stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אחרי ככלות הכול (ספר)
פרשנות > דמויות

זֶ'רום, אידיאליסט העוסק שנים אחדות בסיוע לנרדפים על ידי הנאצים. אליס תיארה אותו לשארל: "הוא מסכן את חייו כדי להציל אנשים, להעביר אותם מעבר לגבולות, למנוע מהם את הגרוע מכול. לעיתים קרובות אלה יהודים, כמובן."
אליס פאיאט: לאחר שהרתה לגרהארט פאיאט, שהיה מנתח נודע בווינה, נישאה לו, ולאחר מכן התגרשה ממנו. לאחר הגירושים סבלה מהתמוטטות עצבים. הספר מציג את תמצית חייה: "מתוך אימת הבדידות הניחה לז'רום לאהוב אותה, ולא כדי לאהוב אותו. מתוך פחד מפני אמריקה, מהלא מוכר, נשארה במקום והחליטה להצטרף למחתרת, ולא מתוך אומץ או התקוממות לנוכח אכזריות הנאצים. ומתוך עייפות התמסרה יום אחד לז'רום, ולא מתוך רוך או משיכה. ולבסוף, רק דבר אחד עשתה בטבעיות עד כה: היא שכבה עם שארל מתוך תשוקה גופנית, מפני שהוא מצא חן בעיניה והתשוקה שלו הייתה מידבקת."
שארל סאמבּרה, בעל בית חרושת קטן לנעליים המתגורר באזור כפרי בחבל דופינֶה שבדרום צרפת. ידידו מנוער של ז'רום. מתאהב באליס בעת שהיא וז'רום באים לבקרו.
הערות שוליים

↑   "De guerre lasse", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
↑  כל הציטוטים הם מתרגומה של מרים טבעון, אחרי ככלות הכול, הוצאת כתר, 1990.
אופה, מלך מרסיה

מטבע מתקופת אופה אשר שמו חתום עליו (REX OFFA)
אופה, מלך מרסיה (אנגלית: Offa of Mercia; נפטר ב-29 ביולי 796) היה מלך מרסיה עד מותו. אופה היה בנו של ת'ינגפרית' וצאצא של אאווה, אחיו של המלך פנדה ממרסיה ששלט במדינה במאה ה-7. אופה עלה לשלטון לאחר מלחמת אזרחים שפרצה בעקבות ההתנקשות באתלבאלד, והביס את בורנרד שרצה גם לשלוט במרסיה. בשנים הראשונות של שלטונו הוא חיזק את אחיזתו בעמי המידלנדס. לאחר שנת 762 הוא ניצל את חוסר היציבות בממלכת קנט על מנת לחזק את מעמדו, ועד ל-771 הוא שלט בכל סאסקס, אם כי הוא נתקל בהתנגדויות בטריטוריות שכבש. בשלהי שנות ה-80 של המאה ה-8 הוא הרחיב את השפעתו על פני רוב דרום אנגליה, וכרת ברית עם באורטריק מווסקס, שנשא לאשה את בתו אידבורה, ולבסוף שלט על כל דרום-מזרח בריטניה. אופה הפך לשליט העליון של מזרח אנגליה, וגרם בשנת 794 לעריפת ראשו של המלך אתלברט השני ממזרח אנגליה, ככל הנראה לאחר שאתלברט פתח נגדו במרד.
אופה יזם את הקמת עיירות השווקים, ואת הטבעות המטבעות הראשונים של בריטניה (שמו חתום על מטבעות שנשתיירו עד ימינו), ניהל יחסים דיפלומטיים עם קרל הגדול ועודד מסחר בין אנגליה לצרפת, הקים את הכנסייה הקתולית של אנגליה ושלח מס שנתי לאפיפיור. ובנה חומה בגבול ויילס, כדי להבדיל בין אנגליה הנוצרית לבריטים-הקלטים שבווילס – סוללת אופה. את בירתו קבע בטמוורת'.
אגילס דוראדס

אגילס דוראדס (בספרדית: Águilas Doradas) הוא מועדון כדורגל קולומביאני מהעיר ריונגרו, המשחק בליגת העל הקולומביאנית.
היסטוריה

