מודק (מחוז)
היסטוריה

לפני הגעתם של האירופאים לאזור התפתחו באזור המחוז של ימינו תרבויות שונות של עמים ילידים במשך אלפי שנים. בזמן המפגש עם האירופאים, חיו בני המודק במה שהוא כיום צפון קליפורניה, ליד נהר לוסט ואגם טולי. המחוז נקרא על שמם.  האצ'ומאווי (Achomawi, האינדיאנים שעל נהר הפיט, שעל שמם קרוי הנהר פיט), והפאיוט הצפוניים חיו באזור גם הם. מצפון היו בני הקלאמת באורגון של ימינו.
החוקרים האירופאים הראשונים שביקרו במחוז מודק היו במסגרת המשלחת של ג'ון פרימונט האמריקאי (כולל קיט קרסון) ב-1846, שיצאו ממצודת סאטר (אנ') ליד מפגש הנהרות אמריקן (אנ') וסקרמנטו (היכן שסקרמנטו ניצבת כיום).
הגבול הצפוני של קליפורניה, ובסופו של דבר מחוז מודק, נקבע כקו הרוחב 42 מאז התקופה שקליפורניה הייתה שייכת למקסיקו. בהיעדר סקר מהימן של קו האורך 120, היה הגבול המזרחי של צפון קליפורניה נושא למחלוקת לפני הקמת מחוז מודק. טריטוריית יוטה ביקשה סמכות שיפוט עד לפסגות הסיירה נבדה. בזמנו, האמינו שהרי וורנר (אנ') הם חלק מסיירה נבדה, כך שדרישה זו כללה את עמק סרפרייז (Surprise Valley), אבל קליפורניה דחתה את הבקשה.
בשנת 1856 העריכו תושבי האני לייק ואלי (Honey Lake Valley) שקו האורך 120 עובר מערבית לעמק שלהם, מה שהציב אותם בטריטוריית יוטה, וניסו להתנתק וליצור טריטוריה שהם כינו נטאקואה (Nataqua). נטאקואה כללה את מחוז מודק. ב-1858 נפרדה טריטוריית נבדה, שבירתה הייתה בעיר קרסון סיטי, מיוטה, ולקחה על עצמה את סמכות השיפוט עד לפסגות הסיירה נבדה עד שקו האורך 120 נמדד במדויק ב-1863.
לאחר שנבדה קיבלה מעמד של מדינה ב-1864, הוצב אזור מחוז מודק הנוכחי בתחומי השיפוט של מחוז שסטה בקליפורניה. מחוז סיסקיו נקרע עוד קודם לכן, ב-1852, ממחוז שסטה.
הגברת התנועה על שבילי המהגרים, פשיטות של מיליציות ללא התגרות על בני המודק חפים מפשע ופשיטות תגמול שלהם הגבירו את מעגל האלימות בין מתנחלים לשבטים באזור. בשנת 1864 חתמו שבטי הקלאמת, המודק והיאהוסקין, קבוצה השייכת לשושוני (אנ') על הסכם לוותר על אדמותיהם הן באורגון והן בקליפורניה, והשבטים הועברו לשמורת קלאמת. עקב הצקות מבני הקלאמת, שהיו יריבים מסורתיים של המודק, עזבה קבוצה של בני המודק בראשות קפטן ג'ק (אנ') את השמורה בדרכה חזרה לקליפורניה ולאזור אגם טולי.
