בשני העשורים הראשונים לפעולתו (2001–2021).
אבירם חתן פרס סולד לרפואה והיגיינה ציבורית מטעם עיריית תל אביב לשנת 1983, ביחד עם ד"ר דן שניט.
ב-2004 פרש מהאוניברסיטה העברית כפרופסור אמריטוס.
אבירם עיצב תוכנית חדשה בעבודה סוציאלית במרכז האקדמי רופין ועמד בראשה בשנים 2014–2015.
בשנת 2015 קיבל פרס מפעל חיים על תרומתו לחקר המדיניות החברתית בישראל מארגון ESPANET – ישראל לחקר המדיניות החברתית.
בינואר 2016 מונה כדיקן בית הספר למדעי החברה והקהילה במרכז האקדמי רופין, ממנו פרש ב-2017 ויצא לגמלאות.
ביוגרפיה > חיים אישיים

בשנת 1961 נישא לאריאלה. אב לשלושה. מתגורר בכרכור.
אולי תרדו שם

| --- | --- |

 מבוסס על:  הספר אולי תרדו שם
 בימוי:  פוצ'ו, אמציה חיוני
 הופק בידי:  אמציה חיוני
 שחקנים ראשיים:  יהודה גור אריה, יהודה פוקס, אורי זוהר, אריק איינשטיין, יעל אביב, עודד קוטלר
 מוזיקה:  דובי זלצר
 צילום:  ניסים לאון (ניצ'ו)
 מדינה:  ישראל
 הקרנת בכורה:  1964
 משך הקרנה:  75 דקות
 סוגה:  סרט קומדיה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
חיוני ופּוּצ׳וּ מביימים את ״אולי תרדו שם״
אולי תרדו שם (באנגלית: Dreamboat) הוא סרט ילדים ישראלי מסוגת דרמה-קומי, שיצא ב-1964, ומבוסס על ספרו של פוצ'ו "אולי תרדו שם".
הסרט, שצולם בשחור-לבן, מספר את חלומו של ילד לבנות לעצמו ספינה אמיתית על גג ביתו. הוא בונה עם חבריו ספינה מרהיטים וגרוטאות על הגג. בהמשך, ספינה זו פוגשת ספינה אמיתית שנפלה ממשאית ונחתה על גג הבית בתל אביב.
שיר הנושא של הסרט, "אולי תרדו משם", שבוצע על ידי בני אמדורסקי ומקהלת צדיקוב והולחן על ידי דובי זלצר, זכה להשמעות רבות. בסרט צפו כ־76,000 צופים.
היסטוריה

הסרט הופק בתקציב צנוע יחסית של עד רבע מיליון לירות על ידי אמציה חיוני, סרטי גבע וחברת "הבה" וצולם מאמצע אוגוסט 1963 עד תחילת אוקטובר 1963 בצפון רחוב דיזנגוף בתל אביב. עוד לפני צילומו הסרט אושר על ידי המועצה לעדוד הסרט הישראלי. הסרט הושלם והוצג בפני קהל צופים מצומצם במרץ 1964. אולם בניגוד לתוכנית המקורית לא יצא לקראת פסח 1964, אלא לקראת החופש הגדול, בגלל שקולנוע בן יהודה בו הוקרן היה תפוס. הסרט יצא לאקרנים במקביל בתל אביב, חיפה וירושלים בתחילת יולי 1964 עם הקרנה נוספת לילדים ב-11:00 בבוקר. את הזמן שנוצר בעקבות דחיית יציאת הסרט ניצל פוצ'ו כדי להוציא במקביל לסרט ספר עם תמונות מהסרט בהוצאת מסדה.
הסרט עצמו לא זכה להצלחה רבה, אך המשיך להיות מוקרן ברחבי ישראל עד 1967. לעומת זאת, השיר "אולי תרדו שם" נקלט היטב בציבור והביטוי "אולי תרדו שם?" שימש לכותרות בעיתונים לכתבות בנושאים שונים.
עלילה

