stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גלארוס (אי)
מקור השם

האי נקרא על שם המכמורתן גלארוס של החברה הבולגרית Океански риболов – Бургас - מבורגס שבבולגריה, שספינות הדיג שלה דגו במי האי ג'ורג'יה הדרומית, איי קרגלן, איי אורקני הדרומיים, איי שטלנד הדרומיים וחצי האי האנטארקטי משנת 1970 ועד תחילת שנות התשעים. הדייגים הבולגרים היו חלוצי תעשיית הדיג באנטארקטיקה בתקופה המודרנית (לאחר תום העידן ההרואי של אנטארקטיקה).
לקריאה נוספת

הגאזט האנטארקטי הבולגרי (בבולגרית)
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של בולגריה
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  מידע גאוגרפי והיסטורי
| איים בארכיפלג פאלמר |
| --- | --- | --- |
| איים | אבוט • אולין • אומגה • אטא • אלפא • אלקה • אונוור • אפסילון • בראבנט • בוב • גאנד • גלארוס • דייוויס • דינק • דלתא • דרים • הארי • וינצקה • טאוור • למדא • לייז' • לקוואנט • פמפה |  |
| קבוצות איים | איי אומיקרון • איי טטראד • איי כריסטיאניה • איי מלכיור • איי סיגמא • איי פאי • איי פסי |  |
| איונים | סלע גריינדר |  |
האי בראבאנט, מבט מכיוון צפון מזרח לעבר האי. מימין ניתן לראות את האי אונוור, וברקע את חצי האי האנטארקטי; את הרי סולוואי, ניתן לראות משמאל, בצד הרחוק של האי.
גמביט (סרט, 1966)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  סיפור של סידני קרול
 בימוי:  רונלד נים 
 הופק בידי:  לאו פוקס
 תסריט:  אלווין סרג'נט, ג'ק דייוויס 
 עריכה:  אלמה מקרורי
 שחקנים ראשיים:  מייקל קיין שירלי מקלין הרברט לום
 מוזיקה:  מוריס ז'אר
 צילום:  קליפורד סטיין 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  סרטי יוניברסל 
 חברה מפיצה:  סרטי יוניברסל
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  21 בדצמבר 1966
 משך הקרנה:  109 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט שוד 
 הכנסות:  2,500,000 דולר
 דף הסרט ב־IMDb
 
גמביט הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת קומדיית שוד משנת 1966 בבימויו של רולנד ניס, עם מייקל קיין, שירלי מקלין והרברט לום בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על סיפור של סידני קרול, שלושה נוכלים גונבים פסל יקר ערך ממיליונר ערבי.
ב-2012 הופק רימייק בכיכובם של קולין פירת' וקמרון דיאז.
הסרט היה מועמד לשלושה פרסי אוסקר:
פרס אוסקר לעיצוב ההפקה הטוב ביותר.
פרס אוסקר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר.
פרס אוסקר למיקס הסאונד הטוב ביותר.
ולשלושה פרסי גלובוס הזהב:
פרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי – רונלד נים.
פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי – שירלי מקלין.
פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי – מייקל קיין.
תקציר העלילה

הארי דין (מייקל קיין) הוא פורץ מקצועי. ביחד עם ידידו הפסל אמיל פורנייה (ג'ון אבוט) הם מתכננים לגנוב פסל יקר ערך ממיליונר ערבי בשם אחמד שאבנדר (הרברט לום). הפסל הוא ראש של נסיכה סינית בשם לו שין לפני 2,400 שנים שדומה מאוד לאשתו המנוחה. הארי מאתר בהונג קונג רקדנית במועדון בשם ניקול צ'אנג (שירלי מקלין) ומציע לה לטוס לפגישה עם שאבנדר תמורת 5,000 דולר. לאחר היסוס היא מסכימה והם טסים לעיר דאמוז (שם פיקטיבי) במדינה מזרח תיכונית שם הם מתאכסנים במלון השייך לשאבנדר ושם הוא גר.
שאבנדר מבחין בניקול הדומה לאשתו המנוחה והארי מציג אותם בתור סיר הרולד דין ואשתו ליידי ניקול דין. הוא מזמין אותם לדירתו המפוארת ומראה להם את הפסל היקר. הארי יודע מאמיל כי הפסל בתצוגה הוא העתק שנעשה על ידי אמיל וכי המקורי מוחבא באחת הפינות. הוא מתכנן את הפריצה ומגלה זאת לניקול אך היא נשארת איתו כי היא מתחילה להתאהב בו.
שאבנדר מזמין את ניקול לארוחה ולמופע במועדון והארי "לא מתנגד". בזמן הזה הוא פורץ לדירה ומנסה להתגבר על מערכת האזעקה. ניקול מתחמקת משאבנדר ומגיעה לעזור לו. הם מצליחים להוציא את הפסל מכלוב הזהב בו הוא נמצא אבל אז מופעלת האזעקה. ניקול בורחת והארי שם את ההעתק בפינה המוסתרת ואת המקורי הוא מחביא בתוך פסל של בודהא מעשה ידיו של אמיל.
הארי מצליח לברוח ולהגיע להונג קונג אבל ניקול נעצרת ומובאת לפני שאבנדר שגילה את הגנבה. הוא מתיר לה לטוס להונג קונג ולהזהיר את הארי כי לטובתו יחזיר את הגנבה.
הארי משאיר מכתב לשאבנדר שמרמז שהפסל האמיתי נמצא בתוך הפסל של בודהא.
בינתיים מתפרסמת ברחבי העולם הידיעה על גניבת הפסל היקר וערכו עולה. ניקול מגיעה להארי ומזהירה אותו. היא רוצה שיעזוב את עולם הפשע. הוא מגלה לה כי הפסל המקורי לא נגנב אלא המטרה הייתה לעורר פרסומת עולמית ולמכור את ההעתק שבידו בכסף רב כמו המקורי. כדי להראות לה שהוא עוזב את עולם הפשע הוא מנפץ את ההעתק. הוא "מקריב" את הפסל כדי לזכות באהבתה כמו בגמביט. הם מתחבקים ועוזבים. אמיל מקבל טלפון ראשון להזמנה, פותח בשמחה את הארון ששם עוד שלושה העתקים.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| מייקל קיין | הארי דין | פורץ |
| שירלי מקליין | ניקול צ'אנג | רקדנית |
| הרברט לום | אחמד שאבנדר | איל נפט |
| ג'ון אבוט | אמיל פורנייה | פסל |
| ארנולד מוס | עבדול | איש ביטחון |
גנרל זוד
הערות שוליים

