פינגיאו
אתר המורשת העולמית > העיר העתיקה של פינגיאו

פינגיאו עדיין משמרת את תוכנית העיר מתקופת שושלות מינג וצ'ינג, ותואמת לתבנית בַּאגְווַה המקובלת בפנג שווי. יש בעיר מעל למאה רחובות וסמטאות הבנויים בצורה סימטרית ובקווים ישרים. חנויות שנבנו בין המאה ה-17 למאה ה-19 מצויות בצמתים של הרחובות הראשיים, כאשר הרחובות וחזיתות החנויות עדיין שומרות על חזותן ההיסטורית. כמעט כל החנויות, ברחובות הראשיים, שופצו בשנת 2012 בהחלטת העירייה המקומית ועל חשבון בעלי החנויות.
בעיר יש קרוב ל-4,000 מבני מגורים בסגנון מינג או צ'ינג שהשתמרו מהתקופה שהעיר שגשגה כלכלית. הבתים נבנו על פי המסורת ההיררכית והפיאודלית של בני ההאן, שאליה התלוו סממנים מקומיים אופייניים. מבני המגורים נבנו סביב ארבעה צדדים של חצר פנימית ומחולקים לשלושה סוגים: מבנים בני קומה אחת מעץ ולבנים המקורים בגג רעפים, מבנים תת-קרקעיים בלבנים מצופים בעץ וגגות מוארכים, ומבנים בני שתי קומות, הקומה התחתונה תת-קרקעית והקומה השנייה בנויה בעץ. המקור לבניית מבנים תת-קרקעיים היו המערות הפרהיסטוריות שנחפרו באדמת הלס של אגן הנהר הצהוב.
האתרים ההיסטוריים העיקריים הם:
חומת העיר - חומת העיר פינגיאו נבנתה בשנה השלישית לשלטונו של הקיסר חונגוו מייסד שושלת מינג (1370). יש בחומה שישה שערי ברביקן, שער בצד הצפוני ושער בצד הדרומי ושני שערים בצדדים המזרחי והמערבי. תבנית החומה דומה לצב (ראש, זנב וארבעה רגליים), מה שהעניק לפינגיאו את הכינוי "עיר הצב". עובי החומה בבסיסה כעשרה מטרים ומכיוון שהיא הולכת ונעשית צרה ככל שהיא גובהת עובייה בחלק העליון נע בין 3 ל-5 מטרים. גובהה משתנה בין 6 לעשרה מטרים, היקפה כ-6 קילומטרים, וגודל השטח שהיא תוחמת הוא 2.25 קמ"ר. יש בה ארבעה מגדלים בפינות, ובנוסף כ-72 מגדלי שמירה ויותר מ-3,000 שינות. לפני החומות יש חפיר בעומק וברוחב של ארבעה מטרים. ב-2004 התמוטט חלק מהחומה הדרומית ששוחזר מאז. יתרת חומת העיר לא נפגעה מאז בנייתה ונחשבת לחומת עיר עתיקה השמורה במצב הטוב ביותר בקנה מידה זה. חומת העיר היא האתר המרכזי של אתר המורשת.
מקדש קונפוציוס - נבנה לראשונה בתקופת שלטונו של הקיסר טַאיְדְזונְג (שלט 649-626) משושלת טאנג, נהרס ונבנה כמה פעמים במהלך השנים. מכלול המבנים הנרחב הנוכחי נבנה בשנת ב-1163 בתקופת שלטונו של הקיסר שִׁיזונְג (שלט 1189-1161) משושלת ג'ין (1234-1115), והוא כיום המקדש העתיק ביותר בסין המוקדש לקונפוציוס שהשתמר. המבנים מתקופת ג'ין הם הדוגמה היחידה בסין כולה לארכיטקטורה של מקדש קונפוציוס מתקופת ג'ין. המקדש כולל 87 פסלים של קונפוציוס ותלמידיו, הקבוצה הגדולה ביותר של פסלים מסוג זה במקדש קונפוציוס בעולם. חלק ממבני המקדש שימשו כבית ספר, ובמקדש התנהלו הבחינות הקיסריות עד שבוטלו בתקופת הקיסר גוַאנְגשׂ'וּ לקראת סופה של שושלת צ'ינג, ובית הספר שפעל במקדש הפך לבית ספר מקצועי. ב-1923 הקימו יזמים מקומיים במקום חטיבת ביניים. ב-1950, עם הקמת הרפובליקה העממית של סין הורחב בית הספר ותוך כדי כך נהרסו חלק מהמבנים העתיקים, אם כי עדיין נותרו מרבית המבנים המקוריים של בית הספר הקונפוציאני ושל מכלול המקדש מהשיפוץ שנעשה ב-1163. בעקבות ההכרזה על העיר העתיקה של פינגיאו, ומקדש קונפוציוס הכלול בה כאתר מורשת עולמית ב-1997, החליט הממשל המקומי על פתיחת האתר לציבור הרחב, ולאחר השקעה הוא נפתח ב-2004.