הסרט מתאר זקן תמהוני, זומבה (יהודה גור-אריה, חבר קיבוץ עין חרוד, 1894 - 1987), המגיח מקצף הגלים וישן בתוך תיק אחסון של קונטרבס; הוא נאסף על ידי ילד שאביו לא מרשה לו לגדל כלבים מייללים על הגג. כפיצוי, מביא הילד את הזקן אל הגג, מסדר לו מיטה ליד המלונה ומאמץ אותו. בעזרת הזקן הופך הילד את הגג לספינה העשויה מחביות.
במקביל מתרחש סיפורו של אורי זוהר, המעלה יאכטה על רכב כדי להסיעה לשייט בכנרת. בעקבות תאונה מתנגשות שתי הספינות ברחוב דיזנגוף בתל אביב.
הסיפור העצוב על הזקן שנעלם אחרי ההתנגשות, מתרכך בהמשך, כשמתברר שהזקן אינו אלא המורה לזמרה שהופיע בחלומו של הילד.
שחקנים

בסרט משתתפים השחקנים יהודה פוקס, דבורה קידר, פופיק ארנון, נלי שפר, יעקב טימן, יעל אביב, עודד קוטלר, מרגלית אנקורי ועוד.
הופעות אורח:
אורי זוהר - מעלה יאכטה על רכב כדי להסיעה לשייט בכנרת.
אריק איינשטיין - הופיע בתפקיד אורח קצר וגילם גבר צעיר שחולף על החוף עם חברתו, ומתעלם מזעקותיו לעזרה של ילד שחבריו קברו אותו בחול.
ביקורות

המבקר זאב רב-נוף כתב על הסרט:
יצחק שומר בקול העם היה יותר בוטה וכתב על הסרט:
מנחם גולן הביע דעתו על הסרט שהיה לו סיפור מצוין, אולם הוא נעשה בלי ידע מקצועי טכני מספיק ובלי שחקנים מתאימים. גולן טען בנוסף שהפרסום סביב הסרט היה לקוי ולא עורר מספיק עניין.
הערות שוליים

↑  מילות השיר "אולי תרדו שם", באתר שירונט
↑  "אולי תרדו שם?", חרות, 13 בדצמבר 1963
↑  טירונים רבים ישתתפו בסרט "אולי תרדו שם", הַבֹּקֶר, 4 בספטמבר 1963
↑  ילדים ויחפן בסרט ישראלי, דבר, 13 באוגוסט 1963
↑  החלו צילומי אולי תרדו שם?, מעריב, 13 באוגוסט 1963
↑  הסתיימו צילומי "אולי תרדו שם", חרות, 6 באוקטובר 1963
↑  "אולי תרדו שם" - סרט ישראלי חדש, חרות, 18 באוגוסט 1963
↑  הקולנוע תפוס הסרט הישראלי יחכה, מעריב, 24 במרץ 1964
↑  אולי תרדו שם, דבר, 3 ביולי 1964
↑  בזכות אירמה לה דוס - ספר "אולי תרדו שם", חרות, 18 במאי 1964
↑  סרט ראשון ואחרון, דבר, 30 בספטמבר 1970
↑  אולי תרדו שם, למרחב, 7 ביולי 1967
↑  יצחק שומר, הקולנוע הישראלי יוצא מחיתוליו, קול העם, 6 בספטמבר 1964
↑  שרגא הר גיל, סרט אחד בעקבות, מעריב, 13 בנובמבר 1964
אדוארד טריפל

אדוארד טריפל (בגרמנית: Eduard Trippel; נולד ב-26 במרץ 1997) הוא ג'ודוקא גרמני המתחרה בקטגוריית המשקל עד 90 ק"ג. טריפל הוא זוכה מדליית הכסף בקטגוריית המשקל בה מתחרה וזוכה מדליית הכסף יחד עם משלחת הג'ודו הגרמנית מאולימפיאדת טוקיו (2020).
קריירה

