stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עונת 2024/2025 בליגת העל ההולנדית
מבנה

הליגה כוללת 18 קבוצות שישחקו ביניהן במשך 2 סיבובים בני 17 משחקים כל אחד - 34 מחזורים בסה"כ. בסיומם הראשונה זוכה באליפות והקבוצות במקומות 17 ו-18 יורדות לליגת המשנה. הקבוצה שתסיים במקום ה-16 תתמודד בפלייאוף ירידה בשיטת פיינל פור כנגד הקבוצות שיעפילו מפלייאוף ליגת המשנה. על ניצחון מוענקות 3 נקודות, על תיקו נקודה אחת ועל הפסד לא מוענקות נקודות.
קבוצות ואצטדיונים

מתוך 18 הקבוצות שצפויות להשתתף בעונה זו, 15 ימשיכו מעונת 2023/2024. וילם II וחרונינגן שסיימו בשני המקומות הראשונים בליגה השנייה העפילו לליגה במקומן של ויטסה ארנהם ופולנדם שסיימו בשני המקומות האחרונים בעונת 2023/2024. נאק ברדה שסיימה במקום ה-8 בליגה השנייה העפילה דרך הפלייאוף לאחר שניצחה בגמר בסיכום שני משחקים את אקסלסיור רוטרדאם שסיימה את עונת 2023/2024 במקום ה-16 בליגת הבכירה.
קבוצות ואצטדיונים > הקבוצות

| קבוצה | עיר | מחוז | אצטדיון | תכולה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| אוטרכט | אוטרכט | אוטרכט | אצטדיון חאלחנווארט | 23,750 |
| אייאקס | אמסטרדם | צפון הולנד | יוהאן קרויף ארנה | 55,865 |
| א.ז. אלקמאר | אלקמאר | צפון הולנד | אצטדיון AFAS | 19,478 |
| אלמיירה סיטי | אלמיירה | פלבולנד | אצטדיון יאנמאר | 4,501 |
| גו אהד איגלס | דבנטר | אוברייסל | אצטדיון דה אדלאארשורסט | 10,000 |
| הירנפיין | הירנפיין | פריסלנד | אצטדיון אבה לנסטרה | 27,224 |
| הראקלס אלמלו | אלמלו | אוברייסל | ארווה אסיטו | 12,080 |
| וואלבייק | וואלבייק | צפון בראבנט | מנדמייקרס | 7,500 |
| וילם II | טילבוך | צפון בראבנט | אצטדיון המלך וילם השני | 14,637 |
| זוולה | זוולה | אוברייסל | מגדריפארק | 13,250 |
| חרונינגן | חרונינגן | חרוניגן | אצטדיון אורובורג | 22,550 |
| טוונטה | אנסחדה | אוברייסל | דה חרולס פסטה | 30,205 |
| נאק ברדה | ברדה | צפון בראבנט | אצטדיון ראט פרלח | 19,013 |
| ניימכן | ניימכן | חלדרלנד | אצטדיון חופרט | 12,500 |
| ספרטה רוטרדם | רוטרדם | דרום הולנד | אצטדיון הטירה ספרטה | 11,000 |
| פורטונה סיטרד | סיטרד-חליין | לימבורג | אצטדיון פורטונה סיטרד | 10,300 |
| פיינורד | רוטרדם | דרום הולנד | אצטדיון פיינורד | 47,500 |
| פ.ס.וו. איינדהובן | איינדהובן | צפון בראבנט | אצטדיון פיליפס | 36,500 |
טבלת הליגה