המועדון נוסד בשנת 2008 לאחר שקבוצת משקיעים, שבראשם עמד חוסה פרננדו סלסאר קנו את הקבוצה באחו קאוקה והעבירו אותו לעיר איטגווי בשם "איטגווי דיטיירס". לקבוצה לא היה קשר לקבוצות השונות של העיר איטגווי, ששיחקה תחת שמות שונים בעברה בליגה השנייה כמו דפורטיבו אינדסטריאל איטגווי ב-1992 ו-1993, איטגווי פוטבול קלוב מ-1998 ועד 2003 ודפורטיבו אנטיוקיה בשנים 1994 עד 1997 וב-2004.
בשנת 2009 הייתה קרובה איטגווי להעפיל לליגה הבכירה לאחר ששיחקה בגמר מול דפורטיבו טולואה. לאחר הפסד בחוץ 1–3 במשחק הראשון, ניצחה איטגווי בגומלין בדיטיירס 0–2, אבל בהכרעה בדו-קרב הפנדלים הפסידה 5–6 ואיבדה את ההזדמנות להעפיל. שנה מאוחר יותר, תחת הדרכתו של המאמן אלברו דה חסוס גומס, סיימה במקום הראשון בטבלה ואחר כך גם סיימה ראשונה בבית שלה בפלייאוף, כדי להעפיל למשחק הגמר מול דפורטיבו פאסטו. לאחר 1-1 במשחק הראשון באצטדיון דפרטמנטל ליברטד, ניצחה איטגווי בגומלין 1–2 והבטיחה את עלייתה לליגה הראשונה.
ב-2010 רשמה הקבוצה גם הצלחה אדירה בקופה קולומביה. עדיין בשם "איטגווי דיטיירס", היא הוגרלה לבית C ביחד עם אתלטיקו נסיונל, אינדפנדיינטה מדיין, אנביגאדו, אונסה קלדס ודפורטיבו ריונגרו. היא העפילה לשלב שמינית הגמר ושם הדיחה קבוצות בכירות כמו דפורטס טולימה, אתלטיקו נסיונל ומיונאריוס, כאשר את השתיים האחרונות הם מדיחה בדו-קרב פנדלים. בגמר היא פגשה את דפורטיבו קאלי אבל הפסידה 0–3 במצטבר. למרות זאת הותירה חותם ענק לקראת עונת הבכורה בליגה הראשונה.
היסטוריה > עונת הבכורה בליגה הראשונה

טורניר הבכורה של איטגווי היה מצוין. תחת הדרכתו של המאמן קרלוס מריו הויוס שהחליף את אלברו דה חסוס גומס, הקבוצה ניצחה את אינדפנדיינטה מדיין במשחק הבכורה 1–2 ובסך הכל צברה 24 נקודות וסיימה במקום ה-11. לקראת הטורניר שסגר את העונה, עזב הויוס לטובת הצעה טובה יותר מבוקרמנגה וגומס חזר להדריך את הקבוצה, לראשונה בליגה הבכירה. איטגווי רשמה טורניר מעולה שבסיומו סיימה במקום השני עם 30 נקודות, כאשר ליונרד פאחוי הופך לשחקנה המצטיין עם 10 שערים. היא העפילה לפלייאוף ופגשה ברבע הגמר את סנטה פה ואף כבר הוליכה עליה 0–2 במשחק הראשון באצטדיון אל קמפין, אבל הקבוצה מבוגוטה הצליחה לחזור מפיגור אל יתרון של 2–3 ובגומלין בדיטיירס ניצחה שוב, הפעם 0–1, כדי לסיים את עונת הבכורה המוצלחת של הקבוצה הקטנה מאיטגווי. בזכות צבירת הנקודות, התרחקה איטגווי ממאבקי התחתית.
היסטוריה > העפלה היסטורית לקופה סודאמריקנה

עונת 2012 הייתה מוצלחת מאוד מבחינת המועדון. תחת הדרכתו של המאמן הרנן טורס הצליחה הקבוצה להעפיל לפלייאוף בבית שכלל את אינדפנדיינטה סנטה פה, לה אקידד ובויאקה צ'יקו, אך לא הצליחה להעפיל למשחק הגמר. טורניר הקלאוסורה של 2012 היה אחד הטובים בתולדות המועדון ותחת הדרכתו של המאמן לאונל אלברס, שהחליף את טורס. איטגווי סיימה במקום הרביעי, נקודה פחות מהמקום השני בעונה הסדירה ובפלייאוף שובצה לבית שכלל את אינדפנדיינטה מדיין, אתלטיקו נסיונל ולה אקידד, בית בו סיימה במקום השלישי ולא העפילה לגמר. למרות זאת ובזכות אותה עונה טובה, היא סיימה בטבלה המשוקללת במקום שהבטיח לה לראשונה בתולדותיה את ההשתתפות בקופה סודאמריקנה 2013.
תחת המאמן הוותיק, חורחה לואיס ברנל, המשיכה איטגווי להיות קבוצה יציבה בליגה והשיגה 30 נקודות בטורניר האפרטורה של 2013, מה שאיפשר לה להעפיל לפלייאוף נוספת אך ללא הצלחה להגיע לגמר. בטורניר הקלאוסורה שוב העפילה לפלייאוף אבל לא השיגה תוצאות טובות וסיימה אחרונה בבית שלה. בהופעתה הראשונה בטורניר בין לאומי לעומת זאת, הותירה רושם מצוין כאשר הגיעה לרבע גמר הקופה סודאמריקנה ב-2013. ניצחון כולל של 2–6 על חואן אאוריץ' הפרואנית בשלב הראשון, ניצחון בסיכום של 0–1 על ריבר פלייט מאורוגוואי בשלב השני וניצחון כולל מרשים של 1–3 על קוריטיבה הברזילאית, הביאו את הקבוצה עד לרבע הגמר, שם הפסידו לליברטד המנוסה 1–2, למרות ניצחון בהפרש מינימלי בגומלין.
מאחר שצברה בליגה המקומית מספיק נקודות, הבטיחה גם ב-2014 את השתתפותה בסודאמריקנה.
היסטוריה > הפרידה מאיטגווי ושינוי השם

