stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מלכת שבא
הערות שוליים

↑  De Maigret, A., A Sabaean Stratigraphy from Baraqish, Arabia 4, 2001-2007, עמ' 67-95
↑  Vainstub, D., Incense from Sheba for the Jerusalem temple, Jerusalem Journal of Archaeology 4, 2023, עמ' 42-68
↑  על פי רשימת קיסרי אתיופיה שהתפרסמה ב-1914 על ידי יורש העצר דאז ראס טפרי לעולם הגדול.
↑  עמנואל וליקובסקי, תקופת בתוהו פרק שלישי, במהדורה העברית עמ' 87
↑  יאיר זקוביץ, אביגדור שנאן, לא כך כתוב בתנ"ך, פרק ל: מה אירע בפגישתם של שלמה ומלכת שבא?, עמ' 238.
↑  בתרגום השבעים (ליוונית): "שֵם" במקום "שמע".
↑  כברה נגסט, פרק 30
↑  שבט שמי שהתגבש במאה ה-20 לפנה"ס שלא ברור אם היגר לאתיופיה מתימן או שאתיופיה היא מקור העמים השמים ומשם הגיעו העמים לתימן.
↑  התרגום האנגלי מתרגם את כוש לאתיופיה forenamed queen of Egypt and Ethiopia came to Solomon
↑  התרגום לאנגלית הוא they retired to Saba, which was a royal city of Ethiopia, which Cambyses afterwards named Mero
↑  הציטוט מדברי האר"י הוסף לפירוש רש"י למלכים א', י', י"ג כאן
↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא בתרא, דף ט"ו, עמוד ב'.
1 2  יאיר זקוביץ, אביגדור שנאן, לא כך כתוב בתנ"ך, פרק ל: מה אירע בפגישתם של שלמה ומלכת שבא?, עמ' 241–242.
↑  תרגום שני לאסתר, פרק א, פס' ב.
↑  באתר של גלעד חסקין
↑  ד"ר עמנואל וליקובסקי, תקופות בתוהו - ישראל ומצרים, המהדורה העברית עמ' 87.
|  שלמה המלך |
| --- | --- | --- |
| משפחתו | דוד • בת שבע • נעמה העמונית • בת פרעה • רחבעם • מלכת שבא |  |
| חיבורים שיוחסו לו | משלי • קהלת • שיר השירים • מזמורי שלמה • חכמת שלמה • תהילים ע"ב • תהילים קכ"ז |  |
| במקרא | צוואת דוד • חלום שלמה בגבעון • עליית שלמה למלוכה • משפט שלמה |  |
| אגדות שלמה | כסא שלמה • שלמה המלך ואשמדאי • שלמה המלך והדבורה • שלמה המלך ומלכת שבא • ברית שלמה |  |
| שונות | בית המקדש הראשון • ים של שלמה |  |
| הנצחתו | נחל שלמה • הר שלמה • בריכות שלמה • איי שלמה • עמודי שלמה • מרחב שלמה • מבצע שלמה |  |
| בתרבות המודרנית | שלמה המלך ושלמי הסנדלר • אגדות המלך שלמה • הספר מכרות המלך שלמה (עיבודים: מכרות המלך שלמה (סרט, 1985) • מכרות המלך שלמה (סרט, 1986)) |  |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: טווסאי דאווס | מלך שבא  1006 לפנה"ס - 975 לפנה"ס | הבא: מנליק הראשון |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305144505171  GND: 118564404  LCCN: n50022135  NKC: jn19981002132  NLG: 259167  VIAF: 25394427   WorldCat (עם VIAF): 25394427 
ציור אתיופי של מלכת שבא בדרכה לירושלים
תיאור המפגש בין שני השליטים מהכברה נגסט
טורונטו בלו ג'ייז

טורונטו בלו ג'ייז (באנגלית: Toronto Blue Jays) היא קבוצת בייסבול קנדית מליגת ה-MLB, שבסיסה בעיר טורונטו שבפרובינציית אונטריו, קנדה. הקבוצה משחקת בבית המזרחי של האמריקן ליג. הבלו ג'ייז היא קבוצת הבייסבול הבכירה היחידה שבסיסה בקנדה, לאחר שב-2004 עזבה קבוצת מונטריאול אקספוז לוושינגטון.
היסטוריה

