stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
RDF (מיחזור)
טכנולוגיית RDF בישראל

מפעל נשר רמלה החל לקלוט RDF מחברת דניאלי בסביבה בע"מ בשנת 2014 והחל משנת 2016 גם ממפעל לייצור RDF בפארק המחזור חירייה שהוקם ב-2015 על ידי ורידיס מקבוצת דלק מוטורס, בבעלות משותפת עם חירייה - איגוד ערים דן לתברואה ועם נשר מפעלי מלט ישראליים.
בעוד חברת דניאלי בסביבה בע"מ מכינה את ה-RDF מפסולת יבשה מהתעשייה בלבד, המפעל של 'ורידיס' מכין אותו מפסולת עירונית מוצקה (MSW) לאחר הפרדתה מהפסולת הרטובה, האורגנית.
מפעלי המלט התחייבו לקנות RDF מהמפעל למשך תקופה של 30 שנה וחירייה - איגוד ערים דן לתברואה התחייב לספק במשך תקופה זו את הפסולת הדרושה להכנת RDF זה.
למפעל כושר ייצור של כ-500 טון RDF ביום כאשר הוא מקבל לטיפול כ-1,500 טון פסולת מעורבת, רטובה ויבשה, כמחצית מכמות הפסולת היומית המפונה מגוש דן ומשונעת לאתר חירייה. נכון ל-2019 כ-400 טון מנוצלים להפקת דלק תולד פסולת-RDF, תחליף מזוט, כחומר בעירה לכבשן הראשי במפעל נשר רמלה. כ-1000 טונות מועברים באמצעות משאיות לאתר 'טובלן' בבקעת הירדן ליצירת קומפוסט. למעט חקלאי אחד, שאף הוא לא מדשן את שדותיו בתוצר של מיזם 'טובלן' אין רוכשים אחרים לתוצר משום שאינו עומד בתקן של קומפוסט, ומכאן, שמתקן 'טובלן' הוא למעשה אתר הטמנה, במסווה של אתר לייצור קומפוסט. 100 טונות הנותרים הנקלטים במפעל של 'ורידיס' מועברים בחלקם למפעלי מיחזור שונים ויתרתם להטמנה רשמית.
המפעל של 'ורידיס', משום שאינו מטפל כראוי בפסולת הרטובה, האורגנית, המופרדת מן הפסולת היבשה שרק היא משמשת לייצור ה-RDF, גורם מאז הקמתו
למטרדי ריח קשים לתושבי גוש דן בעוטף חירייה, מטרד שהיה נחלתם בעבר עת שימש אתר חירייה אתר להטמנת פסולת עד סגירתו ב-1998.
הערות שוליים

↑  דלק תולד פסולת,  מילון מונחים באתר הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה
↑  האזרח גואטה | למה אתר חירייה חזר להסריח ומי מרוויח מזה? - פרק 9 - מתחת לאף, 2019, נבדק ב-2019-10-23
| קיימות |
| --- | --- | --- |
| מושגי מפתח | איכות הסביבה • אקולוגיה • סביבתנות • טביעת רגל אקולוגית • מאזן אקולוגי • צדק בין-דורי |  |
| איומים | משבר האקלים • התחממות עולמית • הידלדלות שכבת האוזון • הכחדה המונית |  |
| אסטרטגיות סביבתיות | חשיבה סביבתית • קיימות מקומית • חינוך סביבתי • אקו-אנרכיזם • אקולוגיה עמוקה • עירוניות חדשה |  |
| פסולת | הפחתה במקור • קומפוסט (התכלות) • שימוש חוזר • מיחזור (מיחזור בישראל) • מדרג הפסולת • שטח הפסולת של האוקיינוס השקט  • שטח הפסולת של האוקיינוס ההודי  • שטח הפסולת הצפון אטלנטי |  |
| תשתיות ובנייה | תחבורה בת קיימא • בנייה ירוקה • תכנון רגיש למים • בנייה באדמה • בנייה תואמת אקלים |  |
| גינון וחקלאות | גינה קהילתית • גינון יובשני • חקלאות אורגנית • גידול ביו-אינטנסיבי • מזון מקומי • גינון גרילה • פרמקלצ'ר • יער מאכל • חקלאות עירונית • חקלאות בת קיימא • חומרים מזינים |  |
| אנרגיה | אנרגיה חלופית • אנרגיה ירוקה • אנרגיה מתחדשת • אנרגיה סולארית • אנרגיית רוח • אנרגיה הידרואלקטרית • RDF |  |
| כלכלה | תרבות הצריכה • מזון מהיר • שיווק ערכי • שיווק ירוק • גרינווש • פיתוח בר-קיימא • תיירות בת קיימא • השקעה אחראית • כלכלה אקולוגית • התיישנות מתוכננת |  |
| ארגונים בישראל | החברה להגנת הטבע • המשרד להגנת הסביבה • אדם טבע ודין • אקו-ויקי • חיים וסביבה • מגמה ירוקה • המרד בהכחדה • צלול |  |
| מיזמים נבחרים | אג'נדה 21 • יום ללא קניות • תערוכת קלינטק • תחבורה היום ומחר • פרויקט עדן • ביוספירה 2 • BedZED • יום איכות הסביבה העולמי • שמיטה ישראלית |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NDL: 01114722
מלקולם וולופ

