stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלנקה בראטושק
הערות שוליים

↑  "Predsednica vlade mag. Alenka Bratušek | Kabinet predsednika Vlade RS". Kpv.gov.si. נבדק ב-2014-05-04.
↑  "A. Bratušek: "Če res vsi mislijo, kar govorijo, gremo na volitve pred poletjem."". Delo.si. נבדק ב-2014-05-05.
↑  "Je Alenka Bratušek magistrirala s kopiranjem?" (בסלובנית). Finance.si. 26 בפברואר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Odziv FDV na domnevno plagiatorstvo Alenke Bratušek, 6. 3. 2013". FDV.uni-lj.si.
↑  "Alenka Bratušek ostaja magistra znanosti – MLADINA.si".
↑  J., P. (30 באפריל 2014). "Vse stranke premierke Bratušek in ministra Jakiča". {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Alenka Bratušek". אורכב מ-המקור ב-6 באוקטובר 2014. נבדק ב-7 ביולי 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Europski parlament odbio kandidaturu Alenke Bratušek".
1 2  Spiegel, Peter (8 באוקטובר 2014). "Parliament rejects Bratusek for European Commission job". Financial Times. London. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Politics and mini-skirts, Delo, 24 February 2013
↑  "Znotraj DZ-ja jasna podpora, zunaj njega odzivi mešani :: Prvi interaktivni multimedijski portal, MMC RTV Slovenija". Rtvslo.si. 28 בפברואר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Tuji mediji: Janša še ni rekel zadnje besede, Bratuškovo čaka težko delo :: Prvi interaktivni multimedijski portal, MMC RTV Slovenija". Rtvslo.si.
↑  Novak, Marja (2013-11-15). "Slovenian PM wins confidence vote, but bailout risk remains". Reuters. נבדק ב-2014-05-04.
↑  "Bratuškova izstopila iz PS-ja. Volitve ob dogovoru mogoče že pred poletjem". Rtvslo.si. 29 באפריל 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Pozitivnaslovenija.si – Zoran Janković je predsednik Pozitivne Slovenije". אורכב מ-המקור ב-6 באוקטובר 2014. נבדק ב-28 באפריל 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Alenka Bratušek s ponedeljkom zapušča premierski stolček". Delo.si. 3 במאי 2014. נבדק ב-2014-05-04. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  ""Želim, da ob dveh črkah ne vidite le mojega imena, ampak začetnici abecede"".
↑  "Novoizvoljeni poslanci: izobraženi, v povprečju stari 48 let, med njimi največ žensk do zdaj :: Prvi interaktivni multimedijski portal, MMC RTV Slovenija". rtvslo.si.
↑  Interview with Alenka Bratušek, Siol.net, 11 March 2012, accessed 28 January 2013
↑  "Ministerial backing for Slovenia's U17 campaign". UEFA. 11 במאי 2015. נבדק ב-13 במאי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810557157905606  GND: 1156591139  ISNI: 0000 0005 0175 1612  LCCN: n2018064147  NKC: js20181016894  VIAF: 52151776728418010044   WorldCat (עם VIAF): 52151776728418010044 
פגישה של ברטושק עם האפיפיור פרנציסקוס
ברטושק עם קנצלרית גרמניה אנגלה מרקל בברלין ב-12 ביולי 2013
אילנור זאקארין

אילנור אזאטוביץ' זאקארין (ברוסית: Ильнур Азатович Закарин; נולד ב-15 בספטמבר 1989) הוא רוכב אופני כביש רוסי לשעבר. זאקארין הוא מנצח טור דה רומאנדי ב-2015. בתחום הגרנד טורס, סיים זאקארין במקום השלישי בוואלטה אספנייה 2017, ניצח שני קטעים בג'ירו ד'איטליה (2015, 2019) וקטע אחד בטור דה פראנס (2016).
ביוגרפיה

זאקארין נולד ב-נברז'ניה צ'לני, שנמצאת בטטרסטן.
בתור חובבן, הוא סיים במקום השביעי באליפות העולם בנגד השעון עד גיל 19 ב-2006. שנה לאחר מכן, כבר זכה במדליית זהב באליפות אירופה עד גיל 19 בנגד השעון.
ביוגרפיה > רוס ולו (2013–2014)

ב-2013, עבר לקבוצת "רוס ולו" הרוסית מדרג הפרו קונטיננטל. באותה עונה ניצח באליפות רוסיה בנגד השעון.
ב-2014, ניצח את שני מרוצי הקטעים ברוסיה, "גרנד פרי סוצ'י" ו"גרנד פרי אדיגייה". במאי, הוא ניצח את הטור של אזרבייג'ן. ביוני, סיים שני בטור של סלובניה, 23 שניות אחרי טיאגו מאצ'אדו. הוא איבד את תוארו כאלוף רוסיה בנגד השעון לאחר שסיים במקום ה-13. באוקטובר, סיים שלישי בגראן פרמיו ברונו בגלי.
ביוגרפיה > קטושה (2015–2019)

