stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הצ'ו צ'ו של מיקי

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  אב אייוורקס
 הופק בידי:  וולט דיסני
 מדבבים:  וולט דיסני
 מוזיקה:  קרל סטאלינג 
 אנימטור:  אב אייוורקס
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  אולפני וולט דיסני
 חברה מפיצה:  Celebrity Productions
 הקרנת בכורה:  1 באוקטובר 1929
 משך הקרנה:  7 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט קצר, סרט הנפשה, סרט לכל המשפחה, סרט מוזיקלי
 סרט קודם:  השטויות של מיקי 
 סרט הבא:  שוטה הג'אז 
 דף הסרט ב־IMDb
 
הצ'ו צ'ו של מיקי (באנגלית: Mickey's Choo-Choo) הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי משנת 1929, הלוקח חלק בסדרת סרטי "מיקי מאוס". הסרט, אשר הופץ על ידי "Celebrity Pictures", בוים והונפש על ידי אב אייוורקס. זהו הסרט הקצר ה-11 בכיכובו של מיקי מאוס שהופק, כאשר הוא השמיני שיצא באותה השנה, והיה אחד מהסדרות המצוירות המוקדמות של דיסני שהובילו את הדמות להפוך לתופעה לאומית כבר בסוף 1929. במקור הסרט היה בשחור-לבן, אך סרט זה היה בין עשרת הסרטים המצוירים של מיקי מאוס שצובעו על ידי חברת וולט דיסני בשנת 1991.
עלילה

הסרט נפתח עם מיקי מאוס שמסיע קטר קיטור מואנש, מצלצל בפעמון שלו ושורק בצופר הרכבת. לאחר שהקטר, קרון הפחם שלו ומיקי אוספים על הדרך קרונית, הקטר עוצר לנוח בעוד מיקי, מהנדס הרכבת שלו, מתדלק ומשמן את גלגליו ומזין אותו בפחם מקרון העזר שלו. כשהקטר אוכל יותר מדי פחם ומגהק בביישנות, מיקי מחליט לאכול ספגטי לצד כלבו.
מיקי מסיים את ארוחת הצהריים שלו ומיני מאוס מגיעה עם כינור עליו היא יודעת לנגן, ומתיישבת על קרון המשא. מיני מנגנת שיר מוזיקלי ("Humoresky" של אנטונין דבוז'ק) בעוד מיקי עושה את אותו הדבר, אך באופן מאולתר על חפצים ובעלי חיים.
מיקי מסתכל בשעון שלו, ומבחין שהם מאחרים, הוא צועק 'כולם עלו!' לקטר, ששורק בתגובה עליזה לאחר שמיקי עולה גם. הקטר מתניע אט אט מכיוון התחנה ונוסע בעליצות דרך הכפר היפה לעבר גבעה אשר עליה הוא נאבק לעלות. הקטר המתקשה מתחיל לבכות ומיקי, שמנסה לעזור לו, דוחף מאחורה את הקרון כל כך חזק שלבסוף הוא משתחרר מהקטר ומתגלגל לאורך המסילה כשמיני ישובה עליו. הסרט מסתיים בכך שלאחר רצף בו מיקי מנסה להציל את מיני ונכשל פעם אחר פעם ויחד הם נתקלים בשלל בעלי חיים כשהאחרונה היא פרה, בה הם מתנגשים לתוך עץ. בסצנה האחרונה, מיקי ומיני נוסעים בקרונית בעלת הנעה ידנית לתוך המנהרה.
דמויות ומדבבים

מיקי מאוס - וולט דיסני
מיני מאוס - וולט דיסני
קלרבל הפרה
הפקה

חלק מהבדיחות בסרט ממוחזרות מהסרט הקצר "צרות טרוליות" של אוסוולד הארנב משנת 1927. זהו הסרט הראשון בו מיקי אומר יותר מכמה מילים ובקול הפלסטו המזוהה שלו ולא כמו בהופעות הקודמות בהם קולו היה בבריטון עם עיצורים אפיים, "הפעם בקול שנשמע כמו של וולט".
הפסקול כולל את מיקי שר את השיר העממי "אני עבדתי על מסילת הרכבת"(אנ') ומנגן חלק מההומורסקות של המלחין אנטונין דבוז'ק על הספגטי שלו. הנסיעה של מיני על קרון הרכבת מתנגנת על הלחן של "דיקסי".
סצנת הסיום בה מיקי ומיני מפעילים קרונית בעלת הנעה ידנית שימשה השראה לגרסת צעצוע מפורסמת, המיוצרת על ידי "תאגיד ליונל"(אנ'). חברת הצעצועים הרוויחה כל כך הרבה כסף מהפריט הזה ומאחרים דומים לו, שמיקי נודע בתור "העכבר שהציל את ליונל".
ביקורת

