stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כביש 222
צמתים לאורך הכביש

| ק"מ | שם | צומת | מיקום | דרכים מצטלבות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
כביש 222 מדרום לצפון
| 0 | צומת משאבים |  | משאבי שדה |  כביש 40 |
| 2 | צומת ביר עסלוג' |  | באר משאבים | כביש ללא שם |
| 7.5 | צומת ללא שם |  | רביבים | כניסה לרביבים |
| 9 | צומת ללא שם |  | רתמים | כניסה לרתמים |
| 33 | צומת ללא שם |  | צאלים | כניסה לצאלים |
| 34 | צומת צאלים |  | צאלים |  כביש 234 |
| 39 | צומת ללא שם |  | גבולות | כניסה לגבולות |
| 46 | צומת גבולות |  | עין הבשור |  כביש 232 |
ראו גם

חולות חלוצה
כבישי ישראל
הערות שוליים

↑  שבתי קפלן, הנגב חוגר כבישים, על המשמר, 6 באוגוסט 1951
1 2  עדין קוה, הלכתי ראיתי, כביש 40, עלון קיבוץ רביבים, 20 במאי 2011, עמ' 7
↑  לא ברור האם הצינור הונח, ראו: פנחס יורמן, לעולם נשיר למים, דבר, 6 באוקטובר 1955
↑  מנחם תלמי, צאלים מנותקת - לא רק בשיטפון ..., מעריב, 20 בפברואר 1961
↑  נחנך כביש רביבים - צאלים, דבר, 28 בספטמבר 1971
↑  נפתח כביש צאלים-גבולות, דבר, 23 בנובמבר 1964
↑  נחנך כביש גישה לקיבוץ גבולות, הארץ, 20 בפברואר 1959
כנסיית סנט פול (ירושלים)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  כנסייה 
 כתובת:  רח' שבטי ישראל 32 
 מיקום:  ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1874
 תאריך פתיחה רשמי:  1874 
 אדריכל:  קונרד שיק 
 קואורדינטות:  31°47′01″N 35°13′29″E﻿ / ﻿31.78356°N 35.22461°E﻿ / 31.78356; 35.22461
 he
 
שלט הרחוב מתקופת המנדט
כנסיית סנט פול (באנגלית: St. Paul’s Church) המכונה גם כנסיית המבשר היא כנסייה הממוקמת בשכונת מוסררה בירושלים, ברחוב שבטי ישראל. ממול לכנסייה, קיים מנזר סנט דה פול.
הכנסייה שייכת לחברה המסיונרית הכנסייתית מצרפת.
היסטוריה

הכנסייה הוקמה בשנת 1874, כחלק מהכנסייה האנגליקנית והייתה מהמבנים הראשונים באזור.
בתקופת המנדט הבריטי עובדי המנהלה בריטיים נעזרו בשירותי הכנסייה וכמחווה הרחוב נקרא "סנט פול".
בשנות ה-80 הוצתה הכנסייה בידי יהודים ביניהם נעם פדרמן.
הערות שוליים

↑  מדריך ישראל החדש, ירושלים. בעריכת: אלונה ורדי (כתר הוצאה לאור ומשרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2001)
ערך זה הוא קצרמרבנושא ירושלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ליילה אל

| --- | --- |

ליילה באפריל 2014
 לידה:  25 ביוני 1977 (בת 47) לונדון, אנגליה
 שם במה:  ליילה ליילה אל
 משקל:  54 ק"ג
 גובה:  1.57 מטר
 מקום מגורים:  פיניקס, אריזונה, ארצות הברית
 לאום:  ארצות הברית
 קריירה מקצוענית:  16 באוגוסט 2006 – 29 ביולי 2015 (9 שנים)
 מאמנים:  דייב פינלי חסה הרננדז
 מידע אישי
 בן או בת זוג:  Richard Young (2015–?) 
 
ליילה אל או בשמה לאחר הנישואים ליילה יאנג (באנגלית: Layla Young; נולדה ב-25 ביוני 1977 בוויסקונסין), הידועה יותר בשם הבמה שלה, ליילה היא מתאבקת עבר אנגלית. כמו כן, ליילה היא רקדנית ודוגמנית.
קריירת היאבקות מקצועית > WWE > תחרות "חיפוש הדיווה" (2006–2007)

אל התחרתה בתחרות "חיפוש הדיווה" של שנת 2006, שבה הפרס לזוכה היה 250 אלף דולר. ב-16 באוגוסט אל הוכרזה כזוכה של אותה השנה. את הופעת הבכורה הרשמית שלה בארגון ערכה באירוע סאמרסלאם בקטע מאחורי הקלעים עם עוד כמה דיוות אחרות. שבוע לאחר האירוע, אל הצטרפה לתוכנית סמאקדאון. לאחר מכן נעדרה מהמסך למשך חודש וחזרה ב-22 בספטמבר לעימות נגד קריסטל וג'יליאן הול.
את קרב הבכורה שלה בזירה רשמה אל ב-27 באוקטובר בקרב באטל רויאל, בקרב זה קריסטל ניצחה לאחר עזרה מהמיז. שבוע לאחר מכן הצטוותה לביג ויטו בהפסדם בקרב זוגות מעורב למיז וקריסטל. את קרב היחידים הראשון שלה ערכה ב-1 בספטמבר ונוצחה על ידי קריסטל. בקרב האחרון שלה בסמאקדאון ב-22 בדצמבר, ליילה חברה לאשלי בניצחונן על קריסטל וג'יליאן הול.
קריירת היאבקות מקצועית > WWE > חשיפה קיצונית ווויליאם ריגל (2007–2009)

