stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ORF (חברה)

| --- | --- |

 פרטי הערוץ
 מדינה:  אוסטריה אוסטריה
 תאריך השקה:  1955
 שפה:  גרמנית
 משרד ראשי:  וינה, אוסטריה
 
 der.orf.at
 
ORF (ראשי תיבות של Österreichischer Rundfunk, "שידור הרדיו האוסטרי") הוא ארגון השידור הציבורי של אוסטריה.
בתחילת שנות ה-20 של המאה העשרים נעשו מספר שידורי רדיו ניסיוניים באוסטריה וחברת הרדיו הלאומית נקראה "RAVAG". ב-1925 בוצע לראשונה שידור ישיר של רדיו באוסטריה ששודר מבית האופרה של וינה ומפסטיבל זלצבורג, הרדיו האוסטרי התמקד בתחילה בעיקר בנושאים חינוכיים ולימודיים בעוד שחדשות ואקטואליה היוו חלק מינורי מתכני השידור.
ב-1928 החלו לסקר אירועי ספורט וב-1930 סוקרו הבחירות לממשלת אוסטריה.
עם האנשלוס ופלישת הוורמאכט לאוסטריה, הוחלפה רשת השידור של אוסטריה ונהייתה כפופה לרשת השידור של גרמניה הנאצית.
ב-1945, לאחר סוף הכיבוש הגרמני, חודשו שידורי הרדיו העצמאיים של אוסטריה.
ב-1955 נוסד ערוץ הטלוויזיה הראשון באוסטריה, "ORF1".
ORF היא רשת בעלת חשיבות גדולה בתעשיית התקשורת האוסטרית, ואוסטריה היא אחת המדינות האחרונות באירופה שאפשרו קיום שידורים פרטיים.
אלירן טל

| --- | --- |

אלירן טל, מרץ 2019
 לידה:  1977 (בן 47 בערך) חיפה
 מדינה:  ישראל
 השכלה:  בית הספר הריאלי העברי בחיפה  אוניברסיטת חיפה 
 תקופת הפעילות:  מ-1995
 עיסוק:  כתב ופרשן
 מעסיק:  עכשיו 14, עיריית חיפה 
 סוג כתב:  צבאי ומדיני-פוליטי
 תחום סיקור:  צבא וביטחון, מדיני-פוליטי
 מספר צאצאים:  2 
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  eliran.tal.7
 
אלירן טל (נולד בשנת 1977) הוא איש תקשורת ישראלי המשמש דובר עיריית חיפה. קודם לכן היה עיתונאי באתר התקשורת ניוז חיפה והקריות, הכתב המדיני-פוליטי של ערוץ 20 ולפני כן, הכתב הצבאי של ערוץ 1.
ביוגרפיה

אלירן טל נולד וגדל בחיפה. למד בבית הספר הריאלי. את דרכו העיתונאית החל עוד בבית הספר התיכון, ככתב נוער בעיתון "ראש 1". אחרי שירותו הצבאי ביחידה 8200, החל לכתוב ב"ידיעות חיפה". בהמשך עבר לחדשות המקומיות של HOT בצפון. עם הקמת "ישראל היום" הצטרף למערכת העיתון וסיקר את אזור חיפה והגליל.
בשנים 2008–2017 עבד ברשות השידור ושימש תחילה ככתב מקומי לענייני חיפה והצפון. בתקופה זו, ב-2012 הקים את תא העיתונאים בחיפה והיה יושב הראש הראשון שלו עד 2014. בהמשך היה במשך כשנתיים וחצי הכתב הצבאי של ערוץ 1.
עבד מאז 2017, ככתב המדיני-פוליטי של ערוץ 20. הגיש לעיתים את התוכנית היומית של הערוץ, "אולפן פתוח" ולקראת מערכת הבחירות לכנסת ה-21 החל גם להגיש תוכנית שבועית בשם "בוחרים ב-20".
באוקטובר 2017 פרסם טל בערוץ שאחד עשר רופאים ערבים-ישראלים מעמותת רופאי השיניים הערבים בישראל, ובראשם פח'רי חסן, שהשתתפו בכנס בקולומביה סירבו לשיר את ההמנון הישראלי "התקווה" ותמורת זאת שרו את המנון הרשות הפלסטינית. הרופאים הגיבו כי לא שרו את ההמנון פדאא'י, אלא את המנון עיראק (موطني), שנכתב בידי הפלסטיני אבראהים טוקאן והיה מקובל בעבר כהמנון הפלסטיני, ובעקבות כך תבעו את הערוץ בסך של 800 אלף ש"ח. הערוץ הגיב שמדובר בטעות בתום לב, משום שההמנונים היו מוצגים זה ליד זה בוויקיפדיה העברית. במסגרת הליך גישור הגיעו הצדדים לפשרה, שבה ישלם הערוץ 90 אלף ש"ח.
בשנת 2020 לאחר שעבד כעיתונאי באתר ניוז חיפה והקריות, עזב את תחום העיתונאות ועבר לשמש דובר עיריית חיפה. בכתבות באתר ice והעין השביעית אודות המינוי, נטען כי הוא קיבל את המינוי לאחר סדרת כתבות בהן "ליטף" את קליש וסגנה נחשון צוק. במסגרת תפקידו כדובר, העלה ערוץ וידאו עירוני במתכונת של מהדורת חדשות וראיונות, המציג עצמו כערוץ אקטואליה מוניציפלי, אשר גרר ביקורות הטוענות כי הוא מסקר באופן חד צדדי ומגמתי את פעילותה של ד"ר עינת קליש רותם כראש עיריית חיפה.
לטל תואר ראשון בתקשורת ותואר שני במינהל ציבורי.
פרסם ספר בשם "עדות חיה". הספר מתאר את פעילותו של שמעון סבג ויד עזר לחבר, ברתימת סיפוריהם של ניצולי שואה המחדדים את פועלו של סבג.
חיים אישיים

