stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מגפת הקורונה בשווייץ

| --- | --- |

 תקופת המגפה:  25 בפברואר 2020 – הווה (4 שנים)
 במדינות או באזורים:  שווייץ שווייץ
 פתוגן:  נגיף ה-SARS-CoV-2
 מקור המגפה:  איטליה איטליה
 מקרי מוות:  14,452‏
 מקרי הדבקה:  4,404,919‏   • 3,540 מהם חולים פעילים     • 39 מתוכם במצב קשה
 הבריאו:  4,386,927‏ רענון נתונים
 קואורדינטות:  46°47′55″N 8°13′55″E﻿ / ﻿46.798561944444°N 8.2319730555556°E﻿ / 46.798561944444; 8.2319730555556
  
 
מגפת הקורונה התפשטה לראשונה בשווייץ ב-25 בפברואר 2020, כאשר התגלה המקרה הראשון של נשא COVID-19 שאושר: גבר בן 70 שהתגורר בקנטון דובר האיטלקית טיצ'ינו, אשר גובל באיטליה, ושהה במילאנו מספר ימים לפני כן. בהמשך אותרו מקרים נוספים בערים שונות בשווייץ, כגון בזל, ציריך וגראובינדן.
ב-28 בפברואר 2020, המועצה הפדרלית הודיעה על ביטול אירועים של מעל 1,000 איש. ב-16 במרץ, בתי ספר ורוב החנויות נסגרו, וב-20 במרץ התקהלות של יותר מ-5 אנשים במקומות ציבוריים נאסרה. בנוסף, הממשלה הודיעה על הגבלות במעבר גבולות, ועל סיוע בתקציב 40 מיליארד פרנק שווייצרי.
נכון ל-23 במרץ 2020, שווייץ מדורגת במקום השני בעולם במספר ההדבקויות פר נפש בין המדינות להן יש מיליון אזרחים ומעלה.
סטטיסטיקות החולים לפי קנטונים

נכון ל-13 במאי 2020
| קנטון | אובחנו |
| --- | --- |
אובוולדן אובוולדן: 79
אורי (קנטון) אורי: 92
אפנצל אוסר-רודן אפנצל אוסר-רודן: 987
אפנצל אינר-רודן אפנצל אינר-רודן: 25
ארגאו ארגאו: 1167
בזל-לנדשאפט בזל-לנדשאפט: 836
בזל-שטאדט בזל-שטאדט: 970
ברן (קנטון) ברן: 1835
גלרוס (קנטון) גלרוס: 127
גראובינדן גראובינדן: 820
ואלה ואלה: 1905
וו (קנטון) וו: 5378
 זולותורן: 420
ז'ורה (קנטון) ז'ורה: 202
ז'נבה ז'נבה: 4976
טיצ'ינו (קנטון) טיצ'ינו: 3272
לוצרן לוצרן: 713
נידוולדן נידוולדן: 115
נשאטל נשאטל: 705
סנט גאלן (קנטון) סנט גאלן: 798
פריבור פריבור: 1126
צוג (קנטון) צוג: 193
ציריך ציריך: 3560
שווייץ (קנטון) שווייץ: 307
 שפהאוזן: 78
תורגאו תורגאו: 376
הערות שוליים

1 2 3  COVID-19 Coronavirus Outbreak, by Worldometer, מתוך אתר Worldometer, נכון לתאריך 22 במאי 2023, 11:03 שעון ישראל
↑  UPDATED: Switzerland confirms first case of coronavirus, thelocal, ‏25 February 2020
↑  New coronavirus: Federal government measures, Federal Office of Public Health FOPH, ‏29 במרץ 2020
↑  Switzerland announces gradual easing of Covid-19 restrictions, rte, ‏16 באפריל 2020
↑  Switzerland announces sweeping new Covid-19 restrictions, www.thelocal.ch
↑  Coronavirus: the situation in Switzerland, SWI swissinfo.ch (באנגלית)
↑  Smith, Mitch (2020-11-17). "Covid-19 Live Updates: F.D.A. Authorizes the First At-Home Coronavirus Test". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2020-11-18.
↑  בחריין: אושר השימוש בחיסון נגד נגיף הקורונה של פייזר, באתר כלכליסט, 4 בדצמבר 2020
↑  סקי כן, שירה בציבור לא: דרך האמצע של שוויץ למאבק בקורונה, באתר וואלה, 6 בדצמבר 2020
↑  ניו יורק סוגרת מחדש את השטחים המקורים במסעדות, באתר כלכליסט, 11 בדצמבר 2020
↑  Coronavirus: Federal Council imposes stricter national measures and closes restaurants, cultural venues and sports and leisure facilities, www.admin.ch
↑  SRF/Reuters/SWI swissinfo.ch/ilj, New anti-corona measures: restaurants closed, ski areas open, SWI swissinfo.ch (באנגלית)
↑  swissinfo ch/jdp urs, Switzerland to enter new lockdown amid more contagious virus strains, SWI swissinfo.ch (באנגלית)
↑  Switzerland to extend measures to fight Covid-19 ‘third wave’
1 2  Coronavirus: the situation in Switzerland, SWI swissinfo.ch (באנגלית)
↑  Reuters (2021-04-21). "Swiss unlikely to relax pandemic restriction more until May 26". Reuters (באנגלית). נבדק ב-2021-10-02.
↑  Reuters (2021-04-14). "Swiss to further relax COVID-19 restrictions from next week". Reuters (באנגלית). נבדק ב-2021-10-02.
↑  swissinfo.ch/urs, Swiss government limits access to restaurants to Covid certificate holders, SWI swissinfo.ch (באנגלית)
↑  COVID in Europe: Norway partially lifts ban on serving alcohol, euronews, ‏2022-01-13 (באנגלית)
↑  אסף אוני, ‏אירופה נפתחת: שווייץ ואוסטריה יסירו את רוב מגבלות הקורונה, באתר גלובס, 16 בפברואר 2022
Number of cases (blue) and number of deaths (red) on a logarithmic scale
אוד איזאקסן וילוך