↑  בפרק The Hunter/Little Runaway
↑  Top 100 Comic Book Villains: #30 - General Zod
בתרניים

| נתחנים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
קבוצה:: דגי גרם
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: דקראים
תת־סדרה:: דמויי-בתרן
משפחה:: נתחנים
שם מדעי
 Acanthuridae ‏רפינסק, 1810

בתרניים או נתחנים (שם מדעי: Acanthuridae) היא משפחת דגים צמחוניים הנמנית עם סדרת הדקראים. הם נפוצים בעיקר בים סוף ובמים חמים. מבנה גופם פחוס וגבוה. אורכם עד 50 ס"מ.
גופם של הנתחנים פחוס וגבוה, דמוי עלה. רוב המינים מפוספסים וצבעוניים. סימני ההיכר שלהם הם צבעים עזים, פה קטנטן יחסית ועיינים גבוהות. שיניהם מתאימות לחיתוך צמחים. על זנבם ישנם מספר קוצים המיועדים לקרבות ולהגנה עצמית.
מיון

בעולם מצויים מגוון של סוגים:
בעולם מצויים 6 סוגים:
בתרן (Acanthurus) - בו המינים בתרן כחול, בתרן חום ובתרן האסיר
פגיונון (Ctenochaetus)
קרנפון (Naso)
סוג ומין יחיד נתחן כחול (Paracanthurus hepatus)
Prionurus
נתחן (Zebrasoma)
מיון > בתרניים בחופי ישראל

בתרן לבן פס (Acanthurus gahhm)
בתרן אטלנטי (Acanthurus monroviae)
בתרן מארך (Acanthurus mata)
בתרן שחום (Acanthurus nigrofuscus)
בתרן סוהל (Acanthurus sohal)
פגיונון חום (Ctenochaetus striatus)
קרנפון צר-קרן (Naso annulatus)
קרנפון ארך-קרן (Naso brevirostris)
קרנפון חסר-קרן (Naso hexacanthus)
קרנפון ססגוני (Naso elegans)
קרנפון קצר-קרן (Naso unicornis)
נתחן מפרשי (Zebrasoma desjardinii)
נתחן סגול (Zebrasoma xanthurum)
גלריה

Naso annulatus
נתחן כחול
זברזומה צהובה
בתרן סוהל
Naso lopezi
הערות שוליים

↑  מילון בעלי חיים: דגי הגרם (תשע"ב), 2012, באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  בתרניים באנציקלופדיית אביב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4394639-2 
ערך זה הוא קצרמרבנושא דגים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
]
גנרל (שווייץ)

גנרל בצבא שווייץ היא דרגה ותפקיד הניתנים למפקד העליון של הצבא בעתות חירום ומלחמה בלבד. בהתאם להוראות חוקת שווייץ נבחר הגנרל על ידי אספת הברית של המדינה. הוא נבחר במושב משותף של שני בתי האספה.
דרגת הגנרל איננה משמשת בצבא שווייץ בעתות שגרה. דרגת הקצונה הגבוהה ביותר בסולם הדרגות שלו היא מפקד גיס (Korpskommandant) בעל שלושה כוכבים. בהתאם לכך בעל דרגת גנרל נושא ארבעה כוכבים.
המינויים