בחודש מאי 2014 החליטה עיריית איטגווי להפסיק לתמוך בקבוצה, לאחר שש שנים משותפות שבהם בנו פרויקט ואף עמדו בו. הסיבה הייתה בעיקר התקפותיו הפומביות של חוסה פרננדו סלאסאר, כיום הבעלים ואז נשיא הקבוצה, על כך שעיריית איטגווי בקושי תומכת כספית במועדון. לאור הפרידה הקשה נתנה הנהלת הדימיור למועדון ארכה עד 30 במאי למצוא מקום חלופי שבו הם ישחקו. לבסוף הגיעו לסיכום עם העיר פריירה ושינו את שם הקבוצה לאגילס דוראדס דה פריירה. הצלחה גדולה לא הייתה במהלך הזה והקבוצה התקשתה להביא או לייצור אוהדים חדשים. רוב רובה של העיר אוהד את הקבוצה השנייה והוותיקה יותר, דפורטיבו פריירה. לפיכך החליטו ראשי המועדון למצוא מיקום חלופי לקראת 2015.
לאחר שעזבו את פריירה ועיריית איטגווי המשיכה להטיל וטו על חזרת הקבוצה לעיר, עברה אגילס דוראדס לעיר ריונגרו ושינתה את שמה ב-22 בינואר 2016 לאגילס דוראדס ריונגרו. עיריית ריונגרו ראתה בכך הזדמנות נהדרת לחזור ולהיות עם קבוצה בליגה הבכירה לאחר שבמשך יותר משני עשורים יוצגה על ידי דפורטיבו ריונגרו שכיום קרויה איטגווי לאונס. משחקיה הביתיים של אגילס דוראדס עברו לאצטדיון אלברטו גריסאלס שבריונגרו.
אצטדיון

לאחר שעברו לריונגרו, בחרו מנהלי הקבוצה את האצטדיון הזה כביתי של המועדון ואף החליפו את הדשא מלאכותי בדשא טבעי.
תארים והישגים

ליגת המשנה הקולומביאנית:
הגביע הקולומביאני:
אצטדיון אלברטו גריסאלס
איטבאיאנה

איטבאיאנה (בפורטוגזית: Itabaiana) היא עיר במדינת סרז'יפה בברזיל. נכון ל-2020, אוכלוסייתה של העיר נאמדת ב-96,142 תושבים, שטחה הוא 336.685 קמ"ר והיא העיר הרביעית בגודל אוכלוסייתה בסרז'יפה. גובהה הוא 188 מטרים מעל פני הים. העיר נוסדה בשנת 1675, ושוכנת במרחק של כ-54 קילומטר מהבירה אראקז'ו.
בעיר ישנו את פארק פלקון, אזור השימור היחיד של עופות דורסים באמריקה הדרומית.
כלכלה

חלק ניכר מהכלכלה של העיר מבוסס על חקלאות: סחר בפירות וירקות ובעיקר מבטטה, בצל ועגבנייה. כמו כן, יש מספר מפעלי משאיות בעיר והעיר היא בעלת האחוז הגבוה ביותר מבחינת משאיות לאדם במדינה.
אקלים

האקלים של העיר מורכב, לרוב, מארבעה עד חמישה חודשי בצורת בשנה. הטמפרוטרות בעיר יכולות לנוע בין 34.5 מעלות בקיץ למינוס 35 מעלות בחורף.
בחודשים מאי עד ספטמבר הטמפרטורה הממוצעת היא סביב 25 מעלות בימים ו-18 מעלות בלילות.
הערות שוליים

↑  מידע על העיר, באתר cidades.ibge.gov.br
↑  פארק פלקון, באתר האתר הרשמי של העיר
אילנרמון (אסטרואיד)

|  כוכב האם |
| --- | --- |
 כוכב אם:  השמש
 מידע כללי
 סוג:  אסטרואיד
 קטגוריה:  חגורת האסטרואידים 
 מיקום:  חגורת האסטרואידים
 תאריך גילוי:  20 ביולי 2001
 מגלה:  התוכנית למעקב אחרי אסטרואידים שקרובים לכדור הארץ
 על שם:  אילן רמון 
 מקום גילוי:  מצפה הכוכבים פאלומר 
 מאפיינים מסלוליים
 אפואפסיד:  469,348,000 ק"מ (3.137 AU)
 פריאפסיד:  360,211,000 ק"מ (2.408 AU)
 ציר חצי-ראשי:  2.772795976984407±0.0000000012024 יחידה אסטרונומית
 אקסצנטריות:  0.132
 זמן הקפה:  1,686.303 ימים
 מהירות מסלולית
  ‑ ממוצעת:  17.81 ק"מ/שנייה
 נטיית מסלול:  9.474°
 מאפיינים פיזיים
 ממדים:  5.549±0.904 קילומטר
 זמן סיבוב עצמי:  3.61 שעה
 אלבדו:  0.10
 בהירות נראית:  17.06 
 בהירות מוחלטת:  13.4
 טמפרטורה ממוצעת:  167~ K
 
