stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מוסטפא בדר א-דין

| --- | --- |

מוסטפא בדר א-דין
 לידה:  6 באפריל 1961 ביירות, לבנון
 נהרג:  12 במאי 2016  (בגיל 55) דמשק, סוריה
 מדינה:  לבנון לבנון
 השתייכות:  חזבאללה חזבאללה
 פעולות ומבצעים
 מלחמת לבנון הראשונה  מלחמת האזרחים בסוריה  מלחמת לבנון השנייה 
 
מוסטפא בדר א-דין (בערבית: مصطفى بدر الدين, בתעתיק מדויק: מצטפא בדר אלדין; 6 באפריל 1961 – 12 במאי 2016) היה מפקד צבאי של ארגון חזבאללה, האחראי על מנגנון החוץ של הארגון. היה אחד האנשים המרכזיים בארגון. פעל יחד עם עימאד מורנייה במבצעי טרור רבים, בהם חטיפת אישים מערביים ופעולות טרור במפרץ הפרסי. ב-12 במאי 2016 נהרג בפיצוץ בקרבת נמל התעופה הבינלאומי של דמשק.
בדר א-דין היה בן דודו וגם גיסו של עימאד מורנייה. אחותו אמנה הייתה אשתו הראשונה של מורנייה. במרבית שנותיו פעל בהסתר ומאחורי הקלעים, ותמונתו פורסמה רק לאחר מותו.
פעולותיו בכווית

נולד בביירות בשנת 1961. בשנת 1982 תכנן, יחד עם עימאד מורנייה, את הפיגועים בבסיסי הכוח הרב-לאומי בביירות, בהם נהרגו 241 נחתים אמריקאים. בהמשך יזם סדרת פיגועים בכווית נגד מטרות מערביות ושליטי המדינה: בדצמבר 1983 נמצאה ונוטרלה משאית עמוסה חומרי-נפץ בסמוך לבסיס האמריקאי שבכווית סיטי. ב-12 בדצמבר 1983 פוצצה קבוצה מעמיתיו של מורנייה את השגרירות האמריקאית בכווית. הם תקפו גם יעדים אחרים, בכללם המרכז המסחרי שועייבה ומגדל הפיקוח בשדה התעופה. בפעולות אלה נהרגו חמישה ונפצעו 86 בני אדם. שלטונות כווית עצרו 17 חשודים, שבעה מהם נידונו למוות. אחד הנידונים למוות היה מוסטפא בדר א-דין.
פעולות טרור שבוצעו במטרה לשחררו

מורנייה היה נחוש להביא לשחרור חבריו וקרובי משפחתו. הוא פתח בלבנון בסדרת חטיפות של בני ערובה צרפתים, איטלקים, רוסים, בריטים, ספרדים ואמריקאים.
ב-3 בדצמבר 1984 חטפו ארבעה שיעים לבנונים בהוראת מורנייה את מטוס חברת התעופה הכוויתית בטיסה 211 מדובאי לקראצ'י. המטוס אולץ לנחות בטהראן, שם הרגו החוטפים שני עובדי ממשל אמריקאים. לאחר כישלון החטיפה החליט מורנייה לנסות ולהפעיל לחץ על הצרפתים, בתקווה שהם יוכלו לשכנע את הכוויתים לשחרר את גיסו משורת הנידונים למוות. כך, חטף במרץ 1985 שני דיפלומטים צרפתים, חוקר ועיתונאי, בביירות.
לאחר שמשפחת המלוכה הכוויתית שבה וסירבה לשחרר את העצורים, התנגש מתאבד שיעי עם מכוניתו בשיירת המכוניות של האמיר ג'אבר אל-אחמד אל-ג'אבר א-סבאח, בכווית סיטי ב-25 במאי 1985. שני שומרי ראשו נהרגו.
ב-14 ביוני 1985 נחטפה טיסה 847 של TWA בטיסה מאתונה לרומא, ומשם ללונדון. החטיפה, בהוראת מורנייה, נועדה לשחרר את קבוצת אל דעווה, בראשות בדר א-דין. במהלך החטיפה נרצח צוללן מהצי האמריקאי. המטוס הוסט לעבר המזרח התיכון, ותחנתו הראשונה הייתה נמל התעופה של ביירות, שם שהו מספר שעות. בתמורה לתדלוק המטוס הורשו 19 נוסעים לעזוב. אחר הצהריים המשיך המטוס לכיוון אלג'יר שבצפון אפריקה, שם שוחררו 20 נוסעים במהלך חניה של חמש שעות, לפני שהמטוס חזר לביירות.
ב-24 בדצמבר 1986 חוליית חזבאללה שפעלה ברומניה ניסתה לחטוף מטוס נוסעים עיראקי, בתקווה לשחרר לוחמי חזבאללה לבנונים שהיו כלואים בכווית. הרשויות הרומניות עצרו את החוליה לפני שהצליחה לבצע את תוכניתה.
ב-25 בדצמבר 1986 חוליה אחרת חטפה את טיסה 163 של חברת התעופה העיראקית. מטוס הבואינג 737 שהיה בדרכו מבגדאד לירדן נחטף על ידי ארבעת החוטפים. הם ירו לכל עבר, וזרקו שני רימונים בתא הטייס. המטוס התרסק ליד ערער בערב הסעודית, 250 מיילים דרומית-מערבית לבגדאד. 62 נוסעים מתוך ה-107 נהרגו. החוטפים הגיעו לבגדאד מיוגוסלביה, ונשאו דרכונים לבנוניים. לאחר החטיפה האשימה עיראק את איראן באחריות לפיגוע.
ב-5 באפריל 1989 חטפו כמה לבנונים שיעים את טיסה 422, מטוס בואינג 747 של חברת התעופה הכוויתית, שהיה בדרכו מבנגקוק לכווית, על 111 הנוסעים והצוות. בין נוסעי המטוס היו בני משפחת המלוכה הכוויתית. החוטפים חייבו אותו לטוס למשהד שבצפון-מערב איראן, שם הצטרף אליהם מורנייה. בחטיפה השתתפו 6 או 7 חוטפים, ובראשם עמד חסן עז א-דין, אחד מחוטפי טיסה 847 של TWA. מאוחר יותר הוטס המטוס ללרנקה שבקפריסין, שם נורו שני נוסעים כוויתים וגופותיהם הושלכו אל מסלול ההמראה.
לימים סיפר דייוויד ג'ייקובסון, אחד מהחטופים בלבנון, בריאיון ל"טיים" בשנת 1988 על מורנייה כי ”הוא רצה לשחרר את גיסו מהכלא. בנושא הזה הוא היה מאוד עקבי, זה מה שהוא סיפר לי”.
כל הניסיונות לא הביאו לביטול פסק דין המוות שהוטל על בדר א-דין, אך שליט כווית נמנע מלחתום על פסק הדין, ובכך עוכב ביצועו.
באוגוסט 1990, לאחר שנכבשה כווית בידי המשמר הרפובליקני של סדאם חוסיין, כחלק מבריחת 1,300 אסירים מהכלא בכווית, ניצלו האיראנים את הכאוס שנוצר ושלחו את אנשיהם לשחרר את מוסטפא בדר א-דין. הוא הסתתר בשגרירות איראן בכווית.
לאחר בריחתו מהכלא בכווית

