stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דקוזאורוס
טקסונומיה

זוחל ימי זה נמצא ב-1856 בגרמניה, ושיניו נראו כמו שיני מגלוזאורוס שחי באותו אזור. בהמשך התברר שהיו שייכות לתנינאי בעל לסת רחבה מלאת שיניים חדות. הוא קיבל את שמו עקב מלתעותיו המאיימות. המאובנים שלו הגיעו מרחבי אירופה, רוסיה, ארגנטינה ומקסיקו. כיום מסווגים שני מינים תחת הסוג אך בעבר היו יותר שחלקם עברו לסוגים אחרים כמו הגיאוזאורוס.
מאפיינים

יצור זה היה טורף-על מפיל אימה על היצורים הימיים באזור מחייתו. לא ברור אם התרבה במים או יצא בדומה לצבים ימיים להטיל ביצים ביבשה.
אורכו של הדקוזאורוס הגיע לאורך 4–5 מטר וזנבו הארוך שימש להיגוי במים ביעילות גדולה בהרבה מאלה של התניניים המודרניים. הוא היה צייד אימתני שהזכיר את האורקה המודרנית, אך רוב טרפו הורכב מדגים. עם זאת מבנה שיניו נועד לחתוך ולשסע גם טרף גדול יותר כמו מיני איכתיוזאוריים, פליוזאורים שונים, פטרוזאורים שעפו מעל ואף תניני ים אחרים.
בתרבות

זוחל ימי זה מופיע בסרט Sea Rex 3D ובמשחק עולם היורה: המשחק.
גלריה

איור של דקוזאורוס וזוחלים ימיים נוספים
Dakosaurus maximus
האגם הרותח

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  פומרולה 
 מידות
 אורך:  0.060 קילומטר
 רוחב ממוצע:  0.06 ק"מ 
 מידע נוסף
 מדינות באגן הניקוז:  דומיניקה 
 קואורדינטות:  15°19′06″N 61°17′39″W﻿ / ﻿15.318333333333°N 61.294166666667°W﻿ / 15.318333333333; -61.294166666667
  (למפת דומיניקה מוגדלת) רוזו פורטסמות' מריגוט וסלי רוזלי סנט ג'וזף פוינט מישל סופרייר גראנד ביי פונט קסה קוליהו האוקיינוס האטלנטי  הים הקריבי האגם הרותח(למפת דומיניקה רגילה) רוזו פורטסמות' מריגוט וסלי רוזלי סנט ג'וזף פוינט מישל סופרייר גראנד ביי פונט קסה קוליהו האוקיינוס האטלנטי  הים הקריבי האגם הרותח
 
האגם הרותח (באנגלית: Boiling Lake) הוא פומרולה הממוקמת בפארק הלאומי מורן טרואה פיטון, דומיניקה. האגם, אשר ממוקם כ-6.5 מיל (10.5 קילומטרים) מזרחית לבירת דומיניקה, רוזו, מלא במים כחולים-אפורים מבעבעים שבדרך כלל עטופים בענן אדים. האגם נחשב כמעיין החם השני בגודלו בעולם, אחרי אגם מחבת הטיגון בניו זילנד.
אין דרך ישירה לאגם, והטיול בין האגם לכביש הקרוב ביותר אורך כ-13 קילומטרים (8.1 מיל).
היסטוריה

התצפית המתועדת הראשונה של האגם הייתה בשנת 1870 על ידי אדמונט וואט והנרי אלפרד אלפורד ניקולס (אנ').‏ ב-1875, ניקולס והנרי פרסטו הוזמנו לחקור את האגם. במדידות שהם לקחו בקצוות האגם, נמצא כי טמפרטורת המים הייתה 82–92 מעלות צלזיוס (180–197 מעלות פרנהייט), אך מעולם לא מדדו במרכז האגם. החוקרים כתבו כי עומק הים עלול להיות יותר מ-195 רגל (59 מטר).
מעת לעת נרשמו תנודות במפלס פני האגם. בשנות ה-70 של המאה ה-19, האגם היה עמוק. לאחר התפרצות פריאטית ב-1880, האגם נעלם ויצר מזרקה של מים חמים. התפרצות פריאטית נוספת שהתרחשה בתחילת המאה ה-21, הורידה את מפלס האגם בכ-10 מטרים (33 רגל) מדצמבר 2004 ועד אפריל 2005, אם כי מאוחר יותר מפלס האגם התמלא מחדש ביום אחד בלבד.
הערות שוליים

↑  "The definitive guide to Dominica's Boiling Lake trail & hike, located in our World Heritage Site". www.avirtualdominica.com. ארכיון מ-2015-09-05. נבדק ב-2015-10-31.
↑  Dominica Ministry of Tourism and Urban Renewal: Boiling Lake (ארכיון)
↑  Fournier, N.; Witham, F.; Moreau-Fournier, M.; Bardou, L. (2009). "Boiling Lake of Dominica, West Indies: High-temperature volcanic crater lake dynamics". Journal of Geophysical Research. 114 (B2). Bibcode:2009JGRB..114.2203F. doi:10.1029/2008JB005773.
↑  Witham, F.; Llewellin, E. W. (2006). "Stability of lava lakes". Journal of Volcanology and Geothermal Research. 158 (3–4): 321–332. Bibcode:2006JVGR..158..321W. doi:10.1016/j.jvolgeores.2006.07.004.
הוהנצולרן-הייגרלוך

| --- | --- |

 ממשל
 שפה נפוצה:  גרמנית
 עיר בירה:  הייגרלוך
 גאוגרפיה
 יבשת:  אירופה
 היסטוריה
 הקמה:  חלוקת רוזנות צולרן בין בניו של קרל הראשון, רוזן הוהנצולרן
 תאריך:  1576
 פירוק:  סיפוח הרוזנות לנסיכות הוהנצולרן-זיגמרינגן
 תאריך:  1767
 ישות קודמת:   רוזנות צולרן
 ישות יורשת:   נסיכות הוהנצולרן-זיגמרינגן
 
