stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
GPS
מערכת ה-GPS > דיוק קביעת המיקום על ידי מקלטי ה-GPS

לווייני ה-GPS שבפעולה, (נכון לשנת 2012), לוויינים מסוג "בלוק 2" (בשילוב עם מקלט איכותי), מבטיחים דיוק מיקום של 5 מטרים בציר האנכי ו-3 מטרים בשימוש באות האזרחי ב-95% מהזמן – לפני חישוב השגיאה הנובעת (בעיקר) מהיונוספרה. מעשית, דיוק העולה על כ-10 מטרים דורש תיקון השפעות היונוספרה. מקלטי GPS בשימוש הצבא האמריקאי יכולים לפרש את שני תדרי השידור של הלוויינים, ולנטרל את השפעת היונוספרה בהסתמך על ההבדלים בין שני האותות. מכיוון שבתדר L2 אין (כרגע) אות המובן למקלטי GPS אזרחיים, מקלטים אזרחיים בדיוק גבוה מסתמכים על מערכות DGPS או על הפקת מידע חלקי מהאות הצבאי בתדר L2 לשם שיפור הדיוק.
מערכת ה-GPS > הרחבות > תחנות קרקעיות – ממח"ע (DGPS)

תחנות קרקעיות שמיקומן הגאוגרפי בעולם ידוע בדיוק גבוה מאוד. התחנה הקרקעית מקבלת מהלוויינים את המיקום המשוער של אותה תחנה והיות שמיקום התחנה ידוע בדיוק רב יותר, ניתן לדעת מה הסטייה שתתקבל על ידי מערכת הממח"ע (GPS) הרגילה. אותה תחנה קרקעית משדרת "תיקון" למכשיר הממח"ע (GPS) בהתאם לסטייה ובכך מאפשרת הגברת דיוק הלוויינים.
לשיטה זו קוראים ממחע"ד (ראשי תיבות של מערכת מיקום חובקת-עולם דִּיפֶרֶנְצְיָאלִית או באנגלית Differential Global Positioning System). בהסתמך על תחנות אלו אפשר להגיע לדיוק גבוה של כ-1–2 ס"מ, הדרוש למודדים מקצועיים. בישראל מפוזרות 23 תחנות כאלו שניתן להתעדכן במדידות שלהן דרך האינטרנט. בעתיד מתוכנן שתחנות אלה תספקנה מידע בזמן אמת, ובכך תאפשרנה להגיע לחישובים מדויקים ובכך לוותר על נקודות שילוש (הטריאנגולציה) הקיימות בשטח.
כמו כן, קיימות בעולם מספר מערכות של רשתות תחנות קרקע המשדרות את נתוני הסטייה למספר לוויינים גאוסינכרוניים, שבתורם משדרים נתונים אלו למקלטי ה-GPS רגילים המאופשרים DGPS, ובכך מעלים את רמת הדיוק האופקי והאנכי של אותות ה-GPS לטווח שבין מטר לשלושה בהתאם למערכת. קיימות היום ארבע מערכות גלובליות עיקריות: WAAS הפועלת בצפון אמריקה, EGNOS הפועלת באירופה, MSAS היפנית הפועלת במזרח אסיה, ו-GAGAN ההודית הפועלת במרכז אסיה. מערכות אלו משמשות כמערכות עזר להנחתת מטוסים.
מערכת ה-GPS > הרחבות > AGPS

AGPS היא מערכת עזר המשמשת להשגת מיקום ראשוני מהיר יותר, באמצעות תקשורת עם שרת-עזר, בנוסף ל-24 הלוויינים המשמשים את שירות ה-GPS הרגיל.
קביעת המיקום על סמך אותות הלוויין > חישוב באמצעות שלושה לוויינים ושעון מדויק