| --- | --- |

 לידה:  26 בפברואר 1885 לרוויק, האיחוד השוודי-נורווגי האיחוד השוודי-נורווגי
 פטירה:  9 באפריל 1940 (בגיל 55) נרוויק, נורווגיה נורווגיה
 מדינה:  נורווגיה 
 השכלה:  האקדמיה הימית המלכותית של נורווגיה 
 השתייכות:   הצי הנורווגי
 תקופת הפעילות:  עד ל-1940
 דרגה:   קומנדור-קפיטן
 תפקידים בשירות
 מפקד HNoMS פרידטיוף ננסן HNoMS מיקל סארס HNoMS איידסוולד
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
 מסדר הבז  לגיון הכבוד 
 
אוד איזאקסון וילוך (בנורווגית: Odd Isaachsen Willoch‏; 26 בפברואר 1885 – 9 באפריל 1940) היה קצין ימי נורווגי אשר נהרג במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה

וילוך נולד בלרוויק ב-26 בפברואר 1885. הוא היה בנם של איינר וילוך ואנה איזאקסן. משפחת איזאקסן הייתה משפחה מוכרת ומשפיעה בנורווגיה. סבו היה הפוליטיקאי איזאק איזאקסן, דודו היה הצייר אולף איזאקסן, ובני דודיו היו המדען הוקון איזאקסן והפיזיקאי דניאל איזאקסן. מצד אביו הוא היה בן דודו של הצייר הרמן וילוך. בין אחייניו נמנו המשפטן אריק וילוך והפוליטיקאי קארה וילוך - לימים ראש ממשלת נורווגיה.
וילוך התגייס לצי הנורווגי, ולמד באקדמיה הצבאית הנורווגית. לאחר מכן נשלח להשלים את השכלתו הצבאית בבריטניה. הוא פיקד על הספינות HNoMS פרידטיוף ננסן, ו-HNoMS מיקל סארס. ב-1928 הוא הוביל את החיפושים אחר חוקר הקוטב רואלד אמונדסן שנעלם באזור ים ברנץ. ב-1940 הוא הועלה לדרגת אורלוג-קפיטן ומונה למפקד ספינת הגנת החופים HNoMS איידסוולד.
וילוך הוצב עם ספינתו ליד חופי העיר נרוויק - עיר אסטרטגית אשר הן גרמניה הנאצית והן בריטניה זממו להשתלט עליה. ב-9 באפריל 1940, פלשו הגרמנים לנורווגיה, וכוח של עשר משחתות גרמניות נע לעבר נרוויק. וילוך ירה יריית אזהרה לעבר הגרמנים, אולם הגרמנים ביקשו לשלוח נציג להידברות. וילוך אפשר לנציג גרמני לעלות על ספינתו, וזה האחרון הצהיר שהגרמנים באים לנורווגיה כידידים, אולם על הנורווגים להסגיר את ספינותיהם. וילוך פנה אל מפקדו הישיר פר אסקים, אשר הוצב על סיפון HNoMS נורגה. אסקים הורה לווילוך לפתוח באש, אולם עוד לפני שווילוך הספיק לעשות זאת, ירו המשחתות הגרמניות והטביעו את ה"איידלסוולד". מתוך 183 אנשי הצוות של הספינה, 175 נהרגו, כולל וילוך עצמו.
חיים אישיים

ב-1911 התחתן וילוך עם מארי כריסטין ("מאג'ה") פוס. הם התגוררו בהורטן והיו להם שלושה ילדים. אחד מבניהם היה איש העסקים פין וילוך, אשר היה אביה של הפוליטיקאית אינגריד וילוך.
1987 בברית המועצות