מלקולם וולופ (באנגלית: Malcolm Wallop‏; 27 בפברואר 1933 – 14 בספטמבר 2011) היה חוואי ופוליטיקאי אמריקאי. הוא כיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מוויומינג בין השנים 1977 ל-1995. הוא היה חבר המפלגה הרפובליקנית.
ביוגרפיה > ראשית חייו

וולופ נולד בבית החולים הרופאים במנהטן, ניו יורק, ב-27 בפברואר 1933, והיה בנם השני של ג'ין מור וולופ ואוליבר מלקולם וולופ.  סבו מצד אביו, חוואי הבקר בוויומינג אוליבר הנרי וולופ, היגר לארצות הברית מאנגליה בסוף המאה ה-19 וירש את התואר רוזן פורטסמות'. סבא רבא שלו מצד אמו היה עורך דין, משפטן, איש כספים ותעשיין אמריקאי ויליאם הנרי מור.
וולופ למד בבתי ספר ציבוריים בביג הורן, ויומינג, ולאחר מכן למד בבית הספר קייט בקרפנטריה, קליפורניה.
הוא סיים את לימודיו בבית הספר קייט בסנטה ברברה, קליפורניה. לאחר מכן הוא למד באוניברסיטת ייל, שם היה חבר באחוות סנט אנתוני הול. לאחר סיום לימודיו בייל עם תואר ראשון בשנת 1954, מלקולם וולופ שירת בצבא ארצות הברית כסגן ראשון בין השנים 1955 ל-1957.
ביוגרפיה > קריירה

לאחר שחרורו מהצבא, וולופ החל בגידול בקר בוויומינג. הוא נכנס לפוליטיקה ב-1969 כאשר נבחר לבית הנבחרים של ויומינג. הוא כיהן שתי קדנציות, מ-1969 עד 1972, ולאחר מכן כהונה אחת בסנאט של ויומינג מ-1973 עד 1976.
ב-1974 ביקש וולופ את המועמדות הרפובליקנית למשרת המושל, אך הובס בפריימריז.
ביוגרפיה > הסנאט של ארצות הברית

בשנת 1976 וולופ הצליח להדיח את הסנאטור הדמוקרטי, גייל וו. מקגי, ששימש בתפקיד במשך שלוש קדנציות, וזכה ב-55 אחוז מהקולות כדי לזכות במושב בסנאט של ארצות הברית.
הוא התחייב בקמפיין לכהן רק שתי קדנציות, למרות שכיהן לבסוף שלוש קדנציות. במהלך כהונתו בסנאט, וולופ תמך בביטחון לאומי חזק, ברפורמת מס (כולל הפחתות במסי עיזבון ומתנות), ובמרכיבים אחרים של השמרנות של רייגן.
בהיותו בסנאט, וולופ כיהן בוועדת המשפט של הסנאט, בוועדת האנרגיה והמשאבים הטבעיים ובוועדה הנבחרת למודיעין . מ-1981 עד 1983, כיהן כיו"ר הוועדה הנבחרת של הסנאט לאתיקה.
בכהונתו הראשונה, וולופ היה האחראי לחוקק את החקיקה שהקימה את תוכנית הפרס של הקונגרס להוקרת ההתנדבות המיוחדת של בני נוער אמריקאיים. תיקון וולופ משנת 1977 לחוק בקרת כריית שטחים התקבל בשבח מצד תומכי זכויות הקניין על כך שדרש מהממשל הפדרלי לפצות את בעלי הנכסים שיכולתם לכרות נפגעה בגלל רגולציה. שלוש שנים לאחר מכן, וולופ הצליח לשנות את חוק מי השתייה המהירים על מנת להגן על אינטרסים של המדינות.
הצעת החוק שלו לקיצוץ מיסי ירושה ומתנות ב-1981 הייתה מרכיב מרכזי בחבילת רפורמת המס של הנשיא רונלד רייגן והיא זכורה כאחד השינויים המהותיים ביותר במדיניות המס באותו עשור, ווארבע שנים קודם לכן, וולופ היה אחראי בחלקו לביטול מס הרווחים המוגזמים של הנשיא ג'ימי קרטר.
בשנת 1977, וולופ היה אחד מתשעה סנאטורים שהצביעו נגד אימוץ קוד אתי מחמיר בסנאט, שנועד לסייע בשיקום האמון הציבורי בקונגרס.
ב-1982, וולופ נבחר מחדש עם יתרון של 14 נקודות על פני הדמוקרט רודג'ר מקדניאל, מחוקק מדינת ויומינג. במהלך כהונתו השנייה, וולופ תמך ביוזמת ההגנה האסטרטגית של 1983, מערכת הגנה מפני טילים שהוצעה על מנת להגן על ארצות הברית מפני התקפות של טילים בליסטיים בין-יבשתיים גרעיניים וטילים בליסטיים המשוגרים מצוללות.
בשנת 1988, זכה וולופ בקדנציה האחרונה שלו בהפרש של 1,322 קולות בלבד על פני יריבו, חבר הסנאט של המדינה הדמוקרטי ג'ון ויניץ'. כהונתו האחרונה של וולופ התאפיינה בעיקר בהשתתפותו בעדויות ובדיונים על מדיניות חוץ וכולל את נושא הסחר של סוף שנות ה-80 ותחילת שנות ה-90. הוא היה חבר בוועדת הלסינקי ונסע רבות במזרח אירופה ובברית המועצות לשעבר כשליח במשא ומתן לשליטה בנשק. וולופ היה גם תומך נלהב של ההסכם הכללי על מכסים וסחר (GATT) ושל השתתפות ארצות הברית בארגון הסחר העולמי.
מ-1990 עד 1994, היה וולופ חבר בכיר בוועדת האנרגיה ומשאבי הטבע של הסנאט, ובשנת 1992, היה דמות מרכזית מאחורי חקיקת חוק מדיניות האנרגיה הרחב.
ב-1994, וולופ בחר שלא להתמודד על כהונה רביעית. הוא הוחלף על ידי הרפובליקני קרייג תומאס. עם פרישתו מהסנאט, כתב מגזין "האקונומיסט" על וולופ: "למרות שכמות המתנגדים לו הלכה וגדלה, אפילו הדמוקרטים הודו בזהירות כי אהבו את הכנות שלו ואת נכונותו להיות פוליטית לא-נכונה בצורה יוצאת דופן.
ביוגרפיה > קריירה לאחר הסנאט

