stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סידור מלא
היסטוריה

יסודו של הנוהג במזרח אירופה, שם נלקחו בחורי ישיבות מצטיינים ("עילויים") כחתנים לבנות עשירים, שאבותיהן נטלו על עצמם את כלכלת בני הזוג, מתוך אידאולוגיה של החזקת לומדי תורה.
בשנים הראשונות שלאחר קום המדינה עודדו רבנים וראשי ישיבות את המגמה של "סידור מלא" לבחורי הישיבות, כדי להקים מחדש את עולם הישיבות, שחרב במידה רבה בשואה וכדי ולהעלות את קרנם של בחורי הישיבות.
בעבר היו רוב ההורים 'בעלי בתים' שעבדו לפרנסתם וחלקם היו ניצולי השואה שקיבלו שילומים מממשלת גרמניה, מה שהקל על התפשטות הנוהג. בשנים האחרונות, עקב הנסיקה במחירי הדירות ויכולת ההשתכרות המועטה של ההורים, רבים מהם אברכים המטופלים בילדים רבים ומתקשים לפרנס את עצמם, מסתמנים שינויים בעניין זה. אחוז בחורי הישיבות הדורשים "סידור מלא" פוחת בהדרגה ודרישות הבחורים מתמתנות. בעבר דרשו בחורי הישיבות מהשכבה המובחרת דירה בבני ברק או בירושלים. בשלב מאוחר יותר הסתפקו רבים בדירה באחת מהערים החדשות - כגון מודיעין עילית, ביתר עילית, ואלעד, או בשכונות מרוחקות יחסית מן המרכזים החרדיים, כמו קריית היובל וגילה בירושלים, ושכונת פרדס כץ בבני ברק. כיום, ברוב המקרים ישנה השתתפות חלקית בהוצאות הדירה.
ביקורת

ביקורת מוקדמת נמתחה על ידי הרב יקותיאל יהודה הלברשטאם, שכתב:
היום בעוונותינו הרבים רואים שאברך אחר חתונתו נהפך לאיש אחר, ואין בו עוד אותו החיות בעבודת הבורא יתברך כמו שהיה בו עד עתה, והטעם לזה שבחור זה הרבה בדרישות להוריו שיפזרו עליו ממון הרבה לקנות דירה מרווחת וכלים נאים... שאם החתן מרבה רעים על חותנו להפציר בו שירבה לו מהר ומתן להוצאות החתונה וכו' הרי זה בגדר הלאו דלא תחמוד...
כך גם כתב הפוסק הרב בנימין זילבר
והרבה פעמים זה מרגישים שגורם זלזול בקדושת הנשואין שמברכים המקדש עמו ישראל על ידי חופה וקידושין, ונעשה זה לסחר מכר מי שנותן יותר, מי שנותן דירה יותר יקרה, או פריז'ידר יותר ביוקר הוא יזכה במקח...
אחת הביקורות המפורסמות בנושא הייתה מאמר של דוד זריצקי בשם זעקת הלבבות שהתפרסם במאי 1978 ופותח ב"פנייה למרנן ורבנן ראשי הישיבות שליט"א". במאמר מותח זריצקי ביקורת על הנוהג המקובל ועל ראשי הישיבות שמעודדים אותו, ולא מטיפים לתלמידיהם להסתפקות במועט:
האם לא נאמרה אף מילה אחת כי ראוי לגור אפילו בכפר עלוב בירכתי תבל מאשר להרוס חייהם של בני משפחה שרוצים להכניס לביתם בן ישיבה?
ביקורתו של זריצקי לא התקבלה בקורת רוח בקרב הציבור והוא הותקף על כך שהעז להעביר ביקורת על ראשי הישיבות. הוא פרסם בהמודיע מכתב התנצלות, ושלושה שבועות מאוחר יותר נפטר.
כלפי ראשי ישיבות נטען גם שהם מעודדים צעד זה כאמצעי להאדרת מעמדה של הישיבה בראשותם.
כחלק מהמאבק בתופעת ה"סידור המלא" נוסד ארגון בשם "שהשמחה במעונו". עסקני הארגון מחתימים הורים לבחורים ובחורות בגילאי השידוכים על התחייבות שלפיה לא ייתנו סידור מלא וההוצאות יוטלו על הזוג ועל ההורים משני הצדדים. אלפי משפחות חתמו על כך. הארגון פרסם "גילוי דעת" מרבנים בולטים ומעשרות ראשי ישיבות גדולות המגנים את התופעה.
הערות שוליים

↑  לי כהנר ויוסף שלהב, התפתחות המרחב החרדי בישראל .
↑  שמואל אדלמן, הכנסת הורי הכלה - בשבע עיניים, באתר ערוץ 7, 14 בינואר 2010
↑  כיכר השבת, ‏"אסור לארס על חשבון הגמ"חים", באתר כיכר השבת, 21 במאי 2009
נזקי שכנים

| --- | --- |
 משנה:  מסכת בבא בתרא, פרק א' - פרק ב'
 ברייתא:  תוספתא, מסכת בבא בתרא, פרק א'
 תלמוד בבלי:  מסכת בבא בתרא, דף י"ז, עמוד א' - דף כ"ז, עמוד ב'
 תלמוד ירושלמי:  תלמוד ירושלמי, מסכת בבא בתרא,  פרק ב'
 משנה תורה:  ספר קנין, הלכות שכנים
 שולחן ערוך:  שולחן ערוך, חושן משפט, סימן קנ"ג - סימן קנ"ו
 
