stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרדריק נורת'
ראש ממשלה > קואליציית נורת'-פוקס

באפריל 1783 חזר נורת' לממשלה כשר הפנים במסגרת ברית עם המנהיג הוויגי הרדיקאלי צ'ארלס ג'יימס פוקס שהייתה ידועה גם בשם קואליציית פוקס-נורת' אשר הקימה את הממשלה בראשותו של ויליאם קוונדיש, הדוכס מפורטלנד. המלך ג'ורג' השלישי, שסלד מפוקס אשר היה בעל נטיות רפובליקניות, לא סלח לנורת' על "בגידתו" זו ולאחר נפילת הממשלה לא חזר לכהן בתפקיד ממשלתי כלשהו. אחד ההישגים הבולטים של הקואליציה הייתה החתימה על חוזה פריז ב-1783, שסיים באופן רשמי את מלחמת העצמאות האמריקנית.
הציפיות שראש הממשלה החדש ויליאם פיט הבן יחזיק מעמד לזמן ממושך היו נמוכות ונורת', שהיה מבקר חריף של הממשלה, עדיין השתעשע באפשרות שיחזור לכהן במשרה רמה כלשהי. תקוותו זו נחלה אכזבה, שכן פיט שלט בזירה הפוליטית בבריטניה במשך שני העשורים הבאים והותיר את נורת' ואת פוקס במדבר הפוליטי.
שנותיו האחרונות

נורת' סיים את תפקידו כחבר פרלמנט ב-1790 עקב העיוורון שלקה בו, זמן קצר לאחר שירש מאביו את תואר הרוזן מגילפורד. הוא בילה את שנותיו האחרונות בבית הלורדים. נורת' מת בלונדון ונקבר בכנסיית כל הקדושים בוורקסטון (Wroxton) שבאוקספורדשייר, בסמוך לאחוזת משפחתו. בנו, ג'ורג' נורת' נבחר לפרלמנט מטעם אותו מחוז בחירה ועם מות אביו ירש את תוארו.
אמנון אשל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  12 באפריל 1966 (בן 58) קריית טבעון, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל חיל השריון חיל השריון
 תקופת הפעילות:  1984 – מאי 2013 (כ־29 שנים)
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד 75 בחטיבה 7  סגן מפקד עוצבת ברעם  ראש ענף שריון במרכז לאימונים טקטיים  מפקד המרכז לאימונים באש (מא"ש) במל"י  מפקד חטיבה 514  מפקד חטיבה 7  סגן מפקד מל"י  קצין אג"ם של הגיס הצפוני
 פעולות ומבצעים
   המערכה ברצועת הביטחון   האינתיפאדה השנייה     מלחמת לבנון השנייה   מבצע עופרת יצוקה
 
אמנון אשל אסולין (נולד ב-12 באפריל 1966) הוא אלוף-משנה במילואים, שירת כמפקד חטיבה 7 במלחמת לבנון השנייה.
קורות חייו

נולד בקריית טבעון בשם מיימון אסולין, אחד מ-11 ילדיהם של סימה ושלמה אסולין. אחיו הוא תא"ל יצחק אשל.
אשל התגייס ב-1984 לחיל השריון, שם עבר את הכשרתו הבסיסית. בהמשך סיים קורס קצינים והיה מפקד מחלקה בגדוד 82 של חטיבה 7; באחת התעסוקות המבצעיות בדרום לבנון הרג הכוח בפיקודו בין 15 ל-20 מחבלים. בהמשך שירת כמפקד פלוגה א' של גדוד 82 בחטיבה.
בשנים 1991‏-1992 למד במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה. ב-1994 סיים תואר ראשון בלימודי המזרח התיכון באוניברסיטת חיפה, וב-2005 סיים שם תואר שני במינהל ציבורי וביטחון לאומי.
בשנת 1996 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד רומח של חטיבה 7. בתקופת כהונתו יצא צה"ל למבצע ענבי זעם, הגדוד קיבל אחריות על הטיפול בביטחון ובאספקת צורכי תושבי העיר קריית שמונה. באסון המסוקים איבד הגדוד בפיקודו שבעה לוחמים. בשנים 1997–1999 שירת כסגן מפקד עוצבת ברעם ועם סיום תפקיד זה יצא לארצות הברית ללימודי ניהול בכיר - פיקוד ומטה, במכללת פיקוד ומטה הכללי של צבא ארצות הברית, CGSC, בפורט לוונוורת'.
בשנת 2000 מונה לראש ענף שריון במרכז לאימונים טקטיים (מא"ט) במל"י, האחראי על מערך האימונים וההכשרה המקצועית של גדודי המילואים בחיל שריון. ב-2002 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד המרכז לאימונים באש (מא"ש) במל"י ושירת בתפקיד עד שנת 2004. במקביל מונה בשנת 2003 למפקד חטיבה 514.
בספטמבר 2005 מונה למפקד חטיבה 7 ופיקד עליה במהלך מלחמת לבנון השנייה. במהלך המלחמה צולם לחדשות 10 כשהוא מותח ביקורת על גל הירש, מפקד עוצבת הגליל, ובעקבות כך ננזף, נרשמה לו הערה פיקודית חמורה וקידומו הוקפא על ידי הרמטכ"ל דן חלוץ לשנתיים.
עם סיום תפקידו כמפקד החטיבה באוגוסט 2007 מונה אשל לסגן מפקד המרכז הלאומי לאימונים ביבשה (מל"י) ושירת בתפקיד עד שנת 2009. בתפקידו הבא שימש כקצין אג"ם של הגיס הצפוני עד לשחרורו במאי 2013.
בבחירות המקומיות 2014 התמודד אשל על ראשות העיר קריית טבעון מטעם מפלגת יש עתיד.
ב-2014 מונה למנכ"ל מועצה מקומית חצור הגלילית.
ב-2020 מונה למנכ"ל עיריית מעלות-תרשיחא.
הערות שוליים