מלחמת מודק (אנ') של 1872–1873 פרסמה את המודק בקרב הציבור האמריקאי. מעמדות הגנה חזקות בצינורות הלבה, עצרו 52 לוחמי מודק מאות חיילים של צבא ארצות הברית, שהזעיקו ארטילריה לעזור.  שיחות השלום ב-1873 נתקעו כאשר המודק רצו שמורה משלהם בקליפורניה. המיליטנטים בין לוחמי המודק דחקו להרוג את השליחים לשיחות השלום, מתוך מחשבה שכתוצאה מכך האמריקאים יעזבו, וקפטן ג'ק ואחרים ירו והרגו את הגנרל אדוארד קנבי והכומר אלעזר תומאס, וכן פצעו אחרים. חיילי צבא נוספים נקראו להטיל מצור על המעוז של קפטן ג'ק. התעוררה מחלוקת, וכמה מלוחמי המודק נכנעו. לבסוף, רובם נתפסו, והאחראים לחיסול של גנרל קנבי נשפטו והוצאו להורג. יותר מ-150 מבני המודק הועברו לטריטוריה האינדיאנית כשבויי מלחמה. מאז הוגדר האזור כ"המונומנט הלאומי שכבות הלבה".
ההתיישבות של אירופאים במחוז התגברה בשנות ה-70 של המאה ה-19, כאשר תעשיות העץ, הזהב, החקלאות ומסילות הברזל הביאו את רוב המתיישבים לאזור. המחוז היווה צומת דרכים עבור שביל אפלגייט (אנ'), שהביא מתיישבים צפונה מנבדה לשביל אורגון ודרומה לשבילים המובילים אל העמק המרכזי של קליפורניה.
מחוז מודק נוצר כאשר מושל קליפורניה ניוטון בות (Newton Booth) חתם על חוק של בית המחוקקים של קליפורניה ב-17 בפברואר 1874, לאחר שתושבי אזור עמק סרפרייז לחצו ליצירת מחוז חדש מהחלק המזרחי של מחוז סיסקיו. תושבי המחוז שקלו לקרוא למחוז החדש שהוקם על שם גנרל קנבי, שאותו הרגו המודק שנה קודם לכן במארב בשיחות שלום. התושבים חשבו גם על השם סמיט (Summit, "פסגה"), אבל האוכלוסייה החליטה בסופו של דבר על מודק.
סניף הדואר של דוריס ברידג' (Dorris Bridge) נפתח ב-1871 ושמו שונה לדוריסוויל (Dorrisville) ב-1874. בשל מיקומו המרכזי, הוא הפך למושב המחוז כאשר מחוז מודק נוצר באותה שנה, אף על פי שגם אדין (אנ') וגם סידרוויל (אנ') היו יישובים גדולים יותר. בשנת 1876 שונה שם היישוב לאלטורס, מספרדית – "הרמות". במפקד האוכלוסין של 1880 היו ביישוב 148 תושבים. ההתיישבות נמשכה במשך 20 השנים הבאות, עד שהעיירה התאגדה רשמית ב-16 בספטמבר 1901 (העיירה המאוגדת היחידה במחוז).
במהלך מלחמת העולם השנייה, פיתחה ממשלת ארצות הברית כמה אלפי דונמים דרומית לניואל (אנ') כמחנה מעצר לאמריקאים ממוצא יפני. מרכז עקורי המלחמה של אגם טולי (Tule Lake War Relocation Center) היה אתר הגלות הזמנית של אלפי אזרחים יפנים-אמריקאים, שחיו בעבר באזורי חוף, ואיבדו עקב כך את רוב עסקיהם ונכסיהם. שלט ציון היסטורי מסמן את האתר לאורך כביש 139 (אנ') של קליפורניה בניואל.
מחנה אגם טולי היה הגדול מבין "מחנות ההפרדה הגזעית". ב-8 בנובמבר 2005, קראה הסנאטורית דיאן פיינסטיין להכריז על המחנה כנקודת ציון היסטורית לאומית. בדצמבר 2008 הנשיא ג'ורג' ווקר בוש ייעד אותו לאחד מתשעה אתרים שיהיו חלק מהמונומנט לאומי חדש: המונומנט הלאומי גבורה באוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה (אנ'). המונומנט פורק ב-2019 לשלושה מונומנטים לאומים שונים, ומחנה העקורים הפך למונומנט הלאומי אגם טולי.