stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויז'ה מרסדס
תחבורה

את ויז'ה מרסדס משרת נמל התעופה ויז'ה ריינולדס, שנמצא בקרבת הכפר ויז'ה ריינולדס, במרחק של כ-10 קילומטרים דרום-מזרחית לעיר.
ויז'ה מרסדס נמצאת על מסלול הכבישים הלאומיים 7 ו-8, המקשרים בין פרובינציית בואנוס איירס ופרובינציית מנדוסה.
הפרא

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  סיפור קצר של פרנק רוני
 בימוי:  לאסלו בנדקט 
 הופק בידי:  סטנלי קריימר 
 תסריט:  ג'ון פקסטון, בן מדו 
 עריכה:  אל קלארק 
 שחקנים ראשיים:  מרלון ברנדו מרי מרפי לי מרווין
 מוזיקה:  ליית' סטיבנס 
 צילום:  הול מור 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סרטי קולומביה 
 חברה מפיצה:  סרטי קולומביה
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  30 בדצמבר 1953
 משך הקרנה:  79 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט נעורים, סרט המבוסס על יצירה ספרותית, סרט דרמה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
מרלון ברנדו ואופנוע ה"טריומף" במוזיאון מאדאם טוסו בלונדון
הפרא (באנגלית: The Wild One) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1953 בבימויו של לסלו בנדק ובהפקתו של סטנלי קריימר, עם מרלון ברנדו כאופנוען ג'וני סטרבלר המנהיג קבוצה אופנוענים בריונים.
התסריט מבוסס על סיפור קצר מאת פרנק רוני בשם "פשיטת האופנוענים" ("The Cyclists' Raid") שפורסם ב-1951 בירחון הארפרז ונכלל באנתולוגיה של הסיפורים הקצרים הטובים ביותר שפורסמה ב-1952.
רוני הושפע מאירוע שהיה בעיירה הוליסטר בקליפורניה ביולי 1947 שבו פשטו על העיירה הקטנה 4,000 אופנוענים בריונים, התפרעו, השתכרו, הכו וגרמו הרס עד שסולקו על ידי המשטרה. תמונות מאותו אירוע פורסמו במגזין לייף.
מרלון ברנדו הפך לאייקון תרבות בתפקידו בסרט. דמות של בריון לבוש קסקט ומעיל עור שבגבו מצוירת גולגולת, שיער צדעיים ארוך ונוהג בפראות באופנוע רב עצמה מסוג Triumph 6T Thunderbird מודל 1950. במוזיאון מאדאם טוסו בלונדון יש פסל של ברנדו לבוש כמו בסרט ועומד לפני אופנוע דומה. שחקנים כמו ג'יימס דין ואלביס פרסלי ניסו לחקות אותו.
בבריטניה פסלה המועצה הבריטית לביקורת סרטים את הסרט בגלל האלימות שבו והוא הוקרן שם לראשונה רק ב-1968.
תקציר העלילה

ג'וני סטרבלר (מרלון ברנדו) הוא מנהיג כנופיית אופנוענים בריונים הנקראת "המורדים השחורים, מועדון אופנועים". הם מתפרצים לתחרות מרוץ אופנועים, מתפרעים ומפרעיעם ואחד מהם גונב את פסל הפרס השני ומגיש אותו לג'וני. לבסוף הם מסולקים מהמקום על ידי שוטרים ופונים לעיירה סמוכה.
הם "משתלטים" על מרכז העיירה השקטה שבה בית קפה אחד. עורכים תחרויות סלאלום עם האופנועים שלהם וגורמים לתאונה, שוטפים את בית הקפה והבר ומתחילים לשתות ולהשתכר. השריף המקומי (רוברט קיית') בעיירה חסר אונים ואינו יודע כיצד לנהוג אתם.
בבית הקפה עובדת קייטי בליקר (מרי מרפי) והעובד הקשיש ג'ימי (ויליאם ודר). ג'וני מתחיל לחזר אחרי קייטי אך מפסיק כשמתברר לו שהיא בתו של השריף המקומי.
למקום מגיעה כנופיה נוספת של אופנעונים הנקראת "החיפושיות" ובראשם צ'ינו (לי מרווין), יריבו של ג'וני. צ'ינו לוקח את הפסל הגנוב של ג'וני ומרכיב אותו על האופנוע שלו. ג'וני חייב להגיב ומתחיל להתכתש אתו במהלומות ולבסוף מפיל אותו. המהומה בכיכר גוברת. אחד מהאזרחים בשם צ'רלי (יו סנדרס) מנסה לעבור במכוניתו ופוגע באחד האופנועים של צ'ינו. הבריונים שולפים אותו מהמכונית ומתחילים להפוך אותה, רק אז מתאושש השוטר ואוסר את צ'ינו.
הבריונים משתלהבים, הם מנתקים את מרכזיית הטלפונים, תופסים את צ'רלי וכולאים אותו יחד עם צ'ינו השוכב בתאו הלום מאלכוהול.
קייטי נמלטת מבית הקפה כשהאופנוענים דולקים אחריה באופנועיהם ומנסים לתקוף אותה. ג'וני מציל אותה ומביא אותה המומה לפאתי העיירה שם היא המביעה את רגש האהבה אליו אבל הוא דוחה אותה. היא בורחת מהמקום וג'וני אחריה. אזרח שעובר חושב שהיא בורחת מניסיון תקיפה.
בינתיים מגיעים שוטרים והשריף המחוזי וביחד עם מתנדבים הם משחררים את צ'רלי ורודפים אחרי ג'וני. ג'וני מצליח להגיע לאופנוע שלו ודוהר לעבר חבריו בכיכר העיירה אך אחד האזרחים זורק עליו לום. ג'וני נאלץ לנטוש את האופנוע שלו שממשיך הלאה והורג את ג'ימי הקשיש בבית הקפה.
השריף המחוזי עוצר את ג'וני ומאשימו ברצח אבל קייטי מעידה שזו הייתה תאונה ולא פעולה מכוונת והשריף משחרר אותו. ג'וני עוזב את העיירה עם חבריו אולם למחרת הוא חוזר לבית הקפה, מעביר לה בחיוך ובשתיקה את הפסל הגנוב ועוזב.
הרמן גונקל