↑  דניאל דדון, מילואימניק בן 60: רנ"ג משה אסולין משמשית חזר לצבא בהתנדבות, באתר mynet‏ עפולה ועמק, 11 בספטמבר 2020
↑  חטיבה 7 בלבנון ובפעילות הביטחון השוטף, אתר יד לשריון
↑  חטיבה 7-ביטחון שוטף, אתר יד לשריון
↑  חלוץ רשם הערה פיקודית חמורה למח"ט 7, באתר וואלה, 14 בספטמבר 2006
↑  אמיר בוחבוט, המח"ט מתח ביקורת - וננזף, באתר nrg‏, 15 בספטמבר 2006
ג'רי לואיס

ערך זה עוסק בקומיקאי, שחקן, מפיק ובמאי יהודי אמריקאי. אם התכוונתם לזמר ופסנתרן רוקנרול אמריקאי, ראו .
| --- | --- |

ג'רי לואיס ב-2009
 לידה:  16 במרץ 1926 ניוארק, ניו ג'רזי, ארצות הברית 
 פטירה:  20 באוגוסט 2017 (בגיל 91) לאס וגאס, נבדה, ארצות הברית 
 שם לידה:  Joseph Levitch 
 סוגה מועדפת:  מוזיקה קומדית, מוזיקת פופ 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1931–2017 (כ־86 שנים) 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס  תיכון אירוינגטון 
 בן או בת זוג:  סן די פיטניק (1983–2017) 
 צאצאים:  גארי לואיס 
 מספר צאצאים:  7 
 פרסים והוקרה:  פרס אמי
 http://www.jerrylewiscomedy.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'רי לואיס (באנגלית: Jerry Lewis; ‏16 במרץ 1926 – 20 באוגוסט 2017) היה קומיקאי, שחקן, מפיק ובמאי קולנוע יהודי-אמריקני. נודע בזכות הומור הסלפסטיק שלו ומבצעי ההתרמה הטלוויזיוניים שערך. לואיס זכה למספר רב של פרסים יוקרתיים למפעל חיים, כדוגמת פרסי הקומדיה האמריקאיים, ארגון מבקרי הקולנוע בלוס אנג'לס, פסטיבל הסרטים של ונציה, וכן שני כוכבים בשדרת הכוכבים של הוליווד.
קריירה > תחילת קריירה

לואיס נולד ב-16 במרץ 1926, בבית החולים בית ישראל (אנ') בניוארק, ניו ג'רזי, בשם יוסף לויץ', להורים יהודים רוסיים. אביו, דניאל לויץ' (1902–1980), היה עורך-מנחה טקסים (אנ') ובדרן וודוויל שהשתמש בשם המקצועי דני לואיס. אמו, רחל ("ריי") (לבית ברודסקי) לויץ', הייתה פסנתרנית בתחנת רדיו. לואיס החל להופיע בגיל חמש ולעיתים קרובות הופיע לצד הוריו בחגורת הבורשט במדינת ניו יורק. בגיל 15 הוא פיתח את "חוק ההקלטות" שלו, שבו הוא חיקה בצורה מופרזת את המילים לשירים על פטיפון.
הוא השתמש בשם המקצועי ג'ואי לואיס אך עד מהרה שינה אותו לג'רי לואיס כדי למנוע בלבול עם הקומיקאי ג'ו א. לואיס (אנ') ואלוף האגרוף במשקל כבד ג'ו לואיס. בכיתה י' נשר מבית הספר התיכון ארווינגטון (אנ'). הוא היה פרחח בשנות העשרה שלו, ביצע מעשי קונדס בשכונה שלו כולל התגנבויות לתוך מטבחים כדי לגנוב עוף מטוגן ופשטידות. במלחמת העולם השנייה נדחה משירות צבאי בגלל אוושה לבבית, ובגיל 20 החל לצבור פרסום ראשוני יחד עם הזמר דין מרטין, כשהופיעו יחדיו במועדוני לילה ומאוחר יותר בסרטים ובתוכנית הטלוויזיה "שעת הקומדיה של קולגייט" ב-NBC. הם המשיכו להופיע יחד גם בטלוויזיה עד לשנת 1956, בה נפרדו דרכיהם. בשנת 1976 נפגשו השניים לאחר 20 שנות פירוד בתוכנית ההתרמות של ג'רי, וזאת ביוזמתו של הזמר פרנק סינטרה שהתארח בתוכנית.
קריירה > סרטים