טל הוא אב לשניים.
ראו גם

נועם אמיר
אמיר איבגי
הערות שוליים

↑  אלירן טל, "הריאלי? לא מה שהיה פעם", באתר המקומון, 6 בינואר 2019
↑  אלכסנדר כץ, אחרי מינויו של אלירן טל לכתב הצבאי: דורון שפר יעמוד בראש תא כתבי חיפה, באתר ביזפורטל, 23 בנובמבר 2014
↑  מיכאל פלד, ‏כתב נוסף של ערוץ 1 עובר לערוץ 20, באתר "סרוגים", 7 במאי 2017
↑  אלכסנדר כץ, אלירן טל יגיש תכנית שבועית חדשה בערוץ 20 לקראת הבחירות, באתר ביזפורטל, 3 בינואר 2019
↑  The song that inspired the Arab world
↑  ראו גרסה מאז של הערך "המנון הרשות הפלסטינית"
↑   נתי טוקר, ערוץ 20 ישלם פיצוי לרופאים ערבים בשל דיווח שגוי כי שרו את ההמנון הפלסטיני, באתר TheMarker‏, 16 ביולי 2019
1 2  אלירן טל מונה לדובר העירייה, באתר כלבו – חיפה והצפון, 27 בפברואר 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010040374105171  VIAF: 10162982726186062271   WorldCat (עם VIAF): 10162982726186062271
פונדק ג'מייקה (סדרת טלוויזיה, 1983)

| --- | --- |

 מבוסס על:  הרומן "פונדק ג'מייקה" מאת דפנה דה מוריאה
 סוגה:  דרמה
 כותבים:  דרק מרלו (תסריט) דפנה דה מוריאה (רומן)
 בימוי:  לורנס גורדון קלארק
 שחקנים:  ג'יין סימור פטריק מקגוהן טרוור איב
 ארץ מקור:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 שפות:  אנגלית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  3
 הפקה
 מפיק:  פיטר גרהם סקוט
 עורכים:  ג'ף שפרד
 מוזיקה:  פרנסיס שו
 שידור
 רשת שידור:  ITV‏ (HTV West)
 תקופת שידור מקורית:  1983–הווה
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
פונדק ג'מייקה (באנגלית: Jamaica Inn) היא מיני-סדרה בריטית משנת 1983, עיבוד לרומן "פונדק ג'מייקה" מאת דפנה דה מוריאה. זהו דרמה תקופתית גותית על פיראטיות, הברחות ורצח המתרחשת בצפון מזרח קורנוול בתחילת המאה ה-19. בסדרה מככבים ג'יין סימור, פטריק מקגוהן וטרוור איב, וביים לורנס גורדון קלארק.
מקום ההתרחשות

הסדרה מתרחשת בקורנוול שבאנגליה בתחילת המאה ה-19, ומתמקדת בבית מבודד בשם פונדק ג'מייקה (אנ') שנמצא באזור בודמין מור (Bodmin Moor) קרוב לכפר בולוונטור (אנ').
צוות השחקנים

ג'יין סימור – מרי ילן
פטריק מקגוהן – ג'וס מרלין, בעלה של הדודה פיישנס
טרוור איב – ג'רמיה "ג'ם" מרלין, אחיו הצעיר של ג'וס
ג'ון מקאנרי – הכומר פרנסיס דייווי, ויקאר בקהילה המקומית
בילי וייטלו – דודה פיישנס, אחותה של מרתה
ויוויאן פיקלס – מרתה ילן, אמה של מרי
פיטר ווהן – סקווייר באסט, השופט המקומי
תקציר עלילה