בשנת 2017, טריפל החל לייצג את גרמניה בקטגוריית המשקל עד 90 ק"ג. בתחרויות הגראנד סלאם הספיק טריפל להשיג מדליית כסף בקאזאן 2021 בנוסף לשלוש מדליות ארד נוספות בפריז ואוסקה 2018 ואבו דאבי 2019. בינואר 2021, הוא זכה במדליית הארד במסגרת תחרות המאסטרס,  שהתקיימה הפעם בדוחה, קטר.
באולימפיאדת טוקיו (2020), טריפל עשה את דרכו אל חצי הגמר כאשר בדרך הוא ניצח את נמניה מיידוב הסרבי, גוואק דון-האן הדרום קוריאני וכריסטיאן טוט ההונגרי. בשלב חצי הגמר, הוא ניצח את מיכאל זגאנק הטורקי. לעומת זאת, הוא כשל בניסיונו לזכות במדליית הזהב, כשהפסיד ללאשה בכאורי הגאורגי וכתוצאה מכך הסתפק במדליית הכסף. בתחרות הקבוצתית, טריפל זכה במדליית הארד יחד עם נבחרת גרמניה.
Too Good at Goodbyes

"Too Good at Goodbyes" (בעברית: "טוב מדי בפרידות") הוא שיר של סם סמית'. השיר נכתב על ידי ג'יימס נפיאר, טור הרמנסן, מיקל אריסקן וסמית', והופק על ידי נאפס, סטיב פיצמוריס וסטארגייט. הוא יצא לאור ב-8 בספטמבר 2017 באמצעות קפיטול רקורדס, כסינגל המוביל מתוך אלבום האולפן השני של סמית', The Thrill of It All.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי ולמקום הרביעי במצעד הבילבורד הוט 100.
רקע והוצאה

ב-31 באוגוסט 2017, הוכרז על ידי סמית' כי מוזיקה חדשה עתידה לצאת ברשתות החברתיות. ב-1 בספטמבר, ספוטיפיי מיקמו שלטי חוצות בניו יורק, לוס אנג'לס ולונדון על מנת להכריז על תאריך צאתה של המוזיקה החדשה של סמית'. השיר יצא להורדה דיגיטלית ושירותי הזרמת המוזיקה ב-8 בספטמבר.
וידאו קליפ

האודיו הרשמי של השיר פורסם על ידי סמית' בחשבונות היוטיוב וה-Vevo שלו ב-8 בספטמבר 2017. האודיו נמחק מאוחר יותר כשפורסם הווידאו קליפ הרשמי של השיר ב-18 בספטמבר 2017. הוא צולם בניוקאסל על הטיין. ב-29 בספטמבר 2017, סמית' פרסם וידאו של ביצוע השיר בהאקני. נכון לנובמבר 2022, לקליפ למעלה מ-1.3 מיליארד צפיות.
הצלחה מסחרית

"Too Good at Goodbyes" הגיע לצמרת מצעד הסינגלים הבריטי ב-15 בספטמבר 2017, בשבוע שהסתיים ב-21 בספטמבר 2017, עם 33,000 יחידות ו-4.4 מיליון הזרמות, מה שהדיח את "Look What You Made Me Do" של טיילור סוויפט מצמרת המצעד והעניק לסמית' את הסינגל השישי במצעד. הוא נשאר בצמרת המצעד למשך שלושה שבועות רצופים והפך לריצה הארוכה ביותר של סמית' במקום הראשון במצעד. הוא נכנס גם למקום הראשון באוסטרליה וניו זילנד. זה השיר הראשון של סמית' שהגיע למקום הראשון באוסטרליה.
בארצות הברית, השיר נכנס למקום החמישי במצעד הבילבורד הוט 100 ב-30 בספטמבר 2017, עם 90,000 יחידות ו-20.8 מיליון הזרמות, ובכך נכנס גם לצמרת מצעד השירים הדיגיטליים וכן קיבל קהל של 35 מיליון בשידורי רדיו אירפליי. זוהי אף הופעת הבכורה הגבוהה ביותר של סמית' בארצות הברית והשיר השני בצמרת מצעד השירים הדיגיטליים לאחר "Stay with Me" ב-2014. השיר טיפס מאוחר יותר למקום הרביעי ב-25 בנובמבר, לאחר צאתו של The Thrill of It All. בנובמבר 2017, השיר זכה בתואר הפלטינה של איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי, על מיליון יחידות שנמכרו.
נתוני מכירות

