stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אפריקה הטרופית
גאוגרפיה > יערות הגשם

יער הגשם הטרופי השני בגודלו נמצא באפריקה, יער גשם הוא יער ממוזג באזור הטרופי שבו שפע גשמים וטמפרטורות גבוהות. רצפת היער שופעת במסה צפופה של שרכים, טחבים, גפנים ועצים בגבהים שונים. יער זה מאופיין בהימצאותם של עצים עתיקים ושתילים מאותו המין וממינים שונים בו זמנית. במבט מלמעלה, נגלה תמונה לא שוויונית של חופת היער המאופיינת בגבהים וצמרות שונות ומגוונות. רצפת היער מכוסה בצמחייה צפופה למדי, למעט לאורך נחלים שבהם הצמחים נסגרים לעיתים קרובות על ידי חופה צפופה יותר. באזורים אלו אין תקופת בצורת. בעקבות פעילות טרמיטים, מצויים עצים מתים על רצפת היער. באזורים בהם ישנה אדמת סחף האדמה עשירה ועמוקה ואילו באזורים בהם יש טיט אדום עמוק, נחשבים כפחות פרודוקטיביים. הגשמים בדרך כלל כבדים, ואילו תנאי טמפרטורה ולחות נוחים לצמיחה לאורך השנה כולה. אוכלוסיית בעלי החיים צפופה למדי, ומאופיינת במיני ציפורים, קופים, שפן עצים, פנגולין עצים, גחניים ,פרפרים, היפרוליים, נחשים וסנאים, המוגבלים על ידי צמרות העצים. ואילו על הקרקע נמצאים, פילים, אוקפים, תאואי יער, חזיר נהרות, חזירי יערות ,נמרים ,איילון המים וסוגי אנטילופות (כדוגמת צביונים), כאשר לאורך נתיבי המים מצויים היפופוטמים וקרוקודילים ובמים דגים מכול מיני סוגים. האדם הקדמון ובמיוחד שבט הפיגמים (pigmies), השתמשו רבות במוצרים מן החי והצומח לצורך מסחר, כדוגמת הפירות, שמן תמרים, אגוזי קולה, אגוזים, גומי, קפה ושנהב.
ביערות הגשם מגוון רחב של עצים אשר נעים על הטווח של כובד וצבע. בדומה למהגוני, והטיק, גדלים מגוון עצי קאיה, סאפלי (sapele), גווארה (gwarea), עץ נקורה (nakore), ואוקאמי והארז אפריקאי (okoume) עצים בעלי ערך גבוה עבור רהיטי עץ דקורטיביים. בגבהים הגבוהים של האזור הטרופי גדלים על העצים ביער בעיקר טחבים, שרכיים, וגפניים וסבכי במבוק, בעוד בגבהים הנמוכים עשויים להיות של ארזים ועצי זית.
שטחי החקלאות מאוד צרים ולא קבועים כתוצאה מריבוי העצים והצמחייה העבותה הנפוצים באזורים אלו. יבולים רבים גדלים על שטח זהה באותו זמן ויש בדרך כלל צמחים מכל הגילאים, כמו קסאווה, תירס, שעועית, בוטנים, בטטות, עגבניות, חצילים, וגם קני סוכר או טבק. בקונגו לדוגמה דיללו את עצי היערות, ובאמצעות אש הכינו את אזורים אלו לחקלאות מבלי להזיז גזעים גדולים וענפים. מפאת גודלם של שטחי החקלאות גידולים חד שנתיים ורב שנתיים נזרעים במקביל. לרוב החקלאות באזורים אלו תתחיל בגידולי אורז ותירס לאחר מכן גידולי הקאסווה לאחר שזו גדלה לצפיפות מסוימת במשך כשלוש עד ארבע שנים. לאחר שנקטפו מתפנה מקום לנטיעה של עצי בננות ואלו מוחלפות לבסוף על ידי שלבו הראשונים של היער הטרופי.
חרקים המפיצים מחלות: זבוב הצה צה המפיץ את מחלת השינה (trypanosomiasis) וזבוב החול המפיץ את הליישמניה. עיוורון הנהרות (onchocerciasis), מופץ על ידי נשיכה של ישחוריים, או תולעת גינאה, או על ידי שתיית מים נגועים.
היסטוריה > פרהיסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
על פי הדעה המקובלת בימינו במחקר האבולוציה של האדם, מקור המין האנושי הוא באפריקה הטרופית, כנראה במזרח היבשת.
היסטוריה > העת העתיקה > שבט הבנטו

