stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נח רוזנבלום
ביוגרפיה

נח רוזנבלום נולד בשנת 1864 בקרליץ שבמינסק (היום בבלארוס) ובצעירותיו עבר לבסרביה (כיום מולדובה). הוא היה מורה בחדר מתוקן בעיר בלץ ולאחר מכן בסורוקה, שם נשא אישה שהתפרנסה מחנוונות, ושם גם נולדו לו ילדיו. הוא היה מתרגם ועיתונאי ובזמנו הפנוי כתב שירים וסיפורים רבים.
נח רוזנבלום תואר על ידי שלמה הלל'ס, אחד מתלמידיו, כך:
בסורוקי נתגלה המשורר שבו, והוא התחיל מפרסם לפרקים ב"המליץ" שירים מקוריים ומתורגמים. שפנו אליהם את תשומת-לבם של משכילי העיר, שהיו לומדים אותם על פה. בנעוריו היה משורר במקהלה של חזן מפורסם בריגא. ידע תווי-זמרה והיה גם "קומפוזיטור". לאחרים משיריו חיבר מנגינות משלו ולאחרים התאים מנגינות משל אחרים והיה מלמד אותנו לשיר אותם בניצחונו.
ב-1897, כתב שאול טשחרניחובסקי, שיר בעל שם זהה לשיר "נס ציונה" בסנקט פטרבורג, אשר אותו הקדיש לאגודה ציונית, אלא ששירו של רוזנבלום נדפס קודם.
'נס ציונה' של רוזנבלום פורסם בכרך הראשון של כתב העת האשכול (בקרקוב, פולין, ה'תרנ"ח, 1898), ואילו 'נס ציונה' של טשרניחובסקי פורסם רק כעבור שנתיים, בכרך השלישי של אותו כתב עת (ה'תר"ס, 1900).
בתחילת הדרך, נגרם בלבול עקב 2 השירים הזהים, ותפוצתם הייתה זהה, אך לאחר מכן, דווקא שירו של רוזנבלום קיבל תפוצה רחבה יותר עקב לחנו שחובר לו אשר רבים העדיפו.
שמות כמו 'ציונה' או 'נס ציונה', אומצו על ידי עשרות אגודות שונות ברחבי העולם. אך דווקא שם העיר נס ציונה הגיע מספר ירמיהו, פרק ד', פסוק ו': "שאו-נס ציונה העיזו אל-תעמדו".
את שמו תחת שיריו נהג לחתום עם הקיצור נפ"ש. זה הוא היה קיצורו של שמו העברי "נח פרח שושן", אך רבים נהגו להתבלבל ולחשוב שכותב היציריות הייתה נחמה פוחצ'בסקי, שגם היא נהגה לכתוב עם חתימת קיצור זו.
לאחר ששירו נדפס, שיר נוסף פרי עטו, ושמו שומר ישראל, נדפס גם כן, ועליו חתם רוזנבלום בשמו המלא. על כמה ממאמריו חתם רוזנבלום בשם בדוי אחר 'בן זרח'.
המליץ נסגר ב-1904 ומטה לחמו נשבר. בימי מהפכת 1905 נעצרו בתו הגדולה ובנו בנימין, הוגלו לקווקז ומאז נעלמו עקבותיהם. את שנותיו האחרונות חי ברעב ובעוני, ובשנת 1915, יש הסוברים כי בעיצומה של מלחמת העולם הראשונה, הלך לעולמו בהיותו בגיל 51, אם כי פרט זה שנוי במחלוקת ויש הסוברים כי מת ב-1917.
שיריו

לבנה קטנה
החרישו
אהבת ציון
שאו ציונה נס ודגל (1898)
שיר-רעי
ארץ ישראל (1897)
הערות שוליים

↑   נח רוזנבלום (1864-1917), דף שער בספרייה הלאומית
↑  נח רוזנבלום, באתר library.osu.edu
↑  נח רוזנבלום, נפ"ש, האשכול - כרך א', עמ' 88
↑  שאול טשרניחובסקי, נס ציונה, האשכול - כרך ג', עמ' 9
↑  האשכול : מאסף ספרותי ומדעי, באתר library.osu.edu
↑  מקור השם וסמל העיר, באתר www.nzc.org.il
↑  נחמה פוחצ'בסקי (נפ"ש), באתר ראשון לציון
↑  דוד אסף, עונג שבת (עונ"ש): שובו, שובו ממרחקים: גלגוליו של השיר 'שאו ציונה נס ודגל' (א), באתר עונג שבת (עונ"ש), ‏יום שישי, 24 באפריל 2020
↑  לבנה קטן, באתר www.zemereshet.co.il
↑  עזרא גאלדין, הזמן - ילקוט הארץ, וורשה: א. בוימריטער, ה'תרנ"ו (1896), עמ' 3-4
↑  זאב יעבץ, גאון הארץ, ירושלים: האחים שולדבערג, (ה'תרנ"ג, 1893), עמ' 63-64
↑  ארץ ישראל, באתר www.zemereshet.co.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007571147005171  VIAF: 73146461520927730874   WorldCat (עם VIAF): 73146461520927730874
נחל באר חיל

| --- | --- |

נחל באר חיל, שבחיבורו לנחל הבשור ממוקמת באר חיל, בסמוך לסוללת הרכבת הטורקית (מבאר שבע לקוסיימה), ליד הגשר ההרוס שלה.
 מידע כללי
 שפך:  נחל הבשור
 מדינות באגן הניקוז:  ישראל 
  (למפת צפון הנגב מוגדלת) נחל באר חיל(למפת צפון הנגב רגילה) נחל באר חיל(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נחל באר חיל(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נחל באר חיל
 