חודש לאחר מכן הועברה אל לתוכנית ECW. היא הצטרפה לקלי קלי וברוק אדמס כדי להקים את קבוצת Extreme Expose. השלוש הופיעו בקטע ריקוד שבועי למשך החודשים שבאו לאחר מכן. בחודש יוני 2007, המיז הועבר לתוכנית והוא עורר עלילה, שבה שלוש הבנות נמשכו אליו. כשקלי נמשכה למתאבק באלס מהוני, ליילה ברוק והמיז החלו לצחוק עליה, מה שהפך את ליילה וברוק לדמויות רעות. ב-1 בנובמבר ברוק שוחררה מהחוזה שלה וקבוצתן למעשה התפרקה, מה שהשאיר את ליילה וקלי קלי להיכנס ליריבות אישית ביניהן. ליילה וקבוצתה הפסידו בקרב חמש על חמש המסורתי במסגרת האירוע סדרת ההישרדות. בחודש דצמבר ליילה חברה לצידן של ויקטוריה ולאחר מכן גם ללנה יאדה ושלושתן התחילו לפתוח ביריבות נגד אותה קלי. ברסלמניה 24 תפקידה של ליילה היה "חוטבת עצים" בקרב חוטבות העצים בין אשלי מסארו ומריה לבין בת' פיניקס ומלינה. חודש לאחר מכן ליילה הייתה בקבוצה המנצחת בקרב שש על שש כחלק מהאירוע באקלאש.
בחודש יוני של שנת 2008 ליילה הועברה לתוכנית Raw כחלק מהדראפט המשני. ב-7 ביולי ליילה וג'יליאן הול הפסידו בקרב זוגות למיקי ג'יימס וקלי קלי. ב-8 בספטמבר ליילה התייצבה לצד המתאבק וויליאם ריגל. במהלך החודשים הבאים ליילה התאבקה במספר קרבות באופן לא רציף, כשלרוב הייתה נוכחת בצד הזירה בקרבות של ריגל, ואף הייתה לצידו בקרב נגד סנטינו מארלה, שבו ריגל ניצח וזכה באליפות הבין-יבשתית ב-10 בנובמבר. ב-5 באפריל 2009 באירוע רסלמניה 25 ליילה נטלה חלק בקרב באטל רויאל, שבו סנטינה מארלה ניצחה (דמות שבמקורה הייתה סנטינו מארלה).
קריירת היאבקות מקצועית > WWE > לייקול ואליפות הנשים (2009–2011)