בית הדין הפלילי המיוחד של האו"ם שהוקם לאחר רצח רפיק אל-חרירי, ראש ממשלת לבנון לשעבר, ב־2005, האשים את בדר א-דין ועוד שלושה פעילי חזבאללה בתכנון וביצוע הרצח, והוציא נגדם צווי מעצר בין-לאומיים. בעקבות בקשות ההסגרה נגדו, ירד מוסטפא בדר א-דין למחתרת, והמשיך לתכנן וליזום פיגועים נגד מטרות מערביות, ערביות-סוניות, וישראליות.
לאחר חיסול עימאד מורנייה ב־2008 מונה מוסטפא בדר א-דין לאחראי על מנגנון החוץ של חזבאללה. אל-האדי חמדה, שהיה עד אז מפקד יחידה 71 הסודית של חזבאללה, העוסקת בריגול נגדי וביטחון פנים, מונה לעוזרו של בדר א-דין. מקורות סעודיים מעריכים כי אחת הסיבות העיקריות לכך שהדבר לא פורסם ברבים היא שבדר א-דין היה אחראי לניסיון החיסול של שליט כווית, ג'אבר אל-אחמד אל-ג'אבר א-סבאח, ב-25 במאי 1985, באמצעות מכונית תופת.
על פי הודעה של משרד האוצר האמריקאי, שלוותה בהטלת סנקציות אישיות נגד בדר א-דין, במהלך מלחמת האזרחים בסוריה היה בדר א-דין אחראי לפעולות הארגון בשטח סוריה, וליווה את מנהיג חזבאללה חסן נסראללה בפגישותיו עם נשיא סוריה בשאר אל-אסד. ב־2013 הוביל את ניהול המערכה על אזור קוסייר שבגבול לבנון–סוריה.
ב-12 במאי 2016 נהרג מוסטפא בדר א-דין בפיצוץ במתקן של חזבאללה באזור דמשק. פרשן "מעריב" יוסי מלמן טען כי ההתנקשות מיוחסת למוסד הישראלי. עם זאת, ארגון חזבאללה טען כי בדר א-דין נהרג בהפגזה של קבוצה סונית חמושה. אך ב-21 במרץ 2017 טען הרמטכ"ל גדי איזנקוט כי בדר א-דין נרצח על ידי מפקדיו בחזבאללה.
הערות שוליים