נחל באר חיל הוא נחל אכזב ואחד מיובליו של נחל הבשור.
תוואי הנחל

מקורות הנחל הם ברכס רמת בוקר. ערוצי הנחל הרבים מתכנסים במורדותיו. שני ערוצי הנחל העיקריים מתכנסים צפונית-מזרחית לכביש 211 מתכנסים לנחל אחד, נחל באר חיל ושפכו זורם לנחל בשור בביר תמ'ילה.
תוואי הנחל > היסטוריה

לפי ממצאים היסטוריים שנמצאו בקרבת הנחל התקיים במקום יישוב מהתקופה הפלאוליתית. במלחמת העצמאות המצרים נכחו במקום. צבאם נערך מחדש לאחר כיבושה של העיר באר שבע. באוקטובר 1948 האזור בוצר והוגן. כיבושם של המשלטים היה בידי חטיבת הנגב במה שידוע כמבצע חורב. חטיבת הנגב התקיפה בלילה שבין 25 ל-26 בדצמבר ולאחר לילה של לחימה קשה נכבשו המשלטים בידי חטיבת הנגב.
צמחייה

באזור הנחל צומחת צמחייה מדברית אופיינית. באזור ניתן לראות עצי שיטה ולחזות בחלמוניות הפורחות בחורף.
אתרים בסביבת הנחל > באר חיל (ביר ת'מילה)

הבאר ממוקמת כ־3 קילומטר מצפון לנקודה הצפונית של מושב אשלים, בתוך ערוץ נחל הבשור ובסמוך להתנקזות נחל באר חיל אליו. הבאר ממוקמת למרגלות גבעות חיל, הן גבעות הת'מילה, שעליהן נחפרו במלחמת העצמאות חפירות הצבא המצרי שנקראו משלטי הת'מילה. הבאר מלאה באדמת סחף.
אתרים בסביבת הנחל > יישוב פרהיסטורי

ישוב פרהיסטורי של התרבות האשלית העליונה, מן התקופה הפלאוליתית הקדומה. במקום נחשפו ממצאים מבנה עגול, כלים ובגדים אופיינים לתקופה וטרסות חקלאיות שנבנו בעזרת אבני הנחל.
הערות שוליים

↑  החרובה מטאריק אם חרובה –נחל באר חיל, אתר צמח השדה, 26 בדצמבר 2016
1 2  מנחם מרקוס, כרך 14: הנגב הצפוני / מדריך ישראל החדש: אנציקלופדיה, מסלולי טיול, תל אביב, ידיעות אחרונות, 2001, עמ' 152
↑  חדשות ארכיאולוגיות, יורם חימי, חפירות בנחל באר חיל, גיליון 125, דצמבר 2013
נח שפירא

ערך זה עוסק במשורר וסופר. אם התכוונתם לכימאי ומחנך, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1863 קישינב, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  8 בינואר 1931 (בגיל 68 בערך) תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  פלשתינה (א"י) 
 מקום קבורה:  בית הקברות טרומפלדור 
 שפות היצירה:  עברית 
 
נח שפירא (נודע בשם העט בַּר-נָ"ש; תרכ"ג, 1863, תרכ"ג, קישינב, בסרביה, האימפריה הרוסית – 7 בינואר 1931, י"ט בטבת תרצ"א, תל אביב, פלשׁתינה-א"י) היה משורר עברי עממי, פזמונאי, מתרגם עיתונאי ומסאי, איש העלייה הראשונה.
קורות חיים