מכלול המבנים הנרחב זכה לכינוי "העיר האסורה הקטנה", והוא כולל את המבנים הבאים "היכל קְװֵיְשִׂינְג" (魁星, פין-יין kuí xīng - האל האחראי על הבחינות במיתולוגיה הסינית), "היכל וֶנְצַ'אנְג" (文昌 - האל האחראי על הספרות), גשר הקשת בענן, "היכל לִינגְשִׂינְג" (灵星 - האל האחראי על היבולים), גשר פָּאן ו"היכל דַאצֶ'נְג", האולם המרכזי המוקדש לקונפוציוס ולהישגיו.
מקדש צִ'ינְג שׂוּ (清虚观) - היה המקדש הטאואיסטי הגדול ביותר בפינגיאו וכיום משמש מוזיאון לתרבות הסינית. המקדש שוכן בפינה הצפונית של הרחוב המזרחי (דוֹנְג דַאגְיֵה), כולל עשרה מבנים ומשתרע על שטח שמעל ל-6,000 מטרים. המקדש נבנה לראשונה בשנים הראשונות של תקופת שושלת טאנג (907-618), שופץ ושגשג בתקופת שושלת יואן (1368-1271) ושופץ שוב בתקופת שושלת מינג. במקדש נהגו לבקר מלומדים על מנת לחקור ולהגות בכתבים הטאואיסטיים. בכניסה בולטים פסלי מגני המקדש, ובין המבנים בולט היכל הדרקון והטיגריס המצטיין בטכניקה ייחודית של בנייה בעץ. המוזיאון השוכן באתר מחולק לשלושה נושאים: התרבות הטאואיסטית, ההיסטוריה של פינגיאו וחפצים עתיקים בעלי ערך תרבותי.
מקדש אל העיר - מתחם מקדשים שמור היטב השוכן על שטח של 7,302 מ"ר בדרום מזרח העיר העתיקה של פינגיאו. חזית המתחם פונה דרומה והוא כולל שלוש קבוצות של מבני מקדשים המקורים ברעפים מזוגגים בצבעי ירוק וכחול: מקדש אל העיר, מקדש אל העושר, ומקדש אל המטבח. במבני המקדשים יש פסלים צבעוניים וציורי קיר. מקדש "אל העיר" (城隍, בפין-יין Chénghuáng, תעתיק צֶ'נְגחְוַאנְג) כולל את היכל אל העיר (שבו מנהל האל משפטים), היכל התיאטרון והיכל השינה (שבו מקבל האל אורחים בקומה התחתונה וישן עם קרובי משפחתו בקומה העליונה). מקדש "אל העושר" (財神, פין-יין Cáishén, תעתיק צַאישֶׁן), כולל את היכל אל העושר שבו הפסלים מסמלים תענוג ומזל וציורי הקיר מתארים כיצד נציגי המיעוט המעלים מס לקיסר, את ביתן גֶ'נְווּ, ואת היכל התיאטרון של אל העושר. תפקידו של "אל המטבח" (灶君, פין-יין Zào Jūn, תעתיק דְזַאו ג'וּן) במיתולוגיה הסינית הוא לפקח על הנעשה בתוך הבתים ולהעביר את המידע לאלים אחרים. לכן על מנת לרצות את האל מביאים המאמינים למקדש אל המטבח מעדן מיוחד המכונה טַאנְגגְווַה. בחצר מקדש אל המטבח נטועים עצי אוגניית הציפורן (שמהם מפיקים את התבלין ציפורן) בני למעלה מ-100 שנים שבבוא האביב פורחים ומבשמים את האוויר.
משרד ממשל הנפה (Yamen) - פינגיאו הייתה מושב הנפה מאז שנקבע שיטת החלוקה למחוזות בתקופת שושלת צ'ין ובעיר יש מבני ממשל נפה שמורים היטב המתחם כולל את המגורים והמשרדים של נציג השלטון שנשלח לתפקד כראש העיר, שופט ופיקד ממשל בכיר. המבנים הראשונים במתחם נבנו לראשונה בתקופת שושלת וי הצפונית, והורחבו בתקופת שושלות יואן, מינג וצ'ינג. הבניין העתיק ביותר במתחם כיום נבנה ב-1346. המתחם משתרע על שטח של 26,000 מ"ר לאורך ציר צפון-דרום כולל את משרדי המנהל, משרד המס, אולם משפט, בית כלא ואולם תפילה בודהיסטי.
משרדי "זְ'ה-שֶׁנְגצ'אנְג" (日升昌 - מילולית "שגשוג הזריחה") - מוסד פיננסי שהיו לו סניפים ברחבי סין שאפשר לסוחרים להפקיד מטבעות כסף ולקבל תמורתם קבלה אותה יכלו לפדות בסניפים אחרים, וכן לבצע הלוואות. המוסד שגשג במאה ה-19 ופשט את הרגל ב-1932 כשהופיעו בסין בנקים מודרניים בהשפעת המערב. המקום שופץ ונפתח כמוזיאון ב-1995.
מגדל השוק - מבנה עץ בן שתי קומות בגובה 18.5 מטרים, המבנה הגבוה ביותר בעיר העתיקה. המגדל הנוכחי נבנה ב-1688.
גשר חְווֵיגִ'י - גשר הבנוי מאבן עם מעקות מאבן שנבנה במאה ה-17.