מעודכן ל-16 במרץ 2025
| מיקום | קבוצה | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה | הפרש שערים | נקודות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | אייאקס | 26 | 20 | 4 | 2 | 55 | 20 | 35+ | 64 | העפלה לשלב הליגה בליגת האלופות |
| 2 | פ.ס.וו. איינדהובן | 26 | 18 | 4 | 4 | 78 | 30 | 48+ | 58 | העפלה לשלב הליגה בליגת האלופות |
| 3 | אוטרכט | 26 | 14 | 7 | 5 | 46 | 39 | 7+ | 49 | העפלה לשלב המוקדמות השלישי בליגת האלופות |
| 4 | פיינורד | 25 | 13 | 8 | 4 | 54 | 29 | 25+ | 47 | העפלה לשלב המוקדמות השני בליגה האירופית |
| 5 | טוונטה | 26 | 13 | 7 | 6 | 52 | 37 | 15+ | 46 | פלייאוף הליגה על העפלה לשלב המוקדמות השני בקונפרנס ליג |
| 6 | א.ז. אלקמאר | 25 | 13 | 5 | 7 | 42 | 26 | 16+ | 44 | פלייאוף הליגה על העפלה לשלב המוקדמות השני בקונפרנס ליג |
| 7 | גו אהד איגלס | 26 | 13 | 5 | 8 | 47 | 40 | 7+ | 44 | פלייאוף הליגה על העפלה לשלב המוקדמות השני בקונפרנס ליג |
| 8 | פורטונה סיטרד | 26 | 9 | 5 | 12 | 32 | 43 | 11– | 32 | פלייאוף הליגה על העפלה לשלב המוקדמות השני בקונפרנס ליג |
| 9 | חרונינגן | 25 | 8 | 7 | 10 | 24 | 33 | 9– | 31 |  |
| 10 | הירנפיין | 26 | 8 | 7 | 11 | 32 | 46 | 14– | 31 |  |
| 11 | ניימכן | 26 | 8 | 5 | 13 | 37 | 37 | 0 | 29 |  |
| 12 | נאק ברדה | 26 | 8 | 5 | 13 | 28 | 44 | 16– | 29 |  |
| 13 | הראקלס אלמלו | 26 | 6 | 10 | 10 | 33 | 47 | 14– | 28 |  |
| 14 | זוולה | 26 | 6 | 8 | 12 | 30 | 41 | 11– | 26 |  |
| 15 | ספרטה רוטרדם | 26 | 5 | 10 | 11 | 25 | 35 | 10– | 25 |  |
| 16 | וילם II | 26 | 6 | 6 | 14 | 28 | 42 | 14– | 24 | פלייאוף ירידה |
| 17 | וואלבייק | 25 | 4 | 5 | 16 | 32 | 52 | 20– | 17 | ירידה לליגת המשנה |
| 18 | אלמיירה סיטי | 26 | 3 | 6 | 17 | 16 | 50 | 34– | 15 | ירידה לליגת המשנה |
פלייאוף > פלייאוף על הכרטיס לסיבוב המוקדמות השני של הקונפרנס ליג > חצי הגמר

| קבוצה א' | תוצאה | קבוצה ב' |
| --- | --- | --- |
| מקום 5 | – | מקום 8 |
| מקום 6 | – | מקום 7 |
פלייאוף > פלייאוף על הכרטיס לסיבוב המוקדמות השני של הקונפרנס ליג > גמר

| קבוצה א' | תוצאה | קבוצה ב' |
| --- | --- | --- |
|  | – |  |
פלייאוף > פלייאוף הירידה

אל הפלייאוף יעפילו 3 קבוצות שיעברו את שלב הפלייאוף העליון של ליגת המשנה והקבוצה שתסיים במקום ה-16 בליגת העל לטורניר בשיטת פיינל פור בית וחוץ כאשר המנצחת תשחק בעונת 2025/2026 בליגת הבכירה.
פלייאוף > חצי גמר

| קבוצה א' | תוצאה | קבוצה ב' | משחק ראשון | משחק שני |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| מקום 16 בליגה הבכירה | – | קבוצת ליגת המשנה | – | – |
| קבוצת ליגת המשנה | – | קבוצת ליגת המשנה | – | – |
פלייאוף > חצי גמר > גמר

| קבוצה א' | תוצאה | קבוצה ב' | משחק ראשון | משחק שני |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | – |  |  |  |
סטטיסטיקות > מלך השערים

מעודכן ל-16 במרץ 2025
| מקום | שחקן | קבוצה | שערים |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | הולנד סם סטיין | טוונטה | 22 |
| 2 | אירלנד טרוי פארוט | א.ז. אלקמאר | 12 |
| 2 | הולנד לוק דה יונג | פ.ס.וו איינדהובן | 12 |
| 4 | סורינאם דיילאן פנטה | זוולה | 11 |
| 4 | ארצות הברית ריקרדו פפי | פ.ס.וו איינדהובן | 11 |
| 6 | נורווגיה אוליבר אדוורדסן | אייאקס/ גו אהד איגלס | 10 |
| 7 | דנמרק יקוב ברוים | גו אהד איגלס | 9 |
| 7 | פולין אוסקר זוואדה | וואלבייק | 9 |
| 7 | ברזיל איגור פאישאו | פיינורד | 9 |
| 7 | הולנד חוס טיל | פ.ס.וו איינדהובן | 9 |
סטטיסטיקות > מלך הבישולים

מעודכן ל-16 במרץ 2025
| מקום | שחקן | קבוצה | בישולים |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | פינלנד אוליבר אנטמן | גו אהד איגלס | 12 |
| 2 | ברזיל איגור פאישאו | פיינורד | 9 |
| 2 | מרוקו אסמאעיל סייבארי | פ.ס.וו איינדהובן | 9 |
| 4 | הולנד נואה לאנג | פ.ס.וו איינדהובן | 8 |
| 4 | הולנד ג'ואי פירמן | פ.ס.וו איינדהובן | 8 |
| 6 | מרוקו סופיאן אל-כרוואני | אוטרכט | 7 |
| 6 | בלגיה דיילאן אמבאיו | זוולה | 7 |
| 6 | הולנד מישל ולאפ | טוונטה | 7 |
| 6 | הולנד חוס טיל | פ.ס.וו איינדהובן | 7 |
| 6 | קרואטיה איוואן פרישיץ' | פ.ס.וו איינדהובן | 7 |
הערות שוליים