כאשר בעלה הימאי של מרתה ילן מת כתוצאה מטביעת הספינה שלו בחוף קורנוול היא מאבדת את שפיותה. היא מתכננת לשלוח את בתה מרי לחיות עם אחותה פיישנס. זמן קצר אחר כך גם מרתה מתה, ומרי עוזבת את עיר הולדתה הלסטון. פיישנס נשואה לג'וס מרלין, הבעלים של פונדק ג'מייקה השכון במקום מבודד בבודמין מור. עד מהרה מגלה מרי שדודתה חיה בפחד מבעלה, שהופך אלים כאשר הוא שותה לשוכרה. האורחים הקבועים במלון כוללים בריונים ופושעים. עוד היא מגלה שבמקום מתרחשת פעילות בלתי חוקית, ושסחורות נטענות על עגלות בלילות. הדוד מאיים על אחד מעמיתיו, ולדעתה של מרי הוא נרצח, כשהיא שומעת שיחה בין הדוד שלה לבין אדם בלתי נראה שהוא כנראה מנהיג הכנופיה.
כשגלגל של קרון בו מוסעים אסירים הנידונים למוות מתפרק ליד הפונדק, איש צעיר עוזר לאסירים להימלט. מרי שמה לב לכך אבל מסתירה זאת מהשומרים. לבסוף מתברר שהצעיר הוא ג'ם, אחיו הצעיר של ג'וס, שהוא גנב סוסים.
באחד הימים מרי מטיילת בסביבה ופוגשת את הכומר של אלטרנון, פרנסיס דייווי, שמלווה אותה בחזרה אל הפונדק. בהמשך היא מבקרת אצלו בכנסייה ומגלה שהוא מתעניין במיתולוגיה מקומית. מרי בוטחת בו ומגלה לו שיש פעילות בלתי חוקית בפונדק. עם זאת רק מאוחר יותר היא מגלה את כל האמת על פעילות הכנופיה, הריסת הספינות ורצח כל אנשיהם, מפי הדוד שמתוודה על כך כשהוא שיכור.
בערב חג המולד מרי נוסעת עם ג'ם לשוק בלאונסטון, שם הם מבלים יחד, אבל בערב הוא עוזב אותה להביא את העגלה שלו, ואינו חוזר. מרי נאלצת ללכת ברגל הביתה בגשם שוטף, ונאספת על ידי דייווי שעובר שם בכרכרה. מרי מודיעה לו שהדוד שלה הוא בכנופיית הורסי הספינות. דייווי שולח אותה בחזרה לפונדק בכרכרה שלו, אבל בדרך תופסים אותה אנשי הכנופיה כשג'וס בראשם. הם לוקחים את מרי איתם לחוף שם היא עדה להטיית הספינה ממסלולה כדי שתעלה על הסלעים, ואז הם תוקפים את הניצולים.
בבוקר מרי רואה שג'וס נעל את הפונדק ויושב ומחכה עם רובה בידו. היא מצליחה להימלט והולכת לאלטרנון, שם היא משאירה הודעה לדייווי, שלא נמצא בביתו. גם בעל האחוזה השופט באסט אינו נמצא בבית, אבל אנשיו מלווים את מרי בחזרה לפונדק. שם היא מגלה שדודה ודודתה נרצחו. באסט ודייווי מגיעים גם הם לפונדק ודייווי מציע לקחת את מרי לביתו. מרי מגלה בבית ציורים שצוירו על ידו והם מראים את שניהם בטקס דרואידי. עוד היא שמה לב שבציורי מופיע סמל קלטי אותו היא ראתה על זרועו של מנהיג הכנופיה שדיבר עם ג'וס.
בינתיים הוויקאר הצטרף אל בעל האחוזה ואל ג'ם ושמע שג'ם מצא פרסת סוס חדשה, והוא חושד שבעל הסוס הוא הרוצח, והוא הלך לברר את זהותו אצל הנפח. דייווי חוזר לביתו ומתוודה לפני מרי שהוא המנהיג הסודי של הכנופיה. הוא רואה בעצמו כהן דרואידי שנולד מחדש, ולוקח את מרי לאתר עם אבנים גדולות המשקיף על הצוקים. ג'ם ושאר אנשי החוק מגיעים לשם, וג'ם מציע לו לבחור בין מוות בירייה או בקפיצה מהצוק. דייווי קופץ.
שידור

הסדרה שודרה לראשונה בבריטניה בשני פרקים באורך 187 דקות. בהמשך נערכה הסדרה לאורך של 150 דקות כדי שתתאים לרצועת שידור של 3 שעות כולל פרסומות.
ראו גם

פונדק ג'מייקה – סרט קולנוע עיבוד של אלפרד היצ'קוק
פונדק ג'מייקה – מיני-סדרה של ה-BBC
הערות שוליים

↑  "BFI | Film & TV Database | JAMAICA INN (1983)". Ftvdb.bfi.org.uk. אורכב מ-המקור ב-2012-10-18. נבדק ב-2018-11-13.
חיות מסך

| --- | --- |

 מבוסס על:  חיות במה
 סוגה:  תוכנית אירוח
 מנחים:  דאנה איבגי
 ארץ מקור:  ישראל
 שפות:  עברית
 מספר עונות:  2
 מספר פרקים:  20
 תוכנית מקור:  חיות במה
 הפקה
 מפיק:  גלית קרספי
 מפיקים בפועל:  ליסה שילוח קרן כהן
 עורכים:  רותי עפרוני איילת וייסמן
 אתר צילומים:  אולפני הרצליה
 בעלי תפקידים נוספים:  ליהוק - איילה בכרך, נועה להב תחקירנית - מעיין ענבי ייעוץ - אלון נוימן
 אורך פרק:  15 דקות
 שידור
 רשת שידור:  הטלוויזיה החינוכית הישראלית ערוץ 2
 תקופת שידור מקורית:  19 בפברואר 2017[דרושה הבהרה] – הווה
 קישורים חיצוניים
 חיות מסך
"חיות מסך" היא ספין אוף של "חיות במה", אשר שודרה בחינוכית בחודש פברואר 2017.
עלילה

