stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ולדימיר וורונין
עלייתו לצמרת המפלגה הקומוניסטית

בשנים 1980–1990 היה חבר בפרלמנט של הרפובליקה הסוציאליסטית הסובייטית המולדבית במסגרת ברית המועצות.
ב-27 באוגוסט 1991 רפובליקת מולדובה הכריזה על עצמאותה מברית המועצות ונפרדה כמדינה עצמאית.
בשנת 1993 נבחר וורונין כיושב ראש שותף של המפלגה הקומוניסטית שאורגנה מחדש בשם של "מפלגת הקומוניסטים מרפובליקת מולדובה". ב-1994 הוא נבחר כיושב ראש של מפלגה זו שקו המדיני שלה הוא המשך יחסים הדוקים עם הפדרציה הרוסית והתנגדות ללאומנות הרומנית ולשאיפות לאיחוד מחדש של שטחי רפובליקת מולדובה עם רומניה.
באותה השנה רץ כבר לראשונה לבחירות לנשיאות רפובליקת מולדובה.
נשיא של הרפובליקה

ב-4 באפריל 2001 נבחר וורונין בפרלמנט עם 71 קולות מתוך 101 כיורשו של פטרו לוצ'ינסקי (אנ') והיה לנשיאה השלישי של הרפובליקה העצמאית המולדבית. במערכת הבחירות הצהיר על הצורך בהידוק הקשרים עם רוסיה השכנה ובהכרה מחדש בשפה הרוסית כשפה רשמית במדינה. בעת כהונתו אכן חזרה השפה הרוסית כשפת לימוד חובה בבתי הספר ברפובליקת מולדובה. וורונין תמך ברעיון הצטרפות מדינתו לאיחוד האירופי.
גיבתון ירוק-זנב

| גיבתון ירוק-זנב |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: דמויי־דרור
משפחה:: גיבתוניים
סוג:: טואי
מין:: גיבתון ירוק-זנב
שם מדעי
 Pipilo chlorurus ‏אודובון, 1839
תחום תפוצה


גיבתון ירוק-זנב (שם מדעי: Pipilo chlorurus) הוא מין של גיבתון החי בדרומה של אמריקה הצפונית מדרום ארצות הברית עד מקסיקו.
מאפיינים

אורכו של גיבתון זה 18 ס"מ ומשקלה 29 גרם. הוא בעל נוצות אפורות עם ציצה כתומה על ראשו, סנטר לבן ומקור שחור והכנפיים והזנב ירוקים, מפוספסים מעט בשחור.
הגיבתון מצוי באזורי שיחים ובתות חמים באזורי מחייתו. בכמה מקרים הצליחו לאלף אותו אך ברוב המקרים הגיבתון נחבא בין השיחים ובין צמחים נמוכים נוספים.
הוא מקנן על הקרקע עם קנים וביצים מוסוות. כשמתקרב טורף הגיבתון יכול להתחקות לסנאי קרקע, המושך טורפים רבים כמו הקויוט, כך שהציפור תרים את זנבה, תצייץ חרישית ותנוע מהר משיח לשיח, עד שהטורף יימשך אחריה מספיק רחוק מהקן ואז היא תמריא.
הערות שוליים

↑  גיבתון ירוק-זנב באתר הרשימה האדומה של IUCN
ערך זה הוא קצרמרבנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פסל ג'ינגיס חאן על הסוס

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  פסל ענק, פסל רכוב 
 מיקום:  Nalaikh 
 מדינה:  מונגוליה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2008
 תאריך פתיחה רשמי:  2008 
 חומרי בנייה:  פלדת אל-חלד 
 מידות
 גובה:  40 מ' (פסל דמות) 10 מ' (כן) 
 קואורדינטות:  47°48′29″N 107°31′47″E﻿ / ﻿47.808083333333°N 107.52980555556°E﻿ / 47.808083333333; 107.52980555556
 he
 
פסל ג'ינגיס חאן על הסוס (במונגולית: Чингис хааны морьт хөшөө) הוא פסל רכוב מנירוסטה, בגובה של 40 מטרים (130 רגל), המתאר את ג'ינגיס חאן רכוב על סוס. פסל זה הוא הפסל הרכוב הגבוה ביותר בעולם. הפסל ממוקם במרחק של כקילומטר מנהר טול וכ-54 ק"מ מזרחית מאולן בטור, בירת מונגוליה. הפסל מופנה באופן סמלי מזרחה לעבר מקום הולדתו. הפסל נמצא על גבי מתחם ומרכז מבקרים בגובה של 10 מטרים (33 רגל), עם 36 עמודים המייצגים את 36 החאנים מג'ינגיס ועד ליגדאן חאן.
הפסל, שנבנה על ידי החברה המונגולית The Genco Tour Bureau ותוכנן על ידי הפסל די. ארדנבליג והאדריכל ג'יי. אנקירגאל, הוקם ונפתח בשנת 2008 לכבוד 800 שנים לייסודה של האימפריה המונגולית.
עלות המתחם עומדת על כ-4.1 מיליון דולר אמריקאי.
במוזיאון של המתחם ניתן למצוא תערוכות הנוגעות לתקופת החאן הגדול של המאות ה-13 וה-14 ולתרבויות הארכאולוגיות של מונגוליה בתקופת הברונזה ותקופת השיונגנו.
הערות שוליים