עד 1977 פעלה בטורונטו במשך עשרות שנים קבוצת בייסבול מליגת המשנה והעיר נחשבה לבעלת פוטנציאל לקליטת קבוצה בכירה לליגת ה-MLB. ב-1977 כאשר הליגה החליטה לצרף שתי קבוצות חדשות קברניטי העיר הגישו הצעה שכללה שיפוץ נרחב לאצטדיון הפוטבול המקומי והתאמתו למגרש בייסבול וזכו בזיכיון לקבוצה. מקור כינוי הקבוצה בשמה של ציפור השיר עורבני כחול (Blue Jay). הקבוצה העפילה לראשונה לפלייאוף בשנת 1985, אך הפסידה 3–4 לדטרויט טייגרס לאחר שכבר הובילה 1–3 בסדרה. בשנים 1992 ו-1993 זכתה הקבוצה פעמיים ברציפות בוורלד סיריס ובכך הייתה לקבוצת ההרחבה שזכתה באליפות בפרק הזמן הקצר ביותר ממועד הצטרפותה לליגה.
לאחר תקופה זו התקשתה הקבוצה להגיע לפלייאוף ופעמים רבות סיימה את העונה במאזן שלילי. בשנת 2008 הצטרף לקבוצה חוזה באוטיסטה אשר סבל מבעיות חבטה רבות ושיאו היה 16 חבטות הום ראן בשנה. במהלך שהותו בבלו ג'ייז עבר אימוני חבטה רבים, ובשנת 2010 חבט 54 הום ראן בעונה, והיה השחקן ה-27 שחבט 50 הום ראנס.
בשנת 2012 החליטו בעלי הקבוצה כי הם מחזירים את הצבע הכחול לקבוצה, הצבע עמו היו מזוהים בשנותיה הראשונות. הדבר כלל שינוי מדי הקבוצה לעיצוב המקורי, וכמו כן הלוגואים והסימנים שלה.
משנת 1977 עד 2023, שיא הניצחונות וההפסדים הכולל של ה-Blue Jays הוא 3,687–3,700–3 (.499)
היסטוריה > שחקנים שמספר חולצתם הוצא לגמלאות

| מספר | שחקן | תפקיד | שנים בקבוצה | שנת הפרשה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 12 | רוברטו אלומר | בסיס שני | 1991–1995 | 2011 |
| 32 | רוי הלאדיי | מגיש | 1998–2009 | 2018 |
| 42 | ג'קי רובינסון | בסיס שני |  | 1997 |
↑  ה-MLB החליטה להוציא את מספרו של רובינסון משימוש, בשל כבוד והישגיו של השחקן. כלומר, אף קבוצה בליגה לא יכולה לתת לשחקן מסוים את המספר.
יריבויות

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה .
יריבויות > מונטריאול אקספוס

המונטריאול אקספוס היו הקבוצה הקנדית השנייה בליגה יחד עם טורונטו בלו ג'ייז. בתחילה שיחקו האקספוס בנשיונל ליג, ולכן בין השנים 1978 ל-1986, הקבוצות שיחקו רק במשחק ראווה שנתי באמצע העונה, המכונה גביע פירסון, על שם על שם ראש ממשלת קנדה לשעבר לסטר ב. פירסון. הקבוצות החלו להתמודד זו מול זו בעונה הסדירה ב-1997, כאשר הוחלט על קיום משחקים בין שתי הליגות. בעונת 2003–2004, שנה לפני שהאקספוס   עברו לוושינגטון די סי, הם שיחקו סדרה של שלושה משחקים, וכתוצאה מכך גביע פירסון י
הושב להיכל התהילה לבייסבול קנדי.
יריבויות > דטרויט טייגרס

היריבות עם דטרויט טייגרס החלה בשנות ה-80 המוקדמות, כששתי הקבוצות היו בבית המזרחי באמריקן ליג. ב-1998 הטייגרס עברו לבית המרכזי באמריקן ליג, ומאז היריבות נחלשה. לבלו ג'ייז יש מאזן כללי של 223 ניצחונות ו-190 הפסדים מול הטייגרס.
יריבויות > בולטימור אוריולס

היריבה העיקרית של הבלו ג'ייז היא בולטימור אוריולס, עקב העיסוק הרב במשחקים המתנהלים בין הקבוצות ותכיפותם.
אצטדיון

ב-12 השנים הראשונות לקיומה של הקבוצה, היא שיחקה באצטדיון אקסיבישן, אצטדיון פוטבול ששופץ והותאם למשחק הבייסבול, אך סבל מבעיות רבות, עקב פגיעותו למזג האוויר, משבי רוח ותחזוקה לקויה. ב-1989 עברו הבלו ג'ייז לשחק באצטדיון מקורה חדש, הסקיי-דום שבנייתו הושלמה באותה שנה. מדובר באצטדיון הראשון בעולם שנבנה עם גג נפתח, והוא מסוגל להכיל כ-50,000 צופים. ב-2005 שונה שמו של האצטדיון לרוג'רס סנטר, על שם חברת התקשורת הגדולה בקנדה שרכשה את הזכויות לכך.
הערות שוליים

