stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
היסטוריה של איחוד האמירויות הערביות
תקופת החסות הבריטית

במסגרת ההסכם של שנת 1853, פרסה למעשה בריטניה את חסותה על מדינות החוף והתחייבה לעזור בכספים לשליטיהן, מה שסימל את תחילתה של תקופת החסות של איחוד האמירויות הערביות לבריטניה, שנמשכה עד שנת 1971. באמצע המאה ה-19 הסכם החסות עוד היה ראשוני, ואיחוד האמירויות הערביות עוד לא הייתה אוטונומיה תחת האימפריה הבריטית בפועל.
הרצון של הבריטים לחזק את שליטתם באזור התחזק בתגובה לשאיפותיהן של אימפריות אירופאיות אחרות בסביבה, מה שהוביל בשנת 1892 להסכם המבסס קשרים קרובים יותר בין הממלכה המאוחדת לשייח'ים של חוף שביתת הנשק, בדומה לאמנות שנחתמו על ידי בריטניה עם נסיכויות אחרות של המפרץ הפרסי. השיח'ים הסכימו שלא לכונן יחסי חוץ עם אף ממשלה, למעט בריטניה, ללא הסכמתה של בריטניה. בתמורה הבטיחו הבריטים להגן על חוף שביתת הנשק מפני כל תוקפנות בים ולסייע במקרה של תקיפה קרקעית.
בספרה "המערכת השיפוטית בחוף שביתת הנשק", טוענת נורה צוקר אל-פלאחי, כי לאמנת 1892 היה תפקיד עמוק בבידוד המדינה במשך זמן רב, דבר שפגע בפיתוח האזור בהשוואה לקהילות אחרות באזור באותה עת.
עלייתה ונפילתה של תעשיית הפנינים

במהלך המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, תעשיית הפנינים שגשגה בזכות השלווה היחסית בים, וסיפקה הכנסה ותעסוקה לעמי המפרץ הפרסי. למלחמת העולם הראשונה הייתה השפעה קשה על דיג הפנינים, אך מה שגרם בפועל לקריסתה של התעשייה היה השפל הגדול של סוף שנות העשרים ותחילת שנות השלושים, לצד הפיתוח היפני של חקלאות הפנינים. הענף נמוג זמן קצר לאחר מלחמת העולם השנייה, כאשר ממשלת הודו העצמאית החדשה הטילה מס כבד על פנינים שיובאו ממדינות ערב במפרץ הפרסי. נפילתה של תעשיית הפנינים הביאה את האזור לעידן קשה מאוד, עם מעט הזדמנויות להשקיע בפיתוח תשתיות.
תחילת עידן הנפט

בשנות ה-30 של המאה ה-20, צוותי של חברות הנפט ביצעו סקרים ראשוניים באזור. זיכיון יבשתי ראשון לחברת נפט הוענק בשנת 1939, וזיכיון ימי ראשון בשנת 1952. הנפט התגלה מתחת לשכבת פנינים ישנה במימי המפרץ הפרסי, ב-1958, ובמדבר מורבן ב-1960. המטען הראשון של נפט גולמי יוצא מאבו דאבי ב-1962. עם הגידול בהכנסות הנפט, שליט אבו דאבי, שייח זאיד בן סולטן אאל-נהיאן, לקח על עצמו תוכנית בנייה מסיבית של תשתיות, בינוי ומבני ציבור. כאשר יצוא הנפט של דובאי החל ב-1969, גם שייח' רשיד בן סעיד אאל מכתום, שליט דובאי, השתמש גם הוא בהכנסות מנפט כדי לשפר את איכות חייהם של אנשיו.
שגשוג תעשיית הנפט המקומית הובילה לשיחות בין השייח'ים של האמירויות לגבי איחוד אפשרי.
עצמאות

ב-1952, בהשראת בריטניה, החל שיתוף פעולה פדרלי למחצה בין שבע האמירויות, בצורת מועצה קבועה בראשות נציג בריטי. אולם ב-1968 החליטה בריטניה לפנות את כוחותיה שממזרח לתעלת סואץ. כחלק מהחלטה אסטרטגית זו הסירה בריטניה את חסותה מעל אמירויות "חוף שביתת הנשק", וב-1971 הן נעשו עצמאיות, תחת הנהגת השייח' זאיד בן סולטאן אאל נהיאן.
ימים ספורים לאחר ההכרזה של הבריטים, ניסה שייח' זאיד, שחשש מההשלכות של עזיבת הכוחות הבריטיים, לשכנע את הבריטים להמשיך ולכבד את אמנות ההגנה ביניהם על ידי הצעתו לשלם את מלוא עלות השמירה על הכוחות המזוינים הבריטים באיחוד האמירויות. ממשלת בריטניה דחתה את ההצעה.
בין ההחלטה הבריטית על הפינוי לבין הפינוי עצמו התנהל משא ומתן בין שבע האמירויות לבין בחריין וקטר על הקמתה של פדרציה משותפת. המשא ומתן נכשל, ובמהלך שנת 1971 הפכו בחריין וקטר למדינות עצמאיות. בתום אותה שנה התאחדו שש מן האמירויות לפדרציה בשם "האמירויות הערביות המאוחדות", ושנה לאחר מכן הצטרפה אליהן ראס אל ח'יימה. יציאת הבריטים יצרה מתיחויות במקום, הן כלפי פנים (היריבויות בין האמירויות החריפו), והן כלפי חוץ - ויכוחים על קו הגבול בין הפדרציה החדשה לבין עומאן וערב הסעודית; השתלטות איראן על איי טונב והאי אבו מוסא, שהנסיכויות ראו אותם כשייכים להן (סוגיה שלא מצאה את פתרונה עד היום).
איחוד האמירויות הערביות כמדינה עצמאית