| --- | --- |

 לידה:  23 במאי 1862 Springe, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  11 במרץ 1932 (בגיל 69) האלה, רפובליקת ויימאר 
 ענף מדעי:  תאולוגיה
 מקום לימודים:  אוניברסיטת גטינגן 
 מוסדות:  אוניברסיטת גיסן  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין  אוניברסיטת האלה-ויטנברג  אוניברסיטת גטינגן 
 תרומות עיקריות
 אבי שיטת חקר הסוגים בביקורת המקרא
 
הרמן גונקל (בגרמנית: Hermann Gunkel;‏ 23 במאי 1862 – 11 במרץ 1932) היה תאולוג גרמני-פרוטסטנטי. מחשובי אסכולת ביקורת המקרא ואבי שיטת חקר הסוגים.
ביוגרפיה

גונקל, בנו של כומר, נולד ב-23 במאי 1862, למד תאולוגיה באוניברסיטת גטינגן (Göttingen) ובהנובר.
בשנת 1895, הפך גונקל לפרופסור למקרא בברלין. באותה שנה, יצא לאור ספרו "בריאה וכאוס". בשנת 1901 יצאה לאור המהדורה הראשונה של פירושו לספר בראשית ובשנת 1926 פרסם את פירושו לתהילים.
גונקל נחשב לאחד מחשובי חוקרי המקרא בראשית המאה ה-20 ואבי שיטת חקר הסוגים. שיטה זו שפיתח ולאחריו שוכללה והורחבה על ידי תלמידיו מבקשת להתחקות אחר מוצאם של יצירות שונות במקרא מתוך הספרות העממית שבעל פה. זאת מתוך הנחה מקדמית כי חלקים שונים שבמקרא נתהוו מתוך מסורת עממית שבעל פה שמקורם בסיטואציות חוזרות ונשנות בקהילה ("מושבם בחיים"), הן תרבויות חברתיות והן פולחניות. דוגמאות לכך הם זיהויים של אגדות אטיולוגיות במקרא כמו סיפור הבריאה וסיפור בבל, הבחנה בין סוגי מזמורים שונים במקרא על פי תפקידם בחיי הקהילה ועוד. ההבחנה העיקרית בסוגי המזמורים הם בין שירי קודש אשר נושאיים דתיים ושימושם בעיקר פולחני לבין שירי חול אשר נושאם בעיקרו אינו דתי.
את שירת הקודש חילקו לכמה סוגים: המנון, קינות לאומיות, קינות היחיד בספר תהילים, מזמור מלך, ומזמור תודה של היחיד.
את שירת החול חילקו ל: שירי עבודה, שירי יין, שירי שומרים, שירי אהבה וחתונה, שירי מלחמה וקינות.
המתודולוגיה אותה יצר והמסקנות אליהן הגיע, הנחו רבים מחוקרי המקרא (לרבות איבן אנגנל) שבאו בעקבותיו ועוררו התייחסויות רבות לחיוב ולשלילה. גונקל פרש מהוראה מסיבות בריאות בשנת 1927. עבודתו הגדולה האחרונה הייתה מבוא לספר תהילים.
גונקל נפטר ב-11 במרץ 1932 בהַאלֶּה.
ספריו > בעברית

אגדות בראשית: מבוא לספר בראשית, תרגמו: ד"ר אלכס זרון ורות פלד, דליה עמארה, ובעריכת פרופ' אלכסנדר רופא, מבוא: פרופ' זאב ויסמן; בהוצאת מוסד ביאליק, תשנ"ח/ 1998. גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר"
ספריו > באנגלית