אילנרמון (שם מלא: 51828 אילנרמון) הוא אסטרואיד שממוקם בחגורת האסטרואידים.
האסטרואיד התגלה במצפה הכוכבים פאלומר על ידי "Near-Earth Asteroid Tracking Program" (התוכנית למעקב אחרי אסטרואידים שקרובים לכדור הארץ) ב-20 ביולי 2001 ונקרא "51828". לאחר מכן שונה שמו של האסטרואיד ל"51828 אילנרמון" על שם האסטרונאוט אלוף-משנה אילן רמון, שנספה באסון מעבורת החלל קולומביה יחד עם שאר חברי הצוות של המשלחת ב-1 בפברואר 2003. כהנצחה לאסון, כל אחד מחברי המשלחת קיבל אסטרואיד על שמו.
אילנית עלים טרינידדית

| אילנית עלים טרינידדית |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: דו-חיים
סדרה:: חסרי זנב
משפחה:: אילניתיים
סוג:: אִילָנִית הֶעָלִים
מין:: אילנית עלים טרינידדית
שם מדעי
 Phyllomedusa trinitatis

אילנית עלים טרינידדית (שם מדעי: Phyllomedusa trinitatis) הוא מין של דו-חיים ממשפחת האילניתיים החי בטבע ביערות של ונצואלה ובאי טרינידד. האילנית חיה בטבע ביערות גשם סובטרופיים או טרופיים, יערות מחטניים לחים, סוואנה לחה, שיחיות לחות, ביצות, בריכות ותעלות של מים מתוקים והיא מאוימת מעט מאובדן בית גידול בטבע, אם כי היא בעלת תפוצה רחבה והיא אינה בסכנה בטבע.
האילנית היא קרובתה של צפרדע הקמבו והיא בעלת גפיים ארוכות, עיניים אדומות ולסתות חזקות וצבעה ירוק בוהק המתאים לצבע העלים שמעליה, כשהחזה והסנטר חומים ולעיתים היא בעלת גוונים סגולים על קצה בטנה. צבעה גם יכול מעט להשתנות בהתאם לסביבתה ולטמפרטורה. היא בעלת הפרשות ריר מיוחדות סביב עיניה ובעלת כפות רגליים ללא קרומים. עורה חלק והגב מכוסה ביבלות. בניגוד לצפרדעים רבות לזכרי צפרדע זו אין תיבות קול חזקות.
הצפרדעים חיות בסביבות לחות בין צמחייה וניזונות מחרקים קטנים שהם עוקבות אחריהם ואז בולעות והם להוטים אחרי צרצרים. בתורם הם נטרפים בידי טורפים כמו נחשים, עופות מים ועוד והראשנים נטרפים בעיקר בידי זחלי שפיריות כמו Pantala flavescens. זבובים מהמשפחה Phoridae הורסים את תטולותיהם וגם מזיקים לרגליהם. הצפרדע יכולה להתגונן מטורפיה באמצעות רעל חזק המופרש מגבה, אשר מורכב מפפטידים מיוחדים אשר נחקרים ביסודיות ואף נחשבים למוצלחים ליצירת תרופות לטיפול אנטי דלקתי ולסוכרת.
הערות שוליים

↑  אילנית עלים טרינידדית באתר הרשימה האדומה של IUCN
אור תורה סטון

ערך זה עוסק בארגון חינוכי. אם התכוונתם לבית כנסת בעכו, ראו .
| --- | --- |
לוגו הארגון
 פעילות:  חינוך
 תחום:  religious congregations and associations 
 מדינה:  ישראל 
 מטה הארגון:  ירושלים
 מייסדים:  הרב ד"ר שלמה ריסקין
 נשיא:  הרב ד"ר קנת ברנדר
 יושב ראש:  קנת ברנדר 
 תקופת הפעילות:  1983–הווה (כ־41 שנים)
 www.ots.org.il
 
מוסדות "אור תורה" ע"ש ארוינג סטון הוא ארגון גג של מוסדות חינוכיים וחברתיים של האורתודוקסיה המודרנית.
אודות הארגון

רשת אור תורה סטון הוקמה בשנת 1983. היא כוללת מספר רב של מוסדות ופרויקטים ברחבי הארץ והעולם. הרשת שמה לה למטרה "להאיר את החשיבות והרלוונטיות של היהדות והתורה בישראל ובתפוצות".
הארגון כולל רשת חינוכית ובה חטיבות ביניים, תיכונים, ישיבות תיכוניות, אולפנות, ישיבת הסדר, אולפן גיור ופרויקטים למנהיגות דתית-לאומית. בין מוסדות הרשת ניתן למצוא את תוכנית "יחד" לגיבוש זהות יהודית; ארגון "יד לאישה" המייצג נשים עגונות ומסורבות גט; תוכנית "דרכנו" במסגרתה מגיעים לישראל בני נוער יהודים עם צרכים מיוחדים; ומדרשת או"ת לינדנבאום, מדרשה לנשים המשלבת שירות מלא בצה"ל ולימוד תורה. לרשת כ-250 שליחים ברחבי העולם, אשר הוכשרו על ידי הרשת ומכהנים בתפקידי רבנות וחינוך בקרב יהדות התפוצות.
תוכניות הרשת מופעלות בקרב קהילות יהודיות מגוונות ברחבי העולם. בבסיס פעולתם של המוסדות עומד חזונו של מייסד, ראש ונשיא הרשת לשעבר, הרב שלמה ריסקין, השואף להוביל שינויים היסטוריים בעולם היהדות בהתאם להלכה האורתודוקסית. לצדו של הרב ריסקין עומד בהנהגת הרשת הרב דוד סתיו, יו"ר ארגון רבני צהר ורב העיר שוהם.
היסטוריה של הארגון