↑  עמוס הראל וג'קי חורי, בכיר חיזבאללה נהרג בסוריה, הסימנים מלמדים שישראל לא אחראית לתקרית, באתר הארץ, 13 במאי 2016
1 2 3 4  גיא אלסטר‏, "מסוכן יותר ממורנייה": איש הצללים שניהל את המבצעים הגדולים של חיזבאללה, באתר וואלה, 13 במאי 2016
↑  Caryle Murphy, Bombs, Hostages: A Family Link, Washington Post, July 24, 1990
↑  United Press International. "Car Bomber Fails in Attempt to Kill Leader of Kuwait", "The New York Times", 1985-5-26
↑  Stewart Bell, Cold Terror: How Canada Nurtures and Exports Terrorism Around the World, 2007, pp. 103-108
↑  Iraq Blames Iran for Fatal Jet Hijacking, Los Angeles Times, 27 December 1986
↑  Greenwald, John, Sam Allis, and David S. Jackson, Terrorism Nightmare on Flight 422. TIME, Monday 25 April 1988. Retrieved on 4 March 2009
↑  JIM MANN and RONALD J. OSTROW, Saudis Derailed U.S. Plan to Seize Mideast Terror Suspect Manhunt: FBI agents were set two weeks ago to capture an alleged mastermind of Lebanon bombing, hijacking. But operation was thwarted, Los Angeles Times, April 21, 1995.
↑  אבי יששכרוף, החשוד בחיסול אל-חרירי - גיסו של מורנייה, באתר הארץ, 29 ביולי 2010
↑  יוסי מלמן, קווים לדמותו של היורש של מורנייה, באתר הארץ, 18 ביוני 2009
↑  Arabic news digest, The National, April 15, 2009
↑  רועי קייס, יורשו של עימאד מורנייה חוסל בדמשק, באתר ynet, 13 במאי 2016
↑
יוסי מלמן, ‏זכויות הפקה: מי עומד מאחורי חיסול מהנדס התעופה של חמאס?, באתר מעריב אונליין, 24 בדצמבר 2016
↑  [aljazeera.com/news/2016/05/hezbollah-mustafa-badreddine-killed-shelling-160514070756124.html Hezbollah: Mustafa Badreddine killed in rebel shelling], ELJAZEERA, ‏2016-5-14
↑  גילי כהן, איזנקוט מאשר: בכיר חיזבאללה נרצח על ידי מפקדיו בארגון, באתר הארץ, 21 במרץ 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1216323410  VIAF: 1499159820935914000007   WorldCat (עם VIAF): 1499159820935914000007 
מוסטפא בדר א-דין עם עלי ח'אמנאי, סוף שנות ה-90
מייקל בולטון

| --- | --- |

בולטון ב-2022
 לידה:  26 בפברואר 1953 (בן 71) ניו הייבן, קונטיקט, ארצות הברית
 שם לידה:  מייקל בולוטין
 שם במה:  Michael Bolton 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1975
 עיסוק:  זמר ‏•‏‏ פזמונאי
 סוגה:  פופ רוק ‏•‏‏ רוק קל ‏•‏‏ בלו-אייד סול ‏•‏‏ הארד רוק
 סוג קול:  טנור 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה ‏•‏‏ פסנתר
 חברת תקליטים:  RCA ‏•‏‏ קולומביה ‏•‏‏ ג'ייב ‏•‏‏ קונקורד ‏•‏‏ יוניברסל מוטאון
 בן או בת זוג:  Maureen McGuire (1975–1990) 
 מספר צאצאים:  3 
 פרסים והוקרה:  מדליית הכבוד של האליס איילנד  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד  פרס גראמי 
 www.michaelbolton.com
 פרופיל ב-IMDb
 
מייקל בולוטין (באנגלית: Michael Bolotin; נולד ב-26 בפברואר 1953), הידוע באופן מקצועי בשם מייקל בולטון, הוא זמר ופזמונאי אמריקאי-יהודי.
ביוגרפיה

בולטון נולד בעיר ניו הייבן במדינת קונטיקט שבארצות הברית. אביו, ג'ורג' בולוטין, היה פקיד מקומי במפלגה הדמוקרטית, ואמו, הלן, הייתה עקרת בית. יש לו אח, אורין, ואחות, סנדרה. עד גיל 7, בולטון ניגן בסקסופון. הוא החל לכתוב שירים בגיל 9. בגיל 14, הוא הקים להקה, "the Nomads", שחתמה על חוזה סינגלים עם חברת התקליטים אפיק רקורדס כשבולטון היה בן 16. באישור הוריו, הוא עזב את בית הספר התיכון ועזב את הבית בגיל 15 כדי לנסוע ברחבי המדינה לאורך כביש 66 ולעסוק במוזיקה במשרה מלאה. הוא עבד בעבודות מזדמנות, כולל בתור הבייביסיטר של פאולה עבדול.
ביוגרפיה > 1975–1988:הארד רוק וכתיבת שירים