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| «««  1986   1985  1984 | דגל רוסיה | 1987  בברית המועצות |  »»»  1988   1989  1990 |
כל ערכי השנים בברית המועצות אירועים בולטים בעולם ב-1987 לוח שנה של שנת 1987
1987 בברית המועצות הייתה השנה בה נחגגה השנה ה-70 למהפכת אוקטובר. בדצמבר 1979 החלה פלישת הכוחות הסובייטיות לאפגניסטן והחלה מלחמה שנמשכה 10 שנים. בשנה זו מיכאיל גורבצ'וב התחיל את מדיניות הפרסטרויקה שבסופה ברית המועצות התפרקה.
הנהגה

ראש הממשלה - ניקולאי ריז'קוב.
יושב ראש הסובייט העליון של ברית המועצות - אנדריי גרומיקו.
המזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות - מיכאיל גורבצ'וב.
אירועים בולטים > ללא מועד

הקמת מרכז לחקר דעת הקהל.
פיצול של תיאטרון "חודוז'סטווני" במוסקבה.
באמצעי התקשורת הסובייטים החלו להתפרסם כתבות על פרשת הכותנה בה היו מעורבים ראשי אוזבקיסטן הסובייטית.
במהלך השנה באסטוניה הסובייטית התנהלה מערכה ציבורית נגד הגדלת תפוקה של כריית פוספוריטים. האסטונים טענו שהרכבת הכרייה תביא לנזק סביבתי רחב. למרות שהממשל במוסקבה תמך בהרחבת הכרייה הוא נאלץ בסוף השנה לבטל את התוכנית.
פרסום ספר של מיכאיל גורבצ'וב בהקשר לדרך מחשבה חדשה (Новое политическое мышление для нашей страны и всего мира) והכרזת מדיניות מחשבה חדשה כשיטת הממשל.
למרות המבצעי רחבות היקף והצלחות בשדה הקרב הצבא הסובייטי באפגניסטן לא הצליח להביא להכרעה והקטנה בפעילות המורדים האפגנים.
בעקבות המדיניות החדשה החלו להיפתח עסקים פרטיים ואיתם מעמד המתאשרים החדשים "הרוסים החדשים".
אירועים בולטים > אירועי תרבות

החל משנת 1957 הירחון הפופולרי "האקרן הסובייטי" ערך סקר להענקת תואר סרט השנה. בשנה זו הזוכים היו:
סרט השנה: "קורייר" (של קארן שחנזרוב)[דרוש מקור]
שחקן השנה: אנדריי מירונוב[דרוש מקור]
שחקנית השנה: נטליה אנדרייצ'נקו[דרוש מקור]
החל משנת 1988 האקדמיה לאמנות הקולנוע מחלקת פרסי "ניקה" עבור הסרטים. עבור שנת 1987 בשנה זו הזוכים היו:
עבור הסרט: "פוקיאניה" (של טנגיז אבולדזה)
עבור תפקיד גברי בסרט: אבטנדיל מחרדזה
עבור תפקיד נשי בסרט: נינה רוסלנובה
נולדו

27 במרץ – פולינה גאגארינה, זמרת, נציגת אירוויזיון ב 2015
19 באפריל – מריה שראפובה, טניסאית רוסית.
נפטרו

13 בינואר – איגור אילינסקי, שחקן סובייטי, (נולד ב-1902).
13 בינואר – אנטולי אפרוס, במאי סובייטי, (נולד ב-1924)
14 בפברואר – דמיטרי קבלבסקי, מלחין סובייטי, (נולד ב-1905)
5 באוגוסט – אנטולי פפאנוב, שחקן סובייטי (נולד ב-1923)
16 באוגוסט – אנדריי מירונוב, שחקן סובייטי (נולד ב-1941)
11 בספטמבר – מיכאיל וודיאנוי, שחקן סובייטי (נולד ב-1925)
17 בספטמבר – ולדימיר בסוב, שחקן סובייטי (נולד ב-1923)
20 באוקטובר – אנדריי קולמוגורוב, מתמטיקאי סובייטי (נולד ב-1903)
22 באוקטובר – אנדריי סטרוסטין, כדורגלן סובייטי (נולד ב-1907)
10 בנובמבר – מיכאיל צריוב, במאי ושחקן סובייטי (נולד ב-1904)
2 בדצמבר – יעקב זלדוביץ', פיזיקאי סובייטי ממוצא יהודי (נולד ב-1914)
17 בדצמבר – ארקדי רייקין, שחקן סובייטי ממוצא יהודי (נולד ב-1911)
תקופת אדו

תקופת אֵדוֹ המכונה גם תקופת טוֹקוּגאוָוה, היא תקופה בהיסטוריה של יפן שהחלה בשנת 1603 והסתיימה בשנת 1868 עם ביצוע רסטורציית מייג'י והפיכתה של יפן למדינה מודרנית. בתקופה זו שלטה ביפן שוגונות טוקוגאווה שבּירתה הייתה אדו (טוקיו של ימינו) ומכאן גם שמה של התקופה. התקופה החלה עם כינונה של השוגונות על ידי טוקוגאווה איאיאסו, וסיומה, תחת שלטונו של השוגון טוקוגאווה יושינובו, מסמלת את תחילת העת המודרנית בהיסטוריה של יפן.
מפתיחות להסתגרות

