stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קהילת יהודי קטוביץ
ארגונים בקהילה > ביקור חולים והחברה קדישא

ב-5 בנובמבר 1868, ביוזמתו של היימן פרוליך, הוקמו בקטוביץ אגודות צדקה לסיוע לחולים בשם "ביקור חולים" וה"חברה קדישא". משנת 1874 ארגונים אלה עסקו גם בסיוע לכל תושבי העיר העניים ביותר ולא רק ליהודים. בעיקר לתושבים חדשים שהתיישבו בעיר, לעיתים קרובות היו חסרי כל. ביקור חולים העסיק רופא שהעניק עזרה רפואית בחינם לנזקקים. הוועד הפועל הראשון של העמותה כלל את היימן פרליך, יוליוס ברסלאואר, לואי קנופף, לובל זרניק ויוליוס רינג. בשנים 1868–1886 הנשיא היה היימן פרולליך, ואחריו לואי קנופף בשנים 1886–1890.
ארגונים בקהילה > גמילות חסדים - גמ"ח

אגודת הצדקה גמילות חסדים בקטוביץ נוסדה ב-11 בנובמבר 1871 ביוזמתם של סיימון שאלשה, איזידור זאקס ודניאל טימנדורפר. הודות לפעילות ארגון זה, ילדים מהמשפחות העניות ביותר יכלו לקבל השכלה תיכונית וגבוהה. מאוחר יותר הרחיבה החברה את היקף פעילותה כך שהיא כללה גם ילדים ממשפחות לא יהודיות. הוועד המנהל הראשון של גמילות חסדים הורכב מ: סימון שאלשה, היימן פרליך, דניאל טימנדורפר, איזידור זאקס, סלומון קניגסברגר, איגנץ גרינפלד ומקס ווייכמן.
ארגונים בקהילה > תלמוד תורה

באוקטובר 1873, ביוזמתו של הרב יעקב כהן, הוקמה בקטוביץ האגודה החינוכית "תלמוד תורה", שמטרתה הייתה להעלות את רמת החינוך בתחום ההיסטוריה היהודית, הספרות והפרקטיקות הדתיות. העמותה ארגנה הרצאות ומפגשים שבמהלכם נקראה התורה עם פרושיו של רש"י וקטעי משנה.
ארגונים בקהילה > חובבי ציון בקטוביץ > תנועת בית"ר

בשנת 1933 נערך כנס עולמי של תנועת בית"ר בעיקר קטוביץ. בכנס השתתפו נציגי בית"ר ממדינות אירופה, ארצות הברית ואפילו אוסטרליה. מזכ"ל תנועת בית"ר בקטוביץ באותן השנים היה דוד הפר, יליד 1903, שיחד עם אשתו מלכה ובתו גוסטבה גורש עם תחילת המלחמה לגטו ורשה וכככה"נ נרצח במחנה ההשמדה מיידנק. הפר היה אח ל-4 אחיות שיחד עם הוריהן היגרו לישראל כבר בשנות ה-20. על ארגון הכנס העולמי בקטוביץ קיבל הפר מכתבי תודה מסניפי בית"ר בכל העולם, אלו נמצאים בארכיון בית ז'בוטינסקי בתל אביב. גלויות שכתב הפר מגטו ורשה ומתארים את החיים שם נמצאו בארכיון אלפרד שוורצבאום, חברו לעסקים מבנזין שהצליח להימלט לשווייץ וסייע לדוד הפר כמו גם ליהודים רבים אחרים ממקום מושבו בשווייץ.
מאמצע המאה התשע עשרה החלו לצוץ קבוצות ציוניות במרכז ומזרח אירופה. הם נקראו חובבי ציון. קבוצה כזו הייתה פעילה מאוד גם בקטוביץ.
בשנת 1884, במלאת 100 שנה להולדתו של משה מונטיפיורי, נערך כנס בינלאומי של תנועת חיבת ציון בעיר. הבחירה בעיר קשורה ככל הנראה למיקומה בצומת שלוש המדינות, המאוכלסות בקהילות יהודיות רבות.
בתאריכים 6–11 בנובמבר 1884 השתתפו 36 נציגים בכנס בראשותו של יהודה לייב (ליאון) פינסקר, בהם 22 צירים משטחים השייכים לרוסיה ו-10 נציגים ממדינות אחרות, מצרפת, רומניה, אנגליה, גרמניה ופלסטינה א"י. המטרה העיקרית של התנועה הייתה לחזור לארץ ישראל. מטה התנועה בראשות פינסקר היה אמור להיות ממוקם באודסה.
בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 הצטרפו מרבית תומכי חיבת ציון להסתדרות הציונית העולמית, שנוסדה בשנת 1897 ביוזמתו של תיאודור הרצל.
בבניין בו נערכה ועידת קטוביץ הוצב לוח זיכרון עם טקסט בפולנית ובעברית:
כאן בקטוביץ, בתאריכים שבין ה-6 ל-11 בנובמבר 1884, התקיים כנס של תנועת חובבי ציון. האירוע נרשם בהיסטוריה בשם "ועידת קטוביץ", ושהיה ראשית התהליך שהוביל להקמת ישראל ב-1948.
ארגונים בקהילה > מתנות לאביונים

