stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ההשתלטות האיראנית על אוניית המכולות MCS Aries
רקע

איראן עסקה במהלך שנות ה-20 של המאה ה-21 במספר פעולות נגד אוניות שונות שעברו במים בין-לאומיים, ובעיקר נגד אוניות שהופעלו על ידי חברות ספנות בבעלות אירופאית, אמריקאית או ישראלית.
התקרית התרחשה במהלך ההסלמה בין איראן לישראל במהלך הסכסוך האיראני-ישראלי, לאחר ההתנקשות במוחמד רזא זאהדי וכמה שעות לפני המתקפה האיראנית על ישראל (אפריל 2024). נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן הזהיר את איראן שלא להסלים את המצב בשבוע שקדם לתקרית.
MSC Aries

|  תיאור כללי |
| --- | --- |
 סוג אונייה:  אוניית מכולות
 חברת ספנות:  גורטל ספנות
 ציוני דרך עיקריים
 תקופת הפעילות:  2020–הווה (כ־5 שנים)
 מידות
 אורך:  366 מטרים
 עומק הספנה:  51 מטרים
 
MSC Aries היא אוניית מכולות שנבנתה בשנת 2020. נכון לשנת 2024, הספינה הייתה רשומה בפורטוגל. האונייה באורך 366 מטר, ועומק הספנה הוא 51 מטר. האונייה נמצאת בבעלות חלקית של איש העסקים הישראלי אייל עופר ומופעלת על ידי חברתו זודיאק מריטיים. הספינה שייכת לאחת מחברות הבת של זודיאק מריטיים - חברת גורטל ספנות. MSC הייתה אחראית לכל הפעילויות של האונייה.
התקרית

בבוקר ה-13 באפריל 2024 השתלטו כוחות של משמרות המהפכה האסלאמית על האונייה MCS Aries באמצעות מסוק. ההשתלטות על האונייה התרחשה במצר הורמוז במים בין-לאומיים, ובקרבת איחוד האמירויות. לאחר ההשתלטות הועברה האונייה לאיראן.‏ על סיפון האונייה היו 25 אנשי צוות: 17 אזרחים הודים, ארבעה פיליפינים, שני אזרחים פקיסטנים, אזרח רוסי אחד ואזרח אסטוני אחד.
תגובות

ארצות הברית ובריטניה קבעו שתפיסת האונייה היא הפרה בוטה של החוק הבינלאומי, וקראו לאיראן שחררה.
שר החוץ הישראלי, ישראל כ"ץ, קרא לאיחוד האירופי להטיל סנקציות על משמרות המהפכה האסלאמית של איראן.
ראו גם

הסכסוך האיראני-ישראלי
הערות שוליים

↑  "Iran continues piracy against foreign vessels - analysis". The Jerusalem Post | JPost.com (באנגלית). 2023-04-29. נבדק ב-2024-04-13.
↑  Biden predicts impending Iranian attack on Israel as nations brace for regional escalation, The Jerusalem Post | JPost.com, ‏2024-04-12 (באנגלית)
↑  "Israeli Army Warns Of "Consequences" After Iran Seizes Ship Off UAE Coast". NDTV.com. נבדק ב-2024-04-13.
↑  "Iran committing piracy, Israeli foreign minister says". The Jerusalem Post | JPost.com (באנגלית). 2024-04-13. נבדק ב-2024-04-13.
↑  ארה״ב ובריטניה: שחררו את האנייה שנתפסה על ידי איראן, באתר port2port,‏ 14 באפריל 2024
↑  איתמר אייכנר, ליאור בן ארי, שר החוץ קרא להטיל סנקציות על איראן אחרי ההשתלטות על הספינה. יועץ לחמינאי: "ישראל בפאניקה", באתר ynet, 13 באפריל 2024
ריצ'רד סטון

ריצ'רד ברנרד סטון (באנגלית: Richard Bernard Stone‏; 22 בספטמבר 1928 – 28 ביולי 2019) היה פוליטיקאי יהודי-אמריקאי שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת פלורידה בשנים 1975–1980, ולאחר מכן היה שגריר כללי במרכז אמריקה וכיהן כשגריר ארצות הברית בדנמרק.
קורות חיים > תחילת דרכו