נניח תחילה שאנו יודעים למדוד את השעה בדיוק. במקרה כזה, די לנו לקלוט אותות משלושה לוויינים, B, A ו-C, על מנת לקבוע את מיקומנו. נתאר את התהליך בשלבים, כאשר בכל פעם נוסיף פיסת מידע נוספת ונראה כיצד היא מצמצמת את האפשרויות למיקום.
אנו יודעים מתי שודר האות מלוויין A, ומתי הוא נקלט. כלומר, אנחנו יודעים מה משך הזמן שלקח לאות להגיע מהלוויין אלינו, וכיוון שהאות נע במהירות האור, נוכל לחשב את המרחק  R_{A} ביננו לבין הלוויין, A. אוסף כל הנקודות שהן במרחק זה מ-A הוא ספירה שמרכזה A. המיקום שלנו הוא נקודה כלשהי על ספירה זו.
באופן דומה, נוכל לחשב את המרחק  R_{B} ביננו לבין הלוויין השני, B. ושוב, פיסת מידע זו מגדיר ספירה נוספת, שמרכזה B. החיתוך של שני הספירות הוא מעגל – ואנו יודעים שהמיקום שלנו הוא באחת מנקודות המעגל הזה.
המרחק ללוויין השלישי,  R_{C} מגדיר ספירה שלישית, שמרכזה C. ספירה זו נחתכת עם המעגל (כלומר, עם זוג הכדורים הקודמים) בזוג נקודות. בדרך-כלל, רק אחת מהנקודות הללו מייצגת פתרון הגיוני (למשל, ייתכן שהנקודה האחרת נמצאת הרחק בחלל או במעבי האדמה) – וזהו המיקום שלנו.
כל אות נותן לנו משוואה אחת על המיקום שלנו. בדרך-כלל כל משוואה מורידה את הממד של מרחב הפתרונות (כלומר, המיקומים האפשריים) באחד. ואכן, ללא שום אות אנחנו יכולים להיות בכל נקודה במרחב התלת-ממדי. אות אחד מצמצם את המיקומים האפשריים למעטפת כדור, שהיא דו-ממדית. האות השני מצמצם את המיקומים האפשריים למעגל חד-ממדי. לבסוף, האות השלישי מצמצם את מרחב הפתרונות לזוג נקודות, שהיא קבוצה אפס ממדית.
מהירות האור היא כ-300,000 קילומטר בשנייה. מכאן שאפילו טעות של מיליונית השנייה בקביעת השעה יוצרת שגיאות של כ-300 מטר בחישוב המרחקים מהלוויינים, שמתרגמת לשגיאה בסדר גודל של קילומטר בקביעת המיקום. שעונים רגילים צוברים שגיאה גדולה פי כמה מזה בכל שנייה ושנייה, מה שהופך את השיטה שתיארנו ללא ישימה.
משוואה עבור לוויין מסוים בהזנחת כל מקורות השגיאה (כולל שגיאות שעון):
T_{s} – זמן המערכת בו עזב האות את הלוויין (ידוע מאחר שהוא משודר כחלק מביטי הניווט של האות)
T_{u} – זמן המערכת בו הגיע האות למקלט של המשתמש (ידוע מאחר שהוא מחושב על ידי פונקציית עיבוד האות של המקלט)
C – מהירות האור בריק (קבוע פיזיקלי ידוע)
P_{s}(x_{s},y_{s},z_{s}) – מיקום הלוויין בעת עזיבת האות את הלוויין (ידוע מאחר שניתן לחשב אותו על ידי נתוני אפמריס וזמן השידור שמשודרים כחלק מביטי הניווט של האות)
P_{u}(x_{u},y_{u},z_{u}) – מיקום המקלט בעת בו הגיע האות למקלט (אינו ידוע, זהו הנעלם שיש למצוא, למעשה 3 נעלמים של מיקום תלת־ממדי)
אזי מתקבל:
(T_{u}-T_{s})C=||P_{s}-P_{u}||
(T_{u}-T_{s})C={\sqrt {{(x_{s}-x_{u})}^{2}+{(y_{s}-y_{u})}^{2}+{(z_{s}-z_{u})}^{2}}}
במשוואה זו יש 3 נעלמים, והם המיקום של המקלט. כך שעבור 3 לוויינים ניתן לקבל 3 משוואות כנ"ל ולפתור את מיקום המקלט:
(T_{u}-T_{s1})C={\sqrt {{(x_{s1}-x_{u})}^{2}+{(y_{s1}-y_{u})}^{2}+{(z_{s1}-z_{u})}^{2}}}
(T_{u}-T_{s2})C={\sqrt {{(x_{s2}-x_{u})}^{2}+{(y_{s2}-y_{u})}^{2}+{(z_{s2}-z_{u})}^{2}}}
(T_{u}-T_{s3})C={\sqrt {{(x_{s3}-x_{u})}^{2}+{(y_{s3}-y_{u})}^{2}+{(z_{s3}-z_{u})}^{2}}}
נהוג לפתור את המשוואות על ידי ליניאריזציה של המשוואות (קירוב מסדר ראשון) כך שמתקבלת מערכת של 3 משוואות ליניאריות עם 3 משתנים הניתנת לפתרון בקלות.
קביעת המיקום על סמך אותות הלוויין > חישוב באמצעות ארבעה לוויינים וללא שעון מדויק

