stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנדראש פלדמר
ספריו (בהונגרית)

A tudatállapotok szivárványa (1997, ISBN 963-04-8872-8; 1998, ISBN 963-04-9875-8)
Van élet a halál előtt? – beszélgetések Feldmár Andrással (Fliegauf Benedek, 2004, ISBN 963-9604-00-3)
Beszélgetések Feldmár Andrással, A tudatállapotok szivárványa szerzőjével (2002, ISBN 963-204-437-1)
Apró részletekben (2004, ISBN 978-963-216-802-9)
Végzet, sors, szabad akarat (2004, ISBN 978-963-7168-08-6) with Ranschburg Jenő and Popper Péter
A tudatállapotok szivárványa (2006, ISBN 978-963-204-437-8)
Feldmár mesél – Egy terapeuta történetei. (2007, ISBN 978-963-9604-26-1)
Küszöbgyakorlatok (2007, ISBN 978-963-9604-39-1) – with Büky Dorottya
Szégyen és szeretet (2008, ISBN 978-963-9604-50-6)
A tudatállapotok szivárványa (2007, ISBN 978-963-86669-7-0 – second edition)
Igazi vagy? Iskola nőknek (2008, ISBN 978-963-9604-67-4) – with Bernát Orsolya and Büky Dorottya
Szabadság, szerelem (2009, ISBN 978-963-9604-78-0)
A tudatállapotok szivárványa (2010, ISBN 978-963-9971-12-7 – revised edition)
A barna tehén fia (2010, ISBN 978-963-9971-35-6) – with Büky Dorottya
Szabadíts meg a Gonosztól! (2011, ISBN 978-963-9971-15-8)
Belső utakon – A Nyitott Akadémia válogatott előadásai önismeretről, sorsról és szabadságról (2011, ISBN 978-963-89419-3-0); with Bagdy Emőke, Dr. Czeizel Endre, Dr. Csernus Imre, Daubner Béla, Kádár Annamária, Kígyós Éva, Pál Ferenc, Popper Péter, Ranschburg Jenő, Szendi Gábor
Ébredések (2012, ISBN 978-963-9971-86-8)
Útmutató tévelygőknek (2012, ISBN 978-615-5235-31-3) – with Büky Dorottya
Most vagy soha (2014, ISBN 978-963-304-153-6)
Életunalom, élettér, életkedv (2014, ISBN 978-963-304-181-9)
Hogyan lesz a gyerekből felnőtt? (2014, ISBN 978-963-304-195-6)
Álom és valóság (2015, ISBN 978-963-304-230-4)
Akarat és odaadás (2015, ISBN 978-963-304-292-2)
Félelem, düh, agresszió és szex (2016, ISBN 978-963-304-348-6)
A rettenetes, a csodálatos (2016, ISBN 978-963-304-383-7)
Credo (2017, ISBN 978-963-304-436-0)
Ellenállás (2018, ISBN 978-963-304-565-7)
Kapcsolatok könyve - Újabb útmutató tévelygőknek (2018, ISBN 978-963-304-691-3) – with Büky Dorottya
Őszinteség (2019, ISBN 978-963-304-689-0)
A cudar édesanya (2019, ISBN 978-963-304-804-7) – with Büky Dorottya
Személyes és személytelen (HVG Könyvek, Bp., 2020, ISBN 978-963-304-952-5)
A tudatállapotok szivárványa – revision for Andrew Feldmár's 80th birthday (HVG Könyvek, Bp., 2020, ISBN 978-963-304-959-4)
Szabadság és szabad akarat – Idézetek könyve (HVG Könyvek Bp., 2021, ISBN 978-963-565-032-3)
Másfél méter – Beszélgetések a szeretetről (HVG Könyvek Bp., 2021, ISBN 978-963-565-115-3) – with Büky Dorottya
Agymosó – Őszinte kérdések és spontán válaszok (HVG Könyvek Bp., 2022, ISBN 978-963-565-242-6) – with Ács Dániel
פרסומיו (באנגלית)

Pylyshyn, Z.W., Feldmar, A.: Grammatical Category as Mediator. in Psychonom. Sci., 1968, Vol. 13.
Minute Particulars and Bookworm (two regular columns) in Mental Patients' Association's publication In A NutShell(הקישור אינו פעיל)
The Embryology of Consciousness: What is a normal pregnancy? In The Psychological Aspects of Abortion, 1979
Andrew Feldmar in R.D.Laing: Creative Destroyer, Bob Mullen (Ed.) London: Cassell, 1997, pp. 340 -368.
Trickster Makes This World: Mischief, Myth and Art in Geist, 2000
Entheogens and Psychotherapy in Janus Head, 2001
Dr. Love and Mr. Death in The Erotic: Exploring Critical Issues, 2004
Deleuze's Catch After His Surrender to Bacon in Janus Head, 2005
Closed doors of perception in The Guardian, 2007
Psychedelic drugs could heal thousands in The Guardian, 2008
R. D. Laing and the Courage to Be in Saybrook University, 2013
Love, will, and the hatred of reality in R.D. Laing: 50 Years Since The Divided Self, 2013
On the Therapeutic Stance during Psychedelic Psychotherapy in Psychedelics and Psychotherapy: The Healing Potential of Expanded States, 2021
לקריאה נוספת