בספטמבר 1888, ביוזמתם של מקס פרליך, היינריך קלמן, אדולף לובינגר, יוליוס נוטמן והרב יעקב כהן, הוקמה אגודת מתנות אביונים, העוסקת במתן תמיכה לעניים ובעיקר לתושבים חדשים שהגיעו מקהילות יהודי גליציה, מובטלים וחסרי כל. תוך זמן קצר הצטרפו לארגון 170 חברים. בשנת 1889 העניק הארגון סיוע כספי ל-1127 אנשים, בשנים 1895 ל-1591 ובשנת 1899, דאג הארגון ל-2,225 אנשים נזקקים. בשנת 1900 נכללו בהנהלת ארגון: הרב מקטוביץ יעקב כהן, לואי בוק, יעקב קוכמן, סימון פרידלנדר, יוליוס נוטמן ומיכאל אברהם.
ארגונים בקהילה > התאחדות נשות קטוביץ

ב-18 בינואר 1892, ביוזמת נשים יהודיות צעירות, לוסי גרינפלד, רוזה בורנשטיין, גטרודה זאקס, ג'ני לובינגר ואלה שולץ, הוקם הארגון המסייע לעניים בקטוביץ, כולל איסוף בגדים לילדים עניים, אוכל לחגים ועזרה לכלות ממשפחות עניות.
חינוך

עד שנת 1860 למדו ילדים ממשפחות יהודיות המתגוררות בקטוביץ בבתי ספר יסודיים חילוניים ובמקביל למדו בבתי ספר דתיים פרטיים.
עם הגידול במספר התושבים היהודים בקטוביץ, הוקמו בשנות ה-60 של המאה ה-19 בתי הספר פרטיים ראשונים לבנים ולבנות. הם למדו בכיתות יסודי ותיכוני. בשנת 1866 בתי הספר הועברו לטיפול הקהילה והתארגנו מחדש. בשנת 1870 העירייה השתלטה על מוסדות אלה והפכה אותם לבתי ספר עירוניים.
בשנת 1875 החליטה מועצת העיר להפוך את בתי הספר הדתיים היהודיים לבתי ספר עירוניים. על פי הנתונים משנת 1876, מתוך 889 תלמידים בבתי הספר העירוניים, היו 80 בנים יהודים, בבית הספר היסודי. בבית הספר לבנות, מתוך 850 תלמידות היו 65 בנות ממשפחות יהודיות. בתי הספר העירוניים, אפשרו לתלמידים יהודים לשמור את השבת ואת כל חגי ישראל, זאת אף על פי שממשלת פרוסיה לא אישרה את המהלך. ההוראה הייתה לקיים שיעורים מיום שני עד שבת. במאה ה-21, ממשלת פולין אפשרה לפתוח את בתי הספר הדתיים, בהם מלמדים מקצועות כלליים ומקצועות דת.
משנת 1876 פעל בקטוביץ בית ספר יסודי עברי פרטי בו למדו 200 נערים ונערות. עד שנת 1916 ניהל את בית הספר ד"ר יעקב כהן, הרב של קהילת יהודי קטוביץ. ד"ר כהן חיבר את המאמר, בגרמנית, שיצאה לאור בשנת 1900, אודות תולדות היהודים בקטוביץ.
קהילת יהודי קטוביץ, קיימה אחר הצהריים חינוך דתי לילדים ממשפחות עניות. בשנת 1935 היו 147 תלמידים בכיתות לבנים, שלמדו פולנית, יידיש עברית, ו-140 תלמידות שלמדו פולנית ויידיש.
הקהילה היהודית בקטוביץ נתנה דגש גם לחינוך הכללי. בשנות השלושים של המאה העשרים הוקם בקהילה בית ספר על שם ברק יוסלביץ', בו לימדו, מלבד חינוך דתי (שעתיים בשבוע) והשפה העברית (שעתיים בשבוע, החל מכיתה ג'), שיעורים במקצועות כלליים שהתקיימו בשפה הפולנית. בשנת 1935 למדו 619 תלמידים בבית ספר זה, שהיה אמור לתמוך בתהליכי הפולוניזציה (אנ') בשלזיה עילית. בקהילה היה גם בית ספר עברי, בו השתתפו למעלה מ-400 בנים ובנות בשנת 1932.
מספר רב של ילדים יהודים למדו בבתי ספר יסודיים ממלכתיים. מלבד מקצועות כלליים, בתי ספר אלה ערכו שיעורי דת (שעתיים בשבוע), בנפרד לילדים המשתייכים לקבוצות דתיות שונות. מספר לא מבוטל של ילדים יהודים למדו גם בבתי ספר תיכוניים חילוניים, כולל בגימנסיה למתמטיקה ומדעי הטבע (22 ילדים יהודים למדו שם בשנת 1935). בגימנסיה העירונית (54 ילדים יהודים) ובגימנסיה העירונית לנערות (76 בנות יהודיות).
בקטוביץ היה גם גן ילדים יהודי.
מסחר וכלכלה