הדרך להתמודד עם בעיה זו היא להתייחס לזמן המדויק כנעלם נוסף בבעיה. הבעיה הופכת לארבע-ממדית, מה שמצריך הוספת משוואה למציאת הפתרון. משוואה כזו יכולה להתקבל ממידע נוסף על המסלול (נניח, אם ידוע שאנחנו בגובה פני הים) או באמצעות אות מלוויין נוסף.
דרך אחת להשתמש באות מלוויין רביעי היא כדלהלן: משתמשים בשלושה לוויינים ובמדידת הזמן המקורבת של השעון הפנימי של המקלט כדי לחשב את המיקום, כפי שתארנו לעיל. הלוויין הרביעי מגדיר כדור נוסף, רביעי; אלמלא שגיאות המדידה, המיקום שחישבנו היה על הכדור הזה. בפועל, ניתן להשתמש במרחק של המיקום שחישבנו מהכדור כדי לאמוד את השגיאה של השעון הפנימי שלנו מהזמן האמיתי, ולכוון אותו מחדש בכל מדידה (ר' תרשים). כך שלמעשה, המקלט לא רק מחשב את המיקום, אלא גם את השעה בדיוק קרוב לזה של השעונים האטומיים על הלויינים עצמם.
בפועל, כיוון שבכל רגע ניתן לקלוט כתשעה אותות לוויין, כדאי לנצל את המידע מכל האותות. כל אות מגדיר משוואה; בדרך כלל אין דרך לפתור במדויק את כל המשוואות (גם אם מתייחסים לזמן כנעלם נוסף, בשל שגיאות אחרות) אבל ניתן למצוא את ערכי המיקום והזמן שיגרמו למשוואות להתקיים עם שגיאות קטנות ככל האפשר.
כאשר בפתרון משתמשים ביותר מארבע לוויינים, יש אפשרות לבצע שפיות מסוימת על פתרון המיקום. אלגוריתם זה נקרא RAIM,ראשי תיבות של Receiver Autonomous Integrity Monitoring.
כאשר בפתרון משתמשים בשישה לוויינים, ומזהים שהפתרון לא שפוי, אזי יש אפשרות מסוימת למצוא את הלוויין שהמדידה שלו לא תקינה ולפתור שוב ללא המדידה מהלוויין הזה (במידה ויש רק לוויין אחד עם מדידה לא תקינה), כל לוויין נוסף שמשתתף בפתרון מאפשר זיהוי של לוויין נוסף עם מדידה לא תקינה. אלגוריתם זה נקרא FDE ,ראשי תיבות של Fault Detection and Exclusion.
קביעת המיקום על סמך אותות הלוויין > מקורות שגיאה נוספים

בקביעת המיקום הנחנו שהאות נע בקו ישר מהלוויין למקלט ואורכו כמרחק בין המקלט ללוויין. הנחה זו אינה נכונה בשל השפעות אטמוספיריות וקרקעיות, היכולות לגרום לאות לנוע במסלול עקום או שבור, ואף בכמה מסלולים שונים שלכל אחד אורך משלו.
ככל שזווית ההגבהה (יחסית לאופק) של הלוויין הנקלט יותר נמוכה, כך השגיאה כתוצאה מההשפעות האטמוספיריות יותר גדולה.
מקורות נוספים לשגיאה הם: אי-דיוקים במדידת מיקום הלוויינים, שגיאות במדידת זמן ההגעה של האותות, ושגיאות נומריות. ככל שיחס האות לרעש של הלוויין הנקלט יותר גדול, כך שגיאות מדידת זמן ההגעה יותר קטנות.
השגיאה בקביעת המיקום מושפעת גם מהגאומטריה של הלוויינים הנקלטים, ה-GDOP.
קביעת המיקום על סמך אותות הלוויין > התמרה

נתוני האלמנך וחישובי המיקום מבוצעים במערכת צירים קרטזית, מערכת ECEF, שראשיתה במרכז הכובד של כדור הארץ והצירים שלה הם ציר הסיבוב של כדור הארץ והקווים המחברים את מרכז כדור הארץ לקו המשווה בקווי האורך אפס (גריניץ') ותשעים. לצורך תצוגה מתורגמים הנתונים לקואורדינטות כדוריות המוכרות של קו אורך, קו רוחב וגובה מעל פני הים. מכיוון שכדור הארץ אינו בדיוק כדור המערכת משתמשת במערכת ייחוס הקרויה WGS84, שבחישוביה קרובה למשטח הגיאואיד (פני הים) ברוב פני כדור הארץ. כדי להתאים מקלט GPS למערכת הייחוס של רשת ישראל צריך לבצע התמרה בין דאטומים, שבה מזינים למכשיר פרמטרים להתאמה בין שתי מערכות הייחוס הללו. במדינת ישראל אחראי המרכז למיפוי ישראל על חלוקת הפרמטרים הללו.
קביעת המהירות על סמך אותות הלוויין

בנוסף למיקום, ניתן גם לחשב את מהירות המקלט בהתבסס על השפעת תוצא דופלר על אותות הלוויין.
אם למקלט יש שעון מדויק, אזי מספיקים 3 לוויינים.
במקלט סטנדרטי, בו אין שעון מדויק, מספיקים 4 לוויינים לחישוב המהירות.
שימושים

בעבר היה מחירם של מקלטי הממח"ע (GPS) גבוה, והם שימשו לצרכים צבאיים בלבד כניווט טילים והנחייתם. משרד ההגנה האמריקאי גם מנע שימוש אזרחי בניווט מונחה לוויינים בעל דיוק רב על ידי הצפנת האותות הדרושים לכך.
בשנות התשעים הוזלו מחירי המקלטים, וכיום זמינים מעגלים מודפסים המאפשרים ניווט בדיוק של מטרים בודדים ופחות מכך. בעקבות זאת נוספו לניווט מונחה הלוויינים שימושים אזרחיים כמערכות ניווט והתמצאות למכוניות פרטיות, מכשירי ניווט ניידים למטיילים בשטח ושירותים מבוססי מיקום. מכשירי GPS צבאיים כוללים מודול SAASM שמגדיל דיוק השרות.
ראו גם