לאחר פרישתו מהסנאט בינואר 1995, וולופ ייסד את מכון "Frontiers of Freedom" – ארגון ללא מטרות רווח המבוסס בווירג'יניה, שפועל ללובינג למען ממשלה מוגבלת לפי החוקה והגנה לאומית חזקה.
ב-1996, וולופ שימש כיו"ר כללי ומנכ"ל מסע הבחירות לנשיאות של סטיב פורבס, אשר הצליח לזכות בניצחונות בפריימריז בדלאוור ובאריזונה.
וולופ מת ב-14 בספטמבר 2011 במחוז שרידן, ויומינג.
חיים אישיים

וולופ היה נשוי ארבע פעמים:  הוא התחתן עם וייל סטבינס ב-1956 ונולדו להם שלושה בנים ובת אחת לפני שהתגרשו ב-1965. הוא התחתן עם ג'ודית וורן ב-1967, והתגרש ממנה ב-1981. לאחר מכן, הוא התחתן עם קרטר גמבל גודווין הצרפתייה ב-1984; הם התגרשו ב-2001. לבסוף, הוא התחתן עם איזבל ברוק תומסון פרגוסון ב-2005.
אחותו, ג'ין, נישאה להנרי הרברט, הרוזן השביעי מקארנרבון ב-1956. לורד קארנרבון היה חבר ילדות של המלכה אליזבת השנייה וב-1969 מונה למנהל מרוצי הסוסים שלה. המלכה אליזבת השנייה הייתה אורחת בביתו של וולופ ב-Canyon Ranch בביג הורן, ויומינג, ב-1984 במהלך ביקורה של המלכה בארצות הברית עם לורד וליידי קארנרבון (ג'ין וולופ, אחותו של הסנאטור).
אחיינו של וולופ הוא ג'ורג' הרברט, הרוזן השמיני מקארנרבון, שמקום מושבו של משפחתו באנגליה, Highclere Castle, זכה לחשיפה כמקום צילום לסדרת הטלוויזיה של ITV‏, Downton Abbey.
הערות שוליים

1 2  מלקולם וולופ, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)
1 2 3 4 5 6  "Malcolm Wallop papers - Archives West". archiveswest.orbiscascade.org. נבדק ב-3 ביוני 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Conqueror 39". william1.co.uk. נבדק ב-11 באוקטובר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3 4 5 6 7 8 9  Fox, Margalit (15 בספטמבר 2011). "Malcolm Wallop, Senator From Wyoming, Dies at 78". New York Times. New York. נבדק ב-11 בינואר 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑   מלקולם וולופ, סרטון  באתר יוטיוב
↑  "Senate, 86-9, Adopts a Strict Ethics Code to Build Confidence". New York Times. 2 באפריל 1977. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Baucom, Donald R. "Missile Defense Milestones" (אורכב 06.03.2016 בארכיון Wayback Machine). Federation of American Scientists. Accessed January 11, 2016
↑  "Frontier Freedom: An Interview with Malcolm Wallop". Reason.com (באנגלית אמריקאית). 1 בנובמבר 1995. נבדק ב-3 ביוני 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Malcolm Wallop". Daily Telegraph. 29 באוקטובר 2011. נבדק ב-28 באוקטובר 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007273574005171  BIBSYS: 90069740  ISNI: 0000 0001 1643 8144  LCCN: n87933417  NTA: 074538063  SNAC: w60v9hhs  US Congress: W000092  VIAF: 53223690   WorldCat (עם VIAF): 53223690
יעקב שיף