בולטון החל להקליט מוזיקה בשנת 1975 באופן The Church Studio בעיר טלסה שבמדינת אוקלהומה. האלבום הראשון שלו נקרא Michael Bolotin. בתחילת הקריירה המוזיקלית שלו, הוא התמקד בהארד רוק, כשלהקתו "בלאק ג'ק" היוותה את מופע החימום לזמר ההבי מטאל אוזי אוסבורן בסיבוב הופעות. בשנת 2015, השיר "Maybe It's the Power of Love" של בולטון מ-1980 עם בלאק ג'ק נדגם על ידי הראפר קניה וסט לשירו "Never Let Me Down".
לאחר ששינה את שם משפחתו לבולטון, הוא זכה ללהיט הגדול הראשון שלו כפזמונאי, והשתתף בכתיבת "How Am I Supposed to Live Without You" עבור לורה ברניגן. השניים ביקשו לעבוד שוב זה עם זה, ושיתוף הפעולה הבא שלהם היה כשבולטון השתתף בכתיבת "I Found Someone" עבור ברניגן ב-1985. הגרסה שלה הייתה רק להיט מינורי, אבל שנתיים לאחר מכן, שר ביצעה מחדש את השיר, ואיתו השיקה את קריירת השירה שלה. בולטון היה שותף לכתיבת מספר שירים נוספים עבור שתי הזמרות. בולטון הקליט את הביצוע שלו ל-"How Am I Supposed to Live Without You" ב-1988, והגיע למקום הראשון בבילבורד הוט 100.
ביוגרפיה > 1988–1997: שיא ההצלחה

בולטון השיג את הצלחתו הגדולה ביותר כזמר פופ בסוף שנות ה-80 ותחילת שנות ה-90. הוא ביצע שירים שנכתבו על ידי או יחד עם הפזמונאים הגדולים של התקופה, כולל דיאן וורן ודזמונד צ'יילד (כמו גם את "Steel Bars" פרי עטם של בולטון ובוב דילן), אבל היו לו גם כמה להיטים שהיו עיבודים מחודשים של קלאסיקות נשמה משנות ה-60. אחד מלהיטיו הגדולים הראשונים היה הביצוע שלו מ-1987 לקלאסיקה של אוטיס רדינג, "(Sittin' On) The Dock of the Bay". אלמנתו של רדינג, זלמה רדינג, אמרה שהיא כל כך התרגשה מהביצוע של בולטון ”שזה העלה לי דמעות בעיניים. זה כל כך הזכיר לי את בעלי שאני יודעת שאם הוא ישמע את זה, הוא ירגיש אותו דבר”. בולטון תמיד התעניין במוזיקת נשמה ובקלאסיקות של מוטאון, בשנת 1989, בולטון הוציא גרסת כיסוי ל-"Georgia on My Mind" מאת ריי צ'ארלס, איתו היה לו להיט נוסף. בשנת 1991, הוציא בולטון את האלבום Time, Love & Tenderness אשר כלל את גרסת הכיסוי שלו זוכת פרס הגראמי של "When a Man Loves a Woman", שהוקלטה לראשונה על ידי פרסי סלדג'.
מ-1987 עד 1995, לבולטון היו ארבעה אלבומים שהיגעו לעשירייה הפותחתושבעה שירים שהגיעו לעשירייה הפותחת בארצות הברית. הוא זכה להצלחה גדולה עוד יותר במצעד השירים העכשוויים למבוגרים, כאשר הייתה לו מחרוזת של 14 להיטים רצופים בעשירייה הפותחת, כולל שמונה במקום הראשון.
לבולטון היו גם 12 שירים שהגיעו לעשירייה הפותחת בקנדה, אך הצליח פחות מחוץ לצפון אמריקה עם ארבעה עשרת שירים שהגיעו לעשירייה הפותחת בבריטניה ועוד כמה במדינות שונות באירופה.
עבודתו של בולטון במהלך התקופה זכתה לביקורת על היותה מועתקת, ובשנת 1992, האחים איסלי הגישו תביעה נגד בולטון, בטענה שהשיר שלו מ-1991 "Love Is a Wonderful Thing" היה למעשה גניבה לשיר שלהם משנת 1966 באותו השם. מאבק משפטי בן 15 שנה הביא לסכום של 4.2 מיליון דולר פיצויים לאיסלי מבולטון, שותפו לכתיבת השיר והמוציא לאור שלו. תביעה דומה קודמת בנוגע ל-"How Am I Supposed to Live Without You" הוסדרה לטובת בולטון.
הסינגל האחרון של בולטון מהטופ 40 בארצות הברית היה הלהיט "Go the Distance" משנת 1997 (מהסרט המצויר של דיסני, "הרקולס"), שהגיע למקום הראשון במצעד העכשווי למבוגרים בארצות הברית. הוא שכר את המנצח לארי ביירד, המנהל המוזיקלי התזמורתי, המנצח והמעבד של המודי בלוז, ת'רי דוג נייט ואל ג'ארו, לסיבוב ההופעות שלו ב-2001.
ביוגרפיה > 2000–הווה: פרויקטים נוספים

