stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אילנד ענק
אקולוגיה > תזונה

| --- | --- |


צמחים שונים הנאכלים על ידי האילנד הענק.
כמרבית הפריים האילנד הענק הוא בעל חיים צמחוני, הניזון משיחים, נבטים, זרעים, פרחים צמחי ושרכי מים, עשבי תיבול, צמחים חד-פסיגיים ודו-פסיגיים, עלים, וחלקים אחרים של צמחים. בעונה גשומה, הם נוטים לאכול עשבים, ובעונה היבשה הם יאכלו גם עשב גס ויבש אם אין צמחים אחרים בנמצא. תזונתם כוללת גם כמויות ניכרות של פירות כדוגמת מיני הפרונוס. לעיתים קרובות הם משתמשים בקרניהם הגדולות והארוכות על מנת לשבור ענפים לאכילה. בשבי תזונתם כוללת בעיקר חציר ואספסת, וירקות כגון: גזר וחסה. נין לראותם רועים לצד פרסנים נוספים כתאו היער, קובוס שחור רגל, בובאל ג'קסון, ועוד.
מספר מחקרים שבחנו את תזונתו של האילנד הענק בחלק משמורות טבע בסנגל גילו כי הצמחים המועדפים עליו ביותר היו עצי שיטה, אזדרכת הודית ומינים שונים של הדסאים, פרפרניים, מימוסיים, הרדופיים, ותרמילים של קסאלפיניים. מחקר אחר בסודאן הראה כי האילנד הענק העדיף בעיקר את מיני הקסאלפניים, כיוון שאלו היו הקטניות הנפוצות ביותר שם.

מחקרים בחלקים הדרומיים של תפוצתו הראו כי תזונתו של האילנד הענק המזרחי מורכבת מ-75% שיחים, ו-25% דגניים. מניתוח היסטולוגי של צואת האילנד הענק המערבי בפארק הלאומי ניוקולו-קובה וב"שמורת הטבע באנדיה" עלה, כי נבטים של צמחים, שיחים, ועלים ופירות שונים הם המרכיבים העיקריים של תזונתו. מרכיבים אחרים שהופיעו בממדים קטנים כדוגמת גבעולי פרחים ועשבים, היו בדרך כלל מתחת ל-5% מנפח הצואה. הנבטים והעלווה היו בעיקר של מיני החלמיתיים, האשחריים, הצלפיים, והמלפיגאים, והפירות בעיקר של שיטה וגנציינאים. בשמורת באנדיה גם זוהו הבדלים בתזונה אצל אילנדים בני גילאים השונים. במרבית האזורים דווח כי בעונה היבשה תזונתו מתבססת כמעט באופן מוחלט על שיחים ועלים, ועשבים נצרכים בכמויות מזעריות, בניגוד לעונת הגשמים.
האילנדים אינם תלויים כל כך במים, אך הם מעדיפים מקומות עם מקורות מים זמינים. יש להם מספר תכונות המסייעות להם לשרוד במחסור במים, על ידי שמירה של כמות מספקת בגופם. כך למשל הם מאפשרים לטמפרטורת גופם לעלות במהלך היום מבלי להזיע, מה שחוסך מאוד בנוזלים; הגללים שלהם יבשים מאוד בהשוואה לבקר הבית. בשטחים צחיחים למחצה של הסאהל, הם מקבלים את המים הדרושים להם מהלחות של העשבים או מפירות של צמחים בשרניים כדוגמת מיני הסוקולנטים. דרך נוספת שבה הם מונעים התאיידות רבה היא על ידי מנוחה ביום ופעילות בלילה, כך שהם ממזערים את כמות המים הנדרשים כדי לקרר את עצמם.
אקולוגיה > רבייה ומחזור חיים