היציבות השברירית בפדרציה שבה והתערערה בעקבות המהפכה האסלאמית באיראן (1979), מלחמת איראן–עיראק (1980-1988) ופלישת עיראק לכווית (1990). האמירויות שרדו את הזעזועים הללו במידה רבה הודות לנשיא שייח' זאיד בן סולטאן אאל נהיאן, שהשכיל לנצל את עושר הנפט של אבו דאבי לפיתוח שאר האמירויות, ולגייס תמיכה בינלאומית למען ביטחון הפדרציה.
ב-1990 האשימה עיראק את איחוד האמירויות הערביות ואת כווית בהפקה מוגברת של נפט, מעבר למכסות שקבע אופ"ק, והציגה להן דרישות כספיות מופלגות. עיראק פלשה לכווית, והאמירויות הצטרפו לקואליציה הבינלאומית בראשות ארצות הברית, אשר לחמה בעיראק והביאה לשחרורה של כווית (1991). בעקבות המלחמה הרחיבו האמירויות את מעגל קשרי החוץ שלהן, אם כי לא לעבר איראן, שהן ממשיכות לראות בה אויבת, בדומה לעמדת ערב הסעודית הנוכחית, בניגוד לעמדת ערב הסעודית בעבר, שהייתה מגששת בכיוון של שיפור והידוק היחסים עם איראן.
בשנת 1994 חתמו איחוד האמירויות הערביות הסכם הגנה צבאי עם ארצות הברית, וב-1995 חתמו על הסכם שכזה עם צרפת.
לאחר פיגועי 11 בספטמבר בארצות הברית, זוהתה איחוד האמירויות הערביות כמרכז פיננסי מרכזי המשמש את אל-קאעידה בהעברת כספים לחוטפים. האומה שיתפה פעולה מיידית עם ארצות הברית, הקפיאה חשבונות שקשורים לחשודים בטרור והידקה את מאבקה בהלבנת הכספים.
איחוד האמירויות הערביות תמכה בפעולות צבאיות של ארצות הברית ושל מדינות קואליציה אחרות אשר פעלו בפלישה לאפגניסטן (2001) ולעיראק (2003) וכן במערכות של המלחמה העולמית בטרור עבור קרן אפריקה בעזרת בסיס חיל האוויר מחוץ לאבו דאבי. הבסיס האווירי גם תמך בפעולות בעלות הברית במהלך מלחמת המפרץ ב-1991 ובמבצעים נוספים.
בנובמבר 2004 הלך לעולמו נשיא האמירויות השייח' זאיד בן סולטאן אאל נהיאן (בגיל 86), אשר הנהיג את המדינה למן ראשית עצמאותה (1971). זמן קצר לאחר מותו בחרו נציגי שבע האמירויות את בנו השייח' ח'ליפה בן זאיד אאל נהיאן כיורשו בתפקיד.
את תפקיד יורש העצר במקומו של ח'ליפה, תפס מוחמד בן ראשד אאל מכתום. בשנת 2006 נפטר מכתום בן ראשד אאל מכתום ראש הממשלה של איחוד האמירויות, ומוחמד בן ראשד אאל מכתום מכהן מאז בשני התפקידים.
במרץ 2006, ארצות הברית כפתה על חברת הנמלים העולמית של דובאי הנמצאת בבעלות המדינה לוותר על השליטה במסופים בשישה נמלים אמריקאיים מרכזיים. המהלך נבע מחשש לעלייה בסיכון לפיגועים, ואמרו כי איחוד האמירויות היה ביתם של שניים מחוטפי ה-11 בספטמבר.
בדצמבר 2006 התכוננה איחוד האמירויות הערביות לקראת הפעם הראשונה בה יתקיימו בחירות לקביעת זהותם של מחצית מחברי המועצה הלאומית הפדרלית של איחוד האמירויות הערביות מבין 450 מועמדים. עם זאת, רק 7000 אזרחים אמירים, פחות מ-1% של האוכלוסייה האמירית, קיבלו את הזכות להצביע בבחירות. תהליך הבחירות התנהל בחוסר שקיפות. גם נשים נכללו בין המועמדים.
בשנת 2011 התרחשו במזרח התיכון מספר התקוממויות פרו-דמוקרטיות, הידועות בשם "האביב הערבי". באיחוד האמירויות הערביות התרחשה תסיסה קטנה יחסית, אך הייתה תקרית אחת בה נעצרו חמישה פעילים פרו-דמוקרטים באשמת העלבת הנשיא ח'ליפה, סגן הנשיא, וכן נסיך אבו דאבי ויורשו המשוער של ח'ליפה, השיח' מוחמד בן זאיד אל נחיין. המשפט של חמשת העצורים משכה סיקור בינלאומי ומחאה ממספר ארגוני זכויות אדם, כולל ארגון אמנסטי אינטרנשיונל, שקרא לחמשת העצורים אסירי מצפון. הנאשמים הורשעו וקיבלו עונשי מאסר של שנתיים עד שלוש ב-27 בנובמבר 2011. עם זאת, כל החמישה זכו לחנינה על ידי שייח' ח'ליפה למחרת, ללא כל תגובה מצדו לנושא.
ראו גם