↑  Toronto Blue Jays Team History & Encyclopedia, Baseball-Reference.com (באנגלית)
| קבוצות ליגת ה-MLB> הליגה הלאומית | קבוצות ליגת ה-MLB> הליגה הלאומית | קבוצות ליגת ה-MLB> הליגה הלאומית | קבוצות ליגת ה-MLB> הליגה האמריקאית | קבוצות ליגת ה-MLB> הליגה האמריקאית | קבוצות ליגת ה-MLB> הליגה האמריקאית |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| הבית המזרחי | הבית המרכזי | הבית המערבי | הבית המזרחי | הבית המרכזי | הבית המערבי |
| אטלנטה ברייבס | שיקגו קאבס | אריזונה דיאמונדבקס | בוסטון רד סוקס | שיקגו וייט סוקס | אוקלנד אתלטיקס |
| מיאמי מארלינס | סינסינטי רדס | קולורדו רוקיס | ניו יורק יאנקיז | קליבלנד אינדיאנס | סיאטל מארינרס |
| ניו יורק מטס | מילווקי ברוארס | לוס אנג'לס דודג'רס | טמפה ביי רייס | דטרויט טייגרס | טקסס ריינג'רס |
| פילדלפיה פיליז | פיטסבורג פיירטס | סן דייגו פאדרס | טורונטו בלו ג'ייז | קנזס סיטי רויאלס | לוס אנג'לס איינג'לס |
| וושינגטון נשיונאלס | סנט לואיס קרדינלס | סן פרנסיסקו ג'איינטס | בולטימור אוריולס | מינסוטה טווינס | יוסטון אסטרוס  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4708423-6  LCCN: n83042483  VIAF: 125411703   WorldCat (עם VIAF): 125411703 
צילום פנורמי של אצטדיון רוג'רס, מגרשם הביתי של הטורונטו בלו ג'ייז
רפאל רוזין

| --- | --- |

 לידה:  9 בדצמבר 1936 ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  14 באפריל 1985 (בגיל 48) 
 ענף מדעי:  רפואה פיזיקלית ושיקומית 
 מקום קבורה:  בית הקברות הצבאי בהר הרצל 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מוסדות:  בית חולים תל השומר  הפקולטה למדעי הרפואה והבריאות, אוניברסיטת תל אביב 
 
רפאל (רפי) רוזין (9 בדצמבר 1936 - 14 באפריל 1985) היה רופא ישראלי, מומחה ברפואה שיקומית, ראש האגף השיקומי של בית החולים תל השומר ופרופסור בבית הספר לרפואה ע"ש סאקלר של אוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה

רוזין נולד בירושלים למינה ושמואל רוזין. סיים את לימודי הרפואה באוניברסיטה העברית בירושלים בשנת 1962, והתמחה ברפואה שיקומית.
בפרוץ מלחמת ששת-הימים הוחלט במשרד הביטחון להקים בישראל מחלקה לנפגעי חוט השידרה, ובהמלצתו של סר לודוויג גוטמן מאנגליה, אחד מגדולי הרפואה השיקומית בעולם, מונה רוזין לעמוד בראשה, למרות גילו הצעיר. בשנת 1971 נסע רוזין לשנת השתלמות במרכזים שיקומיים בחו"ל, ובשנת 1973 הקים את המחלקה לנפגעי חוט-השידרה בבית החולים תל השומר. כאשר המחלקה הייתה בשלבי התארגנות ראשונים פרצה מלחמת יום הכיפורים. בזמן המלחמה טיפל הצוות הרפואי בפצועים הרבים שהגיעו מהחזית, במחלקה שפעלה במבנים זמניים, עם ציוד חסר ובתנאים קשים. לאורך תקופת שירותו של רוזין במחלקה, טיפל אגף השיקום בפצועי צה"ל, נפגעי פעולות תגמול ותקריות גבול וכן בפצועי מלחמת שלום הגליל.
ב-1976 התמנה רוזין לראש האגף השיקומי של בית החולים שיבא בתל השומר. בניית מבנה הקבע של מרכז השיקום הסתיימה רק שלוש שנים לאחר מכן. רוזין היה פעיל בכל שלבי התכנון וההקמה של מרכז השיקום בתל השומר.
ב-1977 התמנה לפרופסור חבר בבית הספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב. בין השנים 1985-1978 כיהן כראש החוג לרפואה שיקומית וראש החוג לריפוי בעיסוק. הוא מונה לפרופסור מן המניין לאחר ביצוע מחקרים אקדמיים רבים בנושא השיקום.
תוך כדי עבודתו בבית החולים היה פרופ’ רוזין מעורב בפעילות שיקומית ארצית נרחבת, שכללה בין השאר השתתפות פעילה בוועדות שונות מטעם משרד הבריאות, משרד העבודה והרווחה, משרד הביטחון והמוסד לביטוח לאומי. בנוסף לכך היה מעורב בייעוץ שיקום הנכים בקיבוצים. הוא פעל בכנסת למען חקיקת תיקון לחוק למען נגישות מבני ציבור לנכים (התקבל ב-4 במאי 1982[דרוש מקור]).
יזם רעיונות שונים כדי לקדם את רווחת הנכים ואת דרכי שיקומם. כך למשל יזם הכנסת טכנולוגיות מחשוב חדישות לטובת הנכים בראשית עידן המחשב, תכנון אביזרים ומיכון המותאמים לצרכים המיוחדים של המטופלים, גיבוש גישות סוציאליות ליברליות בשיתוף גופים ומוסדות כגון משרד הביטחון והביטוח הלאומי, והבאת קופים שאולפו במיוחד כדי לסעוד את המטופלים. הוא יזם וקידם את ארגון הגג של הנכים, והיה בין מקימי המרכז למידע וייעוץ לאביזרים, בינוי ותחבורה לנכים, מילבת. כמו כן היה המנהל הרפואי של מרכז רקנטי לטיפול בנפגעי ראש, ויו"ר האגודה הישראלית לשיקום.
יזם והקים את החוג לפיזיותרפיה בבית הספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב, שבראשו עמד בשנות חייו האחרונות, והיה חבר במועצה המדעית של האוניברסיטה (בית הספר למקצועות הבריאות ע"ש שטייר). כמו כן פעל למען מעמד אקדמי למקצועות הריפוי בעיסוק והפיזיותרפיה, ויזם את הקמת בית-הספר לפיזיותרפיה במרכז הרפואי שיבא בתל-השומר.
רוזין ייחס חשיבות רבה לספורט הנכים בישראל ובמסגרות הבינלאומיות, וייצג את ישראל בוועדה הרפואית של המשחקים הפאראלימפיים.
בשנת 1997 הוקמה קרן מחקר ע"ש פרופ רוזין עבור מחקרים בתחומי הרפואה השיקומית קול קורא בחסות אוניברסיטת תל אביב, מענק המחקר מוענק בטקס מיוחד במסגרת "הכנס השנתי של האיגוד הישראלי לרפואה פיזיקלית ושיקום".
פרופ’ רוזין כונה בפי מטופליו "האבא של הנכים", וזאת בשל ניסיונו לשלב יכולת רפואית עם הבנה לצרכיו הנפשיים של המטופל. זאת למרות מגבלותיו הבריאותיות.
אחד מתלמידיו שהמשיך את דרכו במרכז הרפואי "שיבא" היה אברהם (אבי) עורי
חיים אישיים