The Influence of the Holy Spirit. Translated by Roy A. Harrisville and Phillips A. Quanbeck. Philadelphia: Fortress Press (פורסם ב-1979). 1888.{{cite book}}:  תחזוקה - ציטוט: others (link)
Creation and Chaos in the Primeval Era and the Eschaton. Translated by K. William Whitney Jr. Grand Rapids, MI: Wm. B. Eerdmans (פורסם ב-2006). 1895.{{cite book}}:  תחזוקה - ציטוט: others (link)
Genesis: Translated and Explained (1st ed.). Göttingen: Vandenhoeck & Ruprecht. 1901. (Introduction translated by William Herbert Carruth and published as The Legends of Genesis in 1901.)
Israel and Babylon. Translated by E. S. B. and K. C. Hanson. Eugene, OR: Cascade (פורסם ב-2009). 1903.{{cite book}}:  תחזוקה - ציטוט: others (link)
Genesis: Translated and Explained. Translated by Mark E. Biddle (3rd ed.). Macon, GA: Mercer University Press (פורסם ב-1997). 1910.{{cite book}}:  תחזוקה - ציטוט: others (link) (Introduction available as The Stories of Genesis)
The Folktale in the Old Testament. Translated by M. D. Rutter. Sheffield: Almond Press (פורסם ב-1987). 1917.{{cite book}}:  תחזוקה - ציטוט: others (link)
The Psalms: A Form-Critical Introduction. Translated by T. M. Horner. Philadelphia: Fortress Press (פורסם ב-1967). 1926.{{cite book}}:  תחזוקה - ציטוט: others (link)
An Introduction to the Psalms. Completed by Joachim Begrich and translated by James D. Nogalski. Macon, GA: Mercer University Press (פורסם ב-1998). 1933.{{cite book}}:  תחזוקה - ציטוט: others (link)
הערות שוליים

↑  שלום דותן, ראיה ובדיה, באתר הארץ, 13 באוגוסט 2002
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262116805171  PLWABN: 9810539691805606  BIBSYS: 90087177  BNE: XX1074642  BnF: cb11906539q (data)  GND: 118543636  ICCU: SBLV245466  ISNI: 0000 0001 0898 3505  LCCN: n79003280  LNB: 000123597  NDL: 00768805  NKC: zmp2016920961  NTA: 068224060  SELIBR: 188906  SUDOC: 026910578  Trove: 845593  VcBA: 495/147060  VIAF: 49226610   WorldCat (עם VIAF): 49226610 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גרמנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
התנועה של קדושי אחרית הימים

תנועת קדושי אחרית הימים (נקראת גם תנועת Latter Day Saint, התנועה המתחדשת ל-LDS‏ restorationist movement, או תנועת סמית'-ריגדון -Smith– Rigdon movement) היא אוסף קבוצות כנסיות עצמאיות מורמוניות שטוענות כי התפתחו מתנועה נוצרית רסטורציונית שנוסדה על ידי ג'וזף סמית' בסוף שנות העשרים של המאה ה-19.
כלל הכנסיות מונות למעלה מ-16 מיליון חברים, אם כי הרוב המכריע (98%) משתייכים לכנסיית ישוע המשיח של קדושי אחרית הימים (כנסיית LDS). הזרם השולט בכנסיות החברות בתנועה הוא הזרם המורמוני, שרואה עצמו כמחדש דרכי הכנסייה הנוצרית המקורית. מיעוט בקרב חברי התנועה, כמו חברי קהילת המשיח, מאמינים בתאולוגיה פרוטסטנטית מסורתית, ובידלו עצמם מדוקטרינות התנועה.
היסטוריה

התנועה התפתחה במערב ניו יורק במהלך ההתעוררות הגדולה השנייה, כשסמית טען שהוא קיבל חזיונות שחשפו בפניו כתבים חדשים, אותם הוא חיבר לספר מורמון ב-1830. לאחר פרסום ספר זה הקים סמית' את "כנסית ישו". ב-1831, סמית' העביר את מטה הכנסייה לאוהיו, וב-1838 הוא שינה את שמה של הכנסייה ל"כנסיית ישוע המשיח של קדושי אחרית הימים".
הכנסייה התפרקה בעקבות משבר כלכלי, וב-1838 העביר סמית' את פעילות הכנסייה למיזורי, שם נדרפו חברי הכנסייה, וסמית' נאלץ להעביר את הכנסייה לאילינוי. לאחר שסמית' נרצח ב-1844, ראשי הכנסייה לא הצליחו להחליט על יורש, והכנסייה התפרקה למספר קבוצות, הגדולה שבהן, "כנסיית ישוע המשיח של קדושי אחרית הימים" שפעלה ביוטה, התפרסמה במאה ה-19 בשל תמיכתה בפוליגמיה. הכנסייה נטשה את הפוליגמיה ב-1890, וכתוצאה מכך יוטה צורפה לארצות הברית. כיום מספר קבוצות אחרות עדיין תומכות בפוליגמיה ונקראות "קבוצות מורמוניות פונדמנטליסטיות."
ראו גם