הפופולריות של בולטון ירדה בסוף שנות ה-90, אבל הוא המשיך להחזיק להיטים עכשוויים למבוגרים עד אמצע שנות ה-2000. הוא הוציא אלבומים מדי שנה או שנתיים עד אמצע שנות ה-2010. אלבומו Only a Woman Like You יצא בשנת 2001 עם שיר הנושא שנכתב בשיתוף שאניה טוויין. בשנת 2006, בולטון וניקולט שרידן, ארוסתו באותה תקופה, שרו דואט, "The Second Time Around", עבור האלבום Bolton Swings Sinatra: The Second Time Around. עבור Over the Rainbow, אלבום שהוקלט תוך חמישה ימים, הקליט בולטון את השיר "New York, New York", שהיה גם באלבום Bolton Swings Sinatra. זה היה לפרק של סדרת הטלוויזיה, "Challenge Anneka". ההכנסות מהאלבום הלכו להוספיסים לילדים ברחבי בריטניה. בולטון הוציא את אלבומו One World One Love בבריטניה ב-21 בספטמבר 2009. הסינגל הראשון, "Just One Love", שוחרר שבוע קודם לכן. ביוני 2011, בולטון שיתף פעולה עם המוזיקאי ההודי א. ר. רהמן לשיר שהוקלט עבור Gems: The Duets Collection. ב-2013 הוציא בולטון את האלבום Ain't No Mountain High Enough: A Tribute to Hitsville U.S.A., שכלל דואטים עם קלי רולנד ואמנים אחרים.
בנוסף להקלטות שלו, בולטון המשיך להופיע בפומבי. במרץ 2007, הוא הופיע בדרום אפריקה בפעם הראשונה, שם היה האמן הראשי במופע בן היומיים של "Jacaranda FM". הוא ביצע דואט בשם "Il Mio Amico" עם הזמרת האיטלקית אנה טטאנג'לו בפסטיבל סן רמו 2008. השיר הושר במקור על ידי טאטאנג'לו לבדה, אבל גרסת הדואט הכילה גם מילים באנגלית.
במאי 2011, בולטון הוצג כזמר אורח בשירם של להקת דה לונלי איילנד, "Jack Sparrow" באלבום Turtleneck & Chain שלהם. ההופעה שלו עם שלישיית ההיפ-הופ הקומית התמקדה בפזמון שלו (בכוונה) מחוץ לנושא ובתקשורת לקויה עם הלהקה, ובסרטון הוא הופיע לבוש כמו ג'ק ספארו מ"שודדי הקאריביים", "פורסט גאמפ", "ארין ברוקוביץ'" ' וטוני מונטנה מ"פני צלקת".
בולטון גם ביצע את המוזיקה שלו באמצעי תקשורת אחרים. באוגוסט 2006, בולטון היה אחד משותפי הדואט של לוסי לולס בתוכנית "Celebrity Duets" של רשת פוקס, שהפיקה חברת סייקו של סיימון קאוול עבור הרשת. בסוף 2013 ובתחילת 2014 הוא הופיע בפרסומות של הונדה בהן הוא שר. בשנת 2015, הוא שר בפרק של "השבוע שעבר עם ג'ון אוליבר" בנוגע לשירות הכנסות הפנים. באותה שנה, הוא הופיע בפרסומת של פיצה האט ושר "ג'ינגל בלז". בולטון תרם את "Upbeat Inspirational Song About Life" והחזרה שלו ל"כוח הטיטאנים! חיים בסרט", שיצא לאקרנים ביולי 2018. הוא גם מדבב את הנמר ששר את השיר בסרט. בשנת 2021, הוא כיכב אורח בעונה השישית של "הזמר במסכה", שם שר את השיר של מרווין גיי ותמי טרל, "Ain't No Mountain High Enough", " עם פיית' אוונס בתור "בואש". ב-2023, הוא השתתף בעונה התשיעית של הזיכיון בתור "הזאב". לאחר שהודח, הוא לקח את הזמן לקדם את אלבומו הבא ועשה הדרן בביצוע של השיר "How Am I Supposed to Live Without You".  בולטון התחרה בתחרות הזמר האמריקאית, ייצג את קונטיקט וביצע את השיר "Beautiful World", עם ההופעה הראשונה שלו בשבוע הראשון, ב-21 במרץ 2022. הוא הגיע לגמר, וסיים במקום השביעי.
ביוגרפיה > קריירת משחק

בולטון הופיע בכמה הופעת קמע בסרטי קולנוע ובטלוויזיה, בדרך כלל הופיע בתור עצמו, כמו ב"הכירו את וולי ספארקס" בשנת 1997, "שני גברים וחצי" בשנת 2012, ו"נני" בשנת 1998.
בספטמבר 2010, בולטון היה מתחרה בעונה ה-11 של "רוקדים עם כוכבים". הוא ובת זוגו לריקוד צ'לסי הייטאואר היו הזוג השני שהודח, ב-28 בספטמבר 2010.
ב-15 במאי 2018, "American Dream: Detroit", סרט תיעודי בהפקת בולטון, הוקרן לראשונה בתיאטרון רדפורד בדטרויט. בולטון אהב את דטרויט ורצה להדגיש את הקאמבק הכלכלי שלה. הסרט התיעודי כלל ראיונות עם כמה אילי עסקים, זמרים וילידי דטרויט אחרים, כולל ג'רי ברוקהיימר, פרנסיס פורד קופולה, אריתה פרנקלין, סמוקי רובינסון ואליס קופר.
חיים אישיים