נזקי שכנים (או דיני שכנים) הוא ענף במשפט העברי העוסק ביחסים משפטיים המתקיימים בין אנשים החיים בשכנות. מקורו של הענף הוא במשנה, במסכת בבא בתרא (פרקים א-ב). הענף עוסק בזכויותיהם של השכנים ובחובותיהם אחד כלפי השני, וכן ביישוב סכסוכים בין שכנים.
הסוגיות בנזקי שכנים כוללות כללים משפטיים וחברתיים, חלקם לקוחים מדיני נזיקין, חלקם מדיני קניין[דרושה הבהרה], וחלקם ייחודיים לתחומם.
נזקי שכנים אינם בהכרח נזק ממוני או גופני, אלא הם כוללים גם פעולות במרחב האישי המפריעות לשימושו המלא של השכן בחצרו, כדוגמת היזק ראייה.
מקורותיו של ענף נזקי שכנים

ישנן דעות הרואות בנזקי שכנים חלק מהענף המשפטי הכללי של דיני הנזיקין, ומנגד, ישנן דעות הרואות בו ענף משפטי עצמאי, הנובע מדיני הקניין. ההצדקה לקיומו של ענף עצמאי נובעת מן הנסיבות המיוחדות של חיים משותפים סביב נכסים שהם בבעלויות נפרדות. נסיבות אלו מציפות נושאים מתחומים שונים – דיני הקניין האישי, תחרות מסחרית, נזיקין, ופרטיות, אשר כולם חוסים תחת דיני השכנים.
המקור המרכזי במשפט העברי העוסק בנזקי שכנים הם הפרקים הראשונים של המשנה במסכת בבא בתרא (פרקים א-ב). פרקים אלו עוסקים בהסדרים שנועדו לאפשר חיים בצוותא של שכנים (בבית, בחצר, בגנה ובבקעה). הסדרים אלה מבקשים למנוע פגיעה באיכות החיים של שכן אחד ע״י חברו, והם קובעים את החיובים המשותפים של השכנים.
בעקבות המשנה העיסוק בהלכות נזקי שכנים נמשך בתלמוד הבבלי במסכת בבא בתרא, בפרשנים הראשונים על המסכת, ברמב"ם בספרו "משנה תורה" (ספר קנין, הלכות שכנים), ובשולחן ערוך (חושן משפט, הלכות נזקי שכנים).
הרחקת נזיקין

ככלל, אדם חייב להרחיק דברים הגורמים נזק לחברו, אפילו כשעושה אותם בתוך רשותו. אף על פי שדברים אלו נעשים באופן שגם אם יזיקו יהיה פטור מלשלם (כדין גרמא בנזיקין), הרי הם אסורים.
הרחקת נזיקין > נזק ישיר לעומת נזק עקיף

דיון בסיסי בנזקי שכנים מצוי במשנה במסכת בבא בתרא:
מרחיקין את האילן מן הבור עשרים וחמש אמה. אם הבור קדמה – קוצץ ונותן דמים, ואם אילן קדם – לא יקוץ... רבי יוסי אומר אף על פי שהבור קודמת לאילן – לא יקוץ, שזה חופר בתוך שלו, וזה נוטע בתוך שלו
הבעיה בה עוסקת המשנה, היא נטיעת אילן על ידי אדם בקרבת בור (מאגר מים) של שכנו, כך ששורשי האילן יכולים להזיק לבור. המשנה מציגה מחלוקת בשאלה האם מוטלת חובה על בעל האילן לקוצצו. לדעת חכמים, אכן מוטלת על בעל האילן חובה כזו. מנגד, רבי יוסי סובר שהאחריות היא על הניזק, כי ה'מזיק' עושה את מעשיו ברשותו שלו, ולכן הניזק הוא זה שצריך להרחיק את עצמו.
הגמרא בבא בתרא, מעמתת את דברי רבי יוסי עם מקרה נוסף, בו אדם שם סולם בחצרו, וגורם נזק לשובך של השכן כיוון שהיונים עשויות להיתקע בסולם ולהינזק ממנו. ההלכה במקרה זה היא שבעל הסולם הוא האחראי למניעת הנזק, והוא נדרש להזיז את הסולם.
הסתירה בין שני מקורות אלו, מיושבת כך שלעיתים רבי יוסי דורש מן המזיק להרחיק את נזקיו. כך יהיה במקרה שבו המטרד נעשה בצורה ישירה כלפי השכן, ולא בצורה עקיפה. התלמוד מכנה מקרה זה "גיריה דיליה" (= חיציו שלו [של המזיק]). ההבחנה בין מטרד ישיר למטרד עקיף מופיעה בתלמוד במקרה נוסף, שבו דייר בקומה עליונה גורם נזקי רטיבות לדייר בקומה תחתונה, בשל מים שהוא שופך מדירתו. לפי אחת הדעות חבות התיקון מוטלת על הדייר שבקומה העליונה, כגורם ישיר לנזק. לפי הסברו של רש"י שם:
"היכא דאדם עצמו מזיקו וזורק בו חציו, כי הכא ששופך המים על ראשו - מודה הוא דלא גרמא דניזקין הוא דתיפטר, אלא מזיק ממש הוא".
בהמשך לדבריו של רש"י יש להבחין בין מים הנשפכים ישירות לקומה התחתונה (נזק ישיר) לבין מים הנספגים בקומה העליונה ולאחר מכן מחלחלים לקומה התחתונה (נזק עקיף). חובת הרחקת הנזק מוטלת על בעל קומה העליונה רק במקרה הראשון, שבו הנזק הוא ישיר. כך פסק הרמב"ם, וכך נפסק גם בטור ובשו"ע.
הרחקת נזיקין > גודל הנזק וקלות ההרחקה