סטון נולד בניו יורק, בנם של לילי אֶבְּנִי ואלפרד סטון, שנולד בבלגיה. משפחתו הייתה יהודית. בצעירותו עברה משפחת סטון לפלורידה ולמד בבתי ספר ציבוריים במחוז מיאמי-דייד. ב-1949 קיבל תואר ראשון באוניברסיטת הרווארד בבכבוד, וב-1954 קיבל תואר בוגר במשפטים (LL.B.) מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת קולומביה. סטון שב לפלורידה והתקבל ללשכת עורכי הדין של ב-1955, והחל להתמחות בעריכת דין במיאמי. ב-1966 התמנה לתובע העירוני של מיאמי ונבחר לסנאט של פלורידה ב-1967, כנציג מחוז מיאמי-דייד. ב-1970 נבחר למזכיר המדינה של פלורידה. הוא התפטר מתפקיד זה ביולי 1974 בטרם תום כהונתו, כדי להתמקד במסע הבחירות שלו לסנאט של ארצות הברית.
ב-1974, סטון התמודד בבחירות המקדימות במפלגה הדמוקרטית וניצב בפני 11 טוענים לכתר. חבר בית הנבחרים ביל גונטר סיים במקום הראשון, אולם סטון זכה בקושי בסיבוב השני, עם 51% לעומת 49% של גונתר. בינתיים במפלגה הרפובליקנית, הסנאטור המכהן אדוארד גורני בחר שלא להתמודד מחדש בבחירות לאחר שהוגש נגדו כתב אישום בגין לקיחת שוחד בתמורה להשפעתו במִנהל השיכון הפדרלי. בבחירות הכלליות גבר סטון על המועמד הרפובליקני ג'ק אקרד. סטון היה הסנאטור היהודי-אמריקאי השני מפלורידה אחרי דייוויד לוי יולי והראשון מאז מלחמת האזרחים האמריקנית. הסנטור היוצא גורני התפטר מתפקידו ב-31 בדצמבר 1974, וסטון הושבע לתפקידו באורח רשמי בידי המושל ראובין אסקוב ב-1 בינואר 1975, יומיים לפני שכהונתו אמורה הייתה להתחיל.
קורות חיים > בסנאט האמריקאי

בתקופת כהונתו של סטון בסנאט של ארצות הברית, היה חבר בוועדת החוץ של הסנאט והיה תומך חזק בהסכמים שחתם נשיא ארצות הברית ג'ימי קרטר עם שליט פנמה אומאר טוחירוס, אשר השיבו את אזור תעלת פנמה לשליטת פנמה. הוא גם הצביע בעד מימון פצצות נייטרון, ביטול רגולציה על גז טבעי ומימון ציבורי של מסעי בחירות לקונגרס האמריקאי והצביע נגד גרסה מוקדמת של תוכנית קיצוצי המיסים של ויליאם רות' וג'ק קמפ ונגד מימון הפלות הכרחיות מבחינה רפואית. הוא הוביל את מאמצי הקונגרס להבטיח סיוע למדינת ישראל ושירת גם כיועץ חשוב במהלך הסכמי קמפ דייוויד. בנוסף לחברותו בוועדת החוץ, היה סטון חבר גם בועדת החקלאות, התזונה והיערנות. הוא נמנה עם שלושת חברי הסנאט היהודיים, עם ג'ייקוב יעבץ ואברהם ריביקוף.
אחרי שיצא לסטון מוניטין של מי שנוהג לשנות את דעותיו ובעקבות פעילות של הסתדרות העובדים האמריקאית AFL-CIO נגדו בשל נטייתו לשמרנות, סטון נחשב לפגיע בבחירות לסנאט ב-1980. שישה דמוקרטים החלו מתחרים על מושבו בסנאט, כולל יריבו מבחירות 1974 ביל גונטר, שעתה הגיע לבחירות מכיסא גזבר מדינת פלורידה. כפי שקרה ב-1974, סטון וגונטר נאלצו להתנצח בסיבוב שני, אך בניגוד לתוצאות של הבחירות הקודמות, גונטר זכה במועמדות המפלגה הדמוקרטית ב-1980, אך הפסיד בבחירות הכלליות לפאולה הוקינס. סטון התפטר שלושה ימים מוקדם מסיום כהונתו, ב-31 בדצמבר 1980.
קורות חיים > לאחר כהונתו בקונגרס

הסנאטור סטון היה חבר בצוות המעבר של הנשיא הנבחר רונלד רייגן יום לאחר הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1980. בשנים 1981–1982, היה שותף בכיר במשרד עורכי דין בוושינגטון די. סי.. באותה תקופה, ניצל סטון את שליטתו בשפה הספרדית ועבד כשדלן עבור ממשלת הימין של פרננדו רומיאו לוקאס גרסיה, נשיא גואטמלה. ב-19 בינואר 1982 נקרא סטון לקובה כסגן יו"ר נציבות שידורי הרדיו של הנשיא. הוא היה גם סגן יו"ר מועצת המנהלים של בנק קפיטול בוושינגטון. בפברואר 1983 שימש סטון כנציג מיוחד של הנשיא במחלקת המדינה של ארצות הברית לדיפלומטיה ציבורית באמריקה המרכזית.
ב-28 באפריל 1983 הודיע הנשיא רייגן על מינויו של סטון לשגריר כללי באמריקה המרכזית. למרות חששות ציבוריים מפני קשריו האחרונים עם ממשלת הימין של גואטמלה ומהאופן שבו יתפוס את מפלגת השמאל השולטת באל סלוודור, אושר המינוי וסטון החל לכהן בתפקידו ב-26 במאי. העובדה כי עבד בשכר כשדלן של ממשלת גואטמלה גרמה למפלגה הדמוקרטית לטעון כי הוא אינו מתאים לתפקיד שגרירו הכללי של הנשיא רייגן באמריקה המרכזית, תפקיד שדרש לקיים משא ומתן עם ממשלת השמאל באל סלוודור וממשלות אחרות. סטון התפטר מתפקידו ב-1 במרץ 1984, אחרי שניצב בפני חיכוכים עם עוזר מזכיר המדינה של ארצות הברית לעניינים בין-אמריקאיים, לנגהורן א. מוטלי.
אחרי שעזב את ממשל רייגן שב לעבודתו בבנק קפיטול, שפורק ב-1989. ב-9 בנובמבר 1991 הועמד סטון לתפקיד שגריר ארצות הברית בדנמרק בידי הנשיא ג'ורג' הרברט ווקר בוש. אישור מינויו צלח את הדיונים בסנאט והוא כיהן בתפקידו עד אוקטובר 1993. ב-28 ביולי 2019 נפטר סטון ברוקוויל שבמרילנד, בעקבות מאבק בדלקת ריאות ובמחלות אחרות. בתקופה הסמוכה למותו, התגורר סטון בשכונת ג'ורג'טאון שבוושינגטון די.סי. ביחד עם רעייתו מרלין לואיס סטון.
הערות שוליים