↑  Daisy Sindelar (13 בפברואר 2010). "From Chinggis Khan to Prayer Wheels, Mongolians Reclaim What's Theirs". Radio Free Europe. נבדק ב-10 בנובמבר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Chinggis Khan Statue Complex". Mongolian National Tourism Organization. אורכב מ-המקור ב-2012-04-25. נבדק ב-2011-11-20.
1 2  Levin, Dan (2 באוגוסט 2009). "Genghis Khan Rules Mongolia Again, in a P.R. Campaign". The New York Times. נבדק ב-29 בדצמבר 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
שמחה בונים ארנפלד

אין תמונה חופשית
הרב שמחה בונים ארנפלד (בכתיב מיושן: עהרנפלד; תרפ"ט, 1929 – א' בסיוון תשע"ח, 15 במאי 2018) היה אב בית דין קהילת מטרסדורף, ראש ישיבת 'חתן סופר' בבורו פארק, מזקני ראשי הישיבות וחבר מועצת גדולי התורה בארצות הברית.
קורות חיים

נולד בעיירה מטרסדורף באוסטריה, לרב שמואל ארנפלד שכיהן כרבה האחרון של העיר מטרסדורף לפני מלחמת העולם השנייה וצאצא של החת"ם סופר, ולבת הרב דוד צבי ארנפלד, ששניהם היו נכדים משותפים של הרב שמחה בונים ארנפלד, בעל "מענה שמחה" שעל שמו הוא נקרא.
בשנת תרצ"ח (1938) עזבה משפחת ארנפלד את אוסטריה לכיוון ארצות הברית.
באותן שנים הלך ללמוד ביחד עם אחיו הרב עקיבא בישיבת תורה ודעת אצל הרב שלמה היימן והיה מתלמידיו הקרובים.
לאחר שפתח אביו את ישיבת "חתן סופר" עבר ללמוד בה.
בשנת ה'תשי"ח (1958) ייסד אביו בירושלים את השכונה החרדית קריית מטרסדורף. מאז היה מגיע מעת לעת להנהיג גם את הקהילה בישראל, בה הוקמו מוסדות מענה שמחה וישיבת בית שמואל על שם אביו.
לאחר פטירת אביו בחג השבועות תש"ם, מילא את מקומו כגאב"ד מטרסדורף.
מלבד זאת נטל חלק בפעילות מועצת גדולי התורה של ארצות הברית, ופעל רבות בהמשכת נחלת מורשת ותורת ה'חתם סופר', ואף נטל חלק פעיל בהנהגה של יהדות ארצות הברית.
בחודש האחרון לחייו אושפז בבית החולים במצב קשה, ובבית מדרשו 'חתן סופר' מטרסדורף בשכונת בורו פארק בברוקלין נערכו תפילות רבות וחיזוקים להחלמתו, בא' בסיוון תשע"ח נפטר, הלווייתו התחילה בארצות הברית מישיבת חתן סופר בבורו פארק, במעמד רבנים ומאות אנשים, ארונו הובא ארצה ויצא מהיכל ישיבת בית שמואל בקרית מטרסדורף בירושלים שם ספד לו בין השאר אחיינו הרב יצחק יחיאל ארנפלד, ונקבר בהר המנוחות ליד קבר אביו.
היה נשוי לשיינא, בתו של אב בית דין טשאקווא, הרב שמואל אברהם זלטנרייך, שנפטרה ב-2024.
הערות שוליים

↑  חבר המועצת וראש הישיבה: הגרש"ב ארנפלד הלך לעולמו אתר בחדרי חרדים א' בסיוון תשע"ח.
↑  מסע ההלוויה של כ"ק הגה"צ גאב"ד מאטערסדארף זצ"ל • שידור חי אתר יוטיוב.
↑  משה ויסברג, אלמנת ראש הישיבה וחבר המועצת הלכה לעולמה בגיל 90, באתר בחדרי חרדים, 4 בנובמבר 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011554670405171  VIAF: 9161096546229101544   WorldCat (עם VIAF): 9161096546229101544
ליילה שהיד

ליילה שהיד (בערבית: ليلى شهيد; נולדה ב-13 ביולי 1949) היא דיפלומטית פלסטינית, נציגת פלסטין לאיחוד האירופי. לפני כן כיהנה במשך 12 שנים כנציגת הרשות הפלסטינית בפריז.
ביוגרפיה