מאמינים שלפני הבנטו, החצי הדרומי של אפריקה היה מיושב על ידי דוברי שפות קויסאן, שנמצאים כיום באזורים הצחיחים בסביבת מדבר קלהארי ובכמה אזורים מבודדים בטנזניה. פיגמים יישבו את מרכז אפריקה, בעוד שכושים (בני-כוש) ואנשים אחרים דוברים שפות אפרו-אסיאתיות יישבו את צפון אפריקה וצפון-מזרח אפריקה. אפריקה הצפון-מערבית, מדבר סהרה וסודאן יושבו על ידי אנשים דוברי מאנדה ושפות אטלנטיות (כמו פוּלָני ו-וולוף) ואנשים אחרים דוברי שפות נילו-סהריות.
ישנן שתי תאוריות בסיסיות על המוצא של הבנטו. הראשונה קודמה על ידי ג'וזף גרינברג בשנת 1963. הוא חקר והשווה כמה מאות שפות אפריקאיות ומצא שקבוצה של שפות שמדוברות בצפון־מזרח ניגריה הן השפות הקרובות ביותר לשפות מקבוצת הבנטו. הוא פיתח תאוריה שפרוטו-בנטו (שהיא לכאורה שפת המקור של שפות הבנטו) הייתה אחת מן השפות הללו, שהתפשטה דרומה ומזרחה במשך מאות שנים.
התאוריה הזו נסתרה במהרה על ידי מלקולם גאתרי, שחקר שפות בנטו רבות ומצא שהניב האופייני ביותר מצוי בשפות המדוברות בזמביה ובדרום הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו. כך נוצר ההסבר החלופי, שדוברי בנטו התפשטו מהאזור הזה לכל עבר.
יש היסטוריונים שעדיין מקבלים שילוב של התאוריות שלעיל, אך ההתלהבות שבה משטר האפרטהייד בדרום אפריקה ניצל את הרעיונות הללו השאיר אותם בערפל במידה מסוימת.
הבנטו הגיעו בתחילה מדרום־מזרח ניגריה, מאזור הנהרות בנואה-קרוס, והתפשטו באפריקה לכיוון זמביה.
בשלב מסוים באלף השני לפני הספירה, אולי בעקבות לחץ של אנשים שהיגרו מהסהרה לאזור, הם נאלצו להתפשט לתוך יערות הגשם של מרכז אפריקה.
כאלף שנים מאוחר יותר הם החלו בשלב שני ומהיר יותר של התפשטות מעבר ליערות ולתוך מזרח ודרום אפריקה.
לאחר מכן, באלף הראשון לספירה, פותחו בזמביה שיטות חקלאיות וצמחים חדשים, שכנראה הובאו מדרום-מזרח אסיה דרך מדגסקר. החידושים הללו הביאו להתפשטות נוספת של הבנטו באזור.
עד שנת 1000 לספירה הגיעו אנשי הבנטו לאזורים של זימבבואה ודרום אפריקה של היום. בזימבבואה הייתה אחת האימפריות הגדולות של דרום כדור הארץ, ובירתה הייתה זימבבואה הגדולה. היא שלטה בנתיבי סחר מדרום אפריקה לצפון הזמבזי, וסחרה בזהב, נחושת, אבנים יקרות וטובין אחרים, עם סוחרים ערבים בחוף הסוואהילי. עד אמצע האלף השני לספירה האימפריה כילתה את משאביה והתמוטטה, וזימבבואה הגדולה ננטשה.
היסטוריה > העת העתיקה > ממלכות מערב אפריקה

האזור המשמעותי ביותר באפריקה שמדרום לסהרה, אשר הצמיח ישויות מדיניות מפותחות, היה מערב אפריקה. התפתחות הכלכלה באזור איפשרה את התפתחותם של משטרים ריכוזיים. התרבות המוקדמת ביותר באזור היא תרבות הנוק ששלטה באזור משנת 1000 לפני הספירה עד שנת 200 לספירת הנוצרים. הנוקאים היו התרבות הראשונה מדרום לסהרה שיצרה פסלי טרקוטה בגודל אדם. היסטוריונים מקשרים את התרבות האבודה לשבט היורובה.
במאה השמינית לספירה השתלטה על מרבית האזור האימפריה של גאנה שהשתרעה עד לגבול האימפריה המאלית. העיר המרכזית באימפריה, קומבי סלאח, היא כיום עיר במאוריטניה של ימינו. האימפריה שלטה על מרבית האזור עד הכיבוש האל-מורבידי של האזור ב־1052.
אימפריית סוסו ניסתה למלא את החלל הפוליטי באזור עד שהובסה על ידי המנדיקים מקימי האימפריה המאלית החדשה במחצית המאה ה-13. האימפריה המאלית המשיכה לשגשג כמה מאות שנים אך שלטונם של שליטים חלשים בתקופה מאוחרת יותר הובילו להפסדים קשים מול שבטי הטוארג, הסונגהאי והמוסי. במאה ה-15 יסדו הסונגהאי מדינה חדשה סביב גאו. המנהיגים המובילים של אימפריה זו הם סוני עלי ואסקייה מוחמד.
דרומית לאימפריה הסונגהית הקימו אוסיי טוטו ואוקמפו אנוקייה את אימפריית האשנטי. דרומית לסודאן התפתחו ערי מדינה חזקות - איפה, בונו, בנין. מזרחה משם התפתחה אויו להיות העיר המרכזית של בני הירובה. קונפדרציית ארו התפתחה כגוף הפוליטי המשפיע ביותר באזור בין המאה ה־17 ועד התקופה הקולוניאלית ונשלט על ידי בני האיגבו באזור שהוא ניגריה המודרנית כיום.
היסטוריה > העת החדשה > אפריקה תחת השלטון האירופי