סיטונאות הברזל של ל. אלטמן בקטוביץ הוקמה בשנת 1865. ברונו אלטמן היה הבעלים. החברה עסקה בסחר סיטוני וקמעוני של מתכות, חומרי בניין, מתכות, כלי מטבח, כלים, מוצרי חשמל, מוצרי אספקת מים וכדומה. ברונו אלטמן נולד ב-13 ביוני 1876 בקטוביץ. הוא כנראה נפטר בגטו ורשה.
חברת "סימון ליברמן" הוקמה בשנת 1900 בקטוביץ. הבעלים של החברה היה שמעון ליברמן. היא עסקה בסחר סיטוני וקמעונאי של מוצרים ממתכת, בעיקר כלי מטבח.
החברה של ליאו לובל הוקמה בקטוביץ בשנת 1914. החברה התמחתה בסחר סיטונאי וקמעוני של סוגים שונים של מתכות (עופרת, פליז, אבץ, אלומיניום), מוטות, צינורות, חוטי ברזל ותיל, פח הלחמה וכדומה.
בתי הכנסת

בשנת 1880 מלבד הקהילה היהודית הגדולה, היו בקטוביץ גם קהילות חסידיות שונות, שהיו להם בתי תפילה משלהם בבתים פרטיים.
בתי הכנסת > בית הכנסת הישן

בית הכנסת העתיק בקטוביץ הוקם בשנת 1862 בפינת הרחובות מג'ה-Maja ושלובובקי-Słowackiego. חלקת האדמה להקמת בית הכנסת נרכשה בשנת 1861 תמורת 8,000 טאלרים מעיזבונו של טייל-ווינקלר-Tiele-Winckler. באותה שנה האדריכל והקבלן איגנץ גרינפלד-Ignatz Grünfeld תכנן והקים את בית הכנסת. טקס חנוכת בית הכנסת התקיים ב-4 בספטמבר 1862. לאחר מכן הועברו ספרי התורה מבית סימון גולדשטיין לבית הכנסת שזה עתה נבנה.
בית הכנסת היה בניין קטן בן שתי קומות עם גג משופע. הוא נבנה על פי תוכנית מלבנית בסגנון נאו-רומנסקי, עם עיטורים בצורת קשתות בצדדים ופילסטרים בפינות. האדריכל עיצב ככל הנראה את הבניין בדומה לבית הכנסת בוולפהאגן (גר'). באולם הראשי היו 200 מקומות ישיבה לגברים ובעזרת הנשים היו 120 מקומות ישיבה לנשים.
בשנת 1867 הוקם מקווה בסמוך לבית הכנסת שתוכנן גם הוא על ידי איגנץ גרינפלד. בשנת 1873, כתוצאה מעליה במספר חברי הקהילה היהודית בקטוביץ, התקיימה תפילה נוספת בבית הכנסת.
בשנת 1880 התקבלה החלטה בוועד הקהילה להרחיב את בית הכנסת. הפרויקט פותח על ידי היזם קרל האוסלר (גר') - Carl Samuel Haeusler. עבודות הבנייה בוצעו בשנים 1880–1883. כתוצאה מההרחבה, מספר מקומות הישיבה גדל ל-282 לגברים ול-221 לנשים. בית הכנסת נפתח מחדש רשמית ב-20 באפריל 1883.
מספר חברי הקהילה היהודית בקטוביץ גדל במהירות, ושנה לאחר ההרחבה והשיפוץ התברר כי מבנה בית הכנסת קטן מדי. מסיבה זו, התקבלה החלטה להקים בית כנסת חדש ברחוב מיצקביץ'-ul. Mickiewicz
בית הכנסת (העתיק) שימש עד ספטמבר 1900, ואז הוא נהרס. המגרש בו עמד בית הכנסת נמכר על ידי הקהילה לבנאי הראשי של קטוביץ, פול פרנצ'יץ' ועל בסיס היתר בניה מיום 18 במרץ 1905 הוא הקים במקומו בית דירות מפואר שתכנן.
בית הכנסת הישן בקטוביץ לפני ההרחבה.
בית הכנסת הישן בקטוביץ אחרי ההרחבה.
בתי הכנסת > בית הכנסת הגדול

בית הכנסת הגדול בקטוביץ, נבנה בשנת 1900 (אז גרמניה) והיה הגדול שבבתי הכנסת בעיר. הוא עמד ברחוב מיצקביץ'- ul. Mickiewicz. טקס חנוכת בית הכנסת הגדול התקיים ביום רביעי, 12 בספטמבר 1900.
לאחר שנשרף ונהרס ב-8 ספטמבר 1939 השטח נוקה מהריסותיו ויושר. מרתפי בית הכנסת לא נפגעו מהשרפה הגדולה. במרתפים אלה היו שמורים תשמישי קדושה יקרי ערך וספרי התורה. תשמישי הקדושה יקרי הערך נשדדו ומאידך ספרי התורה לא נשרפו ושרדו. בהחלטה מתאריך 8 באוקטובר 1990 אימצה מועצת העיר קטוביץ את ההחלטה לקביעת שם לכיכר בו עמד בית הכנסת הגדול בעבר, שם הכיכר שנקבע באותה החלטה היה: "כיכר בית הכנסת" כמו כן מומשה החלטה משנת 1988 להציב במקום אנדרטה המנציחה את בית הכנסת ואת קהילת יהודי קטוביץ.
בית הקברות היהודי