לפי פוסקים אחרים, המבחן לחיוב הרחקת הנזק אינו ישירות הנזק, אלא גודלו והאפשרות למונעו. כך קובע הרא"ש בתשובותיו.
-לפי דבריו חיוב הרחקת הנזק מוטל על המזיק כאשר הנזק הוא גדול או כשהנזק גורם הפרעה לשימוש הקבוע של הניזק בנכסיו. באופן אחר החיוב להרחיק את הנזק תלוי בעלויות ההרחקה. החיוב יוטל אם המזיק יכול לסלק את גורם הנזק בקלות, ללא הוצאת כספים רבים וללא טירחה מרובה, או, לחלופין, אם אין לניזק אפשרות סבירה להתרחק מן המזיק.
הדיין הדן בדבר צריך לשקול את כלל התנאים הנזכרים לעיל, ולדון בכל מקרה לגופו.
הרחקת נזיקין > הרחקת נזקים – דיני נזיקין או יחסי שכנים?

ראשונים נחלקו בהבנת המושג "הרחקת נזיקין". הרי"ף והרמב"ם (ובעקבותיהם השולחן ערוך) סבורים כנראה[דרושה הבהרה] שיסוד הרחקת נזיקין הוא בדיני הנזיקין (להלן – הגישה הנזיקית). לכן לפי רבי יוסי יש להבדיל בין נזק ישיר לגרמא ובין כוח ראשון לבין כוח שני, לפי הדין המקובל בכלל דיני הנזיקין. מנגד, הרא"ש והמרדכי (ובעקבותיהם הרמ"א) סבורים כנראה שיסוד הרחקת נזיקין בשכנים הוא ברצון ליצור שכנות טובה, ולכן יש לצמצם את זכויותיהם של השכנים ולהטיל אחריות נזיקית רק כאשר הזכויות מתנגשות (להלן – גישת יחסי שכנים).
ע"פ הגישה הנזיקית על דין 'הרחקת נזיקין' חלים דיני הנזיקין הרגילים כגון: הגדרת פשיעה, הגדרת כחו (של האדם), ועוד. כך גם כשהנזק נגרם בגרמא - פטור, ואם בגרמי – חייב, כמקובל בדיני הנזיקין.
ע"פ גישת יחסי השכנים, 'הרחקת נזיקין' נועדה להסדיר יחסי שכנות, כך שכל אחד יוכל להשתמש בתוך שלו בלי הפרעה. דיני נזיקין אינם ההסדר המתאים לכך.
בהלכות שכנים יש שני היבטים, האחד חיובי והאחר מניעתי. היסוד החיובי הוא, שאדם אדון ברכושו, ויש לו זכויות הנובעות מכך. לכן הוא יכול להשתמש ברכושו ככל העולה על דעתו, כל עוד השימוש אינו מגביל שימוש של חברו ולא מזיקו.
היסוד המניעתי מתקיים במקרה של התנגשות אינטרסים וזכויות בין השכנים. אם הנזק גדול ותדיר, והשכן (הנפגע) אינו יכול להימנע ממנו בנקל, על השכן הפוגע לסלקו, על אף שהוא משתמש ברכושו ובתוך שלו. מאידך, אם הנזק קטן יחסית, קל לתיקון, וגם אינו קבוע, והניזק יכול בקלות להימנע ממנו, על הניזק להרחיק את ההטרדה, ואין להגביל את זכויותיו של הראשון על עוד הוא פועל לפי דין. על פי גישה זו, על בית הדין לדון בכל מקרה לגופו של עניין, ולשקול את הפרת הזכויות מול הנזק הנגרם. התנאים השונים ממקום למקום ומזמן לזמן, מצריכים היוועצות בבית הדין ("בקיאין"), והפעלת "שיקול הדעת על מי למנוע ההיזק".
תשלומי נזק