מאז שנת 1949 השתתף ג'רי לואיס בלמעלה מ-40 סרטי קולנוע, 12 מהם ביים בעצמו. בין סרטיו הידועים "נער הגיישה" (1958), "נער המעלית" (1960), "הפרופסור המטורף" (1963), "מי דואג לעסקים?" (1963), "תכשיטי המשפחה" (1965), "בואינג בואינג" (1965), "מלך הקומדיה" (1983) בבימויו של מרטין סקורסזה והסרט הצרפתי -"מאיפה חזרת? לא ראינו אותך יוצא" (1984). בזמן הפקת "נער המעלית" פיתח לואיס טכניקת צילום לפיה יוכל לפקח על עבודת הבימוי תוך כדי משחק.
מאז 1966 הצלחת סרטי הקומדיות שלו דעכה בגבולות ארצות הברית. אך לואיס התפרסם מחוץ לגבולותיה, בעיקר בצרפת, שם נחשב לגאון קולנועי. במרץ 2006 שר התרבות הצרפתי העניק ללואיס את "אות לגיון הכבוד" וקרא לו "הליצן המועדף על העם הצרפתי".
ב-1972 יצר את הסרט "היום שבו בכה הליצן". הסרט נגנז ומעולם לא הוקרן. לואיס שחתום גם על התסריט ערך שינויים מפליגים בסיפור המקורי שעליו היה מבוסס. לצד הבימוי גילם את הדמות הראשית, ליצן קרקס גרמני, הלמוט דורק, שנאלץ ללוות חבורה של ילדים יהודים בדרכם לתאי הגזים באושוויץ. בניגוד לסרטיו הקומיים מדובר בדרמה אפלה. הסרט נודע בהיסטוריה של הקולנוע כסרט המפורסם ביותר שמעולם לא הוקרן. עותק מהסרט נמסר לספריית הקונגרס האמריקני ויצא להקרנה חד פעמית בלתי מסחרית באולם הספרייה לא לפני 2024. הקרנות נוספות, אם יהיו, יותרו רק באישור בעלי עיזבונו של לואיס.
במאי 2007 סיים כתיבת גרסה בימתית ל"הפרופסור המטורף", שעלה בסן דייגו בסתיו 2007 וכן בברודוויי, ניו יורק בשנת 2008.
ב-25 בנובמבר 2008 יצא סרט המשך מונפש ל"הפרופסור המטורף", ובו שב לואיס לדבב את דמותו של הפרופסור ג'וליוס קלפ. ב-2016 גילם את התפקיד הראשי בסרט "מקס רוז".
עבודת צדקה

ג'רי לואיס עזר להקמתו של ארגון למען הסובלים ממחלת ניוון שרירים בשנת 1952, ואף כיהן כיו"ר הארגון, ומאז שנת 1966 ערך מבצע התרמה טלוויזיוני מדי שנה, תוך שהוא מגייס מפורסמים להופיע בתוכניתו. מאמציו סייעו להתרמה של למעלה משני מיליארד דולר. ב־1977 היה מועמד לפרס נובל לשלום. בשנת 1985 הוענק לו אות הצטיינות לשירות ציבורי מטעם מחלקת ההגנה של ארצות הברית. בספטמבר 2005 הוענק לו אות הצטיינות על שידורי ההתרמה השנתיים שערך, בידי "אקדמיית אומנויות הטלוויזיה והמדע".
במבצע ההתרמה השנתי ה-40, שנערך בשנת 2005, ג'רי לואיס עזר להתרמת כספים לצבא הישע (עבור נפגעי הוריקן קתרינה).
בעיות בריאות

ג'רי לואיס סבל במשך שנים מבעיות גב קשות כתוצאה מתרגילי הנפילות שלו, כחלק ממערכוני הסלפסטיק שערך, וכמעט נותר משותק. לאחר שנהג ליטול כדורי פרקודן להרגעת הכאבים, הושתל בגבו מכשיר אלקטרוני נסיוני, שפותח בידי חברת Medtronic, שעוזר לו בהרגעת הכאבים. לואיס נלחם גם בסרטן הערמונית, סוכרת, ומחלת ריאות. טיפולים רפואיים למחלת הריאות גרמו לו לעלות במשקלו באופן ניכר, וביוני 2006 עבר התקף לב.
חייו הפרטיים

ג'רי לואיס היה נשוי פעמיים. בשנת 1944 התחתן עם הזמרת פטי פאלמר, והתגרש ממנה ב-1980. ב-1983 התחתן עם הרקדנית סן די פיטניק. היו לו שישה בנים ובת מאומצת בשם דניאל. כמו כן ללואיס בת נוספת בשם סוזן מחוץ לנישואים. התגורר בלאס וגאס שבנבדה.
ג'רי לואיס היה חבר באחוות היהודים אלפא אפסילון פאי.
הוא נפטר ב-20 באוגוסט 2017, בגיל 91.
ג'רי לואיס בשנות ה-60
כוכב על שמו של ג'רי לואיס בשדרת הכוכבים של הוליווד
ג'רי לואיס בפסטיבל קאן בשנת 2009
שי פיטובסקי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1976 (בן 48 בערך) רמת גן, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  אהל שם (בית ספר)  סמינר הקיבוצים 
 