בספרו "הסרטים של מיקי: סרטי הקולנוע של מיקי מאוס", הייס גרוב כותב: "הסיום של "הצ'ו-צ'ו של מיקי" הוא מהיר להפליא ומלא באקשן. יתר על כן, זה הסרט המצויר הראשון של דיסני שמציג דיאלוג אמיתי. רוב הסרט, לעומת זאת, יש לו קצב איטי להפליא, ואפילו כמה רגעים שקטים בצורה מביכה. אין כמעט עלילה והעיצובים של מיקי ומיני לא עקביים, הנעים בין מורכבים (עם קו פנים נוסף) לפשוטים לחלוטין. התוצאה הסופית היא כניסה ממוצעת לקאנון של מיקי".
ביאורים

↑  באנגלית: "handcar", קרון קטן שנוסע על מסילות רכבת ומוּנע במנגנון ידני או במנוע קטן
↑  הוּמוֹרֶסְקָה - יצירה ספרותית או מוזיקלית קצרה ומשעשעת
הערות שוליים

1 2 3 4  Kaufman, J.B.; Gerstein, David (2018). Walt Disney's Mickey Mouse: The Ultimate History. Cologne: Taschen. p. 43. ISBN 978-3-8365-5284-4.
↑  All Aboard: A Celebration of Walt's Trains|The Walt Disney Family Museum
↑  Borowiec, Piotr (באוקטובר 1998). Animated short films: a critical index to theatrical cartoons. Scarecrow Press. p. 107. ISBN 978-0-8108-3503-0. נבדק ב-17 בספטמבר 2011. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Lenburg, Jeff (1999). The Encyclopedia of Animated Cartoons. Checkmark Books. pp. 108–109. ISBN 0-8160-3831-7. נבדק ב-6 ביוני 2020. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Watts, Steven (27 ביוני 2002). The Magic Kingdom: Walt Disney and the American Way of Life. University of Missouri Press. p. 31. ISBN 978-0-8262-1379-2. נבדק ב-17 בספטמבר 2011. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  PAu001629050 / October 31, 1991
↑  Walt Disney Treasures: Mickey Mouse in Black & White, Volume 2 DVD Review on DVDizzy
1 2  Grob, Gijs (2018). "Mickey's Choo-Choo". Mickey's Movies: The Theatrical Films of Mickey Mouse. Theme Park Press. ISBN 978-1683901235.
↑  Souter, Gerry; Souter, Janet (14 בדצמבר 2002). Classic Toy Trains. MBI Publishing Company. pp. 78–79. ISBN 978-0-7603-1367-1. נבדק ב-17 בספטמבר 2011. {{cite book}}:  (עזרה)
הפיגוע בבית הכנסת באנטוורפן (1981)

| --- | --- |

 תאריך:  20 באוקטובר 1981
 מקום:  אנטוורפן, בלגיה
 קואורדינטות:  51°12′54″N 4°25′08″E﻿ / ﻿51.215122222222°N 4.41875°E﻿ / 51.215122222222; 4.41875
 סוג:  משאית תופת
 הרוגים:  3
 פצועים:  106
 מבצע:  ספטמבר השחור
 he
 
ב-20 באוקטובר 1981, התפוצצה משאית תופת מחוץ לבית כנסת פורטוגזי, הממוקם באזור בורסת היהלומים המרכזי, באנטוורפן שבבלגיה. שלושה בני אדם נהרגו ו-106 נפצעו.
מעוצמת הפיצוץ נשברו והתנפצו דלתות וחלונות בית הכנסת, חלונות ראווה של חנויות וחלונות של בניינים באזור הפיצוץ.
הפצצה הוסתרה בתוך משאית נטולת גלגל, שהוחנתה במקום מבעוד לילה בחניה לא חוקית, כאילו הייתה תקועה וממתינה לחילוץ.
הפיגוע אירע זמן קצר לפני שמחת תורה, וכשנה לאחר הפיגוע בבית הכנסת בפריז ב-1980, שאירע גם הוא ערב החג.
ארגון הטרור הפלסטיני, ספטמבר השחור, נטל אחריות על הפיגוע.
ראו גם

הפיגוע באנטוורפן (1980)
הפארק הלאומי דאצ'יגאם

| --- | --- |

 מידע כללי
 תאריך הקמה:  1981
 נתונים ומידות
 שטח:  147 קילומטר רבוע
 מיקום
 מדינה:  הודו הודו
 מיקום:  ג'אמו וקשמיר 
 קואורדינטות:  34°08′N 75°01′E﻿ / ﻿34.14°N 75.02°E﻿ / 34.14; 75.02
  (למפת ג'אמו וקשמיר מוגדלת) סרינגאר ג'אמוהפארק הלאומי דאצ'יגאם(למפת ג'אמו וקשמיר רגילה) סרינגאר ג'אמוהפארק הלאומי דאצ'יגאם
 
הפארק הלאומי דאצ'יגאם (בהינדי: दाचीगाम राष्ट्रीय उद्यान) הוא פארק המשתרע על שטח של כ-141 קמ"ר וממוקם בג'אמו וקשמיר, הודו.
היסטוריה