| מקום | תארים | מכירות |
| --- | --- | --- |
| אוסטרליה (ARIA) | פלטינה 9× | 630,000 |
| בלגיה (BEA) | פלטינה | 20,000 |
| ברזיל (Pro-Música Brasil) | יהלום | 250,000 |
| קנדה (Music Canada) | פלטינה ×5 | 400,000 |
| דנמרק (IFPI Danmark) | פלטינה ×3 | 270,000 |
| צרפת (SNEP) | פלטינה | 133,333 |
| גרמניה (BVMI) | פלטינה | 400,000 |
| איטליה (FIMI) | פלטינה ×2 | 100,000 |
| מקסיקו (AMPROFON) | פלטינה+זהב ×2 | 150,000 |
| ניו זילנד (RMNZ) | פלטינה | 30,000 |
| נורווגיה (IFPI Norway) | פלטינה ×2 | 120,000 |
| פולין (ZPAV) | פלטינה ×2 | 40,000 |
| פורטוגל (AFP) | פלטינה ×3 | 30,000 |
| ספרד (PROMUSICAE) | פלטינה | 40,000 |
| שוודיה (GLF) | פלטינה ×4 | 32,000,000 |
| הממלכה המאוחדת (BPI) | פלטינה ×3 | 1,800,000 |
| ארצות הברית (RIAA) | פלטינה ×6 | 6,000,000 |
אברהם צוקרמן (מו"ל)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  18 בינואר 1843 אשמיאני, בלארוס 
 פטירה:  21 באפריל 1892 (בגיל 49) ורשה, האימפריה הרוסית 
 שפות היצירה:  עברית 
 
אברהם צוקרמן (צוקקערמאנן) (1843–1892) היה סופר, מתרגם ומו"ל עברי שפעל בוורשה. יליד אושמינה.
פועלו הספרותי

בשנת 1875 פרסם את ספרו "המתנחם". בהקדמה כתב על מטרת הספר: "לתת לנערי בני ישראל בינה לבלי יתעו אחרי תאות לבם
ויהבלו, ולהורות להורי הילדים לבלי ידיחו מהם נדח את בניהם ההולכים שובב בדרך לבם, ולא ינחמו באחריתם".
בשנת 1884 הוציא את יחד עם נפתלי משכיל לאיתן את מילונו העברי של שמואל יוסף פין "האוצר" – "אוצר לשון המקרא והמשנה".
באותה שנה הוציא את ספרו של בנימין דיזרעאלי "טנקרד", שתורגם על ידי יהל"ל תחת השם "נס לגויים". צוקרמן פרסם בהוצאתו את ספרו של אז'ן סי "היהודי הנודד".
צוקרמן שימש סוכנו בוורשה של הסופר פרץ סמולנסקין. בשנת 1881, כשהתלקח הפולמוס בין סופרי ההשכלה סביב הרעיון הציוני, שלח סמולנסקין את מאמרו של משה קמיונסקי שפורסם ב"השחר" אל צוקרמן כדי שיפיצו.
בשנת 1884 הוציא לאור את המהדורה הראשונה של ספרו של זלמן דוד ליבונטין "לארץ אבותינו" – זכרונותיו על ייסוד ראשון לציון. במכתבו לצוקרמן שנשלח ממוהילב ונדפס בראש הספר, כותב ליבונטין לצוקרמן: "אם לא יהיו לרצון לפניך אילו פרקים בספרי זה, אשר במו נגעתי בכבוד אנשים, אשר אולי המה מאוהביך או ממכובדיך, אל נא תשלח ידך בם להתקנם או למחות אותם. שהדי במרומים, כי מטבעי אינני נוקם ונוטר; הרבה, הרבה פעמים מחלתי על כבודי ולא תבעתי עלבוני, אבל משום כבוד הרעיון הלאומי לא אוכל לחשות ואת אשר הורוני המעשים והניסיון היומי בעבודתי בארץ הקודש – זאת חשבתי עלי לחובה לגלות ברבים".
בשנת 1887 הוציא את ספר הביכורים של אז"ר "על הפרק", שבו ערך חשבון נוקב עם ספרות ההשכלה העברית והאשים אותה בתרומה לערעור מסגרת החיים היהודית המסורתית.
בשנת 1890 תרגם צוקרמן מגרמנית לעברית את ספרו של הרב מאיר להמן "סוכן המלך" (או בשמו האחר: "יד ושם"), תולדות רבי יששכר ברמן מהלברשטט. הוא הדפיס את הספר בהוצאתו בוורשה.
בשנת 1891 פרסם את ספרו "בת ציון, או: יקר מזולל" – "סיפור יסודתו בשפת עבר".
אורי אבני