הרבייה מתרחשת לאורך כל שנה, אבל כמו שאר האנטילופות - בעיקר בעונת הגשמים שבה יש שפע של מזון; עונת הרבייה עלולה להשתנות בין האזורים. בניגוד לאנטילופות רבות האילנדים הענקיים שקטים ורגועים גם בעונת הרבייה ובדרך כלל לא נצפים אצלם כלל ביטויים של עצבנות וזעם. הקרבות בין הזכרים הם בעיקר על מעמד הזכר הדומיננטי והשליט, וגם הזכר הדומיננטי אינו מגרש משטחו זכרים אחרים; הוא אף אינו מקים הרמון אלא מתרבה עם מספר נקבות בלבד. הקרבות של הזכרים כוללים התנגשות עם הקרניים בחוזקה, נעילת הקרניים, וניסיון לסובב את צווארם של יריביהם. קרניהם הענקיות עלולות לגרום לצלקות וחתכים גדולים, אך בדרך כלל הקרבות שלהם אינם קטלניים ביחס לאלו של סאיגות, האנטילופות הטיבטיות, אנטילופות ההודיות וראמי סהרה. לאורך עונת הרבייה הזכרים משפשפים את מצחם בשתן או בבוץ, כדי שריחם יהיה חזק יותר. הם גם משתמשים בקרניהם כדי לחפור באדמה ולזרוק על עצמם עפר. קרני הזכרים המבוגרים נשחקות בשל השפשוף המתמיד שלהם בעצים בעונת הרבייה.
ההריון נמשך כ-תשעה חודשים, לאחר מכן נולד עגל אחד השוכב ללא ניע בצמחייה העבותה בשבועות הראשונים לחייו; הפרווה הצהבהבה והפסים הלבנים מספקים לו הסוואה מצוינת בסביבתו המנוקדת בעצים ושיחים שטופי שמש. הלידה מתרחשת בדרך כלל בלילה, ואמו אוכלת לאחר מכן את השליה ומלקקת אותו כדי למנוע מהטורפים להריחו. היא מגיעה מספר פעמים ביום כדי להניקו, ומידי כמה ימים מעבירה אותו למקום מסתור אחר. תקופת ההנקה יכולה להימשך ארבעה עד חמישה חודשים, והעגל נשאר עם אמו במשך שישה חודשים. לאחר שישה חודשים האילנד הצעיר עשוי להצטרף לקבוצה של עגלים בני גילו. נקבות מגיעות לבגרות בסביבות 15 חודשים עד 3 שנים, וזכרים בגיל דומה, אולם האחרונים יתחילו להתרבות לאחר 6-4 שנים בשל ההיררכיה החברתית.
תוחלת החיים של האילנד הענק: בטבע עד 25 שנה, בשבי עד 20 שנה.
איומים ושימור

האילנד הענק מסווג במצב השימור ללא חשש (LC) על ידי IUCN, בשל מספרים גדולים ויציבים בחלקים גדולים מהטווח המזרחי שלהם, אם כי מגמת האוכלוסייה נמצאת בירידה על פני כל אזורי תפוצתו בשל ציד, אובדן בית גידול, עימותים צבאיים, בצורות, תחרות עם בעלי חיים ביתיים, רגישות לווירוסים ועוד. תת-המינים נמצאים בקטגוריות של מצבי שימור מנוגדים לגמרי:
אילנד ענק מזרחי, מסווג בקטגוריית - ללא חשש (LC), כיוון שחלקים גדולים מבתי הגידול שלו לא מיושבים כלל ולא צפוים להיות מאוימים בעתיד הקרוב - בעיקר בצפון ומזרח הרפוליקה המרכז-אפריקנית, דרום מערב דרום סודאן וצפון קמרון, שבהם מספריו גדלו באופן ניכר. לעומת זאת בסודאן וברפובליקה הדמוקרטית של קונגו מספריו נמצאים בירידה, ובניגריה ואוגנדה נכחד ככל הנראה. הגורמים לירידתו הם בעיקר ציד, מלחמות אזרחים ועימותים צבאיים כגון מלחמת קונגו השנייה, והתפרצות הווירוס "rinderpest" שהגיע מבקר הבית וגרם לו לירידה הרסנית של 80-60% מהאוכלוסיות בשנת 1983.
האילנד הענק המזרחי נמצא במספר שמורות ופארקים מוגנים כגון הפארק הלאומי מנובו-גונדה סנט פלוריס, "שמורת מינגוי-בנגוראן" ורוב שמורות הציד שברפובליקה המרכז-אפריקנית, ובקמרון ב"פארק הלאומי באנווא" (צפון מרכז), "הפארק הלאומי פארו" (צפון מערב), ו"הפארק הלאומי בודה נגידה" (צפון מזרח).
סך אוכלוסייתו של תת-המין המזרחי: 20,000-15,000 פרטים, מתוכם 12,500 ברפובליקה המרכז-אפריקנית.
אילנד ענק מערבי מסווג בקטגוריית - סכנת הכחדה חמורה (CR), בשל הצטמצמות דרסטית באוכלוסייתו, והכחדתו מגמביה, גאנה, חוף השנהב, וטוגו; כמו כן לא ברור האם קיים עדיין בגינאה ביסאו. אף על פי שדווח פעם אחת בטוגו - ארגוני השימור מניחים כי הדבר נבע מבלבול עם הבונגו. האיומים העיקריים עליו הם הציד הנרחב לבשרו, מלחמות אזרחים, והרס בית גידולו שנגרם על ידי התרחבות של יישובי אדם ומרעה בעלי חיים ביתיים. תפוצתו העיקרית היא בסנגל. בשנת 1990, מספר האילנדים רק במדינה הנזכרת היה כ-1000, מתוכם 800 בניקולו קובה והשאר סביב נהר גמביה. החל משנת 2008, האוכלוסייה בפארק פחתה ביותר מ-80%, ובשאר המדינות הסמוכות יש רק אילנדים בודדים.
האילנד הענק המערבי נמצא תחת שמירה הדוקה בפארק הלאומי ניוקולו-קובה, "שמורת באנדיה", שמורת פאטאלה" ו"שמורת הציד פאהם" בסנגל. מחקרים מוכיחים כי ניוקולו-קובה הוא האזור האקולוגי המתאים ביותר לאילנד ענק. כפי שנצפה במפקד של שנת 2000 בפארק, מספר מקרי מוות בעשור היה רק כ-90 פרטים. ממחקרים של אסטרטגיית שימור לטווח ארוך בשמורות "באנדיה" ו"פאטאלה" המבוססים על ניטור רציף של הרבייה השנתית משנת 2000 עד 2009, עלה כי שיעור הרבייה עמד על 84% וגידול אוכלוסייה השנתית היה 1.36. עד שנת 2009 האוכלוסייה השבויה למחצה הגיעה ל-54 פרטים מתוכם 26 זכרים, ו-28 נקבות. מאז הם חולקו לחמישה אזורים הנתונים תחת מעקב צמוד.
סך אוכלוסייתו של תת-המין המערבי כ-200 פרטים בלבד, מרביתם בסנגל.
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph534685 
תקריב ראש של זכר האילנד הענק. ניתן להבחין בקרניו הגדולות דמויות -"V".
זכר ונקבה בסנגל.
עגל של אילנד ענק.
אילנד ענק אוכל מעצי שיטה.
קרב בין זכרים.
זכר צעיר מתת-המין המערבי בפארק הלאומי ניוקולו-קובה.
זכר בוגר מתת-המין המזרחי בגן חיות.
הפיגוע בבית הדסה