נח שפירא נולד בשנת 1863 בעיר קישינב שבבסרביה (אז באימפריה הרוסית; כיום במולדובה), במשפחת חסידים, בנו של שלום שכנא שפירא. קיבל חינוך מסורתי וכללי, ולאחר שלמד הנהלת חשבונות, עבד במקצועו.
נתפס לציונות ולעברית מנעוריו, והצטרף לאגודת "חובבי ציון" בעירו קישינב. הוא היה מהמנהיגים הפעילים, יחד עם מאיר דיזנגוף. בשנת 1890 (תר"ן) עלה לארץ ישראל, והחל את דרך התלאות הרגילה של פועל חקלאי במושבות; בתחילה עבד ברחובות, ומשם עבר למושבה זכרון יעקב. בכל מקום שהגיע אליו היה המנהיג והרוח החיה של אגודות הפועלים. בשנת 1891 (תרנ"א) נישא ביפו לבתיה מאדנסקי.
עם התיישבותו בתל אביב התמסר לכתיבה עיתונאית עברית, ופרסם כתבות מאמרים ומסות בענייני השעה. בעת ובעונה אחת כתב שירים ובייחוד שירי זמר, והיה לאחד ממחדשי הזמר העברי בארץ. שירו המפורסם ביותר הוא "שיר עבודה" ("יה-חי-לי-לי, יה-עמלי! / הָעוֹלָם עוֹמֵד עַל הָעֲבוֹדָה / הָרִיעוּ, שִׁירוּ בְּקוֹל תּוֹדָה!"), שהתפרסם בשנת 1895.
שפירא עיבד לעברית קלה ומדוברת את שירו של אליקום צונזר, "המחרשה", שהושר בארץ במילותיו של שפירא ובשמו "בְּמַחֲרַשְׁתִּי". את שיריו פרסם בשם העט "בר-נ"ש" (כלומר נח שפירא).
בעוד ששיריו היו מושרים הרבה בשעתו, וחלקם מושרים אף היום, הרי כתיבתו העיתונאית כמעט ונשכחה, ואפילו לא כונסה.
עיזבונו הספרותי הועבר לארכיון העבודה של פועלי ארץ ישראל בתל אביב על ידי ברל כצנלסון.
חי בעוני מרוד. בעיתון "החרות" מ-25 בנובמבר 1910 נמצא שיר ערש מפרי עטו שהוקדש לבתו הבכורה שולמית.
שולמית, בת נח וחסידה, נפטרה בשנת 1914 בגיל ארבע. ("החרות", 4 בנובמבר 1914)
נח שפירא נפטר בינואר 1931 בבית החולים "הדסה" בתל אביב, לאחר מחלה קצרה. נקבר בבית הקברות טרומפלדור.
אשתו נפטרה בשנת 1963 בעת שביקרה את בן אחותה בליסבון.
באוספו של זלמן פבזנר מצוי קיצור תולדותיו של שפירא, כתובות בידו.
בשנת 1966 פרסם המוזיקאי וחוקר המוזיקה מנשה רבינא מחקר על אודות השיר "יה חי לי, לי-הה-עמלי" ומחברו שפירא.
לקריאה נוספת

מנשה רבינא, השיר "יה חי לי, לי-הה-עמלי" ומחברו ברנש, הוא נח שפירא, תל אביב: תרבות וחינוך, 1966.
"נח שפירא", בתוך: משה סמילנסקי, משפחת האדמה: נרות-נשמה, תל אביב: עם עובד (ספרית לדור), תש"ג–תשי"ג.
"נח שפירא", בתוך: מרדכי אליאב (עורך), בהשתתפות ימימה רוזנטל, ספר העלייה הראשונה, ירושלים: יד יצחק בן-צבי; תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תשמ"ב 1981, כרך ב, עמ' 355 ואילך.
יפה ברלוביץ, '"העולם עומד על העבודה, הריעו שירו בקול תודה": לשירת העבודה של נח שפירא (ברנ"ש) – משורר עם מן העלייה הראשונה', עתון 77 32–33 (תשמ"ב), 54–57.
יפה ברלוביץ, 'המשורר של העלייה הראשונה', עת־מול ז', 3 [41] (תשמ"ב), 9–11.
יפה ברלוביץ, '"אוכלי עמי אכלו לחם": עיון ביצירתו של נח שפירא מ"ברנ"ש, ועד ל"אבו שלומית"', עתון 77 69 (תשמ"ו), 34–36.
הערות שוליים

1 2  ז. דויד, קצרות: תולדות "יה חי לי לי", דבר, 25 בפברואר 1966
↑  ראו: אורי קיסרי, על טעם וריח: מנשה רבינא, היסטוריון מוסיקלי, מעריב, 30 במאי 1966
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007287684205171  ISNI: 0000 0000 4889 6927  LCCN: nr94018801  VIAF: 36799989   WorldCat (עם VIAF): 36799989 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נחשים קמאים

| נחשים קמאים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: נחשים
אינפרא־סדרה:: נחשים
על־משפחה:: נחשים קמאים
שם מדעי
 Henophidia

נחשים קמאים (שם מדעי: Henophidia) היא קבוצה של נחשים מסדרת הקשקשאים.
הנחשים הללו נחשבים לפרימיטיביים יחסית והם קרוביהם הרחוקים של הנחשים העיוורים. הם חסרי ארס אך בעלי לסתות ושרירים חזקים. מינים אלה הם המינים הגדולים ביותר בסדרת הקשקשאים כשהגדולים ביותר בהם הם הפיתון המרושת ומיני האנקונדה - נחשים אלה יכולים לבלוע חזיר או אייל ואפילו תנינים שהם צדים והלסתות שלהם נפתחות לצדדים.
משפחות אחרות קטנות יותר ומיניהם חיים רוב זמנם באדמה או בין העלים.
משפחות