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 תקופת הפעילות:  מ-2006
 עיסוק:  פזמונאי, מלחין, מפיק מוזיקלי
 סוגה:  פופ • רוק • היפ הופ • מזרחית
 כלי נגינה:  גיטרה
 שיתופי פעולה בולטים:  מוקי, רותם כהן, לירן דנינו, הראל סקעת, אורן ברזילי, מופע הארנבות של ד"ר קספר
אורי אבני הוא פזמונאי, מלחין, מפיק מוזיקלי ומוזיקאי ישראלי.
קריירה

בשנת 2012 יצא אלבום הבכורה של הזמר לירן דנינו, "לירן דנינו" שהפיק אבני במלואו ואף הלחין מתוכו שלושה שירים: "אין לי כוח", "זמן אחר" ו"מה שיהיה".
החל משנת 2014 החל אבני לעבוד בצמוד יחד עם הזמר מוקי. באותה השנה, יצא אלבומו החמישי, "לב חופשי", שהפיק אותו אבני במלואו. האלבום כלל להיטים כדוגמת "ילד של אבא" שזיכה את אבני בפרס אקו"ם ע"ש משה וילנסקי לשיר השנה, ו"לב חופשי". את השירים "אם יש סיכוי" ו"לראות הפוך" הלחין אבני יחד עם יאיא כהן אהרונוב ומוקי בהתאמה. האלבום זכה במעמד "אלבום זהב". באותה השנה, יצא אלבום הבכורה של הזמר רותם כהן, "אל העולם שלך" שהפיק אבני וזכה במעמד "אלבום זהב" אף הוא.
בשנת 2015 הפיק את אלבומה של להקת מופע הארנבות של ד"ר קספר, "מנגינות". עוד באותה השנה, יצא אלבום ההופעה של מוקי, "ילד של אבא: ההופעה", אותו הפיק אבני.
בשנת 2016 הפיק את אלבומה השלישי של רוני דלומי, "תסתכל עליי". באותה השנה, יצא השיר "צומת" בביצוע מוקי, שיר הנושא של סדרת הטלוויזיה "צומת מילר", שהלחין אבני יחד עם מוקי.
בשנת 2017 הפיק את אלבומו השישי של מוקי, "הולך על מים".
בשנת 2018 ניהל והפיק מוזיקלית את תוכנית הריאליטי "The Four".
בשנת 2020 יצא לאור השיר "Savior in the Sound" בביצוע עדן אלנה שכתב והלחין יחד עם חברי הרכב האלקטרופופ "Let's Mars", כחלק ממשדר "השיר הבא לאירוויזיון" ששודר ב-3 במרץ בכאן 11.
בשנת 2021 יצא לאור השיר "Russian Woman" בביצוע מניז'ה אותו כתב והלחין יחד עם אורי קפלן ומניז'ה עצמה. השיר ייצג את רוסיה באירוויזיון 2021.
הערות שוליים