ב-2015, עבר לקבוצת קטושה הרוסית מדרג הUCI World Tour. בתחילת העונה סיים במקום העשירי בטור דה סן לואיס בארגנטינה. באפריל, סיים תשיעי בוואלטה אל פאייס ואסקו, 1:25 מז'ואקים רודריגז המנצח. במאי רשם את אחד מההישגים הגדולים שלו כשניצח את הטור דה רומאנדי, מקדים את סימון שפילאק ואת המנצח במרוץ של המהדורה ב-2013 ו-2014, כריס פרום. עם ניצחונו הפך זאקארין לרוסי הראשון מזה 18 שנים שמנצח במרוץ (פאוול טונקוב ב-1996). לאחר המרוץ ערך את הופעת הבכורה שלו בגרנד טור כשנבחר לג'ירו ד'איטליה, הוא ניצח את הקטע ה-11 לאחר בריחת יחיד. באוגוסט, סיים רביעי בטור של פולין ולאחר מכן שלישי במרוץ הארקטי של נורווגיה.
את 2016 פתח זאקארין בספרד, כשסיים שלישי בוואלטה מורסיה (מרוץ חד יומי). בפברואר הוא סיים שביעי בוולטה או אלגארבה, 1:03 דקות מגראנט תומאס המנצח. לאחר מכן התחרה בפריז - ניס וניצח את הקטע השישי, לאחר שגבר על אלברטו קונטדור ועל גראנט תומאס בספרינט. זאקארין סיים את המרוץ במקום הרביעי, 20 שניות מתומאס המנצח. לאחר מכן התחרה במונומנט לייז'–בסטון–לייז' וסיים חמישי, תשע שניות מווט פולס המנצח. לאחר מכן התחרה בטור דה רומאנדי במטרה לשחזר את ההישג שלו משנה שעברה, אך הפעם סיים במקום הרביעי, 26 שניות אחרי נאירו קינטנה המנצח. זאקארין נבחר בפעם השנייה ברצף לג'ירו ד'איטליה, הוא הספיק לסיים שלישי בקטע ה-6 וה-16 אך פרש במהלך הקטע ה-19, לפני פרישתו, היה מדורג במקום החמישי הכללי. לאחר מכן התחרה לראשונה בטור דה פראנס, בקטע ה-17 היה בקבוצת בריחה ביחד עם יארלינסון פאנטאנו ורפא מייקה, 6.5 קילומטרים לסיום התקיף זאקארין בטיפוס האחרון של הקטע וניצח את הקטע.
ב-2017, סיים שני בטור של אבו דאבי, אחרי רוי קושטה המנצח. לאחר מכן סיים שישי בפריז - רובה. זאקארין התחרה בפעם השלישית בג'ירו ד'איטליה, הוא סיים שני בקטע ה-4, אחרי יאן פולאנץ, שני בקטע ה-14, אחרי טום דימולן ושני בקטע ה-20, אחרי טיבו פינו. זאקארין סיים את המרוץ במקום החמישי, 1:56 דקות אחרי דימולן המנצח. לאחר מכן ניצח את אליפות רוסיה בנגד השעון. לאחר הג'ירו, בוואלטה אספנייה, זאקארין המשיך לבלוט וביסס את מעמדו כ"גרנד טוריסט" לאחר שסיים במקום השלישי, שהוא הטוב ביותר שלו עד כה בגרנד טורים, 2:51 דקות מכריס פרום המנצח ו-36 שניות מוינצ'נצו ניבאלי שסיים שני. התוצאה הטובה ביותר של זאקארין במרוץ הייתה בקטע ה-15, 36 שניות אחרי מיגל אנחל לופס.
ב-2018, זאקארין החליט להתמקד בטור דה פראנס בעונה זו ולוותר על הג'ירו ד'איטליה. הוא סיים עשירי בדופינה ליברה, מרוץ ההכנה לטור דה פראנס. בטור דה פראנס עצמו, הוא לא הצליח להיות דומיננטי במאבקי הדירוג הכללי, כשהתוצאה הטובה ביותר שלו בקטע היא מקום שביעי בקטע ה-20 שהיה נגד השעון. בדירוג הכללי, סיים במקום התשיעי, 12:37 דקות מגריינט תומאס. לאחר מכן התחרה גם בוואלטה אספנייה אבל גם שם לא נטל חלק במאבקי הדירוג הכללי, כשהתוצאה הטובה ביותר שלו במרוץ הייתה מקום 5 בקטע ה-17. זאקארין סיים את הוואלטה במקום ה-20, 51:36 דקות מסיימון ייטס המנצח.
ב-2019 החליט זאקארין להתחרות גם בג'ירו ד'איטליה וגם בטור דה פראנס, תחילה סיים עשירי בפריז - ניס ואז שמיני בטור דה רומאנדי. בקטע ה-13 בג'ירו, ניצח את הקטע לאחר שהיה חלק מקבוצת הבריחה באותו המרוץ. הוא סיים את הג'ירו במקום ה-10, 12:14 דקות מריצ'רד קאראפאס המנצח. בטור דה פראנס, ניכרה עייפותו של זאקארין מהג'ירו והוא לא בלט במרוץ, כשהתוצאה הטובה ביותר שלו הייתה מקום 17 בקטע ה-20 וסיים את המרוץ במקום ה-51 הכללי. יותר משעה וחמישים דקות אחרי איגן ברנל המנצח.
ביוגרפיה > CCC ‏ (2020)