שי פיטובסקי (נולד ב-1976) הוא במאי ומחזאי תיאטרון ישראלי.
קורות חייו

שי פיטובסקי נולד וגדל ברמת גן. סבו, משה פיטובסקי, עלה לישראל מפולין. אביו היה יבואן ממתקים ואמו גננת.
שי פיטובסקי למד בתיכון אהל שם, בצה"ל שירת בצנחנים. בתום שירותו הצבאי למד קופירייטינג וכעבור זמן קצר התמנה למנהל קריאטיב במשרד הפרסום זרמון-גולדמן, בו עבד במשך שש שנים.
בהיותו בן 28 נפטר אביו, מה שגרם לו להבין שהזמן הוא מצרך יקר ועליו לנהוג בהתאם לנטיות ליבו. הוא למד תיאטרון במשך ארבע שנים בסמינר הקיבוצים.
המחזה הראשון שביים, "עשרים עשר", הועלה בפסטיבל "פותחים במה" של בית ליסין ב-2002.
הוא כתב את המחזה "גריניץ'", שמספר על שני פקידים שמנהלים את העולם בעזרת אופניים. הוא העלה את "גריניץ'" בסיום השנה הראשונה ללימודיו בעזרת סטודנטים למשחק מהסמינר. ההצגה רצה במשך שלוש שנים בתיאטרון הערבי-עברי ביפו.
אחר-כך ביים את המחזה "זה כמו להרוס רק הפוך", שהועלה בפסטיבל עכו וזכה בציון לשבח.
פיטובסקי העלה את המחזה "התקלה" מאת פרידריך דירנמאט, כתרגיל בימוי בסמינר הקיבוצים. ההצגה "התקלה" זכתה בשלושה פרסי קיפוד הזהב להצגות הפרינג' לשנת 2008/9: בקטגוריות ההצגה, הבמאי והתלבושות, היא ממשיכה ורצה בקאמרי עד היום. הוא ביים את ההצגה "הרפתקה בקרקס", שעלתה בפסטיבל חיפה להצגות ילדים והמשיכה ורצה בתיאטרון אורנה פורת וזכתה בהצגת השנה.
פיטובסקי הנהיג את קבוצת צעירי הבימה (מיסודו של אילן רונן) במשך 7 שנים. הקבוצה כללה את שחר רז, לאה גלפנשטיין, אייל רדושיצקי, אלינור פלקסמן, הראל מורד, נעמה ארמון, יובל שלומוביץ', ועודד אהרליך. ההפקה הראשונה של קבוצת צעירי הבימה הייתה המחזה "החוטם", פרי עטו של ניקולאי גוגול.
בשנת לימודיו האחרונה עיבד את ספר הילדים של נחום גוטמן "מעשה שתחילתו בחמור וסופו ארי דורס", למחזה בשם "ביאטריצ'ה". הוא העלה את "ביאטריצ'ה" בכיכובם של תלמדי שנה ג' בסמינר הקיבוצים, ההצגה המשיכה ורצה בצוותא.
אחר-כך ביים את "מסייה דה פורסנייאק" של מולייר, אותו הציג עם קבוצת צעירי הבימה.
ביחד עם קבוצת צעירי הבימה ושחר פנקס, העלה את "ארץ חדשה", שנוצרה כחלק מפסטיבל אירופי בנושא פליטים. ההצגה הופיעה בפסטיבלים שונים בעולם. "ארץ חדשה" נוצרה בעקבות מפגשים שבועיים עם נוער מדארפור.
ב-2012 פיטובסקי עיבד את הספר "לא אשנא" פרי עטו של עז א-דין אבו אל-עייש.
המחזה עלה כהצגת יחיד של גסאן עבאס, בבימויו של פיטובסקי בתיאטרון הבימה וכיום הוא מופיע בארצות הברית. ב-2013 ביים ועיבד את המחזה "השבועה" על פי מעשיה יהודית מימי הביניים, ההצגה הועלתה בתיאטרון הבימה.
ב- 2015 ביים פיטובסקי את ההצגה "עשר דקות מהבית", מחזה מאת מאיה ערד יסעור לציון 20 שנה לרצח יצחק רבין.
ב-2016 הוא מונה למנהל אמנותי של "תיאטרון אלעד", תיאטרון אילת והערבה ועבר עם משפחתו לקיבוץ אילות, יחד עימו עברו לדרום השחקנית נעמה ארמון והשחקן רוי קלדרון.
בשנים האחרונות המשיך פיטובסקי לחקור את גבולות התיאטרון וביחד עם שחקניו יצר את "'ירמה לאור ירח" מאת לורקה - הצגה מתגלגלת למרגלות הרי אילת, הצגת מסע בה הקהל עוקב אחרי הדמיות אל תוך המדבר, "מעבר להרים" הצגה לילדים המאגדת 4 סיפורים פילוסופיים (מסין, טיבט, פולין ואנגליה), "הזקן והים" קונצרט תיאטרלי בעיניים מכוסות - הצגה בה הקהל יושב עם עיניים מכוסות לאורך כל ההצגה וחווה את הסיפור של המינגוויי רק בעזרת הדמיון.
כמו כן הוא מלמד ילדים כתיבת מחזות, מנחה ומשחק בתיאטרון אימפרוביזציה "פלייבק".
שי פיטובסקי נשוי למאיה, מטפלת ברפואה סינית והם מתגוררים בקיבוץ אילות.
בסתיו 2022 הוציא אלבום בכורה  בשם "עכשיו אני כאן" .
הערות שוליים