ב-15 באפריל ליילה שבה לתוכנית סמאקדאון כחלק מהדראפט המשני השנתי. היא החלה ביריבות נגד איב טורס, שבמשך החודשיים הקרובים התחרו השתיים בתחרויות ריקוד והורדת ידיים ובקרב אחד שבו ליילה הפסידה.
לאחר מכן התיידדה עם מישל מק'קול, וזמן קצר לאחר מכן נודעו בכינוי "לייקול". הן החלו בריב מתוסרט נגד מיקי ג'יימס בחודש אוקטובר, בכך שהם לעגו על המשקל שלה והבטיחו שהן יגרמו לה לעזוב את התוכנית. באירוע סדרת ההישרדות, הקבוצה של מקול הפסידה לקבוצה של ג'יימס בקרב ההדחות המסורתי. באירוע TLC, ליילה התערבה במהלך קרב אליפות הנשים בין מקול לג'יימס ועזרה למקול לשמור על התואר. בינואר של שנת 2010 במסגרת אירוע הרויאל ראמבל, ליילה הגיעה לזירה בתחפושת של אישה שמנה, שרמזה על הדמיון של התחפושת לג'יימס, לפני הקרב בין מקול לג'יימס; למרות זאת, ג'יימס תקפה את ליילה וניצלה את הסחת דעת זאת כדי לנצח את מקול ולזכות באליפות הנשים. בשלב מסוים בחודש פברואר, ויקי גאררו החלה לשמש כמנג'רית של לייקול. באירוע תא ההדחות ליילה ומקול ניצחו את הנציגות מ-Raw, גייל קים ומאריס. באירוע רסלמניה 26 ליילה הייתה בצד המנצח בקרב חמש על חמש.
ב-14 במאי, לייקול התחרו בקרב האנדיקאפ שתיים נגד אחת נגד אלופת הנשים, בת' פיניקס. בקרב זה ליילה הצמידה את פיניקס וזכתה בפעם הראשונה באליפות הנשים, מה שהפך אותה למתאבקת הבריטית הראשונה שעושה זאת. בנוסף לכך, היא זוכת תחרות חיפוש הדיווה הראשונה שזוכה באליפות בארגון. לאחר הניצחון, לייקול החלו להיקרא בשם "סגנית-אלופות הנשים", כך שכל אחת מהן משמשת כאלופת הנשים במקביל. ההגנה הראשונה של ליילה על התואר הגיעה באירוע כסף בבנק לאחר ניצחון על קלי קלי. ב-30 ביולי, הג'נרל מנג'ר, טדי לונג, הודיע שרק אחת מהן יכולה לשמש כאלופה והשתיים היו צריכות להחליט מי מביניהן תהיה. שבוע לאחר מכן, לייקול חשפו את חגורת האליפות החדשה - חגורה חצויה, כך שכל אחת קיבלה צד אחד מהחגורה. באירוע לילה של אלופים, לייקול אתגרו את אלופת הדיוות, מלינה, לקרב על איחוד האליפויות. בקרב זה ליילה עזרה למקול לזכות בתואר המאוחד. ליילה הפכה באופן לא רשמי למחזיקת תואר האליפות וכבר לילה לאחר מכן הגנה על התואר בהצלחה מול האלופה לשעבר, מלינה. באירוע סדרת ההישרדות השתיים התחרו שוב בקרב האנדיקאפ, הפעם מול נטליה, אך הפסידו לה ואיבדו את תואר האליפות. באירוע TLC, לייקול הפסידו בקרב שולחנות לנטליה ובת' פיניקס (שנודעו בשם The Divas of Doom). לייקול דרשו את הקרב החוזר שלהן על האליפות באירוע הרויאל ראמבל, אך לפני הקרב, הג'נרל מנג'ר של Raw, הודיע שהוא הופך את הקרב לקרב מרובע שיכלול בנוסף את איב טורס, שלמעשה זכתה בסוף בתואר.
מחלוקת בין ליילה למקול התרחשה לאחר איבוד תואר האליפות, והשתיים נראו בסדרת קטעים ששודרו בתוכנית, כשהן נפגשות לטיפול זוגי. ב-22 באפריל מקול תקפה את ליילה במהלך אחד מהטיפולים. במהלך הדראפט של שנת 2011, שנערך ב-25 באפריל, ליילה הפסידה לאיב ולאחר הקרב הותקפה על ידי מקול. ארבעה ימים בלבד לאחר מכן, ליילה ומקול התחרו אחת נגד השנייה בקרב שהוביל לספירת חוץ כפולה. כתוצאה מכך השתיים התעמתו שוב באירוע חוקי אקסטרים, שנערך ב-1 במאי, בקרב ללא ספירות חוץ, ללא פסילות, המפסידה עוזבת את ה-WWE. בקרב זה ליילה הצליחה לנצח.
ליילה הודיעה שהיא סובלת מפציעה עקב הקרב באירוע חוקי אקסטרים, אך היא נקטעה והותקפה על ידי המתאבקת קארמה, כדי שהדבר יקנה לה זמן לנוח מהופעות בטלוויזיה. מאוחר יותר באותו החודש, נודע שליילה קרעה את הרצועה הצולבת הקדמית וגם את רצועת הברך, ולכן נדרשה לעבור ניתוח.
קריירת היאבקות מקצועית > WWE > אליפות הדיוות ופרישה (2012–2015)