את התוכנית מנחה דאנה איבגי. בכל פרק המנחה ושמונה ילדים מארחים בעל תפקיד הקשור לתחום הקולנוע והטלוויזיה ועוברים עמו סדנה שבה הם שואלים אותו שאלות הקשורות לדמותו ולתפקידו בתחום הקולנוע. בין היתר התארחו בתוכנית רשף לוי, גילה אלמגור, יוני גבע, דניאל קדם, עדו דולב ותמי ברנשטיין.
זומביט

| --- | --- |
סמליל זומביט און-ליין
סמליל זומביט און-ליין
 יוצרים:  לאה לייבה ורוני צייג
 בימוי:  שלמה אלברט
 ארץ מקור:  ישראל
 שפות:  עברית
 הפקה
 מפיק:  איזי אברון
 עורכים:  לאה לייבה
 אורך פרק:  כ-30 דקות
 שידור
 רשת שידור בישראל:  הטלוויזיה החינוכית הישראלית
 תקופת שידור מקורית:  1993–2006
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
זומביט הייתה תוכנית טלוויזיה ישראלית בנושאי מחשבים ששודרה בשנים 1993–2006 בטלוויזיה החינוכית. התוכנית עסקה בעולם המחשבים והתקשורת והביאה את החידושים האחרונים בתחום הגאדג'טים והטכנולוגיה. התוכנית כללה פינות בנושאים שונים ובהן פינת תמיכה, פינת חידושים טכנולוגיים, פינת משחקי מחשב, פינת תחקירים ופינת הגאדג'טים. וכן, תקופה מסוימת שימשה כתוכנית שבה מתחרים אנשים מהבית על משחק שמופעל באמצעות שימוש בלחצני הטלפון (כמו "דובל'ה" ו"הוגו"), ושודרה בימי חופשות החגים וכן גם בחופשת הקיץ. בנוסף בעונה הראשונה הייתה גם פינה שבה מישהו מוכר התחרה במשחק של זומביט שהיה בסגנון פקמן, כאשר דמות הפקמן הוצגה כסמליל של החינוכית. התוכנית נוצרה על ידי לאה לייבה ורוני צייג.
לתוכנית הטלוויזיה הוקם גם אתר אינטרנט, בכתובת "zombit.co.il" (כיום לא פעיל יותר - הקישור מפנה לעותק מארכיון האינטרנט) ובאתר ניתן היה לקרוא מאמרים הקשורים לתוכנית, לרבות עדכונים על שכלולים טכנולוגיים הרלוונטיים לאותה התקופה וגאדג'טים שהופיעו בתוכנית.
מגישי התוכנית

גל נדיבי – מנחה התוכנית (1998–2006). הגיש את חדשות המחשבים – תקציר האירועים החשובים שהתרחשו בעולם המחשבים בשבוע החולף.
עידן מילר - מנחה התוכנית (1997–1998)
חנוך הרמן - מנחה זומביט לעסקים (1996-1994)
רון לוינטל - מנחה התוכנית לסירוגין (1993–1997)
איל קיציס - מנחה התוכנית לסירוגין (1993–1997)
אפרת (אפתי) הכהן - מנחה לסירוגין (1993)
פיני בן-סירה - מנחה לסירוגין (1993)
ניר פרידמן - מנחה לסירוגין (1993)
סיוון רהב מאיר - מנחת זומביט לנוער ומגישת מבזקביט.
דרור גלוברמן – מגיש פינת התחקירים
נמרוד אלדאה – מגיש פינת "העתיד כבר כאן"
אביב הוד – מכונה "הדוקטור", מגיש פינת התמיכה
קובי סיט - מגיש פינת המשחקים
דוד זילברשטיין – מגיש פינת המשחקים
דורון ניר - מגיש פינת המשחקים
רותי פארן (כיום נקראת רותי אלאל) - מגישת פינת ה"אומנוביט", מנחה בזומביט משפחה, הגישה פינה בתוכנית בשנת 1997 ומנחה בזומביט נוער.
שרון טייכר – מגיש פינת הגאדג'טים ומנחה התוכנית לסירוגין (1993–1997)
שמוליק נוביק - מנחה זומביט משפחה.
לבי שפרלינג - מנחה זומביט משפחה.
משה פרסטר - הגיש את פינת המשחקים בשנים 1997 ו-2006.
גיא ברנע - אורח קבוע, מגיש פינת משחקים וחידושים.
אל באנדי

| --- | --- |

 תוכנית טלוויזיה:  נשואים פלוס
 יוצרים:  מייקל ג'. מוי 
 גילום הדמות:  אד אוניל
 מידע
 תאריך לידה:  7 בנובמבר 1948 
 מין:  זכר
 מקצוע:  מוכר בחנות נעליים
 אזרחות:  ארצות הברית 
 מקום מגורים:  שיקגו 
 
אל באנדי (באנגלית: Al Bundy) הוא דמות בדיונית מקומדיית המצבים האמריקאית "נשואים פלוס", ששודרה בשנים 1987–1997. הדמות גולמה על ידי השחקן אד אוניל.
ההיסטוריה של הדמות