תחילתה של תקופת אדו חופפת מבחינה כרונולוגית את עשוריה האחרונים של תקופת סחר הנאנבאן, תקופה בה היו מפגשים רבים בין התרבות היפנית למעצמות האירופאיות, בעיקר במישור הכלכלי ובמישור הדתי. בתחילת תקופת אדו בנתה יפן לראשונה ספינות מטיפוס מערבי שהיו מסוגלות לחצות את האוקיינוס ועשו זאת, נושאות על סיפונן שגרירים יפניים לארצות אמריקה, שהיו אז בשליטת המעצמות האירופאיות. מלבד ספינות מלחמה וסחר גדולות, החלה השוגונות בבנייתן של כ-350 ספינות שנקראו ספינות החותם האדום (אנ'), אשר היו ספינות חמושות בינוניות בגודלן, שמטרתן הייתה סחר עם ארצות מזרח אסיה.
הפתיחות כלפי המערב הביאה להשתרשות הנצרות במדינה, דבר שנתפס על ידי השוגונות כגורם המעודד חוסר יציבות. גישה זו התבטאה בין השאר במדיניות של השלטון בשימבארה, שם רעב, מיסוי כבד ואיסור על פולחן נוצרי הביאו לפריצתו של מרד שימבארה בשנים 1637–1638. השוגונות האמינה שגורמים אירופאים קתולים עודדו את המרד, ולאחר דיכויו סוחרים פורטוגזים גורשו, הודקה מדיניות ההתבדלות היפנית שכונתה "שאקוקו" (מילולית: מדינה בשלשלאות") בפני המערב, והאיסור הקיים על הנצרות נאכף ביתר שאת. עד לשנת 1650 נמחתה הנצרות כמעט לחלוטין מהמדינה, וההשפעות הזרות בתחומי הדת, הכלכלה והפוליטיקה הוגבלו ופסקו כמעט לחלוטין. שוגונות טוקוגאווה סגרה את יפן בפני העולם החיצון והשאירה זכות סחר מוגבלות לדג'ימה שבנמל נגסאקי בלבד, רק לסין ולחברת הודו המזרחית ההולנדית. כל נתין זר אחר שהיה מגיע לחופיה של יפן באותה התקופה הוצא מיד להורג, וכל יפני שיצא את המדינה לא הורשה לחזור.
התפתחות בתחומי הכלכלה והאמנות

במהלכה של תקופת אדו חלו ביפן התפתחויות כלכליות רבות. בין התפתחויות אלו ניתן למנות את התפתחות הערים, פיתוח רשת ענפה למשלוח סחורות בתוך המדינה והקמת שכבת תעשייה זעירה.
באמצע המאה ה-18 מנתה אוכלוסייתה של אדו יותר ממיליון נפשות, בעוד אוכלוסיותיהן של אוסקה וקיוטו מונות כל אחת כ-400,000 נפש. ערי-טירה רבות נוספות חוו גם הן גידול משמעותי במספר תושביהן. עם השנים הפכו אוסקה ואדו למרכזי סחר ותעשייה לאומיים, כאשר אדו משמשת גם כמרכז הלאומי לאספקת מזון ושאר סחורות עירוניות. עם הגידול בערים החלה מתפתחת מערכת מפותחת של בנקאות ביפן, ובעקבותיה גם מערכת חקלאית מבוססת שנועדה לתמוך את התפתחותה הכלכלית של הארץ.
במהלך התקופה החלו היפנים גם ללמוד בהדרגה את סודות המדע האירופאי, וזאת דרך ספרים שהגיעו ליפן עם הסוחרים ההולנדיים ("השכלה הולנדית" או רנגאקו). התחומים אותם חקרו היפנים כללו גאוגרפיה, רוקחות, מדעי הטבע, אסטרונומיה, אמנות, שפות, תופעות פיזיקליות (כגון חשמל) ומכניקה.
למרות שליפן הייתה היכולת לפתח את הידע שרכשה לעצמה, ההתפתחות המואצת של התעשייה במערב בזמן המהפכה התעשייתית במאה ה-18, יצרה לראשונה פער יכולות גדול בין יפן למערב, פער שהתבטא בעיקר בנחיתותם של הטכנולוגיה וכלי הנשק היפניים מול אלה המערביים, ואשר לא התקיים בתחילתה של תקופת אדו. פער טכנולוגי זה היה אחד הגורמים שהביאו להפסקת ההתבודדות היפנית בסופה של תקופת אדו.
כמו הכלכלה, גם האומנות היפנית זכתה לפריחה מחודשת במהלך תקופת אדו. הענף המפורסם ביותר במערב שהתפתח בתקופה זו הוא ענף האוּקיוֹ אֶה, ציורים והדפסים צבעוניים שתיארו את "העולם המרחף" - שמו העדין של רובע היצואניות ותיאטרון הקבוקי בערים היפניות. הדפסים מסוג זה החלו להופיע ביפן כבר בסוף המאה ה-17, אך ההדפס הצבעוני הראשון נוצר בשנת 1764. הדור השני של יוצרי ההדפסים היפניים נטש את הנושאים האפלים שאפיינו את הזרם בתחילה ועבר לתאר בהדפסיו בעיקר נופים ותופעות טבע.
בתחילת המאה ה-19 הסגנון השולט באומנות היפנית היה זה של הירוֹשִיגֶה, שתיאר את נופי יפן בזויות וצורות לא טבעיות ועם קווי מתאר עבים ובולטים. אומנות הדפסים זו היוותה את ההשראה ליוצרים האירופאים בזרם האימפרסיוניסטי כגון וינסנט ואן-גוך ואדגאר דגה.
החברה