1 2  NOS Voetbal - Nieuws, Sport en Evenementen | Nederlandse Omroep Stichting, nos.nl, ‏2024-09-19 (בהולנדית)
| עונות בליגת העל ההולנדית |
| --- | --- | --- |
| ליגת העל ההולנדית | 1956/1957 • 1957/1958 • 1958/1959 • 1959/1960 • 1960/1961 • 1961/1962 • 1962/1963 • 1963/1964 • 1964/1965 • 1965/1966 • 1966/1967 • 1967/1968 • 1968/1969 • 1969/1970 • 1970/1971 • 1971/1972 • 1972/1973 • 1973/1974 • 1974/1975 • 1975/1976 • 1976/1977 • 1977/1978 • 1978/1979 • 1979/1980 • 1980/1981 • 1981/1982 • 1982/1983 • 1983/1984 • 1984/1985 • 1985/1986 • 1986/1987 • 1987/1988 • 1988/1989 • 1989/1990 • 1990/1991 • 1991/1992 • 1992/1993 • 1993/1994 • 1994/1995 • 1995/1996 • 1996/1997 • 1997/1998 • 1998/1999 • 1999/2000 • 2000/2001 • 2001/2002 • 2002/2003 • 2003/2004 • 2004/2005 • 2005/2006 • 2006/2007 • 2007/2008 • 2008/2009 • 2009/2010 • 2010/2011 • 2011/2012 • 2012/2013 • 2013/2014 • 2014/2015 • 2015/2016 • 2016/2017 • 2017/2018 • 2018/2019 • 2019/2020 • 2020/2021 • 2021/2022 • 2022/2023 • 2023/2024 • 2024/2025 |  |
אברהם מיכאל הלפרין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  ג' בחשון תרצ"ח (בן 87)
 מקום פעילות:  הגבעה הצרפתית, ירושלים
 השתייכות:  חסידות חב"ד
 תחומי עיסוק:  רב שכונת הגבעה הצרפתית
 רבותיו:  האדמו"ר מחב"ד, הרב שלמה חיים קסלמן, הרב משה אריה לייב שפירא,
 
 תפקידים נוספים:  חבר בית דין רבני חב"ד
 
הרב אברהם מיכאל הלפרין (נולד בג' בחשון תרצ"ח, אוקטובר 1937) הוא רב בשכונת הגבעה הצרפתית בירושלים, שכיהן בעבר כרב השכונה, וזקן חברי בית דין רבני חב"ד; בעבר היה רבה של עתלית.
ביוגרפיה

נולד בירושלים לבריינדל ולרב זאב דב הלפרין, מצאצאי הרבנית מנוחה רחל סלונים.
בשנת תשי"ג התחיל ללמוד בישיבת תומכי תמימים בלוד אצל המשפיע הרב שלמה חיים קסלמן. בתחילת שנת תשי"ז (1956), כשהחל מבצע סיני, נשלח עם מספר בחורים לישיבת "אחי תמימים" בראשון לציון בראשות הרב חיים שאול ברוק, כדי למלא את מקומם של ר"מים שגויסו למבצע. מאוחר יותר למד בישיבת תורת אמת בירושלים, שם למד בחברותא עם ראש הישיבה הרב משה אריה לייב שפירא, ועשה אצלו שימוש וכן אצל הרב אליהו מרדכי ולקובסקי.
באלול תש"כ נסע ללמוד בישיבת תומכי תמימים המרכזית ב-770. בקיץ שנת תשכ"ג (1963) נסע מטעם המרכז לענייני חינוך לשליחות בשיקגו. בשנת תשכ"ג התמנה לרב של עתלית. בה' אדר ב' תשכ"ה התחתן עם אסתר לבית וינגוט.
באדר תשל"ב התמנה לרב שכונת הגבעה הצרפתית עד תשס"ב (2002) שאז פרש לגמלאות. בשנת תשל"ו התמנה לחבר בבית דין רבני חב"ד. בשנת תשס"ו גייס הרב הלפרין את תמיכת חלק מחברי מועצת גדולי התורה כמועמד לתפקיד הרב הראשי לירושלים, אולם הוא לא התמודד בסופו של דבר על התפקיד.
הרב הלפרין נחשב למומחה בדיני מקוואות ועירובין, והוא ייעץ בבניית מקוואות בבתי חב"ד בעולם.[דרוש מקור]
משפחתו

לרב הלפרין ששה בנים וחמש בנות:
בנו שניאור זלמן, מנהל בית חב"ד במבואות החרמון
בנו, הרב יחיאל מאיר, הוא משלוחי חב"ד בחולון, רשם לנישואין ראשי ברבנות חולון ורב קהילת "זיכרון לקדושים" בעיר
בנו, זאב דוב, שליח חב"ד בבני עטרות
בנו, הרב יעקב שמואל, רב ושליח חב"ד בפנסילבניה, ארצות הברית
בנו, הרב אפרים יוסף יצחק, שליח חב"ד ומו"צ בקהילת חב"ד בארגנטינה
בנו, הרב משה גדליה, ר"מ בישיבת אהלי תורה
חתנו הרב חנוך העניך זילברשטרום, ר"מ בישיבת תומכי תמימים ברחובות
חתנו, הרב אברהם יצחק רבינוביץ, הוא שליח חב"ד ורב בית כנסת במבשרת ציון.
חתנו, הרב שמואל אלישע טברדוביץ, שליח חב"ד במיאמי פלורידה (סורפסייד - באל הארבור)
ספרו