בית הקברות היהודי של קטוביץ שבפולין, הוקם בשנת 1868 והכניסה אליו נמצאת ברחוב Kozielska מספר 16.
בית הקברות הוא מקום קבורה פעיל של הקהילה היהודית, לאורך כל השנים מאז הקמתו. בית העלמין נמצא בהשגחת קרן אור חיים, משנת 2006 הקרן דואגת לביצוע עבודות ניקיון ותיעוד בבית העלמין. בסתיו 2009 הושלם השלב המרכזי של עבודות השיפוץ במתחם. בניין חברת קדישא המשופץ, מיועד להיות משרדי הקרן בעיר.
ראו גם

קטוביץ
בית הקברות היהודי בקטוביץ
בית הכנסת הגדול (קטוביץ)
קהילת יהודי פרודניק
קהילת יהודי גלוגובק
קהילת יהודי גליביצה
קהילת יהודי ביטום
קהילת יהודי מיסלוביצה
שואת יהודי פולין
יהדות פולין
לקריאה נוספת

Eshel-Kaufmann A., Kehila ktana ve-toseset, Katowice. Perihata ve-szekijata szel ha-kehila ha-jehudit. Sefer Zikaron, eds. J. Chrust, J. Frankel, Tel Aviv 1996, p. 37
Kirshenboim SL, Krakowski S., Katowice, The Encyclopedia Judaica, ed. M. Berenbaum, F. Skolnik, vol. 12, Detroit 2007, p. 6.
Małusecki B., Families of Jewish industrialists from Gliwice - their participation in the life and development of the city, Jews of Gliwice, ed. B. Kubita, Gliwice 2006, p. 64.
Schmitz RP, Ha-kehila ha-jehudit be-Katowice, Katowice. Perihata ve-szekijata szel ha-kehila ha-jehudit. Sefer Zikaron, eds. J. Chrust, J. Frankel, Tel Aviv 1996, p. 10
In the footsteps of Jews from Zagłębie Dąbrowskie. Memoirs, ed. B. Ciepiela, M. Sromek, Będzin 2009, p. 24.
הערות שוליים

↑  Baza Demografia - Główny Urząd Statystyczny, demografia.stat.gov.pl
↑  Śladami Żydów w Katowicach, Gazeta Uniwersytecka UŚ (בפולנית)
↑  Michał Bulsa: Streets and squares of Katowice. Katowice: Press and Book, 2012, p. 121. ISBN 978-83-933-665-8-3.
↑  Redakcja, Katowice z Wielką Synagogą. Wspaniały kawałek miasta. Co się stało? ZDJĘCIA, Dziennik Zachodni, ‏2017-03-25 (ב־)
↑  State Archives in Katowice, Files of the town of Tarnowskie Góry, ref. No. 3311, sheet 75; Gwóźdź K., Jews in the interwar period, [in:] Historia Tarnowskich Góry, ed. J. Drabina, Tarnowskie Góry 2000, p. 434.
↑  Michał Bulsa, Barbara Szmatloch, Katowice, which do not exist, Łódź: Księży Młyn Dom Wydawniczy, 2019, p. 76, ISBN 978-83-7729-502-1.
↑  האוכלוסייה היהודית בקטוביץ בין השנים 1840–2016 באתר השטאטל הווירטואלי
↑  Schmitz RP, Ha-Kehila ha-jehudit be-Katowice, Katowice. Perihata ve-szekijata szel ha-kehila ha-jehudit. Sefer Zikaron, eds. J. Chrust, J. Frankel, Tel Aviv 1996, p. 15; Chrust J., Mosadot jehudim be-mea ha-tesza esre, [in:] Katowice. Perihata ve-szekijata szel ha-kehila ha-jehudit. Sefer Zikaron, eds. J. Chrust, J. Frankel, Tel Aviv 1996, pp. 16–19.
↑  Schmitz RP, Ha-Kehila ha-jehudit be-Katowice, Katowice. Perihata ve-szekijata szel ha-kehila ha-jehudit. Sefer Zikaron, eds. J. Chrust, J. Frankel, Tel Aviv 1996, p. 15; Chrust J., Mosadot jehudim be-mea ha-tesza esre, Katowice. Perihata ve-szekijata szel ha-kehila ha-jehudit. Sefer Zikaron, eds. J. Chrust, J. Frankel, Tel Aviv 1996, pp. 16–19.
↑  Yearbook of Polish Industry and Trade, Warsaw 1938, No. 1485.
↑  Yearbook of Polish Industry and Trade, Warsaw 1938, No. 2783.
↑  Yearbook of Polish Industry and Trade, Warsaw 1938, No. 2784.
שלט המציין את מקום ועידת קטוביץ
לוח הזיכרון לבית הכנסת הגדול בקטוביץ שהוצב בכיכר בית הכנסת
ניאופרם