במאה ה-15 החלו האירופים (הפורטוגזים היו הראשונים שבהם) להקים תחנות סחר ביבשת על חופי האוקיינוס האטלנטי ומדרום לארצות הים התיכון. האירופים, בשיתוף סוחרים מוסלמים וכמה מנהיגי שבטים מקומיים, תפסו אפריקנים רבים מאפריקה המערבית והמרכזית) וסחרו בהם ברחבי העולם, פעילות שכונתה מאוחר יותר "סחר העבדים הגלובלי". לאחר גילוי אמריקה, כאשר כוח האדם של הילידים שם לא ענה על ביקוש המתיישבים האירופים, והתקשה לשרוד בתנאי עבדות, גדל הביקוש לכוח אדם אפריקני, והגיע למיליוני עבדים שנשלחו בעיקר ליבשת החדשה.
בתחילת המאה ה-19 החלו מדינות אירופה במרוץ לאפריקה. והן כבשו את רוב שטחי היבשת, שהפכו לקולוניות מערביות. יוצאות דופן מבחינה זו היו אתיופיה, ששמרה על עצמאותה מאות בשנים, וליבריה, מדינה חדשה שייסדו ב-1847 עבדים אמריקאים משוחררים, בסיוע הנשיא האמריקני החמישי ג'יימס מונרו.
הכיבוש הקולוניאליסטי נמשך עד סוף מלחמת העולם השנייה, שלאחריה זכו כל הקולוניות הטרופיות בהדרגה בעצמאות. כיום יש באפריקה הטרופית 42 מדינות עצמאיות. גבולותיהן של רוב המדינות האלה נשארו כפי שהיו כששורטטו וחולקו בצורה שרירותית למדי בין המדינות הקולוניאליסטיות השונות במאה ה-19. הדבר גרם לסכסוכים על רקע אתני בחלק מהמקרים שבהם הוגדרה מדינה שבשטחה נכללו כמה קבוצות אתניות שונות.
היסטוריה > העת החדשה > מלחמת העולם הראשונה

המושבות הגרמניות במהלך מלחמת העולם הראשונה במערבה של אפריקה כללו את קמרון, וטוגולנד (כיום טוגו). במהלך המערכה במערב אפריקה במלחמת העולם הראשונה נפלו אלה בידי כוחות מדינות ההסכמה בפיקודן של בריטניה, צרפת ובלגיה.
מזרחה משם, התנהלה החזית המזרח אפריקאית במלחמת העולם הראשונה. את מזרח אפריקה הגרמנית (כיום, בקירוב, טנזניה, רואנדה ובורונדי) כבשו כוחות מדינות ההסכמה עד לסתיו 1917, אלא שכוחות גרמנים קטנים, יחד עם כמה אלפי ילידים נאמנים, בפיקודו של לטו-פורבק (Lettow-Vorbeck), המשיכו לנהל מלחמת גרילה עיקשת ומוצלחת עד סוף המלחמה ממש, ואפילו מעט לאחריה, נגד כוחות עדיפים בהרבה. הקרבות האלה התפשטו גם לטריטוריות סמוכות: מזרח אפריקה הבריטית (כיום קניה), אוגנדה, מוזמביק ורודזיה הצפונית (כיום זמביה).
היסטוריה > העת החדשה > המלחמה הקרה

הסכסוך בין ארצות הברית לבין ברית המועצות במהלך המלחמה הקרה שיחק אף הוא תפקיד בחוסר היציבות. כאשר מדינה קיבלה את עצמאותה לראשונה, ציפו ממנה כי תחבור לאחת משתי מעצמות העל הללו. מדינות רבות בצפון אפריקה קיבלו עזרה צבאית סובייטית, בעוד שמדינות במרכז אפריקה ובדרומה קיבלו את עזרתן של ארצות הברית וצרפת. הסלמה אירעה בשנות ה-70, כאשר אנגולה ומוזמביק, שזכו לעצמאותן בשנים אלה, קשרו את עצמן לברית המועצות, בעוד שמערב אפריקה (וגם דרומה) חברו לבלום את ההשפעה הסובייטית. סכסוכי גבול וטריטוריה היו נפוצים אף הם, כאשר הגבולות שקבעו האירופים עורערו שוב ושוב בידי מדינות האזור.
היסטוריה > העת החדשה > לאחר המלחמה הקרה

מדיניות ממשלתית כושלת, שחיתות פוליטית ומקרי בצורת קשים, הובילו לכך שחלקים ניכרים מאפריקה סובלים מחוסר באספקת מזון ומים, ומקרי רעב המוני אינם נדירים.
אחת הסכנות העיקריות המאיימות על אפריקה היא התפשטות מגפות המוניות, בשל תנאי תברואה גרועים, היעדר חיסונים ומחסור בשירותים רפואיים. במיוחד נפוץ ברחבי היבשת נגיף ה-HIV, המביא למותם של מיליוני תושבים בכל שנה ממחלת האיידס.
כלכלה > חקלאות