שהיד, ילידת ביירות, משתייכת למשפחת חוסייני, שנחשבת לאחת מהמשפחות הפלסטיניות המשפיעות ביותר. למדה אנתרופולוגיה ופסיכולוגיה באוניברסיטה האמריקנית בביירות. בשנת 1978 התחתנה עם הסופר המרוקאי מוחמד בראדע והתיישבה במרוקו עד 1986. היא ייצגה את הארגון לשחרור פלסטין באירלנד, ולאחר מכן הפכה למנהלת משרד המידע בהאג. באותה העת שימשה גם כנציגת אש"ף בהולנד ודנמרק. בשנים 1993 עד 2005 עבדה כנציגת הרשות הפלסטינית בצרפת, עד שנטלה את תפקידה הנוכחי והוחלפה בחורי הינד. ביקרה לראשונה ביהודה ושומרון וחבל עזה בשנת 1994.
בשנת 2004 הייתה עם המנהיג הפלסטיני יאסר ערפאת בימיו האחרונים.
הערות שוליים

↑  The Last Days of Yasser Arafat, BBC World Service, ‏22 November 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007290280405171  BnF: cb14042485b (data)  ISNI: 0000 0000 4030 9804  LCCN: n2006065456  RERO: 02-A008761091  SUDOC: 081442203  VIAF: 19881778   WorldCat (עם VIAF): 19881778 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דינר כוויתי

| --- | --- |

שטר דינר כוויתי משנת 1994
 משתמשים:  כווית כווית
 סמל:  د.ك או KD
 ISO 4217:  KWD
 כינוי:  دينار
 יחידות משנה
 1000:  פילס
 מטבעות ושטרות
 שטרות בשימוש:  ¼ דינר, ½ דינר, דינר 1, 5 דינר, 10 דינר, 20 דינר
 מטבעות בשימוש:  1, 5, 10, 20, 50, 100 פילס
 בנק מרכזי
 אינפלציה:  4%
 בנק מרכזי:  הבנק המרכזי של כווית
 cbk.gov.kw
 → רופי המפרץ הפרסי (לפני 1961) דינר עיראקי (רק 1991) 
דינר כוויתי (סמל: د.ك או KD, בערבית: دينار كويتي, קוד ISO 4217‏: KWD) הוא ההילך החוקי בכווית. בדינר כוויתי אחד 1,000 פילס. זהו המטבע בעל שער החליפין הגבוה ביותר בעולם ביחס ליחידת הבסיס בודדת, בדינר כוויתי אחד אפשר לקנות יותר יחידות מטבע מכל המטבעות הלאומיים בעולם.
לפי פרסום העיתון הכלכלי פורבס מ01/08/2023 הדינר הכוויתי הוא המטבע החזק בעולם
היסטוריה

הדינר נכנס לראשונה לשימוש בשנת 1961 והחליף את רופי המפרץ הפרסי. בתחילה היה שער החליפין של הדינר שווה ללירה שטרלינג. בשנת 1990, במלחמת המפרץ, עם פלישת עיראק לכווית, החליף הדינר העיראקי את הדינר הכוויתי כהילך חוקי במדינה וכמות גדולה של שטרות דינר כוויתי נשדדו על ידי הפולשים העיראקים. לאחר שחרור כווית הושב הדינר הכוויתי להיות הילך חוקי במדינה וסדרת שטרות חדשים הוכנסה למחזור, תוך ביטול ערכם של השטרות הישנים.
מטבעות ושטרות > מטבעות

1 פילס (לא מונפק עוד)
5 פילס
10 פילס
20 פילס
50 פילס
100 פילס
מטבעות ושטרות > מטבעות שבתוקף

| מטבעות בתוקף של הדינר הכוויתי> פני המטבע | מטבעות בתוקף של הדינר הכוויתי> גב המטבע | מטבעות בתוקף של הדינר הכוויתי> ערך | מטבעות בתוקף של הדינר הכוויתי> קוטר (במ"מ) | מטבעות בתוקף של הדינר הכוויתי> עובי (במ"מ) | מטבעות בתוקף של הדינר הכוויתי> משקל (בגרם) | מטבעות בתוקף של הדינר הכוויתי> הרכב |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  | 1 פילס | 17 | 1.2 | 2g | ניקל - פליז |
|  |  | 5 פילס | 19.5 | 1.2 (1961-2011) 1.45 (2012-) | 2.5g (1961-2011) 2.55g (2012-) | ניקל נחושת (1961-2011) פלדה מצופה בפליז (2012-) |
|  | || 10 fils | 10 פילס | 21 | 1.5 | 3.75g (1961-2011) 4g (2012-) | ניקל נחושת (1961-2011) פלדה מצופה בפליז (2012-) |
|  |  | 20 פילס | 20 | 1.36 | 3g | קופרו ניקל (1961-2011) פלדת אל חלד  (2012-) |
|  |  | 50 פילס | 23 | 1.54 (1961-2011) 1.7  (2012-) | 4.5g | קופרו ניקל (1961-2011) פלדת אל חלד  (2012-) |
|  |  | 100 פילס | 26 | 1.71 - (1961-2011) 1.8 - (2012-) | 6.5g (1961-2011) 6.7g (2012-) | קופרו ניקל (1961-2011) פלדת אל חלד  (2012-) |
מטבעות ושטרות > שטרות