אל למד בצעירותו בתיכון על שם ג'יימס פולק, והיה שם כוכב פוטבול. לאחר שעזב הפך שמו של אל לאגדה בתיכון.
אל היה אמור לקבל מלגת אתלטיקה, אך שבר את רגלו. על פי פרק 17 בעונה השלישית, הדבר קרה בשל התערבות, לפיה אל לא יוכל לקפוץ מעל למכונית שנוסעת במהירות של שמונים קילומטר לשעה. לאחר הפציעה הפך למוכר נעליים בחנות הנעליים של גארי, עבודה אותה הוא מתעב.
אל נאלץ להתחתן עם פגי וונקר (מאחד הפרקים עולה כי הסיבה לחתונה היא שהוא הכניס אותה להיריון). לאל נולדו מפגי שני ילדים: קלי ובאד. כתוצאה משנאתו אל פגי, הוא הקים את אגודת "נו מא'אם" ("לא גברתי") - National Organization Of Man Against Amazonian Masterhood, המיועדת לאנשים שסולדים מנשותיהם.
אופי הדמות

אל באנדי הוא דמות של מפסידן, ציני וממורמר. אל הוא אדם סרקסטי, השונא את חייו ואשתו, המפגין לעיתים נדירות בלבד אכפתיות כלפי ילדיו. אל עובד כמוכר נעלי נשים, עבודה אותה הוא מתעב (אף על פי שהוא דואג לשמור עליה), אך מנצל אותה על מנת לפלרטט עם בחורות צעירות ויפות. את השכר המועט אותו הוא מרוויח מבזבזת פגי על חפצים חסרי תועלת. בין הנאותיו היחידות בחיים, ניתן למנות צחוק על נשים שמנות שמגיעות לחנות הנעליים וצפייה בסדרת הטלוויזיה "Psycho Dad". בנוסף לבני משפחתו, הוא בז גם לשכנתו הפמיניסטית מארסי, ולעיתים גם לועג לבעליה המתחלפים (סטיב רודס בעונות הראשונות ולאחר שעזב, גם לג'פרסון דארסי).
אל נראה לעיתים קרובות עם יד אחת בתוך מכנסיו. לאל יש הרגל לשהות זמן רב בשירותים, ולרוב הוא הולך לשם עם עיתון.
קרוביו של אל מתארים אותו כאדם לא היגייני וקמצן.
למרות היותו דמות של מפסידן, יש לו רגעים קטנים של ניצחונות. כמו כן, על אף היותו בן 40+, הוא עדיין בכושר פיזי גבוה יחסית, ונוהג להכות את חבריה המפוקפקים של בתו, קלי ולהתקוטט במועדון החשפנות ובנסיבות אחרות.
הערות שוליים

↑  Married... with Prom Queen: Part 1, 1989-04-23, נבדק ב-2022-07-30
אוליבר טוויסט (מיני-סדרה, 1999)

| --- | --- |

 מבוסס על:  אוליבר טוויסט 
 סוגה:  סדרת דרמה, סדרה המבוססת על ספר 
 יוצרים:  מבוסס על אוליבר טוויסט מאת צ'ארלס דיקנס
 כותבים:  אלן בליסדייל (אנ')
 בימוי:  רני ריי
 שחקנים:  רוברט לינדזי קירה נייטלי מייקל קיצ'ן סם סמית' ג'ולי וולטרס
 פסקול:  פול פריצ'רד
 ארץ מקור:  בריטניה
 שפות:  אנגלית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  4
 הפקה
 מפיק:  קית' תומפסון
 צלמים:  וולטר מקגיל
 אורך פרק:  386 דקות
 שידור
 רשת שידור:  ITV1
 תקופת שידור מקורית:  28 בנובמבר 1999 – 19 בדצמבר 1999
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
אוליבר טוויסט (באנגלית: Oliver Twist) היא מיני-סדרה בהפקת ITV המבוססת על הספר אוליבר טוויסט מאת צ'ארלס דיקנס.
צוות השחקנים

סם סמית - אוליבר טוויסט
רוברט לינדזי - פייגין
ג'ולי וולטרס - גברת מאן (האלמנה קורני)
מייקל קיצ'ן - מר בראונלו
אלן ארמסטרונג - קפטן פלמינג
לינדזי דאנקן - אליזבת ליפורד
דייוויד רוס - מר באמבל
אנדי סירקיס - ביל סייקס
דייוויד בארק-ג'ונס - דוקטור לוסברן
טים דאטון - אדווין ליפורד
מארק וורן - מונקס (אדוארד ליפורד)
אנט קרוסבי - גברת בדווין
אמילי ווף - ננסי
איילה פישר - בט
רוג'ר לויד-פק - מר סאוורברי
סופיה מיילס - אגנס פלמינג
קירה נייטלי - רוז מיילי (פלמינג)
רולנד מנוקיאן - צ'ארלי בייטס
אנט בדלנד - טבחית
מחלוקת