↑  The Nation: THE RANGE OF AMERICAN JEWRY, באתר טיים, 10 במרץ 1975 (באנגלית)
↑  ג'וספין דולסטן, סוכנות הידיעות היהודית, RICHARD STONE, FLORIDA’S FIRST JEWISH SENATOR SINCE CIVIL WAR, DIES AT 90, באתר ג'רוזלם פוסט, 30 ביולי 2019 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 132346257  ISNI: 0000 0000 2410 5975  LCCN: n85170298  NARA: 10568151  SNAC: w6np32dz  US Congress: S000962  VIAF: 8544905   WorldCat (עם VIAF): 8544905
סן-מלו

סן-מלו (בצרפתית: Saint-Malo; בברטונית: Sant-Maloù) היא עיר נמל מבוצרת בחומה הנמצאת בברטאן על חופה האטלנטי הצפון מערבי של צרפת, באזור תעלת למאנש, במחוז איל ווילן. העיר המודרנית כוללת את העיר העתיקה והמבוצרת סן-מלו, שאליה אוחדו, בשנת 1967, הערים הסמוכות סן-סרוון (St Servan) ופאראמה (Paramé). ההיסטוריה הימית שלה וביצוריה המרשימים הפכו אותה ליעד תיירות מועדף באזור ברטאן, כמו גם למרכז כלכלי אזורי.
גאוגרפיה

העיר סן-מלו שוכנת על חוף תעלת למאנש, ועל הגדה הימנית של שפך הנהר ראנס. העיר העתיקה, המוקפת חומה, הייתה במקורה אי המחובר כיום אל היבשה במספר דרכי גישה שהוגבהו על פני המים.
העיר נמצאת 18 קילומטרים צפונית לדינאן ו-75 קילומטרים צפונית לרן. העיר שוכנת על חוף מישורי, ובו שוניות אלמוגים רבות, הבולטות ויוצרות איים זעירים בסמוך לחוף. באזור החוף מתקיימת תופעת גאות ושפל דרמטית, המביאה לשינויים משמעותיים בקו החוף בתוך שעות. תופעה זו הביאה לבניית תחנת הכוח לה ראנס הסמוכה לחוף, התחנה הראשונה שהשתמשה בכוחות הגאות והשפל ליצירת אנרגיה. תופעת הגאות והשפל מושכת תיירים רבים. בדומה לאתר התיירות מון סן-מישל הסמוך, נחשפת בעת השפל רצועת חוף בת כמה עשרות קילומטרים רבועים, המהווה אטרקציה, ומושכת למקום תיירים רבים.
דמוגרפיה, זהות ותרבות

סן-מלו שייכת לחבל ברטאן שבו נהוגה השפה הברטונית. התרבות הברטונית והזהות הברטונית מובחנות מן התרבות הצרפתית. עם כל זאת, שמרה סן-מלו על זהות עצמאית חזקה, והמוטו של תושביה, החל ממלחמות הדת במהלך המאה ה-16, הוא "Ni français, ni breton, malouin suis" - איני צרפתי או ברטוני כי אם בן סן-מלו. זהות זו נשמרה גם לאחר איחודה של העיר עם סן-סרוון ופאראמה, בשנת 1967, שהכפיל את אוכלוסייתה, ו"דילל" את כמות בני סן-מלו המקוריים בתושבי היישובים הסמוכים שלהם יריבות היסטורית עם בני העיר. בני העיר מכונים "Malouines" (מלואינס), כינוי שהשתמר בשמם הספרדי של איי פוקלנד, "מלווינס", הנובע מכך שהראשונים שהתיישבו באיים, בשנת 1764, היו בני סן-מלו, שהגיעו למקום בעקבות הימאי לואי אנטואן דה בוגנוויל.
היסטוריה