ליילה ערכה את הופעת החזרה שלה באירוע של הארגון FCW ב-22 במרץ 2012. את החזרה שלה לרוסטר הראשי של ה-WWE ערכה באירוע חוקי אקסטרים ב-29 אפריל, כשהיא מחליפה את בת' פיניקס, שלא הוכשרה רפואית להתחרות, לקרב על אליפות הדיוות. למרות הפרעות מצידה של ברי בלה, ליילה הצליחה לנצח את אלופת הדיוות, אחותה ניקי, ולזכות בפעם הראשונה בקריירה שלה באליפות הדיוות. לילה לאחר מכן בתוכנית Raw ליילה יצאה למסע מוצלח של הגנות על התואר, האחד בקרב משולש נגד ניקי וברי בלה, והשני נגד בת' פיניקס גם באירוע מעבר לקצה בחודש מאי וגם באירוע אין דרך יציאה בחודש יוני. באירוע לילה של אלופים שהתקיים ב-16 בספטמבר, איב טורס גברה על ליילה וזכתה באליפות, מה שקטע 140 ימים של החזקה בתואר אליפות הדיוות. ליילה ניצחה את טורס בקרב שלא על תואר האליפות כדי להשיג קרב על אליפות הדיוות. את קרב האליפות ליילה קיבלה ב-15 באוקטובר, אך כשלה בניסיונה לזכות בתואר, בנוסף לקרב המשולש שקיבלה באירוע גיהנום בכלוב, שכלל גם את קייטלין. ב-12 בנובמבר ליילה נוצחה על ידי קייטלין בקרב מועמדות לתואר אליפות הדיוות. בתחילת שנת 2013 ליילה פיתחה פיוד נגד טמינה סנוקה, שלה הפסידה בקרב יחידים, אך בקרב זוגות ליילה ניצחה אותה. כחלק מהפיוד, ליילה ציוותה את עצמה לקייטלין והחלה ללוות אותה לקרבות שלה. ב-2 באוגוסט בתוכנית סמאקדאון, ליילה עצרה את קייטלין ממהלך הספיר של AJ לי, מה שבסופו של דבר עלה לקייטלין בקרב ובאליפות הדיוות. לאחר מכן ליילה ניצחה את קייטלין בקרב יחידים ובקרב זוגות כשהשותפה שלה בקרב הייתה AJ לי.
לקראת סוף שנת 2013 ליילה נעדרה מהמרקע עקב סיבות אישיות. היא חזרה ב-14 במרץ 2014 בהפסד בקרב זוגות ביחד עם אלישיה פוקס נגד נעמי וקמרון. ליילה השתתפה בבאטל רויאל על אליפות הדיוות ברסלמניה 30, בקרב שבו AJ ניצחה. שבוע לאחר מכן, היא החליפה את סאמר רה כרקדנית של פאנדנגו, ובמהרה נכנסה לפיוד נגד אמה וסנטינו מארלה. בחודש מאי, ליילה השתתפה בטורניר אשר קבע את אלופת הנשים החדשה של NXT, אך הפסידה בסיבוב הראשון לנטליה. רה חזר ב-19 במאי כשהיא תוקפת את ליילה. באירוע כסף בבנק השתיים התחרו אחת נגד השנייה כשפאנדנגו הוא השופט המיוחד לקרב, בקרב זה ליילה ניצחה. במהלך קרב חוזר שנערך בחודש יולי במסגרת התוכנית סמאקדאון, ליילה ורה תקפו ביחד את פאנדנגו, לפני שרקדו אחת עם השנייה. מהאירוע באטלגראונד השתיים פתחו בברית ביניהן, כשהן מסיחות את הדעת של פאנדנגו במהלך הקרבות שלו וגורמות לו להפסיד. בקרב הראשון שלהן כזוג, השתיים הפסידו לפייג' ו-AJ לי ב-18 ביולי. הן השיגו את ניצחון הבכורה שלהן על רוזה מנדס ונטליה ב-2 בספטמבר. השתיים היו חלק מהקבוצה של פייג' בקרב ההדחות המסורתי במסגרת האירוע סדרת ההישרדות.
בינואר 2015 ליילה עברה ניתוח וחזרה ב-14 באפריל ורשמה ניצחון על אמה. ב-13 ביוני ליילה נוצחה על ידי פייג', במה שהתברר כקרב האחרון שלה. ב-29 ביולי ה-WWE הודיעו שליילה משוחררת מהחוזה שלה לאחר שהחליטה לפרוש מהיאבקות.
חיים אישיים

ליילה נולדה וגדלה בלונדון, אנגליה והיא ממוצא ספרדי ומרוקאי. אמה של ליילה נפטרה באוגוסט 2008 עקב סרטן השד.
אל החלה להפגש עם המתאבק ריצ'רד יאנג, שידוע יותר בשם הבמה שלו, ריקי אורטיז באמצע שנת 2014. שנה לאחר מכן ב-28 ביולי, אל הודיעה על האירוסים שלהם והשניים התחתנו ב-27 בנובמבר בגלנדייל, אריזונה.
אליפויות והישגים

הישגים במגזין ההיאבקות Pro Wrestling Illustrated - PWI
PWI דירג אותה במקום ה-6 מתוך 50 המתאבקות הטובות ביותר לשנת 2012
הישגים בארגון ההיאבקות World Wrestling Entertainment - WWE
אליפות הדיוות (פעם אחת)
אליפות הנשים של WWE (פעם אחת)
זוכת תחרות "חיפוש הדיווה" (2006)
פרס הסלאמי (2010)  - לייקול מפסידות למאי יאנג
הערות שוליים

↑  ליילה פורשת מהיאבקות
↑  ליילה וריקי אורטיז מתחתנים
| אלופות הנשים של ה-WWE‏ (1956–2010) |
| --- | --- | --- |
| 1950 | הפביולס מולה |  |
| 1980 | וונדי ריכטר • ליילאני קאי • ולווט מקינטייר • סנסיישונאל שרי • רוקין רובין |  |
| 1990 | אלנדרה בלייז • בול נקאנו • ברטה פיי • ג'קלין • סייבל • דברה • אייבורי • דה קאט |  |
| 2000 | הרווינה • סטפני מקמהן-הלמסלי • ליטה • צ'יינה • טריש סטרטוס • ג'אז • מולי הולי • ויקטוריה • גייל קים • מיקי ג'יימס • מלינה • קנדיס מישל • בת' פיניקס • מישל מק'קול |  |
| 2010 | ליילה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 7cb8fd26-eb72-4167-94fd-effdd6886489 
ליילה (שמאל) ומישל מק'קול (ימין) במהלך מופע "מחווה לחיילים" 2010
ליילה כרקדנית של פאנדנגו, אפריל 2014
ליל ההלקאות

ליל ההלקאות הוא שמה של פעולה של האצ"ל שנערכה ב-29 בדצמבר 1946, אור לז' בטבת תש"ז, ובה הולקו קצינים וחיילים בריטיים כפעולת תגמול על עונש דומה שהטילו שלטונות המנדט על לוחמי האצ"ל.
הרקע