הפארק נוסד בשנת 1910 על ידי המהראג'ה של ג'אמו וקשמיר במטרה לשמש כמקור מים נקיים לסרינגאר שנמצאת במרחק של כ-22 ק"מ ממנו.
הפארק הלאומי דאצ'יגאם נקרא כך כזכר לעשרת הכפרים שפונו מהשטח לטובת הפארק, הוא שופץ והוגדר לראשונה כגן לאומי בשנת 1981 ומתוחזק כיום על ידי הרשויות המקומיות.
פאונה

הזן העיקרי שחי בפארק הלאומי הוא אייל קשמירי, אך מתגוררים בו עוד מינים אחרים:
אייל מושק קשמירי
לוטרות
מרמיטה
חתול ביצות
דלק צהוב-גרון
חמוס סיבירי
שועל מצוי
תן
דוב חום ההימלאיה
דוב שחור ההימלאיה
חתול נמרי בנגלי
סרו ההימלאיה
נמר
איילי מושק
ניתן לראות עופות רבים, חלקם מקומיים אך רבים מהם חונים בו בעת עונות הנדידה למנוחה ואף לגידול צאצאים:
בולבול שחור אסיאתי
ציפורי שיר
עקעק כחול אדום מקור
זנבן מבולבל
פרס
זג
אדמון זהוב
זהבן מחלל
מונאל ההימלאיה
נשר ההימלאיה
פתיאלי שחור צהוב
כותלי
פסיון קוקלאס
נחליאלי
חטפיתיים
טימליים
נקריים
ינשוף ננסי
מיניבט
הערות שוליים

↑  Dachigam National Park | District Srinagar, Government of Jammu and Kashmir | India (באנגלית)
↑  Dachigam National Park, Wildlife in Dachigam National Park, www.kashmir-tourism.org
↑  SOME ASPECTS OF BIRD-LIFE IN KASHMIR : Himalayan Journal vol.01/4, www.himalayanclub.org
↑  The Tribune, Chandigarh, India - Himachal PLUS, www.tribuneindia.com
הפימפרנל השחור

| --- | --- |

 בימוי:  אולף הולטברג, Åsa Faringer 
 תסריט:  אולף הולטברג, Bob Foss 
 עריכה:  Leif Axel Kjeldsen 
 שחקנים ראשיים:  מיקאל ניקוויסט לומי קוואסוס קרסטן נורגור פטריק ברגין קייט דל קסטיו ליזה ורלינדר קלייר רוס-בראון דניאל חימנז קאצ'ו 
 מוזיקה:  Jacob Groth 
 צילום:  Dirk Brüel 
 מדינה:  שוודיה שוודיה
 חברת הפקה:  Mandala Films Moviefan Scandinavia A/S Original Film
 חברה מפיצה:  נטפליקס, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  2007 
 משך הקרנה:  95 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית, ספרדית 
 סוגה:  סרט דרמה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
הפימפרנל השחור (בשוודית: Svarta nejlikan, בספרדית: El Clavel negro) הוא סרט דרמה שוודי, בבימויו של אולף הולטברג ובכיכובם של מייקל ניקוויסט וליזה ורלינדר. בסרט מופיעים גם קייט דל קסטיו, לואיס גנקו וקלייר רוס-בראון בתפקידים משניים. הסרט עוסק בהאראלד אדלסטם, שגריר שוודיה בצ'ילה, שאחרי ההפיכה הצבאית של אוגוסטו פינושה בשנת 1973, הצליח להציל את חייהם של יותר מ-1,300 איש על ידי לקיחתם לשגרירות שלו והעברתם לשוודיה.
שמו בא מהגיבור הבדיוני סקרלט פימפרנל שהציל חיים רבים במהלך המהפכה הצרפתית.
הפקה

הסרט צולם בסנטיאגו, כולל מחוץ לארמון הנשיאות לה-מונדה ובאצטדיון הלאומי הידוע לשמצה בו עונו מאות הרוגים. הוא צולם החל מינואר 2006 והוקרן בבכורה ב-14 בספטמבר 2007 בשוודיה.
הערות שוליים

↑  Camacho Padilla, Fernando (2006). "Los asilados de las embajadas de Europa Occidental en Chile tras el golpe militar y sus consecuencias diplomáticas: El caso de Suecia". doi:10.18352/erlacs.9646.
1 2  "The Black Pimpernel". Variety. 29 באוקטובר 2007. נבדק ב-12 בינואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "THE BLACK PIMPERNEL (2007)". נבדק ב-12 בינואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
הקיסרות השנייה

הקיסרות השנייה (המכונה גם האימפריה הצרפתית השנייה) היא תקופה שלטונית בצרפת שנמשכה בין 1852 ל-1870. פרק זמן זה היווה תקופת ביניים בין תקופת הרפובליקה השנייה ובין תקופת הרפובליקה הצרפתית השלישית.
רקע היסטורי