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  קבוצת חברות
 משרד ראשי:  ישראל פתח תקווה, ישראל
 בעלות:  משפחת פורר
 מוצרים עיקריים:  תרופות מרשם, תרופות ללא מרשם, מוצרי צריכה, ציוד ומכשור רפואי
 יו"ר:  דוד פורר
 עובדים:  900
  
 https://neopharmgroup.co.il/
 
קבוצת ניאופרם (Neopharm Group) עוסקת במחקר, פיתוח, ייצור, שיווק, מכירה והפצה של מגוון מוצרים ושירותים בתחום הבריאות במעל ל-60 מדינות ברחבי העולם. חברות הקבוצה פועלות בארבעה מגזרים עיקריים: תרופות, מוצרי צריכה, מכשור וציוד רפואי ומדעי ואיכות הסביבה. הקבוצה נוסדה ב-1941 ומעסיקה יותר מ-900 עובדים. מטה הקבוצה שוכן בפתח תקווה. לחברות הקבוצה משרדים ומטות הנהלה בישראל, באירופה ובארצות הברית. יו"ר הקבוצה הוא דוד פורר, דור שלישי למייסדים.
מכירות הקבוצה בשנת 2016 עמדו על כ-1.6 מיליארד ש"ח.
היסטוריה

ראשיתה של חברת ניאופרם בזיכיון שקיבל ד"ר ליאופולד גולדשמידט, רופא ילדים במקצועו, בשנת 1941, לייצוג את חברת "מעבדות לדרלה" האמריקאית בארץ ישראל, סוריה וטורקיה. משרדי החברה שכנו במרפאתו, שהייתה צמודה לבית מגוריו ברח' גורדון בתל אביב. ב-1951 הצטרף לחברה צבי שראל, חתנו של ד"ר גולדשמידט. באותם ימים עבדו בחברה מלבד ד"ר גולדשמידט ושראל, מזכירה ומנהל חשבונות בחלקי משרה.
פריצת הדרך הכלכלית הראשונה לחברה הייתה שיווק תוסף מזון לבעלי חיים בשם "אורופק". על מנת לייבא את המשלוחים הראשונים של המוצר לקחו בעלי החברה הלוואות מחברים. עסקי אורופק שגשגו ועימם החלה החברה לשווק מוצרים נוספים. ב-1955 החל גולדשמידט לעבוד תחת השם "ניאופרם" ומשרדי החברה עברה לרחוב פינסקר. כנציגת חברת לדרלה בישראל, החלה ניאופרם לשווק את ה"אאורומיצין" – התרופה האנטיביוטית, הראשונה בעולם לחולי דלקת ריאות. תרופה זו נחלה הצלחה שיווקית גדולה בישראל.
במשך שנות השישים קיבלה ניאופרם זכויות שיווק של מוצרים של חברות נוספות, בין היתר את הנציגות בישראל של חברת התרופות הגרמנית "הרמל" (כיום בבעלות חברת "אלמירל").
היסטוריה > 1980–2018