הוהנצולרן-הייגרלוך (Hohenzollern-Haigerloch) הייתה ענף בשושלת הוהנצולרן. נסיכי השושלת שלטו בנסיכות קטנה בדרום מערב גרמניה עד לשנת 1849, בה סופחה הנסיכות לפרוסיה.
היסטוריה

בשנת 1576 מת קרל הראשון, רוזן הוהנצולרן, ונחלתו חולקה בין שלושת בניו; אייטל פרידריך הרביעי, רוזן הוהנצולרן ירש את הוהנצולרן-הכינגן, קרל השני, רוזן הוהנצולרן-זיגמרינגן ירש את הוהנצולרן-זיגמרינגן, וכריסטוף, רוזן הוהנצולרן-הייגרלוך ירש את הוהנצולרן-הייגרלוך. בשנת 1634 מת קרל, רוזן הוהנצולרן-הייגרלוך ללא ילדים, ונחלתו עברה להוהנצולרן-זיגמרינגן.
בשנת 1681 הוקמה הוהנצולרן-הייגרלוך מחדש על ידי פרנץ אנטון, רוזן הוהנצולרן-הייגרלוך - בנו של מיינהרד הראשון, נסיך הוהנצולרן-זיגמרינגן, והיא התקיימה שוב עד למותו של פרנץ כריסטוף אנטון, רוזן הוהנצולרן-הייגרלוך בשנת 1767.
שליטי הוהנצולרן-הייגרלוך > הקמה ראשונה

כריסטוף 1576-1592
יוהאן כריסטוף 1592-1620
קרל (1620-1634)
שליטי הוהנצולרן-הייגרלוך > הקמה שנייה

פרנץ אנטון 1681-1702
פרדיננד לאופולד 1702-1750
פרנץ כריסטוף אנטון 1750-1767
טירת הייגרלוך
הוהנצולרן-הכינגן

הוהנצולרן-הכינגן (גרמנית: Hohenzollern-Hechingen) הייתה ענף בשושלת הוהנצולרן. נסיכי השושלת שלטו בנסיכות קטנה בדרום מערב גרמניה עד לשנת 1849, בה סופחה הנסיכות לפרוסיה.
היסטוריה

בשנת 1576 מת קרל הראשון, רוזן הוהנצולרן, ונחלתו חולקה בין שלושת בניו; אייטל פרידריך הרביעי, רוזן הוהנצולרן ירש את הוהנצולרן-הכינגן, קרל השני, רוזן הוהנצולרן-זיגמרינגן ירש את הוהנצולרן-זיגמרינגן, וכריסטוף, רוזן הוהנצולרן-הייגרלוך ירש את הוהנצולרן-הייגרלוך. בשנת 1605 מת אייטל פרידריך הרביעי, ובנו יוהאן גאורג, רוזן הוהנצולרן-הכינגן עלה לשלטון במקומו. בשנת 1623 קיבל יוהאן גאורג את התואר נסיך, יחד עם בן דודו יוהאן, רוזן הוהנצולרן-זיגמרינגן.
בשנת 1806 הצטרפה הנסיכות לקונפדרציה של הריין, ובשנת 1815 הצטרפה הנסיכות לקונפדרציה הגרמנית. בשנת 1848 הוכרח קונסטנטין, נסיך הוהנצולרן-הכינגן במהלך מהפכות אביב העמים לתת חוקה לנסיכות, ולבסוף נאלץ לקבל סיוע מהצבא הפרוסי. בדצמבר 1849 הגיע קונסטנטין לידי הסכם עם ממלכת פרוסיה על סיפוח הנסיכות לפרוסיה, ובשנת 1850 סופחה הנסיכות לפרוסיה יחד עם נסיכות הוהנצולרן-זיגמרינגן, והשתיים אורגנו כפרובינציית הוהנצולרן.
לאחר מותו של קונסטנטין, נסיך הוהנצולרן-הכינגן בשנת 1869 ללא יורשים, קיבל קרל אנטון, נסיך הוהנצולרן-זיגמרינגן את התואר "נסיך הוהנצולרן".
שליטי הוהנצולרן-הכינגן > רוזני הוהנצולרן-הכינגן

אייטל פרידריך הרביעי 1576–1605
יוהאן גאורג 1605–1623
שליטי הוהנצולרן-הכינגן > נסיכי הוהנצולרן-הכינגן