גנרלים מונו בשווייץ בעתות מלחמה, למרות ששווייץ לא נטלה חלק באף אחת מהן והסתפקה בהגנת גבולותיה. הם מונו שש פעמים בלבד והדרגה והתפקיד ניתנו לארבעה אישים בלבד:
גיום אנרי דופור (Guillaume-Henri Dufour) מונה לגנרל שלוש פעמים:
1849 – בעת המהפכה בבאדן
1856 – בעת משבר נשאטל
1859 – בעת מלחמת אוסטריה-סרדיניה
הנס הרצוג (Hans Herzog) – ב-1870, ערב מלחמת צרפת–פרוסיה
אולריך וילה (Ulrich Wille) – ב-1914, לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה
אנרי גיזאן – ב-1939, ערב מלחמת העולם השנייה
הערות שוליים

↑  סעיף 168 לחוקת שווייץ.
גנרל ארמייה

סרגיי שויגו לובש מדי צבא עם דרגת גנרל ארמייה
גנרל ארמייה או גנרל של ארמייה היא דרגה צבאית גבוהה במדינות רבות. באותן מדינות זוהי בדרך כלל הדרגה הגבוהה ביותר הנמצאת בשימוש בימות שלום, ונמצאת דרגה אחת מתחת לדרגת פילדמרשל, מרשל ומקבילותיהן המוענקות בעיתות מלחמה. דרגה זו מקבילה בערך לדרגת גנרל (ארבעה כוכבים) בצבא ארצות הברית ובצבאות חבר העמים הבריטי.
ברוסיה, בברית המועצות ובמדינות ברית ורשה

דרגת גנרל ארמייה (ברוסית: генерал армии, general armii) הייתה הדרגה הבכירה ביותר בצבא האדום, אולם היא הוענקה למפקדי חי"ר בלבד. חיילי זרועות אחרות קיבלו דרגות מקבילות אשר נקראו "מרשל של חיל" (ברוסית: Главный маршал рода войск). לדוגמה: "מרשל שריון", "מרשל תותחנים" וכו' (אין לבלבל עם מרשל ברית המועצות). הדרגה אומצה לראשונה בצבא האדום ביוני 1940, ושלושת הראשונים שעוטרו בה הם: גאורגי ז'וקוב, קיריל מרצקוב ואיוואן טיולנב. בעקבות הסובייטים אומצה הדרגה גם אצל המדינות חברות ברית ורשה: בולגריה (Армейски генерал), הונגריה (Hadseregtábornok), צ'כוסלובקיה (Armádní generál), פולין (Generał armii) ורומניה (General de armată). בצבא גרמניה המזרחית הייתה דרגת גנרל ארמייה (Armeegeneral) הדרגה הגבוהה ביותר למעט דרגת מרשל גרמניה המזרחית אשר לא הוענקה מעולם. רק חמישה אנשים בגרמניה המזרחית עוטרו בדרגה זו.
בין 1943–1974 סימול הדרגה היה רצף של ארבעה כוכבים. ב-1974 הוחלפו הכוכבים הקטנים בשני כוכבים גדולים יותר. צורה זו נשמרה בצבא רוסיה גם לאחר התפרקות ברית המועצות.
ב-1993 בוטלו דרגות המרשלים השונות ודרגת גנרל ארמייה הפכה לדרגה הגבוהה ביותר בכל זרועות הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית: בחיל האוויר הרוסי, בכוחות הארטילריה, בחיל החלל הרוסי ובחילות השריון וההנדסה. בשונה ממה שהיה נהוג בצבא ברית המועצות, הדרגה בזרועות השונים אינה נקראת "מרשל" אלא נשארת "גנרל ארמייה". הדרגה המקבילה לגנרל ארמייה בצי הרוסי היא אדמירל. ב-1997 הוחלט לחזור לרצף ארבעת הכוכבים מ-1943, עד שב-2013 הוחזר שוב הסימול מ-1974.
היררכיה

כיום דרגה זו היא הגבוהה ביותר בצבא רוסיה, למעט דרגת מרשל הפדרציה הרוסית שהוענקה עד כה רק פעם אחת. דרגה זו היא גם הדרגה הגבוהה ביותר בצבא צרפת, למעט דרגת מרשל צרפת. עם זאת, מבחינת ההיררכיה בצבא, למרשל צרפת אין סמכות גבוהה יותר מגנרל ארמייה. בצבא צרפת ישנן ארבע דרגות גנרלים: גנרל בריגדה, גנרל דיוויזיה, גנרל קורפוס וגנרל ארמייה, אולם שם זה אינו מעיד על היחידה שעליה מפקיד המחזיק בדרגה זו. רבים ממפקדי הארמיות של צבא צרפת במהלך מלחמות העולם החזיקו בדרגת גנרל דיוויזיה. דרגת גנרל ארמייה בצבא צרפת כוללת חמישה כוכבים. לצבא המלכותי האיטלקי הוכנסה דרגה זו ב-1915 במהלך מלחמת העולם הראשונה, אולם בוטלה ב-1918 עם סיום המלחמה. היא הוחזרה ב-1940 עם כניסתה של ממלכת איטליה למלחמת העולם השנייה. היא בוטלה סופית ב-1947 עם פירוק הצבא המלכותי והקמת צבא איטליה.
ג'ון דאלמיאן