האזור שבו מצויה העיר סן-מלו היה מיושב עוד בתקופת הקלטים. במקום שבו שוכנת כיום שכונת סן-סרוון נמצא מבצר רומי בשם אלת (Aleth), ששלט בשפך הנהר ראנס, ובאזור הימי שמאחוריו. במהלך המאה ה-5, כאשר עזב הצבא הרומי את האזור, עמדה אלת בפני מתקפות כבדות, והיה צורך בחיזוקה. במהלך המאה ה-6 פעלו במקום הקדושים הנוצרים ארון מאלת וברנדן מקלונפרט. תלמידם של אלו היה נזיר וולשי בשם מכוטוס המכונה אף מאלו. הקמת היישוב הראשון על האי סן-מלו, בשנת 541, מיוחסת למכוטוס, והעיר קרויה על שמו.
אלת המשיכה להיות היישוב החשוב באזור עד לתחילת המאה ה-11, כאשר מתקפות כבדות של הנורמנים הביאו לדעיכה במעמדה. באמצע המאה ה-12 עבר מושבו של הבישוף של אלת לסן-מלו. העיר, שהייתה ממוקמת במקום אסטרטגי, הייתה נושא למאבקים בין בריטניה וצרפת. בשנת 1490 ניצלו תושבי העיר מצב זה והכריזו על עצמם כעיר-מדינה עצמאית, למשך ארבע שנים. לאחר מכן עברה העיר לידי דוכסות ברטאן, ויחד עמה אוחדה עם צרפת במהלך המאה ה-16.
גילוי העולם החדש, והסחר הבינלאומי המתפתח הביאו לפריחה כלכלית, ולשינויים מפליגים בעיר. העיר הייתה למושבם של ספנים כז'אק קרטייה, שגילה את קנדה, אך גם לפיראטים שכונו "קורסיירים", שפעלו ברישיון ובפיקוח של ממשלת צרפת, וגבו מס מספינות בריטיות שעברו בתעלה. בשנת 1758 פשט הצי הבריטי בפיקודו של צ'ארלס ספנסר, הדוכס השלישי ממרלבורו על העיר, אך לא התקיף את העיר עצמה, אלא רק השמיד את הצי החונה בנמל, והחזיק במשך כשבוע בעיר סן-סרוון הסמוכה. במהלך המאה ה-19 חי ופעל בעיר הסופר והדיפלומט פרנסואה-רנה דה שאטובריאן.
במהלך מלחמת העולם השנייה נשלטה סן-מלו על ידי הגרמנים. בקרבות שלאחר הפלישה לנורמנדי שימשה סן-מלו נקודת מפתח בהתקדמות הכוחות האמריקאיים אל תוככי צרפת. ביולי-אוגוסט 1944, במהלך מבצע קוברה, נעשה מאמץ להשתלט על מספר נמלים חשובים באזור, ובמיוחד על נמל ברסט. סן-מלו שוחררה על ידי האמריקאים ב-17 באוגוסט, לאחר שהגרמנים חיבלו במתקני הנמל המצויים בה. חיל מצב גרמני החזיק עוד מספר ימים באי סזמבר הסמוך לעיר, שבוצר במסגרת הקמת החומה האטלנטית, עד תחילת ספטמבר. הקרבות העזים שניהלו מגיני העיר הגרמנים, והשימוש שהשתמשו האמריקאים בפצצות תבערה להכנעתם הביאו חורבן והרס ל-80% מהמבנים בעיר העתיקה. העיר נבנתה מחדש בתהליך שנמשך עד שנות ה-70. כיום משמשת העיר מרכז תיירותי חשוב, וכן נמל מסחרי ומרכז לדיג ולספנות.
בשנת 1998 נערכה בעיר ועידת פסגה בין נשיא צרפת, ז'אק שיראק ובין ראש ממשלת בריטניה, טוני בלייר, שנגעה למדיניות ההגנה העצמאית המשותפת לאיחוד האירופי, שבה הכריזו הבריטים והצרפתים כי על האיחוד האירופי ליצור את האפשרות לפעולה צבאית עצמאית במקרה הצורך.
תחבורה

סן-מלו משמשת מסוף לשירותי מעבורת הניתנים על ידי חברות שונות, ומגיעים לערים פול, פורטסמות' וויימות' בחופי אנגליה, לעיתים דרך איי התעלה - ג'רסי וגרנסי, וכן לעיר הסמוכה דינאר. בעיר קיימת תחנת רכבת "Gare de Saint-Malo", המאפשרת קווי TGV ישירים לרן, לפריז ולמספר יעדים באזור. מספר חברות מפעילות קווי אוטובוסים המגיעים ליעדים סמוכים. תחנות האוטובוסים מצויות ליד תחנת הרכבת. שדה התעופה הסמוך לעיר הוא שדה התעופה של דינאר-פלורטואי-סן מלו (Dinard – Pleurtuit – Saint-Malo) שבו פועלות מספר חברות המציעות טיסות לגרנסי, ללונדון ולנוטינגהאם.
אתרים