יוהאן גאורג 1623
אייטל פרידריך החמישי 1623–1661
פיליפ 1661–1671
פרידריך וילהלם 1671–1735
פרידריך לודוויג 1735–1750
יוזף פרידריך וילהלם 1750–1798
הרמן 1798–1810
פרידריך הרמן אוטו 1810–1838
קונסטנטין 1838-1849
טירת הכינגן
הגריזם: היווצרות העולם האסלאמי

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  פטרישה קרון, מייקל קוק
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  אסלאם
 נושא:  אסלאם 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1977
 
הָגָרִיזְם: היווצרות העולם האסלאמי (באנגלית: Hagarism: The Making of the Islamic World) הוא ספר שנוי במחלוקת שראה אור בשנת 1977; הספר, העוסק בהיסטוריה הקדומה של האסלאם, נכתב על ידי ההיסטוריונים פטרישה קרון ומייקל קוק.
המילה "הגריזם" אינה אלא הוספת הסיומת "־ִיזְם" לשמה של הָגָר המקראית, שפחתה של שרה, פילגשו של אברהם ואימו של ישמעאל, אבי הערבים על פי האסלאם. בנוסף, לפי המחברים, המילה מתייחסת למונח הָגָרִינְס (אנ'), המתייחס לכובשים הערבים המוקדמים שכבשו את מסופוטמיה, סוריה ומצרים.
בהישענם על עדויות ארכאולוגיות ועל מסמכים בני אותה תקופה בערבית, ארמית, קופטית, יוונית, עברית, ארמית, לטינית וסורית, מתאר הספר את האסלאם המוקדם בצורה שונה מאוד מהגרסה המסורתית המקובלת שמתבססת על דיווחים היסטוריים מוסלמיים.
לפי המתואר ב'הגריזם', כיבושי הערבים והתהוות החליפות הייתה תנועה בחצי האי ערב שקיבלה השראה מהמשיחיות היהודית, שבברית עם היהודים, ניסתה להשיב לעצמה את הארץ המובטחת מידי האימפריה הביזנטית; מכאן שהקוראן הוא תוצר של סדרת טקסטים ערוכים בני המאה השמינית של חומרים שונים שנלקחו ממקורות יהודים-נוצרים ומזרח תיכוניים, ושמוחמד הוא שליחו של עומר בן אל-ח'טאב "המושיע", משיח יהודי.
תמצית הספר

הספר פותח בהנחה, שהמחקר ההיסטורי המערבי העוסק בראשית האסלאם צריך להתבסס רק על נתונים היסטוריים, ארכאולוגיים ובלשניים, ולא על מסורות אסלאמיות (שהן דוגמטיות, אינן ניתנות לאימות היסטורי וארכאולוגי) ועל דיווחים אנכרוניסטיים על עברה של הקהילה, אשר חסרים כל ערך היסטורי; מסיבה זו, בעודם מתבססים באופן בלעדי על עדויות היסטוריות, ארכאולוגיות ובלשניות, המחברים מנסים לבנות מחדש ולהציג את מה שלדעתם הוא דיווח היסטורי מדויק יותר של מקורות האסלאם.
לפי המחברים, הגריזם הוא ענף כופר של היהדות, שהתקיים במאה השביעית לספירה ושחסידיו היו הגרים או ערבים. לדעת המחברים, התיעוד ששרד מן התקופה מתאר את חסידי מוחמד כהגרים, בשל הדרך שבה התפלל מוחמד כאילו היה זה לאל היהודי – על מנת להציג אמונה מונותאיסטית זרה בפני הערבים. מסופר שהוא עשה זאת בגלל ייחוסו הביולוגי לאברהם דרך שרה וכך דרך אבותיהם הקדמונים. במהלך התקופה המוקדמת התאחדו היהודים וההגרים תחת כנפיה של האמונה, שהמחברים מתארים בחופשיות כיודיאו-הגריזם, על מנת לקבל בחזרה את ארץ הקודש מידי הביזנטים והנוצרים. בניתוחם את כתבי היד הקדומים שחוברו על ידי עדי ראייה, הם סבורים שמוחמד היה מנהיג משלחת צבאית לכיבוש ירושלים ושההג'רה המקורית מתייחסת למעשה למסע מצפון ארצות ערב לעיר ירושלים.
בחלוף הזמן הסיקו ההגרים שאימוץ המשיחיות היהודית והנוצרית לא תספק להם את הזהות הדתית הייחודית אליה הם שואפים; הם גם חששו שהישענות מוגזמת על היהדות עלולה לגרום להמרת דת והיטמעות מוחלטת; אי לכך הם החליטו לזנוח את קיום המצוות והאמונות היהודיות ויצרו דת משלהם. בחיפושם אחר לגיטימיות תאולוגית, הם יצרו גרסה משלהם של מונותאיזם אברהמי, שהתפתחה מעירוב של יהדות, הדת השומרונית, ונצרות, והפכה למה שאנו מכירים היום כאסלאם. לדעת המחברים, האסלאם נולד ועוצב מתוך המיתולוגיה והסימבוליקה היהודית, כלומר: הקוראן הוא פרי ניסיון ליצור כתבי הקודש הדומים למקרא היהודי. מוחמד הוא כמו משה הנביא, בעוד שהעיר הקדושה מכה מעוצבת לפי מודל הקדושה של ירושלים; חסידי הדת החדשה, המוסלמים, עולים לרגל למכה, בדומה ליהודים שעלו לירושלים בזמן קיום בית המקדש.
בעוד שהטענות המלאות המובעות בספר שנויות במחלוקת, הניסיון לפרק את ההיסטוריה האסלאמית המוקדמת הפך את הספר לעבודה חשובה ופורצת דרך בנושא ההיסטוריה האסלאמית המוקדמת.
השפעה