רפאל רוזין היה נשוי לארנונה רוזין, ונולדו להם שני בנים, גדעון ואורי.
נפטר בגיל 48 לאחר מאבק ארוך במחלת גושה קשה ממנה סבל כל חייו. נקבר בבית-הקברות הצבאי בהר הרצל בירושלים.
הערות שוליים

↑  אודות עמותת מילבת, באתר "מילבת"
↑  40 שנה לפקולטה לרפואה ע"ש סאקלר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007419546705171  VIAF: 58156675134733582777   WorldCat (עם VIAF): 58156675134733582777
קובי יפרח

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  2 בספטמבר 1996 (בן 28) זכרון יעקב, ישראל 
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל 
 גובה:  1.72 מטרים
 ספורט
 ענף ספורט:  פיתוח גוף 
 
יעקב (קובי) יפרח (נולד ב-2 בספטמבר 1996) הוא מפתח גוף ואיש עסקים ישראלי, הישראלי היחיד שזכה במר יוניברס ג'וניור מטעם איגוד NABBA. משנת 2019 קובי מחזיק בכרטיס מקצוען (IFBB PRO), והוא הישראלי הצעיר מכולם שזכה בו (22).
ביוגרפיה

יפרח נולד וגדל בזכרון יעקב, לבית דתי-חרדי, שמנה 8 אחים ואחיות. כבר בגיל 11 אחיו הגדול מאיר חשף אותו לעולם פיתוח הגוף. כשהיה צעיר נשלח ללמוד בישיבה בטבריה, אך היה נוהג לצאת משיעורי תורה על מנת להתאמן בחדר הכושר.
בגיל 16 התחרה לראשונה במר ישראל מטעם איגוד NABBA, בו זכה במקום השני בקטגוריית הנוער. בשנת 2013 זכה לראשונה בתחרות מר ישראל, בה הפסיד בגמר בשנה שלפני כן. הוא החזיק בתואר מר ישראל מטעם איגוד NABBA עד גיל 21 במשך 4 שנים, כאשר בין השנים 2015–2016 הוא זכה גם כמנצח אלוף האלופים של תחרות זו. ביולי 2015 זכה בתואר סגן מר עולם לנוער בתחרות שנערכה במלטה, ובמאי שנה לאחר מכן זכה שוב במקום השני, בתחרות מר עולם שנערכה בברזיל.
באוקטובר 2016 זכה בתחרות מר יוניברס מטעם איגוד NABBA. שנה לאחר מכן, זכה יפרח שנית בתחרות זו, שנערכה בברמינגהאם שבאנגליה.
ב-8 באפריל 2018 התחרה בתחרות "טופ דה קולמאר" שבצרפת, והתמודד בקטגוריית ה"סמי פרו", שאינה מוגבלת בגיל. יפרח זכה במקום השני בתחרות זו. חודש לאחר מכן זכה במר ישראל ובאלוף האלופים בפעם השלישית. ב-10 ביוני התחרה בתחרות מר אולימפיה לחובבנים בספרד. הוא זכה במקום הראשון בקטגוריית הגיל עד 24, ובמקום החמישי בקטגוריית "בילדינג כבד עד 90 קילו". יפרח עלה להתחרות במשקל 86 ק"ג.
ב-9 ביוני 2019 זכה במקום הראשון בתחרות מר אולימפיה לחובבנים, מעמד שהקנה לו כרטיס מקצוען (IFBB pro).
חיים אישיים