שו"ת "אמרי הלכה ומנהג", תשס"ה, ירושלים
הערות שוליים

↑  הרב א.מ. הלפרין נבחר כרב בעתלית, הצופה, 3 במאי 1963
↑  במועצת גדולי-התורה תומכים במועמדות הרב הלפרין col חשוון תשס"ו
↑  רב ראשי חב"די בירושלים? אתר שטורעם כסלו תשס"ח
↑  נחסמה דרכו של הרב הלפרין לרבנות העיר ירושלים col, טבת תשס"ה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007506311105171  VIAF: 308280275   WorldCat (עם VIAF): 308280275
דיינה פלטו

| --- | --- |

דיינה פלטו, על טעם ועל ריח, 1979
 לידה:  7 בנובמבר 1964 מייווד, קליפורניה, ארצות הברית
 התאבדה:  8 במאי 1999 (בגיל 34) מור, אוקלהומה, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1975 
 מקום לימודים:  תיכון ויליאם הווארד טאפט 
 פרופיל ב-IMDb
 
דיינה מישל פלטו (באנגלית: Dana Michelle Plato; ‏7 בנובמבר 1964 – 8 במאי 1999) הייתה שחקנית אמריקאית שהתפרסמה בתפקיד קימברלי דראמונד בקומדיית המצבים "על טעם ועל ריח". לאחר שעזבה את התוכנית, ניסתה לקדם את עצמה כשחקנית רצינית, אך ללא הצלחה. היא עבדה באופן אקראי בסרטים לטלוויזיה ובסרטים עצמאיים, וכן בקריינות.
בגיל 34, לאחר מספר שנים שבהן חיה חיי עוני, נמצאה גופתה לאחר שנטלה מנת יתר של תרופה ל שיכוך כאבים. המשטרה קבעה שמדובר בהתאבדות.
ילדותה

פלטו נולדה בשם דיינה מישל ב-7 בנובמבר 1964 בעיר מייווד, קליפורניה. אמה, זני לינדה, הייתה צעירה לא נשואה, מטפלת בתינוק בן שנה וחצי. היא בחרה למסור את התינוקת לאימוץ. דיקן ופלורין "קיי" פלטו, תושבי עמק סן פרננדו, אימצו את דיינה ביוני 1965. כשהייתה בת שלוש, הוריה המאמצים התגרשו, והיא נותרה להתגורר עם אמה המאמצת.
קריירה בטלוויזיה ובקולנוע

קיי פלטו התחילה לקחת את בתה בגיל צעיר למספר מבחני בד. בגיל שבע פלטו החלה להופיע בפרסומות בטלוויזיה. היא הופיעה כילדה בלמעלה מ-100 פרסומות לחברות שונות, ביניהן דול וKFC.
הופעת הבכורה הקולנועית של פלטו הייתה בשנת 1977, בגיל 13, בסרט האימה "Return to Boggy Creek". לאחר מכן הופיעה בסרטים רבים, ביניהם "High School U.S.A.‎" וסרט המשך ל"מגרש השדים". כמו כן שיחקה בפרקים של הסדרות "ספינת האהבה" ו"סטיב אוסטין, האיש השווה מיליונים".
בנוסף לכישרון המשחק שלה, פלטו עסקה גם בהחלקה אולימפית בגלגיליות, ושולבה בנבחרת ארצות הברית. אימה החליטה שעליה לוותר על קריירה זו לטובת משחק בטלוויזיה, לאחר שהוצע לה התפקיד של קימברלי דראמונד בסדרה "על טעם ועל ריח".
"על טעם ועל ריח"

בשנת 1978, הושקה הסדרה "על טעם ועל ריח", בה כיכב קונרד ביין בתפקיד פיליפ דראמונד, עשיר לבן אלמן מהעיר ניו יורק, המאמץ שני צעירים אפרו-אמריקאים לאחר מות הוריהם. פלטו שיחקה את קימברלי, בתו המתבגרת של דראמונד, שבתחילת הסדרה הופכת להיות אחותם של שני הילדים המאומצים, ויליס (טוד ברידג'ס) וארנולד (גארי קולמן). הסדרה הפכה מיד ללהיט.
פלטו הופיעה בסדרה מ-1978 עד 1986, עם הפסקה של שנה בשנת 1984 בשל הריונה למוזיקאי לני למברט ולידת בנה, טיילר אדוארד.
לאחר 1986