את הארגון הקים הרב שלמה ריסקין בשנת 1983 ובמסגרתו קמה באפרת הישיבה התיכונית נווה שמואל. שנה לאחר מכן הוקמה גם האולפנה לבנות נווה חנה באלון שבות.
בשנת 1985 חבר הרב חיים ברבנדר לרב ריסקין ולמוסדות "אור תורה" הצטרפו ישיבת המבתר (לימים ישיבת או"ת מחנים) ומכללת ברוריה (לימים מדרשת לינדנבאום).
בשנת 1990 נפתח המכון להכשרת טוענות בית דין (נכון ל-2009 פועל המכון יחד עם מכללת לנדר) וב-1997 הוקם מרכז יד לאישה המטפל ומסייע לנשים המצויות בתהליכי גירושין מורכבים.
בשנת 1998 נפתחו בירושלים, בשכונת רמות, שני תיכונים של הרשת - ישיבה תיכונית לבנים ומדרשה תיכונית לבנות. בזמן האחרון נפתחו תיכון "דרך אבות" לבנים באפרת, ואולפנת "אוריה" בגוש עציון.
בשנת 2008, הוקם המרכז להבנה ושיתוף פעולה יהודי-נוצרי.
בשנת 2011 הוקמה ישיבת ההסדר מחניים על גבעה הסמוכה להתנחלות מגדל עוז.
משנת 2015 משמש כיו"ר עמית של המוסדות לצד הרב ריסקין, גם הרב דוד סתיו.
ב-4 באוקטובר 2017, הודיע הרב ריסקין כי בקיץ 2018 הוא צפוי לפרוש מתפקידו כראש רשת מוסדות אור תורה סטון.
בנובמבר 2018, החל הרב קנת ברנדר לכהן כראש רשת מוסדות אור תורה סטון בעקבות פרישתו של הרב ריסקין.
עוד קשורים לרשת: מכון עמיאל, ישיבת שי"ח ובית מורשה.
תפיסה דתית וחינוכית

הארגון משתייך לזרם האורתודוקסיה מודרנית ודוגל בערכי הציונות הדתית לצד ערכים מערביים מודרניים. רוח הארגון פתוחה, יחסית, לחינוך הממלכתי-דתי, ולצד התכנים והערכים החינוכיים יש דגש רב גם על תכנים חברתיים.
מוסדות הרשת > תיכונים

אולפנא לבנות  אוריה בגוש עציון
האולפנא לבנות אור תורה סטון ברמות
אולפנא לבנות נווה חנה בגוש עציון
ישיבה תיכונית נווה שמואל באפרת
תיכון תורני תיכון דרך אבות באפרת
הקריה לחינוך תורני חברתי, ישיבה תיכונית  אור תורה סטון ברמות
מוסדות הרשת > על תיכונים

מדרשה תורנית לבנות לינדנבאום בירושלים
מדרשה תורנית לבנות לינדנבאום-לוד בלוד
מדרשה תורנית לבנות לינדנבאום-מתת בכרמיאל
מכון להכשרת רבנים ומורים לקראת שליחות מכון שטראוס- עמיאל ומכון ברן-עמיאל
מוסדות הרשת > על תיכונים > קמפוס קריית שושנה ("גבעת המבתר") - גוש עציון

ישיבת ההסדר מחנים
כולל הסמכה לרבנות תורת יוסף
מכון להכשרת רבנים ומורים לקראת שליחות בחו"ל מכון שטראוס- עמיאל ומכון ברן-עמיאל
מוסדות הרשת > מוסדות חברתיים

ארגון יד לאישה
המרכז להבנה ושיתוף פעולה יהודי-נוצרי (CJCUC)
מוסדות הרשת > ארגונים קשורים

ישיבת שי"ח בגבעת הדגן שבאפרת
בית מורשה בירושלים
בית הלל - הנהגה תורנית קשובה
הערות שוליים

↑  גיא עזרא, ‏הרב סתיו מצטרף להנהגת רשת 'אור תורה סטון', באתר "סרוגים", 28 בינואר 2015
↑  צביקה קליין, הרב ריסקין פורש: יוחלף באחד מבכירי רבני ארה"ב, באתר nrg‏, 4 באוקטובר 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310472505171  ISNI: 0000 0004 0495 9630  LCCN: n2011083782  VIAF: 220776132   WorldCat (עם VIAF): 220776132 
הרב שלמה ריסקין
אגוסטינו סטפאני

| --- | --- |

אגוסטינו סטפאני, בציור שמן על קנבס מאת גרהרד קספרס, 1714
 לידה:  25 ביולי 1654 קסטלפרנקו ונטו, הרפובליקה של ונציה 
 פטירה:  12 בפברואר 1728 (בגיל 73) פרנקפורט, האימפריה הרומית הקדושה 
 שם במה:  Gregorio Piva 
 מוקד פעילות:  מינכן, הנובר 
 זרם:  בארוק, המוזיקה הקלאסית בתקופת הבארוק 
 סוגה:  אופרה 
 שפה מועדפת:  איטלקית, ספרדית, צרפתית, גרמנית, לטינית 
 כלי נגינה:  עוגב, צ'מבלו 
 