איחוד האמירויות הערביות
חוף שביתת הנשק
יחסי איחוד האמירויות הערביות–ישראל
מועצת שיתוף הפעולה של מדינות המפרץ
היסטוריה של אסיה
היסטוריה של המזרח התיכון
הערות שוליים

↑  בני יותר מ-8,500 שנה: התגלו המבנים העתיקים ביותר באיחוד האמירויות, באתר ‏מאקו‏, 21 בפברואר 2022
↑  Interactive World History Atlas since 3000 BC
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007484960505171 
מנהיגי האמירויות נפגשים ב-1968
שייח זאיד בן סולטאן אאל נהיאן בביקור בתוניסיה בשנות השבעים של המאה ה-20
שירות הביטחון המרכזי

| --- | --- |


מטה השירות בה גם שוכנת מפקדת ה-NSA
 מידע כללי
 תחום שיפוט:  ארצות הברית ארצות הברית
 משרד אחראי:  מחלקת ההגנה של ארצות הברית
 סוכנות אם:  הסוכנות לביטחון לאומי
 סוכנות בת:  חיל האוויר ה-25 של ארצות הברית 
 תאריך הקמה:  23 בדצמבר 1971
 תאריך כניסה:  פברואר 2024
 ראש:  טימותי יו
 מנהל:  טימותי יו 
 מטה מרכזי:  פורט מיד שבמרילנד, ארצות הברית (39°6′32″N 76°46′17″W﻿ / ﻿39.10889°N 76.77139°W﻿ / 39.10889; -76.77139)
 עובדים:  כ-25,000 (2002)
 https://www.nsa.gov/about/central-security-service/
 
שירות הביטחון המרכזי (באנגלית: The Central Security Service, בראשי תיבות: CSS) הוא סוכנות במחלקת ההגנה של ארצות הברית, שהוקמה בשנת 1971 כדי לשלב את הסוכנות לביטחון לאומי (NSA) שירות יסודות ההצפנה (SCE) של הכוחות המזוינים של ארצות הברית והאגפים בתחום מודיעין אותות וקריפטוגרפיה ואבטחת מידע ברמה הטקטית. החלה לפעול מבצעית ב-1972.
בשנת 2002, כ-25,000 לובשי מדים שירתו בשירות.
סמל השירות שעוצב ב-1996 כולל עיגול כחול ובתוכו כוכב זהוב כשלפי כיוון השעון מופיעים בין קצותיו סמלי שירותי ההצפנה הצבאיים של ארצות הברית.
מטה השירות נמצא בפורט מיד שבמרילנד, כעשרה קילומטר צפונה מוושינגטון הבירה, בה גם נמצא מטה הסוכנות לביטחון לאומי.
מטרת הארגון, כמתואר באתר הרשמי של הארגון, הוא לספק תמיכה קריפטולוגית, ידע וסיוע לקהילת ההצפנה הצבאית.
הערות שוליים

↑  Central Security Service insignia, NSA/CSS website
↑  History of the Central Security Service, FAS.org
| --- | --- |
בקרת זהויות :  SNAC: w6p908dt
הפיבי הקדוש

הפּיבי הקדוש (The Holy Piby) - תנ"ך האדם השחור - הוא אחד מספרי הבסיס של תנועת הראסטפארי. את הספר חיבר רוברט רוג'רס מאנגווילה בשנים 1913 – 1917 ועם השנים חוברו גרסאות שונות על ידי אנשי דת שונים ברחבי העולם.
לג'מייקה הגיע הפיבי הקדוש על ידי הזוג גאריסון וגודרידג' שהגיעו מדרום אפריקה. בשנת 1925 הקימו הזוג כנסייה אפרו-איטלקית. הם נתקלו בהתנגדויות מצד כנסיות אדוקות יותר לנצרות באי וברחו למזרח ג'מייקה למחוז סנט תומאס. שם בעצם הוקמה תנועת הראסטאפרי בג'מייקה ושם גם החלו בקריאת הפיבי הקדוש - הוא הגרסה הקרובה ביותר לתנ"ך הראשון, שעל פי האמונה הראסטאפרית נכתב באמהרית, שהייתה השפה הראשונה בה דיבר האדם. קריאת התנ"ך באמהרית הייתה אסורה אז בג'מייקה. גודרידג' וגאריסון טענו שאנשי הדת הנוצריים הראשונים הסתירו את האמת כשכתבו שאלוהים והנביאים הראשונים בתנ"ך היו לבנים, כאשר בעצם היו שחורים.
תוכן הספר