"הגריזם" מצוטט בהרחבה על ידי מזרחנים וחוקרי דתות מודרניים רבים ובהם ברנרד לואיס,
רוברט ג. הוילנד,
רזה אסלן,
ג.ר. הוטינג,
הרברט ברג,
פרנסיס אדוארדס פיטרס,
שמואל נח אייזנשטדט,
זיידן סארדר,
מאליס רוטבן,
ריצ'רד לנדס,
ג'ון ואנסבורו,
כמו גם מבקרים (כמו אבן ואראק).
הספר נכלל ברשימת הקריאה המומלצת של בית הספר ללימודי המזרח ואפריקה שבאוניברסיטת לונדון, במחלקה ללימודי שפות ותרבויות של המזרח הקרוב באוניברסיטת שיקגו, ובמחלקה ללימודי דתות באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל.
בישראל כתב על תופעת ההגריזם החוקר והארכאולוג יהודה נבו, בעקבות מאות כתובות כופיות שמצא באזור שדה בוקר.
בשנת 1995 הציע פרופסור מיכאל לקר מהאוניברסיטה העברית בירושלים תאוריות שמרניות הרבה יותר לגבי יחסי היהדות והאסלם במאמריו "המרת הדת של חמיר ליהדות, והשבט היהודי בני הַדְל מאלמדינה", "היהדות בקרב כִּנְדה והמרד (רִדַּה) של כִּנְדה", ו"זיד בן ת'אבת, 'יהודי בעל שתי פאות': יהדות וידיעת קרוא וכתוב באלמדינה הפרה-אסלאמית (ית'רב)".
ב-1997 תיאר רוברט ג. הוילנד את ההגריזם כהמשך למורשתו של קלוד כאהן – כניסיון מחודש לשחזר את עליית האסלאם בהתבסס על עדויות חוץ אסלאמיות.
ב-2002 כתב דייוויד קוק כי הספר ייכנס לנישה של אפוקליפסות היסטוריות הטוענות כי סוגה זו של ספרות אסלאמית "יכולה להתבסס למעשה על גרעין היסטורי, מאחר... שהמוסלמים חולקים עם היהודים את שאיפתם לבנות את בית המקדש השלישי".
ב-2005 ג'ון ריבס אמר, שמחברי "הגריזם" צריכים לערוך מחקר יסודי נרחב לפני שיוכלו להציע תאוריה מוצקה; לדעתו "מחקר משווה החוצה גבולות דתיים נותר במידה רבה בחיתוליו. משימה חשובה היא לאסוף מספר רב של ספרים משלהי העת העתיקה ומראשית ימי הביניים המסתתרים באוספי כתבי היד המצויים בספריות ובמוסדות המחקר ברחבי תבל, לשם השוואה ביקורתית".
האגם הפוקיני

| --- | --- |
תמונת לוויין של בקעת פוצ'ינו
תמונת לוויין של בקעת פוצ'ינו
 מידע כללי
 מיקום:  איטליה
 סוג:  אגם שיובש
 מידות
 שטח:  עד 140 קמ"ר
 גובה:  661 מטר מעל לפני הים
 אורך מרבי:  17.28 ק"מ
 אורך:  17.28 קילומטר
 רוחב מרבי:  10.85 ק"מ
 רוחב ממוצע:  10.85 ק"מ 
 מידע נוסף
 מדינות באגן הניקוז:  איטליה 
 קואורדינטות:  41°59′42″N 13°32′50″E﻿ / ﻿41.99500°N 13.54722°E﻿ / 41.99500; 13.54722
  (למפת איטליה מוגדלת) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןבקעת פוצ'ינו(למפת איטליה רגילה) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןבקעת פוצ'ינו(למפת אברוצו רגילה) ל'אקווילה פסקארה טראמו קייטי מונטסילבנו מארקה אומבריה לאציו מוליזה הים האדריאטי בקעת פוצ'ינו(למפת אברוצו מוגדלת) ל'אקווילה פסקארה טראמו קייטי מונטסילבנו מארקה אומבריה לאציו מוליזה הים האדריאטי בקעת פוצ'ינו
 
האגם הפוקיני או אגם פוקינוס (בלטינית Fucinus Lacus; באיטלקית Lago Fucino) היה אגם רחב-ידיים במרכז איטליה, בחבל אברוצו. בתקופת הקיסרות הרומית נעשו כמה ניסיונות לנקז את מי האגם ולייבשו, אך הוא יובש סופית רק ב-1875, וכיום הוא עמק בשם פוּצִ'ינוֹ.
היסטוריה