אגוסטינו סטפאני (באיטלקית: Agostino Steffani,‏ 25 ביולי 1654 קסטלפרנקו ונטו, מחוז טרוויזו – 12 בפברואר 1728 פרנקפורט על נהר מיין) היה מלחין, דיפלומט ובישוף רומי-קתולי איטלקי.
הוא חי ויצר רוב השנים בגרמניה.
ביוגרפיה > ילדות וצעירות, מינכן 1667–1688

סטפאני נולד בשנת 1654 בקסטלפרנקו וונטו במשפחה דלת אמצעים. הוא היה החמישי מבין שבעת הילדים שנולדו מנישואיו השניים של קמילו סטפאני (בניב מקומי Stievani) עם פאולינה טרצאגו. רק שלושה מתוכם שרדו את גיל הנעורים. ככל הנראה, בילה חלק מילדותו אצל קרובי משפחה בפדובה בה למד בגימנסיה. בשנים 1664–1667 הוא שר במקהלת בזיליקה דל סנטו בפדובה. בהמשך התקבל למקהלת הקפלה של בזיליקת סן מרקו בוונציה, תחת הדרכתו של אנטוניו דלה טאבולה, שהיה מורו הראשון למוזיקה. בגיל 13 בשנת 1667 יופי קולו ריתק ככל הנראה את תשומת הלב של הרוזן הנס ארסמוס מריינשטיין-טטנבאך (1631–1671) ואולי של הנסיך הבוחר הבווארי פרנדיננד מריה בעצמו שלקחו אותו למינכן. בבירת בוואריה הופקד תחת חסות הרוזן טאטנבך שהיה יועץ הנסיך הבוחר והאחראי על אורוות הסוסים של הנסיכות. השלים שם את חינוכו על חשבון הנסיך הבוחר. בו זמנית היה סטפאני תלמידו של יוהאן קספר קרל שלימד אותו נגינת עוגב ודאג למחייתו בשנים 1668–1671. בשנים 1672–1674 נשלח סטפאני לרומא ללימודים אצל ארקולה בנרבאי, קאפלמייסטר של בזיליקת פטרוס הקדוש. ברומא הוא הלחין שישה מוטטים שכתבי היד שלהם נשמרים עד היום במוזיאון פיצוויליאם בקיימברידג'.
בשובו למינכן בשנת 1674 יחד עם ברנבאי, התמנה סטפאני על ידי נסיך בוואריה לנגן עוגב של החצר ותוגמל בשכר נאה. באותה שנה פרסם סטפאני את הקובץ Salmodia vespertina של 13 מזמורי תהלים ומגניפיקט לשמונה קולות שהודפס מחדש ב-1774 בתוך הספר הקונטרפונקט Saggio di contrapunto של פאדרה מרטיני.
ידוע גם על ביקור של סטפאני בפריז, כשניגן בצ'מבלו בפני המלך לואי הארבעה עשר [דרוש מקור] ונכח ללא ספק בבכורת האופרה "בלרופון" מאת ז'אן-בטיסט לולי ובשנים 1678–1679 ביקר בטורינו.
ב-1675 התמנה סטפאני לנגן עוגב של החצר הבווארית. לא ידוע במדויק מתי הוסמך סטפאני ככומר אך משערים כי בשנת 1680. ב-1681, בימי הנסיך הבוחר מקסימיליאן השני התמנה למנהל המוזיקה הקאמרית של החצר במינכן. מעמדו כאיש כנסייה שנודע תחילה כאב של המנזר לפסינג (לפסינגן שברוזנות אטינגן-ולרשטיין) מצפון לאאוגסבורג, לא מנע ממנו להמשיך להתעניין בעולם הבמה. באמצעות יצירותיו האופראיות השפיע סטפאני השפעה לא מבוטלת על מוזיקת הבמה בתקופתו.
האופרה הראשונה שלו, "מרקו אורליו" (על מרקוס אורליוס) נכתבה לקרנבל, עם לברית מאת אחיו, ונטורה טרצאגו, והוצגה לראשונה במינכן ב-1681. העותק היחיד שלה הוא כתב יד שנשמר בספרייה המלכותית של ארמון בקינגהאם. אחריה הלחין סטפאני את "סולונה" (שגיבורה סולון) (1685), "Audacia e rispetto" (עוז וכבוד), "סרביו טוליו" (שגיבורה סרביוס טוליוס) (1686), "אלאריקו" (שגיבורה אלאריק) (1687) ו"ניובה, מלכת תבאי" (1688).
ביוגרפיה > הקריירה המוזיקלית בהנובר