| חלק מהסכסוך הישראלי-פלסטיני |
| --- | --- |

 תאריך:  2 במאי 1980
 מקום:  חברון
 קואורדינטות:  31°31′34″N 35°06′16″E﻿ / ﻿31.526039°N 35.104483°E﻿ / 31.526039; 35.104483
 סוג:  מארב
 הרוגים:  3 אזרחים ישראלים, 2 אזרחים אמריקנים, ואזרח קנדי
 פצועים:  20 אזרחים ישראלים ואמריקנים
 מבצע:  פת"ח פת"ח
 מניע:  טרור פלסטיני, אנטישמיות
  (למפת הר חברון מוגדלת) הפיגוע בבית הדסה(למפת הר חברון רגילה) הפיגוע בבית הדסה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הפיגוע בבית הדסה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הפיגוע בבית הדסה
 
הפיגוע בבית הדסה היה פיגוע טרור פלסטיני שהתרחש ב-2 במאי 1980, סמוך לבית הדסה בחברון. בפיגוע נרצחו 3 אזרחים ישראלים, 2 אזרחים אמריקאים, ואזרח קנדי, ונפצעו 20 אזרחים ישראלים ואמריקנים.
הפיגוע

בליל שבת, 2 במאי 1980 בשעה 7:30 בערב, יהודים חזרו לבתיהם מתפילת ליל שבת במערת המכפלה, ובדרך עברו ליד בית הדסה כדי לברך את הנשים שהתבצרו בו. המחבלים שארבו למתפללים החלו לירות בהם כאשר עברו בסמטה הצרה, ולזרוק עליהם רימונים מהגגות שמעל לסמטה. בפיגוע נרצחו שישה אנשים, ועוד 16 נפצעו.
הרוגי הפיגוע היו:
רב"ט גרשון קליין מבני ברק
יעקב צימרמן מבני ברק
שמואל מרמלשטיין ממונטריאול
צבי גלאט מניו יורק
אלי הזאב
לאחר יומיים מת אחד הפצועים:
טוראי חנן קרוטהמר מבני ברק
זו הייתה מתקפת הטרור הקטלנית ביותר באזור יהודה ושומרון מאז מלחמת ששת הימים.
בתגובה לפיגוע פוצץ צה"ל שני מבנים מוארכים של חנויות מול בית הדסה, פינה ארבעה מבנים מתושביהם והשתלט עליהם, וכן השתלט על בית רומנו. באותו לילה גם גורשו שלושה מנהיגים פלשתינאים מהר חברון.
תגובות

בימין קראו לחיזוק ההתיישבות היהודית בחברון. פנחס שינמן אמר בהלווית שמואל מרמלשטיין:
בקרב השמאל טענו שהנוכחות היהודית בחברון הייתה חסרת אחריות והביאה את הפיגוע. חיים בר לב אמר בכנסת שאילו היהודים לא התיישבו בחברון לא היה מתבצע הרצח נגדם.
אבא אבן ציטט מעיתון יהודי בלונדון:
חגי סגל כותב בספרו שהפיגוע בבית הדסה היה גורם משמעותי להקמת "המחתרת היהודית".
הנצחה

היישוב בית חגי (חג"י = ראשי תיבות שמם של שלושה מהנרצחים: חנן, גרשון ויעקב), בדרום הר חברון על כביש 60, הוקם לזכרם. כמו כן, במקום הרצח, צמוד לבית הדסה מצד אחד ובית שניאורסון מצד שני הוקם בית מגורים לזכרם, "בית השישה".
מבצעי הפיגוע