מורמונים
בלאף פורט
המסע אל סן חואן (אנ')
אוניברסיטת בריגהאם יאנג (הקמפוס המורמוני בירושלים)
הערות שוליים

↑  Shields, Steven L. (2012). "Proposing an Academic Name for the Movement". Restoration Studies. 13: 47–60. ISBN 9781934901830.
↑  "15 Million Member Milestone Announced at LDS Church Conference". www.mormonnewsroom.org.
↑  Manuscript History of the Church, LDS Church Archives, book A-1, p. 37; reproduced in Dean C. Jessee (comp.) (1989). The Papers of Joseph Smith: Autobiographical and Historical Writings(Salt Lake City, Utah: Deseret Book) 1:302–303.
↑  H. Michael Marquardt and Wesley P. Walters (1994). Inventing Mormonism: Tradition and the Historical Record (Salt Lake City, Utah: Signature Books) p. 160.
↑  Hales, Brian C. (2007). Modern Polygamy and Mormon Fundamentalism: The Generations After the Manifesto. John Whitmer Historical Association. ISBN 1-58958-035-4.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007546064505171  BnF: cb11938608t (data)  LCCN: sh85087296 
ספר מורמון
הניו יורק טיימס הבין-לאומי

| --- | --- |


 תדירות:  יומון
 פורמט:  ברודשיט
 מו"ל:  סטיבן דאנבר-ג'ונסון
 מייסד:  James Gordon Bennett Jr. 
 בעלים:  חברת הניו יורק טיימס
 עורך ראשי:  מייקל הורסקס
 תאריכי הופעה:  4 באוקטובר 1887 – הווה (137 שנים)
 שפה:  אנגלית
 מערכת:  פריז, צרפת
 תפוצה:  242,073
 מדינה:  בינלאומי
 ISSN:  0294-8052, 2725-3392
 אתר רשמי
 
לוגו העיתון הקודם, תחת השם הראלד טריביון הבין-לאומי
הניו יורק טיימס הבין-לאומי (באנגלית: The New York Times International Edition) הוא עיתון יומי בין-לאומי בשפה האנגלית. של קבוצת הניו יורק טיימס.
עיתון בשם זה פעל לראשונה בשנים 1943–1967. הוא הושק שוב בשם זה, ב-14 באוקטובר 2013, כאשר העיתון הראלד טריביון הבין-לאומי (באנגלית: International Herald Tribune) עבר מיתוג מחדש. ה"הראלד טריביון" נוסד בפריז בשנת 1887 כעיתון בינלאומי בשפה האנגלית. בשיאו הוא הודפס ב-33 אתרים מסביב לעולם, ונמכר במעל ל-180 מדינות. השליטה בו נרכשה על ידי "חברת הניו יורק טיימס" (אנ') באוקטובר 2002.
בישראל העיתון "הראלד טריביון", ואחר כך "הניו יורק טיימס הבין-לאומי", היה מודפס ומופץ בשיתוף פעולה עם "קבוצת הארץ".
היסטוריה

ה"הראלד טריביון" נוסד ב-4 באוקטובר 1887, כגרסה אירופאית של הניו יורק הרלד על ידי ג'יימס גורדון בנט, ג'וניור בפרבר ניי-סיר-סן בפריז.
ב-1928, ההרלד הפך לעיתון הראשון המופץ באמצעות מטוסים, עותקים שלו היו מוטסים ללונדון מפריז בזמן לארוחת הבוקר. הפצת העיתון הופרעה בין השנים 1940–1944, במהלך כיבושה של פריז על ידי גרמניה הנאצית.
ב-1959, ג'ון היי ויטני, איש עסקים ושגריר ארצות הברית בבריטניה, קנה את הניו יורק הרלד ואת הגרסה האירופאית. ב-1966, העיתון הניו יורקי נסגר, אבל משפחתו של וויטני שמרה על הגרסה הפריזאית באמצעות שותפויות. בדצמבר 1966, ה"וושינגטון פוסט" הפך לבעלים שותף.
"הניו יורק טיימס" הפך בעלים שותף במאי 1967; העיתון שינה את שמו ל"הראלד טריביון הבין-לאומי". כאשר באותה עת סגר "הניו יורק טיימס" עיתון שהפעיל בשם "הניו יורק טיימס הבין-לאומי" שהחל מ-1943, והוא מוזג לתוך ה"הראלד טריביון".
ב-1974 העיתון החל לשדר בפקס את עמודי העיתון בין מדינות ופתח אתר הדפסה נוסף בלונדון וציריך ב-1977. בשנת 1980 העיתון החל לשלוח תמונות אלקטרוניות עם עמודי העיתון להונג קונג מפריז באמצעות לוויין, דבר שהפך את העיתון זמין בו זמנית בשני צידי הגלובוס.
ב-1991, ה"וושינגטון פוסט" וה"ניו יורק טיימס" הפכו לבעלים השווים היחידים של העיתון. החל מ-30 בדצמבר 2002 הוא בבעלות מלאה של הניו יורק טיימס לאחר רכישת חלקה של "הוושינגטון פוסט".
בספטמבר 2005 בוצעו קיצוצים נרחבים במספר עובדי ה"הארלד טריביון" עקב ירידה בהכנסות בעקבות התחרות מול אתרי חדשות באינטרנט. בסוף שנת 2008 אתר האינטרנט של ה"הראלד טריביון" התמזג עם אתר "הניו יורק טיימס".
תפוצה