בפרקי הפיבי הקדוש ישנו פרק הנקרא "מפת החיים של האדם השחור", שמתאר את גורל חייו הקשה אך בהחלט מפואר של האדם השחור מבריאתו ועד לסופו ומעבר לכך.
הספריתיים

| הספריתיים |
| --- | --- |
ממוסגר) הספרית הפטל, הכרמל, 10 במאי 2012
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: חרקים
סדרה:: פרפראים
תת־סדרה:: Glossata
משפחה:: הספריתיים
שם מדעי
 Lycaenidae ‏לטריי, 1809

הספריתיים (שם מדעי: Hesperiidae) היא משפחה בסדרת הפרפראים (פרפרים ועשים). הם ידועים בזריזותם ובהרגלי הזינוק שלהם בעת תעופה. בהיותם פעילי יום, הם מוכרים לרוב כפרפרים. קיימים יותר מ-3500 מינים של הספריתיים, והם נפוצים ברחבי העולם, אך המגוון הרב ביותר נמצא באזורים הנאוטרופים של מרכז ודרום אמריקה. בישראל נצפו 23 מינים.
תיאור וסיווג

במקור, ההספריתיים סווגו כעל-משפחה מונוטיפית, בגלל שהם נבדלים באופן מובהק בצורתם משאר הפרפרים, שהשתייכו לרוב לעל-משפחה Papilionoidea. העל-משפחה השלישית והקטנה יותר של פרפרים היא העשים-פרפרים (Hedylidae) הנפוצים רק באזור הנאוטרופי. למרות זאת, לאחרונה התפרסם ניתוח פילוגנטי המציע שהשייכים לעל-משפחה Papilionoidea הם פרפילטים, ולכן תת-המשפחות צריכות להיות מאורגנות מחדש כדי להראות יחסים קלדיסטיקיים נכונים.
שלוש העל-משפחות האלו חלקו מאפיינים משותפים רבים, במיוחד בשלבי הביצה, הפגית והגולם. אולם, מחושי ההספריתיים מעוקלות אחורנית בקצותיהם, כאשר פרפרים טיפוסיים הם בעלי מחושים עם קצה מחודד, והעשים-פרפרים היו בעלי מחושים שעירים או דמויי מסרק בדומה לעשים. להספריתיים גוף עבה יותר ועיניים מורכבות גדולות יותר משתי הקבוצות האחרות, עם שרירי כנפיים חזקים יותר באזור החזה המעוגל, בכך דומים יותר לעשים מאשר שתי קבוצות הפרפרים האחרות. אך בשונה מסוגי עשים רבים, כנפיהם קטנות יותר בהשוואה לגופם. לחלקם כנפיים גדולות יותר, אך רק לעיתים נדירות גדולות ביחס לגופם כמו אצל פרפרים אחרים. במנוחה, ההספריתיים משאירים את כנפיהם בדרך כלל מקופלות בזווית כלפי מעלה או פתוחות, ורק לעיתים נדירות מקפלים אותן לגמרי.
גוף ההספריתיים שעיר בדרך כלל ובעל צבעים כהים, כנפיהם מכילות גוונים שונים של חום, אפור, או שחור צהבהב-כתום.
מינים רבים של הספריתיים דומים מאוד, עד כדי כך שאף מומחים לא יכולים להבדיל בין המינים בשטח. הדרך היחידה להבדיל ביניהם היא על ידי ניתוח גוף הפרפר לאחר מותו והתבוננות מיקרוסקופית באברי הרבייה.
הערות שוליים

1 2 3 4  Ackery et al. (1999)
↑  Heikkilä et al. (2012)
↑  Kawahara & Breinholt (2014)
↑  Skipper Butterflies - Hesperiidae - Details - Encyclopedia of Life, Encyclopedia of Life (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007558047605171  GND: 4272753-4  LCCN: sh85060492  LNB: 000177969
תיק

ערך זה עוסק באביזר לנשיאת חפצים. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
.
תיק גב
תיק הוא אביזר המשמש לנשיאת חפצים. מרבית התיקים מיועדים לנשיאה על ידי אדם אחד בלבד.
תכונות

התכונות העיקריות המבדילות בין תיקים שונים הן:
נפח - קובע את הנפח הכולל של החפצים אותם ניתן לשאת בתיק.
משקל - המשקל המרבי אותו ניתן לשאת בתיק מבלי שאמצעי הנשיאה ינזק.
משקל עצמי - המשקל של התיק עצמו (טרה).
חומר - החומר ממנו עשוי התיק משפיע על מידת ההגנה שהתיק מעניק לחפצים הנישאים בתוכו.
שיטת הנשיאה.
סוגי תיקים > תיקי גב

תיקי גב הם תיקים המיועדים לנשיאה על הגב. תיקים אלו עשויים בדרך כלל מאריגים מחומר גמיש כבד, פוליאסטר, ניילון או ברזנט ובצורתם הפשוטה ביותר כוללים תא אליו מחוברות שתי רצועות המאפשרות תלייה על הכתפיים.