ב-17 בספטמבר 1980 פורסם על לכידת חוליה של ארבעה מחבלים חברי ארגון הפת"ח שבצעו את הפיגוע בבית הדסה. הם נלכדו בעת שניסו לחצות את הגבול לירדן. חברי החוליה היו:
יאסר חוסין מחמוד זיידאת, מפקד החוליה, בן 30, מהכפר בני נעים
אדמין ג'אבר, בן 30, סגן מפקד החוליה, תושב תיאסיר בנפת ג'נין
תייסיר אבו סנינה, בן 28, מורה למתמטיקה בבית ספר של אונר"א בחברון, בוגר אוניברסיטה בעמאן. בשנת 2017 נבחר לראשות עיריית חברון, מטעם תנועת הפת"ח.
מוחמד שובקי, בן 32.
על פי החקירה, הפיגוע הוצא לפועל בהוראתו של אבו ג'יהאד.
ראו גם

טרור פלסטיני
הערות שוליים

↑  אסף גבור, ראש עיריית חברון לא מתחרט על הטבח בהדסה, באתר nrg
↑  Torgerson, Dial (6 במאי 1980). "Arab Attack on Hebron Signals Shift of Terrorist Tactics". Los Angeles Times. נבדק ב-17 במאי 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  ניסים משעל, ישראל 70: להיות ישראלי, ידיעות אחרונות, 2018, עמ' 193, מסת"ב 978-965-564-425-8
↑  דני רובינשטיין, ההרוגים, דבר, 4 במאי 1980
↑  אלה הרוגי הטבח, 2 חיילי הסדר, 2 תלמידי ישיבה מחו"ל ואלי הזאב, ההרוגים, מעריב, 4 במאי 1980
↑  מת חנן קרויטהיימר מפצועי הטבח בחברון, מעריב, 5 במאי 1980
↑  Claiborne, William (17 בנובמבר 1980). "PLO Terrorist Recalls His Training, Mission: Terrorist: Soviets Gave PLO Training". Newsday. נבדק ב-17 במאי 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  דני רובינשטיין, הרצח בכניסה לבנין הדסה, דבר, 4 במאי 1980
↑  דרכו האחרונה של אלי הזאב, מעריב, 6 במאי 1980
↑  זעם וסיפוק בעבודה מדברי בר לב, מעריב, 6 במאי 1980
↑  אבא אבן, אשמת חברון, מעריב, 16 במאי 1980
↑  חגי סגל, פרק א': הרג בחברון, בתוך: "אחים יקרים" - קורות "המחתרת היהודית", כתר ספרים, 1987
↑  Claiborne, William (17 בספטמבר 1980). "Israel Charges 10 Palestinians in Hebron Ambush". Washington Post. נבדק ב-17 במאי 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  יונה שמשי, רוצחי מתפללי הדסה והזוג ברק נלכדו בדרכם לירדן, דבר, 17 בספטמבר 1980
↑  איציק וולף, רוצח בחורי הישיבה נבחר לראש עיריית חברון, באתר News1 מחלקה ראשונה, 14 במאי 2017
↑  יונה שמשי, רוצחי מתפללי הדסה והזוג ברק נלכדו בדרכם לירדן, דבר, 17 בספטמבר 1980
לוח הזיכרון בבית השישה, בין בית הדסה לבית שניאורסון
חדף לוטרה נימבה

| חדף לוטרה נימבה> מצב שימור |
| --- | --- |
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טנרקאים
תת־סדרה:: Tenrecomorpha
משפחה:: פוטמוגליים
סוג:: טנרקי לוטרה ננסיים
מין:: חדף לוטרה נימבה
שם מדעי
 Micropotamogale lamottei ‏Balsac, 1954
תחום תפוצה


חדף לוטרה נימבה (שם מדעי: Micropotamogale lamottei) הוא יונק גמדי ממשפחת הפוטמוגליים שבסדרת הטנרקאים. הוא מצוי באזור הר נימבה שבאפריקה, ומכאן שמו.
תיאור חיצוני

הנימבה בעל גוף קטן וסימטרי. משקלו הממוצע של זכר בוגר הוא כ-64.2 גרם וטווח משקלו נע בין 53 גרם ל-70.6 גרם. אורך גופו נע בין 9.6-10.16 אינצ'ים (24.4 ס"מ- 25.8 ס"מ), כאשר אורך זנבו נע בין שליש לרבע מאורך גופו. צבעיו שחור, אפור או חום. פרוותו עבה ומסתירה את אוזניו ועיניו.
הנימבה מאופיינת בדו-צורתיות זוויגית כאשר גודלו של הזכר גדול בעשרה אחוזים מזו של הנקבה וגולגולתו של הזכר חזקה ודחוסה יותר מזו של הנקבה. תוחלת החיים של הלוטרה נימבה אינה ידועה.
גילוי הנימבה