ב-13 בספטמבר 1946 ביצע האצ"ל התקפה על בנק עותומן ביפו, שבה נתפסו חמישה מלוחמיו: יהודה כ"ץ, אהרון יפה, בנימין נס, אליעזר סודיט ובנימין קמחי (יוסף מונצ'ש). כ"ץ וקמחי היו אמורים להישפט יחד ב-11 בדצמבר אך בגלל שהעד שזיהה את כ"ץ נעדר, נשפט קמחי לבדו. הוא הואשם בנשיאת נשק, ביצוע שוד ופציעת סגן מנהל הבנק. קמחי סירב להודות באשמה, כפר בסמכות בית המשפט הבריטי לשפוט אותו ונידון ל-18 שנות מאסר ו-18 מלקות. למחרת היום נשפטו נס וסודיט, שבהוראת מפקדת האצ"ל נדרשו לנהל משפט רגיל, ונידונו ל-15 שנות מאסר. ב-14 בינואר 1947 נשפט יהודה כ"ץ על חלקו בשוד. כ"ץ סירב להכיר בסמכות בית המשפט ונידון למאסר עולם. עונש של 12 מלקות הוטל באותה עת גם על פעיל האצ"ל אהרון כהן, על החזקת חומרי תעמולה מחתרתיים. אהרון יפה בהוראת מפקדיו הכחיש מעורבות בשוד ומפאת גילו הצעיר הוגלה למחנה גילגיל בקניה.
עונש המלקות היה נפוץ אותו זמן ברחבי האימפריה הבריטית, הן בארצם והן במושבותיהם. גם בארץ ישראל הופעל החוק המתיר להלקות עבריינים קטינים. למנחם בגין היו זיכרונות מרים בקשר לעונש המלקות. בגיל שבע צפה בהלקאות פומביות של יהודים בעירו בריסק וכן הושפע מפרשת הירש לקרט שהוצא להורג לאחר שהתנקש בחיי המושל הרוסי שציווה להלקות בפומבי עצירים פוליטיים יהודים. עם קבלת הידיעה על העונש, פרסם האצ"ל הודעה בעברית ובאנגלית:
ביום שבת, 28 בדצמבר 1946, הולקה בנימין קמחי 18 פעמים בשוט.
הפעולה

ביום ראשון בערב יצאו לפעולה חוליות לוחמי האצ"ל כדי "לתפוס בעלי דרגה בריטיים ולהוכיח להם כי גם לשוט שני קצוות". בנתניה נכנסה חוליית אצ"ל חמושה למלון "מטרופול", ופקדה על קצין בריטי בדרגת רב-סרן שיגיע עמה. הקצין הובל לחורשת אקליפטוסים, שם הוסבר לו עונשו והוא ספג 18 מלקות. לאחר שעה חזר הקצין בתחתוניו למלון. בראשון לציון נתפס סרג'נט מהדיוויזיה המוטסת והולקה ברחוב.
בתל אביב נחטפו שני סמלים בריטיים ברחוב הירקון, והובלו לגן הדסה. שם ספג כל אחד מהם 18 מלקות. באותו זמן נתפסו גם שני סמלים ליד מלון "ארמון" ובצפון העיר הולקו גם הם כל אחד 18 מלקות.
משעה 22:00 עד 01:00 עברו ברחובות תל אביב מכוניות צבאיות ופקדו על כל החיילים המסתובבים ברחובות לחזור אל בתיהם. באזורים מלוד ועד נתניה הודיעו ברמקולים כי על כל אנשי הדיוויזיה המוטסת לעזוב את יישוביהם ולחזור למחנותיהם.
במחסום שהוקם באזור וילהלמה נתפסה מכונית ובה חמישה לוחמי אצ"ל חמושים אשר היו בדרך לביצוע עונש המלקות. החמישה היו: אברהם מזרחי, שנפצע מהאש שנפתחה בצומת וילהלמה ונהרג בכלא עכו לאחר עינויים, אליעזר קשאני, מרדכי אלקחי, יחיאל דרזנר (שנתפס בשם הבדוי דב רוזנבאום) וחיים גולובסקי. משפטם של הארבעה נערך ב-10 בפברואר 1947 והארבעה סירבו להכיר בסמכות בית המשפט. יחיאל דרזנר וחיים גולובסקי קראו הצהרות פוליטיות, ובית המשפט גזר עונש מוות על אלקחי, דרזנר וקשאני, ומאסר עולם נגזר על גולובסקי מפאת גילו.
אלקחי, דרזנר וקשאני הועלו לגרדום יחד עם דב גרונר ב-16 באפריל 1947 בכלא עכו.
תוצאת ההלקאות