בפברואר 1848 הודח מלך צרפת לואי פיליפ לאחר התקוממות עממית, ובכך הסתיימה תקופת המונרכיה של יולי. קבוצת פרלמנטרים ואינטלקטואלים הקימה את הרפובליקה השנייה קצרת הימים. בנובמבר אותה השנה הוכרזה חוקה חדשה, שמכוחה נערכו בחירות לנשיאות בתוך חודש ימים. החוקה החדשה הבטיחה לנשיא הנבחר סמכויות ביצוע מרובות.
לואי נפוליאון, אחיינו של הקיסר נפוליאון, אשר חזר מגלות בבריטניה, התמודד בבחירות אלו והבטיח ממשלה חזקה, איחוד בין המעמדות וגדולה לאומית. בבחירות שנערכו ב-10 בדצמבר 1848, זכה לואי נפוליאון ברוב מדהים של 5.5 מיליון מתוך 7.5 מיליון מצביעים. הוא לא הסתפק בסמכויות שנתנה לו החוקה. ב-2 בדצמבר 1851, הכריז על הארכת נשיאותו בעשר שנים נוספות, ולמעשה נטל לעצמו סמכויות דיקטטוריות.
תאריך זה נבחר בקפידה. היה זה יום השנה להכתרתו של נפוליאון הראשון כקיסר, וכן יום השנה לקרב אוסטרליץ.
הכרזת הקיסרות

ב-14 בינואר 1852 הכריז לואי נפוליאון על חוקה חדשה אשר כל כולה הייתה מיועדת להעניק סמכויות לראש המדינה. זה יהיה אחראי רק כלפי העם (וזאת מן השפה ולחוץ, שכן לעם לא היה עתה כל כוח להפעיל כלפי הנשיא). הנשיא הוא הממנה את חברי מועצת המדינה, שתפקידם הוא להכין את החוקים, ואת חברי הסנאט, האמור לייצג את העם, מתכנס לשלושה חודשים מדי שנה, וחבריו נבחרים לכל ימי חייהם. החידוש בחוקה היה כי הגוף המחוקק ייבחר על ידי כלל בעלי זכות הבחירה, אך לא תהיה לו כל זכות ליזום חוקים, אלא רק לאשר את החוקים שמביא בפניו ראש המדינה.
הייתה זאת אך הכנה לבאות. ב-2 בדצמבר 1852 אישר העם הצרפתי, במשאל עם, את מתן התואר "קיסר" ומלוא הסמכויות הנלוות לתואר, ללואי נפוליאון, אשר נקרא מעתה "נפוליאון השלישי". בכך באה לקיצה תקופת הרפובליקה השנייה והחלה תקופת הקיסרות השנייה. הייתה זו דיקטטורה ריכוזית, אשר הושלטה על מדינה שמזה למעלה מחצי מאה הייתה בעלת מסורת מהפכנית ודמוקרטית, וקידשה את זכויות האדם ואת הסיסמה "חירות, שוויון, אחווה". קרל מרקס, אשר הביט מן הצד בהתפתחויות אלו כתב על הכתרתו של לואי נפוליאון לקיסר את מאמרו הידוע "השמונה עשר בברימר של לואי נפוליאון", בו העיר כי ההיסטוריה חוזרת על עצמה פעמיים, פעם כטרגדיה ופעם כפארסה.
צורת השלטון בקיסרות

על אף שהמנגנון החוקתי היה כמעט זהה בתקופת הקיסרות השנייה לזה של הקיסרות הראשונה, העקרונות שעמדו מאחורי מנגנון זה היו שונים. נפוליאון השלישי אהב לומר כי תפקיד הקיסרות הוא להדריך את העם לצדק בארץ פנימה, ולשלום תמידי בחוץ. הוא ראה בעצמו את נציג העם ואת נציגו עלי אדמות של הקיסר נפוליאון הראשון, "אשר זינק חמוש מן המהפכה הצרפתית כמינרווה מראשו של יופיטר", על מנת לשמור על הישגיה החברתיים.
עד מהר הוכיח נפוליאון השלישי כי באומרו צדק חברתי אין כוונתו לחירות. הוא פעל בצורה ששמה ללעג את עקרונות מהפכת שנת 1848 אשר הביאו לעלייתו לשלטון מלכתחילה. הוא רוקן מתוכן את כל המוסדות שמכוחן יכולה רפובליקה דמוקרטית לתפקד - את הפרלמנט, את זכות הבחירה הכללית, את העיתונות, את החינוך ואת זכות ההתאגדות. הגוף המחוקק לא הורשה לבחור לעצמו את נשיאו או לקבוע את התקנון שהסדיר את דרכי פעולתו, להציע חוק חדש או תיקון לחוק, להצביע על פרט מפרטי התקציב (שהובא בפניו כמקשה אחת) או אף לתת פומבי לדיוניו. באופן דומה זכות הבחירה הכללית הייתה נתונה להשגחה ולפיקוח. באמצעות שינויים מחוכמים במחוזות הבחירה פוצלו הקולות הליברלים בין מחוזות בחירה כפריים ומרוחקים, ולא ניתן להם ביטוי. העיתונות הייתה תחת מעקב וצנזורה, והעיתונאים נאלצו להפקיד כופר להתנהגותם הטובה.
שר האוצר של הקיסרות היה היהודי המומר אשיל פולד שכיהן בתפקיד בין השנים 1849–1867.
כדי למנוע אופוזיציה מצד יחידים, נוצרה משטרה חשאית שעקבה אחרי חשודים בהתנגדות למשטר. ניסיון התנקשות בחיי נפוליאון השלישי, על ידי לאומן איטלקי בשם פליקס אורסיני, שהתרחש בשנת 1858, נוצל לחקיקת "חוק ביטחון כללי" (sûreté générale) אשר אפשר מעצר והגליה ללא משפט.
בשנים הראשונות לקיסרות, הייתה צרפת ללא חיים פוליטיים וללא אופוזיציה של ממש. האימפריה נוהלה על ידי סדרה של משאלי עם.
לאחר שנת 1860 החל נפוליאון השלישי לאבד את אחיזתו בדיקטטורה שיצר. ב-1860 הורשה הפרלמנט לנהל דיון על "נאום הכתר", מעשה שממנו השתמעה אחריות של הממשלה כלפי הפרלמנט, וכלי בו החל להיעשות שימוש גובר והולך. הפיקוח על העיתונות התרופף, והאופוזיציה הרפובליקנית בהנהגת אישים כאדולף טייר ולאון גמבטה החלה לפעול בגלוי. נראה כי בסוף תקופת הקיסרות היה הממשל דומה מאוד לממשל בתקופת המונרכיה של יולי שקדם לה, ונתון באותה מידה להתקפות מצד ליברלים ורפובליקנים, ביניהם אישים כויקטור הוגו.
השגשוג בחיי התרבות