Feldmár András angol nyelvű honlapja
Feldmár Intézet
Feldmár András személyes oldala a Feldmár Intézet honlapján
A Feldmár Intézet Facebook oldala
TELEHOLD – Nők Iskolája – Feldmár Intézet
A TELEHOLD program Facebook oldala
A barna tehén fia | A könyv weboldala | Mesekör önismereti csoportok
Mesekör önismereti csoportok a Facebookon
MAPS – Multidisciplinary Association for Psychedelic Studies
Mermades in the Basement – Meredith King Minogue Feldmár&Andrew Feldmár
Van élet a halál előtt? (portréfilm)
Recenzió A tudatállapotok szivárványa – Beszélgetések Feldmár Andrással című könyvéről (Pszichológia Online)
Részletes angol nyelvű életrajza a Laing Society honlapján
Feldmár András az ACADEMIA-n
Feldmár András angol nyelvű Wikipedia oldala
מאמרים קשורים

אישטוואן טמאש סאז
רונלד דייוויד לאינג
סוטריה
מכון פלדמר (הו')
משה אונגרפלד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  10 במרץ 1898 רודקי, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  2 במרץ 1983 (בגיל 84) 
 כינוי:  בן-יצחק, בן-עמרם, מ. אג"ף 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת וינה 
 מעסיק:  הארץ, הדאר, היום, הצפירה, בית ביאליק 
 פרסים והוקרה:  יקיר העיר תל אביב-יפו (1977)  פרס רמת גן לספרות (1975) 
 
משה אוּנגֶרפֶלד (10 במרץ 1898 – 2 במרץ 1983) היה מורה, עיתונאי, פובליציסט וסופר, מנהלו הראשון של "בית ביאליק".
ביוגרפיה

משה אונגרפלד (Ungerfeld) נולד בשנת 1898 בעיירה רוּדְקִי (רידיק) שבגליציה המזרחית, האימפריה האוסטרו-הונגרית. התחנך בחדר ובישיבת ויז'ניץ. כן למד לימודים כלליים והתכונן לבחינות בגרות אקסטרניות. בסוף מלחמת העולם הראשונה התנדב לצבא האוסטרו-הונגרי והגיע לדרגת קצין. לחם בחזית המזרחית, נפל בשבי הרוסי ושוחרר לאחר חוזה ברסט-ליטובסק (1918).
בשנת תרפ"ב החל ללמוד פילוסופיה, ספרות ושפות שמיות באוניברסיטת וינה, במשך ארבע שנים. במקביל למד בבית המדרש למורים יהודים של הרב צבי פרץ חיות ואביגדור אפטוביצר. שם, בווינה של שנות ה-20, הכירו הוא וחיים נחמן ביאליק, ואונגרפלד סייע לביאליק בעת שהותו בווינה.
עבד כמורה בווינה, ושימש עיתונאי בעיתונים "הארץ", "היום", "הצפירה" ו"הדואר". פרסם מסות ומאמרים בכתבי עת נוספים, בעברית וביידיש, בשמו ובשמות עט אחדים: "בן-יצחק", "בן-עמרם", "מ. אג"ף" ועוד.
בשנת 1938 (שנת האנשלוס) עלה לארץ ישראל.
אונגרפלד מונה למנהל "בית ביאליק", שאותו תרמה מאניה ביאליק לציבור, והחזיק בתפקיד זה במשך כארבעים ושש שנה, עד לפטירתו. במשך השנים פרסם אונגרפלד מספר ספרים על ביאליק ועל בני דורו.
בשנת 1975 זכה בפרס רמת גן לספרות וב-1977 נבחר ליקיר העיר תל אביב-יפו.
בעשר השנים שלפני מותו נשמעו תלונות רבות על דרך ניהולו את בית המשורר. חוקרי ספרות (בראשם זיוה שמיר) גילו כי גנז מכתבים מאת ביאליק כדי שלא לפגוע בתדמית המשורר, בהם מכתבים המגוללים את פרשת אהבתו לציירת אירה יאן.
אונגרפלד היה רווק ולא הביא ילדים לעולם.
נפטר בשנת 1983, ונקבר בבית העלמין בחולון.
מספריו