אניליים (Aniliidae) - בו סוג ומין יחיד אניליוס (Anilius scytale)
אנומוכיליים (Anomochilidae)
חנקיים (Boidae)
בולייריים (Bolyeriidae) - בו סוג ומין יחיד בואה האי ראונד (Casarea dussumieri)
סילינדרופיים (Cylindrophiidae)
לוקסוסמיים (Loxocemidae) - בו סוג ומין יחיד פיתון מקסיקני (Loxocemus bicolor)
פיתוניים (Pythonidae)
טרופידופיים (Tropidophiidae)
אורופלטיים (Uropeltidae)
קסנופלטיים (Xenopeltidae
גלריה

אניליוס
רב חנק אזמרגדי
Cylindrophis ruffus
פיתון השיחים
נחמן גדליהו ברודר

| --- | --- |

 לידה:  1857 ב' בתמוז ה'תרי"ז
 פטירה:  1940 (בגיל 83 בערך) ט' באב ה'ת"ש
 תקופת הפעילות:  ?–1940 
הרב נחמן גדליהו ברודר (ב' בתמוז ה'תרי"ז, 1857 – ט' באב ה'ת"ש, 1940) היה תלמיד חכם ירושלמי, מראשי היישוב הישן ויושב ראש הוועד הכללי כנסת ישראל, ממונה כולל הורדונה, מייסד בתי הורדונא, ועוד.
ביוגרפיה

נחמן גדליהו ברודר נולד ביום ב' בתמוז ה'תרי"ז (1857) בוסילוקב, סמוך לביאליסטוק, לרב משולם פלטיאל ולשרה מרים מועד. עד בר המצווה למד בחדר, ובהמשך מפי סבו הרב שמואל מועד, רב העיר למעלה מחמשים שנה. בשנת ה'תרל"ו, לאחר פטירת סבו, למד בישיבת וולוז'ין, אולם בהוראת ראש הישיבה הנצי"ב מוולוז'ין שב לביתו בשל מצב בריאותי רעוע, שנגרם בשל התמדתו בלימוד. בשנת ה'תרל"ט נישא לחיה רוחמה לבית רוזנבלט, מהעיר צ'חנוביץ (נפטרה בת 83 בשנת ה'תש"ג, 1943). לאחר נישואיו למד בבית חותנו, עד שחלה שוב ונאלץ לנדוד לעיירות מרפא במערב-אירופה.
בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-19, בימיה הראשונים של תנועת חיבת ציון, חרף אפשרות ש למשרת רבנות ברוסיה ובפולין, החליטו בני הזוג ברודר לעלות ארצה. ביום ד' בתמוז ה'תרמ"ה (1885) הגיע ארצה, התיישב בירושלים, ושב ללימוד התורה בישיבות בעיר. למד גם קבלה וכתבי מחשבה יהודית מימי הביניים. בתו שרה נישאה בשנת ה'תרס"ד (1904) לרב משה המאירי (אוסטרובסקי).
ביוגרפיה > מורה בכפר סומייל

בקיץ ה'תרמ"ו (1986) הוזמן ברודר לשמש מורה לילדיה של שרה איטה פלמן, אשר התגוררה בפרדס בשולי הכפר הערבי סומייל. במקביל לעבודתו, התמחה בבוטניקה, עד שנחשב למומחה מיוחד בייחוד בתחום האתרוגים המורכבים. בעקבות זאת, כאשר הוכרז חרם רבני על אתרוגי קורפו והחלה הזמנת אתרוגים מארץ ישראל אל תפוצות הגולה, הוזמן ברודר בידי הרב נפתלי הרץ הלוי, רבה של יפו, כדי לעמוד על טיבם של מטעי האתרוגים השונים, ועל דעתו ניתנו הכשרי הרב הלוי לפרדסים השונים.
ביוגרפיה > מראשי היישוב הישן בירושלים