ב-1688 נכח סטפאני לדעת כי את תפקיד הקפלמייסטר של החצר במינכן ירש בנו של ברנבאי. על אף החסד שהרעיף עליו הנסיך הבוחר מקסימיליאן השני עמנואל, החליט סטפאני בשנת 1688 להיענות להצעת עבודה חלופית ולהתמנות לקפלמייסטר בחצר מהנובר. הוא התוודע שם לנסיך ארנסט אוגוסט, דוכס בראונשווייג-לינבורג, שעמד לכהן באופן בלתי רשמי החל משנת 1692 כנסיך בוחר מהנובר. בהנובר הכיר סטפאני גם את בתו של הנסיך, סופיה שרלוטה, לימים נסיכה בוחרת של ברנדנבורג ומלכת פרוסיה, וכן את הפילוסוף גוטפריד וילהלם לייבניץ שהיה יועץ של הנסיך, את האב אורטנסיו מאורו והרבה מלומדים ומשכילים אחרים. בשנת 1710 העניק סטפאני קבלה חמה להנדל שהיה בתחילת הקריירה.
בהנובר זכה סטפאני להצלחות רבות בתחום האופרה. הוא הצטרף ללהקת האופרה האיטלקית שפעלה בעיר והלחין עבורה שורה של אופרות. למשל, את האופרה "הנריקו לאונה" על (היננריך הארי) שאיתה נחנך ב-1689 בית האופרה החדש של הנובר. עבור אותו בית אופרה כתב את "La Lotta d Ercole con Achilleo" (1689), La Superbia d'Alessandro (1690), Orlando generoso (1691) Le Rivali concordi (1692) La Liberia contenta (1693), I trionfi del fato
I Baccanali (1695)_' Briseide. ברוב המקרים הלבריות נכתבו על ידי אב המנזר מאורו
תוויהם נשמרים גם כן בארמון בקינגהאם יחד עם עוד חמישה כרכי שירים ושלוש כרכי דואטים שהביא איתו בשנת 1714 הנסיך הבוחר מהנובר כשהוכתר למלך אנגליה בשם ג'ורג' הראשון.
ביוגרפיה > הקריירה המוזיקלית בהנובר > המשך פעילותו כדיפלומט וכיוצר

בביתו החדש בהנובר נהנה סטפאני להערכה לא רק כמוזיקאי. עלייתו של ארנסט אוגוסטוס לכתר נסיכות הנובר בשנת 1692 התלוותה בתסבוכות פוליטיות רבות.
סטפאני, כשגריר מיוחד, נשלח ב-1696 לכמה חצרות גרמניות על מנת לפתור אותן.
כבר קודם לכן בשנים 1682–1684 היה סטפאני מעורב במו"ם חצי-חשאי בניסונות לחתן את הנסיכה סופיה שרלוטה מהנובר עם הנסיך הבוחר החדש של ברנדנבורג.
ביוגרפיה > דיסלדורף 1703–1709

ב-1698 נשלח סטפאני כשגריר בבריסל ואחרי מותו של ארנסט אוגוסטוס באותה שנה נכנס לשירותו של הנסיך הבוחר של פפאלץ, יוהאן וילהלם, בעיר דיסלדורף, וכיהן במקום החדש כיועץ חשאי וכן כ"פרוטונוטריון" מטעם הכס הקדוש.
כגמול על מילוי משימתו בהגנה על כמה מהפריבילגיות של המאמינים הרומיים-קתולים בממלכת הנובר, זכה סטפאני בשנת 1706 להתמנות על ידי האפיפיור קלמנס האחד עשר כבישוף טיטולרי (ללא מושב שם) של ספיגה (כיום ביגה בטורקיה) עיר הקרובה לחוף ים מרמרה.
בשנים 1703–1704, בעוד ישב בדיסלדורף, מילא סטפאני את התפקיד של רקטור אוניברסיטת היידלברג. בין נובמבר 1709 לאפריל 1709, פעל סטפאני ברומא כמתווך במשא ומתן בעימות באיטליה בין האפיפיור ליוזף הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
ביוגרפיה > שנותיו האחרונות