בשיאו העיתון "הארלד טריביון" היה מודפס ב-33 אתרים מסביב לעולם ונמכר ביותר מ-180 מדינות. והיה בעל תפוצה של 260,000 עותקים בשנת 2001. הוא הופץ בעולם גם בכ-3,000 בתי מלון, וב-120 חברות תעופה עבור ציבור הלקוחות שלהם.
שיתופי פעולה

בשנות ה-90 של המאה ה-20 ה"הראלד טריביון" החל בשיתוף פעולה עם עיתונים מובלים בארצות השונות, להוצאת מהדורה מקומית שלו, כחלק מתוכנית אסטרטגית של העיתון להתפרס במספר נקודות דפוס ברחבי עולם. בין העיתונים איתם שיתף פעולה היו:
הארץ (ישראל)
Le Monde (צרפת)
Asahi Shimbun (יפן)
Frankfurter Allgemeine Zeitung (גרמניה)
JoongAng Daily (קוריאה הדרומית)
Kathimerini (יוון)
El País (ספרד)
המהדורה הישראלית

בשנת 1997 חתם עיתון "הארץ" על הסכם לשיתוף פעולה עם "הראלד טריביון". עד אז הפיצה רשת סטימצקי את המהדורה האירופית שלו בישראל, בכ-500 עותקים, שהעיתון הגיע לישראל ביום איחור. ההסכם היה חלק ממהלך של "הארץ" לפנות לשוק קוראי האנגלית בישראל, ולהתחרות בעיתון הוותיק "ג'רוזלם פוסט", באמצעות הפקת עיתון יומי באנגלית, שכלול מהדורה של "הראלד טריביון" אשר מודפסת בדפוס "הארץ", ומוסף באנגלית של ידיעות, כתבות ומאמרים מתורגמים של "הארץ" מאותו יום. הידיעות תורגמו בזמן-אמת על-ידי מערכת מיוחדת שהוקמה ב"הארץ", בראשות דוד לנדאו. שוק קוראי האנגלית בישראל הוערך באותה עת בכ-50 אלף איש, שכולל קוראים פרטיים, שגרירויות ומוסדות שרכשו עיתון באנגלית, אנשי עסקים זרים ותיירים.
המהדורה שהודפסה בישראל כללה כ-20 עמודים, בהם כתבות נבחרות גם מ"הניו-יורק טיימס", ומה"וושינגטון פוסט" (בתקופה שגם החזיק בחלק מהבעלות בעיתון), ועוד ידיעות וכתבות של כתבי העיתון באירופה, בנושאי חדשות, פרשנויות, ספורט, קומיקס, כלכלה ובורסה.
בשנת 2010 החלה המהדורה האנגלית של "הארץ - הראלד טריביון" לכלול פעם בשבוע את המגזין היהודי-אמריקני היוצא לאור בניו יורק - "הפורוורד".
"הניו יורק טיימס הבין-לאומי" המשיך להיות מודפס בישראל עד סוף עשור השני של המאה ה-21, אז עברו גם "הניו יורק טיימס" וגם "הארץ" לשים דגש על הפעילות הדיגיטלית שלהם וחדלו להדפיס אותו כעיתון נפרד. עם זאת ל"הארץ" יש עדיין מהדורה מודפסת באנגלית המופצת בעיקר בסופי שבוע בנוסף יש לו הסכם שיתוף תוכן עם "הניו יורק טיימס" (כולל תרגום כתבות מאנגלית לעיתון בעברית). מאז 2012 יישם "הארץ" חומת תשלום תמורת גישה לתכנים באתר באנגלית והחל לעבור למנויים דיגיטליים. באוגוסט 2021, הודיעה קבוצת הארץ כי יש לה 24 אלף מנויים דיגיטליים המשלמים תמורת גישה לתכנים באתר שלה באנגלית.
הערות שוליים