חקלאות היא פעילות כלכלית דומיננטית של אפריקה הטרופית, היא מספקת את אמצעי הפרנסה המכריע של רוב האוכלוסייה. כמו כן, מייצרת בין 40 ל-60 אחוזים של התוצר הלאומי הגולמי של כל המדינות, למעט בוצואנה, גבון, וזמביה, שם כריית מחצבים חשובה במיוחד. עבור רוב אפריקה הטרופית, פיתוח כלכלי קשור גם בהתקדמות בניצול הפוטנציאל החקלאי שלה. עם זאת, הבעיה העיקרית של ניצול כזה הוא חוסר ידע. בגלל הבדלי האקלים בין האזורים השונים יש צורך להתאים את הגידולים לאקלים המקומי.
התנאים מתאימים לשינוי אבולוציוני מהיר ומגוון המינים צריכים להסתגל להזדמנויות חדשות ומאבקי הישרדות. צמחים מאוימים על ידי עשבים, פטריות טפילים, חרקים, קרדית העכביש, ומחלות וירוס. נחילי ענק של ארבה המדבר במערב ובמזרח אפריקה, ארבה אדום בדרום, במרכז, ומזרח אפריקה, הם איום גדול על היבולים. האיזון נשמר על ידי החזרת אלמנטים בקרקע על ידי ריקבון צמחים ועצים.
על אף הקשיים הרבים העומדים בפני החקלאים באזורים הטרופיים של קו המשווה ניתן לראות מספר גידולים חקלאיים ותוצרת שדה.
מזג האוויר ברמה ההררית של מרכז אפריקה ואפריקה הטרופית מאופיין באקלים ממוזג וקריר יותר, כאשר טווחי הטמפרטורות נעים בין 65–85 מעלות פרנהייט. האקלים הטרופי הקריר חיובי עבור גידולי שדה הדורשים מזג אוויר קריר בדומה לאפרסק, אגס, תפוח, קפה, בננה, הדרים, שיבולת שועל, חיטה, פשתן, תירס, סורגום, בטטות, קסאווה, תפוחי אדמה איריים מתוקים וכל אלו יכולים לגדול ביחד באותם אזורי חקלאות טרופיים.
אזורי המרעה הטרופים של המישורים הגבוהים, מאופיינים בכרי מרעה בהם ישנם גידולי בקר וצאן על ידי נוודים בודדים או באזורים ההרריים ישנם גידולי בקר וצאן על ידי שבטים נוודים. תושבי יערות הגשם הטרופיים, מסתמכים על עיבוד אינטנסיבי של גידולי גרעינים, עזים ותרנגולות.
באזורי קו המשווה ניתן למצוא חיות מבויתות כגון עזים, חזירים ותרנגולות. הגידולים נועדים בעיקר עבור מזון לצריכה מקומית, והם בעיקר אורז, בננות, קסאווה, תירס, קנה סוכר, תפוחי אדמה מתוקים, שמן דקלים, בטטות, שעועית, בוטנים, טבק, שומשום, זנגביל, כותנה, תפוז, אתרוג, מנגו, גויאבה, אנונה, עגבניות, אננס, קיקיון ווניל.
גידולי שדה בקונגו: קפה, שמן דקלים, קקאו, דוחן, תירס, בננות, בטטות, אפונה, שעועית ואגוזי אדמה.
גדולי שדה בגינאה: שמן דקלים וקני סוכר.
גידולי שדה באוגנדה: בננות, כותנה, דוחן, בטטות, סורגום, שעועית, תירס, אפונה, אגוזי אדמה, אורז, קפה, קנה סוכר, טבק, תפוחי אדמה, צ'ילי וחיטה.
גידולי שדה בקניה: דוחן, תירס, בננות, קוקוסים, קנה סוכר, אגוזים, כותנה, ירקות וחיטה.
גידולי שדה ברואנדה: שעועית, אפונה, תפוחי אדמה מתוקים, בננות, תירס, שמן, אגוזי אדמה, בטטות, דלעת, אורז, קנה סוכר, חיטה, תפוחי אדמה, טבק, שמן קיק, קפה, וכותנה.
כלכלה > משאבי טבע