תיקי הגב הפשוטים ביותר כוללים תא אחד בלבד, וככל שהתיקים משתכללים מתווספים להם תאים, כיסים ורצועות המאפשרות גם חיבור או תליית חפצים מחוץ לתאים ולכיסים.

רצועות הכתפיים יכולות להיות בעלות אורך ניתן לכוונון. לעיתים הן כוללות גם ריפוד בחלק המונח על הכתפיים. לתיקים המיועדים לנשיאת משקל כבד במיוחד מתווספות לעיתים רצועות חזה או מותניים, המאפשרות את ייצוב התיק על הגב.

סגירות נפוצות של התאים בתיקי גב כוללות סגירה על ידי שרוך, רוכסן, כפתורים, סקוץ' ואבזמים.

נפחים נפוצים של תיקי גב נעים בין ליטרים בודדים ל-150 ליטר. לתיקי גב משקל עצמי נמוך מאוד בדרך כלל. קיימים תיקי גב המאפשרים נשיאת משקל של כמה עשרות קילוגרמים.
תיק לבית הספר, הנישא בידי תלמידים, נקרא לרוב ילקוט או תרמיל.
תיק טיולים, המכיל תאים וכיסים רבים, נקרא תרמיל ומכונה "מוצ'ילה".
תיק בטן הוא תיק הדומה מאוד במבנהו לתיק גב, אך נישא על הבטן. לתיקי בטן בדרך כלל נפח קטן, ולעיתים הם כוללים רצועת נשיאה בודדת המחוברת אליהם באלכסון.
סוגי תיקים > תיקי צד

תיקי צד הם תיקים המיועדים לנשיאה על הכתף. תיקים אלו עשויים בדרך כלל מאריגים מחומר גמיש - בד, פוליאסטר, ניילון, ברזנט או עור ובצורתם הפשוטה ביותר כוללים תא אליו מחוברת רצועה המאפשרת תלייה על הכתף.

תיקי הצד הפשוטים ביותר כוללים תא אחד בלבד. תיקים נפוצים אחרים מכילים שניים או שלושה תאים, לעיתים חלק מהתאים הם פנימיים, כלומר יש לפתוח את התיק על מנת להגיע לפתח התא הפנימי. 

הרצועה יכולה להיות בעלת אורך ניתן לכוונון. לעיתים התיק כולל ידית המאפשרת נשיאתו באמצעות כף היד.

סגירות נפוצות של התאים בתיקי צד כוללות סגירה על ידי רוכסן, כפתורים, סקוץ' ואבזמים.

הנפח של תיקי צד הוא ליטרים בודדים. לתיקי גב משקל עצמי נמוך מאוד, אך גם המשקל אותו הם מאפשרים לשאת הוא של קילוגרמים בודדים.
סוגי תיקים > תיקי יד

תיקי יד דומים במבנה לתיקי צד, אך במקום רצועת נשיאה הם כוללים ידית המאפשרת החזקתם באמצעות כף היד. תיקי יד עשויים מאריגים מחומר גמיש אך גם מחומרים קשיחים כפוליויניל כלוריד או אקרילוניטריל בוטאדיאן סטירן.
מזוודת עסקים, המכונה גם תיק ג'יימס בונד היא תיק יד מחומר קשיח המעוצב בצורת תיבה ששני חצאיה מחוברים באמצעות ציר, ובדרך כלל ניתנת לנעילה. תיק זה מעוצב כך שיהיה נוח לתפעל אותו בזמן שהוא מונח על משטח אופקי כשולחן.
סוגי תיקים > מזוודות

למזוודות מספר מאפיינים שכיחים המבדילים אותן מתיקים אחרים. הנפח של מזוודות גדולות בדרך כלל עולה על 100 ליטר, כיום הן עשויות מחומרים קשיחים או מיריעות חזקות מאוד המולבשות על שלד קשיח, ומשקלן העצמי גבוה יחסית. צורתן על פי רוב תיבה, והן נפתחות על ציר. מזוודות מיועדות לשינוע מטענים בעיקר באמצעות כלי תחבורה אך בנויות בצורה שמאפשרת גם את נשיאתן למרחקים קצרים - על ידי ידית, גלגלים ואף מזוודות הכוללות מנוע חשמלי קטן. במקומות בהם צפוי צורך לשאת מזוודות למרחקים ארוכים יחסית (כגון בבתי מלון ובנמלי תעופה) נמצאות בדרך כלל עגלות ייחודיות המאפשרות להעמיס עליהן כמה מזוודות וכך להסיע אותן.
סוגי תיקים > טרולי