עם סגירתה של קבוצת קטושה, עבר זאקארין לCCC ב-2020. ההישג הראשון שלו בעונה היה מקום 7 בטור של האמירויות.
הערות שוליים

↑  Tour de Romandie 2015, procyclingstats.com
↑  Ilnur Zakarin signs two-year contract at CCC Team, cyclingnews.com
זאקארין במהלך הג'ירו ד'איטליה 2017
פדרו פאסוש קואליו

פדרו פאסוש קואליו, בשמו המלא פדרו מנואל ממדה פאסוש קואליו, (בפורטוגזית: Pedro Manuel Mamede Passos Coelho; נולד ב-24 ביולי 1964) הוא פוליטיקאי פורטוגלי, שכיהן כיושב ראש המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של פורטוגל (בשנים 2010–2017), וכראש הממשלה ה-118 של פורטוגל. הוא החליף בשלטון את ז'וזה סוקרטש בעקבות הניצחון בבחירות לפרלמנט מ-5 ביוני 2011. נשבע כראש ממשלה ב-21 ביוני 2011 וכיהן בתפקיד עד 26 בנובמבר 2015. הוא כלכלן ואיש עסקים בהכשרתו. פאסוש קואליו התחיל את דרכו הפוליטית מוקדם בחייו והפך בזמנו למנהיג ארגון הנוער של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית.
ביוגרפיה

פדרו פאסוש קואליו נולד ב-1964 בפרגזיה סה נובה בקוימברה כבנם הצעיר של הרופא אנטוניו פאסוש קואליו ושל האחות מריה רודריגש סנטוש ממדה. יש לו אחות יותר גדולה, מריה טרזה, רופאה במקצועה, ואח מבוגר ממנו, מיגל, שנולד עם שיתוק מוחין.
פאסוש קואליו בילה את ילדותו באנגולה, בה עבד אביו כרופא. אחרי מהפכת הציפורנים ושחרור אנגולה מהעול הקולוניאלי בשנת 1974 שבה המשפחה לאירופה והתיישבה באחוזת האב על יד וילה ריאל בצפון פורטוגל.
אחרי שלמד בבתי ספר יסודיים בסילבה פורטו ובלואנדה מרשם ללימודים בבית ספר בניהול נזירות קתוליות, אחר כך בבית ספר ציבורי ושוב בבית ספר קתולית של המסדר המריסטי. המשיך אחר כך בפורטוגל בתיכון הלאומי "קמילו קשטלו-ברנקו" בווילה ריאל. אחרי שלא עלה בידו להתקבל לפקולטה לרפואה למד מתמטיקה באוניברסיטת ליסבון.
בגיל 24 התחתן עם פטימה פדיניה, חברה בלהקת בנות בשם "דוסה". לזוג נולדה בת. באותה תקופה הפסיק את לימודי המתמטיקה ללא תואר, אם כי הספיק ללמד מתמטיקה תקופה בבית ספר תיכון. פאסוש קואליו הקדיש את רוב מרצו בפעילות פוליטית החל מגיל 14 במסגרת תנועת הנוער של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ואחר כך בשורות מפלגה זו. הוא חזר ללימודים מאוחר יותר ובגיל 37 סיים תואר בכלכלה באוניברסיטה לוזיאדה. בינתיים כבר ישב כחבר בפרלמנט בשנים 1991–1999, ועבד ביחסי ציבור וכיועץ בחברה לסחר במתכות ופיננסית.
קריירה פוליטית

בשנים 1996–1999 כיהן כיושב ראש סיעת המפלגה הסוציאל-דמוקרטית בפרלמנט.
אחרי שנת 2004 היה מנהל פיננסים בחברת "פומטינווסט", בשנים 2007–2009 עלה בהייררכיה הניהולית ועד 2009 כיהן כמנכ"ל חברות הבת "ריבטז'ו" ו HLC טז'ו". כמו כן לימד כלכלה יישומית, סחר חוץ וכלכלה במכון הגבוה למדעי חינוך ליסבון.
בשנת 2001 יחד עם מיגל פרייטש דה קושטה, לואיש קואימברה, ושקו ראטו, טרזה קואליו ליאל וקרלוש בלנקו דה מוראיש, הקים את תנועת "פורטוגל החושבת". בשנים 2005–2011 כיהן פאסוש קואליו כיושב ראש מועצת העיר וילה ריאל. קודם לכן היה חבר במועצת היישוב אמדורה (2001-1997).
במפלגה הוא קידם אג'נדה נאו-ליברלית ובמאי 2009 נבחר ליושב ראש המפלגה. הקים בהמשך עוד צוות חשיבה הקרוי "'Construir Ideias' ("פיתוח רעיונות").
קריירה פוליטית > ראש ממשלת פורטוגל