מכשיר ניווט לווייני
שירות מבוסס מיקום
רשת UTM
מערכות ניווט נוספות:
גלונאס – מערכת ניווט רוסית
גלילאו – מערכת ניווט של האיחוד האירופאי
BeiDou – מערכת ניווט סינית
QZSS – מערכת ניווט של יפן. פעילות אזורית באסיה ואוקיאניה
IRNSS – מערכת ניווט של הודו. פעילות אזורית באוקיינוס ההודי.
הערות שוליים

1 2 3  ניצן סדן, הקברניט ניווט קטלני: מרחץ הדמים המעופף שבזכותו יש לנו GPS, באתר כלכליסט, 28 ביולי 2018
↑  לי פלג, מדוע הזמן טס יותר מהר בחלל?, באתר ynet, 23 ביוני 2017
↑  ארה"ב שיגרה לוויין GPS מתקדם – והוכיחה ליריבותיה שהיא יכולה להחליף לוויינים בזמן שיא, באתר סוכנות החלל הישראלית, ‏17 בדצמבר 2024
↑  הצהרה של הבית הלבן בנושא
↑  GLOBAL POSITIONING SYSTEM STANDARD POSITIONING SERVICE
↑  למפת מיפוי התחנות ונתונים נוספים, באתר המרכז הישראלי למיפוי
1 2 3  Elliott D Kaplan, Christopher J. Hegarty, Understanding GPS/GNSS THIRD EDITION, Artech House, 2017
| מערכות ניווט לווייניות |
| --- | --- | --- |
| סוגי מערכות ניווט לווייניות | ארצות הברית טרנזיט • ארצות הברית GPS‏ • רוסיה גלונאס • האיחוד האירופי גלילאו • הרפובליקה העממית של סין BeiDou ‏ • הודו IRNSS ‏ |  |
|  אוגמנטציה (תוספות) |  ארצות הברית WAAS‏ • ארצות הברית LAAS‏ • ארצות הברית JPALS‏ • האיחוד האירופי EGNOS‏ • הודו GAGAN‏ • יפן MSAS‏ • יפן QZSS‏ |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007556174505171  BnF: cb12294604n (data)  GND: 4216824-7  LCCN: sh86003934  NARA: 10638667  NKC: ph117577 
בתרשים ניתן לראות את לוויני המערכת מסודרים בשישה מסלולים. מיקום המסלולים קבוע ביחס לגרמי השמיים, אבל ניתן לראות כי כדור הארץ מסתובב ביחס אליהם. מקלט על פני כדור הארץ (בכחול בהיר) מסוגל לקלוט אותות רק מהלווינים שהוא יכול "לראות"; אלו מסומנים בכחול. הלוויינים האחרים מסומנים באדום.
כדור ומעגל נחתכים בדרך-כלל בשתי נקודות
ההפרש בין המרחק המחושב ללוויין ארבע על סמך שלושת הלויינים האחרים,  r_{4}, ובין המרחק המחושב על סמך זמן השידור והקליטה של האות ממנו,  \rho _{4}, מאפשר לחשב תיקון לשעון של המקלט.
מכשיר ניווט לווייני
פגז אקסקליבר אם-982 מונחה GPS
רובין הוד (סרט, 2018)

| --- | --- |

כרזת הסרט בעברית
 מבוסס על:  רובין הוד
 בימוי:  אוטו בת'רסט 
 הופק בידי:  לאונרדו דיקפריו
 תסריט:  ג'ובי הארולד פיטר קרייג דייוויד ג'יימס קלי
 שחקנים ראשיים:  טארון אגרטון ג'יימי פוקס  איב יוסון   פול אנדרסון ג'יימי דורנן בן מנדלסון טים מינצ'ין
 מוזיקה:  ג'וזף טראפאנס 
 צילום:  ג׳ורג׳ סטיל 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Appian Way Productions Safehouse Pictures
 חברה מפיצה:  Summit Entertainment
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 21 בנובמבר 2018   ישראל 22 בנובמבר 2018
 משך הקרנה:  116 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט הרפתקאות, סרט תקופתי (ימי הביניים), סרט פעולה, סרט סייפים נועזים 
 מקום התרחשות:  אנגליה 
 תקציב:  100 מיליון דולר
 הכנסות:  65 מיליון דולר (10 בדצמבר 2018)
 הכנסות באתר מוג'ו:   robinhood2018
 www.robinhood.movie
 דף הסרט ב־IMDb
 
רובין הוד (באנגלית: Robin Hood) הוא סרט קולנוע אמריקאי מז'אנר פעולה-הרפתקאות בבימויו של אוטו בת'רסט ונכתב על ידי ג'ובי הרולד, פיטר קרייג, דייוויד ג'יימס קלי ומבוסס על סיפורו של רובין הוד. בסרט מככבים טארון אגרטון, ג'יימי פוקס, איב יוסון, ג'יימי דורנן, בן מנדלסון, טים מינצ'ין ופול אנדרסון.
בכורת הסרט תוכננה תחילה ל-23 במרץ 2018 לפני שהוזזה ל-21 בספטמבר אותה שנה. באפריל 2018 נודע שהתאריך הוזז חודשיים קדימה, ל-21 בנובמבר 2018.
תקציר העלילה