הנימבה נתגלתה ונצפתה לראשונה בשנת 1954 בהר הנימבה הנמצא בין גבול של 3 מדינות: חוף השנהב, ליבריה וגינאה. אך רק בשנות ה-70 נמצא מספר מצומצם של עדויות על קיומה. מאז נעשו מאמצים להעריך את הגודל ואת המצב הבריאותי של אוכלוסיית הנימבות, אך משם שהן מעטות ועקב היותן חמקמקות לא ניתן להעריכן באופן מדויק עד היום.
בית גידול ואקולוגיה

הוא מוגדר כבעל חיים חצי מימי. הוא פעיל גם בלילה וגם ביום, בשונה מרוב היונקים אשר פעילים או בלילה או ביום. החדף לוטרה מצוי בעיקר ליד נחלים קטנים וביצות ביערות גשם שבהר נימבה הלוטרה הוא שחיין וצוללן יעיל מאוד, אף על פי שזנבו ורגליו אינם מותאמים לשחייה. הוא מסוגל לשהות מתחת למים עד כ-10 דקות על ידי כך שהוא מוריד את הרמה המטבולית בגופו.
רבייה, הריון ותקופת הינקות

תהליך ההיריון של חדף הלוטרה נמשך כ-50 יום. אורכו הממוצע של תינוק לוטרה הוא 2.6 אינצ'ים (כ-6.5 ס"מ). זמן הינקות של כל תינוק נמשך כ-40 יום. נקודת ההנקה של הנקבה נמצאת על יד שרירי החזה ולכל אורך הבטן. התינוקות נולדים עירומים, ללא פרווה, ועיוורים לחלוטין, הפרווה מתחילה לגדול כ-11 ימים לאחר הלידה והעיניים "נפקחות" לאחר כ-23 ימים, כתוצאה מכך הם נולדים חסרי ישע, ולכן האם נמצאת צמודה אליהם עד שהם גדלים דיים כדי לדאוג לעצמם.
מערכת חושים

חוש הריח של הנימבה נחשב לחלש בהשוואה לזה של היונקים האחרים. תכונה זו נפוצה אצל הרבה יונקים חצי-מימיים. תכונה נוספת ליונקים חצי מימיים המאפיינת גם את החדף לוטרה היא מוח מוארך גדול יותר. מדענים משערים שתכונה זו נובעת עקב התפתחות אבולוציונית מוגברת בעצבי הפנים, דבר הגורם למוח המוארך לגדול עקב קשר ישיר בינו לבין לשרירי הפנים, התאמה זו נועדה לשמור על יציבות השרירים. בעת צלילה מתחת למים שערות החישה רוטטות וקולטות תנועת בעלי חיים אותם הנימבה תופסת למאכל.
מזון

הנימבה היא חיה לילית, ערה בלילה וישנה ביום, עובדה המסייעת לה בהעלאת הסיכויים לחיפוש וציד מוצלחים. בשעת איום על ידי טורפים אחרים, יכולה הנימבה להישאר שקועה מתחת לפני המים כ-10 דקות על ידי האטת קצב חילוף החומרים שלה.
האוכל המועדף על הנימבה הוא סרטנים בעלי קונכייה רכה וחסרי חוליות נוספים. היא צדה טרף ביבשה וגם במים. הנימבה תוקפת סרטנים מאחור כדי להימנע ממתקפת הסרטן באמצעות צבתותיו. לאחר מכן היא הורגת אותו במהירות באמצעות פגיעות בבטנו ובפלג העליון של גופו.
הנימבה מחזיקה את ראשה מעל פני המים כאשר שערות החישה שלה נוגעות במים כדי לחפש רטטים של קורבן פוטנציאלי, משזוהה כזה היא צוללת אל תוך המים, תופסת את טרפה, חוזרת עמו ליבשה, הורגת ואוכלת אותו.
מצב שימור

הנימבה מוגדרת על ידי "איגוד השימור העולמי" (באנגלית: IUCN) כבעל חיים בסכנת הכחדה לפי הקריטריון הקובע ששטח המחיה שלו הוא פחות מ-5,000 קילומטר רבוע.
שטח המחיה של אוכלוסיית הנימבות מצטמצם עקב פשיטה של חקלאים וחברות תעשייה על יערות המחייה שלהם והריסת השטחים לניצול פרטי.
הערות שוליים

↑  חדף לוטרה נימבה באתר הרשימה האדומה של IUCN
חרטומית גמדית

| חרטומית גמדית |
| --- | --- |
 חרטומית גמדית
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: חופמאים
משפחה:: חרטומניים
סוג:: Lymnocryptes
מין:: חרטומית גמדית
שם מדעי
 Lymnocryptes minimus ‏בריניך, 1764
תחום תפוצה


חרטומית מוסווית
חרטומית גמדית (שם מדעי: Lymnocryptes minimus) היא עוף מים ממשפחת החרטומניים, שצבעה חום בעיקר אך עם פסים בהירים על גבה. ניתן למצוא אותה בעיקר בצפון ישראל ובמאגרי מים במרכז. מקננת ברחבי צפון אירואסיה, אך אופייה הדיסקרטי מסתיר אותה היטב. החרטומית היא מין יחידי בסוגו.
תיאור המין