בבחירות 5 ביוני 2011 כבר התוצאות הראשונות הצביעו על כך שמפלגתו של פאסוש קואליו זכתה ב-40% מהקולות. ב-15 ביוני 2011 התמנה ראש ממשלה על ידי הנשיא אניבל קבאקו סילבה והרכיב מיד ממשלת קואליציה יחד עם המרכז הדמוקרטי וסוציאלי – המפלגה העממית CDS-PP. ממשלתו מונה רק 11 שרים, מתוכם 4 עצמאיים – כולל שר המדינה ושר החוץ פאולו פורטאש ושר האוצר.
לממשלתו הייתה רוב מוחלט של 132 מתוך 230 חברי הפרלמנט הפורטוגלי. בכניסתו לתפקיד העדיף פאסוש קואליו שלא לעבור לגור במשכן הרשמי של ראש ממשלת פורטוגל, אלא להישאר לגור בביתו.
ב-3 במרץ 2012 פאסוש קואליו נבחר שוב, כמועמד יחיד, ליושב ראש המפלגה הסוציאל-דמוקרטית.
בכניסתו לתפקיד הודיע פאסוש רואליו על צעדי צנע על מנת להוציא את פורטוגל מן המשבר הכלכלי.
על מנת ליישם את תוכנית ההצלה שהומלצה על ידי האיחוד האירופי וקרן המטבע הבינלאומית ביצעה ממשלתו קיצוצים בתקציב הבריאות, החינוך והרווחה. נערכה רפורמת המנהל המקומי. בוטלו 18 מועצות ברחבי המדינה ומספר גדול של פרגזיות (מספרן הופחת מ-4,261 ל-3,091). בוצעו פיטורים של עובדים בשירות הציבורי וקיצוצים בשכרם. הופרטו מוסדות, חברות וקרנות ממשלתיים. הועלה מס הערך המוסף.
שונו תאריכיהם של כמה חגים ציבוריים שהועברו לימי שני או ליום שישי כדי להימנע מהארכת ימי השבתון של הבנקים בסופי השבוע. הופחתו תקופות תשלומי דמי האבטלה ושונו כללי תשלומם.
קוצצו פריבילגיות של חברת פורטוגל טלקום. הוקם הבנק הפורטוגזי לפיתוח והופרטה חברת התעופה TAP. הונהגו אגרות חדשות לכבישים מהירים והושהתה התוכנית לבניית קו הרכבת המהירה ליסבון-מדריד.
נערכה רפורמה של רשויות הרגולציה שהפכו לעצמאיות, כשתהליך מינוי ראשיהן נעשה בהשתתפות הממשלה, הפרלמנט והנשיא.
נערכו רפורמות בתקשורת – בסוכנות החדשות, רשות השידור וערוצי הטלוויזיה.
בשנת 2013 התקיימו במדינה הפגנות המוניות נגד תוכניות הצנע של הממשלה.
הקואליציה בראשותו איבדה את הרוב בפרלמנט בבחירות בשנת 2015 ופאסוש קואליו נאלץ להרכיב ממשלת מיעוט. עם זאת כעבור חודש הופל על ידי האופוזיציה בהצבעת אי אמון נגד תוכנית הממשלה.
לפיכך הוא סיים את תפקידו ב-26 בנובמבר 2015.
קריירה פוליטית > פעילותו האקדמית

אחרי סוף כהונתו כראש הממשלה הוא מלמד במכון הגבוה למדעי חברה ומדינה של אוניברסיטת ליסבון ובאוניברסיטת לוזיאדה.
חיים פרטיים

פאסוש קואליו גר במסאמה, יישוב קהילתי במחוז סינטרה בליסבון רבתי. היה נשוי לפטימה פדיניה (שהייתה זמרת בהרכב הבנות "דוסה") ולהם שתי בנות. מנישואיו השניים עם לאורה פריירה, פיזיותרפיסטית בת למסטיסים מביסאו, נולדה לו בת נוספת. אשתו השנייה נפטרה מסרטן בשנת 2020 אחרי ארבע שנות מאבק במחלה.
פאסוש קואליו יודע גם צרפתית ואנגלית.
הוא למד פיתוח קול וכבריטון שר אריות מאופרות.
הערות שוליים

↑  הפלת הממשלה בראשות פאסוש קואליו - אתר euronews  נובמבר 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1078010846  ISNI: 0000 0003 8218 6269  LCCN: n2010035759  VIAF: 263340957   WorldCat (עם VIAF): 263340957
ההפיכה הצבאית בליטא (1926)