טרולי הן מזוודות הכוללות גלגלים וידית גרירה מתקפלת, אם כי ייתכנו גם אמצעי נשיאה נוספים. הגודל השכיח של טרולי נגזר מהמגבלות שמטילות חברות התעופה על תיקי עלייה למטוסים - גודל זה משתנה מעט מחברה לחברה, ובדרך כלל מותאם לגודלם של תאי האחסון העיליים במטוס. בשנת 2021 היה מותר בחברת אל על, למשל, להעלות לסיפון הנוסעים במטוס תיק שגודלו המרבי 56 ס"מ על 45 ס"מ על 25 ס"מ, כשמידות אלו כללו גם כל בליטה של גלגלים, ידיות, כיסי צד וכיוצ"ב. המשקל ברוטו המרבי היה 8 ק"ג.
עם זאת, קיימות גם מזוודות גדולות יותר בתצורת טרולי.
סוגי תיקים > תיקים נפוצים אחרים

שק חפצים (קיטבג)
צ'ימידן
ארנק הוא תיק קטן המשמש בדרך כלל לנשיאת כסף, תעודות אישיות, כרטיסים שונים ועוד.
תיק קלאץ' הוא תיק המשמש בעיקר נשים. זהו תיק ללא ידיות, הנסגר בדרך כלל באמצעות אבזם או כפתור לחיצה. לרוב הוא מעוצב בצורה מלבנית בגודל המאפשר להחזיקו ביד.
פאוץ' הוא תיק קטן, בגודל של ארנק או קצת יותר גדול הנישא על המותניים באמצעות רצועה ארוכה.
גלריה

תיק גן
תיק בית ספר
תיק מחשב שחור
תיק המיועד לחבר לעגלת תינוקות
תיק טיולים
בשפה ובתרבות

המילה תיק משמשת בהשאלה לאוספים בעלי מכנה משותף. ביניהם:
תיק אישי - אוסף כל הפרטים והמסמכים העוסקים באדם מסוים.
תיק פלילי / משטרתי - אוסף כל הפרטים והמסמכים שיש בידי המשטרה ועוסקים בחקירת מעשים החשודים כפשע.
תפקיד של שר במשרד ממשלתי, ובהתאם לכך יש גם שר בלי תיק - מי שמונה לשר (חבר בממשלה) אך אינו אחראי על משרד ממשלתי.
תיק ביטוח - כלל פוליסות הביטוח של אדם, קבוצה, או ארגון.
ראו גם

מנשא לתינוק
תיק צד
טרולי
ארנק
הפוליטביורו של המפלגה הקומוניסטית הסינית

| --- | --- |
 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין 
 היסטוריה
 תקופת הפעילות:  1949–הווה (כ־76 שנים) 
 מנהיגים
 יושב ראש:  שי ג'ינפינג 
 משכן
  
 הרפובליקה העממית של סין 
 
הפוליטביורו או הלשכה הפוליטית של המפלגה הקומוניסטית הסינית, שנודעה בשם הלשכה המרכזית לפני 1927, הוא הגוף שמקבל החלטות במסגרת המפלגה הקומוניסטית הסינית (המק"ס). נכון לשנת 2021, קבוצה זו כוללת 25 בכירים המפקחים על המפלגה. בניגוד לפוליטביורו של מפלגות קומוניסטיות אחרות, מוקד הכוח בפוליטביורו הסיני מתרכז בוועדה הקבועה של הפוליטביורו, קבוצה קטנה יותר של חברי הלשכה הפוליטית.
הפוליטביורו נבחר באופן סמלי על ידי הוועד המרכזי של המפלגה. אולם בפועל, בכירי הפוליטיקה העילית הסינית מאמינים שהפוליטביורו הוא גוף שמנציח את עצמו, כאשר חברים חדשים הן בפוליטביורו והן בוועדה הקבועה שלו נבחרו באמצעות סדרת דיונים על ידי חברי הפוליטביורו הנוכחי וחברי הוועד הפועל של הפוליטביורו לשעבר. חברי הפוליטביורו הנוכחי ולשעבר עורכים סדרת סקרי קש לא פורמליים כדי לקבוע את רמת התמיכה של הקבוצה בכל חברות מועמדת חדשה בפוליטביורו. תהליך הבחירה בפוליטביורו החדש מתחיל בפגישה בדלתיים סגורות של הוועדה הקבועה של הפוליטביורו לפני התכנסות הקונגרס הלאומי של המפלגה.
עיקר כוחו של הפוליטביורו טמון בכך שחבריו מחזיקים בדרך כלל בתפקידים במשרות מדינה ברפובליקה העממית של סין ועם השליטה במינויי כוח אדם שיש לפוליטביורו ולמזכירות. בנוסף, חלק מחברי הפוליטביורו מחזיקים בתפקידים מחוזיים בעלי השפעה חזקה. לא ברור כיצד פועל הפוליטביורו באופן פנימי, אך נראה שהרכב הפוליטביורו המלא נפגש פעם בחודש והוועדה הקבועה נפגשת מדי שבוע. ההערכה היא, שנוהג תדירות המפגשים הוא הרבה יותר נדיר מאשר נוהג פגישות הפוליטביורו הסובייטית לשעבר. נראה כי סדר היום של הישיבות נשלט על ידי המזכיר הכללי וההחלטות מתקבלות בהסכמה ולא בהצבעה ברוב.
הלשכה הפוליטית הושתתה על ידי מזכירות המפלגה הקומוניסטית הסינית בראשית שנות השמונים של המאה ה-20 תחת הו יאבנג, אך צמחה מחדש ככוח דומיננטי לאחר הדחתו של הו ב-1987.
הרכב ובחירה