חובה להרחקת נזיקין אינה גוררת אחריה בהכרח חובה לשלם את הנזק, אם חובת ההרחקה לא בוצעה. למעשה, נחלקו ראשונים בדבר: לדעת הראב"ד אם לא הרחיק את אחד ההיזקים שהיה עליו להרחיק, וגרם נזק לחבירו - פטור מלשלם, משום שגרימת הנזק עקיפה, וגרמא בנזקין פטור. לעומתו, בעל העיטור מחייב לשלם.
בשאלת התשלומים ישנן דעות ראשונים נוספות, והמרכזיות בהן הן דעת הרמב"ם, הרמב"ן, המהרש"ל, ונתיבות המשפט.
עקב ריבוי הדעות קשה להכריע בשאלת חיוב התשלומים, ואף השו"ע משאיר זאת במחלוקת:
"סמך באחד מאלו שהיה לו להרחיק וגרם היזק לחבירו יש מי שפוטר מלשלם ויש מי שמחייב".
עם זאת, לפי כל השיטות נראה שיש שני מקרי קצה בהם חיוב התשלומים הוא מוסכם: אם אדם עושה בשלו בלי פשיעה ומבלי לגרום נזק במישרין, ובנוסף מרחיק את ההיזק באופן סביר וכדין אם הזיק - פטור מלשלם. לעומת זאת, אם לא שמר על כללי ההרחקה, ולחלופין, עשה את מעשיו בתוך שלו בפשיעה, והזיק על ידי מעשה ידיו - חייב לשלם, אפילו לשיטת הראב"ד.
מחילה וחזקת תשמישים

אדם הנוהג להשתמש בחפציו או בחצרו של שכנו, והלה ידע ושתק – עומדת לזכות המשתמש חזקת תשמישים, כלומר, השכן אינו יכול למנוע את השימוש ולטעון שהוא מפריע לו, אלא אם כן מחה כנגד השימוש מתחילתו . אם לא מחה ההנחה היא שמחל לחברו על השימוש, והוא לא יכול לחזור בו לאחר מכן.
עם זאת, הגמרא מציינת שיש דברים שלא ניתן למחול עליהם, כגון "קוטרא" – ריח רע. המשמעות היא שגם אם השכן לא מחה על הריח הרע – לא נאמר שמחל, ולכן בכל רגע שימחה, קמה חובה לסלק את הריח הרע.
נזקי רעש

המשנה במסכת בבא בתרא עוסקת בנזקי רעש של שכנים:
"חנות שבחצר יכול למחות בידו ולומר לו: איני יכול לישן מקול הנכנסים ומקול היוצאים. אבל עושה כלים, יוצא ומוכר בתוך השוק, ואינו יכול למחות בידו ולומר לו: איני יכול לישן לא מקול הפטיש ולא מקול הריחיים ולא מקול התינוקות."
המשנה מתארת מקרה בו בן חצר מעוניין לפתוח חנות בחצר, ופתיחת החנות תוביל לתנועה ערה ורועשת של אנשים בחצר. המשנה קובעת כי השכן יכול למנוע את פתיחת החנות בגין הרעש שעלול להיווצר. לעומת זאת, אדם יכול ליצור כאומן בחצרו ולמכור את הסחורה מחוץ לחצר, ושכנו אינו יכול למנוע זאת ממנו בטענה שרעש כלי העבודה מפריע לו.
באשר להבחנה בין מטרד בגין חנות (ברישא) לבין מטרד בגין אומנות (בסיפא) הוצעו הסברים שונים:
א. גישת הרמב"ם - עקרונית ניתן למחות גם על רעש שבגין אומנות. ההבחנה בין חנות לאומנות היא לעניין חזקה בעשיית הרעש. לרעש החנות (קול הנכנסים והיוצאים), לא מועילה חזקה (בדומה לקוטרא ובית הכסא). לרעש האומנות (קול הפטיש), - מועילה חזקה.
ב. גישת הרמב"ן ורשב"א - רעש אינו נחשב למטרד, ולכן לא ניתן למחות על קול הפטיש. המטרד שב"קול הנכנסים והיוצאים" אינו רעש אלא ההפרעה לתנועה בחצר, הנגרמת על ידי הלקוחות שמגיעים לחנות.
ג. גישת התוספות - רעש שאדם עושה ברשותו (קול הפטיש) – אינו מטרד, ולא ניתן למנוע אותו רעש הנעשה בחצר המשותפת לשניהם (בחנות שבחצר), הוא מטרד ולכן רשאי השכן-השותף בחצר למחות כנגד הרעש ולמנוע אותו.
ד. גישת המאירי - חכמים לא מנעו מאדם לעשות ברשותו דברים שמקובל לעשותם בבית פרטי, כמו אומנות בפטיש ובריחיים. לעומת זאת, פעולות שלא מקובל לעשותן בבית פרטי, כמו מסחר (חנות) - הן מטרד, ושכן יכול לתבוע את מניעתן.
ה"שולחן ערוך" מבחין, בדומה לרמב"ם, בין רעש 'מקובל' – שאינו מטרד, לבין רעש חריג – שניתן למחות כנגדו, אלא אם למרעיש יש חזקה על עשיית הרעש:
"חנות שבחצר – יכולים השכנים למחות בידו ולומר לו – אין אנו יכולים לישון מקול הנכנסים והיוצאים, אלא עושה מלאכתו בחנותו ומוכר לשוק. אבל אינם יכולים למחות בידו ולומר אין אנו יכולים לישן מקול הפטיש או מקול הריחיים, מאחר שכבר החזיק לעשות כן, ולא מיחו בידו".
הרמ"א פסק כשאר הראשונים, הסבורים שקול הפטיש אינו מטרד. עם זאת, לא פירש באיזו מגישות הראשונים הוא מצדד. הרמ"א מוסיף מבחן להגדרת מטרד – רגישותו של השכן כלפי המטרד. לפי מבחן זה הדין משתנה בין אדם חולה לבריא:
"ודוקא בני אדם בריאים, אבל אם הם חולים והקול מזיק להם – יכולים למחות".
האחרונים ערערו על פסק הרמ"א, משום שמבחן הרגישות הוא סובייקטיבי ביותר, וקשה לקבוע מיהו "חולה שרעש מזיק לו".
ה'חזון איש' מגביל את פסק הרמ"א למקרים בהם מניעת הרעש לא פוגעת בשימוש העיקרי של אדם ברשותו. מנגד, כאשר הפעילות המטרידה היא השימוש העיקרי ברשות, היא לגיטימית אף על פי שהדבר מפריע לשכן ה"חולה".
ככלל נראה שרעש שמקובל לעשותו ולא נחשב כחריג – אינו מטרד, ואילו רעש חריג – אסור. כך למשל אדם רשאי לגדל בביתו ילדים גם אם הם מרעישים, אבל אינו רשאי להפוך את ביתו למפעל גדול ורועש.
המשפט העברי אל מול החוק במדינת ישראל