וינה (1946). יצא לאור בשם העט מ. אג"ף.
שיר השרים לח.נ. ביאליק (1960). אסופת שירים על ביאליק מאת משוררי ישראל; ראה אור במלאת 25 שנה למות המשורר.
ארץ וחכמיה: אוסטריה הונגריה (1974)
ביאליק וסופרי דורו: דברים בין ביאליק לסופרי דורו לציון יובל המאה להולדתו וארבעים שנה לפטירתו (1974)
במעגלי יצירה: הוגים, משוררים, מספרים ומסאים (1975)
הערות שוליים

↑  אקס הכתרת 22 יקירי ת"א-יפו ייערך מחרתיים, דבר, 27 ביוני 1977
↑  משה אונגרפלד למנוחות, דבר, 6 במרץ 1983
↑  א. מרדכי, בעיני אוהב, מעריב, 9 באפריל 1976
| חיים נחמן ביאליק |
| --- | --- | --- |
| שירים | אל הציפור • תחזקנה • אם יש את נפשך לדעת •  הכניסיני תחת כנפך • על השחיטה • בעיר ההרגה • המתמיד • מתי מדבר • הבריכה • מגילת האש • לא זכיתי באור מן ההפקר • שיר העבודה והמלאכה • למתנדבים בעם • אכן חציר העם • ראיתיכם שוב בקוצר ידכם • שירתי • זוהר • ביום קיץ יום חום • בגינה • עציץ פרחים • שיר לחמוטל • שבת המלכה • פרש • קן ציפור • הפרח לפרפר • הפרפר לפרח • בין העצים הירקרקים‎ • היא יושבה לחלון • נדנדה • מעבר לים • מתי מדבר האחרונים • יהי חלקי עמכם • לכבוד החנוכה • בערוגת הגינה • מקהלת נוגנים • קומי צאי • יש לי גן • הקיץ גווע • אחרי מותי • לבדי •  תרזה יפה • לא ביום ולא בלילה • בין נהר פרת ונהר חדקל • בשל תפוח |  |
| סיפורים | ספר האגדה • אלוף בצלות ואלוף שום • גילוי וכיסוי בלשון • החצוצרה נתביישה • אריה "בעל גוף" • התרנגולים והשועל • שירים ופזמונות לילדים • אגדת שלושה וארבעה • ויהי היום • מסע הדג‎ • ספיח • יום השישי הקצר • מאחורי הגדר |  |
| הנצחה | קריית ביאליק • בית ביאליק • גבעת ח"ן • פרס ביאליק • כפר ביאליק • שדרות ח"ן (תל אביב) • כיכר ביאליק • מוסד ביאליק • רחוב ביאליק (תל אביב) • קמפוס ביאליק-רוגוזין • שדרות ח"ן (רחובות) • רחוב ביאליק (רמת גן) |  |
| ערכים קשורים | מאניה ביאליק‎ • אירה יאן • מרדכי עובדיהו • משה אונגרפלד • ראדי • אהל שם • עונג שבת |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306775705171  BnF: cb13492652h (data)  GND: 173310583  ISNI: 0000 0000 0050 6467  LCCN: no92011840  NTA: 169168247  SUDOC: 190675535  VIAF: 312681062   WorldCat (עם VIAF): 312681062
דוד אג'די

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  18 ביולי 1885 שאי, הונגריה 
 פטירה:  30 באפריל 1960 (בגיל 74) יוז'פווארוש (רובע 8), הונגריה 
 שם לידה:  Klein Dávid 
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת אטווש לוראנד 
 תפקידים:  רופא עור, אורולוג 
 פרסים והוקרה:  סיגנום לאודיס 
 
דויד אג'די, במקור קליין, בהונגרית: Egyedi Dávid;‏ שאי, 18 ביולי 1885 – בודפשט, 30 באפריל 1960) היה דוקטור לרפואה יהודי-הונגרי, רופא עור, אורולוג, רופא ראשי.
קורות חיים