נפוליאון השלישי רצה ליצור משטר שבו זכויות האדם תוחלפנה בשגשוג כלכלי ובפריחה תרבותית שידכאו כל רצון להפיכה. הדרך להשיג זאת הייתה בייזום עבודות ציבוריות רחבות היקף. בראשן בנייתה מחדש של פריז בניצוחו של הברון אוסמן בשנות ה-60 של המאה התשע עשרה. מטרתה של הבניה הייתה למנוע מהפכת נגד. הרחובות הצרים והמפותלים, אשר שמשו רקע למהפכות ב-1789, 1830 ו-1848, והיו אידיאלים לחסימה בבריקדות על ידי המון אזרחים זועמים, נהרסו, ובמקומם נבנו שדרות רחבות, אידיאליות למצעד טורי חיילים ולמעבר תותחים. למעשה הפך השינוי את פריז לעיר חדשה ומודרנית, אחת היפות בעולם, ובה שדרות רחבות ידיים, בית אופרה חדש, כיכרות וכנסיות מרשימות ביופיין. לשינוי הייתה גם משמעות חברתית, שכן הריסת מגורי הפועלים העלובים על מנת לבנות את השדרות חייבה מעבר של פועלים לשכונות החיצוניות של פריז, יצירת מקומות תעסוקה ורשת תחבורה.
נפוליאון השלישי קידם גם את יצירת רשת הרכבות. באופן מוזר תוכננה הרשת כשפריז במרכזה, וממנה מובילים קווי הרכבת אל כל ערי צרפת, אך הערים עצמן אינן מחוברות בקו רכבת זו לזו. כך, מי שנסע בין מרסיי לבורדו היה צריך לעבור דרך פריז. הייתה זו שיטה בלתי יעילה, שמנעה את אפשרות השינוע של צבא צרפת במקרה של מלחמה, דבר שעליו שילם לואי נפוליאון מחיר כבד בשנת 1870.
נפוליאון השלישי ערך בפריז תערוכות ירידים עולמיים בשנת 1855 ובשנת 1867, וכן את ועידת המעצמות בתום מלחמת קרים. תושבי פריז הרגישו עצמם במרכזה של מטרופולין בינלאומית ענקית, בירת העולם התרבותי.
מדיניות החוץ