אחד השיקוליים המרכזיים בפסיקה בדיני שכנים הוא מנהג המדינה. נכון ל-2021, בתי דין רבים מיישבים סכסוכי שכנים באמצעות פסיקה המשלבת שימוש בחוק המקרקעין ובחוק התכנון והבנייה, מהם ניתן ללמוד מהו "מנהג המדינה", ומה הן הציפיות הקנייניות והנורמטיביות בין שכנים. כמו כן, ניתן ללמוד מן החוק על מידת ההתחשבות בשכנים, לעניין תכנון ובנייה במרווחים מסוימים בין בתים ובין חלונות, וכן על נורמות ראויות של בניה פרטית תוך שמירה על מרחב מספיק של שטחים ציבוריים.
בעניין הרחקת נזיקין, ניתן ללמוד מחוק המקרקעין, כי כחלק מהתפישה של החיים בבית משותף, האחריות של כל דייר בבית היא על שטחו. בנוסף, ישנם שטחים המוגדרים כ"שטח משותף", אשר שייכים לכל דיירי הבית המשותף והאחריות עליהם מוטלת על כל דיירי הבית. חוק זה תקף גם לפי ההלכה, משום שהוא קובע את מנהג המדינה וכפי שפוסק הרמב"ם:
"וזה עיקר גדול בכל דברי משא ומתן הולכין אחר לשון בני אדם באותו המקום ואחר המנהג."
לחוק המקרקעין מעמד הלכתי גם מסיבה נוספת והיא קניינית: הרישום בטאבו כפוף לחוקי המקרקעין, והואיל והצדדים מעוניינים שהמכירה תהיה רשומה בטאבו, הם מקבלים עליהם את הוראות החוק.
בתי המשפט בישראל משבצים מעת לעת מקורות מהלכות נזקי שכנים בפסיקותיהם. כך לדוגמה, השופט קיסטר עסק בשתיקתו של הנפגע כמחילה על הנזק, תוך שימוש בדיני שכנים בפסק דינו בבג"ץ 182/75; השופט ח. כהן עסק בגרימת נזק בעקיפין וחובת הרחקת נזיקין בע"א 302/67; ועוד.
סגנון חיים

המונח סגנון חיים (באנגלית: Lifestyle) מתייחס לתחומי העניין, הדעות, ההתנהגויות והנטיות ההתנהגותיות של אדם, קבוצת אנשים, אשר לעיתים רבות מושפעים מגורמים שונים כמו נורמות תרבותיות, בני משפחה, מעמד חברתי, מצב סוציו-אקונומי, והעדפות אישיות.
למרבית האנשים בסביבות כפריות יש סגנון חיים שונה במידה ניכרת בהשוואה לסגנון החיים של מרבית האנשים במטרופולינים העירוניים. אפילו המיקום הספציפי של אדם באזורים העירוניים משפיע רבות על סגנון החיים שלו.
סגנון החיים של אדם מעיד לרוב על זהותו ויכול להיות בעל השפעות משמעותיות על בריאותו, מערכות היחסים שלו והרווחה הכללית שלו.
להשפעות התרבותיות יש גם השפעה מהותית על סגנון החיים של האדם. לדוגמה, התזונה, הביגוד, פעילויות הפנאי, והמנהגים הדתיים מושפעים לרוב מהמסורות התרבותיות והציפיות החברתיות. גם המצב הסוציו-אקונומי, ובפרט רמת ההכנסה והעבודה של האדם, משפיעים מאוד על סגנון החיים של האדם משום שיש להם השפעה על הגישה למשאבים שיש לאותו האדם, כמו דיור, שירותי בריאות וחינוך.
בריאות