מאז שנת 2016 יפרח משמש בתור פרזנטור של חברת ביגוד מפתחי הגוף "גורילה וויר". הוא משמש גם כפרזנטור חברת תוספי התזונה לספורטאים הקנדית "בברלי נוטרישן".
מאמנו האישי בתקופה זו היה דני קגנוביץ'. יפרח חבר באיגוד NABBA. בשנת 2018 פתח תוכנית אימונים וייעוץ אישי בתחום פיתוח הגוף. בשנת 2021 החל ללוות ספורטאים המעוניינים לשפר את גופם.
בשנת 2024 הקים קובי את המיזם AutoFit, סטארטאפ שמטרתו לתת פתרון לניהול לקוחות, מעקב אחרי תוכניות אימונים ותזונה, תשלומים וכו.
כיום מאמנו האישי הוא סטפן קינזל, אחד הדמויות הכי ידועות בעולם פיתוח הגוף ומי שמאמן את מיטב הספורטאים בתחרות מר אולימפיה.
ביולי 2021 נישא לבת זוגו, יובל אזולאי.
באוגוסט 2024 נולדה לקובי ויובל בת בכורה, אביגיל.
הרס נכסי תרבות על ידי המדינה האסלאמית

ארמון אשורנצירפל השני בכלח הוחרב ב-5 במרץ 2014
מקדש בעל שמין בתדמור הוחרב ב-23 באוגוסט 2015
מקדש בל נהרס באוגוסט 2015
מסגד נבי יונס הוחרב ביולי 2014
מסגד א-נורי במוסול נהרס ביוני 2017
ארגון הטרור המדינה האסלאמית (הידוע בכינויו "דאעש") עוסק מאז 2014 בהרס ובגנבה של נכסי תרבות וחפצים היסטוריים עתיקים בעיראק, בסוריה ובלוב, בטענה שהללו מהווים עבודת אלילים, וכן כדי למוכרם במדינות זרות.
הרס מסגדים וקברים

בראשית יוני 2014 נכבש רוב שטחה של העיר מוסול שבעיראק בידי מורדים חמושים סונים, המשתייכים לארגון המדינה האסלאמית. בתוך שבועות ברחו ממוסול כל תושבי העיר הנוצרים, לאחר שהארגון הורה לנוצרים שבעיר להמיר את דתם לאסלאם או לשלם מס גולגולת. עוד באותה שנה דווח שדאעש עוסק בהשמדתם של מסגדים שיעיים עתיקים בעיר, באמצעות דחפורים וחומרי נפץ. תמונות מההרס הופיעו באתרי האינטרנט של דאעש תחת הכותרת: "הריסת מקדשים ואלילים במחוז נינוה". הכנסיות הנוצריות הוחרבו גם הן. דווח גם על השמדת קברה של הנערה ראס אל-ג'אדה שהמקומיים נהגו לבקר בו, וכן שנסגר המוזיאון הגדול בעיר, ועובדיו הותקפו.
ביולי אותה שנה הרסו אנשי דאעש את מסגד נבי יונס, אחד משלושת מקומות הקבורה המיוחסים ליונה הנביא (השניים האחרים נמצאים בישראל, במשהד ובאשדוד), בנימוק ש"המסגד הפך למקום של כופרים". כמו כן הוחרב גם אתר שנטען שהוא קבר דניאל הנביא, ומסגד "פתח'י אל-חאן". ב-25 ביולי הוחרב "מסגד עאון אל-הדין" במוסול. המסגד נבנה במאה ה-13, היה אחד המעטים ששרדו את הפשיטות המונגוליות, ונודע בתקרה המקומרת שלו שהזכירה חלת דבש. יומיים לאחר מכן פוצץ מסגד הנביא ג'ירג'יס, הוא גאורגיוס הקדוש, שבנייתו מתוארכת למאה ה-14.
ב-24 בספטמבר החריבו אנשי הארגון את "מסגד אל-ארבעין" בתיכרית, שהכיל כ-40 קברים מתקופת עומר. ב-27 בפברואר הוחרב "מסגד קובר" מהמאה ה-12, בטענה שאנשים סגדו לקבר ששכן במרכזו.
בשנת 2015 הורה הארגון על הסרת כל העיטורים מקירות המסגדים במוסול, אפילו אלו שהכילו פסוקי קוראן המזכירים את אללה. זאת בטענה שהם מהווים "השקפה מוטעית של יצירתיות, בניגוד ליסודות השריעה". אלו שסירבו לעשות זאת הוצאו להורג. במרץ אותה שנה הוחרב מסגד חמו אל-קדו (جامع حمو القدو) שנבנה בשנת 1880, וכן מסגדים סופיים בלוב. ביוני של אותה שנה דווח על השמדת מוזוליאום עתיק בתדמור, שיוחס לאחד מצאצאי הנביא מוחמד.
ביוני 2017 פוצץ דאעש את מסגד א-נורי במוסול, כפעולת זעם בשל תבוסת הארגון בקרב על העיר מוסול.
הרס כנסיות