לאורך תקופת השימוש בדינר הכוויתי יצאו חמש סדרות של שטרות, הראשונה יצאה מיד עם חקיקת חוק המטבע הכוויתי בשנת 1960. סדרה זו הייתה בשימוש בין התאריכים 1 באפריל 1961 עד 1 בפברואר 1982 והורכבה משטרות בערך נקוב של ¼, ½, 1, 5, ו-10 דינר.
לאחר יסודו של הבנק המרכזי של כווית יצאה סדרה חדשה של שטרות בערך נקוב ¼, ½, ו-10 דינר, זאת החל מ-17 בנובמבר 1970. ב-20 באפריל 1971 יצאו שטרות חדשים בערכים 1 ו-5 דינר. אף סדרה זו הייתה בשימוש עד 1 בפברואר 1980.
סדרת השטרות השלישית יצאה ב-20 בפברואר 1980, לאחר עלייתו לשלטון של ג'אבר אל-אחמד אל-ג'אבר א-סבאח בערך נקוב של ¼, ½, 1, 5, ו-10 דינר. שטר של 20 דינר יצא לראשונה ב-9 בפברואר 1986. בעקבות פלישת עיראק לכווית, ב-30 בספטמבר 1991, הוכרז כי סדרה זו אינה עוד בגדר הילך חוקי.
עם שחרור כווית יצאה סדרת שטרות רביעית, ב-24 במרץ 1991, בסדרה זו שטרות בערך נקוב של בערך נקוב של ¼, ½, 1, 5, 10 ו-20 דינר. הסדרה החמישית של שטרות דינר כוויתי יצאה ב-3 באפריל 1994, ובה אמצעי בטיחות משוכללים אשר הפכו מאז לתקניים בשטרות רבים אחרים בעולם. ערכם הנקוב של שטרות אלה זהה לסדרה הרביעית.
| ערך | גודל | צבע | תיאור> צד הפנים | תיאור> צד הגב | מועד הפצת השטר | פני השטר | גב השטר |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1/4 דינר | 110 × 68 מ"מ | חום | מגדל השחרור וסירת דאו | דלת עץ כוויתית מסורתית והמטבע הכוויתי הראשון | 29 יוני 2014 |  |  |
| 1/2 דינר | 120 × 68 מ"מ | ירוק | מגדל כווית וסירת דאו | צב ים קרני ודג הברמיים | 29 יוני 2014 |  |  |
| דינר 1 | 130 × 68 מ"מ | אפור | המסגד הגדול של כווית וסירת בטיל | איור של השפעות רבות של הציוויליזציה היוונית העתיקה בכווית - האי פילכה | 29 יוני 2014 |  |  |
| 5 דינר | 140 × 68 מ"מ | סגול | המטה החדש של הבנק המרכזי של כווית | בית זיקוק נפט ומכלית נפט | 29 יוני 2014 |  |  |
| 10 דינר | 150 × 68 מ"מ | אדום כתום | בניין האספה הלאומית של כווית, ספינת סמבוק דאו | בז וגמל לבושים באוכף מקומי | 29 יוני 2014 |   |  |
| 20 דינר | 160 × 68 מ"מ | כחול | ארמון סיף וספית דאו | צולל פנינים כוויתי וספינת דאו כוויתית מסורתית אל-בום | 29 יוני 2014 |   |  |
הצמדת ערך המטבע

בין ה-18 במרץ 1975 ל-4 בינואר 2003 הוצמד ערכו של הדינר הכוויתי לסל מטבעות. החל מ-5 בינואר 2003 ועד 20 במאי 2007 הדינר הכוויתי הוצמד לדולר אמריקאי בשער חליפין של 1 דולר = 0.29963 דינר עם שוליים של ±3.5%.‏.
החל מ-16 ביוני 2007 הדינר הכוויתי הוצמד שוב לסל מטבעות.
שערי חליפין

| שער חליפין נוכחי עבור KWD |
| --- | --- |
באתר Google Finance:: AUD CAD CHF EUR GBP HKD ILS JPY USD
באתר Yahoo! Finance:: AUD CAD CHF EUR GBP HKD ILS JPY USD
באתר XE.com:: AUD CAD CHF EUR GBP HKD ILS JPY USD
באתר OANDA.com:: AUD CAD CHF EUR GBP HKD ILS JPY USD
באתר גלובס:: שער דינר כוויתי לדולר אמריקאי
ראו גם