↑  בכורה: לירן דנינו באלבום ראשון, באתר ‏מאקו‏, 14 בפברואר 2012
↑  דנינולד, באתר ‏מאקו‏, 24 בפברואר 2012
↑  "לב חופשי": מוקי נותן תקווה עם שיר חדש, באתר ‏מאקו‏, 10 באוקטובר 2013
↑  עמי פרידמן, מוקי זכה בפרס שיר השנה של אקו"ם, באתר ynet, 16 בפברואר 2015
↑  ynet, מוקי מציג: בלב חופשי, עם שותפים חדשים, באתר ynet, 10 באוקטובר 2013
↑  זהב של אבא: מוקי והילדים מקבלים "אלבום זהב", באתר ‏מאקו‏, 10 באוקטובר 2014
↑  אלבום זהב לרותם כהן: "אני במגרש של הגדולים", באתר ‏מאקו‏, 7 בדצמבר 2014
↑  המופע חזר: שיר ראשון לקראת אלבום חדש של מופע הארנבות של ד"ר קספר, באתר ‏מאקו‏, 26 במאי 2015
↑  יעקב בר-און, ‏רוני דלומי משיקה אלבום ולומדת להיות קלילה יותר: "משהו בי השתחרר", באתר מעריב אונליין, 29 במרץ 2016
↑  השמעת בכורה: נחשף שיר הפתיחה של "צומת מילר", באתר ‏מאקו‏, 17 ביוני 2016
↑  לינוי משעלי, ‏'הולך על מים' עמוקים: מוקי משיק את האלבום הכי מפתיע שלו, באתר "סרוגים", 3 באוגוסט 2017
↑  שגיא בן נון‏, האזינו: אחד מארבעת השירים האלו ייצג את ישראל באירוויזיון, באתר וואלה, 27 בפברואר 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304110705171  MusicBrainz: 0df95fa2-4a38-4253-9482-9f4d32bbd978  VIAF: 298969570   WorldCat (עם VIAF): 298969570
She & Him

| --- | --- |

She & Him בפסטיבל, אוגוסט 2008
 מקום הקמה:  פורטלנד 
 תקופת הפעילות:  מ-2006
 סוגה:  אינדי פופ, אינדי פולק, אלטרנטיב קאנטרי
 חברת תקליטים:  Merge ,Double Six
 האתר הרשמי
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 זואי דשנל, M. Ward
 
She & Him הוא הרכב אינדי אמריקאי המורכב מזואי דשנל (שירה, פסנתר ויוקולילי) ו-M. Ward (גיטרה, הפקה). אלבומו הראשון, Volume One, יצא במרץ 2008. הצמד המייסד מורחב על ידי קבוצת מוזיקאים: סקוט מקפרסון (תופים), כריס סקרוגס (גיטרה, מנדולינה) ומייק קויקנדול (בס, גיטרה).
זואי דשנל הייתה בין המועמדים לקבלת פרס גראמי על השיר הטוב ביותר אשר נכתב עבור מדיה ויזואלית (אנ') לשנת 2012 עבור שירה של הלהקה "So Long", אך לא זכתה בו.
היסטוריה

דשנל ו-M. Ward נפגשו לראשונה על הסט של הסרט The Go-Getter, בו שיחקה דשנל תפקיד ראשי. הבמאי, מרטין היינס, הציג אותם אחד בפני השני וביקש מהם לשיר יחד דואט אשר יתנגן בסוף הסרט, כאשר מוצגות כתוביות עם קרדיט למשתתפים. הם החליטו לשיר אחד מהשירים של ריצ'רד ולינדה תומפסון, "When I Get to the Border". השניים התחברו לאור עניין משותף בהפקות המוזיקליות של ג'ורג' מרטין, פיל ספקטור ובהפקות ספציפיות של ראלף פייר כגון Carter Family.
M. Ward, אשר שמע שדשנל שרה בעבר בסרט Elf (אנ'), הופתע לגלות שהיא גם כותבת שירים אך לא עבדה על המשך קריירה בתחום במוזיקה. דשנל דיברה על הנושא בריאיון למגזין Venus Zine: "תמיד חשבתי שאוכל לשיר ולשחק, אבל בנקודה מסוימת, זה הפך קשה עבורי לחלוק את החלק המוזיקלי. אז הייתי כותבת המון מוזיקה, אבל לא באמת עושה משהו עם זה. לא באמת ידעתי עם מי לשתף פעולה... עד שפגשתי את מאט (M. Ward) והכל הסתדר". דשנל למעשה הקליטה בביתה גרסאות דמו רבות אך נמנעה מלתת להם פרסום ציבורי. M. Ward ביקש לשמוע דוגמה מההקלטות ודשנל נענתה. לאחר מכן החליטו השניים לשתף פעולה והקימו את She & Him.