ביקורת הושמעה לגבי התסריט של אלן בליסדייל, בעיקר על ההחלטה להתחיל את הסדרה בשעתיים של סיפור רקע (שרובו ממוצא על ידי בליסדייל) לפני שמתחיל סיפור העלילה של הרומן עצמו. בנוסף לכך בליסדייל שינה קטעים ידועים מהרומן, גם אם הרעיון עצמו נשאר זהה, כמעט כל פרט שונה כך שהסדרה נראית כסיפור מקורי, ולא עיבוד של ספר קיים. מונקס, שבסדרה מתגלה כמי שרוצח בפועל, חוזר בתשובה ומנבל מושלם הוא הופך לאיש משפחה.
הפצה למדיה ביתית

ב-27 במרץ 2000 הוציאה חברת ITV את הסדרה על גבי קלטות VHS, בשיתוף עם חברת הסרטים "קרלטון" (אנ'). ב-16 באוקטובר 2006 יצאה הסדרה על גבי DVD.
הערות שוליים

↑  Paul Schultz (8 באוקטובר 2000). "Masterful Twist". New York Daily News. נבדק ב-3 בנובמבר 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Neil Genzlinger (7 באוקטובר 2000). "Oliver Gets Much More But Not in a Cereal Dish". New York Times. נבדק ב-3 בנובמבר 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
פרנק הנלי

ג'יימס פרנקלין הנלי (באנגלית: James Franklin Hanly;‏ 4 באפריל 1863 –  1 באוגוסט 1920) היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם אינדיאנה בשנים 1895–1897 וכמושל אינדיאנה ה-26 בשנים 1905–1909. הוא היה מייסד "הטייסת של אמריקה" (Flying Squadron of America), שקידמה את איסור צריכת האלכוהול ברמה הלאומית והיה בעל תפקיד חשוב בגיוס דעת הקהל עבורו.
במהלך תקופת כהונתו כמושל הוא קידם בהצלחה את חוק ברירת איסור מכירת אלכוהול, שהוביל את רוב מחוזות אינדיאנה לאסור מכירת משקאות בתחומיהם. הישגיו האחרים כללו איסור הימורים, מאבק בשחיתות פוליטית והעברת הסוכנויות המדינתיות לבסיס פעולה לא פוליטי. עם תום כהונתו הוא פרש מהמפלגה הרפובליקנית והיה למתנגד בולט לצריכת אלכוהול. הוא התמודד ללא הצלחה מטעם מפלגת האיסור לנשיאות ארצות הברית בבחירות של 1916.
ראשית חייו

פרנק הנלי נולד בבקתה ליד סנט ג'וזף שבאילינוי כצעיר מבין שבעת ילדיהם של אלייז'ה ואנה קלטון הנלי. אימו לימדה אותו קרוא וכתוב בבית, אף על פי שהיא הייתה עיוורת. כנער צעיר הוא התגורר לזמן מה בחווה בכפר הומר הסמוך. בהומר הוא למד במשך שנה אחת בבית הספר המקומי, שם הוא נודע כדיבייטור מוכשר. בגיל 16 עזב הנלי את ביתו כדי ללמוד בבתי ספר ציבורים ובבית הספר הנורמלי של מזרח אילינוי שבדאנוויל עד 1879. הוא עבד בעבודות שונות ומשונות כדי לממן את לימודיו, ולעיתים קרובות ישן באסמים. בשנה בה הוא סיים את לימודיו הוא עבר למחוז וורן שבאינדיאנה, שם הוא לימד בבתי ספר ציבוריים בשנים 1881–1889.
הנלי הכיר את אווה אוגוסטה רייצ'ל סימר, וב-1881 נישאו השניים. נולדו להם חמישה ילדים, אך רק אחד מהם הגיע לבגרות. בעת שעסק בהוראה הוא התיידד עם השופט המקומי ג'וזף מ. ראב. ראב עודד את הנלי לקחת חלק פעיל בפוליטיקה ולשאת נאומי בחירות מטעם המפלגה הרפובליקנית. הנלי למד משפטים וב-1889 התקבל ללשכת עורכי הדין והצטרף למשרד עורכי הדין של ראב בוויליאמספורט, אינדיאנה. יחד עם הנלי עבד אל סטנסברי, עורך דין צעיר, שלימים ישמש כתובע הכללי של אינדיאנה.
ראשית הקריירה הפוליטית

בבחירות המיוחדות של 1889 נבחר הנלי לסנאט של אינדיאנה כדי לאייש מושב שהתפנה. בבחירות אלו הוא ניצח את ג'ורג' ו. קרונק וכיהן בתפקיד מ-1890 עד 1891. בסנאט הוא רכש מוניטין כנואם נמרץ. לאחר מכן הוא התמודד מטעם הרפובליקנים בבחירות לבית הנבחרים של ארצות הברית, שם הוא כיהן בשנים 1895–1897. במהלך כהונתו בבית הנבחרים שונו גבולות מחוז הבחירה שלו על ידי האספה הכללית של אינדיאנה, שנשלטה אז על ידי המפלגה הדמוקרטית, שיצרה הטיה בקביעת מחוזות בחירה אשר גרמה לו להפסיד בניסיונו להיבחר לכהונה שנייה ב-1896.
ב-1899 ניסה הנלי להיבחר כמועמד הרפובליקנים לסנאט של ארצות הברית, אך נוצח בהצבעה על ידי אלברט ג'. בוורידג'. מערכת בחירות זו גרמה לפילוג בשורות המפלגה באינדיאנה, ופרוגרסיבים מתנגדי איסור השתייה תמכו בבוורידג', בעוד שתומכי האיסור וחברי האגף השמרני של המפלגה תמכו בהנלי. לאחר שלא עלה בידו להיבחר כמועמד, הוא פרש לזמן מה מהפוליטיקה. הפיצול בשורות המפלגה החמיר לאחר הבחירות, והוביל את הפרוגרסיבים לפרוש לחלוטין מהמפלגה. הנלי יצא למסע נאומים ברחבי המדינה כדי ליצור את בסיס התמיכה לקראת התמודדות על משרה אחרת. נאומיו היו נלהבים ולעיתים קרובות הוא ציטט את אברהם לינקולן.
מושל אינדיאנה