הבנק המרכזי של כווית
הערות שוליים

↑  CIA World Factbook
↑  Editorial Style Guide 2020, World Bank Group, appendix D pp.134–139
↑  פורבס/ עשרת המטבעות החזקים בעולם-2023
↑  Exchange Rates, Central Bank of Kuwait
↑  Kuwait pegs dinar to basket of currencies, Forbes, 20/5/2007
רייצ'ל הרדמן

| --- | --- |

 לידה:  1979 או 1980 מיניאפוליס, מינסוטה, ארצות הברית
 שם לידה:  רייצ'ל רנה הארדמן'
 ענף מדעי:  בריאות הציבור
 עיסוק:  אקדמאית
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קסבייר בלואיזיאנה בית הספר לרפואה באמריקה הלטינית
 מוסדות:  אוניברסיטת מינסוטה
 www.rachelhardeman.com
 
רייצ'ל רנה הרדמן (באנגלית: Rachel Renee Hardeman; נולדה ב-1979 או 1980) היא אקדמאית אמריקאית בתחום בריאות הציבור. היא משמשת כפרופסור במחלקת מדיניות בריאות וניהול בבית הספר לבריאות הציבור באוניברסיטת מינסוטה. מחקריה מתמקדים בהשפעת הגזענות על תוצאות הבריאות, במיוחד בתחום בריאות האם בקהילות אפרו-אמריקאיות.
ביוגרפיה

הרדמן נולדה וגדלה במיניאפוליס, מינסוטה. דודתה, שרון סיילס בלטון, הייתה האישה והאפרו-אמריקאית הראשונה שכיהנה כראש עיריית מיניאפוליס. אמה, שרי בלטון הרדמן, שימשה כחברת חבר המושבעים במשפט דרק שווין על רצח ג'ורג' פלויד.
בצעירותה, בילתה הרדמן זמן רב עם סבתה, ארנסטין בלטון, שהייתה פעילה חברתית וסבלה ממחלת כליות, מה שהצריך טיפול דיאליזה קבוע. חוויותיה עם סבתה השפיעו רבות על תפיסותיה בנוגע לשוויון בבריאות.
בשנת 1998, החלה ללמוד באוניברסיטת קסבייר בלואיזיאנה, שם למדה כימיה וספרדית. לאחר מכן המשיכה ללימודים בבית הספר לרפואה באמריקה הלטינית בקובה (ELAM), שם נחשפה למודל טיפולי יותר ממוקד בחולה, המתמקד במניעה וביחסים בין הרופא לחולה.
הרדמן חוקרת את הגורמים החברתיים שמשפיעים על הבריאות ומסתמכת על תיאוריות של הצטלביות כדי להבין את הפערים הבריאותיים. אחד מממצאיה הבולטים הוא שנשים אפרו-אמריקאיות במינסוטה נמצאות בסיכון כפול לעומת נשים לבנות למות במהלך לידה. הרדמן מאמינה שדוּלות, תומכות לידה שאינן בעלות תואר רפואי, יכולות לשפר את תוצאות הבריאות של אמהות אפרו-אמריקאיות.
בשנת 2016, ייסדה הרדמן תוכנית לחקר אי-השוויון בגזע ובתוצאות לידה. היא גם חקרה את המרכז "Roots Community Birth Center", שנוסד על ידי רבקה פולסטון, המיילדת האפרו-אמריקאית היחידה במינסוטה, ומספק טיפול מותאם תרבותית לקהילות אפרו-אמריקאיות.
הרדמן פעלה לשינוי תוכניות לימודים בבתי ספר לרפואה כדי להבטיח שתלמידים ילמדו לספק טיפול שוויוני לכל המטופלים. יחד עם הסוציולוגית והרופאה ברוק קנינגהם, פיתחה תוכנית לימודים שמטרתה לצמצם פערים בריאותיים.
בתקופת מגפת הקורונה, חקרה הרדמן את השפעות המחלה על קהילות מיעוטים, וטענה שהמגפה חשפה את הליקויים במערכת הבריאות האמריקאית. בנוסף, היא הציעה שהמגפה עשויה להוות הזדמנות "לבנות מערכת חדשה". בעקבות רצח ג'ורג' פלויד, טענה הרדמן שגזענות ממסדית ואלימות משטרתית הן בעיות בריאות ציבוריות.
בפברואר 2021, ייסדה הרדמן את מרכז המחקר לשוויון בריאותי ואנטי-גזענות באוניברסיטת מינסוטה, במימון תרומה של 5 מיליון דולר מקרן בלו קרוס ומגן הבריאות של מינסוטה.
ביוגרפיה > חיים אישיים