פעולת ההלקאות יצרה זעזוע בבריטניה. היה מדובר בהשפלה ראשונה מסוגה לצבא ולקצונה הבריטית בתולדות האימפריה.  בפריז פורסמה באחד העיתונים קריקטורה שבה נראה חייל בריטי המגן בכובע הפלדה שלו על עכוזו. לאחר ההלקאות פרסם האצ"ל אזהרה נוספת שנועדה למנוע את הלקאתו של אהרון כהן.
עונש המלקות על אהרון כהן בוטל, משום שמיד אחרי אירועי התגמול שונה החוק הבריטי ועונש המלקות הוגבל לצעירים שטרם מלאו להם 16 שנים. מאוחר יותר הורה מפקד הצבא הבריטי בארץ ישראל לא להטיל עוד את עונש ההלקאה. צ'רצ'יל, שחרד לכבוד הבריטי, כעס על עניין ה"התקפלות", ואמר כי מדובר בדרך "למפלה מחפירה" ("abject defeat"). עונש המלקות אכן לא הוטל עוד בימי המנדט הבריטי אחרי כן.
בכרוז שפרסם בגין לאחר מכן נכתב: ”בתולדות האימפריה הבריטית לא הייתה פגיעה כזאת במשך מאות שנים. בתולדות ישראל לא הייתה תגובה כזאת במשך אלפיים שנה. היו אף יהודים שנשקו את השוט, ישנם עוד כאלה בישראל, אפילו בארץ ישראל.”
לקריאה נוספת

דוד ניב: מערכות הארגון הצבאי הלאומי, חלק חמישי, הוצאת "הדר", עמ' 70-79, 1976
מנחם בגין, המרד, הוצאת אחיאסף (הפרק: מלקות)
גלילה רון פדר, ליל ההלקאות - מנהרת הזמן 23, הוצאת מודן (ספר לבני נוער).
אריה אשל, שבירת הגרדומים, הוצאת זמורה-ביתן, עמ' 39
חיים גלעד (גולובסקי), בצל הגרדום, הוצאת הדר
אסף גברון, שמונה-עשרה מלקות, הוצאת ידיעות ספרים
הערות שוליים

↑  מנחם בגין, המרד, הוצאת אחיאסף (הפרק: מלקות)
↑  המרד, עמוד 92
אנדרטה לשלושת עולי הגרדום מ"ליל ההלקאות"- בגן עולי הגרדום בפתח תקווה
שלט הסבר בגן עולי הגרדום בפתח תקווה
הכרוז השני שהזהיר את הבריטים מפני ההלקאות
כנסיית סנטה מריה (טובד)

הבתולה של טובד, מזבח כנסיית סנטה מריה
כנסיית סנטה מריה (בספרדית: Iglesia de Santa María), או כנסיית הבתולה (Iglesia de La Virgen), היא כנסייה קתולית שנבנתה בין 1356 ל-1385 בעיירה טובד (ספ'), באראגון שבספרד. הכנסייה היא דוגמה בולטת לאדריכלות גותית בסגנון מודחאר.
ב-1931 הוכרזה הכנסייה "אתר אמנותי היסטורי" (Monumento histórico artístico), כיום "אתר של עניין תרבותי" (Bien de Interés Cultural). יחד עם כנסיות אחרות בטרואל ובמחוז סרגוסה היא מוגדרת מ-2001 כחלק מאתר מורשת עולמית של אונסק"ו בשם אדריכלות מודחאר באראגון.
הכנסייה הוקמה על ידי מסדר הקבר הקדוש (אנ') של קלטיוד, והיא אב טיפוס של מבצר וכנסייה משולבים, רעיון ייחודי בספרד באותה תקופה. כלפי חוץ הוא מיועד להגנה, עם גלריה היקפית ושמן דה רונד.
מסדר הקבר החליט הקדוש לבנות אותו לפני מלחמת שני הפדרואים. היא שימשה הן ככנסייה וכמבצר הגנה סמוך לגבול עם קסטיליה.
הבנייה שילבה אלמנטים של אמנות מודחאר. הלבנים סופקו על ידי המורי "מהומה גרנדה" (Mahoma Granada). הקירות החיצונים מעוטרים בתבניות לבנים גאומטריות וקרמיקה, מגדלי הפעמונים שבגודל ובצורה מזכירים מינרטים היספנו-אסלאמיים. פנים הכנסייה מעוטר בצורה נרחבת סביב החלונות עם עבודות סטוקו, תקרת בית המקהלה מצוירת וקריון בקיר הצפוני.
עבור המזבח הראשי של הכנסייה, הצייר ז'אומה סרה (Jaume Serra) יצר את יצירת האמנות מאחורי המזבח השמורה כיום במוזיאון הפראדו.
ביאורים

↑  מלחמה שהתנהלה בין 1356 ל-1375, בין פדרו הרביעי, מלך אראגון לפדרו הראשון, מלך קסטיליה
הערות שוליים

↑  Church of the Virgin (TOBED)
לב דוידוביץ' גלובוס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1914 יקטרינוסלב, פלך יקטרינוסלב, האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית
 נהרג:  1 בינואר 1945 (בגיל 31 בערך) בודפשט הונגריה הונגריה
 מקום קבורה:  בודפשט 
 השתייכות:  הצבא האדום הצבא האדום
 תקופת הפעילות:  1940–1945 (כ־5 שנים)
 דרגה:   סרג'נט (סמל)
 תפקידים בשירות
 פלס, מפקד כיתה ביחידת הנדסה קרבית.
 פעולות ומבצעים
 החזית המערבית, החזית הדרומית, חזית האוקראינית ה-3, המצור  על בודפשט 
 עיטורים
 עיטור התהילה מדרגה שלישית (30.11.1943; מס' סידורי 36437)   עיטור התהילה מדרגה שנייה (25.05.1944; מס' סידורי 292)   עיטור התהילה מדרגה ראשונה (01.01.1945)  
 