↑  תגידו שלום: "הראלד טריביון" יעבור מיתוג מחדש, באתר גלובס, 5 באוגוסט 2013
↑  הארץ, ניו יורק טיימס קומפני השתלטה על "הראלד טריביון", באתר הארץ, 22 באוקטובר 2002
1 2 3  אביבה קרול, ‏"הארץ" יתחרה ב"ג'רוזלם פוסט", באתר גלובס, 30 ביולי 1997
↑  "New Herald Tribune Makes Paris Debut Merged With Times". The New York Times. 23 במאי 1967. p. 94. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  פורקה השותפות בין העיתונים הגדולים בארה"ב, באתר ynet, 22 באוקטובר 2002
↑  אליהו חסין, ‏ניו יורק טיימס מפטרת 500 עובדים על רקע אומדן רווח עגום ברבעון השלישי, באתר גלובס, 21 בספטמבר 2005
↑  הראלד טריביון, אתר "ניו יורק טיימס" יתמזג עם אתר "הראלד טריביון", באתר הארץ, 25 ביוני 2008
↑  מחיר "הראלד טריביון" שונה בכל מדינה, באתר הארץ, 3 בינואר 2002
↑  אביבה קרול, ‏"הראלד טריביון" בישראל, באתר גלובס, 7 ביולי 1997
↑  שירות TheMarker, המהדורה באנגלית של "הארץ" תפיץ את "Forward" בישראל, באתר הארץ, 13 בינואר 2010
↑   נתי טוקר, האם הגולשים הישראלים יסכימו לשלם עבור חדשות? "הארץ" יגבה דמי מנוי עבור המהדורה הדיגיטלית, באתר TheMarker‏, 27 בפברואר 2013
↑  הארץ, 100 אלף מנויים דיגיטליים לאתרי קבוצת הארץ, באתר הארץ, 9 באוגוסט 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 176606469   WorldCat (עם VIAF): 176606469
הקורפוס התשיעי (ארצות הברית)

| --- | --- |

תג הכתף של הקורפוס
 פרטים
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 שיוך:   צבא ארצות הברית
 סוג:  קורפוס
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1940–1994 (כ־54 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה   מלחמת קוריאה
הקורפוס ה-9 היה קורפוס של צבא ארצות הברית שלחם במהלך מלחמת העולם השנייה ובמהלך מלחמת קוריאה.
היסטוריה > מלחמת העולם הראשונה

ב-25 בנובמבר 1918 הוקם הקורפוס ה-9 כחלק מהארמייה השנייה, ופיקד על כוחות לאורך קו שביתת הנשק, וב-5 במאי 1919 פורק הקורפוס.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה

ב-29 ביולי 1921 הוקם הקורפוס ה-9 כחלק מיחידות המילואים של צבא ארצות הברית, וב-24 באוקטובר 1940 הופעל הקורפוס בפורט לואיס, וושינגטון והוא היה אחראי על אימון יחידות למלחמה. לאחר המתקפה על פרל הארבור הועבר הקורפוס לחוף המערבי, על מנת להגן מפני פלישה יפנית, אך בשנת 1944 הוא הועבר לפורט מקפרסון, ג'ורג'יה, לקראת ההיערכות מעבר לים. בספטמבר 1944 נשלח הקורפוס לזירת האוקיינוס השקט, שם הוצב תחת פיקוד הארמייה העשירית, והוא אימן יחידות לקראת קרב אוקינאווה. ביולי 1945 הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה השישית והיה אמור להילחם תחת פיקודה במבצע נפילה, אולם בשל כניעת יפן לאחר הטלת פצצות האטום על הירושימה ועל נגסאקי נשלח הקורפוס באוקטובר לשמש כחיל כיבוש ביפן.
היסטוריה > חיל כיבוש ביפן

בשנת 1950 עזבה הארמייה השישית את יפן, וכוח הכיבוש הצטמצם לארמייה השמינית, שכללה שני קורפוסים וארבע דיוויזיות; הקורפוס ה-1, שכלל את הדיוויזיות ה-24 וה-25, והקורפוס ה-9, שכלל את דיוויזיית הפרשים ה-1 והדיוויזיה ה-7. לאחר צמצום נוסף נותר רק הקורפוס ה-9 ביפן, והוא פיקד על כל היחידות שנותרו שם.
היסטוריה > מלחמת קוריאה

עם פרוץ מלחמת קוריאה תוגבר הקורפוס ביחידות חדשות, והוא נשלח לקוריאה שם לחם בהחזקת קו ההגנה של מתחם פוסאן, ולאחר מכן השתתף במתקפת כוחות האו"ם. בנובמבר 1950 ספג הקורפוס אבדות כבדות במהלך המתקפה הסינית–צפון קוריאנית, ולאחר מכן לחם הקורפוס בקרבות השונים עד לסיום המלחמה בשנת 1953.
היסטוריה > לאחר המלחמה