בגבון ובצפון מערב ומרכז אפריקה, ישנם מצבורים גדולים של עתודות נפט ועפרות ברזל עשיר. משאבים אלו מופרדים מן הים, על ידי כארבע מאות קילומטרים של יער גשם וביצות טרופיות. במחקר מפורט, שמומן על ידי האומות המאוחדות, בשנת 1960 החלו לבחון את הכדאיות הכלכלית של בניית רכבת ברחבי גבון, כדי לאפשר את ניצול עפרות הברזל. אחרי שנים של עבודה, התברר כי העלות הכלכלית של רכבת זו הייתה יקרה ולא משתלמת, ועל כן סירבו הבנק העולמי ומקורות פיננסיים בינלאומיים להמשיך לממן את הקמתה. על מנת לנצל את הכנסות הנפט שלה, החליטה ממשלת גבון לבנות את הרכבת בעצמה. נכון להיום ובמידה ולאורך השנים תמשיך הממשלה במאמץ זה, ומחירי הנפט יישארו גבוהים, אמורה הרכבת להגיע אל עפרות הברזל. מחצבים- לאורך השנים המחצבים החשובים ביותר באפריקה היו הזהב והיהלומים. הרפובליקה של מרכז אפריקה היא אחת מיצרניות היהלומים המרכזיות באפריקה.
באזור הטרופי, הפרמטרים הבסיסיים של חציבת יהלומים שונה. אפילו המכשירים המשמשים לחציבה וגילוי צריכים להיות מותאמים לתנאים הטרופים. באזורים הטרופיים הלחים, קיצוניות של חום ולחות יכולה במהרה להרוס מכשירים רגישים שלא תוכננו להתמודד עם תנאים כאלו. למרות המחצבים הרבים הקיימים באפריקה הטרופית הואט פיתוחם בעיקר משיקולים טכנולוגיים. חסרונם של כישורים טכניים וכלים מתקדמים האט רבות את תהליך חציבת וגילוי המחצבים. עם זאת, יש עדיין גורם מדכא אחד הבולט מאוד בהאטת ניצול המשאבים הטבעיים של אפריקה. וזהו הגורם הדן בנושא הסביבה הניהולית ממשלתית. משקיעים רבים מעדיפים להשקיע במדינות עם ממשלות יציבות, או לפחות כאלו עם רמת מינימום של מנהל ציבורי ומערכות משפטיות צפויות.
החל משנות השמונים החלו בייצוא של נפט מגבון ומהרפובליקה של קונגו. עבור המדינות מפיקות הנפט, הנפט הוא מפרנס חשוב מאוד וזה השומר על כלכלת המדינה.
אחד הנכסים החשובים ביותר של אפריקה הטרופית הוא האנרגיה ההידראולית. הרמה המרכזית של מרכז אפריקה (קניה, גבון ואוגנדה) שבה נהרות זורמים, מעניקה לאפריקה את הפוטנציאל ההידרואלקטרי הגדול ביותר מכל יבשת בעולם. אנרגיה הידראולית יכולה לבטל את הצורך בשימוש בנפט מיובא, היקר לייצור חשמל. הבעיה, עם זאת, הוא למצוא שוק עבור כוח זה של פוטנציאל חשמלי. השוק המקומי הוא בדרך כלל קטן מדי כדי לנצל גוש עצום של כוח הידרואלקטרי. פרויקט גדול חייב להיות כלכלי. הפתרון הוא להסתכל לכיוון ייצוא למדינות הסמוכות של הכוח ההידרו-חשמלי.
בריאות > מחלות ומגפות

אפריקה הטרופית שופעת במחלות, במגפות ובנגעים קשים הפוגעים בבני אדם ובבעלי חיים, יותר מאשר כל יבשת אחרת בעולם. האקלים עלול להשפיע על הבריאות דרך תזונה, וקטורים, התנהגות אדם, שכיחות טפילים, חשיפה למחלות טבעיות וכיוצא בזה. המחלות כוללות מלריה, איידס ומחלת השינה.
במהלך שני העשורים האחרונים, היו הישגים משמעותיים בשליטה על זיהומים טרופיים רבים. הישגים אלו כוללים הפחתה משמעותית בשכיחות המחלות הטרופיות המוזנחות.
מחלות טרופיות מוזנחות (NTD), הן כתוצאה מעוני, חוסר במערכות מים מסודרות, מחסור בהיגיינה, בסניטאציה דלה ובגישה מוגבלת לטיפול בריאותי בסיסי. הן בעיקר מוזנחות מכיוון שהן לא מטרידות את מדינות המערב, היקף הבעיה מתפרס על מספר רב של חולים, וניתן לחלות במספר מחלות בו זמנית.
בנוסף, באזורים הטרופים ישנם מספר מיני יתושים וזבובי צה צה המפיצים את מחלת הקדחת.
כל מחלה מוזנחת מתגלה באופן שונה, אך משפיעה תכופות על אותה אוכלוסייה, כך שמחלות טרופיות מוזנחות גורמות להפסדים כלכליים, שמשמרים את הסיכון לזיהום הכלוא במעגל העוני.
ראו גם

מרכז אפריקה
מערב אפריקה
אפריקה שמדרום לסהרה
לקריאה נוספת

אגמון, ר. אפריקה הטרופית: פיתוח הכפר והחקלאות. הוצאת האוזר, גבעתיים. 1999
David, E. Geography, Demography, and Economic Growth in Africa. Brooking papers on economic activity. Vol 2, 207-295. 1998
Molyneux. DH, Hotez, Fenwick A. "Rapid-impact intervention": How a policy of integrated control for Arica's neglected tropical diseases could benefit the poor. PLoS Med 2 (11). 2005
Molyneux, DH, Hotez, P, Fenwick, A. Control of neglected tropical diseases. The new England journal of medicine. 357: 1018-1027. 2007
הערות שוליים