יש קשר ניכר בין הבחירות שקשורות לסגנון החיים לרמת הבריאות של האדם. אנשים עם סגנון חיים בריא נוהגים לרוב לעסוק בפעילות גופנית באופן תדיר, להקפיד על תזונה מאוזנת, לישון מספיק שעות מדי לילה, ולהימנע מהתנהגויות מזיקות כמו עישון או צריכה מופרזת של משקאות חריפים. הקפדה על הדברים הללו יכולה לסייע להפחית את הסיכון לחלות במחלות כרוניות כמו מחלות לב, סוכרת והשמנה, והדבר יכול לתרום רבות לכך שניתן לחיות חיים ארוכים ומספקים יותר.
לעומת זאת, סגנון חיים לא בריא אשר מאופיין בתזונה לקויה, חוסר בפעילות גופנית ורמות מתח גבוהות עלול לגרום לבעיות בריאותיות שונות לאורך זמן.
אתגרים מודרניים

במאה ה-21 סגנון החיים של האוכלוסייה הופך בהדרגה למגוון יותר, בעיקר כתוצאה מההתקדמות הטכנולוגית המואצת והגלובליזציה. ההתפתחות של הטכנולוגיה הדיגיטלית שינתה במידה רבה את האופן שבו אנשים עובדים, ואת האופן בו אנשים מבלים את שעות הפנאי שלהם, ובמקרים רבות הוביל לכך שאנשים אימצו סגנון חיים בלתי פעיל ולכך שרבים צופים במשך זמן רב מדיי במסכים לאורך היום.
ראו גם

איכות חיים
אורח חיים בריא
אורח חיים בלתי פעיל
סידור באפור ובשחור: אמו של האמן

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  ג'יימס מקניל ויסלר
 תאריך יצירה:  1871
 טכניקה וחומרים:  שמן על בד
 ממדים בס"מ
 רוחב:  163 ס״מ 
 גובה:  144.3 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  טונליזם 
 מספר יצירה:  RF 699 (מוזיאון ד'אורסה) 
 מיקום:  מוזיאון ד'אורסה, פריז
 
סידור באפור ובשחור: אמו של האמן (באנגלית: Arrangement in Grey and Black: The Artist's Mother) הידוע גם בכינויו "אמו של ויסלר" (Whistler's Mother) הוא ציור שמן משנת 1871 מעשה ידי הצייר האמריקאי ג'יימס מקניל ויסלר.
גובהו של הציור 162.4 ס"מ ורוחבו 144.3 ס"מ. הציור מוצג בתוך מסגרת שוויסלר עיצב במיוחד עבורו. כיום הציור והמסגרת מוצגים במוזיאון ד'אורסה בפריז, ונמצאים בבעלות המוזיאון.
הציור הוצג בארצות הברית בין השנים 1932–1934, ובגלריה הלאומית לאמנות בשנת 1994, במכון דטרויט לאמנות בשנת 2004 ובמוזיאון בוסטון לאמנויות בשנת 2006.
היסטוריה

אנה מקניל ויסלר דגמנה עבור היצירה בעת שהתגוררה עם בנה בלונדון. ישנה סברה לפיה מילאה מקום של דוגמנית אחרת שלא הגיעה במועד. לפי סברה אחרת, ויסלר תכנן לצייר את הדוגמנית עומדת, אולם אמו המבוגרת התעקשה לשבת. אין כל תיעוד התומך בסברות אלה.
היצירה הוצגה לראשונה בשנת 1872 בתערוכת הקיץ של האקדמיה המלכותית לאמנות בשם "סידור באפור ובשחור", וכמעט נדחתה על ידי חברי האקדמיה. בשל ביקורתם של חברי האקדמיה, סירב ויסלר להציג יצירות נוספות שלו במסגרת תערוכות האקדמיה.
ביקורת רבה הוטחה בשמה של היצירה - הציבור הוויקטוריאני אשר צפה ביצירה לא הבין מדוע דיוקן מכונה בשם "סידור". רק בעקבות ביקורת זו נוסף הסיפא של שם היצירה "אמו של הצייר".
לימים דווקא הסיפא של השם הפך לכינוי המקובל של היצירה - "אמו של ויסלר".
לאחר שצפה תומאס קרלייל ביצירה, הוא ביקש להיות מצויר באותה קומפוזיציה - שנקראה "סידור באפור ובשחור, מס' 2" (באנגלית: Arrangement in Grey and Black, No. 2).
בשל קשיים כלכליים נאלץ ויסלר למשכן את התמונה, וזו נרכשה בשנת 1891 על ידי מוזיאון לוקסמבורג בפריז, שם זכה הציור לעניין רב, והביא לו פרסום וכבוד ברחבי אירופה. אולם ויסלר כעס על המבקרים והמלומדים שראו ביצירה "דיוקן", ובספרו משנת 1890 "האמנות העדינה של עשיית אויבים" (The Gentle Art of Making Enemies) כתב:
קחו לדוגמה את תמונת אמי, שהוצגה באקדמיה המלכותית כ"סידור באפור ושחור". זו מהות היצירה. לי זו תמונה מעניינת של אמי, אולם מה אכפת לציבור על זהות הדיוקן?
ברבות השנים הפכה היצירה לסמל לאמהות, ובשנת 1934 הונפק בול דואר של שירות הדואר של ארצות הברית ובו הוצגה היצירה ונכתב "לזכר ולכבוד אימהות אמריקה".
אזכורים תרבותיים