| --- | --- |

 לידה:  10 בינואר 1847 פרנקפורט 
 פטירה:  25 בספטמבר 1920 (בגיל 73) מנהטן, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Salem Fields Cemetery 
 מעסיק:  Union Pacific Corporation 
 השקפה דתית:  יהדות 
 פרסים והוקרה:  מסדר השמש העולה, דרגה שנייה 
 
יעקב הנרי שיף (באנגלית: Jacob Henry Schiff;‏ 10 בינואר 1847, פרנקפורט – 25 בספטמבר 1920, ניו יורק) היה ברוקר, בנקאי ונדבן יהודי-אמריקאי.
בנקאי

נולד בשם יעקב הירש שיף (Jacob Hirsch Schiff) בפרנקפורט על המיין, בנם של מוריס וקלרה שיף. משפחתו הייתה נצר למשפחת רבנים מפורסמת. הוא קיבל חינוך יהודי אורתודוקסי, ולמד בבית הספר 'ישורון' בפרנקפורט מיסודו של הרש"ר הירש. בהיותו בן שמונה עשרה היגר עם משפחתו לניו יורק, והחל לפעול כברוקר בבורסה של ניו יורק. בגיל עשרים ושמונה נשא לאישה את תרזה לב, בתו של הבנקאי היהודי סולומון לב, שהיה שותף בבנק בשם "קוהן לב ושות'". שיף הצטרף לצוות הבנק, הצליח בתפקידו, ותוך עשר שנים, ב-1885, מונה לעמוד בראש הבנק.
בתפקידו זה הביא שיף את הבנק לעמדת מפתח בשוק הכספים האמריקאי. הוא היה מעורב במימון שורה של מפעלים חשובים בארצות הברית באותן שנים, כדוגמת חברת 'וסטינגהאוס', במימון בניית קווי רכבת והנחת קווי טלגרף וטלפון, והתמחה בשיווק איגרות חוב בהיקף גדול.
גיוס כסף עבור יפן

מפעלו המפורסם ביותר היה שיווק איגרות חוב של ממשלת יפן בשנת 1904 למימון מלחמתה של יפן ברוסיה באותן שנים. הוא גייס לממשלה היפנית כמאתיים מיליון דולר על ידי שיווק איגרות החוב. היה זה גיוס הכספים הגדול ביותר בתולדות משק הכספים האמריקאי עד לאותה העת.
כהוקרה על מאמציו קיבל שיף את אות מסדר השמש העולה מהקיסר היפני מיג'י. בפעולתו זו שילב שיף אתגר כלכלי מהמעלה הראשונה יחד עם שנאתו העזה כלפי המשטר הצארי ברוסיה, שרדף את היהודים והנהיג מדיניות אנטישמית.
שנאה זאת לרוסיה הצארית לא הייתה נחלתו האישית של שיף אלא הייתה נחלת רבים. באותן שנים, בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 היגרו למעלה ממיליון יהודים מתחומי האימפריה הרוסית עקב הרדיפות האנטישמיות שרווחו בה. ביטוי לשנאה זאת ניתן לראות בביטויי השמחה על נפילתה של האימפריה הרוסית בעקבות המהפכה הראשונה ברוסיה בפברואר 1917.
כנדבן

שיף היה נדבן גדול ותרם כספים לשורה ארוכה של מוסדות יהודיים. שיף אף תרם לנפגעי הפוגרומים ברוסיה ולארגונים יהודים שדגלו בהגנה עצמית של יהודים מפני הפוגרומים.
באופן אישי פקד שיף את בית הכנסת הרפורמי טמפל עמנואל בניו יורק, אך את תרומותיו הפנה, לצד תרומות למוסדות של התנועה הרפורמית, גם למוסדות קונסרבטיביים ולאורתודוקסיים. הוא תרם לבית המדרש לרבנים באמריקה, להיברו יוניון קולג' ואף לישיבת רבנו יצחק אלחנן שהייתה הגרעין לישיבה יוניברסיטי.
שיף תרם כספים רבים למפעלים ספרותיים בתחום היהדות בשפה האנגלית. כך למשל תרם שיף כספים להוצאתה לאור של האנציקלופדיה היהודית, לתרגום התנ"ך לאנגלית, לחברה היהודית להוצאת ספרים, להקמתה של מחלקה יהודית בספריית העיר ניו יורק, ואף להקמתו של המוזיאון השמי באוניברסיטת הרווארד. הוא אף תרם כספים למפעלים חינוכיים בארץ ישראל כמו הטכניון ומוסדות "חברת עזרה של יהודי גרמניה".
לצד כל אלה תרם גם כספים רבים למוסדות העוסקים ברווחה ופעילות הומניטרית. כך למשל, תרם כספים לבית החולים מונטיפיורי בניו יורק, לארגון הצלב האדום האמריקאי, ועוד.
פעילותו הציבורית