הרדמן נשואה לרופא אדוארדו מדינה ולהם בת בשם לילה.
פרסים והוקרות

2015: המאמר הנקרא ביותר בבלוג של Health Affairs
2016: פרס המאמר המקצועי של הדירקטוריון האמריקאי לרפואה פנימית
2019: פרס זכויות האדם וצדק חברתי של אוניברסיטת מינסוטה
2024: רשימת 100 האנשים המשפיעים ביותר של מגזין טיים
הערות שוליים

↑  "Better beginnings". legacy.umn.edu (באנגלית). 2020-01-28. נבדק ב-2020-07-03.
1 2 3 4  McFarling, Usha Lee (12 בינואר 2024). "As she drives research on structural racism in health care, Rachel Hardeman faces a painful reckoning". STAT. נבדק ב-25 ביולי 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Tracee Ellis Ross (14 במרץ 2023). ""Injustice in Health" with Dr. Rachel Hardeman". I Am America. נבדק ב-25 ביולי 2024 – via YouTube. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Plain, Charlie (2016-09-22). "Hardeman Leads New Project Addressing Racial Inequalities in Birth Outcomes - School of Public Health - University of Minnesota". School of Public Health (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2020-07-03.
↑  Karbeah, J'Mag. "Meet the new Center for Antiracism Research for Health Equity". Interdisciplinary Association for Population Health Science. נבדק ב-25 ביולי 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Russell, Tonya (25 באפריל 2022). "Pulling Back the Curtain on Race and Health Care". The New York Times. נבדק ב-25 ביולי 2024. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Post On Trends To Watch Leads The <em>Health Affairs</em> Blog Top-Ten List For 2015 | Health Affairs". www.healthaffairs.org (באנגלית). 2016. doi:10.1377/forefront.20160119.052730.
↑  "Professionalism Article Prize". ABIM Foundation (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2020-07-03.
↑  Plain, Charlie (13 בנובמבר 2019). "Hardeman honored with U's human rights and social justice award". University of Minnesota School of Public Health. נבדק ב-25 ביולי 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Lauren Underwood (17 באפריל 2024). "Rachel Hardeman". TIME. נבדק ב-25 ביולי 2024. {{cite journal}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ORCID: 0000-0003-3913-5933
אהרן אלמוג

ערך זה עוסק במשורר אהרן אלמוג. אם התכוונתם לשחקן ובמאי תיאטרון, ראו .
| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  14 בספטמבר 1931 ג' בתשרי ה'תרצ"ב המנדט הבריטי תל אביב, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  8 במאי 2021 (בגיל 89) כ"ו באייר ה'תשפ"א ישראל תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 לאום:  ישראל ישראל
 עיסוק:  משורר מספר מחזאי
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 שפות היצירה:  עברית 
 תקופת הפעילות:  1948–2021 (כ־73 שנים)
 בת זוג:  רות אלמוג
 פרסים והוקרה:  פרס ביאליק (1999)  פרס היצירה לסופרים ומשוררים (1989)  פרס ברנר (1982)
 
אהרֹן אלמוג (14 בספטמבר 1931 – 8 במאי 2021) היה משורר, מספר, מחזאי, סופר ומורה ישראלי. זוכה פרס ביאליק לשנת 1999.
ביוגרפיה

נולד בג' בתשרי תרצ"ב בתל אביב, למשפחה שהיא דור שלישי בארץ. אביו היה חזן, והוא גדל בהשפעת לשון פיוטים וסליחות. סבו, רבי חיים מבורת, עלה מיהדות תימן בשנת 1889 והיה ממייסדי כרם התימנים בתל אביב. למד בבית הספר היסודי הדתי בנווה צדק ובבית הספר החקלאי במקווה ישראל, שם חווה את נפילת שבעת הנוטרים סמוך ליאזור, חוויה מעצבת שעסק בה בשיריו. באחדים משיריו עסק בשינוי שמו ממבורת לאלמוג ומשמעויותיו.
אלמוג שירת בצה"ל והשתתף במלחמת העצמאות, ואת חוויותיו מהמלחמה תיאר ברומנים שכתב. הוא נמנה עם מייסדי קיבוץ גזר שבשפלה, ולימים, הקדיש לעלייה לגזר סיפורים ושירים.
אלמוג עסק שנים רבות בהוראה ובניהול בתי ספר, ושיריו נלמדים בבתי הספר בישראל.
היה נשוי לסופרת רות אלמוג, ולזוג שתי בנות, המוזיקאית שירה אלמוג והמתרגמת אליענה אלמוג.
אלמוג נפטר ב-8 במאי 2021 בגיל 89.
ביוגרפיה > משורר, מספר ומחזאי