בסוף שנת ה'תרנ"ד (1894) שב הרב ברודר לירושלים, ונבחר לממונה כולל הורדנה (גרודנו), מגדולי הכוללים בעיר. הוא החזיק במשרה מרכזית זו במשך כחמישים שנה, עד לפטירתו. כנציג הכולל נכנס לעבודה גם בוועד הכללי כנסת ישראל, שהיה באותה עת המוסד הציבורי החשוב ביותר של בני היישוב הישן בעיר, ולימים אף שימש יושב ראש הנהלת הוועד. מאותה עת נתגלו כשרונותיו ומסירותו לצורכי הציבור, עסקי חסד שונים למוסדות ויחידים, פעילות מול השלטונות העות'מאנים ועוד. באותה עת נעשה ליד ימינו של הרב שמואל סלנט, הרב האשכנזי של העיר. בשנת ה'תרנ"ט נתמנה לאחד מגבאי חברת "פוקח עוורים" אשר סייעה לחולי עיניים שנתרבו בעיר.
בשנת ה'תרס"ו (1906) היה מעורב בניסיון לבחירת הרב מאיר שמחה הכהן מדווינסק לכהן ברבנות העיר, ובשנת ה'תרע"ד (1913) היה מעורב בניסיון להעמיד ברבנות את הרב מאיר אטלס. בהמשך, היה מעורב עמוקות בבחירת הראי"ה קוק, והיה ממקורביו שנים רבות, והרב צבי פסח פרנק לרבני העיר, והיה מראשי החותמים על כתבי המינויי בשם כל מוסדות היישוב הישן.
כממונה כולל הורדנא, לצד עבודתו הקבועה בחלוקת כספי החלוקה, עסק בבנין ירושלים. בשנת ה'תרנ"ב (1892),[דרושה הבהרה] לאחר שגייסו הוא והרב שמעון אלעזר כהנא תרומות, רכשו השניים את השטח של "בתי הורדונא" בו נבנו בהשתדלותו ארבעה עשר בתים, ועליהם בית-מדרש גדול אותו ניהל במשך שלושים וחמש שנה. אחרי פטירתו נקרא בית המדרש "גן ירושלים" בשכונה על שמו ועל שם רעייתו. כן בנה לכולל בתים נוספים בשכונות שונות בירושלים החדשה.
בשנת ה'תרס"ו (1906) היה ממייסדי ארגון "אוצר החסד קרן שמואל", והיה פעיל בו בשנים הבאות. בתקופת מלחמת העולם הראשונה היה פעיל בוועד המרכזי "לעזרת היהודים הסובלים מהמלחמה" בירושלים.
לצד עבודתו הציבורית פרסם שני ספרים תורניים, בהם רעיונות תורניים, קבליים ומחקריים – "גן ירושלים" (תרנ"ט) ו"רוח הגן" (תרפ"ג). התיבה החוזרת "גן" היא ראשי התיבות של שמו הפרטי.
הרב נחמן גדליהו ברודר נפטר בירושלים בתשעה באב ה'ת"ש (1940), ונטמן בהר הזיתים.
"איש ירושלים"

בשנת ה'תרצ"ז, עם הגיעו לגבורות, פרסם "ועד יובל" מיוחד ספר לכבודו של הרב ברודר תחת הכותרת "איש ירושלים". בספר נדפסו תמונתו, תולדותיו וכן מכתבי ברכה מהרבנים יצחק אייזיק הלוי הרצוג, יעקב מאיר, צבי פסח פרנק, בן ציון מאיר חי עוזיאל, יוסף גרשון הורביץ ועוד, וכן ברכת מוסדות ירושלמיים, הוועד הלאומי, וכן אישים מרכזיים ביישוב. עוד פורסמו מאמרי הערכה על פעולותיו מאת הרב משה אוסטרובסקי (עורך הספר, חתנו), יוחנן זופוביץ, ועוד.
כן נדפס מאמר נרחב פרי עטו של ברודר תחת הכותרת "לקורות הרבנות הירושלמית האשכנזית" המגולל בפרוטרוט, לעיתים בגוף ראשון, את גלגולי רבנות ורבני הקהילה האשכנזית העיר. מאמר זה נחשב ל"אחד המקורות המוסמכים ביותר לתולדות הרבנות האשכנזית בירושלים".
לקריאה נוספת

הרב משה המאירי (אוסטרובסקי) (עורך), איש ירושלים – ליום הולדת השמנים של איש ירושלים הרה"ג רבי נחמן גדליה ברודר שליט"א, ירושלים תרצ"ז
דוד תדהר (עורך), "נחמן גדליהו ברודר", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך א (1947), עמ' 178
ד"ר אברהם עובדיה, 'ר' נחמן ברודר', בתוך: כתבים נבחרים, כרך ב, ירושלים תש"ד, עמ' 160–161
'ברודר, נחמן גדליהו', בתוך: אנציקלופדיה של הציונות הדתית, כרך א, ירושלים תשמ"ג, עמ' 365–367
הערות שוליים