בתקופת טוקוגאווה, החוקים חילקו את החברה לארבעה מעמדות: סמוראים, צמיתים, בעלי מלאכה וסוחרים, וחל איסור להתחתן בין מעמדות.
הסמוראים שהיוו 6% מהאוכלוסייה, היו אצולה לוחמת בדומה לסניור במבנה הפיאודלי המערבי. הם נהנו מזכויות יתר רבות, כגון נשיאת נשק, לבישת בגדי משי, רכיבה על סוסים, להינשא באפריון, ולגור סמוך לטירת השוגון או הדאימיו.
הצמיתים היוו כ-80% מהאוכלוסייה. הצמדת עובדי האדמה לקרקע יצרה בעיה של צפיפות בתאי שטח מסוימים. הבן הבכור ירש את משק אביו, והבנים הצעירים נאלצו להגר אל העיר, מפאת חוסר תעסוקה בכפר. עקב כך, נקטו האיכרים בשיטות לצמצום הריבוי הטבעי, בעיקר "דילול" של תינוקות ממין נקבה. כאשר נולדה נקבה, הייתה לאב את הזכות לצוות על המיילדת לחנוק את התינוקת באמצעות נייר רטוב שקוף אשר הוכן למטרה זאת.
החלשותה של שוגונות טוקוגאווה

סופה של תקופת אדו מכונה לרוב תקופת שוגונות טוקוגאווה המאוחרת. הסיבות שהביאו לסיומה של התקופה שנויות במחלוקת, אולם ללא כל ספק ישנה חשיבות מכרעת להגעתו ליפן של קומודור מת'יו פרי מהצי האמריקאי, שצי ספינותיו (הקרוי ביפן "הספינות השחורות") ירה מטחי פגזים אל אדו מהמפרץ הסמוך לה והכריח בכך את יפן להיפתח בשנית לעולם המערבי. בנסותם להרחיק את ספינותיו ותותחיו של פרי מחופיהם, בנו היפנים מספר איים מלאכותיים בקרבת נמל טוקיו שמנעו מהספינות להתקרב לטווח תותחים. חלק מאיים אלו השתמרו ברובע אוֹדאיבָּה של ימינו בטוקיו.
על אף היות הגעתו של פרי גורם מכריע בהתמוטטות השוגונות, היא אינה הסיבה היחידה להתמוטטות זו. הגעת הזרים מחדש לחופי יפן רק החישה למעשה את המאבק הפוליטי המורכב שהתנהל ביפן זה מכבר בין משטר השוגונות לקואליציה של מבקריו. מאבק זה החל עוד בימי תחילת שלטונה של השוגונות לאחר שהמשטר החליט למנוע מהמעמד הלוחם צבירת אדמות ועושר על ידי הנהגת מדיניות "חזרה אל הקרקע" - מדיניות המסמנת את האיכר היצרן כאדם האידיאלי בחברה. התמשכותה של תנועת אנטי-שוגונות זו, היא זו שהביאה לבסוף לקריסת השוגונות.
בנוסף להתמרדות העממית, נחלש מעמדה של השוגונות לאחר שהיא לא הצליחה לעצור את שטף הספינות הזרות שפקדו את חופיה לאחר הגעת האמריקאים. ספינות מלחמה וסחר רוסיות פלשו לאי סחאלין ולאיים הקוריליים שהיו בשליטת היפנים, ב-1808 נכנסו ספינות בריטיות לנמל נגסאקי ועשו בו כבשלהן בחפשן אחר ספינות הולנדיות והופעתן של ספינות מלחמה וציד לווייתנים במים הטריטוריאליים של יפן הלכה והתגברה ככל שחלף הזמן. בשני העשורים הראשונים של המאה ה-19.
עם תחילתן של שנות השלושים של המאה ה-19 כבר הייתה ביפן תחושה כללית של משבר חמור. רעב ואסונות טבע הכו במדינה והביאו ב-1837 להתקוממות ספונטנית של מעמד האיכרים כנגד פקידי ממשל באוסקה. למרות שההתקוממות דוכאה לאחר יממה בודדת, יצרה התקוממות זו רושם דרמטי הן בקרב השלטון והן בקרב העם היפני. התשובה להתקוממות מצד שלטון השוגונות הייתה החלת פתרונות מסורתיים במקום לנסות לפתור את הבעיות המוסדיות במדינה. יועציו של השוגון יעצו לו להחיות מחדש את רוח הלחימה היפנית, להחריף את ההגבלות על סחר החוץ, להטיל צנזורה על הספרות ולשלול מותרות מחיי מעמד הסמוראים. אט אט החלו נשמעים קולות ברחבי המדינה שקראו להדחת השוגונות מהשלטון ולחזרה לשלטון מאוחד וסילוק הזרים תחת מרותו של הקיסר. אולם קולות אלו לא הגיעו לחלונות הגבוהים של השוגונות, שהייתה עסוקה בחיזוק המדינה במישור הכלכלי כנגד מעצמות המערב, לאחר שחזתה בהתמוטטותה של סין מול מעצמות אלו במלחמת האופיום הראשונה.
סוף ההתבודדות