| --- | --- |
ג'ון דאלמיאן, 2009
ג'ון דאלמיאן, 2009
 לידה:  15 ביולי 1972 (בן 52) ביירות, לבנון
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1992
 מקום לימודים:  תיכון גרנט 
 עיסוק:  מוזיקאי, כותב, מלחין, פעיל פוליטית
 סוגה:  רוק אלטרנטיבי  הארד רוק הארדקור פאנק מטאל אלטרנטיבי הבי מטאל
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  תופים
 חברת תקליטים:  Interscope, Serjical Strike, American, Columbia, Axis of Justice
 www.systemofadown.com www.scarsonbroadway.com
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ון ויליאם דאלמיאן (באנגלית: John William Dolmayan; נולד ב-15 ביולי 1972) הוא מתופף אמריקאי אשר מוכר בעיקר כמתופף להקת הנו-מטאל סיסטם אוף אה דאון.
ביוגרפיה

דאלמיאן נולד בביירות, לבנון ב-15 ביולי 1972 להורים ארמנים. במהלך מלחמת האזרחים הלבנונית, עזבה משפחתו את לבנון והשתקעה בלוס אנג'לס, קליפורניה.
דאלמיאן התעניין לראשונה בתופים בגיל שנתיים. אביו ניגן בסקסופון. כאשר אמו הייתה לוקחת אותו לראות את אביו מנגן, הוא היה מחקה את המתופף של אביו. את מערכת התופים הראשונה שלו הוא קיבל מהוריו כשהיה בן 14.
ב-2006, זכה דאלמיאן בתואר "מתופף השנה" מטעם מגזין "DRUM!‎".
במרץ 2008 הקים עם חברו דארון מאלכיאן שהיה הגיטריסט בלהקה לשעבר של דאלמיאן, "סיסטם אוף אה דאון", את הלהקה "Scars on Broadway", ביחד עם עוד שלושה חברים: פרנקי פרז, ודני שאמון דומיניק סיפרלי.
הלהקה הוציאה אלבום בשם "Scars on Broadway" וביולי 2010 הוציאה סינגל בשם "Fu*king" אותו פרסמה בחינם לרשת.
ב-29 בנובמבר 2010, הודיעה הלהקה על חזרתה, ועל סיבוב הופעות חדש המתחיל בקיץ 2011 באירופה.
ציוד הנגינה שבו משתמש דאלמיאן הוא תופים של טאמא, מצילות של פאיסטי ועורות של אבנס.
דיסקוגרפיה

סיסטם אוף אה דאון (1998)
טוקסיסיטי (2001)
סטיל דיס אלבום! (2002)
מזמוריז (2005)
היפנוטיז (2005)
אלקט דה דאד (2007)
סקארס און ברודוויי (אלבום) (2008)
אקסיס אוף ג'אסטיס-סדרת קונצרטים ערך 1 (2004)
בלה..בלה..בלה..שיר אהבה למילניום החדש. (מתופף אורח.) (2004)
ד'יס גריי מן (2020)
(אלבום קאברים בשיתוף אומנים אורחים דוגמת סרג' טקיאן, טום מורלו ועוד)
גלינה ויינר

גלינה "גלי" ויינר-דוידוביץ' (נולדה בשנת 1956) היא שחיינית עבר ישראלית, אלופת ישראל ושיאנית ישראל בשחייה. בעלת מדליית כסף מהמכביה התשיעית (1973).
ביוגרפיה

ויינר גדלה למשפחה של שחיינים ומצילים. אמה, יהודית הייתה אחת המצילות הראשונות בישראל. אחותה הבכורה, מלכה, הייתה אלופת צליחת הכנרת (1953) והאישה הראשונה שצלחה את הכנרת לאורכה (1954). היא התאמנה בקבוצת השחייה של ברית מכבים עתיד ובהמשך עבדה כמצילה.
ביוגרפיה > 1972

באליפות ישראל בשחייה שנערכה במכון וינגייט בסוף ספטמבר 1972 זכתה ויינר ב-2 מדליות ארד, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:09.4 דקות, אחרי אילת יוטבת מהפועל העמקים (1:04.9 דקות) וענת וייס בת אגודתה (1:06.2 דקות) ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:51.7 דקות, אחרי ענת וייס (2:46.9 דקות) ואילת יוטבת (2:49.4 דקות).
ביוגרפיה > 1973 > מדליית כסף מהמכביה

בתחרויות השחייה של המכביה התשיעית שנערכו בבריכת השחייה "גלי גיל" ברמת גן ביולי 1973 זכתה ויינר במדליית כסף, במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי, ביחד עם ענת וייס, איריס גילון ואילת יוטבת, אחרי הרביעייה האמריקאית ולפני הרביעייה ממקסיקו
ביוגרפיה > 1973 > אלופת ישראל