החרטומית הגמדית קטנה יחסית. אורך גופה: 18 - 25 ס"מ. מקורה באורך ממוצע, אך בהשוואה לחרטומיות אחרות מקורה קצר. גבה וחזה חומים, אך החזה שלה מנוקד ועל גבה יש פסים בהירים ובולטים. צבע ראשה בהיר עם כיפה כהה בצורת v. כשהחרטומית הגמדית עפה הכנפיים שלה נוטות לצד בצורה קהה לעומת שאר החרטומיות. כשהיא מרגישה סכנה היא נוטה לעוף במהירות ובשקט. בדרך כלל מעופה איטי, עקום ושקט מאוד. החרטומית נוטה לפחד מבני אדם ומרבה להסתתר מהם.
המבנה הביומטרי של החרטומית הגמדית:
אורך הכנף נע בין: 109.5- 116.0 מ"מ.
אורך הזנב נע בין: 49.0- 56.5 מ"מ.
מבנה הגולגולת שלה נע בין: 45.4 -50.4 מ"מ.
אורך הטרסוס שלה נע בין: 22.9- 25.2 מ"מ.
מוטת כנפיים: 30 - 41 ס"מ.
משקל: 33 - 73 גרם.
בעת החיזור מרפרפת במקומה ומנידה את ראשה מעלה ומטה. המין ניזון מחרקים ותולעים על ידי בדיקה בבוץ בצורה שקטה.
תפוצה ואזור מחיה

החרטומית הגמדית מקננת ברחבי צפון אירואסיה. חורפת בהודו, במזרח התיכון ובצפון-מרכז אפריקה. אזור מחייתה הוא ביצות, שדות מוצפים. בית גידולה הוא טונדרות, טייגות וביצות, לרוב ביצות טריות ומליחות. בחורף היא מצויה באזורים יבשים.
החרטומית הגמדית דוגרת ביערות מוצפים ושדות מרעה לחים ונרחבים. בחורף היא פחות בררנית, אך תעדיף אזורים עם מים רעננים ו"טריים", שפכי נהרות, ואזורי אחו לחים.
בעונת הקינון, בשעות הזריחה ובשעות הערביים, הזכר מבצע מעופי ראווה מרשימים המלווים בקולות מיוחדים, המזכירים דהרת סוסים מרוחקת.
שכיחות בארץ

החרטומית הגמדית חולפת וחורפת לא שכיחה בישראל. ניתן למוצאה בעיקר בעמקי הצפון ובמאגרי מים במרכז. ייתכן שהיא מצויה יותר, אבל אופייה הדיסקרטי מסתיר אותה היטב. מיליוני חרטומיות גמדיות עפות מדי לילה דרומה. לקראת הזריחה הן מחפשות ביצה, או בית גידול לח, כדי לחנות "ולתדלק" באמצעות נבירה בקרקע הלחה. למרות אופייה הדיסקרטי ניתן להתקרב אליה עד 2 מטרים. היא נמצאת במקומות חשופים, מתחבאת כמעט ולגמרי בלי נוע, עוצמת עיניים ומתקפלת ועדיין לא מוצאים אותה בקלות.
לעיתים קרובות נצפית לאחר שמורחקת ממקום מגורה. מקומות המומלצים על מנת לצפות בה הם עמק החולה, ובקעת בית צידה.
פירוש שמה הלועזי

שמה הלועזי של החרטומית הוא jack. לשמה יש כמה גרסאות שונות של פירושים: השם Jack מתאר זכר [כמו jackass - חמור ולא אתון.]
בעבר היה נהוג לחשוב שהחרטומית הגמדית היא בעצם זכר. יש הסבורים שתפקידו של הג'ק Jack היה לרמוז על ממדיה הקטנים.
ייתכן שמקור השם JACK בוולשית עתיקה, השם snipe-giach. (כל החרטומיות נקראות SNIPE, שמקורו snipa בנורדית עתיקה)
פירוש השם המדעי שלה הוא: limne- ביצה, kropto- מוסווה/חשאי, ו-minimus- הקטן ביותר.
הערות שוליים

↑  חרטומית גמדית באתר הרשימה האדומה של IUCN
1 2 3 4 5 6 7  חרטומית גמדית, באתר הצפרות הישראלי
1 2 3 4 5  Jack Snipe, israeli birds stamps
1 2  חרטומית גמדית, באתר ציפורים פה
1 2  חרטומית גמדית, באתר eBird
1 2 3  JACK SNIPE, התחנה לחקר ציפורי עמק חפר
1 2 3 4  ליאור כסלו, חרטומית גמדית, באתר תצפית
↑  ארז ארליכמן, חיות בתמונות, באתר ynet, 1 בנובמבר 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007554223205171
חצר גרוטאות