לֶב דָוִידוֹבִיץ' גלוֹבּוּס (ברוסית: Лев Давидович Глобус; ‏1914 - 1 בינואר 1945)  היה יהודי סובייטי שעוטר בשלוש הדרגות של עיטור התהילה על פועלו כחייל בצבא האדום במהלך מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה

נולד בעיר יקטרינוסלב באימפריה הרוסית במשפחת פקידים יהודית. בהמשך המשפחה עברה לעיר אורסק במחוז אורנבורג. התגייס לצבא האדום ב-1940 ועבר הכשרת פלס בחיל ההנדסה.
עם תחילת הפלישה הגרמנית ב 1941 הועבר לחזית. צוות בפיקודו הצטיין בפירוק ופריצת שדה מוקשים ליד נהר מולוצ'נויה כשהוא אישית פירק 35 מתוכם, בהמשך ב-5 בנובמבר 1943 בהגנה כנגד מתקפות נגד חיסל שלושה חיילי אויב, חיסל מקלען שניסה לפגוע במפקד הסוללה ובהמשך עצר נסיגה של חיילי פלוגתו ועל כל הפעולות הללו זכה בעיטור התהילה מדרגה שלישית.
בהמשך יחידתו הועברה לארמייה 51 של החזית האוקראינית ה-4. במסגרתה בפלישה לחצי האי קרים פירק מספר רב של מוקשים בסביבות אגם סיוואש, העביר כוחות צבא ופתח צירים בשבילם תחת אש כבדה באגם אגולסקויה ופתח צירים לטנקים ותותחים לכיוון סבסטופול. עבור הפעולות הללו קיבל את עיטור התהילה מדרגה שנייה.
לאחר מכן הוכנסה יחידתו לחזית האוקראינית ה-3 איתה התקדמה לרומניה, בולגריה והונגריה. בפרברי העיר סקשפהרוואר חיסל מקלען בגג הבית, שני חיילי אויב במרתף ותפס יחידת משדר יחד עם קשר ועל כך עוטר בכל דרגות עיטור התהילה.
לא הספיק לקבל את העיטור הזה כשהרים את יחידתו למתקפה באחד הרבעים של בודפשט. שם גם נקבר אך בהמשך עצמותיו הועברו לבית הקברות קרפשי של העיר.
הערות שוליים

↑  דף משרד הביטחון הפדרציה הרוסית (רוסית)
↑  דף על שמו באתר "גיבורי המדינה" (רוסית)
לאונרדו בונוצ'י

לאונרדו בונוצ'י (באיטלקית: Leonardo Bonucci; נולד ב-1 במאי 1987 בוויטרבו שבאיטליה) הוא כדורגלן עבר איטלקי הידוע בעיקר בשל התקופה בה שיחק בעמדת הבלם בקבוצת יובנטוס ובנבחרת איטליה בה שימש כקפטן.
קריירה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
לאונרדו החל לשחק בצעירותו במועדון ויטרבס קאלצ'ו, לאחר מכן עבר לקבוצת הנוער של אינטר מילאנו ושם שיחק במקביל בקבוצת הבוגרים, ערך את הופעות הבכורה בסרייה א' במשחק האחרון של עונת 2005/06 נגד קליארי. ב-6 בנובמבר 2006 שיחק בגמר הגביע האיטלקי נגד רומא שהסתיים בהפסד.
בינואר 2007 עבר לטרוויזו. ב-1 ביולי 2007 עבר באופן רשמי לשחקן קבוע של טרוויזיו, והזכויות של אינטר פגו. בעונת 2008/2009 הושאל לקבוצה פיזה בה שיחק עונה אחת.
ב-2 ביולי 2009 עבר לבארי מסרייה ב' עבור 1,750,000 אירו. ביולי 2010 חתם בקבוצה יובנטוס המובילה על חוזה ל-4 שנים עבור 15 וחצי מיליון אירו. בונוצ'י הבקיע את שערו הבכורה בקבוצה במסגרת הליגה האירופית נגד שטורם גראץ. ב-2 באפריל 2012 חידש את החוזה ביובנטוס ל-5 שנים.
ערך את הופעת הבכורה שלו במסגרת ליגת האלופות נגד צ'לסי, והבקיע את שערו הבכורה בליגה נגד שחטאר דונצק. בעונת 2014/15 העפיל יחד עם יובנטוס לגמר ליגת האלופות שם הפסיד עם קבוצתו 1–3 לברצלונה. לאונרדו בונוצ'י זכה בשש אליפויות עם יובנטוס שביססו את מעמדו כאחד הבלמים הבכירים בעולם.
ב-14 ביולי 2017 חתם במילאן לחמש שנים עבור 42 מיליון אירו.
ב-2 באוגוסט 2018 לאחר עונה אחת במילאן חזר בונוצ'י ליובנטוס במסגרת עסקה שבמסגרתה גונסאלו היגוואין ומאתייה קלדארה עברו למילאן. ב-19 בנובמבר 2019 פרסמה יובנטוס בפייסבוק כי הוא האריך את חוזהו עד לשנת 2024.
קריירה > נבחרת לאומית