אלמוג החל לפרסם את שיריו לאחר מלחמת העצמאות, ובשנת 1956 יצא ספר שיריו הראשון, "אביב עצבת ביהודה", הספר מכיל שירי מחאה חברתית מעמדית, בשפה הנשענת על המקורות.
בשנת 1962 יצא לאור מחזהו הראשון, "תיקון חצות",
בשנת 1964 פרסם את סיפורו הראשון, "הימים הראשונים".
עם מותו, ספד לו צביקה ניר, יו"ר אגודת הסופרים העבריים, שאלמוג הקדים אחרים בהשמעת קולם של יוצאי עדות המזרח ובעיקר של בני עדתו, תימן, וששירתו הייתה בהירה, אנושית, נוגעת ללב, מלאת הומור ואירוניה, ובעלת ביטויים מן המקורות ועד לסלנג העברי החדש.
פרסים והוקרה

1982 - פרס ברנר
1989 - פרס היצירה לסופרים ומשוררים ע"ש לוי אשכול
1999 - פרס ביאליק
מספריו

אביב עצבת ביהודה, שירים, ציורים משה ברנשטיין, מרחביה, 1956
על הימים שנחשבתי לילד מופרע, סיפור קצר, פורסם בעיתון "הארץ", 1959
הימים הראשונים, סיפור אהבה, תרמיל, משרד הביטחון, 1968
כלב שחור, ועוד סיפורים, משרד הביטחון, תל אביב, 1974
הצדעה לישראל: הרודס תל אביב, שירים, 1979
שבוע בתש"ח, רומן, תרמיל, משרד הביטחון, 1980
למנצח על מות שחקן כדורגל, שירים, הקיבוץ המאוחד, 1981
תיקון חצות, מחזה בשתי מערכות, טברסקי, תל אביב, 1982
רקויאם לזונה, שירים, הקיבוץ המאוחד, תל אביב, 1983
רחוב הרצל, שירים, עם עובד 1987
שירה גלויה, תל אביב, 1989
הלילה שבו מתה הציונות, זמורה ביתן, 1990
אל תצחיקו את סבתא, סיפורים, זמורה ביתן, 1994
אם תראו סוכה עפה, מבחר שירים, הקיבוץ המאוחד, 2004
הערות שוליים

↑  אהרן אלמוג, באתר library.osu.edu
1 2  אלעד זרט, משורר מקורי, נפטר אהרון אלמוג, ידיעות אחרונות גליון 25090, 9 במאי 2021
↑  אהרון אלמוג, אתה שהיית מנותני הטון בספרות, מלך בשר ודם, באתר הארץ, 25 באוגוסט 2004
↑  שגיא בן נון‏, המשורר אהרן אלמוג הלך לעולמו בגיל 89, באתר וואלה, 8 במאי 2021
↑  שגיא בן נון‏, המשורר אהרן אלמוג הלך לעולמו בגיל 89, באתר וואלה, 8 במאי 2021
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: נורית גוברין, אריה סיון, אפרים קישון | פרס ביאליק לספרות יפה במשותף עם נורית זרחי, יורם קניוק  1999 | הבא: חיים באר, מאיה בז'רנו, יואל הופמן, מרים רות |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298791305171  BnF: cb155254295 (data)  CANTIC: a11902152  GND: 1159147345  ISNI: 0000 0000 7690 5931  LCCN: n84182018  NTA: 129315699  SUDOC: 181020912  VIAF: 5237855   WorldCat (עם VIAF): 5237855
דליה גריבאוסקאיטה

דליה גריבאוסקאיטה (בליטאית: Dalia Grybauskaitė; נולדה ב-1 במרץ 1956) היא נשיאת ליטא בין השנים 2019–2009. כיהנה בעבר כסגנית שר החוץ הליטאי, שרת האוצר הליטאית, וכ"נציבה האירופאית לתוכניות הכלכליות ולתקציב". כינויה הבולט הוא "אשת הברזל", והיא האישה הראשונה, והיחידה עד כה, שכיהנה כנשיאת ליטא. על שירותה את המדינה באירופה, ועל בחירתה לנשיאות קיבלה גריבאוסקאיטה שני אותות כבוד ליטאיים, ב-2003 וב-2009.
תחילת דרכה