ערך זה עוסק באלמנט בחצר גן ילדים. אם התכוונתם לנקודת איסוף של כלי רכב שיצאו משימוש, ראו .
גרוטאות בחצר גן ילידים "חרוב" ביישוב הקהילתי רקפת שבגליל התחתון
חצר גרוטאות היא פינה בחצר גן ילדים ובה גרוטאות, כלומר חפצים וחומרים שיצאו מכלל שימוש. מטרת החצר היא לפתח ולאזן את אישיות הילד וזאת על ידי יצירת תנאים מתאימים לפעילות ולמידה. מגוון החפצים והחומרים בחצר מזמנים לילד הפועל בה התנסות רחבה ומעמיקה בתחומי החיים השונים ומספקת חוויה חושית כוללת. על הגננת לעזור לילד להתמקד וליצור מוטיבציה; יש לתווך בצורה גמישה ואינטואיטיבית תוך הצבת מטרה לתיווך, אך בלי להתערב בפעילות.
הרעיון לחצר הגרוטאות פותח על ידי מלכה האס בקיבוץ שדה אליהו ומאוחר יותר במכללת אורנים. עקרונות דומים לאלו של האס קוימו גם בגן הזורם של גדעון לוין.
תרומת חצר הגרוטאות לילד ולהתפתחותו

פתרון בעיות: השימוש החופשי בציוד מעלה בפני הילד בעיות שונות שעליו להתמודד עמן ומזמנת לו אפשרויות רבות למציאת פתרונות. (התמודדות עם סכנות בפער האופטימלי).
פורקן בונה: חצר הגרוטאות מזמנת לילד אפשרויות רבות להוצאת ופריקת כוח פיזי ונותנת מענה חיובי ליצריות ותוקפנות. מוטוריקה: שכלול ופיתוח יכולות מוטוריות תוך התנסות הכוונה למוטוריקה של תנועות מבחינות (מוטוריקה עדינה) (אנ') ומוטוריקה גסה (אנ').
אינטראקציה חברתית: הפעילות בחצר מזמנת יחסי גומלין בין קבוצות השווים הפועלים בה. הילד נפגש עם נורמות החברה דבר שעשוי לעזור לו להשתלב טוב יותר בחברה. ארגון החצר כסביבה ממוקדת וצפופה תורמת ליחסי גומלין בקבוצה.
יצירתיות: חצר הגרוטאות מהווה אתר חינוכי סביבתי, עשויה לחזק בילדים תהליך פעילות יצירתי. היצירתיות תתאפשר כאשר יוצר מפגש בין עולם הילד לבין העולם הסובב אותו. תוך כדי פעילות מפעיל הילד את דמיונו במטרה להתנתק מהשימוש המקובל והמוכר בחפץ וליצור עמו צירופים חדשים המותאמים לצורכי פעילותו.
תחומי דעת: בחצר הפעילות נכללים כל תחומי הפעילות בצירופים ושילובים שונים, כך משכלל הילד מיומנויותיו וכישוריו. דוגמאות: פעילות בנייה, פעילות דרמטית, מעשי קישוט והרכבה, פעילות קוגניטיבית: פתרון בעיות בתחום החשבון וההנדסה, ניסויים על חומרים ובמכניקה ופעילות חברתית.
עצמאות וביטחון עצמי: בעקבות פעילות בחצר הילד חש תחושת מסוגלות, "אני יכול", "אני עושה", פעילות זו מאפשרת לזרום עם הילד עד הסוף, מעודדת את יוזמתו ונותנת לו הרגשה של שליטה במציאות.
תרומת חצר הגרוטאות לילד ולהתפתחותו > סוגי חומרים וגיריים בחצר

יש להתאים את החפצים בחצר הגרוטאות לשלבי ההתפתחות של הילד על כל מרכיביה.
בסיסי יסודות: בסיסים קבועים שלא ניתן להזיז ובסיסים שניתן להזיז בעזרת שיתוף פעולה ניידים ונייחים. על חלקם ניתן לטפס ו /או להיכנס לתוכם. כמו: שלד של מיטה / לול, הגה של טרקטור ישן, שלדי עגלות, שולחן עץ ושולחן בטון. בסיסים שניתן להוסיף: חבית, אמבט, סולמות, מסגרת לחלון, תריסים ישנים.
חפצי שימוש ממשיים: כלים אותם מכיר הילד ואת אופן השימוש על ידי המבוגר – חפצים אילו נותנים לילד יכולת התמצאות בעולם ומסייעים לו בהבניית המציאות, הילד יכול להביע באמצעותם תוקפנות והזדהות כאחד. לדוגמה, כלים הנמצאים בשימוש בבית: כמו מגהץ, שמיכת פוך, כלי אוכל, שפופרת למקלחת, טלפון.
חפצים בלתי מוגדרים: חפצים המתאימים לחיבור והרכבה וכלים שאינם מוגדרים. בעזרתם יכול הילד להפעיל את דמיונו ולפעול עימם כרצונו.
חול בחצר: מרחב חולי גמיש (שאפשר לשנות את צורתו), שמאפשרת ביטוי לסקרנות טבעית, ליצירתיות ולחוויות של הרפתקה.
קווים מנחים בתכנון חצר הגרוטאות