העיר המוקפת חומה (La Ville Intra-Muros). לאחר האיחוד עם סן-סרוון ופאראמה, וגם לאחר התרחבות סן-מלו עצמה אל מעבר לחומות, מהווה העיר העתיקה של סן-מלו אך חלק קטן משטחה המוניציפלי של העיר. זהו מתחם נפרד, הנמצא על מעין אי, שמובילות אליו מספר דרכי גישה מוקפות במים. העיר נהרסה כמעט לחלוטין במהלך מלחמת העולם השנייה, ונבנתה מחדש. החומה כוללת טיילת המאפשרת את הקפת החומה ברגל, ומספר שערים המהווים דרכי גישה לטיילת שעל החומות. האזור שבתוך העיר העתיקה הוא אזור תיירותי מובהק, ובו מלונות רבים, מסעדות וחנויות.
קתדרלת סן-ונסאן - בנייתה של הקתדרלה החלה בשנת 1146, ובמשך שנים רבות היא שימשה מקום מושבו של הבישוף מסן-מלו, עד שתפקיד זה בוטל בשנת 1801. הקתדרלה ניזוקה מאוד במהלך מלחמת העולם השנייה, נבנתה מחדש ונחנכה בשנת 1972. כיום מצוי בקתדרלה חלון רוזטה גדול ומעוצב, ועוגב גדול. כמו כן קבורים מספר אישים בתחומי הקתדרלה, ובהם הימאי ז'אק קרטייה, איש סן-מלו, מגלה קנדה.
טירת סן-מלו - הטירה נבנתה במהלך המאה ה-15 והמאה ה-16 ונמצאת במתחם מבוצר נפרד בצדה הצפון מזרחי של החומה. במתחם פועל גם המוזיאון העירוני של סן-מלו.
בית הקורסייר (La Demeure de Corsaire) - ביתו הפרטי של פרנסואה-אוגוסט מאגון דה לה לנד (François-Auguste Magon de la Lande), קורסייר וסוחר בן המאה ה-18, שנבנה בשנת 1725 ועודו עומד בתחומי העיר העתיקה בסן-מלו. הבית הוא אתר תיירות היסטורי, וכולל תצוגה של חפצים כמודלים של ספינות, כלי נשק אותנטיים וכלים אחרים, הקשורים בעברה ההיסטורי של סן-מלו ובתפקידו ההיסטורי של הקורסייר.
המבצר הלאומי (Fort National) - נקודה מבוצרת המצויה על מעין חצי אי הבולט מצפון לעיר העתיקה של סן-מלו. המבצר נבנה ב-1689 על ידי המרשל וובאן, וכיום הוא אתר תיירותי. הגישה אל המבצר אפשרית רק בעת השפל, ובעת הגאות מוקף המבצר מים מכל עבריו.
גראן בה ופטי בה (Grand Bé, Petit Bé) - גראן בה ופטי בה הם שני איים הנמצאים במרחק של כ-200 מטרים מצפון מערב לעיר העתיקה של סן-מלו. איים אלו, בדומה למבצר הלאומי, מוקפים במים בעת הגאות, אך השפל יוצר דרך גישה אליהם. הפטי בה, הקטן מבין האיים, בוצר על ידי המרשל וובאן, ומבני המבצר, שאינו פעיל, עודם מצויים עליו. על הגראן בה מצוי קברו של המשורר והדיפלומט פרנסואה-רנה דה שאטובריאן, איש סן-מלו, וכן שרידים של מצודה עתיקה.
האקווריום הגדול של סן-מלו - האקווריום, הנמצא כ-4 קילומטרים מדרום לעיר, הוא בין הגדולים בצרפת ובאירופה, והוא מכיל אלפי חיות ימיות ממאות מינים שונים. האקווריום נפתח בשנת 1996.
מבוך הקורסיירים (labyrinthe du Corsaire) - פארק שעשועים הכולל מבוך תירס, המוקדש לנושא הקורסיירים, ומצוי דרומית לסן-מלו.
אזור סן-סרוון - בתחומי העיירה סן-סרוון, שאוחדה עם סן-מלו, מצויה מרינה, וכן מספר אתרים מעניינים כגון מצודת העיר (Le fort de la Cité) ששימשה את הגרמנים בעת מלחמת העולם השנייה, וכיום משמשת אנדרטה לנספים במלחמה, וכן מגדל סולידור (Tour Solidor) המצוי בשפך הנהר ראנס. המגדל הוא מבצר בן המאה ה-14 ששימש גם כלא. כיום הוא משמש מוזיאון המספר את סיפור המלחים הברטונים שהקיפו את כף הורן.
ערים תאומות

הערים התאומות של סן-מלו הן:
מאוריציוס פור לואי, מאוריציוס (מ־1999).
קנדה גאספה, קנדה (מ־2009).
קנדה סן-מלו, קוויבק, קנדה.
קנדה סן-מלו, מניטובה, קנדה.
בריטניה קאוז, האי וייט, בריטניה.
פולין גנייזנו, פולין.
גלריית תמונות

הכניסה לסן-מלו, החומות והטירה
טירת סן-מלו, כיום - מוזיאון היסטורי
שערי הכניסה לסן-מלו
חומת סן-מלו וחוף הרחצה
חומת סן-מלו וחוף הרחצה
מקפצה בחוף סן-מלו
איי סן-מלו, גראן בה ומאחריו פטי בה
המבצר הלאומי בעת שפל
המבצר הלאומי
תבליט של שטובריאן על חומת סן-מלו
שחף על חומת סן-מלו
עוגות סן-מלו
הערות שוליים