נפוליאון השלישי הכריז כי "האימפריה היא השלום" (בצרפתית: "L'Empire, c'est la paix") אך המשיך לחרחר מלחמה. אמונתו הייתה שעל מנת לקיים שלטון ריכוזי יש לדאוג לתהילה במלחמות חיצוניות, על מנת להשביע את תאוותם של ההמונים לגדולה לאומית. בין מרץ 1854 ומרץ 1856 השתתפה צרפת במלחמת קרים. האמתלה למלחמה הייתה התערבותה של רוסיה בנעשה בטורקיה. עד מהרה הפך מבחן יוקרה זה למלחמה לכל דבר ועניין, ובה לחמו אנגליה וצרפת לצידה של טורקיה כנגד רוסיה בשטחו של חצי האי קרים. המלחמה הסתיימה בניצחונן של בעלות הברית על רוסיה, וההסכם שנחתם בפריז הביא ללואי נפוליאון את הגדולה הבינלאומית בה חפץ.
ב-1858 שלח לווייטנאם משלחת צבאית, והכריח את העם הווייטנאמי לקבל נוכחות צרפתית שנמשכה כמאה שנה. ב-1859 התערב כנגד אוסטריה והבטיח את תבוסת האוסטרים במלחמות באיטליה. בין 1862 ל-1867 ניסה להקים שלטון צרפתי במקסיקו, ניסיון שהסתיים בתבוסה ובהוצאתו להורג של "קיסר מקסיקו" מקסימיליאן. ב-1866 עמדה צרפת חסרת אונים מול ניצחונה של פרוסיה על אוסטריה בקרב קניגגרץ, אשר נראה כהשפלה לצרפת, לא פחות מניצחון לפרוסיה ותבוסה אוסטרית.
לואי נפוליאון הביט בעלייתה של גרמניה החדשה והמאוחדת בהנהגתה של פרוסיה ובראשות אוטו פון ביסמרק במידה של קנאה וצרות עין. נראה היה שקמה לצרפת מתחרה של ממש על ההגמוניה האירופית. ביולי 1870 היה סכסוך בדבר ירושת כס המלכות בספרד העילה הרשמית לפרוץ מלחמת צרפת–פרוסיה.
במלחמה היה צבאה של צרפת בלתי מאורגן ובלתי ממוכן אל מול היעילות הפרוסית, ובקרב סדאן ב-2 בספטמבר 1870 נפל נפוליאון השלישי בשבי, ויחד עמו 100,000 חיילים צרפתים. היה זה סופה של הקיסרות הצרפתית השנייה, ותחילתה של הרפובליקה הצרפתית השלישית. לואי נפוליאון יצא לגלות בבריטניה, ובה נפטר בשנת 1873.
הקורפוס ה-65 (ורמאכט)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:  ורמאכט ורמאכט
 סוג:  קורפוס
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  28 בנובמבר 1943 – 20 באוקטובר 1944 (328 ימים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 דרגת המפקד:   גנרל חיל הרגלים
 מפקדים
 
הקורפוס ה-65 (בגרמנית: LXV. Armeekorps) היה קורפוס של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

הקורפוס הוקם ב-28 בנובמבר 1943 בשם "הקורפוס ה-65", והועמד תחת פיקוד אריך היינמן. משימת הקורפוס העיקרית הייתה לשגר את רקטות הV1 והV2, ומפקד הקורפוס היה איש ארטילריה מעולה. בקיץ 1944 החל הקורפוס בשיגור הרקטות, אולם נוצרה בעיות סמכות ופיקוד עם הלופטוואפה. ב-20 באוקטובר 1944 הפך הקורפוס לקורפוס ה-30 החדש, וב-15 בנובמבר 1944 בוטלה משימת שיגור הרקטות, ויחידות הקורפוס פוצלו בין דיוויזיית הנ"מ ה-5 לבין כוח מיוחד של הואפן אס אס.
מפקדים

אריך היינמן (28 בנובמבר 1943 - 20 באוקטובר 1944)
הקורפוס ה-63 (ורמאכט)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:  ורמאכט ורמאכט
 סוג:  קורפוס
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  14 בנובמבר 1944 – 18 באפריל 1945 (156 ימים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה הקרב על הבליטה
 פיקוד
 מפקדים
 
הקורפוס ה-63 (בגרמנית: LXIII. Armeekorps) היה קורפוס של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

הקורפוס הוקם ב-14 בנובמבר 1944 בשם "הקורפוס ה-63", והועמד תחת פיקוד ארנסט דהנר. ב-17 בנובמבר 1944 החליפו גוסטב ההנה, וב-24 בנובמבר החליפו פרידריך אוגוסט שק. הקורפוס לחם תחת פיקוד הארמייה ה-19 באלזס, ובפברואר 1945 הוכפף הקורפוס תחת פיקוד ארמיית הצנחנים הראשונה בהולנד. לאחר מכן לחם הקורפוס בקרבות בגרמניה, עד לכניעת כל כוחות קבוצת ארמיות B בכיס הרוהר, ב-18 באפריל 1945.
מפקדים

ארנסט דהנר (14 בנובמבר 1944 - 17 בנובמבר 1944)
גוסטב ההנה (17 בנובמבר 1944 - 24 בנובמבר 1944)
פרידריך אוגוסט שק (24 בנובמבר 1944 - 13 בדצמבר 1944)
אריך אברהם (13 בדצמבר 1944 - 18 באפריל 1945)
הקיסרית גוו שנגטונג

| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־1 
 פטירה:  22 ביולי 52 
 מדינה:  שושלת האן המזרחית 
 בן או בת זוג:  גואנג וו-די (24 לספירה–?) 
 