האריסטוקרט והקשת המיומן רובין מלוקסלי חי חיים שלווים בנוטינגהאם שבאנגליה יחד עם אהבת חייו מריאן. הכל משתנה לאחר שהוא מגויס על ידי השריף המושחת מנוטינגהאם להילחם במסע הצלב השלישי. במהלך המלחמה רובין עד להוצאתם להורג האכזרית של שבויים רבים, אשר משפיעה עליו עמוקות. לאחר שהוא מנסה להציל את חייו של שבוי צעיר ממוצא מורי, לתחנוני אביו, אשר יקבל בהמשך את הכינוי "ג'ון הקטן", רובין נפצע קשה ומואשם בבגידה ובעקבות כך נשלח חזרה לאנגליה.
עם שובו לנוטינגהאם רובין נדהם לגלות שהשריף המושחת בינתיים הכריז שרובין נהרג בקרב, ובעקבות כך השתלט על אחוזתו, וכמו כן שהוא הטיל מיסים כבדים על תושבי נוטינגהאם לצורך מימון המאמץ המלחמתי. בנוסף, רובין מגלה שתושבים רבים הוגלו לעיירת כורי פחם, ושמריאן, אשר הייתה סבורה שרובין נהרג בקרב, נמצאת כעת במערכת יחסים עם צעיר אידיאליסטי בשם ויל סקרלט. רובין, אשר שבור לב בתחילה, שוקע בייאוש. עם זאת ג'ון הקטן מציק לרובין להילחם בשריף מנוטינגהאם, לגנוב את הונו ולחלקו מחדש בין תושבי נוטינגהאם ובאופן זה להביא לסיום של המלחמה. רובין מסכים לתוכנית של ג'ון הקטן.
על מנת להבס את השריף מנוטינגהאם בתחילה רובין מעמיד פנים שהוא תומך בשריף מנוטינגהאם תוך שהוא גונב ממנו בסתר את כספו ומחלק אותו לעניים. במקביל הוא פועל כנגד השריף כפורע חוק רעול פנים ומסתורי המכונה "הברדס", והדבר מתחיל לעורר תקווה בקרב המקומיים.
הסרט מגיע לשיאו בקרב גדול בטירת נוטינגהאם, בו רובין ותושבי נוטינגהאם מצליחים לגנוב את הונו של השריף מנוטינגהאם, ובו הוא חושף בפני תושבי נוטינגהאם את הקונספירציה שעומדת מאחורי המיסוי הכבד של תושבי נוטינגהאם.
שחקנים ודמויות

| שם השחקן/ית | שם הדמות |
| --- | --- |
טארון אגרטון: רובין הוד
ג'יימי פוקס: ג'ון הקטן
איב יוסון: מריאן
ג'יימי דורנן: ויל סקרלט
בן מנדלסון: השריף של נוטינגהאם
טים מינצ'ין: הנזיר טאק
ביורן בנגטסון: טידון
פול אנדרסון: גאי מגיסבורן
ראו גם

רובין הוד (סרט, 2010)
רובין הוד: נסיך הגנבים
קינג ארתור: אגדת החרב
הערות שוליים

↑  קדימון הסרט
↑  Språngbräda till Hollywood, Aftonbladet (בשוודית)
עיטור (אמנות)