↑  לפי המתואר, נולד בשם גדליהו נחמן ברודר. אולם לאחר שנוכח שקנאי ירושלים משתמשים בראשי התיבות של שמו כדי לקנטרו, החליף את שמו לנחמן גדליהו (שמואל אבידור הכהן, האיש נגד הזרם, ירושלים תשכ"ב, עמ' קלג)
↑  "מועד" הוא שם המשפחה של הוריו.
↑  על אודותיו ראו: ר' שמואל מועד, בתוך: דוד תדהר, אנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך 14, עמ' 4525
↑  רוחמה ברודר, דבר, 9 במרץ 1943; כרטיס קבר: חי רנחמה ברודר » הר הזיתים, ירושלים, באתר הר הזיתים, ירושלים, ‏2 בundefined 2017
↑  איש התורה והמעשה, ירושלים תש"ו, עמ' כא
↑  ראו: פנחס גרייבסקי, בנות ציון וירושלים א-י, יד בן צבי תש"ס, עמ' 166
↑  ראו לדוגמה מכתבו של הרב שבתי שמואלי אל הרב שמעון שקופ, י"ח אייר תרצ"א, בתוך: יצחק גולדברג, הרב שבתי שמואלי, ירושלים תשס"ח, עמ' 137
↑  מנחם פרוש, בתוך החומות, ירושלים תש"ח, עמ' 19
↑  חיים המבורגר, שלושה עולמות, כרך ב, ירושלים תש"ח, עמ' קעג
↑  מוסף שבת קודש של יתד נאמן, תשא תשס"א, עמ' 29
↑  הרב יוסף בוקסבוים, 'הגאון רבי מאיר אטלס זצ"ל', בתוך: מוריה קא-קב [ט, ה-ו], אדר תש"מ, עמ' מה-מו
↑  ראו, לדוגמה, מכתבי ההזמנה אל הראי"ה קוק מאת הרבנים וראשי המוסדות בירושלים, מיום י"ט אלול תרע"ח (1918), י"א תשרי תרע"ט, ב' כסלו תרע"ט, כ"ב כסלו תרע"ט, ג' אדר ב' תרע"ט (1919), כ"א אדר ב תרע"ט, ב' ניסן תרע"ט, כ"ג תמוז תרע"ט (נדפס בתוך: יהושע מאיר רייכמן, ספר יהושע, ירושלים תש"ג, עמ' קכט-קלט, ובעוד מקורות רבים). וכן מכתב ראשי הקהילות בירושלים מיום י' כסלו תר"פ (ספר האחוה, ירושלים תש"ז, עמ' 302–303; ועוד הרבה).

וכן מכתבו האישי אל הראי"ה מיום א' בטבת תרע"ח (אגרות הראיה, כרך ג, עמ' שג-שה), עדותו של הראי"ה ביחס לברודר (שם, עמ' רמד), ו"קבלת התורה שנית" – טיוטת נאומו של ברודר בעת ההכתרה (באתר בידסיפירט).

הראי"ה אף כתב הסכמה לשני ספריו של ברודר, "גן ירושלים" ו"רוח הגן", ראו בפתח הספרים וכן הסכמות הראי"ה, ירושלים תשע"ז, עמ' נז, ריז
↑  ראו לדוגמה, מנחם פרוש, בתוך החומות, ירושלים תש"ח, עמ' 330
↑  תורת ארץ ישראל [ז, א-ג], טבת תרצ"ו, עמ' כ-יט
↑  פנחס גרייבסקי, ספר הישוב, ירושלים תרצ"ט, עמ' 46
↑  בית כנסת גן ירושלים, באתר "נחלאות" (ג"ן הוא ראשי תיבות של שמו)
↑  אוצר החסד קרן שמואל, ירושלים ת"ש, עמ' 37–39, 47–50, 108
↑  ראו מכתבו של אלברט לוקס אצל ברודר, מיום 3 במרץ 1915, בתוך: משולם רוזנבלט, דברי ימי ישראל החדש, ירושלים תרפ"ט, עמ' יז-יח
↑  הרב נ"ג ברודר ז"ל, הצופה, 14 באוגוסט 1940
↑  כרטיס קבר: נחמן גדליהו ברודר » הר הזיתים, ירושלים, באתר הר הזיתים, ירושלים, ‏2 בundefined 2017
↑  ראו: מנחם פרידמן, 'על מבנה הנהגת הציבור והרבנות ביישוב הישן האשכנזי', בתוך: פרקים בתולדות היישוב היהודי בירושלים, ירושלים תשל"ג, עמ' 286
נטשה סטפננקו

| --- | --- |

 לידה:  18 באפריל 1971 (בת 53) לסנוי, רוסיה 
 מדינה:  ברית המועצות, רוסיה, איטליה 
 השכלה:  National University of Science and Technology 
 בן או בת זוג:  Luca Sabbioni (1995–?) 
 www.natashastefanenko.it
 
נטשה ספננקו (ברוסית: Наталья Стефаненко; נולדה ב-18 באפריל 1969) היא דוגמנית רוסייה.
ביוגרפיה

ספננקו נולדה ביקטרינבורג, היא גרה עם משפחתה בעיר סגורה והם החזיקו בדאצ'ה, היא עסקה בשחייה ושחתה לצד אלכסנדר פופוב, ב-1984 כמעט הצטרפה לנבחרת ברית המועצות לאולימפיאדה אך העדיפה להמשיך עם לימודיה. בגיל שש עשרה נסעה ללמוד במוסקבה. ב-1991 זכתה בתחרות "מראה השנה" במוסקבה ואחרי כן נסעה למילאנו שם עבדה כדוגמנית.
אחרי שהתגלתה על ידי במאי החלה להופיע בטלוויזיה האיטלקית, ב-1999 הופיעה לראשונה בקולנוע בסרט "La grande prugna". ב-2003 שיחקה בסרט הקומדיה "Ti spiace se bacio mamma?".
בשנים 2007–2011 הנחתה את התוכנית "הטופ מודל הבאה של איטליה", הגרסה האיטלקית של הטופ מודל הבאה, ב-2014 הנחתה את העונה החמישית של "Top Model po-russki", הגרסה הרוסית המחודשת של הטופ מודל הבאה.
ב-1995 התחתנה עם הדוגמן והיזם האיטלקי לוקה סביוני.
נמל התעופה גדנסק לך ולנסה