דויד קליין נולד במשפחה יהודית כבנם של בנימין אג'די (קליין) (1861–1952) חזן, ושל רבקה הלר (1864–1945). הוא סיים את לימודיו בגימנסיה בעיר פץ' (1903), המשיך את לימודיו בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת בודפשט (שמה היום אוניברסיטת אטווש לוראנד), שם הוסמך כדוקטור לרפואה בשנת 1909. בין 1909 לבין 1911, היה מתמחה בבית החולים בתסדה (Bethesda), ולאחר מכן עבר למחלקה האורולוגית של מרפאה על שם הרוזן אפוני אלברט. במלחמת העולם הראשונה שירת בחזית במשך שלושה עשר חודשים, כרופא של גדוד חיל הרגלים ה-70, הוא קיבל את העיטור הצבאי הגבוה "צלב הכבוד המוזהב עם הכתר על סרט מדליית החיל" (1915). מאוחר יותר קיבל לידיו את ניהול המחלקה הווריאולוגית והאורולוגית של בית החולים הקיסרי והמלכותי בנאג'ווארד. בשנת הלימודים האקדמית 1914/15 הוא קיבל מלגה של 400 כתרים מטעם אגודת המלגות הלאומית של יהדות הונגריה.
לאחר המלחמה מונה לרופא הראשי של מרפאת "טלאיה" (Teleia). בפברואר 1923, עם אימרה להנר, הוציא לאור כתב עת מקצועי בשם "סקירת דרמטולוגיה, אורולוגיה וונרולוגיה", שהפך לכתב העת הרשמי מ-1928 של האגודה ההונגרית לדרמטולוגיה שנוסדה אז. הוא היה חבר נבחר בוועד המנהל של "הקזינו הרפואי של בודפשט". בין השנים 1927 לבין 1937 היה חבר צוות בכיר של כתב העת "סקירה מדעית רפואית" וחבר צוות פנימי של המגזין טלאיה. הוא שרד את השואה ואחרי מלחמת העולם השנייה היה חבר ועדה בקבוצת המומחים לאורולוגיה שהוקמה ב-28 במאי 1945. מותו נגרם על ידי טרשת עורקים.
אג'די היה המאסטר הגדול של תא הבונים החופשיים של קזינצי.
אשתו הייתה אלזה פולאצ'ק (1889–1967), בתם של הקצב יונה פולאצ'ק ושל יוליה רוזנר, לה נישא ב-3 במרץ 1910 בבודפשט. בנם היה לאסלו אג'די (1943–1912), כנראה נספה בשואה.
מחקריו ופרסומיו

על חיסונים בסרום או חיסון גונוקוק. (העיתון הרפואי של בודפשט, 1912, 2)
טיפול בסיבוכים עם חיסון. (העיתון הרפואי של בודפשט ,1914, 1)
בריחת שתן ויכולת לחימה. (העיתון הרפואי של בודפשט, 1916, 51)
נר שעווה בשלפוחית השתן. (שבועון רפואי, 1918, 15)
שימוש תוך ורידי באינדיגו קארמין ופלוריצין לבדיקה תפקודית של מחלות כליה כירורגיות . (שבועון רפואי, 1921, 36)
המשמעות האבחנתית של המטוריה. (העיתון הרפואי של בודפשט, 1926, 48)
מצב נוכחי של cystouretero- ו-pyelography. (רפואה, 1927, 51–52)
תפקידה של דיאתרמיה באורולוגיה. (העיתון הרפואי של בודפשט, 1928, 9)
אורולוגיה כירורגית וונרולוגיה של המטפל. עם הקדמה מאת גזה לובמאייר. בודפשט, 1934)
לקריאה נוספת

Adatai a Petőfi Irodalmi Múzeum katalógusában (נתוניו במאגרי המוזיאון הספרותי פטפי)
Gulyás Pál: Magyar írók élete és munkái – új sorozat I–XIX. Budapest: Magyar Könyvtárosok és Levéltárosok Egyesülete. 1939–1944., 1990–2002, a VII. kötettől (1990–) sajtó alá rendezte: Viczián János (פאל גויאש: חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים - סדרה חדשה I-XIX. בודפשט: אגודת הספרנים והארכיונאים ההונגרים. 1939–1944, 1990–2002)
Szentmiklóssy Géza, ed. (1930). A magyar feltámadás lexikona. (לקסיקון התחייה ההונגרית)
A magyar társadalom lexikonja. Budapest, A Magyar Társadalom Lexikona Kiadóvállalat, 1930. (לקסיקון החברה ההונגרית)
הערות שוליים

↑  Az engedélyt tartalmazó BM rendelet száma/évszáma: 79297/1911. Forrás: MNL-OL 30791. mikrofilm 1054. kép 3. karton. Névváltoztatási kimutatások 1911. év 36. oldal 24. sor
1 2  "Halotti bejegyzése a Budapest VIII. kerületi állami halotti akv. 924/1960. folyószáma alatt". נבדק ב-2022-11-26.
↑  "Egyedi Benő halotti bejegyzése a Budapest VIII. kerületi állami halotti akv. 100/1952. folyószáma alatt". נבדק ב-2022-11-26.
↑  "Szülei házasságkötési bejegyzése az abaújszántói izraelita hitközség házassági akv. 233/1884. folyószáma alatt". נבדק ב-2022-11-26.
↑  Egyenlőség, 1915. március 21. (34. évfolyam, 12. szám)
↑  Kelet, 1948. október 1. (33. évfolyam, 8. szám)
↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári házassági akv. 247/1910. folyószáma alatt". נבדק ב-2022-11-26.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 7931 9284  VIAF: 121473108   WorldCat (עם VIAF): 121473108
ויקטור דלנוקי

| --- | --- |

 לידה:  20 ביוני 1866 אוראדיה, האימפריה האוסטרית 
 פטירה:  13 בפברואר 1955 (בגיל 88) יוז'פווארוש (רובע 8), הונגריה 
 מדינה:  הונגריה 
 פרסים והוקרה:  סיגנום לאודיס 
 