↑  משה גלעד‏, תיירי הגאות והשפל, באתר וואלה, 17 בפברואר 2005
↑  "Ni français, ni breton, malouin suis", ל'אקספרס, 26.3.2008 (צרפתית)
↑  קתדרלת סן-ונסאן, אתר Orgues en France (צרפתית / אנגלית)
↑  אתר בית הקורסייר
↑  האתר הרשמי של האקווריום הגדול של סן-מלו
↑  אתר מבוך הקורסיירים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007561891205171  BnF: cb15257230d (data)  GND: 4118224-8  LCCN: n81053400  MusicBrainz: f8fe46c9-6656-48b3-a728-2710d67cd340  NARA: 10045092  NKC: ge260681  SUDOC: 028235150  VIAF: 141853833   WorldCat (עם VIAF): 141853833 
צוות תותח אמריקאי פועל נגד עמדות גרמניות מבוצרות באיים הסמוכים לסן-מלו דרך פרצה בחומת העיר. התמונה ממחישה את ההרס שנגרם לעיר העתיקה במלחמת העולם השנייה
פסל של הקורסייר רובר סירקוף בסן-מלו
מראה פנורמי של סן-מלו מהים
טקס פרסי אוסקר ה-82

| --- | --- |

 תאריך:  7 במרץ 2010
 מיקום:  תיאטרון קודאק שבלוס אנג'לס, קליפורניה
 מנחים:  אלק בולדווין סטיב מרטין
 מפיק:  ביל מק'קניק אדם שנקמן
 במאי:  האמיש המילטון
 רשת שידור:  ABC
 אורך הטקס:  3 שעות, 37 דקות
 רייטינג:  41.62 מיליון צופים 24.75% (מדד נילסן)
 המועמדים והזוכים הבולטים
 הסרט הטוב ביותר:  מטען הכאב
 זכייה במספר הפרסים הרב:  מטען הכאב (6)
 מספר המועמדויות הרב:  אווטאר   ומטען הכאב (9)
 אתר רשמי
 →81 83← פרס אוסקר
טקס פרסי אוסקר ה-82 (באנגלית: 82th Academy Awards) נערך ב-7 במרץ 2010, ובמסגרתו הוענק פרס אוסקר למיטב סרטי הקולנוע והטלוויזיה של השנה החולפת. הטקס היה אמור להתרחש בסוף פברואר, אך הוא נדחה עקב שידורים חופפים עם אולימפיאדת ונקובר. הטקס נערך בתיאטרון דובלי שבלוס אנג'לס, קליפורניה ושודר על ידי ערוץ ABC האמריקאי. מנחי הטקס היו אלק בולדווין וסטיב מרטין. מרטין כבר הנחה את הטקס פעמיים, בעוד שלבולדווין זאת הייתה הפעם הראשונה להנחות. זה הטקס הראשון עם יותר ממנחה אחד מאז טקס פרסי האוסקר ה-59.
ב-24 ביוני 2009 נשיא האקדמיה, סיד גניס, הודיע שמטקס זה מספר המועמדויות לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר יעלה מחמישה לעשרה, לראשונה מאז טקס פרסי האוסקר ה-16.
הסרט "מטען הכאב" זכה בשישה פרסים, כולל הסרט הטוב ביותר והבמאי הטוב ביותר עבור קתרין ביגלו שהפכה להיות האישה הראשונה שזכתה בפרס בקטגוריה זו. הסרט "אווטאר" זכה בשלושה פרסים. הסרטים "לב לא שפוי", "פרשס" ו"למעלה" זכו כל אחד מהם שני פרסים.
זוכים ומועמדים

המועמדויות לטקס פרסי האוסקר ה-82 הוכרזו ב-2 בפברואר 2010 בתיאטרון סמואל גולדווין בבוורלי הילס על ידי נשיא האקדמיה טום שארק והשחקנית אן האת'וויי.
הסרטים עם מירב המועמדויות היו "מטען הכאב" ו"אווטאר" עם 9 מועמדויות כל אחד מהם. הזוכים הוכרזו בטקס מיוחד שנערך ב-7 במרץ 2010.
פרסים מיוחדים

הטקס שבו הוצגו הפרסים המיוחדים נערך ב-14 בנובמבר 2009.
פרסים מיוחדים > פרס לשם כבוד

לורן באקול
רוג'ר קורמן
גורדון וויליס
פרסים מיוחדים > הפרס לזכר אירווינג תלברג

ג'ון קואלי
סרטים עם מירב פרסים ומועמדויות

עשרים ושניים הסרטים הבאים קיבלו מספר רב של מועמדויות:
9 מועמדויות: "מטען הכאב" ו"אווטאר"
8 מועמדויות: "ממזרים חסרי כבוד"
6 מועמדויות: "פרשס" ו"תלוי באוויר"
5 מועמדויות: "למעלה"
4 מועמדויות: "מחוז 9", "Nine" ו"סטארטרק"
3 מועמדויות: "לחנך את ג'ני", "הנסיכה והצפרדע", "לב לא שפוי" ו"ויקטוריה הצעירה"
2 מועמדויות: "יהודי טוב", "הזדמנות שנייה", "מר שועל המהולל", "אינוויקטוס", "מופע הפלאים של דוקטור פרנסוס", "התחנה האחרונה", "השליח", "שרלוק הולמס" ו"סרט לבן"
ששת הסרטים הבאים קיבלו מספר רב של זכיות:
6 פרסים: "מטען הכאב"
3 פרסים: "אווטאר"
2 פרסים: "לב לא שפוי", "פרשס" ו"למעלה"
מגישי הפרסים ומבצעי השירים > מגישי הפרסים (לפי סדר הופעה)