עם כיבוש מוסול נמלטו ממנה כל הנוצרים. ב-16 ביוני 2014 השמיד הארגון את כל הכנסיות בעיר. ב-26 ביולי דווח על הריסת "כנסיית סנט מרי" במוסול, באמצעות מטעני צד. ב-21 בספטמבר פוצצו חמושים את הכנסייה לזכר רצח העם הארמני בדיר א-זור. שלושה ימים לאחר מכן פוצצה בעזרת חומרי נפץ מאולתרים כנסייה אשורית עתיקה בתיכרית, שנודעה בשם "הכנסייה הירוקה".
בתחילת פברואר 2015 פוצצה כנסיית אל-טארה במוסול, שבנייתה מתוארכת לתחילת המאה ה-7, והייתה בין הכנסיות העתיקות ביותר בעיר. ב-5 באפריל הוחרבה כנסייה אשורית נוספת בעיר תל נאסרי שבסוריה. כנסייה נוספת במוסול, שהייתה על פי הדיווחים בת אלפי שנים, פוצצה ביולי. בפיצוץ נהרגו גם ארבעה ילדים.
אתרים היסטוריים ומוזיאונים > עיראק

ב-27 בינואר 2014 דווח שדאעש פוצץ חלק מהחומה שהקיפה את העיר האשורית העתיקה נינוה. ב-26 בפברואר פורסם סרטון ובו נראים קבוצת חמושים במוזיאון מוסול, המשחיתים מוצגים היסטוריים עתיקים מהתקופה האשורית באמצעות פטישי אוויר. אחד המשחיתים מכריז בסרטון: "מוסלמים! העתיקות שמאחורי שימשו אלילים עבור תושבי האזור הקדומים, אשר סגדו להם במקום לסגוד לאללה". בתחילה נטען שחלק מהמוצגים הם למעשה רק העתקים, אולם מאוחר יותר הודתה ממשלת עיראק שמדובר במוצגים המקוריים. אחד מתושבי מוסול שהיה עד להרס אמר: "אני מזועזע לגמרי, זה אסון, עם האובדן של המוצגים האלה אנו כבר לא יכולים להיות גאים בתרבות של מוסול".
ב-5 במרץ של אותה שנה דיווח משרד התיירות והעתיקות של עיראק, שדאעש החל בהשמדת העיר העתיקה מהמאה ה-13 לפנה"ס כלח (הידועה גם בשם "תל נימרוד"), באמצעות דחפורים. כעבור חודש דווח שמלאכת ההשמדה הושלמה ופורסמו תמונות המציגות את ההרס. ב-7 במרץ החל הארגון בהשמדת העיר העתיקה חטרא. יום לאחר מכן הוחרבה דור שרוכין.
באוגוסט-ספטמבר 2014, נהרס מנזר דייר מאר אליה מנזר מהמאה ה-6 של הכנסייה המזרחית (אנ'). בדצמבר 2014, הרס הארגון את מבצר תל עפר שנבנה בתקופה עות'מאנית. באפריל 2015, דווח שהארגון הרס במוסול את מצודת באשטאביא אתר ארכאולוגי מהמאה ה-12.
אתרים היסטוריים ומוזיאונים > סוריה