לאחר המלחמה נותר הקורפוס ביפן, ובשנת 1957 הוא הועבר לבסיס האמריקני באוקינאווה. בשנת 1972 חזר הקורפוס לפעול ביפן, ובשנת 1994 פורק הקורפוס.
ויז'ה לה אנגוסטורה

| --- | --- |
הרחוב הראשי של ויז'ה לה אנגוסטורה
הרחוב הראשי של ויז'ה לה אנגוסטורה
 מדינה:  ארגנטינה ארגנטינה
 פרובינציה:  נאוקן (פרובינציה) נאוקן
 ראש העיר:  ריקרדו אלונסו (Ricardo Alonso)
 תאריך ייסוד:  15 במאי 1932 
 שטח:  140 קמ"ר
 גובה:  870 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  14,246 (2022)
 קואורדינטות:  40°45′42″S 71°38′41″W﻿ / ﻿40.7616474°S 71.6447641°W﻿ / -40.7616474; -71.6447641 
 אזור זמן:  UTC-3
 https://villalaangostura.gov.ar/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארגנטינה מוגדלת) בואנוס איירס קורדובה בארילוצ'ה רוסאריו טוקומאן מאר דל פלאטה סלטה סנטה פה סן חואן אושואיה איגואסו אקונקגווה ברזיל פרגוואי בוליביה צ'ילה איי פוקלנד אורוגוואי האוקיינוס האטלנטי האוקיינוס השקט ויז'ה לה אנגוסטורה(למפת ארגנטינה רגילה) בואנוס איירס קורדובה בארילוצ'ה רוסאריו טוקומאן מאר דל פלאטה סלטה סנטה פה סן חואן אושואיה איגואסו אקונקגווה ברזיל פרגוואי בוליביה צ'ילה איי פוקלנד אורוגוואי האוקיינוס האטלנטי האוקיינוס השקט ויז'ה לה אנגוסטורה(למפת נאוקן רגילה) נאוקן סן מרטין דה לוס אנדס  ספלה קוטראל קו צ'וס מלל מנדוסה לה פמפה  ריו נגרו צ'ילהויז'ה לה אנגוסטורה(למפת נאוקן מוגדלת) נאוקן סן מרטין דה לוס אנדס  ספלה קוטראל קו צ'וס מלל מנדוסה לה פמפה  ריו נגרו צ'ילהויז'ה לה אנגוסטורה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ויז'ה לה אנגוסטורה (בספרדית: Villa La Angostura) היא עיירת נופש ארגנטינאית לחוף אגם נאוול ואפי שבפרובינציית נאוקן, כ-110 ק"מ דרומית לסן מרטין דה לוס אנדס וכ-90 ק"מ צפונית-מערבית לבארילוצ'ה. בשנת 2001 התגוררו בה כ-7,300 תושבים.
למילה הספרדית Angostura אין מקבילה בעברית, ופירושה הוא למעשה שם העצם של המילה "צר", ההפך מ"רוחב". פירוש השם "ויז'ה לה אנגוסטורה" הוא "עיר הרוחב הצר", והוא נגזר ממצר היבשה שהיא שוכנת עליו בחלקה.
גאוגרפיה

ויז'ה לה אנגוסטורה נמצאת בתחומו של הפארק הלאומי נאוול ואפי.
היא שוכנת לחופו הצפון-מזרחי של אגם נאוול ואפי, ובחלקה מצויה על מצר יבשה שהוא חלק מחצי האי קֶטְרִיאוּאֶה, עליו נמצא הפארק הלאומי לוֹס אָרָזָ'אנֶס. צפונית מערבית לה נמצא אגם קורנטוסו.
מעל העיירה מתנשאים שלושה הרים: בָּאז'וֹ (שגובהו 1,792 מ', ושבו יש גם אתר סקי פופולרי), אינְקָזָ'ל (1,849 מ') ובֶּלְוֶודֶרֶה (1,992 מ').
היסטוריה

באזור בו מצויה ויז'ה לה אנגוסטורה חיו בעבר אנשי האואיליצ'ה, המשתייכים לתרבות המפוצ'ה. ארגנטינה השתלטה על האזור רק בשנות ה-80 של המאה ה-19. ראשוני המתיישבים היו מהגרים גרמנים, שנופי המקום הזכירו להם את מולדתם, וההשפעה הגרמנית על האדריכלות בעיר ניכרת גם כיום. עד סוף המאה הגיעו מתיישבים נוספים מרחבי ארגנטינה, לצד מהגרים מסוריה ולבנון.
ב-15 בספטמבר 1932 הוכרזה ויז'ה לה אנגוסטורה כעיר. עוד קודם לכן הוקמה בה תחנת טלגרף, ובהמשך הוקמו בה גם כנסייה (1938) ותחנת משטרה (1943).
מאז שנות ה-90 של המאה ה-20 התרחבה ויז'ה לה אנגוסטורה באופן ניכר. בשנת 1991 עמד מספר תושביה על כ-3,000 ועשור מאוחר יותר כבר הגיע לכ-7,300.
כלכלה ותיירות