בולטון מגדיר את עצמו כ"יהודי מורד". הוא גדל במשפחה ליברלית, ותיאר את בית ילדותו כמקושט בחנוכייה ובעץ חג מולד. סבו וסבתו שמרו על משק בית כשר. הוא עזב את בית הספר העברי בגיל 12 כשהרב שלו אסר עליו לחזור אלא אם יפסיק להתבדח. אף על פי כן, בולטון חגג בר מצווה בגיל 13 ושמר על כמה מסורות ביהדות.
בולטון צמחוני מאז 1970.
בינואר 2013 פרסם בולטון אוטוביוגרפיה, "The Soul of It All: My Music, My Life".
בולטון הסביר שהוא עבר ניתוח חירום לפני תקופת החגים במהלך 2023 בגלל גידול במוח וייקח הפסקה מהופעות ב-2024. הוא אמר שהניתוח היה מוצלח.
בולטון גר בווסטפורט, קונטיקט.
חיים אישיים > מערכות יחסים ומשפחה

בולטון היה נשוי למורין מקגווייר מ-1975 עד 1990. יש להם שלוש בנות, כל אחת נולדה בהפרש של שנתיים: איסה, הולי וטארין. הוא הפך לסבא בפעם הראשונה באוקטובר 2010, דרך בתו טארין. נכון לפברואר 2019, יש לו שישה נכדים.
בולטון הוצג בפני השחקנית ניקולט שרידן ב-1992 על ידי הסקסופוניסט קני ג'י. בולטון ושרידן יצאו עד שנפרדו ב-1995. הם חזרו ב-2005, והתארסו במרץ 2006, עם זאת, אושר באוגוסט 2008 שהם ביטלו את אירוסיהם.
פעילות חברתית

בשנת 1993, הקים בולטון את קרן מייקל בולטון כדי לסייע לנשים וילדים בסיכון מהשפעות העוני וכן מהתעללות מינית, התעללות רגשית וגופנית. בסוף שנות ה-90, ארגון הצדקה זכה לביקורת חריפה על האחוז הנמוך להפליא של תרומות שהלכו לצדקה. ב-1995 רק 15% מ-2.6 מיליון הדולר שגייסה הקרן הלכו לצדקה, כשרוב הכספים הלכו למופע של בולטון עצמו.
בולטון והקרן ניהלו מערכת יחסים ארוכת שנים עם מושל קונטיקט הרפובליקני לשעבר, ג'ון ג'י רולנד, כשרולנד מוביל את המימון הממלכתי לצדקה. ב-1995 הופיע בולטון בגיוס כספים עבור רולנד לאחר שהקרן קיבלה מענק של 300,000 דולר מהמדינה. בשנת 2014, כשרולנד עמד למשפט בגין הונאה, בולטון כתב מכתב לשופט שפיקח על גזר הדין של רולנד על מנת לתמוך ברולנד.
בולטון משמש גם כיו"ר הכבוד של "Prevent Child Abuse America", היו"ר הלאומי של "This Close for Cancer Research", וחבר מועצת המנהלים של שותפות החונכות הלאומית ובית החולים לילדים ג'ו דימאג'יו.
ב-25 ביולי 1993, בולטון שיחק נגד מייקל ג'ורדן במשחק צדקה בטלוויזיה באצטדיון שיקגו וייט סוקס. הקבוצה של בולטון, The Bolton Bombers, המורכבת מבולטון ולהקתו, ניצחה במשחק 7–1 מול הקבוצה של ג'ורדן, Jordan's Air Force, שהורכבה מסלבריטאים כולל מג'יק ג'ונסון, איוונדר הוליפילד, ויליאם בולדווין, מארק הארמון, אם סי האמר, טום סלק וסטייסי קינג, בין היתר.
דיסקוגרפיה

1975: Michael Bolotin
1976: Everyday of My Life
1983: Michael Bolton
1985: Everybody's Crazy
1987: The Hunger
1989: Soul Provider
1991: Time, Love & Tenderness
1992: Timeless: The Classics
1993: The One Thing
1996: This Is the Time: The Christmas Album
1997: All That Matters
1998: My Secret Passion
1999: Timeless: The Classics Vol. 2
2002: Only a Woman Like You
2003: Vintage
2005: 'Til the End of Forever
2006: Bolton Swings Sinatra
2009: One World One Love
2011: Gems: The Duets Collection / Duette
2013: Ain't No Mountain High Enough–Tribute to Hitsville
2017: Songs of Cinema
2019: A Symphony of Hits
2023: Spark of Light
2023: Christmas Time
בארי (כלי רכב)

| --- | --- |

רכב ממוגן "בארי"
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  ג'נרל דיינמיקס 
 יחידות שיוצרו:  1,300 
 