בתחילת המאה העשרים נחשב שיף למנהיג היהודי הבולט ביותר בקרב יהדות ארצות הברית. הוא היה פעיל בנושא קליטתם של יהודים שהגרו מרוסיה לארצות הברית. בשנת 1905 פעל יחד עם ישראל זנגויל להפניית המוני המהגרים היהודים מרוסיה לאזורי המערב התיכון של ארצות הברית, ועם הרב הנרי כהן גיבש את תוכנית גלווסטון במטרה להרחיב את אזורי ההגירה היהודית בארצות הברית על ידי ניתוב זרם המהגרים לעבר החופים הדרום מערביים כיעד הגירה חדש וכאלטרנטיבה לנמלים ההומים בחוף המזרחי. שיף חשש מההשלכות של יצירת ריכוז יהודי גדול מדי במזרח ארצות הברית, וייתכן שאף חשש מאנטישמיות. עם זאת הוא לא היסס לפעול בפוליטיקה האמריקאית לטובת העניין היהודי. כך למשל הוא פעל רבות לביטולו של חוזה הסחר בין רוסיה לארצות הברית.
כשם ששיף פעל לטובת היהודים בארצות הברית, כך הוא גם ניסה להפעיל את עוצמתו האישית והכלכלית לשיפור מעמדם של היהודים בארצות אחרות. כך למשל ביוני 1911 הוא נפגש בברלין עם הקיסר הגרמני וילהלם השני וניסה לרתום אותו להטבת מצב היהודים ברוסיה הצארית. מסופר שבאותו ביקור הוא הציע לעיריית פרנקפורט על המיין תרומה בסך כשני מיליון דולר לייסוד אוניברסיטה בעיר ובלבד שימונו בה גם פרופסורים יהודים לסגל ההוראה. ואמנם, בשנת 1914 נוסדה אוניברסיטת פרנקפורט ובתוכה קתדרה לפילולוגיה שמית במימונו של שיף, ובראשה הועמד המזרחן היהודי-גרמני יוסף הורוביץ.
כשפרצה מלחמת העולם הראשונה תמך שיף בגרמניה ובאימפריה האוסטרו-הונגרית שכן אלו לחמו ברוסיה הצארית האנטישמית והנהיגו שוויון יחסי ליהודים שבתחומם. לאחר מהפכת פברואר ונפילת האימפריה הצארית, ולאחר מינויו של אלכסנדר קרנסקי לראש ממשלת רוסיה, חל שינוי בגישתו והוא הסכים להלוות כספים לממשלה הרוסית החדשה.
שיף עמד בקשרים גם עם השלטון הבולשביקי והלווה לו כספים בראשית דרכו של שלטון זה. קשר זה לא האריך ימים, שכן שיף נפטר בשנת 1920, אך הוא הזין תאוריות קונספירציה על מעורבותו של הון יהודי במימון ההשתלטות הקומוניסטית על רוסיה.
יחסו לציונות

בשנת 1904 ביקש הרצל לפגוש בשיף עקב מעמדו הרם ביהדות ארצות הברית, על מנת לשכנעו לתמוך בציונות. הפגישה לא יצאה לפועל שכן הרצל כבר היה חולה מאוד ומת באותה שנה. בשנת 1907 פרסם שיף את דעתו בעיתון הניו יורק טיימס, שלפיה הציונות איננה פתרון מעשי לבעיית היהודים. עם זאת, בשנת 1908 ביקר שיף בארץ ישראל ותרם כספים למוסדות היישוב היהודי בארץ. בזמן מלחמת העולם הראשונה פעל יחד עם הנרי מורגנטאו, שהיה באותה העת שגריר ארצות הברית באימפריה העות'מאנית, על מנת לסייע ליישוב היהודי בארץ ישראל.
מלחמת העולם הראשונה, ובמיוחד מצוקת היהודים במזרח אירופה במהלכה, הביאה לשינוי מסוים בעמדתו והוא קידם בשמחה את הצהרת בלפור אך בשל תפיסותיו הדתיות התנגד למגמות החילוניות של הציונות וסירב, לפיכך, להצטרף באופן רשמי לתנועה הציונית.
לקריאה נוספת

דני גוטווין, "יהודים ואימפריאליזם: יעקב שיף והסיוע הפיננסי ליפנים", בתוך: המערכה הנשכחת: מלחמת רוסיה–יפן ומורשתה (רותם קובנר עורך, 2005) 456-425.
דני גוטווין, "יעקב שיף ומימון מלחמת רוסיה–יפן: פרק בתולדות "הדיפלומטיה היהודית", ציון נד, ג (תשמט) 350-321.
מירון מדזיני, "בצל השמש העולה: יפן והיהודים בתקופת השואה", הוצאת האוניברסיטה המשודרת, פרק שני.
הערות שוליים