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבריכת בת גלים בחיפה בספטמבר אותה שנה זכתה ויינר בתואר השחיינית המצטיינת באליפות לאחר שזכתה ב-6 מדליות, 4 זהב ו-2 כסף. מדליות זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 5:14.9 דקות, לפני דניאלה יוסטר בת אגודתה (5:17.0 דקות) ואסנת ארליך מהפועל בת ים (5:20.7 דקות), במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 10:38.0 דקות, לפני דניאלה יוסטר (10:39.5 דקות) ואסנת ארליך (11:01.6 דקות), במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 6:02.0 דקות, לפני ענת וייס (6:02.5 דקות) ותמר מייסנר מהפועל קריית טבעון (6:11.8 דקות). מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:07.5 דקות, אחרי ענת וייס (1:06.9 דקות) ולפני אילת יוטבת (1:08.1 דקות) ובמשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:52.7 דקות, אחרי תמר שמיר (2:48.5 דקות) ולפני ענת וייס (2:55.4 דקות).
ביוגרפיה > 1974 > שיאנית ישראל

בתחרות שחייה שנערכה באסן שבמערב גרמניה במרץ 1974 קבעה ויינר במשחה ל-200 מטר חופשי שיא ישראלי חדש של 2:20.4 דקות, שיפור לשיאה של דורית זלץ (2:21.0 דקות). נוסף לכך, היא קבעה במשחה ל-100 מטר חופשי שיא אישי חדש של 1:04.4 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה במכון וינגייט בסוף ספטמבר אותה שנה זכתה ויינר ב 4 מדליות, 1 זהב, 1 כסף ו-2 ארד. מדליית זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:05.5 דקות, לפני אסנת ארליך (1:07.1 דקות) ואיריס גילון בת אגודתה (1:08.3 דקות), מדליית כסף, במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:48.0 דקות, אחרי תמר שמיר מהפועל בת ים (2:46.5 דקות) ולפני מיכל קרני מהפועל טבעון (2:49.9 דקות) ומדליות ארד, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 5:09.2 דקות, אחרי דניאלה יוסטר (5:01.2 דקות) ואסנת ארליך (5:01.3 דקות) ובמשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:19.9 דקות אחרי תמר שמיר (1:17.7 דקות) ומיכל קרני (1:18.8 דקות)
ביוגרפיה > 1975

באליפות ישראל בשחייה שנערכה במכון וינגייט בסוף ספטמבר 1975 זכתה ויינר בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:05.7 דקות, אחרי אסנת ארליך (1:04.8 דקות) ולפני לילך אריאל מהפועל העמקים (1:07.5 דקות) ובמדליית ארד, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:26.9 דקות, אחרי אסנת ארליך שקבעה שיא ישראלי חדש של 2:19.1 דקות ודניאלה יוסטר (2:22.9 דקות).
חייה האישיים

ויינר נישאה לדוידוביץ', שייט בעברו. לזוג נולדו שישה ילדים, ארבעה מהם, ירין, דן, סיון ומעיין, היו אלופי ישראל בגלשני רוח. מעיין ייצגה את ישראל בשתי אולימפיאדות (בייג'ינג 2008 וריו דה ז'ניירו 2016). ויינר עובדת בעסק לנגררים שעובד עם ענף השיט.
הערות שוליים

↑  איה אורנשטיין, הבת נכנסה לבגד הים של אמא, מעריב, 13 ביוני 1979
↑  רק שני שיאי נוער הושגו באליפות ישראל בשחיה, דבר, 24 בספטמבר 1972
↑  השחיינים לא שחו להשגים גם ביום האחרון לאליפות, דבר, 25 בספטמבר 1972
↑  שמואל טל (עיתונאי), יום של זהב לארה"ב, דבר, 12 ביולי 1973
↑  שלמה מוזר, שיא לבוגרות ושיא נוער בפתיחת אליפות השחיה, דבר, 16 בספטמבר 1973
↑  שלמה מוזר, "שלל" ההישגים באליפות השחיה: רק שני שיאים..., דבר, 23 בספטמבר 1973
↑  גלינה ויינר קבעה באסן זמן טוב מהשיא ב-200, מעריב, 26 במרץ 1974
↑  אורי ירון, עדי פרג הדיח את דני ברנר מכתרו במשחה 400 חתירה וקבע שיא, מעריב, 29 בספטמבר 1974
↑  אהרן להב, שני שיאים ישנים שופרו באליפות ישראל השחיה, דבר, 29 בספטמבר 1974
↑  אורי ירון, עדי פרג - השחיין מס 1, מעריב, 2 באוקטובר 1974
↑  יעקב פתאל, בנות המין החלש נתנו את הטון באליפות השחיה, דבר, 21 בספטמבר 1975
↑  יעקב פתאל, שיא נוסף לאסנת ארליך ב-200מ' חתירה 2:19,1 ד', דבר, 22 בספטמבר 1975
ג'ון דאנלופ

| --- | --- |

 לידה:  5 ביולי 1914 פלייסרוויל, ארצות הברית 
 פטירה:  2 באוקטובר 2003 (בגיל 89) בוסטון, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי 
 מוסדות:  אוניברסיטת הרווארד 
 תלמידי דוקטורט:  ריצ'רד פרימן, Paula Beth Vogel Voos, ג'וזף ויליאם גמבינו, Michael Wachter, פרנק א. סלואן, Michael J. Piore, Mark W. Leiserson, David Brody 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים (1952) 
 