במהלך ההפיכה הצבאית בליטא שהתרחשה ב-17 בדצמבר 1926, הוחלפה הממשלה הנבחרת של המדינה במשטר לאומני בהנהגתו של אנטאנס סמטונה. ההפיכה בוצעה ברובה על ידי הצבא, וחלקו של סמטונה במהלך שנוי במחלוקת. ההפיכה הביאה לעלייתה של מפלגת האיחוד הלאומי הליטאי, שהייתה השמרנית ביותר באותה עת, לשלטון. ערב ההפיכה, היו במפלגה חברים כ-2,000 חברים והיא זכתה בשלושה מושבים בלבד בסיימאס. גם המפלגה הנוצרית-דמוקרטית תמכה בצבא באותה עת והניחה את היסודות החוקתיים להפיכה, אך לא הרוויחה ממנה גידול בכוחה, ונסוגה ממנה במאי 1927. אחרי שהצבא העביר את השלטון לממשלה האזרחית, הוא חדל מלשחק תפקיד בפוליטיקה.
רקע

ליטא צורפה לאימפריה הרוסית ב-1795, אחרי חלוקת פולין. היא נכבשה על ידי גרמניה במלחמת העולם הראשונה, והכריזה על עצמאות ב-16 בפברואר 1918. בשנתיים אחר כך התנהלו מלחמות העצמאות של ליטא, מה שדחה את ההכרה הבינלאומית ואת הקמת המוסדות הפוליטיים. הצבא החדש נלחם בבולשביקים, בצבא המתנדבים המערב-רוסי ובפולין. באוקטובר 1920 סיפחה פולין את וילנה וסביבתה, בירתה ההיסטורית של ליטא. המהלך הזה יצר מתיחות בין שתי המדינות בתקופה שבין מלחמות העולם. קובנה, העיר השנייה בגודלה במדינה, נבחרה לעיר הבירה הזמנית.
האספה המכוננת של ליטא נבחרה באפריל 1920 ואימצה חוקה באוגוסט 1922. הבחירות הראשונות לסיימאס התקיימו באוקטובר אותה שנה. הוויכוח העיקרי על החוקה היה מעמדה של הנשיאות. לבסוף, עיקר הסמכויות של הממשלה נטו לכיוון בית המחוקקים. נקבע גם שתקופת הכהונה בסיימאס תהיה שלוש שנים כל אחת. כל סיימאס נבחר בחר נשיא למדינה, והוא היה מוסמך למנות ראש ממשלה. כהונת הנשיא הוגבלה לשתי תקופות כהונה רצופות. השיטה הפרלמנטרית הוכחה כלא יציבה; 11 קבינטים הוקמו בין נובמבר 1918 לדצמבר 1926.
השחקנים הפוליטיים המרכזיים בזמן ההפיכה היו פעילים גם במאבק על עצמאות המדינה. אנטאנס סמטונה היה הנשיא הראשון של ליטא בין אפריל 1919 ליוני 1920; לאחר מכן הוא עזב את החיים הפוליטיים, אם כי הוא הוסיף לפרסם ביקורות, בגינן נכנס למאסר קצר ב-1923. אוגוסטינס וולדמרס ייצג את ליטא בחוזה ברסט-ליטובסק ב-1918 ולאחר מכן כיהן כראש הממשלה, שר ההגנה ושר החוץ. הוא התפטר מהממשלה ב-1920, אך הוא המשיך לפרסם ביקורות בגינן גם הוא נכנס למאסר קצר. קאזיס גריניוס כיהן בנציבות הפיצויים בתקופה אחרי מלחמת העולם הראשונה, ושימש כראש הקבינט השישי ובסיימאס הראשון והשני. מיקולס סלז'ביצ'יוס כיהן כראש הממשלה בין 1918–1919, פיקח על הקמת הכוחות המזוינים של ליטא ב-1920, והיה חבר בסיימאס השני בין 1922 ל-1926.
הבחירות לסיימאס 1926

בין 8 ל-10 במאי 1926 נערכו הבחירות לסיימאס השלישי. לראשונה מאז 1920, הגוש בהנהגת המפלגה הנוצרית-דמוקרטית הליטאית, שתמכה בנוצרות הקתולית ובכמורה, לא זכה ברוב. הציבור הביע חוסר אמון במפלגות האלה, שמספר נבחרים מטעמן הסתבכו בשערוריות פיננסיות. כך לדוגמה, נתפס חוזס פוריקיס שהשתמש בדרכון דיפלומטי שלו כדי לנסוע למוסקבה ולסחור בקוקאין ובסכרין, אליזיג'וס דרוגליס ופטרס חוזיקס רכשו שומן חזיר באיכות נמוכה מגרמניה, במקום מחקלאים מקומיים, ושר האוצר, ויאטוש פטרוליס העביר כמות גדולה של כספים מקופת המדינה לחשבונו האישי. בנוסף, האסטרטגיה שהציעה המפלגה להתמודדות עם הקשיים הכלכליים נתפסה לא יעילה.
מתח נוסף עלה ב-1925 אחרי שהוותיקן הכיר בסיפוח הפולני בווילנה, חרף בקשת ליטא להעביר את השליטה בעיר לרומא. באופן מסורתי, מדיניות הוותיקן הייתה לא לקבוע הסדרים מסוג זה, ורבים מהליטאים התנגדו להחלטה בתוקף. החלטת האפיפיור פגעה קשות במפלגה הנוצרית-דמוקרטית שתמכה בנוצרות הקתולית, היחסים עם הכס הקדוש נותקו ולא השתפרו כשהאפיפיור פיוס האחד עשר הקים וארגן מחדש באופן חד צדדי את מחוזות הכנסייה בליטא ללא התחשבות בדרישות הליטאיות.
איגוד האיכרים העממי והסוציאל-דמוקרטים הקימו קואליציה שמאלית שהתנגדה לשלטון המפלגה הנוצרית-דמוקרטית. אולם הקואליציה עדיין לא הגיעה לרוב הדרוש, והחלה להוסיף את נציגי המיעוטים - גרמנים, פולנים ויהודים. ב-7 ביוני, קאזיס גריניוס נבחר לנשיא השלישי של ליטא ומיקולס סלז'ביצ'יוס התמנה לראש הממשלה. שניהם היו חברי איגוד האיכרים העממי.
הסיבות להפיכה