בשנים 1709–1723 שימש סטפאני ויקאריוס (ממלא מקום) אפוסטולי "של סקסוניה העליונה והתחתונה", כלומר של צפון גרמניה, תפקיד שנוצר זה עתה. בתוקף מעמד זה שהה סטפאני רוב הזמן שוב בהנובר.
המשימות הדיפלומטיות והדתיות הקשו עליו לעסוק ביצירת יצירות דרמטיות באופן פומבי מבלי לפגוע בדרישות התפקיד. אולם לא עמד בפיתוי ובשנת 1709 הצליח לעקוף את המכשולים ולכתוב שתי אופרות חדשות: אניאה (אניאס) שהוצגה בהנובר ו"טאסילונה" שהוצגה בדיסלדורף תחת שם מזכירו האישי, גרגוריו פיבה, שחתם על הפרטיטורות במקומו (כפי שניתן לראות בארכיונים של ארמון בקינגהאם). האופרה "ארמיניו", המצויה באותו אוסף מדיסלדורף משנת 1707 והנחשבת ליצירה ודאית שלו אינה נושאת את שם המלחין.
סטפאני לא ליווה את הנסיך הבוחר גאורג (שנבחר למלך אנגליה כג'ורג' הראשון) לאנגליה. אולם בשנת 1724, האקדמיה למוזיקה עתיקה בלונדון בחרה בו ליושב ראש שלה לשם כבוד לכל החיים. כסימן תודה על המחווה, שלח סטפאני לאקדמיה את יצירתו "סטאבט מאטר" לשישה קולות ותזמורת, וכן שלושה מדריגלים מעודנים. כתבי היד שלהם עדיין קיימים ובמוזיאון הבריטי נשמר גם קונפיטבור לשלושה קולות ולתזמורת שיצר באותה תקופה.
כל היצירות האלה נחשבות מתקדמות מאוד לתקופתן. סטפאני דאג מאוד גם לצד התיאטרלי של האופרות להבדיל ממופעים רבים בזמנו שהיו יותר מעין קונצרטים עם תפאורה ותלבושות.
אולם כתבי היד שבארמון בקינגהאם נשארו לגמרי לא ידועים. סטפאני נשאר בזיכרון בני זמנו כיוצר דואטים קאמריים מרשימים ביופיים שנכתבו כמו אלה של בן תקופתו, קרלו מריה קלארי (1669–1745) בעיקר בצורת קנטטות לשני קולות, בליווי באסו קונטינואו. הוא המשיך בכך את מורשתם של לואיג'י רוסי, ג'אקומו קריסימי ואלסנדרו סטראדלה.
בבעלות המוזיאון הבריטי נמצאים למעלה ממאה יצירות כאלה, שחלקן פורסמו במינכן ב-1679.
בשנת 1712 נשלח סטפאני על ידי האפיפיור לחנוך כנסייה חדשה שנבנתה בבראונשווייג על ידי הדוכס אנטון אולריך שהמיר את דתו לנצרות הרומית-קתולית.
ב-1727 ביקר סטפאני באיטליה בפעם האחרונה ופגש את הנדל שעדיין הכיר לו תודה, בארמון הקרדינל אוטובוני ברומא. זו הייתה פגישתם האחרונה.
סטפאני שב כעבור זמן קצר להנובר ונפטר בשנת 1728 בזמן מילוי תפקיד דיפלומטי כלשהו בפרנקפורט בדרך לאיטליה.
הובא לקבורה בקתדרלת ברתולומאוס הקדוש בפרנקפורט.
סטפאני נחשב כיוצר מיוחד בתקופתו בהשוואה למלחינים אחרים (כמו אלסנדרו סקרלטי למשל) הודות לשליטתו על הצורות הכליות. הפתיחות לאופרות שלו מתוארים כתערובת של עדינות איטלקית עם קפדנות לוגית של המבנה המוכרת אצל מלחינים צרפתים.
המוזיקה הקולית

סטפאני תרם תרומה חשובה לזירת האופרה בצפון גרמניה.
סגנונו היה איטלקי במהותו אולם האופרות שלו תורגמו לגרמנית והוצגו באופרת המבורג.
הן השפיעו על מלחינים רבים, והחשוב ביניהם הנדל.
היו אופרות שהנושא שלהן היה היסטורי גרמאני כמו "הנריקו לאונה" ו"אלאריקו". אחרי שביקר בפריז בשנת 1678 הושפע סטפאני גם על ידי האופרה הצרפתית – בעיקר בשימוש באריית מוטו, ובחשיבותה של הכתיבה הקונטרפונקטית.
סטפאני הלחין מעל מאה דואטים קוליים (Duetti da camera), מעין קנטטות לשני קולות ולבאסו קונטינואו, שהיו מאוד באופנה במאה ה-18 הולחנו רובן לפני 1702 והשפיעו על יצירתו של הנדל. הם כוללים עד שישה חלקים ונושאם הוא לעיתים קרובות האהבה חסרת התקווה.
מורשתו. תחיית העניין ביצירותיו

בזכות אמנים כמו הזמרת צ'צ'יליה ברטולי, המנצח דייגו פאסוליס והאנסמבל I Barocchisti, זכו יצירותיו של סטפאני לעדנה מחודשת.
I Barocchisti הקליטו בשנת 2012 בחברת דקא את האלבום Mission המוקדש ליצירות סטפאני. באלבום זה השתתף גם זמר הקונטרה טנור פיליפ ז'וראסקי.
ב-2013 הופיע אלבום נוסף של פאסוליס ו I Barocchisti עם פתיחות ומחולות של סטפאני.
פרסים ואותות הוקרה

1724 – נבחר ליושב ראש לשם כבוד של האקדמיה למוזיקה עתיקה בלונדון
הנצחה

הקונסרבטוריון למוזיקה בעיירת הולדתו, קסטלפרנקו ונטו, נושא את שמו
דמותו של סטפאני במדיה האמנותית

במותחן "עדיי גן עדן" מאת הסופרת דונה לאון (אוקטובר 2012) ממלאים תפקיד דמותו של סטפאני, חייו ויצירותו
סרט תיעודי של הבמאי הצרפתי אוליביה סימונה – צולם בארמון ורסאי
יצירותיו > מוזיקה כנסייתית

Laudate pueri ל-9 קולות בשתי מקהלות
Psalmodia Vespertina ל־8 קולות
Stabat mater ל-6 קולות וליווי תזמורת
יצירותיו > מוזיקה קולית קאמרית

דע 1702 – מעל 100 דואטים קוליים (Duetti da camera) לשני קולות (בעיקר סופרנו ואלטו, סופרנו וטנור, סופרנו ובס) ולבאסו קונטינואו