ויקטור דלנוקי (במקור זינגר, בהונגרית: Dalnoky Viktor; נאג'ווארד, 20 ביוני 1866 – בודפשט, 13 בפברואר 1955) היה זמר אופרה (בריטון) ובמאי, רופא שיניים יהודי-הונגרי, בנו של הטנור בני דלנוקי (במקור: בנימין זינגר) ושל זמרת האלט פאני קונטי שהתגיירה כדי להתחתן עם אביו.
קורות חיים

ויקטור דלנוקי בא ממשפחה של אנשי תיאטרון ונמשך גם לקריירה רפואית, הוא לא הצליח לבחור בין השניים, ועסק בשניהם לאורך כל חייו. דלנוקי סיים את לימודיו באוניברסיטאות לרפואה בבודפשט, בווינה ובברלין. הוא היה רופא שיניים מתחיל בבירת אוסטריה, הוא טיפל גם בבני המשפחה הקיסרית ולצד עבודתו עסק בפיתוח קולו.
הקריירה הבימתית שלו החלה בברטיסלבה בשנת 1900, בשנה שלאחר מכן הגיע לבודפשט והיה אמן ב"תיאטרון העם" (Népszínház) ולאחר מכן בתיאטרון ההונגרי, בעיקר באופרטות. ב-5 במאי 1901, בבודפשט, הוא נשא לאישה את בורבלה אוגוסטה אלאונורה לורציה, ילידת ווינה.
ב-1902 הפך לחבר באופרה של וינה לכמה חודשים. בתחילת 1903 הוחתם על חוזה על ידי בית האופרה המלכותי ההונגרי, שהוריו היו חברים בו מאז פתיחתו. אמו נפטרה בשנת 1908 במהלך הופעה של האופרה אמני השירה מנירנברג, בה גילם בנה ויקטור דלנוקי את סיקסטוס בקמסר. דלנוקי לחם במלחמת העולם הראשונה כרופא גדודי וזכה במספר עיטורים. במהלך איחוד בית האופרה, אחרי נפילת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית, הוא מונה למנהל למשך עונה ב-16 בספטמבר 1919. דלנוקי פרש כזמר ב-1928, והפך למנהל הראשי של התיאטרון העירוני (לימים תיאטרון ארקל) עד 1930. (בין 1922 לבין 1924 הוא כבר היה זמר אורח קבוע בתיאטרון)
הוא התחתן בשנית ב-28 בפברואר 1930 עם רוזליה נמש, שהייתה צעירה ממנו ב-28 שנים. דלנוקי התגורר ממש ליד בניין בית האופרה בארמון גומפרז (רובע 6 שדרת אנדראשי 20).תפקידי אופרה בופה היו הכי קרובים לאישיות. עם סיפוריו העליזים, הוא הופיע תכוף בכתבי עת של התיאטראות ובצהובונים. דלנוקי נפטר ב-1955. אלמנתו, רוז'ה נמש, חיה 15 שנים אחריו ונפטרה ב-16 בנובמבר 1970.
תפקידיו

הוא השתתף באופרות ובתפקידים רבים:
ליאו דליב: לקמה - פרדריק
פרנץ ארקל: באנק באן - ביברך
קודאי: הארי יאנוש - נפוליאון
פרדריק לה ריי: בתולות וסטה - סקופאס
אנדרה מסג'ר: פורטוניו - לנדרי
מוצרט: החטיפה מההרמון - פאשה סלים
מוצרט: דון ג'ובאני - מסטו
מוצרט: נישואי פיגארו - אנטוניו
מוצרט: חליל הקסם - פפגנו
אדה פולדיני: חתונת קרנבל - דומוקוס
פוצ'יני: מנון לסקו - ז'רונטה דה רבואר
פוצ'יני: לה בוהם - שונאר
פוצ'יני: מאדאם באטרפליי - שארפלס
פוצ'יני: טוסקה - הסקריסטיה
אלברט שיקלוש: המראה - פיירו [פנטומימה]
יוהאן שטראוס (הבן): הברון הצוענים - קארולי זסופאן; תלמיד גאבור
יוהאן שטראוס (האב): העטלף - ד"ר פרנק
ריכרד שטראוס: אביר הוורד - פנינל
סטרווינסקי: פטרושקה - קוסם
אמברואז תומא: מיניון - לארטס
וגנר: אמני השירה מנירנברג - סיקסטוס בקמסר
בימויו