בעבר התבססה ויז'ה לה אנגוסטורה על תעשיית העץ, אך לאחר הקמת הפארקים הלאומיים בסביבתה דעכה תעשייה זו. בד בבד, התחזקו ענפי הנדל"ן והתיירות כענפי הכלכלה העיקריים של העיירה.
התיירות בוויז'ה לה אנגוסטורה עונתית. בחורף פוקדים אותה תיירים העוסקים בספורט חורף באתרי הסקי הסמוכים אליה. בקיץ פוקדים אותה מטיילים המסיירים באתרים הסמוכים לה - שבעת האגמים, הפארק הלאומי נאוול ואפי והפארק הלאומי בוסקה דה לוס אראז'נס, שהוא המקום היחיד בעולם שבו יש יער של עצי מירטל צ'יליאני. באגם נאוול ואפי פועלות חברות המציעות פעילויות של ספורט ימי כגון שיט קיאקים, סקי מים וגלישת רוח. נחל קורנטוסו, שאורכו 200 מטרים בלבד, מחבר בין אגם נאוול ואפי לאגם קורנטוסו, והוא אתר פופולרי לדייג של דגי סלמון וטרוטה.
תצפית על ויז'ה לה אנגוסטורה מהר באז'ו
הרחוב הראשי
הצגה עמוקה ושטחית

בעבודת רגשות, הצגה עמוקה ושטחית (באנגלית: Deep and Surface acting) הן שתי דרכי התנהגות שבהן נוקטים אנשים על מנת להציג לאנשים סביבם רגשות שלדעתם הם נדרשים להציג בסיטואציה חברתית מסוימת. בהצגה שטחית האדם מציג כלפי חוץ צורת התנהגות מסוימת ששונה מהרגש שהוא חווה באותו רגע. בהצגה עמוקה האדם מנסה לשנות את הרגשתו על מנת להציג כלפי חוץ את הרגשתו האותנטית. דרכי התנהגות אלו הן דוגמה לתהליכי ויסות רגשי בהם אנשים עושים שימוש על מנת להתאים לצרכים ולנורמות של התנהגות אשר מצופות מהם.
הגדרה

המונחים הצגה עמוקה ושטחית הוזכרו לראשונה על ידי הסוציולוגית ארלי הוכשילד. הוכשילד פיתחה והרחיבה את מחקרו של הסוציולוג ארווינג גופמן שהראה כי קיימת דרך התנהגות המצופה מאנשים שאותה הם מאמצים בעת הצגת רגשות לסביבתם. הוכשילד טענה כי צורות התנהגות אלה הן דוגמה לעבודת רגשות שבה נוקטים עובדים במקומות העבודה במטרה לייצר את הרגשות הרצויים לתפקיד. המחקר בנושא עבודת רגשות פותח על ידי חוקרים שונים בהתנהגות ארגונית כגון ענת רפאלי ורוברט סטון, אשר הגדירו עבודת רגשות כתהליך שבו עובדים מביעים רגשות כך שיהיו בהלימה עם כללים הנדרשים על ידי הארגון או התפקיד.
הגדרה > הצגה עמוקה

עובד הנוקט בהצגה עמוקה, מנסה לשנות את רגשותיו הפנימיים על מנת שיעמדו בסטנדרט הצגת הרגשות המצופה ממנו. העובד עושה זאת בצורה אותנטית כלפי הלקוח ("זיוף בנאמנות חיובית"). דוגמה לאופן ביצוע הצגה עמוקה היא אופן ההתמודדות של דיילים עם נוסעים אשר מתנהגים בצורה מזלזלת או מביעים כעס, כך שהדיילים נהגו להסביר לעצמם שהתנהגותם של נוסעים אלה נבעה מניסיון מועט בטיסות, ובכך שינו את הרגשתם הפנימית כלפי הנוסעים האלה, מהרגשת כעס להרגשת חמלה ואמפתיה.
הגדרה > הצגה שטחית

בהצגה שטחית, שהיא האסטרטגיה החליפית, העובד מנהל את ההבעה הרגשית שלו ללא שינוי תואם של רגשותיו הפנימיים, ועושה זאת במטרה להראות כלפי חוץ את ההרגשה המצופה ("זיוף בנאמנות שלילית"). דוגמה לאופן ביצוע הצגה שטחית היא אופן ההתמודדות של פקיד קבלה במלון אשר נתקל בלקוחות אשר מביעים כעס ומרגיש מורת רוח בשל כך. אם יבצע הצגה שטחית הפקיד יביע הבעת פנים סימפתית ובכך יבצע את עבודתו בצורה מקובלת המצופה ובכך ישפר את מצבו המנטלי, הפיזיולוגי והכלכלי.