ג'ינה טוטאל הודיעה על פתיחת טקס פרסי אוסקר ה-82
פנלופה קרוז הגישה את פרס שחקן המשנה
ראיין ריינולדס הציג את הסרט "הזדמנות שנייה" כחלק מפרס הסרט
סטיב קארל וקמרון דיאז הגישו את פרס הסרט המונפש
מיילי סיירוס ואמנדה סייפריד הגישו את פרס השיר המקורי
כריס פיין הציג את הסרט "מחוז 9" כחלק מפרס הסרט
רוברט דאוני ג'וניור וטינה פיי הגישה את פרס התסריט המקורי
מתיו ברודריק, ג'ון קראייר, מקולי קאלקין, אנטוני מישל-הל, ג'וד נלסון, מולי רינגוולד ואלי שיידי הציגו קטע מחווה לג'ון יוז
סמואל ל. ג'קסון הציג את הסרט "למעלה" כחלק מפרס הסרט
קארי מאליגן וזואי סלדנה הגישו את פרסי הסרט התיעודי הקצר, הסרט הקצר הטוב והסרט המונפש הקצר
בן סטילר הגיש את פרס האיפור
ג'ף ברידג'ס הציג את הסרט "יהודי טוב" כחלק מפרס הסרט
ג'ייק ג'ילנהול ורייצ'ל מקאדמס הגישה את פרס התסריט המעובד
קווין לטיפה הגישה את פרס אוסקר לשם כבוד ופרס תלברג
רובין ויליאמס הגיש את פרס שחקנית המשנה
קולין פירת' הציג את הסרט "לחנך את ג'ני" כחלק מפרס הסרט
סיגורני ויבר הגיש את פרס התפאורה
טום פורד ושרה ג'סיקה פרקר הגישו את פרס עיצוב התלבושות
שרליז ת'רון הציגה את הסרט "פרשס" כחלק מפרס הסרט
טיילור לאוטנר וקריסטן סטיוארט הציגו קטע מחווה לסרטי אימה
זאק אפרון ואנה קנדריק הגישו את פרסי עריכת הסאונד והסאונד
אליזבת' בנקס הגישה את פרס ההישג הטכני ופרס ההישג הטכנולוגי על שם גורדון סוייר
ג'ון טרבולטה הציג את הסרט "ממזרים חסרי כבוד" כחלק מפרס הסרט
סנדרה בולוק הגישה את פרס הצילום
דמי מור הציגה קטע מחווה לאמני עבר
ג'ניפר לופז וסם וורת'ינגטון הגישו את פרס הפסקול המקורי
בראדלי קופר וג'רארד באטלר הגישו את פרס האפקטים
ג'ייסון בייטמן הציגה את הסרט "תלוי באוויר" כחלק מפרס הסרט
מאט דיימון הגיש את פרס הסרט התיעודי
טיילור פרי הגיש את פרס העריכה
קיאנו ריבס הציג את הסרט "מטען הכאב" כחלק מפרס הסרט
פדרו אלמודובר וקוונטין טרנטינו הגישו את פרס הסרט הזר
קתי בייטס הציגה את הסרט "אווטאר" כחלק מפרס הסרט
ורה פרמיגה, קולין פארל, ג'וליאן מור, מישל פייפר, טים רובינס וקייט וינסלט הגישו את פרס השחקן
שון פן, פיטר סארסגארד, מייקל שין, סטנלי טוצ'י, פורסט ויטאקר ואופרה וינפרי הגישו את פרס השחקנית
ברברה סטרייסנד הגישה את פרס הבמאי
טום הנקס הגיש את פרס הסרט
מגישי הפרסים ומבצעי השירים > מבצעי השירים (לפי סדר הופעה)

מארק שאיימן והארולד ווילר היו אחראים על התזמורת
ניל פטריק האריס ביצע את קטע הפתיחה
ג'יימס טיילור ביצע את השיר "In My Life" בקטע המחווה לאמני העבר
הערות שוליים