ב-1904 שב הנלי לפוליטיקה, וזכה במועמדות הרפובליקנים למשרת מושל אינדיאנה. בבחירות הכלליות הוא הביס את ג'ון ו. קרן בהפרש של 84,364 קולות. מערכת הבחירות הייתה רצופת מאבקים מבחינתו של הנלי, שנשא נאומים נרגשים נגד המפלגה הדמוקרטית, שאליה הוא התייחס כ"מרושעת" וכ"גדולה רק ביכולותיה להרוס". הוא כינה את מסע הבחירות שלהם כ"אנוכי" ואמר שהם יכלו לנהל אותו רק אם הם יוכלו "להשיג את סיר הבשר של המשרה". הנלי נחשב כיוצא דופן במפלגתו ומרגע שנכנס לתפקידו, הוא קידם את סדר היום שלו יותר מאשר את מצע המפלגה. הוא דחף למה שהוא החשיב כרפורמות מרכזיות במדינה, והגשים רבות מהן. הוא ניהל מסע צלב נגד משקאות אלכוהוליים, מרוצי סוסים ושחיתות שלטונית, ואף העמיד לדין אישים ממשלו שלו בעוון מעשי מעילה.
בעשותו שימוש בפופולריות שלו, עלה בידו של הנלי לגרום לאספה הכללית של אינדיאנה, שאז הייתה בשליטת מפלגתו, להעביר חקיקה לאיסור קיומם של מרוצי סוסים במדינה וביריד המדינתי. הוא ארגן מחדש בהצלחה את רוב גופי הממשלה המדינתית בניסיון להפוך אותה לבלתי מפלגתית. הוא הצליח להשיג את מטרתו בקרב כוחות אכיפת החוק של המדינה, בתי הסוהר ומוסדות הרווחה שבניהול המדינה. הוא גם גרם לשיפורים משמעותיים במנגנוני ניהול הכספים של המדינה. הנלי דרש דיווחים מפורטים על הוצאות הכספים מכל עובדי המדינה שהגישו בקשות להחזר הוצאות, ובסיועו של גזבר המדינה, הוא החל ליצור מערכת חשבונאות חדשה שבאמצעותה יכלה הממשלה לפקח ביתר קלות על מטרות הוצאות הכספים וזהות אלו שהוציאו אותם.
ב-1907 חתם הנלי על חוק לעיקור בכפייה, שחייב את עיקורם של אנשים מסוימים שהיו בחסות המדינה, ובכך הפך את אינדיאנה למדינה הראשונה שאימצה חקיקה לאיגניקה. החקיקה הייתה חלק מסדר היום הפרוגרסיבי וזכתה לתמיכה רחבה באותה תקופה. ב-1909 הורה המושל תומאס מרשל להפסיק את הנוהג. ב-1921 פסק בית המשפט העליון של אינדיאנה שהחוק נגד את החוקה.
שערורייה רבתי פרצה זמן קצר לאחר השבעתו של הנלי לתפקיד, כאשר נמצא שפקידי ממשל עשו שימוש בחשבון ההוצאות שלהם לשלם על חובות להימורים במלון פרנץ' ליק ספרינג, שהיה בבעלותו של יושב ראש הוועדה הדמוקרטית הלאומית, תומאס טרגט. הנלי תקף את טרגט על הפרת החוק כאשר פתח קזינו. ביולי 1906 הורה הנלי למשטרת המדינה לפשוט על המלון ותפס שם הרבה מכונות מזל, גלגלי רולטה, קלפי פוקר, שולחנות קלונדייק, רישומי הימורים, קוביות משחק, ומגוון רחב של אביזרי הימורים נוספים. הוא הגיש תביעה כנגד התאגידים שהפעילו את מלון פרנץ' ליק ספרינג ואת מלון וסט באדן ספרינג, בשאיפה לעקל את הרכוש שנוצר מרווחי הפעילויות הבלתי חוקיות. ג'ון קרן, שהובס על ידי הנלי בבחירות למשרת המושל של 1904, ייצג במשפט את המלונות. הפרשה נמשכה עד לאחר סיום תקופת כהונתו של הנלי כמושל. ב-1910 פסק חבר המושבעים של מחוז אורנג' לטובת בתי המלון.
דאגתו המרכזית של הנלי הייתה סוגיית האיסור על השתיה והוא נודע בתמיכתו באיסור זה. הוא ציין שהסיבה לתמיכתו באיסור הייתה ההשפעה של המשקאות האלכוהוליים על הילדים. הוא קידם חוק שהתיר למחוזות אינדיאנה לאסור מכירת משקאות. האספה הכללית לא הצליחה להעביר הצעת חוק במהלך שני מושבים סדירים שלה בתקופת כהונתו של הנלי כמושל, והוא כינס ב-1908 מושב מיוחד כדי שהאספה הכללית תקיים דיון על הצעת החוק, ובסופו של דבר היא העבירה אותו. מרגע שאושר החוק, 72 מתוך 92 מחוזות אינדיאנה הפכו ל"יבשים", ואסרו על מכירת משקאות בתחומיהם. העיתוי של העברת החוק גרם לו להיות סוגיה מרכזית במערכת הבחירות, וכתוצאה מכך גזל הנלי מהרפובליקנים את אחת מעמדות המפתח העיקריות שלהם, מהלך שעלה להם בניצחון בבחירות.
מפלגת האיסור