↑  ראו לדוגמה את הקדמתו של יהודה דוד איזנשטיין לספר אוצר דינים ומנהגים.
↑  Sabine Mangold-Will, Josef Horovitz und die Gründung des Instituts für Arabische und Islamische Studien an der Hebräischen Universität in Jerusalem: ein Orientalisches Seminar für Palästina, Naharaim 10.1, 2016, עמ' 7-37 doi: 10.1515/naha-2016-0002
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267616905171  PLWABN: 9810548623205606  BnF: cb17034773v (data)  CiNii: DA06499086  GND: 117232114  ISNI: 0000 0000 8200 4689  LCCN: n85185634  NDL: 01021099  NTA: 167007920  SNAC: w6n29xcx  SUDOC: 150165439  ULAN: 500448262  VIAF: 15540960   WorldCat (עם VIAF): 15540960
הרמן ואן פלס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  31 במרץ 1898 Gehrde, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  6 באוקטובר 1944 (בגיל 46) אושוויץ, גרמניה הנאצית 
 מדינה:  ממלכת ארצות השפלה, גרמניה 
 מקום קבורה:  אושוויץ 
 בן או בת זוג:  אוגוסטה ואן פלס 
 
הרמן ואן פלס (31 במרץ 1898, גרדה ליד אוסנאבריק – תחילת אוקטובר 1944, אושוויץ) היה יהודי ממוצא גרמני. הוא נמנה עם שמונת היהודים המסתתרים במחבוא, שהתפרסמו בזכות יומנה של אנה פרנק. ואן פלס נרצח באוושוויץ.
ביוגרפיה

הרמן ואן פלס נולד בגרדה ליד אוסנאבריק, כאחד משישה ילדיהם של ארון ואן פלס, אזרח הולנדי, ולינה ואן פלס (לבית פורזנגר), שהייתה גרמנייה. הוא למד בבית ספר יסודי יהודי, ובשנת 1908 החל ללמוד בבית הספר התיכון אוונגלי לבנים באוסנאבריק. לאחר סיום לימודיו הצטרף לעסק המשפחתי של אביו, שעסק בסיטונאות לציוד קצבות, כולל מסחר בתבלינים ובמארזים לייצור נקניקים. בין היתר, סחרה החברה בתבלינים ובמארזים לייצור נקניקיות. ב־5 בדצמבר 1925 נישא ואן פלס לאוגוסטה רטגן, יהודייה גרמנייה. בני הזוג התגוררו באוסנאבריק, וב־8 בנובמבר 1926 נולד בנם היחיד, פטר.
בשנת 1933, בעקבות החרם על עסקים יהודיים בגרמניה, נאלץ ארון ואן פלס לסגור את עסקיו. ב־26 ביוני 1937 נמלט הרמן ואן פלס עם משפחתו להולנד. אחותו, הניה ואן פלס, שהייתה תופרת, היגרה לאמסטרדם כבר ב־1935. המשפחה התגוררה בדרום אמסטלאן באמסטרדם, והרמן החל לעבוד בשנת 1938 בחברת אופקטה של אוטו פרנק, ידידו הוותיק. במסגרת החברה הוקמה חטיבה בשם "פקטקון", שהתמחתה בתערובות תבלינים לייצור נקניקים. ואן פלס, שהיה מומחה לתבלינים, שימש כיועץ מקצועי. הוא נשכר כיועץ ומומחה לתבלינים ב-Pectacon, חברה בת של אופטקה שהוקמה לאחרונה על ידי ויקטור קוגלר. בעוד שאופקטה התמחתה בייצור ריבות, פקטקון הייתה חברה לתערובות תבלינים לייצור נקניקיות, בין היתר. על מומחיותו כתבה מיפ חיס בזיכרונותיה:
"בתחום שלו ואן פלס היה בלתי מנוצח; הוא היה צריך רק להריח פעם אחת, וכבר ידע לזהות כל תבלין בשמו." מאז 1940 מוקמו משרדי "אופקטה" ו'-"פקטקון" בפרינסנגרכט 263. משפחת ואן פלס הייתה מיודדת עם משפחת פרנק גם מעבר למסגרת העבודה, ובני המשפחות נהגו להיפגש לשתיית קפה בימי שבת. בקיץ 1941 תכננו שתי המשפחות מחבוא בבית האחורי של החברה, למקרה של גירוש.
ב־5 ביולי 1942 קיבלה אדית פרנק הודעה המורה לבתה מרגוט להתייצב לעבודה בגרמניה. היא עדכנה מיד את ואן פלס, והשניים תכננו את הצעדים הבאים. כבר למחרת עברה משפחת פרנק למסתור, ומשפחת ואן פלס הצטרפה אליהם ב־13 ביולי 1942. בהמשך הצטרף למסתור גם רופא השיניים פרידריך פפר. הרמן ואוגוסטה ואן פלס התגוררו בקומה השנייה, כאשר חדרם שימש גם כחדר אוכל וכחדר מגורים לכל המסתתרים במהלך היום. דירת המשפחה בדרום אמסטלאן פונתה על ידי הנאצים באוקטובר 1942. מאוחר יותר בזיכרונותיה, חיס הבהירה את תיאורה של הרמן ואן פלס, וכינתה אותו "מספר בדיחות, יותר פסימי, מעשן שרשרת וקצת חסר מנוחה".
ב־4 באוגוסט 1944 נחשף מקום המסתור, וכל המסתתרים נעצרו. הם נשלחו דרך מחנה המעבר וסטרבורק ל אושוויץ-בירקנאו, לשם הגיעו ב־5 בספטמבר 1944. הרמן ואן פלס היה אחד מ־258 הגברים ששרדו את הסלקציה הראשונית. הוא הוקצה למחנה אושוויץ I, שם עבד לצד אוטו פרנק ופריץ פפר. בתחילת אוקטובר 1944 נפצע בידו, ביקש לעבור לעבודת פנים בבניין, ובאותו יום נערכה סלקציה נוספת על ידי האס-אס. ואן פלס נשלח לתאי הגזים ונרצח. אוטו פרנק סיפר מאוחר יותר למיפ חיס כי ראה אותו בדרכו למותו.
ב־15 בנובמבר 2007 הונחו באוסנאבריק אבני נגף לזכר משפחת ואן פלס.
יומנה של אנה פרנק