גְווֹ שֶׁנְגְטונְג בסינית מסורתית: 郭聖通; בסינית מפושטת: 郭圣通; בפין-יין: Guō Shèngtōng, נפטרה ב-52 לספירה) הייתה קיסרית בשושלת האן המזרחית. היא הייתה הקיסרית הראשונה של הקיסר גוָאנְגְווּ מהָאן, מייסד האן המזרחית. בשנת 41 לספירה סר חינה בעיני בעלה, והיא הודחה. עם זאת, גם לאחר ההדחה נהגו בכבוד בה ובבני משפחתה.
רקע משפחתי ונישואיה ללְיוֹ שְׂיוֹ'

גְווֹ הגיעה ממשפחה אמידה. אביה גְווֹ צָ'אנְג היה בעל אדמות מוכר באזור גֶ'נְדִינְג. אמה הייתה בתו של לְיוֹ פּוּ, הנסיך גונְג מגֶ'נְדִינְג, דור שישי לקיסר גִ'ינְג מהָאן המערבית. לפיכך נחשבה צאצאית של המשפחה הקיסרית של שושלת האן המערבית, ונשאה בתואר "גבירה". עם מות הנסיך גונְג מגֶ'נְדִינְג ירש את התואר בנו, דודה של גְווֹ, לְיוֹ יָאנְג. אולם כאשר תפס וָאנְג מָאנְג את השלטון, הוא הורד לרמת דוכס, ובשנה לאחר מכן נלקח ממנו התואר לחלוטין והוא הוגדר פשוט-עם.
בסביבות שנת 23, עם תחילת התפוררותה של שושלת שִׂין של ואנג מאנג, פתח לְיוֹ יָאנְג במרד ודרש שוב את תואר הנסיך שנשלל ממנו. עקב ההיסטוריה של המשפחה כשולטת בשטח גֶ'נְדִינְג, ההמונים שם נהו אחריו בטבעיות, והוא הפך לכוח משמעותי בכל האזור. הוא טען כי הוא פועל בשירות הקיסר הקיסר גֶנְגְשְׁה מהָאן, אולם כאשר התקומם הטוען לכתר וָאנְג לָאנְג נגד הקיסר גנגשה, בטענה כי הוא בנו של הקיסר צֶ'נְג מהָאן, תמך בו לְיוֹ יָאנְג.
בשנת 24, קיים לְיוֹ שְׂיוֹ', אז עדיין פקיד תחת הקיסר גנגשה, שיחות עם לְיוֹ יָאנְג בניסיון להשקיט את האזור. תוצאת השיחות הייתה ברית בין השניים, במסגרתה נשא לְיוֹ שְׂיוֹ' את אחייניתו של לְיוֹ יָאנְג - גְווֹ שֶׁנְגְטונְג. באותה תקופה כבר היה נשוי לְיוֹ שְׂיוֹ' למי שתיוודע לימים בתור הקיסרית יִין לִינְחְווָה. לא ברור מה המעמד היחסי שהוגדר לשתי הנשים זו ביחס לזו, אך בכל מקרה, יִין לא הייתה נוכחת באזור אלא נשארה בביתו של לְיוֹ שְׂיוֹ'.
בשנת 25, לאחר שלְיוֹ שְׂיוֹ' הכריז על עצמו מחייה השושלת, תחת השם הקיסר גוָאנְגְווּ מהָאן, קיבלה גְווֹ את התואר בת-זוג קיסרית. באותה שנה היא ילדה את בנו הבכור, לְיוֹ גְ'יָאנְג. מעמדה לא נפגע אף כאשר נחשד הדוד לְיוֹ יָאנְג במרד שבעקבותיו נהרג בשנת 26. למעשה, בן דודה של גְווֹ אף זכה לרשת את השלטון בגֶ'נְדִינְג מאביו למרות החיכוכים, אם כי הורד לדרגת מרקיז בשנת 37 במסגרת ארגון מחדש של תוארי האצולה.
בשנת 26 גם שקל הקיסר להכריז על קיסרית. בתחילה בחר באהבתו הראשונה, יִין, אולם מאחר שבשלב זה לא ילדה לו עדיין בנים, היא דחתה את ההצעה ותמכה במינוי הרעיה הקיסרית גְווֹ לתפקיד. בשל כך הכריז הקיסר גוָאנְגְווּ על גְווֹ קיסרית, ועל בנה, הנסיך גְ'יָאנְג יורש העצר.
קיסרית

הקיסרית גְווֹ ילדה חמישה בנים, והייתה אחת הקיסריות שילדו הכי הרבה נסיכים במהלך שושלת האן, וגם הרעיה הקיסרית יִין זכתה לכך. אולם בחלוף השנים המשיך הקיסר להעדיף את הרעיה הקיסרית יִין על פני הקיסרית גְווֹ, וזאת על אף יחסו הטוב לאחיה גְווֹ קוָאנְג כפקיד וקידומו במספר הזדמנויות. גְווֹ נהגה להתלונן רבות על היחס הקר כלפיה, דבר שהכעיס את הקיסר גוָאנְגְווּ עד שלבסוף הדיח אותה מתפקיד הקיסרית בשנת 41, ומינה את יִין במקומה.
בניגוד לקיסריות אחרות שהודחו המהלך ההיסטוריה, לא סבלה הקיסרית גְווֹ ממאסר ולא הוצאה להורג. למעשה, בנה לְיוֹ פֿוּ, שהיה לפני כן דוכס ככל בניו של הקיסר גוָאנְגְווּ, קיבל קידום לתואר נסיך ג'ונְגְשָׁאן, ולה הוענק התואר "הנסיכה האם של ג'ונְגְשָׁאן", תואר שלא היה קיים לפני כן, וגם לאחריה לא ניתן לאמו של אף נסיך בעוד בעלה בחיים.
הנסיכה האם