מאז שנות התשעים של המאה ה-20, חברי הפוליטביורו מילאו במקביל תפקידים במנגנון המפלגתי, בתפקידי מדינה וכראשי סניפים אזוריים של המפלגה. בנוסף, החברים המשרתים במגזר הצבאי והביטחוני הוגבלו ל-3 תפקידים מתוך 21, וזאת בניגוד לשנות השמונים, כאשר לרוב החברים היה רקע צבאי. בשנת 2017, לקראת הלשכה הפוליטית של הוועד המרכזי ה-19, מלבד ראשי ארבע ההיררכיות המוסדיות העיקריות - המק"ס, הקונגרס העממי הלאומי, מועצת המדינה והוועדה לייעוץ פוליטי, היו שישה חברים שכל אחד מהם מילא תפקידים במפלגה. הממשלה הלאומית, הממשלות האזוריות ושלוש מהצבא.
הגיל הממוצע של חברי הפוליטביורו בשנת 2017 היה 62, שהיה דומה לגילאים בעשורים החולפים. לפני כן, תחת הובלתו של דנג שיאופינג המפלגה עודדה בכוונה תחלופה של חבריה, על ידי הטלת מגבלות כהונה וגיל פרישה.
באוקטובר 2017, בישיבת המליאה הראשונה של הוועד המרכזי ה-19 של המק"ס, הוחלט כי כל חברי הלשכה הפוליטית יגישו מצג שנתי בכתב בפני הוועד המרכזי והמזכיר הכללי. במרץ 2018 כל חברי הוועדה הקבועה וחברי הלשכה הפוליטית ערכו את המצגת בכתב לראשונה בפני הוועד המרכזי והמזכיר הכללי שי ג'ינפינג. ב-2021 הפוליטביורו אישר לראשונה למשפחות בסין להביא ילד שלישי למשפחה לאחר הקלות על הגבלת הילודה שכבר ניתנו בעשור שקודם לכן.
הערות שוליים

↑  Li, Cheng (2016). Chinese Politics in the Xi Jinping Era: Reassessing Collective Leadership (באנגלית). Brookings Institution Press. ISBN 9780815726937. נבדק ב-18 באוקטובר 2017. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Kang Lim, Benjamin (20 בנובמבר 2017). "Exclusive: China's backroom powerbrokers block reform candidates - sources". Reuters. נבדק ב-18 באוקטובר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Miller, H. "Hu Jintao and the Party Politburo" (PDF). China Leadership Monitor. Hoover Institution. p. 5. נבדק ב-15 באוקטובר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Li, Cheng et al. (2008).
↑  Miller, Alice.
↑  "中共中央政治局召开会议 研究部署学习宣传贯彻党的十九大精神". אורכב מ-המקור ב-2020-11-09. נבדק ב-2019-02-28.
↑  "中央政治局同志向党中央和习近平总书记述职". אורכב מ-המקור ב-2020-11-09. נבדק ב-2019-02-28.
ויליאם פורינגטון קול הבן

ויליאם פורינגטון קול הבן (באנגלית: William Purington Cole Jr.‏; 11 במאי 1889 – 22 בספטמבר 1957) היה משפטן ופוליטיקאי אמריקאי. מ-1927 עד 1929 ומ-1931 עד 1942, קול היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית וייצג את המחוז השני של מרילנד. מאוחר יותר שימש כשופט של בית המשפט למכס של ארצות הברית וכשופט שותף של בית המשפט של ארצות הברית לערעורים על המכס והפטנטים.
ביוגרפיה > ראשית חייו והשכלה