מיקום: צמוד לבית הגן, רצוי צמוד לכניסה הראשית – גורם לילד לסקור את הנעשה, שטח משורי – אדמה שלא מצמיחה עשבים במטרה למקד את הילדים בפעילות עם החפצים שבחצר.
תיחום החצר: תיחום ברור באמצעות גדר, שיח - התחום מגדיר את שטח הפעילות לילד ולעובר ושב, התיחום מהווה תמרור לילד.
גודל החצר: יקבע על ידי מטרת הפעילות ולא על פי כמות החפצים בה. מחד גיסא החצר צריכה להיות מרווחת דיה לפעילות חופשית מאידך גיסא צפיפות החצר מאפשרת לילד לרסן ולשלוט על תוקפנות. כך גם הילד שפועל לבד, הוא חלק מהקבוצה הגדולה.
שטח מוצל: יאפשר פעילות בחצר הגרוטאות כמעט בכל תנאי מזג האוויר. ניתן להקים סככה או לנטוע עץ המשיר את עליו עם תחילת ימי הגשם בחורף (העלים ישמשו חומרי ניסוי) ומצמיח את עליו עם תחילת ימי החום בקיץ.
בטיחות: לשמור על הרגלי עבודה וכללי הבטיחות.
החצר כמשקפת מציאות: חפצים וחומרים מכלול החיים של הילד וסביבתו הקרובה. מכאן שהחצר צריכה לכלול נושאים מחיי היום יום, כגון: פינת רופא, מקום המפגש, החדר שלי, המטבח, פינת טכנולוגיה.
זמני הפעילות בחצר

משך זמן הפעילות בחצר הגרוטאות האידיאלי הוא כארבעים דקות במטרה לאפשר לכל ילד באשר הוא להתמקד בפעילות בהתאם למזגו ויכולותיו. כדי להעמיק את הפעילות בחצר הגרוטאות נדרשים מן הילד יכולת פתיחות מחשבתית, ערנות ונינוחות.
זמן הפעילות בחצר הגרוטאות משתנה בהתאם לעונות השנה (קיץ וחורף), אך עליה להיות חלק היום לאורך כל העונה, כדי לשמור על יציבות אצל הילד.
בעונת הקיץ: כאשר קרני השמש מחממות את האוויר כבר בשעות הבוקר המוקדמות, יש לצאת לחצר הגרוטאות מיד לאחר ארוחת הבוקר.
בעונת החורף: כאשר האוויר קר יותר בשעות הבוקר ומתחמם עם שעות היום, יש לצאת לחצר לפני ארוחת הצהריים.
שעת פעילות אידיאלית: שעות הבוקר, כאשר הילד רענן ומרוכז יותר ולא עייף מפעילויות היום.
לקריאה נוספת

מלכה האס, ילדי הגן בחצר, תל אביב: הקיבוץ המאוחד (סדרת אפיק), תשמ"ה 1985.
גדעון לוין, "חצר הגרוטאות", בניין ודיור, 16 (1988), עמ' 84–87.
אביטל אהרוני, "חצר הגרוטאות וחשיבותה לילד בגיל הרך", הד הגן, נד (1989), עמ' 167–173.
Malka Haas, “Children in the Junkyard,” Childhood Education, 72,6 (1996), pp. 345–351.
מלכה האס, צילה גביש, "אמא תראי, זה אמיתי": חצר הגרוטאות כמשל לחינוך בילדות המוקדמת, בני ברק: הקיבוץ המאוחד, תשס"ט 2008.
מלכה האס, "עולם מגרוטאות: חצר הגרוטאות בהקשר חברתי-תרבותי", הד הגן, 65,‏1 (2000), עמ' 48–55.
יובל דרור, תולדות החינוך הקיבוצי: ממעשה להלכה, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשס"ב 2002, עמ' 96–100 (גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר").
Deborah Golden, Ora Aviezer, Yair Ziv, “Modern pedagogy, local concerns: the Junkyard on the kibbutz kindergarten,” Paedagogica Historica, 2 August 2017.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  לוין, ג. (1988). "חצר הגרוטאות", בניין ודיור, 16, עמ' 84–87.
1 2 3 4 5  אהרוני, א. (1989), "חצר הגרוטאות וחשיבותה לילד בגיל הרך", הד הגן, נד, עמ' 167–173.
1 2  האס, מ. (1985), "שילוב פנים הבית והחצר בחוץ כגורם התפתחותי", ילדי הגן עובדים בחצר, תל אביב: הקיבוץ המאוחד.
↑  האס, מ., וגביש, צ. (2008), "אמא תראי, זה אמיתי": חצר הגרוטאות כמשל לחינוך בילדות המוקדמת, בני ברק: הקיבוץ המאוחד.
↑  לוין, ג. (1983), "פעילות ילדי הגן בחצר הגרוטאות", "אורנים".
↑  ראו סקירה באתר האוניברסיטה הפתוחה; צביה ולדן, גן עדן של גרוטאות | התפתחות חברתית בקרב פעוטות, באתר הארץ, 19 באוגוסט 2009.