עיצוב פנים מנזר וילהרינג (אנ') בסגנון רוקוקו עם תקרת טרומפ-לויל מצוירת מוקפת בסטוקו עשיר בעיטורים
באדריכלות ובאמנות דקורטיבית, עיטור הוא קישוט המשמש ליפות חלקים של בניין או חפץ. אלמנטים פיגורטיביים גדולים כמו פיסול מונומנטלי ומקביליהם באמנות דקורטיבית אינם נכללים במונח; מרבית העיטורים אינם כוללים דמויות אנושיות, ואם הם קיימים הם קטנים בהשוואה לקנה המידה הכללי. עיטור אדריכלי יכול להיות מגולף מאבן, עץ או מתכות יקרות, מיוצר בטיח או חימר, או צבוע או טבוע על המשטח; באומנויות שימושיות אחרות ניתן להשתמש בחומר העיקרי של האובייקט, או בחומר אחר כגון צבע או אמייל מזוגג. במאמר משנת 1941, כינה זאת היסטוריון האדריכלות סר ג'ון סאמרסון (אנ') "אפנון פני השטח".
מגוון רחב של סגנונות ומוטיבים דקורטיביים פותחו עבור אדריכלות ואומנויות שימושיות, כולל קדרות, רהיטים, עבודות מתכת. בטקסטילים, טפטים וחפצים אחרים שבהם העיטור עשוי להיות ההצדקה העיקרית לקיומם, יש סיכוי גבוה יותר להשתמש במונחים דפוס או עיצוב. המגוון העצום של מוטיבים המשמשים לקישוט שואב מצורות ודפוסים גאומטריים, צמחים ודמויות של בני אדם ובעלי חיים. ברחבי אירואסיה ועולם הים התיכון קיימת מסורת עשירה ומקושרת של עיטורים על בסיס צמחי כבר למעלה משלושת אלפים שנה; עיטור מסורתי ממקומות אחרים בעולם מסתמך בדרך כלל יותר על מוטיבים גאומטריים ובעלי חיים. ההשראה לדפוסים נעוצה בדרך כלל בטבע המקיף את האנשים באזור. לשבטים נוודים רבים במרכז אסיה היו מוטיבים רבים של בעלי חיים לפני חדירת האסלאם לאזור.
צלוחית סינית מעוטרת בדרקון, עננים וכמה גלים, דוגמה לחרסינת ג'ינגדג'ן (אנ')
העיטור והקישוט המוקדמים ביותר שרדו לעיתים קרובות מתרבויות פרהיסטוריות כסימנים פשוטים על כלי חרס, כאשר העיטור בחומרים אחרים (כולל קעקועים) אבד. במקום שבו נעשה שימוש באובניים, הטכנולוגיה הקלה מאוד על סוגים מסוימים של עיטורים. עיטור ניכר בתרבויות מאז תחילת ההיסטוריה המתועדת (אנ'), החל מאדריכלות מצרים העתיקה ועד לחוסר העיטור האסרטיבי של האדריכלות המודרניסטית של המאה ה-20. עיטורים גם מתארים פילוסופיה מסוימת של העמים בעולם שמסביב. לדוגמה, במרכז אסיה בקרב קזחים נודדים, הקווים המעגליים של העיטורים סימנו את התפיסה הרציפה של הזמן בערבות הרחבות ואת הרוחב והחופש של המרחב.
קישוט מרמז שלאובייקט המעוטר יש תפקיד שגם מקבילה לא מעוטרת עשויה למלא. כאשר לאובייקט אין תפקיד כזה, אלא קיים רק כדי להיות יצירת אמנות כגון פסל או ציור, סביר להניח שהמונח ישמש פחות, למעט אלמנטים היקפיים. במאות האחרונות יושמה הבחנה בין אומנויות יפות לאומניות שימושיות או דקורטיביות (למעט אדריכלות), כאשר עיטור נתפס בעיקר כמאפיין של הסוג האחרון.
היסטוריה

עיטורים ארכיטקטוניים שונים על חזיתות הלובר
היסטוריה > העת העתיקה > המזרח התיכון הקדום

במזרח התיכון, עיטורים גאומטריים פשוטים מתוארכים מלפני 10,000 שנים, שהשתמרו על כלי עבודה, כדי חרס או קירות מערות. דפוסי תימורה (אנ') ורוזטה, ספירלה וקווים היו בשימוש במשך כמה אלפי שנים לפני הספירה ושימשו לקישוט. שני מוטיבים צמחיים הנפוצים במצרים העתיקה הם הלוטוס (אנ') בצורותיו כעלה, ניצן או פרח והפפירוס כפרח. בנוסף, מוטיבים עיטוריים במצרים העתיקה כוללים גם בעלי חיים (כגון גולגולת שור (אנ')), אנשים, דמויות ודוגמאות גאומטריות. המוטיבים מסודרים בשורה, לסירוגין או עם קווים (כמו קווים ספירליים) קשורים זה לזה. מוטיבים נוספים שהיו נפוצים לפני העת העתיקה הקלאסית כוללים אצטרובלים ורימונים. הספירלה המשולשת והטריסקל הם מוטיבים מימי קדם. גלגל המערבולת (גר'), שינוי של צלב הקרס, נוסף מאוחר יותר.
באדריכלות, עיטורים משמשים בדרך כלל לזיהוי רכיבי בניין בודדים או למסגר משטחים. דפוסים גאומטריים יכולים גם לכסות חזיתות שלמות באופן שטוח או ברישומים. ניתן למצוא עיטור עשיר במיוחד בארכיטקטורה פריגית, במיוחד על חזיתות הסלע של העיר מידאס (אנ'). ניתן למצוא בין היתר השפעות של עיטור מזרחי עתיק. באמנות ואדריכלות יוונית.
היסטוריה > העת העתיקה > העת העתיקה הקלאסית