↑   אמי - שי פיטובסקי - הקליפ, סרטון בערוץ "שי פיטובסקי", באתר יוטיוב (אורך: 02:47)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011900575305171
פסטיבל הפרסום בקאן

לוגו פסטיבל הפרסום בקאן
פסטיבל הפרסום בקאן (בצרפתית: Le festival international de la créativité) הוא פסטיבל בן שבעה ימים הנערך מדי שנה בעיר קאן שבצרפת. בפסטיבל מוענקים פרסי האריה, הנחשבים לפרסים היוקרתיים ביותר בענף, לזוכים בתחרויות הפרסום בקטגוריות השונות. ב-2008 השתתפו בפסטיבל למעלה מ-10,000 נציגים מ-85 מדינות.
הפסטיבל נוסד ב-1954 בהשראת פסטיבל הקולנוע בקאן, על ידי קבוצת יזמים מענף הפרסום שביקשה לקדם את הפרסום בקולנוע. הפסטיבל הראשון נערך בוונציה, כשלתחרות נרשמו 187 פרסומות מ-14 מדינות. הפרס בתחרות בדמות האריה נוצר בהשראת האריות מכיכר סן מרקו המקומית. הפסטיבל השני נערך במונטה קרלו ומאז נדד בין מונטה קרלו לקאן, עד לשנת 1984 בה נתקבע מושבו בקאן.
ב-1992 שונה שם הפסטיבל מפסטיבל סרטי הפרסום הבינלאומי לפסטיבל הפרסום הבינלאומי, כחלק ממגמה להרחיב את העיסוק גם באמצעי פרסום נוספים כגון בדפוס ובעיתונות. ב-1998 נפתחה התחרות גם לאמצעי פרסום באינטרנט וב-2005 גם לתחום הפרסום ברדיו.
ב-2004 נרכשו הזכויות לפסטיבל על ידי ענקית התקשורת וההפקות הבריטית EMAP.
Cannes Young Lions

במהלך הפסטיבל ישנה גם תחרות הפתוחה לצוותים מקצועיים עד גיל 29, ומתרחשת במהלך הפסטיבל.
כל צוות מיצג מדינה (וגם צוות אחד שמגיע דרך תחרות מקדימה ביו-טיוב "The 48 Hour YouTube Cannes Young Lions Ad Contest")
כל צוות מתמודד על אחת מארבע הקטגוריות (פרינט, סייבר, פילם ואסטרטגיה שיווקית), צוות סייבר או פרינט מורכב מארט דיירקטור וקופי רייטר. כל צוות מקבל 24 שעות להכין בריף המקדם ארגון חברתי.
הערות שוליים

↑  ענת ביין-לובוביץ', מנהלי הקריאייטיב מסכימים: "תהיה לנו שנה טובה בקאן", גלובס, 5 ביוני 2008
פינה באוש

| --- | --- |

פינה באוש (במרכז) עם רקדנים נוספים, בסיום ההופעה "Wiesenland" בפריז בשנת 2009
 לידה:  27 ביולי 1940 זולינגן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  30 ביוני 2009 (בגיל 68) וופרטל, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 שם לידה:  Philippine Bausch 
 מקום קבורה:  וופרטל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פולקוואנג לאמנויות  בית הספר ג'וליארד 
 תקופת הפעילות:  מ-1962 
 תחום יצירה:  כוריאוגרפיה, תיאטרון מחול 
 הושפעה על ידי:  קורט יוס, חוזה לימון, אנתוני טודור, Trude Pohl 
 יצירות ידועות:  קפה מילר 
 פרסים והוקרה:  פרס התאטרון האירופי (1999)  פרס קיוטו באמנות ופילוסופיה (2007)  עיטור  מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה בדרגת מפקד בכיר (1997)  פרס נורדריין-וסטפאליה (1990)  פרימיום אימפריאל (1999)  פרס גתה (2008)  טבעת הכבוד של העיר וופרטל (17 בדצמבר 1997)  פרס המוזיקה של דיסבורג (2008)  עמיתת האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים  פור לה מריט  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בולוניה  מפקד במסדר ההצטיינות של הרפובליקה האיטלקית  Deutscher Tanzpreis  קצין גבוה במסדר החרב של יעקב הקדוש  אבירה בלגיון הצרפתי  מפקד מסדר האמנויות והספרות  אות מסדר ההצטיינות במדעים ואמנויות של גרמניה 
 בן או בת זוג:  רונלד קיי (1980–2009) 
 צאצאים:  Rolf Salomon Bausch 
 www.pinabausch.org
 