לאחר הדחתה של הקיסרית גְווֹ, המשיך הקיסר גוָאנְגְווּ להרעיף על משפחתה כיבודים שהיו שמוראים בדרך כלל למשפחה של קיסרית. אחיה גְווֹ קוָאנְג, אשר היה כבר מרקיז, זכה לנחלת-ספר שניחנה בעושר כה רב עד שאנשי הבירה לְווֹיָאנְג כינו אתה "מכרה הזהב". אחייניה גְווֹ גִ'ינְג וגְווֹ קוָאנְג (השם נכתב שונה משמו של האח) קיבלו אף הם תוארי מרקיז על הישגיהם בממשלו של הקיסר, וכך גם בעלה של בת דודתה צֶ'ן מָאו.
בשנת 44 הועבר תחום שלטונו של הנסיך פֿוּ אל תחומי פֵּי, והנסיכה האם הצטרפה אליו.
בשנת 50 נפטרה אמה של הנסיכה האם, והקיסר גוָאנְגְווּ הגיע כדי להשתתף בלוויה באופן אישי. הוא גם העניק לגְווֹ צָ'אנְג, אביה של הנסיכה האם, תואר מרקיז שלאחר המוות, וקבר את ארונו קבורה חוזרת עם אשתו בטקס מכובד.
בשנת 52 נפטרה הנסיכה האם ונקברה בטקס מכובד, אך ללא הכיבודים הראויים לקיסרית, ואף לא בקברו המיועד של הקיסר גוָאנְגְווּ.
לקריאה נוספת

ספר האן המאוחרת, כרך 10, חלק 1.
מראה כוללת לתמיכה בשלטון, כרכים 39, 40, 43, 44.
הערות שוליים

↑  郭昌
↑  真定
↑  劉普
↑  劉楊
↑  劉疆
↑  郭況
↑  劉輔
↑  郭竟
↑  郭匡
↑  陳茂
↑  資治通鑒
הקורפוס ה-64 (ורמאכט)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:  ורמאכט ורמאכט
 סוג:  קורפוס
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  11 בספטמבר 1942 – 8 במאי 1945 (שנתיים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים
 
הקורפוס ה-64 (בגרמנית: LXIV. Armeekorps) היה קורפוס של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

הקורפוס הוקם ב-11 בספטמבר 1942 בשם "קורפוס המילואים ה-64", והועמד תחת פיקוד קרל זקס. ביולי 1944 נאלץ הקורפוס לסגת בתנאים קשים, על מנת שלא יכותר על ידי הכוחות האמריקנים שנחתו בדרום צרפת במבצע דרגון, ב-5 באוגוסט 1944 הפך הקורפוס לקורפוס ה-64, ובספטמבר הוכפף לארמייה ה-19. בנובמבר 1944 לחם הקורפוס בכיס קולמר, ולאחר התמוטטות הכיס נסוג הקורפוס לבאדן. לאחר מכן לחם הקורפוס לחם בקרבות השונים בדרום גרמניה, וב-8 במאי 1945 נכנע לצבא האמריקני.
מפקדים

קרל זקס (11 בספטמבר 1942 - 1 בספטמבר 1944)
אוטו לאש (1 בספטמבר 1944 - 1 בנובמבר 1944)
הלמוט תום (1 בנובמבר 1944 - 15 בינואר 1945)
פרידריך-וילהלם האוק (15 בינואר 1945 - 15 בינואר 1945)
מקסימיליאן גרימייס (15 בינואר 1945 - 15 באפריל 1945)
הלמוט פריבה (15 באפריל 1945 - אפריל 1945)
רודולף פון רומן (אפריל 1945 - 8 במאי 1945)
הקורפוס ה-62 (ורמאכט)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:  ורמאכט ורמאכט
 סוג:  קורפוס
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  2 בספטמבר 1942 – 18 באוגוסט 1944 (שנתיים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה מבצע דרגון
 פיקוד
 מפקדים
 
הקורפוס ה-62 (בגרמנית: LXII. Armeekorps) היה קורפוס של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

הקורפוס הוקם ב-2 בספטמבר 1942 בברלין בשם "קורפוס המילואים ה-62", והועמד תחת פיקוד פרדיננד נוילינג. הקורפוס הוצב בדובנו שבאוקראינה, ובתחילת שנת 1944 הועבר לצרפת, שם פעל תחת פיקוד הארמייה ה-19 במרסיי. ב-5 באוגוסט 1944 הפך הקורפוס לקורפוס ה-62, והשתתף בלחימה במבצע דרגון, וב-18 באוגוסט 1944 הושמד הקורפוס על ידי הדיוויזיה האמריקנית ה-36.
מפקדים

פרדיננד נוילינג (2 בספטמבר 1942 - 2 בנובמבר 1944)
סדר הכוחות > מבצע דרגון

במבצע דרגון כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
דיוויזיית המילואים ה-148
הדיוויזיה ה-242