↑  Fox tops ABC’s big week | Variety
| פרס אוסקר |
| --- | --- | --- |
| פרסים כלליים | הסרט הטוב ביותר • הסרט הבינלאומי הטוב ביותר • הסרט המונפש הטוב ביותר • הסרט הקצר הטוב ביותר • הסרט המונפש הקצר הטוב ביותר • הסרט התיעודי הטוב ביותר • הסרט התיעודי הקצר הטוב ביותר |  |
| פרסי משחק | השחקן הטוב ביותר • השחקנית הטובה ביותר • שחקן המשנה הטוב ביותר • שחקנית המשנה הטובה ביותר |  |
| פרסי בימוי וכתיבה | הבמאי הטוב ביותר • התסריט המקורי הטוב ביותר • התסריט המעובד הטוב ביותר |  |
| פרסים אחרים | הצילום הטוב ביותר • העריכה הטובה ביותר • עיצוב ההפקה הטוב ביותר • הפסקול המקורי הטוב ביותר • השיר המקורי הטוב ביותר • עיצוב התלבושות הטוב ביותר • האיפור ועיצוב השיער הטובים ביותר • עריכת הסאונד הטובה ביותר • מיקס הסאונד הטוב ביותר • האפקטים הטובים ביותר |  |
| פרסים מיוחדים | פרס לשם כבוד • פרס לזכר • פרס לפעילות הומניטרית • פרס להישגים מיוחדים |  |
| טקסים | 1927/28 • 1928/29 • 1929/30 • 1930/31 • 1931/32 • 1932/33 • 1934 • 1935 • 1936 • 1937 • 1938 • 1939 • 1940 • 1941 • 1942 • 1943 • 1944 • 1945 • 1946 • 1947 • 1948 • 1949 • 1950 • 1951 • 1952 • 1953 • 1954 • 1955 • 1956 • 1957 • 1958 • 1959 • 1960 • 1961 • 1962 • 1963 • 1964 • 1965 • 1966 • 1967 • 1968 • 1969 • 1970 • 1971 • 1972 • 1973 • 1974 • 1975 • 1976 • 1977 • 1978 • 1979 • 1980 • 1981 • 1982 • 1983 • 1984 • 1985 • 1986 • 1987 • 1988 • 1989 • 1990 • 1991 • 1992 • 1993 • 1994 • 1995 • 1996 • 1997 • 1998 • 1999 • 2000 • 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • 2010 • 2011 • 2012 • 2013 • 2014 • 2015 • 2016 • 2017 • 2018 • 2019 • 2020/21 • 2021 • 2022 • 2023 • 2024 |  |
| אחר | האקדמיה האמריקאית לקולנוע • תיאטרון דולבי • שיאים • זוכי אמי, גראמי, אוסקר וטוני • מועמדים ישראלים |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: cc7a05cf-1979-45b0-b7bd-c36fac0ce1fd 
קתרין ביגלו, הבמאית הטובה ביותר
ג'ף ברידג'ס, השחקן הטוב ביותר
סנדרה בולוק, השחקנית הטובה ביותר
כריסטוף ואלץ, שחקן המשנה הטוב ביותר
מוניק, שחקנית המשנה הטובה ביותר
מארק בול, התסריט המקורי הטוב ביותר
פיט דוקטר, הסרט המונפש הטוב ביותר
בית"ר טוברוק

בית"ר טוברוק (מוכרת גם בשמות בית"ר נס טוברוק ובית"ר טוברוק נתניה) היא קבוצת כדורגל ישראלית מהעיר נתניה המשחקת בליגה ג', וידועה בשל קבוצת הנוער שלה, שמשתתפת בליגת העל. בקבוצת הנוער אימנו אנשי כדורגל מהבכירים בישראל ובהם שלמה שרף ובני לם.
היסטוריה > בית"ר נתניה

הקבוצה המקורית של בית"ר נתניה הוקמה עוד לפני הקמת מדינת ישראל (ב-1938) ושיחקה בעיקר בליגות הנמוכות (ב', א', לאחר מכן ארצית), ובעיקר הייתה לקבוצה שהתנדנדה בין הליגה השנייה לשלישית. הקבוצה שיחקה בליגה השנייה בשנים 1961-1977 ולאחר מכן ב-1981-1982. בסוף עונת 1985/1986 הקבוצה עלתה לליגה הבכירה הישראלית שנקראה אז הליגה הלאומית. את עונת 1986/1987 סיימה הקבוצה במקום ה-16 והאחרון כאשר צברה 10 נקודות בלבד ב-30 משחקים עם מאזן שערים של 70-. זהו אחד המאזנים השליליים ביותר בתולדות הליגה לקבוצה שירדה לליגה השנייה.
מצב הקבוצה התדרדר בשנים לאחר מכן, ובעונת 1991/1992 הקבוצה ירדה לליגה השלישית מהמקום ה-15, ושנה לאחר מכן ב-1993 התפרקה ונעלמה ממפת הכדורגל הישראלי.
היסטוריה > בית"ר נס טוברוק

הקבוצה הוקמה ב-1993 בשם "בית"ר נס טוברוק" (המילה "נס" נובעת מהיותו של עודד מכנס אחד ממקימי המועדון החדש ולאחר עזיבתו הושאר חלק משמו בשם הקבוצה), לאחר התפרקותה של קבוצת האם בית"ר נתניה. הקבוצה ידועה כבעלת מחלקת נוער משובחת שמגדלת שחקנים מוכשרים. בשל הפערים ברמות האיכות בין קבוצת הנוער, שמשחקת בליגה הבכירה, לבין הקבוצה הבוגרת, המשתתפת בליגה החמישית בחשיבותה, בוגרי קבוצת הנוער לא ממשיכים במועדון אלא עוברים לרוב למועדונים בליגות הבוגרים הבכירות.