בסרט מופע הקולנוע של רוקי בבימויו של ג'ים שרמן מוצגת תמונה בעלת דמיון עז ליצירה זאת, ומוצגת כתמונה של אמו של אחד מדמויות המשנה, אדי. השחקן מיט לוף המגלם את אדי, מגלם גם את אמו בתמונה זו. דמותו של אדי מייצגת את קלקלתה של התרבות השמרנית של אמריקה המיוצגת ביצירה.
ליצירה מקום מרכזי בעלילת הסרט "בין" בכיכובו של רואן אטקינסון. בסרט מסופר על שליח (אטקינסון) שנשלח מאנגליה לארצות הברית על־מנת לנאום בנושא התמונה במוזיאון בקליפורניה, אולם בין הורס את התמונה, ומחליף אותה בפוסטר. בפועל, הציור המופיע בסרט קטן משמעותית מהיצירה המקורית.
כמו כן מוזכרת היצירה בשירו של ניל דיימונד משנת 1970 "Done Too Soon" ובשירו של קול פורטר "You're the Top" המהווה חלק מהמחזמר משנת 1934 "Anything Goes".
הערות שוליים

↑  
Take the picture of my mother, exhibited at the Royal Academy as an "Arrangement in Grey and Black." Now that is what it is. To me it is interesting as a picture of my mother; but what can or ought the public to care about the identity of the portrait?
↑  
In Memory and In Honor of the Mothers of America
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007318933705171  BnF: cb14537108x (data)  GND: 4764623-8  Joconde: 000PE021219  SUDOC: 077500156  VIAF: 184402409   WorldCat (עם VIAF): 184402409 
סידור באפור ובשחור, מס' 2 (דיוקנו של תומאס קרלייל)
אימו של ויסלר. בול משנת 1934.
נילי הרניק

| --- | --- |
 ענף מדעי:  גאופיזיקה 
 מקום לימודים:  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (2000)  אוניברסיטת תל אביב 
 מנחה לדוקטורט:  Richard Lindzen 
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב (1 באוקטובר 2002) 
 
נילי הרניק היא גיאופיזיקאית ישראלית, פרופסור מן המניין באוניברסיטת תל אביב המתמחה בחקר תבניות זרימה באטמוספירה ומכניקת רצף גיאופיזית, מחקריה עוסקים בין היתר בסירקולציה של טרופוספרה ושל הסטרטוספרה ובגלים ואי יציבות בזרימות גיאופיזיות.
נילי הרניק היא פרופסור במדעי הגיאופיזיקה, בעלת תואר בוגר בגיאופיזיקה, מדעי האטמוספירה והחלל, ודוקטורט במדעי האטמוספירה.
את תוארה בגיאופיזיקה קיבלה פרופ' הרניק באוניברסיטת תל אביב בשנת 1993, ואת הדוקטורט שלה קיבלה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס בשנת 2000
תרומתה המדעית

מחקרה של פרופ' הרניק עוסק בשני תחומים עיקריים: תבניות זמירה באטמוספירה ומכניקת רצף גאופיזית. מחקרה מאוד תאורטי ועוסק בהבנת תהליכים המייצרים תבניות זרימה גליות במערכת של אטמוספירה מפושטת, ואיך הגלים האלו - במרכזם גלי רוסבי (Rosby waves) - משפיעים ומושפעים מהזרימה הממוצעת עליה הם מתפתחים.
חלק ממחקריה עוסקים בהבנה מכניסטית של תהליך הנקרא "אי יציבות ברוקליני" (barcolinic instability). תהליך זה הוא אחד התהליכים המרכזיים באטמוספירה הקשור להיווצרות סופות מזג אוויר. פרופ' הרניק ופרופ' אייל חפץ ביחד הבינו כיצד שתי הגישות המרכזיות להסברת תהליך זה מתחברות ביחד.
חלק אחר ממחקריה של פרופ' הרניק עוסק בגלים פלנטריים שעולים לסטרטוספרה, במחקרה בנושא הזה הראתה פרופ' הרניק שלפעמים הגלים הפלנטריים שעולים לסטרטוספרה מוחזרים כלפי מטה, וההחזרה הזאת שקוראת בתנאים מסוימים מאוד משפיעה על כל הזרימה בסטרטוספירה ואף בטרופוספירה.
מחקרה החשוב ביותר של פרופ' הרניק הוא על ההשפעות של זיהום האוויר על מזג האוויר באמריקה הצפונית. במחקרה פרופ' הרניק הראתה שבאזור הדרום מערבי של אמריקה הצפונית יש כבר תהליך התייבשות משמעותי, והיא משערת שאם ההתייבשות תמשיך, מזג האוויר של האזור יהפוך לכמו בצורת ה"דאסט בואל" (dust bowl) של 1950.
במחקרה פרופ' הרניק השתמשה בתשעה עשר מודלים של מזג האוויר הנמצאים בדיווח ההערכה הרביעי של הפאנל הבין ממשלתי לשינוי מזג האוויר (IICP), ומצאה שהתחזית שהמודלים מראים עוקבת אחרי תרחיש הפליטה A1B, שאומר שפליטת הפחמן הדו-חמצני תעלה עד שנת 2050, ואחרי שנה זאת פליטת הפחמן הדו-חמצני תתחיל לרדת באיטיות.
פרסים ומלגות