בארי הוא רכב שטח ממוגן המבוסס על ה-Flyer 72 של ג'נרל דיינמיקס.
הרכב נכנס לשירות בצה"ל בסוף 2023, במהלך מלחמת חרבות ברזל לאחר שכלי רכב ממוגנים רבים נפגעו בטבח שבעה באוקטובר, צה"ל ומשרד הביטחון רכשו עשרות רכבי Flyer 72 וניתן להם השם "בארי" על שם קיבוץ בארי שנהיה אחד מהקיבוצים שנפגעו ביותר בטבח.
בצבא ארצות הברית, הרכב מוכר כ-M1288 GMV 1.1 ומשמש את פיקוד המבצעים המיוחדים (SOCOM). הוא נבחר בשנת 2013 להחליף את צי רכבי ההאמר של הפיקוד, עם תוכנית להכניס לשירות 1,300 יחידות עד ספטמבר 2020. בנוסף משתמשים בכלי צבא סינגפור, צבא האמירויות וצבא איטליה הרכב מחליף את רכבי ההאמר בכוחות המיוחדים. בשנת 2014 צבא הממלכה המאוחדת קיבל רכב Flyer 72 לצורך בדיקות במסגרת פרויקט Westerly, שנועד להעריך רכבים למטרת החלפת רכבי Supacat HMT400 המשמשים למודיעין, סיור ולפעולות תקיפה.
פרטים טכניים

ה"בארי" שוקל כ-5 טונות, מגיע למהירות מרבית של 130 קמ"ש וניתן להתאימו למשימות שונות.
ב"בארי" הנהג יושב באמצע ומשני צידו יושבים חיילים עם מקלעים, ועל גג הרכב יש אפשרות להתקנת מקלע כבד ממוגן.
ניתן לשלוט בכל גלגל לחוד כדי להשיג עבירות שטח מקסימלית.
פרטים טכניים > גרסאות נוספות

רכבי Flyer 72 פותחו גם עבור תוכניות אמריקאיות נוספות, כמו ה-'Ultra Light Combat Vehicle' (ULCV) וה-'Light Reconnaissance Vehicle' (LRV). במסגרת פרויקט ה-ULCV, הרכב עבר התאמות שכללו הוספת מושבים נוספים ושינויים במשקל לנשיאת תשעה לוחמים וציודם. עבור ה-LRV, הותאם הרכב לנשיאת שישה חיילים עם אפשרות להוספת שריון ותותח M230.
הערות שוליים

↑  תכירו את "בארי": הג'יפ החדש של צה"ל שיכול לעשות הכל
1 2  General Dynamics Wins $562 Million SOCOM Truck Deal
↑  "בארי" - הג'יפ החדש של צה"ל
↑   עירא בן שושן, ברגע שהתנענו את ה'בארי', הבנו למה הוא לא ג'יפ רגיל. צפו, באתר צה"ל, 21 בינואר 2024
↑   ג'יפ בארי‏, סרטון בערוץ IDFONLINE, יולי 2024
↑  SOCOM Poised to Receive New Ultra-Light-Duty Truck"
דארסי באסל

| --- | --- |

 לידה:  27 באפריל 1969 (בת 55) לונדון, אנגליה, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 השכלה:  בית הספר לאומנויות  בית הספר המלכותי לבלט  Fox Primary School 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  מפקדת במסדר האימפריה הבריטית  גבירה מפקדת במסדר האימפריה הבריטית  פרס הריקוד הלאומי 
 
דיים דארסי אנדראה באסל (באנגלית: Dame Darcey Andrea Bussell), DBE (נולדה בשם מרני מרצדס דארסי פמברטון קריטל; Marnie Mercedes Darcey Pemberton Crittle ב-27 באפריל 1969) היא בלרינה ושופטת עבר בתחרות ריקודי הטלוויזיה "Strictly Come Dancing" ברשת ה-BBC.
באסל, שהוכשרה בבית הספר לחינוך לאמנויות ובבית הספר המלכותי לבלט, החלה את דרכה המקצועית בבלט המלכותי של סאדלרס וולס, אך לאחר שנה עברה לבלט המלכותי, שם הפכה לרקדנית ראשית בגיל 20 בשנת 1989. באסל זוכה להערכה כאחת הבלרינות הבריטיות הגדולות.
באסל נשארה עם הבלט המלכותי במשך כל הקריירה שלה, יותר משני עשורים, אך גם הופיעה כאמנית אורחת עם להקות מובילות רבות, ביניהן ניו יורק סיטי בלט, בלט תיאטרון לה סקאלה, בלט מריאינסקי, בלט המבורג והבלט האוסטרלי. היא פרשה מבלט בשנת 2007.
באסל עוסקת גם בקריירה מקבילה בתחום הטלוויזיה, הספרים והדוגמנות, ותומכת במספר רב של ארגוני צדקה ומוסדות ריקוד בריטיים ובין-לאומיים.
ראשית חייה

באסל נולדה בלונדון לאיש העסקים האוסטרלי ג'ון קריטל ואשתו האנגלית אנדראה ויליאמס.
בני הזוג התגרשו כאשר באסל הייתה בת שלוש. אמה נישאה בשנית ובאסל אומצה על ידי בעלה החדש של אמה, רופא השיניים האוסטרלי פיליפ באסל. המשפחה בילתה זמן מה באוסטרליה, שם למדה באסל בבית הספר. כשחזרו ללונדון למדה באסל בבית הספר היסודי פוקס בקנסינגטון.
קריירה