ג'ון דאנלופ (באנגלית: John Thomas Dunlop;‏ 5 ביולי 1914 – 2 באוקטובר 2003) היה כלכלן אמריקני שבחן את תהליכי המיסוד של שוק העבודה בחברה קפיטליסטית וכיהן כמזכיר העבודה של ארצות הברית.
ביוגרפיה

ג'ון דאנלופ נולד בקליפורניה וגדל בפיליפינים, שם פעלו הוריו כמיסיונרים. בשנת 1939 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת ברקלי שבקליפורניה. בשנת 1938 הצטרף כמרצה לכלכלה לאוניברסיטת הרווארד, ובשנת 1950 התמנה לפרופסור מן המניין. כתב ספרים רבים העוסקים בנושאים מתחום יחסי העבודה.
בנוסף לפעילותו האקדמית, השתתף דאנלופ באופן פעיל בהסדרת יחסי העבודה בארצות הברית. עסק בגישור בסכסוכי עבודה, השתתף בוועדות לאומיות שונות בתחום יחסי העבודה, והיה יועצם של רבים מנשיאי ארצות הברית, החל בפרנקלין דלאנו רוזוולט. בשנת 1975 כיהן כשר העבודה בממשלו של הנשיא ג'רלד פורד, והתפטר מתפקידו עקב מחלוקת עם הנשיא על חוק המתיר משמרות מחאה של שובתים.
ב-1957 קבע דאנלופ כי שוק העבודה מורכב מאשכולות עיסוקים, שהם יחידות היסוד של מבנה השכר בשוק. אשכולות אלו מוגדרים בכך שהם קבוצות עיסוקים המשתייכות לאותו ענף כלכלי, הדומים זה לזה בצורת העבודה, בשיוך העובדים ובתנאי ההעסקה (לדוגמה: אשכול המאבטחים, אשכול המורים העל-יסודיים וכו').
על אשכולות אלו פועלים יחידות קובעות שכר: ארגונים הנוגעים ישירות בקביעת השכר באשכול (לדוגמה: הנהלת ארגון מסחרי, איגוד מקצועי וכו'). יחידות אלו נוגעות בכמה אשכולות בו-זמנית, ומקיפות תחום נרחב יחסית של השוק.
פעולת היחידות קובעות השכר על האשכולות השונים יוצרות שערי מפתח לשכר: אמות מידה לקביעת השכר עבור בעיסוקים המרכזיים של כל אשכול. מלבד שערי המפתח קיימים שערים נלווים לשכר: אמות מידה לעיסוקים הלא מרכזיים באשכול. שערים אלו מושפעים מגורמים חזקים כגון מצב השוק, מאבקים מעמדיים, חוקים וכדומה, וכך נקבעים לשערים אלו גבולות מסוימים. גבולות אלו מכונים קווי שכר.
קו שכר (קונטור) מאופיין על ידי הגאוגרפיה, פלח השוק אליו הם משתייכים (ציבורי, עסקי, וכו') והאשכולות המרכיבים אותם. כמו כן, מכיל קו זה את כל היחידות קובעות השכר הקשורות אליו, ויוצר ביניהן קשר הדוק על בסיס מקורות כוח האדם, השווקים הפתוחים אליהם, ועל בסיס הדמיון בתנאי ההעסקה.
לקווי השכר נטייה חזקה למיסוד, שכן הם יוצרים מערכת איזונים המקשרת בין כל היחידות קובעות השכר, האשכולות וקווי השכר סמוכים. קשר זה מתבטא בזהות מסוימת בין הגורמים השונים ובהתייחסות שלהם אחד אל השני כאל קנה מידה לקביעת שערי השכר (לדוגמה: מזכירים במשרד החינוך נוטים להשוות את שכרן לשכר המורים, ולהתייחס אליו בהתאם).
גורם נוסף הקשור בקווי השכר הוא היותם מייצגים של מעמד חברתי, שכן הם מבדילים בין שכבות אוכלוסייה שונות על פי מצבם הכלכלי. עובדה זו מגבירה את הנטייה של קווי השכר למיסוד, שכן כל שינוי כרוך בשינוי מעמדי, שאינו מובן מאליו במערכת.
שינוי קווי שכר מביא ללחצים בשני מובנים:
שינוי זה כרוך בזעזוע המערכת שהתמסדה סביב קווי השכר. זעזוע זה עשוי לקבל מובנים חברתיים רחבים (ואף פוליטיים, מעבר למובנו הכלכלי.
פריצה של קווי שכר מסוימים (כלפי מעלה) מביאה ללחצים גדולים מצד עובדים בקווי שכר סמוכים, אשר באים בדרישה לקיים שינוי מקביל בקווי השכר שלהם (וזאת מכיוון שקבוצות השונות משוות את שערי השכר שלהן זו לזו, ולאו דווקא למצב השוק הכללי).
הצורך בהימנעות מלחצים חזקים אלו מוסיפים על נטיית קווי השכר למיסוד, על ידי שמירה על שערי שכר קבועים, בלא קשר למצב השוק החיצוני. בכך חורגת תאוריית קווי השכר מהגדרות הכלכלה הנאו-קלאסית הליברלית.
ראו גם