↑  Water for people Water for life, The United Nations World Water Development Report, page 12
↑  (אגמון, 1999: 2)
יער גשם ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו. במרכז התמונה, נהר קונגו
המלך מנסה מוסא מחזיק עדי זהב על רקע מפה של אירופה ואפריקה משנת 1395.
החלוקה האירופית של אפריקה בראשית מלחמת העולם הראשונה (1914).
מקוששות עצים להסקה ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו
שוק בחוף השנהב
תל חיים

ערך זה עוסק בשכונה בתל אביב. אם התכוונתם לשמה הקודם של ההתנחלות איתמר, ראו .
#invoke:תבנית מידע
בית הכנסת בשכונת תל חיים
המשדרים המקוריים של תחנת שידור תל חיים בבונקר התת-קרקעי בשכונה
תל חיים היא שכונה במזרח תל אביב-יפו, על גבול גבעתיים, הממוקמת ממזרח לנחל האיילון ושכונת יד אליהו.
היסטוריה

השכונה נקראה על שם ד"ר חיים חיסין. בנו, אלכסנדר חיסין, קנה את קרקעות השכונה בשנות השלושים וביקש שתיקרא על שם אביו, שהיה ממייסדי אחוזת בית. המילה "תל" היא משום שבמרכז השכונה היה בעבר תל גדול.
השכונה נוסדה בשנות השלושים של המאה העשרים, אך עד שנות השישים היו בה בתים בודדים בלבד. במאורעות 1936–1939 ועד למלחמת העצמאות ובמהלכה שימשה השכונה כעמדה קדמית ומקום אימונים עבור ארגוני ההגנה והנוטרות כאשר פורעים ערבים מכפר סלמה הסמוך התנכלו לתושבי השכונה ולשכונות יד אליהו והתקווה.
ביום הכרזת המדינה החלה לפעול בשולי השכונה תחנת שידור של קול ישראל וממנה שודר בשידור ישיר ובגלים קצרים טקס הכרזת המדינה שהיה לשידור הראשון של קול ישראל. מתל חיים נקלטו השידורים בארץ ובעולם כולו.תבנית:מקור המשדר בהספק של 2.5 קילוואט בתחנת תל חיים נבנה במחתרת והותקן במבנה תת-קרקעי, למשדר זה ייחוס היסטורי; הוא הביא לעולם את הכרזת העצמאות של מדינת ישראל ולמעשה היה זה השידור הראשון של קול ישראל כתחנה ממלכתיתתבנית:הערה. הבניין נמצא כיום במפגש הרחובות יצחק שדה ודרך משה דיין ויש תוכניות לשמרו כאתר מורשת לדורות הבאיםתבנית:הערה. תחנת שידור תל חיים פעלה עד לשנת 2004.
מסוף שנות השישים ובעיקר בשנות השבעים ובתחילת שנות השמונים הייתה בשכונה תנופת התפתחות, וכיום היא נחשבת לשכונת יוקרה באזורה. למעט מספר רבי קומות בכניסה לשכונה, רובה מאופיינת בבנייה נמוכה של שתי קומות.
גבולות השכונה הם: רחוב הורודצקי בצפון, הרחובות דרך השלום ודרך הטייסים במזרח, רחוב לה גוארדיה בדרום ודרך משה דיין במערב.
הערות שוליים

תבנית:הערות שוליים
ג'מיל אל-אסד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1933 קרדאחה, סוריה 
 פטירה:  15 בדצמבר 2004 (בגיל 71 בערך)
 מדינה:  סוריה 
 ידוע בשל:  אחיו של חאפז אל-אסד
 תפקיד:  Member of the People's Council of Syria 
 
ג'מיל אל-אסד (בערבית: جميل الأسد; 1933 – 15 בדצמבר 2004) היה אחיו הצעיר של הנשיא הסורי לשעבר חאפז אל-אסד, ודודו של המנהיג הסורי הנוכחי בשאר אל-אסד. הוא כיהן בפרלמנט של סוריה, שנקרא "מג'ליס אש-שא'ב" משנת 1971 ועד מותו. הוא היה גם מפקד מיליציה משנית.
פעילותו