כאשר הופיעו ספינותיו של הקומודור פרי בנמל אדו ביולי 1853, החלה מהומה רבתי בחצר השוגונות. יושב ראש מועצת הזקנים, אָבֶה מָשַהירוֹ (1819-1857) מונה כאחראי על המשא ומתן עם האמריקאים. האיום החדש על ביטחון המדינה שהציבו האמריקאים היה חסר תקדים בהיסטוריה של יפן והדעות לגבי דרך הטיפול בו היו חלוקות. אבה ניסה לאזן בין רצונה של מועצת הזקנים להתפשר עם האמריקאים, רצונו של הקיסר לשמור את יפן נעולה בפני הזרים ורצונם של הדאימיו (שליטי המחוזות והערים) שרצו לצאת למלחמה באמריקאים. בהיעדר הסכמה ברורה, החליט אבה להתפשר עם האמריקאים ולקבל את דרישותיו של פרי לפתוח את יפן לסחר חוץ מצד אחד, ומצד שני להתכונן למלחמת מגננה מול האמריקאים. במרץ 1854 נחתם "חוזה השלום והידידות" (חוזה קאנאגוואה) אשר פתח שני נמלים ביפן לסחר עם האמריקאים, הבטיח יחס הוגן לניצולי ספינות אמריקאים שיגיעו לחופי יפן והתיר שליחת קונסול אמריקאי לשימודה, נמל קטן בחצי האי איזוּ, מדרום מערב לאדו. חמש שנים מאוחר יותר נחתם חוזה מסחרי נוסף שפתח תחומי מסחר נוספים לאמריקאים ביפן.
הנזק שנוצר לשוגונות מהחתימה על החוזים היה משמעותי ביותר. הדיון הלא שגרתי על מדיניות הממשל שהתפתח ביפן הביא עמו עד מהרה ביקורת ציבורית חריפה על התנהגותה של השוגונות בפרשיית החוזים. במטרה ליצור בני ברית חדשים לשוגונות ניסה אבה לרתום לשורות השוגונות את תמיכתן של הדאימיו של שינפאן וטוזומה, צעד שרק החליש את מעמדה הרעוע של השוגונות כיוון שגרם בכך לירביהם של הדאימיו להסיר את תמיכתם בשוגונות. מאוחר יותר, כחלק מרפורמת אנסיי שהתרחשה בשנים 1854–1856, ניסה אבה לחזק את השלטון על ידי הזמנת כלי נשק וספינות מההולנדים ולפתוח באמצעותם בתי ספר ללוחמה מודרנית שיגנו על הקיסרות מפני אויביה החדשים. עד מהרה נפתחו בתי הספר החדשים באדו וסביבותיה, אולם זניחה זו של העקרונות הישנים של המעמד הלוחם והחלפתם בשיטות לוחמה מודרניות גרמו לזעם רב בקרב הדאימיו שהיו כולם בני המעמד הלוחם ואשר גרמו לבסוף להדחתו של אבה מתפקיד יושב ראש מועצת הזקנים והחלפתו בהוטה מאסאיושי.
אולם גם הוטה לא צלח את מלאכת איחוד השורות ביפן, ועם מות השוגון, שלא השאיר אחריו יורש, התפתחה בקיסרות מלחמת ירושה בין מועמדי המחנות השונים של הדאימיו. לבסוף גברו המצודדים בדאימיו של פודאי ולתפקיד השוגון נבחר טוקוגאווה יושינובונובו, קרובו של השוגון המת, שלא רצה בתפקיד אך קיבל אותו באי-רצון ומאוחר יותר חתם חוזים נוספים עם ארצות הברית ו-5 מדינות נוספות, מפסיק בכך את תקופת ההתבודדות של יפן שנמשכה יותר מ-200 שנים.
סופה של התקופה