באוגוסט 2014 כבש דאעש את העיר א-רקה בסוריה, ב-27 בפברואר של אותה שנה רמסו אנשי הארגון בעזרת דחפורים פסל אשורי עתיק מהמאה ה-8 לפנה"ס ששכן בעיר. על פי מגזין "דאבק" השייך למדינה האסלאמית, שני פסלי אריות נוספים מאותה תקופה שמקורם באתר הארכאולוגי "ארסלאן טאש", והועברו לעיר א-רקה הושמדו. במרץ 2014 נמסר כי המחסנים של התל הארכאולוגי תל סבי אבייד שהכילו כ-6,000 פריטים נשדדו מהאתר.
במאי 2015 כבש דאעש חלקים גדולים ממחוז חומס, סביב העיר העתיקה תדמור, והחל להפגיז את העיר; כתוצאה, הוכרזה סכנה לעתיקות העיר. ב-13 במאי, פתח דאעש במתקפה על תדמור החדשה. בלילה שבין 20 ל-21 במאי נכבשה כליל העיר בתום קרב בן מספר ימים שבו נהרגו כ-350 איש. ב-21 במאי הוצאו כמה כלים קדומים מהמוזאון של תדמור על ידי האוצרים הסורים והועברו בשתי משאיות לדמשק. כמה פרוטומות יווניות-רומיות, תכשיטים וחפצים אחרים שנבזזו מהמוזאון של תדמור נמצאו בשוק העתיקות הבינלאומי. באותו יום, כוחות דאעש נכנסו לאתר המורשת העולמית. על פי עדי ראייה, ב-23 במאי הרסו החמושים את האריה של אל-לאת ופסלים אחרים.
מאז ה-27 במאי 2015, שימש התיאטרון הרומי בתדמור כמקום להוצאה להורג פומבית של מתנגדי דאעש. סרטון וידאו שנעשה על ידי דאעש מראה את הריגתם של 20 אסירים בידיהם של מוציאים להורג בני עשרה, לעיני מאות גברים וילדים. בפינוי המוזיאון של העיר לפני ההשתלטות של דאעש השתתף גם הארכאולוג ח'אלד אל-אסעד, מנהלה לשעבר של רשות העתיקות של תדמור. אל-אסעד בן ה-81 עונה במשך חודש ימים כדי להשיג מידע על אוצרותיה החבויים של העיר, אך סירב למסור כל מידע לשוביו. ב-18 באוגוסט 2015 הוא הוצא להורג בכיכר העיר, שם נושא-חרב רעול-פנים ערף את ראשו אל מול קהל. גופתו הוצגה לראווה בכיכר מרכזית בתדמור החדשה, כשעל מותניו נתלה שלט המפרט את "פשעיו" ובהם: ייצוג סוריה ב"וועידות של כופרים" והיותו "מנהל עבודת האלילים" בתדמור. לאחר מכן נתלתה גופתו על עמוד רומי בעיר העתיקה.
ב-23 באוגוסט הוחרב מקדש בעל שמין באמצעות חומרי נפץ שהונחו בתוכו. שבוע לאחר מכן החלו להגיע דיווחים על כך שדאעש הרס חלק ממקדש בל, שתצלומי לווין שפורסמו ב-1 בספטמבר הראו שכל מבנה המקדש נהרס לחלוטין. בחודש אוגוסט פוצץ גם מגדל אלהבל, מבנה קבר בתדמור שהיה חלק מהנקרופוליס של העיר העתיקה. בתחילת אוקטובר פוצצו את הקשת הגדולה שהייתה חלק מהאכסדרה הגדולה של העיר העתיקה.
במרץ 2016 צבא סוריה בגיבוי אווירי של חיל האוויר הרוסי כבש מחדש את העיר תדמור, ויו"ר המינהל הכללי למוזיאונים ועתיקות של סוריה (المديرية العامة للآثار والمتاحف), מאמון עבד אל-כרים, הודיע כי יבוצעו עבודות שחזור ושיקום לכל האתרים שהושמדו על ידי ארגון המדינה האסלאמית. בדצמבר 2016, הצליח דאעש לכבוש מחדש את תדמור. כוחות רוסיים וסוריים הספיקו להבריח חלק מהעתיקות לדמשק. בינואר 2017 דווח שדאע"ש הרס את הטטרפילון, אחד מהאתרים הארכאולוגיים המפורסמים ביותר בעיר העתיקה. בנוסף, הם הרסו גם את חזית התיאטרון הרומי בתדמור.
ראו גם

הרס אתרי מורשת ישראלית
פסלי בודהה בבמיאן
אנה מריה הינל

| --- | --- |

לוח זיכרון לכבוד אנה מריה הינל בביתה שברחוב פלוריאנסקה 8 בוורשה.
 לידה:  31 בינואר 1924 ורשה, הרפובליקה הפולנית השנייה 
 נרצחה:  19 במרץ 1943 (בגיל 19) אושוויץ, גרמניה הנאצית 
 מקום קבורה:  אושוויץ 
 מקום לימודים:  בית ספר התיכון  הכללי  מס. 10 על שם המלכה ידוויגה בוורשה 
 שפות היצירה:  פולנית
 
אנה מריה הינל (בפולנית: Anna Maria Hinel; ‏31 בינואר 1924, ורשה – 19 במרץ 1943, אושוויץ-בירקנאו) הייתה חברת תנועת הצופים פולנייה, פעילה בתנועת ההתנגדות הפולנית במלחמת העולם השנייה ומחברת יומן בזמן הכיבוש הנאצי.
ראשית חיים