ב-1980 הצטרף לחברה חתנו של שראל, דוד פורר, כאחראי על המסחר. פורר קיבל לידיו את ניהול מחלקת הכימיקלים ומחלקת הווטרינריה, שהתפתחו במהירות והיו למחלקות מובילות כל אחת בתחומה. בתחום תוספי מזון לבעלי חיים הובילה ניאופרם את השוק עם מוצרים כ"סייגרו", "אאורופק" ו"אבוטן". בתחום הכימיקלים הפכה החברה למובילה בתחום החומרים המרוכבים עם "רוהסל", אנזימים לתעשיית המזון, וחומרי גלם לתעשיית הפלסטיקה. ב-1986 קיבל פורר אחריות גם על המחלקה הרפואית.
בשנות השמונים הקימה החברה מערך הפצה עצמאי לבתי המרקחת בישראל, ובכך הייתה לאחד מסיטונאי התרופות המובילים בישראל. בנוסף השיקה ניאופרם את "צנטרום", תוסף מולטי-ויטמינים. החברה יצאה בקמפיין חדשני לתקופה בפרסום חוצות ופרסום בטלוויזיה.
בשנת 1991 עברה ניאופרם למשכנה הנוכחי בפתח תקווה. בשנות ה-90 התפתחה החברה וקיבלה את ייצוגן של חברות "וויטהול", "אורגנון" ו"פארק דייוויס" ובכך הפכה גם למשווקת משמעותית של תרופות מרשם ותרופות ללא מרשם, עם מותגים מובילים כמו ליפיטור, נוירונטין, גלולות נגד הריון, תרופות לפריון, רוביטוסין, ליסטרין ועוד. בתחילת 1992 נכנסה החברה לרשימת מאה היבואניות הגדולות של דן אנד ברדסטריט.
המאה ה-21 סימנה פתיחתו של עשור של רכישות ומיזוגים.
בשנת 1999 יזמה החברה בשותפות עם ד"ר רפי מנדלבוים את הקמת חברת אל. די. די (LDD) טכנולוגיות מתקדמות בע"מ לאספקת שירותי ייעוץ טכנולוגיות, ופתרונות כוללים לטיפול בקרקע ובמים מזוהמים.
תחילת המאה ה-21 סימנו פתיחתו של עשור של רכישות ומיזוגים:
בשנת 2003 רכשה הקבוצה את חברת אלדן ציוד אלקטרוני בע"מ העוסקת בשיווק ומכירה של מכשור וציוד אנליטי, רפואי ומדעי וכן חומרים וטכנולוגיות מתקדמות.
בשנת 2005 רכשה הקבוצה את חברת פרומדיקו בע"מ, שהתמחתה בשיווק ומכירה של תרופות ומוצרי צריכה. רכישה זאת הגדילה משמעותית את היקפי הפעילות והמכירות של קבוצת ניאופרם, ובעקבותיה נוספו לקבוצה גם בית מרקחת להכנות רוקחיות ושירות "טיפול ביתי" (HomeCure).
בשנת 2008 רכשה הקבוצה את פעילות חברת ג'נמדיקס. רכישה זאת הוסיפה לקבוצה פעילות בתחום תרופות שאינן רשומות לשיווק בישראל ותרופות גנריות.
בשנת 2009 רכשה הקבוצה את השליטה בחברת ד"ר עור בע"מ, אשר מפתחת ומשווקת מוצרי דרמו-קוסמטיקה תחת המותג DOCTOR OR.
בשנת 2012 רכשה הקבוצה את פעילות חברת ארומה לייף (כיום חברת ניאולייף בריאות בע"מ), המתמחה בפיתוח ושיווק מותגי צריכה ובעיקר תוספי תזונה, ויטמינים ומולטי-ויטמינים לילדים ושמנים אתריים.
במקביל הרחיבה הקבוצה את פעילותה בתחום התרופות באמצעות ייזום והקמת Orphan Technologies ורכישת חברת Neovii. חברת Orphan Technologies, אשר מטה פעילותה נמצא בשווייץ ומשרדיה בארצות הברית, ממוקדת במחקר ופיתוח של תרופות המבוססות על תחליפי אנזימים (enzyme replacement therapies) לחולים הסובלים ממחלות מטבוליות נדירות, מורכבות, ללא מענה טיפולי הולם.
בשנת 2013 רכשה הקבוצה את הבעלות בחברת Fresenius Biotech ושינתה את שמה ל-Neovii .Neovii היא חברה ביו-פרמצבטית בינלאומית עם ניסיון של למעלה מ-35 שנה בפיתוח ושיווק של תרופות מבוססות-נוגדנים המשפרות תוצאות קליניות ברפואת השתלות והמטולוגיה. מטה הפעילות של Neovii נמצא בשווייץ ומוצרי החברה נמכרים בכ-60 מדינות ברחבי העולם.
בשנת 2015 רכשה הקבוצה את השליטה בחברת DPL, המתמחה בפיתוח, ייצור ושיווק מוצרי ספיגה חד-פעמיים, בין היתר מותג החיתולים והמגבונים לתינוקות "בייביסיטר" מותג חיתולי מבוגרים "נועם" ומותג הניקוי לבית "קוויק".
החברות בקבוצה > ניאופרם ישראל

מאז הקמת ניאופרם על ידי ד"ר ליאופולד גולדשמידט ב-1941, התרכזה החברה בייצוג חברות תרופות רב-לאומיות. החברה עוסקת בשיווק, מכירה והנגשה של תרופות, שירותים ופתרונות רפואיים חדשניים ופורצי-דרך אשר מעניקים מענה רפואי לחולים בישראל הסובלים ממגוון רחב של מחלות בתחומים רפואיים רבים, הכוללים: המטולוגיה, אונקולוגיה, כאב, מחלות אוטואימוניות, מחלות נשימה, מחלות גסטרואנטרולוגיה, נוירולוגיה ועוד.
ניאופרם ישראל משווקת מעל 200 תרופות ומוצרים ומשרתת מגוון רחב של לקוחות הכולל בתי חולים, קופות חולים, בתי מרקחת, מעבדות, מכונים, רופאים, אחיות וחולים בביתם. מעל 3,000 חולים בישראל מטופלים בתרופות של ניאופרם ישראל מדי חודש.
חטיבת הטיפול הביתי מספקת מגוון שירותים המנגישים את הטיפול הרפואי לבית המטופל כחלופה לאשפוז, על בסיס תרופות, טכנולוגיות ומיומנויות רפואיות מתקדמות, שירות אחיות והכנות רוקחיות. בכל רגע נתון מטופלים כ-1,200 איש בטיפול הביתי של ניאופרם כתחליף לאשפוז.
חטיבת "ג'נמדיקס" היא אחת ממובילות השוק בישראל, כבר יותר מ-30 שנה, באספקת תרופות (לחולים ולמוסדות בריאות) שאינן מאושרות לשיווק בישראל ובמכירת תרופות גנריות.
החברות בקבוצה > ניאופרם מוצרי צריכה