| --- | --- |
 Ábrányi Emil: החייל העיוור (1923)  Adolphe Adam: הבובה מנירנברג (1924)  Daniel-François-Esprit Auber: Fra Diavolo (1922)  בטהובן: פידליו (1929)  Berény Henrik: Hasis (1923)  ז'ורז' ביזה: כרמן (1922)  צ'ייקובסקי: Jolantha (1929)  גאטנו דוניצטי: לוצ'יה די למרמור (1928)  פרנץ ארקל: באנק באן (1923)  קרל גולדמארק : מלכת שבא (1923)  אנגלברט האומפרדינק: הנזל וגרטל (1923)  רוג'רו ליאונקוואלו: Zazà (1923)  פייטרו מסקאני: (1923) קוולקיה רוסטיקנה  ויקטור מסה: חתונת ז'נט (1923)  ז'ל מאסנה: מנון (1924)  ז'יל מאסנה: Don Quijote (1929)  ג'אקומו מאיירבר: ההוגנוטים (1929):  מוצרט: דון ג'ובאני (1930)  מוצרט: נישואי פיגרו (1929)  מיהאי נאדור: דונה אנה (1920)  ג'אקומו פוצ'יני: טוסקה (1924, 1944)  ג'אקומו פוצ'יני: לה בוהם (1944)  ג'אקומו פוצ'יני: מאדאם באטרפליי (1938)  ג'ואקינו רוסיני: הספר מסביליה (1919, 1937)  Sági Cservinka Henrik: Liliomhullás (1929)  Siklós Albert: המראה (1923)  בדז'יך סמטנה: הכלה המכורה (1924)  Franz von Suppé: A szép Galathea (1923)  אמברואז תומא: Mignon (1929)  ג'וזפה ורדי: Ernani (1928)  ג'וזפה ורדי: Luisa Miller (1929)  ג'וזפה ורדי: נשף המסיכות (1937)  ריכרד וגנר: ההולנדי המעופף (1919)  קרל מריה פון ובר: הקלע החופשי (1919, 1922)
כתביו

זיכרונות נחמדים מתקופות נחמדות מאוד (כתב העת של רופאי השיניים ההונגרים, 1932)
לקריאה נוספת

לקסיקון התיאטרון ההונגרי
לקסיקון אמנות הבמה הונגרי
100 שנים לבית האופרה של בודפשט. עורך גזה שטאוד. בודפשט, 1984. הוצאת מוזיקה. ISBN 9633305241
György Huszár: קורות חיים כמקורות להיסטוריה הדנטלית שלנו. Antall József (עורך. הודעות היסטוריה רפואית 89-91. (בודפשט, 1980)
קלרה מולנר: האופרה העממית - תיאטרון העיר. 1911–1951. בודפשט, 1998. המוזיאון הלאומי והמכון לתולדות התיאטרון מסת"ב 963-9000-05-1
קודקס יהודי, תעופה הונגרית. ארמון גומפרז = Urbface.com
הערות שוליים

↑  Halálesete bejegyezve a Bp. VIII. ker. állami halotti akv. 337/1955. folyószáma alatt.
↑  A házasságkötés bejegyezve a Bp. IX. ker. állami házassági akv. 60/1901. folyószáma alatt
↑  A házasságkötés bejegyezve a Bp. VI: ker. állami házassági akv. 264/1930. folyószáma alatt
↑  Bp. VI. ker. állami halotti akv. 1906/1970. folyószám
מקום מגוריו לשעבר - ארמון גומפרז
אץ' (יישוב)

אץ' (בהונגרית: Ács; בגרמנית: Atsch) היא עיר קטנה במחוז קומארום-אסטרגום, בנפת קומארום.
מיקום

אץ' ממוקמת בקצה הצפוני-מזרחי של המישור ההונגרי הקטן, במפגש נחלי קונצו וסיקש באזור של קרקעות לס-חול. העיירה נמצאת 3 ק"מ דרומה מהדנובה, 8 ק"מ דרומית-מערבית מהעיר קומרום. היישוב מוקף ביער מצפון מזרח. גובהו הממוצע הוא 122 מטרים מעל פני הים.
אץ' בעלת שטח שיפוט של 103.83 ק"מ ריבוע והיא היישוב הגדול ביותר במחוז בשטח. הגבול הצפוני שלה (שהוא גם גבול מדיני עם סלובקיה) נוצר על ידי הדנובה, וגבולה הדרום מזרחי על ידי קטע קו הרכבת קומרום-סקשפהרוואר. הגבול המערבי שלה הוא גם גבול המחוז עם מחוז גיור-מושון-שופרון .
מיקום > נגישות