הרומאים הכירו את האגם בשם "פוקינוס", ובשם זה הוא מופיע בחלק השביעי של האינאיס מאת ורגיליוס, המתאר כיצד מבכה האגם את מותו של הכוהן אוּמְבּרו. הרומאים בנו יישובים לגדת האגם (כולל העיר מָרוּביוּם, כיום סן בנדטו דֵיי מָארְסִי), ונערך שם קרב חשוב בשנת 89 לפנה"ס במסגרת מלחמת בעלות הברית. אלא שהאגם, אף על פי שסיפק קרקע חקלאית פורייה ושפע של דגים, היה גם מקור ליתושי מלריה, ומאחר שלא היה לו ניקוז טבעי הוא היה מציף לעיתים תכופות את האדמות החקלאיות שסביבו. הקיסר קלאודיוס ניסה לפתור את הבעיה באמצעות חציבת מנהרה באורך 5.6 ק"מ דרך ההרים, שתזרים את מי האגם אל נהר הלירי, משימה שארכה אחת-עשרה שנה ועבדו בה 30,000 פועלים, אלא שלא ברורה מידת הצלחתו. את סיום העבודות, לפני פתיחת הסכר, הוא חגג בנאומכיה ראוותנית. שטח האגם המקורי, המשתנה על פי העונה, היה כ-140 קמ"ר, וייתכן שמפעלו של קלאודיוס צמצם אותו לכ-90 קמ"ר. אדריאנוס הרחיב והעמיק תעלת אגירה באורך 4.5 ק"מ, והקטין את שטח האגם לכ-57 קמ"ר. המנהרה הגדולה יותר שנבנתה במאה ה-19, פחות או יותר במסלול זהה לזו הרומית, חיסלה את רוב הממצאים הארכאולוגיים של המנהרה הרומית, ולפיכך קשה לאמוד אל נכון את מידת הצלחתו של קלאודיוס. התעלה שבנה אדריאנוס השמידה את שרידי התעלה של קלאודיוס. התעלה הרומית האחרונה, לעומת זאת, השאירה ממצאים ברורים: במרחק קילומטר מן האגם היא הייתה בעומק 7.5 מטר ורוחבה 19.5 מטר בשפתה ו-4.5 מטר בבסיסה. השיפוע שלה היה 0.05%.
לאחר נפילת הקיסרות הרומית, מערכת הניקוז הרומית לא תוחזקה ולבסוף נסתמה התעלה בסחף ובצמחייה. רעידת אדמה מוטטה את הקרקע לצד האגם והנמיכה את פני השטח ב-30-35 ס"מ ביחס לחיבור למנהרה, אבל הממצאים מצביעים על כך שהסחף נצבר בה עוד קודם לכן. קרוב לוודאי שעד סוף המאה החמישית חזר האגם למצב שבו היה לפני העבודות של קלאודיוס. במאות ה-13 וה-15 היו הצעות לשקם את הניקוז הרומי, אבל הן לא יצאו אל הפועל: פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה תכנן לייבש את האגם, וכמוהו גם אלפונסו החמישי, מלך אראגון.
במאה ה-19 שכר הנסיך אלסנדרו טורלוניה את המהנדס השווייצרי פרנץ מאיור דה מונטרישה (Montricher) לייבש את האגם אחת ולתמיד. העבודות החלו ב-1862 והסתיימו כעבור שלוש-עשרה שנה, שבמהלכן נחצבה תעלה באורך 6.3 ק"מ וברוחב 21 מטרים. האגם נוקז והתייבש, וכיום מישור פוצ'ינו הוא אחד האזורים הפוריים ביותר באיטליה. עתיקות רומיות ושרידים שנותרו מעבודות הניקוז הקדומות של האגם הם היום חלק מאוסף טורלוניה.
הערות שוליים

↑  ראו סווטוניוס, שנים עשר הקיסרים, "קלאודיוס", 20.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007532671905171  GND: 4384961-1  LCCN: sh98003744  VIAF: 246264410   WorldCat (עם VIAF): 246264410 
בקעת פוצ'ינו כיום, במבט מהר סִירֶנְטֶה.
ה'תרפ"ה

ה'תרפ"ה (5,685) ובקיצור תרפ"ה – היא שנה עברית  אשר החלה ביום א' בתשרי, אור ל-29 בספטמבר 1924, והסתיימה ביום כ"ט באלול, 18 בספטמבר 1925.
המולד של תשרי חל ביום שני, שעה אחת ו-90 חלקים. לפיכך זו שנה מסוג בשה. איננה מעוברת, ואורכה 355 ימים.
זו שנה ראשונה לשמיטה, ושנת 4 במחזור העיבור ה-300. תקופת ניסן שבשנה זו היא תחילת שנת 1 (סימנה אלדא) במחזור השמש ה-204, ולכן מברכים בה את ברכת החמה.
שנה זו היא שנת 1,856 לחורבן הבית, ושנת 2,236 לשטרות.
אירועים

ט"ז בכסלו - ייסוד המושבה הרצליה
י"ז בכסלו - מתקיימים השיעורים הראשונים בטכניון.
י"ז באדר - מדינת טנסי אוסרת על לימוד תורת האבולוציה בבתי הספר, חוק שהוביל למשפט הקופים
י"ח באדר - שידור הרדיו הטראנס-אטלנטי הראשון
ז' בניסן - נחנכה האוניברסיטה העברית בהר הצופים שבירושלים
י' בסיוון - נפתח "בית הנכות הלאומי בצלאל" בירושלים בהנהלתם של בוריס שץ ומרדכי נרקיס
נולדו