פיליפינה "פינה" באוש (בגרמנית: Philippina "Pina" Bausch;‏ 27 ביולי 1940 – 30 ביוני 2009) הייתה רקדנית וכוריאוגרפית של מחול מודרני, שהשפיעה מאוד על סגנון הריקוד תיאטרון מחול. הייתה המנהלת האומנותית והכוריאוגרפית של להקת "Tanztheater Wuppertal Pina Bausch" (תיאטרון המחול של פינה באוש בוופרטל), מוופרטל שבגרמניה. ללהקה רפרטואר נרחב של יצירות מקוריות, והיא מרבה לצאת לסיבובי הופעות ברחבי העולם.
ביוגרפיה

פינה באוש נולדה בזולינגן שבגרמניה והחלה לרקוד מגיל צעיר. ב-1955 החלה ללמוד באקדמיית פולקוואנג באסן, שאותה ניהל קורט יוס, שהיה הכוריאוגרף החשוב ביותר בגרמניה דאז, והיה אחד המייסדים של זרם הריקוד האקספרסיוניסטי הגרמני. לאחר סיום לימודיה זכתה במלגה והמשיכה ללמוד בבית הספר ג'וליארד שבניו יורק ב-1960. עם מוריה נמנים אנתוני טיודור(אנ'), חוזה לימון, אנה סוקולוב ופול טיילור. בניו יורק הופיעה עם פול סנסדרו(אנ') ולהקת המחול של דוניה פיור(אנ'), עם הבלט האמריקאי החדש (New American Ballet), והייתה חברת להקת הבלט של המטרופוליטן אופרה.
ב-1962 הצטרפה ללהקת בלט פולקוונג של קורט יוס(אנ'), שזה מכבר קמה. היא רקדה כסוליסטית וסייעה ליוס בעיצוב קטעי מחול רבים, לפני שביצעה את יצירתה הראשונה ככוריאוגרפית ב-1968. ב-1969 ירשה את יוס כמנהלת אמנותית. ב-1972 מונתה למנהלת האמנותית של בלט האופרה של וופרטל, ששינה מאוחר יותר את שמו לתיאטרון המחול של פינה באוש.
באוש שילבה בעבודתה הומור עם עצב, ניתן למצוא אינטראקציה בין גבר לאישה בנושאים שונים לאורך עבודתה. יצירתה הידועה "קפה מילר" (אנ') מוצגת בפתיחת הסרט הפופולרי "דבר אליה" של הבמאי פדרו אלמודובר, ויצירה נוספת שלה מוצגת בסיומו של הסרט. המחול שלה מורכב מקטעים קצרים של דיאלוג ותנועה, לעיתים באופן סוריאליסטי. היא הרבתה להשתמש בביצוע אותו הקטע. הפקותיה הגדולות התאפיינו בעיצוב תפאורה מוקפד ובמוזיקה אקלקטית.
הייתה נשואה לרולף בורזיק ההולנדי, מעצב תפאורה שנפטר ב-1980. בורזיק השפיע במידה משמעותית על סגנונו החזותי של זרם תיאטרון המחול כבר מראשיתו, ומימן את באוש בשנותיה הראשונות עד שלהקתה זכתה להכרה בינלאומית, מעט לפני מותו.
ב-2008 קיבלה באוש את פרס גתה.
ב-30 ביוני 2009 נפטרה בגרמניה ממחלת הסרטן, ימים ספורים לאחר שאובחנה, והיא בת 68 שנים.
ביוגרפיה > הנצחתה

לי ינור יצרה את הסרט "קפה עם פינה" העוסק ביצירתה של באוש.
הבמאית אן לינסל יצרה סרט תיעודי בשם "חלומות ריקוד - בני נוער מבצעים את ‘אזור מגע' של פינה באוש", על חייה של פינה באוש.
הבמאי וים ונדרס יצר את סרט הקולנוע בתלת-ממד "פינה" העוסק ביצירתה.
לקריאה נוספת

נורברט סרבוס, פינה באוש: תיאטרון המחול, הוצאת אסיה, מגרמנית: איה ברויאר, תשע"ב 2012.
הערות שוליים

↑  סרט תיעודי, קפה עם פינה
סמדר שפי, מסע עם פינה באוש, באתר הארץ, 6 ביולי 2006
↑  אלעד סמורזיק, עכבר העיר אונליין, מבט קולנועי על יצירתה של פינה באוש, באתר הארץ, 7 ביולי 2010
↑  אלעד סמורזיק, מחול אחרון, באתר הארץ, 12 בספטמבר 2011
אורי קליין, מסע פרדוקסלי אל התנועה, באתר הארץ, 12 בספטמבר 2011
רות אשל, ראשי פסלים רוקדים, באתר הארץ, 12 בספטמבר 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308426505171  PLWABN: 9810572175005606  BIBSYS: 90408279  BNE: XX1309001  BnF: cb12007333x (data)  CANTIC: a11512003  CiNii: DA16308537  GND: 118507680  ISNI: 0000 0001 2282 2302  LCCN: n80001908  LNB: 000140996  MusicBrainz: ef3da73b-4e29-4027-9731-362d68e42ce3  NDL: 00760275  NKC: js20011212039  NLG: 329768  NLK: KAC199632814  NTA: 072205393  RERO: 02-A019224617  RKD: 216416  SELIBR: 309433  SNAC: w6sf2xk0  SUDOC: 028187520  ULAN: 500351671  VIAF: 79040630   WorldCat (עם VIAF): 79040630
יורק פלונסקי