לאחר שעזבה את "על טעם ועל ריח" בשנת 1986, פלטו ניסתה לקדם את עצמה כשחקנית רצינית, אך התקשתה לקבל תפקידים החורגים מהדמות הקומית ששיחקה בסדרה. היא נאלצה להתפשר על תפקידים בסרטים מדרגה שנייה ("בי מובי") כמו "מרוץ ביקיני בחוף" ו"קאובוי קטלני".
בשנת 1992, פלטו זכתה להיות אחד השחקנים הראשונים שכיכב במשחק וידאו. המשחק, "Night Trap", לא זכה להצלחה גדולה, אבל נחשב למשחק פורץ דרך עקב היותו המשחק הראשון המשתמש בשחקנים אמיתיים, ובמיוחד בשחקנית ידועה כמו דיינה פלטו. המשחק הכיל תוכן מיני ואלים ועקב כך קיבל ביקורות שליליות.
לקראת סוף הקריירה שלה, פלטו כיכבה במספר סרטים ארוטיים, ובשנת 1989 דגמנה בעירום לעיתון פלייבוי. היא הופיעה בעירום חלקי בסרטים "החשוד העיקרי" (1988) ו"ראיות משכנעות" (1995), ובקומדיה בשם "סיפורם של ג'ק וג'יל ... וג'יל" (1997) שגם בה היה עירום חלקי. לאחר סרט זה היא הופיעה רק בסרט אחד נוסף.
חייה האישיים

פלטו החלה לצרוך סמים ואלכוהול בשלב מוקדם בחייה. בגיל 14 היא לקחה מנת יתר של כדורי וליום. היא הודתה ששתתה אלכוהול והשתמשה במריחואנה וקוקאין במהלך שנותיה בסדרה "על טעם ועל ריח".
בחודש דצמבר 1983 פלטו עברה לגור עם הגיטריסט לני למברט. בני הזוג נישאו באפריל 1984, וביולי 1984 נולד בנם טיילר אדוארד. הם נפרדו בשנת 1988 ולאחר מכן התגרשו. עקב התמכרותה לסמים, לני למברט קיבל משמורת ילדים מלאה, כאשר לדיינה פלטו היו רק זכויות ביקור.
בשנת 1991 פלטו עברה ללאס וגאס, שם חיה חיי עוני. לאחר תקופת אבטלה ארוכה נאלצה לעבוד, בחוסר חשק, בחנות לניקוי יבש. בפברואר 1991 פלטו שדדה ספריית וידאו באמצעות רובה אוויר. לאחר השוד, עובד החנות התקשר למשטרה ודיווח: "נשדדתי על ידי הבחורה ששיחקה את קימברלי בסדרה 'על טעם ועל ריח'". לאחר השוד היא נעצרה, שוחררה בערבות ונדונה לחמש שנות מאסר על תנאי. מעצרה עלה לכותרות ועורר מחדש את הדיון סביב הבעיות של ילדים-שחקנים, במיוחד לאור הקשיים של המשתתפים האחרים בסדרה "על טעם ועל ריח", גארי קולמן וטוד ברידג'ס. בינואר 1992 היא נעצרה שוב, הפעם על זיוף מרשם לתרופת הרגעה. לאחר המעצר היא שולבה בתוכנית גמילה מסמים.
ראיון אחרון

ב-7 במאי 1999 התראיינה פלטו בתוכנית הרדיו של הווארד סטרן, ודיברה בגלוי על חייה. היא טענה שהתדרדרה לחיי עוני מכיוון שרואה החשבון שלה גנב מיליונים מכספה. כמו כן הציגה את בן זוגה החדש, רוברט מנצ'קה. היא שוחחה בכנות על בעיותיה הכלכליות ועל התקריות שלה עם החוק. היא הודתה שהייתה מכורה לאלכוהול ולסמים, אך טענה שנגמלה מהם, פרט לשימוש בתרופות לשיכוך כאבים להן היא נזקקה עקב טיפולי שיניים. במהלך התוכנית נשאלה פלטו על קשריה עם בנה, נושא שהסב לה צער רב.
יום למחרת התוכנית פלטו ובן זוגה חזרו לקליפורניה. מנצ'קה ביקש לעצור בדרך בבית אמו באוקלהומה, לרגל יום האם שחל בקרוב. פלטו שכבה לנוח בקרוואן בחצר הבית, ולאחר מכן מתה ממנת יתר של תרופות לשיכוך כאבים ותרופות להרפיית שרירים. מותה נקבע כהתאבדות.
מות בנה

ב-6 במאי 2010, סמוך ליום האם שחל 11 שנה לאחר מותה של דיינה פלטו, בנה טיילר למברט התאבד כאשר ירה לעצמו בראש, בגיל 26. סבתו העידה שהוא נהג להשתמש בסמים ובאלכוהול, וייתכן שזה היה הגורם להתאבדותו. אחד מחברי המשפחה, ג'וני ויטאקר, אמר שלמברט תמיד אמר שהוא "רוצה להיות עם אמא". הוא הוסיף: "יום האם היה תמיד תקופה קשה עבורו, לא רק בגלל שזה יום האם, אלא גם יום השנה למותה של דיינה."
הערות שוליים