עוד כשכיהן כמושל, החל הנלי לפעול בשיתוף עם "הליגה נגד הברים" (Anti-Saloon League). עוד קודם לכן הוא גילה את הפילוגים בשורות התנועה נגד צריכת אלכוהול והיה פעיל מאוד באיחוד הפלגים למען מטרתם המשותפת. הוא היה בין הראשונים לקדם תיקון לחוקה לאיסור מכירת משקאות חריפים, ותומכי האיסור קידמו מטרה זו.
הנלי הטיף נגד צריכת אלכוהול בכל רחבי ארצות הברית בשנים 1910–1920, ובצרפת ב-1919. הוא ארגן את "הטייסת של אמריקה" (Flying Squadron of America), שלעיתים כונתה "הטייסת של הנלי", ארגון לקידום האיסור על שתייה שניהל מערכה ארצית לקידום מטרתו. הארגון כלל שלוש קבוצות של נואמים שעברו בערים בכל רחבי ארצות הברית מספטמבר 1914 ועד יוני 1915.
לאחר תום כהונתו כמושל, עזב הנלי את המפלגה הרפובליקנית והצטרף למפלגת האיסור שהוקמה אז. ב-1915 הוצגה מועמדותו מטעם המפלגה להתמודד שוב על משרת המושל, אך הוא דחה את המועמדות, ותחת זאת היה למועמד מטעם המפלגה הפרוגרסיבית. בהמשך הוא היה מועמד מפלגת האיסור לנשיאות ארצות הברית בבחירות של 1916. בבחירות אלו הוא נחל תבוסה, כאשר הוא ושותפו למרוץ, אירה לנדרית', זכו ב-221,030 קולות בלבד, כ-1.2 אחוזים מכלל הקולות.
באפריל 1920 ייצג הנלי בתיק "הוק נגד סמית'" (Hawke v. Smith), שהיה עתירה נגד התיקון ה-18 לחוקה בפני בית המשפט העליון של ארצות הברית. התיק התבסס על האמונה שהתיקון לחוקה איבד מתוקפו לאחר שאוהיו ביטלה את האשרור שלו על ידיה לאחר קיום משאל עם. בתיק זה נפסקה בסופו של דבר החלטה פה אחד ב-1 ביוני 1920, שקבעה שהאיסור על צריכת אלכוהול תקף ושאוהיו לא יכלה לשנות את החלטתה לאחר שתהליך האשרור של התיקון כבר הסתיים בכל המדינות.
מותו

פרנק הנלי נהרג ב-1 באוגוסט 1920 בתאונה בין רכבת למכונית ליד דניסון, אוהיו, בעת שעשה במסע הרצאות למען האיסור על שתייה. הוא נטמן בבית הקברות הילסייד, ליד ויליאמספורט, אינדיאנה. הנלי זכור כרפורמטור מסתורי וכדון קישוט שנאבק למען האיסור על שתייה. הוא נותר אחד מהמושלים השנויים ביותר במחלוקת של אינדיאנה.
לקריאה נוספת

Gugin, Linda C.; St. Clair, James E, eds. (2006). The Governors of Indiana. Indianapolis, Indiana: Indiana Historical Society Press, pp. 224-231.
איזה יום שמח

| --- | --- |

 סינגל בביצוע שולה חן
 מתוך האלבום הפסטיבל הישראלי לשירי ילדים מס' 2
 יצא לאור:  1971
 סוגה:  שירי ילדים
 שפה:  עברית
 חברת תקליטים:  אמיר ואפרת (ישראדיסק)
 כתיבה:  תלמה אליגון-רוז
 לחן:  דפנה אילת
 עיבוד:  אלכס וייס
"איזה יום שמח" הוא שיר ששרה שולה חן בפסטיבל שירי הילדים 1971. את מילות השיר כתבה הפזמונאית תלמה אליגון-רוז והלחן נכתב בידי דפנה אילת. למרות שהשיר לא זכה בפסטיבל, הוא קיבל עם הזמן מעמד של להיט וזכה לביצועים רבים.