באסל למדה את "כל אמנויות הבמה" בבית הספר לחינוך לאמנויות, והצטרפה לבית הספר המלכותי לבלט בווייט לודג', ריצ'מונד פארק, בגיל 13. בגיל 16 התקדמה לבית הספר המלכותי הגבוה לבלט בברונ'ס קורט (Baron's Court, "חצר הברון"), והצטרפה לבלט המלכותי של סדלרס וולס בשנת 1987. בעת לימודיה בבית הספר המלכותי לבלט, הופיעה במספר הפקות בית ספר, כולל הופעות בבית האופרה המלכותית.
בבית הספר הבחין הכוריאוגרף קנת מקמילן בטכניקה יוצאת הדופן שלה, וב-1988 שיבץ אותה בתפקיד הראשי בבלט "נסיך הפגודות" למוזיקה של בנג'מין בריטן, תפקיד שהזניק אותה לבלט המלכותי. בדצמבר 1989, בערב הפתיחה של המופע, הועלתה לדרגת רקדנית ראשית בגיל 20 בלבד.
באסל ביצעה את כל התפקידים הקלאסיים הגדולים פעמים רבות במהלך הקריירה שלה, כולל מאשה ב"חלומות חורף" והנסיכה רוז ב"נסיך הפגודות", שניהם בכוריאוגרפיה של מקמילן, וכן הנסיכה אורורה ב"היפהפייה הנרדמת", אודטה/אודיל באגם הברבורים, ניקיה וגמזאטי בביידרה, פיית שזיפי הסוכר במפצח האגוזים, מנון ב"סיפורה של מנון" וז'יזל בז'יזל.
בסך הכול ביצעה יותר מ-80 תפקידים שונים ונוצרו עבורה 17 תפקידים. ב"יפהפייה הנרדמת" גילמה את אורורה בארבע הפקות שונות, אחת מהן של סר אנתוני דואל במרכז קנדי בוושינגטון הבירה לפני הנשיא ביל קלינטון. היא הופיעה במספר הופעות אורח בבלט ניו יורק, החל מיוני 1993, בהופעה של פה דה דה מהבלט "אגון".
באסל התארחה בבלטו דלה סקאלה, בלט קירוב, בלט האופרה של פריז, בלט המבורג והבלט האוסטרלי. היא רקדה את הופעת הבכורה של סילביה מאת ליאו דליב בכוריאוגרפיה של פרדריק אשטון בבית האופרה המלכותי בקובנט גארדן ב-4 בנובמבר 2004. בשנת 2006 הודיעה על פרישה מתפקידה כרקדנית ראשית בבלט המלכותי, אם כי נשארה עם הלהקה כאמנית ראשית אורחת.
היא פרשה מבלט ב-8 ביוני 2007 עם ביצוע "השיר על הארץ" של מקמילן (מוזיקה – גוסטב מאהלר: "Das Lied von der Erde, השיר על הארץ"). הבלט הוצג בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בלונדון ושודר בשידור חי בערוץ BBC Two.
בשנת 2012 השתתפה באסל בטקס הסיום של אולימפיאדת הקיץ 2012, בראש להקה של 200 בלרינות ו-4 רקדנים מהבלט המלכותי. ההופעה הייתה ידועה בשם "רוח הלהבה" וקדמה לכיבוי הרשמי של הלהבה האולימפית.
בשנת 2016 השיקה באסל מותג כושר ריקוד בשם DDMIX (תערובת ריקודים מגוונת). היא עבדה עם הכוריאוגרף והרקדן נתן קלארק, ויצרה את DDMIX הכולל אלמנטים של מחול מסגנונות שונים, כולל אירי, טנגו, ואלס, ג'ייב, בוליווד, דיסקו, פלמנקו, סלסה וטוויסט של שנות ה-60. השיעורים כוללים חימום בנושא בלט וכל ריקוד אורכו כשתי דקות וחצי, עם מוזיקה מותאמת אישית לכל ריקוד. DDMIX לבתי ספר הוא מפעל חברתי.
מיזמים אחרים > דוגמנות

באסל עיצבה בגדים עבור חברת מלברי (Mulberry), ברוס אולדפילד ומרקס אנד ספנסר. היא הצטלמה לטאטלר, ווג וואניטי פייר. היא צולמה עם יהלום בפה בקידום לדה בירס. באסל דגמנה את קולקציית התכשיטים הראשונה אי פעם עבור מועצת הזהב העולמית. היא דגמנה עבור אמריקן אקספרס והופיעה בפרסומת לטלוויזיה של בנק לוידס. בשנים 2009 עד 2013 הייתה הפנים של ספא The Sanctuary. בשנת 2014 הייתה שגרירה של מוצרי השיער Silvikrin (Wella / פרוקטר אנד גמבל).