מאמציה של השוגונות להחזיר לעצמה את כוחה השלטוני על ידי פיתוח צבא מודרני בסיוע מדינות המערב לא עלו יפה וזאת בעקבות ההתנגדות בעם לפתיחות כלפי המערב. עם מותו של הקיסר בשנת 1867 ירש אותו בנו בן ה-16 מוּצוּהיטוֹ, שתמך במתנגדי השוגונות וקבע לתקופת שלטונו את השם "מֵייג'י" ("שלטון נאור"), שם שגם אימץ לעצמו. עם עליית הקיסר החדש לשלטון החלו תומכיו דוחקים באנשי השוגונות להחזיר לקיסר את הסמכויות השלטוניות ובתחילת 1868 גרמו להדחת השוגון מהשלטון. בעקבות הדחת השוגון פרצה מלחמת אזרחים בין תומכי השוגון לתומכי הקיסר (מלחמת בושין), מלחמה בה ניצחו תומכי הקיסר אשר הורידו את טוקוגאווה מדרגת שוגון לדרגת דאימיו. כוחות השוגונות נסוגו לצפון המדינה, שם החזיקו מעמד בעזרת הצי המודרני שהיה ברשותם עוד שישה חודשים נוספים באי הוקאידו שם הקימו את הרפובליקה של אזו שהתקיימה זמן קצר ביותר.
עם הניצחון של כוחות הקיסר על כוחות השוגונות הסתיימה למעשה תקופת אדו, והחלה תקופת מייג'י שהביאה עימה את המודרניזציה ליפן.
ראו גם

בורו (טקסטיל)
הערות שוליים

↑  מאמר"מבוא לתולדות יפן ותרבותה" וכן מאמר "מבוא לתולדות יפן המסורתית"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529236105171  GND: 4241588-3  LCCN: sh85069473  NDL: 00568291 
ספינת חותם אדום בציור יפני משנת 1634
ספר האנטומיה הראשון שהודפס ביפן
שגשוג שוק הדגים ניהונבאשי (תקופת אדו) מאת אוטאגאווה קוניאסו
הגל הגדול, הדפס צבעוני מהמאה ה-18
הקומודור מת'יו ק. פרי
השוגון האחרון טוקוגאווה יושינובו במדי הצבא הצרפתי
Command & Conquer: Red Alert 3

| --- | --- |

 כללי
 תאריך הוצאה:  Windows: צפון אמריקה: 28 באוקטובר 2008 אירופה: 31 באוקטובר 2008  Xbox 360: צפון אמריקה: 11 בנובמבר 2008 אירופה: 14 בנובמבר 2008 PlayStation 3: בהקפאה
 סוגה:  אסטרטגיה בזמן אמת
 פיתוח:  EA Los Angeles
 הוצאה לאור:  Electronic Arts 
 ארץ מקור:  ארצות הברית 
 שפות:  אנגלית, איטלקית, פולנית, רוסית, הונגרית, צרפתית, גרמנית, צ'כית, ספרדית 
 הפצה:  Electronic Arts
 סדרה:  Command & Conquer (ראשית) Red Alert (משנית)
 דרישות תוכנה
 מנוע משחק:  RNA
 מצבי משחק:  שחקן יחיד, מרובה משתתפים, משחק רשת
 פלטפורמות:  Windows, Xbox 360, PlayStation 3
 מדיה:  DVD
 המשחק הקודם:  Command & Conquer: Red Alert 2 
 דרישות מערכת
 מעבד:  Windows XP:  2.0 GHz (Intel Pentium 4 / AMD Athlon 2000+ / Multiple Cores)  Windows Vista:  2.2 GHz (Intel Pentium 4 / AMD Athlon 2200+ / Multiple Cores) 
 זיכרון:  1GB RAM
 כרטיס מסך:  NVIDIA GeForce 6800 / ATI Radeon X1800
 מקום פנוי:  7GB
 מערכת קול:  תאימות ל-DirectX 9.0c
 בקרים:  מקלדת ועכבר, בקרי Xbox 360
 
 אתר רשמי
 
Command & Conquer: Red Alert 3 הוא משחק מחשב משנת 2008 המשתייך לסוגת משחקי אסטרטגיה בזמן אמת ושייך לסדרת Command & Conquer אשר מופצת על ידי חברת Electronic Arts.
המשחק מתרחש ביקום מקביל שבו מלחמת העולם השנייה מעולם לא התרחשה וברית המועצות גדלה והתפתחה ללא שהצבא הנאצי של היטלר יבלום את כוחה. לכן במקום מלחמת העולם השנייה מתרחשת מלחמה אחרת וגדולה יותר בין הסובייטים לבעלות הברית וצד שלישי הידוע בתור אימפריית השמש העולה, אשר נגזר מתוך האימפריה היפנית.
משחקיות