יורק
יורק (דוד) פלונסקי (בפולנית: Jurek (Dawid) Płoński;‏ 15 ביולי 1926, ורשה – 5 באפריל 2009, ישראל) היה ניצול שואה שלחם במרד גטו ורשה. לאחר שעלה לישראל הקדיש את חייו לזיכרון השואה.
ביוגרפיה > ילדותו

יורק נולד ב-15 ביולי 1926 בוורשה בירת פולין לגניה וישראל פלונסקי. בעודו ילד קטן עבר עם משפחתו לעיירה סמוכה בשם אוטבוצק (Otwock), ושם פתחה אמו בית הבראה. אביו, יהודי אורתודוקסי מחסידות גור, עסק בלימוד תורה, ואמו ניהלה את בית ההבראה, שבו גם גרה המשפחה. ליורק הייתה אחות גדולה ואח קטן, והמשפחה התקיימה בדוחק.
ביוגרפיה > בפרוץ מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה עזבו רוב הלקוחות של אמו, והמקום נסגר. הוריו של יורק נשארו ללא פרנסה, ובהיותו בן 13 החל בהברחת מזון ודואר בין גטו אוטבוצק לגטו ורשה כדי לפרנס את משפחתו. הייתה לו חזות פולנית, והדבר סייע לו בתנועה מחוץ לגטאות.
במשך שלוש שנים היה זה עיסוקו, עד שב-19 באוגוסט 1942, באקציה הגדולה, נלקחו הוריו, אחיו ואחותו לרכבות, ומשם כנראה לטרבלינקה.
ביוגרפיה > מרד גטו ורשה

לאחר שנשאר יורק ללא משפחתו הגיע אליו ד"ר רישארד ואלבסקי, וצירף אותו לארגון מחתרתי בגטו ורשה. ד"ר ואלבסקי היה מפקד קבוצת לוחמים בארגון הצבאי היהודי (אצ"י), ויורק שימש כקַשָּר של הקבוצה. היכרותו עם המעברים מהצד הארי לגטו סייעה לו בהברחת מזון ונשק עבור הלוחמים. באפריל 1943 לקח חלק בלחימה בכיכר מוראנובסקי. בחודש יולי 1943 יצא דרך מערכת הביוב לצד הארי. לאחר שקשר קשרים עם אנשים בצד הארי, חזר דרך הביוב והוציא את שרידי הלוחמים מקבוצתו.
ביוגרפיה > אחרי המרד

את התקופה שאחרי המרד העביר בצד הארי עם ניירות מזויפים תחת השם יורק ינישבסקי. כדי להתפרנס מכר סיגריות, בעיקר ברכבות. תקופה קצרה מכר סיגריות בכיכר שלושת הצלבים, יחד עם קבוצת ילדים יהודים. רוב לקוחותיהם היו אנשי האס. אס. שהמטה הכללי שלהם בוורשה שכן באחד המבנים בכיכר. מאחר שהיו נטולי מקום מגורים מסודר, ישנו הילדים בבתים עזובים ובאחד מבתי הקברות של ורשה.
הדבר מתואר בספר "מוכרי הסיגריות מכיכר שלושת הצלבים" מאת יוסף ז'מיאן.
לאחר המלחמה הצטרף לתנועת "השומר הצעיר", והיה פעיל בה עד עלייתו לישראל ב-20 באפריל 1948.
ביוגרפיה > החיים בארץ ישראל

בישראל הצטרף לגרעין פולני בקיבוץ מעברות, ומשם בתקופת מלחמת העצמאות נלחם בחזית המצרית בקרבות להגנה על נגבה. בפברואר 1949 עלה הגרעין שלו על אדמת קיבוץ השומר הצעיר על שם יוסף קפלן, ששמו הוסב אחר כך למגידו. בקיבוץ הקים את ענף גידולי השדה; ואחרי-כן עבד כמכונאי ומרכז קניות.
בקיבוץ פגש את אלכסנדרה (אולה) ברנדווין, ונישא לה. לזוג נולדו בן ושתי בנות. בנם הבכור איתן נהרג בכ"ו בתשרי 1973, במלחמת יום הכיפורים, במבצע קינוח - הקרב על החרמון. על תעוזתו בקרב זכה לאחר מותו לצל"ש הרמטכ"ל. בנותיהם הן ד"ר מירה גלעדי, מנהלת קריית החינוך אורט סינגאלובסקי בתל אביב, ונאוה רייס.
ב-5 באפריל 2009, נפטר פלונסקי בגיל 82 ממחלת הסרטן. הוא הובא למנוחות בבית העלמין שבקיבוצו מגידו, ועל מצבתו נכתב - מלוחמי גטו ורשה. הקדיש את חייו להנחלת מורשת הגבורה והשואה.
פועלו לזכר השואה