חברת ניאופרם מוצרי צריכה עוסקת בפיתוח, ייצור, שיווק ומכירה של מוצרי צריכה ותרופות ללא מרשם (OTC). החברה פועלת בתחומים מגוונים ביניהם טיפוח ודרמו-קוסמטיקה, תינוקות וילדים, תוספי תזונה ומולטי-ויטמינים, היגיינה וטואלטיקה. החברה משווקת ומוכרת מעל 2,200 מוצרי צריכה.
החברה מייצגת חברות בין-לאומיות מובילות כגון פייזר, אבוט, ג'ונסון אנד ג'ונסון ואלמירל ומשווקת מותגי צריכה כדוגמת סימילאק, צנטרום, אדוויל, ליסטרין, בלנאום, מוסטלה, נוק ו-R3.
כמו כן, עוסקת החברה בפיתוח, ייצור ושיווק מותגים בבעלותה בהם: DOCTOR OR (דרמו-קוסמטיקה), מדיבר (ויטמינים ותוספי תזונה לילדים), בייביסיטר (חיתולים ומגבונים לתינוקות), נועם (חיתולים למבוגרים) וקוויק (סדרת מוצרי ניקוי לבית).
"די.פי.אל. מוצרים חד פעמיים" בע"מ, היא יצרנית ישראלית ותיקה של מוצרי ספיגה כגון: חיתולים ומגבונים. מלבד ייצור מותגי החברה בייביסיטר, נועם וקוויק מייצרת החברה גם מותגים פרטיים לרשתות שיווק מובילות בארץ וביותר מ-20 מדינות ברחבי העולם. מפעל DPL נמצא בקיבוץ עמיר. במפעל מיוצרים למעלה מ-100 מיליון חיתולים לילדים ולמבוגרים בשנה.
החברות בקבוצה > אלדן ציוד אלקטרוני

אלדן ציוד אלקטרוני בע"מ היא מהחברות המובילות בישראל לשיווק ומכירה של מכשור וציוד אנליטי, רפואי ומדעי וכן חומרים וטכנולוגיות מתקדמות. החברה, אשר נוסדה ב-1960, מציעה פלטפורמה מלאה לחברות רב-לאומיות המעוניינות להרחיב את פעילותן בשוק הישראלי, תוך אספקת שירות של צוותים מקצועיים להדרכה וסיוע בהטמעת המערכות הטכנולוגיות בקרב לקוחות החברה.
באלדן פועלות שתי חטיבות: חטיבת מדעי החיים, העוסקת במכשור וחומרים לכימיה אנליטית, ביולוגיה מולקולרית ודיאגנוסטיקה וכן חטיבה רפואית, העוסקת במערכות דימות, דיאליזה, קרדיולוגיה, רפואה דחופה, רפואה גרעינית ואיזוטופים, תפקודי ריאות וגינקולוגיה. החברה משווקת בישראל כ-4,500 מכשירים רפואיים ומדעיים שונים. החברה היא המייצגת הבלעדית בישראל לחברות בינלאומיות רבות, בהן General Electric Healthcare Agilent ,Qiagen ,Ambu ,Nipro ,Secca.
מגוון לקוחותיה של אלדן כולל, בין השאר, את כל מוסדות הרפואה ומדעי החיים בישראל, משרדי ממשלה, קופות חולים ובתי חולים, קליניקות ורופאים פרטיים, מגזרי תעשייה, אוניברסיטאות, מוסדות מחקר, מעבדות מחקר, דיאגנוסטיות וקליניות.
החברות בקבוצה > פרומדיקו

חברת פרומדיקו נוסדה ב-1952 ופועלת במתן שירותי שרשרת אספקה בשוק הבריאות, הציוד הרפואי ובתחומי מוצרי הצריכה בישראל. מגוון השירותים הלוגיסטיים אותם מציעה החברה תחת קורת גג אחת כוללים: יבוא ויצוא, אחסון והפצה, שירות לקוחות וגביה, ניהול מידע ושירותי ערך מוסף ושירותים לוגיסטיים למוצרים כגון ניהול דוגמאות, התאמות אריזה, החזרות, השמדות ועוד.
המרכז הלוגיסטי ממוקם בעמק חפר ומטפל במעל ל-1,000 הזמנות כל יום ו-22,000 משלוחים בחודש אשר מופצים לכ-6,000 לקוחות, שבהם בתי חולים, בתי מרקחת, בתי אבות, מרפאות, מעבדות ומכוני מחקר, רשתות מזון, בתי טבע, חנויות נוחות ועוד.
פרומדיקו מעסיקה עובדים בעלי צרכים מיוחדים במרכז תעסוקה ייעודי במתקני החברה בעמק חפר, כחלק משיתוף פעולה עם אקי"ם, אשר זכה להכרה רחבה ולפרסים רבים, בהם פרס יקיר אקי"ם.
החברות בקבוצה > LDD

חברת אל. די. די (LDD) טכנולוגיות מתקדמות בע"מ, היא מהחברות המובילות והוותיקות בישראל לאספקת שירותי ייעוץ ופתרונות כוללים לטיפול בקרקע ובמים מזוהמים. פעילות החברה כוללת: אפיון ואיתור זיהומים בקרקע ובמי תהום, טיפול באתרים מזוהמים ושיקומם בשימוש בטכנולוגיות מתקדמות, סקרי קרקע, סקרי מי תהום וסקרי גז, ייעוץ סביבתי כולל מבדקים סביבתיים, ייצוג מול הרשויות ועוד.
חברת BIOSOIL, אשר בבעלותה של LDD, היא חלוצת תחום הטיפול הביולוגי בפסולת מסוכנת בישראל. החברה מפעילה ברמת חובב מתקן לטיפול ביולוגי בקרקעות ובוצות ממתקני טיפול בשפכים וממתקני זיקוק ושפכים תעשייתיים.
לקוחות החברה כוללים גופים ציבוריים וממשלתיים, רשויות ועיריות, מפעלים וחברות תעשייה, חברות בנייה, חברות אנרגיה ועוד.
החברות בקבוצה > Neovii