↑  Diff'rent Strokes' Todd Bridges Remembers Dana Plato on What Would've Been Her 55th Birthday: 'You're Free My friend', People.com (באנגלית)
↑  סמדר שילוני, על טעם ועל ריח ועל סמים קשים, באתר ynet, 10 במרץ 2017
↑  ABC News, Growing Pains: The Trials and Tribulations of 1980s TV Child Stars, ABC News, ‏24 בפברואר 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n81096854  VIAF: 35779992   WorldCat (עם VIAF): 35779992
שביל הרכס הפסיפי

| --- | --- |


 מידע כללי
 אורך:  4,240 ק"מ 
 מיקום
 ערים ראשיות:  קליפורניה, וושינגטון, אורגון, קולומביה הבריטית 
 נקודת סיום:  Campo 
 
 קואורדינטות:  42°00′14″N 122°54′36″W﻿ / ﻿42.0038°N 122.91°W﻿ / 42.0038; -122.91
 www.pcta.org
  מפת מיקום  מפה מפורטת    he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
עמק אבולוציה (Evolution Valley)
אוהל של טיילים לצד שביל ה- PCT
בירידה ממעבר ההרים מיור (Muir Pass)
שביל הרכס הפסיפי (באנגלית: Pacific Crest Trail, ידוע בקיצור כ-PCT) הוא שביל הליכה ארוך במערב ארצות הברית. השביל מתחיל בדרום קליפורניה בגבול בין ארצות הברית למקסיקו, ומסתיים בצפון במדינת וושינגטון בגבול בין ארצות הברית וקנדה. אורכו 4,286 ק"מ ומרחקו הממוצע מהחוף הפסיפי הוא כ-200 קילומטרים.
השביל הוא אחד משלושת השבילים הארוכים המפורסמים ביותר בארצות הברית, יחד עם שביל האפלצ'ים היוצא מג'ורג'יה ומסתיים במיין, ושביל קו פרשת המים של היבשת המתחיל בגבול ארצות הברית–מקסיקו בניו מקסיקו ומסתיים בגבול ארצות הברית–קנדה שבמונטנה.
הנתיב

השביל עובר בשלוש המדינות הבאות, מדרום לצפון: קליפורניה, אורגון ווושינגטון. הוא עובר לאורכם של כמה רכסי ההרים: רכס סיירה נבדה, הרי קלאמת ורכס קסקייד. השביל מתחיל בנוף מדברי (בדרום), ובהמשך מטפס דרך 57 מעברי הרים גדולים, יורד ל-19 קניונים עמוקים, עובר דרך 25 יערות לאומיים, 7 פארקים לאומיים, ונושק ל-1,000 אגמים, כל זאת בשילוב מספר מועט של דרכים, תוך הימנעות מרבית מציוויליזציה. נקודת הגובה הנמוכה בשביל היא על גבול אורגון-וושינגטון (מעט מעל גובה פני הים), ונקודת הגובה הגבוהה ביותר היא במעבר ההרים פורסטר (Forester Pass‏, 4,009 מטר), הנמצא ברכס ההרים סיירה נבדה.
לאורך 260 ק"מ (ברכס סיירה נבדה) השביל חובר לשביל ההליכה "שביל ג'ון מיור" (JMT).
היסטוריה

את השביל יזם ותכנן קלינטון צ'רצ'יל כבר ב-1932. השביל נוסד באופן רשמי ואושר על ידי הנשיא לינדון ג'ונסון ב-1968, במסגרת החקיקה למערכת שבילים לאומיים, יחד עם שביל הליכה ארוך נוסף, שביל האפלצ'ים, שביל העובר לאורך החוף המזרחי של ארצות הברית, ואורכו כיום כ-3,400 ק"מ.
העבודות על שביל הרכס הפסיפי בוצעו (ועדיין מבוצעות) בשיתוף פעולה בין הממשלה הפדרלית לבין מתנדבים תחת ארגונה של ה"אגודה הרשמית לשביל הרכס הפסיפי". השביל הושלם באופן רשמי ב-1993.
"טיילי קצה אל קצה"