בעוד ששני אחיו, חאפז וריפאת אסד, אכפו את החילוניות, נאמר על ג'מיל כי הוא אדם מאוד דתי. במהלך שנות השמונים, ג'מיל תמך באופן פעיל בהמרת דת לזרם השיעי בהרי לטקיה, במיוחד בקרב בני העדה העלאווית. הוא שלח קבוצות עלאוויות ללמוד אית'נא עשׁריה באיראן. הם הפכו את אמונת השיעים למקובלת בקרב עמיתיהם העלאווים עם שובם לסוריה. ג'מיל גם בנה הוסאייניות (חלק ממוסדות הדת השיעים) בהרים, שם היו לפני כן רק מקדשים עלאווים. על מנת להפוך את האסלאם השיעי למקובל יותר שם הוא מינה שייח שיעי לעמוד בראש מסגד העלאווי "אל זהרה" בעיר בניאס. הוא גם איפשר לפקידים איראניים להיכנס לסוריה כדי לממש את תוכניתו להמיר אנשים לשיעה.
בשנות השמונים הוא הקים קרן המבוססת בעיר לטקיה שעזרה לעמיתיהם המוסלמים העלאווים לצאת לרגל חג'ג' למכה. כמו כן, נאמר כי הקרן ניסתה להמיר בדואים מהזרם הסוני לאמונה העלאווית, וזעמה כנגד מפלגת הבעת' החילונית בסוריה. בין אם נכון ובין אם לא, השמועות גרמו לחיכוך בקרב האוכלוסייה הסונית ברובה. עוד נאמר כי הקרן אשר הקים החזיקה אגף מיליציה, שהורכב על ידי מוסלמים עלאווים, שהיה חמוש ומצויד על ידי אגף הביטחון הפנימי העוצמתי של רפעת אל-אסד, פלוגות ההגנה. כנופיות אלה, הנקראות שביחה, היו מעורבות בכל מיני סוגים של אלימות ושחיתות בדומה למאפיה. קרן זו נאסרה לבסוף על ידי חאפז אסד בשנת 1983. מצד שני, כנופיות כאלו (שביחה) קיימות עד היום בסוריה.
חייו האישיים

בניו הם מונדהיר (יליד 1961) ופוואז (יליד 1962).
בנו הבכור, מונדהיר, נעצר בשנת 2005 בנמל התעופה בביירות בעת כניסתו ללבנון. דווח כי היה מעורב בהברחות נשק למורדים העיראקים. בשנת 2011, האיחוד האירופי הטיל עליו סנקציות בגין "מעורבות במיליציית שיבחה בדיכוי המפגינים במהלך מלחמת האזרחים בסוריה ". אותן סנקציות הוטלו גם על פוואז אסד בשנת 2011 על ידי האיחוד האירופי בגין "מעורבותו במיליציית שיבחה בדיכוי המפגינים במהלך מלחמת האזרחים בסוריה".
מותו

ג'מיל אל-אסד נפטר ב-15 בדצמבר 2004 בגיל 71 בבית חולים צרפתי בו טופל כחודש.
הערות שוליים

↑  Gary C. Gambill, The Assad Family and the Succession in Syria, Middle East Intelligence Bulletin
↑  שמואל בר, Bashar’s Syria: The Regime and its Strategic Worldview, 2006
גואלגואי

| --- | --- |

כנסיית סן אנטוניו בגואלגואי
 מדינה:  ארגנטינה ארגנטינה
 פרובינציה:  אנטרה ריוס אנטרה ריוס
 תאריך ייסוד:  19 במרץ 1783
 גובה:  12 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  43,009 (2010)
 קואורדינטות:  33°09′S 59°20′W﻿ / ﻿33.150°S 59.333°W﻿ / -33.150; -59.333
 אזור זמן:  UTC -3
 www.gualeguay.gob.ar
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארגנטינה מוגדלת) בואנוס איירס קורדובה בארילוצ'ה רוסאריו טוקומאן מאר דל פלאטה סלטה סנטה פה סן חואן אושואיה איגואסו אקונקגווה ברזיל פרגוואי בוליביה צ'ילה איי פוקלנד אורוגוואי האוקיינוס האטלנטי האוקיינוס השקט גואלגואי(למפת ארגנטינה רגילה) בואנוס איירס קורדובה בארילוצ'ה רוסאריו טוקומאן מאר דל פלאטה סלטה סנטה פה סן חואן אושואיה איגואסו אקונקגווה ברזיל פרגוואי בוליביה צ'ילה איי פוקלנד אורוגוואי האוקיינוס האטלנטי האוקיינוס השקט גואלגואי(למפת אנטרה ריוס רגילה) פרנה קונקורדיה גואלגואיצ'ו קונספסיון דל אורוגוואי קוריינטס אורוגוואי בואנוס איירס סנטה פהגואלגואי(למפת אנטרה ריוס מוגדלת) פרנה קונקורדיה גואלגואיצ'ו קונספסיון דל אורוגוואי קוריינטס אורוגוואי בואנוס איירס סנטה פהגואלגואי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
גואלגואי (בספרדית: Gualeguay) היא עיר בפרובינציית אנטרה ריוס, כ-226 ק"מ מבירת הפרובינציה פרנה וכ-234 ק"מ מבואנוס איירס. נכון ל-2010 מתגוררים בעיר 43,009 תושבים.
העיר נוסדה ב-19 במרץ 1783, בידי תומאס דה רוקמורה (אנ') שליח המשנה למלך של מלכות המשנה של ריו דה לה פלטה, חואן חוסה דה ורטיס אי סלסדו. דה רוקמורה ייסד גם את קונספסיון דל אורוגוואי ואת גואלגואיצ'ו ומי שהעניק לפרובינציה את שמה. בתחילה נקראה העיר על שמו של אנטוניוס מפדובה, "סן אנטוניו דה גואלגואי" והתגוררו בה כ-150 תושבים.
העיר שוכנת על גדות נהר גואלגואי (אשר על שמו היא נקראת) ובקרבתה נמצא נמל פוארטו רואיס, הקרוי על שם פדרו ודומינגו רואיס שהתיישבו במקום. במשך תקופה היה זה הנמל השלישי בגודלו בפרובינציה ושימש כנמל בינלאומי. אולם גובה המים הנמוך גרם לירידת קרנו של הנמל ושל העיירה שנבנתה בסמוך לו. כיום הנמל והעיירה נמצאים בתחומיה של העיר והנמל משמש בעיקר לדיג.
הערות שוליים