קול נולד בטוסון, מרילנד, וסיים כמהנדס אזרחי מהמכללה החקלאית במרילנד (כיום אוניברסיטת מרילנד, קולג' פארק) בשנת 1910, וקיבל תואר ראשון במדעים בהנדסה אזרחית (BSCE). הוא גם למד משפטים בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת מרילנד, התקבל ללשכת עורכי הדין ב-1912, והחל לעסוק בכך באותה שנה. במהלך מלחמת העולם הראשונה, קול הוסמך כלוטננט ראשון בצבא ארצות הברית בנובמבר 1917. הוא הוצב ברגימנט הרגלים ה-316, הדיוויזיה ה-79 בפורט מיד, ושירת מעבר לים. הוא חידש את עריכת הדין ב-1919 בטוסון. קול כיהן כחבר במועצת העוצר של מכון סמית'סוניאן בין השנים 1940 ל-1943, ונמנה כחבר במועצת העוצר של אוניברסיטת מרילנד, קולג' פארק ב-1931, והפך ליו"ר הדירקטוריון ב-1944.
ביוגרפיה > קריירה בקונגרס

בשנת 1926, קול נבחר כדמוקרט לבית הנבחרים של ארצות הברית, וכיהן כהונה מלאה בקונגרס ה-70 של ארצות הברית מ-4 במרץ 1927 ועד 3 במרץ 1929. הוא היה לא הצליח להיבחר מחדש ב-1928, וחזר לעסוק בעריכת דין בטוסון. הוא נבחר שוב לבית הנבחרים של ארצות הברית ב-1930 במקום לינווד קלארק. הפעם כיהן מ-4 במרץ 1931 עד התפטרותו ב-26 באוקטובר 1942 כדי לקבל תפקיד שיפוטי, וכיהן בקונגרס ה-72 של ארצות הברית ובחמשת הקונגרסים שאחריו.
ב-26 בדצמבר 1941, בהיעדרו של יושב ראש בית הנבחרים סם רייבורן, עמד קול בראש עם סגן הנשיא הנרי א. וולאס באחד משלושת הנאומים של וינסטון צ'רצ'יל לפגישה משותפת של הקונגרס.
ביוגרפיה > שירות כשופט פדרלי

קול מונה על ידי הנשיא פרנקלין ד' רוזוולט ב-11 במאי 1942, למושב בבית המשפט למכס של ארצות הברית שהתפנה על ידי השופט ג'ורג' סטיוארט בראון. הוא אושר על ידי הסנאט של ארצות הברית ב-11 במאי 1942, וקיבל את התפקיד ב-14 במאי 1942. שירותו הסתיים ב-9 ביולי 1952, עקב מינויו לבית המשפט של ארצות הברית לערעורים במכס ופטנטים.
קול מונה על ידי הנשיא הארי ס. טרומן ב-4 ביולי 1952, למושב שופט עמית בבית המשפט של ארצות הברית לערעורים על מכס ופטנטים שהתפנה על ידי השופט המשנה ג'וזף ריימונד ג'קסון. הוא אושר על ידי הסנאט ב-5 ביולי 1952, וקיבל את התפקיד ב-7 ביולי 1952. שירותו הסתיים ב-22 בספטמבר 1957, עקב מותו.
ביוגרפיה > מותו

קול מת ב-22 בספטמבר 1957 בבולטימור, מרילנד. הוא קבור בבית הקברות הלאומי ארלינגטון. בית קול פילד באוניברסיטת מרילנד, קולג' פארק נקרא לכבודו.
הערות שוליים

1 2 3 4  ויליאם פורינגטון קול הבן, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  US Congress: C000616 
קול כסטודנט בקולג' ב-1910
קברו בבית הקברות הלאומי ארלינגטון
ג'ורג' מיד

| --- | --- |

 לידה:  31 בדצמבר 1815 קדיס, ספרד
 פטירה:  6 בנובמבר 1872 (בגיל 56) פילדלפיה, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות לורל היל 
 מדינה:  ארצות הברית, ספרד 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית של ארצות הברית 
 בן או בת זוג:  Margaretta Meade 
 צאצאים:  George Meade, Sarah Wise Meade 
 השתייכות:  צבא ארצות הברית צבא האיחוד
 תקופת הפעילות:  1835–1836   1842 – 1872
 דרגה:   מייג'ור גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד דיוויזיה, מפקד גיס, מפקד ארמייה, מפקד פיקודים צבאיים, מושל צבאי
 פעולות ומבצעים
 מלחמת הסמינול השנייה  מלחמת ארצות הברית–מקסיקו  מלחמת האזרחים האמריקנית
 תפקידים אזרחיים
 מהנדס אזרחי, מנהל מערכת הפארקים הציבוריים של פילדלפיה
 הנצחה
 מחנה צבאי
 
ג'ורג' גורדון מיד (באנגלית: George Gordon Meade;‏ 31 בדצמבר 1815 - 6 בנובמבר 1872) היה קצין מקצועי אמריקני ומהנדס אזרחי. הוא לחם בהצטיינות במלחמת הסמינול השנייה ובמלחמת ארצות הברית–מקסיקו, ושירת במלחמת האזרחים האמריקנית כגנרל בצבא הצפון עד לתפקיד של מפקד ארמייה. הוא זכור במיוחד בשל התבוסה שהנחיל לצבא הקונפדרציה בקרב גטיסברג.