י' בתשרי – הרב אליעזר הגר, האדמו"ר מסרט ויז'ניץ (נפטר בהתשע"ה)
י"א בתשרי – הרב דוד משה רוזנבוים, האדמו"ר מקרעטשניף (נפטר בה'תשכ"ט)
ג' בחשוון - הרב יהודה עמיטל, ראש ישיבת הר עציון ושר בממשלת ישראל
י"ט בחשוון - חיים בר-לב הרמטכ"ל השמיני חבר הכנסת ושר (נפטר ה'תשנ"ד)
ט"ו בכסלו - אד קוץ', ראש עיריית ניו יורק
כ"ט בכסלו - אלי כהן, מרגל ישראלי שפעל בסוריה ונתפס (הוצא להורג ה'תשכ"ה)
י' בטבת - עוזי נרקיס, אלוף פיקוד המרכז בעת מלחמת ששת הימים
י"ח בטבת - הרב שלמה קרליבך המכונה גם "הרב המרקד" (נפטר ב-תשנ"ה)
ט' באדר - מנחם שטרן, פרופסור להיסטוריה של עם ישראל, מגדולי חוקרי תקופת הבית השני (נרצח ה'תשמ"ט)
י"ד באדר - מרדכי אלקחי, איש אצ"ל, מעולי הגרדום (הוצא להורג ה'תש"ז)
י"ב בניסן - הלגה דן, נערה יהודיה הולנדית, שסיפור ימיה האחרונים תחת השלטון הנאצי, נכתב ביומנה (נרצחה ה'תש"ג)
כ"א בניסן - הרב דוד משה ליברמן, אב"ד קהילת "שומרי הדת" באנטוורפן וממייסדי וחבר נשיאות מרכז רבני אירופה
כ' באייר - יובל נאמן, פיזיקאי ופוליטיקאי ישראלי, כיהן כשר בממשלת ישראל (נפטר ב-ה'תשס"ו)
א' בסיוון - נתנאל לורך, היסטוריון, דיפלומט ומזכיר הכנסת (נפטר ב-ה'תשנ"ז)
כ"ג באב - מאיר שמגר, נשיא בית המשפט העליון
נפטרו

ג' באייר - נפטר ר' ישעיה שטיינר, מייסדה של חסידות קרסטיר
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג בשה, ובה 355 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "שלמה": שבה חשוון וכסלו בני 30 יום כל אחד.
ברכת החמה ביום רביעי י"ד בניסן - 8 באפריל 1925.
היסטוריה של עם ישראל
ה'תרפ"ז

ה'תרפ"ז (5,687) ובקיצור תרפ"ז – היא שנה עברית  אשר החלה ביום א' בתשרי, אור ל-9 בספטמבר 1926, והסתיימה ביום כ"ט באלול, 25 בספטמבר 1927.
המולד של תשרי חל ביום שלישי, 18 שעות ו-762 חלקים. לפיכך זו שנה מסוג החא. היא מעוברת, ואורכה 383 ימים.
זו שנה שלישית לשמיטה, ושנת 6 במחזור העיבור ה-300. תקופת ניסן שבשנה זו היא תחילת שנת 3 (סימנה גיוא) במחזור השמש ה-204.
שנה זו היא שנת 1,858 לחורבן הבית, ושנת 2,238 לשטרות.
אירועים

ז' טבת - נוסד היישוב מגדל עדר
י"ג בשבט - נוסד כפר הנוער בן שמן
כ"ח באדר ב' - נוסדה תנועת הקיבוץ הארצי
ט"ו בסיוון - מנהיג חב"ד יוסף יצחק שניאורסון נעצר על ידי הנקו"ד ונידון למוות
י"א בתמוז - רעידת אדמה שמרכזה באזור יריחו בעוצמה של 6.2 בסולם ריכטר; 300 הרוגים
י"ב בתמוז - האדמו"ר הריי"צ מליובאוויטש השתחרר מבית הכלא בברית המועצות, יום זה נקרא אצל חסידי חב"ד "חג הגאולה"
* ב' באלול- י"ב באלול, הקונגרס הציוני העולמי החמישה עשר בבזל.
נולדו

י' בתשרי - אליעזר רפאלי, ממקימי אוניברסיטת חיפה
י' כסלו - ד"ר משה חיים זקס, ד"ר לבוטניקה ואגרונום ישראלי
י"ז בכסלו - רפי איתן, סוכן מוסד ופוליטיקאי ישראלי
ט"ו בטבת - משה מרזוק, רופא יליד מצרים ממוצא קראי, אחד מ"נידוני קהיר", שעמדו לדין במצרים בעקבות "העסק הביש" (נפטר ב-ה'תשט"ו)
כ"ז בטבת - ורנון סמית', כלכלן ומשפטן אמריקאי, חתן פרס נובל לכלכלה
כ"ב בשבט - יצחק חופי, איש הפלמ"ח, אלוף פיקוד הצפון בזמן מלחמת יום הכיפורים וראש המוסד
ה' באדר ב' - אריק לביא, זמר ישראלי (נפטר ה'תשס"ד)
כ"ט בניסן - גארי ברתיני, מנצח ומלחין ישראלי, זוכה פרס ישראל (נפטר ב-ה'תשס"ה)
ל' בניסן - עמוס קינן, סופר ועיתונאי ישראלי (נפטר בה'תשס"ט)
ט"ז בסיוון - יעקב חודורוב, כדורגלן ישראלי (נפטר ב-ה'תשס"ז)
מאיר הלברשטאם - אדמו"ר חסידות טשאקאווא אשר כיהן בני ברק. (נפטר ב-ה'תשע"ב)
נפטרו