מספר גורמים תרמו להפלתה של ממשלת סלז'ביצ'יוס:
חשש מהקומוניזם: עליית הקומוניזם בברית המועצות עוררה חששות בליטא, במיוחד בקרב קבוצות שמרניות ולאומניות. חתימת הממשלה על הסכם אי-התקפה סובייטי-ליטאי בספטמבר 1926, יחד עם הסובלנות הנתפסת כלפי פעילויות קומוניסטיות בתוך ליטא, הגבירו עוד יותר את החששות הללו.
חוסר יציבות פוליטית: השינויים התכופים בממשלה וחוסר היכולת של מפלגה אחת להשיג רוב יצרו אווירה של חוסר יציבות. חוסר יציבות זה נוצל על ידי האופוזיציה, שביקשה לתאר את הממשלה כחלשה ולא יעילה.
אי שקט חברתי: מדיניות הממשלה, במיוחד זו הקשורה לחינוך ודת, הרחיקה מגזרים מסוימים בחברה. ההחלטה לאפשר פתיחת בתי ספר פולניים, בעוד שבתי ספר ליטאים נסגרים באזור וילנה, גרמה לזעם בציבור. באופן דומה, קיצוצי התקציב המוצעים לכמורה ולבתי ספר קתוליים הכעיסו את הדמוקרטים הנוצרים.
אי שביעות רצון בצבא: הרפורמות הצבאיות של הממשלה, שכללו פיטורים של קצינים שמרנים רבים, יצרו חוסר שביעות רצון בתוך הצבא. חוסר שביעות רצון זה הוחמר עוד יותר מהתפיסה שהממשלה הזניחה את ההגנה הלאומית לטובת פיוס עם ברית המועצות.
הכנות להפיכה

קיים ויכוח אקדמי לגבי שאלת מעורבותו של אנטאנס סמטונה בתכנון ההפיכה. ב-1931 כתב אוגוסטינס וולדמרס שבעקבות ההפיכה יצא לגלות, כי סמטונה תכנן את המהלך מאז 1925. ההיסטוריון זנונס בוטקוס טען שהרעיון הועלה כבר ב-1923. עם זאת, מסגרת הזמן בה התרחש המהלך שנויה במחלוקת, שכן הצבא נמנע מפעולה עד דצמבר 1926. מזכירו של סמטונה סבר שהוא ידע על ההפיכה, אך לא ארגן אותה או נתן השראה למהלך. לפני ההפיכה, סמטונה היה העורך של העיתון Lietuvis (הליטאי). השינוי בהתנהלותו בנובמבר 1926 צוטט כראיה לכך שלא ידע על המהלך עד אז. לפני ה-25 בנובמבר מתח העיתון ביקורת על הממשלה ועל הנוצרים-דמוקרטים, אך באותו יום העלה מאמרים על מחאת הסטודנטים ומאמר שכותרתו "איום הבולשביזם על ליטא". המאמר טען כי הקומוניסטים מהווים איום אמיתי וכי הממשלה הנוכחית לא מסוגלת להתמודד איתם. לאחר מכן, הפסיק העיתון לבקר את המפלגה הנוצרית-דמוקרטית.
ב-20 בספטמבר, חמישה קצינים הקימו ועדה לארגון ההפיכה, וכחודש לאחר מכן הוקמה קבוצה נוספת, ושתי הקבוצות תיאמו את פעולותיהן. ב-12 בדצמבר, הצבא כבר הכין תוכניות מפורטות, סייר באזורי הפעולה המתוכננת, והודיע למנהיגי המפלגה. השמועות על התוכנית הגיעו לידי הסוציאל-דמוקרטים, אך הם לא נקטו בפעולה. זמן קצר לפני ההפיכה הופצו ידיעות שקריות על תנועת כוחות פולין באזור וילנה; מטרת הידיעות הייתה לגרום לחיילים שהיו עשויים להתנגד להפיכה לעזוב את קובנה.
ההפיכה