"יומנה של אנה פרנק", שנכתב בזמן שהותה במסתור, פורסם לראשונה בשנת 1947 על ידי אביה, אוטו פרנק. במאי 1944 החלה אנה לשכתב את היומן לצורך פרסומו בעתיד, ובין היתר העניקה לכל המסתתרים שמות בדויים: הרמן ואן פלס כונה ביומן "הנס ואן דאן".
ב־11 ביולי 1942 כתבה פרנק על הציפייה להגעת משפחת ואן פלס:
"אני מחכה מאוד לבואם של בני משפחת ואן דאן, שאמור להיות ביום שלישי. יהיה הרבה יותר נחמד וגם פחות שקט."
בהמשך היומן תיארה לעיתים קרובות ריבים בין הרמן ואן פלס ורעייתו אוגוסטה, והזכירה את חיבתו לסיגריות ואת מצב רוחו הירוד כאשר אזל מלאי הטבק. ב־10 בדצמבר 1942 ציינה כי הוא הכין נקניקים מכמות גדולה של בשר שהוברחה למסתור:
"הוא קשר סינר של אשתו סביב מותניו, היה שקוע כולו בבשר, ועם ידיו המדממות, פניו האדומות והסינר המלוכלך נראה כמו קצב אמיתי."
פרנק ציינה את הבנתו הרבה של ואן פלס בפוליטיקה, אך תיארה אותו כאדם פסימי ושתלטן. באביב 1943 העריך שהמלחמה לא תסתיים לפני סוף השנה, ובמאי 1944 הביע חשש שהגרמנים ינצחו. על אופיו כתבה:
"לפי דעתו, יש לו תמיד את הדעה היחידה והנכונה, הוא יודע יותר מכולם. טוב, יש לו ראש חכם, אבל הגאווה שלו הגיעה לרמות גבוהות מאוד."
הרמן ואן פלס בקולנוע ובטלוויזיה

"יומנה של אנה פרנק" נעשה לסרט כמה פעמים. השחקנים הבאים שיחקו את התפקיד של הרמן ואן פלס בעיבודים הקולנועיים:
1959: יומנה של אנה פרנק פרנק - לו ג'קובי
1980: יומנה של אנה פרנק - ג'יימס קוקו
1985: הספר היומי של אנה פרנק - גאס הוס
1987: יומנה של אנה פרנק - כריסטופר בנג'מין
1988: עליית הגג - הסתרת אנה פרנק - ויקטור ספינטי
1996: יומנה של אנה פרנק – טוני סביליה
2001: אנה פרנק: הסיפור המלא - יואכים קרול
2009: יומנה של אנה פרנק - רון קוק
2014: בתי אנה פרנק - אנדרה הניקה
2016: יומנה של אנה פרנק - אנדרה יונג
הערות שוליים