1 2  Censo Nacional de Población, Hogares y Viviendas 2010 - Dirección General de Estadística y Censos". Dirección General de Estadística y Censos (בספרדית). בדיקה אחרונה ב-30 באוגוסט 2018.
↑  פוארטו רואיס: הנמל של אנטרה ריוס שנשכח (בספרדית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007552547005171  LCCN: n78095951  VIAF: 150079362   WorldCat (עם VIAF): 150079362
גואנגשי פייננס פלאזה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גורד שחקים
 שימוש:  משרדים, מלון
 מיקום:  נאן-נינג
 מדינה:  סין
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  2010–2017 (כ־7 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  2017 
 מידות
 גובה:  321 מטר (1,053 רגל) מטר
 שטח:  219,000 מטר רבוע
 קומות:  68 (+4 קומות תת-קרקעיות)
 
 קואורדינטות:  22°45′56″N 108°22′35″E﻿ / ﻿22.7656548682°N 108.37651633473°E﻿ / 22.7656548682; 108.37651633473
 he
 
גואנגשי פייננס פלאזה הוא גורד שחקים אשר נמצא בעיר נאנינג שבמחוז גואנגשי, סין. המגדל מתנשא לגובה של 321 מטרים (1,053 רגל) וכולל 68 קומות (+4 קומות תת-קרקעיות). בניית המגדל החלה בשנת 2010 והסתיימה בשנת 2017. המגדל משתרע על שטח של 219,000 מטר רבוע וכולל כ-1,892 מקומות חנייה. המגדל כולל חדרי משרדים ומלון.
הערות שוליים

↑  גואנגשי פייננס פלאזה
ערך זה הוא קצרמרבנושא גורדי שחקים ובנושא סין. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הקרבה עצמית

הקרבה עצמית היא מעשה בודד או התנהגות מתמשכת של ויתור על דבר שאדם רוצה לעצמו, על מנת לעזור או להגן על אחרים או כדי לקדם או להגן על ערכים. בדרך כלל, תואמת פעולת ההקרבה העצמית את הכלל כי היא אינה משרתת את האינטרס האישי הטוב ביותר של האדם ותותיר את האדם במצב גרוע יותר ממה שהיה לולא היה מקריב מעצמו.
ניתן לבלבל בקלות בין שני סוגי ההקרבה הנפוצים האחרים לבין הקרבה עצמית. הראשון הוא ויתור על טובות הנאה מסוימות בטעות או ללא כוונה. ויתורים כאלה מתרחשים בחיי היומיום גם תוך ניסיון לספק את האינטרסים האישיים, אך מתוך חוסר מודעות. השני הוא דחיית סיפוקים - ויתור על הטבה מינורית לטובת תועלת גדולה יותר בעתיד. הגם שפעולה כזו עשויה להרגיש כמו הקרבה, היא אינה כוללת עלות אמיתית. שני סוגי הקרבנות אלו אינם שייכים להקרבה עצמית.
על אף שלרוב מעשי הקרבה עצמית זוכים לשבחים, התפשט בסוף המאה ה-20 סוג אלים של הקרבה עצמית - טרור המתאבדים, אשר לצד המשבחים אותו קיימת אוכלוסייה נרחבת אשר רואה בו מעשה לא מוסרי ופסול מכל וכל. על פי ההערכות, 3,500 תקיפות כאלה דווחו ב-30 השנים הקודמות.
ראו גם

זולתנות
סופרארוגציה
שכב על הגדר
הערות שוליים

↑  Clark McCauley, How many suicide terrorists are suicidal?, Behavioral and Brain Sciences 37, 2014-08, עמ' 373–374 doi: 10.1017/S0140525X13003452
ערך זה הוא קצרמרבנושא מדעי החברה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ג'ון וייט (מנתח)

| --- | --- |

 לידה:  1756? דרומראן, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  20 בפברואר 1832 (בגיל 76 בערך) וורת'ינג, הממלכה המאוחדת 
 ענף מדעי:  בוטניקה, רפואה 
 מקום מגורים:  אנגליה 
 
ג'ון וייט (באנגלית: John White; בערך 1756 – 20 בפברואר 1832) היה מנתח ואספן בוטני אירי.