Red Alert 3 מאופיין במצב מערכה צבאית מלאה שבה על השחקן לשתף פעולה עם שחקן אחר, או עם אחד מכמה דמויות הבינה המלאכותית שמציע המשחק.
במשחק שלושה צבאות (ברית המועצות, בעלות הברית, אימפריית השמש העולה) שכל אחד מהם מתאפיין בסגנון לחימה הייחודי לו. למשל, צבא בעלות הברית מתאפיין בכלי נשק בעלי קידמה טכנולוגית המבטלים את כוחו של היריב לתקוף, ובשליטה אווירית מלאה עם מפציצים כבדים. לעומת זאת, הצבא הסובייטי מתאפיין בכוחות שריון כבדים. לצבא האימפריה היפנית יכולת לשנות את שדה הלחימה במהירות, על ידי מכונות דמויות רובוטריקים שמשנות צורה מרכבי קרקע למטוסים ומעבירות את שדה הקרב לשמיים.
כמו כן, לכל צבא יש נשק בלתי קונבנציונלי משלו המסוגל להנחית על היריב מכה גורלית, בין כלי הנשק ניתן למנות: פצצת ואקום ששואבת אליה את כל החומר מסביבה ותותח פרוטונים.
בשונה ממשחקים קודמים בסדרה, במשחק זה, לכל יחידה יש יכולת משנית, בנוסף ליכולת הלחימה העיקרית שלה. דבר זה מוסיף ליכולת השחקן להפתיע את היריב בקרבות פנים מול פנים.
הלוחמה הימית חוזרת למשחק. הרבה יחידות מאפשרות יעילות וגמישות רבה יותר במעבר מהים לאדמה. יחידת ה-MCV (רכב בנייה נייד) המופיעה כמעט בכל משחק מסדרת Command & Conquer, יכולה כעת גם להיפתח על המים, כך שבניית מבנים יכולה להתבצע כעת גם במים (לא כולל מגורי חיילים ומפעלי לחימה).
עלילה > סיפור מסגרת

בסדרת משחקי Red Alert מסופר כי המדען היהודי-גרמני אלברט איינשטיין חזר בזמן על ידי מכונת זמן אותה בנה והתנקש בחייו של אדולף היטלר, על מנת למנוע את התרחשותה של שואת יהודי אירופה ומלחמת העולם השנייה. כתוצאה מכך, הצליחה ברית המועצות להתחזק ולהתפתח וגרמה לפריצת מלחמת עולם בין ברית המועצות הקומוניסטית לכוחות בעלות הברית הקפיטליסטיים, כדי לממש את חזונו של יוסיף סטלין להשתלטות על אירופה. במשחק ההמשך Red Alert 2, אחרי מותו של סטלין פותח הצבא הקומוניסטי במלחמה נוספת, בה הוא נוחל שוב כישלון מוחלט.
לאחר אירועי המשחק Red Alert 2 בהם ניצחו כוחות בעלות הברית, נמצאת ברית המועצות מובסת, הרוסה ועומדת לקרוס. קולונל שרדנקו, מנהיג צבאי בכיר בהנהגה הקומוניסטית, מפתח תוכנית חשאית לניצחון על המערב. הוא יורד יחד עם גנרל קרוקוב אל מרתפי הקרמלין אל מכונת זמן סובייטית שבנה המדען הרוסי זלינסקי. שלושתם חוזרים בזמן אל בריסל ב-1927, במטרה להתנקש בחייו של אלברט איינשטיין, האדם האחראי לטכנולוגיות המתקדמות של בעלות הברית ולמעשה הביא לניצחונן. למרות התנגדותו של זלינסקי, כיוון שהמעשה יגרום לשינוי ברצף הזמן, רוצח שרדנקו את איינשטיין באופן דומה לאופן בו רצח איינשטיין את היטלר במשחק הראשון וגורם לביטול אירועי שני המשחקים הקודמים. השלושה חוזרים חזרה לזמן ממנו יצאו ומגלים כי אכן כוחות בעלות הברית לא התחזקו ונמצאות על סף תבוסה בידי ברית המועצות. ברצף הזמן החדש, מגלים השלושה כי שרדנקו הוא השליט של ברית המועצות וכן כי ברית המועצות איבדה את כלי הנשק הגרעיניים שלה עקב הסרתו של איינשטיין מרצף הזמן. בדיוק בנקודה זו פולשת לברית המועצות אימפריית השמש העולה (היפנים), אימפריה חדשה ומתקדמת טכנולוגית אשר נוצרה עקב השינוי ברצף הזמן. בכך פורצת בין שלושת הצדדים מלחמת עולם המאיימת על כל העולם.
בנקודה זו מתפצלת העלילה לשלוש מערכות, כאשר לכל מערכה עלילה משלה.