אנה מריה הינל נולדה ב-31 בינואר 1924 בוורשה שבפולין. היא הייתה ילדתם היחידה של ידוויגה ושל ואווז'ינייץ הינל. הינל הייתה תלמידת בית הספר ע"ש ידוויגה, מלכת פולין, בוורשה, בפולין. היא סיימה את הלימודים בפרוץ מלחמת העולם השנייה. במהלך המלחמה המשיכה בהשכלתה במסגרת הוראה בחשאי על ידי מורים מבית ספרה לשעבר. יחד עם מוריה וחבריה לבית הספר היא הייתה פעילה בארמייה קריובה.
מעצר, גירוש ומוות

כתוצאה מחקירה של הנאצים היא נעצרה יחד עם חבריה ושני מורים בליל 28–29 באפריל 1942 בדירתה ברחוב פלוריאנסקה בוורשה.
היא נכלאה בכלא פביאק הגרמני במחלקת הנשים שנקרא "כלא סרביה בוורשה". היא נחקרה במטה הגסטפו בוורשה. במשך כמה חודשים כל הקבוצה הייתה נתונה לחקירות אכזריות. הינל לא הסגירה את חבריה לתנועת ההתנגדות, בדיוק כמו חבריה. שני מוריה מתו בכלא פביאק. ב-13 בנובמבר 1942 היא גורשה עם חברותיה לאושוויץ. אנה מריה הינל קיבלה את המספר 24447 כשהגיעה למחנה. היא כתבה את מכתבה האחרון להוריה מבלוק 23 במחנה אושוויץ-בירקנאו. היא מתה ב-19 במרץ 1943, בת 19 במותה.
יומן שכתבה

שנים רבות לאחר מות בתו מצא אביה מתחת לרצפה בדירה ברחוב פלוריאנסקה את יומנה, שנכתב מ-30 בספטמבר 1939 עד 5 באוגוסט 1940. ממרץ 2013. היומן נמצא באוסף מוזיאון אושוויץ בירקנאו.
בתרבות

הסופר סטניסלב מאייבסקי כתב ספר המבוסס על יומנה של אנה מריה הינל, שכותרתו "אנה מריה".  סרט של הבמאית לודמילה ניידבלסקה המבוסס על היומן  יצא בשנת 1981 בשם "תלמידת בית הספר".
הנצחה

בבניין בו התגוררה ונעצרה אנה מריה הינל, ושבו נמצא יומנה, ברחוב פלוריאנסקה 8 בוורשה, הוצב לוח זיכרון שהוקדש לה.
הערות שוליים

↑  Dąbrowska, Jadwiga; Kowalski, Szymon (19 במרץ 2013). "Pamiętnik Anny Hinel podarowany muzealnemu Archiwum" [Anna Hinel's diary, donated to the Museum Archives] (בפולנית). נבדק ב-27 באפריל 2020. {{cite web}}:  (עזרה), auschwitz.org
1 2 3 4  Dąbrowska, Jadwiga; Kowalski, Szymon (19 במרץ 2013). "Pamiętnik Anny Hinel podarowany muzealnemu Archiwum" [Anna Hinel's diary, donated to the Museum Archives] (בפולנית). נבדק ב-27 באפריל 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Aktualności / Muzeum / Auschwitz-Birkenau, auschwitz.org
↑  "Warszawa się poddała. Tymi słowy muszę zacząć mój pamiętnik..." [Warsaw gave up. With these words I have to start my diary ...] (בפולנית). 19 במרץ 2013. נבדק ב-27 באפריל 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Okupacyjny pamiętnik Anny Hinel otrzymało w darze Muzeum Auschwitz" [Anna Hinel's occupation diary received a gift from the Auschwitz Museum] (בפולנית). 20 במרץ 2013. נבדק ב-27 באפריל 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Majewski, Stanisław (1980). Anna Maria [Anna Maria] (בפולנית). Warsaw: Młodzieżowa Agencja Wydawnicza. ISBN 83-203-1243-4., p. 42
↑  "Uczennica. Film fabularny - telewizyjny" [Schoolgirl. Feature film - television] (בפולנית). 11 בפברואר 2017. נבדק ב-27 באפריל 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810599895905606  GND: 1043741690  ISNI: 0000 0000 3601 9353  LCCN: n86122751  VIAF: 48252675   WorldCat (עם VIAF): 48252675
גוסטה דוידזון-דרנגר

| --- | --- |

 לידה:  1917 קרקוב, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  11 בנובמבר 1943  (בגיל 26 בערך) רפובליקת פולין 
 שם לידה:  Gusta Dawidson 
 מדינה:  פולין 
 מעסיק:  אגודת ישראל 
 השקפה דתית:  תנועת החסידות 
 
גוסטה דוידזון (יוסטינה) (נולדה בקרקוב (פולין) בשנת 1917 - 1943) נמנתה על מקימי המחתרת בגטו קרקוב ב-1942. נאסרה על ידי הגסטפו וכתבה בבית הכלא את יומנה, המתעד את פעולות המחתרת. דוידזון ברחה מהכלא ונתפסה שוב בשנת 1943, ומאז נעלמו עקבותיה.