נמל התעופה גדנסק לך ולנסה (בפולנית: Port Lotniczy Gdańsk im. Lecha Wałęsy) הוא נמל תעופה בינלאומי בפרובינציה פומרניה שבצפון פולין, בסמוך לערים גדנסק וגדיניה. בשנת 2017 עברו בו 4,611,714 נוסעים במסגרת 43,422 תנועות מטוסים.
תולדות שדה התעופה

נמל התעופה נפתח בשנת 1974. הוא הוקם על מנת להחליף נמל תעופה אשר שכן בשטח העירוני של גדנסק.
מספר הנוסעים העוברים דרך נמל התעופה היה נמוך במהלך רוב שנותיו, אך מראשית שנות האלפיים החל לעלות בתלילות. בשנת 2006 עברו דרכו 1,249,780 נוסעים - ב-84% יותר מאשר בשנה שקדמה לה. מחצית מאלו היו נוסעים בטיסות בינלאומיות.
בשנת 2004 נקרא נמל התעופה על שמו של לך ולנסה, נשיא פולין לשעבר, אשר החל את דרכו הציבורית כמנהיג פועלים במספנת גדנסק. הלוגו של הנמל כולל את האות W כפי שהיא נכתבת בכתב ידו של ולנסה.
כיום עוברות דרך הנמל טיסות פנימיות כמו גם טיסות בינלאומיות מרחבי אירופה ובפרט ארצות סקנדינביה, גרמניה ובריטניה. הוא משמש כבסיס פעולה מרכזי של החברות יורולוט וויז אייר.
ב-5 באוגוסט 1981 השתלט בנמל התעופה חוטף על מטוס חברת לוט בטיסת פנים שנועדה לצאת לקטוביץ. כוחות ביטחון פולניים הסתערו על המטוס ועצרו את החוטף ללא נפגעים.
מבנה שדה התעופה

הנמל ממוקם בקרבת "שלוש הערים" שלחוף הים הבלטי - גדנסק, גדיניה וסופוט (מרחקו מהן 12 קילומטרים, 23 קילומטרים ו-10 קילומטרים, בהתאמה). הוא שוכן בגובה של 149 מטרים מעל פני הים.
בנמל התעופה קיים מסלול טיסה יחיד בכיוון דרום מזרח-צפון מערב (מסלול 11/29), באורך של 2,800 מטרים.
בנמל שני בנייני טרמינל, הממוקמים מצפון למסלול הטיסה ובמקביל לו: טרמינל 1 החדש נפתח בשנת 1997; טרמינל 2 נפתח ב-6 באפריל 2012, לקראת משחקי יורו 2012 שנערכו בפולין ובאוקראינה.
קו רכבת מחבר בין נמל התעופה לבין גדנסק וגדיניה.
הערות שוליים

↑  מקור: אתר Aviation Safety Network.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 163544847   WorldCat (עם VIAF): 163544847
נעמה נרדי

| --- | --- |

נעמה נרדי ב-1960
 לידה:  24 בנובמבר 1931
 התאבדה:  17 באוקטובר 1989 (בגיל 57)
 מוקד פעילות:  ישראל 
 