מסלול הגישה החשוב ביותר לדרכים הוא הכביש הראשי מספר 1 שקטעו בין קומרום לבין גיור עוקף את היישוב מצפון. כביש 8153 נמתח בחלק הצפוני של האזור הפנימי המחבר את אץ' עם כביש 1 הן בכיוון מזרח והן בכיוון מערב.
היסטוריה

שטחה היה מיושב כבר בתקופה האימפריה הרומית, והיו שני מחנות צבא רומיים בקרבת מקום: Ad Mures ו-Ad Statuas. הראשון עמד בשפך הנהר קונצו (המקום מכונה היום באר הבומבום) והשני ליד ושפוסטה על גדות הדנובה. Ad Mures הוקמה ליד באר מאז ימי קדם, בתקופתו של הקיסר טראיאנוס, במקביל לבניית בריגטיו (בריגטיו היה מחנה צבאי גדול ועיירה אזרחית במחוז פנוניה שבאימפריה הרומית העתיקה).
היישוב קיבל את שמו מן נגרים בשירות המלך שהתיישבו כאן בעידן ארפאד. (Ács = נגר בהונגרית). היישוב הופיע לראשונה בתעודות משנת 1138 בצורה של אולט, אבל נתונים בטוחים הם רק מ-1297, אז היא מוזכרת בשם Villa Alch.
הטורקים החריבו את הכפר פעמיים: בשנת 1540 ובשנת 1639. במהלך המתקפה הראשונה נהרסו גם שני כפרים מערבית לאץ', בשנת 1590 גרו באץ' רק 4 משפחות. לאחר ההרס המוחלט, המקום החל להתאכלס מחדש רק אחרי 1628. תחילה בהונגרים קלוויניסטים מהעיר קומרום, אחר כך בגרמנים במאה ה-18. פעילותה של הכנסייה הקלוויניסטית נמשכת ביישוב מאז המאה ה-17, בית הספר העממי שלה פעל כבר בשנת 1643.
קהילה יהודית

אין תיעוד רב של יהודים שהתיישבו במקום. ידוע רק שמספרם ביישוב היה 189 בשנת 1880 ו-119 בשנת 1930 ביוני 1944, יהודי אץ' גורשו למחנות ההשמדה. חזית מלחמת העולם השנייה חלפה במקום במרץ 1945.
אתרים בעלי חשיבות

הכנסייה הקלוויניסטית הוקמה באתר של כנסייה מהמאה ה-13 בשנת 1644 ולאחר מכן נבנתה מחדש בסגנון הבארוק בשנת 1802.
הכנסייה הרומית -קתולית שלה נבנתה בשנת 1840 בסגנון קלאסיסטי.
טירת אסטרהאזי - ליכטנשטיין - זיצ'י נבנתה בסוף המאה ה-17 והייתה במקור בבעלות משפחת אסטרהאזי. כיום יש בו בית תרבות וספרייה עירונית
האנדרטה למהפכת 1848 בהונגריה הוקמה בשנת 1948
יש ביישוב באר מים תרמים של 70 מעלות צלזיוס. המים משמשים כיום רק לחימום חממות.
ילידי המקום

יצחק (איז'אק) פייפר (בהונגרית: Pfeiffer Izsák; אץ', 29 במאי 1884 – מחנה הריכוז דכאו, 3 במאי 1945), רב הונגרי, משורר, מתרגם. יצירותיו מופיעות גם בשם הספרותי איז'אק פאפ. משפחתו הושמדה בשואה במהלך מלחמת העולם השנייה, בנו היחיד שנותר בחיים עלה לישראל ועבד כרופא.
ראו גם

אתר האינטרנט של עיריית הנגרות
העיר החדשה של מחוז קומרום -אסטרגום: דו"ח הלשכה המרכזית ההונגרית לסטטיסטיקה
האתר הרשמי של אץ'
לקריאה נוספת

מדריך ההיסטוריה של היישובים במחוז קומרום-אסטרגטום
Handbook של המחוז קומרום-אסטרגום 1998 ISBN 963-9089-11-7
מחוז קומרום והעיר המלכותית החופשית קומרום, החברה הלאומית למונוגרפיה, בודפשט, 1907
הערות שוליים

↑  http://www.mult-kor.hu/cikk.php?id=18790
↑  המרכז העולמי לגנאלוגיה יהודית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011437606805171  NKC: ge545235 
טירת זיצ'י
גטו אוראדיה