גריבאוסקאיטה נולדה ב-1 במרץ 1956 למשפחה ממעמד הפועלים בווילנה. אמה ויטליה (1922–1989) עבדה כאשת מכירות ואביה, פוליקרפס (1928–2008), עבד כחשמלאי וכנהג. את לימודי התיכון סיימה בציונים ממוצעים. החל מגיל 11 עסקה גריבאוסקאיטה במקצועות הספורט והייתה שחקנית כדורסל חובבת. בגיל 19 עבדה במשך שנה כמפקחת בתזמורת הפילהרמונית הלאומית של ליטא ואחר כך החלה לימודיה באוניברסיטת סנקט פטרבורג (שנקראה אז "אוניברסיטת לנינגרד ע"ש ז'דאנוב") כתלמידה בחוג לכלכלה מדינית. בזמן לימודיה עבדה כפועלת מפעל. בשנת 1983 סיימה לימודיה עם ציון לשבח ושבה לווילנה, שם החלה לעבודה כמזכירה באקדמיה למדעים.
היא עבדה כמורה לכלכלה מדינית ומימון גלובלי בבית הספר הגבוה של המפלגה הקומוניסטית. בין השנים 1983–1989 היא הייתה חברת המפלגה הקומוניסטית של ליטא ולאחר שהמפלגה הקומוניסטית בליטא נפרדה מן המפלגה הסובייטית בדצמבר 1989, היא המשיכה בחברותה במפלגה זו עד יוני 1990. בשנת 1988 השלימה תואר דוקטור באקדמיה למדעי החברה במוסקבה.
דרכה כמדינאית

בין השנים 1991‏-1993 עבדה גריבאוסקאיטה כמנהלת המחלקה האירופית במשרד יחסי הכלכלה הבינלאומיים של ליטא. בשנת 1993 הועסקה על ידי משרד החוץ כמנהלת המחלקה ליחסים כלכליים וייצגה את ליטא בשיחות על הסכם הסחר החופשי בעת כניסתה של המדינה לאיחוד האירופי. זמן קצר אחר כך מונתה לשגרירת ליטא לאיחוד האירופי.
בשנת 1996 מונתה לשגרירת ליטא לארצות הברית ושימשה בתפקיד זה עד שנת 1999, עת מונתה לשרת האוצר של ליטא. בתפקידה כשרת אוצר הובילה משא ומתן עם הבנק העולמי וקרן המטבע הבינלאומית. בשנת 2000 מונתה לסגנית שר החוץ ובשנת 2001 מונתה לשרת האוצר בממשלת אלגירדס ברזאוסקאס. ליטא הצטרפה לאיחוד האירופי ב-1 במאי 2004 וגריבאוסקאיטה מונתה לנציבת ליטא לאיחוד באותו היום. עד ל-11 בנובמבר 2004 שימשה גריבאוסקאיטה כנציבת אירופה לחינוך ולתרבות ואחר כך מונתה לנציבת אירופה לתכנון כלכלי ולתיקצוב.
בסקר שהתפרסם בנובמבר 2005 נבחרה גריבאוסקאיטה ל"נציבת השנה" באיחוד וזאת על מאמציה הבלתי נדלים להסיט את הוצאות האיחוד האירופי לכיוון נושאים אשר יגבירו תחרותיות כגון מחקר ופיתוח. כנציבה לתכנון כלכלי ולתיקצוב היא מתחה ביקורת עזה על תקציב האיחוד האירופי. בעת שנכנסה לתפקידה רוב תקציב האיחוד היה על תוכניות חקלאיות.
גריבאוסקאיטה הציעה תוכנית תקציב לשנת 2008 שבה לראשונה בהיסטוריה של האיחוד ההוצאה על פיתוח ותעסוקה היווה את נתח הארי בתקציב, יותר מן ההוצאה על חקלאות ומשאבי טבע. היא מתחה ביקורת על ממשלת ליטא, בראשות גדימינאס קירקילאס על שאינה נוקטת בצעדים כלשהם לקראת המשבר הכלכלי המתקרב.
ב-26 בפברואר 2009 הכריזה גריבאוסקאיטה על מועמדותה לנשיאות ליטא בבחירות שנערכו באותה שנה. סקרים שנערכו באותו חודש הצביעו על יתרון ברור למועמדותה. היא רצה בבחירות כמועמדת עצמאית אף שמועמדותה נתמכה על ידי המפלגה השמרנית וארגונים לא-ממשלתיים. במסע הבחירות שניהלה התמקדה בנושאים כלכליים ובצורך בהתמודדות עם גל אבטלה גואה בליטא. בבחירות שנערכו ב-17 במאי 2009 זכתה גריבאוסקאיטה בניצחון מוחץ כשהיא מקבלת 68.18% מקולות הבוחרים, ההפרש הגבוה אי-פעם בבחירות לנשיאות ליטא.
גריבאוסקאיטה היא הנשיאה הראשונה של ליטא. העיתונות הזרה כינתה אותה "גברת הברזל של ליטא" בזכות דעותיה המוצקות ובזכות דרגת חגורה שחורה בקרטה בה היא מחזיקה.
חיים אישיים

גריבאוסקאיטה אינה נשואה, כפי שמעידה התוספת לשם משפחתה (aitė), ואין לה ילדים. גריבאוסקאיטה, הדוברת ליטאית, אנגלית, רוסית, צרפתית ופולנית, הזכירה בין הדמויות המשמשות לה לחיקוי את מרגרט תאצ'ר ומהטמה גנדי. ברשותה חגורה שחורה בקראטה.