בונוצ'י ערך את הופעות הבכורה בנבחרת הלאומית של איטליה ב-3 במרץ 2010 נגד קמרון והפך לשחקן רשמי בנבחרת. הבקיע את שערו הראשון בנבחרת נגד מקסיקו ב-3 ביוני 2010 בהפסד 1–2. בגביע הקונפדרציות 2013 נוצח על ידי ספרד 6-7 בפנדלים בחצי הגמר.
בונוצ'י נכלל בסגל למונדיאל 2014 בו לא הצליח עם נבחרתו להעפיל משלב הבתים.
ב-2016 בונוצ'י פתח בכל אחד מהמשחקים ביורו 2016 ואף בישל שער לעמנואלה ג'אקריני במחזור הראשון של שלב הבתים מול נבחרת בלגיה. ברבע הגמר כבש בפנדל מול נבחרת גרמניה, במשחק שנגמר בדו-קרב פנדלים של 18 בעיטות (הארוך ביותר בהיסטוריה של היורו) כשבסופו ניצחה גרמניה בתוצאה 5–6 כשבונוצ'י מחטיא את הבעיטה שלו.
ביולי 2021 זכה עם נבחרת איטליה ביורו 2020, ואף כבש במשחק הגמר מול אנגליה את השער לזכות נבחרתו. המשחק הסתיים בתיקו 1-1 והוכרע בפנדלים.
תארים

אליפות איטליה: 2005/2006
אליפות איטליה (8): 2011/2012, 2012/2013, 2013/2014, 2014/2015, 2015/2016, 2016/2017, 2018/2019, 2019/2020
הגביע האיטלקי (4): 2014/2015, 2015/2016, 2016/2017, 2020/2021
הסופר קאפ האיטלקי (5): 2012, 2013, 2015, 2018, 2020
אליפות אירופה: 2020
FIFPRO World 11:‏ 2017
הרכב העונה בליגה האיטלקית (4): 2014/2015, 2015/2016, 2016/2017, 2019/2020
כדורגלן השנה בליגה האיטלקית: 2015/2016
נבחרת השנה של אופ"א: 2016
נבחרת העונה של הליגה האירופית: 2013/2014, 2017/2018
נבחרת העונה של ליגת האלופות: 2016/2017
קבוצת השנה העולמית מטעם IFFHS:‏ 2017, 2021
נבחרת היורו: 2020
אביר במסדר ההצטיינות של הרפובליקה של איטליה: 2021
לנצ'יירי

לנצ'יירי (Lăncieri) היה שמה של תנועה פשיסטית ואנטישמית צבאית למחצה ברומניה בתקופה שבין שתי מלחמות העולם, שחבריה לבשו חולצות כחולות ולקחו חלק בקרבות רחוב על רקע פוליטי.
הלנציירים היו מסונפים לליגת ההגנה הלאומית-נוצרית ובמאבק מתמיד עם התנועה הלגיונרית ובמתקפה נגד יהודי רומניה.
לאחר איחוד ליגת ההגנה הלאומית-נוצרית עם המפלגה הלאומית-חקלאית ביולי 1935, תחת השם המפלגה הלאומית-נוצרית לנצ'יירי היו לתנועת הצעירים של המפלגה המאוחדת. נקבע תקנון לארגון הלנצ'יירים, שכלל כמה פרקים. את הצבע הכחול עבור החולצות בחרו כצבע מסורתי של מאבק נגד היהודים. מעל החולצה כללו מדי הלנצ'ייר חגורה אלכסונית, הוא לבש מכנסי חאקי, נעל מגפיים או נעליים כבדות מסומרים ועל ראשו חבש כומתה. על זרועו השמאלית היה סרט עם סמל התנועה - צלב קרס.
הלנצ'יירים היו מאורגנים בקבוצות של חמישה, המכונות "אגרוף". כל שני "אגרופים" היוו "קבוצה" וכל שלוש "קבוצות" היוו "מגזר", שהונהג על ידי בעל דרגה גבוהה, המקושר ישירות להנהגה. מעל ליחידות ההסתערות, יחידות הרחוב, היו שלושה "מגזרים" בראשות "צנטוריון" הכפופים ישירות להנהגה.
לובשי מדים אלה משכו את תשומת הלב של השלטונות, שעקבו אחריהם והחל מינואר 1936 נאסרה לבישת המדים והסמלים השונים, פרט לסרט עם צלב הקרס. למרות זאת מספר הלנצ'יירים צמח מאלף לעשרת אלפים תוך שנים ספורות.
הערות שוליים

↑  ליגת ההגנה הלאומית-נוצרית, ברומנית: Liga Apărării Național-Creștine ובראשי תיבות  LANC, התחלת המילה Lăncieri. למילה לנציירי יש גם משמעות לשונית, לנצ'ר (ברבים: לנצ'יירי) היה נושא רומח רכוב