↑  Melissa Müller: Das Mädchen Anne Frank. Die Biografie. Claassen, München 1998, S. 136.
↑  Das niederländische Rote Kreuz hatte angegeben, van Pels sei am 6. September 1944 vergast worden. Otto Frank widersprach der Darstellung nach Kriegsende. Vgl. Otto H. Frank, Mirjam Pressler (Hrsg.): Anne Frank Tagebuch. Fischer, Frankfurt am Main 1998, S. 315–316.
↑  Melissa Müller: Das Mädchen Anne Frank. Die Biografie. Claassen, München 1998, S. 345.
↑  Melissa Müller: Das Mädchen Anne Frank. Die Biografie. Claassen, München 1998, S. 346.
↑  Miep Gies: Meine Zeit mit Anne Frank. 9. Auflage. Heyne, München 1996, S. 232.
↑  Otto H. Frank, Mirjam Pressler (Hrsg.): Anne Frank Tagebuch. Fischer, Frankfurt am Main 1998, S. 44.
↑  Otto H. Frank, Mirjam Pressler (Hrsg.): Anne Frank Tagebuch. Fischer, Frankfurt am Main 1998, S. 39.
↑  Otto H. Frank, Mirjam Pressler (Hrsg.): Anne Frank Tagebuch. Fischer, Frankfurt am Main 1998, S. 46.
| יומנה של אנה פרנק |
| --- | --- | --- |
| מתחבאים | אנה פרנק • אוטו פרנק • אדית פרנק • מרגוט פרנק • אוגוסטה ואן פלס • הרמן ואן פלס • פטר ואן פלס • פרידריך פפר |  |
| מסייעים | מיפ חיס ויאן חיס • ויקטור קוגלר • יוהנס קליימן • בפ פוסקאול |  |
פרינסנגרכט 263 באמסטרדם, שם הסתתר הרמן ואן פלס. כיום בית אנה פרנק
אבני נגף הנושאות את שמו הרמן ואן פלס ומשפחתו באוסנבריק
התפלגות לוגריתמית

| --- | --- |
 פונקציית צפיפות ההסתברות
 
 פונקציית ההסתברות המצטברת
 
 מאפיינים
 פרמטרים:   0<p<1
 תומך:   x\in [0,+\infty )
 פונקציית צפיפות הסתברות (pdf):   {\frac {-1}{\ln(1-p)}}{\frac {p^{k}}{k}}
 פונקציית ההסתברות המצטברת (cdf):   1+{\frac {\mathrm {B} (p;k+1,0)}{\ln(1-p)}}
 תוחלת:   {\frac {-1}{\ln(1-p)}}{\frac {p}{1-p}}
 ערך שכיח:   1
 שונות:   -{\frac {p^{2}+p\ln(1-p)}{(1-p)^{2}(\ln(1-p))^{2}}}
 פונקציה יוצרת מומנטים (mgf):   {\frac {\ln(1-pe^{t})}{\ln(1-p)}}{\text{ for }}t<-\ln p
 פונקציה אופיינית:   {\frac {\ln(1-pe^{it})}{\ln(1-p)}}
בהסתברות ובסטטיסטיקה, ההתפלגות הלוגריתמית היא התפלגות הסתברות בדידה הנגזרת מפיתוח טור מקלורין
מכאן מתקבלת הזהות
שמובילה ישירות לפונקציית ההסתברות של משתנה מקרי המתפלג Log(p):
עבור  k\geq 1 ו  0<p<1. בגלל הזהות לעיל, ההתפלגות מנורמלת כראוי.
פונקציית ההתפלגות המצטברת היא
כאשר B היא פונקציית הבטא הלא שלמה.
אם N הוא משתנה אקראי המתפלג פואסון ו  X_{i},\,i=1,2,3\ldots  הוא רצף אינסופי של משתנים מקריים בלתי תלויים ושווי התפלגות שכל אחד מהם מתפלג Log(p), אז הסכום
מתפלג התפלגות בינומית שלילית.
הביולוג רונלד פישר תיאר את ההתפלגות הלוגריתמית במאמר מ-1943 כמודל של התפלגות מינים בטבע(אנ').
ראו גם

התפלגות פואסון
הערות שוליים

↑  Fisher, R. A.; Corbet, A. S.; Williams, C. B. (1943). "The Relation Between the Number of Species and the Number of Individuals in a Random Sample of an Animal Population" (PDF). Journal of Animal Ecology. 12 (1): 42–58. doi:10.2307/1411. JSTOR 1411. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2011-07-26.
| התפלגויות |
| --- | --- | --- |
| התפלגויות בדידות כלליות | אחידה בדידה • בינומית • מולטינומית • בינומית שלילית • ברנולי • גאומטרית • היפרגאומטרית • היפרגאומטרית שלילית • מנוונת • פואסון |  |
| התפלגויות רציפות כלליות | אחידה רציפה • בטא • גמא • לוג-נורמלית • מעריכית (אקספוננציאלית) • נורמלית (גאוסית) • לפלס • משולשת • פארטו • ריילי • קושי • כי בריבוע • חצי המעגל של ויגנר • התפלגות טרייסי-וידום |  |
| התפלגויות בפיזיקה סטטיסטית | בולצמן • מקסוול-בולצמן • בוז-איינשטיין • פרמי-דיראק • זטא |  |
| התפלגויות נוספות | התפלגות t • התפלגות F • ארלנג • וייבול • לוגיסטית |  |
| סוגי התפלגויות | בדידה • רציפה • מותנית • נורמלית מוכללת • זנב עבה • לא פריקה • משותפת |  |