כ"ב בחשוון - רבי יששכר דוב רוקח, האדמו"ר השלישי בשושלת בעלזא (נולד ה'תרי"א 1851 או ה'תרי"ב 1852 לפי גרסה אחרת)
ט"ז בכסלו - ר' שמחה בונם סופר
כ"ח בטבת - אשר צבי גינצברג, סופר והוגה דעות ציוני שנודע בכינוי אחד העם
כ"ט בשבט - רבי נתן צבי פינקל, ראש ישיבת סלובודקה ומראשי תנועת המוסר
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג החא, ובה 383 ימים.
שנה מעוברת ובה שני חודשי אדר - אדר א' ואדר ב'. חג הפורים נחוג בשנה כזו באדר ב'. בנוסף, בי"ד באדר א' מציינים פורים קטן, ובט"ו באדר א' מציינים שושן פורים קטן.
שנה "חסרה": שבה חשוון וכסלו בני 29 יום כל אחד
ג' בתשרי חל בשבת, ולכן צום גדליה נדחה ליום ראשון ד' בתשרי.
ט"ו באדר ב' חל בשבת, ולכן שושן פורים נחוג שלושה ימים - בערים שהיו מוקפות חומה - מיום שישי י"ד באדר ב' ועד יום ראשון ט"ז באדר ב' - זהו פורים משולש.
י"ד בניסן, ערב פסח, חל בשבת, ולכן חלים דיני ערב פסח שחל בשבת.
היסטוריה של עם ישראל
ה'תרצ"ה

ה'תרצ"ה (5,695) ובקיצור תרצ"ה – היא שנה עברית  אשר החלה ביום א' בתשרי, אור ל-10 בספטמבר 1934, והסתיימה ביום כ"ט באלול, 27 בספטמבר 1935.
המולד של תשרי חל ביום ראשון, 7 שעות ו-429 חלקים. לפיכך זו שנה מסוג בחה. היא מעוברת, ואורכה 383 ימים.
זו שנה רביעית לשמיטה, ושנת 14 במחזור העיבור ה-300. תקופת ניסן שבשנה זו היא תחילת שנת 11 (סימנה יאיבא) במחזור השמש ה-204.
שנה זו היא שנת 1,866 לחורבן הבית, ושנת 2,246 לשטרות.
אירועים

ט"ז באייר - בית משפט בברן פוסק כי הפרוטוקולים של זקני ציון הם זיוף ואוסר את הדפסתם בשווייץ
כ"א באב - ו' באלול - הקונגרס הציוני העולמי ה-19 בלוצרן.
ו' באלול - בחירת דוד בן-גוריון ליו"ר ההנהלה הציונית והסוכנות היהודית
נולדו

י"ד בחשוון - הרב אריה משה אליהו קפלן רב אורתודוקסי אמריקני עסק בקשר בין מדיטציה ליהדות. (נפטר ה'תשמ"ג)
א' בטבת - אברהם כ"ץ-עוז, חבר הכנסת מטעם המערך
ח' בשבט - רבקה גור, שחקנית
י"ד בשבט - גד יעקבי, שר וחבר הכנסת מטעם המערך, שגריר ישראל באו"ם (נפטר ב-ה'תשס"ז)
י"ח בשבט - לאה נאור, סופרת ישראלית
ח' באדר א'  - עמנואל זיסמן, חבר הכנסת מטעם המערך והדרך השלישית
י"ד באדר א' - אורי אילן, חייל צה"ל שהתאבד בשבי הסורי (התאבד ה'תשט"ו)
ח' באדר ב' - מייקל וולצר, פילוסוף יהודי-אמריקאי
י"ט באדר ב' - יעקב טירקל, שופט בית המשפט העליון (נפטר ב-ה'תשפ"ג)
כ"ג בניסן - הרב ישראל הס, מחבר הספר "אמונות" (נפטר כ"ה באלול ה'תשנ"ז)
י"ד בסיוון - שמעון אבן, מחלוצי מדעי המחשב בישראל (נפטר ב-ה'תשס"ד)
י"ב בתמוז - דן אלמגור, מהיוצרים הבולטים בתחום הזמר העברי והמחזאות הישראלית
כ"ב בתמוז - משה שטרן, חזן יהודי ידוע
י"א באלול - חיים טופול, שחקן ישראלי (נפטר ב-ה'תשפ"ג)
נפטרו

