הממלכה התיכונה (מצרים)
היסטוריה > השושלת השתים עשרה > שיא הממלכה התיכונה

סנוסרת השלישי היה שליט-לוחם, שלעיתים קרובות יצא לשטח בעצמו. בשנתו השישית, חפר מחדש תעלה של הממלכה הקדומה סביב האשד הראשון כדי להקל על השיט טדרכי ההגעה לנוביה העליונה. הוא השתמש בה כדי להשיק סדרה של מסעות צבאיים אכזריים בנוביה בשנותיו השישית, השמינית, העשירית והשש-עשרה. לאחר ניצחונותיו, בנה סנוסרת סדרה של מבצרים כבירים ברחבי המדינה כדי לבסס את הגבול הפורמלי בין כיבושים מצריים לנוביה הבלתי נכבשת בסמנה (אנ'). אנשי המבצרים הללו חויבו לשלוח דיווחים תכופים לבירה על תנועותיהם ופעילויותיהם של ילידי מדג'יי (Medjay) המקומיים, שחלקם שרדו, וחושפים באיזו חזקה התכוונו המצרים לשלוט בגבול הדרומי. אנשי מדג'יי לא הורשו להגיע צפונית לגבול בסירה, וגם לא יכלו להיכנס דרך היבשה עם עדריהם, אבל הם הורשו להגיע למבצרים מקומיים כדי לסחור. לאחר מכן, החל סנוסרת במערכה נוספת בשנתו ה-19 אך חזר לאחור עקב רמות מפלס נמוכות חריגות של הנילוס, שסיכנו את ספינותיו. מצפון, תיעד אחד מחייליו של סנוסרת מסע לתוך כנען, אולי נגד שכם הקדומה. ההתייחסות היחידה למערכה צבאית נגד מקום מסוים בכנען מספרות הממלכה התיכונה, אם כי ישנן התייחסויות אחרות לפעולה נגד אסייתים. לא ידוע אם מצרים רצתה לשלוט בכנען כמו צפון נוביה, אך נמצאו בה חותמות אדמיניסטרטיביות רבות מהתקופה, כמו גם אינדיקציות נוספות לפעילות מוגברת צפונה בתקופה זו. כמו בממלכה הקדומה, הקשר היה חזק במיוחד עם גבל, שהייתה ידועה בעץ היקר שבשטחה.
מבחינה מקומית, ניתן קרדיט לסנוסרת על רפורמה המנהלית שהכניסה יותר כוח לידיים של מינויי השלטון המרכזי, במקום הרשויות האזוריות. מצרים חולקה לשלוש חטיבות (water) או יחידות מינהליות: צפון, דרום וראש הדרום (אולי מצרים התחתונה, רוב מצרים העליונה והנומים של ממלכת תבאי המקורית במהלך המלחמה עם הרקליאופוליס, בהתאמה). כל אזור נוהל על ידי רֶפּוֹרְטֶר (אנ'), רפורטר משני, חבר מועצה (Djadjat), וצוות של פקידים זוטרים ולבלרים. נראה כי כוחם של הנומארכים ירד לצמיתות במהלך שלטונו, דבר שנלקח כדי להצביע על כך שהממשל המרכזי דיכא אותם לבסוף, אם כי אין תיעוד שסנוסרת נקט אי פעם בפעולה ישירה נגדם.
סנוסרת השלישי השאיר מורשת מתמשכת כפרעה-לוחם. שמו התיישר על ידי היסטוריונים יוונים מאוחרים יותר כססוסתריס, שם שניתן אז לשילוב של סנוסרת ומספר פרעונים לוחמי הממלכה החדשה. בנוביה, סנוסרט סגדו כאל פטרון על ידי מתיישבים מצרים. משך שלטונו נותר בגדר שאלה פתוחה. בנו אמנמט השלישי החל למלוך לאחר שנת מלכותו ה-19 של סנוסט, שנחשבה באופן נרחב לתאריך המאושר ביותר של סנוסרת. עם זאת, התייחסות לשנה 39 על שבר שנמצא בפסולת הבנייה של מקדש המתים של סנוסרט העלתה אפשרות של שיתוף פעולה ארוך עם בנו.
שלטונו של אמנמחת השלישי היה שיא השגשוג הכלכלי של הממלכה התיכונה. שלטונו הדהים במידת ניצול משאביה של מצרים. מחנות כרייה בסיני, שבעבר שימשו רק משלחות לסירוגין, הופעלו על בסיס קבוע למחצה, כפי שמעידה בניית הבתים, החומות ואף בתי הקברות המקומיים. ישנן 25 התייחסויות נפרדות למשלחות כרייה בסיני, וארבע למשלחות בוואדי חמאמאת (אנ'), שבאחת מהן היו למעלה מאלפיים עובדים. אמנמחת חיזק את ההגנות של אביו בנוביה והמשיך בפרויקט טיוב הקרקע של פיום. לאחר שלטון של 45 שנים, החליף אמנמחת הרביעי את אמנמחת השלישי את שמלכותו בת תשע השנים אינה מעידה בצורה גרועה. ברור שבזמן זה, הכוח השושלתי החל להיחלש, ועבורו הוצעו מספר הסברים. תיעוד עכשווי של מפלסי שיטפונות הנילוס מצביע על כך שסוף שלטונו של אמנמחת השלישי היה יבש, וייתכן שכשלים ביבול סייעו לערער את יציבות השושלת. יתר על כן, שלטונו של אמנמחת השלישי היה ארוך במיוחד, אשר נוטה ליצור בעיות ירושה. הטיעון האחרון אולי מסביר מדוע אמנמחת הרביעי הוחלף על ידי סובקנפררע (Sobekneferu), הפרעוניתת הנשית הראשונה של מצרים עם אישור היסטורי. סובקנפררע שלטה לא יותר מארבע שנים, ומכיוון שככל הנראה לא היו לה יורשים, הגיעה השושלת השתים עשרה לקיצה הפתאומי עם מותה, כמו גם תור הזהב של הממלכה התיכונה.