בשעות הערב המאוחרות של ה-16 בדצמבר, הודיע הקונסול הסובייטי לסלז'ביצ'יוס על היתכנות הפיכה בהמשך הלילה, אך ראש הממשלה התעלם מהאזהרה. ההפיכה החלה בלילה. יום הולדתו ה-60 של הנשיא גריניוס נחגג בקובנה, בהשתתפות פקידים רבים. תקציב 1927, שכלל קיצוץ בתקציב הצבא והכנסייה, טרם אושר. במהלך הלילה כבשו כוחות הצבא משרדים מרכזיים ועצרו פקידים. קולונל קאז'ס סקירפא שיזם את הרפורמה בצבא, ניסה לגייס כוחות נגדה, אך עד מהרה נעצר. הסיימאס פוזר והנשיא הושם במעצר בית. קולונל פלצ'יביצ'יוס שוחרר מהכלא אחרי שנכלא ל-20 יום בגין קרב אגרוף עם קצין אחר, ומונה לדיקטטור במדינה. בהמשך היום, הוא ביקש מסמטונה להתמנות לנשיא כדי לנרמל את המצב. הצבא יצר את הרושם שהוא יזם את ההפיכה וסמטונה לא ידע על קיומה, ושהוא הצטרף כדי "להושיע את האומה". ראש הממשלה התפטר, וגריניוס מינה את אוגוסטינס וולדמרס לראש הממשלה החדש.
סמטונה וולדמרס, שניהם מייצגים את האיחוד הלאומי הליטאי, הזמינו את המפלגה הנוצרית-דמוקרטית לחבור אליהם לממשלה ולהחזיר את הלגיטימציה החוקתית. המפלגה הסכימה באי רצון, מחשש לפגיעה ביוקרתה. בעתיד הקרוב הם היו יכולים להתמודד בבחירות ולנצח בהיעדר קשר להפיכה, ובהתאם לכך נתנו לחברי האיחוד הלאומי הליטאי לקבל את התיקים הבכירים.
בתחילה סירב גריניוס להתפטר, אך בהמשך שוכנע שהפלישה הפולנית מתקרבת וסמטונה נשבע לקיים את החוקה. ב-19 בדצמבר נפגשו חברי הסיימאס (ללא הסוציאל-דמוקרטים ואיגוד האיכרים) ובחרו יושב ראש חדש, שכיהן גם כראש המדינה לכמה שעות עד שסמטונה נבחר לנשיאות. עוד אושר הקבינט בראשות וולדמרס.
אחרית דבר

הצבא טען שפעולותיו מנעו הפיכה בולשביקית קרובה, שתוכננה לכאורה ל-20 בדצמבר. הוכרז משטר צבאי. כ-350 קומוניסטים נעצרו, וארבעה מנהיגים (קרוליס פוז'לה, יואוזאס גרייפנברגריס, קאזיס גידריס ורפולאס צ'רנס) הוצאו להורג ב-27 בדצמבר. זו הייתה מכה קשה למפלגה הקומוניסטית של ליטא והיא הייתה לא פעילה למשך זמן מה.
לא נמצאו ראיות ממשיות לכך שהקומוניסטים תכננו הפיכות כלשהן. מפלגות וארגונים פוליטיים אחרים לא נפגעו, ולפי הצבא, לא היו נפגעים הקשורים להפיכה, מלבד ארבעת המוצאים להורג. עם זאת, מקורות אחרים מציינים את קפטן וינסאס יונשקאס, שלכאורה נורה על ידי שומרי ארמון הנשיאות, שמת יום לאחר מכן בבית חולים.
ההכרה הבינלאומית בממשלה החדשה הגיעה מהר. מעצמות המערב לא היו מרוצות מהסיימאס השלישי, שאשרר את הסכם אי-התוקפנות עם ברית המועצות בספטמבר. הן חיפשו שינוי בסדרי העדיפויות של מדיניות החוץ הליטאית. לכן לא היה מפתיע שהבריטים, ב"דיילי טלגרף", הצרפתים, ב"לה מטן", וארצות הברית, ב"ניו יורק טיימס" כתבו שההפיכה צפויה לצמצם את היחסים הידידותיים עם ברית המועצות ולנרמל את היחסים עם פולין; בפרסומים הצניעו את האופי האנטי-דמוקרטי והלא חוקתי של ההפיכה. העיתונות המערבית דיווחה על החדשות בשוויון נפש, או העריכה אותן כהתפתחות חיובית במאבק הליטאי נגד הבולשביזם. דעת הקהל הדיפלומטית הבינלאומית סברה שמנהיג סמכותי חזק יספק יציבות פנימית, ושאפילו בשנים הראשונות של הרפובליקה ליטא לא הייתה דמוקרטית באמת, שכן חירויות חיוניות רבות צומצמו תחת משטר צבאי.
הדמוקרטים הנוצרים, מתוך אמונה שההפיכה הייתה רק צעד זמני, דרשו שייערכו בחירות חדשות לסיימאס, אך סמטונה דחה זאת. הוא ניבא שמפלגתו לא תהיה פופולרית ושהוא לא ייבחר מחדש לנשיא. בינתיים, הלאומנים דנו בשינויים חוקתיים כדי להגדיל את סמכויות הרשות המבצעת ולצמצם את סמכויות הסיימאס. באפריל, קבוצה באיגוד האיכרים העממי הליטאי ניסתה לארגן הפיכה "להגנת החוקה", אך התוכניות התגלו והמורדים נעצרו. בין העצורים היה חבר הסיימאס, יואוזאס פייאוג'יס. ב-12 באפריל 1927, הסיימאס מחה על מעצר זה כהפרה של חסינות פרלמנטרית על ידי הגשת הצעת אי-אמון בממשלת וולדמרס. סמטונה, תוך שימוש בזכותו החוקתית לעשות זאת, פיזר את הסיימאס. עם זאת, החוקה הופרה כאשר לא נערכו בחירות חדשות תוך חודשיים. באפריל, עיתונים דמוקרטיים נוצריים, שקראו לבחירות חדשות, צונזרו. ב-2 במאי 1927, הדמוקרטים הנוצרים פרשו מהממשלה, מתוך מחשבה שהלאומנים הפועלים לבדם לא יוכלו לקיים אותה. כתוצאה מכך, האיחוד הלאומי הליטאי גבר על יריבו הגדול והמשפיע בהרבה ותפס שליטה מוחלטת במדינה.
ההפיכה של 1926 הייתה אירוע מרכזי בליטא של בין המלחמות; הדיקטטורה נמשכה 14 שנים. ב-1935, ממשלת סמטונה הוציאה אל מחוץ לחוק את כל המפלגות הפוליטיות האחרות. ההפיכה המשיכה להיות נושא קשה עבור הליטאים, שכן ברית המועצות תיארה לאחר מכן את כיבושה של ליטא כ"שחרור מהפשיזם".
הערות שוליים