"טיילי קצה אל קצה" (מסע דרך, באנגלית: Thru-hikers) הוא מונח המתאר טיילים ההולכים לאורך שביל הליכה ארוך ברצף, מתחילתו ועד סופו. הליכה רצופה של השביל בשלמותו, דורשת תכנון מדוקדק, ארגון, מחויבות וכוח רצון. הנקודה הראשונה לתכנון היא כיוון הצעידה: מרבית הצועדים (מעל 90% מה-thru-hikers), הולכים לאורך ה-PCT מהגבול עם מקסיקו בדרום, לגבול עם קנדה בצפון, אך ישנם כאלו הבוחרים לעשות זאת בכיוון ההפוך - מצפון לדרום. בהמשך מתכננים את מועד היציאה והסיום המתוכנן בהתאם לתנאי מזג-האוויר בחלקים השונים של השביל (בעיקר תנאי השלג בסיירה-נבדה ובצפון הקסקייד). לבסוף מתכננים משקל מקסימלי לנשיאה (המשפיע על קצב ההליכה), נקודות עצירה ונקודות הצטיידות באוכל, גז בישול, שירותי דואר וכו'.
רוב הצועדים צפונה מתחילים בסביבות סוף אפריל-תחילת מאי (במטרה להגיע לחלק המסלול בסיירה נבדה, כשהוא כבר אינו מכוסה בשלג), ומסיימים את המסלול לאחר כ-5 חודשים בממוצע (זמן השהייה במסלול יכול להתארך אם יש עיכובים ודחיות לאורך המסלול, עקב תנאי מזג-האוויר). ישנם אתלטים מקצועיים שמסיימים את השביל כולו בריצה שאורכת כחודשיים. הזמן הקצר ביותר להשלמת המסלול בריצה הוא 46 יום ו-12 שעות בקירוב.
כ-700–800 צועדים בגילאים שונים יוצאים מדי שנה במטרה לצעוד את כל השביל עד לסופו. כ-60% מהם מסיימים בסוף. עלות ממוצעת לטייל קצה אל קצה היא כ-8,000-4,000 דולר ואף יותר, בהתאם לבחירת מקומות הלינה בנקודות העצירה והצטיידות באוכל וציוד (מחסור בכסף, עבור אנשים שלא העריכו נכונה את עלות הטיול, הוא אחת הסיבות הנפוצות המועלות להפסקתו באמצע).
היתרים (permits) דרושים לאורך צעידה בחלקים שונים של השביל, בהתאם לתקנות המדינות, שמורות והפארקים השונים. ניתן לקבל היתר צעידה למרחקים ארוכים, לצועדים על ה-PCT מעל 800 ק"מ (500 מייל). באתר האגודה הרשמית של השביל קיים המידע על ההיתרים הנדרשים.
טיילי קצה אל קצה המסיימים את השביל בשלמותו ברצף מוזמנים להירשם באתר האגודה, לקבל מדליה ותעודה, ולהיכלל ברשימת ה-thru-hikers של ה-PCT.
בתרבות

הספר "Wild מסע רגלי לגילוי עצמי" מאת שריל סטרייד, נכתב כיומן מסע של אישה כבת 26 המחליטה ללכת לאורכו של שביל הרכס הפסיפי ללא כל ניסיון מוקדם. בשנת 2014 עובד הספר לסרט הוליוודי בשם הולכת רחוק.
הערות שוליים

↑  Pacific crest, national scenic trail, Pacific Crest Trail
↑  מתוך אתר האגודה הרשמית של השביל
↑  מתוך אתר האגודה הרשמית של השביל
↑  Gregory Thomas, An ultrarunner just smashed the Pacific Crest Trail speed record, hiking 57 miles per day, San Francisco Chronicle, ‏2023-08-26 (באנגלית אמריקאית)
↑  מתוך אתר האגודה הרשמית של השביל
↑   "הולכת רחוק", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555853205171  GND: 4711160-4  LCCN: n97089341  NKC: xx0122801  VIAF: 135044769   WorldCat (עם VIAF): 135044769
סמל ויילס

| --- | --- |

 פרטים
 המחזיק בסמל:  ויליאם, נסיך ויילס
 תאריך אימוץ:  2008
 התקנים
 ציצה:  הכתר האימפריאלי
 מגן:  מחולק לרבעים, 1 ו-4 אריה אדום על רקע זהב, 2 ו-3 אריה זהב על רקע אדום
 מוטו:  Pleidiol Wyf I'm Gwlad  (בולשית: אני נאמן לארצי)
 אלמנטים נוספים:  זר עשוי מארבעת הצמחים הלאומיים של הממלכה המאוחדת
 פרטים נוספים
 גרסאות קודמות:  
סמל ויילס או הסיכה המלכותית של ויילס (באנגלית: Royal Badge of Wales) אושרה בחודש מאי 2008 והיא מבוססת על שלט האצולה של ל'ואלין הגדול נסיך ויילס בן המאה ה-13.
מבנה הסמל

המגן מחולק לארבעה רבעים - אדום וזהב, ובכל אחד מהם מופיע אריה במטען מנוגד לצבעו של הרבע. מעל המגן מונח כתר האימפריה הממלכתי ומסביבו המוטו Pleidiol Wyf I'm Gwlad (מוולשית: "אני נאמן לארצי") וסביבו ארבעת הצמחים הלאומיים של אומות הבית: הדרדר לסקוטלנד, השושנה לאנגליה, התלתן לאירלנד והכרישה לווילס.
היסטוריה