כ"ד בחשוון –  הברון אדמונד ג'יימס דה רוטשילד, נדבן ציוני בן למשפחת רוטשילד, התומך העיקרי ביישוב היהודי בארץ ישראל בתקופת העלייה הראשונה. (נולד בט"ז באב ה'תר"ה)
כ"ו באדר א' – שרה שנירר, מייסדת רשת "בית יעקב" לחינוך חרדי לבנות, מחנכת ומורה יהודיה פולנית, וסופרת ומחזאית יידיש. (נולדה בא' בתמוז ה'תרמ"ג)
י"א באייר – מגנוס הירשפלד, רופא והומוסקסולוג גרמני יהודי
ח' בסיוון – שמריהו לוין, מנהיג ציוני
י' בתמוז – הרב שלמה אהרן ורטהיימר, חוקר תורני, דיין וראש ישיבה מהיישוב הישן בירושלים, ראשון מפרסמי גניזת קהיר. (נולד בי' בכסלו ה'תרכ"ז)
י"א בתמוז – אלפרד דרייפוס, קצין יהודי בצבא הצרפתי שהואשם בבגידה על לא עוול בכפו
ג' באלול – הרב אברהם יצחק הכהן קוק,  רבן של יפו והמושבות, רבה האשכנזי של ירושלים, מייסד הרבנות הראשית והרב הראשי האשכנזי הראשון, וראש ישיבת "מרכז הרב". מההוגי הדעות המרכזיית של הציונות הדתית. (נולד בט"ז באלול ה'תרכ"ה)
ט"ו באלול – יצחק ליב גולדברג, נדבן ופעיל ציוני ליטאי, ממייסדי חברת הכשרת הישוב וגואל אדמות הר הצופים. (נולד בי"ב בשבט ה'תר"ך)
י"ז באלול – הרב חיים הירשנזון, רב והוגה דעות חדשן, איש הציונות הדתית, מחבר "מלכי בקדש". (נולד בי"א באלול ה'תרי"ז)
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג בחה, ובה 383 ימים.
שנה מעוברת ובה שני חודשי אדר - אדר א' ואדר ב'. חג הפורים נחוג בשנה כזו באדר ב'. בנוסף, בי"ד באדר א' מציינים פורים קטן, ובט"ו באדר א' מציינים שושן פורים קטן.
שנה "חסרה": שבה חשוון וכסלו בני 29 יום כל אחד
היסטוריה של עם ישראל
ה'תרצ"ב

ה'תרצ"ב (5,692) ובקיצור תרצ"ב – היא שנה עברית  אשר החלה ביום א' בתשרי, אור ל-12 בספטמבר 1931, והסתיימה ביום כ"ט באלול, 30 בספטמבר 1932.
המולד של תשרי חל ביום השבת, 16 שעות ו-248 חלקים. לפיכך זו שנה מסוג זשה. היא מעוברת, ואורכה 385 ימים.
זו שנה ראשונה לשמיטה, ושנת 11 במחזור העיבור ה-300. תקופת ניסן שבשנה זו היא תחילת שנת 8 (סימנה חיהז) במחזור השמש ה-204.
שנה זו היא שנת 1,863 לחורבן הבית, ושנת 2,243 לשטרות.
אירועים

כ"ו בטבת – נפתח קולנוע אדיסון שהיה בית הקולנוע (ראינוע) השלישי בירושלים
כ' באדר ב' – נפתחה המכביה הראשונה
נולדו

י' בתשרי – הרב שמואל אוירבך. (נפטר ב-ה'תשע"ח)
כ"ד בכסלו – גבריאל שטרסמן, עיתונאי ושופט ישראלי.
י"ז בטבת – יוסף לפיד, עיתונאי, ראש מפלגת שינוי, שר המשפטים וסגן ראש הממשלה בממשלתו השנייה של אריאל שרון (נפטר ב-ה'תשס"ח)
כ"ה בטבת - ד"ר יצחק זקס, יקיר ירושלים, ממשחררי ירושלים וחברון, ממייסדי ענף התיירות בישראל.
ז' בשבט –הרב שמעון משה דיסקין, ר"מ בישיבת קול תורה (נפטר ב-ה'תשנ"ט)
ג' באדר א' – הרב יוסף בא-גד, מייסד ישיבת נחלים וחבר הכנסת מטעם מולדת
כ"ח באדר א' – הרב נתן גשטטנר, רב, דיין ופוסק הלכה, ראש ישיבת פנים מאירות בבני ברק ומחבר פורה של ספרים בהלכה, בתלמוד ובאגדה. (נפטר ב-ה'תשע"א)
ז' בניסן – יוסי בנאי, זמר, שחקן, פזמונאי, הומוריסטן, בדרן, קריין, במאי קולנוע וטלוויזיה ישראלי, חתן פרס ישראל (נפטר ב-ה'תשס"ו)
ח' בניסן – הרב משה הלברשטאם מורה צדק ודיין בבד"ץ של העדה החרדית בירושלים ומחשובי פוסקי ההלכה בזמנו. (נפטר ב-ה'תשס"ו)
ח' באייר – הרב גרשון מנדל גרליק, אב"ד קהילת 'אוהל יעקב' ומרבני מילאנו, ייסד את ועד כשרות רבנות מילאנו EK ועמד בראשו, שליח חב"ד הראשי לאיטליה ומייסד של מרכז רבני אירופה (נפטר ב-תשפ"א)
כ"א בתמוז – אסתר שטרייט-וורצל, סופרת ישראלית (נפטרה ב-ה'תשע"א)
כ"ח בתמוז – מאיר כהנא, רב, חבר הכנסת ומנהיג פוליטי ימני רדיקלי (נרצח ב-ה'תשנ"א)
כ"ט בתמוז – אליהו בן-אלישר, חבר הכנסת מטעם הליכוד ודיפלומט ישראלי (נפטר ב-ה'תש"ס)
ט' באב – פיטר אייזנמן, אדריכל אמריקאי