לינוס פאולינג
קריירה > רפואה מולקולרית ומחקר רפואי

בשנת 1941, בגיל 40, אובחנה אצל פאולינג מחלה כלייתית - מחלת ברייט. בעקבות המלצותיו של תומאס אדיס, שהיו יוצאות דופן בזמנו, הצליח פאולינג לשלוט במחלה באמצעות דיאטה דלת חלבון ונטולת מלח, ותוספי ויטמינים.
בשנת 1951 נתן פאולינג הרצאה בשם "רפואה מולקולרית".
לקראת סוף שנות ה-50 חקר פאולינג את חלקם של האנזימים בתפקוד המוח, מתוך הנחה שמחלות נפש עלולות להיגרם בין היתר בגלל תפקוד לקוי של אנזימים. ב-1965 קרא פאולינג את "טיפול פסיכיאטרי בניאצין" מאת הפסיכיאטר הקנדי אברם הופר ופיתח תאוריה שלפיה יש לוויטמינים השפעות ביוכימיות חשובות, שאינן קשורות למחלות החסר שהם מונעים. ב-1968 פרסם פאולינג מאמר קצר בשם "פסיכיאטריה אורתומולקולרית" בכתב העת Science‏
ובו הגדיר את עקרונות הטיפול המסיבי בוויטמינים, שהיה פופולרי אך גם שנוי במחלוקת בשנות ה-70, ואף נתן לו שם. פאולינג טבע את המונח "אורתומולקולרי" לציון הפרקטיקה של שינוי הריכוז של החומרים הנמצאים בדרך כלל בגוף כדי למנוע מחלות ולטפל בהן. רעיונותיו היו הבסיס לרפואה האורתומולקולרית, שלא אומצה בדרך כלל על ידי הרופאים הקונבנציונליים ונמתחה עליה ביקורת חריפה.
מחקריו של פאולינג על ויטמין C בשנותיו האחרונות עוררו מחלוקת. הראשון שהציג בפניו את הרעיון של נטילת ויטמין C במינון גבוה, היה הביוכימאי ארווין סטון, בשנת 1966. אחרי שהשתכנע בכוחו, התחיל פאולינג ליטול 3 גרם של ויטמין C מדי יום ביומו כדי למנוע הצטננות.


הוא התלהב ממה שנראה בעיניו כהצלחה, ופנה לחקור את הספרות הקלינית, וב-1979 פרסם את הספר "ויטמין C והצטננות". ב-1971 החל בשיתוף פעולה קליני ארוך עם המנתח הבריטי יואן קמרון על שימוש תוך ורידי בוויטמין C ונטילתו דרך הפה כטיפול בסרטן בחולים סופניים.
קמרון ופאולינג כתבו מאמרים טכניים רבים וספר פופולרי אחד, סרטן וויטמין C, שדנו בתצפיות שלהם. בזכות פאולינג נעשה הוויטמין C פופולרי בקרב הציבור, ובהמשך פאולינג אף פרסם שני מחקרים על קבוצה של מאה חולים סופניים לכאורה, שהראו הישרדות טובה פי ארבעה של חולים שטופלו בוויטמין C בהשוואה לחולים שלא טופלו.
תוצאות אלה נבדקו שוב ב-1982, ואז התגלה ששתי קבוצות החולים לא היו בנות-השוואה, שכן קבוצת הוויטמין C הייתה פחות חולה מלכתחילה, והחולים בה הוגדרו "סופניים" בשלב מוקדם יותר מהחולים בקבוצת השנייה.
בניסויים קליניים שנערכו מאוחר יותר על ידי מאיו קליניק גם נמצא שוויטמין C במינון גבוה (10,000 מ"ג) לא הועיל יותר מפלצבו בטיפול בסרטן ושאין כל תועלת במינון גבוה של ויטמין C‏.
אי-היכולת להוכיח בניסוי קליני תועלת כלשהי הובילה למסקנה שוויטמין C אינו יעיל בטיפול בסרטן; הממסד הרפואי אף התייחס לטענתו של פאולינג כי ויטמין C יכול למנוע הצטננות כאל אחיזת עיניים.


פאולינג ביטל את מסקנותיהם של המחקרים הללו וטען שהם בגדר "סילוף מכוון",
ומתח ביקורת על כך שהשימוש בוויטמין C במחקרים אלה היה דרך הפה ולא דרך הווריד
(כפי שנעשה בעשרת הימים הראשונים של המחקר המקורי של פאולינג). פאולינג גם הצביע על כך שבמחקרים של מאיו קליניק נטלה גם קבוצת הביקורת ויטמין C במהלך הניסוי, ועל כך שמשך הטיפול בוויטמין C היה קצר; פאולינג דגל במינון גבוה של ויטמין C למשך כל חייו של חולה הסרטן, אבל החציון של משך הטיפול בוויטמין C בניסוי השני של מאיו קליניק היה 2.5 חודשים.
פאולינג וקמרון ניהלו ויכוח ציבורי ארוך ומר על התוצאות עם מורטל (המחבר הראשי של מחקרי מאיו קליניק), ובמהלכו האשימו שני הצדדים זה את זה בהתנהגות בלתי הולמת ובאוזלת יד מדעית. בסופו של דבר שמו הממצאים השליליים של מחקרי מאיו קליניק קץ לעניין הציבורי בוויטמין C כשיטת טיפול בסרטן.
למרות זאת המשיך פאולינג להטיף למען טיפול בסרטן ובהצטננות באמצעות וויטמין C, ועבד עם המכונים למיצוי הפוטנציאל האנושי למען שימוש בוויטמין C לטיפול בילדים עם פגיעה מוחית.
מאוחר יותר הוא עבד עם הרופא הקנדי אברם הופר על משטר תזונה הכולל מינון גבוה של ויטמין C כטיפול משלים לסרטן.
בשנת 1973 ייסד פאולינג ביחד עם ארתור ב. רובינסון ועמית נוסף את המכון לרפואה אורתומולקולרית במנלו פארק, קליפורניה. ששמו הוחלף עד מהרה להיות 'מכון ליינוס פאולינג למדע ורפואה'. פאולינג ניהל מחקר על ויטמין C, אבל גם המשיך בעבודתו התאורטית בכימיה ובפיזיקה עד מותו. בשנותיו האחרונות, הוא התחיל להתעניין במיוחד בתפקידו האפשרי של הוויטמין C במניעת טרשת עורקים ופרסם שלושה דוחות מקרה על השימוש בליזין ובוויטמין C להקלה על תעוקת לב. בשנת 1996, עבר מכון ליינוס פאולינג מפאלו אלטו, קליפורניה, לקורווליס, אורגון, וצורף לאוניברסיטת המדינה של אורגון, והוא עדיין ממשיך לעסוק במחקר על מיקרונוטריאנטים, פיטוכימיקלים (כימיקלים מן הצומח) ומרכיבי תזונה נוספים למניעה ולטיפול במחלות. מספר חוקרים שעבדו במכון ליינוס פאולינג בפאלו אלטו, הקימו את המכון למחקר המידע הגנטי.