מונחים בשוק העבודה
גנרל הצבא

גנרל הצבא היא דרגה צבאית בכירה הקיימת בצבא ארצות הברית ובצבאות נוספים, בעבר ובהווה.
ארצות הברית

| --- | --- |
דגל גנרל הצבא

דרגת גנרל הצבא על הכותפת
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 צבא:  הכוחות המזוינים של ארצות הברית
 היררכיה:  קצינים
 בתוקף:  1944–הווה (כ־80 שנה)
 דרגה זוטרה:  גנרל
 דרגה בכירה:  גנרל הצבאות
 מקבילת חיל האוויר:  גנרל חיל האוויר
 מקבילת חיל הים:  אדמירל צי
גנרל הצבא (באנגלית: General of the Army) היא הדרגה השנייה הבכירה ביותר בצבא האמריקאי. הדרגה מקבילה לפילדמרשל בצבאות אחרים וניתנת בדרך-כלל רק בזמן מלחמה. דרגת גנרל הצבא מומלצת ומאושרת על ידי הקונגרס של ארצות הברית. סמל הדרגה עוצב ב-1944 וכולל חמישה כוכבים מעוצבים בצורת מחומש שווה-צלעות שקצוותיהם נוגעים זה בזה. על כן הדרגה נקראת בלשון פחות רשמית גנרל חמישה כוכבים.
דרגה זו נמוכה מדרגת גנרל הצבאות, שהיא הדרגה הבכירה ביותר, אך הוענקה רק שלוש פעמים, ורק באחת מהן לקצין עוד בימי חייו (ג'ון פרשינג).
עד היום ניתנה דרגת גנרל הצבא לחמישה קצינים בכירים בלבד. ארבעה מהם קיבלו את הדרגה בעת מלחמת העולם השנייה, בהפרש של ימים זה מזה, בהתאם לוותק השירות הצבאי, כדי ליצור היררכיה כלשהי בין נושאיה. ג'ורג' מרשל ב-16 בדצמבר 1944, דאגלס מקארתור ב-18 בדצמבר 1944, דווייט ד. אייזנהאואר ב-20 בדצמבר 1944, והנרי ארנולד ב-21 בדצמבר 1944. עומאר בראדלי קיבל אותה ב-20 בספטמבר 1950, וזו הייתה הפעם הראשונה והיחידה שבה ניתנה הדרגה בזמן שלום.
בשתיים מן הזרועות האחרות של הכוחות המזוינים של ארצות הברית, חיל הים וחיל האוויר, קיימות דרגות מקבילות, אדמירל צי וגנרל חיל האוויר. לחיל הנחתים אין דרגה מקבילה.
ראו גם

פילדמרשל, מרשל וכד׳ - דרגות מקבילות לגנרל הצבא בצבאות אחרים.
מרשל הפדרציה הרוסית - הדרגה המקבילה לגנרל הצבא בכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית
ערך זה הוא קצרמרבנושא צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ברונלו די מונטלצ'ינו

| --- | --- |

 סוג:  יין אדום 
 מוצא:  איטליה 
 צבע:  אדום 
 
מונטלצ'ינו, טוסקנה, איטליה
ברונלו די מונטלצ'ינו (באיטלקית: Brunello di Montalcino) הוא יין איטלקי המופק בכרמים הסובבים את העיר מונטלצ'ינו, השוכנת 120 ק"מ דרומית לפירנצה באזור טוסקנה. ברונלו, בתרגום חופשי, הוא "קטן ושחור". בניב המקומי, הוא שמו הבלתי רשמי של שיבוט ענב הסנג'ובזה (הידוע גם בשם סנג'ובזה-גרוסו) הגדל באזור מונטלצ'ינו. ב-1980, היה ברונלו די מונטלצ'ינו היין הראשון באיטליה שקיבל סיווג של Denominazione di Origine Controllata e Garantita ‏(DOCG).
היסטוריה