מפת גטאות אוראדיה
גטו אוראדיה היה אחד הגטאות שהקימו הנאצים ועוזריהם לשם כליאת יהודי אירופה במהלך מלחמת העולם השנייה והשואה. הוא הוקם בעיר אוראדיה במחוז ביהור, טרנסילבניה, כיום חלק מרומניה, מחוז שהיה חלק ממחוז ביהאר בממלכת הונגריה עקב תכתיב וינה מ-1940 שהעניק את צפון טרנסילבניה להונגריה עד סוף 1944. הגטו היה פעיל באביב 1944, לאחר מבצע מרגרטה.
היסטוריה

גטו אוראדיה היה השני בגודלו בהונגריה אחרי גטו בודפשט. היו בעיר שני גטאות. הראשון, ליהודי אוראדיה, מנה 27,000 תושבים, ושכן ליד בית הכנסת האורתודוקסי והכיכר הגדולה. השני הכיל כמעט 8,000 יהודים מיישובים כפריים רבים של המחוזות הבאים: אלשד, ברטיואויפאלו, ביהרקרשטס (Biharkeresztes), קפה (Cefa), דרצ'קה, מרגיטה, אוראדיה, סאקואני, סלרד (Sălard), סלונטה (Salonta), סארטודבארי (Sárrétudvari) וואליה לואי מיהאי (Valea Lui Mihai). יהודים רבים מקהילות אלו נכלאו בחצר העצים מזי (Mezay).
יהודי אוראדיה, שהיוו 30% מאוכלוסיית העיר, נדחסו בשטח שהספיק ל-7% מתושבי העיר. בחדר אחד שוכנו 14–15 יהודים. כמו בגטאות אחרים, גטו אורדיאה סבל ממחסור במזון ומים. הרשויות המקומיות האנטישמיות קטעו את זרימת החשמל והמים לגטו לעיתים קרובות. הז'נדרמים, בפיקודו של לוטננט-קולונל ינו פטרפי (Jenő Péterffy) חיפשו חפצי ערך במפקדה ליד הגטו במבשלת דרהר. המינהל הפנימי התקיים על ידי היודנראט בראשות שנדור לייטנר, מנהיג הקהילה היהודית האורתודוקסית המקומית. באביב 1944 פונה הגטו בתשעה טרנספורטים, שני הראשונים מחצר העצים והשאר מהעיר: ב-23 במאי (3,110 מגורשים), ב-25 במאי (3,148), ב-28 במאי (3,227), ב-29 במאי (3,166), ב-30 במאי (3,187), ב-1 ביוני (3,059), ב-3 ביוני (2,972), ב-5 ביוני (2,527), ב-27 ביוני (2,819). גורשו 6,258 יהודים מהגטו השני ו-20,957 מהגטו הראשון. בסך הכל נשלחו למחנה אושוויץ 27,215 יהודים מגטו אוראדיה.
הטרנספורט של 27 ביוני כלל יהודים מהחלק של מחוז ביהאר שנשאר בהונגריה בעקבות הסכם טריאנון. יהודים מקהילות קטנות מדרום לדברצן ומדרום-מזרח לדברצן, כמו דרסק וקוניאר, הובאו לאוראדיה ב-16–17 ביוני. הגטו היה במקור חלק מהמחוז הצבאי של קלוז'-נאפוקה, אך הועבר למחוז דברצן בתקופה שבה התגוררה בו קבוצת מגורשים אחרונה זו.
לקריאה נוספת

רנדולף ל. בראהם, הפוליטיקה של רצח עם: השואה בהונגריה. הוצאת אוניברסיטת ויין סטייט, 2000, ISBN 0814326919
אובידיו קראנגה, נ'אגווארד, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך III, עמ' 362–364), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
הערות שוליים

↑  "The Holocaust in Northern Transylvania" at the Yad Vashem site; accessed October 26, 2013
↑  Braham, p.146
↑  Braham, p.129
↑  Braham, p.145
גדעון ריכטר

| --- | --- |
גדעון ריכטר
גדעון ריכטר
 לידה:  23 בספטמבר 1872 אצ'ד
 פטירה:  30 בדצמבר 1944 (בגיל 72) בודפשט
 מדינה:  הונגריה
 השכלה:  אוניברסיטת אטווש לוראנד (1895) 
 מקצוע:  רוקח, תעשיין
 
לוח הזיכרון על ביתו, משם נלקח בכוח ונרצח בשואה
גדעון ריכטר (בהונגרית: Richter Gedeon) (אצ'ד, הונגריה, 23 בספטמבר 1872 – בודפשט, 30 בדצמבר 1944) היה רוקח יהודי-הונגרי, תעשיין, מייסד תעשיית התרופות המודרנית בהונגריה שנרצח בשואה.