בשנת 1911 נסיך ויילס ויורש העצר, שעתיד להיות אדוארד השמיני מלך בריטניה הוציא צו הקובע את שלט האצולה שלו וקבע כי השלט ייצג גם את נסיכות ויילס.
השלט שנבחר היה מקובל קודם ולכן ונקרא "שלט האצולה של לואלין".
בשנות ה-60 של המאה ה-20 החליט הנסיך צ'ארלס להוסיף לסמל את הכתר המסמל את היותו יורש העצר.
ראו גם

דגל ויילס
המנון ויילס
סמל הממלכה המאוחדת
גלריית סמלי הממלכה המאוחדת
זמר עברי

זֶמֶר עברי הוא מכלול השירים שנכתבו בשפה העברית. הגדרה מצומצמת יותר מתמקדת ב"שירי ארץ ישראל" ו"שירי מולדת". הלחן יכול להיות מקורי או שמקורו בשפה זרה.
היסטוריה > בתקופת היישוב

יסודות של הזמר העברי בארץ הונחו ב"גימנסיה הרצליה", שהיוותה מרכז תרבותי חשוב בתל אביב הקטנה. דמות מרכזית בהתפתחות הזמר העברי הוא חנינא קַרְצֶ'בְסקי (1877–1925), שעם עלייתו ארצה ב-1908 (בתקופת העלייה השנייה) קיבל משרת הוראה ב"גימנסיה הרצליה". קרצ'בסקי הלחין את מילותיהם של חבריו לעבודה, סופרים ומורים לספרות. משום שהיו מעט שירים עבריים באותה התקופה, הרי שכמעט כל שיר חדש נודע תוך זמן קצר בארץ כולה. בנוסף הקים קרצ'בסקי מקהלות ששרו שירי עם ויצירות קלאסיות, ובכך הפיץ את העשייה המוזיקלית.
אחד השירים המפורסמים שהפיץ קרצ'בסקי על פי לחן ישן הוא "פה בארץ חמדת אבות", לפי מילותיו של ישראל דושמן, שהיה גם הוא מורה בגימנסיה. ראשיתו של השיר בטיול שערכה הגימנסיה. לימים הפך שיר זה להמנון הגימנסיה.
התיאטרונים הסאטיריים הקומקום והמטאטא, שאותם ייסד אביגדור המאירי, הרבו גם הם להשמיע שירים מקוריים שהפכו לפופולריים מאוד.
חלוצת הלהקות הצבאיות בארץ נוסדה עוד לפני קום המדינה. זוהי הצ'יזבטרון, להקת הבידור של הפלמ"ח, שייסד הפזמונאי חיים חפר (1925–2012) בתקופת מלחמת העצמאות, והוא שכתב את מרבית פזמוניה. את שירי הזמר נהגו בפלמ"ח לשיר מסביב למדורה. כך הופצו עשרות שירים שהפכו לידועים מאוד כמו "הפִינְגָ'אן" ("הרוח נושבת קרירה") ו"צִ'יזְבָּט". חפר בלט כפזמונאי פורה גם שנים רבות לאחר מכן, ושיריו זכו לפופולריות מפי להקות וזמרים רבים.
היסטוריה > ישראל הצעירה

שירי ארץ ישראל המשיכו להיות פופולריים בערש ימי הקמת המדינה, בשנות ה-50 וה-60. תוכני הפזמונים עסקו בנושאי תקוות ציוניות וחלומות ציוניים והיללו את חייהם של בני הנוער היהודי האידיאליסטים המתכוונים לבנות את ביתם ולהגן על ארץ מולדתם. חלק גדול מהשירים הפטריוטים הללו עסקו במלחמות ישראל, והתייחסו לחברות בין חיילים ועצב המוות בזמן המלחמה.
הזמר העברי הגיע לשיאו בעשור השני למדינת ישראל ולפסגתו אחרי מלחמת ששת הימים, לקראת סוף 1967. בעקבות הניצחון הצבאי נוצר קונצנזוס של זמר עברי כחלק בלתי נפרד מהתרבות העברית ו"ההסכמה הקיבוצית" של המדינה כולה. בעשור השלישי (1968–1978) אפיינו את הזמר העברי התופעות הבאות: עליית כוחות חדשים בתחומי היצירה והביצוע; גידול ניכר בכמות האירועים המוזיקליים ופרסומם; ועושר של תערובות וסגנונות מוזיקליים. בשנים אלו פרחו פסטיבלים שהניבו יבול של שירים והציבו בקדמת הבמה יוצרים וזמרים חדשים. מבחינה סגנונית ניכר פלורליזם שקיים בכפיפה אחת סגנונות רבים: שירים מזרחיים וים-תיכוניים, יווניים, בלקניים, שירים חסידיים, רוסיים, צרפתיים, מרכז-אירופיים, בריטיים ואמריקניים. פסטיבל הזמר המזרחי "למנצח שיר מזמור" החל בשנת 1971 ובישר על התמקמותו של הזמר הים-תיכוני בלב הזמר העברי. בד בבד התפתח הרוק הישראלי, והסתמנה ראשיתו של הפופ הישראלי עם הקמתה של להקת "כוורת" בשנת 1973.