Neovii היא ביו-פרמצבטיקה גלובאלית המתמחה בפיתוח, ייצור ושיווק של תרופות ייחודיות וחדשניות לטיפול במחלות נדירות וחמורות הכוללות הפרעות אימונולוגיות והמטולוגיות. החברה נוסדה לפני יותר מ-35 שנה על ידי קבוצת FRESENIUS בגרמניה ונרכשה על ידי קבוצת ניאופרם בשנת 2013.
Neovii מעסיקה כ-150 עובדים במטה הנמצא בשווייץ, משרדיה בארצות הברית ובמפעלה הממוקם בגרמניה. מוצרי החברה נמכרים ביותר מ-60 מדינות ברחבי העולם.
הערות שוליים

↑  מיהו דוד פורר, באתר המרכז הבינתחומי
↑  דירוג BDI
↑  אורופק, על המשמר, 11 בפברואר 1954
↑  לתשומת לב לקוחותינו הנכבדים, הארץ, 29 ביולי 1963
↑  נגנבו אלפי כדורי סם, דבר, 11 במרץ 1973
↑  הוסר הפיקוח, על המשמר, 3 בספטמבר 1954
↑  אליהו סגל, הזרם האנטיביוטי בגיאותו, חרות, 3 בפברואר 1956
1 2  מהפך בשוק התכשירים ללא מרשם רופא, חדשות, 30 באוקטובר 1989
↑  חדשות בעסקים, חדשות, 6 בפברואר 1992
↑   אתר האינטרנט הרשמי של אל. די. די (LDD) טכנולוגיות מתקדמות בע"מ
↑   אתר האינטרנט הרשמי של אלדן ציוד אלקטרוני בע"מ
↑  תני גולדשטיין, ניאופרם רוכשת את פרומדיקו, באתר ynet, 7 בספטמבר 2005;
מיזוג ענק בתחום יבוא התרופות לישראל - ניאופרם תרכוש את פרומדיקו, באתר TheMarker
↑   אתר האינטרנט הרשמי של פרומדיקו בע"מ
↑   אתר האינטרנט הרשמי של ג'נמדיקס
↑   אתר האינטרנט הרשמי של ד"ר עור בע"מ
↑  גלי וינריב, ‏ניאופרם מכוונת לתרופות יתום, באתר גלובס, 1 בדצמבר 2013
↑   אתר האינטרנט הרשמי של Neovii
↑   אתר האינטרנט הרשמי של Orphan Technologies
↑  קבוצת ניאופרם רוכשת את Fresenius Biotech, באתר ניאופרם
↑  אורנה יפת, ניאופרם רוכשת את DPL, יצרנית חיתולי "בייביסיטר", ב-100 מיליון שקל, באתר כלכליסט, 1 בספטמבר 2015
↑   אתר האינטרנט הרשמי של DPL) Disposable Hygienic Products Ltd)
צייר אכילס

אדיפוס והספינקס על גבי אמפורה, 440-430 לפנה"ס, אוסף עתיקות המדינה (אנ'), מינכן.
"צייר אכילס" (באנגלית: Achilles Painter) הוא כינוייו של אמן קרמיקה יווני שהפעיל סדנת קרמיקה בתקופה שבין 460 לפנה"ס ל-420 לפנה"ס.
את הכינוי טבע החוקר הסקוטי ג'ון ביזלי (John Beazley), בעקבות תיאורו של אכילס על גבי כד אמפורה בסגנון הדמות האדומה הנמצא במוזיאון הוותיקן. על פי ניתוח סגנוני מניחים חוקרים כי צייר זה קיבל את הכשרתו אצל "הצייר מברלין" (Berlin Painter), שפעל ככל הנראה בין השנים 490-460 לפנה"ס. החוקרים זיהו כשלוש מאות פריטים קרמיים המיוחסים לסדנה זו. כלים אלו מצוירים בשלוש הטכניקות העיקריות של ציור כדים בתקופה - "דמות אדומה", "דמות שחורה" ו-"רקע לבן".
הפריטים המוקדמים מן הסדנה מאופיינים בשימוש בטכניקת הדמות האדומה על רקע שחור וביצירת קומפוזיציה מאוזנת המורכבת משתי דמויות. יצירות אלו השרישו את ההנחה כי אלו הן היצירות ה"קלאסיות" ביותר מן התקופה הקלאסית באומנות היוונית המאה ה-5 לפנה"ס. עוד ידועה קבוצה גדולה של כדי לקיתוס (Lekythos), כדוגמת "כד המוזה", שנוצרו החל ממחצית המאה ה-5 לפנה"ס. כדים אלו נושאים עיטורים לצד כמות גדולה של כתובות יווניות עיטוריות (Kalos inscription).