↑  "Antanas Smetona". Institution of the President of the Republic of Lithuania. ארכיון מ-30 במרץ 2008. נבדק ב-9 במרץ 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
גלעד זר

| --- | --- |

גלעד זר
 לידה:  10 בנובמבר 1960 בארות יצחק
 נרצח:  29 במאי 2001 (בגיל 40) אזור צומת ג'ית
 מדינה:  ישראל 
 
גלעד זר (כ' בחשוון ה'תשכ"א, 10 בנובמבר 1960 – ז' בסיוון ה'תשס"א, 29 במאי 2001) היה קב"ט מועצה אזורית שומרון, תושב איתמר, שנרצח בעת מילוי תפקידו בפיגוע ירי שביצעו מחבלים מגדודי אל אקצה.
הכניסה לרמת גלעד
ביוגרפיה

זר נולד בקיבוץ בארות יצחק ליעל ומשה זר, אחד משמונה אחים ואחיות. למד בישיבת בני עקיבא "אור עציון", והיה חבר בתנועת בני עקיבא. את שירותו הצבאי עשה בנח"ל. במהלך שירותו הצבאי עברה משפחתו לגור ביישוב הקהילתי קרני שומרון.
נישא להגר, בת כפר סאלד, שאותה פגש במהלך שירותו הצבאי בעת ששירתה כקצינת ח"ן, ולזוג נולדו שמונה ילדים. נמנה עם מייסדי ההתנחלות איתמר, והיה יושב-ראש המזכירות והמזכיר של היישוב בשנים הראשונות לקיומו. שנים רבות היה רכז הביטחון ביישוב, עד שהתמנה לפקח קרקעות.
במילואים היה מפקד חבל בהגנה מרחבית של חטיבת שומרון, בדרגת רב-סרן.
בארבע שנותיו האחרונות שימש קב"ט מועצה אזורית שומרון. במהלך עבודתו הקפיד לנוע בין היישובים ביום ובלילה כדי להשרות ביטחון על התושבים. סירב ללבוש אפוד מגן בטענה שאינו רשאי לקחת לעצמו אפוד מגן בעוד לחלק מעובדי המועצה אין אפודים.
כחודש וחצי לפני מותו נפצע זר בפיגוע ירי בצומת יצהר, והתאושש ושב לעבודתו זמן מה לפני הפיגוע שבו נהרג.
הפיגוע שבו נרצח זר היה בכביש עוקף שכם מדרום, באזור צומת ג'ית, סמוך לקדומים. הפיגוע אירע מעט אחרי השעה 07:00 בבוקר. מבדיקות צה"ל עולה כי רכב הביטחון שבו נהג זר ספג מטח יריות של עשרות כדורים. ככל הנראה, התקרבו המחבלים הפלסטינים למכוניתו לאחר מטח הירי וירו בו שוב, בראש ובחזה, מספר פעמים, לווידוא הריגה. גדודי חללי אל-אקצא, הזרוע הצבאית של הפת"ח, נטלו אחריות לירי.
זר הובא למנוחת עולמים בבית העלמין קרני שומרון. בשבעה הגיע ראש הממשלה אריאל שרון, לביקור תנחומים בבית משפחת זר. הביקור צולם על ידי צלם מטעם המשפחה ושודר לאחר מכן בטלוויזיה.