ביוון העתיקה נוצרו צורות בנייה חדשות רבות, במיוחד לבניית מקדשים, והוקצו לסדר העמודים כפי שתואר על ידי ויטרוביוס. תשומת לב מיוחדת הוקדשה לעיצוב הכותרות. ניתן למצוא ייצוגים ציוריים, בדרך כלל בתבליט, במיוחד באפריזים או בגמלונים של המקדש.
עלה הקיסוס ומאוחר יותר עלה הקוציץ הופיעו מוקדם יחסית כעיטור, האחרון במיוחד בכותרות הקורינתיות. בנוסף, קישוטים מגוונים יותר, כגון קנוקנות (אנ') ותימורות, מתפתחים לצורות הקלאסיות שלהם. צצים מאפיינים כמו חצי תימורה ותימורה תחומה, כמו גם קנוקנות הגל החופשי כאלמנט מקשר, שמתפרש בהמשך במרחב. המיאנדר (אנ') בווריאציות השונות שלו נפוץ במיוחד בכל סוגות האמנות.
בניגוד לעיטור המצרי הקדום, המוטיבים לא רק מסודרים אך ורק בזווית ישרה, אלא יכולים גם להיות מסודרים באלכסון - למשל על גמלונים. עיטורים נראים ביחסם לתוכן, למשל כמסגרת לתיאורים על אגרטלים.
בהלניזם וברומא הקדומה, קיימים תיאורים של אנשים ובעלי חיים (פוטי, יצורי פנטזיה או ציפורים). מצד אחד, שלהי העת העתיקה הביאה לעיטורים נוספים מן הטבע ולמילוי שופע של פני שטח, שנועד לייצג עושר. עם זאת, המוטיבים משמשים לעיתים קרובות באופן חופשי יחסית, כמעט מסוגנן. כך למשל מופיע עלה הקוציץ (אקנתוס) הבלתי חופשי, שהקנוקנת המחברת שלו ממשיכה בקצהו. התפתח סגנון מופשט יותר, במיוחד במזרח. מוטיבים נוספים האופייניים לעתיקות הרומיות הם זרי דפנה, ענבים ועלים. העמוד מאבד את הפונקציה הבלעדית של נושא העומס ומשמש לנוי.
היסטוריה > ימי הביניים

בסביבות שנת 800, האמנות הקרולינגית אימצה את התימורה והקוציץ משלהי העת העתיקה, שהייתה רק כמה מאות שנים קודם לכן. בנוסף, נמשך עיטור החיות והסרט הקלוע, המגיע ממסורות קלטיות וגרמאניות. שתי ההשפעות היו עדיין בתוקף בתקופה הרומנסקית. העלווה של עיטור הכותרות השתמשה בקוציץ הקלאסי פחות או יותר. עיטור אדריכלי העדיף צורות גאומטריות, כגון דנטיל (אנ'), רצועה משוננת או רצועה לומברדית (אנ'). בגבולות ובראשי התיבות של מיניאטורות (אנ') ניתן למצוא בעיקר אלמנטים צמחיים שפותחו מתימורה וקוציץ, אשר - בניגוד לגותי - עדיין תחומים על ידי הפרדת שדות ומסגרות.
בלא תלות בדפוסים עתיקים, התפתחה תחרת חלונות, סוגת העיטורים החשובה ביותר של התקופה הגותית. תחרות האבן נוצרו כאלמנט אדריכלי לבנייה וניהול מבני של משטחי חלונות זכוכית גדולים, מוטיבים אלה, שהיו ניתנים להעברה בקלות בליניאריות שלהם, קיבלו חיים משלהם והפכו לאלמנטים דקורטיביים מועשרים בתכשיטים, כגון על קישוטי מזבח (אנ'), מונסטרנסים (אנ') מוזהבים או דפי ספר מצוירים.
לכיוון האנכי של תחרת החלונות קיים וריאנט בקשתות המחודדות המסודרות בצורה רדיאלית של חלון רוזטה. בניגוד למאפיין הגאומטרי והמופשט הזה של התחרה, ישנו מאפיין כמעט נטורליסטי בתקופה הגותית של עיטור בדמות צמחים. הוא משתנה תחילה בכותרת ולאחר מכן מזיז ממקומו את הקוציץ הקלאסי, ומחליף אותו בעלי גפן ובעלווה של צמחים מקומיים. אופייני לעיטור העלווה של מרכז אירופה היו עלים סגורים במאה ה-14 ולאחר מכן, בסוף המאה ה-15, קנוקנות דמויי דרדר. ככל שהשילובים בה נעשים מורכבים יותר ויותר, התחרה הופכת גם לדינמית יותר, הקשתות המחודדות מכופפות בצורה בצורת להבה ("ראוותנית"), כפי שמוצג גם על ידי ה-Dreischneuß (גר') המורכב משלוש שלפוחיות דגים (גר').
תמונת האוונגליסט מכתב יד מהמאה ה-9: בנוסף לתימורות עתיקות (בקשת) עיטורי רצועה "גראמנית" (על העמודים).
כותרת עם עלי קוציץ מהמאה ה-12
כותרת גותית עם עלים, המאה ה-13
תחרת אבן משנת 1332
סגנון גותי לוהב, סביב 1520
היסטוריה > ימי הביניים > תאוריה אדריכלית ועיטורים בתקופת הרנסאנס