משנת 1965 החל יורק ללוות קבוצות נוער לפולין ולהעיד על מה שהתרחש בזמן הכיבוש הגרמני. הוא הרבה להופיע בפגישות, שיחות והרצאות לנוער וחיילים בנושא הזיכרון, השואה והמרד.
בשנת 1980 החל לעבוד בבית העדות "מורשת", ראשית בתל אביב ולאחר מכן בגבעת חביבה, והקדיש את כל זמנו למתן עדות ולזיכרון השואה. במסגרת העבודה בבית מורשת סיפר את סיפוריו מתקופת השואה במאות בתי ספר ברחבי הארץ, וליווה עשרות רבות של משלחות לפולין.
עדותו הוקלטה על ידי בית לוחמי הגטאות, והיא מוקרנת בפני המבקרים במוזיאון "יד לילד".
לקריאה נוספת

ד"ר רישארד ואלבסקי, יורק, (עברית: חיים רשף), תל אביב: מורשת - בית עדות ע"ש מרדכי אנילביץ: ספרית פועלים, תשל"ו-1976.
יורק פלונסקי בצעירותו
עדי רנרט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 בנובמבר 1955 (בן 69) ישראל 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  קלידים, פסנתר
 פרסים והוקרה:  פרס אופיר למוזיקה המקורית הטובה ביותר 
 פרופיל ב-IMDb
 
עדי רֶנֶרט (נולד ב-22 בנובמבר 1955) הוא קלידן ומעבד מוזיקלי ישראלי. את דרכו המוזיקלית החל בלהקת גייסות השריון, ובהמשך השתתף בהרכב ששת. לאורך השנים עבד עם אמנים ישראלים רבים, בהם שלמה ארצי, אריק איינשטיין, יהונתן גפן, יוסי בנאי, יהודית רביץ, ועוד.
ראשית חייו

נולד לגרשון רנרט, צייר ישראלי. האחיין של יאיר קלינגר מצד אימו, רות קלינגר. את שירותו הצבאי עשה בלהקת גייסות השריון.
דיסקוגרפיה > קלידים

ב-1976, לאחר שחרורו, ניגן בפסנתר באלבומו של יוסי בנאי, מאזן האהבות.
לאחר מכן היה לקלידן בהרכב הרוק המתקדם הישראלי ששת, שהוביל שם טוב לוי. אלבומם היחיד, הנושא את שם ההרכב, יצא בשנת 1977 וזכה עם יציאתו להצלחה מועטת, אולם עם השנים צבר מעמד וזכה להכרה כאלבום איכותי, ייחודי ומקורי, ויצא מחדש ב-1993 וב-2007.
ב-1986 ניגן בפסנתר ובסינתיסייזר באלבומו של אריק איינשטיין, אוהב להיות בבית.
בשנה הבאה (1987) ניגן בקלידים באלבומה השני של הראלה בר קשה בלילה.
דיסקוגרפיה > עיבוד והפקה

ב-1987 עיבד את שירי אלבומו של משה בקר, חפצים אישיים - שירי נעמי שמר, מתוכו בלטו "גיא" ו"תות שדה".
בסוף 1987 ותחילת 1988 עיבד את שירי אלבומו הכפול המצליח של שלמה ארצי, חום יולי אוגוסט, וניגן בהקלטות בפסנתר ובסינתיסייזרים.
ב-1989–1990 עיבד את שירי אלבומו הבא של שלמה ארצי, כרטיס ללונה פארק, והלחין מתוכו את השיר סיטואציה.
ב-1990 עיבד גם את כל שירי אלבומו של אושיק לוי בקצה ילדות, בו בלט במיוחד השיר "יד קטנה".
הפיק מוזיקלית את אלבומה של גלי עטרי גלידה שיצא ב-1998.
בשנת 2003 עיבד את רוב שירי אלבומו של גידי גוב ריקוד ירח.
דיסקוגרפיה > פסקול

ב־1989 הלחין את המוזיקה לסרט שדות ירוקים
ב-1992 הלחין את המוזיקה לסרט מאחורי הסורגים 2 ובּוּצֵ'ה
ב-1993 הלחין את המוזיקה לסרט קופסה שחורה
ב-1997 הלחין את המוזיקה לסרט ז'נטילה
עיבד מוזיקלית את תוכנית האירוח לילה גוב של גידי גוב.
דיסקוגרפיה > הלחנה

בשנת 2010 הוציא את האלבום פעמון, בו אירח זמרים שונים שביצעו שירים שהלחין. מהאלבום התפרסם ביצועם של ברי סחרוף ורונה קינן לשיר "סיטואציה" שהלחין רנרט למילים של שלמה ארצי, שיר אותו ביצע ארצי במקור באלבומו כרטיס ללונה פארק.
קלטות ילדים

אצלנו בפסנתר - מוזיקה, לחן לשיר "פרי חדש".
מחסן השטוזים של דתיה - מוזיקה, לחן לשירים "כולנו רקדנים", ו"ראפ מורים מורים".