אחד התעודים הראשונים של "ברונלו" היה יין אדום שנעשה באזור מונטלצ'ינו בראשית המאה ה-14. ב-1831, ‏ המרקיז קוזימו רידולפי (שלימים התמנה לראש ממשלת טוסקנה בידי הדוכס הגדול לאופולד השני) שיבח את מעלותיהם של היינות האדומים של מונטלצ'ינו מעל כל היינות האחרים בטוסקנה. ב-1865, נערך יריד חקלאי במונטלצ'ינו שבחר לזוכה הפרס של האירוע את "היין האדום המובחר" הידוע כברונלו. באמצע המאה ה-19, קלמנטו סנטי, חקלאי מקומי בודד שתלים מסוימים של גפני סנג'ובזה על-מנת ליצור זן ענבים שיוכל להתיישן במשך תקופה ארוכה. ב-1888, נכדו פרוצ'ו ביונדי-סנטי, יוצא צבא שלחם בשירותו של ג'וזפה גריבלדי במהלך איחוד איטליה, שיווק את "הגרסה המודרנית" הראשונה של ברונלו די מונטלצ'ינו שהתיישן לאורך העשור בחביות עץ גדולות.
בתום מלחמת העולם השנייה, יצא שמו של ברונלו די מונטלצ'ינו כאחד מהיינות הנדירים ביותר באיטליה. היין יוצר על ידי יצרן אחד בלבד, ביונדי-סנטי, וגם יצרן זה שיווק את היין רק מארבע עונות בציר: 1888, 1891, 1925 ו-1945. המחירים הגבוהים והיוקרה של יינות אלה האיצו ביצרנים אחרים לחקות את הצלחתו של ביונדי-סנטי. בשנות השישים פעלו 11 יצרנים שעשו ברונלו וב-1968 זכה האזור במעמד של Denominazione di Origine Controllata ‏(DOC). ב-1970 כמות היצרנים עלתה ביותר מפי שניים ל-25, וב-1980 היו 53 יצרנים. ב-1980, אזור מונטלצ'ינו היה אזור היין האיטלקי הראשון שזכה במעמד של Denominazione di Origine Controllata e Garantita‏ (DOCG). בפרוס המאה ה-21, פעלו קרוב ל-200 יצרני ברונלו די מונטלצ'ינו, רובם חקלאים קטנים ואחוזות משפחתיות, שהפיקו קרוב ל-330,000 ארגזי בשנה (ארגז מכיל בדרך-כלל תריסר בקבוקים).
ב-2008, החרימו הרשויות האיטלקיות ארבעה יצרנים של בציר ברונלו 2003 בהאשמה שהם ביצעו הונאה בכך שהכלילו זני ענבים זרים כגון קברנה סוביניון ומרלו ביין עליו שמו ברמאות תווית של ברונלו די מונטלצ'ינו, שלפי החוק יכול לכלול רק ענבי סנג'ובזה. בדיקות מעבדה שנערכו אחר-כך אישרו שהיינות המוחרמים היו למעשה ברונלו פרט לכמות קטנה שלא היה ברור מה טיבה.
אקלים וגאוגרפיה

מונטלצ'ינו הוא אחד מאזורי האקלים החמים והיבשים ביותר בטוסקנה כשהענבים הגדלים בו מבשילים עד לשבוע קודם לוינו נובילה די מונטפולצ'אנו ולקיאנטי קלאסיקו. זהו אזור DOCG הצחיח ביותר בטוסקנה, שבו כמות משקעים שנתית ממוצעת של כ-700 מ"מ, בניגוד לאזור קיאנטי שבו כמות ממוצעת של 900 מ"מ. בדומה ליתר ההמיספירה הצפונית, המורדות הצפוניים זוכים לפחות אור שמש וליותר רוחות מהים שיוצרים יינות חזקים ומורכבים יותר. ליצרנים הטובים ביותר באזור יש כרמים בשני המדרונות, והם משתמשים בממסכים בשני הסגנונות.
העיר מונטלצ'ינו היא כפר ימי-ביניימי קטן השוכן כ-564 מטרים מעל פני הים בנפת סיינה. אזור היין נמצא צפון-מזרחית לכפר והוא הררי ובעל צמחייה צפופה. מונטה אמיאטה, הפסגה הגבוהה ביותר בדרום טוסקנה, מספקת הגנה בפני מזג האוויר הסוער והגשום שמגיע מכיוון דרום-מזרח. בהשוואה לקרוב ל-170 קמ"ר של אדמה נטועה בקיאנטי, מונטלצ'ינו הוא אזור יין קטן יחסית עם כ-3,000 אקר (12 קמ"ר) של נטיעות. הכרמים במונטלצ'ינו נטועים בסוגי קרקע מגוונים, בכללם אבן גיר, חרסית, צפחה, אדמה וולקנית וחוואר פריך, הידוע כ-galestro - גובה פני הקרקע נע בין 149 ל-500 מטרים. מגוון הטרואר תורם לטווח הרחב של האיכות ולפוטנציאל המורכבות של ברונלו די מונטלצ'ינו.