מצטיינת דיקן בתואר ראשון, החוג לגיאופיזיקה ומדעים פלנטריים, אוניברסיטת תל אביב, 1992
סיום בהצטיינות תואר ראשון, החוג לגיאופיזיקה ומדעים פלנטריים, אוניברסיטת תל אביב, 1993
מלגת פולברייט ללימודים בארצות הברית, 1993
פרס צ'רני ללימודים במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, 1993
מלגת אלון, 2004
מינויים אקדמאיים

עמיתת מחקר, מכון למונט-דוהרטי, אוניברסיטת קולומביה, ניו יורק, 2001-2003
עמיתת הוראה, מכון למונט-דוהרטי, אוניברסיטת קולומביה, ניו יורק, 2003-2004
מרצה, החוג לגיאופיזיקה ומדעים פלנטריים, אוניברסיטת תל אביב, 2004-2008
מרצה בכירה, החוג לגיאופיזיקה ומדעים פלנטריים, אוניברסיטת תל אביב, 2008-עכשיו
מדענית נלוות, מכון למונט-דוהרטי, אוניברסיטת קולומביה, ניו יורק, מ-2008 ומתמשך
מדענית אורחת, מכון ויצמן, 2013-עכשיו.
הערות שוליים

1 2  נילי הרניק, עמודה של פרופ' נילי הרניק באתר אוניברסיטת תל-אביב, באתר האתר של אוניברסיטת תל-אביב
↑  Richard Seager, Ming fang Ting, Isaac Held, Yochanan Kushnir, Jian Lu, Gabriel Vecchi, Huei-Ping Huang, Nili Harnik, Ants Leetmaa, Ngar-Cheung Lau, Cuihua Li, Jennifer Velez, Naomi Naik, Model Projections of an Imminent Transition to a More Arid Climate in Southwestern North America. (עמ' 1181-1184), Science, ‏25.5.07
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007375414105171  MGP: 271679  ORCID: 0000-0003-2086-6170  SUDOC: 243754183  VIAF: 94151431535856300762   WorldCat (עם VIAF): 94151431535856300762 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "נילי הרניק".
נזקי ריקושט

נזקי ריקושט הם נזקים שנגרמו לאדם אחד בעקבות פגיעה בגופו או ברכושו של אדם אחר. המושג, שמקורו בספרות המשפטית הצרפתית, הוחדר למשפט הישראלי על ידי רונן פרי בשנת 2000. נהוג לומר כי הסובלים נזקים אלה מצויים ב"מעגל הסיכון המשני" כיוון שהפגיעה בהם אינה התוצאה הישירה והמיידית של מעשה העוולה. נזקי הריקושט יכולים להיות נזקים פיזיים או רכושיים, אך עיקר הדיון המשפטי והאקדמי נוגע לנזקים כלכליים טהורים ולנזקים נפשיים טהורים.
סקירת הדין - הצגת התשתית הנורמטיבית > היבטים רלוונטיים בהצעת הקודיפיקציה

בהצעת הקודיפיקציה (או בשמה הרשמי תזכיר חוק דיני ממונות), בכל הנוגע לעוולת הרשלנות המוגדרת בסעיף 461, נראה שאין שינוי משמעותי שכן מבחן הצפיות עדיין נשאר המבחן לקביעת חובת הזהירות. אך ישנו שינוי שיכול להיות משמעותי לעניין הרחבת מעגל הניזוקים. סעיף 439 קובע את האחריות הכללית בנזיקין על-פי מבחן הסיכון (וכפי שהוסבר זהו מבחן רחב יותר ממבחן הצפיות), וזה נקבע על-פי מספר קריטריונים. כלומר, מבחן הסיכון ישמש לקביעת האחריות כמעט בכל העוולות. ואם נזק מסוים שנגרם לניזוק עקיף יהיה בתחום הסיכון, הניזוק יהיה זכאי לפיצוי.