דוגמאות לעיטור בסגנונות שונים: זר ועליו פוטו, קרטוש , ומסקרון
עם הגילוי מחדש של כתביו של ויטרוביוס, החלה בחינה אינטנסיבית של אמנות ואדריכלות עתיקות באיטליה במאה ה-15, שצורותיה וקישוטיה החליפו במהרה את צורות ימי הביניים. בפרט, העיטור האדריכלי של חורבות רומיות נחקר על ידי אדריכלים בני התקופה הועתק והופץ בכמויות. ציורי קיר רומיים, במיוחד הגרוטסקות (גר'), מספקים מודלים נוספים לאמנות באדריכלות. הדפסת ספרים, שהחלה גם בתקופה זו, הועילה להפצת עיצובים ועיטורים עתיקים, ואיכותה הגוברת מתחילת המאה ה-16 אפשרה גם איורים ולוחות (מאוחר יותר גם צבעוניים).
במרכז הדיונים האדריכליים-תאורטיים החדשים עומדים, מלבד סדרי העמודים, גם עקרונות הכנת תוכניות ועקרונות כלליים, החורגים במהרה מהתורה הוויטרובית. עבור לאון בטיסטה אלברטי העיטור ממלא תפקיד חשוב בהגדרת מושג היופי (pulcritudo). יופי, לפי אלברטי, הוא מצב אידיאלי שבו לא ניתן להסיר או להוסיף דבר לבניין מבלי לגרוע מיופיו. מאחר שמצב זה אינו מושג במציאות, העיטור מוחל על המבנה מבחוץ על מנת להדגיש את יתרונות המבנה ולהסתיר את פגמיו (Alberti: de re aedificatoria, ונציה 1485, ספר ו' פרק ב'). היישום החשוב ביותר של סכמה דואליסטית זו של יופי ועיטור נמצא במוטיב התיאטרון (גר'), שהופך לתוכנית המבנית החשובה ביותר לבנייה לגובה בתקופת הרנסאנס.
היסטוריה > ימי הביניים > המאות ה-16 וה-17

חריטות הנוי שפורסמו כתבניות לבעלי מלאכה בגיליונות בודדים ובצורת ספר מספקים תמונה טובה של התפתחות סגנון העיטור מצפון לאלפים מאז התקופה המודרנית המוקדמת. אפילו יותר מאשר בימי הביניים, עיטורים מופיעים כטרנספורמציות והעתקים של אלמנטים עתיקים כמו תימורות, פסטונים (אנ'), אגרטלים, מעקות, נברשות ואלמנטים אדריכליים אחרים. מעתה, מוטיב הצמח החשוב ביותר הוא הקוציץ המטפס פחות או יותר, שלאורך זמן הוא לפעמים פיליגרן (רקמה בחוטי זהב), לפעמים עלים עבים.
גם הערבסקה התעוררה לחיים בתקופת הרנסאנס, אך בשונה מהמוטיבים הבאים, היא אינה מאפיינת שיטת עיטור המוגבלת לפרק זמן מצומצם, אלא נותרה מוטיב שהוחזר שוב ושוב בסגנונות שונים הרבה מעבר לתקופת הבארוק.
בתקופת הרנסאנס האיטלקי, פרח העיטור הגרוטסקי (גר'), אך גם הופיע מדי פעם מאוחר יותר ברחבי אירופה כקישוט קיר בקנה מידה גדול. גם העיטור מורסק (אנ') שייך לעידן זה. הווריאציות בסגנונות המגילות (אנ'), ששררו מאמצע המאה ה-16 עד אמצע המאה ה-17, יש למנות בחלקן בין הגרוטסקות אם הן שומרות על אופי המורכב והצף השברירי, דמוי הרשת, אם הם מופיעות כתבליט או מכוונות להשפעות תלת־ממדיות על פני השטח. בפירוט: מאפייני עיטור המגילות (משנת 1520) שלובים זה בזה ומגולגלים, מוכנסים וצורות מרובות של שכבות של רצועות, אשר שימושיות במיוחד עבור מסגור ונוצר קרטוש (אנ'). נגזר מכך, ולעיתים קרובות בשילוב איתו, Strapwork (אנ') (בסביבות 1550–1630) עם צורות המתכת הגזורות וה"ממוסמרות" שלו. היכן שהעיטור הזה נמס ומתחיל לנוע, ב-Schweifwerk (גר') (בסביבות 1580–1630), צצות צורות נפוחות המסתיימות בוולוטה או במבנים דמויי אלות. הנטייה לאמורפי של סגנון העיטור הזה מתגברת עוד יותר בווריאציות סגנון ציצת השיער (אנ'), יריעות בצק (גר') וסגנון האפרכסת (1570–1660), המציגים מעברים כמעט בלתי ניתנים להבדלה זה מזה ומשמשים גם הם שם נרדף. במחצית השנייה של המאה ה-17, עלוות הקוציץ, שכעת מכסה את המשטחים באופן מלא, חוזרת כשידה על העליונה.
גרוטסקה וילה מדיצ'י, סטודיולו, ציורי קיר בסביבות 1577.
עיטור מגילות פונטנבלו, בסביבות 1530
עיטור מגילות 1546
מאוריסק, 1560
Strapwork (אנ') ועיטור מגילות, Bishops Bible, 1568
Strapwork, 1568
Schweifwerk, 1627
סגנון ציצת השיער (אנ'), 1614
קרטוש מוקף בעיטור יריעות בצק, 1630–1650
עיטור קוציץ מגולף, 1690