נעמה נַרדי (24 בנובמבר 1931 – 17 באוקטובר 1989) הייתה זמרת ישראלית.
ביוגרפיה

נרדי הייתה בתם של ברכה צפירה ונחום נרדי, ואחותו למחצה (מצד אימה) של הזמר והמלחין אריאל זילבר.
גדלה מגיל צעיר מאוד כילדת חוץ בקיבוצים קבוצת שילר, גבעת ברנר ומשמר העמק, כיוון שהוריה היו עסוקים בהופעות רבות בישראל ומחוצה לה. מילדותה גילו אצלה כישרון מוזיקלי ובגיל צעיר הקליטה אוסף עם שיריו של ביאליק. ב-1950 הוצגה לראשונה בהופעה על ידי אביה ב"קונצרט לשירה ישראלית", באולם "אהל שם" לצד אמנים נוספים כפאולו גורין ואהובה צדוק.
ב-1951 השתתפה בתחרות מלכת היופי ונבחרה כסגנית "מלכת היופי של תל אביב" (בתואר מלכת היופי זכתה מיכל הראל).
ב-1952 הופיעה בשירה ובריקוד ב"פר גינט" שהועלה ב"הבימה". בהתאם לרצון אמה, החלה ב-1952 ללמוד אופרה בפריז, ובשנת 1962 התקבלה לעבודה בבית האופרה לה סקאלה, עם הזמן נועדה לשמש כמחליפתה של מריה קאלאס.
יצאה במסגרת התיאטרון להופעות במזרח ברלין. במהלכן קרה אירוע לא ברור ובעקבותיו נתבעה על ידי הנהלת התיאטרון. לאחר מאבק משפטי זכתה בפיצויים ועברה להופיע בתיאטרון במערב ברלין עד שאושפזה בבית חולים, משם נשלחה לישראל בשנת 1967, אושפזה והתאוששה. שבתאי בן-ארויו, דובר האופרה הישראלית, שהכיר אותה, טען שסבלה מפחד במה, שעליו לא הצליחה להתגבר.
במאי 1968 השתתפה ב"פסטיבל שירי נחום נרדי" יחד עם רחל אטאס, שושנה דמארי, שולי נתן, מרדכי בן-שחר ואחרים.
ב-1969 השתתפה במופע "ירושלים שלי" שנערך בתיאטרון של קיסריה, היא עבדה גם תקופה כמורה לפיתוח קול. אחיה, אריאל זילבר, נמנה עם תלמידיה, והיא אף התגוררה אצלו במשך תקופה מסוימת.
נרדי עברה תקופה של הסתגרות, שהלכה והחריפה עם הזמן. היא נמנעה מלפגוש אנשים פנים אל פנים ותיקשרה רק בטלפון.
היא הוציאה לאור ב-1988, יחד עם אחיה אריאל, את אוסף שיריה של אמה שהוקלטו בצורה מחודשת. האוסף כלל 33 שירים בשתי קלטות, המייצג את אמנותה של צפירה משנות השלושים ואילך:
"מאז ועד עולם, ברכה צפירה ונחום נרדי", כולל 17 שירים מ-1937 ועד 1950.
"שירי הזהב של ברכה צפירה", כולל 16 שירים ושירי עדות בעיבודם של מלחינים שונים למעט של נרדי.
נעמה נרדי התאבדה בשנת 1989 והותירה מכתב פרידה לאמה, שהגיע לאם יומיים לאחר מותה. במכתב תארה את סבלה וטענה שאיננה יכולה לשאת עוד.
הערות שוליים

↑  הקבר של נעמה נרדי בבית העלמין קריית שאול, באתר BillionGraves
↑
↑  http://www.jpress.nli.org.il/Olive/APA/NLI_heb/SharedView.Article.aspx?href=MAR%2F1988%2F05%2F31&id=Ar04711&sk=B3EED9C6
↑  מעריב(הקישור אינו פעיל, 18 באוגוסט 2022)
↑  זֶמֶרֶשֶׁת: נעמה נרדי, באתר www.zemereshet.co.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007290766705171  VIAF: 298252011   WorldCat (עם VIAF): 298252011 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקאים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נופי עולם

נופי עולם (מגרמנית: Weltlandschaft) היא סוג של קומפוזיציה בציור המערבי, המציג נוף פנורמי דמיוני הנשקף מנקודת מבט מוגבהת הכוללת הרים ועמקים, מים ומבנים. הנושא של כל ציור הוא בדרך כלל נרטיב מקראי או היסטורי, והדמויות המרכיבות את היסוד העלילתי הזה מתגמדות בסביבתם.
יואכים פטיניר: חציית נהר סטיקס, 1515-1524
סגנון ״הנוף העולמי״ הופיע לראשונה בציור של הצייר ההולנדי יואכים פטיניר (בערך 1480–1524), שציוריו המעטים שנותרו הם בסגנון הזה. הם בדרך כלל מראים נושאים דתיים, אך גם הוזמנו על ידי פטרונים חילוניים. "אלה היו נופים דמיוניים של ההיבטים המושכים והמרהיבים ביותר בגאוגרפיה האירופית, שהורכבו לשמחת מטייל הכורסה העשיר", והעניקו "מראה אידיאלי של העולם שצויר במבט רצוף אחד." כמו הציור שלו על ״חציית נהר סטיקס״, שמבוסס על המיתולוגיה היוונית.
את סוג הקומפוזיציה הזאת, אימצו מספר אמנים הולנדים נוספים, הידוע ביותר פיטר ברויגל האב. התפתחות מקבילה הייתה של אלברכט אלטדורפר בן זמנו של פטיניר ואמנים אחרים מהאסכולה של הדנובה. אומנם קומפוזיציות מהסוג הרחב הזה המשיכו להיות נפוצים גם במאה ה-18 ואילך, אך המונח משמש בדרך כלל רק לתיאור יצירות מארצות השפלה וגרמניה שהופקו במאה ה-16. המונח הגרמני Weltlandschaft נקבע לראשונה על ידי אברהרד פרייהר פון בודנהאוזן בשנת 1905 תוך התייחסות לג'רארד דייוויד, ולאחר מכן בשנת 1918 יוחס ליצירתו של פטיניר על ידי לודוויג פון בלדאס, שהוגדר כתיאור של "כל מה שנראה יפה לעין: "הים והאדמה, הרים ושפלות, יערות ושדות, הטירה והבקתות ".